cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kristiina Mäkelä
Ura
Bressanonen alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2009 Mäkelä oli kuudes tuloksella 13,03. Euroopan nuorten olympiafestivaaleilla Tampereella 2009 hän saavutti hopeaa ennätyksellään 13,14, joka sivusi myös Teija Hannilan aiempaa ikäluokan Suomen ennätystä vuodelta 1997. Aikuisten maaottelussa Mäkelä kilpaili ensimmäisen kerran Göteborgissa 2009 voittaen Suomi–Ruotsi-maaottelun kolmiloikkakilpailun tuloksella 13,23. Monctonin alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2010 hän oli seitsemäs ennätyksellään 13,26.
Alf Landon
Landon omisti 1940-luvulla neljä radioasemaa ja hän oli suurelta osin myötävaikuttamassa ensimmäisen Mississippin länsipuolella aloittaneen afroamerikkalaisen radioaseman KPRS:n synnyssä.
Kristiina Mäkelä
Ura
Kesäkuun alussa 2011 Mäkelä hyppäsi Lappeenrannassa ennätyksekseen 13,64 metriä. Tulos oli 19-vuotiaiden Pohjoismaiden ennätys ja paransi Elina Torron aiempaa 19-vuotiaiden Suomen ennätystä 16 senttimetriä. Tallinnan alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2011 Mäkelä sai hopeaa ennätyksellään ja 19-vuotiaiden Suomen ennätyksellä 13,67. Samoissa kisoissa Mäkelä kilpaili myös pituushypyssä, jossa jäi kymmenenneksi tuloksella 575 cm. Helsingin EM-kilpailuissa 2012 hän jäi karsinnassa ilman tulosta.
Sisäratojen EM-kisoissa Prahassa 2015 Mäkelä sijoittui kahdeksanneksi. Maaliskuussa 2015 hän varmisti paikkansa Pekingin MM-kisoihin. MM-kisoissa Mäkelä hyppäsi 13,83 ja oli karsinnan 13:s häviten senttimetrin viimeisenä loppukilpailuun selviytyneelle. Marraskuussa 2015 Mäkelä valittiin Amsterdamin EM-kisoihin 2016. Maaliskuussa 2016 Mäkelä osallistui Portlandissa sisäratojen MM-kilpailuihin, missä hän sijoittui kuudenneksi tuloksella 14,07. Mäkelä jäi pronssista vain kahdeksan senttimetriä, ja hänen sijoituksensa oli suomalaisurheilijoiden paras sisäratojen MM-kilpailuissa 13 vuoteen (Arsi Harju miesten kuulantyönnön neljäs 2003). Mäkelä valittiin maaliskuussa Rio de Janeiron kesäolympialaisiin 2016.
Amsterdamin EM-kilpailuissa 2016 Mäkelä oli yhdeksäs tuloksella 13,95. Riossa hän loikkasi olympialaisten kolmiloikkakarsinnassa kolmannella eli viimeisellä yrityksellään uuden ennätyksensä 14,24 metriä ja eteni ensimmäisenä suomalaisena kolmiloikkaajana 40 vuoteen olympiafinaaliin, jossa sijoittui 12:nneksi tuloksella 13,95 metriä. Sisäratojen EM-kisoissa Belgradissa 2017 hän hyppäsi karsinnassa kauden parhaansa 14,18 m. Loppukilpailussa hän oli kahdeksas tuloksella 13,73. Lontoon MM-kilpailuissa 2017 hän hyppäsi karsinnassa ulkoratakauden parhaansa 13,92, muttei selviytynyt loppukilpailuun. Birminghamin MM-hallikilpailuissa 2018 Mäkelä oli karsinnan 16:s tuloksella 13,73 m.
Mäkelä ylitti vuoden 2018 EM-kisarajan 13,90 m 27. kesäkuuta 2018 hyppäämällä Orimattilassa 13,95 m. Elokuussa 2018 pidetyissä EM-kisoissa hän hyppäsi karsinnassa 14,24 m. Loppukilpailussa Mäkelä sijoittui yhdeksänneksi tuloksella 14,01 m. Hän hyppäsi sisäratojen Suomen ennätyksen 14,38 Madridissa 8. helmikuuta 2019. Glasgow'n sisäratojen EM-kilpailuissa hän sijoittui kuudenneksi tuloksella 14,29 m.
pienoiskuva|left|Mäkelä, 2019 Dohan MM-kilpailuissa 2019 Mäkelä hyppäsi karsintakilpailun kuudenneksi parhaan tuloksen 14,26 m. Loppukilpailussa hän oli 12:s tuloksella 13,99 m. Toruńin EM-hallikilpailuissa 2021 hän sijoittui kuudenneksi tuloksella 14,23 m. Tokion olympialaisissa hän oli yhdestoista tuloksella 14,17 m. Belgradin sisäratojen MM-kilpailuissa 2022 hän sijoittui yhdeksänneksi tuloksella 14,14 m. Eugenen MM-kilpailuissa 2022 Mäkelä hyppäsi karsinnassa ennätyksensä 14,48 m mutta jäi loppukilpailussa tulokseen 14,18 m ja sijoittui yhdeksänneksi. Münchenin EM-kilpailuissa 2022 hän voitti hopeaa Suomen ennätyksellä 14,64 m.
SM-kilpailut
pienoiskuva|Kristiina Mäkelä Kalevan kisoissa 2020. Kalevan kisoissa Mäkelä on voittanut SM-kultaa vuosina 2009, 2011, 2015, 2016, 2017, 2018, 2019, 2020, 2021 ja 2022 sekä hopeaa vuosina 2010, 2012, 2014 ja 2023. Sisäratojen SM-kilpailuissa hän on voittanut kultaa vuosina 2012, 2015, 2016, 2017 ja 2018, hopeaa vuosina 2011 ja 2022 ja pronssia vuonna 2013. Pituushypyssä Mäkelä on voittanut SM-halleissa kultaa vuonna 2017 ja vuonna 2015. Kaudella 2013 hän kärsi loukkaantumisista.
Ennätykset
Mäkelän hallussa oleva sisäratojen suomenennätys on Madridissa helmikuussa 2019 hypätty 14,38 m. Ulkoradoilla Mäkelän ennätys on Münchenin EM-kilpailuissa hypätty 14,64 m, joka on myös suomenennätys.
Pituushypyssä hänen ulkoratojen ennätyksensä on Orimattilassa syyskuussa 2016 hypätty 608 cm ja sisäradoilla Jyväskylän SM-hallikisoissa 2017 hypätty 619 cm. Korkeushypyssä Mäkelän ennätys on Raisiossa elokuussa 2008 hypätty 171 cm.
Kolmiloikan sisäratojen Suomen ennätyksen lisäksi Mäkelällä on hallussaan 19-vuotiaiden Suomen ennätykset sekä sisäradoilla että ulkoradoilla.
Yksityiselämä
Mäkelä on opiskellut kotieläintiedettä ja valmistunut maataloustieteiden kandidaatiksi Helsingin yliopistosta keväällä 2021. Mäkelän avopuoliso on entinen keihäänheittäjä Joni Karvinen.
Happy Now (Kygon kappale)
Kappaleelle on toteutettu myös musiikkivideo, joka julkaistiin Kygon YouTube-kanavalla 1. joulukuuta 2018. Videolla seurataan Kygoa sekä hänen perheensä ja kaveriensa kanssa viettämää yhteistä aikaa kotimaassaan Norjassa. "Happy Now" oli kaupallisesti kohtalainen menestys, sen päästyä singlelistan kahdenkymmenen parhaan joukkoon Belgiassa (Vallonia), Norjassa, Ruotsissa, Suomessa, Sveitsissä ja Unkarissa.
Benjamin Constant
Benjamin Constant de Rebecque (25. lokakuuta 1767 Lausanne, Sveitsi − 8. joulukuuta 1830 Pariisi, Ranska) oli ranskalainen poliittinen kirjailija.
Rebecque oli 1799−1802 tribunaatin jäsen, 1815 Napoleonin nimittämä valtioneuvos, 1819 vapaamielisen eduskunnan jäsen. Hänen pääteoksensa ovat Cours de politique constitutionnelle (1817−1820), Mémoires sur les Cent Jours (1820), De la religion considérée dans sa source, ses formes et ses développements (1824−1830). Constant de Rebecque on lisäksi kirjoittanut tunnustusromaanin Adolphe (1816), jonka päähenkilö on tasapainoa saavuttamaton ja ristiriitainen.
Suomennettu tuotanto
Tekstinäytteitä antologiassa:
Kaaja
Kaaja on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Luha
Luha voi tarkoittaa:
Harppu
Harppu on näppäilemällä soitettava kielisoitin, jonka pitkä historia ulottuu aina ajanlaskua edeltäneeseen aikaan. Harpun kolmiomaiseen runkoon on kiinnitetty eripituisia kieliä, joita nykyaikaisessa konserttiharpussa on 47 kappaletta. Harpulla voidaan soittaa yksittäisiä ääniä ja melodiaa sekä yksittäisiä sointuja. Näppäilyn tuottamaa ääntä voi muuttaa soiton aikana painamalla jalalla pedaalia.
Rakenne
thumb|300px|left|Konserttiharpun osat: kaula (neck), viritystapit (tuning pins), kielet (strings), runko (body), kaikukoppa (soundboard), pilari (column), pedaalit (pedals) ja jalka (foot).
Harpun runkona toimii kolmiomainen kehikko. Siihen on kiinnitetty useita samansuuntaisia kieliä. Nykyaikaisessa konserttiharpussa on 47 kieltä, ja sen ääniala on 6½ oktaavia. Useimmat kielet on tehty suolesta. Niistä 12 matalinta on päällystetty metallipunoksella. Kaikkein korkeimmat kielet tehdään nykyisin yleensä nailonista. Kielissä on soittajan kiinnekohdiksi värimerkinnät: kaikki ces-kielet ovat punaisia ja fes-kielet sinisiä tai mustia.
Harpun yläosassa on kaula ja alaosassa kaikukoppa, joiden väliin kielet on jännitetty. Kolmas sivu on pilari, joka antaa tarvittavan tuen jännitteisiä kieliä vastaan.
Viritys
Harpun kielet viritetään diatonisesti Ces-duuriin. Kutakin diatonisen asteikon säveltä kohti on yksi jalalla poljettava pedaali. Harpun kielet soivat vapaasti, mutta pedaalin avulla niiden viritystä voi muuttaa soiton aikana puolella tai kokonaisella sävelaskeleella. Yläasennossa kaikki kyseistä pedaalia vastaavat kielet soivat alennettua säveltä, ja pedaalin painaminen keskiasentoon ja edelleen alimpaan asentoon nostavat kielen viritystä puoli sävelaskelta kerrallaan. Koska kromaattisen asteikon muodostaminen pedaalien avulla on kuitenkin hidasta ja vaivalloista, säveltäjät eivät ole kirjoittaneet harpulle kovinkaan paljon kromatiikkaa.
Soittaminen
Soitettaessa harppu nojaa soittajan oikeaan olkapäähän. Kieliä näppäillään molempien käsien neljällä sormella peukalosta nimettömään. Harpulla voidaan soittaa yksittäisiä ääniä ja melodiaa sekä yksittäisiä sointuja. Luonteenomainen soittotapa on arpeggio (harpun tapaan). Myös nopeasti nousevia asteikkokulkuja eli glissandoja harpulla soitetaan yleisesti. Huiluääniä saadaan näppäämällä kieltä ja sammuttamalla samalla kielen koko pituuden värähtely. Uudessa musiikissa harppua soitetaan myös esimerkiksi näppäämällä kynnellä tai hankaamalla sitä.
Historia
pienoiskuva|upright|Egyptiläinen harpunsoittaja oikealla. pienoiskuva|upright|Kelttiläinen harppu. Harppu on soittimista vanhimpia. Se perustuu soittojouseen, jossa voimakkaasti kaarelle taivutettuun jouseen kiinnitettiin useita kieliä. Harpun virittäminen tuli mahdolliseksi, kun jousi korvattiin kiinteällä, taipumattomalla kehikolla.
Harppua on soitettu lähes nykyisen kaltaisena jo muinaisessa Egyptissä, Assyriassa, Kreikassa ja Palestiinassa. Itämaisessa harpussa ei yleensä ole ollut kolmatta, kieliä tukevaa sivua kuten Euroopassa.
Euroopan vanhimmat harput tunnetaan 500-luvulta Britteinsaarilta. Kelteillä harppu nousi kansallissoittimeksi. Keski-Eurooppaan harppu levisi 1100-lukuun mennessä, jolloin se tosin oli tuolloin vielä melko pienikokoinen. Renessanssin ja barokin aikaan harppu ei vielä ollut saavuttanut kovin suurta suosiota. 1800-luvulla harppu nousi täysipainoiseksi orkesterisoittimeksi, kun sen pedaalijärjestelmä saavutti nykymuotonsa. Vuosisadan lopulla kehitettiin myös täysin kromaattinen harppu, mutta sen käyttö on jäänyt kuriositeetiksi.
Rehuvirna
Rehuvirna eli elovirna eli vikkeri (Vicia sativa) on virnakasvi, jota on viljelty yleisesti Etelä-Suomessa vihantarehukasvina. Rehuvirnan kukat ovat sinipunaiset ja ne ovat parittain lehtihangassa. Lehdykät ovat tylppä- tai lanttopäisiä, otakärkisiä.
Kasvi on ikivanha rehukasvi Etelä-Euroopassa, mutta Suomeen se on tullut 1800-luvun lopulla. Kasvi viihtyy viljeltynä ravinteikkaassa kuohkeassa maassa. Suomessa rehuvirna kasvaa vakiintuneena, luonnonvaraisesti leviävänä viljelykarkulaisena tai uustulokkaana.
Kiuruveden Iskelmäviikko
Kiuruveden Iskelmäviikko on vuosittainen Kiuruvedellä heinäkuussa järjestettävä iskelmämusiikin tapahtuma, joka keskittyy perinteisen iskelmän ja tanssimusiikin esiintyjiin. Vuosittain tapahtumassa vierailee useita artisteja ja yhtyeitä. Iskelmäviikon aikaan Kiuruvedellä järjestetään myös oheistoimintaa, kuten IskelmäMestari-laulukilpailu ja tanssikursseja sekä pienempiä oheistapahtumia ympäri kaupunkia.
Historia
Tapahtumaa tuotti vuoteen 2021 asti Kiuruveden Iskelmä Oy, joka toimi vuoteen 2010 asti nimellä Vihreät Niityt Oy. Nykyään tapahtuman tuottaa Wallen Hovi Oy, joka omistaa Kiuruvedellä myös Hotelli Peltohovin ja Hotelli Sinisen Helmen. Tapahtuman historia on monivaiheinen ja tapahtuma on vakiinnuttanut nimensä Iskelmäviikoksi. Tapahtuman historia juontaa juurensa vuoteen 1999, jolloin tapahtuma järjestettiin ensimmäisen kerran nimellä Vihreät Niityt. Organisaatiomuutosten ja avainhenkilöiden vaihduttua 2007 tapahtumaa modernisoitiin ja uutta nimeä alettiin etsimään. Vuonna 2008 tapahtuma toimi nimellä Iskelmän Juhlaa 10 vuotta, jonka jälkeen nimeksi vaihtui Iskelmä Niityt. Tapahtuma joutui kuitenkin muuttamaan nimeään vielä kertaalleen tavaramerkkivarauksen myötä ja nimeksi vakiintui Kiuruveden Iskelmäviikko.
Tapahtuman järjestämisalue on vaihtanut paikkaansa muutaman kerran; Kiuruveden satamasta torin kautta Nivan kentälle. Nivan kentällä tapahtuma on järjestetty jo useita vuosia.
Laulukilpailu
Laulukilpailu on hakenut muotoaan monivivahteisen historiansa aikana. Vuosina 1999-2007 Kiuruvedellä järjestettiin Toivo Kärki -laulukilpailu, 2008-2012 laulukilpailu kantoi nimeä Suomi Iskelmän SM ja vuosina 2013-2015 laulukilpailu kantoi nimeä Iskelmäviikko -laulukilpailu.
Vuonna 2016 laulukilpailun nimeksi vakiintui IskelmäMestarit -laulukilpailu. Vuodesta 2017 alkaen tapahtumassa on järjestetty myös toinen laulukilpailu, SenioriMestarit. Kyseiseen kilpailuun voivat osallistua yli 50-vuotiaat laulajat.
Molempia laulukilpailuja säestää Pekka Juntusen Iskelmäorkesteri.
IskelmäMestarit ja SenioriMestarit -laulukilpailun karsintoja järjestetään ympäri Suomea keväisin. Molemmat laulukilpailut huipentuvat Iskelmäviikolla käytävään finaaliin, joka on kuultavissa myös suorana Järviradiosta.
Kolmetoista siirtokuntaa
Kolmetoista siirtokuntaa oli joukko Englannin kuningaskunnan ja Ison-Britannian kuningaskunnan Pohjois-Amerikkaan siirtokunta-ajalla vuodesta 1607 (Virginia) vuoteen 1732 (Georgia) perustamia siirtokuntia, jotka julistautuivat itsenäisiksi vuonna 1776. Näitä tapahtumia, joissa Yhdysvallat sai alkunsa, kutsutaan Amerikan vallankumoukseksi.
Luettelo kolmestatoista siirtokunnasta
Siirtokunnat ryhmiteltiin kolmeen alueeseen: Uuden-Englannin siirtokuntiin (New England Colonies), keskisiin siirtokuntiin (Middle Colonies) ja eteläisiin siirtokuntiin (Southern Colonies).
Tie 42 (Viro)
Kantatie 42 kulkee Keski-Virossa Tarton kunnassa Vasulan pienkauppalan poikki kantatieltä 39 valtatielle 3. Yhdessä kantatien 41 kanssa se muodostaa Tarton pohjoisen kehätien. Tien pituus on 7,1 kilometriä.
Tien kulku
Kantatie 42 kulkee seuraavien maakuntien ja kuntien alueella:
Évros (alueyksikkö)
Évroksen alueyksikkö on yksi Kreikan alueyksiköistä. Se sijaitsee Itä-Makedonian ja Traakian alueella ja sen hallinnollinen keskus on Alexandroúpoli. Alueyksikön pinta-ala on 4 242 neliökilometriä ja asukasluku 147 947 (vuonna 2011).
Alueyksikkö sijaitsee Kreikan koilliskulmassa ja siihen kuuluu kreikkalaisen Traakian eli Länsi-Traakian itäisin osa sekä sen edustalla sijaitseva Samothrákin saari. Hallintoalue rajoittuu idässä Turkkiin ja rajajoki Évrokseen, josta se on saanut nimensä. Alueyksikkö perustettiin vuoden 2011 alussa Kallikrates-suunnitelman myötä ja se korvasi tuolloin lakkautetun Évroksen prefektuurin (Νομός Έβρου, Nomós Évrou).
Kunnat
Alueyksikkö jakaantuu viiteen kuntaan seuraavasti:
Stephan Kunz
Stephan Kunz (s. 31. tammikuuta 1972 Vaduz) on liechtensteinilainen maastohiihtäjä, joka kilpaili kansainvälisellä tasolla 1993–2003. Hän edusti Skiclub Triesenbergia.
Kunz sijoittui kaudella 1999–2000 maailmancupin kokonaiskilpailussa seitsemänneksi. Hän oli tuolla kaudella Sappadassa toinen 15 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa ja kolmas 10 kilometrillä. Moskovassa hän sijoittui 30 kilometrin vapaan kilpailussa kolmanneksi. Kaikkiaan hän sijoittui maailmancup-urallaan kuusi kertaa kymmenen parhaan joukkoon, kaikki kaudella 1999–2000.
Kunz sijoittui Naganon olympialaisissa 1998 30 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa 14:nneksi. Val di Fiemmen MM-kilpailuissa 2003 hän oli 15 kilometrin perinteisen kilpailussa 14:s ja 50 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa 15:s.
Huilut suorina
Huilut suorina on Popedan toinen livealbumi ja kaikkiaan yhdeksäs albumi. Se julkaistiin vuonna 1986. Levyn sai ilmaiseksi 15 GT Golden Turpo -kokoelman mukana.
Levy on äänitetty Husulan Casinolla 24. lokakuuta 1986. Se julkaistiin myös Kuulat sekaisin -videokasettina ja DVD:nä vuonna 2007 Popedan 30-vuotinen sota 1977–2007 -kokoelman bonuksena.
Levy julkaistiin myöhemmin CD-levynä, jolla on mukana vuoden 1984 studioalbumi Harasoo.
Kokoonpano
+
Andrei Taratuhin
Andrei Sergejevitš Taratuhin (s. 22. helmikuuta 1983 Omsk, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on venäläinen jääkiekkoilija, joka pelaa KHL-joukkue Metallurg Novokuznetskissa. Hän on pelipaikaltaan keskushyökkääjä.
Seuraura
Taratuhin on Avangard Omskin kasvatti. Hän debytoi miesten peleissä 16-vuotiaana seuran kakkosjoukkueessa Venäjän kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla Pervaja Ligassa kaudella 1999–2000. Calgary Flames varasi Taratuhinin toisella kierroksella 41. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2001. Kaudeksi 2001–2002 hän siirtyi kotimaassaan sarjatasoa ylemmäs Vysšaja Ligan Mostovik Kurganiin, jonka paras syöttäjä ja toiseksi paras pistemies Taratuhin oli tehoilla 13+22=35. Hänellä oli myös yli puolet kaudesta pelanneista joukkueen paras teholukema (+13).
Kaudeksi 2002–2003 Taratuhin palasi Avangard Omskiin ja hän debytoi Superliigassa tehden 21 runkosarjaottelussa yhden syöttöpisteen ja seitsemässä playoff-ottelussa yhden maalin. Kesken kauden 2003–2004 hän siirtyi Vysšaja Ligan Metšsel Tšeljabinskiin. Kaudeksi 2004–2005 Taratuhin siirtyi Salavat Julajev Ufaan, jossa hänen ensimmäinen kokonainen Superliiga-kautensa toi 54 runkosarjaottelussa tehot 7+5=12. Kaudeksi 2005–2006 Taratuhin siirtyi sieltä Lokomotiv Jaroslavliin.
Syyskuussa 2006 Taratuhin teki kaksivuotisen tulokassopimuksen Calgary Flamesin kanssa. Hänen NHL-sopimustaan edelsi sopimuskiista Lokomotiv Jaroslavlin kanssa. Lokomotiv haki oikeudelta Taratuhinin edustusoikeutta, mutta Yhdysvaltain liittovaltion tuomarin Loretta A. Preskan päätöksellä, hän sai siirtyi Flamesin organisaatioon. Vastaavanlaisessa sopimuskiistassa NHL-organisaation ja Superliiga-joukkueen välillä olivat myös Jevgeni Malkin ja Aleksei Mihnov. Taratuhin pelasi koko kauden 2006–2007 AHL-joukkue Omaha Ak-Sar-Ben Knightsissa, jossa hänen tulokaskautensa toi 80 runkosarjaottelussa tehot 17+43=60. Taratuhin voitti joukkueen sisäisen syöttöpörssin ja jakoi sisäisen pistepörssin voiton Carsen Germynin ja Dustin Boydin kanssa.
Taratuhinin visiitti Pohjois-Amerikkaan jäi lopulta vain yhden kauden mittaiseksi, kun hän palasi kaudeksi 2007–2008 Salavat Julajev Ufaan. Hän voitti kauden päätteeksi Venäjän-mestaruuden. Taratuhin edusti joukkuetta kauden aikana myös Spengler Cupissa. Ufa eteni turnauksen finaaliin, mutta hävisi kuitenkin Kanadan maajoukkueelle lukemin 2-1. Kaudeksi 2008–2009 joukkue siirtyi pelaamaan Superliigan tilalle perustettuun KHL:ään. Taratuhin teki Venäjän pääsarjatason yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 10+21=31. Kaudella 2009–2010 hän nousi Ufan kapteenistoon. Kauden 2010–2011 päätteeksi Taratuhin voitti Gagarin Cupin.
Kaudeksi 2012–2013 Taratuhin palasi kasvattajaseuraansa Avangard Omskiin. Kauden jälkeen hänen sopimuksensa kuitenkin purettiin. Taratuhin siirtyi kaudeksi 2013–2014 vuoden mittaisella sopimuksella Neftehimik Nižnekamskiin. Kaudeksi 2014–2015 hän siirtyi jatkamaan KHL-uraansa Atlantiin. Taratuhin nousi joukkueen varakapteeniksi. 22. helmikuuta 2015 hänet valittiin KHL:n viikon pelaajaksi. Kaudeksi 2015–2016 Taratuhin siirtyi Jugra Hanty-Mansijskiin, josta hän siirtyi kaudeksi 2016–2017 vuoden mittaisella sopimuksella jo uransa kuudenteen KHL-joukkueeseen sekä seitsemänteen Venäjän pääsarjajoukkueeseen, Amur Habarovskiin. Taratuhun pelasi siellä viisi ottelua ilman tehopisteitä, kunnes hänen sopimuksensa purettiin jo syyskuussa 2016. Lokakuussa Taratuhin siirtyi kevääseen 2018 asti ulottuvalla sopimuksella Metallurg Novokuznetskin joukkueeseen.
Maajoukkueura
Taratuhin edusti Venäjää Torinon olympiakisoissa 2006. Hän pelasi myös alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 2002 ja 2003, joista molemmat turnaukset päättyivät maailmanmestaruuteen. Taratuhin pelasi myös alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2001 voittaen maailmanmestaruuden.
Krogerus
Krogerus on muun muassa seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi:
Karavás (Kyrenia)
Karavás on kylä ja kunta (Δήμος Καραβά, Dímos Karavá) Kyproksen saarella. Se on de facto Pohjois-Kyproksen turkkilaisen tasavallan hallussa, ja kuuluu sen hallinnossa Girnen alueeseen. Kyproksen tasavallan pakolaishallinnossa se kuuluu Kyrenian alueeseen. Koko kunnan väkiluku on ja varsinaisen Karaváksen kylän väkiluku  (2011).
Karavás sijaitsee Kyproksen pohjoisrannikolla noin kymmenen kilometriä länteen Kyrenian kaupungista.
Takahama
Takahama on Japanin kaupunki Honshūn saarella Chūbun tai Tōkain alueella Aichin prefektuurissa. Se sijaitsee prefektuurin eteläosassa Kinuuranlahteen laskevan Sakaijoen suulla Okazakin tasangon lounaiskulmassa. Takahamassa on 49 298 asukasta (huhtikuussa 2020) ja sen pinta-ala on 13,11 neliökilometriä.
Takahama kehittyi Edo-kaudelta lähtien Sanshū-kattotiilten (Sanshū-gawara) tuotantokeskuksena. Tiiliä arvostettiin esimerkiksi Edossa, jonne niitä vietiin. Toisen maailmansodan jälkeen tuotanto monipuolistui ja teollistui. Toinen tärkeä perinteinen käsityöteollisuuden ala on nukkejen valmistus. Niitä tuottaa Yoshihama ningyō. 1960-luvulta lähtien kaupungin rannikkoalueelle on sijoittunut myös kone- ja puuteollisuutta sekä autonosien valmistusta osana laajempaa Kinuuranlahden teollisuusvyöhykettä. Kaupungin pohjoisosassa toimii myös suuri kanankasvattamo. Kaupunkioikeudet Takahamalle myönnettiin vuonna 1970. Se on kasvanut nopeasti yhtenä Nagoyan esikaupungeista.
Takahaman nähtävyyksiin kuuluu kattotiilien valmistusta ja historiaa esittelevä Kawara-museo. Kaupunkia palvelee Nagoya-rautateiden Mikawa-linja.
Pleuven
Pleuven (bretoniksi Pluwenn) on kunta Ranskassa Finistèren departementissa Bretagnen alueella. Se sijaitsee Atlantin valtameren edustalla.
Pleuvenin väkiluku oli 2 987 vuoden 2017 väestönlaskennassa.
Massimo Rivola
Massimo Rivola (s. 7. joulukuuta 1971 Faenza, Italia) on italialainen urheilujohtaja. Nykyisin hän toimii Ferrarin nuorten kuljettajien akatemian johtana. Rivola aloitti uransa Minardilla vuonna 1998 toimien markkinointi puolella ja tallin urheilujohtana vuodet 2000–2005. Vuodet 2006–2008 hän toimi Toro Rosson tiimin managerina. Rivola toimi vuodet 2009–2015 Ferrarin urheilujohtana.
Erik Wilhelm Johnsson
Erik Johnsson (23. maaliskuuta 1901 – 29. tammikuuta 1977) oli suomalainen tekstiilialan tehtailija, liikemies ja kilpapurjehtija.
Johnsson syntyi sekatavarakauppias Karl Konstantin Johnssonin ja Aline Wiklundin (myöh. Johnsson, Grönberg) perheeseen. Hän tuli ylioppilaaksi ja lähti sitten opiskelemaan Englantiin Commercial Collegeen 1925-1926. Myöhemmin hän sai Saksassa liikemieskasvatusta.
Vuonna 1928 Erik Johnsson avioitui Irma Hjördis Sylvia Palanderin kanssa; heille syntyi neljä lasta. Samana vuonna Johnsson perusti Suomen Villan, jonka toimialana oli harjoittaa tekstiiliteollisuuden raaka-aineen lajittelua ja jalostamista sekä vanutehdas -ja villakehräämötoimintaa. Yritys hankki raaka-aineet ja valmisti Turun Vanun myyntituotteita.
Johnssonin äidin, kauppaneuvos Aline Grönbergin kuoltua hänen lapsensa siirtyivät Aline Grönbergin perustamien yritysten Turun Vanun, Turun Höyhenen, ja Turun Peiteteollisuuden johtoon. Erik Johnsson nimitettiin näiden yritysten hallituksen puheenjohtajaksi ja toimitusjohtajaksi.
Vuonna 1952 Erik Johnsson laajensi yritystoimintaa perustamalla matto- ja verhoteollisuuteen Suomen Wiltonteollisuuden. Yritystä varten hän rakennutti Kaarinan Lemunniemelle Kaarinan mattotehtaan. Erik Johnssonin johtamat yritykset hyödynsivät toistensa tuotantoa, raaka-aineita ja myyntiä.
Näytäntökaudella 1956 – 1957 Åbo Svenska Teater esitti revyyn Under Åbo broar. Revyyn numerossa Mellan ljus och vadd taiteilija Rurik Römer oli Wadd-Kungen jossa roolissa hän parodioi Turun Vanun toimitusjohtajaa Erik Johnssonia.
Vuosina 1970–1971 Erik Johnsson luopui toimitusjohtajuudesta yrityksissään ja myi Suomen Villan, Turun Vanun ja Suomen Wiltonteollisuuden osakkeensa.
Johnsson oli aktiivinen kilpapurjehtija. Hän liittyi Airisto Segelsällskap ASS:n jäseneksi vuonna 1924 ja hänen ensimmäinen purjeveneensä valmistettiin Åbo båtvarfilla vuonna 1923. Johnsson osallistui vuosittain useisiin purjehduskilpailuihin Turun seudulla. Kun vuoden 1940 kesäolympialaisten osanottopurjehduksiin rakennettiin Suomessa kolme Star-luokan venettä, Erik Johnssonin hankki itselleen yhden ja se kastettiin Vestaksi.
Dragon Fight
Dragon Fight on vuonna 1989 julkaistu hongkongilainen toimintaelokuva. Elokuvan pääosia esittävät muun muassa Jet Li, Dick Wei, Nina Li Chi, Stephen Chow, Mark Williams, Tom Spinoza, Henry Fong, Wang Ko, Michael McFall, Victor Chew ja George Chung. Elokuvan on ohjannut Billy Tang Hin-Shing.
Meksikon avaruusjärjestö
pienoiskuva|Meksikon avaruusjärjestön logo. Agencia espacial Mexicana (AEXA) on Meksikon avaruusjärjestö. Se perustettiin 4. marraskuuta 2008. Sen budjetti oli vuoden 2009 lopulla noin 9,5 miljoonaa dollaria - tuolloin organisaation juridinen perustaminen oli edennyt Meksikon kongressiin.
Asyyli
Asyyliryhmä muodostuu kun karboksyylihaposta poistetaan hydroksyyliryhmä. Se sisältää karbonyyliryhmän ja alkyyliryhmän (R-C=O). Orgaanisessa kemiassa asyyliryhmän nimi (IUPAC-nimi: alkanoyyli) johdetaan yleensä karboksyylihaposta ja sitä esitetään kaavalla RCO–, jossa R tarkoittaa alkyyliryhmää. Tunnettuja asyyliyhdisteitä ovat asyylikloridit, kuten asetyylikloridi (CH3COCl) ja bentsoyylikloridi (C6H5COCI). Asyyliklorideista saadaan asyliumkationeja, jotka ovat hyviä reagensseaja asyyliryhmien liittämiseksi erilaisiin substraatteihin. Amidit (RC(O)NR2) ja esterit (RC(O) ovat asyyliyhdisteitä, kuten myös ketonit (RC(O)R) ja aldehydi t( RC(O)H).
Louis Archambault
Louis Archambault O.C. (4. huhtikuuta 1915 Montreal, Quebec – 27. tammikuuta 2003 Montreal, Quebec) oli kanadalainen kuvanveistäjä. Hän syntyi ja opiskeli Montréalissa, Québecissä. Hän sai uransa aikana useita tunnustuksia, kuten Centennial Medalin vuonna 1967, ja hänestä tehtiin Order of Canadan upseeri 1968.
Kavála (alueyksikkö)
Kaválan alueyksikkö on yksi Kreikan alueyksiköistä. Se sijaitsee Itä-Makedonian ja Traakian alueella ja sen hallinnollinen keskus on Kavála. Alueyksikön pinta-ala on 1 728 neliökilometriä ja asukasluku 124 917 (vuonna 2011).
Alueyksikkö perustettiin vuoden 2011 alussa Kallikrates-suunnitelman myötä. Tuolloin aiempi Kaválan prefektuuri (Νομός Καβάλας, Nomós Kaválas) lakkautettiin ja jaettiin kahteen alueyksikköön, Kaválan alueyksikköön ja Thásoksen alueyksikköön.
Kunnat
Alueyksikkö jakaantuu kolmeen kuntaan seuraavasti:
Fort William Henryn piiritys
Antautumisen jälkeen intiaanit rikkoivat ennalta sovitut antautumisen ehdot ja hyökkäsivät englantilaisten kimppuun. Syntyneessä verilöylyssä intiaanit surmasivat lukuisia brittejä sukupuoleen katsomatta. Joidenkin lähteiden mukaan ranskalaiset eivät halunneet puuttua intiaanien järjestämään verilöylyyn, vaan sallivat tämän. Tapahtumaa pidetään yhtenä julmimmista Englannin ja Ranskan välisen sodan taisteluista.
Siirtomaakiistat Englannin ja Ranskan välillä
Ranskan ja Britannian siirtomaavaltojen keskinäiset kiistat Ohiolaakson turkismaista johtivat 1750-luvun alussa maiden välien kiristymiseen. Kesällä 1754 brittien ja irokeesien liittokunnan välinen Albanyn konferenssi etsi turhaan keinoja brittien siirtokuntien puolustuksen parantamiseksi Ranskaa ja sen intiaaniliittolaisia vastaan. Britit halusivat irokeesien tuen, mutta nämä kieltäytyivät yhteistyöstä brittien kanssa viitaten englantilaisten kyvyttömyyteen auttaa intiaaniliittolaisiaan tiukassa paikassa. Suurimmaksi ongelmaksi muodostui brittisiirtokuntien epäyhtenäisyys, joka teki ne entistä haavoittuvammiksi vihollisen hyökkäyksille.
Diplomaatti Benjamin Franklinin ehdottama ”unioni” siirtokuntien ja irokeesiliiton välillä ei saanut kuningas Yrjö II:n hyväksyntää, ja neuvottelut raukesivat hyödyttöminä. Samanaikaisesti Uusi Ranska lisäsi joukkojaan New Yorkin provinssin pohjoisosassa ja Pennsylvanian läntisillä alueilla. Yhteenotot lisääntyivät, ja uhrien määrät kasvoivat. Kesällä 1755 brittiläisen kenraalimajuri Edward Braddockin johtamat joukot menettivät satoja miehiä yritettyään vallata ranskalaisten Fort Duquesnen linnakkeen. Hieman myöhemmin Englanti ja Ranska julistivat virallisesti sodan toisiaan vastaan. Euroopassa seitsenvuotisena sotana tunnettu sota levisi aina Intiaan asti.
Hyökkääjät
thumb|Kenraali Louis-Joseph de Montcalm Sodan alkuvuosina Uusi Ranska hyödynsi tehokkaasti intiaaniliittolaisiaan ja onnistui saavuttamaan merkittäviä voittoja. Ranskan kaikkien joukkojen ylipäälliköksi ylennyt Kanadan kuvernööri Pierre de Rigaud de Vaudreuil päätti vallata brittien linnakkeet Kanadan rajalla vuoden 1757 aikana. Linnakkeet olivat Fort William Henry ja sen eteläisen naapuri Fort Edward. Suunnitelma ei ollut mikään salaisuus, sillä Montrealissa vierailleet irokeesit ja sieltä paenneet sotavangit kertoivat briteille de Vaudreuilin hyökkäysaikeesta.
De Vaudreuil valitsi sotajoukkojen johtoon kenraali Louis-Joseph de Montcalmin, jonka alaisuudessa palveli 2 570 vakinaisen jalkaväen sotilasta ja yli 2 900 kanadalaista vapaaehtoista. Tykistöön kuului yhteensä 188 miestä. . Lisäksi Montcalm värväsi 1 800 intiaaniliittolaista, joista yli puolet oli ”sivistettyjä” katolisia mohawkeja ja abenakeja eri lähetysasemilta. Toinen pääjoukko muodostui Yläjärven ojibwoista, Michiganin ottawista ja potawatomeista sekä muiden ranskalaismielisten heimojen sotureista, joista jotkut eivät olleet koskaan käyneet Kanadassa. Montcalm ei voinut itse komentaa intiaaniliittolaisiaan, vaan joutui turvautumaan pappeihin, turkiskauppiaisiin ja upseereihin, joita hän sijoitti värvättyihin ryhmiin valvomaan näiden yhteistyöhalukkuutta. Intiaanit eivät saaneet maksua rahana, vaan vanhan käytännön mukaisesti heille luvattiin mahdollisuus ottaa päänahkoja, vankeja ja ryöstösaalista.
Ranskalaisilla oli käytössään 245 bateau-tyyppistä venettä ja 21 kahdesta veneestä tehtyä ponttoonia, joilla he kuljettivat eri kaliiberisia kanuunoita, haupitseja ja mörssäreitä. Intiaaneilla oli 150 tuohikanoottia. Armeija eteni kahdessa eri ryhmässä, joista toinen liikkui maitse, toinen vesitse. Joukot lähtivät Georgejärven pohjoispäässä olevasta Fort Carillonista heinäkuun lopulla 1757. Matkaa hyökkäyskohteeseen Fort William Henryyn oli noin 50 kilometriä.
Puolustajat
thumb|right|Fort William Henryn pohjapiirustus Fort William Henryn komentajana toimi everstiluutnantti George Monro. Kolme päivää ennen piiritystä varuskunnassa oli 1 100 taistelukelpoista sotilasta, 60 kirvesmiestä ja merimiestä, 80 naista ja lasta sekä joitakin kanttiininpitäjiä. . Linnake oli suunniteltu ja rakennettu hyvin, eikä sitä ollut helppo vallata. Sen etuina olivat myös 18 tykkiä, riittävä määrä ammuksia ja ruokatarvikkeita ja hyvä huoltoyhteys 18 kilometrin päässä sijaitsevaan Fort Edwardiin. Linnakkeeseen kuului myös sen kaakkoispuoleiselle kalliolle rakennettu tukeista ja kivistä tehty rintavarustus, jossa oli useita kenttä- ja kiertohakatykkejä.
Huhut tulevasta ranskalaisten hyökkäyksestä olivat lähteneet liikkeelle jo kesäkuun lopulla ja heinäkuun aikana Monro lähetti yli 300 erikoistiedustelijaa Georgejärvelle havainnoimaan mahdollisesti lähestyvää vihollisesta. Sotilaiden käyttämistä 20 valaanpyyntialuksesta vain neljä palasi takaisin William Henryn varuskuntaan heinäkuun viimeisinä päivinä. Henkiinjääneet kertoivat suuresta intiaanien sotajoukosta, joka oli houkutellut heidät ansaan ja surmannut tai ottanut vangiksi yli 200 sotilasta. Samaan aikaan Fort William Henryssä vierailut prikaatinkenraali Daniel Webb lupasi lähettää linnakkeeseen vahvistusjoukkoja ja palasi nopeasti Fort Edwardiin kokoamaan sotilaita. Webbin täydennykset saapuivat 2. elokuuta ja linnakkeen miesvahvuudeksi tuli kaikkiaan 2 351 sotilasta ja vapaaehtoista.
Piiritys
Iltapäivällä 3. elokuuta sadat Montcalmin intiaaniliittolaiset saapuivat näköetäisyydelle linnakkeesta. Tykistö oli vielä kolmen päivämatkan päässä taistelupaikasta, mutta Montcalm lähetti kuriirin viemään linnakkeeseen sinetöidyn viestin, jossa varuskuntaa vaadittiin antautumaan ennen kuin intiaanit ryhtyisivät julmuuksiin. Eversti Monro ei suostunut Montcalmin vaatimukseen, sillä hän uskoi kenraali Webbin lähettävän lisää vahvistusjoukkoja Fort Edwardista. Intiaanit ivasivat kovaäänisesti brittejä ja odottivat vain ranskalaisten ryhmänjohtajiensa kehotusta avata tuli. Linnakkeen raskas tykistö aloitti pommitukset piirittäjiä kohti tavoitteenaan hajottaa näiden rivit. Pitkäkestoinen pommitus ei aiheuttanut suurta vahinkoa ranskalaisten eikä intiaanien riveissä. Sen sijaan eräs englantilaisten mörssäreistä räjähti ylikuumenemisen seurauksena.
Toisena piirityspäivänä britit jatkoivat pommituksiaan ja pitivät piirittäjät loitolla. Intiaanit yrittivät katkaista varuskunnan yhteyden heidän vesivarastoonsa, mutta eivät onnistuneet. Ranskalaiset kaivoivat juoksuhautoja lähemmäksi linnaketta ja kuljettivat tykkien ensimmäiset osat paikalle. Samana iltana linnakkeen kaksi suurinta tykkiä räjähti brittien käsiin ennen kuin ranskalaiset olivat ehtineet ampua ensimmäistäkään tykinlaukausta. Intiaanit lisäsivät tulitusta, sillä he olivat kuulleet perättömän huhun, jonka mukaan brittien täydennysjoukot lähestyivät.
Kolmantena piirityspäivänä ranskalaisten vasen ja oikea tykkipatteri avasivat tulen ja valitsivat kohteikseen luoteisen bastionin ja linnakkeen pohjoisen seinän. Tykistötuli osoitti nopeasti tehokkuutensa. Seuraavan kahden päivän aikana ranskalainen tykistö lähestyi ja Fort William Henryn uhrien määrät lisääntyivät. Intiaanit ottivat kiinni brittilinnakkeiden välillä liikkuneet kuriirit. Samalla ranskalaiset saivat käsiinsä kenraali Webbin lähettämän viestin, jossa kerrottiin, että lisää täydennysjoukkoja ei ollut tulossa. Elokuun 7. päivänä Montcalm määräsi adjutanttinsa viemään siepatun kirjeen varuskuntaan valkoisen lipun kanssa. Seuraavana aamuna ranskalaisten juoksuhaudat ulottuivat vain 200 metrin päähän linnakkeesta. Varuskunnan ammukset olivat vähissä ja antautumismieliala levisi linnakkeen sisällä. Varhain aamulla 9. elokuuta 1757 William Henryn varuskunta antautui.
Verilöyly
Ranskalaiset antoivat brittisotilaille ja siviileille mahdollisuuden poistua jalkaisin Fort William Henrystä sillä ehdolla, etteivät nämä sotisi Ranskaa vastaan 16 seuraavan kuukauden aikana. Lisäksi brittien oli kolmessa kuukaudessa vapautettava kaikki ranskalaiset sota- ja siviilivankinsa. Ehdot tyydyttivät englantilaisia, sillä he saivat pitää omaisuutensa ja aseensa ilman ammuksia. Antautuneet britit marssitettiin ulos varuskunnasta, ja he viettivät yönsä ranskalaisten vartioimissa leireissä. Intiaanit eivät olleet tyytyväisiä piirityksen loppumiseen, sillä ranskalaiset eivät olleet neuvotelleet heidän kanssaan. Intiaanien johtajat eivät kyenneet hillitsemään nuoria sotureita, jotka kokivat tulleensa petetyiksi jäädessään ilman heille luvattua sotasaalista. He olivat matkustaneet kaukaa ja päättivät ottaa sen mitä olivat tulleet hakemaan. 300px|thumb|Montcalm yrittää lopettaa verilöylyn Etsiessään sotasaalista osa intiaaneista löysi varuskunnan rommivaraston. Ranskalaiset yrittivät saada humaltuneet intiaanit kuriin, mutta nämä käyttäytyivät röyhkeästi ja vaativat monia antautuneita luovuttamaan omaisuutensa. Britit eivät halunneet suututtaa intiaaneja, vaan luopuivat suosiolla tavaroistaan.
Intiaanit olivat keräämässä vankejaan kokoon, kun Montcalm ja joukko ranskalaisia upseereja ryntäsivät paikalle keskeyttämään tilanteen. Aluksi Montcalm yritti käyttää vaikutusvaltaansa saadakseen intiaanit luovuttamaan vankinsa. Nähtyään tilanteen toivottomuuden hän turvautui voimakeinoihin. Lyhyen yhteenoton jälkeen tilanne rauhoittui ja intiaanit suostuivat vastahakoisesti luovuttamaan yli 400 vankia ranskalaisille. Luovutettujen joukossa oli everstiluutnantti Monro. Siviilileireihin tunkeutuneet intiaaniryhmät olivat häipyneet jo aiemmin ja vieneet ryöstösaaliin lisäksi kymmeniä naisia, lapsia ja mulattipalvelijoita, joiden kohtalosta ei ole tietoa.
Seuraukset
Neljä päivää myöhemmin 600 hengissä selvinnyttä brittiä kerääntyi Fort Edwardiin ja levitti huhua, että 1 700 William Henryn varuskuntalaista oli tapettu tai otettu vangiksi. Pakolaisia ilmestyi seuraavien päivien aikana lisää, ja monet heistä olivat pahasti nälkiintyneinä ja täysin alastomina. Everstiluutnantti Monroa ja 500 upseeria, sotilasta ja siviiliä pidettiin kenraali Montcalmin vankina, kunnes tämä oli saanut päätökseen Fort William Henryn purkutyöt.
Prikaatinkenraali Webb sai ankaraa kritiikkiä verilöylyn jälkeen päätöksestään olla lähettämättä lisää vahvistusjoukkoja Fort William Henryyn. Sir William Johnson luonnehti Webbiä ”ainoaksi tuntemakseen englantilaiseksi, joka oli pelkuri”. Webb ei lähettänyt apujoukkoja, koska hän halusi pitää huolta Fort Edwardin puolustuskyvystä. Hän oli hyvin tietoinen, että Fort Edwardin menettämisen jälkeen ranskalaiset olisivat voineet edetä Albanyyn ja koko New Yorkin siirtokuntaan. Lisäksi Webbin kokoon keräämät tuhannet vapaaehtoiset olivat lähinnä maanviljelijöitä ja työläisiä, joilta puuttui kokemus ja taidot rajaseudun sodankäyntiin.
Perintö
Britit (ja myöhemmin amerikkalaiset) eivät rakentaneet uusia rakennuksia William Henryn varuskunnan paikalla, vaan alue säilytettiin raunioina lähes 200 vuoden ajan. Vasta 1950-luvulla linnakkeen kaivaukset johtivat Fort William Henryn jälleenrakentamiseen turistikohteeksi Lake Georgen kaupunkia varten. Vuonna 1826 ensijulkaisunsa saanut James Fenimore Cooperin kirjoittama kirja Viimeinen mohikaani ja siitä tehty samanniminen elokuva keskittävät osan tapahtumistaan Fort William Henryn piiritykseen ja verilöylyyn. Vaikka monet 1800-luvun historioitsijat, kuten Mark Twain, ovat kiinnittäneet huomionsa Cooperin kirjan historiallisiin epätarkkuuksiin, niin hänen versionsa verilöylystä on jäänyt parhaiten ihmisten mieliin.
Nancy Kassebaum Baker
Nancy Landon Kassebaum Baker (s. 29. heinäkuuta 1932) on yhdysvaltalainen republikaanisen puolueen poliitikko. Hänen isänsä oli Kansasin kuvernööri ja Yhdysvaltain presidenttiehdokas Alf Landon.
Kassebaum Baker on ollut vuodesta 1996 naimisissa poliitikko Howard Bakerin kanssa. Myös hänen poikansa Bill on poliitikko.
Erik Åberg
Erik Thorvald ”Asken” Åberg (30. tammikuuta 1920 Helsinki – 21. huhtikuuta 2006 Helsinki) oli suomalainen jalkapalloilija ja jääpalloilija.
Jalkapalloa hyökkääjänä pelannut Åberg edusti koko uransa ajan HIFK:a vuosina 1938–1949. Hän voitti seurassa Suomen mestaruuden 1947. Kaikkiaan Åberg pelasi yhdeksän kauden aikana 88 mestaruussarjan ottelua, joissa hän teki 40 maalia. Åberg pelasi Suomen maajoukkueessa vuosina 1939–1952 kuusi maaottelua.
Jääpallossa Åberg pelasi myös HIFK:ssa. Hän voitti SM-sarjan maalikuninkuuden viidesti ja Suomen mestaruuden HIFK:ssa 1938, 1939, 1941 ja 1944. Jääpallomaajoukkueessa Åberg pelasi 17 A-maaottelua.
Monastir (kuvernementti)
Monastir on yksi Tunisian 24 kuvernementista. Se sijaitsee Pohjois-Tunisiassa Välimeren rannikolla ja sen pääkaupunki on Monastir. Kuvernementissa on 548 828 asukasta (vuonna 2014) ja sen pinta-ala on 1 019 neliökilometriä.
Mississippi palaa
Mississippi palaa on tositapahtumiin perustuva, useita Oscar-ehdokkuuksia saanut elokuva vuodelta 1988. Gene Hackmanin ja Willem Dafoen tähdittämä draama- ja jännityselokuva sijoittuu 1960-luvun Mississippiin ja kertoo tuon aikakauden räjähdysaltteimmasta murhatutkimuksesta sekä rasismin aiheuttamasta sekasorrosta kansakunnan keskuudessa.
Juoni
Kaksi toimintatavoiltaan täysin erilaista FBI-agenttia (Hackman ja Dafoe) saapuu Mississippin osavaltiossa sijaitsevaan pikkukylään tutkimaan kolmen ihmisoikeusaktivistin katoamista. Tapaus on outo ja molemmat alkavat pian uskoa kyseessä olevan paikallisen Ku Klux Klanin tekemä murha. Tapaus on vaikea, sillä kukaan mustista ei suostu puhumaan, eikä kukaan valkoinen halua agentteja kaupunkiin.
Arvioita
Video-oppaassa vuodelta 1994 Harri Närhi pitää elokuvaa hieman paasaavana ja hetkittäin tunkkaisena, mutta antaa sille neljä tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”erinomainen”.
Sakio Bika
Sakio ”The Scorpion” Bika (s. 18. huhtikuuta 1979 Douala, Kamerun) on kamerunilainen ammattilaisnyrkkeilijä ylemmässä keskisarjassa. Hän oli IBO:n hallitseva maailmanmestari vuonna 2008. Sakio osallistui myös Contender 3 -tosi-tv-sarjaan.
Bolaman alue
Bolaman eli Bissagossaarten alue on Guinea-Bissaun lounaisosissa sijaitseva saaristomaakunta, jossa vuoden 2009 väestönlaskennan mukaan asui 33 929 ihmistä.
Bissagossaarista koostuvaa Bolaman aluetta rajaa lännessä ja etelässä Atlantin valtameri. Itänaapureina ovat Guinea-Bissaun Quinaran ja Tombalin alueet. Pohjoispuolelle sijoittuvat Bissaun autonominen sektori (pääkaupunki Bissau) sekä Biombon ja Cacheun alueet. Alueen hallinnollinen keskus on Afrikan mantereen läheisellä Bolaman saarella (Ilha Bolama) sijaitseva Bolaman taajama. Sen satamaan on vesitse noin 38 kilometriä (satelliittikuvan perusteella) pääkaupunki Bissaun satamasta. Bolaman alue jakaantuu hallinnollisesti neljään osa-alueeseen eli sektoriin, jotka ovat Bolama, Bubaque, Caravela ja Uno. Suurimmat etniset ryhmät ovat bissagot (64,3 %), biafadat (6,2 %), pepelit (5,6 %) ja mankanjat (5,2 %).
Ympäristöarvojensa puolesta Bolaman aluetta pidetään ainutlaatuisena, sillä sen 88 saarta muodostavat Unescon Bissagossaarten biosfäärialueen (Reserve da Biosfera do Arquipélago dos Bijagós). Bolaman alueen eli Bissagossaarilla sijaitsevat Guinea-Bissaun merkittävimmistä suojelualueista Orangon kansallispuisto, João Vieiran ja Poilãon merellinen kansallispuisto sekä Formosan, Nagon ja Chediãn saarten yhteisöjen merisuojelualue.
Kantaja
Kantaja tarkoittaa muun muassa seuraavia asioita:
Pakotie
Pakotie tarkoittaa seuraavia:
Bayern
Bayern on Baijerin osavaltion saksankielinen nimitys. Bayern voi viitata seuraaviin asioihin:
Tie 43 (Viro)
Kantatie 43 kulkee Tarton kunnan Aoverestä valtatieltä 3 Alatskiven ja Kallasten kautta Peipsijärven länsirantaa Kasepäähän Mustveen kaupungin eteläpuolelle valtatielle 3. Tien pituus on 57,0 kilometriä.
Tien kulku
Kantatie 43 kulkee seuraavien maakuntien ja kuntien alueella:
Love Aaj Kal
Love Aaj Kal (suom. ”Rakkaus nykyään”) on vuonna 2009 ensi-iltansa saanut intialainen romanttinen draamakomediaelokuva, jonka ohjasi Imtiaz Ali. Päärooleja näyttelivät Saif Ali Khan ja Deepika Padukone.
Vastaanotto
Box Office India julisti elokuvan ”hitiksi”.
Suuri Muumijuhla
Suuri Muumijuhla on vuonna 1996 ruotsalaisen TATI Mixedian ja BMG Interactiven julkaisema 3D-tietokonepeli. Siinä pelaajan tehtävänä on Pikku Myyn avustamana herättää Muumitalon asukkaat ja auttaa heitä järjestämään kevätjuhla ystävilleen. Lisäksi pelaaja voi pelata erillisiä pikkupelejä, kuten jätkänshakkia muumien kanssa.
Pelin suomenkielisessä versiossa hahmojen ääninäyttelijät ovat samoja kuin piirrossarjassa Muumilaakson tarinoita lukuun ottamatta Nipsua, jonka äänenä toimii Muumipeikon ääninäyttelijä Rabbe Smedlund.
Myös ruotsinkielisen version ääninäyttelijät ovat suomalaisia. Ruotsalaisille aiemmin Muumipeikko-sarjasta tuttu Elina Salo toimii Pikku Myyn äänenä myös ruotsiksi. Muumilaakson tarinoiden ruotsinkielisestä versiosta mukana on ainoastaan Niiskuneidin ääni Ragni Grönblom.
Ääninäyttelijät
Suomeksi:
Alberto Ruiz-Gallardón
Alberto Ruiz-Gallardón Jiménez (s. 11. joulukuuta 1958 Madrid) on espanjalainen poliitikko, joka edustaa Kansanpuoluetta. Ruiz-Gallardón toimi Madridin pormestarina vuosina 2003–2011. Lisäksi hän toimi Madridin itsehallintoalueen johtajana vuodesta 1995 vuoteen 2003 asti. Joulukuussa 2011 Ruiz-Gallardón nimitettiin Espanjan oikeusministeriksi, ja toimi tehtävässä vuoteen 2014 asti.
Suuri Muumijuhla
Ääninäyttelijät
Ruotsiksi:
Frank Odoi
Frank Odoi (1948 Accra, Ghana – 21. huhtikuuta 2012 Nairobi, Kenia ) oli tunnetuimpia afrikkalaisia sarjakuvapiirtäjiä. Odoi syntyi ja varttui Ghanassa, mutta aikuisiällään hän muutti Nairobiin, Keniaan.
Odoi teki sarjakuvia ja pilapiirroksia moniin sanomalehtiin. Hän teki myös paljon valistavia sarjakuvia. Odoin sarjakuvien aiheet olivat monesti moraalisesti kantaa ottavia.
Odoi kuoli minibussionnettomuudessa Nairobissa.
Keisuke Honda
Keisuke Honda (s. 13. kesäkuuta 1986) on japanilainen jalkapalloilija. Hän edustaa Alankomaiden Eredivisiessa pelaavaa Vitessea ja on pelipaikaltaan hyökkäävä keskikenttä mutta pystyy pelaamaan myös vasempana laitapuolustajana ja hyökkääjänä.
Honda tunnetaan erityisesti vapaapotkuistaan, joissa hän käyttää knuckleball-laukausta, jossa pallo tekee äkkinäisiä liikkeitä ylös, alas ja sivuille. Tekniikkaa käyttävät muun muassa Cristiano Ronaldo ja Juninho.
Seurajoukkue
Honda edusti vuodet 2005–2008 japanilaista Nagoya Grampusia, josta hän siirtyi 16. tammikuuta 2008 2½-vuotisella sopimuksella VVV-Venloon. Hän oli heti ensimmäisestä ottelusta lähtien joukkueen tärkeimpiä pelaajia. Ensimmäinen kausi päättyi joukkueen osalta putoamiseen Eredivisiestä. Toisella kaudellaan 2008–2009 hän pelasi 36 ottelua ja teki niissä 16 maalia, ja joukkue nousi takaisin maan pääsarjaan vuoden tauon jälkeen.
Maajoukkue
Honda teki ensiesiintymisensä Japanin maajoukkueessa 22. kesäkuuta 2008 MM-karsintaottelussa Bahrainia vastaan. Hän oli mukana edustamassa Japania vuoden 2008 kesäolympialaisten jalkapalloturnauksessa. Ensimmäisen maalinsa maajoukkueessa hän teki 27. toukokuuta 2009 ystävyysottelussa Chileä vastaan.
Honda pelasi MM-kilpailuissa 2010 Japanin kaikki neljä ottelua alusta loppuun. Hän teki alkulohkossa Kamerunia vastaan ottelun ainoan maalin ja Tanskaa vastaan ensimmäisen joukkueensa kolmesta maalista. MM-kilpailuissa 2014 hän pelasi täydet minuutit Japanin kaikissa kolmessa ottelussa ja teki joukkueensa ainoan maalin tappiollisessa alkulohko-ottelussa Norsunluurannikkoa vastaan. MM-kilpailuissa 2018 hän tuli vaihtopelaajana kentälle kolmessa Japanin neljästä ottelusta ja teki 2–2-tasoitusmaalin Senegalia vastaan pelatun alkulohko-ottelun 78. minuutilla.
Káto Polemídia
Káto Polemídia on kaupunki ja kunta (Δήμος Κάτω Πολεμιδιών, Dímos Káto Polemidión) Limassolin alueella Kyproksen tasavallassa Kyproksen saarella. Sen väkiluku on (2011).
Káto Polemídia on Limassolin esikaupunki ja sijaitsee noin kuusi kilometriä Limassolin keskustasta luoteeseen. Se on ollut itsenäinen kunta vuodesta 1986. Káto Polemídia (”Ala-Polemídia”) on alun perin hieman koilliseen sijaitsevan Páno Polemídian (”Ylä-Polemídia”) alakylä.
Baranya
Baranya on lääni Etelä-Unkarissa. Se rajautuu Somogy'in, Tolnan ja Bács-Kiskunin lääneihin sekä etelässä Kroatiaan. Läänin pääkaupunki on Pécs. Muita kaupunkeja ovat Komló, Mohács, Szigetvár ja Siklós. Näistä Mohács on tullut kuuluisaksi siellä vuosina 1526 ja 1687 käydyistä suurista taisteluista. Läänin pinta-ala on 4 430 km² ja sen väkiluku arviolta 371 110 (vuonna 2015).
Drava-joki muodostaa läänin etelärajan ja Tonava itärajan. Alueen pohjoinen osa on kumpuilevaa maastoa ja eteläosa on tasankoa. Ilmasto on aurinkoinen.
Percy Oliver
Percival "Percy" Cole Oliver (1. huhtikuuta 1919 – 9. heinäkuuta 2011 ) oli australialainen uimari, joka kilpaili selkäuinnissa. Hän osallistui vuoden 1936 kesäolympialaisiin.
Seitsemäntoista vuoden iässä hän osallistui vuoden 1936 Berliinin kesäolympialaisiin, jossa sijoittui seitsemänneksi miesten 100 metrin selkäuinnissa. Kaksi vuotta myöhemmin hän voitti kultaa Brittiläisen imperiumin kisoissa Sydneyssä vuonna 1938. Hän voitti myös pronssia Australian uintijoukkueessa 3 x 110 jaardin sekauinnissa. Lisäksi hän kilpaili 110 jaardin vapaauinnissa.
Hän kuoli heinäkuussa 2011 92 vuoden iässä.
Teemu Hiilinen
Hän on selostanut etenkin Counter-Strikeä ja Quakea. Hän oli myös selostamassa Virtuaalijääkiekon suomenmestaruuskilpailut 2016.
Hänet tunnetaan parhaiten Yle e-urheilulähetyksistä, joissa hän on ollut mukana mm. Assembly winter ja Assembly Summer -tapahtumien lähetyksissä. Hän on ollut myös mm. Telia esports series -sarjan selostajana.