cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Aerosmith
Kiertueita, videopeli ja viimeistelemätön studioalbumi (2007–)
Marraskuussa 2009 Perry kertoi medialle, ettei Tyler ole pitänyt yhteyttä muuhun yhtyeeseen, ja että Aerosmithin tulevaisuus näyttää varsin sumuisalta. Mediassa ja musiikkimaailmassa huhuttiin Aerosmithin hajonneen, ja lopulta Perry ilmoitti yhtyeen etsivän uutta laulajaa riveihinsä. Pian hän ilmoitti Lenny Kravitzin paikkaavan Tylerin yhtyeen laulajana, mutta hän pyörsi väitteensä varsin pian. Steven Tyler kuitenkin nousi pian lavalle Joe Perry Projectin kanssa, ja he esittivät yhdessä ”Walk This Wayn”. Illan päätteeksi Tyler vakuutti yleisölle, ettei tulisi jättämään Aerosmithiä.
Tilanteeseen tuli kuitenkin muutos: Pian People-lehti uutisoi Steven Tylerin joutuneen hoitoon kipulääkeriippuvuuteensa vuoksi. Tyler oli ottanut lääkkeitä polvi- ja jalkakipuihinsa. Perry ilmoitti pian, ettei Tyler voisi jatkaa kiertue-elämää Aerosmithin kanssa pariin vuoteen kipujensa takia, ja että yhtye etsii hänelle korvaajaa. Tyler kuitenkin toipui Aerosmithin toimiessa pääesiintyjänä festivaalitapahtumassa, ja samalla väitteet Tylerin korvaajasta kumottiin lopullisesti. Aerosmith ilmoitti konserttikiertueensa jälkeen palaavansa studioon viimeistelemään uutta albumiaan määräämättömäksi ajaksi.
Aerosmith perui keikkojaan vuoden 2022 alkupuolela koronarajoitusten takia. Aerosmithin keikat peruttiin kesä- ja heinäkuuksi 2022. Tyler oli mennyt kuntoutukseen vuosia kestäneiden päideongelmien takia. Ne olivat taas alkaneet, kun Tyler oli ollut kipulääkityksellä polvivammansa takia.
Jäsenet
thumb|Steven Tyler ja Joe Perry vuonna 2010.
Water to Wine
Water to Wine on vuonna 2004 kuvattu 45-minuuttinen komediallinen lyhytelokuva. Elokuvassa nähdään lukuisia oikeita henkilöitä kuten Nic Bahnsom, Chris Coulter, Adam Dowell, Nic Drago, Malcolm Ford ja Bobby George. Harrison Fordilla on elokuvassa pieni rooli Jethro-nimisenä bussinkuljettajana. Elokuvassa nuori poika matkustaa vuorelle lumilautailemaan oikeiden lumilautailijoiden kanssa vapauduttuaan vankilasta. Elokuvan on ohjannut Willie McMillon.
Caldwellin piirikunta
Caldwellin piirikunta on usean Yhdysvaltojen piirikunnan nimi:
Cameronin piirikunta
Cameronin piirikunta on usean Yhdysvaltojen piirikunnan nimi:
Elimistö
Elimistö on elimien muodostama kokonaisuus. Elinjärjestelmät muodostuvat samoihin tehtäviin erikoistuneista elimistä, esimerkiksi verenkiertoelimistö muodostuu sydämestä ja verisuonista.
Elimistössä eri elimissä toimivat solut ovat erikoistuneet tiettyyn, yksilön elämän kannalta oleelliseen, tehtävään. Eliön kasvun alussa solut ovat omnipotentteja, eli ne voivat erikoistua minkä tahansa täysikasvuisen yksilön elimen rakentumiseen. Näitä ns. kantasoluja tutkitaan nykyään laajalti.
Elimistön toimintaa ohjaa keskushermosto ja sen osasta varsinkin aivoilla on suuri merkitys.
Ranskalaiset toisen maailmansodan hävittäjät
Suuret hävittäjät
Suuria hävittäjiä oli syyskuussa palveluksessa yhteensä 37 kappaletta
Hävittäjät
Hävittäjiä oli syyskuussa 1939 yhteensä palveluksessa 34 kappaletta
Kutná Hora
Kutná Hora on kaupunki Keski-Böömin läänissä Tšekissä. Se sijaitsee 70 kilometriä Prahasta itään. Kaupungissa asui vuoden 2020 arvion mukaan 20 653 asukasta.
Kutná Horan vanha kaupunki on kuulunut Unescon maailmanperintöluetteloon vuodesta 1995 lähtien. Kohteeseen kuuluvat muun muassa gotiikkaa edustava viisilaivainen Pyhän Barbaran katedraali, jonka rakentaminen aloitettiin vuonna 1368, ja Neitsyt Marian katedraali Sedlecissä.
Historia
pienoiskuva|1200-luvulla rakennettu kuninkaallisten asuinrakennus ja rahapaja. Kutná Hora perustettiin hopeakaivosten ympärille. Kaivoksia on ollut alueella ainakin 1200-luvun ensimmäiseltä puoliskolta asti. Kaupunki kehittyi nopeasti ja vuonna 1419 hussilaissotien alussa se oli Böömin toiseksi suurin ja merkittävin kaupunki pääkaupunki Prahan jälkeen. Kutná Hora oli myös useiden Böömin kuninkaiden suosiossa, ja ajoittain maata hallittiinkin Prahan sijasta Kutná Horasta käsin.
Vuonna 1420 keisari Sigismund teki Kutná Horasta tukikohdan epäonnistuneille hyökkäyksilleen taboriitteja vastaan. Jan Žižka valtasi kaupungin ja sotivien osapuolten väliaikaisen sovinnon jälkeen keisarilliset joukot polttivat kaupungin vuonna 1422 estääkseen sen joutumisen uudestaan taboriittien käsiin. Žižka otti kuitenkin Kutná Horan ja böömiläisten tuella kaupunki nousi uuteen kukoistuskauteen.
Uuden ajan alussa Kutná Hora koki joukon vastoinkäymisiä, jotka tuhosivat sen aseman. Vuonna 1541 rikkain hopeakaivoksista tulvi täyteen vettä ja muuttui käyttökelvottomaksi. Böömin kansannousussa Ferdinand I:stä vastaan kaupunki menetti kaikki etuutensa. Ruton toistuvat vierailut ja kolmikymmenvuotinen sota aiheuttivat lopullisesti kaupungin köyhtymisen, ja puolittaiset yritykset korjata kaivoksia sodan jälkeen epäonnistuivat. Köyhtynyt kaupunki tuhoutui lisäksi tulipalossa vuonna 1770. Kutná Horan viimeiset hopeakaivokset hylättiin 1700-luvun lopussa.
Vilkku
Vilkku liikennöi Kuopion paikallisliikennettä sekä maaseutu- ja seutuliikennettä lähialueille ja naapurikuntiin.
Liput
Vilkun paikallisliikenteessä lipputuotteita myydään käteisellä bussista (kertaliput), Vilkku- ja Waltti Mobiili- sovelluksesta (kerta- ja vuorokausiliput ja Waltti-matkakortille.
Liikennöitsijät
Seuraavassa on lista liikennöitsijöistä ja linjoista, joita ne liikennöivät.
Linjat
Kuopio – Siilinjärvi
Maaseutuliikenne
Seutuliikenne (Ely-keskus)
Lassila & Tikanoja
Lassila & Tikanoja Oyj (L&T) on ympäristöhuollon ja kiinteistöjen sekä laitosten tukipalvelujen tuottamiseen keskittynyt suomalainen palveluyrityskonserni. Sen palveluihin kuuluu muun muassa jätehuolto- ja kierrätyspalvelut, siivous- ja käyttäjäpalvelut sekä kiinteistönhoito. Konsernin tytäryhtiö L&T Biowatti valmistaa ja toimittaa puupohjaisia biopolttoaineita, kierrätyspolttoaineita ja uusioraaka-aineita. Yhtiö toimii Suomen lisäksi Ruotsissa. Yhtiön toiminta alkoi vaasalaisena tukkuliikkeenä vuonna 1905, ja 1920-luvulta 1980-luvulle se tunnettiin lähinnä vaatetusalan teollisuusyrityksenä. Yhtiö on ollut noteerattuna Helsingin pörssissä vuodesta 1961 lähtien.
1905–1960
Jooseppi (Josef) Lassila ja Frithiof Tikanoja perustivat Lassila & Tikanojan vuonna 1905 Vaasassa tukkukaupaksi, jonka tuotteita olivat kangas- ja rihkamatavarat sekä kulutustavarat, kuten saippua, silakka, rinkelit ja makeiset. Se laajeni ympäri Suomen ja kasvoi Pohjoismaiden suurimmaksi yksityiseksi tukkuliikkeeksi.
Vuonna 1923 Lassila & Tikanoja aloitti tukkukaupan rinnalla valmisvaatteiden valmistuksen. Vaasaan perustetussa puku- ja paitatehtaassa tehtiin miestenvaatteita.
Helsingissä oli tarkoitus pitää olympialaiset vuonna 1940 ja Lassila & Tikanojan piti tehdä sinne vaatteet Suomen olympiajoukkueelle. Tarkoitusta varten luotiin pukumerkki Stadion, mutta kisat peruuntuivat toisen maailmansodan takia. Sotien jälkeen Vaasan vaatetehdas muuttui Tiklas Oy -nimiseksi tytäryhtiöksi. Miesten siviilivaatteiden valmistuksesta laajennettiin yritysoston kautta vuodevaatteisiin, ja tuotantoa laajennettiin Vaasasta vuonna 1952 Seinäjoelle.
1961–1999
Yhtiö listautui Helsingin pörssiin vuonna 1961. 1960-luvulla Lassila & Tikanoja laajensi tekstiiliteollisuuttaan ostamalla enemmistöosuuden turkulaisesta Kutomo & Punomo Oy:stä sekä Helsingin Kutomo ja Kravatti Oy:stä. Yhtiön pääkonttori siirtyi Vaasasta Helsinkiin vuonna 1965.
Idänkaupan myötä Tiklaksesta tuli 1960-luvulla yhtiön tärkein osa. Tiklaksen Seinäjoen-tehdasta laajennettiin vuonna 1964 mahdollistamaan vientikaupan aloittaminen Neuvostoliittoon, jonne vietiinkin pian kaksi kolmasosaa tuotannosta. Vuonna 1969 Tiklas työllisti noin 1 800 ihmistä, ja sen 94 miljoonan markan liikevaihdosta 71 prosenttia tuli viennistä. Lassila & Tikan­oja vei Neuvostoliittoon muun muassa 500 000 paitaa, 50 000 paria Topman-kenkiä ja 30 000 puseroa. Yhtiön kenkiä myytiin berjozka-valuuttamyymälöissä, joissa hallintoeliitti ja turistit kävivät. Yhtiölle myönnettiin tasavallan presidentin vientipalkinto vuonna 1969. Tiklas oli 1980-luvulle saakka Suomen suurimpia vaatetusteollisuusyrityksiä.
1980-luvun alussa Lassila & Tikanoja toimi lähes täysin tevake- eli tekstiili-, vaatetus- ja kenkäyrityksenä, mutta vuosikymmenen aikana yhtiö muuttui merkittävästi, kun se laajentui yritysostoilla uusille toimialoille. Vuonna 1982 se osti nakkilalaisen kuitukangasvalmistaja J. W. Suominen Oy:n ja vuonna 1988 muovipakkausvalmistaja Amerplast Oy:n. Keväällä 1989 L&T osti aluksi 74 prosenttia saman vuoden alussa Helsingin pörssiin listatun siivousalalla toimineen Säkkivälineen osakkeista. Myöhemmin se osti loputkin osakkeet ja poisti Säkkivälineen samalla pörssistä.
Suomen 1990-luvun alun lamassa ja Neuvostoliiton bilateraalikaupan loputtua Topman-kenkäteollisuus myytiin pois. Enemmistö Tiklaksesta myytiin Teks-Investille, joka yhdisti sen kuopiolaisen Piretta-P.T.A.:n kanssa uudeksi Avardo Oy:ksi, josta Lassila & Tikanoja omisti kolmanneksen. Kun Avardo meni konkurssiin vuonna 1995, Lassila & Tikanoja luopui lopullisesti vaatetusteollisuudesta, ja ympäristönhuollosta tuli sen suurin toimiala.
2000–2009
Kun Säkkiväline osti keväällä 2000 amerikkalaisen jäteyhtiö Waste Management Suomen tytäryhtiön, WM Ympäristöpalvelut Oy:n, siitä tuli toimialansa suurin yritys Suomessa.
Syksyllä 2001 Lassila & Tikanoja halusi tehostaa liiketoimintaansa jakamalla palvelut ja materiaalivalmistuksen kahteen sisäisesti synergiseen konserniin. Materiaaleihin keskittynyt Suominen Yhtymä Oyj listautui itsenäisenä yhtiönä pörssiin. Suomiseen siirtyivät kuitukankaiden valmistaja J.W. Suomisen, pakkausyhtiö Amerplastin ja nauhatuotteita valmistavan Inkan liiketoiminnat. Lassila & Tikanoja keskittyi Säkkivälineen ympäristönhuoltoon, siivous- ja kiinteistöhuoltopalveluihin. Yrityksen toimitusjohtajaksi siirtyi Säkkivälineen toimitusjohtaja Jari Sarjo, jonka mielestä ympäristöpalvelut ovat peilikuvateollisuutta tavaroiden tuotannolle. Käytöstä palautuvat materiaalivirrat on koottava niin suuriksi kokonaisuuksiksi, että niitä voidaan käsitellä teollisesti.
Vuonna 2007 L&T:n yritysostoihin kuuluivat Skånsk All Service tytäryhtiöineen, Kiinteistöhuolto Jauhiainen, Siivouspalvelu Ta-Bu, Kiinteistöhuolto Pentti Nissinen ja 70 prosentin osake-enemmistö Biowatista.
2010–2019
Huhtikuussa 2011 Lassila & Tikanoja osti siivous- ja kiinteistönhuoltopalveluita vuodesta 1998 tuottaneen Hansalaiset-konsernin. Yritys toimi pääkaupunkiseudun lisäksi Turussa, Tampereella ja Oulussa ja työllisti noin 700 henkilöä. Marraskuussa Sarjon seuraajana aloitti toimitusjohtaja Pekka Ojanpää, joka oli aiemmin työskennellyt Kemirassa.
Vuonna 2014 Lassila & Tikanoja myi Latvian liiketoimintansa, joka työllisti noin 950 henkilöä. Myyntiä Bioinvest SIA:lle perusteltiin sillä, että Latvian ympäristöpalvelumarkkina oli suuressa murroksessa.
Vuonna 2017 yhtiö osti Ruotsista sairaaloiden kiinteistötekniikkaan erikoistuneen Veolian FM:n. Ranskalaiseen Veolia-konserniin kuuluneen tytäryhtiön hinta oli 70 miljoonaa euroa ja sen asiakkaina oli sairaaloiden lisäksi kunnallisia laitoksia ja yrityksiä, joiden sähköjärjestelmistä, energian kulutuksesta ja LVI-järjestelmien huollosta ja kunnossapidosta se vastasi. Lassila & Tikanojan liikevaihto oli 710 miljoonaa euroa ja se työllisti 8 700 henkilöä.
Syksyllä 2018 yhtiö kertoi jatkavansa miljoonainvestointejaan Merikarvialla sijaitsevaan muovinkierrätyslaitokseensa. Tavoitteena oli kaksinkertaistaa laitoksen käsittelykapasiteetti, ja käsitellä entistä likaisempia ja hankalampia muovilaatuja. Laitos tekee erilaisista teollisuuden ylijäämä- ja hylkymateriaaleista ja teollisuuden kuljetuslaatikoista uusioraaka-ainetta.
Eero Hautaniemi, joka oli ollut yhtiön hallituksessa kymmenen vuotta, aloitti Lassila & Tikanojan toimitusjohtajana 1. tammikuuta 2019. Huhtikuussa yhtiö myi tytäryhtiönsä L&T Korjausrakentaminen Oy:n Recover Nordic Groupille. Syyskuussa Merikarvialle avattiin uusi jätemuoviin keskittynyt muovinkäsittelylaitoksen linjasto, joka kaksinkertaisti laitoksen käsittelykapasiteetin.
2020–
Huhtikuussa 2020 yhtiö kertoi vetäytyvänsä Venäjältä.
Vuonna 2021 Suomen jätelaki uudistui ja asumisen jätehuoltoa siirrettiin yksityisiltä yrityksiltä kuntayhtiöille. Muutoksen myötä yritysasiakkaiden rooli Lassila & Tikanojan liiketoiminnossa kasvoi. Kesäkuussa Lassila & Tikanoja osti jätehuollon palveluita tuottavan Sihvari Oy:n sekä sen tytäryhtiön Turun Seudun Hyötykuljetus Oy:n. Heinäkuussa ostovuorossa oli lohjalainen Spectra Yhtiöt, joka oli keskittynyt muun muassa vartiointi-, pullonpalautus- ja hyllytyspalveluihin. Joulukuussa Lassila & Tikanoja ja Neova yhdistivät energiapuuhun liittyvän liiketoimintansa eli L&T Biowatti Oy:n ja Vapo polttoaineet -liiketoiminnan energiapuuliiketoiminnan. L&T osuus yhteisyrityksestä on 55 prosenttia.
Heinäkuussa 2022 Lassila & Tikanojan ja Neovan yhteisyritys Laania aloitti toimintansa. Yhtiöön siirrettiin L&T Biowatti ja Neovan energiapuuliiketoiminta ja se toimi Suomessa ja Virossa. 120 henkilöä työllistäneen yhtiön toimitusjohtajana aloitti L&T Biowatin johtaja Tomi Vartiamäki.
Organisaatio
Vuonna 2022 Lassila & Tikanojan liiketoiminta muodostui neljästä toimialasta: ympäristöpalvelut, teollisuuspalvelut, kiinteistöpalvelut Suomi ja kiinteistöpalvelut Ruotsi. Yhtiöllä oli noin 8179 työntekijää.
Omistajat
31. heinäkuuta 2023 L&T:n kymmenen suurinta omistajaa olivat:
Tuotteita ja palveluita
Lassila & Tikanojan tavoiteisiin kuuluu asiakkaiden päästöjen vähentäminen, jätteiden kierrätys ja uusioraaka-aineiden ja bioenergian myynti.
Vuonna 2021 yhtiön liikevaihdosta 39 % tuli ympäristöpalveluista, 30 % kiinteistöpalveluista, 18 % kiinteistöpalvelut Ruotsista ja 13 % teollisuuspalveluista. Lassila & Tikanoja tarjoaa palveluitaan niin henkilö- kuin yritysasiakkaillekin.
Yhtiön asiakkaita on esimerkiksi Yhtiö on kehittänyt myös erilaisia digipalveluita, kuten ravintoloille suunnatun Hävikkimestari-sovelluksen, jolla ne voivat minimoida ruokahävikkiä. Palvelua käyttää esimerkiksi varuskuntaravintoloista vastaava Leijona Catering.
Astana
Astana, (Neuvostoliiton aikana Tselinograd, vuosina 2019–2022 Nur-Sultan) on Kazakstanin pääkaupunki ja maan toiseksi suurin kaupunki Almatyn jälkeen. Kaupungin väkiluvun arvioitiin olevan 1 068 000 vuonna 2018. Hallinnollisesti se on suoraan Kazakstanin tasavallan alaisuudessa. Kaupunki sijaitsee Kazakstanin keskiosissa, Išim-joen varrella keskellä Keski-Aasian aroaluetta.
Historiaa
Paikkakunta on vaihtanut nimeään useaan otteeseen. Siperialainen kasakkajoukko Omskista perusti Ishimin yläjuoksulle Aqmola-nimisen (Ақмола, Akmola) linnoituksen vuonna 1830. Aqmola tarkoittaa kazakin kielessä valkoista hautaa, joka on myöhemmin käännetty tarkoittamaan valkoista mausoleumia. Linnoitettu kasakkakylä muutettiin kaupungiksi vuonna 1832 nimellä Aqmolinsk (Akmolinsk). Vuonna 1961 kaupunki sai nimen Tselinograd ja siitä tuli Tselinogradin piirin hallintokaupunki.
Neuvostoliiton taistellessa toisessa maailmansodassa Akmolinskia käytettiin evakuoitujen läntisten teollisuuslaitosten väliaikaisena sijaintipaikkana. Myös paikalliset tehtaat muutettiin palvelemaan sotateollisuutta. Sodanjälkeisenä aikana Akmolinsk palveli edelleen teollisuuden väliaikaisena toimipaikkana, koska Neuvostoliiton läntiset teollisuusalueet olivat suurelta osin raunioituneet. Lisäksi siirrettiin väestöä, ja Kazakstaniin tehtiin generalissimus Josif Stalinin määräämiä Volgan saksalaisten pakkosiirtoja. Vuonna 1989 heitä ja heidän jälkeläisiään asui Kazakstanissa lähes miljoona, mikä oli noin puolet Neuvostoliiton saksalaisten kokonaismäärästä.
Kun Kazakstan itsenäistyi vuonna 1991, kaupunki ja alue sai vuosiksi 1992–1998 jälleen nimen Aqmola. Vuonna 1994 tehtiin päätös pääkaupungin siirtämisestä Almatysta Aqmolaan. Pääkaupunki siitä tuli joulukuussa 1997 ja kaupunki sai kesäkuussa 1998 nimen Astana. Nimi Astana tarkoittaa kirjaimellisesti Pääkaupunkia. Vuonna 2019 Kazakstanin parlamentti antoi kaupungin uudeksi nimeksi Nur-Sultan maan itsevaltiaan Nursultan Nazarbajevin kunniaksi. Kazakstanin presidentti Kasym-Žomart Tokajev ilmoitti 13. syyskuuta 2022, että kaupunki nimetään jälleen Astanaksi. Uuden nimenvaihdoksen taustalla arvioidaan olevan Nazarbajevin vallan heikkeneminen ja Tokajevin vallan kasvaminen.
Väestön kehitys
Kaupunki on kasvanut voimakkaasti pääkaupunkiaikanaan. Vuosien 1989 ja 2009 välisenä aikana kaupunki kohosi Kazakstanin kahdeksanneksi suurimman kaupungin sijalta maansa toiseksi suurimmaksi kaupungiksi.
Ilmasto
Astana on maailman toiseksi kylmin pääkaupunki Mongolian Ulan Batorin jälkeen.
Ilmasto on kuiva ja mantereinen. Astanan (Akmolan) sääaseman vuosien 1961–1990 mittausten ilman keskilämpötila oli 2,7 °C. Tammikuun keskilämpötila on -15,8 °C ja heinäkuun 21,3 °C. Vuoden keskimääräinen sademäärä on vaatimaton 317,4 millimetriä. Keskimäärin eniten sataa heinäkuussa (49,5 mm) ja vähiten helmikuussa (13,7 mm).
Kaupunki nykyään
Astana on suunniteltu kaupunki, joka perustuu presidentti Nursultan Nazarbajevin ideaan läntisen ja itäisen kulttuurin yhdistämisestä. Kaupungin yleiskaavan on suunnitellut japanilainen arkkitehti Kisho Kurokawa. Bayterek-tornista on tullut kaupungin maamerkki ja symboli. Sen näköalatasanteella on kullattu valos presidentin kämmenestä, johon vierailijat voivat painaa kätensä ja esittää toivomuksen. Maailman tunnetuimmat arkkitehdit ovat osallistuneet kaupungin suunnitteluun. Kauppa- ja viihdekeskus Han Šatyr sekä Rauhan palatsi ovat brittiläisen Norman Fosterin käsialaa. Konserttisalin suunnittelija on italialainen Manfredi Nicoletti. Kaupunkiin on rakennettu yksi Keski-Aasian suurimmista moskeijoista, Hazrat Sultan, johon mahtuu 5000 kävijää. Keskustassa on useita pilvenpiirtäjiä, kuten Emerald-tornit, joita suunnitelman mukaan tulee kolme kappaletta. Vielä on kesken eräitä töitä, muun muassa liikerakennus Abu Dhabi Plaza, josta tulee Keski-Aasian korkein pilvenpiirtäjä. Vuonna 2020 rakennus oli vielä keskeneräinen. Kazakstanin valtion omistamalla öljy- ja kaasuyhtiöllä, joka on nimeltään KazMynayGaz, on pääkonttori Astanassa.
Kaupungissa on erikoistuttu tuottamaan maatalouskoneita tuulieroosioalueille ja siellä on myös kemian, rakennustarvike- ja elintarviketeollisuutta.
Kulttuuri ja urheilu
Astanan kulttuurimaailmaa edustavat muun muassa filharmoninen orkesteri, historiallinen museo ja taidemuseo, Maksim Gorkille nimetty draamateatteri, baletti ja ooppera.
Astanan jääkiekkojoukkue Barys pelaa KHL-jääkiekkoliigan Tšernyšev-divisioonassa. Joukkueessa on pelannut useita suomalaisia jääkiekkoilijoita ja joukkueen selkärangan muodostaakin vahva ulkomaalaisedustus. Vuoden 2020 koronapandemia katkaisi HC Barysin KHL-kauden 2019-20 kesken pudotuspelien ja kausi 2020-21 alkoi niin ikään pandemian varjossa: kuuden pelatun ottelun jälkeen joukkueessa todettiin 12 koronavirustartuntaa ja tulevat ottelut siirrettiin myöhempään ajankohtaan.
Yliopistot
Astanassa, kuten muissakin kaupungeissa Kazakstanissa, on useita yliopistoja. Näistä tunnetuimpia ovat Nazarbayev University, Eurasian National University sekä Saken Seifullinille nimetty korkeakoulu, jossa on rakennustekniikan, maatalouden, lääketieteen ja pedagogian tiedekunnat. Syksyllä 2020 Kazakstanin opetusministeriö perui opetusluvan 25 yliopiston 60:lta opetusohjelmalta.
thumb|center|800px|Panorama joelta Astanan kantakaupunkiin. Keskellä presidentin virka-asunto [[Ak Orda.]]
Pallada
Pallada on ollut ainakin kolmen Keisarillisen Venäjän laivaston aluksen ja yhden Venäjän laivaston koululaivan nimenä.
Violettimetallipyrstö
Violettimetallipyrstö (Metallura baroni) kolibreihin kuuluva lintulaji. Se elää erittäin uhanalaisena Ecuadorissa, jonka endeemiseen lajistoon se kuuluu.
Koko ja ulkonäkö
Kooltaan violettimetallipyrstö kasvaa noin 10&bdash;11 cm pitkäksi. Koiras violettimetällipyrstö on päästään, selästään, siivistään ja vatsastaan väritykseltään tumman oliivinvihreä. Koiraalla on kurkussaan suurikokoinen kiiltävän violetti laikku, ja sininen pyrstön yläosa. Naaras nuistuttaa ulkonäöltään lajin koirasta, mutta sen kurkkulaikku on pienempi ja vatsa on harmaa tihein vihrein pilkuin. Violettimetallipyrstön nokka on suora ja pitkähkö.
Levinneisyys ja elintavat
Violettimetallipyrstöä tavataan ainoastaan Ecuadorin eteläosan Andeilta. Se elää kosteissa metsissä ja niitä ympäröivillä ruohikko- ja pensaikkomailla tyypillisesti noin 3 100–4 000 metrin korkeudessa merenpinnasta. Violettimetallipyrstön ravintoa ovat kukkien meden lisäksi hyönteiset ja muut selkärangattomat pieneläimet, joita ne pyydystävät ilmasta ja kasvien lehdiltä. Linnun pesimäkausi on keväällä.
Violettimetallipyrstökannan kooksi arvioidaan noin 1 000–2 500 yksilöä. Kantaa uhkaavat metsien hakkuu polttopuiksi ja karjan laidunmaiksi tai mäntyjen viljelyyn. Myös metsien läheisyydessä sijaitsevien pensaikko- ja ruohomaiden polttaminen ja karjan laiduntaminen niillä vähentävät violettimetällipyrstölle soveltuvien elinympäristöjen määrää.
Georgi Božilov
Georgi Božilov (s. 9. huhtikuuta 1989 Sofia, Bulgaria) on bulgarialainen soutaja. Hän kilpaili vuoden 2016 kesäolympialaisissa miesten pariairokaksikossa sijoittuen yhdeksänneksi Kristian Vasilevin kanssa.
Brasilianvarpuskyyhky
Brasilianvarpuskyyhky (Columbina cyanopis) on äärimmäisen uhanalainen Brasiliassa Mato Grosson osavaltiossa elävä kyyhkylaji.
Kooltaan brasilianvarpuskyyhky on noin 16 cm. Lajin pää, niska, kaula, selkä, siivet ja perä ovat väritykseltään ruosteenruskeat. Siivissä on lisäksi tummansinisiä täpliä. Linnun vatsa on vaaleamman punertava. Brasilianvarpuskyyhky muistuttaa ulkonäöltään kastanjavarpuskyyhkyä (Columbina talpacoti) ja harmaavarpuskyyhkyä (Columbina minuta). .
Brasilianvarpuskyyhkyn elinympäristöä ovat avoimet ruohomaat. Laji liikkuu yleensä yksikseen tai pareittain. Brasilianvarpuskyyhkykannan kooksi arvioidaan 50–250 yksilöä. Suurin lajiin kohdistuva uhka on ruohomaiden rakentaminen sekä niiden ottaminen eukalyptuspuuplantaasien käyttöön.
Kristian Vasilev
Kristian Vasilev (s. 18. marraskuuta 1991 Plovdiv, Bulgaria) on bulgarialainen soutaja. Hän kilpaili vuoden 2016 kesäolympialaisissa sijoittuen yhdeksänneksi miesten pariairokaksikossa yhdessä Georgi Božilovin kanssa.
Sotíris Versís
Sotíris Versís (, 1879 Ateena – 1918) oli kreikkalainen yleisurheilija, painonnostaja ja kaksinkertainen olympiamitalisti.
Ensimmäisissä nykyaikaisissa olympialaisissa Ateenassa vuonna 1896 Versís kilpaili kiekonheitossa ja painonnostossa. Hän sijoittui kolmanneksi sekä kiekonheitossa että kahden käden painonnostossa. Yhden käden painonnostossa hän sijoittui neljänneksi. Versís kilpaili kuulantyönnössä vuoden 1900 olympiakisoissa, mutta ei saanut tulosta.
Autoklaavi
thumb|Varhainen höyryautoklaavi. Autoklaavi on kannella ilmatiiviisti suljettava paineastia, jossa aineita kuumennetaan tavallisesti höyryllä. Käsittelyn tarkoituksena on tiettyjen reaktioiden nopeuttaminen tai esim. sairaalainstrumenttien desinfiointi.
Autoklaavit voidaan jaotella väliaineen mukaan kolmeen ryhmään:
Höyryautoklaavi
Höyryautoklaavin toiminta perustuu korkeaan lämpötilaan, riittävään käsittelyaikaan, ylipaineeseen sekä kylläiseen vesihöyryyn. Autoklaavin toimintaperiaate on samanlainen kuin painekattilassa. Höyryautoklaavi soveltuu kaikille kuumennusta kestäville materiaaleille, kuten lasi, kumi ja metallit sekä myös nesteille. Nykyään on myös yhä enemmän muoveja, jotka kestävät autoklavoinnin.
Höyryautoklaavissa käsiteltävää kohdetta kuumennetaan 121 °C:n lämpötilassa vähintään 15 minuuttia. Lisäksi käytetään yhden ilmakehän eli 101 kPa:n (1 bar) painetta ja kylläistä vesihöyryä. Myös korkeampaa 134 °C:n lämpötilaa ja 2 bar:n painetta käytetään yleisesti. Tällöin käsittelyaika on vastaavasti lyhyempi, vain 3,5–8 min. Korkeampaa lämpötilaa ei kuitenkaan voida käyttää herkimmille steriloitaville tuotteille, kuten kumia sisältäville osille, vaan tällöin on käytettävä 121 °C:n ohjelmaa. Autoklaavissa vesihöyryn on täytettävä koko sterilointiastian sisätila. Höyryautoklaavin sterilointiteho perustuu lämmön tehokkaaseen siirtämiseen. Höyryautoklaavia pidetään tehokkaimpana sterilointimenetelmänä.
Kaasuautoklaavi
Kaasuautoklaavia käytetään sellaisten kohteiden sterilointiin, jotka eivät kestä höyryautoklaavia. Väliaineena käytetään jotakin mikrobeja tappavaa eli mikrobisidista kaasua. Yleisesti käytetään formaldehydiä, etyleenioksidia ja vetyperoksidia. Kaasuautoklaavin sterilointiteho perustuu käytettyjen kaasujen mikrobeja tuhoaviin ominaisuuksiin.
Kaasuautoklaavien käyttölämpötila on huomattavasti matalampi kuin höyryautoklaavin. Esimerkiksi etyleenioksidisterilointi tapahtuu noin 40–45 °C:n lämpötilassa ja formaldehydisterilointi 73–80 °C:n lämpötilassa. Etyleenioksidisterilointia käytetään mm. kuumuudelle aroille tuotteille, kuten kertakäyttöiset muovituotteet, sairaaloiden sidetarpeet ja terveyssiteet.
Useat kaasusteriloinnissa käytettävät kaasut ovat I luokan myrkkyjä, joten steriloidut tuotteet on tuuletettava steriloinnin jälkeen. Riippuen siitä kuinka hyvin tuote absorboi käytettyä kaasua, ovat tuuletusajat kahdesta vuorokaudesta viikkoon.
Autoklaavien koko vaihtelee pienistä pöytämalleista isoihin paikalleen asennettuihin malleihin. Niitä käytetään mm. sairaaloissa, tutkimusyksiköissä, yliopistoissa ja tehtaissa steriloimaan välineet mikro-organismeista ja niiden itiöistä. Autoklaaveja käyttää myös elintarviketeollisuus, jolloin ensisijainen käyttötarkoitus on elintarvikkeen kypsyttäminen, jonka yhteydessä saadaan myös tuotteen steriiliys. Esimerkiksi maksamakkarat ja rasioihin pakatut maksapasteijat sekä täyssäilykkeet kypsennetään autoklaavissa.
Autoklaavia käyttää yleisimmin välinehuoltaja. Välineet pakataan erillisiin autoklaavipusseihin, joiden toinen puoli on paperia ja toinen laminaattia. Autoklaavissa kuuma höyry kulkeutuu paperipuolen lävitse välineeseen ja tuhoaa siitä elolliset mikrobit. Väline säilyy steriilinä paperi-laminaattipussissa avaamiseen tai validoituun aikaan asti.
Aiheesta muualla
Uusi tietosanakirja, Gummerus, 1997
Constance Talmadge
Constance Alice Talmadge (19. huhtikuuta 1898 New York City, New York – 23. marraskuuta 1973 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen mykän elokuvan aikakauden näyttelijä ja tuottaja.
Talmadge kohosi suureen suosioon ”flapper”-komediaelokuvien kautta yhdeksi Hollywoodin suosituimmista komedienneista. Hän oli lahjakas komedienne, jonka tunnetuimpiin elokuviin lukeutuvat Siveä viehättäjätär (1919) ja Pollyn hauskat kepposet (1922) ja Hänen siskonsa Pariisista (1925). Hän avioitui neljä kertaa elämänsä aikana, ja hänellä oli oma elokuvayhtiö Constance Talmadge Film Company. Hän teki uransa aikana elokuvia niin New Yorkissa kuin Hollywoodissakin. Hänen molemmat sisarensa, Norma ja Natalie, olivat myös näyttelijöitä. Hän ei tehnyt uransa aikana yhtäkään äänielokuvaa, vaan hän päätti elokuvauransa vuonna 1929. Elokuvauransa jälkeen hän työskenteli muun muassa sairaanhoitajana ja investoijana. Hän kuoli 75-vuotiaana Los Angelesissa vuonna 1973.
Varhainen elämä
Constance Alice Talmadge syntyi New Yorkin silloisessa itsenäisessä Brooklynin kaupungissa 19. huhtikuuta vuonna 1898. Hän oli vanhempiensa Frederick ”Fred” (1868–1925) ja Margaret ”Peg” Talmadgen (omaa sukua Jose, 1864–1933) kolmas ja nuorin tytär. Hänen isänsä oli Connecticutista lähtöisin ollut työtön alkoholisti, joka oli ollut alun perin myyjä. Hänen äitinsä oli newyorkilaissyntyinen, joka työskenteli erilaisissa ammateissa. Hänen vanhempansa olivat avioituneet 15. tammikuuta vuonna 1893. Hänellä oli kaksi häntä vanhempaa sisarusta, Norma (1894–1957) ja Natalie (1896–1969).
Talmadgen lapsuutta varjosti köyhyys. Hänen isänsä oli lähtenyt kauppaan joulupäivän aamuna vuonna 1900, mutta hän ei palannut koskaan takaisin. Fred oli ennen lopullista katoamistaan aiemminkin jättänyt perheensä oman onnensa nojaan, mutta hän oli edellisillä kerroilla tullut takaisin. Hänen vanhempiensa avioeroa ei koskaan vahvistettu, joten Fred ja Peg olivat aviossa aina Fredin kuolemaan asti. Hän kävi Brooklynin Flatbushissa Erasmus Hall High Schoolia. Lapsuudessaan hän sai äidiltään lempinimen ”Dutch”, koska hänellä oli vaaleat hiukset ja ruskeat silmät, jotka saivat hänet näyttämään hollantilaiselta pikkupojalta.
Ura
Talmadge seurasi Norma-sisartaan elokuvamaailmaan vuonna 1914, jolloin hän teki ensiesiintymisensä lyhyessä mykkäelokuvassa Buddy’s First Call. Hän sai sopimuksessaan viiden dollarin päiväpalkan Vitagraphilla, jolle hän teki lukuisia lyhyitä komediaelokuvia. Vuonna 1915 Talmadgen perhe muutti Kalifornian Los Angelesiin, missä Constance solmi sopimuksen D. W. Griffithin johtaman Triangle Film Corporationin kanssa. thumb|left|230px|Talmadge elokuvassa [[Suvaitsemattomuus (1916)]] Talmadge teki läpimurtonsa Griffithin spektaakkelielokuvassa Suvaitsemattomuus (1916), jossa hänen nimensä on alkuteksteissä Georgia Pearce. Samana vuonna hän näytteli Norma-sisarensa kanssa elokuvassa The Missing Links ja Douglas Fairbanksin kanssa elokuvassa Mamman vallan alla. Vuonna 1917 hänen elokuvasopimuksensa myytiin United Artistsille, jonka sopimusnäyttelijänä hän oli koko loppu-uransa ajan. Teatteri- ja elokuvatuottaja Joseph Schenck ohjasi ja tuki hänen uraansa ja auttoi häntä perustamaan oman Constance Talmadge Film Company -elokuvayhtiön vuonna 1920. Elokuvayhtiötä alettiin muodostamaan jo vuonna 1917. Hän ja hänen Norma-sisarensa eivät koskaan kilpailleet keskenään suosiosta, koska he näyttelivät erityyppisissä elokuvissa. Constance oli vaaleahiuksinen komedienne, joka näytteli komediaelokuvissa, kun taas Norma oli tummahiuksinen draamanäyttelijä, joka näytteli melodraamaelokuvissa. thumb|right|230px|Constance Talmadge elokuvassa [[A Temperamental Wife (1919)]] United Artistsilla Talmadge teki paljon yhteistyötä Harrison Fordin kanssa. He tekivät kaksitoista yhteistä elokuvaa, joita ovat muun muassa A Pair of Silk Stockings (1918), Romance and Arabella (1919), Hääkellot (1921) ja Sortunut ihanne (1922). Kenneth Harlanin kanssa hän teki seitsemän yhteistä elokuvaa. United Artistsilla hän teki tunnetuimmat komediaelokuvansa: A Pair of Silk Stockings (1918), Siveä viehättäjätär (1919), Syntistä etsimässä (1920), Hääkellot (1921), Pollyn hauskat kepposet (1922), Parempi päivä päivältä! (1923) ja Hänen siskonsa Pariisista (1925). Hän teki myös cameo-roolin Natalie-sisarensa aviomiehen Buster Keatonin elokuvaan Busterin miljoonat (1925) tyttönä, joka ajaa autoa holtittomasti. Vuonna 1921 The Moving Picture World -aikakauslehden mielipidekyselyssä hänet oli äänestetty Yhdysvaltain toiseksi suosituimmaksi elokuvanäyttelijäksi. Hänen Norma-sisarensa oli ollut ensimmäisellä sijalla. Vuonna 1924 Peg-äiti oli julkaissut tyttäristään The Talmadge Sisters -kirjan. Talmadgen myöhäisempiä elokuvia ovat Buffalon herttuatar (1926), Venus Venetsiassa (1927) ja Kokeillen naimisiin (1927).
Talmadge ikuisti käden- ja jalanjälkensä ja kirjoitti nimikirjoituksensa märkään betonilaattaan Grauman’s Chinese Theatren edustalla vuonna 1927. Samana vuonna Talmadgen sisarukset avasivat Kalifornian San Diegoon Talmadge Parkin, joka tunnetaan nykyisin nimellä Talmadge District. Talmadge jätti täysin tyytyväisenä Hollywoodin, elokuvamaailman ja julkisuuden vuonna 1929, kun äänielokuva saapui. Hänen viimeiseksi elokuvakseen jäi ranskalainen romanttinen komediaelokuva Venus (1929). Koko viisitoista vuotta kestäneen uransa aikana hän näytteli yli 80 elokuvassa, kunnes jäi eläkkeelle vain 31-vuotiaana, mutta hyvin varakkaana naisena. thumb|left|200px|Constance Talmadge [[Photoplay-lehdessä vuonna 1924]]
Elokuvien jälkeen
Vetäydyttyään elokuvateollisuudesta Talmadge alkoi investoida kiinteistöihin ja yrityksiin. Hän teki myös paljon hyväntekeväisyystyötä ja työskenteli Punaisen Ristin sairaanhoitajana toisen maailmansodan aikana. Toisen maailmansodan jälkeen hän jatkoi sairaanhoitajan töitä sairaaloissa.
Talmadge ei koskaan edes ajatellut palaavansa elokuviin tai ylipäänsä viihdemaailmaan. Kun teatterituottaja Leonard Sillman kysyi häntä näyttelemään Broadwaylla 1960-luvulla, Talmadge vastasi hänelle leikkisästi: ”Oletko tosissasi? En osannut näytellä edes silloin, kun olin elokuvatähti!”
Yksityiselämä
Talmadge oli elämänsä aikana neljä kertaa avioliitossa, mutta hänellä ei ollut lapsia. Hän avioitui ensimmäisen kerran salaa kreikkalaisen liikemiehen John Pialogloun kanssa Connecticutin Greenwichissä 26. joulukuuta vuonna 1920. Heillä oli tuplahäät näyttelijöiden Dorothy Gishin ja James Rennien kanssa. Parit olivat toistensa todistajia. Talmadge ja Gish olivat tavanneet vuonna 1916, ja he pysyivät hyvinä ystävinä aina Gishin kuolemaan 1968 asti. Talmadgen perhe ei tiennyt edes hänen kihlauksestaan Pialogloun kanssa, joten häät olivat perheelle täysi yllätys. Uudet avioparit yrittivät pitää naimisiinmenonsa salaisuutena, mutta tieto levisi pian lehdistöön. Talmadge ja Pialogloun avioliitto kariutui, ja heidän avioeronsa myönnettiin 1. kesäkuuta vuonna 1922. Hän avioitui toisen aviomiehensä, skotlantilaisen kapteeni Alastair William MacIntoshin, kanssa Kalifornian Burlingamessa 27. helmikuuta vuonna 1926. He olivat tavanneet Pariisissa neljä vuotta aiemmin. Talmadge oli tapaillut ja ollut kihloissa elokuvatuottaja Irving Thalbergin ja näyttelijä William Collierin kanssa ennen avioliittoaan MacIntoshin kanssa. Kun Talmadge ja MacIntosh olivat olleet seitsemän kuukautta aviossa, he päätyivät asumuseroon lokakuussa 1926. Asumusero olisi ollut ainoastaan väliaikainen, sillä Talmadge lähti Kaliforniaan kuvaamaan uutta elokuvaansa ja MacIntosh palasi Englantiin. Myöhemmin kävi ilmi, että MacIntosh piti avioliittoa ”traagisena virheenä” jo syksyllä 1926. Heidän väliaikaisen erillään olonsa aikana MacIntosh oli pettänyt Talmadgea Englannin Brightonissa. MacIntosh oli itse myöntänyt Talmadgelle pettäneensä häntä. Talmadge haki avioeroa ja syytti MacIntoshia uskottomuudesta. Avioero myönnettiin Skotlannin Edinburghissa 15. lokakuuta 1927.
Hänen kolmas avioliittonsa oli chicagolaisen liikemiehen Townsend Netcherin kanssa. He avioituivat Beverly Hillsissä 8. toukokuuta vuonna 1929. He asuivat avioliittonsa aikana Illinoisin Chicagossa. He päätyivät asumuseroon toukokuussa 1936, kun Netcher jätti Talmadgen. Heidän avioeronsa myönnettiin Chicagossa 5. tammikuuta 1939.
Neljännen ja viimeisen kerran hän avioitui pörssivälittäjä Walter Michael Giblinin kanssa New Yorkissa 28. lokakuuta vuonna 1939. Giblinit asettuivat asumaan Floridan Palm Beachin kaupunkiin. Heidän 25-vuotinen avioliittonsa päättyi Giblinin kuolemaan. Giblin kuoli 1. toukokuuta vuonna 1964, jonka jälkeen Talmadgen loppuelämää varjostivat eristäytyneisyys, alkoholismi ja lääkkeiden väärinkäyttö, jotka vaikeuttivat hänen pari- ja ihmissuhteitaan. Viimeiset vuotensa hän asui Norma-sisarensa entisessä asunnossa Los Angelesissa, jonne hän oli muuttanut Palm Beachilta Giblinin kuoleman jälkeen.
Kuolema
Talmadge kuoli keuhkokuumeeseen 75-vuotiaana kotonaan Kalifornian Los Angelesissa 23. marraskuuta vuonna 1973. Hänet haudattiin Los Angelesissa sijaitsevalle Hollywood Forever -hautausmaalle Abbey of the Psalms -nimisen mausoleumin Shrine of Eternal Love -pyhäkköön. Pyhäkössä sijaitsee Talmadgen perheen oma yksityishuone Talmadge Family Room, jonne on haudattu myös aviopuoliso Walter Giblin, sisaret Norma ja Natalie, vanhemmat Fred ja Peg sekä Norman aviopuoliso Carvel James.
Perintö
Talmadge sai elokuvaurastaan ja työstään viihdeteollisuuden hyväksi tähden Hollywoodin Hollywood Walk of Famelle osoitteeseen 6300 Hollywood Boulevard 8. helmikuuta vuonna 1960.
Vuonna 1999 Talmadge oli ehdokkaana Yhdysvaltain elokuvainstituutin 100-vuotissarjan 25 suurinta mies- ja naiselokuvatähteä -listaukseen, mutta hän ei päässyt lopulliseen versioon.
Talmadgen ja hänen sisarensa Norman mukaan on nimetty katu Talmadge Street, myös Talmadge Avenue, joka sijaitsee Hollywoodissa.
Claibornen piirikunta
Claibornen piirikunta on kolmen Yhdysvaltojen piirikunnan nimi:
Michael Gough
Michael Gough (23. marraskuuta 1916 – 17. maaliskuuta 2011 ) oli brittiläinen näyttelijä. Hän esitti Alfred Pennyworthia neljässä Batman-elokuvassa alkaen vuodesta 1989. Näyttelijänuraansa Gough jatkoi vielä yli 90-vuotiaanakin.
Gough syntyi Kaakkois-Aasiassa brittiläisille vanhemmille Frances Atkins Bailielle ja Francis Berkeley Goughille. Hän teki elokuvadebyyttinsä vuonna 1947 ja esiintyi useasti televisiossa, muun muassa vierailevana tähtenä Doctor Whossa. Hän esiintyi myös mm. 1960-luvun brittiläisissä kauhuelokuvissa. Yhteensä hän näytteli yli 150 elokuvassa ja televisiosarjassa
Goughille myönnettiin vuonna 1979 Tony-palkinto roolista näytelmässä Bedroom Farce. Hän oli uudelleen ehdolla saman palkinnon saajaksi vuonna 1988. Hän oli vuonna 1972 lisäksi Bafta-ehdokkaana. Hän esitti vuonna 1985 Lordi Delameren roolin menestyselokuvassa Minun Afrikkani.
Goughilla oli neljä avioliittoa, ja hän oli neljän lapsen isä.
Tuuli Merikoski
Tuuli Merikoski (ent. Merikoski-Silius, s. 22. marraskuuta 1967) on suomalainen keskimatkojen juoksija. Hänen päämatkansa olivat 800 m ja 1 500 m. Merikosken vuonna 1991 juostu 800 metrin ennätysaika 2.00,59 säilyi Suomen ennätyksenä vuoteen 2021, jolloin sen rikkoi Sara Kuivisto. Seuratasolla Merikoski edusti Tampereen Pyrintöä, jonka hallituksen jäsen hän edelleen on.
Tuuli Merikoski opiskeli filosofian maisteriksi Helsingin yliopistossa pääaineenaan yleinen kielitiede. Hänen v. 1998 tekemänsä pro gradun aihe oli: Kultakypärä survoi pikkumustan kaappiin: sanomalehtien jääkiekkoselostusten verbien semanttista analyysia.
Merikoski työskenteli vuodesta 2001 Suomen Olympiakomitean palveluksessa huippu-urheilijoiden opinto- ja urasuunnittelun asiantuntijana. Toukokuussa 2011 Merikoski siirtyi Helsingin Malmilla sijaitsevan Helmi Liiketalousopiston huippu-urheilukoulutuksen kehittämispäälliköksi.
Tuuli Merikosken ensimmäinen aviomies oli entinen Tapparan jääkiekkoilija Jyrki Silius. Heillä on kaksi yhteistä lasta. Vuodesta 2012 Merikoski oli naimisissa liikuntaneuvos ja jalkapallovaikuttaja Erkki Alaja n kanssa tämän kuolemaan 20.7.2023 asti.
Poprad
Poprad on kaupunki Slovakiassa, Tatravuorten juuressa. Popradissa on vanha keskusta-alue ja kansainvälinen Poprad-Tatryn lentoasema. Kaupungista lähtee myös hiihtokeskuksiin vuorille vievä raitiotie.
Vuonna 2005 kaupungissa oli 55 158 asukasta. Vuoden 2001 väestönlaskennan mukaan asukkaista 94,1 % oli slovakkeja, 2,1 % romaneja ja 1,0 % tšekkejä. Uskonnoltaan 65,9 % ilmoitti olevansa roomalaiskatolisia ja 7,3 % protestantteja. 16,8 % ei ilmoittanut mitään uskontoa.
Maantiede
Poprad sijaitsee Tatravuorten välittömässä läheisyydessä ja tämä tarjoaa kaupunkiin upeat näkymät. Kaupungin lähellä on neljä kansallispuistoa. Ilmasto on leuto. Tammikuun keskilämpötila vaihtelee −3,5 °C:stä kuuteen plusasteeseen, heinäkuussa yleinen keskilämpötila on noin 16–17 astetta. Sadetta saadaan 600–800 mm vuodessa. Läheinen vuoristo vaikuttaa luonnollisesti kaupungin säähän. Tuulen suunta on useimmin lännestä tai lounaasta, tuulisinta on joulu–maaliskuussa.
Liikenneyhteydet
Popradista on hyvät liikenneyhteydet 718 metrin korkeudella sijaitsevan kansainvälisen lentokenttänsä Poprad-Tatryn lisäksi, sillä Košicen ja Bratislavan välinen rautatie kulkee kaupungin kautta.
Historia
pienoiskuva|vasen|Talvinen näkymä kaupungin keskustasta
Kaupungin paikalla on ollut asutusta antiikin ajoista. Ensimmäinen kirjallinen maininta Popradista on vuodelta 1256. Vuoteen 1946 Poprad oli vain osa siitä 55 000 asukkaan kaupunkikokonaisuudesta, joka nykyään kantaa tuota nimeä – muut olivat nykyiset kaupunginosat Matejovce (1251), Spišská Sobota (1256), Veľká (1268) ja Stráže (1276). Näistä merkittävin oli Spišská Sobota, jonka hallitseva asema alueella jatkui 1800-luvun lopulle. Poprad on vuosisatojen kuluessa ollut niin saksalainen (1200-luvulta) kuin unkarilainenkin (1412–1770) kaupunki.
Alueellinen jako
Poprad on samannimisen piirin (okres) keskus ja itse jaettu kuuteen kaupunginosaan:
Richard Danielpour
Richard Danielpour (s. 28. tammikuuta 1956 New York) on yhdysvaltalainen säveltäjä.
Poprad
Muuta
Vuonna 1999 Poprad haki vuoden 2006 talviolympialaisia, mutta hävisi Italian Torinolle.
Richard Danielpour
Elämä ja teokset
Danielpour opiskeli Vincent Persichettin ja Peter Menninin johdolla Juilliard School of Musicissa, josta hän valmistui vuonna 1986. Monien muiden sukupolvensa amerikkalaissäveltäjien tapaan Danielpour käytti teoksissaan aluksi sarjallisia sävellystekniikoita, mutta luopui niistä 1980-luvun loppupuolella ja alkoi turvautua perinteisempää sävelkieleen. Danielpour kertoo saaneensa vaikutteita musiikkinsa John Adamsiltä, Christopher Rouselta, Joseph Schwantnerilta - sekä Beatlesiltä. Danielpourin merkittävimpiin teoksiin kuuluvat First Light (1988) kamariorkesterille, kolme sinfoniaa (1985, 1986 ja 1990), kolme pianokonserttoa (1981, 1993, 2002), baletti Anima mundi (1995) ja viimeisimpänä ooppera Margaret Garner (2005).
Indikaattori (kemia)
Indikaattori on kemiassa yhdiste, joka värinmuutoksellaan ilmaisee tapahtuneen reaktion. Kemiassa käytettäviä indikaattoreita ovat muun muassa:
Martti Airila
Kaarlo Martti Airila (vuoteen 1906 Nyholm; 7. maaliskuuta 1878 Ilmajoki – 22. toukokuuta 1953 Helsinki) oli suomalainen kielentutkija ja Helsingin yliopiston suomen kielen apulaisprofessori.
Ura
Airilan vanhemmat olivat kirkkoherra Abel Nyholm ja Elisabeth Forsman. Hänen veljensä oli farmakologian professori Yrjö Airila. Filosofian kandidaatiksi Airila valmistui 1900 ja lisensiaatiksi 1912.
Airila (Nyholm) toimitti yhdessä E. N. Setälän kanssa Kristoffer kuninkaan maanlain. Hän oli vuosina 1901–1903 Virittäjän päätoimittaja. Hän toimi vuosina 1906–1924 Jyväskylän opettajaseminaarin suomen kielen lehtorina ja teki vuonna 1912 julkaistua väitöskirjaansa Tornion ja Länsipohjan murteiden äännehistoriasta. Hänet nimitettiin Helsingin yliopiston suomen kielen dosentiksi 1925 ja hänet valittiin suomalaisen filologian apulaisen virkaan 1934. Airila hoiti apulaisen kaudellaan virkaatekevenä niin itämerensuomalaisten kielten kuin viron ja lähisukukielten virkaakin. Professorin arvonimen hän sai vuonna 1942 ja hoiti apulaisen virkaa vielä vuoteen 1945 asti, jolloin jäi eläkkeelle. Hän toimi Nykysuomen sanakirjan ensimmäisenä päätoimittajana vuosina 1929–1938. Airila julkaisi kielitieteellisiä tutkimuksia, kielioppeja ja oikeakielisyysoppaita. Hänen päätyönään pidetään teosta Johdatusta kielen teoriaan, joka on kolmiosainen johdatus yleiseen kielitieteeseen.
Airila oli useiden koulukomiteoiden jäsen ja toimi niiden puheenjohtajana, samoin kuin Jyväskylän yliopistoyhdistyksen valtuuskunnan puheenjohtajana 1918-1925. Hän myös teki Jyväskylän tieteellisen kirjaston perusjärjestelyn.
Airilan ensimmäinen puoliso vuodesta 1907 oli Maria Sofia Emilia Siljo (1878–1929) ja toinen vuodesta 1934 keuhkosairauksien erikoislääkäri Suoma Helena Loimaranta (1881–1954), joka oli lääketieteen lisensiaatti Ernst Gustaf Wilhelm af Hällströmin leski.
Julkaisut
Airilalla on laaja kirjallinen tuotanto, josta tärkeimpiä ovat:
Made in Taiwas
Made in Taiwas on suomalaisen Miljoonasade-yhtyeen kokoelma-albumi. Se julkaistiin 9. marraskuuta 1998. Kokoelmasta julkaistiin samaan aikaan sekä kahden CD:n versio että neljän CD:n boxi.
Simon Bar Giora
Simon Bar Giora (k. 70 jaa.) (tunnetaan myös Simeon Bar Giora tai Simon Ben Giora) oli yksi juutalaiskapinallisten johtajista ensimmäisessä juutalaissodassa 66–70 jaa. Rooman valtakuntaa vastaan.
Made in Taiwas
Levy 4
Live:
Simon Bar Giora
Hän kuoli vuonna 70 Jerusalemin piirityksen jälkeen kun roomalaiset kuristivat hänet voitonjuhliensa päätteeksi.
Made in Taiwas
2CD:n versio
Sisältää 38 kappaletta boxilta.
Sanoitukset: Heikki Salo, paitsi CD3/"Vieraalla maalla" trad.
Tekijät
15.-18. Mörssäri, Jyväskylä 29.5.1996
Naturalismi (ontologia)
Naturalismi (, luonto) tarkoittaa käsitystä, jonka mukaan luonto on kaikenkäsittävä eikä sen ulkopuolella ole mitään.
Naturalismin muotoja ovat muun muassa fysikalismi, jonka alalajeja ovat reduktiivinen ja eliminatiivinen materialismi.
Ihmistutkimuksessa naturalismin erästä äärimuotoa edustaa mekanistinen materialismi, jonka mukaan maailma on kone, jota hallitsevat kaiken tapahtumisen ennalta määräävät luonnonlait eli deterministiset luonnonlait. Todellisuus muodostuu vetovoimien ja voimakenttien hallitsemista aineellisista hiukkasista ja järjestelmistä. Näin ollen myös ihminen ja inhimillinen ajattelu ovat pelkkää ainetta ja energiaa. Tämä ajattelu johtaa johtopäätökseen, jonka mukaan ihmisellä ei ole vapaaksi tahdoksi luonnehdittavaa kykyä eikä ihmisillä siten ole myöskään omia valintoja eikä moraalista vastuuta.
John Newcombe
Newcombe saavutti urallaan seitsemän Grand Slam -turnausvoittoa kaksinpelissä. Hän voitti Wimbledonin turnauksen kolmasti, Yhdysvaltain avoimen turnauksen kahdesti ja kotimaansa Australian avoimen turnauksen kahdesti. Hän oli kesällä 1974 kahdeksan viikkoa ATP-maailmanlistan ykkösenä. Yhteensä Newcombe voitti urallaan 64 turnausta, joista 31 kaksinpelissä ja 33 nelinpelissä.
Vuonna 1971 Newcombe pelasi Australian avoimen turnauksen puolivälierässä Dennis Ralstonia vastaan 93 peliä, mikä on turnauksen historiassa eniten pelejä sisältänyt kaksinpeli. Newcombe hävisi tuon ottelun. Samana vuonna hän oli Yhdysvaltain avoimessa turnauksessa ykkössijoitettu pelaaja mutta hävisi jo 1. kierroksella Jan Kodešille.
Patrick Blondeau
Patrick Blondeau (s. 27. tammikuuta 1968 Marseille) on ranskalainen uransa jo päättänyt jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hänen kasvattajaseuransa on FC Martigues. Blondeaun ura kesti 18 vuotta, vuodesta 1987 vuoteen 2005 asti. Hän pelasi uransa aikana kasvattajaseuransa lisäksi AS Monacossa, FC Girondins de Bordeaux´ssa, Sheffield Wednesdayssa, Olympique de Marseillessa, englantilaisessa Watford FC:ssä ja US Créteil-Lusitanosissa. Blondeau pelasi Ranskan jalkapallomaajoukkueessa kaksi ottelua vuonna 1997 tekemättä yhtään maalia.
Yksityiselämä
Blondeau on naimisissa muotisuunnittelija Véronika Loubryn kanssa ja heillä on kaksi lasta, Thylane ja Ayrton.
Bob Roggy
Bob Roggy (6. elokuuta 1956 Holmdel Township, New Jersey – 4. elokuuta 1986 Houston) oli yhdysvaltalainen keihäänheittäjä. Hän oli kauden 1982 maailmantilaston ensimmäinen heitettyään 95,80 metriä Stuttgartissa, Länsi-Saksassa. Roggy kuoli tapaturmaisesti pudottuaan humalassa kuorma-auton lavalta.
Gaius Cestius Gallus
Gaius Cestius Gallus (k. 67 jaa.) oli konsuli ja Syyrian legaatti antiikin Rooman aikana. Hän oli legaattina vuodesta 63 tai 65.