cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Pielaveden ortodoksinen kirkko
Pielaveden ortodoksinen kirkko toimii ortodoksisen kirkon Kuopion ja Karjalan hiippakunnan, Kuopion ortodoksisen seurakunnan Pieleveden seudun pyhäkkönä. Praasniekkaa vietetään vuosittain 29. kesäkuuta.
Yleisurheilu kesäolympialaisissa 1920 – miesten kiekonheitto
Antwerpenin olympiakisojen miesten kiekonheittoon osallistui 16 urheilijaa edustaen kahdeksaa kansallisuutta. Karsintakilpailu käytiin 21. elokuuta ja loppukilpailu seuraavana päivänä. Suomen Elmer Niklander voitti olympiakultaa lyömällä maailmanennätystulosta paremman heiton kaksi kertaa (47,85 ja 48,27) elokuussa 1913 heittäneen Armas Taipaleen. Virallinen IAAF:n hyväksymä maailmanennätys oli yhdysvaltalaisen Jim Duncanin 47,58 vuodelta 1912 ja olympiaennätys Taipaleen 45,21 Tukholman kisoista. Kaikki kärkimiehet heittivät parhaan tuloksensa jo karsintakierroksilla. Ainoa, joka paransi tulostaan ja sijoitustaan finaalissa oli neljänneksi noussut Ruotsin Oscar Zallhagen.
Punaporu
Punaporu on kaupunkityyppinen taajama Leningradin alueen Tusinan piirissä Venäjällä. Se sijaitsee 20 kilometriä kaakkoon Pietarista, Moskovaan johtavan pääradan varrella (Popovkan asema).
Taajaman lähellä sijaitsee Krasnyi Borin ongelmajätekaatopaikka, joka on Luoteis-Venäjän suurin vaarallisten aineiden kaatopaikka, ja sen yhteydessä toimiva jätteenkäsittelylaitos.
Dättlikon
Dättlikon on kunta Koillis-Sveitsissä, Zürichin kantonissa. Kunnassa on vajaat 800 asukasta.
Sijainti
Dättlikon sijaitsee Tössjoen pohjoisrannalla viitisen kilometriä Bülachista itään ja vajaat kymmenen kilometriä Winterthurista luoteeseen.
Talous
Dättlikon on tunnettu viininviljelystä, joka näkyy myös kunnan vaakunassa.
Australiankiipijät
Australiankiipijät (Climacteridae) on varsin pieni heimo pienenkokoisissa varpuslinnuissa. Niitä löytyy luonnonvaraisina Oseaniasta, vaikkakaan Uudessa-Seelannissa ei lajeja juurikaan näe. Australiankiipijät ovat hyönteissyöjiä, joita ne etsivät yleensä eukalyptuspuiden kuoren päältä sekä alta. Jotkut lajit etsivät hyönteisiä myös maasta, lehtien alta.
Suvut ja lajit
Australiankiipijöiden heimoon kuuluu kaksi sukua ja kahdeksan lajia:
Englannin Valioliigan kausi 2018–2019
Englannin Valioliigan kausi 2018–2019 oli englantilaisen seurajalkapalloilun korkeimman sarjatason Valioliigan 27. kausi. Kausi alkoi 10. elokuuta 2018 ja se päättyi 12. toukokuuta 2019. Manchester City lähti kauteen hallitsevana mestarina, ja voitti kauden päätteeksi neljännen Valioliigamestaruutensa.
Viron patsaskiista 2007
Viron patsaskiistassa oli kyse erimielisyydestä Tallinnan Pronssisoturin merkityksestä ja siirrosta maan etnisten virolaisen sekä vironvenäläisten välillä. Hallitus päätyi siirron kannalle keväällä 2007. Kiista laajeni Viron ja Venäjän valtioiden väliseksi.
Patsaskiista Virossa
Pronssipatsaan töhrimisestä kerrottiin ensimmäisen kerran voitonpäivän yhteydessä 9. toukokuuta 2005. Vuotta myöhemmin poliisi pidätti kaksi miestä, jotka olivat osoittaneet mieltä patsaan luona Voitonpäivää muistaneita vastaan. Patsasta tärveltiin 21. toukokuuta 2006 maalaamalla se Viron lipun mukaan valkoisella ja sinisellä maalilla. Viron pääministeri Andrus Ansip esitti 22. toukokuuta, että pronssipatsas tulisi siirtää pois Tallinnan keskustasta. Vironvenäläiset nuoret reagoivat perustamalla 24. toukokuuta 2006 Yövartio-liikkeen patsasta suojelemaan.
Virossa valmisteltiin syksyn 2006 aikana laki, joka mahdollisti miehitystä ylistävien muistomerkkien siirtämisen tai poistamisen. Lain toinen osa mahdollisti kaatuneiden sotilasvainajien siirtämisen tai poistamisen vanhasta haudasta. Laki hyväksyttiin Viron parlamentissa Riigikogussa 10. tammikuuta 2007. Varsinainen päätös patsaan siirtämisestä syntyi 15. helmikuuta äänin 46–44. Presidentti Toomas Hendrik Ilves ei vahvistanut lakia, koska piti sitä perustuslain vastaisena.
Laki palasi maaliskuussa valitun uuden parlamentin käsiteltäväksi. Viron keskustapuolue vastusti vuoden 2007 Viron parlamenttivaaleissa patsaan siirtämistä vaalikampanjassaan. Riigikogun kansanedustaja Enn Eesmaa (keskustapuolue) antoi haastattelun Suomenmaassa, jonka mukaan Tallinnassa ja Moskovassa yhä jatkuvat vihamielisyydet Viron ja Venäjän välillä eivät voineet tulla kenellekään yllätyksenä. Venäjän virallisen lehden Rossijskaja gazetan mukaan Viron keskustapuolue jäi oppositioon, koska se vastusti patsaan siirtämistä.
Viron puolustusministeriö aloitti 18. huhtikuuta kaivaukset monumentin alle haudattujen neuvostosotilaiden siirtämiseksi. Patsaan alla oli haudattuna venäläisten tietojen mukaan 13 tunnettua sotilasta. Venäläisten mukaan virolaiset arkeologit löysivät 12, jotka pyritään tunnistamaan. Patsaan siirtoa vastustavat vironvenäläiset muodostivat 100–150 henkilön ihmisketjun patsaan ympärille.
Pronssipatsas pystytettiin uudelleen Tallinnan sotilashautamaalle 30. huhtikuuta. Virallinen patsaan paljastuspäivä oli 8. toukokuuta.
Mellakat
Päivän aikana patsaan siirron vastustajia kertyi arviolta tuhat henkilöä. Samana iltana väkijoukko aloitti mellakoinnin patsaan läheisyydessä ja yritti murtautua patsaan luokse. Poliisi turvautui pamppuun ja kyynelkaasuun, jolloin väkijoukko siirtyi vanhan kaupungin kaduille rikkomaan ikkunoita ja kaatamaan autoja. Ensimmäisenä mellakointiyönä venäläislähteiden mukaan puukotettiin vironvenäläinen Dmitri Ganin. Venäläislähteiden mukaan Viron poliisi pamputti Ganinin kuoliaaksi.
Viron hallitus päätti hätäkokouksessa aamuyöllä 27. huhtikuuta patsaan siirrosta. Aiemmin Viron pääministeri oli vakuuttanut, ettei patsasta siirretä ennen Voitonpäivää 9. toukokuuta. Viranomaiset ilmoittivat, että patsas on siirretty tuntemattomaan paikkaan turvaan. Venäläislähteiden mukaan patsas oli turmeltu leikkaamalla se kappaleiksi. Viro kiisti väitteet patsaan paloittelusta. Päivällä noin sata vironvenäläistä huusi iskulauseita Viron parlamentin ympärille, jolloin senkin ympärille rakennettiin turva-aita. Päivän aikana poliisi tyhjensi väkijoukon puistosta ja Vapaudenaukiolta. Viron hallitus vetosi tekstiviestein ihmisiä pysymään kotona. Myös alkoholin vähittäismyynti kiellettiin, ravintolatarjoilua lukuun ottamatta. Kieltoa jatkettiin vappuun saakka ja erikseen Voitonpäivänä.
Toisena mellakointiyönä väkijoukko otti jälleen yhteen poliisin kanssa. Myös etnisiä virolaisia otti yhteen vironvenäläisten kanssa. Poliisi käytti kyynelkaasun lisäksi kumiluoteja ja vesitykkejä hillitsemään väkijoukkoa. Noin 500 henkilöä pidätettiin. 60 henkilöä sai vammoja, joista kolme oli poliisiviranomaista. Jälleen ryösteltiin vanhan kaupungin kauppoja sekä rikottiin linja-autopysäkkejä ja pysäköityjä autoja.
Valtaosa pidätetyistä vapautettiin nopeasti. Viron viranomaisten mielestä mellakat olivat ainakin osittain järjestettyjä. Viron poliisin toimia on myös arvosteltu. Ranskassa päämajaa pitävän ihmisoikeusjärjestö La Fédération Internationale des Droits de l’Homme (FIDH):n mukaan poliisi käytti liiallisia voimakeinoja ja raakoja, epäinhimillisiä ja nöyryyttäviä keinoja mielenosoittajien taltuttamisessa.
Virossa aiotaan käydä läpi kaikki valitukset, jotka koskevat poliisin liiallista voimankäyttöä. Syyttäjä sai 10. toukokuuta mennessä 21 valitusta poliisin toimista, ja näiden perusteella aloitettiin neljä rikostutkintaa.
Kyberhyökkäykset
Pronssisoturikiistassa koettiin maailman ensimmäinen yhden maan kohdistama kyberhyökkäys toista maata vastaan. Naton jäsenmaa Viroon kohdistetut kyberhyökkäykset alkoivat huhtikuun 27. päivänä ja ne kestivät vaihtevalla voimalla 22 päivän tai toisen lähteen mukaan kuukausien ajan.
Huhtikuun 30. päivän hyökkäys oli koordinoitu hienovaraisemmin, vaikka yleensä ohjeet oli laadittu yksinkertaisiksi, eikä niiden toteuttaminen vaatinut monimutkaisten teknisten tietojen hallintaa. Toukokuun 4.-8. päivinä hyökkäykset sulkivat 58 nettisivustoa, joista huomattavin oli se, että Viron suurimman pankin, Hansabankin verkkopalvelu ei ollut asiakkaiden käytössä 90 minuutin ajan toukokuun 9. päivänä ja seuraavana päivänä kahden tunnin ajan.
Pankkien lisäksi hyökkäykset vaikuttivat kaupallisiin internetin palveluiden välittäjiin, kaikkiin kolmeen mobiilipalveluiden operaattoriin ja kuuteen suurimpaan uutistoimistoon ja uutisportaaliin. Vaikka hyökkäykset suunnattiin laajalle, kaikkia kohteita ei saatu suljetuksi ja vakavimmat vaikutukset olivat verkkopankkien palveluiden estämisellä. Valtion ja median verkkosivujen sulku aiheutti ongelmia tiedon välittämisessä ulkomaailmaan jännittyneessä poliittisessa ilmapiirissä, mutta vaikutus ei ulottunut suurimpaan osaan väestöä. Kuljetus tai energian jakelu eivät keskeytyneet, sekä kaupat ja viihdetoiminta toimivat normaalisti.
Parhaan ohjauksen Bafta-palkinto
Parhaan ohjauksen Bafta-palkinto on yksi Britannian elokuva- ja televisiotaiteiden akatemian (Bafta) vuosittain jakamista elokuvapalkinnoista.
Viron patsaskiista 2007
Kyberhyökkäykset
Venäjän viranomaiset kielsivät kaiken osallisuuden hyökkäyksiin. Venäjän valtionduuman jäsen Sergei Markov totesi maaliskuussa 2009: ”Viron kyberhyökkäyksistä... ei huolta, ne hoiti apulaiseni. En kerro hänen nimeään, koska häneltä saatettaisiin evätä viisumin saanti.” Samoihin aikoihin Našin jäsen Konstantin Goloskokov väitti, että hän ja hänen kaverinsa olivat hyökkäyksen takana.
Jälkiselvittelyt
Viron keskustapuolueen johtaja ja Tallinnan kaupunginjohtaja Edgar Savisaar arvosteli ensimmäisen mellakointiyön jälkeen pääministeriä ja poliisin kovia otteita, mitä muut poliitikot pitivät omien poliittisten pyrkimystensä ajamisena. Keskusta on saanut enemmistön äänistä Viron venäjänkielisiltä ja kritisoi voimakkaasti jo etukäteen pronssipatsaan siirtoa.
Savisaar lähetti Viron pääministerille 50 000 000 Eestin kruunun (3 000 000 euron) laskun mellakoiden Tallinnan kaupungille aiheuttamista vahingoista. Virolainen kansallismielinen liike ERL kokosi internetissä adressin, jossa vaaditaan Edgar Savisaaren eroamista Tallinnan kaupunginjohtajan virasta. Sen allekirjoitti kahden viikon aikana lähes 100 000 henkilöä. Entinen pääministeri Tiit Vähi vaati Viron hallituksen eroa.
Savisaar ilmoitti 3. toukokuuta perustavansa Kotirauhafoorumin, johon tulee edustus virolaisista ja venäläisistä yhteisöistä. Sähköpostein ja tekstiviestein kehotettiin virolaisia ja venäläisiä ojentamaan toisilleen sovinnon merkiksi valkoisia tulppaaneita. Toisissa viesteissä taas kehotettiin osoittamaan mieltä Viron hallitusta vastaan voitonpäivänä.
Viro järjesti 8. toukokuuta 2007 toisen maailmansodan päättymisen muistotilaisuuden. Samalla paljastettiin pronssipatsas sen uudella paikalla Tallinnan sotilashautausmaalla. Mukaan oli kutsuttu kaikki toiseen maailmansotaan osallistuneet valtiot, myös Venäjän edustaja, joka kuitenkaan ei osallistunut tapahtumaan. Viron hallituksen edustajat laskivat seppeleen pronssipatsaan juuren. Tämä oli ensimmäinen kerta itsenäisen Viron aikana. Vironvenäläinen Yövartio-liike piti Viron pääministerin elettä tärkeänä vastaantulona kiistassa. Venäjän Tallinnan suurlähettiläs Nikolai Uspenski laski seppeleen uudelle paikalle seuraavana päivänä.
Reaktiot Venäjällä
Venäjää kaihertaa asiassa osin virolaisten SS-miesten marssit sekä Viron venäläisten asema. Sen sijaan venäläisissä medioissa ei mainittu Neuvostoliiton ensimmäistä Viron miehitystä 1940–1941, ja jos mainittiin, niin miehityksen väitettiin olleen vapaaehtoinen tai vähintään Viron itsensä aiheuttama. Seuraavaa neuvostomiehitystä 1944–1991 pidettiin Viron vapauttamisena Natsi-Saksan miehityksestä. Siksi Pronssisoturista käytettiin osissa Venäjän medioista nimitystä Vapauttajasotilas. Myös Venäjällä on siirretty toisen maailmansodan sotilashautoja.
Venäjä vastusti ennakkoon patsaan siirtämistä. Venäjän duuman ylähuoneen jäsenet syyttivät Viroa fasismin glorifioinnista ja Neuvostoliiton sotilaiden muiston häpäisemisestä. Venäjän ulkoministeri Sergei Lavrov varoitti Viroa 27. tammikuuta 2007 siirtämästä Pronssisoturi-patsasta. Lavrovin mukaan Venäjä tulisi vastustamaan patsaan siirtämistä voimakkaasti ja vetoamaan Euroopan yleiseen mielipiteeseen. Venäjä ei kuitenkaan harkinnut pakotteita Viroa vastaan. Venäjä jätti 23. huhtikuuta Virolle nootin patsasasiasta ja vaati Viron hallitusta luopumaan patsaan ja hautojen siirtämisestä. Siirtämisen varoitettiin aiheuttavan vakavia seurauksia Viron ja Venäjän suhteille. Patsaan siirtämisen jälkeen 27. huhtikuuta Venäjän parlamentin ylähuone esitti diplomaattisuhteiden katkaisemista Viroon.
Venäjän duuman valtuuskunta vieraili huhti-toukokuun vaihteessa 2007 Tallinnassa Nikolai Kovalevin johdolla ja vaati jo Moskovan lentokentällä Viron hallituksen eroa. Tallinnassa ryhmä lievensi kannanottoja ja Nikolai Kovalev väitti Viron hallituksen erovaatimuksen olleen edustaja Leonid Slutskin yksittäinen kannanotto. Valtuuskunta tapasi Viron parlamentin edustajat ja luopui loppupäivän ohjelmistosta, johon olisi kuulunut Viron ulkoasiainministeriön järjestämä lehdistötilaisuus. Syynä oli epäilyt, ettei Viro laske tilaisuuteen kaikkia toimittajia. Valtuuskunta järjesti oman lehdistötilaisuuden Venäjän lähetystössä Tallinnassa. Iltapäivällä valtuuskunta tapasi Viron poliisijohtoa. He saivat selvityksen mellakoinnissa pidätetyistä sekä kuolleen Dmitri Ganinin tapauksesta. 1. toukokuuta valtuuskunta kävi aamulla tarkistamassa Pronssisoturin uutta paikkaa Tallinnan sotilashautamaalla. He laskivat myös seppeleen ja kukkia patsaalle. Vierailu hautausmaalla aiheutti odottamattoman seurauksen. Laskiessaan kukkia muistomerkille Venäjän duuman valtuuskunta legitimoi Pronssosoturin uuden sijoituspaikan Viron Venäjää puhuvien keskuudessa, jotka olivat vastustaneet sen siirtämistä. Valtuuskunta väitti, että patsas oli sahattu siirron yhteydessä. Viron pääministeri Andrus Ansip kiisti syytökset. Viron ulkoministeri Urmas Paet kieltäytyi tapaamasta valtuuskuntaa.
Patsaskiistan yhteydessä Venäjällä syntyi ajatuksia vainajien palauttamisesta Venäjälle. Arkangelin kuvernööri lupasi kustantaa yhden sotilaan ruumiin palauttamisen vainajan tyttärelle. Vastaavasti Tverin kuvernööri halusi kaksi vainajaa palautettavaksi ja haudattavaksi uudelleen sotilaallisin kunnianosoituksin. Lisäksi Karjalan tasavallan johtaja Sergei Katanandov ilmoitti valmiudesta vastaanottaa patsas ja vainajat tasavaltaan.
Kiistan jälkeen tehdyn mielipidekyselyn mukaan 78 prosenttia venäläisistä vastusti patsaan siirtoa ja vain kaksi prosenttia kannatti sitä. 74 prosenttia sanoi pitävänsä Viroa vihamielisenä valtiona ja vain kymmenen prosenttia piti Viroa yhä ystävällisenä. Prosentti vastaajista halusi aloittaa sodan Viroa vastaan.
Viron Moskovan suurlähetystön piiritys
Kremliä lähellä olevat järjestöt organisoivat 27. huhtikuuta – 4. toukokuuta 2007 välisenä aikana Viron Moskovan suurlähetystön saarron. Mukana olivat Naši, Yhtenäisen Venäjän Nuori Kaarti (Molodaja Gvardija), Rossija Molodaja sekä Mestnye. Suurlähetystön henkilökunnan liikkuminen oli rajoitettu tai se oli täysin mahdotonta. Paikalla oli uutiskuvien mukaan lähetystöä vartioimassa miliisin erikoisjoukkojen OMONin joukkoja. Viron ulkoministeri Urmas Paet väitti, että mielenosoittajille maksetaan mielenosoittamisesta 550–1 000 ruplaa kerralta. Viro lähetti asiasta Venäjälle kolme noottia vedoten diplomaattiseen koskemattomuuteen. Venäjän näkökannan mukaan voimakas puuttuminen mielenosoitukseen voisi lisätä levottomuutta Moskovassa.
2. toukokuuta 2007 Naši järjestön edustajat tunkeutuivat lehdistötilaisuuteen, jonka järjestäjänä oli venäläinen viikkolehti Argumenty i fakty. Tilaisuudessa Viron Moskovan suurlähettiläs Marina Kaljurand oli vastailemassa kysymyksiin patsaan siirtämisestä. Venäjän ulkoministeri Sergei Lavrov vakuutti Viron ulkoministerille Urmas Paetille, että lähetystön piiritys tapahtuu Venäjän lakien mukaisesti.
Viron lähetystön piirityksen laukaisi 3. toukokuuta Saksan ulkoministeri Frank-Walter Steinmeierin puhelinkeskustelu Venäjän ulkoministeri Sergei Lavrovin kanssa. Venäjä takasi Viron Moskovan suurlähetystön piirityksen päättyvän, mikäli Viron suurlähettiläs Marina Kaljurand lähtee Moskovasta.
Piirityksen päättymisen jälkeen nuorisojärjestö Naši järjesti mielenosoituksen Euroopan unionin Moskovan edustuston ympärillä. Naši vaatii Mark Sirykin vapauttamista ja soitti kelloa 15 minuutin välein kadulla. Mielenosoitus päättyi 7. toukokuuta 2007.
Venäjän ulkoministeri Sergei Lavrov lähetti 29. huhtikuuta Euroopan unionin maille kirjeen, jossa hän moitti Viron toimia patsaskiistassa ja vaati käyttämään Tallinnaa vastaan kaikkia keinoja. Virolle kirjettä ei lähetetty, mutta se julkaistiin myöhemmin kokonaisuudessaan Eesti Päevalehden sivuilla.
Talouspakotteet
Venäjän alahuone uhkasi tammikuussa 2007 Viroa pakotteilla mikäli Pronssisoturi poistetaan. Venäjän varapääministeri Sergei Ivanov kehotti 3. huhtikuuta välttämään virolaisia tuotteita ja Viroa turistikohteena. Ivanovin mielestä Venäjän tulisi saattaa valmiiksi Laukaansuun satama, jotta Venäjältä tulevat tavarat eivät kasvattaisi Viron budjettia.
Venäläisistä 54 prosenttia oli sitä mieltä, että talouspakotteet olisivat sopiva rangaistus Pronssisoturi-patsaan siirtämisestä Tallinnassa. Vain 20 prosenttia vastusti pakotteita.
Viron pääministeri Andrus Ansipin sanoi toukokuussa 2007, että talouspakotteet Viroa vastaan eivät tule onnistumaan, sillä ne täytyisi ulottaa koko Euroopan unionin alueelle. Viron talousministeri Juhan Parts sanoi, että öljytoimitusten keskeyttäminen haittaisi vain Venäjää itseään. Hänen mukaansa kuljetusten katkaiseminen ei vaikuttaisi Viroon vaan venäläisyrityksiin.
Viron suurimman makeistehtaan Kalevin mukaan Venäjän markkinat sulkeutuivat yritykseltä. Viennin arvo oli ollut 260 000 euroa kuukausittain. Vastaavasti yksittäiset venäläiset yritykset keskeyttivät investoinnit sataman terminaaliin ja autojen kokoonpanotehtaaseen.
Venäjän suurimman puolueen Yhtenäisen Venäjän nuorisojärjestö Nuori Kaarti järjesti virolaistuotteiden boikotin 7. toukokuuta 2007. Mustalle listalle joutuivat myös suomalaisen Valion Virossa valmistamat tuotteet. Oppositiopuolueen Jablokon edustaja piti virolaistuotteiden boikottia ylimitoitettuna toimenpiteenä.
Venäjän rautatiet keskeytti öljyn- ja hiilentoimitukset Viron satamien kautta vientiin. Venäjän rautatiet ilmoitti, ettei sillä ole riittävästi rautatievaunuja toimituksia varten, minkä vuoksi yritysten tulee käyttää omia rautatievaunujaan. Toukokuun toimitukset hiiltä käsittävät 900 000 tonnia. Hiilenviejät etsivät vaihtoehtoisia satamia Ukrainasta Mustaltamereltä, Latviasta ja Liettuasta.
Viron rautateiden Urmas Glasen mukaan rautatierahtien määrä puolittui viikon aikana 35 tonnista. Venäjän rautatiet lopettaa myös tappiolliseksi laskemansa Pietari–Tallinna -junayhteyden 26. toukokuuta 2007 alkaen. Viron rautateitä ja GoRail yhtiötä palvellut linja Venäjän avoimen rautatieosakeyhtiön laskelmien mukaan on tuottanut sille melkein 467 000 ruplan tulot ja 856 000 ruplan käyttömenot kuukaudessa. Viron Delfin mukaan GoRailissä ei nähdä yhtään kaupallista syytä suosiotaan vielä kasvattavan rautatielinjan lakkauttamiseen, jota käyttävät niin virolaiset kuin pietarilaisetkin, ja jonka lakkauttaminen vaikuttaa pääasiassa vironvenäläisiin. Rautatielinja lakkautettiin kaksi vuotta aikaisemmin, mutta se avattiin viimeksi liikenteelle maaliskuussa 2007 matkustajien pyynnöstä.
Venäjä sulki Narvan sillan raskaalta liikenteeltä 9. toukokuuta 2007. Rajoitus koski yli 13,5-tonnisia rekkoja. Syyksi ilmoitettiin sillan huono kunto. Narvan sillan liikenne ja Venäjän rautatien öljytoimitukset palasivat normaalille tasolle 17. toukokuuta.
Uutistoimisto RIA Novostin mukaan virallinen Venäjä ei ole julkisesti ajanut talouspakotteita Viroa vastaan. Tämä olisi vaikeaa, sillä Viron venäjänkauppa on etnisten venäläisten käsissä. Lisäksi vaihtoehtoisten öljytoimitusreittien löytäminen muiden maiden kautta olisi haasteellista.
Uutistoimisto Reutersin mukaan Venäjä oli antanut määräyksen vähentää öljyn, metallin ja hiilen kauttakuljetuksia Viron kautta, ja suurimmat öljynviejät ilmoittivat puolittaneensa kuljetukset.
Pakotteiden pitkän tähtäimen vaikutukset
Virolaiset arvioivat vuonna 2020, että pitkällä tähtäimellä talouspakotteista hyötyivät sekä Venäjä, että Viro. Venäjä tuli vähemmän riippuvaiseksi Viron satamista ja Viro tuli vähemmän riippuvaiseksi Venäjän läpikulkuliikenteen voitoista, joten potentiaalisten pakotteiden vaikutus väheni. Viro saavutti myös strategista etua pystyessään käsittelemän omaa kauppaansa, eikä Venäjällä ollut Pronssoturikiistan jälkeen välitöntä kiinnostusta satamien kontrollointiin Viron alueella. Kun vastaavia pyrkimyksiä oli käynnissä jo aikaisemmin, Pronssisoturikiista tarjosi niille poliittisen mahdollisuuden. Sanktioiden tarkoituksena oli epävakauttaa Viron taloutta ja rajoittaa sen menestystä. Pakotteet eivät kuitenkaan vaikuttaneet niin paljon kuin venäläiset odottivat, vaan ne johtivat siihen, että Viro alkoi suunnata aikaisempaa enemmän länteen ja myydä uusille markkinoille. Jos sanktiot vaikuttivat pääasiassa kauttakulku- ja kuljetusaloille, kokonaisuutena Viron vienti Venäjälle kasvoi vuosina 2007 ja 2008. Kaiken kaikkiaan sanktiot vaikuttivat myönteisesti Viron talouteen. Sen tavarankuljetuksen infrastruktuuri parani, ja kuljetukset ja kauttakulku länteen kasvoi merkittävästi. Myös tavaroiden kirjo laajeni.
Vironvenäläisten kohtalo
Venäjä vaati toistuvasti tapon selvittämistä. Viron poliisi vangitsi 11. toukokuuta kaksi henkilöä epäiltynä Dmitri Ganinin taposta.
Venäjän presidentti Vladimir Putin syytti 18. toukokuuta Dmitri Ganinin kuolemasta Viron poliisia ja väitti poliisin viivytelleen avun antamisessa ja vaati syyllisten löytämistä. Viron syyttäjävirasto ilmoitti 18. toukokuuta, että Dmitrin Ganinin puukotuksesta soitettiin välittömästi ja ambulanssi saapui viiden minuutin kuluttua. Samalla kiistettiin syytökset Ganinin kuolemisesta poliisin käsiin.
Mellakointiöiden yhteydessä kiinni otettiin lähes tuhat henkilöä. Kiinniotetut olivat lähinnä vironvenäläisiä. Heistä suurin osa vapautettiin 29. huhtikuuta, ja 40 henkilöä jäi poliisin huostaan. Pidätettyjen joukosta löytyi mellakoiden organisoinnista epäiltyjä. Heitä olivat vironvenäläisten Yövartio-liikkeen johtajat Dmitri Linter ja Maksim Reva sekä Siin-nuorisoliikkeen Mark Siryk. Heitä voi odottaa enimmillään viiden vuoden tuomio.
Venäjän liittoneuvoston puhemies Sergei Mironov vaati 28. huhtikuuta pidätetyn Dmitri Linterin vapauttamista. Kremliä lähellä oleva venäläinen Naši-nuorisoliike vaati Mark Sirykin vapauttamista ja piti häntä Euroopan ainoana vangittuna alaikäisenä. Mark Siryk vapautettiin 13. kesäkuuta.
Euroopan unioni
Euroopan unionin edustajia asettui Viron taakse yhtenä rintamana. Alkuvaiheessa kiistaa tyydyttiin pahoittelemaan, mutta asioiden edetessä Viro sai selkeämpää tukea. Huhuttiin myös, että Euroopan unioni olisi estämässä Venäjän WTO-jäsenyyttä. Nämä huhut Euroopan komissio kiisti.
Patsaskiista nousi esille myös Euroopan unionin ja Venäjän huippukokouksessa Venäjän Samarassa 17.–18. toukokuuta. Vain kahta viikkoa ennen huippukokousta Euroopan komission virolaisjäsen Siim Kallas ehdotti ajankohdan siirtämistä myöhemmäksi.
Urbano Lazzaro
Urbano Lazzaro oli italialainen mies, joka kuului toisessa maailmansodassa Benito Mussolinin vastaiseen kommunistiliikkeeseen ja tunnetaan paremmin myös nimellä Partisaani-Bill. Lazzaro kuului Garibaldin partisaaniprikaateihin ja hän otti 27. huhtikuuta 1945 toisen maailmansodan viime vaiheilla kiinni Benito Mussolinin Dongossa, jossa tämä oli paossa lähimpien kollegojensa kanssa pukeutuneena saksalaiseksi sotilaaksi. Lazzaro löysi saattueesta myös Mussolinin rakastajattaren, Clara Petaccin sekä useita korkeita fasistihallituksen virkamiehiä. Urbano Lazzaro kuoli kolmas päivä tammikuuta 2006. Hän oli kuollessaan 81-vuotias.
Viron patsaskiista 2007
Euroopan unioni
Huippukokouksessa Venäjän Presidentti Vladimir Putin syytti Viroa ja Latviaa ihmisoikeusrikoksista maiden venäläisvähemmistöä kohtaan. Euroopan union komission puheenjohtaja Jose Manuel Barroso puolusti pieniä maita ja sanoi niiden asian olevan koko Euroopan unionin asia. Euroopan unionin ja Venäjän huippukokous päättyi erimielisyyteen. Yhteistä loppulauselmaa ei julkaistu.
Suomi
Myös oppositiossa tuettiin Viroa. Sosiaalidemokraattisen puolueen puheenjohtaja Eero Heinäluoma tiedusteli pääministeriltä onko Suomen kanta toimitettu Venäjälle. Kristillisdemokraattien puheenjohtaja Päivi Räsänen vaatii hallitukselta selkeää tukea Virolle. Eriävän mielipiteen esittivät muun muassaSuomen Kommunistinen Puolue ja Kommunistinen Työväenpuolue, jotka tuomitsivat patsaan siirron.
Yhdysvallat
Yhdysvallat asettui Viron tueksi 4. toukokuuta 2007. Yhdysvallat oli huolestunut väkivaltaisuuksista ja Viron Moskovan suurlähetystön työntekijöiden häirinnästä. Yhdysvaltain presidentti George W. Bush kutsui 4. toukokuuta Viron presidentin Toomas Hendrik Ilveksen vierailulle Yhdysvaltoihin 25. kesäkuuta.
Jälkitoimet
Viron sisäasiainministeriö laati 2 013 henkilön mustan listan ulkomaalaisista, joista 398 sai pysyvän saapumiskiellon Viroon ja 1 615 väliaikaisen saapumiskiellon. SL Õhtuleht julkaisi tiedon asiasta.
Kapteeni Aleksei Brjantsevin ruumis palautettiin Venäjälle ja haudattiin uudelleen Rostovin. Brjantsev palveli Leningradin rintaman 21. armeijakunnan poliittisena upseerina ja kaatui 22. syyskuuta 1944. Hänen poikansa Viktor Brjantsev halusi vainajan tulevan uudelleen haudatuksi Venäjälle. Toista Arkangeliin palautettavaksi toivottua vainajaa, kapteeni Ivan Sysojevia ei Viron viranomaisten mukaan löydetty. Arkangelin alueen kuvernööri oli varannut 390 000 ruplaa Sysojevin palauttamiseen ja hautaamiseen Arkangeliin. Myös luutnantti Vasili Volkovin ruumis on palautettu Venäjälle. Jelena Varšavskajan ruumista toivotaan palautettavaksi Israeliin ja Stepan Hapikalon ruumista Ukrainaan.
V Empire
V Empire (Nihil 6 CD) on Cradle of Filthin ensimmäinen EP-julkaisu. Levyn kappaleet ovat kokonaisuudessaan yhtyeen omaa käsialaa. Kappaleet sävellettiin yhtyeen yhteistyönä, ja sanoituksista vastasi laulaja Dani Filth.
Levy on nauhoitettu vuosien 1995 ja 1996 välisenä talvena ja julkaistu vuonna 1996. Levyn on miksannut ja tuottanut Mags, Academy Studioilla Englannissa. Levyn masteroi The Exchangen Nilesh.
Etapit 12–21 Ranskan ympäriajossa 2016
Ranskan ympäriajon 2016 etappien 12–21 tulokset:
14. heinäkuuta 2016, Montpellier – Mont Ventoux, 184 km
12. etapin tulokset
'''Kokonaistilanne 12. etapin jälkeen'''
15. heinäkuuta 2016, Bourg-Saint-Andéol – La Caverne du Pont-d'Arc, 37,5 km (henkilökohtainen aika-ajo)
13. etapin tulokset
'''Kokonaistilanne 13. etapin jälkeen'''
16. heinäkuuta, Montélimar–Villars-les-Dombes Parc des Oiseaux, 208,5 km
14. etapin tulokset
'''Kokonaistilanne 14. etapin jälkeen'''
17. heinäkuuta 2016, Bourg-en-Bresse–Culoz, 160 km
15. etapin tulokset
'''Kokonaistilanne 15. etapin jälkeen'''
18. heinäkuuta 2016, Moirans-en-Montagne–Bern, 209 km
16. etapin tulokset
'''Kokonaistilanne 16. etapin jälkeen'''
20. heinäkuuta 2016, Bern–Finhaut-Émosson, 184,5 km
17. etapin tulokset
'''Kokonaistilanne 17. etapin jälkeen'''
Robert Tikkanen
Tikkasen isä oli taidehistorioitsija Johan Jakob Tikkanen ja äiti Augusta Emilia Westzynthius. Kirjailija ja piirtäjä Henrik Tikkanen (1924–1984) oli hänen poikansa. Hänellä oli myös kolme muuta poikaa Jarl, Ted ja Ulf.
Etapit 12–21 Ranskan ympäriajossa 2016
22. heinäkuuta 2016, Albertville–Saint-Gervais Mont Blanc, 146 km
19. etapin tulokset
Robert Tikkanen
Tikkanen oli naimisissa kolme kertaa. Ensimmäinen vaimo oli vuodesta 1912 Ingrid Fazer (1888–1920), toinen Asikkalassa syntynyt Kyllikki Ingeborg Vitali (1901–1963) vuodesta 1921 lähtien ja kolmas Marga Hertell (1910–2004).
Etapit 12–21 Ranskan ympäriajossa 2016
22. heinäkuuta 2016, Albertville–Saint-Gervais Mont Blanc, 146 km
'''Kokonaistilanne 19. etapin jälkeen'''
23. heinäkuuta 2016, Megève–Morzine-Avoriaz, 146,5 km
20. etapin tulokset
Robert Tikkanen
Töitä
Robert Tikkanen on suunnitellut ainakin seuraavat rakennukset Helsingissä.
Etapit 12–21 Ranskan ympäriajossa 2016
23. heinäkuuta 2016, Megève–Morzine-Avoriaz, 146,5 km
'''Kokonaistilanne 20. etapin jälkeen'''
24. heinäkuuta 2016, Chantilly–Champs-Élysées, Pariisi, 131 km
'''Lopputulokset 21. etapin jälkeen'''
L’Isle-Jourdain (Gers)
L’Isle-Jourdain on kunta Lounais-Ranskassa Gersin departementissa Oksitanian alueella.
Nähtävyyksiä
Kaupungin nähtävyyksiä on kollegiaalikirkko Saint-Martin. Kirkko rakennettiin keskiajalla 1100-luvulla, mutta hugenotit tuhosivat sen vuonna 1580. Nykyinen kirkko rakennettiin 1700-luvun lopulla. Kirkon kellotorni on peräisin 1300-luvulta.
Kampanologinen museo (Musée européen d’art campanaire) on avattu vuonna 1994 vanhaan kauppahalliin. Siellä esitellään erilaisia soitinkelloja
Käsipallo kesäolympialaisissa 2020
Käsipallossa kilpailtiin Tokion 2020 kesäolympialaisissa 15:tta kertaa. Olympialaisissa oli omat turnaukset naisille ja miehille. Kumpaankin turnaukseen osallistui 12 joukkuetta. Ottelut pelattiin Yoyogi National Stadiumilla. Ranska voitti kummatkin turnaukset.
Aikataulu
Lähde:
Eduardo César Daud Gaspar
Eduardo César Daud Gaspar, yleensä vain Edu (s. 15. toukokuuta 1978 São Paulo, Brasilia) on brasilialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hänellä on myös Portugalin kansallisuus.
Uransa aikana hän on edustanut Corinthiansia, Arsenalia ja Valenciaa.
Saavutukset
Seurajoukkueet
Maajoukkue
Hei, taas me lennetään!
Hei, taas me lennetään! (Airplane II: The Sequel) on jatko-osa elokuvalle Hei, me lennetään. Elokuvan on käsikirjoittanut ja ohjannut Ken Finkleman. Elokuva sai ensi-iltansa 10. joulukuuta 1982.
Juoni
Lähitulevaisuudessa Kuu on asutettu siirtokunta, jonka pinnalle on rakennettu lentokenttä. Mayflower One -nimistä kuusukkulaa valmistellaan laukaisuun Houstonissa.
Maassa työskentelevän laukaisuryhmän johtaja Kessu (Chuck Connors) ei pidä meneillään olevasta tilanteesta, mutta myöntyy lentoyhtiön johdon tahtoon. Yksi sukkulan matkustajista on tietokonevirkailija Elaine Dickinson (Julie Hagerty), joka työskenteli ensimmäisessä elokuvassa lentoemäntänä. Elaine on jo kauan sitten jättänyt Ted Strikerin (Robert Hays) ja on tätä nykyä kihloissa Simon Kurtzin (Chad Everett) kanssa, joka on yksi sukkulan miehistön jäsenistä. Dickinsonin ja Kurtzin ohella sukkulan miehistöön kuuluvat kapteeni Clarence Oveur (Peter Graves), yliperämies Dunn (James A. Watson, Jr.) sekä navigaattori Dave Unger (Kent McCord). Striker itse on joutunut mielisairaalaan, sillä hänet on julistettu henkisesti tasapainottomaksi sen jälkeen, kun hänen lentämänsä kuusukkula murskaantui testilennolla. Striker uskoo, että tuomiota käytettiin hänen vaientamisekseen, sillä hän tietää kuusukkulassa olevan ongelmia, jotka tekevät siitä vaarallisen. Nyttemmin Strikeria ahdistelevat hänen jo ensimmäisessä elokuvassa mainitussa, tuntemattomassa sodassa tekemänsä toimet. Näistä Strikeria kiusaa erityisesti ”Macho Granden” yllä tapahtunut välikohtaus, jossa hän menetti koko laivueensa. Kun Striker lukee kuusukkulan lähestyvästä laukaisusta, hän pakenee mielisairaalasta ja ostaa lipun kyseiselle sukkulalennolle.
Lennon aikana sukkulassa tapahtuu oikosulku, ja ROC-tietokone kehittää oman mielen ja suuntaa sukkulan kohti aurinkoa. Unger ja Dunn yrittävät sammuttaa tietokoneen, mutta imeytyvät ulos avaruuteen sukkulan ilmaluukusta. Oveur yrittää pysäyttää ROC:in, mutta tietokone kaasuttaa hänet hengiltä. Kurtz hylkää Elainen ja pakenee sukkulan ainoalla pakokapselilla. Striker kutsutaan jälleen kerran pelastamaan päivä, mutta ensin hänen on keksittävä keino saada tietokone pois päältä. Lennonjohtaja Steven McCroskey (Lloyd Bridges) paljastaa, että Joe Seluchi-niminen matkustaja (Sonny Bono) on noussut sukkulaan salkussaan pommi aikomuksenaan tehdä itsemurha, jotta hänen vaimonsa voisi sitten saada hänen henkivakuutusrahansa käsiinsä. Striker onnistuu saamaan pommin kamppailussa pois Seluchilta. Sitten hän käyttää sitä räjäyttääkseen ROC:in ja asettaakseen kurssin takaisin kohti Kuuta. Sillä välin sukkulan lennojohto siirretään erääseen kuutukikohtaan, missä sitä johtaa komentaja Buck Murdock (William Shatner). Murdock tuntee Strikeria kohtaan syvää halveksuntaa Macho Granden tapahtumien vuoksi, mutta suostuu auttamaan tätä siitä huolimatta. He onnistuvat saamaan sukkulan turvallisesti Kuun pinnalle. Ted ja Elaine rakastuvat jälleen ja menevät naimisiin elokuvan lopussa.
Häiden jälkeen Seluchi piipahtaa sukkulan ohjaamossa pyytämässä salkkuaan takaisin.
Arvioita
Video-oppaassa vuodelta 1994 Asko Alanen piti elokuvaa hyvänä lämmittely-yrityksenä, joka tarjoaa lisää tv:stä tuttuja kasvoja mutta alkuperäistä vähemmän ideoita. Hän antoi tälle jatko-osalle kolme tähteä viidestä ja alkuperäiselle elokuvalle täydet viisi.
Purjealus
Purjealus on vesiliikennealus, joka kulkee vedessä tuulen voiman vaikuttaessa sen purjeisiin. Purjeet levitetään aluksen takilaan puomien, raakapuiden ja harusköysien varaan. Meriteiden säännöissä purjealus tarkoittaa jokaista purjehtivaa alusta edellyttäen, ettei kuljetuskoneistoa, jos sellainen on asennettu alukseen, käytetä.
Suuria purjealuksia voidaan kutsua purjelaivoiksi ja pieniä vastaavasti purjeveneiksi. Mitään täsmällistä kokorajaa näiden nimitysten välillä ei ole. Purjealukset luokitellaan myös eri tyyppeihin takiloinnin, käyttötarkoituksen ja rungon muodon perusteella. Purjealusten nimien edessä käytetään usein tunnusta S/v tai S/y.
thumb|Täysitakiloitu kolmimastoinen purjelaiva''
Takilatyypin mukaan jaoteltuna
thumb|Kolmimastoparkki'' thumb|Priki'' 60px|left|thumb|Ketsi'' 60px|thumb|left|Sluuppi''
Purjelaivojen historia
Suomessa purjelaivoilla purjehdittiin valtamerillä laajemmin 1800-luvun puolesta välistä toiseen maailmansotaan asti. Museoituja purjelaivoja Suomessa ovat mm. Sigyn, Suomen Joutsen ja Pommern.
Kirk Hinrich
Kirk James Hinrich (s. 2. tammikuuta 1981 Sioux City, Iowa) on yhdysvaltalainen kilpauransa päättänyt koripalloilija. Hinrich pelasi NBA:ssa 13 kautta, pisimpään Chicago Bullsissa jossa ansioitui muun muassa kolmen pisteen korintekijänä. Hinrich kuului myös Yhdysvaltain maajoukkueeseen, joka saavutti MM-pronssia Japanista 2006.
Seurajoukkueet
Hinrich syntyi Iowan Sioux Cityssä ja tutustui lajiin isänsä välityksellä varhaisella iällä.
Hinrich opiskeli West High Schoolissa Sioux Cityssä ja Kansasin yliopistossa. Hän aloitti NBA-uransa vuonna 2003 hänet tuon vuoden varaustilaisuuden avauskierroksella varanneessa Chicago Bullsissa. Kesäkuussa 2010, seitsemän Bullsissa pelatun kauden jälkeen, Hinrich myytiin Washington Wizardsiin ja helmikuussa 2011, kesken kauden 2010–2011, Atlanta Hawksiin. Heinäkuussa 2012 hän palasi Chicago Bullsiin vapaana pelaajana tehdyllä sopimuksella. Hinrich on kautta aikain eniten kolmen pisteen koreja tehnyt ja niitä yrittänyt pelaaja kyseisen seuran historiassa. Hinrich heitti NBA-tulokaskaudellaan Bullsissa 144 kolmen pisteen koria, mikä pysyi ennätyksenä Lauri Markkaseen ja kevääseen 2018 asti.
Maajoukkue
Hinrich kuului Yhdysvaltain joukkueeseen sen voittaessa pronssia Japanin MM-kilpailuissa 2006.
Louis A. Johnson
thumb|Louis Arthur Johnson Louis Arthur Johnson (10. tammikuuta 1891 – 24. huhtikuuta 1966) toimi presidentti Harry S. Trumanin puolustusministerinä 1949–1950.
Luotsi
Merillä työskentelevien luotsien lisäksi on kanavaluotseja sekä sisävesiluotseja. Sisävesiluotsit ovat pääsääntöisesti väylänhoitajia, jotka toimivat luotsaustehtävissä oman toimensa ohella.
Ruotsin suurvalta-aika
Ruotsin suurvalta-aika käsittää sen ajan Ruotsin historiassa, jolloin maa oli eurooppalainen suurvalta 1600-luvun alusta 1700-luvun alkuun. Tänä aikana se hallitsi muun muassa pitkälti koko Suomea ja Baltian maiden aluetta. Suurvalta-ajan katsotaan yleensä alkaneen Kustaa II Aadolfin valtaistuimelle noususta vuonna 1611 ja päättyneen suuren Pohjan sodan aluemenetyksiin vuonna 1721. Naapurivaltioiden heikkous ja taitava kansainvälisten ristiriitojen hyödyntäminen tekivät mahdolliseksi Ruotsin nousun suurvallaksi. Ruotsi onnistui saamaan myös siirtomaita. Sotiminen kuitenkin velkaannutti Ruotsin, eikä sillä maatalousvaltaisena yhteiskuntana ollut riittävästi resursseja vallattujen alueiden puolustamiseen.
Sodat ja laajentuminen
Ruotsi soti 1670-luvulla Kaarle XI:n johdolla Tanskaa, Puolaa ja Brandenburgia vastaan Etelä-Ruotsissa, Itä-Preussissa ja eteläisellä Itämerellä.
Kaupankäynti
Kaupankäynti ja tullien perimisestä saatavat tulot olivat merkittäviä taloudellisia syitä, jotka olivat vaikuttaneet Ruotsin laajentumispolitiikan taustalla. Stolbovan rauhan jälkeen kaupankäynnin piti Venäjällä tapahtua erityisissä kauppahoveissa tai faktorioissa, joissa luterilainen jumalanpalvelus oli sallittu suljetuissa tiloissa. Moskovassa Ruotsin kauppa-asema perustettiin Tverskajan varrelle. Ruotsalaisten kauppahovien henkilökunnan tehtäväksi tuli pian myös säännöllisten Venäjän uutisia sisältävien raporttien lähettäminen kotimaahan. Kauppahovien johtajilla eli faktoreilla oli diplomaatin kaltainen asema. Tärkeä ruotsalainen kauppakomissaari Moskovassa oli saksalainen kauppias Johan de Rodes, joka kirjoitti 1650-luvun alkupuolella ahkerasti selontekojaan Tukholmaan.
Vuonna 1621 Ruotsi valtasi Liivinmaalla sijainneen Riian, joka oli vilkas kauppakaupunki ja tuotti suuret tullitulot kruunun kassaan. Riian pääasiallinen vientituote oli hamppu, jota tarvittiin purjelaivoissa.
Ruotsin lähettiläs Anton Monier solmi vuonna 1629 kauppasopimuksen tsaarin edustajien kanssa, mikä johti viljan ostamiseen Venäjältä kuparin ja raudan vientiä vastaan. Elintarvikkeet ja laivanrakennusmateriaali olivat laajemminkin Keski-Euroopassa ja Englannissa vähissä sotien vuoksi, ja ratkaisuksi muodostui tuonti Itä-Euroopasta, erityisesti Venäjältä.
Vuonna 1632 perustettiin uusi kaupunki Nyen (Nevanlinna) Nevajoen varteen niin, että kaiken venäläisen Laatokan suunnalta tulevan tullattavan kauppavaihdon piti kulkea sen ohitse. Venäläiset tuotteet Laatokan, Ilmajärven ja Äänisjärven alueelta muodostivat 1630- ja 1640-luvulla noin kolmasosan Venäjän kaupasta Ruotsin kanssa. Kauppa-asiat tulivat vähitellen niin monimutkaisiksi, että niitä hoitamaan perustettiin vuonna 1651 Tukholmaan uusi virasto, Kauppakollegio.
Vuonna 1635 Venäjän tsaari ilmoitti haluavansa perustaa kauppakartanon Tukholmaan, minkä Ruotsin valtaneuvoskunta hyväksyi. Venäjänkartano (Ryssgården) rakennettiin keskelle satama-aluetta, ja se valmistui kesällä 1637. Koska Venäjällä ei ollut omaa satamaa Suomenlahdella, edellytti kaupankäynti Tukholmassa venäläisiltä kauppiailta pitkää purjehdusta pitkin Venäjän jokiverkostoa. Venäläisten alukset olivat niin sanottuja karbaaseja, pienehköjä lotjia, joissa oli korkeat laidat. Venäjän kauppakartano siirrettiin 1640-luvulla uuteen paikkaan, Söderin vuorten rinteeseen. Vuonna 1675 Venäjältä tuotujen tavaroiden kokonaisarvo oli 284 842 riikintaaleria. Tulipalo tuhosi Venäjänkartanon joulukuun 6. päivänä vuonna 1694. Tukholman kaupunki rakensi kuitenkin kartanon nopeasti uudelleen vuosina 1695–1697 noudattaen säännöllistä pohjakaavaa ja pystyttäen tiilirakennuksia. 1600-luvun viimeiset vuodet ennen suurta Pohjan sotaa olivatkin Venäjänkartanon loistoaikaa, ja kauppa oli vilkkaampaa kuin koskaan ennen. Turkikset, käsitellyt nahkat ja vuodat, hamppu, pellava, palttina, tali, vaha, traani ja saippua olivat venäläisten vientiartikkeleita. Tukholmassa käydyn venäläiskaupan ansiosta Venäjän tuntemus levisi Ruotsiin. Venäjänkartano oli länsimaissa uniikki ilmiö. Venäläiset kauppiaat näkyivät katukuvassa, ja heidän kanssaan saattoi keskustella tulkin välityksellä. Venäläisten myymät tuotteet olivat myös hyvin kysyttyjä. Maksu suoritettiin tavallisesti plootuina, jotka sitten kuljetettiin Venäjälle.
Tuonti Venäjältä siirtyi 1690-luvulla Narvan ja Nyenin satamiin, mikä johti näiden satamakaupunkien vaurastumiseen. Erikoisuutena tässä kaupassa oli silkintuonti.
Ruotsin taloudellinen tilanne oli koko suurvaltakauden ajan suhteellisen kehno. Kauppaa jouduttiin harjoittamaan pääasiassa vain Itämeren alueella, eikä Itämeri kokonsa puolesta riittänyt suurten voittojen tekemiseen.
Luotsi
Luotsi ei itse varsinaisesti ohjaa laivaa, vaan antaa kapteenille ohjeita ja ennakkotietoa käytettävästä väylästä sekä odotettavissa olevasta liikennetilanteesta. Suomessa aluksilla on yleensä luotsipakko eli velvollisuus käyttää luotsia, mikäli lastin vaarallisuus tai haitallisuus taikka aluksen koko sitä edellyttää. Aluksen, jonka päälliköllä on linjaluotsin tutkinto, ei kuitenkaan tarvitse käyttää luotsia. Käytännössä esimerkiksi Saimaan alueella luotsilta voidaan pyytää aluksen ohjaamista tai luotsi voi käytännössä jopa pakottaa itsensä ohjaajaksi, jos tilanne menee liian vaaralliseksi. Näin ollen heille kehittyy tuntuma ainakin yleisimpiin alueella liikennöiviin alustyyppeihin.
Ruotsin suurvalta-aika
Verotus ja tullimaksut
pienoiskuva|Ruotsalainen siirtokunta Pohjois-Amerikan itärannikolla vuonna 1638.
Diplomatia ja ulkopolitiikka
Diplomaattisia suhteita Venäjän kanssa hoidettiin suurten lähetystöjen, pysyvän edustajan eli residentin sekä rajalla käytävien neuvottelukokousten avulla. Moskovaan vuosina 1661–1662 matkustanutta suurta lähetystöä johti valtaneuvos Bengt Horn. Johann von Lilienthal toimi Venäjän residenttinä vuodet 1665–1667. Hän laati kerran viikossa Tukholmaan lähetettävän raportin, jonka tie kulki normaalia väylää Novgorodiin ja Narvaan ja sieltä Ruotsiin. Hänen seuraajansa oli Christopher von Koch (aateloituna von Kochen), joka toimi virassa vuodet 1684–1690. Vuoden 1666 kesällä ja syksyllä käytiin Ruotsin ja Venäjän välinen neuvottelu Pljussa-joella aivan Narvan kaupungin tuntumassa. Aiheena oli ruptuurisodan jälkeisten epäselvyyksien ratkominen.
Luotsi
Luotsi voi urallaan edetä esimiestehtäviin luotsiaseman luotsivanhimmaksi.
Ruotsin suurvalta-aika
Diplomatia ja ulkopolitiikka
Suuri venäläinen lähetystö saapui syksyllä 1683 Ruotsiin. Sitä johti pajari Ivan Prontšištšev, ja se vahvisti valtakuntien välillä vallitsevan rauhan, sillä edellinen rauha oli venäläisen näkemyksen mukaan päättynyt tsaari Fjodor III:n kuolemaan. Juhlallinen seremonia tapahtui Tukholman Suurkirkossa, minkä jälkeen kuningas Kaarle XI nimitti uuden suuren lähetystön Moskovan-matkaa varten. Sen tehtävänä oli vastaavanlainen rauhanvahvistus nuorten kaksoistsaarien silmien edessä. Lähetystön johtaja oli valtaneuvos Conrad Gyllenstierna. Kooltaan virallinen lähetystö oli poikkeuksellisen suuri, 221 henkilöä. Se lähti matkaan Tukholmasta laivalla helmikuussa 1684 ja saapui reki-, kärry- ja venekyydin jälkeen Moskovaan huhtikuun 28. päivä. Rauha vahvistettiin prinsessa Sofian audienssissa toukokuun 28. päivä.
Luotsi
Suomessa luotsaustoimintaa hoitaa yksinoikeudella valtion kokonaan omistama yhtiö Finnpilot Pilotage Oy (ennen vuotta 2011 valtion virasto Luotsausliikelaitos), jonka liikevaihto on noin 34 milj. euroa. Yhtiö työllistää noin 350 henkilöä, jotka työskentelevät luotseina, luotsiveneen kuljettajina tai muissa tehtävissä.
Ruotsin suurvalta-aika
Diplomatia ja ulkopolitiikka
Kun Pietari Suuri oli noussut Venäjän tsaariksi, vahvistettiin Ruotsin ja Venäjän välinen rauha jälleen seremoniallisin menoin vuonna 1699. Samaan aikaan rauhanvahvistamisen kanssa uusi tsaari suunnitteli jo uutta sotaa salassa Moskovaan saapuneelta ruotsalaiselta lähetystöltä. Ruotsin residentti Moskovassa Thomas Kniper (aateloituna Knipercrona) varoitti keväällä 1700 kirjeissään sekä Carl Piperiä että Bengt Oxenstiernaa Venäjän tulossa olevasta hyökkäyksestä. Rauhan aika Ruotsin ja Venäjän suhteissa päättyi myöhemmin samana vuonna. Ruotsin valtakunnan politiikka ulkomaita kohtaan perustui 1600-luvulla sopimuksiin ja liittoihin. Voimasuhteiden tasapaino ja harmonia Euroopassa olivat avainkäsitteitä kabinettipoliittisessa pelissä, johon laajentumishaluisen Venäjän oli vaikea sopeutua.
Luotsi
Työaika
Luotsit ovat päivystysvuorossa vuoroviikoin (viikko luotsiasemalla ja viikko vapaalla). Mikäli luotsi asuu luotsiaseman lähellä, kotona päivystäminen on mahdollista, mutta luotsin on päästävä kahden tunnin varoitusajalla kotoa laivaan.
Ruotsin suurvalta-aika
Puolustussuunnitelma
Ruotsin valtakunnan puolustussuunnitelma, joka oli valmistunut Kaarle XI:n aikana, perustui kolmelle tekijälle. Ensimmäinen niistä oli ruotujakoinen armeija, joka oli sijoitettuna emämaan ja provinssien eri alueille, minkä vuoksi sen liikekannallepano vei aikaa. Vuosisadan lopussa armeija oli 65 000 miehen vahvuinen. Toinen tekijä olivat linnoitukset. Sotakannalle siirtymisen hitauden vuoksi valtakunnan raja-alueille, erityisesti itään, oli kohta vuosisadan ajan rakennettu vahvoja linnoituksia, joiden tarkoitus oli pitää puolensa niin kauan, että armeija ehtisi avuksi. Kolmas tekijä oli voimakas laivasto, joka pitäisi meren puhtaana vihollisesta, erityisesti Tanskasta, ja kuljettaisi armeijan sinne, missä sitä tarvittaisiin. Laivastoa kehitettiin vuosina 1679-1699 lisäämällä ja modernisoimalla aluskantaa, minkä jälkeen laivastoon kuului 35 linjalaivaa, 15 fregattia ja 15 000 miestä. Kaarle XII lisäsi suunnitelmaan vielä aggressiivisen vastahyökkäyksen.
Luotsi
Työaika
Työssä liikutaan paljon. Lyhimmät luotsaustehtävät ovat helpoilla alueilla, mutta esimerkiksi Saaristomerellä ja Turun saaristossa yksi luotsaustehtävä saattaa kestää jopa 8 tuntia.
Ruotsin suurvalta-aika
Suomi suurvallan osana
Kustaa II Aadolf kutsui koolle Suomen säädyt tammikuussa 1616 järjestetyille Helsingin maapäiville. Kuningas pyysi säädyiltä tukea sodankäyntiin, mihin ne uskollisesti suostuivat. Säädyt määräsivät uusia veroja suomalaisille ja päättivät järjestää uusia sotajoukkoja.