cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Emi Nakajima
Emi Nakajima (, s. 27. syyskuuta 1990 Yasu) on japanilainen jalkapalloilija. Hänen pelipaikkansa on keskikenttäpelaaja. Nakajima edustaa seuratasolla INAC Kobe Leonessaa. Hän pelasi Japanin nuorten maajoukkueissa alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2010.Aikuisten maajoukkueessa hän debytoi toukokuussa 2011. Hän voitti Aasian-mestaruuden vuoden 2014 ja vuoden 2018 kilpailuissa. Vuoden 2019 MM-kilpailujen päättyessä Nakajima on pelannut maajoukkueessa 74 ottelua ja tehnyt niissä 14 maalia. MM-kilpailuissa 2019 hän pelasi avauskokoonpanossa Japanin kaikissa neljässä ottelussa.
Richard Benner
Richard Benner (1943 – 2. joulukuuta 1990) oli yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja ja -käsikirjoittaja. Hänen päätuotantoaan ovat elokuvat Outrageous! (1980), Happy Birthday, Gemini (1980) ja Too Outrageous! (1987).
Illinoisissa syntynyt Benner kuoli AIDSin komplikaatioihin Torontossa, Kanadassa vuonna 1990.
Martín López de Córdoba
Martín López de Córdoba oli viimeinen Kastilian kuninkaan Pietari I Julman tukija, joka partisaanien avulla kykeni vastustamaan Henrik II Äpärää. Martín López de Córdoba piti hallussaan Sevillan lähellä Carmonan linnaa, missä oli Pietarin aarteet sekä kaksi kuolleen kuninkaan aviotonta poikaa. Vuonna 1371 Henrik II oli vallannut koko maan ja tajuttuaan tilanteensa epätoivoisuuden Martín López de Córdoba suostui antautumaan. Antautumisen ehtona oli hänen ja Pietari I Julman poikien vapaa pääsy ulkomaille. Sopimusta kuitenkin rikottiin räikeästi ja ranskalaisia joukkoja komentanut Bertrand du Guesclin vangitsi miehet ja teloitutti heidät. Bertrand, joka itse oli petollisin lupauksin houkutellut Pietari I Julman kuolemaan sanoi López de Córdoballe: "Enkö minä varoittanut sinua, että vastarintasi johtaa tähän", mihin vanki vastasi:"Parempi kuolla laillani uskollisena, kuin elää petturina niin kuin sinä".
Jarmo Rissanen
Jarmo Rissanen (s. 6. heinäkuuta 1979) on suomalainen maantiepyöräilijä ja triathlonisti.
Rissanen sijoittui MM-kilpailujen aika-ajossa 59:nneksi Stuttgartissa 2007 ja 61:nneksi Mendrisiossa 2009. Aika-ajon Suomen-mestaruuden hän on voittanut 2009. Lisäksi hän on saanut SM-hopeaa 2005, 2006, 2007, 2010 ja 2012 sekä pronssia 2008 ja 2013. Hän voitti Saaremaa Velotour -kilpailun viidentenä etappina ajetun aika-ajon 2007.
Rissanen voitti triathlonin täysmatkan SM-kultaa vuonna 2017. Duathlonin (juoksu+pyöräily) pitkän matkan MM-kisoissa hän sijoittui seitsemänneksi vuonna 2017 ja yhdeksänneksi vuonna 2018.
Luettelo Formula 1 -valmistajien maailmanmestareista
Tämä on luettelo Formula 1 -sarjan valmistajien maailmanmestareista. Valmistajien F1-mestaruudesta on kilpailtu vuodesta 1958 lähtien. Eniten mestaruuksia on Ferrarilla, kuusitoista.
Petri Johansson
Petri Olavi Johansson (s. 6. syyskuuta 1959, Lahti) on suomalainen näyttelijä. Hän kävi keskikoulun, jatkoi sieltä Lahden kauppaopistoon vuosiksi 1977–1979 ja opiskeli Teatterikorkeakoulussa 1979–1983. Johanssonilla on tytär Aino ja poika Olli Johansson yhdessä puolisonsa näyttelijä Leena Rapolan kanssa.
Filmografia
'Kuinka myöhään valvoo blues.(elokuva)2014
Buddha Air
thumb|Buddha Airin [[ATR 72|ATR 72-500, Tribhuvanin kansainvälisellä lentoasemalla Kathmandussa.]] Buddha Air on nepalilainen lentoyhtiö, joka lentää pääosin kotimaan lentoja. Yhtiön kotikenttä on Tribhuvanin kansainväliseltä lentoasema Kathmandussa.
Lentoyhtiön pienkone Beechcraft 1900D syöksyi maahan 25. syyskuuta 2011. Onnettomuudessa kuolivat koneessa olleet 19 ihmistä, joista 16 oli matkustajia.
Alexandra Nice
Nice muutti 19-vuotiaana Yhdysvaltoihin ja opetti työkseen yhdysvaltainpuolalaisille lapsille puolan kieltä. Hän vaikutti pornoalalla vuosina 1995–2004 ja on nyt vetäytynyt Boca Ratoniin, Floridaan. Yhteensä hän on esiintynyt yli kahdessasadassa pääasiassa hardcore-tyylisessä pornoelokuvassa ja Penthousen sivuilla.
Berrienin piirikunta (Michigan)
Berrienin piirikunta on Yhdysvaltojen Michiganin osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 154 316 vuonna 2020. Piirikunnan hallintokeskus on St. Josephin kaupunki. Piirikunta on perustettu vuonna 1829.
Lehtojensuojelualue
Lehtojensuojelualue on Suomessa yksityisen tai valtion tai kunnan maille perustettu suojelualue, jonka tarkoitus on suojella Suomessa harvinaista rehevää lehtoluontoa. Lehtojensuojelualueita alettiin perustaa vuonna 1992. Niiden pinta-ala on valtion mailla yhteensä 13 km². Lehtojen suojelualueita ryhdyttiin suunnittelemaan jo 1980-luvulla. Aloitteen teki Suomen luonnonsuojeluliitto 1980. Sen jälkeen Varsinais-Suomen luonnonsuojelupiiri aloitti asiaan kuuluvat suunnitelmat maakunnassaan. Sitten Metsähallitus laajensi tällaisia kartoituksia. Vuodesta 1985 vuoteen 1988 ympäristöministeriön toimesta käsiteltiin näitä selvityksiä. Tämän jälkeen suunnitelman piiriin kuuluvien maanomistajien kanssa neuvoteltiin asiasta ja asioita hoitivat lääninhallitukset ja metsäkeskus Tapio. Ennen lehtojensuojelualueiden perustamista hallitus teki periaatepäätöksen lehtojensuojeluohjelmasta 1989.
Lehdoissa elää huomattava osa Suomen metsien uhanalaisista lajeista. Joillakin lehtoalueilla esiintyy erityisiä lajipopulaatioita, jotka ovat rajautuneet varsin pienelle alueelle.
Nana Ichise
Nana Ichise (, s. 4. elokuuta 1997 Tokushima) on japanilainen jalkapalloilija. Hänen pelipaikkansa on puolustaja. Ichise edustaa seuratasolla Mynavi Vegalta Sendai Ladiesia. Hän on pelannut Japanin nuorten maajoukkueissa muutamissa maailmanmestaruuskilpailuissa saavuttaen alle 20-vuotiaiden MM–kilpailuissa 2016 pronssia. Aikuisten maajoukkueessa hän debytoi huhtikuussa 2017. Hän voitti Aasian-mestaruuden vuoden 2018 kilpailuissa. MM-kilpailujen 2019 päättyessä Ichise on pelannut maajoukkueessa 19 ottelua tekemättä niissä maaliakaan. MM-kilpailuissa 2019 hän pelasi avauskokoonpanossa kolmessa Japanin neljästä ottelusta.
Lehtojensuojelualue
Utsjoella sijaitseva Tsieskuljoen lehtojensuojelualue on Suomen pohjoisin lehtojensuojelualue, missä on aluskasvillisuudessa väinönputkea sekä hiirenporrasta ja kotkansiipeä ja muita sanikkaisia. Vanhankosken lehtojensuojelualue sijaitsee lähellä Huittista. Alueela on lahopuita, joissa jotkut lintulajit pesivät. Alueella esiintyviä kasveja ovat tuomi ja linnunsilmä. Siellä esiintyy myös lehtokerttuja ja useita perhoslajeja, kuten hopeatäplät, auroraperhonen ja sinisiipi. Peräpohjolassa Kaihuanvaaran alueella on vanhojen metsien suojelualueen lisäksi lehtojensuojelualue, joka on 13 hehtaarin kokoinen. Alueen suuntaan pääsee sienipolkua pitkin. Alueella on lähteikkö ja siellä esiintyviä harvinaisia kasveja ovat hoikkarölli, lehtotähtimö ja norjanjäkkärä. Puusto on enimmäkseen kuusia, mutta paikoin esiintyy enimmäkseen lehtipuita, muun muassa tuomea.
Lehtojensuojeluohjelman piiriin kuuluvia alueita on enimmäkseen Etelä- ja Lounais-Suomessa ja osa sijaitsee Oulun ja Lapin lääneissä. Valtion mailla olevia lehtojensuojelualueita ovat metsäalueet, jotka ovat nimeltään Vasaikko, Karpanmäki, Karkali ja Sinivuori.
Folke Gräsbeck
Folke Johan Gottfrid Gräsbeck (s. 6. lokakuuta 1956 Turku) on suomalainen pianisti.
Gräsbeck opiskeli pianonsoittoa Turun konservatoriossa Tarmo Huovisen oppilaana 1962–1974 ja Sibelius-Akatemiassa Erik T. Tawaststjernan johdolla 1983–1987. Hän on tehnyt useita opintomatkoja Lontooseen, ja opiskellut siellä Maria Curcio-Diamondin johdolla.
Gräsbeck on toiminut Sibelius-Akatemiassa säestäjänä vuodesta 1983 ja säestyksen lehtorina vuodesta 1985. Hän väitteli tohtoriksi vuonna 2008 tutkielmalla Piano Sibeliuksen nuoruustuotannossa.
Vuonna 1973 Gräsbeck sai ensimmäisen palkinnon Maj Lind -pianokilpailussa. Hänet tunnetaan ahkerana soolokonsertoijana ja säestäjänä. Hän on ollut myös orkesterisolistina useissa Euroopan maissa, esiintynyt Helsingin juhlaviikkojen järjestämissä konserteissa vuodesta 1971 ja toiminut Virossa järjestetyn kulttuurifestivaalin Festum Finnicumin taiteellisena johtajana 1994–1995. Sibelius Korppoossa -festivaalin taiteellinen johtaja hän on ollut vuodesta 2002 lähtien.
Gräsbeck on esiintynyt sellisti Munir Bakiehin kanssa nimellä Duo Finlandia ja esittänyt Beethovenin tuotannon sellolle ja pianolle kokonaisuudessaan Suomessa ja ulkomailla. Lisäksi hän esiintyy lukuisilla levyillä, muun muassa Bluebell-yhtiön julkaisemilla Dmitri Šostakovitš -levyillä ja BIS-levy-yhtiön kokonaislevytyksellä Jean Sibeliuksen nuoruudentuotannosta.
Folke Gräsbeckin isä oli säveltäjä Gottfrid Gräsbeck. Hänen veljensä on viulisti Manfred Gräsbeck ja hänen siskonsa oli sopraanolaulaja Yvonne Gräsbeck. Hänen vaimonsa on kanteletaiteilija ja laulaja Suvi Lehtonen-Gräsbeck.
Kim Kuusi
Kim Olavi Kuusi (s. 28. joulukuuta 1947 Helsinki) on suomalainen säveltäjä ja vuodesta 2011 Teoston hallituksen puheenjohtaja. Hän on koulutukseltaan kauppatieteiden maisteri.
Hän ja hänen yrityksensä Musicmakers Oy on erikoistunut mainosmusiikin tekemiseen. Yritys on alallaan Suomen suurimpia. Kuusi perusti yrityksen Esa Niemisen kanssa 1980. Musicmakersin Tähtitorni-levymerkille levyttivät 1980-luvulla muun muassa Maarit Hurmerinta, Paula Koivuniemi ja Jussi Raittinen. Julkaisuja jatkettiin uudelleen 2000-luvulla Plastinka-levymerkillä, jonka vetäjinä toimivat Kuusen lisäksi Kalle Chydenius, Leri Leskinen ja Vellu Maurola (Slow). Plastinkan nimekkäimpiä artisteja ovat Rajaton, Kemopetrol ja Petteri Sariola.
Kuusi valmistui kauppatieteiden maisteriksi Helsingin Kauppakorkeakoulusta, jossa toimi myös opettajana vuoteen 1975. Opiskelun ohessa Kuusi oli mukana perustamassa Ryhmäteatteria, jonka säveltäjänä ja muusikkona hän toimi 1969–1973. Samaan aikaan hän toimi myös Pihasoittajat-yhtyeessä, jolle hän sävelsi muun muassa Suomea Euroviisuissa vuonna 1975 edustaneen kappaleen ”Viulu-ukko”.
Euroviisumenestyksen kannustamana Kuusi siirtyi aluksi freelance-musiikkituottajaksi Love Recordsiin ja vuosiksi 1978–1979 Finnlevyn kotimaisen tuotannon johtajaksi. Kuusi on toiminut Idols-ohjelman toisen tuotantokauden (2005) päätuomarina. Kuusi sai pitkästä urastaan Elämäntyöpalkinnon Musiikki & Media -tapahtumassa lokakuussa 2017.
Kim Kuusen vaimo on Kustannusosakeyhtiö Otavan myynti- ja markkinointijohtaja Maija Kuusi. Kim Kuusi on vaimonsa kautta myös Laura Närhen isäpuoli. Hänen appensa oli levymoguli Mosse Vikstedt. Hänen veljiään ovat elokuvaohjaaja Janne Kuusi ja juristi Kai Kuusi.
Porvoonjoen vesistö
Vesistöalueen sijainti
Porvoonjoen vesistöalue saa alkunsa Lahden seudulta Salpausselän eteläpuolelta. Vesistön laskukohta sijaitsee uudellamaalla Porvoossa ja sen latva-alueet ulottuvat Päijät-Hämeen eteläosiin.
Vesistöalueen jakovaiheita
Vesistöalueen toisessa jakovaiheessa on seuraavat alueet tai valuma-alueet. Sisennys tarkoittaa luettelossa sitä, että vesistöalue laskee tai yhtyy ylempänä sijaitsevaan vesistöalueeseen. Samalle tasolle sisennetyt vesistöalueet laskevat kaikki yläpuoliseen vesistöalueeseen vastaavassa järjestyksessä niin, että ylin yhtyy lähempänä alajuoksua :
Vesistöalueen maankäyttö
Porvoonjoen valuma-alueen eteläosan vallitsevin maalaji on savi ja yläjuoksulla hieta, hiesu ja moreeni. Noin kolmannekselle valuma-alueen pinta-alasta on peltoja.
Virtaamia
Pukkilan kirkonkylän Naarkoskella valuma-alue on 911 km². Naarkoskella ylivirtaama on 128 m³/s, keskiylivirtaama (MHQ) 75 m³/s, keskivirtaama (MQ) 11,3 m³/s ja keskialivirtaama (MNQ) 2,1 m³/s.
Sivujokia ja järviä
Porvoonjoen suurin sivujoki on Orimattilasta siihen laskeva Palojoki ja suurimmat järvet Mallusjärvi (530 ha), Isojärvi (300 ha) ja Sahajärvi (200 ha).
Luontoarvoja
Porvoonjoen merkittävin vesikuormituslähde ovat yhdyskuntien puhdistetut jätevedet, joiden päästöt näkyvät fosforin ja typen kuormituksessa sekä vesieliöstöllä haitallisen ammoniumtypen pitoisuuksissa, biologisen hapenkulutuksen pitoisuuksissa ja kiintoainepitoisuuksissa. Päivittäin Porvoonjokeen johdetaan 50 000–55 000 kuutiometriä puhdistettuja jätevesiä, joten keskimääräisvirtaamassa noin kuusi prosenttia virtaamasta on jätevesiä ja keskialivirtaamasta 30 prosenttia.
Yhteiskunnan jätevesiä käsitellään eri puolilla valuma-aluetta sijaitsevissa jätevedenpuhdistamoissa.
Kosket
Pääuomassa sijaitsee ainakin neljä koskea:
Ljungskile SK
Ljunskile SK on vuonna 1926 perustettu ruotsalainen jalkapalloseura Ljungskilestä Uddevallan kunnasta.
Seura on pelannut historiansa aikana Ruotsin pääsarjassa Allsvenskanissa vuosina 1997 ja 2008.
Rafael Moreno Valle Rosas
Rafael Moreno Valle Rosas (30. kesäkuuta 1968 – 24. joulukuuta 2018 Santa Maria Coronago, Puebla) oli meksikolainen poliitikko. Hän toimi aiemmin Pueblan osavaltion kuvernöörinä. Moreno Valle sai surmansa helikopterionnettomuudessa, jossa kuoli myös hänen vaimonsa Martha Erika Alonso Hidalgo, joka oli aloittanut Pueblan kuvernöörinä 14. joulukuuta 2018.
Alkaline Trion diskografia
Tämä on yhdysvaltalaisen punk rock-yhtye Alkaline Trio diskografia.
Ivan Patzaichin
Ivan Patzaichin (26. marraskuuta 1949 Crișan – 5. syyskuuta 2021 ) oli romanialainen ratameloja ja moninkertainen olympiavoittaja sekä melontavalmentaja.
Patzaichin kilpaili urallaan viisissä olympialaisissa. Ensimmäisen kerran hän oli mukana Méxicon olympialaisissa 1968. Hän oli kanadalaisyksikön 1000 metrin kilpailun seitsemäs, mutta voitti Serghei Covaliovin kanssa kanadalaiskaksikon 1000 metrin kilpailun. Neljä vuotta myöhemmin Münchenissä Patzaichin voitti 1000 metrin kanadalaisyksikön kilpailun. Hän saavutti samoissa olympialaisissa hopeaa Covaliovin kanssa 1000 metrin kanadalaiskaksikon kilpailussa. Montrealin olympialaisissa 1976 Patzaichin ei saavuttanut mitaleja oltuaan kanadalaisyksikön 500 metrin kilpailussa seitsemäs ja viides 1000 metrin kilpailussa. Moskovassa 1980 hän palasi jälleen mitalikantaan, kun hän voitti olympiakultaa Toma Simionovin kanssa kanadalaiskaksikon 1000 metrin kilpailun ja oli toinen Petre Capustan kanssa 500 metrin kilpailussa. Viimeisen kerran hän oli mukana olympialaisissa Los Angelesissa 1984. Hän kilpaili Simionovin kanssa 500 ja 1000 metrin kilpailussa. He voittivat olympiakultaa pidemmällä matkalla ja olivat 500 metrin kilpailussa toisia.
Patzaichin lopetti kilpauransa vuonna 1984 ja aloitti samana vuonna Dinamo Sports Clubin valmentajana. Kaksi vuotta myöhemmin hänet valittiin Romanian melontamaajoukkueen valmentajaksi ja vuonna 1995 olympiajoukkueen lajivalmentajaksi. Hän osallistui valmentajana viisiin olympialaisiin, ja arvokilpailuissa Romania voitti hänen maajoukkuevalmentajauransa aikana yli sata mitalia. Patzaichin oli vuodesta 1990 myös Romanian olympiakomitean varapuheenjohtaja.
Pirkanmaan Jätehuolto
Pirkanmaan Jätehuolto Oy on 17 kunnan omistama yhtiö, jonka tehtävä on tuottaa kunnille lakisääteisesti kuuluvat jätehuollon palvelutehtävät. Vuonna 1994 perustetun yhtiön perustajakunnat ovat: Tampere, Nokia, Pirkkala, Lempäälä, Kangasala ja Orivesi. Myöhemmin osakkaiksi ovat liittyneet myös Vesilahti, Sastamala, Pälkäne, Juupajoki, Ylöjärvi, Hämeenkyrö, Ruovesi, Ikaalinen, Parkano, Mänttä-Vilppula ja Virrat. Yhtiön palveluverkostoon kuuluu keskitetysti kilpailutettu jätteenkuljetus, paikallisia jäteasemia, aluejätepisteitä ja ekopisteitä sekä Koukkujärven ja Tarasten­järven jätteenkäsittelykeskukset. Lisäksi Repe&Romu-autot kiertävät keräämässä kodin ongelmajätteitä, metalliromua ja sähkölaitteita.
Yhtiön tytäryhtiö Pirkan Putkikeräys Oy tuottaa jätteiden putkikeräys- ja noutopalveluja. Yhtiö on myös vähemmistöosakkaana Tammervoima Oy:ssa ja Ekokumppanit Oy:ssa. Vuonna 2011 perustettu Tammervoima Oy rakentaa hyötyvoimalaitoksen Tarastenjärvelle. Vuonna 2003 perustettu Ekokumppanit Oy tuottaa tiedotus-, neuvonta-, koulutus- ja asiantuntijapalveluja kestävän kehítyksen edistämiseksi.
Pirkanmaan Jätehuolto Oy julkaisee vuosittain Roskakalenteria, jota postitetaan joka vuosi ympäri Pirkanmaata. Kalenterissa lukevat Repen ja Romun kiertoaikataulut ja vuosittaisen kulkureitin.
Gumbostrand
Gumbostrand on Sipoon kylä Suomenlahden rannalla noin 30 kilometriä Helsingin keskustasta itään.
Kylässä sijaitsee vuonna 2012 Hartwallin entiseen patenttikorkkitehtaaseen avattu taide- ja näyttelykeskus Gumbostrand Konst & Form. Kylässä on kolmiopettajainen ruotsinkielinen alakoulu, jonka yhteydessä toimii liikunta- ja kokouskeskus Gumbotalo. Kylässä ja sen edustan saarissa on paljon loma-asutusta.
Gumbostrand tuli 1990-luvun taitteessa tunnetuksi Ior Bockin ja hänen seuraajiensa tekemistä kaivauksista ”Lemminkäisen temppelin” löytämiseksi.
Toma Simionov
Toma Simionov (30. lokakuuta 1955 Caraorman) on romanialainen entinen ratameloja ja kaksinkertainen olympiavoittaja.
Simionov kilpaili urallaan kaksissa olympialaisissa. Hän saavutti Ivan Patzaichinin kanssa olympiakultaa Moskovan olympialaisissa 1000 metrin kanadalaiskaksikon kilpailussa. Los Angelesin olympialaisissa Simionov saavutti Patzaichinin kanssa olympiakultaa 1000 metrin kilpailusta ja hopeaa 500 metrin kilpailussa.
Laakkonen-yhtiöt
Laakkonen-yhtiö on Laakkosen suvun pääosin omistama yhtiöryväs. Joensuussa pääpaikkaansa pitävän konsernin nimi on Kauppahuone Laakkonen Oy ja sen tytäryhtiöitä ovat:
Historia ja omistus
Veljekset Laakkonen Ky syntyi vuonna 1966 isän ja pojan Tauno ja Reino Laakkosen (1932–2005) perustaman Joensuun Autokalusto Ay:n seuraajaksi vuonna 1960. Omistajiksi tulivat veljekset Reino, Erkki ja Yrjö Laakkonen. Erkki Laakkonen myi osuutensa Reino ja Yrjö Laakkoselle vuonna 1980, jolloin hän muutti Kanadaan ja aloitti siellä uuden uran rakennusalan yrittäjänä. Vuonna 1986 yhtiöstä tuli osakeyhtiö, ja veljekset Reino Laakkonen ja Yrjö Laakkonen jakoivat omistusosuudet tasan 50/50.
Vuonna 1995 yhtiössä tehtiin sukupolvenvaihdos, kun Yrjö Laakkonen myi osakkeidensa enemmistön lapsilleen Jyrkille ja Reetalle ja Reino Laakkonen lapsilleen Hannulle, Mikolle ja Päiville. Laakkosen yritysryppään liikevaihto ylitti vuonna 1996 miljardin markan rajan. Vuonna 2002 Yrjö Laakkosen sukuhaarasta tuli enemmistöomistajia, kun Reinon poika Mikko Laakkonen myi osakkeet Yrjö Laakkoselle. Vuonna 2006 luopui Hannu Laakkonen autokauppaosakkuudestaan. Näin Veljekset Laakkonen Oy on täysin Yrjö Laakkosen ja hänen lastensa omistama yhtiö.
Veljekset Laakkonen on aloittanut toimintansa Volkswagen-kauppiaana Joensuun Torikadulla ja levittäytynyt pikkuhiljaa useiden merkkien jälleenmyyjäksi lähinnä Etelä-, Itä- ja Keski-Suomeen. Yhtiö toimii 19 paikkakunnalla ja sillä on 25 autoliikettä; edustettuna on 16 automerkkiä.
Vuonna 2014 päättyneellä tilikaudella Laakkonen-konsernin liikevaihto oli noin 600 miljoonaa euroa ja se työllisti noin 1 300 henkilöä.
Muita omistuksia
Vuonna 1986 Laakkoset hankkivat osake-enemmistön Pohjois-Karjalan Kirjapaino Oy:stä.
Vuonna 1994 Laakkoset ostivat Kytäjän kartanon Hyvinkäältä. Kytäjän kartano on vuonna 2006 tehtyjen yrityskauppojen jälkeen Yrjön ja hänen lastensa Jyrkin ja Reetan omistuksessa.
Laakkosten puoliksi omistama Pohjois-Karjalan Arvopaperi Oy omistaa useita kiinteistöyhtiöitä muun muassa Joensuussa.
Palkintoja
Veljekset Laakkosen Oy:lle myönnettiin vuonna 1995 Valtakunnallinen yrittäjäpalkinto.
Äitienpäivä
thumb|[[Northern Pacific Railway -äitienpäiväkortti vuodelta 1916.]] Äitienpäivä on äitien kunniaksi vuosittain vietettävä juhlapäivä. Sen ajankohta vaihtelee maittain. Sitä vietetään eri päivinä monissa osissa maailmaa, yleisimmin maalis- tai toukokuussa. Suomessa äitienpäivä on toukokuun toisena sunnuntaina, ja se on yksi virallisista liputuspäivistä.
Vuonna äitienpäivää vietetään Suomessa sunnuntaina . toukokuuta.
Monien perheiden perinteeseen kuuluvat esimerkiksi aamiainen äidille vuoteeseen tai itse tehty kortti. Korttien yhteydessä äitiä muistetaan usein äitienpäivärunolla tai -värssyllä. Nykyään myös äitienpäivälounaat ja -brunssit ovat suosittuja. Äideille on perinteisesti kerätty valkovuokkoja. Suomen valtakunnallisessa äitienpäiväjuhlassa tasavallan presidentti myöntää äitienpäivänkunniamerkkejä ansioituneille äideille. Myös isoäitejä usein juhlistetaan äitienpäivänä.
Historia
Toukokuun toiseen sunnuntaihin vakiintuneen äitienpäivän vietto alkoi Yhdysvalloista. Anna Jarvisin äidin kuolema 1905 sai Jarvisin ajattelemaan, ettei yhteiskunta ottanut huomioon äitien asemaa kansakunnan teollistumisen ja lasten kasvatuksessa. Jarvisin ehdotuksesta järjestettiin muistojuhla kaikille äideille Andrewsin metodistikirkossa toukokuussa 1907. Seuraavana vuonna, 10. toukokuuta 1908 vietettiin ensimmäistä ”virallista” äitienpäiväjuhlaa Jarvisin kotikaupungissa Philadelphiassa ja kuutta vuotta myöhemmin, 1914 Yhdysvaltain presidentti Woodrow Wilson julisti äitienpäivän kansalliseksi juhlapäiväksi, jota juhlittaisiin toukokuun toisena sunnuntaina.
Äitienpäivää vietettiin Suomessa ensimmäisen kerran 7. heinäkuuta 1918, mutta vain paikoittain maaseudulla, varmuudella Alavieskassa, Harjavallassa ja Urjalassa sekä kolme viikkoa myöhemmin Korpilahdella. Äitienpäivän toi Suomeen aikoinaan kansakoulunopettajana ja kansanedustajana toiminut Vilho Reima. Seuraavana vuonna juhlittiin jo laajemmin syyskuun toisena sunnuntaina ja sen jälkeen toukokuun kolmantena sunnuntaina vuoteen 1927, jolloin äitienpäivä siirrettiin nykyiselle paikalleen viikkoa aikaisemmaksi. Äitienpäivä vahvistettiin viralliseksi liputuspäiväksi 1947.
Jatkosodassa äitienpäivänä 10. toukokuuta 1942 Suomen asevoimien ylipäällikkö, sotamarsalkka Gustaf Mannerheim myönsi antamallaan päiväkäskyllä kaikille Suomen äideille yhteisesti 4. luokan Vapaudenristin kunniamerkin. Tämän päiväkäskyn painettu kopio on edelleen kehystettynä monien Suomen evankelis-luterilaisten kirkkorakennusten seinällä.
Äitienpäivätilaisuuksien järjestäjinä ovat Suomessa toimineet Kotikasvatusyhdistys ja Väestöliitto.
Bruno Nurmi
Bruno Bernhard Nurmi (2. toukokuuta 1891 Helsinki – 2. huhtikuuta 1940 Mikkeli) oli suomalainen toimittaja ja kirjailija.
Nurmen vanhemmat olivat Keiteleeltä kotoisin ollut vaatturimestari Matti Hiskias Nurmi ja Aino Helena Back. Perhe muutti pian Helsingistä Viipuriin jonne isä Matti perusti vaatturinliikkeen. Bruno kävi Viipurin suomalaista reaalilyseota mutta hän joutui eroamaan koulun 8. luokalta 1912 sairastuttuaan tuberkuloosiin. Nurmi ehti käydä myös kolmen lukukauden ajan Viipurin Musiikinystävien orkesterikoulua opiskellen viulunsoittoa.
Nurmi oli välillä pankkialalla Savo-Karjalan Osake-Pankin Mikkelin konttoriin prokuristina ja varajohtajana 1923–1927 mutta hän palasi sitten lehtialalle toimien Länsi-Savo-lehden toimitussihteerinä 1927–1930. Näihin aikoihin Nurmi teki myös kuuden kuukauden opintomatkan Ranskaan. Viimeksi Bruno Nurmi piti omaa paperikauppaa Mikkelissä. Hänellä oli useita luottamustehtäviä mikkeliläisissä yhdistyksissä; hän oli muun muassa Mikkelin Vähittäiskauppiasyhdistyksen sihteerinä, Saimaan Matkailuvaltuuskunnan edustajana, Mikkelin Sanomalehtimiesyhdistyksen rahastonhoitajana ja Suomen Matkailuyhdistyksen Mikkelin osaston puheenjohtajana.
Talvisodan aikana Nurmi vilustui pahoin Mikkelin pommitusten aikana 5. tammikuuta 1940. Hän kuoli pitkään sairastettuaan huhtikuun alussa 1940 48-vuotiaana.
Nurmen tunnetuin teos on vuonna 1923 julkaistu säveltäjä Richard Wagnerin elämäkerta jonka viimeistelyyn hän sai apua professori Ilmari Krohnilta. Nurmi kirjoitti myös pari huvinäytelmää sekä suomensi saksalaista ja ranskalaista kirjallisuutta.
Tuija Hakkila-Helasvuo
Tuija Kaarina Hakkila-Helasvuo (s. 16. tammikuuta 1959 Hämeenlinna) on suomalainen pianisti.
Hakkila-Helasvuo opiskeli pianonsoittoa Sibelius-Akatemiassa Liisa Pohjolan ja Eero Heinosen johdolla sekä Pariisin konservatoriossa Jacques Rouvier'n ja Theodor Paraskivescon johdolla. Lisäksi hän on opiskellut modernia musiikkia Pariisissa Claude Helfferin johdolla sekä fortepianon soittoa ja vanhoja tyylejä Yhdysvalloissa Malcom Bilsonin oppilaana. Hän on ollut Fulbright-stipendiaattina Columbia Universityssä New Yorkissa.
Hän kirjoitti ylioppilaaksi 1977, suoritti pianodiplomin 1981 ja väitteli musiikin tohtoriksi Sibelius-Akatemiassa 2005. Lisäksi hän on suorittanut lääketieteen opintoja Helsingin yliopistossa 1978–1980.
Hakkila-Helasvuo on toiminut pianonsoiton lehtorina Sibelius-Akatemiassa vuodesta 1987 sekä professorina vuodesta 2014 ja opettaa pianonsoiton lisäksi fortepianon soittoa sekä pitää seminaareja esityskäytännöistä ja esittämisen problematiikasta. Hän on ollut Soiva Akatemia -sarjan taiteellinen johtaja ja Musiikkia linnassa -festivaalin taiteellisena johtajana Hämeenlinnassa.
Hakkila-Helasvuo on esiintynyt useilla kotimaisilla musiikkifestivaaleilla sekä solistina että kamarimusiikkikokoonpanoissa ja vieraillut säännöllisesti orkesterien solistina ympäri Suomea. Kotimaan lisäksi hän on tehnyt vierailuja useimmissa Euroopan maissa, Yhdysvalloissa, Japanissa, Indonesiassa, Afrikassa ja Etelä-Amerikassa. Hän on myös nauhoittanut runsaasti eri maiden radio- ja televisioyhtiöille.
Tuija Hakkila-Helasvuon tuoreimmat levytykset ovat fortepianolla Alballe tehdyt kiitetyt Thomas Byströmin musiikkia sisältävä levy (2006, yhdessä viulisti Sirkka-Liisa Kaakinen-Pilchin kanssa) sekä Lithanderin veljesten musiikkia esittelevä soololevy. Finlandia Recordsille Hakkila on levyttänyt mm. soololevyllisen Maurice Ravelin tuotantoa ja tämän vuosisadan musiikkia, Wolfgang Amadeus Mozartin fortepianosonaattien kokonaislevytyksen kuuden levyn sarjana, Joseph Haydnin huilutriot, Ludwig van Beethovenin sello-fortepianoteosten kokonaislevytys sekä kaksi duo-levyä Anssi Karttusen kanssa tämän vuosisadan musiikkia sellolle ja pianolle. Hän on myös levyttänyt Niccoló Castiglionin musiikkia sveitsiläiselle Divox-yhtiölle.
Tuija Hakkila-Helasvuon puoliso on professori Mikael Helasvuo.
Jutazan piiri
Hallinnollinen keskus on Urussun kaupunkimainen taajama. Sen lisäksi piiriin kuuluu 10 maalaiskuntaa: Absaljamovo, Akbaš, Bairjaka, Bairjaki-Tamak, Dym-Tamak, Jutaza, Karakašly, Staryi Karazirek, Staryje Urussy ja Taš-Kitšu (keskuspaikka Malyje Urussu).
Piirissä on sähkövoimala, rakennustarviketeollisuutta ja kemian tehdas. Maatalous tuottaa viljaa, maitoa ja lihaa. Urussun kautta kulkee Uljanovskin ja Tšišmyn välinen rautatie.
Adiemus: Songs of Sanctuary
Adiemus: Songs of Sanctuary on säveltäjä Karl Jenkinsin Adiemus-projektin ensimmäinen albumi. Se julkaistiin vuonna 1995. Miriam Stockley (laulu) ja Lontoon filharmoninen orkesteri esiintyvät levyn jokaisella raidalla. Karl Jenkins on itse vastuussa sävellyksistä ja laulukielen tyylittelystä. Taustat lauloi Mary Carewe.
Peter Kokljuschkin
Musakatit, sittemmin Easy, perustettiin vuonna 1974. Siinä soittivat Roni Kamras (laulu+kitara), Sami Javne (rummut) ja Christer Nyberg (kitara, koskettimet ja laulu). Easy teki noin neljäsataa keikkaa ja julkaisi vuonna 1979 ainokaiseksi jäänneen vinyylilevyn EASY. EASY teki menestyksekkään comebackin 2013 ja se keskittyy nykyään Eaglesin musiikin esittämiseen, siitä nimi EASY The Eagles Tribute Band. Nykykokoonpanossa soittavat Kokljuschkinnin, Javnen ja Kamrasin lisäksi kaksi nuoremman polven huippukitaristia: Erno Laitinen ja Lauri ”Lappe” Holopainen.
Luokanopettaja
Peter Kokljuschkin valmistui Helsingin Opettajan Koulutuslaitoksesta vuonna 1975. Valmistuttuaan luokanopettajaksi hän opetti seitsemän vuotta Jakomäen ala-asteella musiikkiluokan opettajana. Jakomäessä Petteri alkoi kehittää musiikkiluokkien toimintaa kevyempään, oppilaskeskeisempään suuntaan. ”Elämää juoksuhaudoissa” -kappaleiden sijasta oppilaat saivat laulaa tuttuja päivän populaarikappaleita ja samalla saivat myös harmonikka ja nokkahuilut jäädä unholaan. Oppilaat tutustutettiin sähkösoittimiin, ja kouluun hankittiin sähkökitara, basso ja rummut muun muassa kierrätetyistä kirjoista saaduilla säästöillä.
Vuonna 1989 Kokljuschkinin musiikkiluokka lauloi Pave Maijasen, Hectorin ja Tuomari Nurmion kanssa Ylen tuottamassa Tirlittan-kuunnelmassa. Tätä ennen 1. tammikuuta 1985 musaluokka teki TV1:lle 45 minuutin kestoisen Aikakone-nimisen musikaalin. Musikaalin kappaleet, sovitukset ja käsikirjoitus tehtiin yhteistyössä opettajakollega Ilkka Suviniemen kanssa. Yhteistyö Suviniemen kanssa sai jatkoa 1. maaliskuuta 1986 TV1 lasten ohjelmille tilaustyönä tehdyssä neliosaisessa ”Kippari Kenosen seikkailut” musiikkiseikkailussa. Pääosissa oli muun muassa Pedro Hietanen.
Jakomäestä Kokljuschkin siirtyi Suutarilan ala-asteen musiikkiluokan opettajaksi. Suutarilassa alkoi sitten varsinainen ”musiikkiluokkien vallankumous” Petteri Kokljuschkin ja kollega Pekka Ruuskan johdolla. Musiikkiluokkien opetussuunnitelma meni täysin uusiksi, kun kaikille neljälle koulun musiikiluokalle hankittiin sähkösoittimet. Bändit, keski-iältään 9–12-vuotiaat tytöt ja pojat, alkoivat soittaa rockia. Innostus oli lopulta niin valtava, että Oulunkylän PopJazz-Opistoa ja Sibelius-Akatemiaa myöten käytiin ihmettelemässä, mitä Suutarilan ala-asteen musiikkiluokilla oikein tapahtuu.
Pohjois-Helsingin bändikoulu 1990
Pekka Ruuska joutui jättämään Bändikoulun jo ensimmäisen toimintavuoden aikana kappaleensa ”Rafaelin enkeli” menestyksen vuoksi. Janne Kalliosta tuli myöhemmin Ruuskan korvaaja ja hänestä tuli Bändikoulun vararehtori ja Kokljuschkinin ”oikea käsi”. Bändikoulu noudatti aluksi samaa määrätietoista metodia kuin Suutarilan musaluokkien bändiopetuksessa. Oppilaat saivat harjoiteltavakseen niin sanottuja paketteja, jotka olivat vaikeusasteeltaan eritasoisia.
Musiikkiteatteri Press 1995–2000
Kun Pohjois-Helsingin Bändikoulu oli toiminnut viisi vuotta, niin Kokljuschkin halusi kehittää sitä ja keksiä jotain uutta, jossa voisi hyödyntää koulun erityislahjakkaiden oppilaiden soitto- ja laulutaitoa. Hype-musikaali oli juuri saanut valtaisan menestyksen Helsingissä. Tämän innoittamana ja Bändikoulun juhlavuoden kunniaksi Kokljuschkin päätti perustaa Pohjois-Helsingin Bändikouluun teatterilinjan. Teatterilinjan nimeksi tuli Musiikkiteatteri Press ensimmäisen musikaalin PRESS nimen mukaisesti. Lähiöteatterin johtaja Jarmo Harjulasta tuli teatterilinjan ohjaaja ja käsikirjoittaja. Kokljuschkin tuotti yhteensä neljä täysipitkää nuorisomusikaalia viiden vuoden aikana. Musikaaleihin ja teatterilinjalle valittiin pääsykokeilla vuosittain viisikymmentä esiintyjää. Nuorista esiintyjistä noin puolet oli bändikoululaisia ja puolet ulkopuolisia teatterista kiinnostuneita nuoria, noin 15-20-vuotiaita. Suurimman osan musikaalien Press, Pois Alta, Jengi ja Shokki 2000 sävellyksistä vastasi Janne Kallio ja Kari Sainomaa. Mikko Kuustonen ja Jyrki Saarinen sävelsivät muutaman laulun, Kokljuschkin toimi musiikin sovittajana useissa kappaleissa ja sävelsi yhden laulun. Kaikista sanoituksista vastasi Jarmo Harjula.
Manageri
Vuonna 2002 Kokljuschkin solmi yhdessä Janne Kallion kanssa kasaamansa tyttöbändi Indican kanssa seuraavan managerisopimuksensa. Indicasta tuli myös yksi Suomen suosituimmista kotimaisista bändeistä. Indican levyt myivät kultaa ja platinaa.
Management Lapsbasso Oy:n muita tunnettuja ja menestyksekkäitä bändejä olivat muun muassa Carmen Gray ja faaraoheviä soittava kaikkien aikojen nuorin levytyssopimuksen solminut (keski-ikä 11v) yhtye RA.
Petteri Kokljuschkin toimi vuosina 2007-2013 megasuosion saavuttaneen Haloo Helsinki!-yhtyeen managerina.
Gray Music Entertainment
Vuodesta 2010 Kokljuschkin on ollut levy-yhtiö Gray Music Entertainmentin toimitusjohtaja.
Ramboll Finland
Ramboll Finland Oy on kansainvälisen Ramboll-konsernin suomalainen tytäryhtiö. Ramboll Finland kuuluu maan suurimpiin suunnittelu- ja konsulttialan yrityksiin.
Vuonna 2022 Ramboll Finland työllisti noin 2 500 ihmistä. Vuonna 2021 yhtiö teki liikevaihtoa 250 miljoonaa euroa.
Ramboll Finlandin liiketoimintoja ovat kiinteistöt & rakentaminen, infra & liikenne, kaupunkisuunnittelu, ympäristö & terveys, vesi, energia, johdon konsultointi ja tietoliikenne.
Viatek ja Scandiaconsult 1962–2002
Suomen Rambollin historia alkaa vuonna 1962 perustetusta "Insinööritoimisto Viatek, Hakala & Kaijala & Co Ky" -suunnittelutoimistosta. Sen ensimmäisiin projekteihin kuului suomalaisen infrastruktuurin suunnittelu: liikenneväyliä, siltoja, taloja ja energiaratkaisuja. Yrityksestä tuli osakeyhtiö vuonna 1972.
1990-luvun alussa se yhdistettiin ruotsalaiseen Scandiaconsult-konserniin. Yrityksen nimeksi tuli vuonna 1997 Viatek Oy. Vuonna 1999 Viatek osti kansainvälisiin kehityshankkeisiin erikoistuneen Finnconsultin. Vuonna 2000 yrityksen nimeksi tuli SCC Viatek Oy. Talonrakennuksen rakennesuunnitteluyritykset Helander & Nirkkonen Oy Jyväskylässä ja HN-Suunnittelu Oy Helsingissä ostettiin osaksi talorakennus-toimialaa, joka toimi vuoden 2004 kevääseen asti nimellä SCC Viacon Oy. Oulusta ostettiin siltasuunnittelua tehnyt Kerola Oy ja vuonna 2002 hankittiin Vesihydro Oy, joka toimi ympäristökonsultoinnin ja infran parissa.
Ramboll Finland 2003–2010
Scandiaconsult ja Ramboll yhdistyivät vuonna 2003.
Ramboll-konserni kasvoi vuonna 2006 kahdella yrityskaupalla. Insinööritoimisto Paavo Ristola Oy oli keskittynyt vesi- ja ympäristöalaan, suunnittelutoimisto Protermo Oy taas energia-alaan. Seuraavana vuonna hankittiin sähkö- ja automaatioalan asiantuntija Jyvästek Oy, joka tarjosi teollisuuden palveluita. Yhtiön liikevaihto oli 70 miljoonaa euroa, jossa oli edelliseen vuoteen verrattuna 18 prosentin kasvu.
Albanian presidentti
Albanian presidentti on Albanian valtionpäämies. Parlamentti valitsee presidentin viisivuotiselle toimikaudelle. Sama henkilö voi toimia presidenttinä korkeintaan kaksi kautta. Ehdokkaan voi asettaa vähintään 20 kansanedustajan ryhmä. Ehdokkaan on saatava parlamentissa vähintään 60 prosentin kannatus yhdellä kolmesta äänestyskierroksesta tai yksinkertainen enemmistö kahdella lisäkierroksella. Presidentin tehtävä on suurelta osalta seremoniallinen.
Ramboll Finland
Ramboll Finland 2003–2010
Vuonna 2010 Ramboll osti vesihuoltoon keskittyneen Tritonet Oy:n Tampereelta, talonrakentamiseen keskittyneet Tuomi Yhtiöt Oy:n ja Kari Narkaus Oy:n sekä ympäristösuunnitteluun keskittyneen Groundia Oy:n.
Ramboll Finland 2011–
Vuoden 2011 yritysostoihin kuuluivat Ramboll Management Consultingin ostamat kaksi johdon konsultointiin erikoistunutta yritystä: NetEffect Oy ja Advansis Oy, vaasalainen Oy Talentek Ab, joka toimi Pohjanmaan seudulla tie-, liikenne-, ympäristö- ja geotekniikan toimialoilla , kaupunki- ja kauppakeskussuunnitteluun erikoistunut Entrecon Oy , vuonna 1935 perustettu Insinööritoimisto Magnus Malmberg Oy, jonka perustaja professori Magnus Malmberg oli tehnyt yhteistyötä arkkitehti Alvar Aallon kanssa esimerkiksi Finlandia-talon suunnittelussa ja vesialan osaamiseen keskittynyt Kiuru & Rautiainen Oy.
Vuonna 2012 Ramboll osti infrahankkeiden johtamis- ja asiantuntijapalveluihin keskittyneen ISS Proko Infra Oy:n.
Vuonna 2013 Ramboll osti infran rakennuttamiseen keskittyneen Vinnea Oy:n, josta muodostui Ramboll Infrapalvelut Oy. Muita yrityskauppoja olivat Fortumin öljylaboratorio ja kuopiolaisen Symo Oy:n mittaus- ja tutkimuspalveluiden liiketoiminta.
Joulukuussa 2014 Ramboll osti yhdysvaltalaisen ympäristö- ja ympäristökonsultointiyrityksen Environin. Environ toimi 21 maassa ja sen henkilöstömäärä oli kaupantekohetkellä noin 1 500.
Syyskuussa 2015 Ramboll Finland osti Lahdessa toimivan TL-Suunnittelu Oy:n sekä LVIAS- eli talotekniikkasuunnittelutoimisto Projectus Team Oy:n. Projectus Teamissa työskenteli noin 130 henkilöä.
Keväällä 2016 Ramboll osti joensuulaisen EK-Tiimi Oy:n sekä seinäjokelaisen Insinööritoimisto Savela Oy:n. Kesäkuussa 2016 Ramboll Finlandin toimitusjohtajana aloitti kauppatieteiden maisteri Kari Onniselkä. Hänen edeltäjänsä Markku Moilanen siirtyi Rambollin konsernijohtoon ja Ramboll Finlandin hallituksen puheenjohtajaksi. Syyskuussa Ramboll osti Seinäjoelta Insinööritoimisto E-West Oy:n liiketoiminnan, joka oli keskittynyt rautateiden turvalaiterakennuttamiseen.
Keväällä 2019 Ramboll kertoi ostavansa Strafican, joka on Rambollin mukaan Suomen johtava strategisen liikennesuunnittelun ja liikennemallinnuksen osaaja.
Syyskuussa 2021 Ramboll Finlandin toimitusjohtajana aloitti Maija Jokela.
Vuonna 2022 Inkooseen valmistui kelluva lng-terminaali, joka valmistui poikkeuksellisen nopeasti, 3 kuukaudessa työn aloittamisesta. Kaasuverkkoyhtiö Gasgrid Finlandin mukaan normaalioloissa projektiin olisi mennyt 2-3 vuotta. Aikaa säästyi, kun Inkooseen oli aiemmin suunniteltu kiinteää lng-terminaalia ja siihen liittyvät ympäristövaikutukset oli selvitetty. Suomen huoltovarmuudelle tärkeä projekti sai tukea myös viranomaisilta, jotka käsittelivät lupa-asiat kiireisinä, tavarantoimittajilta, jotka nopeuttivat omia prosessejaan sekä toteuttajilta, jotka toimivat kahdessa vuorossa. Ramboll Finland vastasi satamainfran suunnittelusta.
Ramboll-konserni
Ramboll on perustettu vuonna 1945
Ramboll Finland
Ramboll-konserni on valinnut Ramboll Finlandin useana vuonna konsernin parhaaksi tai toiseksi parhaaksi liiketoimintayksiköksi.
Vuonna 2022 Ramboll Finland työllisti noin 2 500 ihmistä. Yhtiön liiketoimintoja olivat kiinteistöt & rakentaminen, infra & liikenne, kaupunkisuunnittelu, ympäristö & terveys, vesi, energia, johdon konsultointi ja tietoliikenne.
Ramboll Finlandin pääkonttori, vuonna 2019 valmistunut Ramboll Village, sijaitsee Espoon Perkkaalla.
Projekteja
Ramboll Finlandin projekteja ovat olleet esimerkiksi
Porvoon kaupunginkirjasto
Porvoon kaupunginkirjasto on Porvoon kaupungin ylläpitämä julkinen kirjasto, jolla on myös alueellinen kehittämistehtävä. Sillä on viisi toimipistettä ja kirjastoauto. Porvoon kaupunginkirjasto kuuluu Helle-kirjastokimppaan.
Historia
Kirjastotoiminta aloitettiin Porvoossa vuonna 1861: perustamiskokous pidettiin 21. helmikuuta 1861, ja Porvoon kansankirjasto avattiin 13. huhtikuuta 1861. Kansankirjasto toimi aluksi alemman alkeiskoulun huoneistossa. Vuonna 2011 Porvoon kaupunginkirjasto juhli 150. toimintavuottaan.
Porvoon kansakirjasto oli tarkoitettu erityisesti työtätekevän luokan käyttöön. Lainausoikeus oli kaikilla Porvoon kaupungin ja maaseurakunnan asukkailla. Kirjaston perustajiin kuuluivat mm. Fredrika Runeberg ja J. E. Strömborg. Kirjastokokoelman perustana olivat kaupungin tyttökoulusta saatu ”Tyttöjen kirjasto” ja Naisyhdistyksen ”Rouvien kirjasto”. Tuon ajan tavan mukaan kirjastoa kartutettiin kirja- ja rahalahjoitusten avulla.
Kirjasto uudistui merkittävästi 1911–1912 välisenä aikana: kansanopiston johtajan Einar Holmbergin Amerikan vierailun tuloksena kirjasto siirtyi avohyllyjärjestelmään tiettävästi ensimmäisenä kirjastona Suomessa. Avojärjestelmää edeltävänä aikana asiakkaan piti seisoa tiskin takana ja pyytää toivomansa kirja kirjastovirkailijalta. Avojärjestelmän poikkeuksena oli lasten aineisto: lasten hyllyjen edessä säilyi vielä tuolloin kanaverkko, jonka takaa lapset osoittivat haluamansa kirjan.
Teknisiä apuvälineitä kirjastotyön tueksi saatiin vähitellen. Vuonna 1916 kirjasto otti käyttöön puhelimen. Asiakkaat saivat tilata kirjoja puhelimitse ja tilatut kirjat tuotiin kotiinkuljetuksella 20 pennin maksusta. Kameralainauksen Porvoo otti käyttöönsä vuonna 1972. Vuonna 1989 Porvoon kaupungin ja maalaiskunnan kirjastot hankkivat ensimmäisen yhteisen ATK-pohjaisen kirjastojärjestelmän. 2000-luvulla pääkirjastoon hankittiin ensin lainausautomaatit ja myöhemmin palautusautomaatti.
Vuonna 1997 Porvoon kaupunki ja maalaiskunta yhdistyivät kuntaliitoksessa. Tällöin yhdistyivät myös Porvoon kaupunginkirjasto ja vuonna 1883 perustettu Porvoon maalaiskunnan kirjasto. Maalaiskunnan pääkirjastona oli Gammelbackan kirjasto.
Maakuntakirjasto-statuksen Porvoo sai vuonna 2011. Sitä ennen Porvoon kaupunginkirjasto toimi Itä-Uudenmaan maakuntakirjastona vuodet 2001–2010. Kaupunginkirjaston tehtävä maakuntakirjastona muuttui alueellista kehittämistehtävää hoitavaksi kirjastoksi vuoden 2018 alussa. Erona aikaisempaan myös Helsingin kaupunginkirjasto kuuluu alueellisen kehittämistehtävän alueeseen.
Porvoon kaupunginkirjaston Borgå Gymnasiumin kokoelma on vanhin ja arvokkain yhtenäinen teoskokonaisuus Suomessa. Borgå Gymnasiumin kirjasto on perustettu vuonna 1728 ja sen kokoelma käsittää noin 30 000 teosta ja pienpainatteita pääosin 1400- ja 1800-luvulta. Kokoelmaan kuuluu muun muassa käsikirjoituksia, käsin väritettyjä karttoja, inkunaabeleita (ennen vuotta 1501 painetut teokset) ja sotasaaliskirjoja Puolasta. 1700-luvulla Borgå gymnasiumin kirjastosta kehittyi Turun akatemian kirjaston jälkeen aikansa merkittävin julkinen tieteellinen kirjasto Suomessa. Kirjasto sai 1700-luvun lopulta 1800-luvun alkuun paljon lahjoituksia merkittäviltä henkilöiltä, muun muassa Turun akatemian professori Henrik Gabriel Porthan lahjoitti kirjastolle 133 teosta.
Kokoelman digitointihanke aloitettiin opetus- ja kulttuuriministeriön rahoituksella vuonna 2010. Kokoelman luettelointiprojekti aloitettiin syksyllä 2011.
Porvoon kaupunginkirjaston kirjastoauto on järjestyksessään neljäs kirjastoauto Porvoossa. Auto on ollut käytössä vuodesta 1996. Porvoon maalaiskunnan ensimmäinen kirjastoauto aloitti toimintansa vuonna 1967. Kirjastoauto ajoi ensimmäisen vuoronsa 16. toukokuuta 1967.
Gammelbackan kirjasto aloitti toimintansa vuonna 1976.
Kevätkummun kirjasto aloitti toimintansa vuonna 1980.
Kerkkoon kirjasto aloitti toimintansa vuonna 1952, jolloin Kerkkoon koululle perustettiin lainausasema, jota hoitivat koulun opettajat. Porvoon maalaiskunnan sivukirjasto perustettiin Kerkkooseen vuonna 1962. Kirjasto muutti koululta alakylän rivitaloihin vuonna 1979. Kirjasto toimi vähän aikaa palokunnan tiloissa ja muutti Henttalantielle entisiin postin tiloihin vuonna 1991. Kerkkoon kirjasto liittyi ATK-pohjaiseen lainausjärjestelmään ja sai Internet-yhteyden kyläläisten käyttöön vuonna 2006. Kerkkoon kirjaston muutti vuonna 2010 entisistä postin tiloista Kerkkoon koululle.
Tolkkisten kirjasto avattiin asiakkaille 17. marraskuuta 1958. Kirjasto toimi Tolkkisten Fritidsgårdenin rakennuksessa ja se ehti toimia myös Postin entisissä tiloissa. Vapaaehtoispohjalta tapahtuvaa kirjalainausta oli harjoitettu aiemminkin: Porvoon höyrysahan kirjasto August Eklöfin sahalla lainasi kirjoja sahan työntekijöille ja kyläläisille vuodesta 1936. Tolkkisten kirjasto lakkautettiin 2010.
Fear Factory
Fear Factory on vuonna 1989 Los Angelesissa perustettu metalliyhtye, jonka varhaisempi tuotanto on death metallia ja uudempi industrial metallia.
Ksenija Sitnik
Ksenija Sitnik (,, s. 15. toukokuuta 1995) on valkovenäläinen laulaja. Hän edusti maataan vuoden 2005 lasten Eurovision laulukilpailussa ja voitti sen itse kirjoittamallaan laululla My vmeste (Olemme yhdessä).
Elämäkerta
Sitnik aloitti uransa hyvin nuorena. Hän on osallistunut monille festivaaleille, joista voittanut lasten kilpailun vuoden 2005 Slavjanski Bazarissa Vitsebskissä.
Sitnik tuli tunnetuksi euroopanlaajuisesti, kun hän voitti vuonna 2005 Lasten Eurovision laulukilpailun, jossa hän edusti kotimaataan Valko-Venäjää. Hän ei ollut suosittu ennakkoveikkauksissa, esimerkiksi Europrediction-kyselyssä hän jäi pisteittä ja sijoittui viimeiseksi. Hän voitti täpärästi vain muutamalla pisteellä toiseksi tulleen Espanjan Antonio Josén.
Sitnikistä tuli myös suosittu esiintyjä kotimaassaan. Hän tapasi muun muassa maan presidentin Aljaksandr Lukašenkan ja sai juontotöitä, kuten seuraavan vuoden Lasten Eurovision laulukilpailun karsinnat. Hän julkaisi marraskuussa 2006 CD-levyn ja sen yhteydessä nuottikirjan My vmeste.
Sosialistinen Työpuolue
Sosialistinen Työpuolue oli suomalainen sosialidemokraattinen puolue, joka toimi vuosina 1918–1919. Puolueen äänenkannattaja oli sanomalehti Työn Valta (1917–1919). Puoluetta johti Vihtori Kosonen, joka oli myös äänenkannattajan vastaava toimittaja. Puolueen kannattajat kutsuivat itseään oikeistososialisteiksi. Puolueen ohjelma pohjautui bernsteinilaiseen revisionistiseen marxismiin. Heinäkuusta 1918 kesäkuuhun 1919 kestäneen valmisteluvaiheen aikana järjestö tunnettiin nimellä Suomen Sosialidemokraattinen Uudistuspuolue.
Tausta
Suomen sosialidemokraattisessa puolueessa oli jo pitkään ollut riitoja maltillisen ja radikaalin suuntauksen välillä. Erot kärjistyivät loppuvuonna 1917. Joulukuussa 1917 aloitti ilmestymisensä maltillisena tunnetun Vihtori Kososen toimittama Työn Valta -lehti, joka kannatti bernsteinilaista revisionistista marxismia. Näytenumerossa ilmoitettiin julkaisijoiden tahtovan muodostaa sosialidemokraattiseen puolueeseen "maltillisen ryhmän", joka taistelisi "porvaristoa vastaan valistamalla työväkeä ja ohjaamalla sitä rauhalliselle luokkataistelun tielle". Ryhmän mukaan SDP:n johdon noudattama taktiikka vahingoitti työväen asiaa ja se halusi erottaa puolueesta väkivaltaisia menettelytapoja (kuten punakaarteja) kannattaneet, joita kutsuttiin anarkisteiksi. Sisällissodan punainen hallinto esti lehden ilmestymisen. Kansanvaltuuskunta takavarikoi Työn Vallan tilaamat ja sen varastossa olleet paperit. Lehdessä mukana olleet erotettiin puolueesta.
Työn Valta pystyi aloittamaan uudelleen jo 16. huhtikuuta – huomattavasti aiemmin kuin muut työväenlehdet. Vihtori Kosonen kritisoi lehdessä voimakkaasti vallankumousyritystä ja vaati uuden "puhtaasti parlamentaarisen" sosialidemokraattisen puolueen perustamista heti olosuhteiden salliessa. Työn Valta kritisoi myös niitä SDP:n maltillisia johtohenkilöitä, jotka vetosivat sodan rauhanomaisen päättämisen puolesta. Ryhmittymän mukaan myös SDP:n maltilliset olivat vastuussa kapinasta, koska he eivät olleet toimineet sitä vastaan päättäväisemmin ja aiemmin. Punakaartilaiset tappoivat Työn Vallan toimittaja Paavo Viitasen Viipurissa huhtikuun lopulla, kun hän yritti saada punaisia luopumaan taistelusta.