cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Karhujärvi (järvi Sallassa)
Maantietoa
Järvellä on kartasta laskien 54 saarta. Sen suurin saari Kotasaari sijaitsee sen länsipäässä yhdessä Peurasaaren, Joulukarin ja neljän muun saaren kanssa. Pitkäniemen etelärannasta alkaa järvellä rantasaarien ketju, johon kuuluvat Kokkolahden saaret, Matti-äijän niemen ympäristön saaret, näistä idempänä Vatisaari, Ruumissaari, Aittasaari ja lukuisat nimettömät saaret.
Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen tilavuus on 43 miljoonaa kuutiometriä eli 0,043 kuutiokilometriä. Järven keskisyvyys on 4,8 metriä ja suurin syvyys on 21 metriä. Koska järven pohja on kumpulevaa käyden välillä lähellä pintaa ja sitten taas kymmenen metrin syvyydessä, ei sillä ole varsinaisia suuria syvänteitä. Syvin kohta sijaitsee tällaisen pienen syvänteen keskellä.
Järven rantaviivan pituus on 43 kilometriä ja sen rannat ovat alavaa ja soistunutta metsämaata. Etenkin järven koillisrannoille asti ulottuu laajat kosteikot, mutta muualla järven itäpuolella metsäsoita on raskaasti ojitettu. Karhujärven kylä sijaitsee järven länsipäässä laskujoen luusuassa. Kylän kautta kulkee järven ohi valtatie 5 ja siitä haarautuva yhdystie 9481. Nämä tiet mahdollistavat pääsyn järven länsiosan rannoille, mutta muut rannat ovat erämaata. Sallan ja Posion välinen kuntaraja käy järvenselällä olevalla saarella ja kulkee siitä itään ja lounaaseen päin. Pohjoisosa, jossa on suurin osa järveä, jää Sallan puolelle.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kemijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 65) Kemijärven–Pelkosenniemen alueen (65.3) Jumiskon voimalaitoksen valuma-alueella (65.39), jonka Isojärven alueeseen (65.394) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 262,9 metriä mpy.
Karhujärvi kuuluu Kemijoen vesistön latva-alueisiin ja siksi järvi saa pääosan vedestään omalta valuma-alueeltaan. Isojärven alueella on 82 yli hehtaarin kokoista järveä tai lampea, joista noin kymmenen laskevat suoraan tai välillisesti Karhujärveen. Niistä huomattavimpia ovat Kuvejärvi (26 ha), joka laskee suoraa ojaa myöten etelärantaan, Ukonmurronlammet (3 ha ja 1 ha), jotka kuuluvat itäpäähän laskevat Varpuojan valuma-alueeseen, Peräojan nimetön lampi, laskuojaton Kaivolampi (2 ha) pohjoispuolella, ja näiden lisäksi Likehinen (9 ha), Siltalampi (2 ha) ja Kaakkurilampi (2 ha), jotka laskevat järven länsipäähän.
Karhujärven laskuoja lähtee sen länsipäässä Karhujärven kylässä ja se laskee 700 metrin päässä Hietajärveen (191 ha), jonka vedenpinta on kolmetoista metriä Karhujärven vedenpintaa alempana.
Suomen Vammaisurheilu ja -liikunta VAU
Yhdistyminen
Elokuussa 2007 alkanut suomalaisten vammaisurheilujärjestöjen yhdistymisprosessi saatiin päätökseen syyskuussa 2009. Tuolloin Elinsiirtoväen Liikuntaliitto ELLI ry, Näkövammaisten Keskusliiton (NKL) liikuntatoimi, Suomen Invalidien Urheiluliitto ry (SIU) sekä Suomen Kehitysvammaisten Liikunta ja Urheilu ry (SKLU) yhdistyivät uudeksi järjestöksi, Suomen Vammaisurheilu ja -liikunta VAU ry:ksi. VAU ja Suomen Paralympiakomitea ilmoittivat vuonna 2018 aikomuksestaan yhdistää toimintansa vuoden 2020 alussa. Yhdistyminen toteutui vuonna 2020 siten, että VAU otti uudeksi nimekseen Suomen Paralympiakomitean.
Jäsenistö
VAU:n varsinaisia jäseniä olivat vammaisten henkilöiden liikuntaa järjestävät rekisteröidyt yhdistykset ja seurat. VAUlla ei ollut henkilöjäseniä.
Toimialat
VAUn toimialoja olivat nuorisotoiminta, harrasteliikunta, kilpa- ja huippu-urheilu sekä järjestötoiminta. Kehitysvammaisten henkilöiden urheilutoimintaa organisoiva Special Olympics Finland oli osa VAUn toimintaa.
Kilpailutoiminta
VAU suunnitteli, järjesti, kehitti ja koordinoi lähes 40 lajin harraste- ja kilpailutoimintaa. Osa vammaisurheilulajeista on niin sanottuja integraatiolajeja, jotka toimivat kansallisen lajiliiton alaisuudessa.
Mih’ail Hrabouski
Mih’ail Jurjevitš Hrabouski (,, s. 31. tammikuuta 1984 Potsdam, DDR) on entinen valkovenäläinen jääkiekkoilija. Hrabouski pelasi urallaan yhteensä 534 ottelua NHL:ssä ja hän on yksi kautta-aikojen tunnetuimmista valko-venäläisistä jääkiekkoilijoista.
Seurajoukkueissa
Hrabouski aloitti uransa Valko-Venäjällä Junost Minskissä. Hyvän kauden jälkeen entinen Valko-Venäjän maajoukkueen päävalmentaja Vladimir Krikunov hankki hänet valmentamaansa Venäjän superliigan joukkueeseen Neftehimik Nižnekamskiin kaudeksi 2003–2004. Kauden jälkeen Montreal Canadiens varasi Hrabouskin NHL:ään.
Hrabouski siirtyi kaudeksi 2006–2007 Pohjois-Amerikkaan, jossa pelasi kuitenkin pääosan ensimmäisestä kaudestaan Montrealin farmiseurassa Hamilton Bulldogsissa. Hyvien otteidensa ansiosta hän pelasi myös kolme ottelua Montrealissa. Hrabouski teki AHL:ssä 54 pistettä 66 ottelussa, ja kausi päättyi Calder Cupiin, eli AHL-liigan mestaruuteen. Kaudella 2007–2008 Hrabouski pelasi 24 ottelua Montrealissa. Hän oli osan kaudesta ylimääräinen pelaaja, ja joutui katselemaan useaa peliä katsomosta. Kauden jälkeen hänet kaupattiin Torontoon vaihdossa nuoreen Greg Pateryyn ja toisen kierroksen varausoikeuteen vuoden 2010 draftissa.
Kauden 2008–2009 Hrabouski pelasi Toronto Maple Leafsissa, ketjukavereinaan pääasiassa Niklas Hagman ja Nikolai Kuljomin. Hrabouski oli tulokkaiden pistepörssin kolmas tehoilla 20+28=48 78 pelissä. Päällimmäisinä hänen ensimmäisestä kaudestaan Torontosta mieleen jäivät värikkäät ottelut Montrealia ja varsinkin heidän pelaajaansa Sjarhei Kastsitsyniä vastaan.
Hrabouski pelasi Torontossa viisi kautta. Hän teki näistä kahdella yli 50 tehopistettä, kausilla 2010–2011 ja 2011–2012, joilla molemmilla oli joukkueensa kolmanneksi paras pistemies. Syyskuussa 2012 Hrabouski siirtyi NHL-kauden 2012–2013 alkua viivästyttäneen työsulun ajaksi KHL-seura TsSKA Moskovaan ja elokuussa 2013 vapaana pelaajana NHL-seura Washington Capitalsiin. Hän tuli vapaaksi pelaajaksi Toronton ostettua hänen sopimuksensa ulos heinäkuussa 2013. Heinäkuussa 2014 New York Islanders kiinnitti Hrabouskin nelivuotisella 20 miljoonan dollarin sopimuksella. Samalla se hankki Hrabouskin ketjukaverin Toronton ajoilta, Nikolai Kuljominin, myös nelivuotisella sopimuksella.
Maajoukkueessa
Grabovski edustaa maaotteluissa Valko-Venäjää, jonka väreissä pelasi jo junioritasolla. Kaudella 2001–2002 hän edusti Valko-Venäjää sekä alle 20-vuotiaiden että alle 18-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailuissa. Vuosina 2003 ja 2004 hän pelasi vielä kahdet 20-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailut.
Petri Myllymäki (lentopalloilija)
Petri Myllymäki (s. 31. heinäkuuta 1976) on suomalainen lentopalloilija, joka pelaa 2007–2008 kaudella Lentopallon SM-liigassa, Muuramen Lentopallon riveissä. Myllymäki on pelannut Muuramen lisäksi uralaan Äänekosken Urheilijoissa Lentopallon 1-sarjassa 2006–2007 kaudella. Äänekoskelle Myllymäki juuri Muuramen Lentopallosta. Myllymäki edusti Muuramen Lentopallo viimeksi 1998–2006 kausilla. Hän pelasi tuolloin viisi viimeistä kautta Muuramen SM-liiga joukkueessa ja kolme muuta kautta 1-sarjassa.
Mih’ail Hrabouski
Maajoukkueessa
Ensimmäisen aikuisten arvoturnauksensa Grabovski pelasi vuonna 2004 1.divisioonan MM-kilpailuissa, joissa taisteli yhdessä joukkueensa kanssa Valko-Venäjälle paikan seuraavan vuoden MM-kilpailujen pääsarjaan. Hän oli jälleen mukana Valko-Venäjän joukkueessa keväällä 2005 ja keväällä 2006. Vuonna 2006 Grabovski teki seitsemässä pelissä yhdeksän pistettä ja oli Valko-Venäjän paras pistemies ja koko turnauksen kuudenneksi tehokkain pelaaja. Neljänsiin maailmanmestaruuskilpailuihinsa Grabovski osallistui keväällä 2008. Hän pääsi vahvistamaan Valko-Venäjää myös vuoden 2009 MM-kisoihin, joissa loisti Valko-Venäjän ykkössentterinä pelaten joissakin peleissä jopa lähemmäs 30 minuuttia. Hän pääsi näyttämään myös monipuolista harhautusarsenaaliaan rangaistuslaukauskisoissa, joista mieleenpainuvin oli Grabovskin pyörähdysmaali Slovakiaa vastaan, joka kuitenkin hylättiin, koska kiekko liikkui pari senttiä taaksepäin.
Petri Myllymäki (lentopalloilija)
Myllymäellä oli 2006 kaudella vaikea selkävamma ja se vaati leikkauksen. 2006 kausi oli Myllymäellä tuolloin pilalla. Myllymäki näki parhaakseen tuolloin siirtyä Äänekoskelle koska taidot olivat ruosteessa eikä hän olisi ehtinyt kuntoutua liigakauden alkuun. Äänekoskella Myllymäki pelasi 2006–2007 ehjän kauden ja taidot ovat taas samanlaiset kuin ennenkin.
Mih’ail Hrabouski
Maajoukkueessa
Kesäkuussa 2019 Grabovski ilmoitti virallisesti lopettavansa uransa.
Puu-Nurmes
Puu-Nurmes on hyvin säilynyt puutaloalue Nurmeksen kaupungissa Pohjois-Karjalassa. Puu-Nurmes on nykypäivänäkin asuttu, elävä ja hyvinhoidettu asuinalue kaupungin keskustassa. Pääosa rakennuskannasta on peruskorjattu.
Historia
Puu-Nurmeksen aika alkoi vuoden 1876 jälkeen, Aleksanteri II aikaan, kun Nurmes oli perustettu kauppalaksi. Kauppala rakennettiin kahden järven Nurmesjärven ja Pielisen Vinkerlahden väliselle harjulle, jolla ei ollut aikaisempaa asutusta. Asemakaava oli ns. empirekaava, jonka suunnitteli Julius Basilier. Asemakaavan vahvisti Venäjän tsaari 1897. Palontorjunnan takia kadut suunniteltiin leveiksi, ja katujen varsille istutettiin paljon koivuja. Siksi Nurmes tunnetaan ”koivujen kaupunkina”. Pääosa vanhan kaupungin ydinosan rakennuskannasta on 1880-luvun ja 1930-luvun väliseltä ajalta. Talot ovat hirsirakenteisia ja vuorattu laudoilla ulkopuolelta.
Keith Moon
Keith John Moon (23. elokuuta 1946 Lontoo, Iso-Britannia – 7. syyskuuta 1978 Lontoo, Iso-Britannia ) oli brittiläinen rockmuusikko, joka tuli tunnetuksi The Who -yhtyeen rumpalina. Moonia pidetään ja arvostetaan yhtenä rockhistorian merkittävimmistä rumpaleista.
Soittotyyli
Moonin soittotyyli oli omalaatuinen, rönsyilevä, arvaamaton ja jopa maaninen. Häntä oli opettanut soittamaan Carlo Little, joka oli soittanut satunnaisesti muun muassa The Rolling Stonesin kanssa. Moon on tunnettu erityisesti siitä, että hän ei juurikaan käyttänyt hi-hatia soittaessaan. Moon liittyi The Whohun vuonna 1964 nähtyään sen keikalla.
Yksityiselämä
Luonteeltaan Moon oli villi ja omalaatuinen keppostelija. Hän koetteli yhtyeensä jäsenten ja suuren yleisön hermoja kuuluisilla tempauksillaan, joista pahamaineisimpia oli lontoolaiseen juutalaisravintolaan marssiminen natsiunivormussa. Moonin riehaannuttua The Who poistettiin usein hotelleista. Jälkikäteen on päätelty, että hyvin todennäköisesti Keith Moonilla oli tarkkaavaisuus- ja ylivilkkaushäiriö eli ADHD.
Kuolema
Väkivaltainen, itsetuhoinen ja raskas elämäntyyli, hallitsematon juopottelu ja huumeiden käyttö tuhosivat Moonin. Hän kuoli Harry Nilssonin asunnossa Lontoossa alkoholiongelman hoitoon ja ennaltaehkäisyyn määrätyn rauhoittavan klometiatsoli-lääkkeen yliannostukseen 32-vuotiaana.
Klometiatsolin kauppanimi oli Heminevrin, ja lääkärin määräyksen mukaan hänen olisi tullut ottaa yksi tabletti aina kun hänelle tuli himo juoda alkoholia, mutta kuitenkin korkeintaan kolme tablettia vuorokaudessa. Moonin kohtaloksi koitui se, että hän oli ottanut lyhyen aikavälin sisällä yhteensä 32 tablettia Heminevriniä.
Lääkäri joka määräsi hänelle Heminevriniä, Moonin pyynnöstä (koska hän itse halusi päästä eroon alkoholista), ei ollut tietoinen tämän taustasta ja huumeongelmasta. Moonin kuoleman jälkeen eräs alkoholiongelmien asiantuntija oli kirjoittanut lehteen, ja kertonut että Moonille ei olisi ikinä pitänyt määrätä kyseistä lääkettä. Moonin vieroitus alkoholista olisi pitänyt tapahtua laitoshoidossa, mutta sairaalakammonsa vuoksi hän halusi yrittää vieroitushoitoa kotonaan lääkityksen avulla.
Sattumoisin muutamaa vuotta aikaisemmin samassa asunnossa ja samassa sängyssä oli kuollut toinen rocksuuruus, The Mamas & the Papas -yhtyeen Cass Elliot. Nilsson myi asunnon pian Moonin kuoleman jälkeen Pete Townshendille.
Emanuel Aromaa
Emanuel Aromaa (vuoteen 1894 Sylgren, 27. helmikuuta 1873 Teisko – 14. tammikuuta 1933 Kiukainen) oli suomalainen suutari ja poliitikko, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1907–1918, 1924–1927 ja 1929–1933.
Varhaiset vuodet
Emanuel Aromaa syntyi Teiskossa Kalle ja Anna Vilhelmina Sylgrenin maatyöläisperheeseen. Hän joutui kahdeksanvuotiaana huutolaiseksi ja alkoi 14-vuotiaana työskentelemään suutarin oppipoikana Tampereella. Tampereen työväenyhdistyksen jäseneksi Aromaa liittyi vuonna 1898.
Aromaa toimi suutarina Tampereella vuoteen 1903 saakka, jolloin hän muutti perheineen Mouhijärven Uotsolaan. Aromaa kierteli sosialidemokraattisen puolueen puhujana eri puolilla Ylä-Satakuntaa, ja kirjoitti tamperelaiseen Kansan Lehteen sekä Porissa ilmestyneeseen Sosialidemokraattiin maatalouskysymyksiä käsitteleviä kirjoituksia. Hän oli mukana perustamassa Mouhijärven työväenyhdistystä ja toimi myös sen puheenjohtajana 1912–1918.
Aromaa nousi eduskuntaan Turun läänin pohjoisesta vaalipiiristä vuoden 1907 vaaleissa, jotka olivat Suomen ensimmäiset yksikamarisen eduskunnan vaalit.
Sisällissota
Toukokuussa 1917 Mouhijärven maatalouslakon aikana Aromaa toimi senaatin sekä Turun ja Porin läänin maaherran lähettämänä sovittelijana saaden aikaan sopimuksen osapuolten välille. Lakon yhteydessä syntyneiden levottomuuksien oikeuskäsittelyssä hän oli Karkun syyskäräjillä todistamassa maatyöläisten puolesta.
Sisällissodan sytyttyä Aromaa vastusti aseellista kapinaa, mutta alkoi lopulta työskentelemään kansanvaltuuskunnan elintarvikeosastolla Oskari Tokoin pyynnöstä. Hänet valittiin myös Mouhijärven vallankumousoikeuden syyttäjäksi, mutta Aromaa ei ottanut tehtävää vastaan, vaan pysytteli Helsingissä huhtikuun alkuun saakka. Kansanvaltuuskunnan paettua Viipuriin Aromaa jatkoi toimintaansa elintarvikeosastossa asustellen Kolikkoinmäen työläiskaupunginosassa. Viipurin taistelun jälkeen hän onnistui välttämään vangitsemisen ja palasi kansanedustaja Kustaa Ahmalan pojan jääkäriluutnantti Otto Ahmalan luvalla Helsinkiin toukokuun alussa. Aromaa pidätettiin parin päivän kuluttua ja sijoitettiin Helsingin vankileirille, josta hänet heinäkuun alussa siirrettiin Sörnäisten vankilaan.
Sodan jälkeen
Prokuraattori P. E. Svinhufvud asetti Aromaan ja muut kapinaan osallistuneet sosialidemokraattien kansanedustajat syytteeseen valtiopetoksesta toukokuun lopussa. Lokakuussa Aromaa sai 12 vuoden kuritushuonerangaistuksen ja lisäsi hänet tuomittiin menettämään kansalaisluottamuksensa 15 vuodeksi. Aromaa kärsi tuomiotaan Joutsenossa Konnunsuon vankisiirtolassa, kunnes hänet armahdettiin toukokuussa 1920. Vapauduttuaan Aromaa asui Karkussa ennen muuttoaan Kiukaisiin, jossa hän työskenteli Panelian työväentalon vahtimestarina. Aromaa toimi myös Kiukaisten kunnanvaltuuston puheenjohtajana.
Aromaa palasi eduskuntaan vuoden 1924 vaaleissa, jonka jälkeen hänet valittiin uudelleen vielä vuonna 1927. Vuosien 1925 ja 1931 presidentinvaaleissa Aromaa oli Väinö Tannerin valitsijamiehenä. Pitkään munuaissairaudesta kärsinut Aromaa kuoli kotonaan Paneliassa kesken kansanedustajakautensa tammikuussa 1933. Aromaan tilalle eduskuntaan nousi Vihtori Fallila.
Perhe
Aromaa avioitui tehdastyöläinen Matilda Rajalan kanssa vuonna 1898. Perheeseen syntyi kuusi lasta.
Charlotta Säfvenberg
250px|pienoiskuva|Charlotta Säfvenberg Charlotta Säfvenberg (s. 7. lokakuuta 1994) on ruotsalainen alppihiihtäjä, joka edustaa UHSK Umeå Skidklubb -seuraa.
Alppihiihdon maailmancupissa Säfvenberg kilpaili ensimmäisen kerran Semmeringin pujottelussa joulukuussa 2012. Maailmancupin pisteille hän selviytyi ensimmäisen kerran 16. marraskuuta 2013 käydyssä Levin pujottelussa, jossa hän sijoittui 14:nneksi. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran oltuaan kymmenes Flachaun pujottelussa tammikuussa 2015.
Zyzyxia
Zyzyxia on kasvisuku asterikasvien heimossa. Se on aakkosjärjestyksessä viimeinen siemenkasvien suku. Siihen kuuluu vain yksi laji Zyzyxia lundellii, joka kasvaa Guatemalassa ja Belizessä. Zyzyxia lundellii on alun perin kuvattu sukuun Oyedaea, mutta siirretty 1991 omaan sukuunsa.
Roman J. Israel, Esq.
Roman J. Israel, Esq. on vuonna 2017 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen draamaelokuva, jonka on ohjannut ja käsikirjoittanut Dan Gilroy sekä tähdittänyt Denzel Washington ja Colin Farrell.
Roman J. Israel, Esq. sai maailmanensi-iltansa Toronton elokuvajuhlilla 19. syyskuuta 2017. Elokuva tuotti vain 13 miljoonaa dollaria 22 miljoonan dollarin budjetilla ja se sai ristiriitaisen vastaanoton kriitikoilta. Washington sai roolisuorituksestaan parhaan miespääosan Oscar-ehdokkuuden.
Kuutamolla (albumi)
Kuutamolla on Dave Lindholmin yhdeksäs sooloalbumi. Se julkaistiin vuonna 1983.
Loppuunmyynti
thumb|upright=1.5|Brittiläinen lastenvaatteiden loppuunmyynti. Loppuunmyynti (myös poistomyynti) tarkoittaa, että kauppa on lopettamassa toimintaansa ja myy tuotteita halvemmalla kuin tavallisesti eli alennusmyynnillä. Loppuunmyynti voi tarkoittaa myös kauden lopussa valikoimasta poistuvien tuotteiden myymistä. Usein loppuunmyyntiä mainostetaan väitteellä, ettei samaan kauppaan tule enää uudestaan samoja tuotteita. Kun liikkeessä on loppuunmyynti, kuluttajat odottavat myynnissä olevien tuotteiden hintojen olevan erityisen halpoja.
Loppuunmyynti-ilmaisun käyttö markkinoinnissa on yleensä lainsäädännössä tai viranomaisohjeissa kielletty, ellei loppuunmyynnille ole todellista perustetta. Suomessa hyväksyttäviksi katsottuja perusteita ovat liikkeen tai toimipisteen lopettamisen ohella luopuminen loppuunmyynnin kohteena olevasta mallistosta tai tuoteryhmästä, liikkeessä tapahtunut onnettomuus (esimerkiksi vesivahinko tai tulipalo) tai liikehuoneiston korjaaminen sekä tuotteiden pilaantumisen vaara. Syy on ilmoitettava myyntikampanjan markkinoinnissa. Esimerkiksi konkurssien yhteydessä puhutaan usein konkurssiloppuunmyynnistä ja erilaisten korjausten yhteydessä remonttiloppuunmyynnistä. Muita ilmaisuja, jotka viranomaiset katsovat loppuunmyyntiin verrattaviksi ja siten samojen sääntöjen alaisiksi, ovat esimerkiksi muuttomyynti, remonttimyynti, poistomyynti sekä tulipalomyynti.
Liikkeen konkurssin yhteydessä loppuunmyynnin järjestäminen on yksi konkurssiasiamiehen suositusten mukaisista ensisijaisista omaisuuden realisointitavoista. Sen sijaan konkurssipesältä ostetun tavaravaraston myyntiä ei markkinatuomioistuimen päätösten mukaan kuitenkaan saa kutsua loppuunmyynniksi.
Suomessa viranomaisten ohjeet edellyttävät, että huomattava osa tuotevalikoimasta on loppuunmyynnissä myytävä alennettuun hintaan ellei myyntiä ole rajattu koskemaan jotakin tuoteryhmää. Alennuksien suuruutta koskevat samat säännöt kuin alennusmyynneissä, ja loppuunmyyntihinnoin myytävät tuotteet on tarvittaessa erotettava selvästi muusta myyntivalikoimasta. Loppuunmyynnin kohteena olevien tuotteiden varastoa ei saa myöskään täydentää enää loppuunmyynnin aloittamisen jälkeen. Loppuunmyynti saa Suomessa kestää enintään kuusi kuukautta, jos liike tai toimipiste lopetetaan, ja muussa tapauksessa korkeintaan kaksi kuukautta. Säännökset ovat hyvin samankaltaisia esimerkiksi Ruotsissa, jossa perussäännöt on kirjattu suoraan lakiin.
Canzone per te
Canzone per te on Sandra Simónin esittämä kappale, joka edusti Sveitsiä vuoden 1991 Eurovision laulukilpailussa Italian Roomassa.
ISO 9000
ISO 9000 on kansainvälinen standardisarja organisaatioiden toiminnan johtamista laadunhallinnan ja laadunvarmistuksen kannalta. Organisaatioiden tuotteiden (tavaroiden tai palvelujen) laatua standardeissa ei suoranaisesti tarkastella. ISO 9000 -standardisarja on yksi monista organisaatioiden johtamisen erityisaiheita (disciplines) koskeva standardi. ISO 9000 -standardien käyttö on organisaatioille vapaaehtoista, ja niitä voidaan soveltaa kaiken kokoisissa ja kaiken tyyppisissä organisaatioissa. Standardisarjaa ylläpitää ISOn (International Organization for Standardization) standardisointikomitea ISO TC 176 (Quality management and quality assurance). ISO 9000 -standardeja käytetään nykyisin laaja-alaisesti erityyppisissä organisaatioissa ympäri maailmaa.
Canzone per te
Kappale sijoittui Euroviisuissa 22 maan joukosta sijalle 5. 118 pisteellä.
Mopo (yhtye)
Mopo on vuonna 2009 perustettu suomalainen jazzyhtye. Se on julkaissut kaksi kriitikoiden kehumaa albumia ja esiintynyt kotimaisten festivaalien, kuten Flow'n ja Tampere Jazz Happeningin lisäksi muun muassa BBC:n radio-ohjelmassa.
ISO 9000
ISO 9000 -standardit ja niiden tarkoitus
Standardin ISO 9000 mukaan jonkin kohteen, esimerkiksi tuotteen, laatu (quality) tarkoittaa sitä, missä määrin tuon kohteen ominaisuudet täyttävät kaikkien siihen liittyvien sidosryhmien vaatimukset. Suomenkielen sana vaatimukset antaa helposti suppean käsityksen asiasta, sillä standardikielessä vaatimukset (requirements) tarkoittavat tarpeita ja odotuksia. Laadunhallinnan (quality management, QM) tarkoituksena on, että organisaation johtamistoiminnalla vaikutetaan (effectiveness) laadun syntymiseen tehokkaasti (efficiency). Siten laadunhallinta on koordinoituja toimenpiteitä organisaation suuntaamiseksi ja ohjaamiseksi täyttämään kaikkien sidosryhmien tarpeet ja odotukset. Käytännössä laadunhallinta on laadukasta johtamisen ja johtamisen laatua. Monesti laadunhallinnan sijasta on käytetty ilmaisuja laadunvalvonta tai laatujohtaminen, jotka eivät kuvaa ISO 9000-standardisarjan käsitteistöä. Tuotteen tai palvelun laatua ei voi suoraan johtaa, koska laatu on abstraktio. Laadunhallinta tapahtuu organisaation ja sen toiminnan johtamisen kautta. Kaikki laadunhallinnan toimenpiteet ovat kuuluvat organisaation johtamistoimintoihin. Laadunhallinta on organisaation sisäinen toimintakäsite. Laadunvarmistuksella (quality assurance, QA) suuntaudutaan organisaatiosta ulospäin luottamuksen (confidence) synnyttämiseksi ja vahvistamiseksi organisaation sidosryhmien (asiakkaiden) joukossa. Näin organisaatio pystyy täyttämään sovitut tuotevaatimukset. Laadunvarmistus on laadunhallinnan osa-alue.
ISO 9000 -standardeissa puhutaan laadunhallintajärjestelmistä. Se ei kuitenkaan tarkoita, että organisaatiossa pitäisi rakentaa erityinen laadunhallintajärjestelmä, vaan tarkoituksena on, että standardien esittämät laadunhallinnan ja laadunvarmistuksen näkökohdat toteutetaan järjestelmällisesti organisaation liiketoimintajärjestelmässä ja sen johtamisessa. Erityisesti standardia ISO 9001 ei voi ymmärtää minkään johtamisjärjestelmän perustana, vaan nimenomaan yleisten vaatimusnäkökohtien määrittelynä organisaation johtamiselle laadunhallinnan kannalta.
Auditointi liittyy läheisesti laadunhallintastandardien käyttöön. Auditoinneilla selvitetään, miten organisaation laadunhallinta tai laadunvarmistus täyttävät tietyt kriteerit. Auditointia voi toteuttaa myös organisaatio itse (sisäinen auditointi) tai organisaation sidosryhmä, erityisesti asiakas tai niin sanottu kolmas osapuoli. Organisaatio voidaan myös sertifioida ISO 9001:n vaatimusten täyttyessä auditoinnissa. Niin sanottu kolmannen osapuolen sertifiointi on ISOn standardisointitoiminnasta erillistä, kaupallista toimintaa.
Ennen ISO 9000 -standardeja
Kansainvälinen standardisointikomitea ISO TC 176 perustettiin 1979 ja se varsinaisesti aloitti toimintansa seuraavana vuonna. Ennen ISO 9000 -standardeja ei ollut olemassa yhtenäisiä kansainvälisiä standardeja organisaatioiden laatutoimintaa varten, vaikka organisaatioissa oli omaksuttu jo kymmenien vuosien aikana hyvinkin vakiintuneita erityisesti ns. laatugurujen, esimerkiksi Juranin, Demingin ja Ishikawan, luomia periaatteita ja käytäntöjä. ISO 9000 -standardien varsinaisina esikuvina olivat Naton AQAP-standardit (jonka perusteella brittiläiset olivat jo tehneet oman kansallisen BS 5750 -standardin) ja kanadalaiset atomivoimalastandardit CSA Z299.
ISO 9000 -standardien kehittäminen
Komiteassa ISO TC 176 on kolme alakomiteaa: SC 1 (Käsitteet ja terminologia), SC 2 (Laadunhallintajärjestelmät) ja SC 3 (Tukiteknologiat).
Rahvaanrunoilijat
Rahvaanrunoilijat olivat itseoppineita, valistuneita talonpoikia, jotka kirjoittivat runoja 1800-luvulla. Tunnetuimpia rahvaanrunoilijoita olivat Paavo Korhonen, Olli Kymäläinen, Pentti Lyytinen, Pietari Makkonen ja Antti Puhakka.
Runojen aiheet
Monet rahvaanrunoista käsittelivät rahvaan asemaa. Runot noudattivat sääty-yhteiskunnan hierarkiaa, joka korosti sivistyneistön ja rahvaan vastakohtaisuutta. Paavo Korhonen kuvasi tätä eroa konkreettisesti runossaan Talonpojille (1831): ”Herrat hattua pitävät,/ Kyntömiehell’ on kypärä./ Herrat käyvät saappahissa,/Toisen vuoron tohvelissa,/Viertomies on virsuillansa.”
Monet rahvaan kuvauksista heijastelivat sivistyneistön käsityksiä. Rahvasta ohjattiin omaksumaan sivistyneistön näkökulma ja sovittamaan oma elämänsä siihen. Korhosen runossa esimerkiksi jaettiin neuvoja, miten saavuttaa suosio herrojen silmissä. Hän kuvasi, miten piti toimia, jos herroja tuli kylään: ”Pane pöy’älle pötyä/ Laita lapsi naapurihin”.
HMS Eskimo (F119)
HMS Eskimo (viirinumero F) oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1963 palvelukseen otettu Tribal-luokan fregatti, joka upotettiin maalilaivana 1986.
Valmistus
Alus tilattiin Cowesista Isle of Wightilta J. Samuel White and Companyltä, missä köli laskettiin 22. lokakuuta 1958. Se laskettiin vesille 20. maaliskuuta 1961 kumminaan laivastoesikunnan apulaisesikuntapäällikön ja viidennen merilordin vara-amiraali Sir Lawrence G. Durlacherin puoliso Lady Durlacher ja otettiin palvelukseen 21. helmikuuta 1963.
Palvelus
Tammikuussa 1981 alus sijoitettiin valmiusosastoon, missä se oli Falklandin sodan loppuun. Kun kolme sen sisaralusta palautettiin palvelukseen korvaamaan sodan tappioita, alus määrättiin kolmelle palveluksessa olevalle varaosiksi. Hinaajat Confident ja Adept siirsivät 19. lokakuuta 1982 aluksen Portsmouthiin. Osien irrotus jatkui, kunnes kolme alusta myytiin Indonesialle. Hylky todettiin maalilaivaksi soveltuvaksi ja hinattiin tammikuussa 1986 Milford Havenista Pohjois-Atlantille, missä se upotettiin testattaessa uusia aseita.
Päälliköt
Aluksen päälliköinä olivat :
Fasaani
Fasaani (Phasianus colchicus) on suurehko ja värikäs, alkuperältään aasialainen peltokanalintu, jota on istutettu moniin maihin riistalajiksi. Se on kestävä ja sopeutuva, ja siksi sitä on levitetty lähes ympäri maapallon, myös Suomeen. Fasaani viihtyy hyvin asutusten lähistöllä.
Ulkonäkö ja koko
left|pienoiskuva|Naaras. Fasaanikoiraan vartalo on tiilenpunainen tai kuparinruskea ja vihreäpilkkuinen. Pyrstö on pitkä, poikkiraitainen ja kärkeä kohti suippeneva. Pää on vihreän, siniharmaan ja punaisen kuvioima ja metallinkiiltoinen. Suhteellisen pienen pään takaosassa on pienet tupsut. Kaulan ympäri kulkee yleensä vaalea rengas, jonka muoto vaihtelee yksilöittäin, ja joka saattaa toisilta yksilöiltä puuttua kokonaan. Naaras on paljon huomaamattomampi ja muistuttaa harmaanruskeankirjavassa höyhenpuvussaan muiden kanalintujen naaraita, mutta eroaa niistä pitkän ja kapean pyrstönsä avulla. Fasaanikoiras on pyrstö mukaan luettuna 70–90 cm ja naaras 53–70 cm pitkä. Koiraan pisimmät pyrstösulat voivat olla jopa puolen metrin mittaisia. Vartalon osuus on 35–45 cm. Fasaanin siivenpituus on 21–25 cm ja siipien kärkiväli on 70–90 cm. Koiras painaa yleensä 1,0–1,3, joskus jopa 1,7 kg ja naaras 0,7–1,2 kg.
Ääntely
pienoiskuva|Soidintava koiras. Koiraan keväinen soidinhuuto on voimakas, kaksitavuinen kiekaisu köök-kök tai ghöö-gö, jonka se kajauttaa mielellään muuta maastoa korkeammalta paikalta, esimerkiksi kiveltä tai maakummulta. Se saattaa myös räpytellä siipiään voimakkaasti rintaa vasten huudon yhteydessä. Fasaanit pitävät usein vaimeaa, metallista kotkotusta. Säikähtäessään fasaani saattaa päästää lyhyen, korkean kiekaisun. Koiras kotkottaa kovaäänisesti lentäessään. Naaras on yleensä varsin hiljainen, mutta kutsuu poikasiaan lyhyellä, hieman kurnuttavalla äänellä.
Luokittelu
pienoiskuva|Tumman värimuodon koiras. Fasaani jaetaan nykyään yleisimmin 30 eri alalajiin, aiemman luokittelun mukaan niitä oli 33. Moni alalaji luokiteltiin aiemmin omaksi lajikseen, ja Japanissa esiintyvää viherfasaania (Phasianus versicolor) puolestaan pidettiin ennen vain tavallisen fasaanin alalajina. Alalajien koiraat ovat väreiltään ja kuvioinneiltaan erilaisia, ja usein naaraatkin poikkeavat värisävyltään toisistaan. Koska alalajit elävät luonnossa toisistaan eristyksissä olevilla alueilla, ne ovat sopeutuneet erilaisiin olosuhteisiin. Esimerkiksi Amurin alueen P. c. pallasi kestää vaihtelevaa ja ankaraa mannerilmastoa, kun taas P. c. torquatus elää trooppisilla seuduilla Pohjois-Vietnamissa. Tarhauksen ja istutusten yhteydessä alalajit ovat risteytyneet keskenään, ja uusia värimuotoja on jalostettu tarkoituksellisestikin. Suomessa ja muualla manner-Euroopassa yleisimpänä tavattava niin kutsuttu metsästysfasaani on useiden alalajien ja värimuotojen sekoitus. Se on polveutunut kaularenkaallisesta sepelfasaanista (P. c. torquatus), kaularenkaallisesta mongolianfasaanista (P. c. mongolicus) ja kaularenkaattomasta jalofasaanista (P. c. colchicus). Suurin osa suomalaisista metsästysfasaaneista muistuttaa ulkonäöltään lähinnä sepelfasaania. Lisäksi on sekä tarhoissa että luonnossa harvinaisempi tumma tenebrosus-muoto, jonka koiraat ovat kauttaaltaan kiiltävän vihreän- ja tummansinisiä, ja joilta puuttuu valkoinen kaularengas. Tämän muodon naaraat ovat väriltään tummanruskeita. Tenebrosus ei ole oma alalajinsa, vaan vain värimuoto.
Luontainen levinneisyys
Fasaanit ovat kotoisin Aasiasta ja Kaakkois-Euroopasta. Lajin alkuperäisintä esiintymisaluetta on ollut Keski-Aasiassa Etelä-Kiinan, Amurin ja Mustanmeren lounaisrannikon välinen, kutakuinkin kolmion muotoinen alue. Mahdollisesti myös Balkanin niemimaalla on ollut luontainen fasaanikanta.
left|pienoiskuva|Naaras- ja koirasfasaani.
Siirtoistutukset
Fasaania on istutettu kaikille mantereille lukuun ottamatta Etelämannerta. Fasaaneja tarhattiin esimerkiksi Ateenassa jo 400-luvulla ennen ajanlaskun alkua. Myöhemmin niitä siirrettiin Roomaan, jossa niitä uhrattiin jumalille, ja minne ne keisariajan lopulla villiintyivät luonnonvaraisiksi. Rooman valtakunnan legioonat kuljettivat P. c. colchicus -alalajin jalofasaaneja ainakin Ranskaan ja Sveitsiin, mahdollisesti myös Britanniaan. Jalofasaanit olivat levinneet Euroopassa 1700-luvulla jo laajalle alueelle, ja vuonna 1768 Britanniaan tuotiin ensimmäiset sepelfasaanit (alalaji P. c. torquatus). Sepelfasaaneja siirrettiin pian Manner-Eurooppaankin. Britanniassa on istutuksissa ja risteytyksissä käytetty myös Japanista kotoisin olevaa ja merelliseen ilmastoon hyvin sopeutunutta viherfasaania, joka on oma lajinsa. Nykyisin fasaaneja tavataan Euroopan lisäksi Keski- ja Pohjois-Amerikassa (myös Havaijilla ), Etelä-Amerikan Chilessä, Lähi-idässä, Pohjois-Afrikassa, Australiassa ja Uudessa Seelannissa sekä Atlantin Madeiralla ja Saint Helenan saarella. Yhdysvaltain Neitsytsaarilta se on hävinnyt. Euroopassa elää vuonna 2004 julkaistun arvion mukaan 10–14 miljoonaa yksilöä, ja koko maailmassa 45–300 miljoonaa yksilöä. Runsautensa ja laajan levinneisyytensä takia fasaani luokitellaan maailmanlaajuisesti elinvoimaiseksi lajiksi.
Ruotsiin ja Norjaan tehtiin ensimmäiset fasaanin istutusyritykset 1700-luvulla, mutta ne epäonnistuivat. Kuningas Oskar I yritti vuonna 1840 istuttaa Ruotsiin japanilaisia viherfasaaneja (Phasianus versicolor). Tämäkään kokeilu ei onnistunut, koska viherfasaani on mereiseen ilmastoon sopeutunut laji. Ruotsin ja Norjan vakituiset fasaanikannat saivat alkunsa vasta 1800-luvun lopulla tehdyistä istutuksista. Syntyneet kannat alkoivat kasvaa nopeasti, ja jo vuonna 1914 Ruotsissa metsästettiin noin 20 000 yksilöä.
Suomeen fasaanit istutti tehtailija Karl Fazer vuosina 1901–1902. Nämä ensimmäiset yli sata yksilöä olivat kotoisin Saksasta, ja ne vapautettiin Malmille silloisen Helsingin maalaiskunnan alueelle. Fazer jatkoi fasaanien tarhausta myöhemminkin, ja toteutti uusia istutuksia Jokioisissa, Lounais-Hämeessä ja Karjalankannaksella. Fasaanikanta kasvoi aluksi varsinkin Hämeenlinnan seudulla, jossa paikalliset maanomistajat kasvattivat ja istuttivat niitä. 1920-luvulla fasaaneja siirrettiin eri puolille maata, ja seuraavan vuosikymmenen lopulla lajia esiintyi laajalti Suomen lounaisosissa ja etelärannikon tuntumassa. Fasaani on ensimmäinen Suomeen pysyvästi istutettu vieras riistaeläin; ensimmäiset kuusipeurat tuotiin maahan kyllä jo 1890, mutta ne eivät vielä silloin muodostaneet pysyvää kantaa. Vielä 1920-luvulla fasaani oli Suomessa rauhoitettu. Suomessa ne eivät pärjää syvälumisilla alueilla ilman talviruokintaa, joten yhtenäinen luonnonvarainen kanta rajoittuu maan eteläosaan. Hajanaisia esiintymiä on Keski-Suomessakin. Kanta pysyi pitkään varsin pienenä, kunnes 1960-luvun lopulla alkoi kasvaa voimakkaasti. Linjalaskentojen mukaan Suomessa kiekui 15 000 fasaanikukkoa 1970- ja 1980-luvuilla. Nykyään kannan arvioidaan olevan 15 000–20 000 paria, mikä merkitsee talvisin 70 000–130 000 yksilöä. Metsästystä varten tapahtuvia tuki-istutuksia tehdään edelleen, koska pakkastalvina luonnossa elävä kanta pienenee huomattavasti.
Elinympäristö
pienoiskuva|Brittiläinen fasaani tyypillisessä elinympäristössään. Lajin tyypillistä elinympäristöä on aukea kulttuurimaisema, kuten viljelysmaat ja asutuskeskusten laitamat. Sitä tavataan myös rantaniityillä, ruovikoiden laidoilla, metsänreunoissa ja joskus sekametsissäkin. Talvisin se viihtyy lintulautojen ja muiden ruokintapaikkojen läheisyydessä. Fasaani viettää koko vuoden samoilla alueilla, mutta saattaa joskus vaeltaa. Naaras tekee pesän usein avoimeen metsämaastoon. Fasaanit voivat elää myös vilkkaassa pihaympäristössä ja kaupungeissa. Tällaisilla alueilla elävät yksilöt voivat tottua ihmiseen ja olla melko pelottomia. Fasaania esiintyy harvoin todella kuivilla alueilla.
Käyttäytyminen
pienoiskuva|150px|vasen|Koiras lennossa. Fasaani ei mielellään lennä, vaan liikkuu enimmäkseen kävellen. Vaaran uhatessa se pyrähtää pakolentoon, mutta laskeutuu pian kasvillisuuden sekaan ja jatkaa matkaa juosten. Lento on nopeaa, ja siinä lintu vuoroin liitää ja vuoroin räpyttelee tiuhaan tahtiin siipiään. Useimmista muista kanalinnuista poiketen fasaani ei nuku maassa tai lumikiepissä, vaan puunoksalla, tavallisimmin kuusessa. Se kuitenkin ruokailee aina maassa.
Fasaani on sopeutunut Keski-Aasian mannerilmaston kylmiin talviin ja kuumiin, kuiviin kesiin. Eurooppalaistenkin fasaanien elämänrytmi hidastuu talvisin. Ne liikkuvat silloin vain aamulla ja uudestaan vähän ennen hämärän tuloa, ja muun ajan vain istuvat paikoillaan eräänlaisessa hypotermiaa muistuttavassa tilassa. Tällöin niiden ruumiinlämpö ja energiantarve laskevat. Tällainen ”horros” voi kestää miltei kaksi vuorokautta yhtäjaksoisesti, ja sinä aikana eläin ei reagoi juuri mihinkään. Eräässä amerikkalaisessa tutkimuksessa on havaittu, että hyväkuntoinen fasaani selviää jopa 40 vuorokautta ilman ruokaa. Pakkasenkestostaan huolimatta fasaanit kärsivät Pohjois-Euroopan talvista, koska siellä on Aasiasta poiketen paljon lunta, joka haittaa ravinnon etsimistä.
Ravinto
pienoiskuva|150px|vasen|Taistelevat koiraat. pienoiskuva|150px|vasen|Muna ja vastakuoriutunut poikanen. Fasaani käyttää monipuolista ravintoa, kuten viljaa (varsinkin vehnää ), siemeniä, marjoja, kukintoja, versoja, lehtiä, sieniä, hyönteisiä ja matoja. Suomen oloissa talvella tärkeintä ravintoa ovat ruokintapaikkojen antimet. Jos fasaaneja on tietyllä alueella runsaasti, ne saattavat haitata viljanviljelyä.
Lisääntyminen ja elinikä
Fasaanikukko kerää keväällä ympärilleen haaremin, jossa on useita, tavallisimmin 2–5, naarasta. Koiras puolustaa haaremiaan petoeläimiltä ja muita koiraita vastaan. Koiraiden väliset tappelut voivat olla ankariakin, mutta yleensä linnut pyrkivät välttämään yhteenottoa esimerkiksi rituaalimaisilla liikkeillä ja eleillä. Kaikki kukot eivät onnistu saamaan naarasta, vaan naaraat itse valitsevat mielestään parhaan kukon, kuten useilla muillakin kanalinnuilla. Toisinaan kukko voi innostua parittelemaan vielä keskikesällä. Fasaanin munapesä on vain maassa oleva painauma, joka tehdään heinikkoon tai muun kasvillisuuden kätköön. Munia on yleensä kymmenkunta, joskus jopa 20, ja ne ovat väriltään yksivärisen vihertävän- tai tummanruskeita. Naaras munii huhtikuun lopun ja kesäkuun välisenä aikana, ja hautoo 3–4 viikkoa eli 23–28 vuorokautta. Poikaset kulkevat emon perässä noin 70–80 vuorokautta kuoriutumisen jälkeen, mutta aikuistuvat nopeasti: jo 15 viikon ikäisinä ne muistuttavat täysin aikuisia. Emo lakkaa huolehtimasta poikasista, kun ne ovat noin 3,5 kuukauden ikäisiä. Fasaanit ovat kuitenkin varsinaisesti aikuisia vasta noin puolivuotiaina.
Jos kesäkuun alussa, jolloin suurin osa poikueista kuoriutuu ja poikaset ovat pieniä, on kylmiä ja sateisia ilmoja, saattavat useimmat poikaset menehtyä kylmyyteen. Vain viisi prosenttia fasaaneista selviytyy kolmevuotiaiksi asti. Suomen vanhin rengastettu fasaani on ollut 9 vuotta, 8 kuukautta ja 24 päivää vanha. Maailman vanhin fasaani eli vankeudessa 27-vuotiaaksi.
Fasaani riistalintuna
pienoiskuva|Fasaaneja myytävänä. Fasaaneja tarhataan yleisesti metsästystä varten, myös Suomessa. Lajin metsästysaika Suomessa on syyskuun 1. päivästä helmikuun viimeiseen päivään. Vuotuinen saalis on 2000-luvulla ollut noin 16 000–76 000 yksilöä. Pyynti tapahtuu yleensä pelloilla, ja siinä käytetään apuna koiria. Fasaanin lihaa myydään ravintoloihinkin, ja sen höyheniä voidaan käyttää perhojen tekemiseen.
Natalja Bykova
Natalja Viktorovna Bykova (myöh. Zvonarjova,, s. 17. elokuuta 1958) on Neuvostoliittoa edustanut, kilpauransa päättänyt maahockeypelaaja ja olympiamitalisti.
Bykova kuului Neuvostoliiton naisten maajoukkueen kokoonpanoon Moskovan kesäolympialaisissa 1980 ja Argentiinan MM-kilpailuissa 1981, joissa Neuvostoliitto voitti pronssia.
Bykovan tytär on tenniksen olympiamitalisti Vera Zvonarjova.
Martina Dubovská
Martina Dubovská (s. 27. helmikuuta 1992) on tšekkiläinen alppihiihtäjä, joka edustaa Ski klub Spindl -seuraa.
Dubovská on osallistunut MM-kilpailuihin neljä kertaa. Garmisch-Partenkirchenissä 2011 hän sijoittui suurpujottelussa 54:nneksi, Schladmingissa 2013 pujottelussa 35:nneksi ja suurpujottelussa 39:nneksi sekä Sankt Moritzissa 2017 pujottelussa 32:nneksi. Åressa 2019 hän ei startannut pujottelun toiseen laskuun. Sotšin olympialaisissa 2014 hän oli pujottelussa 22:s, Pyeongchangissa 2018 29:s ja Pekingissä 2022 sijalla 13. Hän sai Trentinon universiadeissa 2013 pronssia pujottelussa.
Diedrich Bader
Karl Diedrich Bader (s. 24. joulukuuta 1966 Alexandria, Virginia) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja koomikko.
Benjamin Attahir
Benjamin Attahir (s. 25. helmikuuta 1989 Toulouse) on ranskalainen säveltäjä, viulisti ja kapellimestari.
Attahir opiskeli Toulousen konservatoriossa, Édith Canat de Chizyn luokalla Pariisin aluekonservatoriossa sekä Marc-André Dalbavien ja Gérard Pessonin johdolla varsinaisessa Pariisin konservatoriossa. Viulistina hän on ollut Ami Flammerin opissa ja esiintynyt muun muassa Ensemble Intercontemporainin kanssa. Kapellimestarina hän on kantaesittänyt monia uusia teoksia, ja vuonna 2012 hän perusti Patrick Wibartin kanssa ÆNEA-kokoonpanon.
Attahir on sävellystyössään hakenut yhteyttä nykymaailman ja menneen väliltä, mikä näkyy teoksissa La capricieuse (cembalolle, 2014), La pastorale d'Issy de 1659 (ooppera, 2015) ja Nach(t)spiel (kantaesitetty 2016). Samoin hän on yhdistänyt itäisiä ja läntisiä piirteitä monissa teoksissaan, joihin ovat kuuluneet De l'obscurité II (harpulle, 2012), Takdima (oboe d'amorelle, pasuunalle, pianolle, harpulle ja alttoviululle; 2014), N'zah (orkesterille, 2010), Sawti'l Zaman (2013), Maâ (kaksoiskonsertto viululle ja kontrabassolle, 2015) ja Al Fajr (konsertto pianolle ja yhtyeelle, kantaesittänyt Daniel Barenboim, 2017).
Attahirilla oli vuosina 2016–2017 Villa Medicin residenssi.
Diedrich Bader
Elämäkerta
Bader on naimisissa näyttelijä Dulcy Rogersin kanssa ja heillä on yksi lapsi.
Ura
Baderin ura televisiossa alkoi vuonna 1988 elokuvissa Longarm ja Aavikkorotat, jonka jälkeen hän teki vierailevia esiintymisiä televisiosarjoissa, kuten Aikahyppy, Bel-Airin prinssi ja Frasier ennen kuin hän sai uransa tunnetuimman roolin tilannekomediasarjasta The Drew Carey Show. Sarjan jälkeen Bader on jatkanut useiden vierasesiintymisten tekemistä televisiosarjoihin. Hän näytteli myös vuonna 2008 elokuvassa Mitäs me spartalaiset Petturios-nimistä spartalaista.
Bader on myös varsin käytetty äänirooleissa animaatioissa ja oli muun muassa pääroolissa The Zeta Projectissa vuosien 2001–2002 aikana. Sitä ennen Bader on ääninäytellyt muun muassa Simpsoneissa, Gargoylesissa, Herkulesissa ja Buzz Lightyear of Star Commandissa. Häntä kuultiin myös tietokoneanimaatioelokuvassa Ice Age ja Surf's up – tyrskyn ratsastajat. Bader oli Batmanin roolissa vuosina 2008–2011 animaatiosarjassa Batman – pelottomat. Vuonna 2010 hän esitti Frank Cranea elokuvassa Vampyyrien imussa. Hän oli Batmanin roolissa myös videopelissä Batman: The Brave and the Bold – The Videogame. Tuona aikana Bader sai Annie-ehdokkuuden vuonna 2012 Batmanin roolista. Sarjan jälkeen Bader ääninäytteli Napoleon Dynamite -piirrossarjassa.
Massimiliano Mola
Massimiliano Mola (s. 1. joulukuuta 1971 Fasano) on italialainen haulikkoampuja.
Massimiliano Mola on saavuttanut MM-kilpailuissa Lonatossa 2005 joukkuemaailmanmestaruuden ja henkilökohtaisen hopean trapissa.
Chester Gould
Chester Gould (20. marraskuuta 1900 – 11. toukokuuta 1985) oli yhdysvaltalainen sarjakuvataiteilija, jonka luomus on sankaripoliisi Dick Tracy. Gould kirjoitti ja piirsi Dick Tracyä vuosina 1931–1977. Sarjakuva on erityisen tunnettu groteskista, lähes hirviömäisestä konnagalleriastaan.
Chester Gould syntyi Oklahoman Pawneessa. Vuonna 1919 perhe muutti saman osavaltion Stillwateriin. Piirtäjän uransa Gould aloitti piirtämällä urheiluaiheisia pilapiirroksia City Daily Oklahomian -lehteen vuosina 1921–1923. Gould kävi Stillwaterissa vuoden ajan yliopistoa mutta muutti opiskelemaan Chicagoon, Illinoisiin. Hän valmistui yliopistosta vuonna 1923.
Ensimmäisen strippinsä Fillum Falbles hän teki William Randolph Hearstin levityssyndikaatille vuonna 1924.
Vuonna 1931 Chicago Tribune palkkasi hänet sarjakuvapiirtäjäksi ja Dick Tracy alkoi ilmestyä. Hän piirsi sanomalehtisarjakuvaansa seuraavat 46 vuotta. Gould ei yleensä hahmotellut juonta etukäteen vaan improvisoi tarinan kulun päivä kerrallaan.
Dinah Washington
Dinah Washington (alun perin Ruth Lee Jones, ) oli yhdys­valtalainen blues-, rhythm and blues- ja jazzlaulaja.
Varhainen elämä
Washington muutti perheensä mukana jo lapsena Chicagoon. Hän lauloi kirkko­kuorossa omalla nimellään samaan aikaan, kun jo esiintyi ravintoloissa nimellä Washington, mutta ei suostunut myöhemmin levyttämään gospelmusiikkia.
Ura
Washington aloitti julkisen esiintymisen vuonna 1942 ja liittyi pian Lionel Hamptonin yhtyeeseen.
Washington sai Grammy-palkinnon kappaleesta ”What a Diff’rence a Day Makes” parhaana rhythm and blues -esityksenä vuonna 1959. Saman­niminen albumi ei saanut kriitikoilta myönteistä vastaan­ottoa, vaan sitä syytettiin kaupallisuudesta. Albumi olikin kaupallinen menestys. Sittemmin Washington jatkoi samalla linjalla.
Yksityiselämä
Washingtonin yksityis­elämä oli rikkonaista. Hän ehti olla naimisissa seitsemän kertaa ja hänellä oli useita rakastajia, joista yksi oli Quincy Jones. Washington kuoli 39-vuotiaana laihdutus­lääkkeen ja alkoholin yhdistelmään. Hänen hautansa on Burr Oak -hautaus­maalla Alsipissa Illinoisissa.
Massimo Fabbrizi
Massimo Fabbrizi (s. 27. elokuuta 1977 San Benedetto del Tronto) on italialainen haulikkoampuja ja maailmanmestari.
Massiomo Fabbrizi on saavuttanut MM-kilpailuissa kuusi mitalia trapissa. Ensimmäisen MM-mitalinsa hän saavutti Nikosiassa 2003 voittaen joukkuehopeaa. Lonatossa 2005 Fabbrizi voitti henkilökohtaisen ja joukkuemaailmanmestaruuden, sekä Nikosiassa 2007 joukkuehopeaa. Vuoden 2009 MM-kilpailuissa Mariborissa hän otti joukkuemaailmanmestaruuden lisäksi henkilökohtaista hopean.
Fabbrizi sijoittui Lontoossa 2012 olympiahopealle kroatilaisen Giovanni Cernogorazin jälkeen. Cernogoraz ja Fabbrizi olivat tasoissa varsinaisen kilpailun jälkeen, ja uusintalaukauksilla Fabbrizi ampui kuudennen laukauksensa ohi.
Päälampi (Ikaalinen)
Päälampi eli Päälammi on Pirkanmaalla Ikaalisissa Luhalahdella sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Sipsiönjärven valuma-alueeseen. Päälampi on osa Pääjärven valuma-aluetta.
Maantietoa
Lammen pituus on 500 metriä, leveys 250 metriä ja sen pinta-ala on 6,4 hehtaaria. Se sijaitsee aivan Pääjärven ja Luhalahden välisellä metsäalueella. Siihen laske neljä metsäojaa ja sen oma laskuoja laskee yli 150 metrin päästä Pääjärveen. Sen rannat viettävät veteen, mutta jyrkintä on länsirannoilla, missä rinne kohoaa tasaisesti yli 40 metriä vedenpintaa korkeammalle. Rantaviivan pituus on 1,3 kilometriä. Rannoille on rakennettu noin kymmenen vapaa-ajan asuntoa, joista useimmat sijaitsevat pohjoisrannalla. Asunnoille johtaa tiet etelästä tulevalta ja yhdystieltä 2764 haarautuvalta tieltä.
Ville Lassila
Ville Lassila (s. 1980) on suomalainen lentopalloilija, joka pelasi Muuramen Lentopallossa 2007–2008 kaudella. Muuramen Lentopallo pelaa Lentopallon SM-liigassa.
Lassila on pelannut urallaan aiemmin Kauhavan Visassa sekä Himangan Urheilijoissa. Lassilalle 2007–2008 kausi tulee olemaan ensimmäinen Lentopallon SM-liigassa. Lassila on kuulunut jo vuosia ykkössarjan parhaimpiin yleispelaajiin. Hän on tunnettu erittäin monipuolisesta hyökkäysvalikoimastaan myös.
Maria van Oosterwijck
Elämänvaiheita
Maria van Oosterwijckin isä toimi kotikaupunkinsa korkeassa hallinnollisessa virassa. Maria oli perheensä kolmas lapsi ja herätti huomiota lahjakkuudellaan jo lapsena. Isän uuden avioliiton myötä perhe tutustui taiteilijoihin ja 17-vuotiaana Marian kerrotaan päättäneen omistautua taiteelle.
Taidemaalarin opintonsa Maria van Oosterwijck suoritti Jan Davidz de Heemin johdolla. Sukupuolensa vuoksi häntä ei hyväksytty taidemaalarien killan jäseneksi. Hänen maalauksiaan arvostettiin jo hänen eläessään ja itse Aurinkokuningas, Ranskan kuningas Ludvig XIV, osti niitä kokoelmiinsa.
Vuoden 1666 keskivaiheilla van Oosterwijck muutti Amsterdamiin ja pääsi työskentelemään taiteilija Willem van Aelstenin assistenttina. Sattuma johdatti hänet kansainväliseen maineeseen. Alankomaissa vieraillut Firenzen ruhtinas Cosimo III de Medici näki van Oosterwijckin töitä ja totesi ne yhtä taitaviksi kuin mestarinsa, van Aelstenin.
Tämän jälkeen van Oosterwijck saattoi myydä maalauksiaan ohi taidemaalarien killan, johon häntä ei ollut edes huolittu, erittäin kalliilla hinnoilla. Erään maalauksen osti keisari Leopold I. Suuret tulot mahdollistivat myös asumisen hyvällä asuinalueella. Kun joukko alankomaalaisia merimiehiä oli joutunut barbareskimerirosvojen vangeiksi, maksoi van Oosterwijck heistä pyydetyt lunnaat.
Maalaamisen Maria van Oosterwijck lopetti vuonna 1693. Hän muutti serkkunsa luo Uitdaminn ja kuoli kolme vuotta myöhemmin. Hänen hautansa ei ole säilynyt.
Luettelo Ulvilan julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä
Luettelo Ulvilan julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä sisältää Ulvilan kunnassa olevat pysyvät patsaat, muistomerkit ja muistolaatat. Ulvilaan on liitetty Kullaan kunta.
Venedig im Regen
Venedig im Regen on Thomas Forstnerin esittämä kappale, joka edusti Itävaltaa vuoden 1991 Eurovision laulukilpailussa Italian Roomassa.
Kappale sijoittui Euroviisuissa 22 maan joukosta viimeiseksi pisteittä.