cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Luettelo Vihreiden Niittyjen esiintyjistä
Vuosi 2005
Anne Mattila, Antero Mertaranta, Arto Kantoniemi, Berit & Suerte, Ceres, Danny & D'Voices, Erkki Räsänen, Ewa Kaarela, Halavatun papat, Hanna Hirvonen, Ilpo Kaleva ja Kyytipojat, Islanders, Jaakko Säkkinen, Jaana Säkkinen, Juha Vartiainen & Variaatio, Juhani Markola, Johnny Guitars, Kai Gideon, Kari Tapio, Kati Fors, Katja Pietilä, Kirka, Lasse Luutu, Leningrad Cowboys, Lipsaset, Lumottu Maa, Marja-Liisa Kuosmanen Marko Lundberg, Martti Metsäkedon Tanssiorkesteri, Mikko Alatalo, Rosette, SF-Blues: Mikko Kuustonen, Pepe Ahlqvist, Heikki Silvennoinen ja Jukka Tolonen, Simo Saastamoinen, Steelers, Taljanka, Tiina Ruuska, Tomi Metsäketo, Viihdeorkesteri Kilimun, Viikate, Örisevät
Juontajina: Arto Kantoniemi, Heikki Hietamies, Kike Elomaa, Klaus Thomasson, Maarit Niiniluoto
Muita esiintyjiä: Kalervo Kärki
Vuosi 2004
Aikamiehet Aki Hietala, Anna Eriksson, Anssi Kela, Arto Kantoniemi & Täysikuu, Arvo Pienimäki, Bablo, Cantus firmus, Eino Grön, Erik Lindström, Erkki Räsänen, Esa Nieminen, Esko Rahkonen, Ewa Kaarela, Halavatun Papat Duo, Jari Roth, Juha Simola, Juha Vartiainen & Variaatio, Kaija Pietilä, Kati Fors, Kilimu, Kiurun Laulu, Kiuruveden Naislaulajat, Laura Voutilainen, Lea Laven, LeeWings, M. A. Numminen & Pedro Hietanen, Maria Lund, Marita Taavitsainen, Marja-Liisa Kuosmanen, Martti Metsäkedon Tanssiorkesteri, Matti Esko, Matti ja Teppo, Mikko Alatalo, Satelites, Simo Saastamoinen, Steelers, Tamara Lund, Turo's Hevi Gee, Vicky Rosti ja Menneisyyden Vangit, Vieno Kekkonen, Virpi Piippo & Pelurit, Ässät, Örisevät
Juontajina: Heikki Hietamies, Kike Elomaa, Klaus Thomasson
Stenopus hispidus
Stenopus hispidus on trooppisten vesien pieni, puhdistajarapuihin (Stenopodidea) kuuluva äyriäinen. Sitä tavataan luonnossa koralliriutoilla sekä Indopasifisella merialueella että Atlantin länsiosassa. Se elää tyypillisesti 2–4 metrin syvyydessä. Se on myös suosittu meriakvaarioiden asukas. pienoiskuva|280px|vasen Itse rapu kasvaa suurimmillaan noin kuusisenttiseksi, mutta sen tuntosarvet ovat pitemmät kuin varsinainen ruumis. Vartalo on valkopohjainen, harvakseltaan punaraitainen, saksissa raidat ovat suunnilleen tasaleveitä punaisia ja valkeita. Kaksi takimmaista jalkaparia on hentoja, läpikuultavia, mutta etummaiset jalat ovat tukevat ja antavan lisäpontta ravun saksille.
Alainen Kortejärvi
Alainen Kortejärvi Kortejärvi on Päijät-Hämeessä Padasjoella Vakkilan kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 11,1 hehtaaria, se on 700 metriä pitkä ja 250 metriä leveä. Järvellä on kartan mukaan yksi saari. Sen rantaviivan pituus on 1,8 kilometriä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Päijänteen alueella (14.22), jonka Heinjoen valuma-alueeseen (14.223) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 153,1 metriä mpy.
Yläinen Kortejärvi
Maantietoa
Järven pinta-ala on 5,0 hehtaaria, se on 400 metriä pitkä ja 300 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,4 kilometriä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Päijänteen alueella (14.22), jonka Heinjoen valuma-alueeseen (14.223) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 153,1 metriä mpy.
Töyhtölintuhaukka
Töyhtölintuhaukka (Accipiter trivirgatus) on haukkojen heimoon kuuluva lintulaji. Sitä tavataan Bhutanissa, Bruneissa, Kambodžassa, Kiinassa, Intiassa, Indonesiassa, Laosissa, Malesiassa, Myanmarissa, Nepalissa, Filippiineillä, Singaporessa, Sri Lankassa, Taiwanissa, Thaimaassa ja Vietnamissa.
pienoiskuva|vasen|Aikuiset ovat päältä tumman harmaanruskeita. Huomaa töyhtö. Lajin elinpiiriä ovat subtrooppiset ja trooppiset alavat ja vuoristometsät sekä maaseudun puutarhat.
Kuvaus
Koiraalla on tummanruskea kruunu, harmaat posket ja mustat viiksi- ja kaularaidat. Vaaleaa alapuolta kuvioittavat ruosteenruskeat juovat rinnassa ja raidat vatsassa. Suuremman naaraan pää on ruskeampi, ja alapuolessa on ruskeita raitoja ja juovia. Nuorella linnulla on pääsulissa vaaleat reunukset, ja alapuolella sen perusväri on pikemminkin vaaleanruskea kuin valkoinen.
Sen lento on luonteenomaisesti ”hidasta räpyttelyä, suoraa liukumista”, kuten muillakin Accipiter-suvun lajeilla, esimerkiksi kanahaukalla.
Esiintymisalue ja ekologia
Töyhtölintuhaukka pesii Etelä-Aasiassa. Se on etupäässä alavien seutujen lintu eikä se ole muuttolintu, edes talvisin ylävillä alueilla Bhutanissa Himalajan esivuoristossa ja Intian Dehradunin piirin Sal-metsissä (Shorea robusta). Näissä maissa esiintymisalueensa pohjoisrajoilla se on kuitenkin hyvin harvinainen. Sitä tavataan lähinnä subtrooppisilla ja lämpimillä trooppisilla alueilla.
Sukulaistensa tavoin tämä salamyhkäinen metsälintu saalistaa metsän lintuja, nisäkkäitä ja matelijoita turvautuen yllätykseen, kun se lentää oksalta huomaamatta saaliinsa kimppuun. Sen rakentaa puuhun risupesän ja munii kaksi tai kolme munaa.
Töyhtölintuhaukan loisena esiintyy ischnoceran alalahkoon kuuluva täilaji Degeeriella storeri; ja toistaiseksi se on kyseisen täin ainoa tunnettu isäntälaji. Toisaalta Kurodaia fulvofasciataa, töyhtölintuhaukassa loisivaa amblycera-alaheimoon kuuluvaa täitä, tavataan yleisesti petolinnuissa kaikkialla holarktisella alueella.
Töyhtölintuhaukka on Hongkongissa suojelun piiriin kuuluva laji. Sitä tavataan siellä Kam Shan Country Parkissa.
Alalajit
Se jakautuu yhteentoista alalajiin:
Kabelo Kgosiemang
Kabelo Kgosiemang (s. 7. tammikuuta 1986 Rakhuna) on botswanalainen yleisurheilija, joka kilpailee korkeushypyssä. Hän on voittanut viisi kultamitalia Afrikan-mestaruuskilpailuista ja kaksi Afrikan kisoista. Kgosiemang on ollut mukana yksissä olympialaisissa, Pekingin kisoissa 2008. Siellä hän oli parhaana afrikkalaisena 29:s. Hän sijoittui MM-kilpailuissa Osakassa 2007 yhdeksänneksi, Moskovassa 2013 kymmenenneksi ja Berliinissä 2009 13:nneksi sekä karsiutui loppukilpailusta Daegussa 2011 ja Pekingissä 2015. Dohan sisäratojen MM-kilpailuissa 2010 hän oli kuudes.
Kgosiemangin ennätys on 234 cm, jonka hän hyppäsi Afrikan-mestaruuskilpailuissa 2008. Sisäradoilla hänen paras suorituksensa on 228 cm, jonka hän on hypännyt kahdesti vuonna 2010.
The Witch
The Witch (tyyliteltynä The VVitch, tunnetaan myös alaotsikolla A New England Folktale) on vuonna 2015 ensi-iltansa saanut kanadalais-yhdysvaltalainen yliluonnollinen kauhuelokuva, jonka on ohjannut ja käsikirjoittanut Robert Eggers. Sen pääosia esittävät Anya Taylor-Joy, Ralph Ineson, Kate Dickie, Harvey Scrimshaw, Ellie Grainger ja Lucas Dawson.
Elokuva sijoittuu 1630-luvulle, ja seuraa puritanilaista perhettä, joka kohtaa pahan voimia heidän uusienglantilaisen maatilansa lähettyvillä.
The Witch sai maailmanensi-iltansa Sundancen elokuvajuhlilla 27. tammikuuta 2015. Elokuva sai positiivisen vastaanoton kriitikoilta ja se tuotti 40 miljoonaa dollaria maailmanlaajuisesti.
Revenio Group
Revenio Group Oyj (aiemmin Done Solutions) on suomalainen terveysteknologiakonserni, jonka liiketoiminnan ytimen muodostavat silmänpainemittarit.
Historia
Done Solutions syntyi 2001, kun Digital Open Network Environment Oyj Done jakautui kahdeksi yritykseksi: Done Solutions Oyj:ksi ja Mgine Holding Oyj:ksi, joka sulautui Reach-U Holding Oyj:hin. Done Solutions muutti nimensä Revenio Groupiksi huhtikuussa 2009.
Revenio Group osti italialaisen oftalmologisten laitteiden valmistajan CenterVuen vuonna 2019 noin 59 miljoonan euron kauppahinnalla. CenterVuen liikevaihto oli 18,6 miljoonaa euroa vuonna 2018. Revenio katsoi yrityskaupan laajentavan merkittävästi sen tuoteportfoliota ja parantavan yhtiön asemaa glaukooman diagnostiikassa. Yrityskaupan myötä Timo Hildén siirtyi Revenio Groupin toimitusjohtajan paikalta senior advisor -tehtävään edistämään CenterVue-integraatiota.
Mikko Moilanen aloitti Hildénin seuraajana Revenio Groupin toimitusjohtajana elokuussa 2019. Hän tuli tehtävään Granon toimitusjohtajan paikalta. Moilanen jätti Revenion kuitenkin jo saman vuoden marraskuussa, minkä jälkeen Timo Hildén nimitettiin väliaikaiseksi toimitusjohtajaksi. Eron syynä kerrottiin olleen näkemyserot yhtiön kehittämisestä.
Liiketoiminta
Revenio-konsernin Terveysteknologia-segmentin muodostavat Icare Finland Oy:n, osteoporoosin seulontaan ja seurantaan keskittyvän Oscare Medical Oy:n ja Revenio Research Oy:n liiketoiminta. Revenio Groupin tavoitteena on kehittää entistä tehokkaampia ja helposti käyttöönotettavia menetelmiä tunnistaa kansanterveydellisesti merkittäviä sairauksia jo niiden alkuvaiheessa. Yhtiön seulontateknologiat ovat keskittyneet glaukooman, osteoporoosin, ihosyövän ja astman tunnistamiseen ja niiden hoitoprosessin aikaiseen mittaamiseen.
Kiichirō Hiranuma
Kiichirō Hiranuma (25. lokakuuta 1867 Okayama – 22. elokuuta 1952) oli japanilainen juristi ja poliitikko, joka toimi Japanin pääministerinä vuonna 1939. Toisen maailmansodan jälkeen hänet tuomittiin Tokion sotarikostuomioistuimessa elinkautiseen vankeuteen.
Hiranuman isä oli Tsuyaman klaaniin kuulunut samurai. Hiranuma valmistui lakimieheksi Tokion yliopistosta vuonna 1888 ja työskenteli sen jälkeen oikeuslaitoksessa. Hän oli Tokion ylioikeuden johtajana, Japanin korkeimman oikeuden (Dai-shin'in) yleisenä syyttäjänä ja oikeusministeriön osastonjohtajana. Vuosina 1911–1912 hän oli apulaisoikeusministerinä ja sai sen jälkeen nimityksen valtion pääsyyttäjäksi. Vuonna 1921 hänet nimitettiin korkeimman oikeuden puheenjohtajaksi. Hiranuma oli oikeusministerinä Gonnohyōe Yamamoton hallituksessa vuosina 1923–1924, minkä jälkeen hänet nimitettiin parlamentin ylähuoneen sekä valtakunnanneuvoston jäseneksi. Samana vuonna 1924 Hiranuma perusti taantumuksellisen ja kiihkokansallismielisen Kokuhonsha-seuran, jonka jäseniksi liittyi monia vaikutusvaltaisia poliitikkoja, upseereita ja liikemiehiä.
Hiranuma oli vuodesta 1926 valtakunnanneuvoston varapuheenjohtaja. Hän myötävaikutti 1930-luvulla moniin Japanin ulkopolitiikan tärkeisiin päätöksiin, kuten Japanin eroamiseen Kansainliitosta, Washingtonin laivastosopimuksen irtisanomiseen ja Antikomintern-sopimuksen allekirjoittamiseen. Vuoden 1936 epäonnistuneen vallankaappausyrityksen jälkeen Hiranuma nimitettiin valtakunnanneuvoston puheenjohtajaksi. Hän jatkoi tehtävässä vuoteen 1945. Hiranuma oli pääministerinä tammikuusta elokuuhun 1939, mutta erosi Molotov-Ribbentrop-sopimuksen julkistamisen jälkeen. Hän oli vielä sisäministerinä joulukuusta 1940 heinäkuuhun 1941. Hiranuma oli myös yksi keisari Hirohiton ylimmistä neuvonantajista, jushineista, ja siten päätöksenteon ytimessä koko toisen maailmansodan ajan. Sodan lopussa vuonna 1945 Hiranuma kannatti yhä taistelun jatkamista.
Hiranuma oli yhtenä syytetyistä voittajavaltioiden sodan jälkeen vuosina 1946–1948 järjestämässä Tokion oikeudenkäynnissä. Hänet todettiin syylliseksi useisiin rikoksiin rauhaa vastaan ja tuomittiin elinkautiseen vankeuteen. Hänet armahdettiin vuoden 1952 alussa ja hän kuoli myöhemmin samana vuonna vapaudessa.
Mih’ail Tšyhir
Mihail Mikalajevitš Tšyhir (,, s. 24. toukokuuta 1948 Kapylin piirissä Minskin alueella Neuvostoliitossa) toimi Valko-Venäjän pääministerinä vuosina 1994-1996.
Tšyhir on taustaltaan Valko-Venäjän valtiollisesta kauppatieteellisestä yliopistosta valmistunut (1960) ekonomi (ekonomisti). Hän täydensi opintojaan valmistuen myös Moskovan rahoitusalan korkeakoulun Kansainvälisten kauppasuhteiden tiedekunnasta (1982). Tšyhir on naimisissa ja hänellä on kaksi lasta.
Työuransa alkuvuosina 1973-80 Tšyhir toimi valtion pankin Kletskin konttorin johtajana, sitten Neuvostoliiton valtionpankin Moskovan haaran Minskin osaston johtajana. Vuosina 1982-1986 puoluetehtävissä ja 1986- Minskin kaupungin valtiollisen pankin pääkonttorissa. 1988-1991 hallituksen varapuheenjohtajana Valko-Venäjän kansallisessa Agroprombank-pankissa. Tästä eteni kaupallisen Belagroprombank-pankin hallituksen puheenjohtajaksi.
Päästyään presidentiksi Lukašenka nimitytti 22. heinäkuuta 1994 Mihail Tšyhirin Valko-Venäjän pääministeriksi. Tästä tehtävästä Tšyhir myös sai presidentiltä pyytämänsä eron 18. marraskuuta 1996. Eroa Tšyhir haki vastalauseena presidentin valtaoikeuksien lisäämiselle (presidentin ajama referendum). Seuraajaksi pääministerinä nousi Sjarhei Linh.
Turvalupa
Turvalupa eli suojalupa voi tarkoittaa useaa eri asiaa.
Se voi tarkoittaa aiemmin käytössä ollutta ihmisen koskemattomuuden takaamiseksi tai kulkuneuvon esteettömän matkanteon mahdollistamiseksi annettua vakuutta. Samantapaiseen toimintaan liittyy myös turvakirja.
Turvaluvalla tarkoitettiin aiemmin, varsinkin toisen maailmansodan aikana järjestelyä, jossa sotaa käyvät valtiot sallivat esteettömän matkanteon vain sellaisten puolueettomien valtioiden aluksille, joilla oli sodankävijämaan antama turvalupa (.
Turvalupa oli myös aiemmin hallitsijan pakosalla olevalle rikoksesta epäillylle henkilölle antama lupaus, että tämä saa vapaasti saapua oikeudenkäyntiin ja myös vapaasti sieltä poistua. Suomen nykyinen oikeusjärjestys ei tällaista menettelyä tunne, mutta samantapaisia piirteitä oli laissa rikoksentekijäin luovuttamisesta (43/1922, 9 §). Lain mukaan valtiosta toiseen luovutettua henkilöä ei saanut syyttää tai rangaista muusta ennen luovutusta tehdystä rikoksesta kuin siitä, johon luovutus perustui. Vuonna 2020 voimassa olevan lain mukaan luovutettua henkilöä ei saa siinä valtiossa, jolle hänet luovutetaan, ilman oikeusministeriön lupaa asettaa syytteeseen tai rangaista muusta ennen luovuttamista tehdystä rikoksesta.
Johnny Green
Elämä
Green syntyi New Yorkissa vuonna 1908. Hän opiskeli New Yorkin sotilasakademiassa ja myöhemmin Harvardin yliopistossa, josta valmistui vuonna 1928. Harvardin vuosinaan hän kirjoitti sanoittaja Gus Kahnin kanssa kappaleen ”Coquette”, josta tuli hänen ensimmäisen hittinsä. Tuona aikana hän myös sovitti musiikkia Guy Lombardon ja Paul Whitemanin yhtyeille. Vuosina 1930–1933 hän työskenteli Paramountin elokuvastudiolla sovittajana ja kapellimestarina. Tunnetuimman kappaleensa ”Body and Soul” hän kirjoitti aivan uransa alkuvaiheessa vuonna 1930 näyttelijä-laulajatar Gertrude Lawrencelle. Sanoittajana toimivat Robert Sour, Frank Eyton sekä Edward Heyman, joista jälkimmäinen sanoitti monet Greenin myöhemmistä hiteistä, kuten ”Out of Nowhere”, ”Rain, Rain, Go Away”, ”I Wanna Be Loved” ja ”I Cover the Waterfront”. Muita sanoittajia, joiden kanssa Green työskenteli, olivat Johnny Mercer, Billy Rose ja Ira Gershwin. Myöhemmin Green johti studioyhtyeitä eri radio-ohjelmille, kuten The Jack Benny Show ja The Packard Hour With Fred Astaire. Hän toimi Metro-Goldwyn-Mayerin musiikillisena johtajana vuosina 1949–1959 ja johti 1960-luvun alussa muun muassa Denverin, Philadelphian, San Franciscon ja Los Angelesin sinfoniaorkestereita.
Bolvir
Bolvir on kunta Baixa Cerdanyan comarcassa, Gironan maakunnassa, Katalonian itsehallintoalueella, Espanjassa. Kunnan pinta-ala on 10,3 neliökilometriä ja asukkaita siellä on 378 (2009). Väestötiheys on 36,6 as./km².
Bolvirin naapurikunnat ovat Guils de Cerdanya koillisessa, Ger luoteessa ja lännessä, Fontanals de Cerdanya etelässä ja Puigcerdà idässä.
Kunnan alueella sijaitsevia nähtävyyksiä ovat muun muassa romaanista tyyliä edustavat kirkot Església de Santa Cecília de Bolvir ja Església de Talltorta.
Asutuskeskukset
Bolvirin asutuskeskukset ja niiden väkiluvut vuonna 2007:
Lähde:
Aiheesta muualla
left|250px|thumb|Näkymä El Remein kylään.
ComColor
ComColor on sarja Rison valmistamia tulostimia, johon kuuluu maailman nopein mustesuihkutulostin. Siinä on PIN-koodi, 8,5-tuumainen kosketusnäyttö sekä ulostulossa tilaa 3000 sivulle. Koneita on mainostettu myös niiden halvan käyttöhinnan avulla. Tulostimet voidaan yhdistää Rison HS4000 -skanneriin, jolloin siitä tulee kopiokone. HS400 skannaa papereita automaattisesti, ja yhtä nopeasti kuin ComColorit ehtivät tulostaa. Tulostimissa on myös toiminto, joka voi automaattisesti tulostaa papereihin sivunumerot, sekä tulostuksen päivämäärän.
Lista tulostimista
Alla on lista ComColor sarjan tulostimista
Ojakaali
Ojakaali (Lythrum portula, syn. Peplis portula) on vaatimaton kosteikkokasvi, jota tavataan lähes koko Euroopassa. Suomessa laji on harvinainen ja luokiteltu vaarantuneeksi lajiksi.
Ulkonäkö ja koko
Yksivuotinen ojakaali kasvaa 3–25 cm korkeaksi. Kalju varsi on rento ja tyviosasta juurehtiva. Vihreät tai punaruskeat lehdet ovat varressa vastakkain ja muodoltaan vastapuikeita tai kapean vastapuikeita. Lehdet ovat 0,5–2 cm pitkiä, lehden lapa on ruotia pidempi. Pienet, perättömät kukat ovat yksittäin lehtihangoissa. Kukkapohjus on kellomainen. Pitkään säilyvät verholehdet ovat suippoja, teriö puuttuu tai on verhiötä lyhyempi. Ojakaali kukkii Suomessa heinä-elokuussa.
Levinneisyys
Ojakaalia tavataan lähes koko Euroopassa Pyreneiden niemimaan keskiosista Venäjän keskiosiin. Pohjoisessa levinneisyysalue ulottuu Fennoskandian eteläosiin. Islannista laji puuttuu. Ojakaalia tavataan harvinaisena myös Pohjois-Afrikasta sekä Pohjois-Amerikassa Kaliforniasta, jossa se ei kuitenkaan ole alkuperäislaji. Suomessa ojakaalia kasvaa harvinaisena Etelä- ja Kaakkois-Suomessa noin Pori–Tampere–Lappeenranta-linjan korkeudelle saakka.
Elinympäristö
Ojakaali kasvaa märällä maalla tai matalassa vedessä teillä, ojissa, lammikoissa sekä järvien ja jokien rannoilla. Laji on Suomessa viime vuosikymmeninä nopeasti harvinaistunut.
Esirukous
Esirukous on rukous toisen ihmisen, ihmisryhmän tai asian puolesta. Kristillisten kirkkojen jumalanpalveluksissa on kirkon alkuajoista lähtien luettu esirukouksia kirkon, seurakunnan, papiston, valtakunnan ja sen hallitsijan, köyhien, sairaiden, leskien, orpojen, maailmanrauhan, sadon ja suotuisten ilmojen puolesta.
Raamatussa jo Abraham rukoili kuningas Abimelekin puolesta ja Jumala päästi tämän kirouksesta. Vanhassa testamentissa esirukous oli etenkin profeettojen tehtävä. Uudessa testamentissa kehotetaan pitämään esirukouksia kaikkien ihmisten ja kaikkien vallanpitäjien puolesta, jotta tyyni ja rauhallinen elämä mahdollistuisi.
Eri kirkkojen jumalanpalveluksiin liittyy yleensä esirukous. Sen paikka jumalanpalveluksessa sekä nimitys vaihtelee. Läntisen perinteen mukaisissa kirkoissa esirukous rukoillaan yleensä saarnan jälkeen messun sanaosan lopussa, ennen ehtoollis-osaa. Suomen evankelis-luterilaisen kirkon kirkkokäsikirjassa sen nimenä on "Yleinen esirukous". ja Ruotsin kirkon käsikirjassa "Kirkon esirukous". Katolinen kirkko Suomessa käyttää siitä nimitystä "Yleiset esirukoukset" Ortodoksisessa kirkossa vastaava rukous on nimeltään "Ektenia".
Kirkkokäsikirjoissa on myös useita valmiita esirukouksia, joita voidaan käyttää sellaisenaan tai muokata esimerkiksi liittämällä siihen ajankohtaisia aiheita. Suomen evankelis-luterilaisen kirkon kirkkokäsikirjassa on ohjeita siitä, mitä yleiseen esirukouikseen voidaan liittää. Se tulisi valmistella yhderssä seurakuntalaisten kanssa erikseen kutakin jumalanpalvelusta varten. Esirukouksessa tulisi rukoilla kirkon ja seurakunan puolesta, esivallan julkisen vallankäytön ja rauhan puolesta. vaikeuksissa olevien ja ajankohtaisten asioiden puolesta. Erityisiä esirukouksen muotoja ovat Pyhä Jumala -rukous (Trishagion) ja litania, joka kuuluu paastonaikaan. Ruotsin kirkon käsikirjassa on ohje, että esirukouksen tulee liittyä seurakunnan tarpeisiin ja tilanteeseen. Sen laatii jumalanpalvelusta johtava pappi yhdessä seurakuntaisten kanssa, jotka voivat myös valmistella rukouksen yksin.
Lähteet
Fürbittengebet
Vuorikalahuuhkaja
Vuorikalahuuhkaja (Ketupa flavipes ) on pöllöihin kuuluva lintu.
Tätä pöllöä tavataan Bangladeshissa, Bhutanissa, Kiinassa, Intiassa, Laosissa, Myanmarissa, Nepalissa, Taiwanissa ja Vietnamissa. Sen elinpiiriä ovat subtrooppiset ja lauhkeat metsät. Se syö kalaa, äyriäisiä, sammakoita, liskoja, käärmeitä ja pikkunisäkkäitä, kuten maamyyriä, ja erityisesti jyrsijöitä, kuten hiiriä, rottia ja myyriä. Se saalistaa myös lintuja, esimerkiksi Taiwanissa mandariinisorsia. Pöllö elää 5,5–7,7 kilometrin pituisella jokialueella.
Lintu on kooltaan 48–58 cm. Se on selkäpuolelta punaruskea tai punertava, ja siinä on tummia juovia. Sen voi sekoittaa sundankalahuuhkajaan, joka tosin on ruskeampi.
Kolhonlampi
Kolhonlampi on Pirkanmaalla Kihniössä Ratikylällä sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Parkanonjärven alueeseen. Kolhonlampi on osa Naarmijärven valuma-aluetta.
Maantietoa
Lammen pituus on 500 metriä, leveys 300 metriä ja sen pinta-ala on 10 hehtaaria. Se sijaitsee Kihniön puoleisen Kolhonvuoren luoteispuolella. Lammen pohjoispuoli on tiheästi ojitettua suota, jonka kuusitoista suo-ojaa on kaivettu lampeen asti. Kolhonvuoren rinne laskee lampeen kaakosta. Lammen laskuoja lähtee sen länsirannasta ja virtaa aluksi 700 metriä länteen ja kääntyy sitten etelään, jossa se yhtyy tai muuttuu Kolhonluomaksi. Se laskee vuorostaan laskee Heinilampeen. Lammen ranntaan ei ole rakennettu mitään ja sinne pääsee polkuja pitkin metsäautotieltä, joka poikkeaa Kihniön keskustasta tulevalta tieltä.
Wayne Wilkins
Wayne Wilkins on brittiläinen musiikkituottaja ja lauluntekijä. Hänen tuottamiinsa lauluihin lukeutuu muun muassa Cheryl Colen ”Fight for This Love”, mikä oli Britannian singlelistan ensimmäisellä sijalla. Hän tuotti myös lauluja Natasha Bedingfieldin esikoisalbumille Unwritten. Wilkins on tuottanut lauluja Kylie Minoguelle, kirjoittanut lauluja yhdessä Pinkin kanssa ja miksannut yhden No Doubtin albumeista.
Wilkins on myös osa sanoittaja/tuottaja-ryhmää nimeltä The Runaways yhdessä Rico Loven, Sam Wattersin ja Louis Biancaniellon kanssa.
Gemini-palkinto
Gemini-palkinto (Gemini Awards) oli vuosina 1986–2011 jaettu Kanadan elokuva- ja televisioakatemian palkinto, jota myönnettiin Kanadan englanninkielisille televisiotuotannoilla. Gemini-palkinto korvasi aiemman ACTRA-palkinnon. Gemini- ja Genie-palkinnot puolestaan yhdistettiin vuonna 2013 Canadian Screen Awards -palkinnoiksi.
Gemini-palkintoja annettiin alkujaan 87 kategoriassa, mutta vuonna 2011 kategorioita oli jo 114. Sen yhteydessä jaettiin myös joitakin erikoistunnustuksia, kuten elämäntyöstä annettava Earle Grey -palkinto. Itse Gemini-palkinto oli pronssiset kasvojen ääriviivat. Sen oli suunnitellut muotoilija ja taiteilija Scott Thornley.
Elokuva- ja televisioakatemian vuonna 2012 tehdyn tutkimuksen perusteella se päätti yhdistää Gemini- ja Genie-palkinnot. Ensimmäinen Canadian Screen Awards -gaala pidettiin maaliskuussa 2013. Akatemian toimitusjohtajan Helga Stephensonin mukaan elokuva- ja televisiopalkintojen yhdistämisen taustalla oli saada suurempaa huomiota kummallekin alalle.
Bruno Sojka
pienoiskuva|Bruno Sojka vuonna 1935. Bruno Sojka (1909 – 30. tammikuuta 1951) oli tšekkoslovakialainen kilpa-ajaja. Sojkan ensimmäinen merkittävä saavutus oli toinen sija vuoden 1934 Grand Prix des Frontièresissä. Sojka ajoi kisassa Bugatti T51A -autolla.
Rasmus Ristolainen
Rasmus Ristolainen (s. 27. lokakuuta 1994 Turku) on suomalainen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa NHL-joukkue Philadelphia Flyersissa. Buffalo Sabres varasi hänet vuoden 2013 NHL:n varaustilaisuuden ensimmäisen kierroksen kahdeksantena pelaajana.
Bruno Sojka
Sojka menestyi parhaiten Tšekkoslovakian Grand Prix’ssa, joka ajettiin Masaryk Circuitissa. Hän sijoittui kilpailussa toiseksi vuonna 1933 ja kolmanneksi vuosina 1931, 1932, 1934 ja 1935.
Rasmus Ristolainen
Yleisradion urheilutoimittaja Matias Strozykin mukaan Ristolainen kuuluu ikäluokkansa parhaimpiin puolustajiin.
Pelityyli
Jääkiekkoon erikoistuneen Jatkoaika.comin verkkolehden mukaan isokokoisen Ristolaisen vahvuuksiin kuuluvat rohkeus, rauhallisuus, laukaus, alivoimapelaaminen, fysiikka, monipuolisuus, luistelu ja pelinavaaminen. Yhdysvaltalainen The Hockey News -aikakauslehti on luonnehtinut Ristolaista pelityyliltään monipuoliseksi puolustajaksi, joka taitaa sekä kiekollisen, fyysisen että peruspelaamisen. Ristolaisen heikkouksia ovat The Hockey Newsin mukaan vartalon käyttö ja ajoittainen kiekon ylipelaaminen. Yleisradion urheilutoimittaja Tommi Seppälä korosti kuitenkin vuoden 2015 joulukuussa Ristolaisen kuuluvan fyysisiltä ominaisuuksiltaan NHL-liigan kärkiviidennekseen. "Jo nyt nuori suomalainen muodostaa ison koon, hyvän liikkumisen, laadukkaan kiekollisen pelaamisen, teknisen huipputason, terveen itseluottamuksen ja fyysisen kovuuden kautta paketin, jollaista ei suomalainen jääkiekkohistoria tunne".
Seuraura
Ristolainen on Turun Palloseuran kasvatti. Hän voitti C-nuorten SM-hopeaa vuonna 2009 ja B-nuorten SM-hopeaa vuonna 2011. Ristolainen pelasi ensimmäisen SM-liigaottelunsa 15. helmikuuta 2011 Helsingin IFK:ta 16 vuoden ikäisenä. Hän sai ottelussa jääaikaa 6.41 minuuttia. Ristolaisesta tuli näin SM-liigan kaikkien aikojen neljänneksi nuorin pelaaja ja TPS:n kaikkien aikojen toiseksi nuorin SM-liigapelaaja Aki-Petteri Bergin jälkeen.
Maaliskuussa 2011 Ristolainen teki TPS:n kanssa kolmivuotisen SM-liigasopimuksen. Hän sai joukkueessa peliaikaa harjoituskaudella kuuden ottelun verran European Trophy -turnauksesta, mutta ei pelannut vielä SM-liigan runkosarjan 2011–2012 avausottelussa, vaan avasi kautensa A-nuorissa. Ristolainen pelasi kuitenkin seuraavassa ottelussa 17. syyskuuta 2011 Porin Ässiä vastaan keräten ottelussa syöttöpisteen Ville Vahalahden tekemään maaliin. Hänet palkittiin ottelusta Ilta-Sanomien yhden tähden tähtipelaajana. Liigauransa kolmannessa ottelussa 20. syyskuuta 2011 Ristolainen teki ensimmäiset kaksi liigamaaliaan vierasottelussa Tampereen Ilvestä vastaan. Hänet palkittiin ottelun Ilta-Sanomien kolmen tähden tähtipelaajana. Ristolainen kantoi maalien ansiosta hetken myös TPS:n kultakypärää. Yhteensä hän teki tulokaskautensa aikana 40 runkosarja- ja kahdessa pudotuspeliottelussa tehopisteet 3+5=8 sekä keräsi 78 jäähyminuuttia.
KHL-joukkue Amur Habarovsk varasi Ristolaisen ensimmäisellä kierroksella 13. pelaajana KHL:n varaustilaisuudessa 2012. Kaudella 2012–2013 hän oli TPS:n tehokkain puolustaja tehopistein 3+12=15. Helmikuussa hän teki kaksivuotisen jatkosopimuksen TPS:n kanssa.
NHL
Tammikuussa 2013 NHL:n kykyjenetsijäpalvelu listasi Ristolaisen Pohjois-Amerikan ulkopuolella pelaavista kenttäpelaajista kolmanneksi NHL:n varaustilaisuuteen 2013. Hän oli myös listan ensimmäinen puolustaja. Huhtikuun rankingissa Ristolaisen sijoitus oli neljäs. Kesäkuun varaustilaisuudessa Buffalo Sabres varasi Ristolaisen ensimmäisen kierroksen kahdeksantena pelaajana. Heinäkuussa Ristolainen teki Buffalo Sabresin kanssa kolmivuotisen tulokassopimuksen.
Syksyllä 2013 Ristolainen sai harjoitusleirin päätteeksi paikan joukkueen kokoonpanosta ja teki NHL-debyyttinsä kauden 2013–2014 avausottelussa 2. lokakuuta 2013 Detroit Red Wingsia vastaan. Hän sai ottelussa jääaikaa 16.44 minuuttia. Ristolainen teki ensimmäisen NHL-maalinsa 25. lokakuuta 2013 ottelussa Florida Panthersia vastaan.
Kausi 2015–2016
NHL-kauden 2015–2016 Ristolainen aloitti vahvasti ja sai jatkuvasti runsaasti peliaikaa. Jo 29 runkosarjaottelun jälkeen hän oli rikkonut yhden kauden piste-ennätyksensä kerättyään tehopisteet 7+14=21. Torstai-iltana 10. joulukuuta 2015 Ristolainen teki NHL-uransa ensimmäisen hattutempun. Edellisen kerran Buffalo Sabresin puolustajista hattutempun oli tehnyt Phil Housley vuonna 1988. Ristolaisen kaikki maalit syntyivät ottelun viimeisessä erässä. Koko NHL:ssä puolustaja oli edellisen kerran tehnyt kolme maalia yhdessä erässä vuonna 1998, jolloin asialla oli Al MacInnis. Urheilusanomien NHL-kirjeenvaihtaja Sami Hoffren nimesi hattutempun "Syksyn suoritukseksi".
Joulukuussa 2015 yhdysvaltalainen televisio- ja radioyhtiö CBS Sports arvioi Ristolaisen Buffalo Sabresin arvokkaimmaksi pelaajaksi. "Buffalo satsasi täksi kaudeksi runsaasti hyökkäykseen, mutta suurin kehitys joukkueessa on nähty 21-vuotiaan Ristolaisen kohdalla. Hän näyttää jo nyt olevan joukkueensa ykköspuolustaja ja hänestä voi hyvin tulla koko puolustuksen tukipilari tulevaisuutta varten", arvioi CBS Sports.
Siirto Philadelphia Flyersiin
Heinäkuussa 2021 Sabres kauppasi Ristolaisen Philadelphia Flyersiin vaihdossa Robert Häggiin, vuoden 2021 ensimmäisen kierroksen varausvuoroon ja vuoden 2023 toisen kierroksen varausvuoroon.
Maajoukkueura
Ristolainen pelasi alle 18-vuotiaiden Ivan Hlinkan muistoturnauksessa vuosina 2010 ja 2011 sekä World U-17 Hockey Challengessa vuosina 2010 ja 2011, joista ensimmäisessä turnauksessa hän oli Suomen joukkueen ainoa vuonna 1994 syntynyt pelaaja. Hänet valittiin Pohjola-leirin tähdistökentälliseen vuonna 2009. Alle 18-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailuissa vuonna 2012 Ristolainen toimi Suomen varakapteenina. Hänet valittiin Saksaa vastaan pelatun puolivälieräottelun päätteeksi Suomen ottelun parhaaksi pelaajaksi.
Taizhou
Taizhou (, pinyin: Táizhōu Shì) on prefektuuritason merenrantakaupunki Kiinan Zhejiangin maakunnan itäosassa. Kaupungin keskusta sijaitsee linnuntietä noin 220 kilometriä maakunnan pääkaupunki Hangzhousta kaakkoon. Kaupungin väkiluku on 5,969 miljoonaa (2010) ja pinta-ala 9 413 neliökilometriä.
Rasmus Ristolainen
Maajoukkueura
Ristolainen pelasi alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailuissa vuosina 2012, 2013 ja 2014. Hän oli vuoden 2013 turnauksessa Suomen tehokkain puolustaja Ville Pokan kanssa tehopistein 2+4=6. Ristolainen toimi myös joukkueen kapteenina turnausta edeltäneissä harjoitusotteluissa. Vuoden 2014 turnauksessa hän oli Suomen varakapteeni ja ratkaisi joukkueelle maailmanmestaruuden tehtyään jatkoajalla 2–3-voittomaalin turnauksen isäntäjoukkue Ruotsia vastaan. Ristolainen valittiin koko turnauksen parhaaksi puolustajaksi ja tähdistökentälliseen.
Suomen jääkiekkomaajoukkueessa Ristolainen on pelannut kahdeksan ottelua antaen yhden maalin johtaneen syötön. Hänet valittiin Suomen ensimmäiseen MM-leiriryhmään vuoden 2013 turnaukseen. Ristolainen pelasi ensimmäisen maaottleunsa ensimmäisessä Euro Hockey Challengen ottelussa 3. huhtikuuta 2013 Lyngbyssä Tanskaa vastaan ollessaan 18-vuotias. Vuoden 2015 MM-joukkueesta hän putosi viimeisten joukossa. Syksyllä 2016 Ristolainen pelasi Suomen World Cup -joukkueessa kolme ottelua ilman tehopisteitä.
Taizhou
Taizhoun kaupunki rajautuu idässä Itä-Kiinan mereen. Etelässä kaupungin naapurina on Wenzhoun, lännessä Lishuin ja Jinhuan, pohjoisessa Shaoxingin ja Ningbon prefektuuritason kaupungit.
Piirikuntatasolla kaupunki jakautuu yhdeksään osaan seuraavasti:
Seudulta on löydetty siivellisen Carnosauria-dinosauruksen (Chilantaisaurus zheziangensis) fossiileja. Taizhoun prefektuurin alueella tiedetään olleen ihmisasutusta ainakin jo Liangzhun kulttuurin (5300–4200 eaa.(?)) aikaan. Nykyinen Taizhoun kaupungin paikalle perusti Kiinan ensimmäinen keisari Qin Qin-dynastian (221-207 eaa.) aikana Huipun kylän. Sen ympärille muodostui piirikunta, josta kehittyi Linhain prefektuuri. Taizhou tunnettiin pitkään nimellä Puxiang, sitten Läntisen Han-dynastian aikana Puxianin kreivikuntana. Tang-dynastian aikana, vuonna 622 paikkakunta ja prefektuuri sain nykyisen nimensä Taizhou.
Matti Niukkanen
Matti Niukkanen oli suomalainen jääkärimajuri. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri, joka sai tulikasteensa Saksan itärintamalla Misse-joella vuonna 1916. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajana.
Perhe ja koulutus
Niukkasen vanhemmat olivat maanviljelijä Kustaa Niukkanen ja Maria Apunen. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1936 Dagmar Ingehorg Westerlingin kanssa. Hän kävi kansakoulun ja Räisälän kansanopiston vuosina 1914 – 1915 ja suoritti yksityisesti kahdeksan luokan Helsingin suomalaisessa lyseossa vuonna 1926. Niukkanen kävi taistelukoulukurssin Haminassa vuonna 1918 ja tiedonantoupseerikurssin vuonna 1924 sekä sotilaspedagogisen kurssin vuonna 1925. Asemestarikurssin Aseseppäkoulussa hän suoritti vuosina 1927 – 1928 ja kävi sotateknillisen koulun vuosina 1929 - 1930.
Jääkärikausi
thumb|300px|Jääkäripataljoonan 2. komppania. Niukkanen työskenteli maanviljelijänä kotitilallaan ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan 3. maaliskuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla asemasotaan Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella.
Suomen sisällissota
Niukkanen astui Suomen armeijan palvelukseen varavääpeliksi ylennettynä Saksassa 11. helmikuuta 1918 ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan joukkueenjohtajaksi 3. Jääkärirykmentin 7. jääkäripataljoonan 1. komppaniaan. Hän osallistui sisällissodan taisteluihin Tampereella sekä Aittolahdella, Lyykylässä, Mannikkalassa ja Talissa.
Sisällissodan jälkeinen aika
Niukkanen palveli sisällissodan jälkeen edelleen 3. jääkärirykmentissä, josta muodostettiin myöhemmin ensin Savon jalkaväkirykmentti 3 ja sitten Uudenmaan rykmentti. Hän toimi rykmentissä joukkueenjohtajana, II pataljoonan adjutanttina ja komppanianpäällikön viransijaisena. Rykmentin aseteknikoksi hänet määrättiin 6. joulukuuta 1923. Niukkanen siirrettiin 15. toukokuuta 1935 aseteknikoksi Porin rykmenttiin.
Talvi- ja jatkosota
Niukkanen osallistui talvisotaan 1. Asevarasto-osaston päällikkönä ja taisteluvälinetoimiston päällikkönä Pohjois-Suomen Ryhmässä. Välirauhan aikana hän toimi taisteluvälinetoimiston päällikkönä V Armeijakunnan esikunnassa. Jatkosodan puhjettua hänet komennettiin taisteluvälinetoimiston päälliköksi III Armeijakunnan esikuntaan, josta hänet siirrettiin vuonna 1942 taisteluvälinemateriaalin tarkastajaksi Kotijoukkojen esikuntaan. Niukkanen erosi vakinaisesta palveluksesta sodan jälkeen ja työskenteli sen jälkeen hintatarkkailijana ja hintaneuvottelijana Oy Santasalo-Sohlberg Ab:n palveluksessa Helsingissä vuoteen 1958 saakka. Hänet haudattiin Helsinkiin.
Turku 1700-luvulla
1700-luvun aikana Turussa tapahtui suuri teollisuuden nouseminen ja väkiluku lähti suureen nousuun. Toisaalta Itämeren alueen poliittisessa kehityksessä tapahtui 1600-luvun lopussa ja 1700-luvun alussa käänne Ruotsin suurvalta-asemaa vastaan. Ruotsin asema oli perustunut muiden Itämeren valtioiden tilapäiseen heikkouteen; Venäjällä oli ollut pahoja sisäisiä vaikeuksia, Puolan hallitus oli rakenteeltaan voimaton, Pohjois-Saksa heikkeni 30-vuotisessa sodassa kuten myös tuleva suurvalta Preussi. 1600-luvun lopulla syntyi vahva Ruotsia vastaan suunnattu liittoutuma, jossa menetettyjä maakuntiaan sureva Tanska oli innokkaana aloitteentekijänä. Ruotsin kuninkaaksi julistetun vain 15-vuotiaan Kaarle XII:n nuoruus ja kokemattomuus houkutteli naapurivaltoja liittoutumaan Ruotsia vastaan ja Suuri Pohjan sota aloitettiin vuonna 1700.
Suuri Pohjan sota ja Isoviha
thumb|left|Turun linna vuonna [[1724.]] Turunkin 1600-luvun suotuisa kasvu tyrehtyi vuosina 1700–1721 sodan ja sitä seuranneen miehityksen vuoksi. Venäläisten Suomen miehityksestä ryhdyttiin myöhemmin käyttämään nimitystä isoviha. Kesällä 1713 venäläiset valtasivat koko Etelä-Suomen, ja 28. elokuuta 1713 he marssivat 4000 miehen joukolla Turkuun. Kaupunki oli joukkopaon jäljiltä lähes tyhjä, kun tsaari Pietari Suuri saapui sinne syyskuun alussa. Varsinais-Suomeen sijoitettiin venäläisiä joukkoja ja Turkuun kerättiin muonaa ja varusteita Ruotsiin aiottua hyökkäystä varten. Turku oli Isonvihan aikana venäläisen miehityshallinnon keskus, ensin vuosina 1714–1717 sotilashallinnon ja myöhemmin vuosina 1717–1721 siviilihallinnon.
Turun akatemian täytyi olla suljettuna vuoteen 1721 saakka, ja se toimi nimellisesti Uppsalan yliopiston yhteydessä, vaikkei varsinaista toimintaa ollutkaan. Myös akatemian kirjapaino sekä kaupungissa toiminut Gezeliusten kirjapaino evakuoitiin Tukholmaan ennen kaupungin miehittämistä. Miehitys ja sota-aika päättyivät Uudenkaupungin rauhaan 1721, mutta ajanjakso painui mieliin, ja sen tapahtumia puitiin muun muassa käräjillä pitkin 1720-lukua. Venäläisiä asettui jonkin verran myös asumaan Suomeen joukkojen vetäydyttyä, eikä maininta venäläissotilaasta lapsen isänä ole kovin harvinainen tuon ajan kirkonkirjoissa. Verisen miehityksen lisäksi suomalaisia verotti rutto, joka vei Helsingissä ja Turussa hautaan joka kolmannen asukkaan. Puolen miljoonan asukkaan kansasta oli jäljellä nälkävuosien, ruton ja isonvihan päättyessä noin 300 000.
Pikkuviha
thumb|[[Brinkhallin kartanon uusklassistinen päärakennus 1790-luvulta on vanhin tyylilajinsa rakennus Suomessa.]] Sodan päättymisen jälkeen kaupungissa koettiin rauhan aika, kunnes hattujen sodan aikana kaupunki miehitettiin jälleen vuosina 1742–1743 pikkuvihan myötä. Pikkuviha oli edelliseen miehitykseen verrattuna paljon verettömämpi ja rauhansopimus, Turun rauha, solmittiin Turussa 7. elokuuta 1743. 1700-luvun jälkipuolisko oli edeltäjäänsä sodattomampi, eikä kaupunki enää joutunut toimimaan taistelutantereena. Turkulaiset sotilaat kuitenkin osallistuivat muun muassa Seitsenvuotiseen sotaan vuosina 1756–1762 ja Kustaan sotaan vuosina 1788–1790.
Kasvun vuosisata
1700-lukua leimasi kaupungissa myös teollisuuden kasvu. Turussa toimi 1700-luvulla kaksi valtakunnan suurimpiin kuulunutta tupakkatehdasta. Laivojen rakentaminen alkoi Turussa vuonna 1732 perustetulla Åbo Gamla Skeppswarf -telakalla, ja telakkateollisuudesta kehittyi aikaa myöten kaupungin merkittävin teollisuudenhaara.
Myös asukasluku nousi ja oli vuosisadan vaihtuessa jo noin 11 000. 1700-luvun lopulla myös kulttuuri ja tiede kukoistivat kaupungissa. Tästä esimerkkeinä olivat esimerkiksi ensimmäisen kasvitieteellisen puutarhan ja laboratorioiden perustaminen, sekä Suomen vanhimman sanomalehden Tidningar Utgifne Af et Sällskap i Åbo ilmestyminen vuonna 1771. Vuonna 1790 Turussa perustettiin myös Suomen vanhin yhä toimiva yhdistys, Musikaliska Sällskapet i Åbo eli Turun Soitannollinen Seura.
Heinilampi (Kihniö)
Heinilampi on Pirkanmaalla Kihniössä Korpikylällä sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Parkanonjärven alueeseen. Heinilampi on osa Naarmijärven valuma-aluetta.
Maantietoa
Lammen pituus on 270 metriä, leveys 200 metriä ja sen pinta-ala on 2,8 hehtaaria. Se sijaitsee kangasmaastossa peltoalueen laidalla olevassa painanteessa. Sen kautta virtaa Kolhonluoman tuomat ja Heinijoen viemät vedet. Heinijoki laskee Naarmijärveen. Näiden lisäksi lampeen laskee vain yksi lyhyt metsäoja. Rantaviivan pituus on 700 metriä ja se on pääasiassa suota. Sitä ympäröi kolme maatilaa ja sen rannoille on rakennettu neljä vapaa-ajan asuntoa.
Outsideinside
Outsideinside on Blue Cheerin albumi vuodelta 1968.
Kehräraimikki
Kehräraimikki (Anacyclus valentinus) on asterikasvilaji, joka kasvaa alkuperäisenä läntisellä Välimeren alueella. Se esiintyy Luoteis-Afrikassa, Espanjassa ja Ranskassa, lisäksi tulokaslajina Belgiassa, Britteinsaarilla ja Puolassa.
Kehräraimikkiin sisällytetään Espanjan Isla de Alborán -saarelta kuvattu Anacyclus alboranensis.
Kaspianponi
Kaspianponi eli kaspianhevonen on ikivanha rotu, jonka Louise L. Firouz löysi Iranin-matkallaan vuonna 1965.
Kaspianponia pidetään przewalskinhevosen ohella vanhimpana vielä olemassa olevana rotuna. Arabialaisen täysverisen uskotaan kehittyneen kaspianponin jälkeen. Vuodelta 500 eaa. peräisin olevassa kuvassa on sotavaunujen edessä pienikokoisia hevosia, jotka muistuttavat paljon kaspianponia. Vaikka rotunimessä onkin säkäkorkeuden vuoksi poni, kaspianponi on rakenteeltaan ja liikkeiltään kuin hevonen. Sen tunnettuja ominaisuuksia ovat nopeus, luontainen hyppytaito ja kyky kantaa raskaita kuormia. Nykyään kaspianponeja on todennäköisesti enää vain viitisensataa.
Ominaisuudet
Kaspianponille tyypillisiä piirteitä ovat nopeat ja jalot liikkeet. Se näyttää usein pienikokoiselta arabianhevoselta. Luonteeltaan se on pirteä, mutta säyseä ja hellä sekä utelias. Kaspianponia käytetään ratsastukseen ja ajoon, se on myös lapsille sopiva poni. Sen säkäkorkeus on 102–121 cm.
Haara-Pukara
Haara-Pukara on Päijät-Hämeessä Padasjoella Auttoisen kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 3,5 hehtaaria, se on 350 metriä pitkä ja 250 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,2 kilometriä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Päijänteen alueella (14.22), jonka Heinjoen valuma-alueeseen (14.223) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 153,9 metriä mpy.
Helene (nimi)
Helene on monissa maissa esiintyvä naisen etunimi, Helena-nimen muunnelma. Suomessa on vuoden 2019 loppuun mennessä ollut kirjoilla 2 172 Helene-nimistä naista ja alle viisi miestä. Nimeä ei tässä muodossa esiinny suomalaisessa almanakassa, mutta Helenan nimipäivä on 31. heinäkuuta.
Ranskassa nimi kirjoitetaan Hélène, mutta sen loppu-e:tä ei lausuta.
Aksios
Aksios on ortodoksisessa kirkossa pappeuteen vihittäessä käytetty huudahdus.
Samoin silloin kun toimitetun piispan tai papin vaalin tulos luetaan julki, piispa tai vanhin läsnä olevista papeista lausuu: "Aksios", johon vastataan kolminkertaisesti.
Valkovatsapeukaloinen
Valkovatsapeukaloinen (Uropsila leucogastra) on peukaloisten heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys
Valkovatsapeukaloista tavataan Belizessä, Guatemalassa, Hondurasissa ja Meksikossa, ja sen levinneisyysalueen pinta-ala on noin 406 000 km2. Laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Pitkäsuon täyttömäki
thumb|Pitkäsuon täyttömäen portti. Pitkäsuon täyttömäki eli Petikonhuippu on Vantaalla Petikon kaupunginosassa sijaitseva ylijäämämaita vastaanottava täyttömäki, joka otettiin käyttöön vuonna 1989. Alueelle loppusijoitetaan ylijäämämaita Vantaalta ja yhteistoimintasopimusten perusteella Helsingistä. Vuonna 2007 Pitkäsuon täyttömäen tilavuus oli 8 miljoonaa m³ ja pinta-ala 50 hehtaaria.
Vuonna 1987 Vantaan kaupunginhallitus myönsi toimenpideluvassaan hankeelle luvan rakentaa 5,5 miljoonan m³ kokoisen täyttömäen 45 hehtaarin alueelle. Silloin vuosittaiseksi täyttömääräksi arvioitiin 400 000 m³. Vuonna 1993 lääninhallitus hyväksyi jätehuoltosuunnitelman, jossa alueelle loppusijoitettavien maiden määräksi arvioitiin 600 000 m³ vuodessa ja muiden jätteiden määräksi 100 000 m³ vuodessa. Samana vuonna vesioikeus myönsi päätöksessään täyttömaalle, loppusijoitustilavuudeksi arviolta 8 miljoonaa m³ ja korkeudeksi 70 metriä.
Vantaan kaupunki suunnitteli laajentavansa täyttöaluetta, jolloin uuden laajennusalueen lisäkapasiteetti olisi noin 2 miljoonaa m³. Laajennus mahdollisti täyttömaiden vastaanoton alkuperäisen suunnitelman mukaan vuoteen 2012-2013 saakka. Täyttöalueen laajentamisella oli tarkoitus turvata Helsingin ja Vantaan alueilta vapautuvien ylijäämämassojen hallittu sijoittaminen; Vantaan ylijäämämaiden vastaanotto Pitkäsuon täyttömäelle jatkui myös joulukuusta 2015 lähtien. Täyttämisen loputtua mäki on tarkoitus maisemoida ja ottaa virkistyskäyttöön. Laajennushankeesta toteutettiin ympäristövaikutusten arviointi vuosina 2006-2007. Täyttömäen suunniteltu korkeus olisi noin 120 metriä ja pinta ala 70 hehtaaria.
Alueen välittömässä läheisyydessä sijaitsee Pyymosan lehto, joka kuuluu Natura 2000 -alueisiin.
Aiheesta muualla
60.3059°N, 24.8005°W
Luettelo Pohjois-Karjalan kansakouluista
Tämä artikkeli on luettelo Pohjois-Karjalan kansakouluista.
Hyökeri
Hyökeri on Päijät-Hämeessä Padasjoella Vakkilan kylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 1,0 hehtaaria, se on 300 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 650 metriä.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Päijänteen alueella (14.22), jonka Heinjoen valuma-alueeseen (14.223) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 153,7 metriä mpy.
Serbian sosialistinen tasavalta
Serbian sosialistinen tasavalta, lyhenteeltä Serbian ST (, Социјалистичка Република Србија, СР Србија, СРСрби) eli Serbian kansantasavalta, lyhenteeltä Serbian KT (, Народна Република Србија, НР Србија, НРСрби), vuodesta (1945-1963) oli sosialistinen tasavalta osana Jugoslavian sosialistista liittotasavaltaa vuodesta 1943 vuoteen 1990. Se on nykyisen Serbian edeltäjä. Serbian sosialistinen tasavalta oli Jugoslavian suurin ja väestörikkain tasavalta. Sillä oli lisäksi tärkein osa valtion taloudellisessa ja poliittisessa kehityksessä. Tasavallan pääkaupunki Belgrad oli koko Jugoslavian pääkaupunki.
Väestö
Serbian sosialistisen tasavallan suurimmat etniset ryhmät lukumäärän mukaan:
Shrikant Jichkar
Shrikant Jichkar (14. syyskuuta 1954 – 2. kesäkuuta 2004) oli intialainen kongressipuoluetta edustanut poliitikko. Hänet muistetaan hänen suorittamistansa lukuisista tutkinnoista.
Jichkar kouluttautui poliisiksi vuonna 1978, mutta hän ei jäänyt työskentelemään alalla. Hän jatkoi kouluttautumalla Indian Administrative Servicen virkamieheksi vuonna 1980, mutta päätti sen sijaan toimia poliitikkona. Hänen poliittinen uransa alkoi vuonna 1977, jolloin hänet äänestettiin Nagpur University Students Council -opiskelijajärjestön puheenjohtajaksi. Hänet valittiin Maharashtran osavaltioparlamenttiin lainsäätäjäksi vuoden 1980 osavaltiovaaleissa. Vuosina 1982–1985 hän vaikutti Maharashtran parlamentin alahuoneessa, josta hän kautensa loputtua siirtyi vuosiksi 1986-1992 osavaltioparlamentin ylähuoneeseen. Maharashtran osavaltiopolitiikassa toimiessaan hänelle myönnettiin 14 ministerin virkaa, joihin sisältyi muun muassa sisä- ja talousministerin tehtävät.
Intian parlamentin ylähuoneessa hän vaikutti heinäkuusta 1992 heinäkuuhun 1998. Hän oli ehdolla vuoden 2004 parlamenttivaaleissa, mutta hävisi Shiv Senan Subodh Mohitelle. Hän kuoli 2. kesäkuuta 2004 auto-onnettomuudessa. Hänellä oli vaimonsa Rajashreen kanssa poika ja tytär.
Koulutukset ja tutkinnot
Jichkar osallistui vuosina 1973–1990 42 korkeakoulun pääsykokeisiin, joista hänet hyväksyttiin kahteenkymmeneen. Hänellä oli M.A. -tutkinto kymmenestä eri aineesta, jotka olivat:
Hän oli koulutukseltaan myös toimittaja (B.A.), lääkäri (MBBS ja MD), oikeustieteilijä (LL.B), kansainvälisen lainasiantuntija (LL.M), sanskritin tutkija (D. Litt.), poliisi ja Indian Administrative Servicen virkamies.
Limca Book of Records -ennätyskirjan mukaan hän on Intian pätevin henkilö. Hänelle myönnettiin vuonna 1983 Ten Outstanding  Young  Persons  of  the  World  Award -palkinto.
Mustapääpeukaloinen
Mustapääpeukaloinen (Donacobius atricapilla) on varpuslintu ja mustapääpeukaloisten heimon ainoa laji. Aikaisemmin laji luettiin kuuluvaksi peukaloisten heimoon, mutta on sittemmin siirretty omaan heimoonsa. Toisinaan laji on luokiteltu myös matkijoihin.
Younger Now (kappale)
Younger Now on yhdysvaltalaisartisti Miley Cyrusin kappale. Sen julkaisi RCA Records hänen kuudennen, kappaleen nimeä kantavan studioalbumin toisena singlenä 18. elokuuta 2017. Kappaleen ovat sekä sanoittaneet että tuottaneet Cyrus ja Oren Yoel. Kappaleelle on toteutettu myös Cyrusin ja Diane Martelin ohjaama musiikkivideo, joka julkaistiin vuorokausi ennen singlejulkaisua.
Mustapääpeukaloinen
Levinneisyys
Mustapääpeukaloista tavataan Etelä-Amerikan keski- ja pohjoisosissa ja sen levinneisyysalueen pinta-ala on noin 8 630 000 km2. Lajia on kuvattu yleiseksi, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi. Laji on selästään tumma ja vatsastaan vaalea. Mustapääpeukaloinen syö selkärangattomia eläimiä.