cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Markus Västilä
Seuraura
Kaudeksi 2012–2013 Västilä siirtyi kaksivuotisella sopimuksella KooKoohon. Hän oli tehoilla 4+10=14 joukkueen tehokkain puolustaja ja voitti kauden päätteeksi Mestis-hopeaa. Kaudella 2013–2014, kevään 2014 pudotuspeleissä Västilä jakoi kolmen muun pelaajan kanssa tehotilaston voiton lukemalla +9. Hän voitti kauden päätteeksi Mestiksen mestaruuden. Toukokuussa 2014 Västilä teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen KooKoon kanssa. Kauden 2014–2015 päätteeksi hän voitti Mestis-hopeaa. Toukokuussa 2015 Västilä teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen SM-liigaan nostetun KooKoon kanssa.
Västilä jäi kaudella 2015–2016 KooKoossa varsin pieneen rooliin ja hän pelasi joukkueessa 16 runkosarjaottelua tehden yhden maalin. Västilän teholukema +4 oli parempi kuin kellään muulla KooKoon pelaajalla kauden päätteeksi. Hän teki SM-liigauransa avausmaalin 31. lokakuuta 2015 vieraissa kasvattajaseuraansa Tampereen Ilvestä vastaan. Västilä pelasi kauden aikana myös yhteensä 17 Mestis-ottelua lainalla Heinolan Peliitoissa ja Lempäälän Kisassa. Hän pelasi otteluistaan 14 LeKissä, jonne KooKoo lainasi Västilän aluksi joulutaukoon asti kestäneellä sopimuksella marraskuussa 2015.
Kaudeksi 2016–2017 Västilä siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Ruotsin kolmanneksi korkeimmalle sarjatasolle Hockeyettan-joukkue Hudiksvalls HC:hen. Hän oli joukkueen tehokkain puolustaja tehoilla 8+25=33, joilla Västilä sijoittui koko sarjan puolustajien pistepörssissä neljänneksi. Toukokuussa 2017 hän teki Hudiksvallin kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen.
Västilä palasi kaudeksi 2018–2019 Suomeen ja siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Suomi-sarjajoukkue Nokian Pyryyn. Hän oli joukkueen tehokkain puolustaja tehoilla 7+23=30, joilla Västilä jakoi koko sarjan puolustajien pistepörssin kolmannen sijan Laser HT:n Janne Pälveen ja Kiekko-Espoon Jimi Santalan kanssa. Hänet valittiin kauden päätteeksi Suomi-sarjan toiseen tähdistökentälliseen. Kaudeksi 2019–2020 Västilä siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Mestis-joukkue Kooveehen. Hän jakoi tehoilla 8+24=32 koko sarjan puolustajien pistepörssin neljännen sijan Jokipoikien Lassi Raitasen ja Hermeksen Sebastian Mobergin kanssa.
Kaudeksi 2022–2023 Västilä palasi vuoden mittaisella sopimuksella Kooveen Mestis-joukkueeseen. Hänet nimettiin joukkueen varakapteeniksi.
Maajoukkueura
Västilä pelasi alle 18-vuotiaiden Ivan Hlinkan muistoturnauksessa vuonna 2009. Hän edusti myös Suomen alle 17-vuotiaiden maajoukkuetta World U-17 Hockey Challengessa ja Euroopan nuorten olympiafestivaaleilla vuonna 2009, joista jälkimmäinen turnaus päättyi pronssiin. Västilä jakoi joukkueensa sisäisen maalipörssin voiton Teemu Rautiaisen kanssa neljällä osumallaan. Hänet valittiin turnauksen parhaaksi puolustajaksi. Yhteensä Västilä on pelannut neljä nuorten ja 35 poikien maaottelua.
Avoin tietosanakirja
Avoin tietosanakirja on tietosanakirja, joka on avoimesti kenen tahansa saatavilla, hyödynnettävissä, muokattavissa ja jaettavissa mihin tahansa käyttötarkoitukseen. Avoin tietosanakirja lisensoidaan avoimella lisenssillä, joka antaa luvan käyttää sisältöä edellä kuvatulla tavalla.
pienoiskuva|[[Wikipedia on tunnetuin avoin tietosanakirja.|200x200px]] Tunnetuin ja laajin avoin verkkotietosanakirja on Wikipedia.
Azumanga Daioh
Azumanga Daioh on japanilainen huumorimanga, josta on sittemmin tehty suuren suosion länsimaissakin saavuttanut animeversio. Sarja kertoo japanilaisten koulutyttöystävysten arjesta, ja sen on luonut Kiyohiko Azuma.
Sarjan nimi on monitasoinen kielellinen vitsi. Se lausutaan samalla tavalla kuin "Azumanga da yo", "tämä on Azuman sarjakuva". Toisaalta "daiō" on erinomaisuutta tarkoittava termi (esimerkiksi Aleksanteri Suuri on "Alexander daiō") joka löytyy myös sarjaa julkaisseen lehden, Dengeki daiōn, nimestä; niinpä nimi voi tarkoittaa myös "Azuman loistava sarjakuva".
Alkuperäinen manga koostuu neljän ruudun stripeistä. Tämä lähtökohta näkyy myös animeversiossa, joka alkujaan esitettiin TV:ssä lyhyinä viisiminuuttina katkelmina arkipäivisin. Viikonloppuna nämä katkelmat esitettiin yhtenä 25-minuuttisena jaksona. Tämän takia yhdelläkään jaksolla ei ole varsinaista pääjuonta. Sekä manga että anime seuraa löyhästi lukiovuosia. Sarja päättyy valmistumisen ja jatko-opintojen välisen kesäajan alkuun.
Yhdysvalloissa sarjan lisenssin omistaa ADV Films. Suomeksi mangan julkaisi Punainen Jättiläinen 2007-2008.
Henkilöitä
Chiyo Mihama – Kymmenvuotias lapsinero, joka on jo lukiossa ja sielläkin luokkansa parhaita. Usein kutsuttu nimellä 'Chiyo-chan'. On hyvä kaikessa muussa paitsi urheilussa ja sanaleikeissä. Hänellä on Herra Tadakichi-niminen koira.
Tomo Takino – Koulun energisin oppilas. Hän ei ole erityisen taitava missään, mutta haastaa muita innokkaasti kisaamaan. Hyvin meluisa ja usein ärsyttäväkin.
Ayumu "Osaka" Kasuga – Lempinimeltään Osaka, sillä hän tulee Osakasta. Usein omissa maailmoissaan. Hän saa päähänsä omituisia ideoita, ja voi alkaa miettiä aivan turhia asioita mutta on hyvä lateraalissa ajattelussa. Hän on Chiyo-chaniakin huonompi urheilija.
Sakaki – Hiljainen ja pitkä tyttö. Sakaki on hyvä urheilussa ja on saanut monia ihailijoita viileytensä takia. Rakastaa salaisesti pehmoleluja sekä eläimiä, erityisesti kissoja. Hän ei kuitenkaan ole kissojen suosikki.
Koyomi Mizuhara – Joukon "normaalein" tyttö. Yomi on hyvä koulussa ja tuskailee usein painonsa kanssa mistä Tomo naljailee usein.
Kagura – Liittyy joukkoon vasta toisena lukuvuonna. Energinen ja hyvä urheilija. Haluaa usein haastaa Sakakin urheilussa.
Kaori – Sakakia suuresti ihaileva tyttö.
Kimura – Kieroutunut miesopettaja, joka niin pitää lukiolaistytöistä (erityisesti Kaorista). Kuljeskelee ympäriinsä neliön muotoinen suunsa avoinna. Hänellä on kaunis vaimo ja hän lahjoittaa rahaa hyväntekeväisyyteen.
Yukari Tanizaki – Luokanopettaja, jolla on vielä itselläänkin aikuistuminen kesken. Hän ärsyyntyy ja tylsistyy helposti. Hänellä ei ole erityistä vastuuntuntoa, ja hän pitää myös alkoholin juomisesta silloin tällöin. Todella huono ajamaan autoa. Asuu edelleen vanhempiensa luona, vaikka on varmasti yli 40 vuotta.
Minamo Kurosawa – Liikunnanopettaja. Yukarin vanha luokkatoveri, ja hän joutuukin usein hillitsemään Yukaria. Yukari kutsuu Minamoa joskus nimellä "Namo". Yukari tietää Minamon menneisyydestä hieman valonarkoja asioita.
Tomo, Ayumu ja Kagura muodostavat oman "pölvästit" (bonkura)- ryhmänsä, joka saattaa kokeista saada yhteensä pisteitä saman verran kuin Chiyo yksin. (Maksimipistemäärä sata)
Pelit
Sarjasta on julkaistu kolme videopeliä:
Dag Hemdal
Dag Tor Henrik Hemdal (8. heinäkuuta 1913 Porvoo – 11. lokakuuta 1965 Helsinki) oli suomalainen ruotsinkielinen kirjailija ja toimittaja. Hän työskenteli toimittajana muun muassa Hufvudstadsbladet ja Nya Pressen -lehdissä.
Hemdalin teoksiin kuuluvat esikoisteos Reservfänrik, sotakirja Tulenjohtaja ja nuortenfantasia Leopardien laakso. Kaunokirjallisten teosten lisäksi hän kirjoitti muun muassa unikirjoja. Hän oli myös astrologi ja hän laati horoskooppeja muun muassa Apu-lehteen.
Kastellin kirkko
Kastellin kirkko on Oulun Karjasillan seurakunnan kirkko Kajaanintien varressa Oulunsuun kaupunginosassa. Kirkkorakennuksen on suunnitellut arkkitehti Veijo Kerola. Rakennus on valmistunut vuonna 1962. Kirkko on aiemmin tunnettu myös nimellä Oulunsuun kirkko.
Kirkkosalia koristavat lasimaalaukset on taiteilija Unto Pusan käsialaa. Alttaritauluna on Pusan 78 neliömetrin suuruinen lasimaalaus Vasten valoa. Kirkkohopeat on suunnitellut Tapio Wirkkala. Kastemalja, kirkkotekstiilit ja huonekalut ovat Veijo Kerolan suunnittelemia.
Flashmob (albumi)
Flashmob on ranskalaisen elektronisen musiikin artistin Vitalicin toinen studioalbumi. Albumi julkaistiin PIAS Recordings -levy-yhtiöllä 25. syyskuuta 2009. Vuonna 2012 Independent Music Companies Association myönsi albumille kaksoishopeasertifikaatin, joka merkitsee 40 000 myytyä kappaletta ympäri Eurooppaa.
Näkymättömät kaupungit
Näkymättömät kaupungit (Le città invisibili, 1972) on italialaisen kirjailijan Italo Calvinon romaani. Sen on suomentanut Jorma Kapari ja Tammi julkaisi sen Keltaisessa kirjastossa vuonna 1976.
Lyhyistä, muutaman sivun mittaisista luvuista koostuvaa kirjaa suositteli Helsingin Kallion kirjaston kirjastonhoitaja Sini Turunen sellaiselle, joka ei ole pitkään aikaan lukenut kirjoja.
Kirjan päähenkilöt Marco Polo ja Kublai-kaani keskustelevat, ja Polo kertoo kaupungeista, joissa hän on käynyt. Kublai-kaani suhtautuu kertomuksiin epäillen, onko niitä olemassakaan.
Ihana meri
Ihana meri on Kira Poutasen esikoisromaani, joka voitti vuoden 2001 Lasten ja nuortenkirjallisuuden Finlandia -palkinnon. Kirja kuvaa yhdeksäsluokkalaisen Julian anoreksian kehittymistä ja käänteitä. Loppua kohden kuvaus käy abstraktimmaksi, ja päähenkilön kohtalo jää lukijan pääteltäväksi. Teos on kerrottu päiväkirjamuodossa.
Ihana meri on käännetty tanskaksi (Det skønne, skønne hav, Romano Carlsen, 2002), latviaksi (Skaista jūra, Jāņa Rozes, 2007) ja unkariksi (A Csodálatos Tenger, Cerkabella, 2009).
Romaani ilmestyi äänikirjamuodossa syksyllä 2021.
William Conrad
William Conrad (syntyjään William Cann, 27. syyskuuta 1920 Louisville, Kentucky – 11. helmikuuta 1994 Los Angeles) oli yhdysvaltalainen näyttelijä ja radio-, elokuva- ja televisiokertojaääni, joka tunnettiin baritoniäänestään ja muhkeasta ympärysmitastaan.
Conradin syvä ja soinnukas ääni toi hänelle lukuisia merkittäviä rooleja radiokuunnelmissa. Näistä tunnetuin oli Marshal Matt Dillonin rooli "länkkärissä" Gunsmoke vuosina 1952–1961. Häntä harkittiin myös samaan rooliin sarjan televisioversioon, mutta Conradin liikalihavuuden takia näyttelijäksi valittiin James Arness.
William Conrad näytteli muun muassa elokuvissa Tappajat (1946), Verta ja kultaa (1947), Valitan, väärä numero! (1948), Orleansin neitsyt (1948) ja Kesytöntä kiihkoa (1954).
1960-luvulla Conrad alkoi näytellä televisiosarjoissa. Cannon (1971–1976) oli ensimmäinen kolmesta suositusta etsiväsarjasta, jotka tekivät hänestä kansainvälisesti tunnetun kasvon. Tätä seurasivat Nero Wolfe (1981) ja Koira haudattuna (1987–1992).
William Conrad vieraili Suomessa kesällä 1976 Apu-lehden järjestämällä kiertueella. Purjelentoa harrastanut Conrad tutustui muun muassa Räyskälän lentokentällä PIK-20-purjelentokoneeseen.
Persoonallisuus
Perimän ja ympäristötekijöiden merkitys
Persoonallisuus perustuu sekä ihmisen geeniperimään että ympäristön vaikutukseen. Persoonallisuuden ominaisuuksista esimerkiksi temperamentilla on nykykäsityksen mukaan geneettinen perusta. Persoonallisuus rakentuu menneiden kokemusten varaan, mutta siihen liittyvät myös ihmisen nykyiset kokemukset ja tulevaisuuden ennakointi.
Perimällä on tutkimusten mukaan kohtalaisen suuri vaikutus lähes kaikkiin persoonallisuuden piirteisiin. Lukuisat kaksostutkimukset ovat osoittaneet, että noin 40–60 prosenttia persoonallisuudessa esiintyvästä vaihtelusta selittyy geneettisillä tekijöillä. Adoptiotutkimuksissa tulokset ovat olleet samansuuntaisia. Samat geneettiset tekijät vaikuttavat useisiin eri persoonallisuuden piirteisiin. Esimerkiksi aggressiivisuuden takana olevien perintötekijöiden on todettu olevan myös hyperaktiivisuuden taustalla. Yhteisiä geneettisiä tekijöitä on löydetty myös ekstraversion, tunnollisuuden, neuroottisuuden, sovinnollisuuden ja avoimuuden taustalta.
Ympäristötekijät selittävät persoonallisuudesta noin puolet. Ympäristötekijät ovat yksilöllisiä, ja ne muovaavat ihmisistä keskenään erilaisia. Niiden vaikutus voimistuu iän myötä. Kaksosten jakamalla yhteisellä ympäristöllä ei yleensä ole ollut merkittävää osuutta persoonallisuuden vaihtelussa. Kasvatus ja perheympäristö eivät siis yhdenmukaista sisaruksia keskenään, vaan sisarukset kokevat kasvatuksen eri tavoin.
Pysyvyys ja kehittyminen
Persoonallisuus on yhtäältä pysyvä ja säännönmukainen mutta toisaalta myös muuttuva ja kehittyvä. Persoonallisuuden pysyvyys on ihmissuhteiden perusta, sillä se tekee ihmisen käyttäytymisestä jossain määrin ennustettavaa eri aikoina ja erilaisissa tilanteissa. Lisäksi ihmisen psykologinen hyvinvointi rakentuu minä-kokemukselle, jota pääosin luonnehtivat johdonmukaisuus ja ennakoitavuus. Persoonallisuuden pysyvyys perustuu perimän vaikutukseen sekä elinympäristöön (perhe, koulu, ihmissuhteet ja sosiaaliset roolit), joka tavallisesti pysyy samana tai muuttuu vain hitaasti. Persoonallisuuden ominaisuudet ja ihmisen kokemukset lisäksi muodostavat toisiaan vahvistavia kehämäisiä prosesseja.
Persoonallisuus kehittyy ja muuttuu selkeimmin lapsilla, mihin vaikuttavat ympäristövaikutukset, kuten vanhempien ja muiden ihmisten odotukset, vaatimukset tai kielteinen ja myönteinen palaute. Myös aikuisen persoonallisuus voi muuttua siten, että se parantaa ihmisen mahdollisuuksia toimia ihmissuhteissa ja yhteiskunnassa. Ihmiset muuttuvat aikuisuudessa keskimäärin sosiaalisesti varmemmiksi, sovinnollisemmiksi, tunnollisemmiksi ja tunne-elämältään tasapainoisemmiksi. Aikuisen persoonallisuuden muutoksen taustalla ovat aikuisuuteen kuuluvat ikäsidonnaiset elämäntapahtumat, jotka tuovat ihmiselle uusia kokemuksia ja edellyttävät uusien roolien omaksumista. Myös odottamattomat tapahtumat, kuten sairastuminen tai läheisen kuolema, voivat vaikuttaa ja toimia elämän käännekohtana. Kielteinen muutos persoonallisuudessa voi tapahtua esimerkiksi parisuhteessa koetun tyytymättömyyden ja turvattomuuden seurauksena.
Viisi suurta persoonallisuuden piirrettä
Persoonallisuuspiirteiden tutkimuksen tuloksena on hahmottunut käsitys viidestä suuresta persoonallisuuden piirteestä, ja se on persoonallisuuspsykologian alalla laajimmin hyväksytty näkemys. Piirteet ovat käsitteellisesti itsenäisiä ulottuvuuksia. Jokaisen piirteen esiintymisen taso voi eri yksilöissä vaihdella korkeasta matalaan.
Persoonallisuuden piirteitä mitataan tavallisesti itsearviointilomakkeella, jossa tutkittavat arvioivat väitelauseiden tai adjektiivien sopivuutta itseensä. Viisi suurta persoonallisuuden piirrettä ovat hierarkkiselta rakenteeltaan yleismaailmallisia. Ne ja niiden alapiirteet on todettu eri-ikäisillä ihmisillä ja erilaisilla tutkimusmenetelmillä useassa maassa. Ekstraversio ja sovinnollisuus ovat hiukan muita piirteitä herkempiä kulttuuriselle kontekstille. Perinnöllisyyden osuus kaikissa viidessä piirteessä on noin 50 prosenttia. Piirteiden suhteellinen pysyvyys nousee korkeimmalle tasolleen 50 ikävuoden jälkeen, mutta niiden keskiarvot vaihtelevat iän myötä, etenkin nuoruudessa ja varhaisaikuisuudessa. Esimerkiksi jännityshakuisuus vähenee iän myötä.
Viiden suuren persoonallisuuspiirteen mallia on myös arvosteltu eri syistä. Eräs yleinen kritiikki on se, että piirteet ovat liian laajoja, ja ilman tarkempia piirteitä mallia ei voida käyttää ennustamiseen. Jotkut psykologit ovat sitä mieltä, että kokonaisen persoonallisuuden kuvaamiseen tarvitaan enemmän kuin vain viisi piirrettä. Mallin on myös havaittu tutkimuksissa saattavan joskus toimia huonosti populaatioissa, jotka eivät ole kaupungistuneita ja lukutaitoisia. Lähinnä kuvailevana pidetyn mallin on lisäksi epäilty olevan riittämätön selittämään täysin yksilöiden välisiä eroja tai käyttäytymistä. Viiden suuren persoonallisuuspiirteen mallin lisäksi onkin julkaistu useita vaihtoehtoisia malleja, joissa piirteiden määrä vaihtelee yhdestä seitsemään.
Tyytyväisyys elämään korreloi positiivisesti ei-neuroottisuuden, ekstroversion, tunnollisuuden, sovinnollisuuden ja avoimuuden kanssa, siinä järjestyksessä. Sama koskee positiivista affektia sekä negatiivisen affektin puutetta, pienin järjestyseroin.
McAdamsin persoonallisuusmalli
Yhdysvaltalainen psykologi Dan P. McAdams on jäsentänyt moniulotteista persoonallisuuskäsitteistöä kolmitasoisella mallilla.
Mallin ensimmäiseen tasoon sijoittuvat yksilön taipumukselliset piirteet. Niitä ovat tilanteesta, ajasta ja roolista riippumattomat, perustavanlaatuiset yksilön ominaisuudet, kuten temperamentti ja persoonallisuuden piirteet. Ne kertovat, millainen yksilö on, miten hän tekee asioita, millaisia ajattelutapoja hänellä tyypillisesti on eri asioista ja tilanteista, ja millaisia tunteita ne hänessä tavallisesti herättävät.
Mallin kolmanteen tasoon sijoittuu tarinanmuotoinen identiteetti. Se alkaa rakentua aikuisuuden kynnyksellä, ja se luonnehtii erityisesti aikuisen ihmisen persoonallisuutta. Siinä kun lapset kuvaavat itseään temperamentin tai piirteiden kautta, aikuinen tuo kuvaukseen syvyyttä yhdistämällä siihen kokoavan elämäntarinansa. Tarinaa jäsentäessään aikuinen pohtii esimerkiksi sitä, kuka hän on, miten hänestä tuli tällainen, ja mihin hän on menossa. Tarinamuotoinen identiteettitaso tekee yksilön elämästä ymmärrettävän ja yhtenäisen sekä antaa jatkuvuuden ja tarkoituksellisuuden tunnetta elämään.
Seitsemän (elokuva)
Seitsemän on David Fincherin ohjaama psykologinen jännityselokuva, joka sai ensi-iltansa vuonna 1995. Sen pääosia esittävät Brad Pitt ja Morgan Freeman.
Seitsemän oli ehdolla parhaan leikkauksen Oscar-palkintoon vuoden 1996 gaalassa.
Juoni
Nuori ja lupaava etsivä David Mills (Brad Pitt) sekä elokuvan alussa eläkkeelle seitsemän päivän päästä pääsevä William Somerset (Morgan Freeman) etsivät sadistista murhaajaa (Kevin Spacey), joka tekee seitsemään kuolemansyntiin perustuvia murhia.
Arvioita
Ilta-Sanomien Timo Kuismin totesi (2011) synkeän tarinan kuvaajan Darius Khondjin loihtineen ”tunnelmaltaan sopivan, painostavan kellertävän värisävyn, joka kihisee ilkeää maailmanlopun tunnelmaa”.
Honkaharjun terveysasema
Honkaharjun terveysasema on Imatran kaupungissa toimiva julkisen palvelun terveysasema. Sen palvelut tuottaa Etelä-Karjalan kuntien yhteinen sote-kuntayhtymä (Eksote).
Honkaharjun terveysasema palvelee normaalisti arkisin kello 8-16. Tämän jälkeen äkillisiä sairastapauksia varten on avoinna kiirevastaanotto arki-iltaisin (ma-pe klo 16–21) sekä viikonloppuisin (la-su) ja arkipyhinä kello 8-21. Kiireellistä vastaanottoaikaa tarvittaessa otetaan yhteys Päivystysapuun (116 117; hätätilanteessa luonnollisesti Yleiseen hätänumeroon 112). Mikäli kaikki Honkaharjun kiirevastaanoton lääkärit ovat työllistettyjä, sekä öiseen aikaan, ensiapu- ja päivystyspalvelua saa ympärivuorokautisesti aukiolevasta Etelä-Karjalan keskussairaalan yhteispäivystyksestä sairaalan K-siivessä (sisäänkäynti ovi 10, Kahilanniementie 2, Lappeenranta).
Keväällä 2019 viestittiin, että Honkaharjun terveysaseman viereisen Honkaharjun sairaalan lyhytaikaispotilaiden vuodeosasto siirrettäisiin vuonna 2023 Lappeenrantaan Etelä-Karjalan keskussairaalan A-torniin.
Valtatie 16
thumb|Valtatie 16 Ylistarossa Valtatie 16 on Pohjanmaan rannikolta Seinäjoen Ylistarosta Lapuan ja Alajärven kautta Keski-Suomeen Kyyjärvelle johtava valtatie. Tien pituus on 106 kilometriä. Tie on kokonaisuudessaan kaksikaistainen ja varsin hyvälaatuinen. Liikennemäärät ovat melko vähäiset.
Yhdessä valtatien 13 kanssa valtatie 16 muodostaa yhteyden Vaasasta Jyväskylään. Reitti on hieman pidempi (283 km), kuin valtatietä 18 kulkeva reitti (270 km), mutta parempilaatuinen.
Valtatie 16 on osa pitkää Vaasan ja Joensuun välistä 490 kilometrin pituista itä-länsisuuntaista reittiä, joka valtatien 16 lisäksi seuraa pääosin kantatietä 77 ja valtatietä 9. Tie on myös osa Sinistä tietä, joka on kansainvälinen matkailutie Norjasta Ruotsin ja Suomen kautta Venäjälle Karjalan tasavaltaan.
Reitti
Tie kulkee seuraavien kuntien kautta:
Historiaa
Vaasan ja Kyyjärven välinen tie sai numeron 16 vuoden 1938 tienumerointijärjestelmässä. Tie on uudelleenrakennettu 1960-luvulla lähelle alkuperäistä reittiään. Poikkeus tästä on Vaasan ja Vähänkyrön Tervajoen väli, joka kulki Vähänkyrön kirkonkylän kautta alemmaksi Kyrönjokivartta nykyisen seututien 717 reittiä. Vuonna 2005 Vaasa–Ylistaro-osuus numeroitiin valtatie 18:ksi, jolloin 16 jäi vain Ylistaron itäpuolisen tien numeroksi.
Joukkoliikenne
Valtatie 16:lla kulkee päivittäin muutamia linja-autovuoroja. Päivittäin kulkee molempiin suuntiin pikavuoro Vaasasta Seinäjoelle, josta Lapuan kautta valtatielle 16 ja edelleen Kuopion kautta Joensuuhun.
Adélaïde Fassinou
Adelaide Edith Bignon Fassinou (s. 15. syyskuuta 1955 Porto-Novo Ranskan Dahomey) on beniniläinen kirjailija, opettaja ja kansainvälinen virkailija. Hän on kirjoittanut 12 romaania tai novellia ranskaksi. Hänen avioliittonimensä on Allagbada.
Elämäkerta
Opiskeltuaan École normale supérieuressa hänestä tuli nykykirjallisuuden professori. Hänellä on myös syventävien opintojen arvosana (DEA) stilististinä, joka on hankittu Dijonissa. Hän opettaa Beninissä. Hän on myös osallistunut Beninin Unescon komissioon ja sen jälkeen opettanut aikuiskoulutusta yliopistoissa ja ammattikouluissa
Sylvia Kristel
Sylvia Kristel (28. syyskuuta 1952 Utrecht, Alankomaat – 17. lokakuuta 2012 ) oli alankomaalainen näyttelijä, joka tuli tunnetuksi erityisesti nimiroolistaan elokuvassa Emmanuelle (1974).
Lapsuus ja nuoruus
Sylvia Kristel syntyi vuonna 1952 perheeseen, jonka vanhemmat pitivät hotellia Utrechtissa. Hänen isänsä oli myös menestynyt skeet-ampuja. Kristel kertoi viimeisessä elämäkerrassaan joutuneensa seksuaalisen hyväksikäytön uhriksi yhdeksän vuoden iässä, mutta hän vaikeni tapauksen yksityiskohdista. Vanhemmat erosivat Kristelin ollessa 14-vuotias isän lähdettyä toisen naisen luokse.
Julkisuudessa
Kristel aloitti mallin työt 17-vuotiaana. Hän osallistui Miss TV Europe -kisoihin, jotka voitti. Kansainvälisesti hän tuli tunnetuksi roolistaan pehmopornoelokuvassa Emmanuelle. Hänen palkkionsa roolista oli vain 6 000 Yhdysvaltain dollaria. Jatko-osassa hänen palkkionsa oli jo 100 000 dollaria. Emmanuellen jälkeen Kristelillä oli useita rooleja vastaavanlaisissa tuotannoissa kuten Lady Chatterleyn rakastajassa (1981), jonka käsikirjoitus perustuu saman nimiseen kirjaan. Hänellä oli runsaasti rooleja myös valtavirran elokuvissa.
Yksityiselämä
Sylvia Kristel oli näyttelijä Arthur Kristelin äiti. Hän puhui ranskaa, englantia, italiaa ja hollantia. Asuessaan Los Angelesissa Yhdysvalloissa Kristel sortui enenevästi alkoholiin ja huumeisiin. Hänen yksityiselämänsä oli myrskyisä. Ensimmäisen kerran Kristel oli aviossa itseään 27 vuotta vanhemman kirjailija Hugo Clausin kanssa. Suhteen päätyttyä Kristel muutti Los Angelesiin, jossa hän oli suhteessa brittiläisen näyttelijä Ian McShanen kanssa. He tapasivat McShanen The Fifth Musketeer elokuvan kuvauksissa. Suhde kesti neljä vuotta ja oli epätasapainoinen ja väkivaltainen. Toukokuussa 1982 Kristel avioitui yhdysvaltalaisen liikemies Alan Turnerin kanssa. Tämä liitto päättyi eroon vain viiden kuukauden jälkeen. Kristelin kolmas aviomies oli elokuvatuottaja Philippe Blot, jonka kanssa Kristel oli aviossa vuosina 1986–1991.
Tämän jälkeen Kristel palasi Amsterdamiin ja elätti itsensä taiteilijana asuen pienessä yksiössä.
Forever (Kissin kappale)
Forever on yhdysvaltalaisen hard rock-yhtye Kissin kappale ja singlejulkaisu. Se on seitsemäs raita yhtyeen vuonna 1989 ilmestyneellä studioalbumilla Hot in the Shade, ja kappaleen ovat säveltäneet Kissin rytmikitaristi ja laulaja Paul Stanley sekä laulaja-lauluntekijä Michael Bolton.
”Foreverista” muodostui Kissin suurin hitti yli kymmeneen vuoteen. Kappale nousi Billboardin singlelistalla Yhdysvalloissa kahdeksannelle sijalle, minkä johdosta siitä tuli yhtyeen ensimmäinen Top 20-listasijoitukseen Yhdysvalloissa yltänyt kappale sitten vuoden 1979, jolloin ”I Was Made for Lovin’ You” nousi samaisella listalla sijalle 11. ”Forever” on toistaiseksi yhtyeen viimeinen kahdenkymmenen parhaan kappaleen joukkoon Billboardin listalla noussut julkaisu. Billboardin varsinaisen singlelistan ohella ”Forever” nousi sijalle 17 Billboardin Hot Mainstream Rock Tracks-kategoriassa. Billboardin listoilla ”Foreveria” paremmin on menestynyt ainoastaan yhtyeen alkuperäisen rumpalin Peter Crissin tulkitsema balladi ”Beth”, joka nousi seitsemännelle sijalle vuonna 1976. Kappeesta kuvattiin myös musiikkivideo, joka nousi valtavan suosituksi Music Televisionilla. Kappaleen video valtasi kärkipaikan Music Televisionin toivotuimpien musiikkivideoiden listalla useita kertoja perättäin. Musiikkivideolla nähdään yhtyeen jäsenet - Paul Stanley, basisti-laulaja Gene Simmons, soolokitaristi Bruce Kulick ja rumpali Eric Carr - esittämässä kappaletta suuressa, tyhjässä huoneessa. Vaikka Simmons esiintyy kappaleen videolla, todellisuudessa albumille päätyneessä lopullisessa versiossa kappaleen bassoraidan soittaa Bruce Kulick.
”Foreverin” niittämästä suosiosta huolimatta Hot in the Shadesta tuli Kissin ensimmäinen albumi sitten vuoden 1982 Creatures of the Nightin, joka ei saavuttanut platinalevymyyntiä.
Kappaleen esiintyminen Kissin diskografiassa
"Forever" löytyy seuraavilta albumeilta;
Golden Gate
Golden Gate (”Kultainen portti”) voi viitata muun muassa:
Therese Borssén
thumb|Therese Borssén
Therese Borssén (s. 12. joulukuuta 1984 Rättvik) on ruotsalainen alppihiihtäjä.
Borssén laskee lähinnä tekniikkalajeja, etenkin pujottelua. Hän sijoittui Torinon olympialaisissa kahdeksanneksi pujottelussa. MM-kilpailujen pujottelussa hän on ollut viides Bormiossa 2005 ja seitsemäs Åressa 2007. Ensimmäisen voittonsa alppihiihdon maailmancupissa hän saavutti 29. joulukuuta 2006 Semmeringin pujottelukilpailussa.
55 päivää Pekingissä
55 päivää Pekingissä (kirjoitusasuna myös Fifty Five Days at Peking ) on vuonna 1963 ensi-iltansa saanut Nicholas Rayn ja Guy Greenin ohjaama yhdysvaltalainen eeppinen historiallinen sotadraamaelokuva, jonka pääosissa ovat Charlton Heston, Ava Gardner ja David Niven. Elokuvan tuottajana oli Samuel Bronston.
55 päivää Pekingissä sijoittuu vuoden 1900 Kiinan Pekingiin boksarikapinan keskelle, missä amerikkalainen majuri johtaa puolustusta kiinalaisia vallankumouksellisia vastaan. 55 päivää Pekingissä sai kaksi Oscar-ehdokkuutta vuonna 1964.
Juoni
55 päivää Pekingissä sijoittuu vuoden 1900 Kiinan Pekingiin, missä on käynnissä boksarikapina, joka oli alkanut vuonna 1899. Ulkovaltioiden jalansijaa Kiinassa vakavasti on alkanut uhata boksarikapinallisten voimistuva terroritoiminta. Kiinalaiset ovat kyllästyneet länsimaiden vallasta heidän kotimaassaan ja aloittavat kapinan länsimaalaisia vastaan muun muassa piirittämällä länsimaiden suurlähetystöt Pekingissä. Vallankumoukselliset uhkaavat surmata kaikki valkoihoiset, joita on lähetystöalueella vielä paljon. Piiritettyä lähetystöaluetta suojelee vielä sadat sotilaat, mutta puolustus ei kestä, jos he eivät saa apua. Yhdysvalloista ja muualta maailmasta lähetetään viimein apuvoimia suojelemaan länsimaiden suurlähetystöjä, ja apuvoimien joukkoja johtaa majuri Matt Lewis (Charlton Heston). Lewisin saapuessa Peking on sodan kynnyksellä, ja vallankumoukselliset ovat murhanneet jo sata lähetyssaarnaajaa. Yhtäkkiä keisarinna Tzu-Hsi (Flora Robson) puuttuu valtapeliin ja siirtyy vallankumouksellisten puolelle yhdessä yli sadantuhannen sotilaan armeijansa kanssa. Kaikki toivo lepää nyt majuri Lewiksen harteilla. Edessä on unohtumattomat 55 päivää, johon mahtuu niin taistelua, poliittista juonittelua kuin romantiikkaakin.
Tuotanto
55 päivää Pekingissä -elokuvan käsikirjoituksen laativat Robert Hamer, Philip Yordan, Bernard Gordon ja Ben Barzman. Tuottaja Samuel Bronston halusi Deborah Kerrin paronitar Natalie Ivanoffin rooliin, mutta Charlton Heston ehdotti joko Jeanne Moreauta tai Melina Mercouria paronittareksi. Kuitenkin ohjaaja Nicholas Ray vaati Ava Gardneria kyseiseen rooliin. Ohjaaja Ray jätti kuvaukset kesken riitaannuttuaan tuottaja Bronstonin kanssa, jolloin Guy Green tuli hänen tilalleen.
Joutsan Seutu
Joutsan Seutu on kaakkoisessa Keski-Suomessa Joutsan seudulla keskiviikkoisin ilmestyvä paikallislehti, joka on perustettu vuonna 1971. Lehden kokonaislevikki vuonna 2019 oli 4 315 kappaletta. Joutsan Seudun päätoimittaja on ollut vuodesta 2000 alkaen Markku Parkkonen. Lehteä kustantaa Joutsan Seutu Oy, jonka omistajina toimii joukko yksityishenkilöitä ja yhteisöjä.
55 päivää Pekingissä
Tuotanto
Charlton Heston sanoi myöhemmin, että hänen ja Ava Gardnerin työsuhde oli hyvin huono. Heston väitti, että Gardnerin kanssa oli hyvin vaikea työskennellä, ja että Gardner käyttäytyi epäammattimaisesti kuvauksien aikana. Sitä vastoin Heston nautti suuresti David Nivenin kanssa työskentelystä. Heston ja Gardner työskentelivät yhdessä vielä vuonna 1974 katastrofielokuvan Maanjäristys merkeissä.
55 päivää Pekingissä elokuvattiin Technicolor- ja Technirama-elokuvausmenetelmillä Espanjassa. Elokuvan kuvauspaikkoina olivat Madridin itsehallintoalueen Las Rozas de Madrid ja Valencia itsehallintoalueen Valencia. Las Rozas de Madridissa elokuvaa kuvattiin tuottaja Samuel Bronstonin rakennuttamilla studioilla. Kun 55 päivää Pekingissä -elokuvasta tuli taloudellinen pettymys ja Bronstonin yhtiö joutui taloudellisiin vaikeuksiin, Bronstonin Las Rozas de Madridin studioalue muutettiin asuinalueeksi, joka tunnetaan nykyään nimellä Las Matas. Elokuvaan tarvittiin ”ihmismassakohtauksiin” 4 000 kiinalaisavustajaa, joita elokuvaan saatiin Euroopan ravintoloista ja pesuloista, koska Espanjassa ei ollut tarpeeksi kiinalaisia tavoitettavissa. 55 päivää Pekingissä oli aikaansa nähden hyvin kallis elokuva 17 miljoonan dollarin budjetillaan. Elokuvan tuotantoyhtiönä oli Samuel Bronston Productions.
Joutsan Seutu
Lehden päätoimittajana Raimo "Rami" Nieminen toimi Joutsan Seudun päätoimittajana vuosina 1976–2000. Niemisen pakinoita Joutsan Seudussa on koottu kirjaan Periaatteessa ja käytännössä : Ramin parhaat : Raimo Niemisen pakinoita, joka julkaistiin vuonna 2011.
55 päivää Pekingissä
Julkaisu ja vastaanotto
55 päivää Pekingissä sai ensi-iltansa 6. toukokuuta vuonna 1963 Isossa-Britanniassa. Elokuva sai kotimaassaan ensi-iltansa 29. toukokuuta 1963 New Yorkissa. Suomessa elokuva sai ensi-illan samana vuonna 27. joulukuuta. Elokuvan Yhdysvaltain teatterilevityksestä vastasi Allied Artists Pictures. Suomessa elokuvan teatterilevityksestä vastasi Parvisfilmi Oy.
Vaikka 55 päivää Pekingissä oli yleisömenestys ja pääsi vuoden 1963 20:n menestyneimmän elokuvan joukkoon, elokuva oli kuitenkin suuri taloudellinen pettymys. ”Taloudelliseksi katastrofiksi” kutsuttu 55 päivää Pekingissä tuotti maailmanlaajuisesti 10 miljoonaa dollaria, josta viisi miljoonaa Yhdysvaltain elokuvateattereissa. Rotten Tomatoes -sivuston mukaan kriitikoiden arvosteluista 57 prosenttia on myönteistä perustuen seitsemään arvosteluun.
Joutsan Seutu
Verkkosivut Joutsan Seutu otti käyttöön vuonna 1995 yhtenä Suomen ensimmäisistä paikallislehdistä.
Joutsan Seudun sidotut vuosikerrat vuoden 1971 lopusta alkaen ovat Joutsan kirjaston kotiseutukokoelmassa.
Brescia
Brescia on vajaan 200 000 asukkaan kaupunki Lombardiassa Pohjois-Italiassa. Se on Lombardian toiseksi suurin kaupunki Milanon jälkeen.
Historiaa
Brescia oli ensin gallien kaupunki ja siitä tuli Rooman kaupunki nimeltään Brixia. Keskiajalla sen asema vaihteli itsenäisyydestä Milanon ja Venetsian hallintaan. Nykyinen vanhakaupunki on keskiajan ja renessanssin aikainen, mutta alueella on muistoja myös roomalaisajalta. Entisessä luostarissa toimii historiallinen museo Museo di Santa Giulia. Vanhankaupungin laidalla on korkea vuori, jossa sijaitsee keskiaikainen linna. Brescia omistaa kuuluisan käsikirjoituskokoelman nimeltä Biblioteca civica Queriniana.
Talous
Kaupunki on keskellä Italian kolmanneksi suurinta teollisuusaluetta. Metalliteollisuuden lisäksi merkittäviä työllistäjiä ovat rahoitussektori ja turismi.
Valentina Vezzali
Valentina Vezzali (s. 14. helmikuuta 1974 Jesi) on italialainen florettimiekkailija. Vezzali on urallaan voittanut kuusi olympiakultaa, yhden hopean ja kaksi pronssia sekä yhteensä kuusi henkilökohtaista maailmanmestaruutta. Näillä ansioilla häntä voidaan pitää kaikkien aikojen menestyneimpänä naismiekkailijana, ja hän on ollut lajin ehdoton valtias 1990-luvun lopulta 2010-luvun alkupuolelle. Vezzali on naimisissa ammattilaisjalkapalloilija Domenico Giuglianon kanssa ja on yhden lapsen äiti.
Timo Heikkilä
Timo Heikkilä on helsinkiläinen kirjailija ja vapaa tutkija. Hän on käsitellyt muinaissuomalaista ja kalevalaista kulttuuria omaperäisesti, ja on pohtinut suomalaisen mytologian kytkeytymistä Euroopan ja Aasian muiden kulttuureiden mytologioihin. Erityisesti Heikkilä on painottanut suomalaisen muinaiskulttuurin yhteyksiä balttien ja germaanien kulttuureihin. Perinteentutkimuksen professori Seppo Knuuttilan mukaan Heikkilä edustaa ns. fiktiivistä tutkimusta, joka yhdistää mytologiaa omaperäisiin näkemyksiin.
Sanojensa mukaan Heikkilä pyrkii laajemman kokonaiskuvan luomiseen, jonka kautta hänen mukaansa avautuu kalevalaisen maailmankuvan metafyysinen järjestelmä. Heikkilä pyrkii usein yhdistämään säilyneistä tiedon rippeistä laajempia kokonaisuuksia ja etsii näin aikaisempia käsityksiä, joihin nykyisin tunnetut myytit ja uskomukset voisivat perustua. Heikkilä kääntyy usein muiden kansojen käsitysten puoleen ja etsii niistä mahdollisia selityksiä suomalaisille myyteille.
Monet myytit Heikkilä näkee vertauskuvallisiksi. Hän on esimerkiksi ehdottanut, että Lemminkäisen kuolemaa ja henkiin herättämistä käsittelevät myytit olisivat voineet alun perin liittyä sadonkorjuuseen syksyllä ja uuteen kylvöön keväällä, kuten muinaisen Egyptin Osiris-myytti. Jo ennen häntä Martti Haavio ja Iivar Kemppinen ovat ehdottaneet, että näillä voisi olla yhteyksiä. Joukahaisen ja Väinämöisen yhteenotoissa Heikkilä on ehdottanut olevan taustalla jonkinlaisen dualistisen maailmankuvan, kahden vastakkaisen perusvoiman taistelun. Tämä taistelu olisi synnyttänyt maailmankaikkeuden tai vaikuttanut sen rakenteeseen, samaan tapaan kuin kristittyjen Jumalan ja paholaisen, skandinaavien tulen ja jään ja kiinalaisten yinin ja yangin vastavoimat. Heikkilä on myös rinnastanut Ukon kirves -riipukset ja maailmanpuun.
Heikkilä on käsikirjoittanut Kalevala-aiheisia draamoja sekä esitelmöinyt muinaishistoriasta, mytologiasta ja symboliikasta.
Tulkinta maailman syntykertomuksesta
Kalevalan kertomuksessa maailma syntyi linnun munasta, mutta alkuperäisiin kansanrunoihin viitaten Heikkilä esittää, että maailman syntyä edelsi jumal-olentojen yhteenotto. Joidenkin kansanrunojen mukaan aluksi äitijumalatar Iro-neito synnytti kolme poikaa. Yksi poika, Ilmarinen, jäi paikalleen, Heikkilän mukaan alku-Logokseen aurinkoon, kun taas Väinämöinen ja Joukahainen lähtivät yhdessä kulkemaan ”Tietä”. Veljekset alkoivat kuitenkin kulkea erilleen ja joutuivat vastatusten. Näin kuvataan kuinka pimeän Pohjolan langennut jumalolento Joukahainen kääntyi vastustamaan Väinämöistä. Väinämöinen lauloi Joukahaisen suohon, jonka jälkeen katkeroitunut Joukahainen kosti ampumalla Väinämöisen mereen. Väinämöinen ajelehti meressä, kunnes Sotka-lintu muni hänen polvelleen. Munat särkyivät, ja niistä syntyi maailma. Heikkilä esittää Väinämöisen ja Joukahaisen välisen taistelun saaneen alkuun maailmansynnyn, ja että tuo taistelu yhäkin on käynnissä, ja vastavoimien dynamiikallaan pitää yllä maailman olemassaoloa. Näin tuo Kilpalaulannan Väinämöisen ja Joukahaisen yhteisvoima vertautuu sähköön, sen + ja - napoihin.
Kilpalaulannassa eli Väinämöisen ja Joukahaisen taistelussa kerrotaan, kuinka näiden hevosten tai rekien kiilautuessa yhteen ”putoaa punaista”, ts. tulta. Heikkilä esittääkin, että viikinkiaikainen tulusrauta, jonka kahvaan on kuvattu kaksi ratsastajaa, esittää Kilpalaulannan tapahtumia. Kalevalaisen mytologian keskeisimpiä filosofisia oppeja kytkeytyykin Heikkilän mukaan juuri Tulen syntyyn, jolla Heikkilän mukaan tarkoitetaan tavallista tulta laajemmin energiaa, elämänvoimaa ja sen muuntumista. Tulen synty –loitsujen mukaan tulikipinä putoaa auringosta maahan, jossa se hävittää kaiken eteen tulevan, ja sen jälkeen se lentää mereen. Tulikipinän nielee meressä sininen siika, sen taas punainen lohi ja tämän puolestaan nielee harmaa hauki. Kun muut kalat niellyt hauki pyydetään ja avataan, on valkea tulikipinä yllättäen jakautunut siniseksi ja punaiseksi tulikeräksi. Toisin sanoen absoluuttisen energian hävittävä luonne muuntui luovaksi ja elämää ylläpitäväksi voimaksi, kun se organisoitui tulen kolmeksi erilaistumaksi. Heikkilä palaa teksteissään yhä uudelleen näiden kolmen energiamuodon vuorovaikutukseen erilaisissa aihepiireissä. Heikkilä myös rinnastaa sinisestä ja punaisesta tulesta muodostuvat kerät runojen samanvärisiin lankoihin, jotka puolestaan olisivat rautakautiseen nauhapunosornamentiikkaan liittyvää filosofiaa.
Tämän aiheen yhteydessä Heikkilä ottaa vertailukohteen intialaisesta filosofiasta. Valkean, sinisen ja punaisen tulen aiheet voivat olla sukua intialaisen käsityksen mukaisille kolmelle, kaiken muodostavalle perusvoiman säikeelle. Nämä säikeet, sattva, rajas ja tamas, lähtivät liikkeelle kaikkeuden alkutilasta ja toteuttivat maailman. Rajas oli kiihkein ja nopein, ja jätti muut jälkeensä. Tamas taas oli rauhallinen, ja jäi muista jälkeen. Sattva, suomeksi "kirkas", kulki keskellä. Kaikki mitä on ja mitä tapahtuu johtuu siitä, että nämä yrittävät hallita toisiaan. Näin sattwa kuvastaa valkeaa tulikipinää, punainen tuli vastaa rajas´ia ja sininen tuli tamas´ta.
Elias Lönnrot kirjoitti vuonna 1839: thumb|[[Bodhisattva eli valaistunut on erään käsityksen mukaan ihminen, joka on vapautunut tamasin ja rajasin taistelusta ja ristiriitaisista haluista.]]
thumb|100px|left|Pohjoismaisia Ukonkirveen, [[Ukko|Ukonvasaran, Thorin vasaran ja Mjölnerin riipuskoruja esikristilliseltä ajalta. Yläosaan on kuulunut kiinnitys esimerkiksi kaulanauhaan.]] Heikkilä arvelee, että esihistoriallinen Ukon kirves-koru (ylimpänä oheisessa kuvassa) voisi olla tämän käsityksen kuva, jota voisi myös kutsua maailmanpuuksi. Siinä pystysuora "pylväs" kuvaa liikettä auringosta maahan, vaakasuora, kaareva taas syntynyttä maan pintaa. Kolmiomainen muoto näiden risteyskohdassa kuvaisi erilleen ohjautuvia, ja jälleen yhteen tulevia voimia.
Untamon ja Kalervon suvut
Timo Heikkilä arvelee, että kertomukseen Untamon ja Kalervon veljessodasta on kertynyt aineksia usealta aikakaudelta vihollisuuksista Suomen maaperällä asuneiden ryhmien välillä. Vanhimmat kerrostumat voisivat periytyä jo Baltiasta tulleen nuorakeraamisen kulttuurin eli "vasarakirveskansan" ja alkuperäisen kampakeraamisen kulttuurin yhteenotoista.
Tarujen Untamon nimi on kuitenkin myöhäisempää, ilmeisesti rautakautista alkuperää, ja liittyy eräiden tutkijoiden mukaan sitä muistuttaviin lukuisiin paikannimiin, joista tunnetuin lienee Laitilan Untamala. Näitä paikannimiä on eniten Kokemäenjoen rannoilla ja sieltä Päijät-Hämeeseen asti ulottuvalla vyöhykkeellä, ennen tärkeän vesireitin varrella. Untamo-sukuisia paikannimiä esiintyy myös Kokemäenjoelta pohjoiseen Etelä-Pohjanmaalle asti. Laitilan Untamalassa on myös Kullervoon viittaavia paikannimiä, Kullerjärvi, Kullermäki ja Kullerkallio, jonka päällä on hauta, hiidenkiuas. Myös kansanperinne liittää Untamoa muistuttavia henkilönnimiä Untamoa muistuttaviin paikannimiin.
Kielitieteellisesti Untamo-sukuisia nimiä arvellaan germaanisiksi, ja Heikkilä arvelee, että Untamon ja Kalervon vihollisuus olisi muistumaa lähinnä rautakaudelta, jolloin Suomen maaperällä oli germaanista vaikutusta. Untamon suku olisi siten kuvannut lähinnä germaanista vaikutusta saanutta läntisen ja lounaisen Suomen väestöä ja Kalervon tai Kalevan suku itäisempää, lähinnä hämäläistä tai pyyntiväestöä. Myös myöhemmät vaiheet, kuten kristinuskon ja pakanoiden vihollisuudet, ovat varmaankin vaikuttaneet näihin kertomuksiin.
200px|thumb|Akseli Gallen-Kallela:[[Kullervon kirous. Timo Heikkilä arvelee, että tapaus, jossa Kullervo ensi kertaa turvautuu ukkosen jumalaan, voisi kuvata uuden kulttuurityypin syntymää.]]
Timo Heikkilä arvelee, että Kalervon suvun tuhosta selvinnyt Kullervo olisi tavallaan henkilöitymä uudelle kulttuurin tyypille. Tämä kulttuuri olisi syntynyt Itä- ja sisä-Suomen väestön keskuudessa länsi- ja lounaissuomalaisen väestön päästessä voitolle ja alkaessa levittäytyä. Itä- ja sisä-Suomen väestön oli selviytyäkseen pakko muodostaa itselleen uusi, sotaisempi ja miehisyyttä korostavampi kulttuuri, joka oli sekoitus omaa aikaisempaa ja länsisuomalaisten (osin germaaneilta periytyvää) kulttuuria. Tarinoiden Kullervokin lopulta kostaa ja iskee takaisin. Heikkilän mukaan tästä kulttuurityypistä tuli merkittävä tekijä myöhemmin suomalaiseksi identifioituun kulttuuriin, ja se levisi läntiseenkin Suomeen. Heikkilä arvelee, että tähän kulttuurin muutokseen on voinut liittyä muun muassa miehisen ukkosenjumalan aseman nousu. Siitä voisi olla jopa rapistunut vihje itse kertomuksessa, nimittäin se, että Kullervo myytiin sepälle, ja vasta sepän vallassa hän vapautti itsensä loitsuilla orjuudesta.
Heikkilän mukaan tämän kaltaisia kulttuurillisia "myönnytyksiä" ovat sisämaan asukkaat voineet joutua tekemään aikojen kuluessa useinkin, ja nämä olisivat kaikki voineet olla vuorollaan veljessodan myytin aiheena. Monesti rannikon väki on saanut uusia vaikutteita vierailta ryhmiltä, ja alkanut sitten entistä aseistetumpana ja järjestäytyneempänä ahdistaa sisämaan väkeä. Tällöin sisämaan väestö on joutunut omaksumaan uudesta kulttuurista ainakin niitä puolia, joiden ansiosta se on päässyt niskan päälle. Näiden "myönnytysten" ansiosta alkuperäisestä kulttuurista on kuitenkin jäänyt paljon jäljelle. Esimerkiksi suomalais-ugrilainen kieli on säilynyt, ja mahdolliset indoeurooppalaiset tulokkaat on moneen otteeseen sulautettu. Tällaiset "Kullervon kostot" ovat ehkä poikkeuksellisia suomalais-ugrilaisten ja indoeurooppalaisten muinaisissa suhteissa, sillä suomalais-ugrilaiset kielet ovat monissa kohtaamisissa väistyneet pysyvästi. Heikkilän mukaan tämä käsitys selittää luontevasti, miksi alkujaan vierasperäinen, ankara miespuolinen ukkosjumala on juurtunut syvälle suomalaiseen mytologiaan.
Ritvalan helka ja Sääksmäen aurinkokultti
Sääksmäen Ritvalassa on jo vuosisatojen ajan vietetty keskiaikaisena pidettyä helkajuhlaa, jossa neitojen kulkue on keväisin kulkenut tietyn reitin lauluja laulaen. Vaikka aina on esiintynyt epäilyjä siitä, että juhla saattaisi olla ennemminkin esihistoriallinen ja pakanallinen, ei asiasta ole voitu esittää selvää näyttöä. Timo Heikkilä kuitenkin esittää laajasti ja yksityiskohtaisesti tulkinnan Helka-juhlan taustasta ja merkityksistä.
Helkajuhlan keskiajalla kristillisiksi muutetut laulut heijastelevat Timo Heikkilän mukaan etäisesti alkuperäisiä agraariperinteen vuodenaikojen kiertoa kuvastavia aiheita. Heikkilä esittää, että alkuperäisen aurinko-juhlan keskeisin laulu on ollut Lemminkäisen virsi, joka kuvastaa rinnakkain kahta erillistä merkitysaluetta: pyhän ohran kasvun vuotuista kiertoa, ja toisaalta ihmisen tietäjäksi tulon prosessia. Sääksmäen agraarikultissa korostui pyhän ohran kasvun vaiheet. Helka-lauluja on laulettu kulkien toukotöiden päättymisestä alkaen, ja samaan ajankohtaan sijoittuu myös Lemminkäisen virren alku: Lemminkäinen - alkuaan manalan tulen jumala Lempo - on keväisellä pellolla toukotöissä, kun hän näkee keskikesäiseen hääjuhlaan valmistautuvasta Päivölästä nousevat, oluen valmistuksesta syntyvät savut. Päivölästä jaellaan kutsuja Päivölän pitoihin, ja niinpä maan kasvun tulta henkilöivä Lemminkäinenkin lähtee matkalle. Heikkilä esittää, että maan ja ohran elämänvoimaa edustava Lemminkäinen nousee maan povesta kohti keskikesän juhlan huipennusta, jolloin taivas ja maa ovat koskettaneet toisiaan ja viettäneet pyhiä häitä. Sen mukaan myös juhannuskokot ilmaisevat Lempo-Lemminkäisen tulen nousemista maan päälle ja ulottumista taivaaseen. Kun Lemminkäinen saapuu Päivölään, on hän kuitenkin auttamatta myöhässä: häät on jo pidetty. Heikkilän mukaan tämä kertoo ohran luonteesta: ohra ei koskaan ehdi valmistua juhannukseen mennessä, vaan se valmistuu vasta elokuussa. Harmistunut Lemminkäinen suuttuu ja joutuu taisteluun Pohjolan isännän kanssa, jolta Lemminkäinen nyt elonkorjuun aikaan leikkaa miekallaan pään "kuin tähkän korren päästä". Lähestyvän syksyn kuoleman tunnelmassa kekri-juhlan tienoilla Päivölän isännän vanha vuosi taistelee Lemminkäisen edustaman, tulossa olevan uuden vuoden kanssa. Lemminkäinen voittaa, mutta joutuu pakenemaan manalan saareen, joka heijastelee syksyistä maan elinvoiman hiipumista, kun Lemminkäisen voima vetäytyy maan sisään talven ajaksi.
Lilla Teatern
Historia
Lilla Teaternin perustivat vuonna 1940 näyttelijät Eja ja Oscar Tengström. Teatterin pitkäaikainen omistaja oli Vivica Bandler (von Frenckell) vuosina 1955–1967, jonka jälkeen teatterin omistivat ja sitä johtivat Lasse Pöysti ja Birgitta Ulfsson vuoteen 1974. Asko Sarkola oli seuraava pitkäaikainen johtaja. Vapaan Lillanin viimeiseksi taiteelliseksi johtajaksi jäi Laura Jäntti.
Alkuaikoina teatteri toimi pikkuruisessa takahuoneessa ruotsinkielisen kauppakillan tiloissa sisäpihalla Kasarmikadulla. Näytelmävalikoima keskittyi enimmäkseen hupipuoleen, mutta nuorilla näyttelijöillä oli raikas ote ja usein odottamattomia ideoita, joten menestys oli turvattu. Bandlerin johdolla mukaan tuli myös vakavampaa, taiteellisesti korkeatasoista tuotantoa. Vuonna 1962 teatteri sai uudet, sille itselleen räätälöidyt tilat Tekniska Föreningenin (TFiF:n) uudessa talossa Yrjönkadun ja Eerikinkadun kulmassa.
Menestyksen runkona olivat muutaman vuoden välein esitetyt Benedict Zilliacuksen kirjoittamat ajankohtaiset revyyt, jotka sopivan pisteliäästi esittivät ajankohtaiset ja menneet tapahtumat Suomenmaassa pehmentävä pilke silmänkulmassa. Revyitä vauhdittivat pitkäaikaisen talomuusikon, Erna Tauron säveltämät ja pianolla soittamat sävelmät ja laulelmat. Samaan aikaan vanhoissa tiloissa, nimellä "Pikku-lillan", esitettiin vakavampaa aineistoa "kapeammalle" yleisölle. Pyrittiin myös esittämään mahdollisimman paljon uusia suomenruotsalaisia näytelmiä ja käännöksiä suomen kielestä. Vakituiseen henkilöstöön kuului monia kaksikielisiä näyttelijöitä kuten Lasse Pöysti, Elina Salo ja Asko Sarkola, joten samojen näytelmien esittäminen myös suomeksi ei ollut vaikeaa. Teatteriin tuli myös alkujaan suomenkielisiä näyttelijöitä näyttelemään ruotsiksi, muun muassa Ritva Valkama ja Sinikka Sokka. Kaisa Korhonen oli jonkin aikaa mukana teatterin johdossa, minkä jälkeen tuli perinteeksi esittää ohjelmistoa molemmilla kielellä.
2000–
Lilla Teaternin taloudellinen tulevaisuus ratkaistiin liittämällä se Helsingin Kaupunginteatteriin elokuussa 2005. Teatterin johtajana on sittemmin toiminut Pekka Strang. Vuoden 2014 alusta uudeksi taiteelliseksi johtajaksi nimitettiin Raila Leppäkoski. Vuoden 2017 alusta taiteellisena johtajana toimi Marina Meinander ja marraskuusta 2019 tehtävässä aloitti Jakob Höglund.
Brennan Bailey
Brennan Bailey (s. 23. tammikuuta 1997) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on esiintynyt muiden muassa elokuvissa The Path of Evil (2005) ja Amusement (2008) sekä useissa mainoksissa.
Brennan Bailey on näyttelijä Preston Baileyn isoveli.