cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Syd Barrett
Roger Keith ”Syd” Barrett (6. tammikuuta 1946 Cambridge, Englanti – 7. heinäkuuta 2006 Cambridge, Englanti) oli Pink Floyd -yhtyeen alkuperäinen kitaristi-laulaja-lauluntekijä ja Pink Floyd -nimen isä. Barrett sävelsi yhtyeen ensimmäiset singlet ”Arnold Layne” ja ”See Emily Play” ja teki useimmat Pink Floydin ensialbumin, psykedeelistä rockia edustaneen The Piper at the Gates of Dawnin (1967) kappaleista. Mielenterveysongelmista kärsinyt Barrett erotettiin Pink Floydista vuonna 1968. Barrett teki vielä 1970 julkaistut sooloalbumit The Madcap Laughs ja Barrett, mutta lopetti esiintymiset 1972.
Barrett eli viimeiset vuosikymmenensä hiljaista elämää Cambridgessa ja harrasti maalausta ja puutarhanhoitoa. Lyhyestä musiikkiurastaan huolimatta Barrett oli arvostettu muusikko, jonka maine rock-legendana säilyi pitkään hänen uransa jälkeenkin. Muun muassa David Bowie sai häneltä vaikutteita. Pink Floyd levytti useita kunnianosoituksia Barrettille, muun muassa vuoden 1975 Wish You Were Here -albumilla julkaistun kappaleen ”Shine On You Crazy Diamond”.
Varhainen elämä
pienoiskuva|Syd Barrettin ensimmäinen akustinen kitara Roger Barrett kasvoi suuressa talossa Cherry Hintonissa Cambridgessa. Hänellä oli kaksi veljeä ja kaksi siskoa. Barrett harrasti kouluikäisenä urheilua, retkeilyä, näyttelemistä ja maalaamista. Hänen isänsä oli klassisen musiikin ystävä, joka soitti flyygeliä ja rohkaisi poikansa kiinnostusta musiikkiin. Isä kuoli kun Roger oli 14-vuotias.
Barrettin kerrotaan usein saaneen lempinimensä ”Syd” cambridgeläisestä jazz-muusikosta, jonka nimi olisi ollut Sid Barrett. Sydin koulukaverin Geoff Leyshonin mukaan Barrett sai lempinimensä kuitenkin 13-vuotiaana tultuaan partiolaisten kokoontumiseen työläispojan lippalakki päässä. Tästä toiset partiolaiset keksivät hänelle tyypillisen työläisnimen ”Syd”.
Geoff Layshonin mukaan hän ja Mick Taylor opettivat Barrettin soittamaan kitaraa tämän ollessa 13-vuotias. Barrett soitti teini-ikäisenä kitaraa Geoff Mott and The Mottoes -nimisessä yhtyeessä. Yhtye soitti suosittujen poplaulujen covereita ja harjoitteli Barrettin perheen tilavassa olohuoneessa, joka toimi asuntolana isän kuoltua. Barrettin ystävät muistavat hänen olleen tuolloin ensisijaisesti lahjakas taidemaalari ja kitaristina vasta aloitteleva. Häntä pidettiin iloisena ja huumorintajuisena nuorena, eikä hänessä näkynyt vielä mitään myöhempien mielenterveysongelmien oireita.
Pink Floyd
thumb|Barrettin peileillä koristeltu [[Fender Esquire -kitara, jota hän soitti Pink Floydissa]] Taideopiskelija Barrett liittyi Pink Floydia edeltäneeseen, usein nimeään vaihtaneeseen cambridgelaisten arkkitehtiopiskelijoiden yhtyeeseen ja sai nopeasti sen johtajan aseman. Hän keksi yhtyeelle nimen kahdelta suosikkiartistiltaan Pink Andersonilta ja Floyd Councililta.
Barrett teki useimpien Pink Floydin laulujen sävelmät, sanat ja sovitukset yhtyeen alkuaikoina. Pink Floydin psykedeelisen esikoisalbumin The Piper at the Gates of Dawnin (1967) yhdestätoista laulusta kahdeksan oli Barrettin säveltämiä ja kaksi yhtyeen muiden jäsenien kanssa yhteistyössä tehtyjä. Barrettin sanoitukset käsittelivät erilaisia mystisiä ja myyttisiä aiheita, kuten itämaisia taruja, lastensatuja, scifiä, Tolkienia ja englantilaisia kansanballadeja. Lavalla hän soitti sekä soolo- että komppikitaraa ja käytti erilaisia soittotekniikoita, kuten feedbackia ja zippo-sytytintä. Albumilla hän käytti myös esimerkiksi wahwah-pedaalia ja nauhakaikulaitetta sekä paljon slide-kitaratekniikkaa. Barrett oli yhtyeen näyttävin jäsen, joka pukeutui ajan tyyliin hyvin koristeellisesti värikkäisiin satiinipaitoihin ja huiveihin. Hänen lavaesiintymisensä oli myös näyttävää: hän liikkui paljon ja sovitti liikkeensä yhtyeen valoshow’hun.
Mielenterveysongelmat
Barrett alkoi myöhäisteini-iässä käyttäytyä oudosti sekä esittää erikoisia ajatuksia. Niitä seurasivat skitsofrenialle tyypilliset oireet, kuten psykoosi, eriskummallinen käyttäytyminen, vainoharhaisuus, sekava ajattelu, katatonia ja eristäytyminen. Barrettin käyttäytyminen muuttui huonompaan suuntaan vuoden 1967 loppua kohti, jolloin hän ei soittanut enää konserteissa muun yhtyeen mukana, vaan saattoi vain seistä ja tuijottaa tai soittaa samaa nuottia kitarallaan kahden tunnin ajan. Barrettin ongelmat kärjistyivät syksyn Yhdysvaltain-kiertueella, joka jouduttiin lopulta keskeyttämään marraskuussa. Barrett ei toipunut koskaan mielenterveysongelmistaan eikä kyennyt elämään itsenäisesti, vaan hänen äitinsä ja sisaruksensa pitivät hänestä huolta.
Barrett ei ollut koskaan hoidettavana psykiatrisessa sairaalassa, eikä hänelle diagnosoitu koskaan psykoosia tai skitsofreniaa, mutta monet hänen yhtyetovereistaan ja läheisistä ystävistään sekä Schizophrenia Daily News Blogin vuonna 2009 haastattelemat mielenterveyden ammattilaiset olivat sitä mieltä, että Barrett sairasti skitsofreniaa. Taudin puhkeamista saattoivat edistää Barrettiin hyvin runsas LSD:n ja kannabiksen käyttö, uran aiheuttamat paineet ja stressi sekä isän kuoleman aiheuttama trauma.
Toisaalta monet tiedot Barrettin elämästä tukevat sitä, että hänellä olisi ollut Aspergerin oireyhtymä.
Ero Pink Floydista
Vuoden 1968 alussa David Gilmour astui Barrettin rinnalle ja myöhemmin hänen tilalleen Pink Floydin jäseneksi. Eräänä helmikuun iltapäivänä 1968 muut jäsenet päättivät olla hakematta Barrettia kyytiin ajaessaan keikalle Southamptoniin. Virallisesti yhtye ilmoitti Barrettin erosta 6. huhtikuuta. Tuolloin arveltiin yleisesti, että Barrettin lähdön myötä myös Pink Floyd lakkaisi olemasta, sillä Barrett oli yhtyeen tärkein jäsen. Barrettia ei erottamisen jälkeen enää otettu toisen albumin A Saucerful of Secrets viimeisiin nauhoituksiin, vaikka hän tulikin istuskelemaan studion vastaanottohuoneeseen. Joillakin sitä ennen nauhoitetuilla kappaleilla Barrettin kitaransoittoa kuullaan. Sessioissa nauhoitetuista Barrettin kappaleista ”Jugband Blues” julkaistiin albumilla, mutta kappaleita ”Vegetable Man” ja ”Scream Thy Last Scream” ei julkaistu.
Sooloura
Barrett vaihtoi vuoden 1968 aikana asuntoa tiuhaan ja asui yleensä muiden hippien sekä siipeilijöiden ja huumeidenkäyttäjien kanssa.
Toukokuun ja heinäkuun 1968 välillä Barrett nauhoitti Abbey Roadin studiolla tuottaja Peter Jennerin ja tuntemattomiksi jääneiden studiomuusikoiden kanssa muutaman kappaleensa raakaversiot. Levy-yhtiö piti niitä kuitenkin liian outoina julkaistavaksi.
Joan Lorring
Nuoruus ja perhe
Lorring oli naimisissa endokrinologian erikoislääkärin Martin Sonenbergin kanssa. Heillä oli liitostaan kaksi lasta.
Syd Barrett
Sooloura
Maaliskuussa 1969 Barrett ilmoitti Abbey Roadin studiolle haluavansa jälleen levyttää. Hän vaikutti melko normaalilta, joten levytyssessiot aloitettiin 10. huhtikuuta. Barrett nauhoitti studiossa monia uusia kappaleita sekä uusia versioita edellisenä vuonna nauhoittamistaan. Hänen kerrotaan usein käyttäytyneen tuolloin hankalasti studiossa, mutta tuottaja Malcolm Jonesin mukaan Barrett oli hyväntuulinen ja hyvässä kunnossa. Levyn nauhoitukset kuitenkin venyivät, joten levy-yhtiö EMI kutsui David Gilmourin ja Roger Watersin Pink Floydista tuottamaan levyn nopeasti loppuun. Gilmour sanoo jättäneensä levylle tarkoituksellisesti esityksiä, joissa Barrett ei ole parhaimmillaan, jotta tämän henkinen tila tulisi totuudenmukaisesti esille. Tammikuussa 1970 nimellä The Madcap Laughs ilmestynyt albumi on melko hajanainen, mutta se sai hyvät arvostelut. Menestyksestään huojentunut Barrett antoi julkaisun jälkeen joitain selväjärkisiä haastattelujakin.
Joan Lorring
Ura
Lorring aloitti viihdeuransa radiosta Kaliforniassa, mihin hän oli äitinsä kanssa asettunut. Hänen ensimmäinen elokuvansa oli Laulu Venäjästä (1944). Tämän jälkeen hän teki sopimuksen Warner Bros. -elokuvayhtiön kanssa. Lorring oli ehdolla parhaan naissivuosan Oscar-palkintoon elokuvasta Vilja viheriöi (1945). Warnerille hän teki myös elokuvat Kolme muukalaista (1946) ja Musta hansikas (1946). Molemmissa hänen vastanäyttelijöitään olivat Sydney Greenstreet ja Peter Lorre.
Syd Barrett
Sooloura
The Madcap Laughs myi melko vähän, mutta EMI tilasi Barrettilta toisenkin albumin. Barrettin toinen soololevy Barrett nauhoitettiin helmikuun ja heinäkuun 1970 välillä, ja se ilmestyi marraskuussa 1970. Albumi on edeltäjäänsäkin hajanaisempi, ja epätasaisesti laulaneen Barrettin käytös studiolla ”painajaismaista” tuottajille ja muusikoille. Tuottaja David Gilmour kursi levyn kokoon Barrettin kitaralla säestämien ja laadultaan hyvin epätasaisten esitysten osista. Heinäkuun 1970 nauhoitukset kappaleista ”Word Song” ja ”It Is Obvious” jäivät Barrettin viimeisiksi studioäänityksiksi.
Toisen sooloalbuminsa levytyksen aikana Barrett esiintyi 6. kesäkuuta 1970 Lontoossa Olympia-teatterissa yhdessä rumpali Jerry Shirleyn ja David Gilmourin kanssa. Helmikuussa 1970 Barrett esiintyi John Peelin Top Gear -ohjelmassa ja esitti viisi laulua, jotka on julkaistu nimellä The Peel Session. Barrettin ainoa julkinen esiintyminen vuonna 1971 oli levyn julkaisun jälkeen helmikuussa Bob Harrisin radio-ohjelmassa, jossa hän esitti kolme laulua.
Joan Lorring
Ura
Televisioon Lorring teki pitkiä elokuvia ja televisiosarjaesiintymisiä. Hän toisti Oscar-ehdokasroolinsa vuoden 1956 televisioelokuvassa The Corn Is Green ja näytteli PBS:n tuottamassa elokuvassa The Star Wagon. Lorring näytteli myös saippuasarjassa Ryan’s Hope ja vieraili televisiosarjoissa Alfred Hitchcock esittää ja Lemmenlaiva. 1970-luvulla Lorring näytteli myös 22 The CBS Radio Mystery Theater -radiokuunnelmasarjan jaksossa.
Syd Barrett
Sooloura
Barrett muutti 1971 Lontoosta takaisin Cambridgeen, missä hänen äitinsä luultavasti lähetti hänet hoitolaan useiksi kuukausiksi.
Vuonna 1972 perustettu Syd Barrett Appreciation Society -seura julkaisi Barrettin laulun mukaan nimettyä Terrapin-lehteä. Matalaa profiilia pitäneestä Barrettista julkaistiin lehdissä havaintoja. Barrett sai vuonna 1974 suuret rojaltitulot, kun David Bowie levytti Barrettin varhaisen Pink Floyd -kappaleen ”See Emily Play” ja Pink Floydin kaksi ensimmäistä albumia julkaistiin uudelleen. Vuonna 1974 Barrett palasi jälleen Lontooseen asumaan Chelsea Cloisters -hotelliin. Siellä hän pysytteli verhojen takana katsomassa televisiota, lihoi lähes satakiloiseksi ja ajeli päänsä kaljuksi.
Elokuussa 1974 Peter Jenner houkutteli Barrettin vielä levytysstudioon, mutta nauhoituksista ei syntynyt mitään julkaisemisen arvoista. Barrett soitti miten sattuu eikä ollut kirjoittanut lainkaan sanoituksia. Hän ei edes näyttänyt ymmärtävän miksi oli studiossa, ja neljännen päivän jälkeen hän ei enää saapunut paikalle. Nauhoille kertyi joitakin bluesjammailuja, päällekkäisäänityksiä kitaroilla ja ”If You Go, Don’t Be Slow” -niminen kappale.
Uran jälkeen
Julkisuudesta vetäytymisensä jälkeen Barrett alettiin nähdä tyypillisenä nuorena palasiksi hajonneena romanttisena hahmona, ja hän sai legendan aseman. Hänestä levitettiin julkisuuteen monenlaisia värikkäitä tarinoita, jotka eivät yleensä olleet tosia. Yhdessä tunnetuimmista hänen väitettiin hieroneen vuonna 1967 tai 1968 ennen keikkaa hiuksiinsa Brylcreemiä ja Mandrax-tabletteja, jotka sulivat konsertin aikana hänen päähänsä kuumien lamppujen alla.
Pink Floyd teki vuonna 1975 Barrettin kunniaksi yli 26 minuuttia kestävän, yhdeksästä osasta koostuvan kappaleen ”Shine On You Crazy Diamond”. Barrett ilmestyi kesäkuussa 1975 seuraamaan yhtyeen Wish You Were Here -albumin tekoa. Häntä ei aluksi tunnistettu hänen muuttuneen ulkonäkönsä vuoksi, ja kohtaamisesta on useita erilaisia kertomuksia. Kaikkien paikalla olleiden mukaan Barrett käyttäytyi häiritsevästi ja oli kuin lääkkeiden vaikutuksen alainen. Tunnetun tarinan mukaan Barrett kommentoi yhtyeen sillä hetkellä harjoittelemaa kappaletta ”vanhanaikaiseksi”. Roger Watersin luoman The Wall -tuplalevyn (1979) ja elokuvan Pink Floyd – The Wall (1982) hulluksi tuleva päähenkilö Pink on saanut vaikutteita Barrettin kohtalosta.
1970-luvun lopulla Barrett muutti Lontoosta takaisin Cambridgeen. Hän asui vielä kerran lyhyesti Lontoossa mutta muutti Cambridgeen lopullisesti 1982. Hän käveli koko matkan Cambridgeen. Barrett vältteli julkisuutta, mutta keskusteli 1982 lyhyesti kahden ranskalaisen toimittajan kanssa. Hän otti käyttöön oikean nimensä Roger ja asui paritaloasunnossa aluksi äitinsä kanssa ja sen jälkeen yksin. Barrett harrasti maalaamista ja puutarhanhoitoa eikä pitänyt paljoa yhteyttä ulkomaailmaan. Hän ei koskaan toipunut mielenterveysongelmistaan, ja hänen äitinsä ja sisaruksensa pitivät hänestä huolta. Barrett ja hänen läheisensä kärsivät vuosien ajan tungettelevista faneista, jotka tulivat katselemaan Barrettia tämän kotipihalla ja puhumaan hänen kanssaan.
Vuonna 1988 EMI julkaisi Barrett-kokoelman Opel, jossa oli hylättyjä ottoja vanhoista levytyssessioista.
Sairaudet ja kuolema
Barrett juopotteli ja poltti runsaasti, ja hänellä oli 1980-luvulta alkaen psyykkisten ongelmiensa lisäksi myös muita sairauksia. Hänellä oli toistuvia vatsavaivoja, ja hän sai 1980-luvun alussa mahahaavan. Hänelle diagnosoitiin vuonna 1998 aikuistyypin diabetes, minkä seurauksena häneltä amputoitiin myöhemmin kolme sormea.
Kenelle kellot soivat (elokuva)
Kenelle kellot soivat (For Whom the Bell Tolls) on Sam Woodin ohjaama yhdysvaltalainen draamaelokuva vuodelta 1943. Se perustuu Ernest Hemingwayn vuonna 1940 ilmestyneeseen romaaniin Kenelle kellot soivat. Elokuva kertoo yhdysvaltalaisesta miehestä Espanjan sisällissodassa (1936–1939). Tarina perustuu Hemingwayn omiin sotakokemuksiin lehtimiehenä.
Syd Barrett
Sairaudet ja kuolema
Barrett kuoli kotonaan 7. heinäkuuta 2006 haimasyöpään, joka hänellä oli luultavasti ollut yli vuoden ajan. Hänen hautajaisensa olivat pienimuotoiset ja uskonnottomat, mutta hänen kuolemastaan uutisoitiin näkyvästi Britanniassa. Barrettiin lähes 1,7 miljoonan punnan omaisuus jaettiin hänen neljän sisaruksensa kesken.
Merkitys
Syd Barrettia on pidetty lyhyestä urastaan huolimatta merkittävänä muusikkona. Esimerkiksi David Bowie, R.E.M., Phish ja Pearl Jam ovat kertoneet saaneensa Barrettilta vaikutteita. Barrettin brittiläinen laulutapa oli myös tärkeä tekijä brittirockin omaleimaisessa kehityksessä 1960-luvulla.
Kenelle kellot soivat (elokuva)
Katina Paxinou sai Oscarin osastaan Pilarina.
Elokuvan alkuperäinen pituus oli 170, mutta teatterilevitykseen sitä lyhennettiin 134-minuuttiseksi. 1990-luvulla siitä julkaistiin DVD:nä 166 minuutin pituinen versio, jonka pituusero johtuu eri kuvataajuudesta.
The New York Timesin kriitikot valitsivat Kenelle kellot soivat vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta.
Inherit the Eden
Inherit the Eden on suomalaisen metalliyhtyeen Hanging Gardenin ensimmäinen studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 2007 levymerkillä Spikefarm Records.
Kappaleet
Kaikki kappaleet säveltänyt Matti Reinola, Mikko Kolari ja Saku Manninen sekä sanoittanut Matti Reinola, ellei toisin mainittu. Kaikki kappaleet sovittanut Hanging Garden.
Lara Gut-Behrami
Lara Gut-Behrami (o.s. Gut, s. 27. huhtikuuta 1991 Sorengo, Ticino) on sveitsiläinen alppihiihtäjä. Hän on olympiavoittaja ja kaksinkertainen maailmanmestari, joka on voittanut maailmancupin kokonaiskilpailun kerran ja supersuurpujottelun maailmancupin neljä kertaa.
Ura
Gut voitti junioreiden MM-hopeaa syöksystä vuosina 2007 ja 2008 sekä Eurooppa-cupin kokonaiskilpailun kaudella 2007–2008.
Gut ällistytti monia sijoittumalla St. Moritzin maailmancupin syöksykisassa 2. helmikuuta 2008 kolmanneksi vain 16 vuoden ikäisenä. Hän ei ollut ennen kolmatta sijaansa saavuttanut yhtään maailmancupin pistettä ja oli kilpaillut vain neljässä osakilpailussa. Gut saavutti ensimmäisen maailmancupin osakilpailuvoittonsa St. Moritzin supersuurpujottelussa 20. joulukuuta 2008. Viikkoa myöhemmin hän sijoittui kolmanneksi Semmeringin suurpujottelussa. Kauden kokonaispisteissä hän sijoittui 11:nneksi. Val d'Isèren MM-kilpailuissa 2009 hän saavutti superalppiyhdistetyssä sekä syöksylaskussa hopeaa ja oli supersuurpujottelussa seitsemäs.
Lara Gut loukkaantui kaaduttuaan suurpujotteluharjoituksissa Saas-Feessä syyskuussa 2009. Onnettomuudessa hänen lantionsa meni sijoiltaan. Gut ei päässyt osallistumaan myöskään olympialaisiin, koska kuntoutuminen kesti odotettua kauemmin.
Paluunsa jälkeen Gut sijoittui Val d’Isèren syöksylaskussa kolmanneksi 18. joulukuuta 2010. Samalla kaudella hän voitti Altenmarkt-Zauchenseen supersuurpujottelun, oli kolmas Cortina d’Ampezzon supersuurpujottelussa ja toinen Lenzerheiden syöksylaskussa. Kauden 2010–2011 kokonaispisteissä hän sijoittui kymmenenneksi. Garmisch-Partenkirchenin MM-kilpailuissa 2011 hän sijoittui neljänneksi sekä supersuurpujottelussa että syöksylaskussa.
Prophet of the Last Eclipse
Prophet of the Last Eclipse on italialaisen Luca Turillin toinen sooloalbumi vuodelta 2002. Turilli oli tuolloin Rhapsody of Fire -yhtyeen kitaristi.
Lara Gut-Behrami
Ura
Kaudella 2011–2012 Gut sijoittui kokonaispisteissä 14:nneksi. Hänen paras sijoituksensa kauden aikana oli neljäs sija Lake Louisen supersuurpujottelusta.
Prophet of the Last Eclipse
Albumin kappaleet kertovat Zaephyr-nimisestä maailmasta ja sen tuhoutumisesta. Idean tähän Turilli sai tieteiselokuvista. Vaikka hän sanoo albumin lopussa tarinan tulevan jatkumaan, se ei jatkunut sooloalbumitrilogian päätösosalla The Infinite Wonders of Creation.
Lara Gut-Behrami
Ura
Kaudella 2012–2013 Gut voitti Val d’Isèren syöksylaskun ja oli kolmas Lenzerheiden suurpujottelussa. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän oli yhdeksäs. Helmikuussa käydyissä Schladmingin MM-kilpailuissa hän saavutti hopeaa supersuurpujottelussa ja oli seitsemäs suurpujottelussa.
Kaudella 2013–2014 Gut voitti kauden avanneen Söldenin suurpujottelun. Hän voitti myös Beaver Creekin syöksylaskun ja supersuurpujottelun sekä Lake Louisen supersuurpujottelun. Val d’Isèren suurpujottelussa hän sijoittui toiseksi. Tammikuussa 2014 Gut voitti Cortina d’Ampezzon supersuurpujottelun. Sotšin olympialaisissa 2014 Gut saavutti pronssia syöksylaskussa, oli neljäs supersuurpujottelussa ja yhdeksäs suurpujottelussa. Maaliskuussa hän sijoittui kolmanneksi Åren suurpujottelussa ja voitti sekä Lenzerheiden syöksyn että supersuurpujottelun. Hän sijoittui maailmancupin kokonaiskilpailussa kolmanneksi ja voitti supersuurpujottelucupin.
Kaudella 2015–2016 Gut voitti Aspenin suurpujottelukilpailun sekä Val d’Isèren alppiyhdistetyn ja syöksylaskun. Courchevelin suurpujottelussa hän sijoittui toiseksi. Gut voitti Lienzin suurpujottelun ja oli toinen Altenmarkt-Zauchenseen supersuurpujottelussa. Cortina d’Ampezzon syöksylaskussa hän sijoittui kolmanneksi. Hän voitti Garmisch-Partenkirchenin supersuurpujottelun ja La Thuilen syöksylaskun. La Thuilen supersuurpujottelussa hän oli toinen ja Lenzerheiden alppiyhdistetyssä kolmas. Sankt Moritzissa hän oli toinen supersuurpujottelussa. Hän voitti maailmancupin kokonaiskilpailun ja supersuurpujottelucupin, sijoittui alppiyhdistetyn cupissa toiseksi, suurpujottelucupissa kolmanneksi ja syöksylaskucupissa neljänneksi.
Kaudella 2016–2017 Gut voitti Söldenin suurpujottelun. Lake Louisessa hän oli toinen syöksylaskussa ja voitti supersuurpujottelun. Sestrieren suurpujottelussa hän sijoittui kolmanneksi. Hän voitti Val d’Isèren supersuurpujottelun ja oli kolmas Mariborin suurpujottelussa. Garmisch-Partenkirchenissä hän oli toinen syöksylaskussa ja voitti supersuurpujottelun. Viikkoa myöhemmin hän voitti Cortina d'Ampezzon syöksylaskun. Sankt Moritzin MM-kilpailuissa hän saavutti pronssia supersuurpujottelussa, mutta joutui lopettamaan kisat alppiyhdistetyn syöksyn jälkeen loukattuaan polvensa pujottelun lämmittelylaskussa. Koko hänen kautensa päättyi samalla tähän. Hän sijoittui maailmancupin kokonaiskilpailussa neljänneksi sekä syöksylaskun ja supersuurpujottelun maailmancupeissa kolmanneksi.
Kaudella 2017–2018 Gut sijoittui toiseksi Lake Louisen ja Bad Kleinkirchheimin supersuurpujotteluissa. Hän voitti Cortina d'Ampezzon supersuurpujottelun. Supersuurpujottelucupissa hän oli toinen. Pyeongchangin olympialaisissa 2018 hän sijoittui supersuurpujottelussa neljänneksi.
Kaudella 2018–2019 Gut-Behrami sijoittui supersuurpujottelussa toiseksi Sankt Moritzissa ja kolmanneksi Garmisch-Partenkirchenissa. Åren MM-kilpailuissa hän sijoittui syöksylaskussa kahdeksanneksi ja supersuurpujottelussa yhdeksänneksi.
Kaudella 2019–2020 Gut-Behrami sijoittui kolmanneksi Banskon supersuurpujottelussa. Hän voitti molemmat Crans-Montanan syöksylaskut. Hän sijoittui maailmancupin kokonaiskilpailussa seitsemänneksi sekä syöksylaskun ja supersuurpujottelun cupeissa neljänneksi.
Kaudella 2020–2021 Gut-Behrami sijoittui kolmanneksi Lech/Zürsin parisuurpujottelussa. Hän voitti St. Antonin ja Crans-Montanan supersuurpujottelut ja oli Crans-Montanan syöksylaskussa toinen. Myös Kronplatzin suurpujottelussa hän oli toinen. Hän voitti Garmisch-Partenkirchenin molemmat supersuurpujottelut. Cortina d’Ampezzon MM-kilpailuissa 2021 hän voitti kultaa supersuurpujottelussa ja suurpujottelussa sekä sai syöksylaskussa pronssia. Helmikuun lopussa hän voitti Val di Fassan molemmat syöksylaskut ja oli supersuurpujottelussa toinen. Hän voitti supersuurpujottelucupin sekä sijoittui maailmancupin kokonaiskilpailussa toiseksi ja syöksylaskucupissa kolmanneksi.
Kaudella 2022-2023 hän voitti Killingtonin suurpujottelun ja oli Semmeringin toisessa suurpujottelussa toinen. Kranjska Goran jälkimmäisessä suurpujottelussa hän sijoittui kolmanneksi.St. Antonin ensimmäisessä supersuurpujottelussa hän sijoittui kolmanneksi ja voitti jälkimmäisen supersuurpujottelun. Kronplatzin ensimmäisessä suurpujottelussa hän sijoittui toiseksi. Courchevelin / Méribelin MM-kilpailuissa 2023 hän oli suurpujottelussa neljäs, supersuurpujottelussa kuudes ja syöksylaskussa yhdeksäs. Kvitfjellin supersuurpujottelussa hän sijoittui kolmanneksi. Soldeun maailmancupfinaalissa hän oli syöksylaskussa kolmas ja voitti supersuurpujottelun. Hän voitti supersuurpujottelucupin sekä sijoittui maailmancupin kokonaiskilpailussa ja suurpujottelucupissa toiseksi.
Muuta
Lara Gut-Behrami puhui lapsena sujuvasti äitinsä kieltä italiaa ja ranskaa ja opetteli sittemmin myös saksan ja englannin. Hän näytteli hiihtäjää Niccolò Castellin ohjaamassa, vuonna 2012 valmistuneessa elokuvassa Tutti giu, joka voitti parhaan elokuvan palkinnon Kitzbühelin elokuvajuhlilla. Hän avioitui jalkapalloilija Valon Behramin kanssa heinäkuussa 2018. Lara Gut-Behramin pikkuveli Ian Gut on edustanut alppihiihdossa Liechtensteinia. Heidän isänsä Pauli Gut kilpaili myös alppihiihdossa ja on vuodesta 2009 toiminut Gut-Behramin valmentajana.
Amrita Sher-Gil
Amrita Sher-Gil (30. tammikuuta 1913 Budapest – 5. joulukuuta 1941 Lahore) oli merkittävä unkarilais-intialainen taidemaalari. Häntä on pidetty yhtenä merkittävimmistä avant-garde taiteilijoista ja Intian nykytaiteen perustajana.
X58
X58 on Intelin emolevypiirisarja. Piirisarjan koodinimi oli tylersburg. Uutena ominaisuutena piirisarjassa on QuickPath Interconnection väylä sekä tuki kolmekanavaisille DDR3 keskusmuisteille. Piirisarja tukee Nehalem suorittimia jolloin aikaisemmista piirisarjoista poiketen muistiohjain on siirretty emolevyltä suorittimelle. Piirisarja tukee ensimmäisenä Intelin julkaisemana emolevypiirisarjana NVIDIAn SLI liitäntää.
Amrita Sher-Gil
Elämänvaiheita
Amrita Sher-Gilin isä oli sikhiaristokraatti Umrao Singh Sher-Gil Majithia ja äiti Marie Antoniette Gottesmann, Unkarin juutalainen oopperalaulaja.
Sher-Gilin lahjakkuus huomattiin jo lapsuudessaan. Hän aloitti piirtämisen ja maalaamisen jo lapsena pyytäen perheen palvelijoita malleikseen. Lapsuuttaan Sher-Gil luonnehti yksinäiseksi ja aloittaneensa silloin koko elämänsä mittaisen sisäisen äänensä tutkimisen.
Amritan äiti palasi tyttärensä kanssa Eurooppaan, Italiaan, vuonna 1924. Katolisessa tyttökoulussa Sher-Gil ei viihtynyt sen ankaran kurin takia, mutta hän pääsi kouluaikana näkemään italialaisten renessanssimestareiden teoksia, jotka innostivat hänet maalaustaiteeseen. Hänen kapinallisuutensa vallitsevia totuuksia kohtaan nousi pinnalle ja hän julisti koulussa olevansa ateisti.
Vuonna 1929 Sher-Gil lähti Pariisiin opiskelemaan maalaustaidetta. Opiskelupaikkana oli École National des Beaux-Arts. Hän oli vain 16-vuotias. Hän maalasi tuolloin omakuvia ja muotokuvia ystävistään. Ranskassa vallitsi tuolloin maalaustaiteessa akateeminen realismi ja se vaikutti hänen taiteeseensa. Hän ihaili erityisesti Suzanne Valadonia. Pariisin vuosinaan hän osallistui aktiivisesti seuraelämään ja hänellä oli rakkaussuhteita naisten ja miesten kanssa. Hänen maalauksensa herättivät huomiota ja vuonna 1933 niitä oli esillä Grand Salon de Parisissa. Shrer-Gil oli nuorin ja ainoa aasialainen taiteilija joka sai kyseisen kunnian.
Boheemielämä ja taideopiskelu kestivät viisi vuotta ja Sher-Gil palasi Intiaan. Nyt hänen maalauksensa olivat täysin intialaisia niin aiheiltaan kuin sielultaan. Hän kuvasi köyhiä maalaisia ja kerjäläisiä. Vuonna 1937 hän teki maalausmatkan Etelä-Intiaan ja matka selvensi hänen maalaustyyliään.
25-vuotiaana Sher-Gil yllätti perheensä iloisesti ilmoittamalla menevänsä naimisiin. Puolisosta perhe ei tosin ollut iloinen. Sulhanen oli äidille sukua, hän oli unkarilainen lääkäri Victor Egan. Avioliitto solmittiin Unkarissa vuonna 1938. Sher-Gil sanoi, että tunsi itsensä heikoksi ja tarvitsi itselleen aviomiehen pitämään hänestä huolta.
Aviopari palasi Intiaan vuonna 1939. Vuonna 1941 Sher-Gilin terveys heikkeni ja nykyään arvellaan, että kuolema johtui hänelle tehdyn abortin jälkiseurauksista.
Arvioita elämäntyöstä
Intian hallitus on julistanut Amrita Sher-Gilin töiden olevan kansallisaarteita. Valtaosa hänen töistään on esillä Intian kansallisessa modernin taiteen galleriassa. Toisaalta kansallismielisesti ajattelevat intialaiset ovat moittineet häntä siitä, että hänen töissään ei näy merkkiäkään Intian itsenäisyystaistelusta.
Nykyään hänen värikkäitä ja eloisia maalauksiaan pidetään klassikkoina sekä Intian että Euroopan taiteessa.
Steve Reich: Triple Quartet
Steve Reich: Triple Quartet on yhdysvaltalaisen jousikvartetti Kronos Quartetin, Dominic Frasca, Alan Pierson ja Ossia ensemblen albumi, joka julkaistiin vuonna 2001 levymerkillä Nonesuch Records. Levyllä kuullaan yhdysvaltalaisen Steve Reichin sävellyksiä.
Kappaleet
Kaikki sävellykset Steve Reich.
Seikkisrock
thumb|Kärpässammakko Seikkisrock on vuodesta 1999 asti järjestetty lasten kaksipäiväinen rockfestivaali Turun Seikkailupuistossa. Festivaalin ohjelmiston pääpaino on musiikilla, lisäksi tarjolla on muun muassa käsityö- ja taidetyöpajoja, näytelmiä, sirkusta, taikureita ja tanssijoita ja mm. pomppulinna. Tapahtumassa on mukana myös kansalaisjärjestöjä, jotka esittäytyvät lapsille omassa "maailmankylässään" kestävän kehityksen ja suvaitsevaisuuden teemoilla. Seikkisrock pidetään kesäkuun alussa koulujen loppumisen jälkeen, viikolla 23.
Taustaa
Tapahtuman perustivat Anneli Perkiö, Petri Katajarinne, Jani Pihlajamaa ja Jouni Lehtiranta vuonna 1999.
Tapahtumassa ovat kuluneiden vuosien aikana olleet esiintymässä lukuisia lastenmusiikin eturivin artisteja ja erikoisvieraita, muun muassa: Kengurumeininki, Rokki-Kokki, SukkaShokkiSakki, HattiWatit, Jacques Umbrella, Jussi Raittisen Jussi and The Boys, Mikko Alatalo, Piirpauke, Herra Heinämäen lato-orkesteri, Loiskis-orkesteri, taikurit Pete Poskiparta ja Aaro Sorva, Marionettiteatteri Mundo, merirosvoyhtye Los Piratos, rytmiorkesteri Purkkiorjat, Moottörin Jyrinä, Apan Anders, Tomu ja Romu, Jukebox, M.A. Nummisen ja Pedro Hietasen Gommi ja Pommi, Pellekaija Pum, Pelle Positiivi ja Pelle Miljoona. Lisäksi mukana ovat olleet useat eri lapsiyhtyeet sekä sirkus-, musiikki- ja teatteriryhmät.
Tapahtumaa järjestää turkulainen Lasten- ja nuortenkulttuuriyhdistys Vilperi ry yhteistyössä Turun kaupungin nuorisoasiankeskuksen alaisen Seikkailupuiston kanssa. Humanistinen ammattikorkeakoulu HUMAK kulttuurituottajaopiskelijoineen on myös merkittävä kumppani. Seikkisrockin tärkeimpiä arvoja ovat lasten kulttuuri- ja taidekasvatus ja sitä kautta monipuoliset, kannustavat ja osallistavat elämykset, joita lapset voivat kokea yhdessä läheistensä kanssa.
Seikkisrockin merkittävimmät rahoittajat ovat viime vuosina olleet Opetusministeriö, Taiteen keskustoimikunta ja Turun kaupunki.
The Story of Moondog
The Story of Moondog on yhdysvaltalaisen Moondogin albumi, joka julkaistiin vuonna 1957 levymerkillä Prestige Records.
Kappaleet
Kaikki kappaleet säveltänyt Louis Hardin.
Miguel Sanz Sesma
pienoiskuva Miguel Sanz Sesma (s. 16. syyskuuta 1952, Corella, Navarra) on espanjalainen Union del pueblo Navarron poliitikko. Hän on toiminut Navarran aluehallituksen puheenjohtajana vuodesta 1996 vuoteen 2011 asti. Sanz toimi myös puolueensa puheenjohtajana 1997-2009.
West Wing
West Wing (The West Wing) on Yhdysvaltain presidentin kanslian henkilökunnasta ja valtakunnan politiikasta kertova kuvitteellinen mutta hyvin aiheeseen perehtynyt draamasarja. Yhtä pääosaa, demokraattien presidentti Jed Bartletia, näyttelee Martin Sheen. Sarja käynnistyi Yhdysvalloissa vuonna 1999, ja sitä tehtiin seitsemän tuotantokautta aina vuoteen 2006. Jaksoissa kommentoitiin ajankohtaisia teemoja, ja sarjan nähtiin ottavan epäsuorasti kantaa republikaanipresidentti George W. Bushin toimiin Valkoisessa talossa. West Wing voitti useita Emmy-palkintoja.
Sarjan mainoslause on ”''Right place. Right time. Right man.''”.
Suomessa sarjaa on nähty kaikki seitsemän tuotantokautta Nelosella. Sarjaa on myös esitetty SuomiTV:llä.
Final Fight (pelisarja)
Final Fight on Capcomin tekemä Beat 'em up pelisarja. Yhtiö julkaisi pelisarjan ensimmäisen pelin joulukuussa 1989. Pelin hahmot ovat myöhemmin esiintyneet Capcomin toisessa pelisarjassa Street Fighterissa.
Punaperätasku
Punaperätasku (Oenanthe xanthoprymna) on kivitaskun Lähi-idässä elävä sukulainen. Laji on jaettu kahtia punaperätaskuun ja persiantaskuun (Oenanthe chrysopygia) vuonna 2003.
Tuntomerkit
Linnun pituus on noin 14,5 cm ja siipien kärkiväli noin 26 cm. Keväinen juhlapukuinen koiras on yläpuolelta pääosin tummanharmaa, alapuolelta valkoinen, pyrstönkärjestä, naamasta ja kurkusta musta, ala- ja yläperästä sekä pyrstön tyvestä oranssi, ja sillä on kapea vaalea silmäkulmajuova. Naaras on himmeämmän värinen.
Elinympäristö
Punaperätasku asuu vuoristojen karuilla, paljailla kivikko- ja kalliorinteillä aina neljän kilometrin korkeuteen saakka. Talvehtimisseuduilla se viihtyy kuivilla pensaikkoisilla seuduilla.
Lisääntyminen
Punaperätasku tekee pesänsä maakoloon, kiven alle, rakennuksen onkaloon, tai joskus vanhaan mehiläissyöjän pesään. Naaras munii neljästä kuuteen munaa, joita se hautoo 13 päivää. Molemmat emot ruokkivat ja hoitavat poikasia. Pesii tavallisesti kahdesti kesän aikana. Pesintä tunnetaan puutteellisesti.
Ravinto
Laji on pääasiassa hyönteissyöjä, jolle kelpaavat myös muut selkärangattomat.
Harri Helenius
Harri Helenius on Bass'n Helen -yhtyeen keulahahmo ja säveltäjä. Hän toimii myös Aikamedian musiikkipäällikkönä, Nuorten kesä-festivaalin projektipäällikkönä sekä yrittäjänä Medusa Production Oy:n tiimoilta. Hän on syntynyt Nokialla, mutta asuu perheensä kanssa nykyisin Hausjärvellä. Hän on myös ollut Kristillisdemokraattien ehdokkaana kunnallisvaaleissa.
Melonta olympialaisissa
Melonta on ollut olympialaisten kilpailuohjelmassa virallisena lajina vuodesta 1936 lähtien. Vuonna 1924 melonta oli olympialaisissa näytöslajina. Koskimelonta on ollut ohjelmassa ensimmäistä kertaa vuonna 1972, ja yhtäjaksoisesti se on ollut olympiaohjelmassa vuodesta kesäolympialaisista 1996 lähtien. .
Menestyneimmät maat olympialaisten melonnassa ovat Saksa, Neuvostoliitto ja Unkari. .
Hunger (vuoden 2008 elokuva)
Hunger (Suomessa televisioesityksessä Nälkä) on Steve McQueenin ohjaama elokuva vuodelta 2008.
Elokuva perustuu tositapahtumiin IRA-aktivisti Bobby Sandsin nälkälakosta. Tapahtumien ajankohta on 1980-luku. Pohjoisirlantilaisessa vankilassa puhkeaa kapina, kun vangit haluavat saada poliittisen vangin aseman. Sands, jota näyttelee Michael Fassbender, organisoi nälkälakon ja on itse ensimmäinen lakkoileva. Hänen motiivinsa tulevat esiin hänen keskustelussaan papin kanssa.
Elokuva on monessa suhteessa rinnakkainen McQueenin vuonna 2013 valmistuneelle useita palkintoja saaneelle elokuvalle 12 Years a Slave. Ne lähestyvät länsimaissa sallittua väkivaltaa historian kautta. Elokuvassa käytetään runsaasti lähes sietokyvyn ylittäviä lähikuvia. Elokuva lähtee kriitikko Leena Virtasen mukaan kuvasta, sillä McQueen on alkujaan kuvataiteilija ja tehnyt kokeellisia elokuvia. Sen äänimaailma on niukka. Keskustelu papin kanssa elokuvan keskivaiheilla on 17 minuutin mittainen ja tehty yhtenä ottona, jonka aikana kamera ei liiku.
Malajalamilainen kirjaimisto
Malajalamilainen kirjaimisto on malajalamin kielen kirjoittamiseen käytetty kirjoitusjärjestelmä. Kirjaimisto eriytyi Chola-dynastian aikana käytetystä grantha-kirjaimistosta 1200-luvulla ja saavutti nykyisen muotonsa 1800-luvun lopulla. 1970- ja 1980-luvuilla kirjaimistoa uudistettiin säännönmukaisemmaksi painamisen helpottamiseksi.
Kirjaimisto on tyypiltään abugida, mikä tarkoittaa, että yksi kirjain kuvaa pääsääntöisesti konsonantista ja sitä seuraavasta vokaalista muodostuvaa tavua. Kirjaimistoon kuuluu 36 konsonanttia ja 13 vokaalia, ja sitä kirjoitetaan vasemmalta oikealle. Malajalamin kielen lisäksi kirjaimistoa käytetään myös joidenkin Keralan vähemmistökielien, kuten irulan, kurichiyan, paniyan ja ravulan kirjoittamiseen.
Historia
pienoiskuva|Esimerkki uudistetusta malajalamin oikeinkirjoituksesta. Vasemmalla on vanhan oikeinkirjoituksen mukainen ligatuurimuoto ja oikealla uudistettu, erillisellä vokaalimerkillä kirjoitettu muoto. Vanhin säilynyt malajalaminkielinen teksti on noin vuodelta 830. Se on kirjoitettu brahmi-kirjoituksesta kehittyneellä vaṭṭeḻuttŭ-aakkostolla, joka oli malajalamin ensimmäinen aakkosjärjestelmä. Lounais-Intiaan levisi 700- tai 800-luvulla Chola-dynastiasta peräisin oleva, niin ikään brahmi-kirjoituksesta periytyvä grantha-aakkosto. Uusi kirjaimisto sovitettiin malajalamin ja tulun kirjoittamiseen, ja 1200-luvulle mennessä granthasta oli muodostunut malajalamilainen kirjaimisto. Nykyisen muotonsa kirjaimisto sai 1800-luvulla.
Nykyisin kirjaimistoa käytetään malajalamin kielen lisäksi pääasiallisena kirjoitusjärjestelmänä kurichiyan, mannanin ja allarin kielissä. Sitä käytetään tamililaisen tai kannadalaisen kirjaimiston ohella myös irulan, paniyan, betta kurumban, ravulan ja kudiyan kirjoittamiseen.
Peruskonsonantit
Konsonanttimerkki yksinään edustaa malajalamilaisessa kirjaimistossa ja muissa abugida-kirjoitusjärjestelmissä konsonantin ja sitä seuraavan perusvokaalin yhdistelmää. Malajalamin perusvokaali on a, joten esimerkiksi suomen k:ta vastaava kirjain ക äännetään sellaisenaan. Perusvokaalin puuttuminen merkitään puoliympyrän muotoisella viramalla (malajalamiksi candrakkala), esim. ക് k.
Kirjain ന na vastaa sanan alussa dentaalista nasaalia ja muualla alveolaarista nasaalia. Geminaatan nn äännearvo voi olla joko dentaalinen tai alveolaarinen  sanasta riippuen. Kahdennettu റ ṟa äännetään pitkänä t-äänteenä.
Itsenäiset konsonantit
pienoiskuva|Kivitaulu [[Kochi (Intia)|Kochin esikaupunkialueella.]]
Anusvaram ja visargam
Tavun päättävä m (malajalamiksi anusvāram) ja tavun päättävä ḥ (malajalamiksi visargam) eivät esiinny koskaan itsenäisinä, vaan ne liitetään aina edeltävään kirjaimeen.
Konsonanttiyhdistelmät
Malajalamilaisessa kirjaimistossa on paljon konsonanttiyhdistelmiä, joilla on oma merkkinsä. Jotkin konsonantit yhdistetään ligatuuriksi ja osa voidaan kirjoittaa allekkain. Jälkimmäinen konsonantti voidaan myös joissakin tapauksissa liittää vokaalimerkin tavoin edeltävän konsonantin edelle tai sen jälkeen. Uudistetussa ortografiassa osa ligatuureista on muutettu säännönmukaisiksi kahden konsonantin yhdistelmiksi, joko merkitsemällä edeltävä konsonantti viramalla (esim. സ്‌ക ska) tai käyttämällä itsenäistä vokaalitonta muotoa (esim. ൻമ nma). Osaa konsonanttiyhdistelmistä ei voi päätellä kirjoitusasusta, vaan ne pitää tuntea erikseen. Esimerkiksi ങ്ക ṅka on ligatuuri kirjaimista ങ് ṅ ja ക ka.
Konsonanttiyhdistelmän jälkimmäisenä osana kirjaimet യ ya, ര ra ja വ va merkitään vokaalien tapaan lisäyksellä edeltävään konsonanttiin.
Monet malajalamilaisista konsonanttiyhdistelmistä muodostetaan kirjoittamalla jälkimmäinen konsonantti edeltävän alle. Kirjaimella ല la on konsonanttiyhdistelmän jälkimmäisenä osana tavanomaisesta poikkeava ulkoasu, joka muistuttaa tamilin la-kirjainta ல.
Monissa yhdistelmissä peräkkäiset konsonantit kirjoitetaan yksinkertaisesti peräkkäin yhteen ilman viramaa.
Geminaatta ilmaistaan malajalamilaisessa kirjaimistossa konsonanttikirjaimen kahdentamisella, ja useilla konsonanteilla on kahdennettuna oma ligatuurimuotonsa. Joissakin tapauksissa konsonantin kahdentaminen ilmaistaan kolmiolla kirjaimen alapuolella.
Vokaalit
pienoiskuva|Sana ”malajalam” (malayāḷam) malajalamilaisilla kirjaimilla kirjoitettuna. Tavun alussa esiintyvät vokaalit kirjoitetaan erillisinä kirjaimina. Konsonanttialkuisissa tavuissa sitä vastoin vokaali ilmaistaan konsonanttimerkkiin tehtynä lisäyksenä, joka sijoittuu joko konsonantin jälkeen, sitä ennen tai sen molemmin puolin. Vokaalia a ei merkitä erillisellä merkillä, vaan sen katsotaan seuraavan jokaista konsonanttia, jonka yhteyteen ei ole liitetty muuta vokaalia tai erillistä merkkiä vokaalin puuttumisesta. Alla olevassa taulukossa on esitetty malajalamilaisen kirjaimiston vokaalit ja diftongit sekä itsenäisinä merkkeinä että konsonantin ക (ka) yhteydessä.
Malajalamin kielessä esiintyy lisäksi neutraalivokaali ŭ, jolla ei ole omaa itsenäistä merkkiä. Äänne esiintyy yleensä sanan lopussa ja se voidaan merkitä joko puoliympyrällä, esim. ക് (k), tai vokaaliin u liitetyllä puoliympyrällä, esim. കു് (kŭ). Puoliympyrämerkki on sama, jota käytetään ilmaisemaan vokaalin puuttumista; toisin sanoen ക് k voidaan ääntää sanasta riippuen joko tai. Osittain tämä monikäsitteisyys ratkeaa kirjoittamalla puhtaat konsonantit niiden itsenäisillä muodoilla (cillakṣaram) ja käyttämällä puoliympyrää ŭ-vokaalin merkitsemiseen; esimerkiksi itsenäiseen ൻ-konsonanttiin päättyvä sana മനുഷൃൻ manuṣr̥n eroaa ääntämykseltään puoliympyrällä kirjoitetusta sanasta മനുഷൃന് manuṣr̥nŭ.
Standardointi
Kansainvälisessä kirjaimistostandardissa ISO 15924:ssa malajalamilaisen kirjaimiston numero on 347 ja kirjainkoodi ”Mlym”.
Malajalamilaiset kirjaimet sijoittuvat Unicoden lohkoon 0D00–0D7F. Lohko sisältää malajalamilaiset konsonantti- ja vokaalimerkit, itsenäiset konsonanttimuodot sekä vanhat malajalamilaiset numerot, jotka on nykykäytössä korvattu arabialaisilla numeroilla. Lisäksi lohko sisältää sanskritinkielisissä lainasanoissa aiemmin käytetyt vokaalimerkit ൠ r̥̄, ഌ l̥ ja ൡ l̥̄. Unicode-lohkon rakenne perustuu Intian kansallisen merkistökoodausstandardin ISCII-1988:n määritelmään.
Konsonanttien itsenäiset muodot (cillakṣaram) lisättiin erillisiksi merkeiksi Unicoden versioon 5.1. Tätä ennen puhdas konsonantti merkittiin viramalla ja näkymättömällä kontrollimerkillä.
Pihlaja (laulaja)
Pihlaja (oikealta nimeltään Titta Pihlajamaa ) on suomalainen tamperelais-helsinkiläinen laulaja-lauluntekijä.
Hänen läpimurtokappaleensa ”Picasso” ja ”Pojat” ovat ylittäneet kultarajan Spotifyssa. Pihlaja oli myös ehdolla vuoden tulokkaaksi Emma-gaalassa vuonna 2021. Hän levyttää Sony Music Finlandille.
Bend
Bend on kaupunki Deschutesin piirikunnassa, Oregonin osavaltiossa, Yhdysvalloissa. Kaupungin väkiluku oli vuoden väestönlaskennassa 76 639, joka tekee siitä Keski-Oregonin suurimman kaupungin. Kaupungin pormestarina toimii nykyisin Casey Roats.
Edward Howard
Edward Howard on seuraavien henkilöiden nimenä:
Erlotinibi
Erlotinibi (kauppanimi: Tarceva) on syöpätautien hoidossa käytettävä lääke, epidermaalisen kasvutekijän reseptorin estäjä. Lääkettä määrätään ei-pienisoluiseen keuhkosyöpään ja lisäksi gemsitabiinin kanssa etäpesäkkeiseen haimasyöpään. Sitä käytetään 25, 100 tai 150 mg:n tabletteina.
Erlotinibiä markkinoivat Yhdysvalloissa Genentech ja OSI Pharmaceuticals, muualla Roche.
Vuosina 2001–2003 tutkittiin 731 potilasta, joiden edennyt ei-pienisoluinen keuhkosyöpä oli jatkanut etenemistä aiemmasta kemoterapiasta huolimatta. Erlotinibiä saaneiden potilaiden eloonjäämisen mediaani oli 6,7 kuukautta ja plaseboa saaneiden potilaiden 4,7 kuukautta. Yhden vuoden kohdalla oli edelleen elossa 31 % erlotinibiä ja 22 % plaseboa saaneista potilaista.
X Persei
X Persei on suurimassainen röntgenkaksoistähti Perseuksen tähtikuviossa. Sen toinen komponentti on pulsari 4U 0352+30, jonka pyörähdysaika on noin 837 sekuntia, ja toinen on B0V-spektriluokan tähti. Ne ovat 0,7–1,3 kiloparsekin etäisyydellä Maasta.
Katolinen kirkko Japanissa
Organisaatio ja jäsenmäärä
Katolinen kirkko Japanissa on jakautunut 16 hiippakuntaan, joihin kuului vuoden 2017 lopussa yhteensä 859 seurakuntaa. Tuolloin katolisia oli maassa noin 536 000, 0,42% väestöstä.
Ignatius Ayau Kaigama
Ignatius Ayau Kaigama (s. 31. heinäkuuta 1958) on nigerialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi 6. kesäkuuta 1981 ja nimitettiin Jalingon hiippakunnan johtoon 3. helmikuuta 1995. Piispaksi konsekroinnin suoritti 23. huhtikuuta Patrick Francis Sheehan, jota avustivat Gregory Obinna Ochiagha ja Athanasius Atule Usuh.
Kaigama sai 14. huhtikuuta 2000 nimityksen Josin arkkipiispaksi.
Anssi Tiittanen
Yhtyeessään laulajana ja kitaristina toimiva Tiittanen on julkaissut soololevyn Veren perintö (Aikamedia 2008) sekä Anssi Tiittanen & Kantrisydän (Aikamedia 2013).
Varsinaisessa ammatissaan Anssi Tiittanen toimii helluntaiseurakuntien viikkolehden Ristin Voiton toimituspäällikkönä.
Think twice
Anssi Tiittanen perusti Think twice -gospelyhtyeen Jami Suhosen ja Joona Ryödin kanssa vuonna 1994. Yhtye esiintyi vuoteen 2008 saakka. Think twicen tuotannossa Tiittasen tunnetuimpia sävellyksiä ovat Anssi Tiittanen profiloitui Think twicessa tunnelmallisten, hitaiden kappaleiden säveltäjänä ja tulkitsijana. Think twicen lopetettua toimintansa Tiittasen tuotanto on pysynyt countryyn ja folkiin vivahtavassa gospelmusiikissa.
Enkeli
Anssi Tiittasen tunnetuin sävellys on Enkeli Think twicen albumilta Taivas (1998). Kappaleen on yhtyeen lisäksi levyttänyt yhdeksän eri solistia tai ryhmää. Think twicen ohella laulun tunnetuimman tulkinnan on tehnyt Laura Pakarinen albumille Kaduilla tuulee (Aikamedia 2003), jolle Anssi Tiittanen teki myös muita sävelmiä.
Työ toimittajana
Anssi Tiittanen perusti Jooram Mäkisen kanssa radikaali.net -internetsivuston vuonna 2000. Hän on ollut perustamisesta lähtien sivuston pääkirjoitustoimittaja ja kolumnisti. Tiittanen toimi vuosina 2005-2006 Päivä Osakeyhtiön julkaiseman Dynamite News -nuorisolehden päätoimittajana. Vuodesta 2006 alkaen Tiittanen on toiminut helluntaiseurakuntien viikkolehden Ristin Voiton toimituspäällikkönä. Lisäksi hän toimii helluntaiherätyksessä erilaisissa luottamustoimissa.
Kure - Yksinäinen susi
Anssi Tiittanen on kirjoittanut pastori, evankelista Markku Tuppuraisen elämäkertakirjan Kure - Yksinäinen susi (Kuva ja Sana 2004). Teosta on vuoteen 2012 mennessä myyty noin 6 000 kappaletta.
Charlotte Dujardin
Charlotte Susan Jane Dujardin CBE (s. ) on brittiläinen ratsastaja ja moninkertainen olympiavoittaja. Hän on voittanut kouluratsastuksessa kaikkiaan kolme olympiakultaa, yhden hopean ja kaksi pronssia: Lontoossa 2012 hän voitti sekä yksilö- että joukkuekilpailun, Rio Janeirosta 2016 tuomisena oli yksilökilpailun kulta ja joukkuekilpailun hopea, ja vuodelle 2021 siirretyistä Tokion olympialaisista hän sai pronssia sekä yksilö- että joukkuekilpailusta. Hänen hevosensa on ollut aiemmissa kilpailuissa Valegro ja Tokion olympialaisissa Gio.
Dujardin on voittanut Valegrolla ratsastaen myös monia MM- (2014 Normandy) ja EM-mitaleja (2011 Rotterdam, 2013 Herning, 2015 Aachen), useimmat kultaisia.
Joulukuussa 2016 Valegro-ratsu (hollanninpuoliverinen ruuna, tallinimeltään "Blueberry" eli suomeksi "Mustikka") jäi 14-vuotiaana eläkkeelle kilpailuista Lontoon Olympia Horse Show:n virheettömäksi luonnehditun esityksen jälkeen. "Haluan päästää hänet (hevosen) eläkkeelle hänen ollessaan huipulla koska hän ei ole minulle mitään velkaa", sanoi Dujardin. Dujardin on tämän jälkeen testannut useita ratsuja Tokion 2020 olympialaisia silmälläpitäen.
EM-kilpailuissa 2019 Dujardinin suoritus joukkuekilpailussa hylättiin, kun hänen hevosensa kyljestä löytyi jälkitarkastuksessa verta, ja tämän seurauksena Iso-Britannia putosi tuloksissa neljänneksi eikä Dujardin saanut osallistua henkilökohtaiseen kilpailuun.
Charlotte Dujardinin ratsatusura alkoi jo 2-vuotiaana. Rahoittaaksen lastensa ratsastusharrastusta hänen isoäitinsä ja vanhempansa hankkivat kehityskelpoisia poneja, joita perhe koulutti kunnes ne voitiin myydä voitolla. Perheellä oli myös muutamia esteratsuja. Grand Prix -luokan kouluhevosella hän pääsi ratsastamaan ensimmäisen kerran 14-vuotiaana. Dujardinin ensimmäinen oma Grand Prix tason kouluratsu hankittiin isoäidiltä saaduilla perintörahoilla. Hän hakeutui 16-vuotiaana brittiläisen kouluratsastaja Carl Hesterin talleille ja työskenteli siellä pitkään palkatta hevostenhoitajana. Hän hoiti ja koulutti myös talliin kuulunutta Valegroa. Hevonen oli ostettu edullisesti, noin 4 600 eurolla Hesterin tallille, koska hevonen ei ollut monien, jopa olympiatason kilpailutuomarin mielestä pystynyt näyttämään riittävää lahjakkuutta tai potentiaalia huippuhevoseksi. Yhdessä Dujardinin kanssa Valegro teki kuitenkin sittemmin ratsastushistoriaa.
Dujardinin elämästä on kirjoitettu ainakin yksi kirja, maaliskuussa 2018 julkaistu englanninkielinen Charlotte Dujardin: The Girl on the Dancing Horse.
Gregory Obinna Ochiagha
Gregory Obinna Ochiagha (31. elokuuta 1931 – 29. joulukuuta 2020) oli nigerialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Umuahian hiippakuntaan 31. heinäkuuta 1960 ja nimitettiin Orlun hiippakunnan johtoon 29. marraskuuta 1980. Piispaksi vihkiminen seurasi 6. tammikuuta 1981. Pääkonsekraattorina toimi paavi Johannes Paavali II, jota avustivat Giovanni Canestri ja Belchior Joaquim da Silva Neto.
Ochiagha jäi eläkkeelle 25. maaliskuuta 2008.
Fahri Korutürk
Fahri Korutürk (3. elokuuta 1903 – 12. lokakuuta 1987) oli turkkilainen merivoimien upseeri, diplomaatti ja maan kuudes presidentti.
Korutürk valmistui kadettikoulusta 1923 ja laivastoakatemiasta 1933. Hän palveli risteilijöillä ja sukellusveneissä ja attaseana Roomassa, Berliinissä ja Tukholmassa. Vuonna 1936 hän osallistui Turkin salmia koskevaan Montreux'n kokoukseen sotilasasiantuntijana. Hänestä tuli vara-amiraali 1950.