cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Entäs nyt, Niskavuori?
Viides kuvaelma
Sota on päättynyt. Loviisan lapset ovat tulossa Niskavuorelle. Kaarle ei ole enää ministeri, Loviisa on jossain määrin katkera entisille vallanpitäjille, ja kanavoi katkeruutensa Kaarleen. Apteekkari on nyt maanlunastuslautakunnan puheenjohtaja. Hän selittää, että Niskavuoresta pakkolunastetaan noin 40 prosenttia. Lilli ja Paavo ovat niin ikään tulossa Niskavuorelle Helsingistä, Loviisa ei paljasta, kenen kyydissä. Kun Loviisan lapset ovat Niskavuorella, Paavo ja Lilli saapuvat - ja heidän jälkeensä Juhani Multia, joka on nyt ministeri. Loviisan elämänliekki on hiipumassa, hän paljastaa Juhanin olevan Niskavuoren poika. Kommunistien edustajana Juhani ei kuitenkaan halua asiaa yleiseen tietoon. Loviisa on järjestänyt testamentissaan asiat siten, ettei Niskavuorta myydä kokonaisuudessaan, vaan Paavolle jää elinkelpoinen maatila hoidettavakseen. Loviisa kuolee.
Francisco Núñez Olivera
Núñez Olivera kuoli kotikylässään 113-vuotiaana 29. tammikuuta 2018.
Entäs nyt, Niskavuori?
Esitykset
Entäs nyt, Niskavuori? -näytelmän kantaesitys oli Helsingin Kansanteatteri-Työväenteatterissa 11. helmikuuta 1953 Edvin Laineen ohjaamana. Entäs nyt, Niskavuori? oli Hauhon Niskavuori-näyttämön ensimmäinen näytelmä.
Televisionäytelmä
Kalle Pursiaisen vuonna 1987 ohjaama televisionäytelmä, Entäs nyt, Niskavuori? mukailee varsin tarkasti Wuolijoen alkuperäistekstiä. Pursiainen oli ohjannut samana vuonna myös televisioelokuvat Niskavuoren nuori emäntä ja Niskavuoren Heta. Entäs nyt, Niskavuori? -televisionäytelmässä on kuitenkin eri näyttelijät.
EUSK
EUSK voi tarkoittaa seuraavia:
Santiago de Cuba
Santiago de Cuba on Santiago de Cuban provinssin pääkaupunki Kuubassa. Se sijaitsee saaren kaakkoisosassa, noin 870 kilometrin päässä Havannasta.
Santiago de Cuba on Kuuban toiseksi suurin kaupunki Havannan jälkeen. Se sijaitsee Karibianmeren rannikolla ja on tärkeä satamakaupunki. Vuonna 2006 Santiago de Cubassa asui 426 199 ihmistä.
Historia
Santiago de Cuban perusti espanjalainen tutkimusmatkailija Diego Velázquez de Cuéllar kesäkuun 28 vuonna 1514. Vuosina 1522–1589 Santiago oli Espanjalle kuuluneen Kuuban siirtokunnan pääkaupunki. Ranskalaiset ryöstivät kaupungin 1553, ja englantilaiset 1662. Kaupunki sai vaikutteita ranskalaisilta maahanmuuttajilta, jotka tulivat Haitilta 1700-luvun lopulla. Tämän jälkeen kaupungin kulttuuri oli sekoitus espanjalaista, afrikkalaista ja ranskalaista kulttuuria.
Kuuban kansallissankari, runoilija ja kirjailija José Marti on haudattu Santa Efigenian hautausmaalle.
Fidel Castro järjesti 26. heinäkuuta 1953 sotilaallisen iskun Santiago de Cuban kaupunkiin Moncadan parakeille, joka oli Fulgencio Batistan hallinnon suurin varuskunta.
Turun ja Suomen arkkipiispa
Turun ja Suomen arkkipiispa (vuoteen 1817 Turun piispa) on Suomen evankelis-luterilaisen kirkon piispa. Arkkipiispalla ei ole muihin piispoihin nähden esimiesasemaa vaan hän on ensimmäinen vertaistensa joukossa. Luterilaisista kirkoista vain Suomen, Ruotsin, Latvian ja Viron kirkoilla on arkkipiispa. Tapio Luoma on ollut arkkipiispa 1. kesäkuuta 2018 alkaen, kun Kari Mäkinen jäi eläkkeelle.
Perimätiedon mukaan ensimmäinen Turun piispa oli 1100-luvulla elänyt piispa Henrik. Alun perin Turun piispat olivat katolisen kirkon piispoja. Ruotsin kuningaskunnan toinen Suomessa oleva piispanvirka perustettiin luterilaisen uskonpuhdistuksen jälkeen 1554 Viipurin hiippakuntaan. Uudenkaupungin rauhan jälkeen 1724 Viipurin hiippakunta siirrettiin Porvooseen Porvoon hiippakunnaksi, josta vuonna 1923 tuli uuden hiippakuntajaon myötä Tampereen hiippakunta. 1800-luvun alussa Turun piispan hallitsemaan hiippakuntaan kuului kaksi kolmasosaa Suomen evankelis-luterilaisista seurakunnista. Tämä alue pieneni 1851, kun Kuopion läänin ja Oulun läänin alueelle perustettiin Kuopion hiippakunta, jonka keskus siirtyi vuonna 1900 Ouluun ja hiippakunnan nimeksi tuli vuonna 1923 Oulun hiippakunta. Porvoon hiippakunta sai lisäalueita Turun hiippakunnalta sen itäisistä osista 1897, muun muassa Uudenmaan lääniin ja Hämeen lääniin kuuluvat alueet sekä osia Vaasan lääniin kuuluvista Hämeen ja Satakunnan alueista.
Historia
Katolinen kristinusko sai jalansijaa nykyisen Suomen alueella viimeistään 1000-luvulla. Ruotsin yhteyteen Etelä-Suomi tulee selkeästi vuodesta 1249 lähtien. Piispanistuin sijaitsi varhaisimmassa vaiheessaan Nousiaisissa, mistä se siirrettiin vuoden 1229 jälkeen Koroisiin. Turkuun piispanistuin siirrettiin 1200-luvun lopulla, viimeistään tuomiokirkon vihkimisen myötä vuonna 1300.
Käsitys siitä, että vuosina 1249–1286 Suomen hiippakuntaa olisi johtanut kolme kansleripiispaa on erehdys, joka perustuu Paavali Juustenin Suomen piispainkronikkaan 1500-luvulla tekemiin epähistoriallisiin lisäyksiin. Tosin 1400-luvun alusta peräisin oleva niin sanottu Palmsköldin katkelma nimittää Beroa kuninkaan kansleriksi, mutta Schückin mukaan nimityksellä on tarkoitettu kuninkaan kappalaista. Nämä Koroisissa asuneet piispat olivat Bero (Björn), Ragvald I ja Catillus (Kettil). Heistä ainakin Beron näyttää maallinen valta Ruotsissa paavin vuodelta 1250 peräisin olevan moitekirjeen mukaan nimittäneen piispaksi vastoin kanonisen oikeuden määräyksiä. Piispa Catillus on ensimmäinen, joka mainitaan eräissä 1270-luvun lähteissä Turun piispaksi (episcopus aboensis).
Protestanttisessa uskonpuhdistuksessa 1527 Ruotsin kuningas Kustaa Vaasa irrotti – taloudellisista ja poliittisista syistä johtuen – maan kirkon paavin alaisuudesta ja perusti Ruotsin kirkon. Uskonpuhdistuksen toimeenpanijana Suomessa oli Mikael Agricola, joka toimi myös vuodesta 1554 Turun piispana.
Suomen sodan jälkeen Suomesta tuli Suomen suuriruhtinaskunta osana Venäjää, joka tunnusti luterilaisen kirkon. Vuonna 1817 Suomeen nimitettiin arkkipiispa Suomen luterilaisen kirkon johtoon. Suomen itsenäistyessä 1917 luterilaisesta kirkko sai virallisen tunnustetun aseman yhdessä ortodoksisen kirkon kanssa.
Nykyään Suomen evankelis-luterilaisessa kirkossa on arkkipiispan lisäksi erillinen Turun arkkihiippakunnan piispan virka. Sen ensimmäinen viranhaltija oli Ilkka Kantola (1998–2005), ja häntä seurasivat Kari Mäkinen (2006–2010) ja Kaarlo Kalliala (2011–).
Voloma
thumb|200px |Voloman kunta Mujejärven piirin kartalla. Voloma on maalaiskunta ja sen keskustaajama Karjalan tasavallan Mujejärven piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Hovdajärven rannalla 32 kilometriä Mujejärvestä etelään. Taajamassa on 1 174 ja kunnassa 1 201 asukasta (vuonna 2012).
Maantiede ja asutus
Voloman kunnan pinta-ala on 1 333 neliökilometriä. Se rajoittuu etelässä Mujejärven piirin Pieningän, lännessä Lentieran sekä Repolan ja pohjoisessa Mujejärven kuntiin sekä idässä Karhumäen piirin Paateneen kuntaan. Pinta-alasta valtaosa on metsää.
Seutu kuuluu Länsi-Karjalan ylänköön. Sen maisemaa leimaavat korkeat harjut ja jääkauden muovaamat vesistöt. Kunnan alueella virtaavia jokia ovat Tširkkakemijoki, Volomajoki, Talvijesjoki, Pieninkä (ven. Peninga), Amindomaoja, Kožala, Kivioja, Ronda, Tširka ja Kondi. Suurimmat järvet ovat Volomajärvi (Voloma), Kemeljärvi (Kemel), Tšiasjärvi, Talvijesjärvi, Kelajärvi (Kelarvi), Kumšajärvi (Kumša), Jekondjärvi, Tsirkkajärvi (Tširka), Amindomajärvi, Hovdajärvi, Simononjärvi, Mošeljärvi, Semjonovo, Pedrojärvi ja Nižneje Šulgojärvi. Hyötykaivannaisiin kuuluvat hiekka ja sora.
Keskustaajaman lisäksi kuntaan kuuluu Sonozeron asema. Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan kunnan asukkaista 64 % on kansallisuudeltaan venäläisiä, 18 % valkovenäläisiä, 5 % karjalaisia ja 4 % ukrainalaisia.
Historia
Seesjärven piirin Laasarin kyläneuvostoon kuulunut Voloman metsätyömaa mainitaan vuoden 1933 väestönlaskennassa. Tuolloin siellä oli 132 karjalaista ja kahdeksan venäläistä asukasta. Jatkosodassa vuosina 1941–1944 alue oli Suomen miehittämä.
Nykyinen taajama on perustettu vuonna 1962. Se kuului aluksi Sukkajärven kyläneuvostoon. Vuonna 1964 avattiin Sonozeron rautatieasema ja vuonna 1965 perustettiin Voloman kyläneuvosto. Vuonna 1969 otettiin käyttöön Voloman hakettamo, joka oli kapasiteetiltaan Neuvostoliiton suurin. Vuonna 1989 taajamassa oli 1 700 asukasta.
Liikenne, talous ja palvelut
Voloman kautta kulkee Porajärven ja Mujejärven välinen soratie sekä Suojärven ja Jyskyjärven välinen rautatie. Taajamasta on linja-autoyhteydet Mujejärvelle sekä Sukkajärven ja Himolan kautta Porajärvelle. Sonozeron rautatieasema sijaitsee 600 metriä Voloman taajamasta itään.
Keskustaajaman palveluihin kuuluu lastentarha, keskikoulu, kulttuuritalo, kirjasto lääkintäasema, vanhainkoti, posti, pankki ja joukko kauppoja.
Nähtävyydet
Voloman keskustassa on kolmen toisessa maailmansodassa kuolleiden neuvostoarmeijan lentäjien hautapaikka.
Imre Bebek
Imre Bebek oli unkarilainen aatelinen, joka toimi Transilvanian voivodina vuosina 1392 - 1393, Unkarin kuninkaan Sigismundin sekä kuningatar Marian nimittämänä. Hän oli Imre II Bebekin isä, joka toimi Transilvanian voivodina vuosina 1446 - 1448.
Moldova Eurovision laulukilpailussa
Moldova osallistui ensimmäisen kerran Eurovision laulukilpailuun vuonna 2005, ja sai 148 pistettä laulullaan Boonika Bate Doba, jonka esitti Zdob și Zdub. Vuoden 2010 Eurovision laulukilpailu esiintyjäryhmän saksofonistista, Sergey Stepanovista, on tullut internet-ilmiö hänen 30 sekunnin saksofonisoolollaan. Saksofonistista käytetään kutsumanimeä "The Epic Sax Guy".
Moldova on käyttänyt kappaleissaan omaa kieltään romaniaa vuosina, , ja 2022. Lisäksi vuoden kappaleen nimi oli romaniaa, mutta se oli laulettu englanniksi.
Megiddon taistelu
Megiddon taistelu voi tarkoittaa:
Emil Tabakov
thumb|right|Emil Tabakov
Vierailevana kapellimestarina Tabakov on johtanut monia orkestereita eri puolilla maailmaa. Hän on säveltänyt moniin eri genreihin lukeutuvaa musiikkia, kamariteoksista balettiin, ja hän on saanut monista teoksistaan palkintoja Bulgarian säveltäjäliitolta. Hän on kapellimestarina levyttänyt lukuisien säveltäjien, kuten Gustav Mahlerin, Aleksandr Skrjabinin, Johannes Brahmsin, Ludwig van Beethovenin, Georg Friedrich Händelin ja Arnold Schönbergin teoksia. Bilkentin sinfoniaorkesteri myös levytti Tabakovin johdolla tämän itse säveltämät pianokonserton ja konserton kahdelle huilulle Naxos-levymerkille.
Nikolai von Essen
Nikolai Ottovitš von Essen (, 11. joulukuuta 1860 Pietari – 7. toukokuuta 1915 Tallinna) oli Venäjän keisarikunnan laivaston amiraali, joka kuului baltiansaksalaiseen von Essenin aatelissukuun.
Sotilasura
Essen valmistui kadettikoulusta vuonna 1880, jonka jälkeen hän palveli muun muassa Venäjän Tyynenmeren laivastossa 1892–1896 sekä Mustanmeren laivastossa 1897–1902. Vuosina 1904–1905 Essen osallistui Venäjän–Japanin sotaan, ollen mukana muun muassa Keltaisenmeren taistelussa elokuussa 1904. Amiraaliksi Essen ylennettiin vuonna 1908 ja samalla hänestä tehtiin Itämeren laivaston komentaja. Nikolai von Essen kuoli keuhkokuumeeseen Tallinnassa toukokuussa 1915.
Diana (Paul Ankan kappale)
Kappaleen synty
Paul Anka kirjoitti kappaleen 15-vuotiaana ollessaan kesätöissä New Yorkissa. Kappale oli rakkaudentunnustus kolme vuotta vanhemmalle tytölle, joka oli toiminut Ankan nuorempien sisarusten lapsenvahtina. Anka myös kertoi tytölle tunteistaan, mutta tuli torjutuksi. Kokemuksen seurauksena Anka kirjoitti aiheesta runon, jonka hän myös lähetti samalle lapsenvahdille. Hieman myöhemmin Anka sävelsi runoon musiikin.
Kun kappale oli valmis, käveli Anka sen kanssa ensimmäiseen kohdalle osuneeseen levy-yhtiöön, joka oli ABC-Paramount. Sen tuottaja Don Costa piti kuulemastaan niin paljon, että kutsui Ankan vanhemmat New Yorkiin kirjoittamaan levytyssopimusta, sillä Anka itse oli siihen alaikäinen.
Julkaisu ja vastaanotto
”Diana” oli heti ilmestyessään suurmenestys. Yhdysvalloissa se nousi listaykköseksi 9. syyskuuta 1957 yhden viikon ajaksi. Euroopassa suosio oli vielä suurempaa, ja esimerkiksi Britanniassa se oli listaykkönen yhdeksän viikon ajan. Suomessa se ylsi seitsemänneksi.
Yhdysvalloissa singlen julkaisi ABC-Paramount-yhtiö, kun taas Euroopassa yleisin julkaisija oli Columbia Records. Singlen B-puolella oli kappale ”Don’t Gamble with Love”.
Muita versioita
”Dianasta” on tehty lukemattomia cover-versioita. Suomeksi ”Dianan” levytti ensimmäisenä nuorisoidoli Lasse Liemola vuonna 1958. Sanoituksen oli tehnyt Mauno Maunola. Samaa käännöstä käyttivät omissa levytyksissään Rolf Bergström (1974), Dick Dynamite and His Hot Lips (1974), Jussi Raittinen (1974), Tapani Kansa (1978), Esa Pakarinen (1978), Kari & Kakrut (1986), Timo Turunen (1991), Ässät (1993), Markus Määttänen (1995) ja Niskavuoren Aarnet (1996). Salomon teki kappaleesta englanninkielisen coverin vuonna 1976.
Wallenberg (suku)
thumb|300px|Wallenbergin suvun sukupuu. thumb|300px|Wallenbergin sukuhauta [[Linköpingin hautausmaalla.]] Wallenbergin suku on yksi Ruotsin ja koko Skandinavian elinkeinoelämän vaikutusvaltaisimmista ja varakkaimmista suvuista. Suku on peräisin Itä-Götanmaalta, ja se tunnetaan pankkiiri-, tehtailija- sekä diplomaattisukuna. Suvun esi-isänä pidetään vuosina 1670–1741 elänyttä Per Hanssonia.
Suku omistaa Investor-sijoitusyhtiön, jolla on vaikutusvaltaa useissa suurissa ruotsalaisissa yhtiöissä, kuten Ericssonissa ja Scaniassa. Suku perusti sijoitusyhtiön jo vuonna 1916, ja nykyään yhtiö on suvun tärkein taloudellinen osa.
Suvun jäsenet ovat perustaneet myös useita säätiöitä.
MBank
mBank S. A. on puolalainen pankkikonserni. Pankki on perustettu vuonna 1986. Yhtiön päämaja sijaitsee Varsovassa. Yrityksen henkilökuntaan kuului noin 6 400 ihmistä. Pankkipalveluja yritys tarjoaa erityisesti Puolassa, Tšekissä ja Slovakiassa.
Yhtiön osake noteerataan Varsovan pörssissä, ja yhtiö on mukana pörssin keskeisimpien osakkeiden WIG20-osakeindeksissä (13. helmikuuta 2018 paino 2,88 %).
Johan Mattsson
Johan Mattsson (s. 25. huhtikuuta 1992 Huddinge, Ruotsi) on ruotsalainen jääkiekkomaalivahti.
Seuraura
Mattsson on Huddinge IK:n kasvatti. Hän voitti kauden 2006–2007 päätteeksi U16 SM:n hopeaa. Kaudeksi 2008–2009 Mattsson siirtyi Södertälje SK:n J18-junioreihin. Kaudella 2009–2010 hän puki myös seuran miesten joukkueen paidan kolmeen ja kaudella 2010–2011 kahteen Elitserien-otteluun, mutta Mattsson jäi kuitenkin siellä ilman peliaikaa. Jälkimmäisellä kaudella hänellä oli koko J20 SuperElitin paras torjuntaprosentti (93%).
Chicago Blackhawks varasi Mattssonin koko NHL:n varaustilaisuuden viimeisenä pelaajana seitsemännellä kierroksella 211. pelaajana kesällä 2011. Samana kesänä hänet varasi myös OHL-joukkue Sudbury Wolves 19. pelaajana CHL:n varaustilaisuudessa. Mattsson siirtyi joukkueeseen kaudeksi 2011–2012. Hän nousi Wolvesin pääasialliseksi vastuunkantajaksi ja pelasi 37 runkosarja- ja kolme playoff-ottelua. Kaudeksi 2012–2013 Mattsson siirtyi varaamattomana pelaajana eli ns. tender-sopimuksella USHL-junioriliigan Tri-City Stormiin. Hän kantoi sielläkin suurimman osan joukkueensa torjuntavastuusta ja torjui 33 runkosarjaottelussa yhden nollapelin.
Kaudeksi 2013–2014 Mattsson palasi kotimaahansa ja siirtyi kaksivuotisella sopimuksella Ruotsin toiseksi korkeimmalle sarjatasolle HockeyAllsvenskan-joukkue Djurgårdens IF:ään. Hän jäi joukkueen kakkosmaalivahdiksi Adam Reidebornille ja pelasi 16 runkosarjaottelua torjuen kaksi nollapeliä. Mattsson sai Djurgårdenissa tililleen myös kuusi European Trophy -ottelua torjuen niissä yhden nollapelin. Joukkue nousi kauden päätteeksi SHL:ään (ent. Elitserien), mutta seura lainasi Mattssonin kaudeksi 2014–2015 kuitenkin IF Björklövenin Allsvenskan-joukkueeseen. Hän jäi sielläkin kakkosmaalivahdiksi Kevin Lindskougille ja pelasi 17 runkosarjaottelua torjuen yhden nollapelin.
Mattsson siirtyi kaudeksi 2017–2018 kaksivuotisella sopimuksella SHL-joukkue Frölunda HC:hen. Hän jakoi varsin tasaisesti torjuntavastuun Johan Gustafssonin kanssa ja pelasi 24 runkosarja- ja viisi Mestarien liigan ottelua. Mattsson torjui SHL:n runkosarjassa kaksi nollapeliä. Hän teki miesten pääsarjadebyyttinsä Mestarien liigan toisessa ottelussa 26. elokuuta 2017 itävaltalaista Klagenfurter AC:tä vastaan. Mattsson torjui Frölundan 2–1-voittoon päättyneessä ottelussa 21 kertaa. SHL-debyyttinsä hän teki runkosarjan toisella kierroksella 21. syyskuuta 2017 Karlskrona HK:ta vastaan. Mattsson torjui Frölundalle heti nollapelin joukkueen voitettua ottelun lukemin 3–0. Hän torjui ottelussa 13 kertaa. Myös kaudella 2018–2019 Mattsson jakoi varsin tasaisesti Frölundan torjuntavastuun Johan Gustafssonin kanssa ja pelasi runkosarjassa 28 ottelua. Hän nousi pudotuspeleissä joukkueen ykkösmaalivahdiksi ja pelasi 13 ottelua torjuen kolme nollapeliä, mikä oli eniten koko SHL:ssä. Mattsson kuitenkin menetti vastuunkantajan roolin kesken finaalisarjan Djurgårdens IF:ää vastaan. Hän voitti kauden päätteeksi SHL-hopeaa. Mestarien liigassa Mattsson pelasi kuusi ottelua. Hän voitti myös CHL:n mestaruuden. Maaliskuussa 2019 Mattsson teki Frölundan kanssa kaksivuotisen jatkosopimuksen.
Maajoukkueura
Mattsson edusti Ruotsia alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2012, jolloin hän voitti maailmanmestaruuden. Hän kuitenkin toimi joukkueensa kolmosmaalivahtina ja puki vain yhteen otteluun. Yhteensä Mattsson on pelannut neljä nuorten ja yhden poikien maaottelun.
Telkkälä (Ranua)
Telkkälä on kylä Ranuan kunnassa, Peräpohjolassa Lapin maakunnassa. Kylä sijaitsee aivan Ranuan eteläosassa, lähellä Asmuntin kylää Ranuan ja Pudasjärven rajalla. Matkaa Ranuan keskustaan kertyy 36,3 kilometriä ja Pudasjärven keskustaan 49,5 kilometriä.
Telkkälä
Telkkälä voi tarkoittaa seuraavia maantieteellisiä kohteita:
Doncaster
Doncaster on noin asukkaan kaupunki ja  asukkaan metropolihallintopiiri (metropolitan borough) Etelä-Yorkshiren metropolikreivikunnassa keskisessä Pohjois-Englannissa. Doncasterin lisäksi hallintopiiriin kuuluvat Conisbroughin, Mexboroughin, Bentleyn, Adwick-le-Streetin ja Thornen kaupungit sekä useita kyliä ja maaseutua.
Doncaster kuuluu Sheffieldin metropolialueeseen. Sen perustivat roomalaiset sotilaat ensimmäisellä vuosisadalla.
Doncasterilla on pitkä ilmailuun liittyvä historia. Maailman kaikkien aikojen toinen lentonäytös pidettiin kaupungissa, ja ensimmäisen maailmansodan aikana kaupungin lähistölle, Finningleyn kylään, perustettiin lentotukikohta. Tukikohta oli toiminnassa vuoteen 1996 asti, jolloin se suljettiin. Keväällä 2005 lentotukikohdan paikalle avattiin uusi kansainvälinen lentoasema, Robin Hood Airport Doncaster Sheffield.
Doncaster on myös tärkeä rautatieliikenteen solmukohta.
Kaupungissa vaikuttaa jalkapallojoukkue Doncaster Rovers FC, joka pelaa Englannin ykkösliigassa. Sen osaomistaja, One Direction -yhtyeen Louis Tomlinson, on kotoisin Doncasterista.
Pulmankijärvi
Järven kokonaispinta-ala on 12,12 km², josta 9,47 km² on Suomen puolella Utsjoen kunnassa ja 2,65 km² Norjan puolella Tenon kunnassa. Järven suurin syvyys on 35 metriä.
Kasvillisuus ja eläimistö
Suomen puolella Pulmankijärvi ympäristöineen on 1 623 hehtaarin laajuinen Natura 2000 -kohde. Meren läheisyys vaikuttaa alueen kasvi- ja eläinlajistoon. Tamariskikasveihin kuuluvaa pensaskanervaa kasvaa Suomessa ainoastaan Pulmankijärven alueella. Järven erikoisuuksiin kuuluu myös siellä elävä merikala kampela (Platichthys flesus).
Sauli Niinistö
Sauli Väinämö Niinistö (s. 24. elokuuta 1948 Salo) on suomalainen kokoomustaustainen poliitikko ja Suomen tasavallan 12. presidentti. Hän astui virkaan 1. maaliskuuta 2012, ja hänet valittiin uudelleen presidentiksi vuonna 2018.
Pulmankijärvi
Kasvillisuus ja eläimistö
Pulmankijärven Natura-alueella tavattavia muita huomionarvoisia kasveja ovat nystypaju, velholehti, vuoriloikko ja valkokämmekkä. Niistä vuoriloikko on alueellisesti uhanalainen.
Sauli Niinistö
Juristina työskennellyt Niinistö toimi Salon kaupunginvaltuustossa 1977–1992, kansanedustajana vuosina 1987–2003 ja 2007–2011 ja Kansallisen Kokoomuksen puheenjohtajana 1994–2001. Hän oli mukana Paavo Lipposen ensimmäisessä ja toisessa hallituksessa, ensin oikeusministerinä 1995–1996 ja sitten valtiovarainministerinä 1996–2003. Jälkimmäisessä virassa Niinistö tunnettiin tiukasta talouskuristaan ja työstään 1990-luvun laman jälkeisten säästöjen ja leikkausten parissa. Niinistön ministerikausien aikana Suomesta tuli Euroopan talous- ja rahaliiton jäsen ja euro otettiin käyttöön. Ministeriuran jälkeen hän siirtyi Euroopan investointipankin varapääjohtajaksi vuosiksi 2003–2007. Vuosina 2007–2011 Niinistö oli eduskunnan puhemies. Poliittisen uransa aikana Niinistö on nauttinut laajaa kansansuosiota yli puoluerajojen.
Niinistö oli kokoomuksen presidenttiehdokkaana vuoden 2006 presidentinvaalissa ja uudestaan vuoden 2012 vaalissa, jossa hänet valittiin tasavallan presidentiksi toisella kierroksella. Hänestä tuli ensimmäinen kokoomuslainen presidentti sitten Juho Kusti Paasikiven. Vuoden 2018 vaalissa Niinistö oli ehdolla valitsijayhdistyksen kautta ja voitti vaalit ensimmäisellä kierroksella yli 60 prosentin äänikannatuksella. Näin hänestä tuli myös ensimmäinen Suomen tasavallan presidentti, joka on valittu suorassa kansanvaalissa virkaansa jo ensimmäisellä kierroksella.
Juristina
Niinistö kirjoitti ylioppilaaksi Salon yhteislyseosta 1967, valmistui oikeustieteen kandidaatiksi Turun yliopistosta vuonna 1974 ja sai varatuomarin arvon vuonna 1977. Vuosina 1974–1975 hän toimi Kiskon piirin nimismiehenä. Hän oli Turun hovioikeuden hovioikeudenviskaalina vuosina 1976–1987 ja nimitettynä hovioikeudenneuvokseksi vuonna 1994. Lisäksi hän piti omaa lakiasiaintoimistoa Salossa 1978–1988.
Kunnallispolitiikka
Niinistö aloitti poliittisen uransa asettumalla ehdolle vuoden 1976 kunnallisvaaleissa Salossa. Hänet valittiin Salon kaupunginvaltuustoon ja kaupunginhallitukseen. Kaupunginhallituksessa hän oli yhtäjaksoisesti vuoteen 1988 saakka, minkä jälkeen hän jatkoi kaupunginvaltuuston puheenjohtajana vuosina 1989–1992. Vuonna 1992 hän jäi pois kaupunginvaltuustosta.
Eduskuntatyö
Niinistö nousi eduskuntaan kolmannella yrittämällä vuoden 1987 eduskuntavaaleissa. Kokoomuksen kansanedustaja Ilkka Kanerva on kertonut epäilleensä tulokasta vahvasti ja pitäneensä tätä ”tyypillisenä yhden kauden kansanedustajana”. Niinistö kuitenkin vahvisti asemaansa kokoomuksen ryhmässä Holkerin hallituksen verouudistuksen yhteydessä ja teki yhteistyötä Kari Häkämiehen kanssa. Tuoreina kansanedustajina Niinistö ja Häkämies sekä Heikki A. Ollila muodostivat Tupuksi, Hupuksi ja Lupuksi kutsutun kolmikon; toisinaan kolmikkoon luettiin Ollilan sijasta Anssi Rauramo. Miesten työhuoneet olivat eduskunnassa samalla käytävällä ja he istuivat samoissa valiokunnissa. Vuoden 1991 vaaleissa Niinistö valittiin toiselle kaudelle. Hän toimi vuosina 1993–1995 perustuslakivaliokunnan puheenjohtajana. Vuonna 1993 Niinistö valittiin Varsinais-Suomen Kokoomus ry:n puheenjohtajaksi. Seuraavana vuonna hänestä tuli kokoomuksen puheenjohtaja, jona hän jatkoi vuoteen 2001.
Vuoden 1995 eduskuntavaaleissa Niinistö sai Turun läänin eteläisessä vaalipiirissä 18 946 ääntä, mikä oli vaalien suurin henkilökohtainen äänimäärä. Hän nousi ensin Lipposen ensimmäisen hallituksen oikeusministeriksi, mutta siirtyi seuraavana vuonna Iiro Viinasen tilalle valtiovarainministeriksi. Valtiovarainministerinä Niinistö joutui kantamaan vastuuta 1990-luvun lamasta ja sitä seuranneista säästöistä ja leikkauksista. Hän tuli tunnetuksi valtiontalouden ankarasta säästölinjasta. Niinistö oli Suomen pitkäaikaisin valtiovarainministeri. Hänen kaudellaan Suomesta muun muassa tuli Euroopan talous- ja rahaliiton jäsen tammikuussa 1999. Lisäksi hänen kautensa loppuun mennessä valtionvelan osuus bruttokansantuotteesta oli laskenut huipun vajaasta 70 prosentista reiluun 40 prosenttiin; velan nettomäärä tosin pysyi lähes muuttumattomana.
Eduskuntavaaleissa 1999 Niinistö asettui ehdokkaaksi Helsingin vaalipiirissä. Hän sai 30 450 ääntä ja hänestä tuli toistamiseen vaalien äänikuningas. Niinistö toimi valtiovarainministerinä vuoteen 2003 asti, jolloin hän jäi pois eduskunnasta ja ryhtyi Euroopan investointipankin varapääjohtajaksi.
Niinistö palasi eduskuntaan vuoden 2007 vaaleissa. Hän sai 60 563 ääntä, eniten eduskuntavaalien historiassa. Hänet valittiin eduskunnan puhemieheksi vaalikaudelle 2007–2011. Vuonna 2010 puhemiehen vaalissa Niinistö sai jatkokauden vain 89 äänellä. Useat kansanedustajat arvostelivat Niinistön tarkkaa kulukuria sekä sitä, ettei hän ollut puolustanut eduskuntaa julkisuudessa. Silloinen puolustusministeri Jyri Häkämies esitti jopa luopumista suljetusta lippuäänestyksestä. Esimerkiksi Kimmo Kiljunen ja Sinikka Hurskainen arvostelivat Niinistöä siitä, miten kansanedustajien piti matkustaa toisessa luokassa ja yöpyä edullisissa hotelleissa. Heidän mielestään nämä käytännöt tekivät heidät naurunalaisiksi ulkomaalaisten kollegojen keskuudessa. Huonon tuloksen vuoksi Niinistö harkitsi puhemiehen tehtävästä eroamista, mutta päätti lopulta jatkaa kautensa loppuun. Kansanedustajien arvosteluun hän vastasi, että vain ne, jotka näyttävät esimerkkiä omalla säästäväisyydellään, voivat uskottavasti velvoittaa muita samaan.
Muut luottamustoimet
Vuosina 1979–1981 Niinistö toimi Kokoomuksen puoluevaltuuston jäsenenä ja vuosina 1993–1994 Kokoomuksen puoluehallituksen jäsenenä. Vuoden 1988 presidentinvaalissa Niinistö toimi valitsijamiehenä. Elokuussa 2009 Niinistö ilmoitti hakevansa Suomen Palloliiton uudeksi puheenjohtajaksi. Hänet valittiin puheenjohtajaksi 8. marraskuuta 2009, mutta kolmivuotiskausi keskeytyi kun Niinistö valittiin presidentiksi.
Niinistö toimi Euroopan Demokraattisen Unionin (EDU) puheenjohtajana 1998–2002. Hän oli avainasemassa EDU:a ja EPP:tä yhdistettäessä, ja hänet nimitettiin Euroopan kansanpuolueen (EPP) kunniapuheenjohtajaksi vuonna 2003.
Vuosituhannen vaihteessa Niinistö oli mukana eri pankkineuvostoissa, kuten Euroopan jälleenrakennus- ja kehityspankin (EBRD) hallintoneuvoston jäsenenä 1999–2003 ja puheenjohtajana 1999–2000 sekä Kansainvälisen valuuttarahaston valuutta- ja rahoituskomitean (IMFC) jäsenenä 2000–2001. IMFC:ssä Niinistö edusti Pohjoismaita ja Baltian aluetta.
Niinistö on Tukikummit-säätiön kunniapuheenjohtaja.
Vuoden 2006 presidentinvaali
thumb|Niinistön kannatus vuoden 2006 presidentinvaalien ensimmäisellä ja toisella kierroksella sinisellä. Niinistöä pyydettiin ehdokkaaksi jo vuoden 2000 presidentinvaaleissa, mutta silloin hän kieltäytyi perhesyihin vedoten sanoen olevansa yksinhuoltaja ja ”puolivallaton leskimies”. Kokoomuksen presidenttiehdokkaaksi valittiin Riitta Uosukainen. Maaliskuussa 2005 Niinistö suostui kuitenkin kokoomuksen ehdokkaaksi vuoden 2006 presidentinvaaliin, ja virallisesti hänet nimitettiin presidenttiehdokkaaksi 12. marraskuuta 2005. Hänen vaaliteemansa oli provosoiva ”Työväen presidentti”, ja kampanjassa käytettiin myös iskulausetta ”Vastakkainasettelun aika on ohi”, millä tarkoitettiin työn ja pääoman sekä työntekijöiden ja työnantajien vastakkainasettelua.
Ensimmäisellä kierroksella Niinistö sai kaikista äänistä 24,1 prosenttia ja pääsi 46,3 prosenttia saaneen Tarja Halosen haastajaksi toiselle kierrokselle. Vaaleissa kolmanneksi tullut keskustan Matti Vanhanen ilmoitti vaali-iltana tukevansa toisella kierroksella Sauli Niinistöä. Myös RKP:n Henrik Lax, kristillisdemokraattien Bjarne Kallis ja valitsijayhdistyksen Arto Lahti ilmoittivat kannattavansa Niinistöä.
Toisella kierroksella Niinistö sai 48,2 prosenttia äänistä ja Tarja Halonen valittiin presidentiksi. Ennakkoäänistä Niinistö sai 46,1 prosenttia, mutta vaalipäivänä hän sai 1 100 ääntä enemmän kuin Halonen. Tappion jälkeen Niinistö ilmoitti palaavansa Euroopan investointipankkiin.
Vuoden 2012 presidentinvaali
thumb|Presidentti Sauli Niinistö tarkastaa kunniankomppanian 1.3.2012, takanaan muun muassa väistyvä presidentti [[Tarja Halonen sekä puolustusvoimain komentaja kenraali Ari Puheloinen.]]
Niinistö ilmoitti 28. kesäkuuta 2011 pyrkivänsä kokoomuksen ehdokkaaksi vuoden 2012 presidentinvaaleissa. Ehdokkuus vahvistettiin kokoomuksen ylimääräisessä puoluekokouksessa 22. lokakuuta 2011. Ilta-Sanomien samana päivänä julkistaman mielipidetiedustelun mukaan Niinistöä oli kertonut voivansa äänestää 58 prosenttia vastaajista. Niinistö sai ensimmäisellä kierroksella suurimman äänimäärän, 37 prosenttia äänistä. Toisella kierroksella hänen vastassaan oli vihreiden Pekka Haavisto. Niinistö valittiin Suomen 12. presidentiksi 62,6 prosentin kannatuksella, mikä oli suurin toisen kierroksen kannatus Suomen suoran kansanvaalin aikana.
Vuoden 2018 presidentinvaali
Niinistö ilmoitti toukokuun lopussa 2017 pyrkivänsä presidenttiehdokkaaksi vuoden 2018 vaalissa valitsijayhdistyksen kautta. Kokoomus ilmoitti tukevansa Niinistöä ja nimeävänsä hänet syksyyn mennessä myös omaksi ehdokkaakseen. 19. elokuuta 2017 myös Kristillisdemokraatit asettui Niinistön taakse. Myös moni Sinisen tulevaisuuden kansanedustaja ja eduskunnan puhemies Maria Lohela tukivat Niinistön jatkokautta, ja myös Sinisen eduskuntaryhmän johtaja Simon Elo allekirjoitti Niinistön kannattajakortin, mutta totesi, että kyseessä oli ”kannanotto ehdokkuuden toteutumisen puolesta, ei kannanotto siihen, ketä kannatan”. Kannattajakortteja Niinistön Suomi 2024 -kampanjayhdistykselle kertyi 156 000, kun vähimmäismäärä hyväksymistä varten oli 20 000.
Niinistö sai 28. tammikuuta 2018 järjestetyssä ensimmäisessä vaalissa 62,7 prosenttia äänistä ja tuli näin valituksi jo ensimmäisessä vaalissa. Hänen suuri kannatuksensa oli jo sitä ennen ilmennyt gallupeissa. Muun muassa Helsingin Sanomien gallupin mukaan Niinistö olisi saanut 68 prosenttia äänistä, mikäli vaalit olisi järjestetty syyskuussa 2017. Gallup-suosionsa huipulla Niinistö olikin kaikkien suurten puolueiden jäsenten parissa suositumpi kuin puolueen oma ehdokas. Marraskuussa 2017 tehdyn Ylen gallupin mukaan Niinistö saisi 80 prosenttia äänistä, Haavisto 10 prosenttia ja Huhtasaari neljä prosenttia. Vaalipäivän jälkeisenä päivänä, maanantaina 29. tammikuuta Venäjän presidentti Vladimir Putin onnitteli Niinistöä vaalivoiton johdosta. Putinin onnitteluviestissä huomioitiin Niinistön suuri kannatus sekä Niinistön rooli Suomen ja Venäjän suhteiden rakentavassa kehityksessä.
Ensimmäinen kausi 2012–2018
thumb|Presidentti Sauli Niinistö poistumassa eduskunnasta presidentintoimen vastaanotettuaan väistyvän presidentin [[Tarja Halonen|Tarja Halosen kanssa. Takana on puolustusvoimain komentaja kenraali Ari Puheloinen.]]
Niinistö piti presidenttinä ensimmäisen virallisen tiedotustilaisuutensa 5. maaliskuuta 2012. Hän onnitteli Vladimir Putinia Venäjän presidentinvaalien voittamisesta, mutta esitti samalla huolensa vaalivilpistä. Venäjän vaalivilppi nousikin esiin Niinistön ja Putinin ensimmäisessä puhelinkeskustelussa. Putin vakuutti, että kaikki vaaliepäselvyydet tutkitaan tarkoin ja kutsui Niinistön vierailulle Venäjälle. Niinistön ensimmäinen ulkomaanmatka suuntautui maaliskuun lopussa Etelä-Koreaan, missä hän osallistui kansainväliseen ydinturvallisuutta käsittelevään huippukokoukseen. Ennen kokousta hän tapasi YK:n pääsihteerin Ban Ki-moonin. Niinistön ensimmäinen virallinen valtiovierailu puolestaan suuntautui perinteisesti Ruotsiin, missä hän tapasi Kaarle XVI Kustaan perheineen.
Kesäkuussa 2012 Suomessa vieraillut Venäjän asevoimien komentaja, kenraali Nikolai Makarov totesi, että Suomen Nato-jäsenyys olisi uhka Venäjän turvallisuudelle. Makarovin mukaan Suomen tulisi tiivistää sotilasyhteistyötään Naton sijaan Venäjän kanssa. Lausunto sai Suomessa aikaan laajan kohun. Niinistö otti asian esiin tapaamisessa Makarovin kanssa, ja totesi että tämän olisi pitänyt tutustua paremmin Suomen Nato-kantaan. Niinistön Venäjän vierailun yhteydessä presidentit eivät keskustelleet asiasta, mutta pidetyssä tiedotustilaisuudessa asiasta kysyttäessä Putin vahvisti olevansa samoilla linjoilla Makarovin kanssa.
Koska Presidentinlinnaa kunnostettiin, Niinistö valitsi vuoden 2013 itsenäisyyspäivän vastaanoton pitopaikaksi Tampere-talon Tampereella. Samalla presidenttipari uudisti perinteistä ohjelmaa korvaamalla tanssiaiset konsertilla sekä vähentämällä ruokatarjoilua.
Toinen kausi 2018–
thumb|[[Melania Trump, Donald Trump, Vladimir Putin, Sauli Niinistö ja Jenni Haukio Helsingin huippukokouksessa Presidentinlinnassa 16. heinäkuuta 2018.]] Niinistö astui jatkokaudelle virkaansa 1. helmikuuta 2018. Hän nosti virkaanastujaispuheessaan lähivuosien tärkeimmäksi asiaksi ilmastonmuutoksen torjunnan. Kunnallisalan kehittämissäätiön tammikuussa 2018 tekemän kansalaistutkimuksen mukaan Niinistö on Urho Kekkosen ja Mauno Koiviston ohella yksi suomalaisten eniten arvostamista presidenteistä. Haastateltuja oli 1 016, ja tulosten virhemarginaali oli suurimmillaan kolme prosenttiyksikköä suuntaansa.
Niinistön lonkka leikattiin helmikuussa 2019. alt=Niinistö Bidenin vieraana Valkoisessa talossa 2022.|pienoiskuva|Niinistö Bidenin vieraana Valkoisessa talossa maaliskuussa 2022. Niinistö teki 4. maaliskuuta 2022 yhden päivän vierailun Washington DC:hen tapaamaan presidentti Joe Bidenia ja useita muita Yhdysvaltain poliitikkoja ja turvallisuuspolitiikan asiantuntijoita. Tapaamista Bidenin kanssa oli ehdottanut presidentin kanslia aiemmin samalla viikolla. Tiedotustilaisuudessa Niinistö kertoi, presidenttien keskustelleen Venäjän hyökkäyksestä Ukrainaan ja sen vaikutuksista Euroopan ja Suomen turvallisuuteen. Tapaamisessa sovittiin Suomen ja Yhdysvaltojen turvallisuusyhteistyön ja kahdenvälisten suhteiden syventämisestä.
Poliittiset näkemykset
Niinistö on kuvannut aatemaailmaansa sanalla porvari. Haastattelussa vuonna 2005 Niinistö kertoi yhdistävänsä sanan poliittiseen oikeistoon, oikeudenmukaisuuteen ja toisten oikeuksia loukkaamattomaan individualismiin.
Seksuaalirikoslainsäädäntö
Vuonna 1991 Niinistö kritisoi eduskunnan täysi-istunnossa kansanedustaja Outi Ojalan lakialoitteen ehdotusta avioliiton sisäisen raiskauksen muuttamista yleisen syytteen alaiseksi. Niinistö totesi eduskunnan puheenvuorossaan: "Luulen, että me jokainen olemme joskus jollain tavalla tulleet kolhituiksi ja huomanneet yllättäen muutaman päivän päästä, että ei se ihan niin pahaa ollutkaan, haluan antaa anteeksi sen pahan, joka minuun kohdistui." Tämä lausunto herätti kohua presidentinvaalien 2012 yhteydessä. Samassa eduskuntakeskustelussa Niinistö ja useat muut kansanedustajat esittivät asian käsittelyn siirtämistä lainsäädännön kokonaisuudistuksen yhteyteen, jossa yleisemmin selvitettäisiin koko asianomistajarikosten ala. Tälle kannalle asettui myös eduskunnan lakivaliokunta, joka hylkäsi Ojalan lakialoitteen, ja sittemmin koko eduskunta. Vuonna 1999 kokonaisuudistuksen yhteydessä raiskaus avioliitossa muutettiin yleisen syytteen alaiseksi rikokseksi.
Presidentin valtaoikeudet
Presidentinvaalien 2012 yhteydessä Niinistö ilmoitti Helsingin Sanomien vaalikoneessa haluavansa poistaa presidentin oikeuden armahtaa vankeja. Hän on noudattanut tätä linjaa myös presidenttikaudella, ja armahti ensimmäisenä presidenttivuotenaan vain yhden vangin.
Kronovallin linna
thumb|300px|Kronovallin linna. Kronovallin linna on linna Tomelillan kunnassa, Skånessa, Ruotsissa. Linnan päärakennus on kaksikerroksinen, ja se rakennettiin alun perin vuonna 1760. Nykyisen ranskalaistyylisen barokki-ulkonäkönsä linna sai kuitenkin 1890-luvulla arkkitehti Isak Gustaf Clasonin johdolla. Linna oli 1800-luvun lopusta vuoden 1991 alkuun saakka Sparre-suvun omistuksessa.
Sauli Niinistö
Moraalikysymykset
Niinistö mainitsi kannattavansa toisen kotimaisen kielen opiskelua ja vastustavansa samaa sukupuolta olevien avioliittoja, joskin hän kannatti samaa sukupuolta olevien parien oikeutta yhteiseen sukunimeen ja adoptioihin. Niinistö kannatti oikeudellista tasa-arvoa asiassa, mutta arvioi avioliitto-käsitteeseen liittyvän vahvoja tunnelatauksia. Tästä syystä Niinistö ehdotti, että samaa ja eri sukupuolta olevien liittoja kutsuttaisiin oikeudelliselta nimeltään pariliitoiksi. Hän on kertonut kannattavansa eutanasiaa, mutta edellyttää tälle tarkkoja säännöksiä.
Suomen Nato-jäsenyys
Kysymystä Suomen Nato-jäsenyydestä Niinistö ei pitänyt vaalien 2012 aikaan ajankohtaisena. Niinistön mielestä Suomen tulisi edetä eurooppalaisessa puolustusyhteistyössä niin pitkälle kuin Nato sen sallii. Mahdollinen Natoon liittyminen olisi ratkaistava kansanäänestyksellä.  Presidentiksi noustuaan Niinistö totesi, ettei hän näe tarvetta Nato-jäsenyysasian käsittelyyn virkakautensa aikana, ja kertoi kannattavansa EU:n yhteisen puolustuspolitiikan kehittämistä pidemmälle. Joulukuussa 2017 Niinistö totesi, ettei Suomen pitäisi vallitsevissa olosuhteissa hakea Naton jäsenyyttä. Niinistön mukaan Naton jäsenenä Suomi menettäisi mahdollisuuden pysytellä kriisin ulkopuolella. Niinistö kuitenkin pohti, että Venäjän ja EU:n välien kriisiytyessä Suomen pitäisi hyvin vakavasti miettiä jäsenyyttä.
Venäjän Ukrainan-hyökkäyksen jälkeen keväällä 2022 Niinistö muutti kantaansa eikä pitänyt kansanäänestystä Natosta enää tarpeellisena, kun mielipidemittausten perusteella enemmistö kansasta ja suuri osa kansanedustajista kannatti Nato-jäsenyyttä.
Niinistö kertoi toukokuussa vuonna 2022 yhdessä pääministeri Sanna Marinin kanssa kannattavansa Suomen Nato-jäsenyyttä.
Talous ja työ
Taloudellisissa kannanotoissaan Niinistö on korostanut säästäväisyyttä, työtä ja yrittämistä. Hän haluaisi pidentää työuria muun muassa lyhentämällä opiskeluaikoja ja suosimalla eläkeikäisten osa-aikatyötä. Yleisradion vaalitentissä 2012 Niinistö vaati laittomien lakkojen rangaistusten kiristämistä, mikä herätti vastarintaa ammattiyhdistysliikkeissä. Hän on myös kertonut vastustavansa lapsen oikeutta päivähoitoon, jos toinen vanhemmista on kotona.
Suku
thumb|Sauli Niinistö puolisonsa [[Jenni Haukion kanssa Naantalissa kesällä 2012.]] Niinistön vanhemmat olivat Salon Seudun Sanomien levikkipäällikkö Väinö Pellervo Niinistö (1911–1991) ja sairaanhoitaja Hilkka Helena Niinistö (o.s. Heimo, 1916–2014). Hänen kumminsa oli Saloran perustaja Fjalar Nordell. Niinistöllä on kolme vanhempaa sisarusta: hänen veljensä Kari Niinistö on kasvatustieteilijä ja kasvatustieteen emeritusprofessori,, sisarista toinen on Kuntaliiton johdon sihteeri ja kolmas on ravintolayrittäjä. Niinistön veljenpoika Ville Niinistö on vihreiden poliitikko. Niinistön isänpuoleinen suku on kotoisin Halikon Vaskion Kumiolta, jossa Väinö Niinistön isä Juho Niinistö toimi Halikon Joensuun kartanon Kumion ulkotilan vuokraajana.
Ensimmäinen avioliitto ja leskeys
Niinistön ensimmäinen puoliso oli Marja-Leena Niinistö (o.s. Alanko). He menivät naimisiin 1974 ja heillä on kaksi poikaa (Nuutti, s. 1975 ja Matias, s. 1980). Marja-Leena Niinistö kuoli liikenneonnettomuudessa tammikuussa 1995. Niinistö kirjoitti vaimonsa kuoleman jälkeisestä ajasta kirjassaan Viiden vuoden yksinäisyys.
Niinistö seurusteli kulttuuriministerinä toimineen keskustan kansanedustajan Tanja Karpelan kanssa muutaman vuoden. He kihlautuivat loppuvuodesta 2003, mutta kihlaus purkautui seuraavana vuonna.
Vuonna 2004 Niinistö ja hänen poikansa selviytyivät Intian valtameren maanjäristyksen aiheuttamasta tsunamista.
Toinen avioliitto
Niinistön nykyinen puoliso on Jenni Haukio (s. 1977), joka toimi kokoomuksen viestintäpäällikkönä. Niinistö ja Haukio vihittiin 3. tammikuuta 2009 Reposaaren kirkossa. He olivat seurustelleet jo noin kaksi vuotta mutta pitivät suhteensa salassa tiedotusvälineiltä hääpäivään asti. Heidän yhteinen poikansa Aaro syntyi Niinistön toisen kauden alkamista seuranneena päivänä, 2. helmikuuta 2018.
Lemmikit
Niinistö ja Haukion Lennu-koira sai Niinistön ensimmäisellä kaudella paljon julkisuutta Suomessa ja ulkomailla. Lennun kuoltua toukokuussa 2021 Niinistö ja Haukio hankkivat elokuussa 2021 uudeksi koiraksi harvinaisen tenterfieldinterrierin nimeltä Osku.
Harrastukset
Niinistö harrastaa vapaa-ajallaan rullaluistelua, ja hän pyrkii luistelemaan eri paikoissa ulkomaanmatkojensa aikana. Hän on viitannut harrastukseensa muun muassa vaalikampanjassaan.
Hyväntekeväisyys
Vuonna 2007 Niinistö lahjoitti Hiljaisten historia -teoksensa tekijänoikeuspalkkiot Kirkon diakoniarahastolle. Samana vuonna hän perusti Hjallis Harkimon kanssa Tukikummit-säätiön. Viimeisen kansanedustajakautensa päätteeksi Niinistö lahjoitti kansanedustajan palkkionsa, eli yhteensä yli 120 000 euroa, hyväntekeväisyyteen.
Vuoden 2012 presidentinvaalien kampanjoinnin aikaan Heikki Hursti liittyi Niinistön tukijoihin ja kertoi arvostavansa Niinistön työtä syrjäytyneiden hyväksi. Niinistö on työskennellyt Hurstin avustusjärjestössä ja tukenut järjestön työtä kolumneistaan saamilla palkkioilla.
Uskonto
Sauli Niinistö kuuluu Suomen evankelis-luterilaiseen kirkkoon. Vuosittaisen tasavallan presidentin uudenvuodenpuheen hän on päättänyt toivottamalla "Jumalan siunausta", toisin kuin useimmat edeltäjänsä.
Kunnianosoituksia
thumb|150px|Sauli Niinistön Tanskan [[Elefanttiritarikunta|Elefanttiritarikunnan vaakuna (2016). ]]
Aiheesta muualla
Some:
A Certain Smile, a Certain Sadness
A Certain Smile, a Certain Sadness on brasilialaisten bossa nova -muusikoiden Astrud Gilberton ja Walter Wanderleyn albumi, joka julkaistiin vuonna 1967.
Albumin julkaisi Verve Records -levy-yhtiö bossa novan ollessa suosituinta Yhdysvalloissa ja sisälsi ajan kaksi tunnetuinta bossa nova -muusikkoa: laulajan Astrud Gilberton ja urkurin Walter Wanderleyn. Vuoden 1998 CD-uudelleenjulkaisu lisäsi alkuperäisten kappaleiden lisäksi kaksi kappaletta, jotka nauhoitettiin samoissa kokoontumisissa, joissa albumin muutkin kappaleet nauhoitettiin.
Suomi–DDR-Seura
Suomi–DDR-Seura oli suomalainen Itä-Saksan (DDR) ystävyysseura. Seuran johdossa oli poliitikkoja sekä oikeisto- että vasemmistopuolueista. Saksalaisten keskuudessa toimi vastaavasti DDR–Suomi-seura, joka ylläpiti muun muassa DDR-Kulturzentrumia Helsingin Hakaniemessä. Seuran toiminta päättyi 1990-luvun alkuvuosina DDR:n lakkauttamisen myötä.
Suomi–DDR-Seura perustettiin vuonna 1954. Järjestö ajoi 1960-luvulla näkyvästi Itä-Saksan itsenäisyyden tunnustamista. Vuonna 1970 seura perusti DDR:n tunnustamiskomitean edistämään tavoitetta. Seuran toiminnanjohtajana toimi tällöin Ontro Virtanen.
Seuran julkilausumissa myötäiltiin DDR:n ja "muiden rauhanvoimien" näkemyksiä maailmanpolitiikasta. Seura järjesti muun muassa sosialististen maiden elokuvien esityksiä ja taidenäyttelyitä.
1980-luvun puolivälissä seuralla oli 24 paikallisosastoa.
Kääpiökuoriaiset
Kääpiökuoriaiset (Ptiliidae) on haiskiaismaisten yläheimoon kuuluva kovakuoriaisheimo.
Tämän runon haluaisin kuulla
Tämän runon haluaisin kuulla on Yle Radio 1:ssä lähetetty radio-ohjelma, jossa kuuntelijat voivat soittaa tai lähettää runotoiveitaan runonlausujille. Ensimmäinen toiveruno-ohjelma kuultiin 7. lokakuuta 1967. Ohjelman perusti toimittaja Mirjam Polkunen ja sitä ovat juontaneet Polkusen jälkeen Juha Virkkunen, Satu Koskimies, Pekka Milonoff, Tarleena Sammalkorpi, Eeva Luotonen, Pietari Kylmälä ja Kaisa Pulakka. Ohjelmassa lausuttuja runoja on myös julkaisu kolmena kokoelmakirjana ja äänitteinä.
Ohjelman 40-vuotisjuhlalähetys lähetettiin 10.11.2007. 50-vuotisjuhlalähetys oli 23.12.2017.
Kääpiökuoriaiset
Ulkonäkö ja koko
Kääpiökuoriaiset ovat nimensä mukaisesti erittäin pieniä, alle 1 mm mittaisia. Niiden ruumis on soikean puoleinen ja kupera. Joiltakin lajeilta puuttuvat peitinsiivet ja joiltakin myös lenninsiivet. Toisilla lajeilla nämä siivet kuitenkin ovat: Peitinsiivet ovat mustat, harmaat tai punaruskeat ja lenninsiivet ovat pitkät, kapeat ja reunoilta sukaselliset. Niiden väri toimii suojavärityksenä.
Tämän runon haluaisin kuulla
Koura-erikoispalkinto 2014
Media-alan koulutusrahasto Kouran vuosittaisen palkintojenjaon yhteydessä vuonna 2014 Tämän runon haluaisin kuulla -ohjelmasarjan tekijät Tarleena Sammalkorpi ja Sari Siekkinen palkittiin erikoispalkinnolla:
"Ohjelma on klassikko, joka uudistuu teemalähetysten, loistavien tulkitsijoiden ja kuuntelijoiden ansiosta. Se on tuonut esiin mitä moninaisimman kuulijajoukon rakastamia tekstejä, kaivanut arkistoista kirjailijoiden itsensä lukemia harvinaisuuksia ja esitellyt uusia lausuntataiteilijoita. Toiverunojen myötä ohjelma on kasvattanut uusia lyriikan ystävien ikäluokkia jo vuodesta 1967 saakka. Tässä ohjelmassa ja tämän ohjelman äärellä herkistyvät niin runoilijat, kuuntelijat, lausujat kuin toimittajatkin."
Kääpiökuoriaiset
Levinneisyys ja elinympäristö
Kääpiökuoriaisia tavataan kosteilla paikoilla. Niitä esiintyy kasviaineksen, lehtikarikkeen ja karjanlannan seassa sekä lahopuissa ja kompostissa.
Chrysalis Records
Chrysalisilla oli jakeluyhteistyösopimus Island Recordsin kanssa vuoteen 1976 asti, jolloin se alkoi hoitaa jakelunsa itse.
Vuonna 1979 Chrysalis osti yhdysvaltalaisen folk-levymerkin Takoma Records ja teki sen johtajasta Denny Brucesta Chrysalisin johtajan. later becoming Director of Marketing of Chrysalis Records.
1980-luvulla Chrysalisin menestys oli suurimmillaan, kun sen artisteihin lukeutuivat Ultravox, Spandau Ballet, Billy Idol, Pat Benatar, Blondie sekä Huey Lewis and the News.
Chrysalis-levymerkki myytiin vuonna 1990 EMI-yhtiölle, joka siirsi merkin artistit muille merkeilleen ja lopetti Chrysalisin. Kun Universal Music Group osti EMIn, monien EMI:n levymerkkien katalogit laitettiin myyntiin, ja Chrysalis-katalogi päätyi Warner Music Groupin haltuun.
Markku Kyllönen
Markku ”Kynä” Kyllönen (s. 15. helmikuuta 1962 Pielisjärvi) on suomalainen entinen jääkiekkoilija ja nykyinen jääkiekkovalmentaja. Hän edusti urallaan muun muassa Joensuun Jokipoikia, Kärppiä, SaiPaa ja NHL-seura Winnipeg Jetsiä.
Pelaajaura
Markku Kyllönen aloitti SM-liigauransa SaiPassa, jossa pelasi kauden 1985–1986. SaiPa kuitenkin putosi SM-liigasta, ja hän siirtyi seuraavalle kaudelle pelaamaan Oulun Kärppiin. Kärpät voitti liigan runkosarjan ja pelasi finaalisarjassa Tapparaa vastaan, mutta hävisi sen. Kesällä 1987 Winnipeg Jets varasi Kyllösen NHL:ään kahdeksannella kierroksella. Hän jäi kuitenkin pelaamaan vielä kaudeksi Oulun Kärppiin ennen kuin siirtyi Winnipeg Jetsin paitaan kaudelle 1988–1989. Kyllösen vuosi Pohjois-Amerikassa sujui lähinnä AHL-joukkue Moncton Hawksin riveissä, jossa hän pelasi 60 ottelua tehoin 14+20. Hänen joukkuekavereihinsa kuuluivat muun muassa Hannu Järvenpää, Darren Boyko, Thomas Draper ja Luciano Borsato. Winnipegin paidassa Kyllönen pelasi yhdeksän ottelua, joissa syntyi kaksi syöttöpistettä. Hän palasi SM-liigan kaudeksi 1989–1990 liigaan nousseeseen kasvattajaseuransa Joensuun Jokipoikien riveihin, jossa pelasi aina vuoteen 1995 asti. Kyllönen pelasi viimeisen kautensa tanskalaisessa Odensen joukkueessa vuonna 2000.
Pelaajauran jälkeen
Sittemmin Kyllönen on toiminut pääasiassa juniorien valmentajana ja jääkiekkoleirien ohjaajana Jokipojissa. Hän on toiminut Vaasan Sportin edustusmiehistön apuvalmentajana liigatasolla. Kaudelle 2019–2020 Kyllönen siirtyi Dornbirner EC:iin EBEL-liigaan apuvalmentajaksi.
Muuta
Koulutukseltaan Kyllönen on merkonomi.
Burgasin kansainvälinen lentoasema
thumb|250px|Burgasin lentoaseman lennonjohtotorni.