cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Niittykumpu
Väestö
upright=1.60|pienoiskuva|Niittykummun väestön kehitys. Niittykummun 5 412 henkilön väestöstä suurin osa on työikäisiä 25–54-vuotiaita. Kaupunginosan väestö on kasvanut vuodesta 1975, joskin kasvu on ollut nopeampaa 2000-vuosikymmenen puolivälistä. Vieraskielisten osuus Niittykummun asukkaista oli tammikuussa 2015 6,6–11,9 prosenttia, joka on vähemmän kuin Espoossa keskimäärin (13,3 %).
Työllisyys, palkkataso ja koulutus
Vuoden 2015 lopussa Niittykummussa asui 2 156 työllistä henkilöä. Alueen väestön suurimpia työllistäjiä olivat julkinen hallinto ja maanpuolustus; pakollinen sosiaalivakuutus; koulutus; terveys- ja sosiaalipalvelut (560 henkilöä), ammatillinen, tieteellinen ja tekninen toiminta; hallinto- ja tukipalvelutoiminta (464 henkilöä), tukku- ja vähittäiskauppa; kuljetus ja varastointi; majoitus- ja ravitsemistoiminta (363 henkilöä), informaatio ja viestintä (217 henkilöä) sekä teollisuus (157 henkilöä).
Ylen tulokoneen mukaan Niittykummun alueen yli 18-vuotiaasta väestön korkein suorittama tutkinto oli 28 prosentilla ammattikoulu tai lukio, 26 prosentilla ylempi korkeakoulututkinto, 16 prosentilla peruskoulu, 16 prosentilla alempi korkeakoulututkinto ja 12 prosentilla alin korkea-aste. Tutkijoita oli kolme prosenttia väestöstä. Vuonna 2016 alueen veronalaisista tuloista laskettu väestön keskitulo oli 42 057 euroa, mikä oli noin kuusi prosenttia korkeampi koko Espoon lukuun nähden. Taloussanomien vuoden 2012 tilastojen pohjalta kokoamassa vertailussa Niittykummun postinumeroalue (02200 Espoo) oli 34. vaurain alue koko Suomessa.
Äänestäminen
pienoiskuva|upright=1.60|Eri puolueiden kannatusosuudet vuosien 2007–2019 kunnallis-, eduskunta- ja europarlamenttivaaleissa. Kansallinen kokoomus on ollut Niittykummun suurin puolue vuosina 2007–2019 järjestetyissä eduskunta-, kunnallis- ja europarlamenttivaaleissa, ja se on saanut noin 38–51 prosenttia alueen äänistä. Toiseksi suurin puolue on ollut Vihreä liitto (14–28 %), sijojen 3–5 mennessä eri vaaleissa vaihtelevasti Ruotsalaiselle kansanpuolueelle, Perussuomalaisille ja SDP:lle. Presidentinvaaleissa 2006 ja 2012 ensimmäisellä ja toisella kierroksella eniten ääniä sai Sauli Niinistö. Niinistö oli myös suosituin ehdokas vuoden 2018 presidentinvaalissa yli 65 prosentin kannatuksella.
Liikenne
pienoiskuva|[[Niittykummun metroasema maaliskuussa 2019.]] Niittykumpu sijaitsee HSL:n joukkoliikenneverkon runkolinjoihin kuuluvan Länsimetron varrella. Kaupunginosassa sijaitsee Niittykummun metroasema ja sen länsirajan tuntumassa, Tapiolan kaupunginosan puolella Urheilupuiston asema.
Kaupunginosaa palvelevat pääliikenneväylät ovat sen läpi kulkeva itä-länsi suuntainen Merituulentie, kaupunginosan eteläpuolella oleva Haukilahteen kuuluva Länsiväylä, sekä länsipuolella oleva Olariin kuuluva Kehä II.
007 ja kultainen silmä
007 ja kultainen silmä (GoldenEye) on Martin Campbellin ohjaama järjestyksessään 17. Ian Flemingin vakoojahahmo James Bondiin perustuva toimintaelokuva, joka valmistui vuonna 1995. Elokuva oli ensimmäinen, jossa päähenkilöä esitti Pierce Brosnan. Alun perin piti Timothy Daltonin näytellä kolmannen kerran James Bondia, mutta hän oli saanut roolista tarpeekseen nelivuotisten sopimuskiistojen aikana.
Elokuvan käsikirjoitus ei perustu Ian Flemingin alkuperäisiin Bond-kirjoihin. Käsikirjoituksen pohjan kirjoitti Michael France. Elokuvan tuottivat Barbara Broccoli ja Michael G. Wilson, koska Bond-elokuvien pitkäaikaisen tuottajan Albert Broccolin terveys oli alkanut heikentyä. Elokuvan tunnuskappaleen lauloi Tina Turner ja sen kirjoittivat U2-yhtyeen Bono ja The Edge.
Juoni
thumb|right|Bondin auto [[BMW Z3.]] Vuonna 1986 James Bond (Pierce Brosnan) ja hänen kollegansa Alec Trevelyan (006) (Sean Bean) tunkeutuvat puna-armeijan kemiallisten aseiden laitokseen Arkangelissa. Trevelyanin joutuessa vangituksi eversti Grigorovich Ourumov (Gottfried John) ampuu hänet. Bond räjäyttää laitoksen ja pakenee.
Yhdeksän vuotta myöhemmin Bond seuraa Xenia Onatoppia (Famke Janssen), entistä Neuvostoliiton hävittäjälentäjää Monacoon. MI6 tunnistaa Onatoppin pietarilaisen Janus-rikossyndikaatin jäseneksi ja antaa Bondille tehtäväksi seurata tämän toimintaa. Onatopp ja hänen rikostoverinsa varastavat Tiger-helikopterin protoyypin, Bondin turhaan yrittäessä estää heitä. Helikopteri lennätetään hylätylle satelliittien ohjausasemalle Severnajaan, Venäjälle, jossa kehitetään GoldenEye-satelliittiasetta. Onatopp ja kenraali Ourumov varastavat GoldenEyen ja tappavat laitoksessa työskennelleet ohjelmoijat. He laukaisevat Petjan, toisen GoldenEye-satelliiteista, joka räjäyttää sähkömagneettisen pulssin, ja täten tuhoaa ohjauskeskuksen ja sitä partioivat venäläiset MiG-hävittäjät sekä peittää jäljet varkaudesta. Kaksikon mukaan lähtee myös Janukselle työskentelevä ohjelmoija Boris Grishenko (Alan Cumming). Laitoksen tuhosta selviytyy yksi henkilö, ohjelmoija Natalia Simonova (Izabella Scorupco), joka pakenee Pietariin. Pietariin lähtee myös Ourumov, joka väittää Venäjän puolustusneuvostolle ja -ministerille iskun takana olleen siperialaiset separatistit. Nämä uskovat Ourumovin valehtelevan, mutta antavat tälle vastuun löytää Simonova. Onatopp sieppaa Simonovan, kun tämä yrittää tavata Grishenkoa.
Bond saa tehtäväkseen etsiä GoldenEye ja estää sen käyttö. Hän matkustaa Pietariin ja saa CIA-yhteyshenkilönsä Jack Waden (Joe Don Baker) kautta kontaktin mafiapäällikkö Valentin Zukovskyyn (Robbie Coltrane). Zukovsky järjestää Bondille tapaamisen Januksen johtomiehen kanssa hotellissa, mutta jossa Onatopp yrittää tappaa Bondin. Tämän epäonnistuttua Bond käskee Onatoppia viemään hänet johtohenkilön luokse, joka paljastuu Trevelyaniksi, jonka kuolema Arkangelissa olikin lavastettu. Hän haluaa kostoa vanhempiensa kuoleman vuoksi, jotka britit olivat pettäneet toisessa maailmansodassa ja palauttaneet Neuvostoliittoon. Hän aikoo toteuttaa kostonsa räjäyttämällä toisen GoldenEye-satelliitin, Mishkan, Lontoon yllä. Räjäytys tappaisi useita ihmisiä ja peittäisi jäljet tietokoneitse toteutetusta pankkiryöstöstä Bank of Englandista, joka saattaisi aiheuttaa maailmanlaajuisen pankkikriisin. Trevelyan yrittää epäonnistuneesti tappaa Bondin ja Simonovan.
Venäjän hallituksen joukot saavat Bondin ja Simonovan kiinni, ja he joutuvat puolustusministeri Dmitri Mishkinin (Tchéky Karyo) kuulusteltavaksi. Ourumov saapuu paikalle ja syyttää Simonovaa Severnajan satelliitti-iskusta. Ourumov tappaa Mishkinin, mutta Bond ja Simonova pakenevat. Simonova kuitenkin joutuu tämän käsiin ja Ourumov pakenee autolla Bondin taistellessa venäläissotilaita vastaan. Bond lähtee jahtaamaan häntä panssarivaunulla, ja takaa-ajo päättyy panssaroidulle junalle, jossa hän kohtaa jälleen Trevelyanin ja Onatoppin. Bond tappaa Ourumovin ja onnistuu pelastamaan Simonovan, mutta Trevelyan ja Onatopp pääsevät pakenemaan. Junassa olleella tietokoneella Simonova jäljittää Grishenkon sijainnin Kuubaan.
Bond ja Simonova matkustavat Kuubaan etsimään satelliittiantennia, jota tarvitaan toisen satelliitin laukaisuun. He suorittavat etsintöjä pienlentokoneella, kunnes kone ammutaan ohjuksella alas viidakkoon. Onatopp laskeutuu helikopterista tappamaan heidät, mutta Bond saa taisteltua hänet hengiltä. Bond ja Simonova löytävät antennille, joka onkin piilotettu järven sisään. Ennen vangitsemistaan Simonova ohjelmoi Mishka-satelliitin palaamaan maahan. Grishenko yrittää uudelleenohjelmoida satelliitin kurssin, mutta Bond onnistuu estämään antennin kääntimiä liikkumasta, jolloin satelliitti palaa ilmakehässä. Trevelyan ja Bond taistelevat, ja tappelu päättyy Trevelyanin putoamiseen antennin huipulta. Bond pakenee paikalta Simonovan ohjaamalla helikopterilla hetken ennen antennin räjähtämistä (johtuen jumiutetusta koneistosta) ja kaatumista, joka tappaa Trevelyanin. Grishenko jäätyy, kun nestemäistä typpeä sisältäneet säiliöt räjähtävät hänen lähellään. Bond ja Simonova putoavat pellolle, josta Wade ja Yhdysvaltain merijalkaväen sotilaat hakevat heidät.
Tuotanto
Elokuvan kuvaukset kestivät 16. tammikuuta – 6. kesäkuuta 1995. Studiokohtaukset kuvattiin Leavesden Studiosilla, koska Bond-elokuvien kantastudioilla Pinewood Studiosilla ei ollut tilaa päällekkäisten tuotantojen vuoksi. Elokuvan alun Arkangeliin sijoittuva benji-hyppy kuvattiin Contran padolla Sveitsissä. Kultainen silmä oli ensimmäinen Bond-elokuva, jossa käytettiin tietokoneanimaatiota.
Elokuva on omistettu Bond-elokuvien pitkäaikaiselle pienoismallien suunnittelijalle Derek Meddingsille, joka kuoli syöpään ennen elokuvan ensi-iltaa.
Tapahtuma- ja kuvauspaikat
thumb|upright|Sveitsiläisessä [[Verzascajoessa oleva Contran pato, jossa benji-hyppy kuvattiin. Kuva vuodelta 2008.]]
Ääniraita
Elokuvan tunnuskappaleen lauloi yhdysvaltalainen Tina Turner ja ääniraidan sävelsi ranskalainen Éric Serra.
Vastaanotto
Elokuva sai ensi-iltansa Suomessa 15. joulukuuta 1995 ja keräsi yhteensä 316 781 katsojaa. Maailmanlaajuisesti elokuva tuotti 352 194 034 dollaria.
Elokuva sai Bafta-palkintoehdokkuudet erikoistehosteista ja äänityksestä sekä parhaan taistelun MTV Movie Awards -ehdokkuuden.
Muut julkaisut
Elokuvan pohjalta on tehty videopeli GoldenEye 007 (1997) Nintendo 64:lle. Sille tehtiin myös jatko-osa, GoldenEye: Rogue Agent vuonna 2004. Myös vuoden 2010 GoldenEye 007 perustuu elokuvaan.
007 ja kultainen silmä julkaistiin DVD:llä 26. syyskuuta 1998. Se oli ensimmäinen DVD:llä julkaistu James Bond -elokuva. Suomessa elokuva näytettiin televisiossa ensimmäisen kerran 14. joulukuuta 1998.
Monastiráki (Réthymno)
Historia
pienoiskuva|vasen|220px|Monastirákin raunioita. pienoiskuva|vasen|220px|Monastirákin raunioita.
Monastirákin paikka on asutettu varhaisminolaisella kaudella (EM). Sen palatsi ja muut suuremmat rauniot on ajoitettu keskiminolaiselle kaudelle (MM) eli niin kutsutulle vanhalle palatsikaudelle noin ajalle 2100–1700 eaa. Se tuhoutui maajäristyksessä ja tulipalossa MM IB -kauden lopulla noin vuonna 1700 eaa. muiden minolaisten keskusten tavoin, minkä jälkeen paikka hylättiin. Myöhäisminolaisella kaudella LM IIIC eli noin 1200–1100 eaa. paikalla oli jonkinlaista pienimuotoista asutusta.
Saksalaiset suorittivat paikalla tutkimuksia toisen maailmansodan aikaan vuonna 1942. Paikan järjestelmälliset arkeologiset kaivaukset alkoivat vuonna 1980.
Löydökset
Monastirákin arkeologinen kohde sijaitsee kukkulalla Amárin laakson laidalla. Paikka on Kreetan pohjoisrannikolta Messarán tasangolle johtavan luonnollisen kulkureitin varrella. Koko asutuksen pinta-ala on arviolta noin 300 aaria, ja vain pieni osa siitä on kaivettu.
Paikalta on löydetty palatsi tai palatsinkaltainen rakennus, jossa on ollut ainakin kaksi kerrosta. Siihen on kuulunut asuintiloja, varastotiloja ja työpajoja. Lisäksi asutukseen on kuulunut lukuisia muita taloja. Esinelöytöihin lukeutuu keramiikkaa ja sinettejä, jotka kertovat maataloustuotannosta ja kaupankäynnistä.
Fallträsk
Fallträsk on pieni suon ympäröimä lampi läntisessä Sipoossa. Se sijaitsee Sipoonkorven Hindsbyn metsässä, kansallispuiston pohjoisosassa. Järven lasku-uoma alkaa järven pohjoispäästä, laskee sieltä kohti pohjoista ja yhdistyy Källängenissä Byabäckenin uomaan. Byabäcken puolestaan laskee Sipoonjokeen. Sen jälkeen vesi päätyy Suomenlahteen Sipoonlahden kohdalta.
Monien muiden lähistön järvien ja lampien tavoin Fallträsk on kasvamassa umpeen. Se onkin todennäköisesti seuraava Sipoonkorvessa sijaitseva kokonaan suoksi muuttuva lampi.
Pekka Saikku
Pekka Auvo Ilmari Saikku (25. joulukuuta 1939 Vaasa – 28. kesäkuuta 2021 Helsinki ) oli suomalainen professori ja lääkäri.
Saikusta tuli vuonna 1976 Helsingin yliopiston virusopin dosentti. Hän toimi sittemmin tutkimusprofessorina Kansanterveyslaitoksen Oulun osastolla ja Oulun yliopiston kliinisen mikrobiologian professorina. Keuhkoklamydian ja sepelvaltimotaudin välistä yhteyttä tutkineelle Saikulle myönnettiin Matti Äyräpään palkinto vuonna 2000. Hänestä tuli Uumajan yliopiston kunniatohtori 1999.
Oulun palo 1652
thumb|Claes Claessonin Oulun kartta vuodelta 1651. Oulun palo 1652 oli suuren osan Oulun kaupunkia tuhonnut tulipalo 2. lokakuuta 1652.
Oulun kaupungin historian kirjoittaneen Artturi Virkkusen mukaan palossa tuhoutui suurin osa porvariston taloista, proviantti-aitat, joissa oli kruunun jyviä ja rahoja, linnan silta sekä raatihuone.
Kaupunki rakennettiin tulipalon jälkeen uudelleen maanmittari Claes Claessonin vuonna 1651 laatiman suunnitelman mukaan. Uusi suunnitelma kaksinkertaisti kaupunkialueen pinta-alan ja samalla kadut ja korttelit muuttuivat säännönmukaisiksi. Ranta-alueesta muodostettiin tori ja sinne sijoitettiin mittaushuone, vaakahuone ja tietenkin pakkahuone.
Sydänmato
Sydänmato voi tarkoittaa ainakin seuraavia eläinten sydämissä loisivia matoja:
Móchlos (saari)
Móchlos eli Ágios Nikólaos (Άγιος Νικόλαος) on Kreikan saari, joka kuuluu Kreetan saariin, sekä saarella sijaitseva minolaisaikaisen asutuksen arkeologinen kohde. Saari sijaitsee Kreetanmeressä Kreetan pohjoisrannikon ja Móchloksen kylän edustalla lähellä Mirampéllonlahden koilliskulmaa. Saari on asumaton (vuonna 2011). Hallinnollisesti Móchlos kuuluu Siteían kuntaan, Lasíthin alueyksikköön ja Kreetan alueeseen.
Annikka Konttori-Gustafsson
Annikka Maaria Konttori-Gustafsson (ent. Konttori, o. s. Lahtinen, s. 30. huhtikuuta 1953 Lahti ) on suomalainen pianisti, joka on toiminut vuodesta 1983 Sibelius-Akatemian pianomusiikin lehtorina. Hän on myös Sibelius-Akatemian tohtorikoulutusyksikön DocMusin johtaja.
Móchlos (saari)
Historia
Móchlos tunnetaan ennen kaikkea minolaisaikaisen, pronssikautisen asutuksen ja hautausmaan arkeologisena kohteena. Asutus kukoisti varhaisminolaisella kaudella (EM) eli noin 3100–2100 eaa. Saari oli vielä tuolloin niemi, joka oli yhteydessä Kreetan pääsaareen, sillä merenpinta oli nykyistä alempana. Paikka asutettiin alun perin jo neoliittisen kauden lopulla tai varhaisminolaisella kaudella I (EM I). Asutus oli alussa pienikokoinen, mutta laajeni huomattavasti kaudella EM II. Kaudella EM III asutus oli yksi minolaisen kulttuurin merkittävimpiä. Se oli alueen maanviljelyn keskus sekä merkittävä satama- ja kauppapaikka, johon tuotiin muun muassa obsidiaania Mílokselta.
Annikka Konttori-Gustafsson
Annikka Konttori-Gustafsson opiskeli pianonsoittoa Lahden musiikkiopistossa 1966–72 ja Sibelius-Akatemiassa 1972–74 ja 1978–79 Izumi Tatenon johdolla. Lisäksi hän on opiskellut Detmoldin musiikkikorkeakoulussa 1974–76 ja Berliinissä Hochschule der Künste -musiikkikorkeakoulussa 1976–78 Klaus Schilden johdolla. Hän suoritti pianonsoiton diplomitutkinnon Sibelius-Akatemiassa 1978 ja loppututkinnon Berliinissä samana vuonna. Vuonna 2001 hän suoritti musiikin tohtorin tutkinnon Sibelius-Akatemiassa.
Móchlos (saari)
Historia
pienoiskuva|vasen|220px|Móchloksen minolaisen asutuksen raunioita. pienoiskuva|vasen|220px|Raunioita sekä Pyhän Nikolaoksen (Ágios Nikólaos) kirkko. Asutuksen koon arvellaan olleen suurimmillaan noin 500 henkeä. Asutus taantui ja pieneni keskiminolaisella kaudella (MM). Kauden lopussa niin kutsutulla uudella palatsikaudella paikka otettiin uudelleen käyttöön, mutta asutus ei koskaan saavuttanut aikaisempaa kokoaan. On mahdollista, että tässä vaiheessa alueelle tuli uusia asuttajia Messarán tasangolta eteläiseltä Kreetalta.
Annikka Konttori-Gustafsson
Konttori-Gustafsson piti ensikonserttinsa vuonna 1978 Helsingissä. Hän on pitänyt soolo- ja kamarimusiikkikonsertteja Suomessa, ympäri Eurooppaa ja Yhdysvalloissa sekä tehnyt radio- ja TV-nauhoituksia kotimaassa ja ulkomailla. Hän sai neljännen palkinnon vuoden 1973 Maj Lind -pianokilpailussa ja osallistui kansainväliseen Géza Anda -pianokilpailuun Zürichissä vuonna 1982.
K’naan
Keinan Abdi Warsame ( s. 1. helmikuuta 1978 Mogadishu, Somalia), taiteilijanimeltään K’naan on somalialainen, nykyään Kanadassa asuva maailmanmusiikin ja hip hopin esittäjä.
Móchlos (saari)
Historia
Asutus tuhoutui mahdollisesti hyökkäyksen aiheuttamassa tulipalossa myöhäisminolaisen kauden (LM) alussa LM IB -kaudella. Alue asutettiin uudelleen vielä myöhäisminolaisen kauden lopulla, Kreetan mykeneläisellä kaudella LM III. Asutus säilyi kaudelle LM IIIC eli noin ajalle 1200–1100 eaa. saakka.
Antiikin aikana saarella on ollut jonkinlainen linnoitus, joka tehtiin ensimmäisellä vuosisadalla eaa. Nykyisin saaren etelärannalla on pieni Pyhälle Nikolaokselle (Ágios Nikólaos) omistettu kirkko, josta saari on saanut toisen nimensä.
Minolaisen kohteen löysi amerikkalainen arkeologi R. B. Seager vuonna 1907. Alueen tutkimuksia ja kaivauksia suoritettiin heti tämän jälkeen sekä vuonna 1955, 1970-luvulla ja vuosina 1989–1994.
Löydökset
Minolaisen asutuksen arkeologinen alue on pääasiassa saaren eteläpäässä eli Móchloksen kylän puolella. Nykyisin näkyvissä olevat rauniot ovat pääosin peräisin kaudelta LM I. Asutuksessa oli kadut ja kortteleita, ja talot oli rakennettu rinteeseen useaan tasoon. Taloissa oli kahdesta kolmeen kerrosta.
Asutukseen liittyi laaja hautausmaa, jonka käyttö on myös alkanut jo kaudella EM I. Se säilyi käytössä MM-kaudelle saakka. Sieltä on löydetty myös erityisen hienoja hautoja ja hautalöytöjä, mikä kertoo yhteiskuntaluokkien olemassaolosta. Haudoista on löydetty muun muassa kultakoruja ja keramiikkaa. Hautausmaa sijaitsee saaren länsiosassa. Rakennus- ja hautalöytöjä on tehty myös Kreetan pääsaaren puolelta Móchloksen kylän ympäristöstä.
Alberto Juantorena
Juantorena aloitti koripalloilijana. Puolalainen yleisurheiluvalmentaja Zygmunt Zabierzowski vakuutti hänet aloittamaan juoksu-uran. Vuoden päästä Münchenin olympialaisissa 1972 Juantorena putosi 400 metrin juoksun välierissä.
Móchlos (saari)
Löydökset
Paikan esinelöydöt ovat Iraklionin arkeologisessa museossa ja Ágios Nikólaoksen arkeologisessa museossa.
Alberto Juantorena
Hän tuli tunnetummaksi seuraavien vuosien aikana, kun hän voitti kultaa universiadeissa 1973 ja hopeaa Pan-Amerikan kisoissa 1975 400 metrillä.
K’naan
K’naan tutustui hip hop -musiikkiin jo lapsuudessaan Somaliassa. Hänen isänsä oli muuttanut taksikuskiksi New Yorkiin ja lähetti pojalleen muun muassa Nasin ja Rakimin julkaisuja. 13-vuotiaana K’naan lähti äitinsä ja kahden sisaruksensa kanssa Mogadishusta suvun seuraksi Harlemiin, mutta jo pian hän muutti Ontarion Rexdaleen, jossa oli huomattava somaliyhteisö.
Alberto Juantorena
Juantorena siirtyi vakavasti 800 metrille vasta 1976 eli olympiavuonna. Kukaan ei uskonut, että Juantorenasta olisi Montrealin kisoissa haastajaksi. Hän kuitenkin juoksi finaaliin ja lopulta olympiakultaan maailmanennätysajalla 1.43,50. Kolme päivää myöhemmin Juantorena tuli ensimmäisenä maaliin myös 400 metrillä ajalla 44,26.
K’naan
K’naan aloitti räppäämisen opittuaan englannin kielen sujuvammin. Hänet nosti kansainväliseen maineeseen kesäkuussa 2005 BMG Musicin kautta julkaistu albumi The Dusty Foot Philosopher.
Alberto Juantorena
Vuonna 1977 Juantorena, joka tunnettiin nyt Kuubassa myös nimellä El Caballo (hevonen), paransi 800 metrin maailmanennätyksen aikaan 1.43,44 voittaessaan Sofian universiadeissa kultaa. Tämän jälkeen hän ei päässyt enää aivan samanlaiseen huippukuntoon. Moskovan 1980 olympialaisissa Juantorena sijoittui 400 metrillä neljänneksi ajalla 45,09. Viimeisen suuren kisansa Juantorena juoksi Helsingin maailmanmestaruuskisoissa 1983. Hän selvisi 800 metrin alkuerästään jatkoon, mutta astui heti maaliin tultuaan radan reunuksen päälle loukaten nilkkansa niin pahoin, ettei kyennyt juoksemaan välierässä.
Urheilu-uransa jälkeen Juantorena nimitettiin Kansainvälisen yleisurheiluliiton IAAF:n hallituksen jäseneksi. Lisäksi hän on toiminut liiton urheilijakomiteassa ja GP-kisojen järjestelykomiteassa.
Annikka Konttori-Gustafsson
Annikka Konttori-Gustafssonin ensimmäinen puoliso oli pasunisti Timo Konttori (s. 1952). Hänen toinen aviomiehensä, Kaj-Erik Gustafsson, on säveltäjä, kirkkomuusikko ja pedagogi.
Roger Glover
Roger David Glover (s. 30. marraskuuta 1945, Brecon, Wales) on brittiläinen lauluntekijä, basisti ja tuottaja. Parhaiten hänet tunnetaan Deep Purplen basistina. Glover asuu vaimonsa Lasleyn kanssa Connecticutissa Yhdysvalloissa.
Ura
Gloverin musiikkiura alkoi Lontoossa, jonne hän oli muuttanut perheensä mukana 10-vuotiaana. Kouluaikaisesta yhtyeestä kehittyi hänen ensimmäinen ammattimainen yhtye, Episode Six, joka julkaisi joitain singlejä, mutta ei kuitenkaan menestynyt mainittavammin. Vuonna 1965 yhtyeen laulajaksi tuli Ian Gillan, josta tuli Gloverin pitkäaikainen bändikaveri ja joka vaikutti Gloverin uraan merkittävästi.
Hieman jo mainetta saavuttaneen Deep Purplen jäsenet pyysivät Gillania laulajakseen vuonna 1969. Gillanin myötävaikutuksesta myös Glover liittyi tuolloin yhtyeeseen, ensin basistiksi äänityssessioon ja sen jälkeen vakinaiseksi jäseneksi. Glover toimi Deep Purplen basistina ja yhtenä lauluntekijänä vuoteen 1973 asti. Tuona aikana Deep Purple julkaisi menestyneimmät albuminsa; Deep Purple in Rock ja Machine Head. Gloverin lähdön syynä Deep Purplesta oli yhtyeen kitaristi Ritchie Blackmoren halu vaihtaa basisti.
Seuraavina vuosina Glover keskittyi pääasiassa musiikin tuottamiseen, mutta julkaisi myös muutaman sooloalbumin. Vuonna 1979 Blackmore pyysi Gloveria aluksi tuottajaksi ja myöhemmin basistiksi aiemmin perustamaansa Rainbow -yhtyeeseen. Glover toimi Rainbowssa vuoteen 1984 asti, jolloin yhtye hajosi, koska Glover ja Blackmore siirtyivät uudelleen kasattuun Deep Purpleen. Gloverin ura jatkuu edelleen Deep Purplessa.
Kielo Tommila
Kielo Tommila (s. 21. huhtikuuta 1950 Kiukainen) on suomalainen näyttelijä. Hän on tehnyt pääosan urastaan teatterissa, mutta on esiintynyt myös useissa elokuvissa sekä televisiossa. Tommila valmistui näyttelijäksi Tampereen yliopiston näyttelijäntyön laitokselta vuonna 1973. Vuosina 1999–2009 hän oli kiinnitettynä Porin Teatteriin, josta hän siirtyi Vaasan kaupunginteatteriin yhdessä aviomiehensä Matti Mäntylän kanssa.
Kielo Tommilan veli on näyttelijä Jorma Tommila. Hänen tyttärensä Maiju Tommila on muusikko, joka on soittanut muun muassa Passionworks-yhtyeessä.
Uzbekistanin lippu
thumb|right|250px|Uzbekistanin lippu. Uzbekistanin lippu (uzb. Oʻzbekiston davlat bayrogʻi) on Uzbekistanin tunnus vaakunan ja kansallislaulun ohella. Se otettiin käyttöön maan itsenäistymisen jälkeen, 18. marraskuuta 1991 ja sen mittasuhteet ovat 1:2. Nykyinen lippu on sini-valko-vihreä trikolori, lisäksi valkoisen kentän ylä- ja alareunassa on kapea punainen raita. Lipun yläkulmassa on valkoinen puolikuu ja kaksitoista viisisakaraista tähteä kolmessa rivissä. Jokainen tähti symboloi yhtä kuukautta vuodessa, kun taas kasvava kuunsirppi kuvaa uutta tasavaltaa. Sininen väri kuvaa vettä, taivasta ja turkkilaisia kansoja, valkoinen rauhaa ja puhtautta, vihreä hedelmällisyyttä ja islamia, ja punaiset raidat ihmisten elinvoimaa. Puolikuu lipussa selitetään mieluummin kasvun kuin uskonnon symboliksi, vaikka suurin osa uzbekistanilaisista on muslimeja.
Davinson Sánchez
Davinson Sánchez (s. 12. kesäkuuta 1996 Caloto, Cauca) on kolumbialainen jalkapalloilija, joka edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Tottenham Hotspuria ja on pelipaikaltaan keskuspuolustaja.
Seurajoukkueura
Sánchez siirtyi 40 miljoonalla eurolla Englannin Valioliigan Tottenhamiin kesällä 2017. Kuudella ensimmäisellä Spurs-kaudellaan hän on pelannut yhteensä 142 valioliigaottelua ja tehnyt kolme maalia. Kausittain hän on pelannut 18–31 ottelua. Mestarien liigassa hän on pelannut 23 ottelua, Eurooppa-liigassa seitsemän ja Konferenssiliigassa kolme ottelua. Kauden 2018−2019 tappiollisessa Mestarien liigan finaalissa hän istui vaihdossa.
Maajoukkueura
Sánchez pelasi Kolumbian kaikki neljä ottelua alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2015. Ensimmäisen A-maaottelunsa hän pelasi MM-karsintaottelussa Argentiinaa vastaan marraskuussa 2016. Hän pelasi Kolumbian kaikki neljä ottelua MM-kilpailuissa 2018. Copa Américassa 2019 hän pelasi kolme ottelua. Copa Américassa 2021 hän pelasi kultaa voittaneen Kolumbian kaikissa seitsemässä ottelussa. Ensimmäisen maaottelumaalinsa hän teki Paraguayta vastaan marraskuussa 2022.
GÄA
GÄA oli saksalainen krautrock-kulttiyhtye. Se perustettiin Saarlandissa vuonna 1973. GÄA:n ensimmäinen levy Auf der Bahn zum Uranus ilmestyi vuonna 1974. Yhtye ei saanut kovin paljoa suosiota ja se hajosi jo vuonna 1978.
Fish
thumb|Fish Derek William Dick eli Fish (s. 25. huhtikuuta 1958, Dalkeith, Midlothian) on skotlantilainen progressiivisen rockin laulaja-lauluntekijä. Hän toimi vuosina 1981–1988 yhtyeessä Marillion.
Fish on Marillionista lähtönsä jälkeen julkaissut lukuisia sooloalbumeita.
Livealbumit
Osa livetaltioinneista on julkaisuja jotka ovat olleet rajoitetusti saatavilla kiertueiden aikaan tai tilattavissa artistilta. Näistä on osa sittemmin julkaistu virallisesti.
Paimion lukio
Paimion lukio on Paimiossa toimiva lukio, jossa on noin 250 opiskelijaa. Lukiossa on käytössä kuusijaksojärjestelmä ja rehtorina toimii Olli-Pekka Lehtonen. Paimion lukion nykyinen osoite on Sähköyhtiöntie 2.
Historiaa
Vuonna 1925 Paimioon perustettiin viisiluokkainen yhteiskoulu, ja oma koulurakennus valmistui vuonna 1927. Ensimmäinen lukioluokka aloitti syksyllä 1956, joten lukion ylioppilaita lakitettiin ensimmäisen kerran keväällä 1959. Yhteiskoulu muodostui vuonna 1976 uudeksi peruskouluksi ja kunnan lukioksi. Nykyään Paimion lukio sijaitsee noin kilometrin päästä vanhasta rakennuksesta, nykyään Fortumin vanhassa konttorirakennuksessa.
Huumausaineneuvottelukunta
Huumausaineneuvottelukunta oli sosiaali- ja terveysministeriön asettama neuvottelukunta, jonka tehtävänä oli määritellä uudelleen Suomen huumausainepolitiikka. Neuvottelukunta asetettiin 1968, ja se istui vuodesta 1969 vuoteen 1971 saakka.
Syynä komitean asettamiseen oli nuorten laajeneva huumeiden käyttö. Jopa 5%-23% nuorista oli paikkakunnasta riippuen ilmoittanut kokeilleensa huumeita 1970-luvun alun tutkimuksissa. Kannabis ja LSD lisäksi yhdistettiin nuorison kannattamiin protestiliikkeisiin. Toimittajat pyrkivät kiinnittämään huomion asiaan tekemällä artikkeleita siitä, miten helppoa huumeiden osto oli, ja miten heikosti poliisi valvoo asiaa. Tätä aikaisemmin Suomen huumausainepolitiikka perustui lähinnä terveydenhoitoon ja siihen liittyneisiin pakkokeinoihin.
Huumausainepoliittinen toimikunta
Vuonna 1996 Sosiaali- ja terveysministeriö asetti Huumausainepoliittisen toimikunnan, jonka tehtävänä oli laatia ehdotus kansalliseksi huumausaineohjelmaksi. Toimikunnan puheenjohtajana toimi oikeusministeriön ylijohtaja K. J. Lång. Toimikunnan työn tuloksena synti Suomen huumausainestrategia 1997, joka laajuudeltaan ja perusteellisuudeltaan vastaa edeltänyttä komiteamietintöä (KM 1969). Tällä kertaa toimikunnan mietintöön ei sisältynyt konkreettisia ehdotuksia uudeksi lainsäädännöksi, vaan painopiste oli yleisemmällä strategiaohjelman tasolla. Vuoden 1997 huumausainestrategiaa on säännöllisin väliajoin täsmennetty ja yhteistyötä huumehaittojen ehkäisemiseksi on ohjattu valtioneuvoston periaatepäätöksillä.
Suomen Ilmailuopisto
Suomen Ilmailuopisto Oy, entinen Finnairin Ilmailuopisto, on Porissa toimiva ilmailukoulu, joka kouluttaa ammattilentäjiä Suomen liikenneilmailun tarpeisiin. Koulutus on lain mukaista ammatillista aikuiskoulutusta. Osakeyhtiömuodossa toimivasta oppilaitoksesta 49,5 prosenttia omisti Finnair, 49,5 prosenttia Suomen valtio ja yhden prosentin Porin kaupunki. Heinäkuussa 2021 valtio osti Finnairin hallussa olleet osakkeet ja näin sen omistusosuudeksi tuli 98 prosenttia. Samassa yhteydessä Porin kaupunki nosti osuutensa kahteen prosenttiin.
Opiskelijoiden määrä mitoitetaan vuosittain vastaamaan Suomessa toimivien lentoyhtiöiden tarpeita. Suomen Ilmailuopistoon valitaan tarpeen mukaan 4–5 kurssille kerralla yhteensä noin sata uutta oppilasta. Vuonna 2020 opiskelijan osuus koulutuksen kokonaishinnasta on 15 000 euroa. Lentokoneohjaajien lisäksi opisto on kouluttanut myös helikopterilentäjiä, mutta toistaiseksi tämä on tauolla.
Historia
Silloisessa Aerossa päätettiin aloittaa omien lentäjien koulutus pian toisen maailmansodan jälkeen. Tammikuussa 1948 alkoi ensimmäinen yhtiön oma perämieskurssi, jonka yksitoista oppilasta valittiin sota-aikana ilmavoimissa palvelleista hävittäjälentäjistä. Vaatimuksena oli muun muassa vähintään 500 lentotuntia ja kokemusta monimoottorikoneesta. Hakijoita oli paljon, joten Aerolla oli varaa valikoida. Sodan jälkeinen tila ja Pariisin rauhansopimus vähensivät mahdollisuuksia lentää ilmavoimissa, joten monelle siviili-ilmailusta tuli varteenotettava vaihtoehto. Lisäksi hävittäjälentäjillä oli jo valmiiksi lentolupakirja ja lentokokemusta, joten heidän kouluttamisensa oli halvempaa ja nopeampaa kuin jonkun täysin kokemattoman. Tuohon aikaan ongelmia aiheutti lentäjien, myös kokeneiden kapteenien, heikko englannin osaaminen. Vaikka englanti oli ilmailun kieli, Suomessa sitä ei juurikaan opetettu, vaan suosittuja kieliä olivat ruotsi ja saksa. Ilmailun puolella oli pääasiassa pärjätty sähköttäjien avulla ja kotimaassa oltiin kommunikoitu suomeksi. Ensimmäinen perämieskurssi kesti kuukauden, ja kaikki oppilaat otettiin Aeron palvelukseen. Koulutus sisälsi vain teoriaopinnot, ja varsinainen lentokoulutus suoritettiin kokeneiden kapteenien johdolla oikeilla reittilennoilla DC-3-koneilla. Moni kapteeni tosin suhtautui perämiesten kouluttamiseen lennoilla alentuvasti, ja laskun tai nousun suorittaminen oli perämiehellä 1950-luvulla pikemminkin poikkeus kuin sääntö. Lisäksi perämiesten eteneminen oli kapteenien lausuntojen varassa. Perämiehen piti siis olla röyhkeä ja esillä, jos hän halusi päästä lentämään. Toisaalta liiallinen röyhkeys esti täysin etenemisen. Asiat parantuivat 1960-luvulla, kun laadittiin säädös perämiesten lentämisestä. Aluksi lentäjäkoulutukseen kuului vain teoriaopinnot. Ensimmäisen kerran koulutukseen kuului varsinaista lentokoulutusta, kun vuonna 1953 perämiehille järjestettiin jatkokurssina tyyppi- ja mittarilentokurssi. Koulutus oli opintosuunnitelman mukaan kolmivuotista, mutta käytännön tarpeen vuoksi koulutus saattoi kestää vain vuoden. Opintojen ohella perämiehet lensivät vuodessa noin 450 tuntia DC-3-koneilla.
1960-luvulle tultaessa Aeron oma kapasiteetti ei enää kunnolla riittänyt lentäjien kouluttamiseen. Vuoden 1964 alussa Aero perusti valtion tuella oman ilmailuopistonsa Helsingin maalaiskuntaan. Lentäjien ohella opistossa koulutettiin myös mekaanikkoja. Pääsyvaatimuksina lentäjäkoulutukseen pääsyyn oli 20–26 vuoden ikä, ylioppilastutkinto tai keskikoulun oppimäärä, perustiedot englannista, trigonometriasta ja logaritmiopista, suoritettu asevelvollisuus ja vähintään 70 lentotuntia. Käytännössä suurin osa uusista oppilaista tuli edelleen ilmavoimista. Aeron ilmailuopisto toimi Vantaalla noin kymmenen vuotta. Opetusta annettiin aluksi ympäri Helsinki-Vantaan lentoasemaa ja Helsingin kaupunkia, mutta tilanne parani 1970-luvun alussa uusien tilojen myötä. Kurssi kesti vuoden, ja samaan aikaan saattoi olla käynnissä jopa kolme kurssia. Koulutuksen suorittaminen ei taannut työpaikkaa Aerolla, vaan yhtiö rekrytoi aina tarpeen mukaan. Tuohon aikaan tarve oli kuitenkin suuri, joten käytännössä jokainen uusi perämies otettiin sisään. Opiston opettajina toimi Finnairin lentäjiä parin kuukauden virkavapailla.
Aikaisemmin hyvin toiminut yhteistyö ilmavoimien kanssa kärjistyi 1970-luvun alussa, kun siviilipuolelle siirtyi niin monta hävittäjälentäjää. Tilanteen korjaamiseksi vuonna 1976 Kuopiossa alettiin kouluttamaan ammattilentäjiä. Lisäksi solmittiin yhteistyösopimuksia ympäri Suomea sijaitsevien lentokoulujen kanssa yksityislentäjän lupakirjan omaavien lentäjien saamiseksi. 1980-luvun alussa oli syntymässä lentäjäpula, kun uusia oppilaita ei pariin vuoteen ollut otettu koulutukseen. Vuonna 1985 Finnairin ilmailuopisto siirrettiin Porin lentoaseman kupeeseen Satakunnan lennoston entiseen kasarmirakennukseen, mutta se säilyi edelleen Finnairin pääomistuksessa. 1990-luvun lopun taloudellisen tilanteen paraneminen toi mukanaan uusvanhoja ongelmia. 1990-luvun laman aikana Finnair palkkasi niukasti uusia lentäjäoppilaita opistoonsa, joten lentoliikenteen lisääntyessä vuosikymmenen loppupuolella yhtiöllä ei ollutkaan tarpeeksi lentäjiä täyttämään kysyntää. Tämän vuoksi se palkkasi useita valmiita lentäjiä niin vapailta markkinoilta kuin ilmavoimista, mikä oli luonnollisesti ongelma puolustusvoimien puolella. Myös muiden lentoyhtiöiden kasvaessa kävi ilmi, että Suomessa ei enää ollutkaan tarpeeksi lentäjiä sekä lentoyhtiöille että ilmavoimiin. Tämän kriisin seurauksena päätettiin, että Finnair ja muut lentoyhtiöt eivät enää palkkaisi valmiita hävittäjälentäjiä ja että koulutettavien lentäjien määrää tulisi nostaa.
Vuosien 2001 ja 2002 vaihteessa Finnairin ilmailuopisto lakkautettiin ja sen tilalle perustettiin Suomen Ilmailuopisto. Finnair säilyi opiston pääomistajana yhdessä valtion ja Porin kaupungin kanssa. Aikaisemmasta poiketen oppilaat eivät enää olleet sitoutuneet Finnairiin, vaan saattoivat koulutuksen jälkeen hakea mihin lentoyhtiöön tahansa. Finnair on silti ollut suurin työllistäjä. Kun aiemmin hakuja opistoon oli ollut hyvin epäsäännöllisesti, tästä lähtien uusia hakuja järjestettiin joka toinen vuosi. Myös oppilaiden määrä nousi jyrkästi, kun aikaisemman parinkymmenen asemasta uusia lento-oppilaita valitaankin joka hausta noin kahdeksankymmentä eli nelinkertainen määrä. 2000-luvun lopun taantuman vuoksi lentoliikenne ei kasvanutkaan odotusten mukaisesti, joten viimeisimmät ilmailuopistosta valmistuneet lentäjät ovat jääneet kokonaan ilman työtä. Tilanteen odotetaan kuitenkin muuttuvan lähivuosina taloustilanteen parantuessa ja lentoyhtiöiden lisätessä liikennettään.
Koulutus
Koulutus kestää noin kaksi vuotta ja se suoritetaan kokonaisuudessaan Porissa. Koulutus sisältää liikennelentäjän lupakirjan teoriaopinnot sekä muun muassa mittarilento-, monimoottori- ja yölentokelpuutuksen. Varsinaisen liikennelentäjän lupakirjan saamiseen vaaditaan vielä 1500 lentotuntia eli käytännössä noin kahden vuoden kokemusta perämiehenä.
Cessna Aircraft Company C152
pienoiskuva|300px|Suomen Ilmailuopiston F152 Aerobat (OH-CKC) [[Isomäki|Isomäellä Porissa.]]
Embraer EMB-500 Phenom 100
pienoiskuva|300px|Suomen Ilmailuopiston "Kettu" Embraer Phenom 100 (OH-EPB) [[Jyväskylän lentoasemalla.]]
Ranskalainen sydänmato
Ranskalainen sydänmato (Angiostrongylus vasorum) on koiraeläinten sydämessä loisiva, sydänmatotaudin aiheuttava sukkulamatolaji. Se on lankamainen mato, joka elää isäntäeläimen keuhkovaltimossa ja sydämen oikeassa kammiossa. Loisten väli-isäntinä toimivat etanat. Pääisäntä on kettu, mutta myös koira voi saada tartunnan. Sydänmatotartuntoja esiintyy paikoin yleisesti muun muassa Tanskassa, Englannissa, Ranskassa ja Venäjällä.
Isäntäeläin saa tartunnan syömällä loista kantavan etanan. Toukat tunkeutuvat ruoansulatuskanavasta suolen seinämän läpi ja vaeltavat sydämeen ja keuhkovaltimoon. Aikuiset loiset munivat verenkiertoon, ja kuoriutuvat toukat päätyvät keuhkoihin. Isäntäeläimen yskiessä toukat nousevat nieluun. Sieltä ne pääsevät ruuansulatuskanavaan ja lopulta ulosteiden mukana ympäristöön.
Sydänmatotaudin diagnosoiminen on ongelmallista. Tauti todetaan yleensä vasta pitkän ajan kuluttua tartunnasta. Varmistus tartunnalle saadaan, kun toukkia ja munia voidaan löytää koiran ulosteesta tai syljestä. Tautia voidaan hoitaa reseptivalmisteilla.
Aizawl
Aizawl on Mizoramin osavaltion pääkaupunki Intiassa. Vuonna 2001 siellä oli 229 714 asukasta. Aizawl sijaitsee osavaltion pohjoisosassa, juuri Kravun kääntöpiirin pohjoispuolella. Se on Himalajan juurella yli tuhannen metrin korkeudessa.
Kaupungissa toimii Mizoramin yliopisto ja useita alemman tason oppilaitoksia. Se on mizo-kansan kulttuurin keskus. center|thumb|650px|Näkymä kaupunkiin
Sócrates
Sócrates Brasileiro Sampaio de Souza Vieira de Oliveira, pelaajanimeltään Sócrates (19. helmikuuta 1954 Belém, Pará, Brasilia – 4. joulukuuta 2011 São Paulo, Brasilia) oli brasilialainen jalkapalloilija.
Brasilian maajoukkueen kapteenina Sócrates toimi pitkän aikaa, muun muassa 1982- ja 1986 MM-turnauksissa.
Sócrates oli 192 senttimetriä pitkä. Myös hänen veljensä Raí pelasi jalkapalloa huipputasolla. Sócrateella oli lääketieteen tohtorin koulutus. Hän kuoli joulukuussa 2011 sãopaulolaisessa sairaalassa suolistobakteerin aiheuttamaan verenmyrkytykseen.
Ura
thumb|left|Sócrates vuonna 2005. Hänet tunnettiin palloilullisesta osaamisestaan, mutta myös boheemista elämänasenteestaan. Sócrates pelasi suurimman osan ammattilaisurastaan, vuodet 1978–1984 sãopaulolaisessa Corinthiansissa. Hän pelasi myös italialaisessa Fiorentinassa sekä kotimaassaan Flamengossa ja Santosissa.
Kymmenen vuotta lopettamisensa jälkeen, 51-vuotiaana vuonna 2004, hän solmi kuukauden mittaisen pelaaja-valmentajasopimuksen Englannin 9.–10. sarjatasolla pelaavan Garforth Townin kanssa ja pelasi yhden sarjaottelun.
Yksityiselämä ja mediaura
Sócrates toimi brasilialaisen TV Cultura -televisiokanavan jalkapallo-ohjelman keskustelijana sekä intellektuellipiirien suosiman brasilialaisen Carta Capital -aikakauslehden kolumnistina.
Sócrates käytti runsaasti alkoholia ja sai kesällä 2011 sisäisiä verenvuotoja. Hän sai maksansiirron syksyllä ja joutui useita kertoja tehohoitoon. Lopulta hän kuoli ruokamyrkytyksen aiheuttamiin komplikaatioihin.
Sócratesilla oli vaimo ja kuusi poikaa.
Saavutuksia
Sócrates oli Etelä-Amerikan vuoden jalkapalloilija 1983.
Maaliskuussa 2004 Pelé nimesi hänet FIFA 100:aan, eli luetteloon 125 parhaasta elävästä jalkapalloilijasta.
Patrice Garande
Patrice Garande (s. 27. marraskuuta 1960) on ranskalainen jalkapallovalmentaja ja entinen hyökkääjä.
Ura pelaajana
Garande hankki jalkapallo-oppinsa AS Saint-Étiennen joukkueessa, jonka edustusjoukkueessa hän debytoi kaudella 1977/78. Peliaika seurassa oli kuitenkin kortilla ja Garande istui lähinnä vaihtopenkillä Laurent Rousseyn ja Laurent Paganellin saadessa enemmän vastuuta. Kaudella 1979/80 Garande pelasi sveitsiläisessa CS Chênois'ssa, josta siirtyi US Orléansiin. Hyvä kausi seurassa poiki Garandelle ammattilaissopimuksen AJ Auxerreen, johon hän siirtyi kesällä 1981. Auxerressa vastuuta alkoi tulla ja läpimurtonsa Garande teki kaudella 1983/84 iskien 21 liigamaalia pelaamissaan 34 ottelussa. Garande jätti Auxerren kesällä 1986 ja siirtyi FC Nantes'n paitaan. Hänestä haettiin korvaajaa Vahid Halilhodžićille, mutta kausi oli Garanden osalta heikko ja hän palasikin jo kesällä 1987 AS Saint-Étienneen. Hän pelasi uransa loppuvuodet eri liigaseuroissa ja vuodet 1993–1995 alemmilla sarjatasoilla FC Bourgesin ja Orléansin joukkueissa. Garande lopetti pitkän uransa vuonna 1995.
Maajoukkuetasolla Garande pelasi yhden A-maaottelun Ranskan paidassa. Hän oli mukana Ranskan olympiajoukkueessa 1984, joka juhli Los Angelesissa olympiakultaa.
Ura valmentajana
Valmennusuransa Garande aloitti vuonna 1995 SM Caenin organisaatiossa Pierre Mankowskin apuvalmentajana. Hän työskenteli Caenissa kolme kautta ja Mankowskin potkujen jälkeen myös Guy Davidin, Gabriel Caldéronin ja Pascal Théaultin apuvalmentajana. Mankowskin ja Garanden johdolla Caen nousi Division 2:n mestarina pääsarjaan kaudeksi 1996/97, mutta putosi yhden kauden jälkeen takaisin.
Garande jätti Caenin kesällä 1998 ja siirtyi tammikuussa 1999 AS Cherbourgin päävalmentajaksi. Seura voitti Garanen alaisuudessa CFA:n mestaruuden vuonna 2002 ja nousi Nationaliin. Hän jätti joukkueen sopimuksensa päätyttyä kauden 2003/04 jälkeen. Hän palasi Caeniin kesällä 2005 ja toimi seuran reservijoukkueen päävalmentajana. Vuonna 2009 hän nousi Franck Dumas'n rinnalle Caenin edustusmiehistön valmennukseen. He johdattivat seuran Ligue 2:n mestariksi ja takaisin liigaan kaudeksi 2010/11. Seuran pudottua liigasta kauden 2011/12 jälkeen Garandesta tuli yksin Caenin päävalmentaja. Garanden johdolla Caen nousi kauden 2013/14 päätteeksi jälleen takaisin pääsarjatasolle. Kaudella 2015/16 Caen taisteli jopa paikasta europeleihin ja sijoittui lopulta liigassa seitsemänneksi, mikä oli seuran paras sijoitus sitten kauden 1991/92. Kaudella 2016/17 Caenin tulokset eivät riittäneet taistelemaan hyvistä sijoituksista, vaan säilymisestä liigassa. Lopulta sarjapaikka säilyi pisteen turvin. Putoamistaistelu oli edessä myös kaudella 2017/18, jolloin Garande johdatti Caenin säilymiseen jälleen pisteen erolla. Kauden jälkeen Garanden sopimus päättyi ja hän jätti joukkueen kuuden vuoden valmennusrupeaman jälkeen.
Kesäkuussa 2020 Garandesta tuli Ligue 2:een pudonneen Toulousen päävalmentaja. Garande ei onnistunut nostamaan seuraa takaisin liigaa ja seura purki hänen sopimuksensa kauden 2020/21 päätteeksi.
Huhtiniemen joukkohaudat
thumb|right|250px|Kenttäoikeus käsittelemässä rikosasiaa kesällä 1944 Huhtiniemen joukkohaudoiksi kutsutaan Lappeenrannan Huhtiniemestä löydettyjä kahta joukkohautaa.
Huhun mukaan kaupungissa toimi kesällä 1944 salainen kenttäoikeus, joka tuomitsi satoja suomalaisia rintamakarkureita kuolemaan. Aiheesta on liikkeellä satoja kertomuksia, mutta kertomukset vahvistavia dokumentteja tai teloitukset nähneitä silminnäkijöitä ei ole löytynyt. Toistaiseksi löydetyt vainajat ovat peräisin jatkosotaa edeltäneeltä ajalta, eivätkä he ole kuolleet väkivaltaisesti.
Joukkohauta liittyy 1800-luvun alkupuolen ortodoksiseen sotilashautausmaahan. Vainajat ovat venäläisiä, ja he ovat voineet kuolla esimerkiksi kulkutautiin.
Huhu
Suomalaisissa tiedotusvälineissä, kirjallisuudessa sekä etelä-karjalaisessa kertomusperinteessä kierteli 1970-luvulta saakka vahvistamaton tieto, jonka mukaan Lappeenrannassa olisi kesäkuun 1944 loppupuolella toiminut salainen kenttäoikeus. . Oikeuden toiminta olisi perustunut yleisesikunnan päällikkö Erik Heinrichsin allekirjoittamaan käskyyn, jonka mukaan karkureiden pysäyttämisessä tuli käyttää epäröimättä voimakeinoja. Tarpeen tuomioistuimelle olisi luonut Neuvostoliiton suurhyökkäys Kannaksella muutamaa viikkoa aiemmin. Tämän seurauksena rintamalta oli kadonnut noin 30 000 karkuria ja joukostaan harhautunutta, joista 8 000 oli luokiteltu karkureiksi.
Taru Mäntynen
Taru Mäntynen (oik. Mäntynen-Laita, s. 29. lokakuuta 1944) on suomalainen kuvanveistäjä, jota toimittaja Seppo Tikkanen on pitänyt modernin pronssivalun tiennäyttäjänä. Professori Jussi Mäntynen on hänen isoisänsä. ja taidemaalari Olavi Mäntynen hänen setänsä. Taiteilijasuku on pitänyt myös yhteisnäyttelyjä.
Huhtiniemen joukkohaudat
Huhu
Viipurin taisteluiden ja Huhtiniemen teloitushuhun yhteyttä horjutti syksyllä 2006 julkaistu lehtiuutinen, jonka mukaan Viipurissa kadonneita on tuntuvasti vähemmän, mitä siihen saakka oli luultu. Lehtiartikkeli osoitti, että historiateoksissa esiintyvä luku Viipurissa kadonneesta noin 450 sotilaasta ei voi pitää paikkaansa, koska se voitiin osoittaa kopioiduksi väärästä alkuperäislähteestä. Huhtiniemen huhua ylläpitänut virheellinen käsitys Viipurin epäilyttävän suurista katoamisluvuista oli syntynyt, kun 20. Prikaatin tilannekatsauksessa esitetty väliaikainen tieto yksikön kateissa olevista miehistä oli erheellisesti kirjattu lopulliseksi kadonneiden luvuksi. Luvun kirjaamisen aikoihin kaksi päivää taistelun jälkeen osa miehistä oli vasta palailemassa takaisin yksikköönsä. Virheellinen tieto esiintyi ensimmäisessä jatkosodan taisteluita käsittelevään kokonaisesityksessä Suomen Sota 1941-1945, mistä se edelleen kopioitiin alkuperäislähdettä tarkistamatta seuraaviin lähdeteoksiin. Jäljelle jääneiden kadonneiden määrät olivat varsin tavanomaisia suhteessa siihen, että prikaati oli lyöty hajalle Viipurissa.
Löydöt ja kaivaukset
21. lokakuuta 1971 löydettiin kymmenen luurankoa vesijohtotöiden yhteydessä ja Etelä-Saimaa-lehdessä kirjoitettiin 30. lokakuuta aiheesta artikkeli, jonka mukaan paikalta oli löytynyt joukkohauta. Luita on löytynyt myös Huhtiniemen leirintäalueen rakennusten rakentamisen aikaan sokkelin kaivutöiden yhteydessä. Kun sokkeli oli valettu ja muotti purettu, rakentajat laittoivat luut takaisin peitemaiden mukana.
Alueella suunniteltiin aloitettavaksi arkeologisia kaivauksia syksyllä 2005. Lupaa olivat hakeneet Ylen toimittaja Juha Portaankorva sekä Lauri Törnin perinnekilta. Kaivauksia ei kuitenkaan silloin päästy aloittamaan aika- ja rahapulan takia. Lappeenrannan kaupungin rahoittamat kaivaukset aloitettiin lopulta 19.12.2005 kaupunginjohtajan määräyksellä. Kaivauksissa löydettiin joitakin luunkappaleita, mutta niiden ikää ei pystytty määrittämään. Asiantuntijat arvostelivat kaupungin suorittamien kaivausten metodiikkaa.
Helsingin yliopiston kulttuurien tutkimuksen laitos ja oikeuslääketieteen laitos aloittivat uudet, Suomen Kulttuurirahaston rahoittamat kaivaukset 2. lokakuuta 2006. Kaivauksissa löytyi ihmisluita ja sotilaspuvun kappaleita ja sen jälkeen vähintään 11 miehen ruumiin joukkohauta noin 80-100 cm syvyydestä ja sen vierestä toinen samansuuntainen hieman syvemmälle kaivettu joukkohauta. Ruumiit oli haudattu kädet rinnalla vierekkäin ilman arkkua kasvot ylöspäin. Joukkohaudan löytymisen jälkeen keskusrikospoliisi alkoi tutkia tapausta. Kaivauksissa löytyneen joukkohaudan ja aiheesta nousseen keskustelun seurauksena Lappeenrannan poliisilaitos sai runsaasti kyselyjä kadonneitten sotilaiden omaisilta. Kyselyt lähetettiin edelleen tutkijoille. Kaivauksista vastaaville ilmoitettiin myös useista muista mahdollisista joukkohaudoista Huhtiniemen vesilaitoksen alueella.
28.10.2006 ruotsalainen lehti Dagens Nyheter kirjoitti vainajien olevan todennäköisesti venäläisiä. Tähän viittaavat lehden mukaan hautaustapa, jossa kädet ovat ristissä rinnan päällä sekä joukkohaudasta löytyneet ortodoksiset ristiriipukset. Lappeenrantaan rakennettiin venäläinen sotilassairaala vuonna 1830 ja seudulla toimi jatkosodankin aikaan sotilassairaala, jossa hoidettiin myös venäläisiä sotavankeja. Neuvostoliittolaiset sotavangit tuskin kantoivat ristejä, joten lehden mukaan on todennäköisempää, että vainajat ovat Venäjän vallan ajalta. Lehden mukaan keskusrikospoliisin rikosylikomisario Tero Haapala oli sanonut lehden olevan oikeilla jäljillä. . Historiantutkija Heikki Rantatupa epäili, että Huhtiniemessä olisi unohdettu ortodoksinen hautausmaa. Hän sanoo löytäneensä merkinnän hautausmaasta vuoden 1838 kartasta Pallo-Tyysterniemessä. KRP kertoi 20. joulukuuta 2006, että Huhtiniemestä löydetyt jäännökset ovat todennäköisesti 1800-luvulta. Niissä ei myöskään ole väkivallan merkkejä. Myös kaivauksia johtanut professori Mika Lavento pitää jäännöksiä jatkosotaa vanhempina. Huhtikuussa 2007 valmiiksi saatujen radiohiiliajoitusten sekä arkeologisten tutkimusten perusteella vainajat ovat varsin varmasti 1800-luvulla haudattuja venäläisiä sotilaita.