cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Luettelo Bonesin henkilöistä
Päähenkilöt
Tri Camille Saroyan, tuttavallisesti Cam, on rikostieteellisen osaston päällikkö Jeffersonian instituutissa. Camille esiteltiin toisen tuotantokauden ensimmäisessä jaksossa Tri Goodmanin palkattua hänet Tri Brennanin ollessa lomalla. Camille syntyi Bronxissa ja hän toimi New Yorkissa ennen virkaansa Jeffersoniassa. Toisen tuotantokauden alussa hänellä ja Tri Brennanilla oli vaikeuksia työskennellä yhdessä erilaisten työtapojen vuoksi. Tri Saroyan ja Booth seurustelivat ennen kuin Tri Saroyan liittyi Jeffersonian instituuttiin. Parin suhde oli alkaa uudelleen kunnes Tri Saroyan lähes kuoli sarjamurhaaja Howard Eppsin myrkytettyä hänet ja Boothin tajutessa kaikkien itsensä lähellä olevien joutuvan vaaraan. Camillella on adoptiotytär Michelle ja hän seurustelee harjoittelija Arastoo Vazirin kanssa. Yhdeksännellä tuotantokaudella Camillen opiskeluaikainen huonetoverinsa varastaa hänen identiteettinsä. Myöhemmin Camille tapailee Angelan mentoria. Viimeisellä kaudella Camille menee Arastoon kanssa naimisiin ja he adoptoivat kolme poikaa.
Neljännen kauden lopussa Boothin ollessa koomassa Camille kuvataan poliisina, jonka pari on Jared Booth. Sarjan hitchcockmaista murhamysteeriä muistuttavassa 200. jaksossa hänet kuvataan palvelijaksi tekeytyneeksi huijariksi ja jalokivivarkaaksi, joka murhasi työllistäjänsä.
Tri Sweets on psykologi, jonka Booth ja Brennan palkkasivat FBI:n huomattua heidän välistensä konfliktien vaikuttavan työsuhteeseen. Sweets on myös koulutettu profiloija ja hänelle jopa tylsä laboratoriotyö on mielenkiintoista ja jännittävää. Hän alkaakin auttaa Boothia ja Brennania myös rikosten selvittämisessä. Hän on kirjoittanut kirjan Boothin ja Brennanin suhteen kehittymisestä. Neljännellä kaudella Sweets alkaa tapailla Jeffersonianin harjoittelija Daisy Wickiä, joka synnyttää Sweetsin kuoltua Seeley-pojan. Sweets kuolee kymmenennen tuotantokauden ensimmäisessä jaksossa.
Neljännen kauden lopussa Boothin ollessa koomassa, Lance kuvataan baarimikkona. Vastauksena kysymykseen miksi ihmiset kertovat hänelle asioita, hän vastaa; "Olen baarimikko, eli käytännöllisesti katsoen psykologi." James Aubrey on nuorempi FBI-agentti, jonka organisaation johto asettaa seuraamaan Seeley Boothia tämän palatessa vankilasta. Hän seuraa Boothia ja auttaa ratkaisemaan Sweetsin kuolemaan liittyvän salaliiton FBI:n sisällä. Tämän jälkeen hän liittyy osaksi tutkintatiimiä. Aubrey on älykäs, innokas ja herkkä mutta saattaa välillä kuitenkin olla kopea. Häntä voi myös kuvata omalaatuiseksi henkilöksi. Hän rakastaa syömistä ja väittää jatkuvan syömisensä johtuvan alhaisesta verensokerista. Hänellä myös laaja tietämys muun muassa kemiasta. Kun Aubrey oli 13-vuotias, hänen isänsä, taloushuijari, pakeni Kroatiaan jättäen poikansa ja tämän äidin tyhjän päälle. Tämän takia hän vihaa Yhdysvaltain rikkainta prosenttia, Boothin mukaan jopa enemmän kuin hän itse. Aubreyn isän toiminta vaikuttaa häneen vieläkin, vaikka hän itse auttoi isänsä kiinniottamisessa. Aubrey on huolissaan Boothista tämän peliriippuvuuden takia. Aubreyn vihjataan olevan ihastunut Jessica Warreniin, erääseen Jeffersonianin harjoittelijaan ja myöhemmin he käyvät usein treffeillä. Ensimmäinen suudelma tapahtuu, kun Aubrey vetäisee Jessican pois kaahaavan auton tieltä. Myöhemmin Jessica haluaa erota.
Sarjan hitchcockmaista murhamysteeriä muistuttavassa 200. jaksossa hänet kuvataan gigolona.
Perheenjäsenet
Russ on Temperance Brennanin veli, joka jätti Temperancen ollessaan 19-vuotias ja tämän ollessa 15-vuotias. Seitsemänvuotiaana Russin isä käski häntä olemaan käyttämättä enää koskaan nimeä Kyle Keenan. Kun Russ ja Temperance olivat lapsia, he olivat hyvin läheisiä. Lähdettyään kotoa Russ rikkoi usein lakia. Hän toimi mekaanikkona Pohjois-Carolinassa.
Max on Temperance ja Russ Brennanin isä. Hän anasti itselleen kuolleen miehen henkilöllisyyden ja muutti myös perheensä henkilöllisyyksiä suojellakseen heitä väkivaltaisilta pankkirosvoilta. Matthew Brennanina Max toimi fysiikanopettajana ja hänen vaimonsa kirjakauppiaana. Vuoden 1991 jouluna Max ja hänen vaimonsa jättivät lapsensa yksin kotiin, eivätkä enää ikinä palanneet turvatakseen lapsiensa elämän. Tri Brennanin ratkaistua äitinsä murha, Max varoitti Brennania etsimästä häntä. Kun Russista tuli FBI:n agenttien kohde, Maxin oli pakko tappaa miehet. Max tavattiin toisen kerran jaksossa "The Killer in the Concrete" kun Tri Brennan pyysi häneltä apua löytääkseen kidnapatun Boothin. Pelastettuaan Boothin, Max karkaa Tri Brennanin autolla. Myöhemmin Booth pidätti Maxin jaksossa "Stargazer in a Puddle". Eräässä jaksossa Max kysyi Boothilta makaako hän Temperancen kanssa ja vaikutti yllättyneeltä ettei niin ole. Sitten hän tivasi Boothilta johtuiko se sitä että hän on homo, Temperance ei ole tarpeeksi viehättävä vai koska Temperancen isä on sarjamurhaaja uskoen olevansa itse heidän suhteensa este. Viimeisellä kaudella Max kuolee ampumahaavoihin.
Tri Brennanin pikkuserkku, joka kutsuttiin viettämään joulua tri Brennanin ja tämän isän, Max Keenanin luo viidennellä kaudella. Brennan ei pidä Margaretista tämän luotaan työntävän persoonallisuuden vuoksi ja koska tällä on fiksaatio siteerata Benjamin Franklinia. Booth panee merkille huomattavan yhtäläisyyden tri Brennanissa ja Margaretissa ja heidän olevan aivan sisarusten näköisiä. Jouluillallisen aikana tri Brennan ilmaisee, ettei pidä Margaretin tavasta siteerata alituisesti Benjamin Franklinia ja että hän haluaisi mieluummin kuulla mitä Margaret itse ajattelee. Margaret sanoo Brennanin lauseen olleen kiltein asia mitä kukaan on tälle sanonut.
Jared Booth on Seeleyn nuorempi veli. Hän esiintyi ensimmäisen kerran neljännen kauden jaksossa "The Con Man in the Meth Lab", jossa hän saapui Washingtoniin uuteen työhänsä Pentagonissa. Jared hurmaa Brennanin parin mennessä treffeille. Vaikka Jared vaikuttaakin yhtä pätevältä ja vastuulliselta kuin veljensäkin, Jaredilla on oma historiansa: Cam kertoi Jaredin joutuneen pulaan ja Seeleyn ottaneen syyt niskoilleen. Toisessa jaksossa Jared riskeerasi oman työpaikkansa auttaakseen Brennania pelastamaan Seeleyn, kun sarjamurhaaja jätti tämän kuolemaan. Nähty viimeksi jaksossa "The Dentist in the Ditch". Jaredin kerrotaan kuolleen 11. tuotantokauden ensimmäisessä jaksossa.
Seeley Boothin ja Rebecca Stinsonin poika, joka asuu tällä hetkellä äitinsä kanssa. Rebecca uhkasi, ettei Booth saisi enää ikinä nähdä Parkeria, jollei tämä jättäisi Rebeccan uutta poikaystävää rauhaan. Parker on läheinen isänsä kanssa ja vihaa Vermontia, kuten myös äitinsä uutta poikaystävää Brentiä. Parker tykkää Christinestä, Hankista ja äitipuoli Temperancesta.
Boothin entinen tyttöystävä ja hänen poikansa, Parkerin äiti. Kun Seeley sai tietää Rebeccan olevan raskaana hän kosi tätä, mutta Rebecca kieltäytyi. Myöhemmin selviää, että Rebecca ei suostunut kosintaan, koska hän ei halunnut olla "yksi niistä naisista" eikä hän halunnut joutua toisten tuomittavaksi. Myöhemmin hän paljastaa Temperancelle toivovansa ettei olisi pilannut hänen ja Seeleyn "hetkeä" ja ajattelee tunteeko Seeley samoin. Michelle Welton on Camille Saroyanin adoptiotytär. Hänen ollessaan pieni lapsi hänen isänsä seurusteli Camin kanssa, mutta he erosivat. Cam ja Michelle olivat tuolloin hyvin läheisiä. Michellen isän jouduttua murhatuksi Cam adoptoi Michellen ja heidän välilleen syntyy taas äiti–tytärsuhde. Michelle on tällä hetkellä opiskeilija Columbian yliopistossa. Hän seurusteli Finn Abernathyn kanssa seitsemännellä tuotantokaudella.
Työtoverit
Caroline Julian on liittovaltion syyttäjä. Hän esiintyi ensimmäisen kerran ensimmäisen tuotantokauden jaksossa "The man in the Morgue", jonka jälkeen hän esiintyi vielä kolmessa jaksossa; toisen tuotantokauden jaksoissa "Judas on a Pole", "The Man in the Mansion ja "Stargazer in a Puddle". Luonteeltaan Caroline on erittäin vaativa ja määräilevä, jopa Brennaniakin enemmän. Hänellä on syvä käsitys hallituksesta ja siitä miten tapauksia kuuluisi käsitellä. Caroline ja Booth ovat ilmeisesti olleet joskus ystäviä ja Caroline uskookin tämän vaistoihin ja uskoihin, vaikka hän onkin usein varuillaan Brennanin vähemmän ortodoksista metodeista.
Neljännen kauden lopussa Boothin ollessa koomassa Caroline kuvattiin Boothin ja Brennanin yökerhon asianajajana. Sarjan hitchcockmaista murhamysteeriä muistuttavassa 200. jaksossa hänet kuvataan yökerhon omistajana.
Myöhemmin Clarkista tulee tohtori ja vakituinen työntekijä sekä oman historian osastonsa johtaja. Clark alkaa pikkuhiljaa avautumaan elämästään muulle tiimille eikä enää ole niin virallisen jäykkä.
Neljännen kauden lopussa, Boothin ollessa koomassa Clark kuvataan rap-muusikkona, joka toivoo voivansa soittaa Boothin ja Brennanin yökerholla. Booth kieltäytyy buukkaamasta häntä, sillä tämä veli (Grayson Barasa) oli jengin johtaja. Sarjan hitchcockmaista murhamysteeriä muistuttavassa 200. jaksossa hänet kuvataan Hodginsin assistenttina luonnonhistoriallisessa museossa.
Daisyn suuri idoli on Tri Brennan, ja hän ärsyttää koko tiimiä lakkaamattomalla hölinällään ja intensiivisyydellään, jonka vuoksi heidän on pakko antaa tälle potkut. Myöhemmin Daisy alkaa seurustella Lance Sweetsin kanssa. Sweets ylipuhuu Brennanin antamaan Daisylle uuden tilaisuuden töissä, ja naiset alkavat tulla paremmin toimeen. Sweetsin kuoleman jälkeen Daisy synnyttää Seeley-pojan.
Neljännen kauden lopussa Boothin ollessa koomassa Daisy kuvataan Boothin ja Brennanin yökerhon emännöitsijänä. Sarjan hitchcockmaista murhamysteeriä muistuttavassa 200. jaksossa hänet kuvataan seurapiirinaisena.
Nigel-Murray työskentelee laboratorioassistenttina eikä hän ole vielä valmistunut tohtoriksi. Hän on englantilainen ja ilmeisen ylpeä siitä. Nigel-Murray on yksi kolmesta assistentista jotka korvaavat Zack Addya kolmannen tuotantokauden jälkeen. Hän esiintyi ensimmäisen kerran jaksossa "The He in the She", kun Tri Saroyan vei hänet rikospaikalle ja Tri Brennan lähetti hänet takaisin labraan. Hän kuolee tarkka-ampujan erehdyksessä ampuessa hänet Boothin sijasta.
Neljännen kauden lopussa Boothin ollessa koomassa Vincent kuvataan Boothin ja Brennanin yökerhon DJ:nä.
Wendell esiintyi ensimmäisen kerran jaksossa "The Perfect Pieces in the Purple Pond" Tri Brennanin lupaavimpana oppilaana. Jakson aikana hän tulkitsee väärin Tri Brennanin kysymyksen vanhempien naisten tapailusta ja kysyy asiasta Angelalta. Hän sanoo Angelalle ettei ole varma mitä tehdä, sillä hän tarvitsee työtä harjoittelijana/assistenttina sillä hän on ihmisille velkaa. Angela olettaa hänen olevan velkaa mafialle, mutta lopulta paljastuu että Wendell on velkaa naapurustolleen, joka maksoi hänen college-opintonsa. Samassa jaksossa paljastuu, että hän nyrkkeili kultaiset hanskat nuoruudessaan. Toisen kerran Wendell esiintyy jaksossa "The Bone That Blew". Kolmannella esiintymis kerrallaan ("The Fire in the Ice") paljastetaan, että Wendell on Boothin amatööri jääkiekkojoukkueen "The Fed Cases" jäsen. Jaksossa "The Girl in the Mask" Tri Brennanin tutkittua tämän henkilökohtaisia tiedostoja hän kommentoi, "Wendellillä on eniten potentiaalia" ja Booth huomauttaa "plus hän on jotenkuten normaali" (josta Booth pitää). Viidennellä kaudella Wendell seurustelee vähän aikaa Angelan kanssa, mutta pari eroaa. Yhdeksännellä kaudella Wendellillä todetaan syöpä.
Neljännen kauden lopussa Boothin ollessa koomassa Wendell kuvataan portsarina Boothin ja Brennanin yökerholla. Sarjan hitchcockmaista murhamysteeriä muistuttavassa 200. jaksossa hänet kuvataan reportterina.
Colin Fisher on väliaikainen laboratorioassistentti, joka nähtiin ensimmäisen kerran jaksossa "The Crank in the Shaft". Jaksossa "The Princess and the Pear" hänen tulevaisuuttaan Jeffersonianin instituutissa epäillään hänen tunnustettuaan Tri Saroyanille maanneensa erään murhaepäillyn kanssa. Fisher saa kuitenkin jatkaa työssään. Fisher on ollut mielisairaalassa, mistä ilmeisestikin oli hyötyä hänen synkkyydelleen. Myöhemmin hänestä tulee tohtori.
Neljännen kauden lopussa Boothin ollessa koomassa Fosher kuvataan Boothin ja Brennanin yökerhon kokkina.
Neljännen kauden viimeisessä jaksossa Arastoo esiintyy Boothin ja Brennanin yökerhon mahdollisena ostajana. Sarjan hitchcockmaista murhamysteeriä muistuttavassa 200. jaksossa hänet kuvataan jalokiviin erikoistuneeksi diileriksi. Finn Abernathy on kotoisin Pohjois-Carolinasta. Hän aloittaa Jeffersonianissa harjoittelijana, mutta joutuu hetkellisesti luopumaan tehtävästään, kun paljastuu että hänellä on rikosrekisteri. Hän muun muassa hyökkäsi isäpuolensa kimmppuun veitsen kanssa suojellakseen äitiään ja häntä myös syytettiin isäpuolensa kuolemasta. Finn saa kuitenkin jatkaa harjoittelijana. Hän myös seurusteli Michelle Weltonin kanssa.
Oliver Wells on eräs Jeffersonianin harjoittelijoista. Hän on huippuälykäs mutta kuitenkin todella röyhkeä ja ajattelee olevansa jopa Brennanin yläpuolella. Wellsillä ei ole ystäviä eikä hänestä oikein kukaan tunnu pitävän.
Rodolfo Fuentes on kuubalainen rikosantropologi, joka työskentelee Jeffersonianissa harjoittelijana. Aiemmin hän työskenteli Kuuban hallitukselle, mutta pakeni maasta ja sai turvapaikan Yhdysvalloista. Hän on pirteä ja iloinen mutta ylimielinen omasta viehätysvoimastaan.
Sarjan hitchcockmaista murhamysteeriä muistuttavassa 200. jaksossa hänet kuvataan Carolinen yökerhossa esiintyvänä viihdyttäjänä ja Jessican puolisona. Jessica Warren on yksi Jeffersonianin harjoittelijoista. Hän on hyvin älykäs ja valmistui 19-vuotiaana yliopistosta vuosikurssinsa parhaimpana. Jessica syntyi ja kasvoi opetus- ja kasvatusyhteisössä, minkä takia hän on luovuuden kannalla tiedettä tehtäessä, vastakohtana Brennanin tiukasti logiikkaan pohjaavalle ajattelutavalle. Hän kerää alkuaineita. Jessica ja Audrey alkavat seurustella mutta myöhemmin Jessica haluaa eron.
Sarjan hitchcockmaista murhamysteeriä muistuttavassa 200. jaksossa hänet kuvataan Carolinen yökerhossa esiintyvänä laulajana ja Rodolfon puolisona.
Tri Beth White on vanhempi rikosantropologi, joka muun muassa kehitti laitteen jonka pohjalta Angela kehitti on Angelatroninsa. Hän on tutkijana hyvin tarkka, ja Brennan kadehtii häntä.
Tri Wyatt on psykiatri, joka on koulutettu oikeustieteelliseen psykologiaan ja joka palkattiin arvioimaan agentti Seeley Booth jaksossa "The Girl in the Gator" Boothin ammuttua jäätelöautoa. Aluksi Booth suhtautuu terapiaan skeptisesti, mutta lopulta hän ystävystyy Tri Wyattin kanssa ja kutsuu häntä nimellä "Gordon Gordon", joka perustuu Tri Wyattin tapaan esitellä itsensä; "Gordon, Gordon Wyatt". Bones alkaa myös kutsua häntä nimellä "Gordon Gordon". Boothin mukaan Tri Wyatt on "täysin englantilainen." Tri Wyatt ottaa osaa myös "tihrujen" elämiin jaksossa "The Priest in the Churchyard", kun Booth pyysi Brennania terapiaan kanssaan selvittääkseen heidän suhteensa ongelmat. Brennan, joka on toistuvasti näyttänyt inhoa psykologiaa kohtaan, näyttää kiintyneen Tri Wyattiin, koska kaikki tämän sanoma on niin selvää että Brennan vie jopa Angelan tämän luokse Angelan ollessa epävarma kuinka vastata Hodginsin pyyntöön muuttaa yhteiseen asuntoon. Tri Wyatt palasi jaksossa "Mayhem in the Cross" työskenneltyään Interpolin kanssa. Myöhemmin Tri Wyatt julkisti jäävänsä eläkkeelle ja ilmoittautuneensa kokkikouluun. Hän ansaitsee ravintolaansa Michelin-tähden.
Erikoisagentti Tim Sullivan on FBI:n agentti, joka esiteltiin toisella tuotantokaudella Tri Brennanin rakkauden kohteena. Hän esiintyi sarjassa kolmesti, joista ensimmäinen kerta oli jaksossa "The Girl in the Gator", jossa hän työskentelee Tri Brennanin kanssa Boothin ollessa terapiassa. Brennan epäili aluksi Timin vilpittömyyttä tämän laajojen kiinnostuksen kohteiden ja harrastusten vuoksi. Hänellä on tutkinnot liikeopista ja taidehistoriasta, ja hän on valmistunut ensihoitajaksi, puusepäksi ja rikosprofiloijaksi. Booth kuitenkin vakuutti hänet siitä, että Sully ottaa työnsä vakavasti ja mainitsi tämän menettäneen työparinsa. Työskenneltyään Brennanin kanssa Sully pyysi tätä ulos, mihin Brennan suostui innokkaasti. Parin suhde muuttuu vakavammaksi ja jaksossa "The Boneless Bride In The River" Sully pyytää Brennania mukaansa Karibianmerelle uudelle veneelleen, jolle hän antoi nimen Temperance. Brennan kuitenkin kieltäytyy. Sully sanoo Brennanille palaavansa vuoden sisällä. Sully ei ikinä palannut vuoden sisällä vaan rakastuu 28-vuotiaaseen oboen soittajaan.
Erikoisagentti Payton Perotta on FBI:n agentti. Hän esiintyi kolmessa jaksossa, joista ensimmäinen oli "Fire in the Ice", täyttäen Boothin paikan Jeffersonian tiimissä, Boothin ollessa murhaepäilty, kidnappauksen uhri ja lopulta työkyvytön.
Sam Cullen on FBI:n sijaisjohtaja, josta tiedetään vain vähän; hänellä on vaimo ja tytär, jolla on keuhkosyöpä. Jaksossa "The Graft in the Girl" paljastetaan, että tytär sai syövän laittomasta luun osasta; Brennan ja Booth saivat selville, ja pidättivät rikoksesta vastuussa olleen rikollisen. Sam yrittää pitää Boothin kaikesta ajan tasalla, mutta ei pidä Tri Brennanin osallistumisesta FBI:n tutkintoihin.
Marcus Geier on oikeustieteen ja FBI:n teknikko. Hän esiintyi jaksossa "Spaceman in the Crater" broadcast-lähettimen avulla. Kolmannella kaudella hahmolle annettiin nimi ja hänet nähtiinkin useassa jaksossa, joista ensimmäinen oli "Soccer Mom in the Mini-Van". Hänen tehtävänsä on välittää rikospaikan todisteet Boothille ja/tai "tihruille".
Kausi 1
Howard Epps on sarjamurhaaja, joka esiintyi ensimmäisellä ja toisella tuotantokaudella. Epps esiteltiin jaksossa "A Man on Death Row", jossa hän oli vanki joka piti teloittaa kahden päivän kuluessa, hänen lakimiehensä palkatessa Brennanin ja Boothin puhdistamaan miehen maineen. He saivatkin teloitusta lykättyä uusien todisteiden ilmetessä; mutta todisteet olivat kaksi ruumista, jotka oli tapettu samaan tapaan kuin alkuperäiset Eppsin epäillyt uhritkin. Booth tajusi Eppsin toivoneenkin, että he löytäisivät ruumiit ja teloitusta lykättäisiin sen vuoksi. Vankilassa ollessaan hän alkoi seurustella naimisissa olevan Carolinen kanssa, joka tiesi Eppsin olevan syyllinen, mutta uskoi tämän olevan silti hyvä ihminen. Suurin osa Eppsin uhreista oli vaalea hiuksisia teinityttöjä. Epps kuoli lopulta Boothin yrittäessä pelastaa hänet putoamasta Brennanin parvekkeelta.
Epps esiintyi toisen kerran jaksossa "The Blonde in the Game", jossa hän on vieläkin vankilassa, ohjaa rikoskumppaniaan seuraaviin murhiin ja jättää johtolankoja Brennanille ja tämän työryhmälle, jotta he saisivat seuraavat uhrit selville. Kun Brennan ja Booth saavat rikoskumppanin kiinni Brennanin on pakko ampua tämä pelastaakseen viimeisen uhrin hengen. Kun Eppsiltä kysellään motiivia, hän paljastaa "pelin" tarkoituksen olleen saada Brennan ampumaan ihminen, jota hän ei aikaisemmin ollut tehnyt. Kuten Epps suunnittelikin, Brennan tuntee syyllisyyttä tapettuaan miehen, mutta pääsee lopulta sen yli.
Viimeisen kerran Epps esiintyy jaksossa "The Man in the Cell", jossa Epps pakenee vankilasta tulipalon aikana, varastaen palomiehen univormun ja jättäen tämän ruumiin omaan selliinsä. Pakonsa jälkeen Brennanista tulee hänelle pakkomielle ja pelaa peliä, jonka tarkoitus on saada Brennan tuntemaan itsensä vastuulliseksi uhrien kuolemista. Epps testaa Brennania ja tämän työryhmää jättäen vihjeitä, jotka johtavat uhrien luo, joista yksi on hänen vaimonsa, Caroline. Hän jättää johtolankoihin myös ansoja, tappaen lähes Zackin räjähdyksessä ja Tri Saroyanin tämän hengitettyä Carolinen päässä ollutta myrkkyä. Brennanin ja Boothin saatua Epps loukkuun Brennanin asuntoon, Epps juoksee parvekkeelle ja putoaa kuolemaansa, vaikka Booth yrittikin pelastaa hänet.
Kausi 2
Heather Taffetista ei tiedetä paljoakaan. Hän eli erittäin hiljaista elämää ja työskenteli FBI:n agentti ja otti haudankaivajan tapauksen työkseen koska sitä aikaisemmin tutkinut tapettiin. Heather oli jossain vaiheessa naimisissa voidakseen vuokrata varastotilan valheellisella identiteetillä. Varastoa Heather käytti kidnappaus välineidensä piilottamiseen. Jaksossa "Aliens in a Spaceship", Heather kidnappasi Brennanin ja Hodginsin ja piti heitä panttivankinaan.
Kaksi kautta myöhemmin, jaksossa "The Hero in the Hold", hän kidnappasi Boothin saadakseen todisteet siitä, että Hodgins oli varastanut FBI:lta. Heather tappoi Thomas Vegan, joka kirjoitti kirjan haudankaivajasta, mutta Brennan päätteli, että Vega mursi ainakin yhden tappajan kylkiluista kohtalokkaan tappelun aikana. Brennanin epäilykset Heatheria kohtaan heräsivät, kun tämä tuli noutamaan Vegan ruumista muttei pystynyt nostamaan toista kättään. Brennan vahvistaa, että Heather on murtanut kylkiluunsa lyömällä oikeaan kohtaan. Jared Booth kuulustelee Taffetia saadakseen selville missä hänen veljensä on, mutta Taffet ei suostu kertomaan. Brennan lyö Taffetia laukulla ja lopulta Seeley Booth löydetään ajoissa.
Myöhemmin Taffet joutuu oikeuteen. Brennan ja Hodgins syyttävät häntä ensin omasta kidnappauksestaan, mutta pudottavat sitten omat syytteensä, jotta he voivat tutkia Taffetin uhriksi epäillyn 10-vuotiaan pojan kuolemaa. Näyttää että todisteet eivät riitä hänen tuomitsemiseensa, ja Max Brennan yrittää ampua hänet, jottei hänestä olisi enää vaaraa. Max kuitenkin epäonnistuu. Taffet todetaan lopulta oikeudessa syylliseksi.
Taffet anoo uutta käsittelyä tapaukselleen. Ollessaan tulossa uuteen käsittelyyn oikeustalolle hän joutuu itse tarkka-ampujan uhriksi oikeustalon edessä ja kuolee.
Muut
Sid Shapiro on kiinalaisen ravintolan, Wong Fun omistaja. Sidillä on kyky tietää tarkalleen mitä tarjota asiakkaalle kysymättä, vaikka hän ottaakin myös tilauksia vastaan. Booth on Wong Fun kanta-asiakas ja Sidin henkilökohtainen ystävä; jaksossa "The Man in the Fallout Shelter" Sid toi Boothin pojan vierailemaan Boothin luona Jeffersonian ollessa karanteenin alla.
Oliver Laurier esiintyi ensimmäisen kerran sarjan pilottijaksossa Cleo Louise Ellerin murhan epäiltynä, johon hänellä oli pakkomielle. Jakson loppua kohden Oliver saa pakkomielteen Tri Brennanista, ja vainoaakin tätä paikasta toiseen. Seuraavan kerran hänet nähdään toisen kauden jaksossa "The Bodies in the Book", jossa häntä epäillään taas murhasta. Hän tunnustaa olevansa "Brennanite" - Tri Brennanin rikosromaanien lojaali fani - mutta häntä ei todettu murhaajaksi, sillä hän pyörtyy aina nähdessään verta.
Idealistinen lakimies, joka on kuolemanrangaistusta vastaan. Hänestä tulee Howard Eppsin puolustusasianajaja, mutta saatuaan tietää Eppsin suorittaneen kyseiset murhat ja lykänneensä itse teloitusta, hän masentuu.
Politiikkaan erikoistunut toimittaja, Boothin tyttöystävä kuudennella tuotantokaudella. Booth tapasi Hannahin ollessaan armeijan palveluksessa Afganistanissa. Boothin palattua Washingtoniin Hannah seuraa häntä ja alkaa itsekin työskennellä kaupungissa. Hannah ystävystyy vähitellen Brennanin kanssa.
Pienet rukoukset
Pienet rukoukset on Samuli Putron soolouran kuudes studioalbumi. Se julkaistiin 1. maaliskuuta 2019.
Levyltä julkaistiin single ”Ilmasta tehtyjä” 22. marraskuuta 2018. Se kertoo ”kahdesta ihmisestä, jotka ovat olleet toistensa elämissä sekä rakastavaisina että ystävinä. He ovat toistensa historia, nykyisyys ja tulevaisuus, vaikka eivät sitä aina olisi tahtoneet.”
Albumin tiimoilta Putro piti samannimisen, yhdeksänosaisen konserttisarjan Helsingin Ateneumissa tammi–helmikuussa 2019.
Jorma Kakko
Jorma Gunnar Kakko (16. kesäkuuta 1930 Kanneljärvi – 5. tammikuuta 1963 Lahti) oli suomalainen keskimatkojen juoksija. Hänen uransa ajoittui samaan aikaan kolmen kovan Olavin eli Salosen, Salsolan ja Vuorisalon uran kanssa. Urallaan Kakko edusti Lahden Urheilijoita.
Jorma Kakko nousi suomalaisten keskimatkojen juoksijoiden kärkikastiin 1950-luvun alkupuoliskolla. Kauden 1954 Kalevan kisoissa hän saavutti SM-hopeaa 1 500 metrillä ja nousi maaotteluedustajaksi. Lisäksi hän edusti Suomea muun muassa Bernin EM-kisojen 1 500 metrillä sijoittuen kymmenenneksi selvittyään alkuerästään finaaliin. Suomen Urheilulehti kirjoitti syksyllä 1954 arviossaan, että ”Jorma Kakko ja Olavi Salsola olivat kesän lupaavimmat tulokkaat”.
Seuraavana vuonna Kakko uusi SM-hopean. Suomalaiset kilpailivat ensi kerran Neuvostoliitossa, ja Jorma Kakko kuului Moskovassa kilpailleeseen joukkueeseen. Kauden aikana juostuissa SM-viesteissä Kakko oli mukana voittoisassa Suomen ennätyksen tehneessä 4 × 400 metrin sekä 4 × 800 metrin Lahden Urheilijoiden joukkueissa. Samana vuonna Kakosta tuli kolmas suomalainen 800 metrin 1.50:n alittaja Denis Johanssonin ja Olavi Salsolan jälkeen.
Seuraavalla kauden Kalevan kisoissa Kakko saavutti SM-pronssia 1 500 metrillä ja viestissä Kakko Lahden Urheilijoiden ankkurina uusi 4 × 800 metrin mestaruuden. Olympiavuosi 1956 meni kuitenkin osaksi pilalle kilpailukaudella tapahtuneen loukkaantumisen vuoksi, ja olympiamatka Melbourneen jäi saavuttamatta. Kuitenkin hän oli mukana muun muassa marraskuun 1956 Unkari–Suomi-maaottelussa Budapestissä ja juoksi oman lajinsa lisäksi pikaviestijoukkueessa. Kaudesta 1957 tuli Kakon uran paras. Samalla hän siirtyi myös pitemmille matkoille eli 3 000 ja 5 000 metrille. Hän teki 1 500 metrillä ennätyksensä 3.43,2. Hän saavutti kaudella SM-pronssia niin 800 kuin 1 500 metrillä. Seuraavalla kaudella Kakko saavutti vihdoin Kalevan kisoissa Suomen mestaruuden, mutta matka oli 5 000 metriä. Lisäksi tuli kolme maaotteluvoittoa Ranskaa, Ruotsia ja Englantia vastaan. Keväällä oli tullut jo kultaa maastojuoksun lyhyellä matkalla. EM-kisaedustus Tukholmassa ei sujunut kuitenkaan suunnitelmien mukaan, sillä hän jäi 5 000 metrillä alkueriin.
Jorma Kakko päätti uransa kauden 1959 jälkeen. Hän sijoittui vielä viidenneksi Kalevan kisoissa 1 500 metrillä tutun Olavi-kaksikon Salonen–Vuorisalo ollessa kärjessä.
Urallaan Kakko edusti Suomea 16 maaottelussa ja 2 EM-kisoissa.
Työurallaan Jorma Kakko, Lahteen sodan jälkeen siirtynyt evakkonuorukainen, toimi hallimestarina Lahden kaupungin elintarvikelaboratoriossa. Jorma Kakon elämä päättyi 32-vuotiaana äkilliseen sairauskohtaukseen 5. tammikuuta 1963.
Saavutuksia
, ,
Managerialismi
Managerialismi eli johtamisvaltaisuus tarkoittaa (yksilö)johtamisen edellytysten lisäämistä ja johtamisen alan laajentamista korostavaa aatetta, joka heijastuu yksilöiden arvoihin, asenteisiin ja käyttäytymiseen, poliittis-hallinnollisten ohjelmien tavoitteisiin, organisaatioiden rakennepiirteisiin ja toimintakäytäntöihin. Managerialistisilla reformeilla tarkoitetaan toimintaohjelmia ja -poliitikoita, joiden tavoitteena on muokata organisaatioita, järjestelmiä ja niiden ohjausta johtamisen alaa laajentavaan suuntaan.
Managerialismin lähtökohdat
Managerialismin varhaiset lähtökohdat liittyvät teollisen yhteiskunnan muotoutuessa tapahtuneeseen palkka- ja ammattijohtajuuden syntymiseen ja eriytymiseen omistajuudesta erityisesti liikkeenjohtamisen piirissä.
Yksilölähtöiset johtamisteoriat muodostuivat tällöin tehokkaan liikkeenjohtamisen malliksi, mutta niiden soveltaminen julkiseen toimintaan yhdistyy vasta sotienjälkeiseen hyvinvointivaltiokehitykseen.
Managerialismi ja hyvinvointiyhteiskuntien kehittäminen
1980-luvulla managerialistista ajattelua ryhdyttiin soveltamaan laajasti myös julkisen hallinnon ja palvelutuotannon kehittämisessä.
Julkisessa hallinnossa managerialismi liittyy läheisesti New Public Management -ajatteluun, mutta rajautuu erityisesti johtamiseen, johtamisen edellytyksiin sekä johtamisen konteksteja muokkaaviin reformeihin liittyväksi käsitteeksi.
Managerialismin retorisia perusteluja ovat olleet muun muassa toiminnan tehostaminen ja tuottavuuden lisääminen vastineeksi verorahoille ja julkisen toiminnan uskottavuuden palauttaminen toiminnan oletetun tehostumisen kautta.
Managerialistisia hallintoreformeja on toteutettu erityisesti Margaret Thatcherin kaudelta alkaen Isossa-Britanniassa, mutta laajasti myös useimmissa muissa OECD-maissa.
Pitkäjärvi (Keuruu)
Pitkäjärvi on Keski-Suomessa Keuruulla Sällinkylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 13,2 hehtaaria, se on 1,0 kilometriä pitkä ja 250 metriä leveä. Järvellä on kartan mukaan yksi saari. Sen rantaviivan pituus on 2,6 kilometriä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Pihlajaveden reitin valuma-alueella (35.48), jonka Vihtamonpuron valuma-alueeseen (35.487) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 167,3 metriä mpy.
Callinicumin taistelu
thumb|300px|Rooman ja Persian välinen raja 500-luvulla. thumb|300px|Azarethes vahvistaa vasenta siipeään ja roomalaisten oikea siipi lyödään pakoon. thumb|300px|Roomalaisten ratsuväki pakenee, mutta joukko jalkaväkeä onnistuu suojaamaan armeijan perääntymistä, kunnes persialaiset vetäytyvät. Callinicumin taistelu käytiin 19. huhtikuuta 531 Itä-Rooman ja sassanidien Persian joukkojen välillä lähellä Callinicumin kaupunkia (nykyinen Rakka Syyriassa) Eufratjoen varrella. Taistelussa Azarethesin johtamat persialaiset kukistivat itäroomalaisen sotapäällikkö Belisariuksen johtaman armeijan.
Itä-Rooman valtakunta ja sassanidien Persia olivat vuodesta 527 käyneet sotaa Iberian ja Mesopotamian hallinnasta. Persialaiset olivat voittaneet aluksi useita taisteluita, kunnes itäroomalainen sotapäällikkö Belisarius kukisti Persian armeijan Daran taistelussa. Vuoden 531 alussa persialaiset päättivät tehdä yllätyshyökkäyksen Eufratin eteläosaan. Persialaiset ryöstelivät roomalaisaluetta ja yrittivät sitten palata takaisin omalle puolelleen. Belisariuksen armeija sai kuitenkin heidät kiinni pääsiäisenä 531. Aikalaishistorioitsija Prokopioksen mukaan Belisarius ei olisi halunnut taistella, mutta taipui lopulta sotilaidensa painostuksesta.
Murha junassa
Murha junassa (engl. Murder, She Said) on brittiläinen rikoselokuva vuodelta 1961. Elokuva perustuu Agatha Christien romaaniin Paddingtonista 16.50 (engl. 4:50 from Paddington).
Callinicumin taistelu
Alivoimasta huolimatta persialaiset mursivat roomalaisten oikean siiven läpi ja ajoivat vihollisen pakosalle. Pieni joukko roomalaista jalkaväkeä onnistui kuitenkin suojaamaan armeijan vetäytymistä Eufratin yli persialaisten perääntymiseen asti. Taistelun jälkeen Itä-Rooman keisari Justinianus I nimitti Constantioluksen tutkimaan Belisariuksen toimintaa, mutta lopulta syytteistä luovuttiin. Belisarius joutui kuitenkin luopumaan virastaan, ja hänet kutsuttiin takaisin Konstantinopoliin. Itä-Rooma ja Persia solmivat rauhan vuonna 532.
Murha junassa
Juoni
Neiti Marple näkee, kuinka nainen kuristetaan hengiltä ohi kulkevassa junassa. Hän kertoo näkemästään poliisille, mutta häntä ei uskota, koska hänen kuvailemaansa naista ei löydetä. Marple päättelee, että ruumis heitettiin ulos liikkuvasta junasta ja aloittaa omat tutkimuksensa.
Callinicumin taistelu
Taustaa
Itä-Rooma ja sassanidien Persia olivat olleet sodassa vuodesta 527. Sodan syitä olivat muun muassa Persian kuninkaan Kavadhin yritys käännyttää väkisin Iberian kuningaskunnan kristittyjä zarathustralaisuuteen. Iberialaiset kapinoivat persialaisia vastaan ja pyysivät apua Itä-Rooman keisarilta Justinukselta, joka lupasi auttaa heitä. Samaan aikaan Itä-Rooman ja Persian välejä hiersi kiista kuningas Kavadhin pojan Khosraun adoptiosta. Kavadh oli pyytänyt Justinusta adoptoimaan Khosraun ja varmistamaan tämän pääsyn Persian valtaistuimelle isänsä kuoleman jälkeen. Suunnitelma kuitenkin kaatui Justinuksen neuvonantajien vastustukseen, koska roomalaiset pelkäsivät, että Khosrau olisi voinut vaatia Itä-Rooman valtaistuinta itselleen. Sen sijaan roomalaiset ehdottivat, että Khosrau adoptoitaisiin rajoitettuun germaaniseen tapaan, mistä persialaiset loukkaantuivat.
Persialaiset menestyivät sodassa aluksi hyvin: he valtasivat Iberian ja torjuivat roomalaisten sotapäälliköiden Sittaan ja Belisariuksen hyökkäyksen Persarmeniaan. Keisari Justinuksen kuoltua elokuussa 527 keisariksi nousi Justinianus I. Roomalaiset yrittivät rakentaa linnoituksen Thannurikseen Nisibiksen eteläpuolelle, mutta persialaiset toivat armeijansa paikalle ja kukistivat roomalaiset. Tämän jälkeen roomalaiset yrittivät rakentaa uuden linnoituksen Minduokseen Nisibiksen pohjoispuolelle, mutta kärsivät jälleen tappion. Vuosi 529 kului rauhanneuvotteluiden merkeissä, ja samana vuonna Justinianus nimitti sotapäällikkö Belisariuksen valtakunnan itäisten joukkojen ylipäällikköksi, magister militum per Orientemiksi. Belisarius sai tehtäväkseen valmistella hyökkäystä Persiaa vastaan ja eteni armeijansa kanssa Daraan. Hän sai seurakseen magister officiorum Hermogeneen, jonka oli määrä auttaa joukkojen organisoinnissa. Persialaiset lähettivät kuitenkin armeijansa paikalle kesällä 530. Seuranneessa taistelussa Belisarius ja Hermogenes saivat merkittävän voiton Persian armeijasta. Taistelun jälkeen persialaiset hyökkäsivät roomalaisten hallitsemaan Armeniaan mutta kärsivät tappion Satalan taistelussa Sittasta ja Dorotheosta vastaan.
Murha junassa
Juoni
Marple laskelmoi aikatauluja (juna Paddingtonista 16.50) ja päättelee, että ruumis on haudattu junaradan vieressä sijaitsevalle Ackenthorpen kartanon pihamaalle. Hän hakeutuu kotiapulaiseksi kartanoon ja alkaa selvittää tapausta.
Callinicumin taistelu
Taustaa
Vuoden 531 alussa persialaisten komentaja Azarethes noudatti arabiliittolaistensa lakhmidien neuvoa ja teki yllätyshyökkäyksen Eufratin eteläpuolella, kauaksi niiltä alueilta, joihin taistelut olivat keskittyneet. Aikalaishistorioitsija Prokopioksen mukaan tämä oli ensimmäinen kerta, kun persialaiset olivat hyökänneet tältä suunnalta. Azarethesin armeijaan kuului 15 000 ratsumiestä, mukana lakhmidien kuningas al-Mundhirin johtamat 5 000 miestä. Hyökkäys yllätti Belisariuksen, eikä hän aluksi ollut varma, oliko kyseessä vain harhautus vai täysimittainen invaasio. Emmittyään hetken Belisarius jätti varuskuntia Mesopotamian kaupunkeihin ja lähti marssimaan Eufratin yli persialaisia vastaan. Persialaiset ryöstelivät roomalaisten Eufratensiksen ja Syyrian provinsseja, mutta heidän etenemisensä pysähtyi Belisariuksen joukkojen saavuttua Khalkikseen. Daran taistelun jälkeen Konstantinopoliin palannut Hermogenes lähetettiin vahvistusten kanssa takaisin itään, ja hänen joukkonsa liittyivät Belisariuksen armeijaan Barbalissoksessa. Vaikka Belisarius oli käskenyt joukkojaan välttämään taistelua vihollisen kanssa, oli hunnikomentaja Sunicas hyökännyt oma-aloitteisesti ruoankeruussa olleen persialaisjoukon kimppuun. Belisarius oli suuttunut tästä, mutta Hermogenes sai miehet sopimaan riitansa. Belisariuksella oli komennossaan jalka- ja ratsuväestä koostuva 25 000 miehen armeija, johon kuului kuninkaansa al-Harithin (tai Arethas kreikkalaisittain) johtamat 5 000 ghassanidia.
Nähdessään roomalaisten suuremman armeijan lähestyvän Azarethes päätti perääntyä kohti Persian rajaa. Belisariuksen joukot seurasivat päivämarssin verran perässä ja käyttivät hyväkseen persialaisten hylkäämiä leirejä. Vaikka persialaisilla oli vain ratsuväkeä, ryöstösaaliit ja vangit hidastivat heidän matkantekoaan. Lopulta roomalaiset tavoittivat Persian armeijan pääsiäistä edeltävänä päivänä 18. huhtikuuta 531 lähellä Callinicumin kaupunkia (nykyinen Rakka Syyriassa) Eufratjoen varrella. Prokopioksen mukaan Belisarius ei olisi halunnut taistella, koska persialaiset olivat jo perääntymässä omalle puolelleen ja koska taistelu pääsiäisenä olisi ollut epäkunnioittavaa Jumalaa kohtaan. Lisäksi sotilaiden olisi pitänyt paastota pääsiäisenä, ja he olisivat siten olleet liian voimattomamia taistelemaan. Hermogenes oli samaa mieltä, mutta sotilaat eivät kuitenkaan halunneet päästää persialaisia pakenemaan tai vaihtoehtoisesti jatkamaan takaa-ajoa autiolle erämaalle, missä joukkojen olisi ollut vaikea löytää itselleen ruokaa. Sotilaiden painostuksesta Belisariuksen oli lopulta myönnyttävä, ja roomalaiset valmistautuivat taisteluun.
Taistelun kulku
Belisarius järjesti joukkonsa taisteluun aamulla 19. huhtikuuta 531. Roomalaisten vasenta sivustaa suojasi Eufratjoki, ja oikealla maasto nousi loivasti ylöspäin. Rooman armeija järjestettiin yhteen taistelulinjaan. Vasemmalla siivellä oli jalkaväki, jota komensi Justinianuksen henkivartiokaartin sotilas Petrus. Heidän oikealla puolellaan oli Belisariuksen komennossa roomalainen ratsuväki, ja hänen oikealla puolellaan Simmasin ja Sunicasin johtama hunniratsuväki. Sitten tulivat Ascanin johtama yksikkö roomalaista ratsuväkeä ja vastavärvätty ainakin 2 000 miehen vahvuinen lykaonialainen jalkaväki, joista Prokopioksen mukaan osa oli värvätty myös Isauriasta Vähästä-Aasiasta. Heidän komentajistaan ei ole varmaa tietoa. Prokopioksen mukaan lykaonialaiset olivat sotaretken alussa Longinoksen ja Stefanakioksen komennossa, mutta ei tiedetä, komensivatko he lykaonialaisia myös Callinicumissa. Prokopioksen mukaan lykaonialaisten komentajat kuolivat Callinicumin taistelussa, mutta hän ei kuitenkaan nimeä heitä. Aikalaiskronikoitsija Johannes Malalaksen mukaan Stefanakios kuoli taistelussa, mutta hän ei yhdistä tätä lykaonialaisiin. Sen sijaan Malalaksen mukaan lykaonialaisia johtivat Dorotheos ja Mamas. Longinos mainitaan myöhemmin Belisariuksen henkivartijana vuonna 538, joten on mahdollista, että hän ja Stefanakios olivat Belisariuksen henkivartiokaartin sotilaita, jotka komensivat lykaonialaisia sotaretken alussa mutta jättivät sitten komennon Dorotheokselle ja Mamasille Callinicumissa. Lykaonialaisen jalkaväen oikealla puolella armeijan oikealla siivellä, missä maasto nousi hieman, oli al-Harithin 5 000 ghassanidia.
Myös persialaisten puolella Azarethes järjesti joukkonsa yhteen taistelulinjaan. Eufrat suojasi persialaisten oikeaa sivustaa, ja vasemmalla siivellä olivat lakhmidit vastapäätä ghassanideja. Azarethes itse asettui armeijan keskelle.
Taistelu alkoi osapuolten ampuessa nuolia toisiaan kohti. Prokopioksen mukaan persialaiset pystyivät ampumaan enemmän nuolia, mutta roomalaiset olivat ottaneet hunnien tekniikoita käyttöönsä, ja heidän nuolensa läpäisivät paremmin persialaisten haarniskoja, joten osapuolet olivat suunnilleen tasaväkisiä. Azarethes päätti pian keskittyä roomalaisten taistelulinjan heikoimpaan kohtaan eli sen oikeaan siipeen. Hän käski etulinjan yksiköiden jatkaa ampumista sitoakseen roomalaiset paikoilleen. Azarethes käytti hyväkseen taistelun sekasortoa ja pölypilviä ja käski Persian armeijan takarivien siirtyä persialaisten vasemmalle siivelle vahvistamaan lakhmideja. Belisarius ei maastonmuotojen takia nähnyt tätä liikettä.
Tällöin Petruksen johtama roomalainen jalkaväki asettui joen varrelle puolustusasemiin ja suojasi perääntyviä roomalaisia, ja todennäköisesti se pelasti Belisariuksen ja monien muiden hengen. Petruksen joukot pitivät asemansa iltaan asti, jolloin persialaiset viimein vetäytyivät. Taistelun tässä kohtaa lähteet eivät ole aivan yksimielisiä tapahtumista. Aikalaishistorioitsija Prokopioksen mukaan Belisarius jalkautui ja taisteli jalkaväen kanssa iltaan asti, mutta aikalaiskronikoitsija Johannes Malalaksen mukaan taas Belisarius pakeni jo aiemmin veneellä joen yli. Malalaksen versiossa hunnijohtajat Simmas ja Sunicas taistelevat jalkaväen kanssa. Nykyhistorioitsijoiden mukaan Malalaksen versio on todennäköisesti lähempänä totuutta. Uransa alkuvaiheessa Prokopios ihaili Belisariusta ja vältti kirjoittamasta hänestä pahaa. Prokopios ei mainitse lainkaan Simmasta tai Sunicasta, vaikka kertoo muiden komentajien kohtalot. Prokopios ei myöskään mainitse keisari Justinianuksen järjestämää tutkimusta Belisariuksen toimista, vaikka Malalaksen ja aikalaishistorioitsija Zakharias Mytileneläisen ansiosta tiedetään, että se järjestettiin. Prokopios myös syytti ghassanidien päällikköä al-Harithia petturuudesta. Todennäköisesti Prokopios yritti vain suojella Belisariusta.
Taistelun jälkeen
Taistelun jälkeen keisari Justinianus lähetti Constantioluksen itään tutkimaan Belisariuksen toimintaa. Belisarius syytti Callinicumin tappiosta joukkojen kurin puutetta ja liikaa innokkuutta, ja tätä tuki myös Hermogeneen keisarille antama lausunto. Lopulta syytteistä luovuttiin, mutta Belisarius joutui luopumaan magister militumin virastaan, ja hänet kutsuttiin takaisin Konstantinopoliin.
Prokopioksen mukaan myös Persian kuningas Kavadh oli tyytymätön Azarethesin toimintaan. Voitosta huolimatta yhtään linnoitusta ei ollut vallattu ja persialaisten tappiot olivat suuret. Azarethes joutui pian kuninkaan epäsuosioon. Persialaiset käyttivät kuitenkin pian voittoa hyväkseen ja valtasivat linnoituksen Osroenessa. Samaan aikaan roomalaiset yrittivät aloittaa neuvottelut persialaisten kanssa, mutta ilman menestystä. Kesällä 531 persialaiset hyökkäsivät roomalaisten hallitsemaan Armeniaan, mutta kärsivät tappion Martyropoliksen duxia Bessasta vastaan. Roomalaiset tekivät seuraavaksi ryöstöretken persialaisten alueelle Arzaneneen, ja tämän jälkeen Kavadh lähetti armeijan valtaamaan Martyropoliksen. Kavadh kuitenkin kuoli syyskuussa 531, ja hänen jälkeensä valtaan nousi hänen poikansa Khosrau I. Tämä halusi turvata valtansa ja oli siksi valmis rauhaan roomalaisten kanssa. Rauha valtakuntien välille solmittiin vuonna 532.
Luettelo Grönlannin puolueista
Tämä artikkeli on luettelo Grönlannin puolueista.
On demand
On demand tarkoittaa palvelua tai toimintaa, joka vastaa sen käyttäjän tai asiakkaan tarpeeseen tarvittaessa tai vaadittaessa. Yleensä on demand -palvelun arvo liittyy siihen, että palvelun tarjoaja tai kuluttaja ei joudu tekemään ennakkoon taloudellisia panostuksia, vaan maksu suoritetaan vain palvelua tai toimintoa käytettäessä, ja näin myös on demand -palvelut ovat niiden käyttäjille usein normaalia edullisempia.
Holbrook
Holbrook on kaupunki Navajon piirikunnassa Arizonan osavaltiossa Yhdysvalloissa. Se on piirikuntansa pääkaupunki. Vuoden 2018 arvion mukaan Holbrookin asukasluku oli 5 093. Kaupungin pinta-ala on noin 45 neliökilometriä.
Kaupungissa ja sen ympäristössä käytiin vuonna 1887 kahden lammaspaimen suvun välinen verinen välien selvittely, Pleasant Valleyn sota. 19. heinäkuuta 1912 Holbrookin yläpuolella räjähti arviolta 190 kiloa painava meteoriitti.
Renault 20 ja 30
250px|thumb|Renault 20 250px|thumb|Renault 30 Renault 20 ja Renault 30 olivat Renault’n vuosina 1975–1984 valmistamia edustusautoja, jotka korvasivat suositun Renault 16:n. Ne olivat aikansa ylellisimmät ja kalleimmat Renaultit, ja pitkälti identtiset; 30 oli kalliimpi ja siinä oli suuremmat moottorit. Autot erottaa helposti erilaisista etuvaloistaan – Renault 20:ssä on kaksi kulmikasta umpiota, kun taas Renault 30:ssä on neljä pyöreää umpiota. Yli 622 000 R20 ja R30-mallia valmistettiin Sandouvillessa, Le Havressa, Ranskassa. Vuonna 1984 mallit korvasi Renault 25.
Renault 30
Renault 30:n moottori oli Renault’n, Peugeot’n ja Volvon yhdessä suunnittelema 2,7-litrainen V6 nimeltä PRV, jossa ei kuitenkaan käytetty suoraruiskutusta kuten Volvon 200-sarjassa. Edustuskäyttöön suunnattu 30 varustettiin pienempien Renault-mallien tapaan hatchback-takaluukulla. Se oli myös luokassaan poikkeuksellisen kevyt, omapainoltaan 1 320 kiloa.
Ntamo
Ntamo on kirjankustantamo, jonka Leevi Lehto perusti 2007. Kustantamo toimii on demand -periaatteella, eli kirjat painetaan yksi kerrallaan sitä mukaa kuin niitä tilataan.
Bronxin eläintarha
Eläintarha sai alkunsa, kun Fordhamin yliopisto myi eläintarhan maa-alueen New Yorkin kaupungille 1000 dollarilla sillä ehdolla, että alueelle perustettaisiin eläintarha ja puutarha. Eläintarha avattiin yleisölle 8. marraskuuta 1899, ja sen kokoelmiin kuului tuolloin 843 eläintä. Nykyisin eläintarhaan kuuluu kaiken kaikkiaan 4000 eläintä 650 eri eläinlajista.
Ntamo
Ntamo siirtyi toukokuussa 2017 Jarkko S. Tuusvuoren omistukseen. Tuusvuoren mukaan tieto- ja käännöskirjallisuuden osuus kustantamon julkaisutoiminnasta tulee vahvistumaan.
Helsinkiläisen Kirja kerrallaan -kustantamon lopetettua toimintansa sen kirjavalikoima siirtyi vuonna 2012 Ntamolle. Painatuksen tekee nykyään Books on Demand. Aiemmin kirjat painettiin Juvenes Printissa, yhdysvaltalaisella Lulu.comilla ja Kirja kerrallaan -kustantamon painossa.
Kustantamon kirjailijoita
Ntamo on julkaissut muun muassa seuraavien kirjailijoiden teoksia:
Cannes Classical Awards
Cannes Classical Awards oli vuonna 1995 perustettu klassisen musiikin palkinto, joka myönnetään MIDEMin musiikkimessujen yhteydessä Cannesin kaupungissa Ranskassa. Palkinnot jaettiin vuosittain parhaille taidemusiikin levytyksille noin kahdessakymmenessä eri luokassa. Sen seuraaja on vuodesta 2011 alkaen ICMA.
Philippe Ouédraogo (arkkipiispa)
pienoiskuva Philippe Ouédraogo (s. 25. tammikuuta 1945) on burkinalainen roomalaiskatolinen arkkipiispa ja kardinaali. Hänet vihittiin papiksi Kayan hiippakuntaan 14. heinäkuuta 1973 ja nimitettiin Ouahigouyan hiippakunnan piispaksi 5. heinäkuuta 1996. Piispaksi vihkiminen seurasi 23. marraskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Jean-Marie Untaani Compaoré, jota avustivat Léon-Raymond Soulier ja Constantin Guirma.
13. toukokuuta 2009 Ouédraogo sai nimityksen Ouagadougoun arkkipiispaksi. Vuonna 2014 hänet ylennettiin kardinaaliksi.
Asa Radio
Historiaa
Arvo Andrea Sakrelius (syntynyt 23. joulukuuta 1898, isä pienyrittäjä Johan Sakrelius, äiti Amanda) oli turkulainen sähköasentaja, joka oli valmistanut ensimmäisen kidekoneensa vuonna 1922. Arvo oli jo koulupoikana kiinnostunut kemiasta, fysiikasta ja sähköopista. Viipurissa asuva sukulainen otti 15-vuotiaan pojan apulaiseksi sähköliikkeeseen. Turkuun palattuaan 17-vuotiaana hänellä oli sähköasentajan paperit taskussaan. Hän rakensi sen jälkeen radiovastaanottimia kellariverstaassaan, kunnes perusti Radioliike Arvo Sakrelius -nimisen yrityksensä 27. syyskuuta 1927. Ensimmäinen toimintapiste sijaitsi Kaskenkatu 1:ssä. Perustajan apuna oli yksi henkilö. Samana vuonna muutettiin Eerikinkatu 20:een, josta oli vuokrattu kahden huoneen ja keittiön asunto. Vuonna 1930 yritys muutettiin osakeyhtiöksi ja nimeksi tuli Asa Radio Oy. Sana Asa tuli Arvo A. Sakreliuksen nimestä. Vuoden 1934 lopulla yrityksen palveluksessa oli 15 työntekijää.
Keväällä 1935 Asa Radio Oy muutti Yliopistonkatu 12:ssa sijaitsevaan tehdasrakennukseen, jonka alakertaan sijoitettiin metalliosasto ja yläkertaan kokoomo. Vuonna 1936 vuokrattiin vanha tennishalli Brahenkatu 8:n kiinteistöstä. Työntekijöitä oli jo 120. Asa Radio Oy perusti vuonna 1937 sivuliikkeen Poriin ja seuraavana vuonna Raumalle ja Forssaan. Vuonna 1938 toimitettiin markkinoille 12 000 vastaanotinta. Keskiluokan vastaanotin maksoi tuolloin noin 3 000 markkaa, mikä vastaa sekatyömiehen kolmen kuukauden bruttopalkkaa.