cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jäätyneet aivot
Tarinasta on variaatioita pakkaselle altistumisen paikasta ja tavasta, mutta sen runko – pakkanen, päähineittä oleminen ja kuolema ovat samat. Tarinaa on käytetty varoituksena lapsille. Tarinalle ei ole lääketieteellisiä perusteita.
Yksi toisen kaupunkitarinan versioista kertoo myymälävarkaasta, joka yrittää piilottaa pakastebroilerin hattunsa alle. Tyypillisesti varas pyörtyy tai jopa kaatuu kuolleena maahan kävellessään myymälästä ulos, koska pakaste on jäädyttänyt hänen aivonsa. Tämä versio on saattanut saada alkunsa Mark Twainin Huckleberry Finnin seikkailujen luvusta 40, jossa Tom Sawyer yrittää varastaa voikimpaleen, mutta jää kiinni kun voi alkaa sulaa hänen tätinsä silmien edessä. Tälle tarinalle ovat sukua tarinat hattua rikosvälineenä käyttävästä varkaasta, jotka jäävät kiinni kun kylmässä säilytettävä elintarvike reagoi lämpöön tai varas elintarvikkeen kylmyyteen.
Hollywood (täsmennyssivu)
Hollywood voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Miesten yleisluistelun maailmanmestaruuskilpailut 1933
Yleisluistelun maailmanmestaruudesta kilpailtiin Trondheimin Jäästadionilla 18.-19. helmikuuta 1933.
Van Nellefabriek
Van Nellefabriek on tehdas Rotterdamin kaupungissa, Länsi-Alankomaissa. Se on osa UNESCOn maailmanperintöluetteloa, johon se valittiin vuonna 2014.
Urheiluvuosi 1994
Urheiluvuosi 1994 käsittelee vuoden 1994 merkittäviä uutisia ja tapahtumia urheilussa.
Van Nellefabriek
Van Nellefabriek rakennettiin 1920-luvulla. Johtajana toimi K. van der Leeuw, ja arkkitehteinä J.A. Brinkman ja L. C. van der Vlugt. Tarkoituksena oli tehdä ihanteellinen tehdas: kaunis, avoin ja käytännöllinen. Tehtaassa toimi aina 1990-luvulle saakka tupakkatehdas, mutta siellä on valmistettu myös elintarvikkeita, kuten kahvia ja teetä. Tuotanto loppui vuonna 1995.
Van Nellefabriek kuvaa 1900-luvun teollisuuden arkkitehtuuria, jossa julkisivulla on paljon metallia ja lasia. Se on ollut vuodesta 1985 lähtien kansallinen monumentti. Sen ympärillä on laaja puskurialue. Tehdas valittiin UNESCOn maailmanperintöluetteloon Qatarissa vuonna 2014.
Jurgen Streppel
Jurgen Streppel (s. 25. kesäkuuta 1969) on alankomaalainen jalkapallovalmentaja ja entinen puolustaja. Kesäkuusta 2020 lähtien hän on toiminut Rodan päävalmentajana.
Ura
Streppel aloitti pelaajauransa Helmond Sportin puolustajana vuonna 1990. Hän nousi Eerste Divisiessä pelanneen seuran avauskokoonpanon pelaajaksi ja oli Helmondin kantavia voimia kahden kautensa aikana. Hän siirtyi kesällä 1992 RKC Waalwijkiin, jossa pääsi pelaamaan pääsarjatasolla. Streppel edusti Waalwijkia viisi vuotta pelaten kaudella 1993/94 lainalla SC Telstarissa. Hän palasi vuonna 1997 Helmondiin, jota edusti uransa loppuun, vuoteen 2005 saakka.
Streppel aloitti valmennusuransa Helmond Sportissa jo pelaajauransa aikana valmentaen seuran juniorijoukkueita. Kesällä 2007 hän nousi Jan Poortvlietin apuvalmentajaksi edustusjoukkueen valmennustiimiin ja kesällä 2008 seurasi Poortvlietiä päävalmentajana. Streppelin johdolla Helmond nousi Eerste Divisien keskikastista kärkitaisteluun ja sijoittui kaudella 2010/11 kolmanneksi, mikä oli paras sijoitus kahdeksaan vuoteen. Nousu pääsarjaan kariutui kuitenkin tappioon SBV Excelsiorille yhteismaalein 3–9. Kauden jälkeen Streppel siirtyi Willem II Tilburgin päävalmentajaksi.
Myrrha
Myrrha on leppäkerttujen heimoon kuuluva kovakuoriaissuku. Suvun lajimäärä vaihtelee eri lähteissä. Maailmanlaajuisesti sukuun kuuluu kaksi lajia. Suomessa suvun edustajista elää vakiintuneena, yleisenä ja elinvoimaisena lajina närepirkko.
Jurgen Streppel
Ura
Lokakuussa 2018 Streppelistä tuli Anorthosis Famagustan päävalmentaja. Hän valmensi Famagustaa kauden 2018/19. Kesäkuussa 2019 Streppel allekirjoitti vuoden sopimuksen Al Jazira Clubin kanssa. Hän jätti seuran kuitenkin jo lokakuussa 2019.
Kesäkuussa 2020 Streppelistä tuli Rodan päävalmentaja.
Rogers Locomotive and Machine Works
thumb|Piirros Rogers Locomotive Worksin tehtaasta 28. maaliskuuta 1906.
Rogers Locomotive and Machine Works oli 1800-luvulla toiminut yhdysvaltalainen höyryvetureiden valmistaja. Yhtiön tehdas sijaitsi Patersonissa, New Jerseyssä. Tehdas rakensi yli 6 000 veturia. Useimmilla yhdysvaltalaisilla rautatieyhtiöillä oli käytössä ainakin yksi Rogersin valmistama veturi. Yhtiön kuuluisin veturimalli oli joulukuussa 1855 valmistunut The General, joka oli yksi Suurena veturijahtina tunnetun Yhdysvaltain sisällissodan operaatiossa käytetyistä vetureista. Rogers oli Baldwin Locomotive Worksin jälkeen Yhdysvaltain toiseksi suurin veturivalmistaja.
thumb|The General Chattanoogassa, Tennesseessä, noin vuonna 1907.
Thomas Rogers perusti yrityksen vuonna 1832 yhdessä Morris Ketchumin ja Jasper Grosvenorin kanssa nimellä Rogers, Ketchum and Grosvenor. Rogers toimi yrityksen johdossa kuolemaansa saakka vuoteen 1856. Tämän jälkeen hänen poikansa Jacob S. Rogers nousi yhtiön johtoon. Jacob S. Rogers jäi eläkkeelle vuonna 1893. Tämän jälkeen pääjohtajaksi nousi Robert S. Hughes ja yrityksen nimeksi muutettiin Rogers Locomotive Company.
Robert Rusler
Robert Rusler (s. 20. syyskuuta 1965 Fort Wayne, Indiana) on yhdysvaltalainen näyttelijä.
Ruslerin parhaiten tunnettu televisiorooli on Warren Keffer sarjan Babylon 5 toisella tuotantokaudella (1994–1995). Rusler on myös tehnyt vierasrooleja muun muassa sellaisissa televisiosarjoissa kuin The Facts of Life, Kasvottomat sotilaat, Ratkaisija, 24, NCIS Rikostutkijat ja Star Trek: Enterprise.
Point of Know Return
Point of Know Return on progressiivista rockia soittavan yhdysvaltalaisen Kansas-yhtyeen viides albumi. Se julkaistiin vuonna 1977 ja uudelleen vuonna 2002, cd-formaatissa.
The End of Life
The End of Life on puolalaisen goottimetalli-yhtye UnSunin ensimmäinen studioalbumi, joka on julkaistu vuonna 2008.
Eero Läntinen
Eero Harald Läntinen (5. helmikuuta 1905 Tampere – 27. lokakuuta 1996 ) oli suomalainen opetusneuvos ja kirjailija.
Läntinen toimi Turun NMKY:n pääsihteerinä yli 50 vuotta.
Retorinen kysymys
Retorinen kysymys tarkoittaa interrogatiivi- eli kysymysmuotoista lausumaa, joka esitetään keskustelun tehokeinona eli retoriikkana ja johon odotetaan lähinnä samanmielisyyden osoitusta eikä niinkään vastausta.
Kai Hahto
Kai Juhani Hahto (s. 31. joulukuuta 1973 Vaasa) on suomalainen rumpali. Hän on toiminut Nightwishin rumpalina elokuusta 2014 lähtien. Tätä ennen hän soitti jyväskyläläisessä Swallow the Sunissa, jossa hän soitti vuodesta 2009 Nightwish-pestiin asti. Lisäksi Hahto on soittanut yhtyeissä Wintersun, Max on the Rox ja Rotten Sound. Hänet palkittiin vuoden 2006 soittajana Finnish Metal Awards -gaalassa 16. helmikuuta 2007. Hahdolla on kaksi lasta. Näyttelijä-muusikko Aki Hahto on hänen pikkuveljensä.
Ura
Rotten Soundin edellisen rumpalin lähtiessä vuonna 1994 yhtyeestä tuli Hahto hänen tilalleen. Rotten Sound oli alun perin tarkoitettu vain lyhytaikaiseksi projektiksi soittaa grindcorea. Vuoden 2000 jälkeen yhtye on käynyt ainakin kerran maailmankiertueella ja soittanut noin 15 maassa. Hahto lähti yhtyeestä perhesyistä.
Hahto on soittanut myös yhtyeissä Cartilage, Vomiturition, Wings, Misantropia, Agressor, Enochian Crescent ja Tiny Tones sekä Vaasa Big Bandissä ja Vaasan kaupunginorkesterissa. Hän opettaa rumpujen soittoa Vaasan Kuula-opistossa. sekä pitää yksityistunteja erityisesti rumpujen soiton ergonomiasta. Hahdon opetuksessa ovat käyneet muun muassa Patrik Fält (Feastem, Brymir), Panu Posti (Afgrund, Murdershock), Sami Latva (Rotten Sound, Deathbound), Teppo ”Kake” Velin (Stam1na), Timo Häkkinen (Sotajumala) ja Mikael Ahlsten (0xist, Saattue).
Wintersunin debyyttiä varten Jari Mäenpää lähetti konerummuilla tehdyn demon, jonka päälle Hahto harjoitteli ja levytti albumin Wintersun tämän jälkeen. Time I -levyllä Hahto oli enemmän mukana rumpusovituksissa.
Hahto tuurasi Nightwishin Jukka Nevalaista tämän ilmoitettua siirtyvänsä sivuun ajoittaisen unettomuuden takia. Yhtye kiinnitti aiemmin muun muassa rumputeknikkona toimineen Hahdon vakituiseksi jäsenekseen elokuussa 2014.
Tour Montparnasse
Tour Montparnasse on Pariisin Montparnassen kaupunginosassa Ranskassa sijaitseva 59-kerroksinen, 209 metriä korkea pilvenpiirtäjä, joka oli rakentamisaikanaan 1969–1972 Länsi-Euroopan korkein rakennus. Tour Montparnasse on toistaiseksi Pariisin kantakaupungin ainoa pilvenpiirtäjä ja merkittävä turistikohde.
The Order (elokuva)
The Order on vuonna 2001 suoraan DVD:lle julkaistu yhdysvaltalainen toimintaseikkailuelokuva. Elokuvan on ohjannut Sheldon Lettich ja käsikirjoittanut Les Weldon yhdessä Jean-Claude Van Dammen kanssa, joka esittää myös elokuvan pääosaa. Taistelukohtausten koreografiasta vastasi Peter Malota.
Juoni
Rudy Cafmeyer on salakuljettajana tunnettu varas, joka myy pimeillä markkinoilla arvokkaita arkeologisia esineitä. Hänen isänsä Oscar on arkeologi, joka matkaa Israeliin ystävänsä luokse. Matkan aikana hän kuitenkin katoaa ja hänen poikansa Rudy päättää lähteä etsimään isäänsä. Rudy kuitenkin joutuu poliisien kanssa ongelmiin saavuttuaan maahan, eikä hänen isänsä ystävä Finley ehdi kertoa enempää Rudyn isän katoamisesta. Finley ehtii kuitenkin antamaan erään avaimen paikallisen pankin säilöön, jossa on karttaa muinaiseen aarteeseen. Rudya pidetään poliisien huostassa, kunnes hän karkaa Dalia poliisinaisen avustuksella. Kaksikko lähtee yhdessä etsimään isäänsä, jonka olinpaikka on yhteydessä uskonnolliseen ryhmään "The Order".
Kuvauspaikat
Elokuva kuvattiin Jerusalemissa ja Tel Avivissa, Israelissa, sekä Sofiassa, Bulgariassa.
Place Dauphine
thumb|250px|Place Dauphine. thumb|250px|Place Dauphinea ympäröivät korttelit nähtynä lännestä Pont Neufilta. Place Dauphine on kolmionmuotoinen aukio Pariisin keskustassa Île de la Citén saarella, lähellä saaren läntistä päätä, Palais de Justicen länsipuolella. Rue Henri-Robert -niminen lyhyt katu kulkee aukion kärjestä Pont Neuf -sillalle.
Place Dauphinen rakennutti Ranskan kuningas Henrik IV ja sen rakentaminen aloitettiin vuonna 1607. Aukion nimi viittaa Ranskan kruununprinssistä käytettyyn nimitykseen dauphin, sillä Henrik IV:lle oli syntynyt kauan odotettu perillinen, tuleva kuningas Ludvig XIII. Aukiota reunusti alkujaan kolme yhtenäistä taloriviä, joiden rakennukset olivat kolmikerroksisia. Aukion asemakaavaa muutettiin voimakkaasti paroni Haussmannin aikana 1800-luvun lopulla. Aukion itäistä sivua reunustanut talorivi vaurioitui pahoin Pariisin kommuunin kukistamistaisteluissa vuonna 1871 ja se purettiin kokonaan.
48.85667°N, 2.3425°W
Karin Krog
thumb|right|Karin Krog esiintymässä vuonna 2015
1960-luku
Ensimmäisessä Molde Jazz -festivaalissa (1961) Krog lauloi Kjell Karlsenin kvartetin kanssa. Vuodesta 1962 hän toimi omissa kokoonpanoissaan. Samanaikaisesti hän lauloi Frode Thingnæsinin kvintetissä ja Egil Kapstadin triossa. Hän opiskeli Anne Brownin johdolla vuosina 1962–1969. LP-debyyttinsä Krog teki vuonna 1963 levyllä Metropol Jazz, ja vuonna 1964 hän teki ensimmäisenä norjalaisena jazzmuusikkona oman LP:nsä (By Myself). Samana vuonna hän vieraili Gyllene Cirkeln -jazzklubilla Tukholmassa ja osallistui Jazz à Juan -festivaaliin Ranskassa sekä Kongsbergin jazzfestivaaliin.
Krog sai vuonna 1965 Buddyprisenin. Hän toimi silloisen Norsk jazzforumin ensimmäisenä johtajana vuosina 1965–1966. Hän jatkoi työtään omissa kvarteteissaan ja kvinteteissään. Hän lauloi myös Egil Kapstadin yhtyeissä, levytti rhythm and blues -yhtye Public Enemiesin kanssa ja julkaisi toisen LP-levynsä vuonna 1966 Jan Garbarekin ja muiden kanssa. Krog alkoi myös tehdä laajemmin kansainvälisiä esiintymisiä. Häntä kuultiin esimerkiksi Puolassa ja Tšekkoslovakiassa vuonna 1966 sekä Saksassa ja Belgiassa vuonna 1967. Yhdysvalloissa hän levytti vuonna 1967 Don Ellisin big bandin kanssa ja konsertoi Clare Fischerin kanssa. Samana vuonna hän pääsi Down Beat -lehden kriitikoiden "laajempaa tunnustusta ansaitsevien artistien" listan kärkeen. Montreux'n jazzfestivaalissa Krog esiintyi oman kvintettinsä kanssa vuonna 1968. Hän myös jatkoi Norjassa omien LP-levyjen äänittämistä.
1970- ja 1980-luvut
Vuonna 1970 Krog sai Valtion matka- ja opintostipendin, mikä oli silloin hyvin poikkeuksellista norjalaiselle jazzmuusikolle. Samoihin aikoihin Krog sai monia kiinnityksiä eurooppalaisille free jazz -festivaaleille ja saavutti suosiota Japanissa, jossa albumi Some Other Spring (Dexter Gordonin kanssa, 1970) valittiin vuoden levyksi. Krog teki levytyksissä yhteistyötä Arild Andersenin, Bjarne Neremin, Egil Kapstadin, Jon Christensenin, Palle Mikkelborgin orkesterin (1974) ja Steve Kuhnin (1974) kanssa.
Laajemmissa kokoonpanoissa Krog teki monia albumeita omissa nimissään. Näihin kuuluivat Hi-Fly (muiden muassa Archie Sheppin kanssa, 1976; vuoden levy Japanissa) ja As You Are (ruotsalaisten ja tanskalaisten muusikoiden kanssa, 1976). Vuonna 1989 Krogilta ilmestyi Kenny Drewin trion kanssa tehty levy Something Borrowed, Something New. Krog sai vuonna 1983 Gammleng-palkinnon ja perusti vuonna 1987 Meantime Records -yhtiön. Kansainvälisiä esiintymisiä hän teki esimerkiksi Australiassa (1985), Japanissa (1988) ja Unkarissa (1989).
1990-luku
Krog työskenteli myös jazzgenren ulkopuolella muun muassa tekemällä levyn Margrethe Munthen lauluista (Det var en gang..., 1994) ja toisen isoisoisänsä Anders Heyerdahlin musiikista (Huskonsert i Aurskog, 1995).
Myöhemmät vaiheet
Krog piti kirkkokonsertteja Leipzigin Thomaskirchessä (2000) sekä Berliinissä ja muissa kaupungeissa (2001). Vuonna 2005 hänestä tehtiin Pyhän Olavin ritarikunnan ensimmäisen luokan ritari. Vuonna 2012 hän sai Spellemannprisen-jaossa tuomariston kunniapalkinnon ja vuonna 2013 John Surmanin kanssa neljännen Spellemannpriseninsä jazzkategoriassa.
Fantasy! Jūichi
'''Fantasy! Jūichi''' on Morning Musumen yhdestoista albumi. Albumi julkaistiin 1. joulukuuta 2010.
Isabel Durant
Isabel Durant on australialainen näyttelijä. Hänet tunnetaan parhaiten Gracen (Tanssiakatemia) ja Ondinan (Mako Mermaids) roolista.
Clinic for Dolls
Clinic for Dolls on puolalaisen goottimetalli-yhtye UnSunin toinen studioalbumi, joka on julkaistu vuonna 2010.
Ripsupallokala
Ripsupallokala (Monotrete baileyi vanh. Tetraodon baileyi) on kaakkoisaasialainen makean veden pallokalalaji.
Ulkonäkö ja koko
Ripsupallokala voi kasvaa noin 12 cm pitkäksi. Se on ruskeankirjava väriltään, ja suomutonta ihoa peittävät karvamaiset nystermät, joita on koiraalla enemmän kuin naaraalla. Vatsapuoli on kullankeltainen tai oranssi ja sileä.
Alkuperä
Ripsupallokala elää Mekong-joen vesistössä.
Käyttäytyminen
Ripsupallokala on aggressiivinen kala, joka puree muita kaloja ja ärhentelee myös lajitovereilleen.
Stanislao Poliastri
Stanislao Poliastri (21. huhtikuuta 1681 – 21. maaliskuuta 1763) oli italialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi 6. kesäkuuta 1705 ja nimitettiin Rossanon arkkihiippakunnan johtoon 21. toukokuuta 1738. Piispaksi vihkiminen seurasi 25. toukokuuta. Pääkonsekraattorina toimi kardinaali Luis Antonio Belluga y Moncada. Poliastri erosi tehtävistään arkkipiispana 30. joulukuuta 1761.
Ernst Wigforss
Ernst Wigforss (24. tammikuuta 1881 Halmstad – 2. tammikuuta 1977 Stora Hult, Båstadin kunta) oli ruotsalainen sosiaalidemokraattisen puolueen poliitikko ja dosentti Lundin yliopistossa. Hän toimi Ruotsin valtiovarainministerinä vuosina 1925–1926 ja 1932–1949, lukuun ottamatta lyhyttä katkosta vuonna 1936.
Ernst Wigforss oli maalari Frans Wigforssin ja Tekla Lindquistin poika. Hän kuului ylioppilasajasta asti Lundin yliopiston eliittiin. Wigforss oli Ruotsin ensimmäinen tärkeä sosiaalidemokraattinen valtiovarainministeri ja hänet lasketaan yhdeksi ruotsalaisen sosiaalidemokratian suurimmista ideologeista. Wigforss otti osaa kansankoti-ajatuksen kehittämiseen. Hän oli keskeinen keynesiläisen talouspolitiikan esittelijä Ruotsissa.
Teuvan rauniokirkko
thumb|Teuvan rauniokirkko pienoiskuva|Teuvan vanha kirkko ennen tuhoutumistaan vuonna 1936 Teuvan rauniokirkko on Etelä-Pohjanmaalla sijaitsevan Teuvan seurakunnan entinen, vuonna 1863 rakennettu kirkko, joka tuhoutui tulipalossa tammikuussa 1950. Rauniokirkon kuoriosa ja sakaristo on kunnostettu kaikkien entisten kirkkojen muistomerkiksi. Rauniokirkolla järjestetään iltakirkkoja, konsertteja ja jouluaaton hartauksia.
Teuvan nykyinen kirkko on rakennettu 1953, ja sen on suunnitellut arkkitehti Elsi Borg.
Obsessed
Elokuvat:
Musiikki:
Latvuskottaraiset
Latvuskottaraiset (Poeoptera) on kottaraisten heimoon kuuluva varpuslintusuku. Latvuskottaraisten sukuun kuuluu BirdLifen mukaan 4 lajia.
Jussi Kuivamäki
Juho (Jussi) Arvid Kuivamäki (24. tammikuuta 1904 Ylistaro – 26. heinäkuuta 1985) oli suomalainen kirjailija.
Kuivamäen vanhemmat olivat maanviljelijä Matti Kuivamäki ja Maria (o.s. Purlin). Puoliso oli Eila Mirjam (o.s. Jumppanen) vuodesta 1942.
Inazuma (1932)
Inazuma oli keisarillisen Japanin laivaston Akatsuki-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.
Valmistus
Alus tilattiin Fujinagatan telakalta, missä köli laskettiin 7. maaliskuuta 1930. Alus laskettiin vesille 25. helmikuuta 1932 ja valmistui vielä saman vuoden lopulla 15. marraskuuta.
Palvelus
Alus muodosti Tyynenmeren sodan alkaessa sisaralustensa kanssa 6. hävittäjäviirikön. Alus osallistui viirikön mukana Malesiaan ja Alankomaiden Itä-Intiaan tehtyihin maihinnousuihin sekä Midwayn taisteluun. Se liitettiin viirikön mukana osaksi 4. hävittäjälaivuetta, jonka tehtävänä oli toimittaa täydennyksiä Guadalcanalille.
Jane Austen populaarikulttuurissa
Kirjailija Jane Austenin teokset ja hänen henkilöhahmonsa ovat vaikuttaneet monella tavalla populaarikulttuuriin. Austenin teoksista on tehty useita elokuva- ja televisiosovituksia ja hän on myös itse esiintynyt hahmona eri sovituksissa.
12, Smart
12, Smart on Morning Musumen kahdestoista albumi. Albumi julkaistiin 12. lokakuuta 2011.
Pekka Strang
Pekka Kristian Strang (s. 23. heinäkuuta 1977 Helsinki) on suomalainen Jussi-palkittu näyttelijä ja teatterinjohtaja. Strang on näytellyt Lilla Teaternissa ja Helsingin Kaupunginteatterissa sekä suomen- että ruotsinkielisiä koomisia päärooleja. Strang näytteli Touko Laaksosta elokuvassa Tom of Finland (2017). Strang palkittiin parhaan miespääosan Jussilla elokuvasta Koirat eivät käytä housuja (2019).
Ura
Pekka Strang syntyi Jukka Strangin ja Camilla Anderssonin perheeseen. Hän varttui Vaasassa, missä hän sai ensimmäisen pääroolinsa, Arne Ankan roolin Vaasan ylioppilasteatteri Rampissa. Strang suoritti Teatterikorkeakoulun vuosina 1997–2001. Uransa alkuvuosina hän näytteli muun muassa Ruotsalaisessa teatterissa, Wasa Teaterissa ja Viirus-teatterissa.
Pekka Strangin varhaisia näyttämötehtäviä olivat muun muassa Stenar i fickan (2001, 2005), Satan i Moskva (2001) ja Den komiska tragedin (2002). Lilla Teaternissa hän on näytellyt muun muassa Molièren komediassa Den girige (2011) ja Albert Camusin näytelmässä De rättfärdiga (2011). Strang on näytellyt myös erinäisissä suomenkielisissä teatterituotannoissa, kuten Oscar Wilden komediassa Miksi naiset aina rakastuvat Ernestiin (2007) ja Aleksandr Ostrovskin komediassa Huijarin muistiinpanot (2014).
Vuonna 2001 Strangilla oli Dani Bexarin rooli Peter Lindholmin elokuvassa Leijat Helsingin yllä. Dome Karukosken ohjaamassa elämäkertaelokuvassa Tom of Finland (2017) Strang näytteli pääosan. Lisäksi Strang on näytellyt sivurooleja useissa elokuva- ja televisiotuotannoissa.
Yksityiselämä
Strangilla on kolme lasta vaimonsa Pia Strangin kanssa.
Groza
Groza (suom. kauhu) on puolalaisen black metal -yhtye Mgłan ensimmäinen studioalbumi, joka on julkaistu vuonna 2008. Albumista on julkaistu myös rajoitettu 500:n kappaleen vinyylipainos.
Seinäjoen keskusta
Seinäjoen keskusta on kaupunginosa Seinäjoen Kantakaupungin suuralueella. Seinäjoen keskusta rajoittuu pohjoisessa ja koillisessa Valtionkatuun, idässä Ruukintiehen ja ratapihaan, etelässä Kirkkokatuun ja Aalto-keskukseen ja lännessä Vapaudentiehen.
Keskustan kaupunginosassa asui vuoden 2022 joulukuussa 2 265 asukasta.
Keskustan palvelut
pienoiskuva|Torikeskuksen sisätilaa Alue on kaupungin ja monessa mielessä koko Etelä-Pohjanmaan maakunnan erikoisliikkeiden, liikenteen ja viihdetarjonnan keskus.
Keskustassa sijaitsee Suomen ensimmäinen matkakeskus, joka valmistui 1970. Siinä toimivat sekä Seinäjoen rautatie- että linja-autoasemat. Keskustassa on myös mm. elokuvateatteri Bio Rex Marilyn, Kauppatori, Keskustori eli "Vekseliaukio" pankkeineen, sekä ostoskeskukset Torikeskus, Epstori, Megakeskus ja Lehtisen kauppakeskus. Alueella sijaitsee myös valtaosa Seinäjoen hotelleista ja ravintoloista. Oppilaitoksista keskustaan ovat sijoittuneet Marttilan koulu (alakoulu), Seinäjoen lyseo (yläkoulu) ja kansalaisopisto (entinen Tiklaksen tehdas Vapaudentiellä). Pääkirjasto, teatteri, kaupungintalo ja Lakeuden Ristin kirkko sijaitsevat Aalto-keskuksessa keskustan ja Upan rajalla.
Liiketoiminnan kehitys
Alkujaan Seinäjoen kaupallisena keskuksena oli Östermyran kartanon ympäristö. 1870-luvulla kaupanteon painopiste siirtyi Joupin, Jouppilan ja Nyykoolin seudulle. Kylät olivat tuohon aikaan niin tiheään asuttuja, että useampi kauppa toistensa lähituntumassa menestyi. 1800-luvun loppupuolella kauppoja ilmestyi nykyisen keskustan alueelle, ensin Valtionkadulle ja 1910-luvulla Puskantielle ja Kirkkokadulle.
Rautatien valmistuminen
Seinäjoen rautatieasema valmistui Tampere–Vaasa-rautatien varrelle 1883, minkä seurauksena Seinäjoen taajama-asutuksen painopiste alkoi siirtyä uudelle asemanseudulle. Vuosina 1883–1886 rakennetun Oulun-radan valmistuminen merkitsi Seinäjoen muuttumista tärkeäksi risteysasemaksi. Seuraavan kerran asema-alue laajeni, kun Suupohjan rata Kaskisiin ja Kristiinankaupunkiin valmistui 1913. 1970-luvulla Parkanon rata nopeutti matkaa Tampereen ja Seinäjoen välillä, ja vanha puinen asemarakennus sai tehdä tietä uudelle betoniselle matkakeskukselle.
Rautatien valmistuminen vaikutti käänteentekevästi Seinäjoen kaupalliseen elämään. Uusia yrittäiä tuli niin kaupungeista kuin naapuripitäjistä. Ilmajokinen Matti Lamstedt perusti kaupan Larvalan talon yhteyteen. Lamstedtin kaupasta tuli Seinäjoen huomattavampia ja kehittyi kauppakartanoksi. Myöhemmin taloon perustettiin Hakasen veljesten kutomotehdas. 1900-luvun vaihteesa Seinäjoella oli hieman yli 3000 asukasta. 1910-luvulla Seinäjoelle tuli uusia yrittäjiä ja erikoisliikkeitä. Ensimmäisten liikkeiden joukossa oli matkustajakodit, elokuvateatteri sekä pukimo- ja jalkinealan yritykset.
1920-luku
1920-luvulla Seinäjoen liike-elämä koki läpimurron. 1920-luvun lopulla pelkästään rautatiehenkilökuntaa oli Seinäjoella jo yli 450. Monet heistä rakensivat itselleen talon paikkakunnalle, muun muassa keskustan kaakkoispuolella sijaitsevalle Kapernaumin alueelle. Asemanseudulle alkoi ilmaantua yhä enemmän liikkeitä palvelemaan niin rautatieläisiä, matkustavaisia kuin lähiseutujen asukkaita. Asemanseudun rakennuskanta kasvoi huimaa vauhtia ja suuria liikerakennuksia rakenettiin naapuripitäjistä tulleiden rakentajien myötä. Neljän radan risteysasema oli merkityksellinen kaupanteon keskuksena.
Kauppaliikkeitä alkoi Itikanmäen ohella nousta aseman kohdalle Puskantien ja Kalevankadun välimaastoon, sekä Törnävälle johtavalle Vapaudentielle. Asemanviertä kulkevalle Valtionkadulle alkoi syntyä ravintoloita, kahviloita sekä autokauppoja. Säästöpankki pysyi pitkään Itikanmäellä, mutta aseman liepeille nousi muun muassa Valter Thomén suunnittelema Pohjoismaiden Yhdyspankin talo.
Seinäjoen keskustan vilkastumiseen vaikuttivat myös sen laitamille syntyneet teollisuusyritykset ja muut suuret työnantajat. Keskustan lounaispuolelle vanhan vesitornin ympärille perusti Israel Yritys ensin Seinäjoen Saha Oy:n ja sitten Seinäjoen Kehruu- ja Kutomotehtaan. Kolmas alueen yritys oli Mallaskosken panimo ja virvoitusjuomatehdas. Nyykoolinmäelle nousi monien muiden teollisuuslaitosten ohella Itikan teurastamo (nykyinen Atria), nahkimo ja lapikastehdas, ja paikan nimikin muuttui kansan suussa Itikanmäeksi. Marttilaan, Vapaudentien ja joen väliin valmistui vuonna 1931 valtava lääninsairaala, joka nyt on pääosin Seinäjoen ammattikorkeakoulun sosiaali- ja terveysalan kampuksena.
Kun rautatietoiminta oli huomattavasti kasvattanut Seinäjoen asemanseutua, vuonna 1931 Seinäjoen kirkonkylä jaettiin Seinäjoen kauppalaksi (nykyinen keskusta ja ympäröivä kantakaupunki) ja maalaiskunnaksi (nykyinen Törnävä). Vuoden 1959 alussa maalaiskunta liitettiin Seinäjoen kauppalaan, ja kaupungiksi Seinäjoki nimettiin vuonna 1960.
Kurakauppalasta kävelykeskustaksi
Vilkkaasta kauppatoiminnasta huolimatta Seinäjoen kauppalan keskustan kadut olivat pitkään päällystämättömiä ja savisia ja varustettu parhaimmillaan vain puusta tehdyillä jalkakäytävillä. Siitä syntyi haukkumanimi ”kurakauppala”. Viimeistään 1960-luvulla kadut saivat asfalttipäällysteen, ja kivi oli jo aiemmin syrjäyttänyt puun talojen rakennusmateriaalina. Muiden kaupunkien tapaan alkoi 1960-luvulla myös vanhojen puutalojen purkuvimma ja korvaaminen uusilla, Seinäjoella yleensä vain 2–3-kerroksisilla kivitaloilla.
Seinäjoen ydinkeskustan isommista puutaloista on nyt jäljellä enää lähinnä Pollarin talo, joka oli aiemmin Vekseliaukion kulmalla mutta siirrettiin marraskuussa 2019 rautatieaseman lähelle Hotelli Alman viereen, entinen rautatieläisten talo (nyt hotelli Alma) sekä Alvar Aallon nuoruudentyö, Kauppakadun suojeluskuntatalo. Vanhoista kivitaloista komeimpiin kuuluu Matti Visannin piirtämä ja hiljattain kunnostettu vanha Seurahuone, jonka ohi kulkeva kävelykatu Puistopolku nimettiin uudelleen Matti Visannin kujaksi. Visannin jäljiltä ovat yhä pystyssä myös Puskantien vanha "kivikoulu", nykyinen Nuorisokeskus, sekä Marttilan koulu. Pienempi kivitalo, punainen Talvitien talo Kauppakatu 7:ssä, on jäänyt Epstorin ostoskeskuksen kainaloon.
Viime vuosina Seinäjoen keskustan tyhjille tonteille on alkanut nousta entistä korkeampia rakennuksia, uusia hissillä varustettuja asuinkerrostaloja. Keskustan katuverkostoa ollaan muuttamassa paremmin jalankulkua ja pyöräilyä, huonommin autoilua palvelevaksi muun muassa kävelypainotteisten katujen ja maanalaisten pysäköintihallien avulla.
Leevi Kinnunen
thumb|right|200px|Pastori Tobias Leevi Kinnunen Tobias Leevi Kinnunen (21. lokakuuta 1905 Tornio – 30. toukokuuta 1988 Oulu) oli suomalainen rovasti ja kirjailija.
Kinnusen vanhemmat olivat satulaseppä Knut Kinnunen ja Jenni Ukonmaanaho. Hän pääsi ylioppilaaksi Haapaveden yhteiskoulusta 1933 ja hän suoritti teologian erotutkinnon 1937 sekä pastoraalitutkinnon 1943. Papiksi Kinnunen vihittiin 1937.
Ennen ylioppilaaksi tuloa Kinnunen työskenteli satulaseppänä Pohjolan Nahkatehtailla Oulussa 1922–1925 ja oli oppilaana Suomen Lähetysseuran lähetyskoulussa 1926–1930. Hän toimi Oulun NMKY:n poikatyöntekijänä 1925–1926 ja oli opiskeluaikanaan kesäisin siirtolan johtajana Oulussa 1927–1933 sekä Helsingin Töölön seurakunnan nuorisotyöntekijänä 1933–1937. Papiksi tulon jälkeen Kinnunen oli ylimääräisenä pappina Oulussa 1937–1941 ja samalla hän oli Oulun NMKY:n pääsihteerinä.
Kinnunen julkaisi 10 vuoden ajan Palavin lampuin-nimistä uskonnollista lehteä. Kinnunen perusti 1947 Alavieskaan keskikoulua vastaavan kolmiluokkaisen kotikoulun yhdessä opettaja Niilo Visurin kanssa. Koulu toimi vuoteen 1953 saakka ja Kinnunen oli siellä koulun johtajana ja opettajana. Hän oli myös uskonnonopettajana Ylivieskan yhteiskoulussa 1955 ja Kalajoen yhteiskoulussa 1955–1956.
Leevi Kinnunen oli naimisissa vuodesta 1938 sairaanhoitaja Irja Saastamoisen kanssa.
Indochine
Indochine voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Zhang
Zhang on kiinalainen sukunimi. Se on yleisimmin nimen 张 (perint. 張) pinyin-latinisointimuoto, ja joskus myös sukunimen 章 muoto. Nimeä käytti vuonna 2007 noin 88 miljoonaa kiinalaista, ja se on Kiinan kansantasavallan kolmanneksi yleisin sukunimi.
Zhang ääntyy ensimmäisessä toonissa, Zhāng. Nimi tarkoitti alun perin jousen jännittämistä, mutta nykyisin se on käytössä mittasanana. Zhang-nimen Wade-Giles-latinisointimuotoja ovat muun muassa Chang, joka on käytössä Taiwanissa ja muualla Kiinan kansantasavallan ulkopuolella kuten Yhdysvalloissa, ja Cheung, joka on käytössä kantoninkiinassa. Suomessa nimi on kirjoitettu myös muodossa Tšang.
Further Down the Nest
Further Down the Nest on puolalaisen black metal -yhtye Mgłan EP-levy, joka on julkaistu vuonna 2007.
Gavin Hood
Gavin Hood (s. 12. toukokuuta 1963 Johannesburg) on eteläafrikkalainen elokuvaohjaaja, käsikirjoittaja, tuottaja ja näyttelijä, joka tunnetaan parhaiten Oscar-palkitun Tsotsin ohjaajana ja käsikirjoittajana. Muita hänen ohjauksiaan ovat esimerkiksi Rendition – poikkeuksellinen luovutus (2007) ja X-Men Origins: Wolverine (2009).
Chris Solinsky
5 000 metrin juoksuun keskittynyt Solinsky juoksi 1. toukokuuta 2010 Palo Altossa ensimmäisen 10 000 metrin kilpailunsa. Hän voitti kilpailun ajalla 26.59,60 ja hänestä tuli ensimmäinen ei-afrikkalaissyntyinen 27 minuutin alittaja. Häntä ennen 30 juoksijaa oli alittanut 27 minuutin rajan. Aika oli Yhdysvaltain ja Pohjois-Amerikan ennätys. 4. kesäkuuta Oslon Bisletillä Timanttiliigan osakilpailussa Solinsky alitti 5 000 metrillä ensimmäisen kerran 13 minuuttia juostuaan 12.56,66. Tukholmassa Timanttiliigan osakilpailussa elokuussa 2010 hän paransi 5 000 metrin ennätystään aikaan 12.55,53. Solinskyn maanmies Galen Rupp rikkoi hänen 10 000 metrin maanosaennätyksensä 16. syyskuuta 2011 Brysselissä ajalla 26.48,00.
Urheiluvuosi 1992
Urheiluvuosi 1992 käsittelee vuoden 1992 merkittäviä uutisia ja tapahtumia urheilussa.
Vanhasen I hallitus
Vanhasen I hallitus oli Suomen tasavallan 69. hallitus, joka toimi 24. kesäkuuta 2003 – 19. huhtikuuta 2007. Kun pääministeri Anneli Jäätteenmäki (kesk.) erosi menetettyään luottamuksen niin sanotun Irak-skandaalin vuoksi, puolustusministeri Matti Vanhanen (kesk.) nousi hallituksen johtoon ja uudeksi puolustusministeriksi nousi eduskunnan varapuhemies, entisenä kauppa- ja teollisuusministerinä hallituskokemusta jo hankkinut Seppo Kääriäinen.
Vanhasen hallitus jatkoi näitä muutoksia lukuun ottamatta samalla pohjalla ja hallitusohjelmalla kuin Jäätteenmäen hallitus. Vanhasen hallitus oli punamultahallitus, joka perustui Suomen keskustan ja Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen yhteistyön vahvistettuna Ruotsalaisella kansanpuolueella.
Vaihdoksen jälkeen Suomen hallituksesta puuttui ensimmäisen kerran oikeustieteellisen (aikaisemmin lakitieteellisen) tutkinnon suorittanut ministeri, mikä oli mahdollista uuden perustuslain mukaan. Oikeusministeriksi nimitettiin oikeustieteen kandidaatti Johannes Koskisen jälkeen Eero Heinäluoman ministerikierrätyksessä valtiotieteen maisteri Leena Luhtanen.
RKP:n uusi puheenjohtaja Stefan Wallin tuli Jan-Erik Enestamin tilalle hallituksen ympäristöministeriksi 1. tammikuuta 2007. Wallinista tuli RKP:n puheenjohtaja kesäkuussa 2006, mutta ministerivaihdos lykättiin vuodenvaihteeseen, jotta siitä ei olisi aiheutunut haittaa Suomen toimimiselle Euroopan unionin puheenjohtajana syksyllä 2006.
Valtioneuvoston jäsenillä oli avustajinaan erityisavustajia ja valtiosihteereitä.
Kirchhoffin piirilait
Kirchhoffin piirilait ovat sähködynamiikan peruslakeja yhdessä Ohmin lain kanssa. Kirchhoffin lakeja on kaksi: Kirchhoffin virtalaki ja Kirchhoffin jännitelaki. Kirchhoffin lait kertovat, miten sähkövarauksen ja energian säilymislakeja voidaan soveltaa virtapiirien suunnitteluun. Kirchhoffin ja Ohmin lakien perusteella voidaan periaatteessa ratkaista jokainen virtapiirejä koskeva tehtävä.
Preussilainen fyysikko Gustav Kirchhoff esitteli virtapiirejä koskevat lauseet vuonna 1845. Hän esitti ensimmäisenä tavan analysoida sähköisiä virtapiirejä käyttäen solmupisteitä ja virtasilmukoita sellaisissa monimutkaisissa tilanteissa, joissa Ohmin laki ei riitä. Kirchhoffin piirilakeja on kaksi: virta- ja jännitelaki. Kummatkin niistä pätevät sekä vaihto- että tasavirtapiireille.
Kirchhoffin virtalaki
Kirchhoffin virtalakia kutsutaan myös nimellä Kirchhoffin ensimmäinen laki. Kirchhoffin virtalain mukaan sähkövirtaa ei tule mihinkään pisteeseen enempää kuin sieltä poistuu. Virtapiirin johtimet muodostavat verkon, jonka haarat liittyvät toisiinsa haaroitus- eli solmupisteissä. Näin ollen Kirchhoffin virtalain mukaan sähkövirtaa ei häviä eikä synny johtimien risteyskohdissa.
Täten missä tahansa sähköjohtimien liitoskohdassa toteutuu:
Eli solmupisteeseen tulevien ja siitä poistuvien virtojen erotus on nolla.
Kirchhoffin jännitelaki
Kirchhoffin jännitelaki tunnetaan myös nimellä Kirchhoffin toinen laki. Jännitelaki perustuu energian säilymislakiin. Sähkövarauksen jännitelähteestä saama potentiaalienergia kuluu sähkövirran kulkuun kaikkien virtapiirin vastusten läpi. Tästä seuraa, että kuljettaessa täysi kierros virtapiirin ympäri potentiaalierojen summan pitää olla nolla.
Kirchhoffin jännitelain mukaan jokaiselle suljetulle silmukalle on toteuduttava:
Laskentamenetelmä
Kirchhoffin piirilakeihin perustuu laskentamenetelmä, jolla voidaan ratkaista monimutkaisempienkin virtapiirien virtoja sekä myös impedansseja. Menetelmässä hyödynnetään sekä Kirchhoffin virta- että jännitelakia.
Laskuesimerkki
Esimerkissä on esitetty vaihtovirtapiiri, mutta menetelmä pätee myös tasavirtapiireissä.
Kuva:E134z1234i1234s12.gifKuva:E134z1234s12i1234_electric_circuit_3ps_4imp_4cur_2ter.gif
Waterloo Black Hawks
Waterloo Black Hawks on vuonna 1962 perustettu yhdysvaltalainen juniorijääkiekkoseura, joka pelaa USHL:ssa. Seura on kotoisin Waterloosta, Iowan osavaltiosta.
Waterloo Black Hawksissa ovat pelanneet muun muassa ammattilaisiksi edenneet Jan-Mikael Juutilainen, Siim Liivik, Joe Pavelski, Jason Blake, Mark Eaton ja Andrew Alberts.
Eric Griffin
Eric Michael Griffin (s. 28. helmikuuta 1976 Boston) on yhdysvaltalainen rockkitaristi. Parhaiten hänet tunnetaan Murderdollsin ex-basistina. Nykyään hän soittaa kitaraa Genitorturersissä. Hän asuu Los Angelesissa.
Musiikkitausta
Eric aloitti soittamaan kitara 12-vuotiaana. Hänen suurimpina vaikuttajinaan toimivat KISS ja Mötley Crüe. Hän on myös soittanut Synicalissa muun muassa Ben Gravesin ja Brent Ashleyn kanssa. Murderdollsin kitaristi Joey Jordisonin palattua pääosittaiseen bändiinsa, Griffin on soittanut useissa kokoonpanoissa mukaan lukien Synical ja New Rising Son. Hän on myö ollut väliaikaisena jäsenenä Faster Pussycatissa. Tosin vuonna 2006 Griffin palasi noin vuodeksi Murderdollsiin. Vuonna 2009 Griffin liittyi Genitorturersin soolokitaristiksi ja vuonna 2011 samanlaiseen pestiin The Dreamingissa, Griffin äänitti myös kitarat loppuun yhtyeen kakkosalbumilla.
Sexy (albumi)
Sexy on ukrainalaisen pop-laulajan Vjerka Serdjutškan EP-levy. Se julkaistiin 4. syyskuuta 2020.
Himno Nacional Mexicano
Himno Nacional Mexicano on Meksikon kansallislaulu. Mexicanos, al grito de guerra ("Meksikolaiset, sotahuuto kaikuu") on laulun kertosäkeen alku ja usein käytetty laulun epävirallinen nimi. 12. marraskuuta 1853 Meksikon tuolloinen presidentti Antonio López de Santa Anna julisti kansallisen kirjoituskilpailun maan kansallislaulun luomiseksi. Kilpailun voitti nuori runoilija Francisco González Bocanegra. Bocanegra tosin piti itseään ensi sijassa rakkausrunojen kirjoittajana, ja hän kieltäytyi ensin ottamasta osaa kilpailuun. Bocanegran kihlattu, Guadalupe González del Pino, oli kuitenkin vakuuttunut sulhasensa lahjakkuudesta ja vaati tätä osallistumaan. Kun Bocanegra itsepäisesti kieltäytyi, päätti Gonzáles del Pino ottaa tilanteen omiin käsiinsä. Hän lukitsi Bocanegran vanhempiensa makuuhuoneeseen ja kieltäytyi päästämästä tätä ulos, ennen kuin hän oli kirjoittanut ehdotuksen kilpailuun. Bocanegra kirjoitti neljässä tunnissa kymmenen säkeistöä pitkän isänmaallisen runoelman, johon häntä innoittivat kihlatun vanhempien makuuhuoneen isänmaalliset maalaukset, ja hankki vapautensa sujauttamalla runonsa oven alta kihlatulleen. Bocanegra lähetti näin syntyneen hengentuotteensa kilpailuun, ja palkintoraati julisti hänet voittajaksi 3. helmikuuta 1845.
Samaan aikaan Santa Anna oli julistanut myös kilpailun maan kansallislaulun sävelestä. Kilpailun voitti Juan Bottesini, mutta hänen sävellystään ei kuitenkaan pidetty esteettisesti riittävän korkeatasoisena. Santa Anna julisti uuden kilpailun, jonka voitti espanjalaissyntyinen Jaime Nunó, joka oli muuttanut maahan presidentti Santa Annan kutsusta. Jaime Nunón sävelmä "Dios y Libertad" ("Jumala ja vapaus") julistettiin uuden kilpailun voittajaksi 12. elokuuta 1854. Näin syntynyt uusi kansallislaulu kantaesitettiin itsenäisyyspäivänä, 16. syyskuuta 1854. Laulun esittivät sopraano Claudia Florenti ja tenori Lorenzo Salvi, orkesteria johti ensimmäisen kilpailun voittaja Juan Bottesini.
Laulu sai lainsäädännöllisen kansallislaulun aseman vasta 1943. Tällöin Bocangeran isänmaallisen runon ensimmäinen, viides, kuudes ja kymmenes säkeistö sekä kuoron osuus julistettiin Meksikon kansallislauluksi. Samalla runon sanamuotoja muutettiin hieman presidentti Manuel Avila Camachon määräyksestä. Kun kansallislaulu esitetään urheilukilpailujen yhteydessä, lauletaan yleensä vain kuoro, ensimmäinen säkeistö ja uudelleen kuoro. Maan radio ja televisioasemat esittävät joskus version, jossa on mukana kuoro, ensimmäinen säkeistö, kuoro, kymmenes säkeistö ja kuoro.
Kansallislaulu on lain mukaan esitettävä espanjaksi, mutta 9. joulukuuta 2005 Meksikon hallitus salli laulun kääntämisen myös maassa puhutuille alkuperäiskansojen kielille.
Angelo Colombo
Angelo Colombo (s. 24. helmikuuta 1961 Mezzago, Italia ) on italialainen entinen jalkapalloilija.
Colombo muistetaan parhaiten ajastaan Milanissa vuosina 1987–1990. Hän voitti seuran riveissä muun muassa Euroopan cupin vuosina 1989 ja 1990, Intercontinental Cupin vuonna 1989 sekä Italian-mestaruuden vuonna 1988.
Colombo oli pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
The Last Legion
The Last Legion on Doug Leflerin ohjaama toimintaseikkailu, joka sai ensi-iltansa 17. elokuuta 2007.
Rude boy
Rude boy on alun perin jamaikalainen väkivaltainen nuorison alakulttuuri. Rude boy -kulttuuri syntyi Jamaikan pääkaupungin Kingstonin slummeissa 1950-luvun lopulla ja levisi 1970-luvulla myös Englantiin.
Rude boy -kulttuuri sai alkunsa yhtäältä muuttoliikkeestä Jamaikan maaseudulta Kingstoniin, sekä toisaalta angloamerikkalaisten toimintaelokuvien kuten yhdysvaltalaisten gangsterielokuvien ja James Bondin vaikutuksesta. Hyvinpukeutuneet, yhdysvaltalaisista gangsterielokuvista ja jazzmuusikoilta tyylinsä omaksuneet rude boyt toimivat katurikollisina sekä usein myös kingstonilaisten sound system -tiskijukkien palkkaamina huligaaneina, joiden tehtävä oli häiritä kilpailevien tanssipaikkojen toimintaa väkivallalla tai pelottelulla. Myöhemmin 1960-luvulla Jamaikan kilpailevat poliittiset puolueet palkkasivat rude boyt harjoittamaan poliittista katuväkivaltaa puolestaan.
1970-luvulla Jamaikasta siirtolaisina Englantiin muuttaneet rude boyt tekivät rude boy -muodin ja jamaikalaisen ska-, reggae- ja rocksteady-musiikin suosituksi etenkin englantilaisessa skinhead-kulttuurissa, joka ei siihen aikaan ollut vielä rasistista. Termeillä rude boy ja rude girl alettiinkin 1970-luvun Englannissa tarkoittaa jamaikalaisen musiikin kuuntelijaa.
Markus Kuikka
Markus Kuikka (s. 9. heinäkuuta 1959 Helsinki) on suomalainen gamban- ja sellonsoittaja, joka soittaa myös harvinaisempia instrumentteja kuten barytonia ja arpeggionea.
Kuikka opiskeli sellonsoittoa Seppo Laamasen johdolla Sibelius-Akatemiassa. Musiikin maisterin tutkinnon hän suoritti 2003 ja valmistui 2009 tohtoriksi Sibelius-Akatemian DocMus-yksikön taiteellisessa tohtorikoulutuksessa. Kuikka on opiskellut gamban, barytonin ja arpeggionen soittoa yksityisesti ja myös osallistunut lukuisille mestarikursseille.
Kuikka on toiminut Sibelius-Akatemiassa DocMus-yksikössä erilaisissa opetustehtävissä. Hän on konsertoinut omissa ja eri yhtyeiden konserteissa, erityisesti Suomalaisen Barytontrion kanssa joka on vieraillut myös Saksassa, Venäjällä ja Ranskassa.
Kuikka toimi 1978-2008 Kuopion kaupunginorkesterin soolosellistinä. Hän on ollut mukana perustamassa BarokkiKuopiota, vanhan musiikin festivaalia, ja toiminut sen taiteellisena johtajana.
Markus Kuikan isä on sotilaskapellimestari Arvo Kuikka ja poika cembalisti Lasse Kuikka.
Menšikovin palatsi
thumb|250px|Menšikovin palatsi. Menšikovin palatsi on barokkityyliä edustava rakennusmuistomerkki  Pietarin Vasilinsaarella Venäjällä.
Nevan rannalla sijaitseva palatsi on rakennettu vuosina 1710–1714 Pietari I:n läheistä työtoveria Aleksandr Menšikovia varten. Sen ovat suunnitelleet Giovanni Fontana ja Gottfried Schädel. Pilasterein koristellun kolmikerroksisen julkisivun yllä kohoaa korkea mansardikatto. Päärakennukseen liittyvä länsisiipi pystytettiin 1720-luvun alussa. Vuonna 1727 aloitettu itäsiipi valmistui vasta 1760-luvun lopulla. Rakennuksen sisustamiseen osallistuivat mm. Jean-Baptiste Le Blond, Andreas Schlüter ja Bartolomeo Carlo Rastrelli. Sisätiloista huomattavimpia ovat juhlallinen eteisaula, koristeellisin kaakelilaatoin sisustetut toisen kerroksen huoneet ja pähkinäpuisin paneelein verhottu Menšikovin työhuone.
Loistokkaasti sisustettu Menšikovin palatsi oli Pietarin ensimmäinen suuri kivirakennus. Siellä järjestettiin keisarillisen hovin juhlatilaisuuksia ja vastaanotettiin ulkomaiden lähettiläitä. Menšikovin jouduttua epäsuosioon palatsi takavarikoitiin valtiolle. Vuodesta 1732 lähtien siellä toimi kadettikoulu. Vuonna 1967 rakennus luovutettiin Eremitaašille. Julkisivu ja osa sisätiloista palautettiin alkuperäiseen asuun 1970-luvulla suoritetuissa restaurointitöissä. Nykyään palatsissa toimii 1700-luvun alun kulttuuria esittelevä Eremitaašin museo.
Menšikovin palatsin osoite on Universitetskaja naberežnaja 15. Lähimmät metroasemat ovat Nevski prospekt ja Vasileostrovskaja.
Korisliiga-kauden 2010–2011 kokoonpanot
Tampereen Pyrintö
undefined undefined undefined undefined undefined undefined undefined undefined undefined undefined undefined undefined undefined undefined undefined
Vilgort
thumb|250px|Vilgortin kylää. Vilgort on kylä ja maalaiskunta Permin aluepiirin Tšerdynin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Višeran sivujoen Kolvan varrella 16 kilometriä Tšerdynistä pohjoiseen. . Asukkaita on 641 henkeä (vuonna 2002).
Vylgortin pogosta mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1579. Sen nimi perustuu komipermjakin sanoihin vil’ ’uusi’ ja gort ’koti, kylä’. 1700-luvun lopulta 1920-luvulle kylä oli Tšerdynin kihlakunnan Vylgortin volostin keskus. Nykyään siellä toimii maatalousyritys ja metsäteollisuuspiiri. Kylässä on lastentarha, koulu, kulttuuritalo, kirjasto ja sairaala. Nähtävyyksiin kuuluu vuosina 1779–1810 rakennettu Kolminaisuuden kirkko, kunnanhallinnon rakennus (1906), koulutalo (1914) ja kauppias Timohinin talo. Lähistöllä on komipermjakkien muinaislinna sekä hauta- ja asuinpaikkoja 800–1100-luvuilta.
Isonkivenvaara
Vaaralle on matkaa Nuorgamin kylästä noin kolme kilometriä pitkin Pulmankijärven maisematietä. Ylänkö on enimmäkseen puutonta, joten sieltä avautuu esteetön näköala joka suuntaan. Alempana kasvaa tunturikoivua. Etelässä on Kaldoaivin erämaa-alue ja pohjoisessa voi nähdä Norjan tunturit ja Tenojokilaakson. Huipulla on muutamia Utsjoen julkisia taideteoksia, joihin kuuluvat kivistä rakennettu jokivenettä kuvaava ympäristöteos ”Nuorgamiin menijä” ja lepopaikkana tunnettu istumakivi sekä Kartoitusmuistomerkki. Sinne on rakennettu myös kivinen pöytä penkkeineen, mihin on saatu EU:n rahoitusta. Skaidijärven kävelyreitti, joka lähtee Nuorgamin kylästä, kulkee Isonkivenvaaran kautta.
Vaaran luonto on nummimaista alapaljakkaa ja kivenlohkareita, joiden mukaan vaaran sanotaan saaneen nimensä. Vaaran lähellä on Skaidejavri (Skáidejávri) ja muita pienempiä järviä sekä noin kymmenen kilometrin päässä Pulmankijärvi.
Johnsson
Johnsson on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Cas9
thumb|right|230px|Cas-9-proteiinin rakenne. Cas-9 on proteiini, joka leikkaa paloja dna:sta tai muuten muokkaa sen toimintaa. Se liittyy muiden muassa Streptococcus pyogenes -bakteerin CRISPR-immuunipuolustukseen.
Toiminnan kuvaus
Cas9-proteiini (CRISPR associated protein 9) on endonukleaasi-aktiivinen eli se pystyy leikkaamaan DNA:ta. Cas9-proteiini toimii yhdessä CRISPR-systeemin kanssa luoden prokaryooteille immuunipuolustuksen bakteriofaageja vastaan.
Kun bakteriofagi tunkeutuu soluun, Cas9-proteiini tunnistaa vieraan DNA:n PAM-sekvenssin (protospacer adjacent motif) ja tarrautuu siihen kiinni. Tarrautuessaan Cas9 leikkaa osan bakteriofagin DNA:ta ja liittää sen osaksi CRISPR-sekvenssiä ns. spacer-sekvenssiksi. Seuraavalla kerralla, kun kyseinen bakteriofagi tunkeutuu soluun, CRISPR–Cas9-systeemi tunnistaa solun spacer-sekvenssin muistijäljen avulla ja tuhoaa ei-halutun vieraan.
CRISPR/Cas9 on myös geenitekniikan menetelmä.
Urheiluvuosi 1990
Urheiluvuosi 1990 käsittelee vuoden 1990 merkittäviä uutisia ja tapahtumia urheilussa.
Alabugatin tataarit
Ryhmä on muodostunut paimentolaisuutta harjoittaneiden nogaiden, uzbekkien, kalmukkien, turkmeenien, kazakkien ja tataarien sekoittumisen tuloksena. Tärkeimmän elementin muodostivat nogait. Alabugatin tataarien kieltä voidaan pitää erillisenä turkkilaisena kielenä, jossa on voimakasta kalmukkilaisvaikutusta. Kirjakielenä oli vanhastaan tataari, joka toimi kouluopetuksen välineenä vuoteen 1960 saakka. Nykyään Alabugatin tataarit osaavat äidinkielensä lisäksi venäjää ja kalmukkia, vanhempi sukupolvi myös tataaria.
Robert Themptander
Oscar Robert Themptander (14. helmikuuta 1844 Tukholma – 30. tammikuuta 1897 Tukholma) oli ruotsalainen poliitikko ja virkamies.
Robert Themptander oli luutnantti Nils Themptanderin ja Adolphina Laurentin poika. Hän opiskeli lakia Uppsalassa ja aloitti uransa virkamiehenä. Vuonna 1879 hänet nimitettiin ensimmäiseen kamariin. Arvid Possen hallituksessa hän oli valtioneuvos ja 1881 hänestä tuli valtiovarainministeri.
Hän toimi Ruotsin nuorimpana pääministerinä vuodet 1884–1888. Vaalitappion jälkeen 1887 Themptander erosi. Ennen sitä hän ehdotti kuninkaalle uusia vaaleja.
Vuosina 1888–1896 hän oli maaherrana Tukholman läänissä.
Pidä huivista kiinni, Tatjana
Pidä huivista kiinni, Tatjana on vuonna 1994 ensi-iltansa saanut Aki Kaurismäen ohjaama mustavalkoinen komediaelokuva.
Elokuva kertoo kahdesta suomalaisesta miehestä, jotka tarjoavat virolaiselle ja valkovenäläiselle naiselle kyydin. Kielimuurista huolimatta nämä hyvin erilaiset ihmiset löytävät toisensa.
Kaurismäki sai elokuvasta tuottaja-Jussin ja Timo Salminen kuvaus-Jussin.
Oulun Ilmailukerho
Oulun Ilmailukerho ry on vuonna 1946 perustettu oululainen purjelentokerho, jonka lentotoiminta sijoittuu pääosin Pudasjärven lentopaikalle. Lisäksi Oulun Ahmosuon lentokenttä on käytössä keväisin ja syksyisin.
Oulun Ilmailukerho omistaa neljä purjelentokonetta, joita kerholaiset voivat vuokrata. Lisäksi kerholla on Rallye Commodore hinauskoneena, jota käytetään purjelentokoneiden hinaamiseen taivaalle.
Oulun Ilmailukerho on merkittävä purjelennon kouluttaja: sillä on tarvittavat koulutusluvat ja lentokoulun organisaatio. Koulutuksen perustana on purjelennon peruskoulutus tähdäten lentolupakirjaan ja sen lisäksi on monenlaista jatkokoulutusta harrastuksen edistämiseen.