cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Hiukkavaaran suuralue
Hiukkavaaran suuralue on yksi Oulun kaupungin 23:sta suuralueesta. Suuralue sijaitsee keskustan itäpuolella ja Oulujoen pohjoispuolella. Suuralue muodostettiin 6. syyskuuta 2010 entisistä Hiukkavaaran, Saarelan ja Niileksen kaupunginosista. Samalla Hiukkavaaran kaupunginosasta erotettiin neljä uutta kaupunginosaa: Haukkasuo, Kivikkokangas, Puolukkakangas ja Vanha Hiukkavaara. Professori Jouko Vahtolan mukaan Hiukkavaaran nimi on johtunut hiekkaa tarkoittavasta länsisuomalaisesta sanasta hiukka.
Suuralueella sijaitsee Pohjan Prikaatin vanha kasarmialue. Suuralueelle kaavoitetaan uutta 20 000 asukkaan asuinaluetta.
Kanoninen kimppu
joka on V:n kotangenttikimpun \Omega n:s ulkopotenssi. Se on siis V:n holomorfisten n-muotojen kimppu, kun V on määritelty kompleksilukujen kunnassa. Tämä V:n duaalinen objekti Serren dualisuuden suhteen. Tätä voidaan myös ajatella kääntyvänä lyhteenä.
Kanoninen luokka on V:n Carterin divisorin K divisoriluokka. Sen avulla voidaan muodostaa kanoninen kimppu, joka on V:n lineaaristen ekvivalenssien ekvivalenssiluokka, ja sen divisoreja kutsutaan kanonisiksi divisoreiksi. Antikanoninen divisori on muotoa −K oleva divisori, missä K on kanoninen. Antikanoninen kimppu on vastaava käänteinen kimppu.
Singulaariselle varistolle X on olemassa useita tapoja määritellä kanoninen divisori. Jos varisto on normaali, se on sileä ja sen kodimensio on yksi. Erityisesti voidaan määritellä sileän paikan kanoninen divisori. Tästä saadaan X:n yksikäsitteinen Weilin divisoriluokka. Tässä luokassa merkitään KX:llä X:n kanonista divisoria.
Minardi M198
pienoiskuva|Shinji Nakanon Minardi M198 Espanjan Grand Prix’ssa 1998. Minardi M198 oli Gustav Brunnerin suunnittelema auto, jolla Minardi-talli kilpaili Formula 1 -kaudella 1998. Autoa ajoivat Prostilta siirtynyt Shinji Nakano ja tulokas Esteban Tuero.
Autossa oli Fordin V10-moottori, joten hevosvoimia oli enemmän kuin V8-moottoreissa, joita talli käytti usean vuoden ajan. Auton rungon osien suunnittelua ei juurikaan ollut muutettu edellsien vuoden autoista, mikä mahdollisti suunnittelija Brunnerin keskittymisen kauden 1999 M199-autoon. M198:n ongelmista huolimatta talli pystyi kamppailemaan Tyrrelliä vastaan voittaen tämän satunnaisesti.
Talli ei saanut sijoitusta valmistajien MM-sarjassa, sillä se ei onnistunut keräämään yhtään MM-pistettä.
Fredrik Wilhelm Hugo von Qvanten
Fredrik Wilhelm Hugo von Qvanten (24. lokakuuta 1834 Naantalin maalaiskunta – 18. joulukuuta 1915 Mäntsälä) oli suomalainen tilanomistaja ja moninkertainen valtiopäivämies.
Von Qvantenin vanhemmat olivat postimestari Karl Wilhelm von Qvanten ja Johanna Fredrika Stichaeus ja puoliso vuodesta 1866 Hulda Ottilia Åberg. Von Qvanten tuli ylioppilaaksi Porvoossa ja oli tilanomistaja Mäntsälässä. Juristi, virka- ja valtiopäivämies Jost Wilhelm Hugo von Qvanten oli hänen poikansa.
Laihian Luja
Laihian Luja on laihialainen urheiluseura. Se on rekisteröity vuonna 1996. Seura oli tunnettu erityisesti lentopallosta, nykyään jalkapallo on seuran suurin jaosto. Muita seuran lajeja ovat pesäpallo, yleisurheilu, pyöräily, paini ja suunnistus. Salibandya seurassa on pelattu vuodesta 2003 asti nimellä FBC Luja.
Fredrik Wilhelm Hugo von Qvanten
Fredrik Wilhelm Hugo von Qvanten oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1863–1864, 1877–1878, 1882, 1885, 1888, 1891 ja 1897.
Laihian Luja
Seura syntyi Laihian Liitto-Urheilijoiden ja TUL:n alaisen Laihian Kimmon yhdistyessä. Laihian Liitto-Urheilijoiden edeltäjiä olivat vuonna 1910 perustettu Laihian Veikot ja 1912 perustettu urheiluseura Kataja, jotka yhdistyivät vuonna 1919.
Lentopallo
Seura on yksi Suomen suurimmasta lentopalloseuroista pelaajamäärältään. Seuran naisten edustusjoukkue pelaa lentopallon naisten 2-sarjassa, ja miesten edustusjoukkue pelaa lentopallon miesten 4-sarjassa.
Miesten lentopallon lähihistoria
Kaudella 2008 joukkueen johtokunta laittoi tuulemaan pelaajamarkkinoilla, ja hankki joukkueeseensa Vaasan Kiistosta kaksi SM-liigapelaajaa. Tuomas Väyrynen, ja Patrik Ojaniemi saapuivat Vaasasta edustamaan nyt Laihian Lujaa. Joukkueen nimi nousi 1-sarjan kärkiporukoihin heittämällä, lisäksi kun Luja pystyi pitämään muut runkopelaajansa Laihialla. Kausi oli Lujalle kuitenkin lievä pettymys, kun se ei selviytynyt SM-liigakarsintoihin. Joukkue jäi sarjassa tiukasti neljänneksi, kahden parhaan edetessä liigakarsintoihin.
Mamman vallan alla (vuoden 1916 elokuva)
Mamman vallan alla (Yhdysvalloissa myös nimikkeenä The Matrimoniac ) on vuonna 1916 ensi-iltansa saanut Paul Powellin ohjaama yhdysvaltalainen mykkä komediaelokuva, jonka pääosissa ovat Douglas Fairbanks ja Constance Talmadge.
Mamman vallan alla perustuu Octavus Roy Cohenin ja J. U. Giesyn tarinaan, jonka pohjalta John Emerson ja Anita Loos laativat elokuvan käsikirjoituksen. Elokuvan tuottajana oli D. W. Griffith ja kuvaajana tuleva ohjaaja Victor Fleming. Elokuvan tuotantoyhtiönä oli Fine Arts Film Company ja levittäjäyhtiönä Triangle Distributing. Elokuva alun perin piti olla vain kahden kelan eli 20:n minuutin pituinen, mutta elokuvan juonta pidennettiin 50:een minuuttiin asti.
Mamman vallan alla sai Yhdysvaltain ensi-iltansa New Yorkissa 3. joulukuuta vuonna 1916. Yhdysvaltain maanlaajuinen ensi-ilta oli 16. joulukuuta. Elokuvasta on säilynyt kokonainen kopio nykypäivään asti, ja elokuva on julkaistu VHS:lle ja DVD:lle. DVD-julkaisu julkaistiin vuonna 2008. DVD-julkaisussa elokuvan pituus on 46 minuuttia.
Ilkka Hulkko
Ilkka Hulkko on rockmuusikko Andy McCoyn isoveli, joka soitti 1970-luvun lopulla bassoa punk-yhtye Briardissa. Briardin vuonna 1977 ilmestynyttä singlelevytystä "I Really Hate Ya" pidetään ensimmäisenä suomalaisena punk-levynä. Ilkka Hulkosta käytettiin rockpiireissä kutsumanimiä Ile, Ikke ja Iggy sekä joissakin levynkansissa taiteilijanimeä Jan Vincent (joissakin yhteyksissä nimi on kirjoitettu myös muotoon Ian Vincent). Hulkko oli Briardin toisen ja kolmannen singlen aikana suorittamassa asepalvelustaan ja tästä suivaantuneena Briardin pääasiallinen sanoittaja Pete "Räkä" Malmi kirjoitti myöhemmin punk-klassikoksi luokitellun ”Fuck The Army” -kappaleen.
E=mc²
thumb|250px|Kuuluisa yhtälö [[Taipei 101 -pilvenpiirtäjän kyljessä vuonna 2005]]
E=mc² on kuuluisa yhtälö, joka usein yhdistetään Albert Einsteinin erityiseen suhteellisuusteoriaan. Se merkitsee, että energian E ja massan m välillä on yhteys. Kerroin c² on valonnopeuden toinen potenssi eli valonnopeuden neliö. Yhtälö on johdettu erityisestä suhteellisuusteoriasta, eikä siis varsinaisesti kuulu itse teoriaan vaan on sen seuraus.
E=mc² on lyhennys kaavasta E²=(mc²)²+(pc)², jossa p ilmaisee kappaleen liikemäärää. Yleensä tämä supistetaan pois.
Yhtälö esiintyy hiukan erilaisessa muodossa Einsteinin vuonna 1905 kirjoittamassa artikkelissa Riippuuko kappaleen hitaus sen energiasta? Artikkeli julkaistiin Annalen der Physik -aikakauskirjan numerossa 13.
Ilkka Hulkko
Sheriffi McCoy -kirjan mukaan Ilkka Hulkko oli omalta osaltaan luomassa uraa pikkuveljelleen musiikin parissa ehdottamalla häntä tekeilläolleeseen Briardiin kitaristiksi.
Hulkko osallistui myös Hanoi Rocksin ”Whispers In The Dark” -kappaleen säveltämiseen, krediiteissä Hulkosta on käytetty Ian Vincent -taiteilijanimeä. Lisäksi samalla taiteilijanimellä hän osallistui Twelve Shots On The Rocks -albumin tuotantotehtäviin.
E=mc²
Yhtälö kertoo, että kun kappaleella on massaa, sillä on tietty määrä energiaa, vaikka se olisi levossa. Tätä energiaa kutsutaan usein kappaleen lepoenergiaksi. Käänteisesti vaikka fotonien lepomassa on nolla, niillä on kuitenkin liike-energiaa. Yhtälö on käyttökelpoinen kaikissa tilanteissa, joissa massa ja energia muuttuvat toisikseen, kuten ydinreaktioissa. Tällöin E voidaan ajatella energiana, joka vapautuu, kun tietty massa m annihiloituu tai päinvastoin. Yhtälö selittää myös tähtien energiatuotannon. Vastaavasti voidaan suuri määrä energiaa muuttaa massaksi, kuten tapahtuu esimerkiksi hiukkaskiihdyttimissä. Tämä pätee myös näin: Kun taskulamppu on päällä, siitä säteilee fotoneja, joilla on energiaa. Tällöin taskulampun massa pienenee yhtälön mukaisesti.
Perustavammalla tasolla yhtälö E=mc² ilmaisee, että energia ja massa ovat saman asian eri puolia.
Ilkka Hulkko
Diskografia
(Levyt, joilla Ilkka Hulkko soittaa)
Tarmo Salmela
Tarmo ”Tarppi” Salmela (26. helmikuuta 1948 Tampere – 2012) oli suomalainen runoilija. Salmelan ilmaisu on tiivistä, lähes aforistista. Hänen esikoisrunokirjansa Elämäni sirpaleita sai Mielenterveyden keskusliiton kannustuspalkinnon helmikuussa 2004. Teos Kalanmaksaöljyä palkittiin Suomen pienkustantajat ry:n Sampo-palkinnolla parhaana teoksena lyriikan sarjassa vuonna 2004. Tarmo Salmela opiskeli lyriikkaa Oriveden opistossa Mediapinta Oy:n stipendillä. Hän oli Suomen Elävien Runoilijoiden Seuran jäsen.
E=mc²
Populaarikulttuurissa
E=mc² on yksi kaikkien aikojen kuuluisimmista yhtälöistä, ja sen tuntevat usein nekin, jotka eivät tiedä sen merkitystä. Sitä käytetään usein tieteen tai nerouden symbolina. Yhtälö on ainoa Stephen Hawkingin kirjassa Ajan lyhyt historia esiintyvä yhtälö, koska Hawkingin mukaan joku oli sanonut, että jokainen kirjassa esiintyvä yhtälö puolittaisi kirjan lukijamäärän.
Laulaja Mariah Carey on nimennyt yhden musiikkialbumeistaan yhtälön mukaan, sillä hänen nimikirjaimensa ovat MC. Myös suomalainen laulaja Olavi Uusivirta on tehnyt kappaleen ”E=mc²”.
Ilkka Hulkko
Lähteet
Mika Saastamoinen: Parasta Lapsille Suomipunk 1977–1984 (s. 17–27), Johnny Kniga ISBN 978-951-0-32379-3 Sheriffi McCoy-kirja
Napajänis
Napajänis (Lepus arcticus) on jänisten sukuun kuuluva nisäkäslaji, jonka levinneisyysalue ulottuu Kanadan pohjoisosista aina Grönlannin rannikoille ja Kanadan saaristoihin asti. Napajänis on esiintymisalueellaan ainoa siellä tavattava jäniseläin. Napajänikset elävät keskimäärin seitsemän vuotta.
Tuntomerkit
vasen|pienoiskuva|Napajänis kesäturkissa. Napajäniksen turkki on kesäisin harmaa tai ruskea ja talvisin valkoinen, mutta korvien kärjet ovat mustat. Napajänis voi kasvaa noin puolen metrin pituiseksi pois lukien sen viidestä kymmeneen senttiä pitkä häntä. Napajänis on sopeutunut hyvin kylmään ilmastoon, esimerkiksi sen korvat ovat pienemmät kuin useimmilla muilla jäniksillä, jotta niiden lämpöä haihduttava pinta-ala olisi pienempi. Napajäniksellä on suuret ja karvaiset jalat, mitkä estävät sitä vajoamasta hankeen.
Lisääntyminen
Napajäniksen kiima-aika on yleensä huhti–toukokuussa. Poikaset syntyvät kesä–heinäkuussa. Yleensä naaras synnyttää kerralla 2–8 poikasta. Poikaset vieroitetaan 8–9-viikkoisina.
Sir Crocodile
Sir Crocodile, myös Mr.0, on fiktiivinen merirosvo One Piece manga/animesarjassa.
Sir Crocodilesta
Sir Crocodile (kutsutaan monesti Crocodileksi tai Mr.0:ksi) on pääroisto Arabastasta osassa johon liittyvät myös osat Whiskey Peak ja Little Garden. Hän on yksi Kaapparilordeista (Shichibukai) ja hiekkahiekkamarjan (Suna Suna no Mi/Sand Sand Fruit) syönyt Baroque Works nimisen rikollisjärjestön johtaja. Luffy taistelee Crocodilea vastaan kaiken kaikkiaan kolmesti. Ensimmäisellä kerralla hän hävisi Crocodilelle jouduttuaan Sir Crocodilen koukun lävistämäksi ja toisella kerralla hävisi kun Crocodile imi hänestä kaiken veden. Molemmilla kerroilla Crocodile oletti Luffyn kuolleen joten Luffy selvisi molemmista kerroista. Kolmannessa taistelussa Crocodile hävisi.
Ennen kaapparilordeista liittymistään hänen löytöpalkkionsa oli 81 000 000 berryä. Liityttyään hänen etsintäpalkkionsa pysähtyi paikoilleen. Mutta jos Alabasta osan aikana se olisi ollut käynnissä olisi palkkio varmaankin kaksinkertainen.
Japanilaisessa faniäänestyksessä Crocodile pääsi 25 suosituimmaksi One Piece-hahmoksi.
Persoona
Crocodilella on piirteitä aikaisemmista vihollisista. Hän hallitsee julkisesti kuten Morgan, hänellä on pirunmarjavoimat (kuten Buggyllä), hän on juonittelija kuten Kuro, välinpitämättömyys alempiarvoisiin kuten Don Kriegillä, julma kuin Arlong ja kunnianhimoinen kuten Wapol.
Ensivaikutelma Sir Crocodilesta oli, että hän olisi hyvien puolella, koska hän esti mm. merirosvojen hyökkäyksen ennen kuin Arabastan vartijat ehtivät paikalle. Tällaiset tempaukset antoivat kansalaisille huonomman kuvan Nefertari Cobrasta sillä hänen joukkonsa eivät ehtineet pysäyttää merirosvoja ennen Crocodilea. Joka tapauksessa, Crocodile suunnitteli operaatio Utopiaa samalla kun suojeli Alabastan väkeä rikollisilta saaden hyvän maineen kansalaisten keskuudessa. Hän pitää jokaisesta pikkuasiastakin huolta suunnitelmiansa koskien. Kuultuaan Mr.2 Bon Clayltä Olkihattujen saapumisesta Crocodile pystyi varautumaan heihin.
Crocodilen muistaa hänen sadistin luonteesta, malttamattomuudestaan, apaattisuudestaan ja juonistaan. Crocodile ei myöskään säästele apureittensa rankaisemisesta mikäli he epäonnistuvat. Hän itse myös hautasi hiekkaan kokonaisen kylän joka tunnettiin vihreydestään, Yuban. Siellä eli vielä yksi ihminen, Toto, joka yksin yritti pitää kylän hengissä. Sir Crocodile Luffyn kiusaksi lähetti Yubaa kohti uuden hiekkamyrskyn, jonka olisi tarkoitus pyyhkiä Toton toivo kokonaan pois.
Sir Crocodile pitää myös vastustajien kiristämisestä. Hän antoi esimerkiksi Nefertari Viville kaksi mahdollisuutta: Joko pelastaa Olkihatut vankilasta voittamalla uskomattoman suuren banaanikrokotiilin ja avaamalla sen mahassa olevalla avaimella Olkihattujen häkin tai jättämään Olkihatut kuolemaan vankilaansa ja mennä yrittämään estää vastarinta-armeijaa. Myöhemmin paljastui, että krokotiilin vatsassa oleva avain oli feikki.
Miss Goldenweekin Rainbow Color Trap paljasti, että Crocodilen unelma oli tulla merirosvokuninkaaksi. Hän ei siis nuoruudessaan luultavasti kovinkaan paljoa poikennut Luffystä. Grand Line on varmasti saanut hänet muuttamaan mielensä. Viimeisessä tappelussa Luffyä vastaan hän kertoi, että mitä pidemmälle Grand Linea pääsee, sitä enemmän unelmat alkavat kadota.
Ulkonäkö
Crocodile on komea ja kookas mies. Hän on 182 senttiä pitkä ja hänellä on kalpea iho. Crocodilella on tummanvioletit siistit hiukset jotka on taaksepäin kammattu ja päättyvät hänen alaniskaansa. Hän on luultavasti saanut taistelussa arven joka kulkee hänen silmiensä alta puolittaen kasvot mennen nenän ylitse. Taistelussa Sir Crocodile on myös todennäköisesti menettänyt vasemman kätensä jonka tilalla on suuri koukku. Koukku on kultainen mutta kuoren irrotettuaan alta paljastuu myrkkypiikki. Vielä koukun rikkouduttuakin alta voi loksahtaa tilalle tikari. Hänen silmänsä näyttävät surulliselta mutta hymyillessäänkin hänen silmänsä pysyvät yhä surullisina. Vihaisena hänen silmänsä näyttävät jopa vihaisilta. Crocodilen ääni on matala ja rauhallinen. Yleensä Crocodilella on suussaan sikari. Useilla One Piece hahmoilla on omalaatuiset nauruäänet. Crocodile noudattaa "a-a-a-a-a-a-a-a..." kaavaa mutta esimerkiksi Suomen mangassa hän vain nauraa tavanomaisella "Gjäh häh hää" tyylillä.
Menneisyys
Aikoinaan Crocodilella oli sama unelma kuin Luffyllä, tulla merirosvokuninkaaksi. Hän oli optimisti ja kunnianhimoinen kuten useat muut One Piece-aarretta havittelevat merirosvot. Hän selvisi monista taisteluista ja kasvoi taidoissaan. Ajan kuluessa Crocodilesta tuli pessimisti ja hänen harhakuvitelmansa merirosvokuninkuudesta haihtui. Lopulta hän jätti unelmansa taakseen ja liittyi Maailmanhallitukseen ja pääsi Kaapparilordiksi (Shichibukai).
Uuden arvoasemansa alla Crocodile loi organisaation nimeltä Baroque Works jonka ideana oli muuttaa hiekkavaltio Alabastasta ihannevaltio jota hän itse johtaisi. Hän kokosi joukon agentteja Baroque Worksiin ottaen itselleen koodinimekseen Mr.0. Yhdessä heidän oli tarkoitus toteuttaa operaatio Utopia.
Alabasta oli Crocodilen unelmasaalis. Rikkaan valtion lisäksi Alabastan kansa oli helposti manipuloitavissa. Crocodile suojeli kansalaisia Suna Suna no Mi (Sand Sand Fruit/Hiekkahiekkamarja) voimillaan esimerkiksi merirosvojen hyökkäyksiltä saaden itsensä näyttämään sankarilta. Hänen pirunmarjavoimansa pääsevät myös erityisasemaan koska maassa on todella paljon hiekkaa. Lopulta hän kuuli Nico Robinilta muinaisesta aseesta nimeltä Pluton ja otti Nico Robinin parikseen ja samalla Baroque Worksin varajohtajaksi, antaen tälle koodinimen Miss All Sunday.
Hän tapasi 24-vuotiaan Nico Robinin ja teki hänen kanssaan sopimuksen. Crocodile tarjoaa Nico Robinille turvapaikkaa ja antaa hänen olla parinsa, mutta Miss All Sundayn pitää etsiä Alabastasta poneglyfi johon on kirjoitettu Plutonin sijainti.
Päivää ennen operaatio Utopian alkamista Mr.8, Miss Wednesday ja Olkihatut saivat tietää Mr.0:n oikean henkilöllisyyden. Hänen upseeriagenteillekin hän paljasti päivää ennen operaation alkamista itsensä. Crocodile ei luota kuitenkaan keneenkään ja on aina varovainen.
Crocodilen uskomattomissa voimissa on vain yksi heikkous. Vaikka hän pystyy hajaantumaan hiekkana iskun tieltä kosteus estää hänen hiekaksi haihtumisen ja mahdollistaa hyökkäyksen Crocodilea vastaan, koska kosteus kovettaa hiekan. Luffy käytti hänen heikkoutta hyväkseen toisessa ja kolmannessa taistelussa häntä vastaan. Toisessa taistelussa käyttäen vesitynnyriä ja kolmannessa oman verensä avulla. Vaikka iskut Crocodileen ovat hänen kostuttuaan mahdollisia on Crocodilella mahdollisuus kuivattaa esimerkiksi vesi ennen häneen osumistaan. Lisäksi Crocodile on yhä taistelukunnossa vaikka kostuisikin.
Sir Crocodile lopulta hävisi Luffylle kolmannessa taistelussa vaikka Luffy oli skorpionin myrkyn alaisena. Luffy potkaisi Crocodilen ilmaan ja käytti Gomu Gomu no Storm (myrsky) hyökkäystään, hakaten Crocodilea katakombien kattoon monen kymmenen nyrkiniskun ajan, kunnes katakombejen katto lopulta petti ja Crocodile lensi paksun katon läpi ilmaan hänen itse aiheuttamansa sodan yläpuolelle. Lopuksi pursimies Tashigi pidätti Crocodilen ja poisti häneltä Kaapparilordin arvon. Koska Crocodile ei enää ollut Kaapparilordi, hänen pysähtynyt ja pyyhitty etsintäkuulutus astui taas voimaan ja hän joutui vankilaan.
Mini-osassa Miss Goldenweek Mr.5:n ja Miss Valentinen kanssa tuli vapauttamaan Baroque Worksin jäseniä. Sir Crocodile kuitenkin jäi vankilaan tuntemattomasta syystä. Mr.1 jäi hänen kanssaan vapaaehtoisesti mutta Mr.2 Bon Clay ja Mr.3 jäivät vain koska Hina, voitti heidät. Vankila oli luultavasti tehty Kairōsekistä koska muuten heidän olisi ollut naurettavan helppoa paeta. Mutta koska jokainen heistä oli pirunmarjan syöneitä he eivät päässeet pakoon. Heitä oltiin kuljettamassa Merivoimien vankilaan nimeltä Impel Down.
8 One Piece-elokuva kertoo Alabastan tapahtumissa ja siinä esiintyy Crocodile.
Taidot
Sir Crocodile on voimakas kuten useat muut pirunmarjan syöneet. Hän pystyy hallitsemaan voimiansa täydellisesti. Crocodile voi muuttaa oman kehonsa hiekaksi ja kontrolloida muuta hiekkaa. Hän voi myös kuivattaa esimerkiksi maan hiekaksi. Tarraamalla oikealla kädellä vastustajaan hän voi myös imeä vihollisestaan veden. Crocodile voi tehdä hiekasta teräviä iskuja jotka voivat esimerkiksi halkaista maan.
Kuten Kapteeni Koukulla, Sir Crocodilella on myös kädessään koukku, tässä tapauksessa kultainen. Hänen koukussaan on kultakuori jonka irrottaessa sen alta paljastuu myrkkypiikki. Vielä myrkkypiikin allakin on tikari jonka hän voi tuoda esiin koukun rikkoutuessa. Hänen hyökkäyksiensä nimet ovat ranskan-, italian- ja espanjankielisiä.
Katso myös
Baroque Works
Salmus (Lempäälä)
Salmus on Pirkanmaalla Lempäälässä  sijaitseva metsäjärvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 11,3 hehtaaria ja se on 900 metriä pitkä ja 250 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 2,1 kilometriä ja sen rannat ovat soistuvaa metsämaata. Järven lounaispäässä sijaitsee kolme vapaa-ajan asuntoa vierekkäin. Niille tulee tie yhdystieltä 3110.
Luontoarvoja
Järvi sisältyy Lempäälän ja Kangasalan rajalla sijaitsevaan Salmuksen alueeseen, joka on pienjärvien Natura 2000-suojelualue. Alue on suosittu retkeilyalue.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Mallasveden ja Pälkäneveden alueella (35.71), jonka Roineen alueeseen (35.713) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 125,3 metriä mpy. Siihen on johdettu vain kaksi metsäojaa, joista kaakkoispäähän laskeva tule Helvetinjärvestä. Salmus laskee Iso-Riuttaan, jonka vedet päätyvät lopuksi Roineeseen.
Historiaa
Vuoden 1953 peruskartassa järven nimi oli Salmijärvi, vuoden 1960 kartassa Salmusjärvi ja vuoden 1975 kartassa Salmus.
Ruotsinpyhtään kirkko
Ruotsinpyhtään kirkko (myös; Strömforsin kirkko, ruots. Strömfors kyrka) on kirkkorakennus Loviisan Ruotsinpyhtäällä Uudellamaalla. Kirkko on rakennettu vuosina 1770–1771, sen suunnitteli yliluutnantti ja ritari Olof Glansenstjerna ja rakennusmestarina toimi Nils Gimberg. Muodoltaan kirkko on kahdeksankulmainen ja sen nykyinen ulkoasu edustaa uusgotiikkaa. Se on Suomen vanhin keskeiskirkko.
Ulkoasu ja sisustus
Alun perin kirkko oli tervanmusta, mutta sen ulkoasu muuttui vuonna 1898, jolloin se sai esimerkiksi uudet ikkunat, valkoisen maalipinnan ja uuden alttaritaulun. Alttaritaulun nimi on Ylösnousemus ja sen on maalannut Helene Schjerfbeck. Lisäksi kirkossa on esillä kaksi aikaisempaa alttaritaulua, joiden tekijät ovat tuntemattomia. Molemmat maalaukset on restauroitu vuonna 2003. Kirkossa on 16-äänikertaiset urut, jotka on valmistanut Kangasalan Urkutehdas vuonna 1966. Nykyiset urut ovat kirkon kolmannet, ensimmäiset urut lahjoitti Virginia af Forselles vuonna 1847. Kirkon viereen on haudattu talvi- ja jatkosodan sankarivainajia.
Sankarihautausmaa
Kirkon sankarihautausmaan muistomerkki on paljastettu 1955, ja sen suunnitteli kuvanveistäjä Ilmari Wirkkala.
Iso-Riutta
Iso-Riutta on Pirkanmaalla Lempäälässä  sijaitseva metsäjärvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 6,5 hehtaaria ja se on 500 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Sen rantaviivan pituus on 1,2 kilometriä ja sen rannat ovat metsämaata. Riuttajärvien välisellä kannaksella sijaitsee Taivalpirtti ja Vähä-Riutan rannassa on nuotiopaikka. Nämä kuuluvat Birgitan polun reitistöön. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria ja se on muuten autio. Pirtille tulee tie yhdystieltä 3110.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Mallasveden ja Pälkäneveden alueella (35.71), jonka Roineen alueeseen (35.713) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 125,2 metriä mpy. Järven lounaispäähän laskee Salmuksen lyhyt laskuoja. Iso-Riutta laskee Mustaojaa myöten Nelijärveen, josta sen vedet päätyvät lopuksi Roineeseen.
Luontoarvoja
Järvi sisältyy Lempäälän ja Kangasalan rajalla sijaitsevaan Salmuksen alueeseen, joka on pienjärvien Natura 2000-suojelualue. Alue on suosittu retkeilyalue.
Imeläkurjenherne
Imeläkurjenherne (Astragalus glycyphyllos) on Euroopassa kasvava hernekasvi. Suomessa laji on harvinaisuutensa vuoksi erityisesti silmälläpidettävä.
Ulkonäkö ja koko
Imeläkurjenherne kasvattaa rennon, 50–150 cm pitkän kaljun varren. Lehdet ovat 3–7-parisia. Lehdykät ovat 2–4 cm pitkiä, soikeita tai puikeita. Kukintoperä on noin puolet tukilehden pituudesta. Kukinto on tiheä keltavihreä terttu. Kukan verhiö on kalju ja liuskat ovat kapeita. Hedelmä on 3–4 cm pitkä, kapea, kaareva ja kaksilokeroinen palko. Imeläkurjenherne kukkii kesä-heinäkuussa. thumb|Palkoja ja siemeniä.
Levinneisyys
Imeläkurjenhernettä tavataan lähes koko Manner-Euroopassa Iberian niemimaata, Irlantia ja pohjoista Fennoskandiaa ja Pohjois-Venäjää lukuun ottamatta. Kasvia tavataan myös Kaukasuksella ja Turkissa. Yhdysvaltoihin laji on levinnyt ihmisen mukana.
Suomessa imeläkurjenhernettä tavataan luonnonvaraisena Lounais-Suomessa Kiskon ja Suomusjärven alueella. Tulokaslajina sitä on tavattu muun muassa Tampereelta, Porista ja Kotkasta. Uudeltamaalta laji tunnetaan Sipoonkorvesta.
Elinympäristö
Suomessa imeläkurjenherneen kasvupaikat ovat valoisissa metsissä, joihin se on mahdollisesti tuotu riistan rehukasvina. Muut kasvupaikat ovat lähinnä satamien painolastipaikkoja.
Käyttö
Imeläkurjenhernettä on ainakin Ruotsissa viljelty karjan ja hevosten rehuksi. Sitä lienee käytetty myös riistan rehukasvina.
Jermu Laine
Jermu Tapani Laine (s. 17. syyskuuta 1931 Turku) on suomalainen poliitikko. Hän on ollut SDP:n kansanedustaja ja kolme kertaa ministeri. Laine oli II kauppa- ja teollisuusministeri ja ulkomaankauppaministeri 1973–1975, II valtiovarainministeri ja pohjoismainen yhteistyöministeri 1982–1983 sekä ulkomaankauppaministeri 1983–1987. Tullihallituksen pääjohtaja hän oli 1987–1994. Hän on myös kirjailija, joka kirjoittaa esseitä, näytelmiä, elokuva-arvosteluja ja kirjoja.
Elämäkerta
Laine on koulutukseltaan juristi ja varatuomari. Hän työskenteli uransa alussa Kauppa- ja teollisuusministeriössä kymmenen vuotta, jona aikana hän oli vuoden Sveitsissä ja jakson Yhdysvalloissa jatko-opiskelijana Ford-rahaston stipendillä. Virkamiesuran jälkeen Laine siirtyi opettajaksi, ja sen jälkeen hän toimi kauppaoppilaitoksen rehtorina. Hän osallistui paikallispolitiikaan, ja hänet valittiin Valkeakosken valtuustoon. Kekkonen kiinnostui hänestä hänen julkaisemansa artikkelikokoelman perusteella ja kutsui hänet valtakunnanpolitiikkaan. Hänestä tuli pääministerin sihteeri vuonna 1972 ja sittemmin ulkomaankauppaministeri.
Laine edusti Hämeen läänin pohjoista vaalipiiriä 1975–1987. Hän on tullut tunnetuksi yhteiskunnallisena keskustelijana ja on julkaissut ahkerasti. Hän on ollut Kanavan kolumnisti vuodesta 1988. Jermu Laine oli presidentin valitsijamies 1978, 1982 ja 1988.
Laine oli naimisissa Terttu Laineen kanssa vuodesta 1954 tämän kuolemaan 2019 saakka. Heillä on kolme tytärtä.
Snappertunan kirkko
Snappertunan kirkko (ruots. Snappertuna kyrka) on kirkkorakennus Snappertunassa, joka kuuluu Raaseporin kaupunkiin. Se on muodoltaan ristikirkko. Se on valmistunut alun perin vuonna 1689. Kirkko kunnostettiin perusteellisesti vuonna 1797. Kellotapuli puolestaan on peräisin vuodelta 1776.
Kirkon sankarihautojen muistomerkki on paljastettu vuonna 1948 ja sen on suunnitellut arkkitehti Arne Rancken.
Modernismi (kirjallisuus)
Modernismi sai kirjallisuudessa alkunsa 1860-luvulla Charles Baudelairen julkaistessa artikkelin Le Peintre de la vie moderne (1863, suomennos kokoelmassa Modernin elämän maalari ja muita kirjoituksia ), jota pidetään modernismin manifestina. Usein suuntaus kuitenkin yhdistetään 1900-luvun vaihteessa ja alkuvuosikymmeninä esiintyneisiin muihin "ismeihin", kuten impressionismi, ekspressionismi, dadaismi, surrealismi, jotka toisinaan luetaan modernismin alakäsitteiksi. Toisen maailmansodan jälkeistä suuntausta kutsutaan täysmodernismiksi.
Modernismi pyrki irtautumaan klassisista tyyli- ja muotoihanteista. Modernismin ominaispiirre on, että se on esteettisesti tietoinen itsestään, ja siihen liittyy simultaanisuus, rinnastaminen ja montaasi, mutta myös paradoksaaliuus ja moniselitteisyys. Myös totuuden epävarmuus on sen ominaispiirre. Perinteinen kerrontakulttuuri hajoaa ja käytetään lainauksia myyttisiä arkkityyppejä, motiiveja ja symboleja. Kaikkitietävää kertojaa ei enää ole, ja aika lakkaa olemasta kronologinen. Sijalle tulee tajunnanvirta ja näkökulmatekniikka.
Suomalainen modernismi jakautuu kahtia: toisaalta 1920-luvulla esiin nousivat suomenruotsalainen runous ja tulenkantajat, toisaalta 1950-luvun modernismi, joka hylkäsi kansallisen perinteen. Ensimmäistä kautta edustavat muun muassa Elmer Diktonius, Edith Södergran, Olavi Paavolainen ja Mika Waltari, Uuno Kailas, jälkimmäistä Tuomas Anhava ja hänen ympärillään esimerkiksi Otavan piiriin kuuluneet Paavo Haavikko, Marja-Liisa Vartio ja Veijo Meri.
Kaiutin
thumb|270px|Seinään kiinnitetty kaiutin. Kaiutin eli kovaääninen on sähköakustinen laite, joka muuttaa päätevahvistimelta saapuvan audiosignaalin ilmanpaineen vaihteluiksi eli ääneksi. Kaiuttimen toiminta perustuu yleensä dynaamiselle periaatteelle, jossa – yleensä kestomagneetilla synnytetyssä – magneettikentässä olevaan puhekelaan johdetaan äänisignaalin tahtiin vaihtelevaa sähkövirtaa. Tämä aiheuttaa induktioilmiön vuoksi puhekelaan yhdistettyyn kaiuttimen kartioon mekaanisen liikkeen ja sitä kautta ilmanpaineen vaihtelun, eli äänen. Kaiuttimen kartiota kutsutaan joskus kalvoksi.
Yleistä
thumb|270px|Perinteisesti kaiutinelementin runko on prässätty pellistä. Yksi yleinen kaiutinmalli on kaksitieperiaatteella toimiva passiivinen dynaamisilla elementeillä (vanh. suom. ääninen ) toteutettu kotelokaiutin. Siinä on tavallisesti halkaisijaltaan 4–8 tuuman keskiäänielementti, joka kotelon bassovirityksen eli refleksikotelon avulla toistaa myös matalampia taajuuksia. Korkeita ääniä varten on diskanttielementti. Jakosuodin erottelee eri elementeille menevät taajuusalueet ja muokkaa taajuusvastetta halutunlaiseksi. Kolmitiekaiuttimessa on äänitaajuuskaista vastaavasti jaettu kolmeen rinnakkaiseen kaistaan niille erityisesti optimoitujen kapeakaistaisten kaiutinelementtien tai -elementtiryhmien kesken.
On arvioitu että kaiuttimien laatu on ratkaisevin tekijä äänentoistojärjestelmän laadukkuudessa. Samoin kaiuttimien sijoittaminen vaikuttaa merkittävästi äänenlaatuun.
Kaiutintyyppejä
Aktiivikaiuttimissa on aktiivielektroniikalla (tästä nimitys) toteutettu yhdysrakenteinen monikanavainen vahvistin ja jakosuodin kutakin eri kaistan kaiutinelementtiä tai -elementtiryhmää varten. Jakosuodatus eri taajuusalueita toistaville elementeille on toteutettu ennen tehovahvistinta, ja kukin elementti tai -ryhmä on suoraan kytketty vahvistimen ulostuloihin. Aktiivinen jakosuodatus voi olla toteutettu analogiaelektroniikalla tai nykyään yhä yleisemmin käytetyllä digitaalisella signaaliprosessorilla (DSP). Jälkimmäisellä tekniikalla saavutetaan merkittäviä etuja esimerkiksi kaiutinelementtien taajuus- ja vaihevasteen korjauksessa sekä kaiuttimen huonevasteen korjauksessa sen varsinaisessa loppusijoituspaikassa.
Dipolikaiuttimessa, joka periaatteessa toimii ilmamolekyylien ns. nopeuslähteenä, elementtejä ei ole koteloitu, joten se säteilee ääntä sekä eteen- että taaksepäin. Taaksepäin suuntautunut ääni on vastavaiheessa eteenpäin suuntautuvaan nähden johtuen elementin liikkeestä. Vastavaiheiset ääniaallot kumoavat toisensa, ja siksi dipolikaiutin ei juurikaan säteile ääntä sivuille, kun taas tavallinen monopolilähde, joka erotuksena edellisestä toimii ns. painelähteenä, säteilee kaikkiin suuntiin kotelon mittoja merkittävästi suuremmilla aallonpituuksilla. Dipolikaiuttimen etuna taas on, että kuuntelutila ei väritä ääntä kovin paljoa kaiuttimen suuren suuntaavuuden takia. Haittapuolena on se, että dynamiikkaa kadotetaan sitä enemmän mitä matalampaa taajuutta soitetaan mutta jakosuotimella asiaa voi auttaa. Subwoofereita ei juurikaan ole dipoliperiaatteella tehty.
Sähköstaattiset ja magneto­staattiset paneelikaiuttimet ovat pääsääntöisesti dipoleita, mutta monopolirakenteitakin esiintyy erityisesti korkeataajuuselementeissä. Dipolikaiutin voidaan toteuttaa myös perinteisillä dynaamisilla elementeillä yleensä noin 5 kHz taajuuksiin asti.
Kardioidikaiutin on kaiutin, joka säteilee ääntä etuavaruuteen. Taka- ja sivusäteilyä on vaimennettu tai kumottu hidastamalla ääniaallon kulkeutumista kotelon rajapinnoille ja/tai vastavaiheistettuna signaalina suoraan haluttuihin suuntiin.
Siirtolinjakaiutin on kotelokaiutin, jossa on loppua kohti kapeneva tunneli. Kotelo mitoitetaan aallonpituuden osuuksien mukaan pyrkimyksenä bassotoiston jatkaminen ilman refleksikoteloita vaivaavaa impedanssikäytöstä.
PA-kaiutin on suunniteltu tuottamaan paljon ääntä pienellä teholla. Sitä käytetään varsinkin, kun tila, jossa ääntä toistetaan, on melko iso.
Plasmakaiutin käyttää plasmaa äänen tuottamiseen, mutta kaiutintyyppi on harvinainen. Periaatteessa sillä voidaan päästä korkeisiin taajuuksiin, jotka ylittävät ihmisen kuuloalueen.
Venekaiutin sietää kosteutta niin hyvin, että sitä voi käyttää veneen lisäksi vaikka ulkotiloissa.
Lisäksi on olemassa erikoisempiakin akustisia rakenteita, esimerkiksi dynaamisia nauhakaiuttimia, torvella tai muulla akustisella sovitteella kuormitettuja säteilijöitä.
Teho
Tavalliselle passiivikaiuttimille menevästä tehosta iso osa käytetään matalia ääniä tuottavissa bassoelementeissä. Suurin osa vahvistimen tuottamasta tehosta muuttuu puhekelassa hukkalämmöksi. Kaiuttimen hyötysuhde on elementtivalintojen lisäksi voimakkaasti sidottu kotelotyypin hyötysuhteeseen. Hyötysuhde on alhaisimmillaan suljetussa kotelossa n. 1 % ja suurimmillaan torvikaiuttimissa jopa 70 %. Kaiutinelementin kestomagneetin magneettisuuden voimakkuudella on myös merkitystä.
Kaiuttimen sähköakustinen muuntosuhde ilmoitetaan spesifikaation yhteydessä painejänniteherkkyytenä redusoituna 1 W tehotasoon syötettynä kaiuttimen nimellisimpedanssia vastaavaan resistanssiin. Vakiintunut tapa ilmoittaa herkkyys on metrin päästä kaiuttimen edestä mitattu keskimääräinen äänenpaine 1 W:n (vastaa noin 2,83 V rms-jännitettä 8 Ω kuormaan) teholla vapaassa äänikentässä (kaiuton tila). Käytännön kaiuttimien herkkyys vaihtelee suuresti noin 80 dB:stä jopa 110 dB:n herkkyyksiin yltäviin torvikaiuttimiin. Kaiuttimen tällä tavoin määriteltyä painejänniteherkkyyttä ei tule sekoittaa hyötysuhteeseen, joka on määritelty kaiuttimen antaman akustisen kokonaistehon suhteena kaiuttimeen syötettyyn sähkötehoon.
Kaiuttimen herkkyydellä on suuri merkitys suurimpaan saatavaan äänenpaineeseen. Desibeliasteikko on luonteeltaan logaritminen: Siinä missä 100 dB herkkä kaiutin vaatii siis 1 watin tehon vahvistimelta tuottaakseen äänenpainetta 100 dB, 90 dB herkkä kaiutin vaatii 10 W ja 80 dB herkkä kaiutin 100 W. Toisaalta tehon puoliintuminen tai kaksinkertaistuminen tuottaa aina noin 3 dB:n muutoksen äänenpaineeseen. 3 dB:n lisäys vaatisi kuitenkin kaiuttimen kompressoitumisen puuttumista, joten todellinen lisäys äänenpaineessa on yleensä 2 dB:tä tai jopa alle sen. Huomioitavaa on myös "tehonkesto", joka tulee aina vastaan ennemmin tai myöhemmin. PA- ja konserttijärjestelmissä onkin nykyään keskitytty suuntaavuuden hallintaan ja "riittävän" herkkyyden saavuttamiseksi. Nykyaikainen linearray tuottaa harvoin alle 100 dB:n akustisen tehon 1 W teholla, joten useiden kaiuttimien muodostama viuhka tuottaa helposti merkittävästi paremman hyötysuhteen ja suuntaavuuden tarkan hallinnan.
Kaiutinsuunnittelu
Kaiutinsuunnittelu on kokeellista tiedettä, jonka pyrkimyksenä on äänen tuottaminen halutulla tavalla. Kaiuttimen suunnittelussa huomioidaan joukko muuttujia, joista osa on fyysisiä ja osa akustisia. Tasaisen taajuusvasteen saavuttamiseksi suunnittelijan on huomioitava äänen värin ja ominaisuuksien lisäksi huoneakustiikan ja mieltymysten vaatimukset. Tyypillisimmillään suunnittelija valitsee kaiuttimen fyysisen koon ympärille muut tekijät. Kotelon mitoituksen jälkeen tutkitaan elementtivaihtoehdot, sovitetaanko kaiutinelementit toisiinsa vai yritetäänkö löytää mahdollisimman helposti sovitettavat komponentit. Suunnittelija päättää myös elementtien lukumäärän, joka tyypillisesti on 1–5.
European Students' Union
The European Students' Union (ESU) (aiemmin The National Unions of Students in Europe ESIB) on eurooppalaisten kansallisten opiskelijaliittojen yhteenliittymä, johon kuuluu 45 eurooppalaista kansallista opiskelijaliittoa 35 Euroopan valtiosta. Suomesta järjestön jäseninä ovat Suomen opiskelijakuntien liitto (SAMOK) sekä Suomen ylioppilaskuntien liitto (SYL).
ESU edustaa jäsenjärjestöjensä kautta yli 10 miljoonaa eurooppalaista opiskelijaa ja vaikuttaa koulutusta koskevaan päätöksentekoon. Vaikuttamisen kohteina ovat mm. Euroopan unioni, Euroopan neuvosto sekä Unesco.
Kaksikymmentä kirjettä ystävälle
Kaksikymmentä kirjettä ystävälle on Josif Stalinin tyttären Svetlana Allilujevan (1926–2011) omaelämäkerrallinen teos ja ensimmäinen julkaistu kirja.
Svetlana Stalina, joka vaihtoi vuonna 1957 sukunimensä äitinsä tyttönimeen, oli opiskellut kirjallisuutta Neuvostoliitossa ja myös tehnyt käännöstöitä englannista venäjäksi. Hänen äitinsä Nadežda Allilujeva oli ampunut itsensä vuonna 1932, ja hänen henkilöhistoriansa osittain Kremlin muurien sisällä diktaattorin tyttärenä oli varmasti erikoinen ja kiinnostava.
Svetlana oli suunnitellut omaelämäkerrallista teosta vuosia. Neuvostoliiton ministerineuvoston puheenjohtaja Anastas Mikojan sai kuulla hankkeesta vuonna 1962 ja rohkaisi tätä kirjoittamaankin perheensä muistelmista kuitenkin varoittaen, ettei teoksen pidä joutua ulkomaisiin käsiin. Seuraavana vuonna Allilujeva kirjoitti teoksen vain 35 päivän aikana Žukovkassa Moskovan lähellä ja sai siihen sisällytetyksi 80 000 sanaa. Teoksesta tuli kirjesarjan muotoinen. Ei ole tiedossa, ketkä Neuvostoliitossa saivat kirjan lukea.
Svetlana Allilujevalla oli takana jo kaksi avioliittoa, kun hän tutustui sairaalassa sattumoisin intialaisen, kommunistin, Progress-kustantamon kääntäjän, Brajesh Singhiin, jolla oli aatelistausta.
NKP:n puolue-eliitti ei kuitenkaan antanut Allilujevan solmia avioliittoa Singin kanssa sillä perusteella, ettei Singh sai mahdollisuutta viedä vaimonsa Neuvostoliitosta Intiaan.
Intian Moskovan-suurlähettiläs Triloki Nath Kaul oli saanut Allilujevalta kirjan käsikirjoituksen vietäväksi New Delhiin vuonna 1966. Allilujevan avopuoliso Singh kuoli vuonna 1966, ja hän sai Konstantin Tšernenkon allekirjoittaman luvan matkustaa Intiaan toteuttamaan vainajan viimeinen toive tuhkata hänen tuhkat Gangesjokeen.
Allilujeva vei Singin tuhkauurnan New Delhiin vuonna 1967. New Delhissä Allilujeva päätti olla palaamatta Neuvostoliittoon ja päätti mennä suoraan New Delhin Yhdysvaltain suurlähetystöön. Anottuaan poliittista turvapaikkaa suurlähetystöstä, vaikka hänen lapsensa olivat Neuvostoliitossa, Allilujeva siirtyi amerikkalaisten avustamana Rooman kautta Sveitsiin, missä hänet sijoitettiin Fribourgin lähelle olevaan nunnaluostariin.
Kirja oli hänellä mukanaan, mutta Delhistä oli jo ilmoitettu Yhdysvaltoihin kirjan olemassaolosta. Tämä johti melkoiseen taisteluun kirjan oikeuksista ja kohtalosta; puhuttiin vuosisadan paljastuskirjasta.
Yhdysvaltojen ulkoministerin Dean Ruskin venäjäntaitoinen luottomies, kustantaja George Kennan, kertoi mahdollisuuksista kääntäjäksi. Itse asiassa tarjolla olisi ollut Boris Pasternakin Tohtori Živagon osittainen kääntäjä Max Hayward, jonka kielitaito ja tyylitaju olisivat otaksuttavasti olleet riittävät.
Kirjan kääntäjäksi tuli kuitenkin Priscilla Johnson, jonka kielitaito osoittautui epätyydyttäväksi. Muun muassa Life- ja Stern-lehdet olisivat tarjonneet Allilujevalle huomattavia summia, mikäli kirja olisi käännetty näiden lehtien kustantamossa. Tämä oli kuitenkin ymmärtämättään allekirjoittanut sopimuksensa asianajaja Edward Greenbaumin kanssa. Allilujeva kuitenkin ihmetteli miksi julkaisusopimukseen tarvitaan asianajajia. Vielä myöhemmin Allilujeva tähdensi, että kyseessä on hänen mielestään perhekronikka eikä poliittinen paljastuskirja.
Jäämarssi
Jäämarssi (myös Jäämarssi – Suomen matkaopas 1941–42) on Ville Suhosen ohjaama ja käsikirjoittama suomalainen dokumenttielokuva vuodelta 2011.
Perugian maakunta
Perugian maakunta on maakunta Umbrian alueella Italiassa.
Perugian maakunta on suurempi kahdesta Umbrian alueen maakunnasta ja se kattaa valtaosan sen pinta-alasta ja asukasluvusta.
Irak Turkvision laulukilpailussa
Irak on osallistunut Turkvision laulukilpailuun kolme kertaa, vuonna 2013, 2014 ja 2015.
2013
Irak osallistui kaikkien aikojen ensimmäiseen Turkvision laulukilpailuun Turkin Eskişehirissä vuonna 2013. Edustajaksi valittiin laulaja Ahmet Tuzlu kappaleella "Kerkük’ten Yola Çıkak". Turkvision laulukilpailun semifinaalissa Duzlu ei päässyt jatkoon.
Kilpailijat
{{legend|gold|Voitto}} {{legend|silver|Toinen}} {{legend|#cc9966|Kolmas}} {{legend|#FE8080|Viimeinen}}
Snohomishin piirikunta
Snohomishin piirikunta on Yhdysvaltojen Washingtonin osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 827 957 vuonna 2020. Piirikunnan hallintokeskus on Everettin kaupunki. Piirikunta on perustettu vuonna 1861.
Väestö
Vuonna 2020 Snohomishin piirikunnan 827 957 asukkaasta valkoisia oli 77,0 %, aasialaisia 12,0 % ja mustia 3,8 %. Vuonna 2019 21,4 % asukkaista puhui kotonaan jotain muuta kieltä kuin englantia ja 16,1 % asukkaista oli syntynyt ulkomailla.
Sielunvihollinen
Sielunvihollinen voi tarkoittaa seuraavia:
Giorgi Kinkladze
Giorgi Kinkladze ( s. 6. heinäkuuta 1973 Tbilisi, Georgian SNT, Neuvostoliitto) on georgialainen entinen jalkapalloilija. Hänen etunimensä translitteroidaan myös Georgiou tai Georgi, ja hänet tunnetaan lempinimillä Gio ja Kinky.
Kinkladze oli keskikenttäpelaaja. Pelinrakentajan lahjakkuus havaittiin Länsi-Euroopassa ensimmäisen kerran vuonna 1994 Georgian ja Walesin välisessä maaottelussa. Hän siirtyi vuonna 1995 kotikaupunkinsa joukkueesta Dynamo Tbilisistä englantilaiseen Manchester Cityyn, jossa hänen pelitaitonsa ja näyttävät maalinsa tekivät hänestä kulttisuosikin. Hänet valittiin seurassaan vuoden pelaajaksi kahdesti.
Manchester Cityn pudottua Valioliigasta kaksi sarjaporrasta alemmaksi Kinkladze siirtyi alankomaalaiseen Ajaxiin vuonna 1998, mutta ei sopeutunut sikäläiseen pelityyliin, joten hän palasi englantilaiseen Derby Countyyn runsaan vuoden kuluttua. Derbyssä hän ehti pelata lähes sata ottelua, joiden jälkeen hän pelasi vielä Anorthosis Famagustassa Kyproksella ja Rubin Kazanissa Venäjällä.
Nuoruus ja uran alku
Giorgi Kinkladze syntyi 6. heinäkuuta 1973 Tbilisissä silloisessa Georgian sosialistisessa neuvostotasavallassa, joka oli osa Neuvostoliittoa. Hän asui Diduben kaupunginosassa insinööri-isänsä Robinzonin, opettajaäitinsä Khatunan ja isosiskonsa kanssa. Robinzon halusi nähdä poikansa menestyvän jalkapalloilijana, joten hän joskus laittoi poikansa kävelemään polvillaan ympäri taloa vahvistuttaakseen nuorukaisen jalkoja. Giorgin äidillä oli hieman erilainen tapa kehittää poikaansa. Hän laittoi pojan opettelemaan perinteistä georgialaista tanssia mtiuluria. Giorgi otettiin kuusivuotiaana Dynamo Tbilisin junioriorganisaatioon. Muutaman seuraavan vuoden aikana Kinkladze pelasi Dynamon nuorisojoukkueissa ja pääsi lopulta pelaamaan seuran reservijoukkueessa. Samassa joukkueessa pelasi muiden muassa Šota Arveladze, jonka kanssa Kinkladze pelasi myöhemmin myös aikuisten sarjoja.
Georgia perusti oman jalkapallosarjansa vuonna 1989. Kinkladzen perhetuttu järjesti Giorgille siirron toiseksi korkeimmalla sarjaportaalla pelanneeseen Mretebi Tbilisiin, joka oli ensimmäinen virallinen ammattilaisseura Neuvostoliitossa, eli pelaajien ilmoitettu ammatti oli jalkapalloilija eikä esimerkiksi sotilas tai rautatietyöläinen. Ensimmäisellä kaudellaan Mretebissä 16-vuotias Kinkladze pelasi 20 ottelua. Toisen Mretebi-kauden jälkeen hän allekirjoitti miljoonan ruplan arvoisen sopimuksen nuoruudessaan edustaman Dynamon kanssa. 250px|thumb|right|[[Tbilisi, jossa Kinkladze syntyi ja aloitti uransa.]]
Georgiasta tuli jälleen itsenäinen valtio vuonna 1991, mutta Etelä-Ossetian ja Abhasian halu erota Georgiasta johti sotatoimiin alueiden välillä. 17. syyskuuta 1992 Georgian maajoukkue pelasi Neuvostoliitosta irtautumisen jälkeen neljännen maaottelunsa Azerbaidžania vastaan. 6–3-lukemiin päättyneessä pelissä 19-vuotias Kinkladze teki maajoukkuedebyyttinsä. Sota Georgiassa jatkui, joten Dynamon seurajohto pyrki etsimään pelaajilleen vakaamman ympäristön. Muiden muassa Kinkladze lainattiin saksalaiseen 1. FC Saarbrückeniin.
Kinkladze pelasi 2. Bundesliigassa ensimmäisen ottelunsa Tennis Borussia Berliniä vastaan 4. maaliskuuta 1994. Hän ei kuitenkaan sopeutunut Saarbrückeniin ja pelasi vain harvoin täydet 90 minuuttia, joten hänet erotettiin joukkueesta Hertha Berlinille hävityn ottelun jälkeen. Kauden jälkeen hän palasi Tbilisiin jatkaakseen uraansa Georgiassa, jossa hänet vuonna 1993 valittiin vuoden georgialaiseksi jalkapalloilijaksi. Dynamon puheenjohtaja Merab Žordania oli edelleen epävarma pelaajansa turvallisuudesta Georgian poliittisessa tilanteessa, ja hän tarjosi tarjosi Kinkladzea Atletico Madridille noin 200 000 punnalla. Atletico Madrid otti miehen koejaksolle, mutta ei tarjonnut sopimusta. Sen jälkeen Kinkladze harjoitteli Real Madridin reservijoukkueessa, josta Boca Juniors lainasi kuukaudeksi Argentiinaan edelleen Tbilisin omistuksessa olleen pelaajan. Boca Juniorsin valmentaja Silvio Narzolini piti Kinkladzea liian samanlaisena toisen pelinrakentajansa, Alberto Márcicon kanssa, eikä Kinkladze saanut pysyvää sopimusta.
Syyskuussa 1994 Kinkladze pelasi Tbilisissä maaottelussa Moldovaa vastaan. Videoaineisto hänen peliesityksistään herätti seurojen kiinnostuksen pelaajaan Italiassa, jossa Kinkladze sai lehdistöltä lempinimen "Mustanmeren Rivera", mutta konkreettisia tarjouksia hänestä ei annettu. Kuitenkin nauhoitteen käsiinsä saanut Manchester Cityn puheenjohtaja Francis Lee halusi pelaajan joukkueeseensa. Kinkladzen esityksistä haltioitunut Lee otti yhteyttä Žordaniaan varatakseen pelaajan omalle seuralleen.
Kaksi kuukautta myöhemmin Kinkladze teki ensimmäisen maaottelumaalinsa, kun Georgia voitti Walesin 5–0. Uusintaottelussa Cardiff Arms Parkilla useiden seurojen kykyjenetsijät näkivät, kuinka Kinkladze teki ottelun ainoan maalin korkealla nostolla yli maalivahti Neville Southallin. Viimeisellä kaudellaan Dynamossa hän teki 14 maalia 20 ottelussa, ja seurat useista eri maista ilmaisivat kiinnostuksensa palkata hänet. Dynamon puheenjohtaja Žordania piti kiinni sopimuksesta, jonka hän sopi kollegansa Leen kanssa, ja 15. heinäkuuta 1995 Kinkladze allekirjoitti sopimuksen Manchester Cityn kanssa ollen ensimmäinen uuden valmentajan Alan Ballin hankinta. Sopimuksen arvoksi raportoitiin 2 miljoonaa puntaa. Työluvan saanti vaikeuksien jälkeen Kinkladze pelasi ensimmäisen ottelunsa Manchester Cityssä ottelussa Tottenham Hotspuria vastaan 19. syyskuuta 1995.
Manchester City
right|250px|thumb|Maine Road oli Kinkladzen kotistadion vuosina 1995–1998. Manchester Cityn kausi 1995–1996 sujui takellellen eikä seura onnistunut voittamaan ottelua kertaakaan ensimmäisen kolmen kuukauden aikana, mutta Kinkladzesta tuli sankari kannattajien keskuudessa. Kun Manchester City voitti ensimmäisen kerran kaudella ottelussa Aston Villaa vastaan, Kinkladze teki voittomaalin Niall Quinnin kanssa pelatun seinäsyöttökuvion jälkeen. Kinkladze poti alkuvaiheessa koti-ikävää asuessaan hotellissa ja puhuessaan vain vähän englantia. Yrittäessään vähentää koti-ikävää hänen äitinsä muutti Manchesteriin tarjoamaan hänelle tuttua ruokaa. Joulukuista ottelua Middlesbrough'n kotikentällä mainostettiin Kinkladzen ja Juninhon välisenä taistona. Ottelun ainoan manchesterilaismaalin teki Kinkladze yksilösuorituksellaan, mutta peli päättyi kuitenkin Cityn 4–1-tappioon. Middlesbrough'laiset kuitenkin myöhemmin äänestivät georgialaisen "kauden parhaaksi vastustavan joukkueen pelaajaksi". Maaliskuussa 1996 Kinkladze teki erityisen näyttävän maalin Southamptonia vastaan. Hän ohitti viisi pelaajaa ja lopuksi nosti pallon yli maalivahti Dave Beasantin. Kyseinen maali voitti BBC:n Match of the Day -ohjelman "kuukauden maali -palkinnon" ja sijoittui toiseksi "kauden maali -palkintoa" haettaessa.