cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Pesukarhu
Lisääntyminen
Pesukarhujen paritteluaika on tammikuun lopulta helmikuun alkuun. Uros parittelee kahden tai kolmen naaraan kanssa. Pesukarhu synnyttää yleensä onttoon puuhun. Pentuja syntyy huhtikuussa 3–7 kappaletta 63–65 vuorokauden kantoajan jälkeen. Syntyessään pennut painavat n. 70 g ja ovat 15 cm:n pituisia. Niitä peittää vain haaleat haivenet, mutta niillä on jo tumma naamio. Korvat avautuvat noin 13 vuorokauden kuluttua, mutta silmät vasta noin 20 vuorokauden päästä. Ensimmäisillä syöttökerroilla emo makaa pitkällään, mutta myöhemmin se istuu imetyksen aikana. Pesukarhun maidossa on erittäin alhainen rasva- ja proteiinipitoisuus. Noin 60 vuorokauden kuluttua pennut alkavat syödä kiinteää ravintoa. Pennut tekevät ensimmäisiä retkiään pesän ulkopuolelle 6–9 viikon ikäisinä. Tällöin emo siirtää pesän toisinaan maahan, koska pentujen alkaessa liikkua pesänsä ulkopuolella on aina vaara, että ne tippuvat puusta. Pennut seuraavat emoaan, mikä pitää poikueen koossa. Syksyllä, noin 4 kuukauden ikäisinä pennut ovat kokonaan vieroittuneet emostaan ja voivat perustaa oman reviirinsä. Naarat tulevat sukukypsiksi yhden ja urokset kahden vuoden kuluttua.
Luontainen levinneisyys
Pesukarhua esiintyy alkuperäisenä lajina Amerikan mantereella Etelä-Kanadasta aina Väli-Amerikkaan saakka. Sitä tavataan luontaisesti Kanadassa, Yhdysvalloissa, Meksikossa, Belizessä, Costa Ricassa, El Salvadorissa, Guatemalassa, Hondurasissa, Nicaraguassa ja Panamassa. Bahamalla elävistä pesukarhuista ei tiedetä, ovatko ne alueen alkuperäistä lajistoa vai ihmisen tuomia.
Pesukarhu vieraslajina
Pesukarhua on siirretty myös luontaisen elinalueensa ulkopuolelle Eurooppaan ja Aasiaan. Pesukarhuja on tarkoituksellisesti istutettu luontoon Saksassa, Venäjällä ja Valko-Venäjällä 1930-luvulta lähtien, minkä lisäksi niitä on vahingossa karannut eri maiden turkistarhoista. Pesukarhu on nykyisin melko yleinen vieraslaji erityisesti Saksassa ja leviää nopeasti.
Huhtikuun 12. päivänä vuonna 1934 Hessenissä Ederseellä lintutarhuri Rolf Haag käski päästää Saksan luontoon kaksi paria pesukarhuja ”rikastuttaakseen kotimaista eläimistöä”. Tällä hetkellä Saksassa on arviolta 300 000–500 000 pesukarhua. Syy lajin menestykseen on luontaisten vihollisten puute ja pesukarhun kaikkiruokaisuus. Kasselin kaupungissa on arviolta 100 pesukarhua 100 hehtaarilla, mikä vastaa pesukarhujen keskimääräistä esiintymistiheyttä Pohjois-Amerikan suurissa kaupungeissa (125 pesukarhua / km2) Pohjois-Amerikassa on havaittu suurimmat tiheydet 333 pesukarhua neilökilometrillä.
Nykyisin pesukarhuja tavataan Saksan lisäksi monilla muillakin alueilla Keski- ja Itä-Euroopassa, ainakin Itävallassa, Belgiassa, Tšekissä, Ranskassa, Luxemburgissa, Alankomaissa, Sveitsissä, Valko-Venäjällä ja entisen Jugoslavian alueella. Pohjoisimmat pysyvät, lisääntyvät populaatiot elävät Puolassa, Valko-Venäjällä ja Liettuassa. Yksittäisiä pesukarhuhavaintoja on tehty myös Unkarissa, Slovakiassa, Tanskassa, Ruotsissa ja Norjassa. Kaikki Norjassa tavatut yksilöt ovat kuitenkin osoittautuneet karanneiksi lemmikkieläimiksi, ja myös Ruotsista löydettyjen yksilöiden oletetaan karanneen lemmikinomistajilta tai eläinpuistoista. Pesukarhuhavaintojen määrä Tanskassa on kasvanut 2000-luvulla, ja arvellaan, että laji saattaa ennen pitkää levittäytyä pysyvästi myös Ruotsin puolelle.
Pesukarhua yritettiin 1900-luvun alussa istuttaa Suomeen, Inkoon Hättön saarelle. Kokeilu ei kuitenkaan onnistunut. Pesukarhuja kasvatettiin ainakin 1980- ja 1990-luvuilla suomalaisissa turkistarhoissa, ja tällöin pelättiin, että laji saattaa villiintyä luontoon minkin tavoin. Tätä pidettiin epätoivottavana, koska kiipeilevät petonisäkkäät voivat olla alkuperäiselle luonnolle erityisen haitallisia vieraslajeja, minkä lisäksi pesukarhu on Amerikassa ollut merkittävä vesikauhun levittäjä. Laji levittää myös myyräekinokokkia. Pesukarhu onkin varmuuden vuoksi määritelty Suomen metsästyslaissa riistaeläimeksi, ja sen metsästysaikaa on koko vuosi. Naaras, jolla on poikasia, on kuitenkin rauhoitettu 1.5.–31.7.
Euroopan lisäksi vierasperäisiä pesukarhuja elää myös Länsi- ja Keski-Aasiassa Venäjällä, Azerbaidžanissa ja Uzbekistanissa.
Turkki ja liha
Pesukarhun turkki on jo vuosisatojen ajan ollut arvokasta kauppatavaraa. Siksi pesukarhua on kasvatettu myös turkistarhaeläimenä. Pesukarhun lihaakin syödään.
Pesukarhut ja ihminen
Yhdysvalloissa pesukarhu yhdistettiin aikoinaan rajaseudun asukkaisiin, jotka stereotyyppien mukaan pitivät pesukarhuhattua. Tästä tuli yhteys Whig-puolueeseen.
Pesukarhua on laillista pitää lemmikkieläimenä joissain Yhdysvaltain osavaltioissa. Pesukarhut ovat vaikeita kesyttää ja ne ovat erittäin aktiivisia ja uteliaita, joten ne voivat aiheuttaa jatkuvaa tuhoa kotona. Vaikka pesukarhut ovat yöeläjiä, ne voidaan totuttaa olemaan valveilla päivisin ja nukkumaan öisin. Lemmikkinä ne voivat tulla ylipainoisiksi liikunnan puutteen ja huonon ruokavalion vuoksi. Kesytetyt pesukarhut, jotka päästetään vapaaksi, eivät yleensä sopeudu elämään luonnossa.
Ligue Magnus
Ligue Magnus on Ranskan jääkiekon korkein sarjataso. Sarja on perustettu vuonna 1906. Sarjassa pelasi kaudella 2007–2008 edelliskauden tapaan yhteensä 14 joukkuetta. Kaudeksi 2007–2008 sarjaan nousi Tours ja vastaavasti Anglet putosi. Liigassa pelasi 15 suomalaista kaudella 2007–2008. Vuonna 2007 Ranskan mestaruuden voitti Brûleurs de Loups de Grenoble. Kaudella 2018–2019 sarjassa pelasi 12 joukkuetta ja mestariksi selviytyi jälleen Grenoble.
Kaikkien aikojen kuuluisin suomalaissyntyinen pelaaja Ranskan liigassa on Petri Ylönen, joka voitti yhdeksän kautensa aikana kahdeksan mitalia, joista viisi kultaista ja kolme hopeista. Ylönen edusti myös Ranskan maajoukkuetta viisissä maailmanmestaruuskisoissa ja kaksissa olympialaisissa.
Joukkueet kaudella 2022–2023
thumb|Magnus Cup thumb|190px|Liigan vanha logo, joka poistui käytöstä vuonna 2013.
Särkijärvi (Jämsä, Kavala)
Särkijärvi on Keski-Suomessa Jämsässä entisen Kuoreveden kunnan alueella Kavalan kylän lähellä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 8,0 hehtaaria ja se on 500 metriä pitkä ja 250 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,2 kilometriä. .
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Keuruun reitin valuma-alueen (35.6) Kuoreveden alueella (35.61), jonka Kuoreveden lähialueeseen (35.611) se kuuluu.
Heidi Kyrö
Heidi Johanna Kyrö (s. 8. tammikuuta 1978 Kemi) on laulaja, viihdeartisti ja radiojuontaja. Kyrön ura lähti nousukiitoon, kun hän sijoittui toiseksi 15-vuotiaana Seinäjoen Tangomarkkinoilla vuonna 1993.
Kyrö toimii konserttien ja erilaisten kokoonpanojen solistina pop-, rock- ja bilekeikoilla. Hän esiintyy akustisesti kitaristin tai pianistin kanssa duona tai 10-miehisen orkesterin kanssa. Hän on työskennellyt erilaisissa tapahtumissa kuten YK:n tilaisuuksissa. Kyrö on tuttu dubbauksista, sillä hän on esiintynyt ääninäyttelijänä esimerkiksi Walt Disney -elokuvissa. Hän on myös toiminut musikaalitähtenä eri produktioissa ja lukenut peräpohjolan murteella äänikirjoja.
Heidi Kyröllä on oma laulustudio, jossa opetetaan kevyen musiikin laulamista harrastajille, rock-muusikoille ja näyttelijöille. Kyrö on naimisissa ja asuu nykyisin Hämeenlinnassa. Hänellä on yksi lapsi.
Elämä
Vuonna 2012 Kyrö osallistui Energiaperhe-kilpailuun.
Vuonna 2017 hän aloitti Radio Suomen Hämeenlinnan aamujuontajana.
Innokkaana hiihtäjänä Kyrö toimi talvella 2022 Suomen Ladun hiihtolähettiläänä. Yhteistyö jatkui myös talvella 2023.
On elon retki näin
On elon retki näin – Toivo Kärjen sota-ajan musiikkia  on kahden albumin kokonaisuus, jonka julkaisi VL-Musiikki vuonna 2010. Mukana on Toivo Kärjen vuosina 1939–1945 säveltämää musiikkia.
Solisteina toimivat Saija Varjus Tervakoskelta, Raimo Salo Kyyjärveltä, Mia Leivo Ylöjärveltä, Kaija Pietilä Sastamalasta ja Erkki Räsänen Kaavilta. Säestävänä orkesterina on Ilmavoimien Big Band kapellimestarinaan musiikkimajuri Tomi Väisänen Jyväskylästä. Sovitukset tekivät Pasi-Heikki Mikkola, Teppo Koski, Timo Hytönen ja Tomi Väisänen. Levyyn liittyi samana vuonna myös seitsemän konsertin kiertue, jolla juontajana toimi Heikki Kahila. Konserttijulisteen ja levyjen kannet suunnitteli Jaakko Kärki.
Albumiprojektin tausta
Toivo Kärki taisteli molemmat sodat rintamajoukoissa tykistöupseerina, talvisodan Kannaksella, jatkosodan Syvärillä. Välirauhan aikana 1940 sekä asemasotavaiheessa 1942-1944 hän sävelsi ja sovitti hyvin ahkerasti. Tuotteita levytettiinkin paljon Kristall-, Columbia- ja Isku-merkeille, mutta ne eivät saavuttaneet suuren yleisön suosiota ja ovat jääneet asiantuntijoillekin enimmäkseen tuntemattomiksi. Tämän lisäksi kaksi suurta sävellyserää vuosina 1943 ja 1944 jäivät aikanaan tyystin levyttämättä. Valmiit nuotit sanoineen olivat kuitenkin tallella kahdessa mustakantisessa muistikirjassa. Kaikkiaan Kärjeltä jäi noin 120 sota-ajan (mukaanlukien välirauha) kappaletta, joista tuoreeltaan levytettiin noin 70.
Syksyllä 1999 seinäjokelainen Lasse Lintala oli yhteydessä Toivo Kärjen poikaan ja jäämistön haltijaan, suomalaisen iskelmämusiikin tutkija Kalervo Kärkeen. Tämä kertoi runsaasta täysin  tuntemattomasta sota-ajan materiaalista. Lintala ehdotti, että kappaleita ruvettaisiin esittämään Kiuruvedellä äskettäin käynnistyneessä Vihreät Niityt -tapahtumassa. Sen vetäjä Reijo Glad syttyi ajatukselle heti, jo kesällä 2000 aloitettiin, ja prosessi jatkui 13 vuoden ajan (tapahtuman nimi muuttui välillä), niin että suurin osa mustakantisten muistikirjojen kappaleista tuli ensiesitetyiksi Kiuruvedellä.
Kappaleet
*: llä merkityt ovat aiemmin levyttämättömiä
(*):llä merkityt ovat aiemmin kokonaisina levyttämättömiä
Juha-Pekka
Juha-Pekka on Suomen toiseksi yleisin miehen yhdysnimi. Digi- ja väestötietoviraston nimipalvelusta miespuolisia Juha-Pekkoja löytyy noin 3630 ja naispuolisia alle 15. Pääosa heistä (noin 2160) on syntynyt 1960- ja 1970-luvuilla,, jolloin Suomessa yleensäkin annettiin pojille huomattavan paljon yhdysnimiä. Nuorten poikien nimenä Juha-Pekka on nykyisin hyvin harvinainen, sillä 2000-luvun ensikymmenellä Juha-Pekkoja nimettiin vain 34 ja 2010-luvulla 16.
Juha-Pekalla ei ole omaa nimipäivää, kuten ei muillakaan yhdysnimillä Kukka-Maariaa lukuun ottamatta, mutta Juhan nimipäivä on 24. kesäkuuta ja Pekan nimipäivä on 29. kesäkuuta.
Pikkujärvi (Jämsä, Lahdenkylä)
Pikkujärvi on Keski-Suomessa Jämsässä Lahdenkylänn lähellä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 3,2 hehtaaria ja se on 250 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 700 metriä. .
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Keuruun reitin valuma-alueen (35.6) Kuoreveden alueella (35.61), jonka Kuoreveden lähialueeseen (35.611) se kuuluu.
Vapaaehtoinen pelastuspalvelu
right|150px|Vapepan tunnus Vapaaehtoinen pelastuspalvelu eli Vapepa on suomalainen vapaaehtoistyöhön perustuva 53 järjestön yhteenliittymä. Verkoston koulutetut hälytysryhmät tukevat viranomaisia muun muassa kadonneiden etsimisessä sekä ensihuollossa eli pelastustoiminnan jälkeisessä auttamisessa. Vapaaehtoinen pelastuspalvelu perustettiin vuonna 1964.
Tarve vapaaehtoisen pelastuspalvelun luomiselle huomattiin 1963, kun toukokuussa muoniolainen viisivuotias tyttö katosi kotipihaltaan maastoon. Etsintöihin osallistui enimmillään viranomaisten lisäksi jopa tuhat vapaaehtoista. Suuretsinnät päättyivät surullisesti, kun tyttö löydettiin kuolleena kolmetoista päivää katoamisen jälkeen. Tapaus herätti vaatimuksen siitä, että Suomeen perustettaisiin organisaatio, joka huolehtisi etsintöjen kokonaisvaltaisesta organisoinnista viranomaisten tukena.
Vapepan verkosto kattaa nykyisin koko Suomen. Hälytysryhmiä on 1 500 ja vapaaehtoisia noin 10 000 (tilanne OHTOssa 19.12.2018). Vapepan toiminnan rahoittavat Sosiaali- ja terveysjärjestöjen avustuskeskus ja Suomen Punainen Risti (SPR), joka toimii yhdysjärjestönä ja koordinoi toimintaa. Muut koordinaatiojärjestöt ovat Suomen Meripelastusseura (SMPS) ja Suomen Lentopelastusseura (SLPS).
Vuonna 2017 osallistui 331 toteutuneeseen operaatioon maalla yli 3 500 vapaaehtoista, joille kertyi yli 20 000 vapaaehtoistuntia. Hälytyksiä Vapepalle tuli vuoden 2017 aikana yhteensä 416 kertaa seuraavasti: eksyminen/katoaminen 196 kertaa, ensihuolto 111 kertaa, liikenneonnettomuus 5 kertaa, muu auttamistilanne 19 kertaa ja valmiushälytyksiä 85 kertaa.
Suomen Lentopelastusseuran koordinoiman lentopelastuksen koneet hälytettiin etsintöihin vuoden aikana 46 kertaa. Niistä toteutui 43, joissa lennettiin 76 lentotuntia.
Etsintätapoja
Vapaaehtoisen pelastuspalvelun etsintätapoihin kuuluvat mm. harvaharavointi, kuulotuntumaharavointi, näkötuntumaharavointi, reittiharavointi, partioetsintä ja MSO-etsintä (Managing Search Operation) etsittävän henkilön taipumusten arvioinnin perusteella.
Toimintamuodot
Lähde:
Viestitoiminta
Johtamisen maastossa mahdollistamiseksi vapaaehtoinen pelastuspalvelu käyttää monenlaisia viestilaitteita, joista merkittävimpiä ovat 164 MHz:n 5 W:n käsiradiopuhelimet. Käytetään myös RHA68-metsästysradioita. Viestintävirasto on radiomääräyksen taajuusjakotaulukossa varannut vapaaehtoiselle pelastuspalvelulle kaksi kanavaa.
Suomen Radioamatööriliitolla on piiritasolla Suomen Punaisen Ristin vapaaehtoiseen pelastuspalveluun liittyvää ohjaavaa toimintaa. Vapaaehtoisen pelastuspalvelun paikallistoimikuntien etsijäryhmät ja -joukkueet poliisin apuna sen määräämissä etsinnöissä käyttävät pääasiassa VHF-, mutta myös erityisesti rakennuksissa UHF-radioita.
Valtakunnallinen tuki
Radioamatöörit vastaavat osaltaan viestiyhteyksien tukemisesta. Vapaaehtoisen pelastuspalvelun tukea varten on valtakunta- ja maakuntatatason ohjaajien lisäksi monilla rekisteröidyillä radioamatöörikerhoilla, radioharrastusyhdistyksillä ja vastaavilla paikallinen ohjaaja, jonka on nimittänyt radioamatööriyhdistyksen hallitus.
Ilmi-harjoittelut
Vapaaehtoinen pelastuspalvelu järjesti valtakunnallisen viestiharjoituksen, ILMI:n 25.-27. elokuuta 2017. Siihen odotettiin osallistuvat runsaat tuhat osallistujaa.
Crozetsaaret
Maantiede
250px|thumb|vasen|Crozetsaarten kartta. Crozetsaarien yhteispinta-ala on noin 300 neliökilometriä. Niihin kuuluu viisi suurta ja 15 pientä saarta. Saaret jaetaan läntiseen (L’Occidental) ja itäiseen (L’Oriental) ryhmään. Läntinen ryhmä koostuu kolmesta osasta. Suurin niistä on Île aux Cochons, joka on pinta-alaltaan 70 neliökilometriä. Muut saaret ovat pinta-alaltaan 4,2 neliökilometriä oleva Île des Pingouinsis ja kahdesta saaresta ja 12 karista koostuva Îlots des Apôtres, jonka pääsaari Grande Terre on kahden neliökilometrin kokoinen. Sen vieressä sijaitsee pienempi Petite Île. Itäinen saariryhmä sijaitsee noin 100 kilometriä läntisestä ryhmästä itään ja se koostuu kahdesta saaresta. Itäiseen saariryhmään kuuluu Crozetsaarien suurin saari Île de la Possession, joka on pinta-alataan 146 neliökilometriä. Siitä noin 20 kilometriä itään sijaitsee 130 neliökilometrin kokoinen Île de l’Est. Itäiset saaret koostuvat plutonisista ja vulkaanisista kivistä läntisen ryhmän koostuessa vain vulkaanisesta. Saarten ilmasto on merellinen ja kylmä. Talvisin keskilämpötila on 3 °C ja kesäisin 7,9 °C. Vettä sataa vuosittain noin 2 400 millimetriä ja tuulet ovat kovat. Saarilla ei ole jäätiköitä, mutta niillä on ennen ollut niitä.
Luonto
250px|thumb|Pingviinejä ja tutkimusalus [[Marion Dufresne Crozetsaarilla.]]
Kasvit
Crozetsaarten rannoilla ruoholajit Crassula moschata ja Leptinella plumosa ovat yleisiä. Poa cookii on yleinen merinorsujen ja pingviinien käyttämillä rannoilla. Korkeammilla paikoilla noin 150 metrin korkeuteen asti yleisiä kasveja ovat pensas tulimaanakeena (Acaena magellanica) ja etelänkampasaniainen (Blechnum penna-marina). Kergueleninkaalia (Pringlea antiscorbutica) tavataan kosteilla paikoilla. Sisämaan laaksoissa tavataan useita eri sammallajeja ja Agrostis magellanica -ruoholajia. 150 metrin korkeuden yläpuolella kasvillisuus on harvaa, mutta sielläkin kasvaa A. magellanicaa ja Azorella selagoa. Saarilla ei ole endeemisiä kasvilajeja, vaan kaikkia niistä tavataan muuallakin. Ihmisten tukikohtien lähettyvillä kasvaa joitakin vierasperäisiä lajeja. Niistä pääosa kasvaa Île de la Possessionilla ja Île des Pingouins on niistä kokonaan vapaa.
Eläimet
Crozetsaarilla on enemmän pesiviä merilintuja kuin missään muualla maailmassa. Eri lajeja on 36 ja yhteensä lintuja on arviolta 25 miljoonaa. Linnuista yleisimpiä ovat esimerkiksi kuningaspingviini, kultatöyhtöpingviini, kalliotöyhtöpingviini, jättiläisalbatrossi, nokialbatrossi, isomyrskyliitäjät ja mustatuppinokka, jonka alalaji Chionis minor crozettensis on saarilla endeeminen. Nisäkkäistä saarilla tavataan esimerkiksi etelänmerinorsua, kergueleninmerikarhua ja ámsterdaminsaarenmerikarhua. Île de la Possessionilla tavataan saarille tuotuina nisäkkäinä mustarottaa, Île de l’Estilla kaniinia ja Île aux Cochonsilla kissoja ja kotihiiriä. Hyönteislajeja Crozetsaarilla tunnetaan 63 ja niistä 57 prosenttia on saarille endeemisiä.
Historia
Crozetsaaret löysi 22. tammikuuta 1772 ranskalaisen Marc-Joseph Marion du Fresnen johtama retkikunta. Hänen tuttavansa, niin ikään ranskalainen Julien Crozet julisti kuitenkin virallisesti löytäneensä ne kaksi päivää myöhemmin. Myöhemmin saarille tuli hylkeenpyytäjiä, jotka saalistivat lähinnä merikarhuja. Metsästyksen takia merikarhut hävisivät saarilta lähes kokonaan vuoteen 1835 mennessä. Hylkeiden hävittyä niiden metsästys korvautui valaanpyynnillä. Sekä hylkeen- että valaanpyytäjien pääosa oli kotoisin Yhdysvaltojen pohjoisosista, kuten esimerkiksi Massachusettsista. Saarilla kävi silloin tällöin myös lähistölle haaksirikkoutuneiden laivojen miehistöjä. Haaksirikoista tuli niin yleisiä, että Royal Navy alkoi järjestää parin vuoden välein saarille pelastusoperaatioita. Ranskalaiset viranomaiset kiinnostuivat saarista 1800-luvun lopulla ja 1900-luvun alussa järjestäen matkoja saarille Ranskan hallinnon tukemiseksi. Crozetsaaria hallinnoitiin aluksi Madagaskarin osana, mutta niistä tuli osa Terres Australes and Antarctiques Françaisesia eli Ranskan eteläisiä ja antarktisia alueita vuonna 1955. Ensimmäinen väliaikainen tieteellinen asema perustettiin Île de la Possessionlle vuonna 1961. Vuosina 1963–1964 perustettiin Alfred-Fauren asema, jossa on nykyisin talvien yli 35 henkilöä. Asemaan kuuluu myös postitoimisto ja kirkko. Ylikalastuksen estämiseksi Ranskan laivasto partioi alueen vesiä.
Koiran kokoinen kesä
Koiran kokoinen kesä on Helena Meripaaden Koirahullun päiväkirja -sarjan ensimmäinen osa. Kirja on Otavan kustantama, ja se julkaistiin vuonna 2000.
Juoni
Ullan kesä alkaa näyttää tylsältä. Hän ei lähtisi äitinsä kanssa mihinkään, ja parhaalla ystävällä Lindalla on muita menoja. Äiti ja Ulla käväisevät äidin entisen työkaverin Beritin luona. Beritillä on kenneli. Ullan riemuksi äiti suostuu yhteen cavalierin pentuun, jonka luovutusikä on kahden viikon päästä. Ulla valitsee omakseen pentueen parhaimman pennun, Pontuksen.
Cerasus
Cerasus on ruusukasveihin lukeutuvan Prunus-suvun alasuku, johon kuuluvat varsinaiset kirsikat. Sen lajit poikkeavat varsin paljon muista Prunus-suvun hedelmäpuista eli luumuista, aprikooseista, manteleista ja persikoista.
John Lorber
John Lorber (1915–1996) oli Sheffieldin yliopiston lastentautien professori 1979–1981. Sitä ennen hän työskenteli Sheffieldin lastensairaalassa, jossa hän teki työtä spina bifida -tapausten parissa. Hän kehitti hoidettaville lapsille valintakriteerit, joista kuitenkin on myöhemmin luovuttu. Hän on kirjoittanut lääketieteen etiikasta, vastustanut vakavasti vammaisten lasten teholääkintää mutta myös aktiivista eutanasiaa.
Koiran kokoinen kesä
Juoni
Kun Ulla saapuu uudelleen isän kanssa katsomaan pentua, Ulla huomaa tarhassa yksin olevan belgianpaimenkoiran, Daran. Ulla rakastuu Daraan, ja hänen isänsä suostuu ostamaan Daran. Äiti on räjähtää, kun Ulla tuo pennun kotiin, mutta leppyy ajan kanssa. Ullan kesästä on tulossa huippukesä. Kouluttaminen on aluksi vaikeaa, ja Darakin onnistuu karkaamaan. Mutta eräs Kisse on löytänyt koiransa Faxen kanssa Daran. Ulla alkaa ihailla Faxea, sillä se on todella tottelevainen koira verrattuna Daraan. Ulla ja Kisse alkavat treenata yhdessä koirien kanssa ja heille syntyy hyvä ystävyys. Kisse saa Ullan osallistumaan Match Show’hun, jossa Dara on Best In Show 5.
John Lorber
Lorber tutki 1960-luvulla aivokuoren määrän vaikutusta hydrokealiasta eli vesipäästä kärsivien lasten älykkyyteen. Hän havaitsi, ettei aivokuoren määrä kertonut välttämättä henkilön älykkyydestä. Tutkimustensa pohjalta hän esitti puheessaan pediatreille konferenssissa 1980 kysymyksen "Is the brain really necessary?" . Roger Lewin julkaisi hieman myöhemmin Science-lehdessä artikkelin "Is Your Brain Really Necessary?" . Lewin kertoo Sheffieldin yliopiston opiskelijasta, joka oli normaalia älykkäämpi (älykkyysosamäärä 128), vaikka hydrokefalian vuoksi opiskelijan aivokuori oli hyvin ohut.
Cerasus
Kuvaus
Kirsikkapuun hedelmiä ovat kirsikat. Sana kirsikka viittaa sekä kirsikkapuuhun että sen hedelmään. Kirsikka on kivihedelmä eli luumarja, joten hedelmät sisältävät kiven, jonka halkaisija on tyypillisesti 0,5–1 cm ja joka puolestaan sisältää puun siemenen. Hedelmien väri vaihtelee vaaleanpunaisesta tummanpunaiseen, myös mustia tai keltaisia tunnetaan.
Viljely
Kirsikoiden tuotannossa tärkeimmät lajit ovat imeläkirsikka eli linnunkirsikkapuu (Prunus avium) ja hapankirsikka eli etikkakirsikka (Prunus cerasus). Kummallakin lajilla on runsaasti erilaisia lajikkeita. Suomessa paremmin menestyvän hapankirsikan kaksi päätyyppiä ovat kuulasmarjat ja morellit. Etelä-Ruotsissa voidaan viljellä molempia lajeja, mutta Suomen ilmasto on yleensä liian ankara imeläkirsikalle. Vain lounaissaariston kasvuolosuhteet saattavat edesauttaa marjasadon onnistumiseen. Imeläkirsikkaa viljellään kuitenkin jopa Vaasan korkeudella. Talvituhojen lisäksi myös keväthallat vahingoittavat kirsikkaa. Kirsikoita tulee istuttaa lähekkäin pölytyksen onnistumisen vuoksi.
Taudit ja tuholaiset
Kirsikkapuilla voi olla useita eri tauteja ja tuholaisia. Hedelmäpuiden sienitaudeista kirsikkapuu saa toisinaan harmaakiiltotaudin. Sillä voi myös ilmetä haulitautia, joka vaikuttaa sen lehtiin. Sen pahimmat taudit ovat kirsikkarupi ja versomuumiotauti. Myös useat tuholaiset, kuten kirsikkakirva, kirsikkakoi ja kirsikkaetanainen voivat häiritä sen kasvua.
Käyttö
Kirsikat eivät kypsy enää korjuun jälkeen. Kirsikoita nautitaan tuoreena tai ne jalostetaan hilloiksi, marmeladeiksi ja niitä käytetään aineosana monissa tuotteissa kuten jogurteissa ja leivonnaisissa. Kirsikkamehua valmistetaan puristamalla tai linkoamalla. Myös hedelmäviiniä tai -viinaa voidaan valmistaa. Kirsikkapuita istutetaan myös niiden koristeellisuuden vuoksi.
Aleksandr Kutšma
pienoiskuva|Aleksandr Kutšma Aleksandr Kutšma (s. 9. joulukuuta 1980) on kazakstanilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja.
Kutšma on vuonna 1997 alkaneella ammattilaisurallaan pelannut tähän mennessä FC Tarazissa, FC Kairat Almatyssa, Rastatt 04:ssä, SG Sonnenhof Großaspachissa, 1. FC Pforzheimissa, Ruch Chorzówissa ja nykyseurassaan FC Astanassa, jossa hän on plannut vuodesta 2006 lähtien.
Maajoukkueessa hän on pelannut 33 ottelua ja tehnyt kaksi maalia. Hän liittyi siihen vuonna 2005.
2946 Muchachos
2946 Muchachos on tähtitieteilijä Liisi Oterman vuonna 1941 löytämä asteroidi eli pikkuplaneetta. Sen nimi viittaa La Palman saarella kohoavaan Roque de los Muchachos -vuoreen, joka on pohjoismaisen Nordic Optical Telescopen sijaintipaikka.
Muchachosin likimääräinen läpimitta on 11 kilometriä. Kohde sijaitsee Auringosta suunnilleen 2,45 kertaa niin kaukana kuin Maa, ja sen kierros Auringon ympäri kestää noin 3 vuotta ja 10 kuukautta.
Ilmajoki-lehti
Ilmajoki-lehti on vuonna 1956 perustettu Ilmajoella keskiviikkoisin ilmestyvä sitoutumaton paikallislehti. Lehden levikkialue on Ilmajoki. Lehden päätoimittajana toimi Terhi Pirilä-Porvali toukokuun 2020 loppuun.
Vuoden 2007 maaliskuun lopulla lehden levikki oli 5 041 kappaletta, vuoden 2015 maaliskuun lopulla 4 466 kappaletta. Julkaisuyhtiön toimitusjohtaja on Jussi Äärynen. Lehteä kustantaa Ilmajoki-lehti Oy ja painaminen tapahtuu I-Print Oy:n painossa Seinäjoella. Ilmajoki-lehti on Sanomalehtien Liiton jäsen.
Historia
Lehti syntyi 1956 kun Vilho Syrjän 1929 perustama kunnallinen uutis- ja tiedotuslehti Ilmajoki ja vuonna Kauko J. Koiviston ja Viljo Iisakki Äärysen 1952 perustama Ilmajoen Sanomat yhdistyivät.
Vuodesta 1974 lehden pitkäaikaisena päätoimittajana toimi Liisa Äärynen. Vuonna 2016 Liisa Äärynen siirtyi päätoimittajasta Ilmajoki-lehti Oy:n hallituksen puheenjohtajaksi.
Päätoimittajan painostus ja irtisanoutuminen
Lokakuussa 2018 päätoimittajaksi nimitetty, maaliskuusta 2020 lomautettuna ollut Terhi Pirilä-Porvali irtisanoutui 1. kesäkuuta 2020 alkaen. Hän sanoo, että Ilmajoki-lehden hallitus painosti häntä ja hänet lomautettiin kriittisen jutun jälkeen. Hän ei taipunut painostukseen olla julkaisematta uutista. Kysymys on maaliskuisesta uutisessa, jossa kerrottiin Espanjassa lomailleen kunnanvaltuutetun Timo Tuurin osallistumisesta valtuuston kokoukseen karanteeniajasta välittämättä. Tuuri ja kunnanjohtaja Seppo Pirttikoski olivat vaatineet, ettei juttua julkaista. Pirilä-Porvalin mukaan Tuuri oli uhannut lopettaa yrityksensä ilmoittelun lehdessä, jos juttu julkaistaan. Jutun julkaisua seuraavana päivänä Pirilä-Porvali lomautettiin.
Spáta
Spáta eli Spáta-Loútsa (Σπάτα-Λούτσα) on Kreikan kaupunki sekä samanniminen Spáta-Artémidan kunnan kunnallisyksikkö (Δημοτική Ενότητα Σπάτων-Λούτσας, Dimotikí Enótita Spáton-Loútsas) ja entinen itsenäinen kunta. Se sijaitsee Itä-Attikan alueyksikössä Attikan alueella ja kuuluu Ateenan metropolialueeseen. Koko kunnallisyksikön väkiluku on 12 333 ja varsinaisen Spátan kaupungin väkiluku 9 198 (vuonna 2011).
Spáta sijaitsee noin 15 kilometriä Ateenan keskustasta itään ja noin neljä kilometriä Ateenan kansainvälisestä lentoasemasta luoteeseen. Lentokenttä sijaitsee pääosin Spátan alueella. Kaupungissa toimii myös muun muassa Attikan eläinpuisto.
Spáta oli itsenäinen kunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Spáta-Artémidan kunnaksi yhdessä Artémidan kanssa, jolloin se muuttui uuden kunnan kunnallisyksiköksi.
thumb|none|280px|Spátan kaupungin keskustaa.
Kunnallisyksikön osat
Spátan kunnallisyksikkö muodostuu seuraavista kylistä, kaupungeista tai muista asutuksista:
Särkisjärvi (Jämsä, Lahdenkylä)
Maantietoa
Järven pinta-ala on 2,5 hehtaaria ja se on 250 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 650 metriä. .
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Keuruun reitin valuma-alueen (35.6) Kuoreveden alueella (35.61), jonka Kuoreveden lähialueeseen (35.611) se kuuluu.
Sevillan parturi
Sevillan parturi on Gioacchino Rossinin säveltämä koominen ooppera, joka kantaesitettiin Roomassa Teatro Argentinassa 20. helmikuuta 1816. Se perustuu Pierre Beaumarchais'n näytelmään Sevillan parturi. Suomalainen ensiesitys oli 3. maaliskuuta 1849 ruotsiksi teatteritalossa Helsingissä. Sevillan parturi on lajityyppinsä hienoimpia ja suosituimpia teoksia ja sitä esitetään yhä säännöllisesti. Sevillan parturin tarina jatkuu Beaumarchais'n näytelmässä Figaron häät ja Mozartin oopperassa Figaron häät.
Oopperan tunnetuimmat osat lienevät alkusoitto sekä aaria Largo al factotum.
Synopsis
Tapahtumapaikkana on 1600-luvun Sevilla.
Ensimmäinen näytös
Kreivi Almaviva koettaa vietellä ihastustaan, Rosinaa, esiintyen köyhänä opiskelijana nimeltä Lindoro. Rosina on vanhan tohtori Bartolon holhotti - tohtori taas itse suunnittelee naivansa tytön. Figaro, kreivin parturi ja oikea käsi, tarjoutuu auttamaan. Kotonaan, Rosina kirjoittaa Lindorolle kirjettä. Musiikinopettaja Don Basilio tuo tohtorille uutisia Kreivi Almavivan saapumisesta. Basilio ehdottaa kreivin päänmenoksi ilkeämielisten huhujen levittämistä ja Bartolo pyytää avioliittosopimuksen laatimista välittömästi, hänelle ja Rosinalle. Kreivi pääsee sisälle tohtorin taloon esiintyen juopuneena sotilaana ja heilutellen tekaistua virallista määräystä, joka velvoittaa tarjoamaan hänelle yösijan. Almaviva kuiskaa Rosinalle olevansa Lindoro. Don Basilio ja Don Bartolo koettavat saada tunkeilijan lähtemään, mutta tämä ei suostu hievahtamaankaan. Sählingin keskellä kreivi onnistuu sujauttamaan Rosinalle kirjeen. Sotilaita saapuu katsastamaan mistä mekkala johtuu ja kreivi lähtee lopulta ensimmäisen näytöksen päättyessä yleiseen sekamelskaan.
Toinen näytös
Kreivi palaa tohtorin talolle, tällä kertaa naamioituneena musiikinopettaja Don Alonsoksi, joka on muka kutsuttu paikkaamaan sairastunutta Don Basiliota. Hän nopeasti saavuttaa Bartolon luottamuksen ja sitä kautta myös luvan pitää Rosinalle oppituntinsa. Ajaessaan Don Bartolon partaa Figaro taas varastaa häneltä avaimen, jonka avulla kreivi ja Rosina voisivat karata. Basilio palaa yllättäen, mutta Figaro ja kreivi juonivat hänet matkoihinsa. Tohtori on kuitenkin edelleen epäileväinen ja koettaa kiiruhtaa avioitumista lähettämällä Basilion noutamaan paikalle notaarin. Bartolo onnistuu vakuuttamaan Rosinalle, että Lindoro onkin työskennellyt Almavivan hyväksi eikä oikeasti rakasta häntä. Rosinan sydän murtuu, mutta Lindoron saapuessa ja julistaessa tälle rakkauttaan, se sulaa. Basilio palaa notaari muassaan, mutta muutamaa juonittelua ja lahjontaa myöhemmin notaari suostuu olemaan todistajana Rosinan ja kreivin naimisiinmenolle. Paikalle saapuva tohtori Bartolo on aluksi raivoissaan joutuessaan todistamaan Rosinan ja kreivin liittoa, mutta leppyy kun hänelle kerrotaan ettei myötäjäisiä tarvitse maksaa.
Green Naugahyde
Green Naugahyde on rock-yhtye Primuksen 7. albumi, joka julkaistiin 13. syyskuuta 2011. Se on yhtyeen ensimmäinen albumi vuoden 1999 Antipopin jälkeen ja jossa on uutta materiaalia vuoden 2003 Animals Should Not Try Act Like People -albumin jälkeen. Albumilla soittaa rumpuja alkuperäisjäsen Jay Lane, joka kuitenkin lähti yhtyeestä juuri ennen albumin Frizzle Fry julkaisua.
Tausta
Levyn rumpali Jay Lane oli soittanut lyhyen aikaa Claypoolin ja kitaristi Todd Huthin kanssa vuonna 1988 perustetussa Sausage-nimisessä yhtyeessä ennen Primusta. Myöhemmin Lane on soittanut monissa Claypoolin soolotuotannoissa. Vuonna 2010 Lane aloitti tekemään kiertueita Primuksen rumpalina, sillä aikaisempaa rumpalia Tim ”Herb” Alexanderiaia ei enää kiinnostanut paljoa. Kiertueiden aikana Primus kehitteli uutta materiaalia, jonka takia Primus aloitti levyttämään uutta albumia.
Huhtikuussa yhtye kertoi useassa lehdistötilaisuudessa levyn olevan valmis ja julkaisevansa lisää tietoa toukokuussa. Toukokuussa yhtye ilmoitti tähtäävänsä kesäkuuhun, mutta siirtäisivät levyä huhtikuulle kesälomien takia. Huhtikuussa yhtye ilmoitti julkaisevansa albumin syyskuussa.
Elokuun 17. päivänä yhtye julkaisi kotisivuillaan kappaleen ”Tragedy's a' Comin’”, ja syyskuun ensimmäisenä Rolling Stonen sivut julkaisivat ”HOINFODAMANin”. Syyskuun 7.–12. päivänä TV-sarja South Park julkaisi Facebook-sivullaan koko levyn kaikille, jotka ”tykkäsivät” heidän Facebook-sivustaan.
Athenen merkki
Athenen merkki on yhdysvaltalaisen Rick Riordanin kirjoittama fantasiakirja, joka pohjautuu kreikkalaiseen ja roomalaiseen mytologiaan. Se on Olympoksen sankarit -kirjasarjan kolmas osa. Se julkaistiin englanninkielisenä 2.10.2012 ja suomenkielisenä 22.7.2013.
Green Naugahyde
Tausta
Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 21.
Athenen merkki
Tarina seuraa Percy Jacksonia, Annabeth Chasea, Jason Gracea, Piper McLeania, Leo Valdezia, Frank Zhangia ja Hazel Levesqueta heidän matkatessaan Roomaan. Se on kirjoitettu kolmannesta persoonasta.
Hello Nasty
Hello Nasty on Beastie Boysin vuonna 1998 julkaistu viides studioalbumi.
Albumi myi 681 000 kappaletta ensimmäisellä viikollaan, ja debytoi sijalla 1 Billboard 200 -albumilistalla.
Bonus CD
Australiassa julkaistiin "tour edition" albumista, jossa oli mukana bonuslevy, joka sisältää seuraavat kappaleet:
Listasijoitukset
Albumi
Singlet
Taiwanilainen viittomakieli
Taiwanilainen viittomakieli on Taiwanin pääsääntöisesti kuurojen yhteisön käyttämä viittomakieli. Kieli on läheistä sukua sekä japanilaiselle että korealaiselle viittomakielelle. Nämä kolme kieltä ovat arviolta 60-prosenttisesti keskenään ymmärrettäviä.
Vuonna 2005 viittomakielen käyttäjien määräksi arvioitiin 30 000. Viittomakielellä on ollut kansallisen kielen asema vuodesta 2018 lähtien.
Kiinan sisällissodan päätyttyä Taiwaniin muutti merkittävä määrä mannerkiinalaisia kiinalaisen viittomakielen käyttäjiä. Tämä vaikutti taiwanilaiseen viittomakieleen, joka on lainannut mannerkiinalaisilta paljon sanastoa ja jonkin verran myös kieliopillisia rakenteita.
Juho Möttölä
Juho Möttölä (Iso-Möttölä) (12. tammikuuta 1831 Karstula – 31. heinäkuuta 1905 Karstula) oli suomalainen maanviljelijä ja valtiopäivämies.
Möttölän vanhemmat olivat Matti ja Kaisa Iso-Möttölä ja puoliso Kaisa Möttölä. Juho Möttölä oli lähes 20 vuotta Karstulan kunnallislautakunnan esimies ja talonpoikaissäädyssä Laukaan tuomiokunnan edustaja valtiopäivillä 1882. Hän oli valtiopäivillä sekä yleisen että säädyn yksityisen valitusvaliokunnan jäsen.
Kristiina Lähde
Kristiina Lähde (s. 6. elokuuta 1961 Marttila) on suomalainen runoilija, kirjailija ja suomentaja. Hänen ensimmäinen kokoelmansa oli Neulametsä (1999), joka oli ehdolla Einari Vuorela -palkinnon saajaksi.
Vuonna 2005 Lähteelle myönnettiin Yleisradion Kääntäjäkarhu-palkinto Catharina Gripenbergin kokoelman Sinä siellä kaukana näytät tutulta suomentamisesta.
Ayerbe
Ayerbe on kaupunki Espanjan Aragonian itsehallintoalueella Huescan maakunnassa. Ayerbe sijaitsee 28 kilometriä Huescasta tietä A 132 pitkin Pamplonaan päin, Gállego-joen varrella. Kaupunki on vuorten ympäröimä ja 582 metrin korkeudella merenpinnasta. Ayerbessa on 1 116 asukasta (vuonna 2015) ja sen pinta-ala on 63,89 neliökilometriä.
Ayerbessa on kirjasto, kasino, baareja ja julkinen uima-allas. Sen nähtävyyksiin kuuluu Fontanetan puisto sekä suihkulähde ”La Fuente de los Tres Caños”. Kaupungin ympärillä on verkosto teitä ja polkuja jalankulkijoille ja pyöräilijöille.
Vuoden 1906 Nobelin lääketieteen palkinnon saaja Santiago Ramón y Cajal asui Ayerbessa 10 vuotta ja kaupunkiin on perustettu museo hänen muistokseen. Kaupungin kirjastosta löytyy Cajalin tuotannosta yhteensä 250 kirjaa ja asiakirjaa yleiseen käyttöön.
Saarijärvi (Jämsä, Lahdenkylä)
Saarijärvi on Keski-Suomessa Jämsässä Lahdenkylänn lähellä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 16,7 hehtaaria ja se on 750 metriä pitkä ja 550 metriä leveä. Järvellä on kartan mukaan yksi saari. Sen rantaviivan pituus on 2,7 kilometriä. .
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Keuruun reitin valuma-alueen (35.6) Kuoreveden alueella (35.61), jonka Kuoreveden lähialueeseen (35.611) se kuuluu.
Hassan Rahimi
Hassan Sabzali Rahimi (, s. 15. kesäkuuta 1989 Teheran, Iran) on iranilainen entinen vapaapainija, olympiamitalisti ja maailmanmestari. Rahimi saavutti pronssia Rio de Janeirossa 2016 57 kg sarjassa. Maailmanmestaruuden hän voitti vuonna 2013. Hänellä on myös MM–hopeaa vuodelta 2015 sekä pronssia vuosilta 2011 ja 2014. Maaliskuussa 2019 hän ilmoitti lopettavansa painiuransa.
Sukupuolivinouma Wikipediassa
thumb|upright=1.1|Kaavio Wikipedian muokkaajarakenteesta: 90 prosenttia miehiä, yhdeksän prosenttia naisia ja yksi prosentti [[Muunsukupuolisuus|muunsukupuolisia. – Wikimedia Foundationin vuonna 2018 tekemän Wikipedian muokkaajatutkimuksen mukaan muokkaajat ovat valtaosaltaan miehiä.]]
Sukupuolivinouma Wikipediassa kuvaa sitä, että etenkin englanninkielisen Wikipedian muokkaajista enemmistö on miehiä. Tämän on arveltu johtaneen siihen, että Wikipediassa on vähemmän ja suppeampia artikkeleita naisista tai naisille tärkeistä aiheista.
Sukupuolijakauman vinouma on yleisin Wikipediasta esitetyn kritiikin aihe ja osa yleistä Wikipedian rakenteellisen syrjinnän kritiikkiä. Wikimedia Foundation, joka ylläpitää Wikipediaa, tunnustaa kritiikin aiheelliseksi ja yrittää lisätä naisten osuutta muokkaajina. Naisia on pyritty rohkaisemaan muokkaamaan Wikipediaa ja osallistumaan naisaiheisten ja naisille merkityksellisten artikkeleiden osuuden kasvattamiseen ja näiden artikkeleiden laadun parantamiseen.
Tutkimushavainnot ja ongelmat
”Suuri enemmistö Wikipedian muokkaajista on nuoria, collegen käyneitä miehiä”, väestöryhmä, jota kuvataan ”joukoksi nörttejä, joilla on varaa 2 000 dollarin läppäriin ja laajakaistaan”. Tutkimusten mukaan naispuolisten Wikipedian muokkaajien määrä vaihtelee 8,5 prosentista 16 prosenttiin. Tästä syystä sekä jotkut tutkijat että toimittajat ovat arvostelleet Wikipediaa siitä, että sitä muokkaavat pääasiassa miehet ja että siinä on vähemmän ja suppeampia artikkeleita naisista tai naisille merkityksellisistä aiheista. The New York Times -lehti huomautti, että naisten osallistuminen Wikipedian muokkaamiseen saattaa olla linjassa muiden ”julkisten ajatusjohtajuus -foorumeiden” kanssa. Vuonna 2009 tehty Wikimedia Foundationin tutkimus paljasti, että kuusi prosenttia muokkaajista, jotka tekivät enemmän kuin 500 muokkausta, oli naisia, kun taas keskiverto miesmuokkaaja teki kaksinkertaisen määrän muokkauksia.
Englanninkielisessä ja viidessä muussa Wikipedian kieliversiossa (venäjän-, saksan-, espanjan-, italian- ja ranskankielinen), joihin tutkijat perehtyivät, naisia käsittelevien artikkeleiden suhde miehiä käsitteleviin artikkeleihin oli korkeampi kuin kolmessa muussa tietopankissa. Kuitenkin tietokone-kielitieteellinen analyysi osoitti, että naisia ja miehiä kuvataan artikkeleissa vinoutuneesti niin, että naisia käsittelevissä artikkeleissa käytettiin todennäköisemmin sukupuoleen ja perheeseen liittyviä sanoja enemmän kuin miehiä käsittelevissä artikkeleissa. Tutkijat uskovat tämän olevan viittaus siihen, että Wikipedian muokkaajat pitävät miestä ”perussukupuolena” (toisin sanoen, ”mies” on oletusarvo, jos muuta ei ole sanottu ja esimerkki käsitteestä mies normina). Toinen Wikipedian lähestymistapaa koskeva kritiikki on esitetty vuonna 2014 julkaistussa Guardianin artikkelissa: Wikipediassa on vaikeuksia määritellä ”mikä on merkittävää”. Tätä johtopäätöstä valaisee havainto, että englanninkielisessä Wikipediassa luettelo pornonäyttelijöistä vuosikymmenittäin esitettynä oli järjestelty paremmin kuin luettelo naispuolisista kirjailijoista.
Vuonna 2010, YK-yliopisto ja UNU-MERIT esittelivät yhdessä tekemänsä globaalin Wikipedia-tutkimuksen tulokset. The New York Timesissa 30. tammikuuta 2011 julkaistu artikkeli siteerasi tätä Wikimedia Foundationin kanssa yhteistyössä tehtyä tutkimusta, joka paljasti, että vähemmän kuin 13 prosenttia Wikipedian muokkaajista on naisia. Silloinen Wikimedia Foundationin toiminnanjohtaja Sue Gardner sanoi, että monipuolisuuden lisääminen auttaa tekemään tietosanakirjasta ”niin hyvän kuin vain siitä voi tehdä”. Artikkelissa mainittuihin syihin, jotka mahdollisesti ovat esteenä naisten osallistumiseen Wikipedian muokkaamiseen, kuuluu muun muassa ”pakkomielteinen faktariippuvuus”, ”kovan linjan hakkereiden” yhteistyö ja tarve olla ”avoin vaikeille, konfliktihakuisille ihmisille, jopa misogynisteille. Vuonna 2013 tutkijat Hill ja Shaw haastoivat tämän tuloksen käyttämällä aikaisemmin kerättyyn tutkimustietoon korjaavaa arviointitekniikkaa ja päivittämällä tutkimustietoa. He saivat tulokseksi, että 22,7 prosenttia aikuisista yhdysvaltalaisista muokkaajista ja 16,1 prosenttia kaikista muokkaajista oli naisia. Helmikuussa 2011 The New York Times jatkoi asian käsittelyä esittämällä sarjan kommentteja otsikolla ”Missä ovat naiset Wikipediassa?” Susan C. Herring, informaatiotutkimuksen ja kielitieteen professori, kirjoitti, ettei hän ole yllättynyt Wikipedian muokkaajien sukupuolivinoumasta. Hänestä Wikipedia-artikkeleiden kehittämiseen tarkoitettujen keskustelusivujen hyökkäävä luonne on naisten mielestä luotaantyöntävä, ”jopa suorastaan pelottava”. Joseph M. Reaglen reaktio oli samansuuntainen. Hän sanoi että ”hakkerielitismikulttuurin” ja konfliktinhakuisten muokkaajien (joita on vähemmistö) suhteettoman suuri vaikutus yhteisön ilmapiiriin voi tehdä yhteisöstä vastenmielisen. Hän sanoi, että "ideologiaa ja retoriikkaa vapaudesta ja avoimuudesta voidaan siten käyttää a) tukahduttamaan huolta sopimattomasta tai hyökkäävästä kielenkäytöstä ”sensuroinniksi” ja b) perustelemaan naisten vähäistä osallistumista yksinkertaisesti seurauksena heidän omista henkilökohtaisista mieltymyksistään ja omasta valinnastaan”. Justine Cassell kirjoitti, että vaikka naiset ovatkin asioista perillä yhtä lailla kuin miehet ja yhtä kykeneviä puolustamaan omaa kantaansa kuin miehet, ”yhdysvaltalaisessa yhteiskunnassa tilanne on edelleen se, että väittely, kannanotto ja asemansa puolustaminen nähdään usein vielä miehisenä tapana ja jos naiset käyttävät samankaltaista puhetyyliä, se herättää negatiivista arviointia.”
International Journal of Communication julkaisi Joseph Reaglen ja Lauren Rhuen tutkimuksen, joka käsitteli tuhansien englanninkielisen Wikipedian ja Encyclopædia Britannican verkkoversion henkilöartikkeleiden kattavuutta, sukupuolimielikuvaa ja artikkelien pituutta. He päättelivät, että Wikipediassa oli parempi kattavuus ja artikkelit olivat yleisesti pidempiä, että Wikipediassa on tyypillisesti määrällisesti enemmän naisia käsitteleviä artikkeleita kuin Encyclopædia Britannicassa mutta Wikipediasta puuttuu naisartikkeli todennäköisemmin kuin miesartikkeli, jos verrataan tilannetta Encyclopædia Britannicaan. Toisin sanoen, Wikipedia on kattavampi elämäkerta-artikkeleissa kuin Encyclopædia Britannica mutta edustavampi, jos kyse on miesartikkeleista. Samalla voidaan sanoa, että Britannica on tasapuolisempi kuin Wikipedia sen suhteen, kenet se jättää pois. Kummassakaan teoksessa artikkeleiden pituudessa sukupuolten suhteen ei ollut suurta eroa.
Wikimedia Foundation teki huhtikuussa 2011 ensimmäisen puolivuosittaisen Wikipedia-kyselynsä. Tulos oli, että yhdeksän prosenttia Wikipedian muokkaajista on naisia. Todettiin myös, että ”päinvastoin kuin jotkut olettivat, tulokset kertovat, että vain hyvin harva naismuokkaaja tunsi tulleensa häirityksi ja hyvin harvan mielestä Wikipedia on seksualisoitu ympäristö”. Kuitenkin lokakuussa 2011 pidetyn kansainvälisen Wikejä ja yhteistyötä käsitelleen symposiumin materiaalista löytyi todisteita sille, että Wikipediassa saattaa olla ”naisten osallistumista vastustava kulttuuri”.
Vuonna 2014 julkistetun tutkimuksen mukaan Wikipedian muokkaajien välillä on myös ”internettaitojen vinouma”. Tutkijat huomasivat, että Wikipedian muokkaajat ovat todennäköisemmin tietoteknisesti taidokkaampia miehiä eikä vähemmän taidokkaiden joukossa ole sukupuolivinoumaa. Johtopäätöksenä oli, että ”tietoteknisten taitojen vinouma” kärjistää muokkaajien sukupuolivinoumaa. Vuosina 2010—2014 Wiki Education Foundationin järjestämien Wikipedian muokkaamista kurssiohjelmassa sisältäneiden koulutusten osallistujista 61 prosenttia oli naisia. Heidän muokkauksensa havaittiin muuttavan Wikipedian sisältöä pop-kulttuurista ja teknis-tieteellisestä sisällöstä kohti yhteiskunta- ja humanistisia tieteitä. Vuonna 2016 Wagner (et al.) havaitsivat, että sukupuolten välinen epätasa-arvo näkyy Wikipedian henkilöartikkeleissa usealla eri tavalla. Näitä ovat erilaiset rajat määriteltäessä aiheen merkittävyyttä, aihepiiriin liittyvä vinouma, kielellinen vinouma ja rakenteellinen epätasa-arvo. Tutkimuksen tekijät huomasivat, että aiheen merkittävyyttä arvioitaessa naisartikkeleilla merkittävyysrima oli asetettu korkeammalle. Tämän seurauksena naiset, joista on Wikipedia-artikkeli, ovat hiukan merkittävämpiä kuin vastaavat miehet. Aihepiirin vinouma aiheuttaa sen, että henkilöartikkelit naisista näyttävät keskittyvän enemmän perhe-, sukupuoli- ja ihmissuhdeaiheisiin. Tämä ilmenee erityisesti artikkeleissa naisista, jotka ovat syntyneet ennen vuotta 1900. Tutkimuksen tekijät löysivät myös metadataa ja hyperlinkkejä koskevia rakenteellisia eroja. Niistä aiheutuu seurauksia informaation hakutoiminnassa.
Vuonna 2017 julkaistussa tutkimuksessa tehtiin koe, jossa naiset muokkasivat Wikipedian kaltaista sivustoa. Tutkijat havaitsivat, että naiset näyttivät pitävän muita sivuston muokkaajia miehinä ja näkivät heidän vastauksensa kriittisempinä kuin jos toinen muokkaaja oli sukupuolineutraali. Tutkimuksen lopputulos oli:
Fordin ja Wajcmanin tekemässä tutkimuksessa havaittiin, että sukupuolivinouman tutkimuksessa ongelma koskee naisten aliedustusta. Toisaalta, tutkijoiden keskeisin väite on, että infrastruktuurin tutkiminen feministisessä teknis-tieteellisessä ympäristössä mahdollistaa sukupuolianalyysin uudella tasolla. Infrastruktuurissa tutkitaan kolmea kysymystä: sisältölinjauksia, ohjelmistoja ja legaalistista toimintakehystä. Ajatus on, että edistystä saavutetaan muuttamalla tiedon tuottamisen kulttuuri rohkaisemalla tuottamaan vaihtoehtoista tietoa, vähentämällä teknisiä esteitä, jotka häiritsevät muokkaamista, ja ottamalla esille Wikipedian monimutkaiset käytännöt. Helmikuussa 2018, julkaisussa The Pipeline of Online Participation Inequalities, Shaw ja Hargittai saivat tutkimuksensa tulokseksi, että ratkaistakseen osallistumisongelmat, mukaan lukien sukupuolten välisen vinouman, on kohdetta lähestyttävä muutoinkin kuin epätasa-arvon näkökulmasta. Kaikkien osallistujien rohkaiseminen riippumatta heidän koulutuksestaan, taitotasostaan ja ikäryhmästään auttaa Wikipedian parantamisessa. Ja se, että mitä useampi nainen tietää, että Wikipediaa saa muokata vapaasti ja että se on avoin kaikille, on tärkeää sukupuolten välisen vinouman poistossa.
Maaliskuussa 2018 matemaatikko Marie A. Vitulli kirjoitti julkaisussa Notices of the American Mathematical Society: ”Naispuolisten muokkaajien osuus Wikipediassa pysyy surkean matalana”.
Lokakuussa 2018, jolloin Donna Strickland voitti Nobelin fysiikanpalkinnon, lukuisissa kirjoituksissa kerrottiin, että hänestä ei aikaisemmin ollut kirjoitettu Wikipedia-artikkelia. Artikkeli oli aloitettu mutta poistettiin, koska siinä ei ollut esitetty, että ”aihetta olisi käsitelty huomattavan laajasti (ei pelkästään sivuhuomautuksia)”.