cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
V12-moottori
V12 maa-ajoneuvoissa
V12-dieselmoottori on mitä tyypillisin dieselveturin ja -moottorivaunun voimanlähde, yleensä nelitahtisena ja turboahdettuna mutta GM:n vetureissa myös kaksitahtisena dieselmoottorina. Suurinta yksikkötehoa tavoiteltaessa on vetureissa käytetty V16, V18 ja jopa V20-dieselmoottoreita.
V12 vesi-aluksissa
UIM Class 1 World Powerboat -muskeliveneissä on voimanlähteinä mm. Lamborghinin V12-bensiinimoottoreita. Jahdeissa on V12-moottoreita 4-tahtisina nopeakäyntisinä dieseleinä. Mercury on esitellyt 4-tahtisen V12-perämoottorin.
Aromaattinen yhdiste
Aromaattiset yhdisteet ovat kemiallisia yhdisteitä, joissa on rengasrakenne, jonka elektronit ovat delokalisoituneet koko renkaan alueelle. Usein termiä käytetään synonyyminä bentseenirenkaan sisältäville yhdisteille, mutta muitakin aromaattisia yhdisteitä on olemassa.
Bentseenin lisäksi tyypillisiä yksirenkaisia aromaattisia yhdisteitä, tärkeitä synteesien lähtöaineita ja voimakkaita liuottimia, ovat tolueeni ja ksyleeni. Useamman aromaattisen renkaan sisältävät yhdisteet ovat kiinteitä. Esimerkiksi naftaleeni ja bifenyyli sisältävät kaksi rengasta.
Tavallisimpia esimerkkejä aromaattisista yhdisteistä, joissa ei ole bentseenirengasta, lienevät heteroaromaattinen pyridiini ja negatiivisesti varautunut syklopentadienyylianioni sekä luonnossa yleisesti esiintyvät porfyriinin johdannaiset, kuten hemoglobiinin rautaa kelatoiva osa.
Hückelin sääntö ja sidoksen luonne
right|Bentseenin pii- ja sigma-orbitaalit Kaksoissidos koostuu sigma- ja pii-sidoksesta (σ ja π), ja kummassakin sidoksessa on kaksi elektronia. Delokalisaatio onnistuu vain, jos π-sidokset ovat samassa tasossa. Vain vierekkäisiin, mutta ei samaan hiileen liittyvä π-sidos on samassa tasossa. Tämä onnistuu esimerkiksi niin, että nimellisesti joka toinen sidos on kaksoissidos. Tarkemmin ottaen aromaattisuus selviää niin sanotulla Hückelin säännöllä:
Yksinkertaisin neutraali aromaattinen hiilivety on bentseeni, jolla on 2 + 4 eli 6 π-elektronia.
Hückelin sääntö kattaa myös poikkeukset sääntöön "joka toinen yksinkertainen, joka toinen kaksoissidos". Kahdeksanrengas syklo-oktatetraeenillä on 8 elektronia, mikä ei ole 2+4n, joten se ei ole aromaattinen vaan anti-aromaattinen, vaikka joka toinen on kaksoissidos. Toisaalta 2+4n-säännön täyttävä syklodekapentaeeni (10 π-elektronia) ei ole aromaattinen, koska sen kymmenen hiiliatomia käsittävän renkaan suosituin konformaatio ei ole tasomainen. Reaktiovälituote bentsyyni on aromaattinen, vaikka siinä on yksi kolmoissidos kaksinkertaisen sijaan. Syklopentadieeni ei ole aromaattinen yhdiste, mutta sitä vastaava anioni, syklopentadieenianioni, on aromaattinen, ja sen muodostuminen on entrooppisesti hyödyllistä, joten syklopentadieenilla on hiilivedyksi poikkeuksellinen voimakas happamuus. Syklopentadienyylianioni pystyy sitoutumaan pysyväksi metallikompleksiksi kaikille pii-elektroneillaan, esimerkiksi ferroseenissä.
Delokalisaation vuoksi aromaattinen rengas on entrooppisista syistä vakaampi kuin kaksois-, ja yksöissidosten ketju, joten aromaattien rengas on vakaa eikä reagoi helposti. Tämän voi ennustaa suoraan Schrödingerin yhtälöstä, jonka mukaan elektronin energia riippuu sen aaltofunktion kaarevuudesta: delokalisoituneen eli laajemmalla alueella liikkuvan elektronin aaltofunktio on vähemmän kaareva kuin lokalisoituneen elektronin. Entropia edistää myös asiaa: on todennäköisempää, että elektroni on koko renkaan matkalla delokalisoituneena kuin pelkästään kahden atomin välissä lokalisoituneena sidokseen.
Hückelin sääntö ei välttämättä päde sellaisenaan polysyklisiin yhdisteisiin.
Kaksi vaatimusta yhdisteen aromaattisuudelle
Jotta yhdiste olisi aromaattinen, sillä on oltava yhdisteen ylä- ja alapuolen kattava '1. yhtenäinen π-elektronipilvi, ja Hückelin säännön mukaan 2. elektronipareja on oltava pariton määrä eli yksittäisiä elektroneja on oltava 4n+2 kappaletta', missä n on positiivinen kokonaisluku (elektronipareja on siis oltava 2n + 1 kappaletta); Esimerkki aminohappo histidiinistä, jonka rengas on heterosyklinen (sisältää typpeä), mutta silti aromaattinen.[[Tiedosto:Histidine_and_the_aromaticity_of_its_side_chain.jpg|alt=The side chain of histidine is aromatic, because the ring atoms have a total of 3 pairs of p-orbital electrons in addition to being planar (also every atom of the ring is sp2-hybridized); the third pair (in addition to 2 pairs, which are half of the two double bonds' electrons) comes from the RED-depicted sp2-hybridized nitrogen that has its free electron pair in its p-orbital. The BLUE-depicted nitrogen, on the other hand, has its electron pair on its sp2-orbital because its p-orbital is already used for double-bonding, which cannot hybridize with the adjacent p-orbitals to form the ring-encompassing pi-elctron cloud reguired for a compound to be aromatic. Finnish texts: "the electron pair of nitrogen on a sp2-orbital" above and "the electron pair of nitrogen on a p-orbital" below. Red color corresponds to aromaticity-contributing bonds/atoms/electron pair on nitrogen.|keski|pienoiskuva|Histidiinin sivurenkaan aromaattisuus; punaisella kuvatut osallistuvat delokalisaatioon Histidiinin sivuketjun renkaan kummankin typen hybridisaatio on sp2, mutta sinisen typen vapaa elektronipari on sp2-orbitaalilla eikä siten voi osallistua delokalisaatioon (liian etäällä viereisten atomien p-orbitaaleista). Punaisella kuvatun typen elektronipari taas on p-orbitaalilla, joten elektronit delokalisoituvat. Yhteensä renkaalla on siis kolme elektroniparia p-orbitaaleilla, eli pariton määrä pareja, joten se on aromaattinen; kummankin kaksoissidoksen elektoneista puolet eli 1 pari delokalisoituu koko renkaan alueelle, samoin punaisen typen elektronipari. ]]
Datapoint 2200
Datapoint 2200 oli Computer Terminal Corporationin (CTC) valmistama pääte, joka perustui TTL-logiikkapiireihin. Laite esiteltiin vuonna 1970. CTC vaihtoi nimensä myöhemmin Datapoint Corporationiksi.
Kotojärvi (Orivesi)
Kotojärvi on Pirkanmaalla Orivedellä Lauttakulman länsipuolella sijaitseva järvi.
Datapoint 2200
CTC valmisti eri tietokonevalmistajien laitteiden kanssa yhteensopivia päätteitä ja havaitsi hyödyt ohjelmoitavassa laitteessa, joka yhdellä laitteella kykenisi käsittelemään eri valmistajien protokollat. CTC sopi kahden mikropiirivalmistajan (Intelin ja Texas Instrumentsin) kanssa ohjelmoitavan PMOS-piirin kehittämisestä. Valmistajat eivät kyenneet CTC:n vaatimaan aikatauluun, jonka seurauksena päätteen toteutukseen käytettiin vielä diskreettejä TTL-piirejä. Intel sai pitää suunnittelemansa piirin, jota markkinoitiin Intel 8008 -mallina.
Kotojärvi (Orivesi)
Maantietoa
Järven pinta-ala on 2,6 hehtaaria ja se on 300 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Se sijaitsee mäkisessä maastossa moreenharjanteen päällä eikä sillä ole kartan mukaan saaria. Järven rantaviivan pituus on 850 metriä ja sen rannat ovat metsämaata. Etelärantaan on rakennettu vapaa-ajan asunto, jonka luokse tulee tie Kaanaan ja Hirsilän väliseltä maantieltä. Maantie ohittaa järven sen pohjoispuolelta.
Datapoint 2200
Tekniset tiedot
Laitteessa oli sisäänrakennettuna 7 × 3,5 tuuman kuvaputkinäyttö ja näppäimistö. Massamuisti koostui kahdesta kasetista, joilla oli yhteensä 130 kilotavua tallennuskapasiteettia. Laitteessa oli 2–16 KB muistia.
Kotojärvi (Orivesi)
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Venehjoen valuma-alueella (35.74), jonka Enojärven valuma-alueeseen se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 175,2 metriä mpy. Siihen on johdettu yli viisi metsäojaa ja sen laskuoja lähtee järven luoteispäästä. Se yhtyy alle 300 metrin päässä Vähään Ukonjärveen laskevaan Särkijärven laskuojaan.
Datapoint 2200
Tekniset tiedot
Laite oli myös laajennettavissa muun muassa 8 tuuman levykeasemalla, joita laite tuki ensimmäisenä kaupallisena tietokoneena.
Käyttöjärjestelmä oli Datapoint O/S.
Seututie 143
Seututie 143 on lyhyt seututie Hyvinkäällä, joka palvelee kaupungin pohjoisena kehätienä.
All Day Music
All Day Music on yhdysvaltalaisen War-yhtyeen kappale ja single vuodelta 1976. Sen toisen puolen on tuottanut Jerry Goldstein ja toisen Goldstein yhteistyössä Lonnie Jordanin ja Howard Scottin kanssa. Jälkimmäiset ovat War-yhtyeen jäseniä. Äänittäjä on Chris Huston.
Levy-yhtiö on United Artists Records ja kappaleiden julkaisija Far Out Music, Inc. ASCAP. Tuotantoyhtiöt ovat WAR Productions, Inc. ja Far Out Productions.
Kappaleet
Vinyylisinglen etiketissä ei ole mainittu kumpi kappaleista on pääkappale.
Kummankin kappaleen tekijät ovat S. Allen, H. Brown, M. Dickerson, J. Goldstein, L. Jordan, C. Miller, L. Oskar ja H. Scott.
Kappale "All Day Music" esiintyy vielä Warin vuoden 1980 konserttiäänitteellä War – The Music Band – Live (MCA-5156).
Kokoonpano
Kappaleiden tekijätietojen perusteella yhtyeen kokoonpano on ollut seuraavanlainen:
Mesipuukasvit
pienoiskuva|oikea|[[Bersama lucens]]
Mesipuukasvit (Melianthaceae) on pieni kasviheimo koppisiemenisten Geraniales-lahkossa. Lahkon tunnetuimmat edustajat ovat kurjenpolvikasvit (Geraniaceae).
Tuntomerkit
Mesipuukasvit ovat epämiellyttävän tai sinapin tuoksuisia pensaita tai puita, joissa on saponiineja, eräitä glykosideja ja oksalaattikiteitä. Lehdet ovat järjestyneet kierteisesti ja ovat pääteparisia, lehdykät keskiruotiin niveltyviä, sulkasuonisia, voimakassahaisia tai ehytlaitaisia. Kookas korvake on pariton ja sijaitsee ruodin ja verren välissä (intrapetiolaarinen korvake). Kukinto on varsipäätteinen tai lehtihankainen, terttumainen, ja toisinaan sen kärjessä on näyttävä steriilien kukkien muodostama osa. Kukat ovat kookkaita, vaihtelevassa määrässä vastakohtaisia (monosymmetrisiä) ja ylösalaisin kääntyneitä. Verholehtiä on viisi; ne ovat joko erillisiä tai kaksi on kasvanut yhteen; toisinaan yksi niistä on heikosti kannuksellinen. Kynnellisiä terälehtiä on neljä tai viisi keskenään erikokoista, joskus kärjestään ulospäin taipuneita. Mesiäinen on kookas, rengasmainen tai toispuolinen, ja sijaitsee hetiön ulkopuolella. Heteitä on neljä tai viisi, toisinaan tyvestään yhteen kasvaneita. Sikiäin on yhdislehtinen ja koostuu kolmesta seitsemään, tavallisesti neljästä tai viidestä emilehdestä. Sen lokeron sisäpinta on rauhaskarvainen ja siinä on yhdestä viiteen siemenaihetta kussakin emilehdessä kärki- tai pohjaistukassa. Vartalo on pitkä, luotti pistemäinen tai pallomainen. Hedelmä on selkäluomainen rakokota, ja siemen on aarrepuiden (Bersama) suvussa vaipallinen. Siemenen ravintovarasto eli siemenvalkuainen (endospermi) on tärkkelyspitoinen, ja alkio on pieni tai keskikokoinen.
Levinneisyys
Mesipuukasvien kotiseutua ovat Afrikan keskiset ja eteläiset osat.
Luokittelu
Mesipuukasvien heimossa on kaksi sukua ja kahdeksan lajia. Cronquistin järjestelmässä (1981) se liitettiin lahkoon Sapindales. Yhdessä heimojen Vivianiaceae, Greyiaceae ja Francoaceae kanssa se muodostaa kuitenkin kladin Geraniales-lahkon evoluutiopuussa. Kladin ominaisuuksia ovat muun muassa kierteinen lehtiasento, melko leveät lehtikannat ja terminaalinen terttukukinto.
Laurila (taajama)
pienoiskuva|[[Laurilan rautatieasema.]]
Laurila on Keminmaassa sijaitseva kylä ja kunnan hallinnollinen keskus, joka on osa Kemin keskustaajamaa. Laurilan läheisiä kyliä ovat Kemijoen toisella puolella sijaitsevat Lautiosaari, vanhan Rovaniementien varrella sijaitseva Liedakkala ja hiukan kauempana sijaitseva Jokisuu.
Laurilan keskustasta löytyviä palveluita ovat esimerkiksi Sale, Grilli-Kioski, pizzeria ja terveyskeskus. Terveyskeskuksen palveluntuottajana toimii Mehiläinen Terveys. Laurilassa sijaitsevat myös perusopetuksen 1. ja 2. luokat kattava pikkukoulu, perusopetuksen luokat 3–6 ja 7–9 kattava Keminmaan keskuskoulu ja Keminmaan lukio. Laurilan keskustassa on myös urheilukenttä ja jääkiekkokaukalo. Keminmaan pääkirjasto sekä Kallinrannan palvelutalo sijaitsevat kunnantalon ohella Laurilassa.
Pienehkön Kallinjärven eteläpään lähettyvillä sijaitsi aikaisemmin Laurilan juna-asema, mutta se on sittemmin purettu. Ratahallintokeskus määrittelee Laurilan liikennepaikan lyhenteellä Lla. Liikennepaikalla on edelleen merkitystä rautatien risteyskohtana, sillä siitä haarautuu Tornioon ja Tervolan kautta Rovaniemelle johtavat rataosuudet. Torniosta Kolariin johtava osuus on sähköistämätön.
Viitteet
65.79722°N, 24.54167°W
Ute-intiaanit
Ute-intiaanit ovat Yhdysvaltain länsiosissa asuva alkuperäiskansa, joka alun perin kuului uto-atsteekkilaiseen kielikuntaan. He asuivat Kalliovuorilla ja kansoittivat laajoja alueita myös vuoriston länsipuolella Coloradossa ja Utahissa. Viimeksi mainittu osavaltio on nimetty heidän mukaansa. Utien nimi merkitsi "Auringon maata".
Uteista etelään leviäviä maita hallitsivat navajot ja apassit. Pohjoisina rajanaapureina asuivat shoshonit monine heimoineen. Utet liikkuivat myös itäisillä preerioilla varsinkin saatuaan ratsuja, mutta heidän sotataktiikkansa oli vetäytyä pakoon vuoristoon ja vetää vihollinen perässään. Kalliovuorilla jalkaisin taistellessaan he olivat vaarallisia vastustajia.
Besa
Besa oli antiikin aikainen alun perin Antiokhis-fyleen kuulunut Attikan eli Ateenan kaupunkivaltion muodostaneen alueen demos. Se kuului fylen paralia-trittykseen eli Attikan rannikkoalueiden demoksiin.
Ute-intiaanit
Uteilla oli merkittävä osuus Pohjois-Amerikan lounaisten kulmien kaupankäynnissä. 1800-luvun puolivälissä heidän elämänsä muuttui Salt Lake Cityn noustessa Utahiin. Sodat Yhdysvaltoja vastaan päättyivät häviöihin, ja edessä oli mukautuminen uudenlaiseen kulttuuriin.
Besa
Besa sijaitsi Anaflystoksen ja Thorikoksen demosten välisellä alueella noin 300 stadioninmitan päässä Ateenasta. Ksenofonin mukaan paikalla oli linnoitus. Sijaintipaikan oletetaan olleen pohjoiseen nykyisistä Synterínasta ja Ágios Konstantínoksesta.
Ute-intiaanit
Ute-historian alkuvaiheet
thumb|300px|Villihevosia Utahissa. Uteilla oli tärkeä osuus tasankojen ratsastuskulttuurin leviämisessä. 1600-luvun loppupuolella he ajoivat suuria hevoslaumoja Kalliovuoria myötäillen kohti pohjoista. Hevoset olivat lähtöisin espanjalaisilta, jotka olivat tuoneet ne mukanaan nykyiseen Meksikoon. Kapinaan nousseet pueblointiaanit vapauttivat tuhansia hevosia espanjalaisten aitauksista. Eteläisten arojen heimot ottivat karanneita eläimiä kiinni, mutta suuria laumoja kulkeutui myös Kalliovuorille. Utet ottivat ne haltuunsa, mutta huomasivat oman maansa liian karuksi hevosten laiduntamiseen. He kuljettivat eläimet seuduille, jossa ruoho oli vihreää ja ravintoa riittävästi. Näin villihevoset saapuivat Wyomingiin. Täältä hevosia kulkeutui shoshonien ja comanchien mukana pohjoisille tasangoille, jossa jalkaisin vaeltaville intiaanikansoille avautui pian kokonaan uusi elämänmuoto. 1700-luvun puoliväliin tultaessa alkoi jokaisella tasankojen heimolla olla käytössään ratsuja.
Besa
Demos perustettiin Kleistheneen uudistuksessa arkaaisen kauden lopulla vuonna 508 eaa. Tuolloin sen alkuperäinen fyle eli ”heimo” oli Antiokhis ja sillä oli kaksi edustajaa Ateenan bulessa eli neuvostossa. Myöhemmin roomalaisella kaudella demoksissa tapahtui muutoksia, ja niiden seurauksena demos kuului vuodesta 124/125 jaa. Hadrianis-fyleen. Demoksen kansalaisesta käytettiin demonyymiä Bēsaieus.
Ute-intiaanit
Ute-historian alkuvaiheet
Nopean kulkuvälineen ansiosta uteista kehittyi sotaisia. Varsinkin eteläisimmät utet tekivät ryöstöretkiä New Mexicoon espanjalaisten kyliin. Myös naapuriheimot olivat utien hyökkäyksien kohteina, ja vihollisia olivat muun muassa Kalliovuorten itäpuolella asuvat siouxit, cheyennet arapahot ja pawneet. Navajoita utet työnsivät kohti länttä jo vuodesta 1710, ja riitaisuudet jatkuivat pitkälle 1800-luvulle.
1700-luvun alkupuolella osa uteista solmi muutaman vuosikymmenen kestäneen liiton comanchien kanssa. Utet johtivat liittolaisensa espanjalaisten kauppapaikoille, jonne he toivat yhä suurempia määriä orjia. Pian heimoliittymä nousi hallitsevaan asemaan New Mexicon rajaseuduilla käytävässä orjakaupassa. He ryöstivät apassien, pawneiden ja shoshonien naisia ja lapsia. Vastineeksi utet ja heidän liittolaisensa halusivat espanjalaisilta lisää ratsuja menestyäkseen paremmin yhteenotoissa tasankojen ratsastajien kanssa. Utien liitto comanchien kanssa hajosi 1750-luvun alussa tuntemattomiin erimielisyyksiin. Idästä työntyvät heimot ja espanjalaisten kasvava painostus saivat utet vetäytymään Kalliovuorille. 1700-luvun loppupuolella utet liittoutuivat jicarillojen kanssa comancheja ja kiowia vastaan.
Mormonien tulo
1820-luvulla ute-päällikkö Walker (Wakara) onnistui luomaan hyvän pohjan alueen turkiskaupalle euro-amerikkalaisten kanssa. Walker puhui sekä espanjaa että englantia ja oli lisäksi erinomainen ratsastaja. Hän opetti nuorille sotureille hevosten käsittelyä. 1830-luvulla Walker organisoi karaistuneista ute-sotureista joukon, jonka pääasiallinen tarkoitus oli ryöstää hevosia niin intiaaneilta kuin valkoisiltakin. Ryöstöretket ulottuivat joskus Kaliforniaan saakka. Tuliaisina oli aina runsain määrin hevosia, jotka myytiin yleensä Meksikoon. Monet amerikkalaiset kertoivat Walkerin ja hänen ryhmänsä kauppaavan myös intiaaninaisia ja -lapsia, joista suurin osa kulkeutui New Mexicoon. Walkerin maine levisi, ja hänestä tehtiin samanaikaisesti havaintoja eri puolilla maata.
Vuonna 1847 Walker teki virheen, joka myöhemmin koitui kohtalokkaaksi alueen intiaaneille. Hän erehtyi päästämään Brigham Youngin johtaman 150 valkoisen amerikkalaisen muodostaman joukon utien maille nykyiseen Utahiin. Vieraat edustivat kristittyä kirkkokuntaa, joka tunnetaan mormonien nimellä. Aluksi he käyttäytyivät ystävällisesti ja olivat anteliaita uteja kohtaan. Tilanne kuitenkin muuttui, sillä mormoneja virtasi koko ajan lisää, ja Ison Suolajärven kaakkoisille rantamille nousi parissa vuodessa yli 3 000 asukkaan mormonikaupunki, Salt Lake City. Kun vastaavasti utien henkilömäärä väheni sairauksien ja tuhottujen ruokavarastojen myötä, Walker käsitti, että mormonit olivat tulleet jäädäkseen. Hän ei pitänyt näkemästään tulevaisuudenkuvasta, vaan päätti joukkoineen verottaa uusien tulokkaiden hevosia ja karjaa. Lisäksi utet alkoivat käydä ohikulkevien vaunukaravaanien kimppuun. thumb|right|270px|Salt Lake City vuonna 1850. Tilanne johti vuonna 1849 alkaneeseen sotaan, joka oli utien ja Yhdysvaltain ensimmäinen keskinäinen konflikti. Sotatilaa kesti vajaan vuoden, eivätkä menetykset kummallakaan puolen olleet erityisen merkittäviä. Mormonien määrä lisääntyi nopeasti. He olivat kauhuissaan utien ja New Mexicon kauppiaiden harjoittamasta orjakaupasta ja yrittivät julistaa tämän laittomaksi toiminnaksi. Walker ja läntiset utet raivostuivat ulkopuolisten tunkeilijoiden puuttumisesta heidän vanhaan liiketoimeensa ja aloittivat uuden sodan 1853. Vaikka sovittelurauha keskeytti väkivaltaisuudet hetkeksi, utien tulevaisuus näytti yhä huonommalta. Mormonien ja muiden siirtolaisten mukana kulkema karja polki intiaanien viljelysmaat ja tuhosi kasvillisuuden teitten varsilla, joista oli tullut kohti Utahia ja Kaliforniaa vierivien loputtomien vaunukaravaanien pääreittejä.
Walker kuoli 1854 keuhkokuumeen murtamana, mutta uudet päälliköt jatkoivat hänen paikallaan.
Rauhantekijä
thumb|left|220px|Kuuluisin ute-päällikkö Ouray. Utien uncompaghre-heimon päälliköksi nousi vuonna 1860 Ouray. Hänen äitinsä oli ute, isä puoliksi jicarilla-apache. Lapsuutensa Ouray vietti New Mexicossa ja joutui paljon tekemisiin valkoisten kanssa, jolloin hän oppi puhumaan hyvin niin englantia kuin espanjaakin. Kielitaidosta tuli Ourayn tärkeä ominaisuus myöhemmässä elämässä, joka viitoitti hänen tiensä utien historian maineikkaimmaksi päälliköksi.
Ouray perehtyi tarkoin valkoisen miehen politiikkaan ja tiesi sotimisen näitä vastaan turhaksi. Hän valitsi viisaasti puolensa ja taisteli Yhdysvaltojen rinnalla eteläisten utien kanssa comancheja ja kiowia vastaan. Vuonna 1863 Yhdysvaltojen hallitus tunnusti hänet kaikkien utien ylimmäksi päälliköksi. Utet itse eivät olleet asiasta samaa mieltä, vaan osa eteläisimmistä ryhmistä nojasi päällikköönsä Ignacioon eikä tukenut Ourayn johtajuutta. Myös läntisimmät utet kieltäytyivät hyväksymästä amerikkalaisia ja taistelivat näitä vastaan päällikkönsä Antongan (Mustan Haukka) johdolla. Heidän sotansa saatiin loppumaan vuonna 1868 Ourayn toimiessa rauhantekijänä. Rauhansopimus kirjoitettiin maaliskuussa samana vuonna. Yhdysvaltojen hallitusta edusti myöhemmin kuuluisaksi tullut intiaaniagentti Kit Carson.
Utet luopuivat Ourayn allekirjoittamalla sopimuksella 60 000 km² käsittävästä maa-alueesta Coloradossa. Heille jäi edelleen käyttöönsä kolmasosan verran läntistä Coloradoa, jonka he uskoivat saavansa asuttaa seuraavien sukupolvien ajan. Pitääkseen suhteet Yhdysvaltoihin kunnossa Ouray oli valmis sotimaan rahasta muita heimoja vastaan. Valkoisten kanssa syntyneet vähäiset erimielisyydet hän selvitti hyvällä kielitaidollaan ja diplomaattisella lähestymistavallaan, joka herätti ihastusta hallituksen puolella. Ourayn sivistynyt käytös oli intiaanille harvinaista. Hän pukeutui joskus valkoisen miehen tyyliin, mutta ei luopunut pitkistä hiuksistaan.
Ouray oppi amerikkalaisilta muiden tapojen ohella myös rahan arvostamisen. 1870-luvulla hän myi Yhdysvaltain hallitukselle palan oman kansansa maata. Tuhannen Yhdysvaltain dollarin vuosieläkkeen lisäksi hän sai maatilan ja hienon talon. Kun utet saivat myöhemmin vihiä asiasta, Ourayn maine kärsi.
thumb|230px|left|Utet halusivat säilyttää ratsunsa ja kieltäytyivät maanviljelystä. Kun Coloradosta 1876 tuli Yhdysvaltain 38 osavaltio kiinnostuivat sen asukkaat läntisten alueiden kaivostoiminnasta. Niin tavallisten kansalaisten kuin kaivosmiestenkin asioita ajavat eturyhmät pyrkivät vaikuttamaan käytäväpolitiikallaan Coloradon päättäviin elimiin, ja halusivat kaikki utet pois osavaltion alueelta. Ilmaisusta "utien täytyy mennä" syntyi poliittinen iskulause.
Eräänlaisena loppusoittona utein paimentolaiselämässä voitaneen pitää vuonna 1879 tapahtunutta Meekerin verilöylyä, jossa raivostuneet utet surmasivat intiaaniagentti Nathan Meekerin ja kymmenkunta siviiliä. Yhdysvaltojen hallitus oli useaan otteeseen yrittänyt saada uteja luopumaan ratsastavasta kulttuuristaan ja korvaamaan se maanviljelyllä. Meeker ajoi asiaa utein keskuudessa, mutta sai toiminnallaan aikaan enemmän pahaa kuin hyvää. Osa uteista, lähinnä päälliköt Nicaagat (amerikkalaisille Jack) ja Colorow (Douglas) ryhmineen, vastustivat Meekerin yritystä tehdä uteista maanviljelijöitä ja nostaa heidän sivistyksensä valkoisten tasolle. Intiaanien osoittaessa vastahakoisuuttaan Meeker päätti ratkaista asian kutsumalla apuun liittovaltion joukot, joiden avulla uskoi taivuttavansa utet tahtoonsa.
White Riverillä asuvat utet saivat tarpeekseen heihin kohdistuneesta painostuksesta. He eivät halunneet luopua elämäntyylistään. Tilanne johti sotaan, ja Jackin sekä Douglasin yhdistetyt utet avasivat tulen White Riverin maaseudulla Coloradossa. Taistelun aikana he sieppasivat vangiksi Meekerin vaimon ja tyttären sekä muutamia lapsia. Tragedia lietsoi paniikkia ja yleistä vihaa uteja kohtaan. Vaikka panttivangit saatiinkin elävinä takaisin Ourayn neuvottelutaitojen ansiosta, oli tapaus jättänyt lähtemättömät jälkensä Coloradon siirtolaisten mieliin.
thumb|240px|Ute-lähetystö Washingtonissa. (Vasemmalla eteläisten utein päällikkö Ignacio, oikealla Ouray vaimonsa Chipetan kanssa). Päällikkö Ouray joutui vielä kerran rauhanlähettilääksi. Hän teki matkan Washingtoniin tapaamaan hallituksen johtavia henkilöitä. Amerikan siviilihallinto joutui puimaan Meekerin verilöylyä. Rauha saatiin syntymään, mutta Yhdysvaltain kongressi esitti vaatimuksen siirtää White Riverin utet pois Coloradosta. Heille osoitettiin paikka koillisesta Utahista. Neuvottelu jäi Ourayn viimeiseksi. Hän menehtyi tuntemattomaan sairauteen vuonna 1880 eikä ollut näkemässä, miten armeija seuraavana vuonna pani käytäntöön pakkotoimet ja marssitti utet pois mailtaan.
Ourayn kuoleman jälkeen utet jäivät tuuliajolle. Vaikka he eivät olleet pitäneetkään kaikista suuren johtajansa tekemisistä, ilman Ourayta he olivat täysin Yhdysvaltojen armoilla. Viimeiset taistelut käytiin 1880-luvun lopulla. Päällikkönsä Colorowin johdolla osa uteista poistui metsästämään riistaa reservaattinsa ulkopuolelle, jossa he joutuivat aseelliseen yhteenottoon amerikkalaisten kanssa. Kuolonuhreja vaatinut taistelu nujersi utien itseluottamuksen pitkäksi aikaa.
Ourayn nimi jäi ikuisiksi ajoiksi intiaanihistoriaan. Hän oli myös niitä harvoja intiaanikansojen johtajia, jotka ehtivät tavata kaksi Amerikan presidenttiä. Nämä olivat Ulysses S. Grant ja Rutherford B. Hayes, johon Ourayn älykkyys teki syvän vaikutuksen.
Nykyaika
Nykyään utet asuvat Utahissa, New Mexicossa ja Coloradossa kolmessa eri reservaatissa. Näistä eniten asukkaita on Uintahin ja Ourayn reservaatissa Koillis-Utahissa runsaan parin sadan kilometrin päässä Salt Lake Citystä. Se on myös pinta-alaltaan Yhdysvaltain toiseksi suurin intiaanireservaatti. Tälle pohjoisten utein (wind-river, uintah- ja uncompaghre-heimot) reservaatille Yhdysvallat joutui aikoinaan vuonna 1950 maksamaan menetetyistä maista suuret korvaukset. Luonnontilaiset runsaat metsät ja sekä laiduntamiseen että maanviljelyyn sopivat maa-alueet monine vesistöineen antavat hyvät mahdollisuudet niin riistanpyyntiin, kalastukseen kuin maanviljelyyn ja karjanhoitoonkin. Lisäksi tulolähteinä ovat öljy ja kaasu.
Eteläiset utet (mouachet ja capotet) asuvat lähellä Durangon kaupunkia Coloradossa ja vuoristo-uteiksi kutsutut weeminuchet puolestaan Cortezin kaupungin laidalta alkavalla vuoristoseudulla, joka yltää myös New Mexicoon ja Utahiin. Vuonna 2008 utet perustivat Coloradoon Sky Ute Resort and Casino -nimisen lomakeskuksen.
Asuinalueet ja heimot
Utien ei otaksuta muuttaneen mistään muualta, vaan heitä pidetään Coloradon alkuperäisinä asukkaina ja arkaaisen kauden intiaanien jälkeläisinä. Utet elivät hieman erillään monista muista kansoista tasankojen laidoilla ja vuorimailla. Noin 388 000 neliökilometriä käsittävällä alueella oli noin kymmenen erillisen ute-heimon asuinalueet. Heimot olivat hyvissä väleissä keskenään, ja heidän määräkseen on arveltu yli 10 000 henkeä. Heimoista mouachet, capotet ja tabeguachet (uncompaghret) asuivat Coloradon eteläosassa, wiminuchet heistä länteen Utahin puolelle. Yampat ja sabuagenasit asuivat pohjoisemmassa Coloradossa, kun taas Parusanuchit, uintahit ja timbanogotsit pitivät hallussaan Utahin koillisia osia. Heidän eteläpuoleltaan löytyivät pahvantien, moanuntsien ja sanpitsien kylät.
Seremoniat
thumb|left|Utien vanhoja kalliopiirroksia Utahista. (1650–1850) Utien poliittisesta ja yhteiskunnallisesta järjestelmästä tiedetään hyvin vähän, koska siirtolaiset tulivat heidän mailleen verrattain myöhään. Heidän uskonnostaan ja mytologiastaan on kuitenkin runsaasti tietoa. Utet uskoivat olevansa läheistä sukua karhulle, joka liittyi läheisesti heidän jumalaistarustoonsa. Karhutanssi oli heidän tärkein alkuperäinen seremoniansa. Se järjestettiin keväisin maaliskuun puolivälissä. Uteheimot kerääntyivät yhteen ja leiriytyivät useiksi päiviksi tanssipaikan lähelle. Tanssitapahtumaa edelsivät koko talven kestävät valmistelut. Utenaiset tekivät erilaisia tanssiasuja, joihin miehet sonnustautuivat tapahtuman alkaessa. Transsitilassa utet tanssivat nuotion ympärillä. Tanssin päättyessä siinä käytetyt sulkakoristeet riisuttiin, ja ne aseteltiin puuhun. Tämä maaginen taika poisti seuraavan ajanjakson murheet. Alun perin karhutanssi oli erityisesti pariskuntien harjoittama kymmenpäiväinen tapahtuma, ja sen uskottiin lisäävän metsästysonnea ja seksuaalista kyvykkyyttä. Juhlan yhteydessä esiintyvän hedelmällisyysteeman kunniaksi järjestettiin myös tyttöjen puberteettiriitti.
Tasankojen ratsastavilta heimoilta osa uteista omaksui aurinkotanssin, josta tuli heille tärkeä sosiaalinen tapahtuma 1800-luvun lopulla. Saman vuosisadan lopulla levisi utien keskuuteen aavetanssi, jonka suosio jäi lyhytaikaiseksi. Utien shamaaneilla uskottiin olevan tavallista enemmän parantavia voimia. He toimivat lääkäreinä ja kansanparantajina. Shamanismia harrastivat niin miehet kuin naisetkin.
Avioelämä ja elinkeinot
Ute-miehet saivat ottaa useita vaimoja, ja siksi moniavioisuus oli heidän keskuudessaan varsin yleistä. Monesti puoliso saatettiin valita toisen heimon keskuudesta. Pohjoisilla uteilla on mainittu olleen lukuisia seka-avioliittoja shoshonien, bannockien ja paiutien kanssa. Eteläisimmät utet valitsivat puolison usein jicarillojen keskuudesta. Joitakin rajoituksia liittojen solmimisissa oli, sillä varsinkin eteläiset utet kielsivät seksuaalinen kanssakäymisen valkoisten kanssa. Köyhimpinä aikoina jotkut utet olivat valmiit vaihtamaan omia lapsiaan hevosiin. Ute-pariskuntien avioerot olivat yleisiä. Niiden syyksi riitti hedelmättömyys, uskottomuus tai yleinen yhteensopimattomuus.
Ulkoinen olemus
thumb|right|280px|Uteja vuonna 1899. Ulkonäöltään utet erosivat jonkin verran muista intiaanikansoista. Heidät on kuvattu rakenteeltaan lyhyiksi ja roteviksi. Ero oli selvä esimerkiksi verrattuna navajoihin, jotka olivat pidempiä ja hoikempia. Utien ihonväri oli myös tummempi kuin intiaaneilla yleensä. Luultavasti tämän vuoksi jotkut tasankojen heimoista, kuten cheyennet, kutsuivat uteja "mustiksi ihmisiksi". Ihonvärin tummuuteen vaikuttaneet tekijät ovat saattaneet liittyä aurinkoon ja asuinalueiden melko eristettyyn sijaintiin vuoristossa. Lisäksi he ovat comanchien tavoin saattaneet käyttää mustia sotamaalauksia. Utet eivät alun perin kantaneet sulkapäähineitä, mutta 1800-luvun aikana jotkut heidän johtajistaan omaksuivat tavan tasankojen intiaaneilta. Monet nuoret ute-miehet käyttivät niin ikään tasankoilta omittua Pompadour-kampausta, joissa hiusten etuosa kohotettiin mahdollisimman korkealle. Molemmat sukupuolet pitivät pitkät hiuksensa joko valtoiminaan tai solmivat ne palmikoin, jotka toisinaan koristeltiin turkiksin.
Dmitri Svatkovski
Dmitri Valerjevitš Svatkovski (s. 27. marraskuuta 1971 Moskova) on venäläinen nykyaikainen viisiottelija. Hän saavutti Barcelonassa 1992 hopeaa joukkuekilpailussa ja voitti Sydneyssä 2000 kultaa henkilökohtaisessa kilpailussa. Sydneyssä joukkuekilpailu ei kuulunut enää olympiaohjelmaan.
YleQ
YleQ (joskus myös YleKuu) oli pääkaupunkiseudulla perinteisessä analogisessa verkossa ja digitaalisesti koko valtakunnassa kuulunut Yleisradion radiokanava. Aikaisemmin taajuudella oli kuultavissa Radio Aino, mutta tämä lakkautettiin vuoden 2003 alussa Yleisradion radiouudistuksen myötä. Lopettamiseen oli todennäköisenä syynä digiradiovastaanotinten huono menekki.
Netta Muskett
Netta (Rachel) Muskett, o.s. Hill, kirjailijanimi myös: Anne Hill, (1888 Sevenoaks, Britannia – 1963) oli brittiläinen viihdekirjailija. Hän oli ensimmäisen maailmansodan aikana sotasairaalan työntekijä. Jäätyään leskeksi hän aloitti kirjailijanuran elättääkseen neljä lastaan.
YleQ
YleQ uudistui ensimmäisen vuotensa jälkeen keväällä 2004 muuttamalla merkittävästi musiikillista profiiliaan. Kanavan viimeisimpiä erityispiirteitä olivat toimitetun radiopuheen ja laajan musiikkitarjonnan ohjelmaradio, jolle tunnusomaista oli kiireettömyys ja keskittyneisyys. Tarjonnassa korostui populaarimusiikki ja -kulttuuri.
Netta Muskett
Muskettin romaanit kuuluvat perinteiseen romanttiseen viihteeseen, jossa nainen toipuu epäonnistuneesta suhteesta ja tavoittelee uutta onnea. Kirjat olivat aikanaan hyvin suosittuja, ja suuri osa niistä on myös suomennettu. Niitä ovat julkaisseet Otava ja Tammi. Ensimmäinen suomennettu teos Olet minun (Nor any dawn) ilmestyi 1936 Otavan kustantamana, ja sen on suomentanut Rob Lehtonen. Teoksen on myöhemmin suomentanut uudestaan Terttu Järvilehto, ja sen on julkaissut vuonna 1959 Tammi nimellä Aamu sarastaa. Viimeinen teos Päivänkoitto (Cloudbreak) ilmestyi Muskettin kuoleman jälkeen 1963. Sen suomennos on julkaistu 1964 suomentajanimellä Lea Karvonen, julkaisijana Tammi. Muskett käytti kirjailijana myös nimeä Anne Hill, mutta suomeksi teokset on julkaistu tekijänimellä Netta Muskett.
YleQ
Yleisradio ilmoitti 6. kesäkuuta 2006 lopettavansa YleQ-kanavan. Lähetys loppui keskiyöllä 17.–18.9.2006. Kanavan ohjelmia siirtyi YleX-, YLE Radio Suomi ja YLE Radio 1 -kanaville. YleQ:n tilalle perustettiin puheradiokanava Yle Radio Peili (nykyisin Yle Puhe).
Toimittajia
Tuomas Enbuske, Marko Gustafsson, Tero Liete, Susanna Korhonen, Kai Ulmanen, Olga K, Norppa, Laura Airaksinen, Eve Mantu, Jake Nyman, Ivan Puopolo (Thank God It's Puopolo), Markus Turunen, Pekka Vitikka ja Jani Juntunen.
Eero Vilevaara
Eero Kalevi Vilevaara (14. elokuuta 1928 Kiikala – 14. marraskuuta 2004 Hyvinkää ) oli suomalainen pesäpalloilija. Pelipaikaltaan hän oli polttaja.
Vilevaara pelasi pesäpallon SM-sarjassa vuosina 1950–1959, 1961 ja 1963. Hän edusti urallaan Loimaan Palloilijoita, Pallo-Tovereita, Ypäjän Yllätystä, Vimpelin Vetoa ja Hyvinkään Tahkoa. Vedon joukkueessa hän saavutti SM-pronssia 1958 ja SM-hopeaa 1959. Hän oli Pesäpalloliiton (PPL) joukkueen vaihtopelaaja Helsingin 1952 olympialaisissa pelatussa pesäpallon näytösottelussa. Itä–Länsi-ottelussa hän pelasi seitsemän kertaa.
Pesäpallouransa jälkeen Vilevaara oli mestariluokan keilaaja, ja curlingissa hän voitti Suomen mestaruuden ja toimi Suomen joukkueenjohtajana MM- ja EM-kisoissa. Hän kilpaili myös golfissa ja toimi Finnish Golf Finland -lehden päätoimittajana.
Vilevaara valmistui maisteriksi Turun yliopistosta 1954. Hän toimi mm. Vimpelin yhteiskoulun historian opettajana ja Hyvinkään Iltalukion rehtorina. Vilevaara oli Hyvinkään kaupunginvaltuuston jäsen vuosina 1968–1972. Hänen veljensä Esko Vilevaara oli myös pesäpalloilija.
Ympyrä
pienoiskuva|Ympyrä ja sen osia
Ympyrä on geometriassa kaikkien niiden tason pisteiden joukko, joiden etäisyys annetusta pisteestä (ympyrän keskipisteestä) on yhtä suuri kuin ympyrän säde r. Kehän pisteeltä toiselle kulkevaa janaa kutsutaan jänteeksi. Halkaisija on jänne, joka kulkee keskipisteen kautta. Ympyrän pyörähdyskappale sen keskipisteen kautta kulkevan suoran ympäri on pallo.
Ympyrän voidaan ajatella olevan erikoistapaus ellipsistä, joka on ympyrän ohella yksi kartioleikkauskuvio.
Ympyräksi kutsutaan usein myös ympyrän kehän sisään jäävää tason osaa eli ympyräkiekon aluetta, joka koostuu pisteistä, joiden etäisyys keskipisteestä on pienempi tai yhtä suuri kuin säde. Muun muassa metristen avaruuksien topologiassa ja kompleksianalyysissä alueesta käytetään nykyisin yleensä termiä kiekko.
Piirin ja halkaisijan suhde on vakio, pii, joka merkitään kreikkalaisella kirjaimella \pi\ \,.
Ympyrän kehän pituus ja pinta-ala
Ympyrän kehän (piirin) pituus p saadaan kaavasta:
Voidaan myös ilmaista säde r ja halkaisijan d avulla, eli 2r = d:
Ympyrän sisään jääneen alueen pinta-ala A saadaan kaavasta:
Jos ympyrän kehän pituus p tunnetaan, voidaan pinta-ala A laskea kaavasta:
Jos ympyrän halkaisija d ja kehän pituus p tunnetaan, voidaan pinta-ala laskea (ilman lukua \pi) kaavasta:
Jos tarkastellaan vakiomittaisia sulkeutuvia käyriä, on ympyrä sellainen käyrän muoto, joka sulkee sisäänsä suurimman mahdollisen pinta-alan.
Matemaattisesti tämä isoperimetrisen epäyhtälön nimellä kulkeva tulos voidaan muotoilla seuraavasti. Olkoon p sulkeutuvan, jatkuvan ja itseään leikkaamattoman tasokäyrän eli Jordanin käyrän pituus ja A sen rajaaman äärellisen tasoalueen pinta-ala. Tällöin missä yhtäsuuruus pätee silloin ja vain silloin, kun kyseessä on ympyrä.
Ympyrän kaari, sektori ja segmentti
Ympyrän kaari tarkoittaa ympyrän kehän osaa. Esim. sektori tai segmentti jakaa ympyrän kehän kahteen kaareen.
Ympyrän kaaren pituus saadaan jakamalla kaaren rajaavan keskuskulman asteluku 360 asteella ja kertomalla se tämän jälkeen ympyrän kehän pituuden kaavalla.
Ympyrän sektori tarkoittaa ympyrän kahden säteen ja niiden ympyrästä rajaaman kaaren sisälle jäävää aluetta.
Ympyrän sektorin pinta-ala saadaan jakamalla sektorin rajaavien säteiden muodostaman keskuskulman asteluku 360 asteella ja kertomalla se tämän jälkeen ympyrän pinta-alan kaavalla.
Ympyrän segmentti tarkoittaa ympyrän jänteen ja sen ympyrästä rajaaman kaaren sisälle jäävää aluetta.
Keskipisteen ja säteen avulla
Olkoon piste (x0,y0) ympyrän keskipiste, r ympyrän säde ja piste (x,y) mikä tahansa koordinaatiston piste. Jokaisen ympyrän kehän pisteen etäisyys ympyrän keskipisteestä on ympyrän säde eli r. Kuvitellaan suorakulmainen kolmio, jonka terävinä kulmina on pisteet (x0,y0) ja (x,y). Kolmion hypotenuusan pituus eli pisteiden etäisyys on Pythagoraan lauseen mukaan
Koska etäisyyden tulee olla r, saadaan
Josta saadaan poistamalla sulut potensseista ympyrän yhtälön normaalimuoto:
Jos ympyrän keskipiste on pisteessä (0,0), ts. origossa, on ympyrän yhtälö
joka on parametrimuodossa:
Napakoordinaattiesitys origokeskiselle ympyrälle on yksinkertaisesti: r = vakio
Kun ympyrän yhtälö tunnetaan, voidaan sen pinta-ala ja kehän pituus laskea myös integroimalla. Lisäksi voidaan johtaa kaavat pallon tilavuudelle ja pinta-alalle.
Kolmen pisteen avulla
Jos kolmen pisteen koordinaatit, esimerkiksi kolmion kärjet, ovat konsykliset ja merkitään  ja, voidaan ympyrän yhtälö kirjoittaa determinantilla joka on evaluoituna missä x:n kerroin b_x saadaan matriisista jättämällä x_i termejä sisältävä sarake pois (vastaavasti b_y:n suhteen) determinantista ja ja vakiotermi c Ympyrän yhtälö voidaan esittää keskipistemuodossa missä keskipisteen koordinaatit ovat ja sekä säde
Ympyrän kulmia
Ympyrän kehäkulmaksi kutsutaan sellaista ympyrän kulmaa, jonka kärkipiste on ympyrän kehällä ja jonka molempien kylkien osana on jänne tai jonka toisen kyljen osana on jänne ja toinen kylki on tangentilla. Keskuskulma taas tarkoittaa sellaista ympyrän kulmaa, jonka kärki on ympyrän keskipisteessä. Tangenttikulma tarkoittaa kulmaa, joiden kyljet ovat tangenteilla.
Neljä ympyrää
thumb|right|125px|Neljä toisia sivuavaa ympyrää
Piirrettäessä neljä samanlaista ympyrää sivuamaan toisia siten, että ympyröiden keskipisteet muodostavat neliön, on ympyröiden väliin jäävän alueen (merkitty harmaalla) pinta-ala
missä r on kunkin ympyrän säde.
Seitsemän ympyrää
thumb|right|125px|Seitsemän toisia sivuavaa ympyrää
Ympyrän ympärille voidaan piirtää tiiviiksi ryhmäksi kuusi muuta samanlaista ympyrää siten, että kukin lisätty ympyrä sivuaa kahta muuta ja keskusympyrää.
Mikäli ympäröivien ympyröiden säde on kaksi kertaa niin suuri kuin keskusympyrän säde r, ympäröivien ympyröiden määräksi tulee viisi. Jos ympäröivien ympyröiden säde on r/2, niitä mahtuu kuvioon kymmenen.
Ympyrä ja neliö
thumb|right|125px|Ympyrä ja neliö
Mikäli ympyrällä ja neliöllä on viisi yhteistä pistettä kuvan osoittamalla tavalla, niin ympyrän säteen ja neliön sivun suhde on 5/8.
Ympyrä ja paraabeli
thumb|left|125px|Paraabelien pisteet ovat yhtä kaukana ympyrästä ja x-akselista
Sellaisten pisteiden ura, jotka ovat yhtä kaukana ympyrästä ja x-akselista, on paraabeli. Kuvioita on kaksi, ja niitä kuvaavat yhtälöt
Osatunlammi
Osatunlammi on Pirkanmaalla Orivedellä Lauttakulma itäpuolella  sijaitseva lampi.
Nuoria haaveita
Nuoria haaveita on vuonna 1980 ensi-iltansa saanut alankomaalainen eroottinen draamaelokuva, jonka on ohjannut Paul Verhoeven. Elokuva seuraa joukkoa nuoria motocrossia rakastavia miehiä, joiden elämä muuttuu, kun he tapaavat nuoren viettelijättären, Fientjen.
Osatunlammi
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 4,9 hehtaaria ja se on 350 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Se sijaitsee Vähän Ukonjärven itäpuolella Kaanaan ja Hirsilän välisen maantien pohjoispuolella. Lammella ei ole kartan mukaan saaria ja sen rannat ovat metsämaata tai suomaata. Sen rantaviivan pituus on 1,0 kilometriä ja sen rannoille on rakennettu kaksi vapaa-ajan asuntoa. Niille tulee tiet maantieltä.
Nuoria haaveita
Nuoria haaveita aiheutti polemiikkia johtuen siitä, miten Verhoeven kuvaa homoja, kristittyjä, poliisia ja lehdistöä elokuvassa.
Osatunlammi
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Venehjoen valuma-alueella (35.74), jonka Enojärven valuma-alueeseen se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 176 metriä mpy. Siihen on johdettu kuusi metsäojaa, joista yksi tai kaksi ovat samalla laskuojia. Ne juoksevat kohti pohjoista, jossa ne yhtyvät yhdeksi ojaksi, joka laskee yli 800 metrin päässä Väärälammiin.
Anthony Perkins
Anthony Perkins (4. huhtikuuta 1932 New York, New York – 12. syyskuuta 1992 Hollywood, Kalifornia ) oli yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tunnetaan parhaiten roolistaan Norman Batesina Alfred Hitchcockin ohjaamassa Psykossa ja sen jatko-osissa. Perkins näytteli monessa muussakin kuuluisassa elokuvassa, kuten lännenfilmissä Hopeatähti (1957) sekä tieteiselokuvassa Musta aukko (1979).
Perkinsin vanhemmat olivat teatteri- ja elokuvaohjaaja Osgood Perkins ja Janet Esseltyn Rane. Perkins oli biseksuaali, ja hänellä oli useita miessuhteita avioliittoonsa asti. Hän kuoli vuonna 1992 AIDSin aiheuttamiin komplikaatioihin.
Niinivaara
Niinivaara voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Charles Rennie Mackintosh
Käydessään iltaopiskelijana Glasgow'n taidekoulua Mackintosh sai oppisopimuspaikan paikalliselta arkkitehdiltä John Hutchinsonilta. Suoritettuaan oppisopimuskoulutuksensa vuonna 1888 hän siirtyi työskentelemään Honeyman ja Keppie -yritykseen, jonka osakkaaksi hän tuli vuonna 1904.
Mackintosh saavutti kansainvälistä mainetta 1890-luvulla omaperäisillä julisteillaan sekä käsityö- ja huonekalusuunnittelijana toimiessaan ”The Four” -opiskelijakollektiivissa. Mackintoshin suunnitelmat poikkesivat tuolloin vallinneista muotisuuntauksista keveytensä, tyylikkyytensä ja omaperäisyytensä ansiosta. Hyvänä esimerkkinä olivat neljä teehuonetta, jotka hän suunnitteli Glasgowissa vuosina 1896–1904. Yhdestä opiskelijaryhmän jäsenistä, Margaret Macdonaldista, tuli hänen vaimonsa.
Mackintoshin merkittävimmät työt arkkitehtina olivat Glasgow School of Artin päärakennus, Windyhill, Hill House, Glasgowin Willow-teehuoneet ja Scotland Street School. Vuonna 1899 valmistunutta Glasgow School of Artin rakennusta pidetään ensimmäisenä jugendtyyliä edustavana rakennuksena Isossa-Britanniassa. Kaikissa Mackintoshin töissä oli perinteisen arkkitehtuurin piirteitä, mutta ne olivat samalla esimerkkejä poikkeuksellisen kekseliäästä esteettisestä näkemyksestä. Vuoteen 1914 mennessä Mackintosh lopetti kuitenkin työskentelyn arkkitehtinä ja suunnittelijana lähes tyystin ja omistautui akvarellien maalaamiselle.
Vaikka Mackintosh jäi unohduksiin useiden vuosikymmenien ajaksi, hänen työnsä alkoivat jälleen herättää mielenkiintoa 1900-luvun loppupuolella. Erityisesti hänen huonekalujensa yksinkertainen tyyli vetoaa nykyaikaiseen makuun, ja Mackintosh-tuoleja ja sohvia alettiin valmistaa uudelleen. Glasgowissa sijaitseva Mackintoshin talo rakennettiin uudelleen ja avattiin yleisölle museona 1970-luvun lopulla. Vuonna 2018 Mackintoshin suunnitteleman Glasgow School of Artin kirjasto vahingoittui pahoin tulipalossa, juuri kun rakennuksen entisöinti oli lähellä valmistumistaan.
Simo Mälkiä
Simo Mälkiä (s. 21. elokuuta 1983 Lappeenranta) on suomalainen jääkiekkovalmentaja ja pelaajauransa lopettanut jääkiekkoilija, joka pelasi puolustajana.
Mälkiä siirtyi Jokereihin kaudelle. Aiemmin urallaan hän edustanut SM-liigassa Saimaan Palloa (2007–2009). SaiPaa ennen hän pelasi Mestiksessä Jukureissa ja KooKoossa. Hän on voittanut Jukureissa Mestis-mestaruuden vuonna 2006 ja hopeaa 2007.
Mälkiä sai ottelussa 18. helmikuuta 2010 polvivamman, jonka vuoksi hän joutui lopulta lopettamaan uransa vuonna 2012.
Simon isä Heikki Mälkiä on entinen jääkiekkoilija, jonka pelinumeron 20 SaiPa on jäädyttänyt. Simo on käyttänyt isänsä numeroa SaiPassa. Heikki on nykyään valmentaja, joka on valmentanut SM-liigassa nykyisen seuransa Ilveksen lisäksi myös SaiPaa ja HIFK:ta. Tämän takia Simo on pelannut myös Ilveksen ja HIFK:n junioreissa.
Suomirokkia 11
Suomirokkia 11 (Rokkaa kotona ja puutarhassa!) on samannimisen, Poko Rekordsin julkaiseman, kokoelmalevysarjan 11. osa. Se julkaistiin toukokuussa 2006.
Auringon aktiivisuus
thumb|280px|Auringon aktiivisuus vuosien 1975–2005 aikana. Auringon [[irradianssissa vuodesta 1750 vuoteen 2011 tapahtuneiden muutosten säteilypakote on IPCC:n arvion mukaan noin +0,05 W/m². Ihmistoiminnan aiheuttama säteilypakote samalla aikavälillä on noin +2,29 W/m². ]]
Auringon aktiivisuus on Auringon magneettisten ilmiöiden runsautta. Jos Aurinko on hyvin aktiivinen, siinä on runsaasti auringonpilkkuja. Erilaiset auringonpurkaukset, auringonpilkut ja Auringon kaasukehän, kromosfäärin, säteilyn voimakkuus ovat Auringon aktiivisuutta. Auringon aktiivisuus vaihtelee 11-vuotisen auringonpilkkujakson mukana. Auringonpilkkujen määrä vaihtelee huomattavasti tämän jakson mukana. Minimissä pilkkuja on vähän tai ei ollenkaan, ja maksimissa suuri määrä. Auringonpilkut jotka ovat magneettikentän napoja, synnyttävät voimakkaita auringonpurkauksia sekä protuberansseja. Auringon aktiivisuus vaikuttaa Maan säähän ja ilmastoon. Mikäli auringonpilkkuja on pitkän aikaa vähän, on kylmää. Pitkillä aikaväleillä auringonpilkkuminimien arvellaan osaltaan aiheuttaneen Maassa kylmiä kausia.
Auringon aktiivisuuden osuus ilmaston lämpenemisessä
Auringon aktiivisuuden on väärin perustein ehdotettu olevan viimeaikaista ilmaston lämpenemistä oleellisesti kiihdyttävä tekijä. Mittausten mukaan Auringon säteilyvoimakkuus ei ole kasvanut 1950-luvun jälkeen, joten ilmaston lämpeneminen ei johdu Auringon aktiivisuuden muutoksista. Toinen todiste asialle on stratosfäärin viileneminen. Kasvihuoneilmiö lämmittää ilmakehän alaosaa eli troposfääriä mutta viilentää yläosaa eli stratosfääriä. Auringon säteilyvoimakkuuden kasvu taas lämmittäisi koko ilmakehää. Mittausten mukaan stratosfääri on viilentynyt huomattavasti, joten Auringon aktiivisuus ei selitä 1900-luvun puolivälin jälkeen tapahtunutta ilmaston lämpenemistä.
Vaikka ilmasto olisi moninkertaisesti arvioitua herkempi aurinkopakotteille, viimeaikainen lämpeneminen johtuisi silti kasvihuonekaasupitoisuuksien kasvusta.
Auringon aktiivisuusminimejä
thumb|Auringon aktiivisuuskäyrä isotooppeina mitattuna.
Auringon aktiivisuusminimejä on määritetty muun muassa suorilla havainnoilla, radiohiilen määrän vaihteluilla ja sen pohjalta, että auringonpilkut vaikuttavat Maan säähän.
Tunnetuimmat kaudet Auringon historiassa, jolloin oli vähän tai ei ollenkaan pilkkuja, ovat:
Auringon aktiivisuus oli pitkän jakson minimeissäkin melko voimakasta vuosina 5000–4800 eaa., 2700–1700, 200 eaa.– 400 jaa. ja 1000–1300 jaa. .