cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
TCP/IP-viitemalli
Sovelluskerros (Application Layer)
TCP/IP-viitemalli ei määrittele sovelluskerroksen rakennetta tarkemmin. Usein sovellus toteuttaa viestintänsä tällä kerroksella käyttäen yhtä protokollaa, jossa on sovelluksen tarvitsemat ominaisuudet (yhdistäen OSI-mallin sovellus-, esitystapa- ja istuntokerrosten ominaisuuksia). Sovelluksen tietoliikenne saattaa kuitenkin edellyttää useampiakin protokollia, esim. pankkiyhteyksiin käytetty salattu HTTP-protokolla toteutetaan tunneloimalla normaalia HTTP-protokollaa salauksen ja palvelimen todennuksen (autentikoinnin) tarjoavan SSL-protokollan päällä. Sovelluskerrokseen kuuluvat korkeamman tason protokollat, kuten telnet, FTP, SMTP, DNS, NNTP, NTP ja HTTP.
TCP/IP-malli painottaa tehtävien siirtämistä sovellukselle. Erillistä istunto- tai esitystapakerrosta ei ole, vaan sovellus pitää huolen istuntojen muodostamisesta ja purkamisesta samoin kuin tarvittavista tiedon esitystavan muunnoksista.
Kuljetuskerros (Transport Layer)
Kuljetuskerroksen tarkoitus on sallia tietojenvälitys lähde- ja kohdekoneiden välillä. TCP/IP-viitemallin kuljetuskerros on sama kuin OSI-mallin kuljetuskerros. TCP/IP-viitemallissa tällä kerroksella ovat yleisimmässä käytössä TCP ja UDP. TCP tarjoaa luotettavan tavuvuon sovellusten välille, korjaten tiedonsiirtovirheet ja toimittaen tietoliikenteen perille samassa järjestyksessä kuin data on lähetetty. Lisäksi TCP toteuttaa ruuhkanhallinnan (congestion control). UDP välittää yksittäisiä viestejä sovellusten välillä ilman virheenkorjausta ja perillemenon varmistusta. UDP:tä käyttävät sovellukset joutuvat toteuttamaan itse luotettavuuden ja ruuhkanhallinnan, mutta hyötyvät tiedonsiirron nopeudesta ja uudelleenlähetyksien aiheuttaman viiveen poistumisesta.
Verkkokerros (Internet Layer)
Internet-protokolla (IP) välittää tietoliikennepaketteja verkon tietokoneiden välillä, parhaansa mukaan. IP ei takaa yksittäisen paketin perillepääsyä; paketit saattavat kadota, vaihtaa järjestystä tai kopioitua matkalla. Näiden tapahtumien käsitteleminen on ylempien kerrosten tehtävä. Etenkin on huomattava että tungos verkossa on täysin luvallinen syy verkolle tuhota tietoliikennepaketteja IP-tasolla.
Peruskerros (Link Layer)
TCP/IP-malli ei määritä tarkkaan mitä tapahtuu verkkokerroksen alapuolella. Se olettaa että IP:n alla on jokin protokolla, joka pystyy välittämään IP-paketteja tietokoneen muistista toiselle tietokoneelle. IP-protokolla ei ota mitenkään kantaa fyysiseen mediaan tai pakettien kehystykseen, vaan olettaa saavansa käyttöön alemman kerroksen palveluita jonkin rajapinnan kautta, niin että se voi lähettää paketteja reitittimille (yhdyskäytäville). Tyypillisiä peruskerroksia ovat lähiverkkojen Ethernet, matkapuhelimien GPRS ja 3G ja digitaalisten tilaajaliittymien ADSL fyysiseen kerrokseen ja ATM, PPP, Ethernet tms. linkkikerrokseen perustuvat tekniikat. Peruskerros saattaa myös olla toinen TCP/IP-protokollapino, IP IP:n päällä muutaman lisäprotokollan kera ei ole mitenkään harvinainen ratkaisu.
TCP/IP- ja OSI-mallit
TCP/IP-viitemalli eroaa OSI-mallista jonkin verran. Molempien voidaan katsoa koostuvan kerroksista, joista osa on samanlaisia. Selkeitä erojakin on. OSI-mallissa palvelut, rajapinnat ja protokollat on pidetty erillään. OSI-malli on ns. kerrosmalli jossa alemmat kerrokset on piilotettu ylemmiltä, kun taas TCP/IP muodostaa hierarkian, jossa sekä verkkokerros että kuljetuskerros ovat näkyvissä sovelluksille. OSI-mallissa voidaan periaattessa vaihtaa eri kerroksilla käytettäviä protokollia.
OSI-malli (mahdollisesti ilman istunto- ja esitystapakerrosta) soveltuu paremmin apuvälineeksi tietoliikenneverkoista puhuttaessa ja niitä opetettaessa. Sen sijaan OSI-mallin mukaan rakennetut protokollat eivät ole saaneet suosiota.
Portaattainen TCP/IP-malli soveltuu hyvin protokollien käytännön toteuttamiseen, kun eri kerroksille kuuluva prosessointi voidaan haluttaessa yhdistää suorituskyvyn parantamiseksi.
Lähteet
TCP/IP model fa:مدل تی‌سی‌پی/آی‌پی Model DoD
NRP Tejo (1935)
NRP Tejo oli Portugalin laivaston vuonna 1935 vesillelaskettu Douro-luokan hävittäjä.
Valmistus
Alus tilattiin Lissabonin laivastontelakalta. Alus laskettiin vesille 4. toukokuuta 1935 ja otettiin palvelukseen puolisen vuotta myöhemmin 12. lokakuuta.
Siivotaan, siivotaan
Siivotaan, siivotaan on vuosina 1991–1992 MTV:llä lähetetty suomalainen sketsejä ja musiikkia sisältävä viihdeohjelma. Sarjan käsikirjoitti Pertti Reponen ja ohjasi Heikki Harma. Ohjelmaa esitettiin kerran kuukaudessa aluksi maanantaisin 19.30-20.30, myöhemmin lauantai-iltaisin. ''”Kaikkien roskaohjelmien äiti. Puhdasta jälkeä niille, jotka rakastavat roskaa.”'' oli ohjelman mainosteksti.
Airbag/How Am I Driving?
Airbag/How Am I Driving? on Radioheadin EP, joka julkaistiin vuonna 1998 Pohjois-Amerikan markkinoille. Se sisältää pääasiassa OK Computerin singlejen b-puolia.
Airbag/How Am I Driving? -EP sai Grammy-ehdokkuuden paras vaihtoehtomusiikki -kategoriassa, vaikka kyseessä on vain 25 minuuttia pitkä julkaisu (muut ehdokkaat olivat täyspitkiä albumeja).
EP julkaistiin uudelleen Alankomaissa ja Britanniassa alkuvuodesta 2007.
Hugo Nousiainen
Hugo Olavi Nousiainen (25. toukokuuta 1913 Viipuri – 12. elokuuta 1957) oli suomalainen rikoskirjailija. Vuosina 1945–1951 hän julkaisi kolme romaania, Murhattiinko hänet?, Kello 21:n jälkeen ja Yöpäivystäjät.
Nousiainen toimi rikosetsivänä Viipurissa 1936–1940. Näitä aikoja hän kuvasi myöhemmin kirjassaan Varjon puolella Viipurissa (1954). Sotien jälkeen hän siirtyi Helsinkiin, jossa hän toimi Rikostutkimuskeskuksen laboratorion assistenttina ja Suomenlinnassa toimineen Valtion poliisikoulun tuntiopettajana. Vuonna 1954 hän siirtyi poliisitehtävistä Viikkosanomien toimittajaksi ja ehti olla myös Uuden Suomen toimittajana ennen kuolemaansa.
Nousiaisen pääteoksena on pidetty 1949 ilmestynyttä romaania Yöpäiviystäjät joka kertoo yhden työvuoron tapahtumista Helsingin Sofiankadun poliisiaseman yöpäivystyksessä. Juha Nevalainen kirjoitti sen perusteella käsikirjoituksen, josta Edvin Laine on ohjannut elokuvan Yhden yön hinta (1952).
Severnaja Zemlja
Severnaja Zemlja on Pohjoisessa jäämeressä Taimyrin niemimaan pohjoispuolella,  Karanmeren ja Laptevinmeren välissä sijaitseva saaristo. Hallinnollisesti saaristo kuuluu Venäjän Krasnojarskin aluepiiriin. Reitti maantieteelliselle Pohjoisnavalle kulkee Severnaja Zemljan Komsomoletsin saaren pohjoisimmasta kärjestä Arktisesta niemestä 81.21667°N, 95.25°W läpi jäätyneen avomeren.
Saaristo käsittää neljä suurta saarta ja noin 70 pienempää, yhteispinta-alaltaan noin 37 000 km². Pääsaaret ovat, pohjoisesta etelään,
Saarilla on jäätiköitä ja ne ovat kasvittomia tai niillä esiintyy kitukasvuista polaariaavikkoa, tundran kylmintä aluetta. Lämpimin kuukausi on keskilämpötilaltaan noin +5 °C ja kylmin −40 °C. Saaria kylmentää talvella Siperian korkeapaine. Vuoden sademäärä on alle 100 mm.
Severnaja Zemlja on viimeinen maapallolla löydetty saaristo. Saaret löysi vuonna 1913 kapteeni Boris Vilkitskin johtama venäläinen retkikunta, joka kartoitti Siperian rannikkoa kahdella jäänmurtajalla, Taimyrilla ja Vaigatšilla. Saaret nimettiin alun perin Nikolai II:n maaksi keisari Nikolai II:n mukaan. Aluksi kyseessä uskottiin olevan yksittäinen saari, ja vasta ilmalaiva Graf Zeppelinin vuoden 1931 arktinen lento paljasti saaria olevan ainakin kaksi. Myöhemmät Nikolai Urvantsevin ja Georgi Ušakovin tutkimusretket (1931–1933) osoittivat alueen jakautuvan useampiin saariin.
Ystäväni Simon Birch
Ystäväni Simon Birch (Simon Birch) on vuonna 1998 ensi-iltansa saanut draamakomedia, joka perustuu John Irvingin romaaniin Ystäväni Owen Meany (A Prayer for Owen Meany). Mark Steven Johnsonin ohjaaman elokuvan pääosia esittävät Ian Michael Smith, Joseph Mazzello, Ashley Judd, Oliver Platt, David Strathairn ja Jim Carrey.
Belisario Betancur
Betancur valmistui oikeus- ja taloustieteen tohtoriksi Universidad Pontificia Bolivarianasta Medellínissä. Hän toimi maansa työministerinä vuonna 1963 ja Espanjan-suurlähettiläänä 1975–1977. Hän pyrki presidentiksi vuosina 1970 ja 1978 ja tuli vihdoin valituksi 1982 maansa historian suurimmalla äänimäärällä. Presidenttinä ollessaan hän edisti rauhaa Keski-Amerikassa ajamalla rauhanneuvotteluja Contadora-ryhmän kanssa.
Betancur oli Coloradon ja Georgetownin yliopistojen kunniatohtori, ja hänelle myönnettiin Asturian ruhtinaan rauhanpalkinto. Hän julkaisi urallaan lukuisia kirjoja, sekä kaunokirjallisuutta että tietokirjoja.
Luettelo Tarnin kunnista
border|right|200px|Tarnin sijainti Tämä on luettelo Tarnin departementin kunnista Ranskassa. Departementissa on 324 kuntaa.
RCN Televisión
RCN Televisión (tunnetaan myös nimellä Canal RCN) on kolumbialainen televisiokanava, joka on perustettu vuonna 1998. RCN on Organización Ardila Lüllen omistuksessa.
Cavour
Cavour voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Chilevisión
Chilevisión on chileläinen televisiokanava, joka perustettiin 4. marraskuuta 1960. Kanava on Paramount Networks Americasin omistuksessa.
Edward Blyth
pienoiskuva|Edward Blyth Edward Blyth (23. joulukuuta 1810 Lontoo – 27. joulukuuta 1873 Lontoo) oli englantilainen eläintieteilijä ja kemisti.
Edwardin isä kuoli pojan ollessa 10-vuotias, ja leskeksi jäänyt äiti joutui yksin kasvattamaan neljää lastaan. Hänen onnistui toimittaa vanhin poika Edward kouluun, jossa hän menestyi kemiassa ja luonnonhistoriassa. Edward vietti kaikki vapaa-aikansa British Museumissa. Vuonna 1832 Blyth osti rohdoskaupan Lontoon Lower Tootingista, mutta joutui lopettamaan liiketoiminnan vuonna 1837, ja muutti Brixtoniin, Surreyhin.
Vuonna 1841 Blyth muutti Intiaan The Royal Asiatic Society of Bengal -nimisen järjestön museon kuraattoriksi Kalkuttaan. Hän päivitti ja järjesti museon luettelon ja kokoelmat, ja julkaisi Catalogue of the Birds of the Asiatic Societyn vuonna 1849. Hän osallistui niukasti kenttätöihin, mutta kuvaili lintulajeja muiden englantilaisornitologien, muun muassa Allan Octavian Humen, Samuel Tickellin ja Robert Swinhoen lähettämien näytteiden perusteella.
Vuonna 1854 Blyth avioitui leskirouva Hodgesin kanssa, joka kuitenkin kuoli jo kolmen vuoden kuluttua. Vaimon kuolema oli Blythille raskas isku, eikä hän koskaan henkisesti toipunut siitä. Hän toimi kuraattorin virassa vuoteen 1862, jolloin heikentynyt mielenterveys pakotti hänet muuttamaan takaisin Englantiin. Vuonna 1881 hän julkaisi teoksen The Natural History of the Cranes kurjista.
Edward Blyth oli luonnonvalinnan ja evoluution tutkimuksen edelläkävijöitä. Jo vuonna 1835 hän julkaisi The Magazine of Natural History -julkaisussa kirjoituksen An Attempt to Classify the ”Varieties” of Animals, with Observations on the Marked Seasonal and Other Changes Which Naturally Take Place in Various British Species, and Which Do Not Constitute Varieties, josta Charles Darwin ammensi tietoa ja muun muassa lainauksia omiin teoksiinsa (professori Loren Eiseleyn tutkimukset, Pennsylvanian yliopisto). Blyth ja Darwin olivat myöhemmin vilkkaassa kirjeenvaihdossa vuodesta 1855 alkaen.
Blyth toimitti Cuvierin Animal Kingdomin englanninkielisen laitoksen kappaleet nisäkkäät, linnut ja matelijat vuonna 1840, sisällyttäen tekstiinsä runsaasti korjauksia, muutoksia ja omia havaintojaan.
Blyth kuvaili ja nimesi muun muassa viitakerttusen, taigauunilinnun ja ruskouunilinnun.
Peter Fernando
Peter Fernando (22. maaliskuuta 1939 – 31. joulukuuta 2016) oli intialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi Tuticorinin hiippakuntaan 31. toukokuuta 1971 ja nimitettiin sen koadjuuttoripiispaksi 23. helmikuuta 1996. Piispaksi vihkiminen seurasi 29. toukokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Marianus Arokiasamy, jota avustivat Siluvaimathu Teresanathan Amalnather ja Thomas Fernando.
Fernandosta tuli 8. joulukuuta 1999 Tuticorinin piispa. 22. maaliskuuta 2003 hän sai nimityksen Madurain arkkihiippakunnan arkkipiispaksi.
Gris-Gris
Gris-Gris on Dr. Johnin esikoisalbumi vuodelta 1968.
Nitraus
Nitraus on kemiallinen reaktio, jossa NO2-ryhmä eli nitroryhmä liitetään kohdemolekyyliin. Useimmiten nitrattavat yhdisteet ovat aromaattisia esimerkiksi tolueenin nitrauksessa muodostuu trinitrotolueenia. Nitrausta käytetään tarkoittamaan osin virheellisesti myös nitraattiesterien kuten nitroglyserolin valmistuksesta.
Reagenssit ja mekanismi
Suurin osa aromaattisista yhdisteistä reagoi nitrauksella. Helpoimmin reagoivat elektronirikkaat aromaattiset yhdisteet kuten aniliini- tai fenolijohdannaiset. Nitraavan reagenssin valinta riippuu aromaattisen yhdisteen reaktiivisuudesta. Tyypillisin nitraava reagenssi on typpihapon ja rikkihapon seos (ns. nitraushappo), mutta myös typpihapon ja etikkahapon seoksia käytetään. Helposti nitrautuvat yhdisteet nitrautuvat esimerkiksi natriumnitraatin ja hapon avulla, kun taas heikommin reaktiivisten yhdisteiden nitraukseen käytetään voimakkaampia reagensseja kuten nitroniumtetrafluoroboraattia.
Nitraus on reaktiomekanismiltaan elektrofiilinen aromaattinen substituutioreaktio. Reaktion ensimmäisessä vaiheessa typpihaposta tai nitraatti-ionista muodostuu happamissa olosuhteissa veden eliminaation seurauksena nitroniumioni. Nitroniumioni on voimakkaasti elektrofiilinen. Aromaattinen yhdiste toimii nitrauksessa nukleofiilinä ja aromaattisen rengaan elektronipari muodostaa sidoksen nitroniumionin kanssa. Tällöin muodostuu niin kutsuttu aryliumkationi. Aryliumkationin muodostuminen on nitrauksen reaktionopeutta rajoittava hitain vaihe. Jokin emäs ottaa aryliumkationilta protonin, jolloin yhdisteen aromaattisuus palautuu ja muodostuu nitroyhdiste.
Nitroryhmä on elektroneja puoleensa vetävä ryhmä, joten mikäli molekyyliin voidaan liittää useampi kuin yksi nitroryhmä, tapahtuvat seuraavat nitrautumiset vaikeammin kuin ensimmäinen. Esimerkiksi nitrotolueenin valmistuksessa tämä ilmenee siinä, että ensimmäisen nitrauksen jälkeen on lämpötilaa nostettava, jotta kaksi muutakin nitrausta tapahtuisi.
Lähteet
Nitriranje
Reititys
Reitityksellä tarkoitetaan algoritmista reitin valitsemista. Reititysalgoritmi on perinteisesti se tiedonsiirron protokollapinon verkkokerroksen osa, joka päättää, mihin ulostuloihin sisään tulevat datapaketit lähetetään. Tietoliikenne ohjataan kulkemaan tietoliikenneverkossa reittiä, joka kuluttaa vähiten joitakin resursseja. Näihin resursseihin voi kuulua esimerkiksi palvelun hinta, mutta kaikkein yleisimmin pyritään ohjaamaan liikenne ajallisesti lyhintä reittiä perille. Reititysalgoritmeilla on kaksi reititystapaa: staattinen reititys ja dynaaminen reititys. Staattisessa reitityksessä reitit on ennalta määrätty ja ne tulevat käyttöön, kun reititin käynnistetään. Reitittimen toimiessa reittejä ei päivitetä. Dynaamisessa reitityksessä reititystaulukot muuttuvat topologian ja liikennemäärien muuttuessa. Vaikka topologiassa tai liikennemäärissä ei tapahtuisikaan muutosta, päivitetään reititystaulukoita jatkuvasti tietyin aikavälein. Eri reititysmalleja ovat jokulähetys (anycast), ryhmälähetys (multicast), täsmälähetys (unicast) ja yleislähetys (broadcast). Tietoliikenneverkossa reititystä hoitavaa laitetta kutsutaan reitittimeksi.
Protokollat
Protokollat voidaan jakaa reititysprotokolliin, jotka hoitavat reitityksen, sekä reititettäviin protokolliin, joiden tieto kapseloidaan.
Reititettävä protokolla on tietoliikenneprotokolla, joka kuljettaa käyttäjän dataa. Reititettävä protokolla sijaitsee OSI-mallin kolmannella kerroksella, verkkokerroksella. Reititettävää protokollaa ei tule sekoittaa reititysprotokollaan, joka määrittelee reittejä reitittimien välillä. Näitä reittejä pitkin kulkee reititettävien protokollien liikenne.
Esimerkkejä reititysprotokollista ovat:
Esimerkkejä reititettävistä protokollista ovat:
Lyhimmän polun reititys
Lyhimmän polun reititys (shortest path routing). Kyseisessä mallissa algoritmi laskee lyhimmän reitin kaikkiin muihin reitittimiin. Perusteena voi olla esimerkiksi reitittimien välinen etäisyys ja tarvittavien hyppyjen lukumäärä.
Flooding
Flooding (eng. flood = tulva) tarkoittaa sitä, että jokainen sisään tuleva paketti lähetetään kaikkiin portteihin, mistä seuraa suuri määrä ylimääräistä verkkoliikennettä. Jotta liikennettä saataisiin vähennettyä, käytetään muun muassa seuraavanlaisia mekanismeja:
Etäisyysvektorireititys
Etäisyysvektorireititys on yksi eniten käytetyistä reititysalgoritmeista. Mallissa jokaisella reitittimellä on taulukko, josta ilmenee lyhin tunnettu etäisyys jokaiseen kohteeseen. Taulukosta ilmenee myös portti, jota käyttäen lyhyin reitti saavutetaan. Reititin määrittää itse etäisyyden naapureihinsa. Reititystaulukoiden päivitys tapahtuu määräajoin. Päivitetyksessä vierekkäiset reitittimet lähettävät toisilleen omat taulukkonsa, joiden perusteella kukin laskee omat etäisyytensä toisiin. Mallin heikkouksia on sen hidas reagointikyky esimerkiksi reitittimen verkosta poistumiseen.
Linkkitilareititys
Linkkitilareititys käyttää edellä esiteltyjen tekniikoiden yhdistelmää, jonka ansiosta se saavuttaa paremman tehokkuuden kuin eri tekniikat yksinään. Linkkitilareitityksessä jokainen reititin etsii ja mittaa etäisyyden viereisiin reitittimiin, jonka jälkeen tiedoista luodaan paketti, jossa reititin kertoo kaiken tietonsa. Kyseinen paketti lähetetään kaikille muille reitittimille. Tämän jälkeen reititin voi laskea lyhimmän reitin kaikkiin reitittimiin.
Hierarkkinen reititys
Hierarkkisen reitityksen on tarkoitus poistaa ongelma joka syntyy, kun verkot kasvavat suuriksi, ja tulee mahdottomaksi laskea etäisyys kaikkiin muihin reitittimiin. Hierarkkisessa reitityksessä reitittimet jaetaan toimialueisiin ja reitittimet tuntevat vain oman toimialueensa muut reitittimet ja linjat, jotka johtavat muihin toimialueisiin. Verkon koon kasvaessa hierarkian monitasoisuus kasvaa. Kamoun ja Kleinrockin mukaan optimaalinen hierarkiatasojen määrä N-reitittimen verkossa on ln N. Vastaavasti reititystaulukkoon tarvitaan tällöin e*ln N riviä.
Kehitteillä oleva rekursiivinen verkkoarkkitehtuuri, RINA, perustuu hierarkkiseen reititykseen. Perinteisissä verkkomalleissa jokaisella kerroksella on omat tehtävänsä, verkkokerroksen hoitaessa reititystä. RINA taas rakentuu identtisistä kerroksista, joista jokainen hoitaa oman reitityksensä.
Sigmafaktori
Sigmafaktori eli sigmatekijä on esitumallisten DNA:n transkriptioon liittyvä tekijä. Sigmafaktoreita on monta erilaista, ja niistä jokainen kasvattaa RNA polymeraasin spesifisyyttä tietyn geenin promoottorille, kun faktori on sitoutunut RNA polymeraasi -entsyymiin. Entsyymistä käytetään tällöin yleisnimitystä holoentsyymi. Kun \sigma-faktoria ei ole kiinnittynyt RNA polymeraasiin, se voi sitoutua mihin tahansa DNA-templaatilla. \sigma-faktorilla se kiinnittyy erityisesti faktorin saneleman geenin promootteriin ja transkriptio alkaa.
\sigma-faktoreiden käyttö mahdollistaa esitumallisen (kuten bakteerin) adaptaation ympäristöllisiin muutoksiin. N. 90% bakteriaalisesta DNA:sta liittyy näihin muutoksiin vastaamiseen. Erilaisten \sigma-faktoreiden kirjo mahdollistaa näiden geenien reguloidun ekspression. Näiden geenien koodaamat proteiinit toteuttavat itse vastauksen ärsykkeisiin.
Bakteeri Escherichia coli käyttää seitsemää \sigma-faktoria:
Toivo Horelli
Toivo Johannes Horelli (11. lokakuuta 1888 Kokemäki – 28. kesäkuuta 1975 Tampere) oli suomalainen juristi, pankinjohtaja ja poliitikko, joka toimi kokoomuksen kansanedustajana 1933–1945 ja Suomen sisäministerinä 1941–1943. Hänet muistetaan erityisesti Suomen jatkosodan aikana natsi-Saksalle tekemistä ihmisluovutuksista. Horelli ja valtiollisen poliisin päällikkö Arno Anthoni olivat vastuussa Gestapolle marraskuussa 1942 luovutetuista 27 pakolaisesta, joiden joukossa olleet kahdeksan juutalaista surmattiin lähes välittömästi. Sodan jälkeen Horellia ei asetettu syytteeseen sotasyyllisyysoikeudenkäynnissä, eikä hän milloinkaan joutunut luovutuksista oikeudelliseen vastuuseen.
Kokoomuksen oikeaa laitaa edustanut Horelli oli juutalaisvastainen antikommunisti. Hän kannatti äärioikeistolaisen Lapuan liikkeen tavoitteita, vaikkei ollutkaan mukana sen toiminnassa, eikä tuntenut mielenkiintoa järjestön seuraajaksi perustettuun Isänmaalliseen Kansanliikkeeseen. Horelli työskenteli aluksi lääninhallituksen virkamiehenä Viipurissa ja Hämeenlinnassa 1916–1929, toimien sen jälkeen poliittisten tehtäviensä ohella pankinjohtajana Tampereella ja Jyväskylässä 1929–1951.
Varhaiset vuodet
Toivo Horellin vanhemmat olivat Hassalan ratsutilan rusthollari Juho Fredrik Horelli (1844–1931) ja Amanda Fransintytär Giers (1850–1922). Vähäisestä koulutuksestaan huolimatta hänen isänsä toimi valtiopäivämiehenä sekä Kokemäen kunnallislautakunnan esimiehenä. Perheen kahdeksasta lapsesta tunnettuja ovat myös lääkintöneuvos E. J. Horelli, asianajaja Veini Metsämies ja professori Väinö Horelli. Toivo Horelli kirjoitti ylioppilaaksi Porin klassillisesta lyseosta vuonna 1907 ja opiskeli sen jälkeen oikeustiedettä Helsingin yliopistossa. Hän suoritti molempain oikeuksien kandidaatin tutkinnon 1914 ja sai varatuomarin arvon 1917. Samana vuonna Horelli solmi avioliiton Nakkilasta kotoisin olleen Lempi Josefina Lehtosen (1889–1967) kanssa. Perheeseen syntyi kaksi poikaa vuosina 1919 ja 1920.
Horelli työskenteli Viipurissa lääninhallituksen notaarina 1916–1918 ja Hämeenlinnassa lääninsihteerinä 1919–1929, jonka jälkeen hän vaihtoi pankkialalle. Horelli toimi aluksi Maakuntain Pankin Tampereen konttorinjohtajana, kunnes hän siirtyi Kansallis-Osake-Pankin kanssa tehdyn fuusion jälkeen KOP:n Jyväskylän konttorin johtajaksi vuonna 1934. Pankinjohtajan toimen ohessa Horelli ryhtyi viljelemään pakkohuutokaupasta ostamaansa Mustapään tilaa Suodenniemellä sijaitsevassa Lahdenperän kylässä.
Horelli osallistui vuoden 1918 sisällissotaan valkoisten puolella, ja toimi Vapaussodan Rintamamiesten Liiton puheenjohtajana 1932–1935. Hän oli myös aktiivisesti mukana suojeluskuntajärjestön toiminnassa. Horelli oli koko 1930-luvun ajan suojeluskuntien valtakunnallisen edustajainkokouksen puheenjohtaja. Vuonna 1938 eduskunta myönsi järjestölle merkittävän lisärahoituksen hänen tekemänsä aloitteen johdosta.
Kansanedustajana ja ministerinä
Horelli valittiin kansanedustajaksi Hämeen läänin pohjoisesta vaalipiiristä vuoden 1933 eduskuntavaaleissa. Sisäministeriksi hän nousi pääministeri Jukka Rangellin toivomuksesta toukokuussa 1941, kun Ruotsalaista kansanpuoluetta edustanut Ernst von Born erosi hallituksesta kieliriitojen vuoksi. Horellilla oli vahva asema Rangellin hallituksessa ja takanaan vankka poliittinen tuki aina presidentti Risto Rytiä myöten. SDP:n puoluesihteeri Aleksi Aaltonen piti häntä niin vaikutusvaltaisena, että vertasi Horellia Heinrich Himmleriin.
Marraskuussa 1942 Suomi luovutti Horellin päätöksellä natsi-Saksalle 27 pakolaista, joiden joukossa oli kahdeksan juutalaista. Tarkoituksena oli luovuttaa myös enemmän juutalaisia, mutta suunnitelma ei toteutunut, kun asia tuli julkiseksi ja sosialidemokraattiset ministerit Väinö Tanner ja K.-A. Fagerholm puuttuivat asiaan. Horelli kieltäytyi ministerinä ollessaan myös käsittelemästä juutalaisten kansalaisuushakemuksia. Hänen virkakautensa aikana ei yhdellekään Venäjän emigranttijuutalaiselle myönnetty Suomen kansalaisuutta.
Kun Rangellin hallitus vaihtui Edwin Linkomiehen johtamaan maaliskuussa 1943 ei saksalaismielinen Horelli voinut enää jatkaa ministerinä, koska hallituksen päätavoitteeksi tuli nyt sodasta irrottautuminen ja rauhansopimus Neuvostoliiton kanssa. Hän säilytti kuitenkin asemansa kokoomuksen sisällä ja Horellista tehtiin eduskunnan toinen varapuhemies. Lisäksi hän toimi kokoomuksen eduskuntaryhmän puheenjohtajana vuonna 1944.
Sodan jälkeen
Jatkosodan päättymisen jälkeen Horelli oli yksi pääministeri J. K. Paasikiven nimeämistä poliitikosta, joiden toivottiin sodan aikaisen toimintansa vuoksi luopuvan valtakunnanpolitiikasta. Horelli ei näin asettunut enää ehdolle vuoden 1945 eduskuntavaaleissa ja hänen 1933 alkanut kansanedustajakautensa päättyi huhtikuussa 1945. Horelli ei jättänyt kuitenkaan puoluepolitiikkaa kokonaan, vaan oli kokoomuksen puoluehallituksen jäsenenä vielä 1951–1953.
Politiikasta luovuttuaan Horelli suoritti lakitieteen lisensiaatin tutkinnon 1949, ja jatkoi KOP:n Jyväskylän konttorinjohtajana eläkkeellejäämiseensä vuoteen 1951 saakka. Suodenniemellä sijainneen maatilansa hän jätti pojilleen 1945. Eläkevuosinaan Horelli oli muun muassa perustamassa Vapaussoturien Huoltosäätiötä toimien myös sen hallituksen jäsenenä vuoteen 1961 saakka. Viimeiset elinvuotensa hän asui Tampereella, jossa Horelli kuoli 86-vuotiaana kesäkuussa 1975. Hänet on haudattu Kokemäelle Koomankankaan hautausmaalle.
Horellin osuus ihmisluovutuksiin
Kesän 1938 aikana Suomeen saapui noin 350 Saksasta lähtenyttä pakolaista, joiden joukossa oli noin 150 juutalaista. Jatkosodan sytyttyä kesäkuussa 1941 Saksa painosti liittolaistaan luovuttamaan heidät, ja asia oli esillä myös Gestapon päällikön Heinrich Himmlerin Suomen vierailun yhteydessä kesällä 1942. Muutamaa kuukautta myöhemmin Horelli ja valtiollisen poliisin päällikkö Arno Anthoni järjestivät 27 pakolaisen luovuttamisen saksalaisten käsiin. Horelli oli antanut hänelle valtuudet hoitaa karkotukset pelkkänä poliisitoimena. Myös Anthoni oli Horellin tapaan saksalaismielinen ja juutalaisvastainen. Hieman aikaisemmin samana syksynä Horelli oli Anthonin aloitteesta esittänyt Gestapon Tallinnan päällikölle Martin Sandbergerille myönnettäväksi Suomen valkoisen ruusun ritarikunnan suurristiä.
Luovutukset oli tarkoitus tehdä salaisesti, mutta asia päätyi hallituksen tietoon valtiovarainministeri Tannerin kautta. Vaikka presidentti Ryti ilmoitti erolla uhanneelle sosiaaliministeri Fagerholmille, ettei karkotuksia panna täytäntöön luovutettiin Gestapolle 6. marraskuuta 27 pakolaisen ryhmä, johon kuului kahdeksan juutalaista. Horellin ja Anthonin suunnitelmissa oli jatkaa karkotuksia myös tämän jälkeen, mutta ne keskeytettiin lähinnä Tannerin ja Fagerholmin vastustuksen ansiosta. Horellin kerrotaan raivostuneen, kun valtiovarainministeri Tanner puuttui hänen toimivaltaansa. Myös useat sanomalehdet kritisoivat luovutuksia niiden tultua julkisuuteen.
Viron valtionarkistosta löytyneiden dokumenttien mukaan saksalaisille Tallinnassa luovutetut juutalaiset surmattiin jo parin päivän kuluttua. Horelli ja Anthoni kielsivät myöhemmin, että juutalaispakolaisten luovutus johtui heidän etnisyydestään. Horelli perusteli päätöstään sillä, että karkotettavat olivat epäluotettavia rikollisia kuvaten heitä ”sabotööreiksi, vakoojiksi ja varkaiksi”. Hallitukselle hän antoi selvityksen, jonka mukaan ainoastaan rikoksiin syyllistyneet karkotetaan. Luovutettujen joukossa kuitenkin oli henkilöitä, joilla ei ollut rikosrekisteriä, eikä muillakaan ollut turvapaikkaoikeuden peruuttamiseen oikeuttaneita rikkeitä. Ainoastaan kahdella karkotetulla juutalaisella oli tuomio, toisella 10 kuukauden vankeusrangaistus salakuljetuksesta ja toisella sakkotuomio tuohon aikaan yleisestä säännöstelyrikkomuksesta.
Horelli ei joutunut oikeudelliseen vastuuseen ihmisluovutuksista. Liittoutuneet esittivät Horellin, Anthonin ja Valpossa työskennelleen Ari Kauhasen liittämistä sotarikollisten luetteloon marraskuussa 1944, ja myös Puolan hallitus teki asiasta erillisen pyynnön. Heitä ei kuitenkaan asetettu syytteeseen, koska Neuvostoliiton johtama valvontakomissio ei esittänyt vaatimusta Suomen viranomaisille. Tämä johtui ilmeisesti siitä, että Neuvostoliitto oli kiinnostunut vain omiin kansalaisiinsa kohdistuneista sotarikoksista. Horelli oli kuultavana ainoastaan eduskunnan entisen varapuhemiehen ominaisuudessa menettelyvirheestä syytteeseen asetetun Anthonin oikeudenkäyntiin liittyen. Hallitussihteeri Otto Brusiinin kuulusteluissa Horelli kieltäytyi kertomasta kenen aloitteesta pakolaiset luovutettiin ilmoittaen vastaavansa kysymykseen ainoastaan valtakunnanoikeudessa. Brusiin sai Horellin puheista käsityksen, että saksalaisille luovutetut juutalaiset valikoituivat sattumalta ilman mitään erityistä syytä. Hänen mukaansa Horelli suhtautui kuulusteluihin erittäin kielteisesti ja puhui juutalaisista halventavaan sävyyn ”jutkuina”.
Kirjallisuutta
Fagerholm, K-A.: Puhemiehen ääni. Tammi, 1977. S. 139-141. ISBN 951-30-3980-3.
Justin Diraviam
Justin Diraviam (8. huhtikuuta 1907 – 25. tammikuuta 1991) oli intialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi 6. huhtikuuta 1935 ja nimitettiin Madurain arkkihiippakunnan arkkipiispaksi 13. huhtikuuta 1967. Piispaksi vihkiminen seurasi 9. heinäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi James Robert Knox, jota avustivat James Mendonça ja John Peter Leonard.
Diraviam jäi eläkkeelle 3. joulukuuta 1984.
Keskijurakausi
Keskijurakausi (Dogger, ruskea jura) oli geologinen ajanjakso 175,6–161,2 miljoonaa vuotta sitten. Keskijurakaudella jättimanner Pangea alkoi hajota. Uusia dinosauruslajeja kehittyi maalla, muun muassa megalosaurit ja cetiosaurit. Merissä olivat kalaliskot, Ichthyosaurukset, vielä tavallisia, mutta niiden rinnalle olivat jo kehittyneet pliosaurukset (Pliosaurus, Liopleurodon).
Keskijurakauden vaiheet
Vaiheet on nimetty paikkakuntien latinalaisten nimimuotojen mukaan (Englannin Kellaways ja Bath, Ranskan Bayeux ja Saksan Aalen).
NRP Vouga (1933)
NRP Vouga oli Portugalin laivaston vuonna 1933 vesillelaskettu Douro-luokan hävittäjä.
Valmistus
Alus tilattiin Lissabonin laivastontelakalta. Alus laskettiin vesille 25. tammikuuta 1933 ja otettiin palvelukseen puolisen vuotta myöhemmin 24. kesäkuuta.
Palvelus
Alus poistettiin laivastoluettelosta 3. kesäkuuta 1967.
I Might Be Wrong
I Might Be Wrong (Live Recordings) englantilaisen rock-yhtyeen Radioheadin vuoden 2001 live-EP, joka sisältää kahdeksan livekappaletta, jotka on nauhoitettu yhtyeen Euroopan ja Pohjois-Amerikan kiertueella. Kappaleista seitsemän on julkaistu aikaisemmin studioversioina albumeilla Kid A ja Amnesiac, ja yksi on ennen julkaisematon kappale, "True Love Waits".
Kappaleet
Kaikki kappaleet kirjoittanut Radiohead, ellei toisin mainittu.
Hunan TV
Hunan TV on kiinalainen televisiokanava, joka perustettiin 1. tammikuuta 1997. Hunan TV on Hunan Broadcasting Systemin omistuksessa.
Vjatšeslav Kozlov
Vjatšeslav Anatoljevitš Kozlov (, s. 3. toukokuuta 1972 Voskresensk, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on venäläinen entinen jääkiekkoilija. Hän pelasi urallaan yli 1 000 ottelua NHL-liigassa.
Detroit Red Wings valitsi Kozlovin numerolla 45 NHL:n varaustilaisuudessa vuonna 1990. Hänestä tuli Detroitin vakiopelaaja, ja osa Detroitin venäläisviisikkoa Sergei Fjodorovin, Igor Larionovin, Vladimir Konstantinovin ja Vjatšeslav Fetisovin kanssa. Hän voitti Stanley Cupin 1997 ja 1998.
Kaudeksi 2010–2011 Kozlov siirtyi KHL-liigaan TsSKA Moskovan joukkueeseen. Kesken kauden hän vaihtoi toiseen KHL-seuraan Salavat Julajev Ufaan. Seuraavaksi kaudeksi Kozlov siirtyi niin ikään KHL:ssä pelaavaan OHK Dinamo Moskovaan.
Kanada-cup 1984
Mestaruuden voitti loppujen lopuksi turnauksen alkusarjassa heikosti aloittanut Kanada. Ruotsi pääsi ensimmäistä kertaa loppuotteluun. Kerta jäi Ruotsin ainoaksi loppuottelussa. Välierissä Yhdysvaltoja vastaan Ruotsin teki neljä maalia neljällä ensimmäisellä laukausellaan ja voitti ottelun ylivoimaisesti lukemin 9–2. Kanadan ja Neuvostoliiton tasaväkinen välieräottelu päättyi Kanadan 3–2-voittoon Mike Bossyn jatkoaikamaalilla.
Ruotsi hävisi ensimmäisen loppuottelun maalein 5–2. Toisessa loppuottelussa Kanada ehti johtaa ottelua jo maalein 5–0, jolloin Ruotsi aloitti loppukirin. Se ei kuitenkaan aivan riittänyt. Kanada voitti ottelun lukemin 6–5.
NRP Douro (1913)
NRP Douro oli Portugalin laivaston vuonna 1913 vesillelaskettu Guadiana-luokan hävittäjä.
Valmistus
Alus tilattiin Lissabonin laivastontelakalta, mistä se laskettiin vesille 22. tammikuuta 1913.
Palvelus
Alus poistettiin laivastoluettelosta vuonna 1931.
Intiaanisara
Intiaanisara (Carex intumescens) on pohjoisamerikkalainen saralaji. Se kasvaa 15–90 senttimetriä korkeaksi. Kasvi on pystyvartinen, mätästävä. Lehdet ovat 3–9 millimetriä leveitä, himmeän vihreitä. Kukinnossa ylinnä kasvaa yksi perällinen hedetähkä ja sen alapuolella yhdestä neljään emitähkää. Emitähkässä on 8–15 kukkaa, emikukkasta kypsyvät pullakot ovat 11–16 mm pitkiä, pulleita, pyöreätyvisiä, kiiltävän oliivinruskeita ja niissä on suippo, lovipäinen suuota.
Level7 Gaming Cafe
Level7 Gaming Café oli Suomen suurin tietokonepelikahvila, jossa asiakas pystyi vuokraamaan käyttöönsä pääasiassa pelaamiseen suunnattuja tietokoneita. Myös pelkkä Internetissä surffailu oli mahdollista. Level7 myi lisäksi erityisesti pelaamiseen suunniteltuja välineitä ja komponentteja sekä pelejä. Level7 oli myös mahdollista varata yrityskäyttöön erilaisten pelijulkaisujen tai peliturnausten pitoon. Level7 lopetti toimintansa 30.4.2011.
Tapahtumat
Level7 pyrki järjestämään useita tapahtumia vuodessa. Suurin osa tapahtumista oli peliturnauksia, joissa kilpailivat usein Suomen parhaat klaanit ja pelaajat. Tunnetuimpia turnauksia Level7:ssä:
PC
Seuraavana lista muutamista tunnetuimmista peleistä, jotka löytyvät Level7:n koneilta:
Myöhäisjurakausi
thumb|right|Taiteilijan näkemys valtavasta [[Diplodocus-kasvinsyöjäliskosta.]]
Myöhäisjurakausi eli yläjura (malm, "valkea jura") on jurakauden loppuvaihe 161,2–145,5 miljoonaa vuotta sitten. Kausi oli matelijoiden valtakautta, erityisesti sauropodi-kasvinsyöjädinosaurusten kukoistusaikaa. Sauropodit olivat valtavia nelijalkaisia, pitkähäntäisiä ja -kaulaisia maaeläimiä. Kaudelta kuuluisia hirmuliskoja olivat muun muassa sauropodisuvut Brachiosaurus, Diplodocus ja Camarasaurus. Kaudella eli myös harjalisko Stegosaurus. Petoliskoista kaudella kukoistivat mm. Allosaurus-lajit ja Ceratosaurus. Kaudella eli myös lentoliskoja, ja merissä eli pitkäeväisiä valasta muistuttavia pliosauruksia sekä merikrokotiili Teleidosaurus.
Varhaiset nisäkkäät ja hyvin varhaiset linnut olivat jo olemassa mutta eivät vielä merkittävänä ryhmänä. Liskolintu Archaeopteryx eli tällä kaudella Euroopassa.
Maantiede
Myöhäisjurakaudella Pangea jakautui kahdeksi supermantereeksi, pohjoisen Lauraasiaksi ja etelän Gondwanaksi. Niiden väliin syntyi varhainen Atlantti, joka tuolloin oli vielä aika kapea.
Kamila Valijeva
Kamila Valerjevna Valijeva (, ; s. 26. huhtikuuta 2006) on venäläinen taitoluistelija. Hän sai ensimmäisessä aikuisten kilpailussaan 15-vuotiaana lokakuussa 2021 kaikkien aikojen suurimmat yhteispisteet naisten yksinluistelussa. Myös vapaaohjelman pisteet olivat uusi maailmanennätys. Seuraavassa kilpailussa marraskuussa hän myös paransi ennätyksiä.
Hän on taitoluistelun vuoden 2022 EM-kilpailun voittaja, vuoden 2020 nuorten MM-kilpailun voittaja, vuoden 2022 Venäjän mestaruuskilpailun voittaja sekä vuoden 2021 Venäjän mestaruuskilpailun hopeamitalisti.
Taitoluistelu talviolympialaisissa 1968
X talviolympialaisissa Grenoblessa vuonna 1968 järjestettiin taitoluistelussa kolme kilpailua.
Miesten yksinluistelu
<br style="clear:both;"/>
Charas
Charas on intialaista, käsinvalmistettua hasista. Sitä kasvatetaan runsaasti Himalajalla ja se on paikallisille merkittävä tulolähde.
Antony Devotta
Antony Devotta (30. kesäkuuta 1943 – 15. lokakuuta 2019) oli intialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 27. elokuuta 1971 ja nimitettiin Tiruchirapallin hiippakunnan piispaksi 16. marraskuuta 2000. Piispaksi vihkiminen seurasi 28. tammikuuta 2001. Pääkonsekraattorina toimi Duraisamy Simon Lourdusamy, jota avustivat Peter Fernando ja James Masilamony Arul Das.
Malaria
Malaria eli horkka on malarialoisioiden (Plasmodium) aiheuttama loistauti. Malarialoisiot leviävät horkkahyttysten (Anopheles) välityksellä. Loinen kulkeutuu hyttysen piston välityksellä ensin ihmisen maksaan, josta se siirtyy veren punasoluihin. Malariaa aiheuttavia malarialoisiolajeja tunnetaan viisi: Plasmodium falciparum, Plasmodium vivax, Plasmodium ovale, Plasmodium knowlesi ja Plasmodium malariae. Näistä lajeista vaarallisin on Plasmodium falciparum, joka on tropiikin yleisin malarialoinen. P. falciparumin vaarallisuus johtuu siitä, että se kykenee infektoimaan kaikkia veren punasoluja.
Malarian nimi tulee italian kielen sanoista mal’aria (paha ilma), koska soisten alueiden pahan ilman uskottiin aiheuttavan tautia.
Charas
Historia
Charas on kauan ollut tärkeä osa intialaista kulttuuria ja on yhdistetty tiiviisti hindujumala Shivaan. Charasia on käytetty tuhansia vuosia ja onpa sitä myyty valtionkin kaupoissa (oopiumin muassa) Britti-imperiumin aikaan. Se oli yhtä suuri osa intialaisten arkea kuin chai tai chapati.
Malaria
pienoiskuva| Anopheles gambiae imemässä verta. Kuvassa näkyvät horkkahyttysille tyypilliset pitkähköt takaraajat ja siten koko hyttysen jyrkempi kulma ihoon nähden. Maailman terveysjärjestön mukaan malaria kuuluu maailman pahimpiin terveysongelmiin. Tautiin sairastui vuonna 2015 järjestön mukaan arviolta 212 miljoonaa ihmistä, ja heistä kuoli noin 429 000. Suurin osa kuolleista oli lapsia. Arvion mukaan malariatapauksista noin 92 prosenttia esiintyi WHO:n Afrikan toimialueella, 10 prosenttia Kaakkois-Aasiassa ja kaksi prosenttia itäisen Välimeren toimialueella. Vuosina 2010–2015 malariatapausten määrä pieneni arvion mukaan 21 prosenttia ja kuolonuhrien määrä 29 prosenttia. Malaria aiheuttaa merkittävästi lapsikuolleisuutta, sillä Saharan eteläpuolisessa Afrikassa kuolleista 70 prosenttia oli alle viisivuotiaita.
Charas
Historia
Charas selvisi lainsäädännön aiheuttamasta romahtamispisteestä ja on yhä suosittu nautinto, etenkin Intian sadhujen keskuudessa. Kenties suosituin tapa nauttia charasia on polttaa sitä chillumissa, josta poltettaessa saatetaan suorittaa erinäisiä rituaaleja. Intian valtio jopa toimittaa sadhuille tonnin charasia pyhien miesten juhlaa (Kumbh melaa) varten.
Nykyään otollisin paikka charasista nauttiville reissaajille on Manali ja sitä ympäröivässä Pohjois-Intian vuoristossa sijaitseva Himachal Pradesh.
Malaria
Ihmistä haittaava malariasääskien levittämä malariaparasiitti on alun perin kehittynyt gorilloilla.
Charas
Historia
Ammattimaiset huumekauppiaat kuten Henry de Monfreid salakuljettivat aiemmin charasia laittomasti maasta ja yhä monet reissaajat tekevät samoin polttaakseen ja myydäkseen sitä lännessä.
Taitoluistelu talviolympialaisissa 1968
Naisten yksinluistelu
<br style="clear:both;"/>
Charas
Paikallinen viljely
Laadukkain intialainen charas tulee vuoristosta. Täten alue on reissaajien ja salakuljettajien jatkuvassa suosiossa. Paras charas on valmistettu korkealla poliisin ulottumattomissa ja sitä kutsutaan 'creamiksi' (=kerma).
Malaria
Malarialoiset
Malarialoisiot eli plasmodit ovat Plasmodium-sukuisia itiöeläimiä (Apicomplexa). Ne kuuluvat Chromalveolata-kunnan Alveolata-pääjaksoon, kuten myös panssarilevät ja ripsieläimet. Ihmisillä malariaa aiheuttavia malarialoisiolajeja ovat P. falciparum, P. vivax, P. ovale ja P. malariae. Yleisin ja vaarallisin niistä on P. falciparum, joka aiheuttaa noin 80 prosenttia malariatapauksista ja 90 prosenttia malariakuolemista. Apinoilla, jyrsijöillä, linnuilla ja muilla eläimillä esiintyy omia plasmodilajejaan, muun muassa P. knowlesi, P. inui, P. cynomolgi, P. simiovale, P. brazilianum, P. schwetzi ja P. simium. Näistä ainakin P. knowlesi ja P. cynomolgi ovat aiheuttaneet malariaa myös ihmiselle, mutta se on hyvin harvinaista.
Malarialoisen elämänvaiheet
pienoiskuva|500px|Malarialoision elämänkierto Kun malarialoinen siirtyy hyttysestä ihmiseen, se on noin yhden mikrometrin pituinen ja kapea sporotsoiitti. Se kulkeutuu ihmisen veren mukana maksaan, jossa se tunkeutuu johonkin maksan soluun ja lisääntyy siellä jakautumalla krypto­tsoiiteiksi. Ne tunkeutuvat toisiin maksan soluihin ja lisääntyvät niissä edelleen. Osa krypto­tsoiiteista siirtyy kuitenkin veren punasoluihin, ja niitä sanotaan mero­tsoiiteiksi. Kun ne ovat edelleen lisääntyneet, ne poistuvat tietyn ajan kuluttua puna­soluista ja tunkeutuvat toisiin soluihin. Tällöin niiden myrkylliset aineenvaihduntatuotteet purkautuvat vereen ja aiheuttavat malarialle tyypillisen kuume­kohtauksen. Tämä toistuu täysin säännöllisin väli­ajoin, koska samalla malaria­lois­lajilla tapahtuma­sarjan kestoaika on varsin tarkoin vakio, joskin eri pituinen eri lajeilla, ja saman potilaan veressä olevat loiset polveutuvat kaikki samalla kertaa vereen joutuneista sporo­tsoiiteista.
Nekin kryptotsoiitit, jotka jatkavat kehitystään maksassa, tunkeutuvat lopulta veri­soluihin, mutta siellä ne eivät enää jakaudu vaan jäävät lepotilaan gameto­tsyytteinä. Niiden kehitys pääsee jatkumaan vain, jos ne joutuvat jälleen hyttyseen sen imiessä verta ihmisestä. Hyttysen ruoansulatuskanavassa niistä tulee sukusoluja: joko suuria makro­gameetteja tai pieniä mikro­gameetteja. Mikro- ja makro­gameetin yhtyessä syntyy tsygootti, joka kulkeutuu hyttysen suolen seinämään. Siellä se jakautuu jälleen uusiksi sporo­tsoiiteiksi, minkä jälkeen kierros voi alkaa jälleen alusta.
Malarian oireet ja toteaminen
Malarian oireita ovat voimakkaat kuumekohtaukset, jotka alkavat toistuvina vilunväristyksinä eli horkkana. Kuumeen laskemiseen liittyy runsaasti hikoilua. Malariatartunnan alkuvaiheessa tautiin saattaa liittyä vatsaoireita, ripulia sekä hengitysteiden- ja hermoston oireilua. Malariapotilas saattaa olla hyvin sekava, ja tajunta saattaa heikentyä koomaan asti. Malariaepäilyn voi todentaa laboratoriossa verinäytteestä. Punasoluissa majailevat malarialoisiot erottaa mikroskoopilla sively- tai paksupisaravalmisteessa.
Malariaa käytettiin aikoinaan kupan eli syfiliksen hoitomuotona. Potilaisiin tartutettiin malaria tarkoituksella, sillä malariaan liittyvän korkean kuumeen uskottiin parantavan kupan.
Malaria-alueet
pienoiskuva|Punaisella merkityillä alueilla on tavattu malariaa vuonna 2003. Suurin riski sairastua malariaan on Saharan eteläpuolisilla alueilla trooppisessa Afrikassa. Riski on suuri paikoin myös Oseaniassa. Etelä-Aasiassa riski on keskisuuri ja Väli- ja Etelä-Amerikassa sekä Kaakkois-Aasiassa pieni.
Charas
Paikallinen viljely
Korkeassa ympäristössä kasvatettu hamppu on tunnetusti vaikutukseltaan erityisen voimakasta. Korkealla ultraviolettisäteily on vahva ja sille altistunut hamppu tuottaa huomattavasti enemmän THC:ta (tetrahydrokannabinoli, kasvin pääasiallinen psykoaktiivinen ainesosa). THC:ta on ehdotettu käytettäväksi lyhytaaltoista ultraviolettivaloa vastaan.
Malaria
Malaria-alueet
Malaria on Maailman terveysjärjestön mukaan yksi maailman pahimpia terveysongelmia. Kyseessä on HIV:n ja tuberkuloosin rinnalla maailman pahimpiin kuuluva tartuntatauti.
Charas
Paikallinen viljely
Charasia valmistetaan hieromalla hampun kukkaa käsien välissä ja on pitkäjännitteisyyttä vaativaa työtä. Hartsi tarttuu hierojan kämmeniin ja yhden työpäivän aikana valmistuu 8-9 grammaa charasia. Mitä nopeammin charas valmistetaan sitä huonolaatuisempaa siitä tulee. Täten aidon kerman valmistus edellyttää hidasta työtä, joka suo hyvin vähän tuotetta.
Malaria
Malaria Suomessa
2000-luvulla Suomessa on todettu vuosittain keskimäärin 20–40 malariatapausta, joista 80–90 prosenttia on peräisin Afrikasta. Kotoperäistä malariaa eli horkkaa on esiintynyt Suomessa vielä 1800-luvun lopulla Suomenlahden rannikolla. Suomi on maailman pohjoisin alue, jossa malariaa on esiintynyt kotoperäisenä. Suomessa esiintynyt muoto on todennäköisesti ollut P. vivax, joka hupeni yksittäistapauksiksi, ja nykyisin kotoperäinen muoto lienee Suomesta tyystin hävinnyt. Vuosina 1944–1945 esiintyi Suomessa vielä parin tuhannen tapauksen epidemia. . Malaria voi tarttua ainoastaan horkkasääskien eli Anopheles-suvun hyttysten kautta. Näistä Suomessa elää vain yksi laji (Anopheles maculipennis). Lisäksi Suomessa on havaittu vuosien 2013–2018 välillä täällä ennen havaitsematon laji, joka kykenee välittämään malariaa, Anopheles daciae.
Malariaa esiintyi Suomessa yleensä vain lämpimien kesien jälkeen, sillä malarialoision suvullinen lisääntyminen kestää pari viikkoa ja vaatii jatkuvan yli 19 °C:n lämpötilan. Kuitenkin kotoperäistä malariaa on Suomessa todettu aina Oulun leveydellä asti.
Charas
Vaikutukset
Charasia poltetaan yleensä chillumista, ja vaikutukset voivat (tupakkaan sekoittamisesta huolimatta) olla hyvin vahvat, toisinaan jopa psykedeeliset. Charas on länsimaista hasista huomattavasti puhtaampaa, vaikkakin kokeneen charasinpolttajan chilussa voi palaa 10 grammaa päivää kohden. Tämän verran charasia maksaa viidestä kymmeneen dollaria, aineen laadusta riippuen. Kerma, joka on tasokkaampaa, maksaa Intiassa kahdestakymmenestä kolmeenkymmeneen dollaria. Toisinaan ostajaa yritetään petkuttaa kengänkiillokkeella tai lannalla.
Taitoluistelu talviolympialaisissa 1968
Pariluistelu
<br style="clear:both;"/>
Malaria
Malarian hoito
Yhdysvalloissa on hyväksytty vuonna 2018 malarian hoitoon uusi lääke tafenokiini. Sillä hoidetaan vivax-malaria kerta-annoksella. Suomessa löydetään vuosittain 5–10 vivax-malariatapausta, ja sitä yleisempi on falciparum-malaria. Tafenokiini ei sovi niille vivax-malarian saaneille, joilla on tietynlainen geneettinen entsyymipuutos, sillä se aiheuttaa heille veren punasolujen hajoamista ja vakavaa anemiaa. Suomessa puutosta ei juuri tavata.
Suojautuminen
Tartunnan ehkäisemiseksi on suojauduttava tautia levittäviltä hyttysiltä. Se tapahtuu parhaiten pukeutumalla peittäviin vaatteisiin ilta- ja yöaikaan, jolloin hyttyset liikkuvat eniten. Paljaat alueet tulee käsitellä DEET:tä sisältävillä hyttyskarkotteilla. Tehokas keino malarian torjuntaan on hyttysverkko nukkumispaikan ympärillä, jos verkko on ehjä ja verkon alareunan kääntää patjan alle. Permetriini-torjunta-aineella käsitelty verkko antaa paremman suojan kuin käsittelemätön verkko. Suositeltavimpia ovat pitkäkestoisella torjunta-aineella käsitellyt LLITN-verkot (long-lasting insecticide treated net). Permetriinikäsiteltyjä verkkoja saa vähänlaisesti Suomesta, mutta malaria-alueen kaupoista niitä usein löytyy. Vaikka tehokkaiksi suojiksi havaittujen, hyönteismyrkyllä käsiteltyjen hyttysverkkojen kattavuus oli lisääntynyt merkittävästi 2010-luvulla, hyönteisverkot oli uniensa turvana käytössä vuonna 2015 Saharan eteläpuolisessa Afrikassa riskialueiden väestöstä vasta 53 prosentilla.
Malariaa levittävät hyttyset ovat yhä enenevässä määrin immuuneja hyönteismyrkyille.
Malariariski voi vaihdella malaria-alueellakin paikkakunnittain ja ajanjaksoittain. Sadekaudella ja kosteilla alankoalueilla riski on yleensä suurin, kaupungeissa ja ylänköalueilla on usein vähemmän malariaa levittäviä hyttysiä. Myös majoituksen laatu ja matkaajan fyysinen tila vaikuttavat riskiin.
Estolääkitys
Estolääkkeillä on sivuvaikutuksia. Esimerkiksi meflokiinilla esiintyy toisinaan psyykkisiä sivuvaikutuksia ja hiustenlähtöä. Myös doksisykliinillä on runsaasti haittavaikutuksia. Amodiakin ja Fansidar on osoittautuneet jopa hengenvaarallisiksi, eikä niitä pidä käyttää kuin pakkotilanteessa.
Malarone on uudehko, melko kallis estolääke, jolla ei tiedetä olevan kovin paljon sivuvaikutuksia. Uutuutena ovat tulossa vähemmän sivuvaikutuksia aiheuttavat artemisiinijohdannaiset, joiden saatavuus Suomessa on vielä rajoitettua.
Estolääkitys ei takaa täyttä suojaa, ja siksi kuumeilevien ja matkalta palanneiden matkailijoiden on syytä hakeutua tutkimuksiin. Jotkut malariaa aiheuttavat loiset saattavat tartunnan jälkeen säilyä maksasoluissa pitkiä aikoja ja aiheuttaa varsinaisen taudin puhkeamisen vasta useita viikkoja matkan jälkeen.
Malarialoiset ovat yleisesti käytetyille lääkkeille yhä enenevässä määrin immuuneja.