cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tampereen teknillinen lukio
MATEK-linja
Matematiikka- ja tekniikkalinja (MATEK) on Teknillisen lukion erityinen painotusalue. MATEK-linjalle valitaan vuosittain noin 30 opiskelijaa erillisellä haulla, jossa painotetaan peruskoulun päättötodistuksen matematiikan ja äidinkielen arvosanoja. MATEK-linjalaiset pääsevät ilmaiseen MATEK-retkeen joka syksy, jossa opiskelijat vierailevat muun muassa Heurekassa ja Olkiluodon ydinvoimalassa. Linja ei käytännössä eroa yleisestä linjasta, sillä myös yleisellä linjalla voi suorittaa MATEK-linjalle tarkoitettuja kursseja. Vastaavasti MATEK-linjalla ei ole pakko suorittaa linjalle suunnattuja erityiskursseja ollenkaan.
Etelä-Ossetia
Etelä-Ossetia rajoittuu pohjoisessa Venäjän federaatioon kuuluvaan Pohjois-Ossetia-Alaniaan. Georgia lakkautti yksipuolisesti Etelä-Ossetian autonomian vuonna 1990. Seuranneessa sodassa alue jäi pääosin osseettien haltuun, mutta alueella asui noin kolmannes etnisiä georgialaisia. Vuoden 2008 sodan jälkeen georgialaiskyliä poltettiin, minkä seurauksena alueen väestön rakenne saattaa olla muuttunut.
Osa eteläossetialaisista poliitikoista on ilmaissut halunsa liittyä osaksi Venäjää. Toukokuussa 2022 presidentti Bibilov ilmoitti järjestävänsä kansanäänestyksen Venäjään liittymisestä, minkä Georgia tuomitsi.
Maantiede
Pinta-alaltaan 3 900 km2 suuruinen Etelä-Ossetia sijaitsee Ison Kaukasuksen etelärinteillä. Alue on hyvin vuoristoista ja suurin osa alueesta onkin yli 1 000 metriä merenpinnan yläpuolella. Pinta-alasta on metsää 47 prosenttia ja maanviljelyn käytössä alle 10 prosenttia. Maan etelärajan tuntumassa virtaa Mtkvarijoki, jonka lisäksi alueella on lukuisia pieniä vuoristojokia sekä 15 pientä vuoristojärveä.
Historia
thumb|Etelä-Ossetia
Osseetit ovat indoeurooppalainen kansa, jonka esi-isät ovat kotoisin Keski-Aasiasta. Osseetit kääntyivät kristinuskoon keskiajalla Georgian vaikutuksesta. Mongolit valloittivat osseettien asuinalueet 1200-luvulla. Osseetit asuivat tuolloin Donin eteläpuolella, mutta mongolit työnsivät heidät etelään, osan siirtyessä Kaukasuksen eteläpuolelle asti. Tällöin syntyi kolme erillistä osseettikokonaisuutta. Lännessä digorit joutuivat kabardien vaikutuksen alaiseksi ja kääntyivät islamiin. Tuallägit siirtyivät Kaukasuksen eteläpuolelle historialliseen Georgian ruhtinaskuntaan Samatšabloon, josta kehittyi nykyinen Etelä-Ossetia. Ironit puolestaan jäivät nykyisen Pohjois-Ossetian alueelle.
Georgiassa osseetit asuttivat aluksi maan keskiosan vuorten ylärinteitä. 1600–1700-luvuilla he alkoivat siirtyä vuorten alarinteille ja tasangolle. Vuoristossa he harjoittivat karjanhoitoa ja tasangolla maanviljelyä. Suurin osa eteläosseeteista kuului Kartlin kuningaskuntaan ja loput Imeretiin. He olivat georgialaisen aateliston maaorjia, mutta säilyttivät 1900-luvulle saakka myös perinteisen sukuyhteiskunnan piirteitä.
Osaksi Venäjän keisarikuntaa
Vuonna 1801 Etelä-Ossetia liittyi yhdessä muun Georgian kanssa Venäjän keisarikuntaan. Tsaarinvallan siirtomaapolitiikka ja feodaalinen riisto synnyttivät 1800-luvun alkupuolella useita talonpoikaiskapinoita. Maaorjuuden lakkauttamisen (1864) jälkeen alkoi talonpoikaiston sosiaalinen eriytyminen ja osseetit alkoivat siirtyä töihin Kaukasian teollisuuskeskuksiin. Vuonna 1905 Etelä-Ossetiassa muodostettiin talonpoikien vallankumouskomiteoita ja aseellisia taistelujoukkoja.
Vallankumouksellinen liikehdintä
Elokuussa 1917 Ortevin kylässä perustettiin ”Vallankumouksellisen työtätekevän talonpoikaiston liitto”. Maaliskuussa 1918 ossetialaiset ja georgialaiset talonpojat ottivat sen johdolla haltuunsa Tskhinvalin, mutta joutuivat pian vetääntymään Georgian hallituksen joukkojen tieltä. Heinäkuussa 1918 perustettiin bolševikkipuolueen aluejärjestö. Lokakuussa 1919 bolševikkikapinalliset valtasivat Tskhinvalin, josta he sitten vetäytyivät Pohjois-Ossetian puolelle. Touko-kesäkuussa 1920 bolševikit ottivat jälleen vallan käsiinsä. Georgian joukot tukahduttivat kapinan väkivaltaisesti, ryöstivät ja polttivat kyliä ja pakottivat suuren osan väestöstä pakenemaan Kaukasuksen pohjoispuolelle. Bolševikit valtasivat Georgian helmikuussa 1921 ja 20. huhtikuuta 1922 muodostettiin Georgian sosialistiseen neuvostotasavaltaan kuulunut Etelä-Ossetian autonominen alue.
Alueen väestön enemmistö puhui osseettia, mutta neuvostojohto määräsi virallisiksi kieliksi venäjän ja georgian. Alueella oli silti jonkinasteinen autonomia ja muun muassa kouluissa opetettiin osseetin kielellä.
Separatistinen vastaus georgialaiseen nationalismiin
Neuvostoliiton viimeisinä vuosina alkoi kansallisuustunne nousta esiin niin Georgiassa kuin Ossetiassakin. Etelä-Ossetian johdossa ollut kansanrintama vaati alueen yhdistämistä Pohjois-Ossetiaan. Etelä-Ossetian korkein neuvosto hyväksyi päätöksen yhdistää Etelä-Ossetia Pohjois-Ossetia-Alaniaan ja osaksi Venäjän sosialistista federatiivista neuvostotasavaltaa 10. marraskuuta 1989. Seuraavana päivänä Georgian parlamentti kumosi päätöksen ja lakkautti Etelä-Ossetian autonomian. Etelä-Ossetian autonomisen alueen viranomaiset julistivat 20. syyskuuta 1990 Etelä-Ossetian sosialistisen tasavallan Neuvostoliiton rajojen sisälle, mitä Georgian sosialistisen neuvostotasavallan johto ei hyväksynyt, vaan lopulta lakkautti autonomisen alueen.
Georgia itsenäistyi 1991 ja sen hallitus julisti georgian kielen ainoaksi hallintokieleksi koko maassa. Etelä-Ossetiassa tätä ei voitu hyväksyä ja alueen johtajat vaativat osseetin kielelle virallista asemaa Etelä-Ossetiassa ja lisää autonomiaa alueelle. Tilanne muuttui väkivaltaiseksi konfliktiksi vuoden 1991 lopulla. Moniin Etelä-Ossetian kyliin hyökättiin ja ne poltettiin. Samoin kävi myös georgialaisten taloille ja kouluille pääkaupungissa Tskhinvalissa. Konflikti johti valtaisaan pakolaisvirtaan. Yli 100 000 ihmistä pakeni pääasiassa rajan yli Pohjois-Ossetiaan, mutta jonkin verran myös Georgiaan. Suuri osa Pohjois-Ossetiaan paenneista asutettiin alueelle, joka oli liitetty Pohjois-Ossetiaan Neuvostoliiton karkotettua inguušit alueelta 1944. Tämä johti konfliktiin osseettien ja inguušien välillä alueen asuttamisoikeudesta. Etelä-Ossetian ja Georgian välisen sodan seurauksena vain noin 15 % osseeteista asuu enää Etelä-Ossetiassa. Etelä-Ossetia julistautui itsenäiseksi 28. marraskuuta 1991. Vain Venäjä, Nicaragua, Venezuela ja Nauru ovat tunnustaneet sen itsenäisyyden ja eron Georgiasta.
Georgian hallitus ja Etelä-Ossetian separatistit pääsivät sopimukseen tulitauosta 1992 ja Georgia lupasi olla määräämättä pakotteita Etelä-Ossetiaa vastaan. Tähän vaikutti ennen kaikkea se, että Georgia halusi välttää selkkausta Venäjän kanssa. Alueelle luotiin rauhanturvajoukot, jotka koostuivat osseeteista, georgialaisista ja venäläisistä. Sen jälkeen alue on ollut rauhallisempi, mutta 13. elokuuta 2004 solmittua tulitaukoa rikottiin jatkuvasti. Etelä-Ossetian presidentti Eduard Kokoity torjui Georgian presidentin Mikheil Saakašvilin tarjoukset mahdollisesta autonomiasta.
8. elokuuta 2008 Georgian ja Venäjän välille syttyi Etelä-Ossetiassa sota. Georgialaiset ottivat Tskhinvalin kaupungin hallintaansa, minkä jälkeen Venäjä hyökkäsi Georgiaan ja miehitti Etelä-Ossetian.
Politiikka
Etelä-Ossetiassa järjestettiin 12. marraskuuta 2006 kansanäänestys alueen itsenäisyydestä. Samalla järjestettiin myös presidentinvaalit.
Etelä-Ossetiassa on oma hallinto ja armeija. Katso Etelä-Ossetian asevoimat.
Kansainvälinen asema
Etelä-Ossetia julistautui itsenäiseksi 28. marraskuuta 1991. Venäjä, Nicaragua, Venezuela ja Nauru ovat tunnustaneet sen itsenäisyyden. Georgia ei tunnusta Etelä-Ossetian erillistä asemaa ja käyttää siitä joko muinaista nimeä Samatšablo tai sitten pääkaupungin mukaan Tskhinvalin alue. Etelä-Ossetian tasavalta kuuluu Georgian aluejaon mukaan pääosin Šida Kartlin hallintoalueeseen. Sen lisäksi Georgian tasavalta perusti 2007 "Etelä-Ossetian väliaikaisen hallinnollisen entiteetin."
Etelä-Ossetian tasavalta allekirjoitti 17. syyskuuta 2008 ystävyys-, yhteistyö- ja avunantosopimuksen Venäjän federaation kanssa. Sopimuksen neljäs artikla sisältää myös sotilaallisen avunannon mahdollisuuden Yhdistyneiden kansakuntien peruskirjan 51. artiklan mukaisesti. . Samansisältöinen sopimus allekirjoitettiin samanaikaisesti myös Venäjän federaation ja Abhasian tasavallan kesken.
Aluejako
Etelä-Ossetia jakautuu hallinnollisiin piireihin Neuvostoliiton aikaisen jaon mukaisesti:
Etelä-Ossetian autonomian lakkauttamisen jälkeen Georgian hallussa olleita entisen autonomisen alueen osia hallittiin Gorista aina vuoden 2008 sotaan saakka, jossa Georgian armeija karkotettiin sen valvomilta alueilta Etelä-Ossetiassa.
Talous
Etelä-Ossetian talous perustuu maatalouteen. Suurin osa maan pelloista on keinokastelun varassa, ja tärkeimmät maataloustuotteet ovat vehnä, maissi, sokerijuurikas, hedelmät ja viinit. Maanviljelyn lisäksi harjoitetaan metsätaloutta ja karjankasvatusta. Alueen teollisuus on keskittynyt pääkaupungin Tskhinvalin ympäristöön.
1990-luvulla käydyn sodan seurauksena alueen talous on ollut vaikeuksissa ja työttömyys on noussut. Georgia on myös lopettanut sähköntoimituksen alueelle, mikä on pakottanut Etelä-Ossetian rakentamaan sähkökaapelin Pohjois-Ossetiaan. Talousongelmien lisäksi epävakaa poliittinen tilanne, tuhannet pakolaiset ja laiton ase- ja huumekauppa ovat saaneet alueen epävakaaksi. Etelä-Ossetian hallituksen kerrotaan saavan jopa kolmasosan budjetistaan Venäjälle kulkevan Roki-tunnelin tullimaksuista.
Väestö
Etelä-Ossetia ei ole väestöllisesti yhtenäinen alue, vaan koostuu osseettien ja georgialaisten asuttamien kylien kokonaisuuksista – kaaressa suurimmaksi osaksi osseettien asuttaman Tskhinvalin ympärillä.
Etelä-Ossetian asukasluku on noin 70 000 (2004). Vuonna 1989 asukasluku oli 99 000. Tuolloin väestöstä oli osseetteja 66 prosenttia, georgialaisia 29 prosenttia, venäläisiä 2 prosenttia ja muita 3 prosenttia. Vuonna 1926 asukkaita oli 87 700, joista 69 % oli osseetteja ja loput pääasiassa georgialaisia. Suurin osa osseeteista on nykyään kristittyjä (mahd. 61 prosenttia), mutta alueella on myös suuri muslimivähemmistö.
Alueen väestö on ollut Neuvostoliiton vuoden 1989 väestönlaskennan mukaan 98 000, joista 65 000 on ollut etnisiä osseetteja ja 29 000 etnisiä georgialaisia. Neuvostoliiton vuoden 1974 väestölukujen mukaan alueella oli asunut 103 000 ihmistä. Sittemmin alueella arvioitiin olevan enää 70 000 asukasta.
Venäjän federaation ulkoministeriön tiedotteen mukaan Etelä-Ossetiassa asui vuonna 2012 enää yhteensä 51 572 henkeä, joista 28 664 asui Tskhinvalissa. Asukkaista 89,1 % olisi osseetteja, 8,9 % gruusialaisia, 1 % venäläisiä ja 1 % muita.
Täysin georgialaisia kyliä ovat Ardisi, Argvitsi, Atsriskhevi, Avnevi, Balaani, Beloti, Charebi, Chigoiani, Doretkari, Dzarchemi, Dzeglevi, Eloiani, Eredvi, Garubani, Ikoti, Kekhvi (osseetiksi Chekh), Kemerti, Khmidi, Korinta, Kurta, Kvemo Zonkari, Largvisi, Makhiareti, Monasteri, Mosabruni, Nakhidi, Nikozi, Nuli, Pkhvenisi, Sabarkleti, Sadzeguri Pirveli, Shulauri, Tamarasheni, Tohkhita, Tsikhisopeli, Vanati ja Zodekhi. Georgialaisia kyliä tai osittain georgialaisia kyliä ovat myös Ergneti
Vilho Rajantie
Vilho Antero Rajantie (s. 6. elokuuta 1948, Mikkeli) on entinen suomalainen jalkapalloilija.
Rajantie edusti urallaan SM-sarjassa Mikkelin Palloilijoita, jossa hän voitti Suomen cupin 1970. Maajoukkueessa hän pelasi kaikkiaan 20 maaottelua vuosina 1970–1972.
Vuokkijärvi (Suomussalmi, Ala-Vuokki)
Vuokkijärvi on noin 30 kilometrin pituinen, kapeahko järvi Suomussalmella Hyrynsalmen reitillä ja Oulujoen vesistössä. Järven rannalla on Ala-Vuokin kylä.
Vuokkijärveä säännöstellään poikkeuksellisen voimakkaasti: säännöstelyrajojen väli on peräti kuusi metriä (183,72–189,72 m). Järvi laskee länsipäästään Niipaskosken kautta Parvajärveen.
Suomussalmella on myös pienempi Vuokkijärvi itärajalla.
Reima Nummila
Reima Nummila (16. marraskuuta 1942 – 7. maaliskuuta 2015) oli suomalainen jalkapalloilija.
Nummila edusti urallaan SM-sarjassa Turun Palloseuraa, jossa hän voitti Suomen mestaruuden kaudella 1968. Maajoukkueessa hän pelasi kaikkiaan 22 maaottelua vuosina 1964–1968.
Lars Gustaf Lefrén
Lars Gustaf Lefrén (12. maaliskuuta 1778 Turku – 19. huhtikuuta 1825 Messukylä ) oli suomalainen kartanonisäntä ja teollisuusyrittäjä.
Lefrénin vanhemmat olivat Turun akatemian teologian professori Lars Lefrén ja Johanna Sofia Leijonancker. Hän pääsi ylioppilaaksi Turussa 1791.
Lefrén omisti vuodesta 1805 Tampereella Suomen Talousseuralta ostamansa Hatanpään kartanon ja vuodesta 1808 Abraham Häggmanilta ostamansa Tampereen paperitehtaan. Hatanpään kartanoon kuului tällöin saha ja kaksi myllyä Tammerkoskessa, 38 sivutilaa ja 42 torppaa. Paperitehtaasta tuli vuonna 1820 Suomen suurin ja siellä oli 44 työntekijää. Paperi valmistettiin lumpuista arkki kerrallaan käsityönä.
Lefrénin puoliso oli Katarina o.s. af Ekenstam (k. 1845) Heidän kotinsa oli ajan merkittävä sivistyskeskus.
Sibelius Singing Competition
Sibelius Singing Competition on kansainvälinen lied-duo-kilpailu laulajille ja pianisteille. Kilpailu järjestetään joka neljäs vuosi. Aiemmat kilpailut on järjestetty vuosina 2007, 2011 ja 2015. Seuraavan kerran kilpailu järjestetään 25.–28.3.2020 Järvenpäässä, Jean Sibeliuksen kotikaupungissa. alt=Hymyilevä Jean Sibelius|pienoiskuva|Jean Sibelius vuonna 1939. Kilpailu järjestäjinä toimivat Järvenpään Sibeliusviikot ry. yhteistyökumppaninaan Järvenpään kaupunki.
Kilpailun yhtenä tavoitteena on edistää nuorten klassisen musiikin ammattilaisten uraa ja löytää uusia tulkintoja sekä näkökulmia Sibeliuksen tuotantoon.
Jean Sibelius ja lied-musiikki
Lied-musiikki on taidemusiikin laji, jossa alun perin esitettiin yhden laulajan esittämiä lauluja pianon säestyksellä. Lajina lied on vaativa, eikä päästä kuuntelijaa helpolla.
Jean Sibeliuksen yksinlaulukokoelma sisältää yhteensä 109 laulua. Sibelius Singing Competitionissa saadaan kuulla nuorten taiteilijoiden uudelleen tulkintoja Sibeliuksen harvemmin kuullusta tuotannosta.
Sibeliuksen tunnettuja lied-kappaleita ovat esimerkiksi: Flickan kom ifrån sin älskings möte, Demanten på marssnön ja Svarta rosor.
Kilpailupaikka
Kilpailupaikkana toimii Järvenpää-talo Järvenpäässä.
Kilpailun tuomaristo
Kilpailun tuomaristo on ollut alusta asti nimekäs. Vuonna 2020 tuomaristoon kuuluvat:
Kilpailun kulku ja säännöt
Kilpailu on avoin kansalaisuudesta riippumatta kaikille lied-duoille, joiden molemmat kilpailijat ovat syntyneet vuonna 1985 tai sen jälkeen. Henkilö voi osallistua kilpailuun vain yhden duon jäsenenä.
Nauhakarsinta
Kilpailuun karsiutuu nk. nauhakarsintojen (videotallenteet) perusteella noin 30 duoa.
Ohjelma
Jokaisen duon tulee osallistua kilpailun avajaistilaisuuteen ja kilpailujärjestyksen arvontaan 25.3.2020 klo 18.00. Järvenpää-talolla. Kilpailujärjestys säilyy samana alku- ja loppukilpailussa.
Alkukilpailu
Alkukilpailun ohjelman kokonaiskesto on korkeintaan 15 minuuttia. Tuomaristo valitsee loppukilpailuun 8–10 duoa.
Loppukilpailu
Vapaavalintainen ohjelma, joka sisältää vähintään 10 minuuttia Sibeliuksen lauluja. Vähintään kaksi Sibeliuksen lauluista on oltava seuraavista opuksista: 35, 38, 50, 57, 61, 86, 88, 90. Loppukilpailun ohjelman kokonaiskesto on korkeintaan 25 minuuttia.
Kilpailijat 2020
Vuoden 2020 kilpailuun haki määräaikaan mennessä 80 duoa, joista 33 valittiin itse kilpailuun. Kilpailijoista runsas neljännes on suomalaisia, muut kilpailijat edustavat 21 eri kansalaisuutta. Kilpailijoita vuoden 2020 kilpailuun osallistuu mm. Australiasta, Iso-Britanniasta, Yhdysvalloista, Japanista, Etelä-Koreasta ja Venäjältä.
Ulkokorva
thumb|250px|1.[[Ohimoluu 2.Korvakäytävä 3.Korvalehti 4.Tärykalvo 5.Soikea ikkuna 6.Vasara 7.Alasin 8.Jalustin 9.Kaarikäytävä 10. Simpukka 11.Kuulo-tasapainohermo 12.Korvatorvi ]] Ulkokorva (auris externa) käsittää korvan osista korvalehden ja korvakäytävän. Muita korvan osia ovat välikorva ja sisäkorva. Korvakäytävä kuljettaa ilmassa paineaaltoina kulkevat äänet tärykalvolle, jossa ääni muuttuu mekaaniseksi tärykalvon värähdellessä. Ulkokorvan tehtävänä on kerätä ääniaaltoja ilmasta korvakäytävään. Joillakin lajeilla korvalehden merkitys on suurempi kuin toisilla.
Amadou Haya Sanogo
thumb|Amadou Haya Sanogo oikeuden edessä vuonna 2016. Amadou Haya Sanogo (s. 1972 Ségou ) on malilainen sotilas, joka johti vuoden 2012 sotilasvallankaappausta.
Sanogo sai sotilaskoulutuksen Yhdysvalloissa vuosina 2004–2010 ja työskenteli englannin opettajana Katin sotilasakatemiassa.
Kapteeni Sanogo johti Malin presidentin Amadou Toumani Tourén syrjäyttänyttä sotilasvallankaappausta 21.–22. maaliskuuta 2012. Hän toimi sen jälkeen sotilasjuntta CNRDRE:n puheenjohtajana ja maan de facto -valtionpäämiehenä. Länsi-Afrikan talousyhteisön ja muiden maiden painostuksesta sotilasjuntta joutui 12. huhtikuuta luovuttamaan vallan väliaikaiselle presidentille, kansalliskokouksen puheenjohtajalle Dioncounda Traorélle. Sanogo säilytti kuitenkin asemansa Malin armeijan johdossa, ja joulukuussa 2012 sotilaat syrjäyttivät Traorén nimittämän väliaikaisen pääministerin Cheick Modibo Diarran.
Armeijan epäonnistuminen Malin sisällissodassa ja ulkovaltojen sekaantuminen asiaan heikensivät Sanogon asemaa. Hän menetti myös sotilasvallankaappauksen kannattajien muodostaman COPAM-järjestön tuen. Helmikuussa 2013 Sanogo nimitettiin Malin puolustus- ja turvallisuusvoimien uudistamista valmistelleen komitean puheenjohtajaksi. Elokuussa 2013 väliaikainen hallitus ylensi hänet kenraaliluutnantiksi. Sanogo vapautettiin tehtävästään armeijan uudistamiskomitean johtajana elokuun lopussa vähän ennen uuden presidentin Ibrahim Boubacar Keïtan virkaan astumista.
Sanogo pidätettiin 27. marraskuuta 2013. Häntä syytetään osallisuudesta vallankaappauksen yhteydessä tapahtuneeseen 21 laskuvarjojääkärin murhaan. Sanogo on odottanut oikeudenkäyntiä kotiarestissa Sélinguéssä. Vuonna 2016 alkaneen prosessin odotetaan jatkuvan tammikuussa 2020. Tilannetta vaikeuttaa se, että syytettyjen joukossa on myös nykyinen puolustusministeri Ibrahim Dahirou Dembélé.
HMS Carysfort
HMS Carysfort on ollut viiden Britannian Kuninkaallisen laivaston aluksen nimenä.
Viherkotingat
Viherkotingat (Pipreola) on kotingojen heimoon kuuluva varpuslintusuku. Viherkotingoihin kuuluu BirdLifen mukaan yksitoista lajia.
Juan Mónaco
Juan Mónaco (s. 29. maaliskuuta 1984 Tandil) on argentiinalainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on ollut miesten maailmanlistan sijalla kymmenen heinäkuussa 2012. Hän on voittanut urallaan seitsemän ATP-turnausta kaksinpelissä.
2007
Vuosi 2007 oli Mónacolle menestyksekäs vuosi. Hän aloitti vuoden pääsemällä puolivälierään Heineken Openissa. Puolivälierän hän hävisi Agustin Callerille. Hän pääsi puolivälierään myös Brasil Openissa, häviten sen Juan Ignacio Chelalle. Mónaco kilpaili kotiturnauksessaan Copa Telmexissä Buenos Airesissa. Hän voitti turnauksen finaalissa Alessio Di Mauron luvuin 6–1, 6–2. Tämä oli Mónacon ensimmäinen ATP-tason turnausvoitto. Hamburg Masters -turnauksessa hän hävisi toisella kierroksella ykköseksi sijoitetulle Roger Federerille luvuin 3–6, 6–2, 4–6. Hypo Group Tennis International -turnauksessa hän otti toisen ATP-turnausvoiton, kun finaalissa hän voitti Gaël Monfilsin 7–6(3), 6–0. Mercedes Cupissa Stuttgartissa hän hävisi puolivälierässä Rafael Nadalille 1–6, 3–6.
Mónaco voitti kolmannen turnauksensa Austrian Openissa. Puolivälierässä hän voitti ykköseksi sijoitetun Tommy Robredon 6–2, 2–6, 6–2 ja Potito Staracen finaalissa 5–7, 6–3, 6–4. Cincinnati Masters-turnauksessa hän voitti maailmanlistan kakkosen, Rafael Nadalin 7–6(5), 4–1 luov., kunnes hävisi Sam Querreylle kolmannella kierroksella. Stockholm Openissa hän pääsi puolivälierään asti, jossa hävisi Tommy Haasille. Australian avoimissa ja Wimbledonissa hän hävisi Nicolas Mahutille ja Kristof Vliegenille ensimmäisellä kierroksella. Hän pääsi neljännelle kierrokselle Ranskan avoimissa ja Yhdysvaltain avoimissa, häviten entiselle Ranskan avointen voittajalle Guillermo Cañasille ja Novak Đokovićille. Hän lopetti kauden maailmanlistan 23:ntena.
2008
Vuoden 2008 Mónaco aloitti pääsemällä Heineken Openin semifinaaliin, häviten sen Philipp Kohlschreiberille. Australian avoimissa hän pääsi kolmannelle kierrokselle asti, kunnes hävisi Tomáš Berdychille. Movistar Openissa hän pääsi finaaliin, mutta loukkasi nelinpelissä itseään, eikä pystynyt pelaamaasn finaalissa Fernando Gonzálezia vastaan. Turnauksen jälkeen hän saavutti korkeimman sijoituksensa maailmanlistalla, joka oli 14:s.
Mónaco pääsi puolivälierään Valencia Openissa ja toiselle kierrokselle Monte Carlo Masters-turnauksessa. Hypo Group Tennis International -turnauksessa hän pääsi finaaliin asti, mutta hävisi sen ykköseksi sijoitetulle Nikolai Davydenkolle.
Orange Warsaw Openissa hän pääsi semifinaaliin, jonka hän hävisi Tommy Robredolle. Pekingin olympialaisissa hän hävisi Marin Čilićille 1. kierroksella luvuin 4–6, 7–6(5), 3–6. Nelinpelissä hän voitti parinsa Luis Hornan kanssa Heineken Openin. US Openissa hän pääsi parinsa kanssa semifinaaliin asti, häviten sen Lukáš Dlouhýlle ja Leander Paesille.
2009
Buenos Airesin turnauksessa Mónaco pääsi finaaliin, mutta hävisi sen Tommy Robredolle 5–7, 6–2, 6–7(5). Hän pääsi ensimmäisen kerran Masters-turnauksen puolivälieriin Internazionali BNL d'Italia -turnauksessa voittamalla Andy Murrayn toisella kierroksella 1–6, 6–3, 7–5, Marin Čilićin kolmannella kierroksella 6–4, 6–4, kunnes hävisi Fernando Gonzálezille 6–2, 3–6, 4–6. Ruotsin avoimissa hän voitti kahdeksanneksi sijoitetun Maximo Gonzalesin 7–6(4), 3–6, 6–1, Victor Crivoin 6–0, 7–6(1), Fernando Verdascon 6–1, 3–1 luov., ja Tommy Robredon 6–0, 6–2, kunnes hävisi finaalissa kotimaan Robin Söderlingille 3–6, 6(4)–7. US Openin avauskierroksella hän hävisi turnauksen lopulta voittaneelle Juan Martin del Potrolle luvuin 6–3, 6–3, 6–1.
2010
Mónaco aloitti vuoden Heineken Openilla, jossa hän voitti Horacio Zeballosin 6–3, 6–0, mutta hävisi toisella kierroksella hallitsevalle mestarille, John Isnerille 5–7, 6–4, 6–3. Australian avoimissa hän voitti Ernests Gulbisin 6–3, 7–6(5), 6–1 ja Michaël Llodran 3–6, 3–6, 7–6(5), 6–1, 6–3. Kolmannella kierroksella hän hävisi Nikolai Davydenkolle 6–0, 6–3, 6–4. Mónaco hävisi Thomaz Belluccille 6–2, 0–6, 6–4 Movistar Openin finaalissa. Monte-Carlo Rolex Masters -turnauksessa hän voitti karsija Jarkko Niemisen luvuin 7–5, 7–5 ensimmäistä kertaa heidän kolmesta kohtaamisestaan. Ranskan avointen avauskierroksella hän hävisi Grega Žemljalle ja Wimbledonin hän jätti väliin loukkaantumisen takia. Yhdysvaltain avoimissa hän hävisi avauskierroksella maailmanlistan sijalla 205 olleelle Peter Polanskylle suoraan kolmessa erässä.
Eliteschule des Fußballs
Eliteschule des Fußballs on Saksan jalkapalloliiton antama tunnustus, joka myönnetään koulun, liiton ja seurajalkapallon yhteistyössä onnistuneille seuroille ja kouluille. Ensimmäisen kerran tunnustus myönnettiin vuonna 2006 Cottbusissa.
Arvonimen kriteerit koostuvat kahdeksastatoista kriteeristä, jotka täyttämällä koulu saa arvonimen.
Sarah Menezes
Sarah Gabrielle Cabral de Menezes (s. 26. maaliskuuta 1990 Teresina, Piauí) on brasilialainen judoka, 48 kg:n painoluokan olympiavoittaja.
Menezes voitti 2010 Pan-Amerikan-mestaruuden San Salvadorissa ja sai pronssia Tokion MM-kilpailuissa. Seuraavana vuonna hän sai pronssia sekä Pariisin MM-kilpailuissa että Guadalajaran Pan-Amerikan kisoissa. Hän sijoittui toiseksi Pan-Amerikan-mestaruuskilpailuissa Montrealissa 2012. . Hän voitti olympiakultaa Lontoossa 2012 kukistettuaan 48-kiloisten loppuottelussa romanialaisen Alina Alexandra Dumitrun waza-arin ja yukon arvoisilla suorituksilla.
Menezes voitti 2013 Pan-Amerikan-mestaruuden San Josessa ja sai pronssia Rio de Janeiron MM-kilpailuissa. Hän sai Pan-Amerikan mestaruuskilpailuissa hopeaa Guayaquilissa 2014 sekä kultaa Edmontonissa 2015 ja Havannassa 2016. Hän sijoittui seitsemänneksi Rio de Janeiron olympialaisissa 2016.
Menezes on saavuttanut Masters-, Grand Prix- ja Grand Slam -kilpailuissa neljä turnausvoittoa, neljä kakkossijaa ja yksitoista kolmossijaa. Maailmancupeissa ja Continental Open -kilpailuissa hän on voittanut kolme turnausta, ollut kahdesti toinen ja kerran kolmas. Hän on voittanut kaksi Brasilian-mestaruutta, saanut sotilaiden maailmankisoista yhden kullan, hopean ja pronssin sekä sotilaiden MM-kilpailuista yhden hopean.
Psykologismi
Psykologismi on 1800-luvulla vallinnut ajattelutapa, jonka mukaan psykologialla voi selittää muita, mutta ei psykologisia ilmiöitä. Yleisimmät psykologismin lajit ovat looginen ja matemaattinen psykologismi.
Jalkapallon suomenmestaruuskilpailut 1918
Jalkapallon Suomen mestaruuskilpailuun 1918 ilmoittautui 8 joukkuetta. Joukkueet ratkaisivat mestaruuden ennalta laaditun pudotussysteemin mukaan ja mestariksi selvisi Helsingin Jalkapalloklubi.
Vuokkijärvi
Vuokkijärvi voi viitata näihin:
Jelena Jaakkola
pienoiskuva|Jelena Jaakkola Jyväskylän Kalevan kisoissa vuonna 2018. Jelena Jaakkola (s. 7. maaliskuuta 1989 Soini) on suomalainen keihäänheittäjä, joka edustaa Soinin Sisua. Jaakkolaa valmentaa Kari Ihalainen.
Kaleven kisoissa Jaakkola on voittanut pronssia vuonna 2008 tuloksella 55,13 metriä ja vuonna 2014 tuloksella 54,72. Vuonna 2011 hän voitti talvi-SM-kilpailujen kultaa 50,00 metrin heitolla, vuonna 2014 tuloksella 53,21 ja vuonna 2018 tuloksella 49,96. Pihtiputaan Keihäskarnevaalit hän voitti vuonna 2008, jolloin hän heitti 56,67 metriä. Vuonna 2018 hän oli toinen kauden parhaalla heitolla 56,04.
Alle 20-vuotiaiden MM-kisoissa 2006 Jaakkola oli 11:s ja alle 20-vuotiaiden EM-kisoissa 2007 neljäs. Alle 20-vuotiaiden MM-kisoissa 2008 Jaakkola saavutti kuudennen sijan. Alle 23-vuotiaiden EM-kisoissa 2009 hän oli kahdeksas.
Jaakkolan ennätys on toukokuussa 2008 Kuortaneella heitetty 58,89 metriä. Tulos säilyi 19-vuotiaiden Suomen ennätyksenä vuoteen 2021 (rikkojana Anni-Linnea Alanen) ja 22-vuotiaiden Suomen ennätyksenä vuoteen 2012 (rikkojana Sanni Utriainen).
Pisimmät heitot
Huomioitu vain kilpailujen lopputulokset, päivitetty 6.3.2021.
Illi
Illi voi tarkoittaa seuraavia:
Otamon kappeli
Otamon kappeli ja hautausmaa on Otamossa, Sysmässä sijaitseva Tainionvirran seurakunnan siunauskappeli ja hautausmaa. Vuonna 1939 valmistuneen kappelin on suunnitellut arkkitehti Väinämö Killinen. Kappeli sijaitsee noin viisi kilometriä Sysmän keskustasta Vääksyn suuntaan, ja se kuului aiemmin Sysmän seurakuntaan.
Preboreaali
Preboreaalikausi oli välittömästi viimeisen eli Veiksel-jääkauden päättymistä seurannut ajanjakso noin 11 500–10 500 kalenterivuotta sitten, jolloin lämpötila kohosi melko nopeasti. Preboreaalikausi alkoi Salpausselät synnyttäneen kylmän nuoremman dryaskauden jälkeisellä äkillisellä lämpenemisellä. Suomi oli kaudelta laajalti jään ja veden peitossa. Ennen preboreaalikautta oli Suomessa jäästä paljastuneilla alueilla arktista tundraa sekä kylmä ja kuiva ilmasto. Preboreaalikin oli aluksi kylmä, sitten kuiva ja viileä kausi, jolloin Skandinaviassa kasvoi laajalti koivumetsiä. Kaudella alkoi laaja soistuminen.
Otamon kappeli
Kappelin yhteydessä on vuonna 1890 valmistunut hautausmaa. Hautausmaalla on myös vuonna 1946 valmistunut Suomen sisällissodassa punaisten puolella kuolleiden muistomerkki. Hautausmaalla on myös oma sirottelualueensa.
Preboreaali
Ilmaston kylmyyden takia ei Suomessa tällöin liene ollut suuressa määrin pysyvää asutusta. Noin 11 000 vuotta sitten oli asutusta Virossa ja Äänisen itäpuolella, ja Suomeen saattoi saapua asukkaita jo kauden lopulla 10 800–10 500 vuotta sitten, mutta aivan varmaa tämä ei ole. Jää vetäytyi Suomessa tuhannessa vuodessa Etelä-Suomen pohjoisosista Länsi-Lappiin. Lämpötila oli preboreaalikauden lopussa melko lähellä nykyistä. Preboreaalikausi aloitti holoseenin. Kautta seurasi viileä boreaalikausi.
Pleistoseenista preboreaaliin
Aivan pleistoseenin lopussa ennen suurta holoseenin alun lämpenemistä oli Puolassa Gościa̧ż-järven pohjakerrostumista tehtyjen tutkimusten mukaan noin 30 vuoden jakso, jolloin talvet olivat aiempaa kosteampia ja kesät lämpimämpiä. Noin 11 520 kalenterivuotta sitten lämpeni nopeasti ja oli lyhyen aikaa kosteaa. Mutta suurin osa suuresta lämpenemisestä noin 11 520–11 500 kalenterivuotta sitten oli melko kuivaa, ja lämpeneminen koski lähinnä talvea. Toisessa vaiheessa 11 500–11 460 kalenterivuotta sitten myös kesä lämpeni. Seuraavat 70 vuotta vuoteen 11 390 kalenterivuotta sitten asti oli yhä melko kuivaa.
Preboreaalikauden alku
Pian alun lämpenemisen jälkeen tsä alkoi vallata alaa arotundralta, kun ilmasto kostui ja kuivui. Monin paikoin lähti soistuminen käyntiin.
Preboreaalin ajoituksista
Preboreaalin ajoituksissa jonkun verran ristiriitaisuuksia johtuen eri alueiden erilaisesta kehityksestä jääkauden lopussa, ja eri ajoitusmenetelmistäkin. Monesti kausi ajoitetaan alkavaksi noin 11 500 kalenterivuotta sitten, jolloin Grönlanti lämpeni alle 50 vuodessa noin 7 °C. Radiohiilivuosissa preboreaali alkaa noin 9 800 BP (kalibroimaton). Grönlannin jääkairausnäytteistä nuoremman dryaskauden loppu on 11 640 kalenterivuotta sitten. Preboreaalin päättymisessä on eri paikoista tehdyissä ajoituksissa parinsadan vuoden epätarkkuus. Grönlannin jääkairausnäytteistä tehty analyysi antaa 10 180 ± 60 kalenterivuotta ja eri alueilta Euroopasta tehdyt yleensä 10 000 ± 100 vuotta. Koillis-Venäjän suotutkimusten mukaan preboreaali jakautuu kausiin PB-1 10 000–9 800 BP ja PB-2, 9 800–9 300 BP (kalibroimaton). Kalibroituna näistä saadaan preboreaalille 10 500–9 500 kalenterivuotta sitten.
Preboreaalikauden kylmä heilahdus
Preboreaalikauden alussa tapahtui noin 11 500–11 200 vuotta sitten lyhyehkö, noin 200 vuoden mittainen kylmä heilahdus ilmaston jo lämmettyä kylmästä dryaskaudesta. Tämä synnytti Suomeen Sisä-Suomen reunamuodostumat jäätikön vetäytymisen seisahtuessa erään jäävirran sektorilla. Tätä heilahdusta kutsutaan englannin kielessä muun muassa lyhenteellä PBO, Preboreal Cold Oscillation. Noin 11 400 vuotta sitten koivumetsien eteneminen kohti pohjoista pysähtyi laajoilla alueilla kuivaan, kylmään avoimen ruohomaaston vaiheeseen. 11 250 kalenterivuotta sitten ilmasto vaihtui äkkiä kosteaan.
Tyypillinen preboreaalikauden kasvillisuus
Etelä-Suomen lämpötila nousi preboreaalin aikana 5–10,5 °C tuhannessa vuodessa. Kauden alussa Etelä-Suomen keskilämpötila oli ainakin 10 astetta nykyistä alempi eli −6 °C. Tällöin mannerjäätikön edustalla oli ikiroutaa. Preboreaalin kasvillisuus oli jäästä juuri paljastuneilla alueilla tyypillisesti matalia ruohoja, varpuja, pensaita ja puita eli tundraa. Ilmasto oli arktinen, kylmänkuiva. Alkoi ns primaarinen soistuminen. Oli vähäistä ja maaperä kalkkipitoinen, runsaasti ravinteita sisältävä, mutta typestä oli siinä pulaa.
Ennen preboreaalia asutusta oli Tanskassa, ei Suomessa. Aivan vetäytyvän jäätikön lähellä kasvoi lapinvuokkoa (Dryas octopetala), joka viihtyy kylmässä ilmanalassa. Aromaisen tundran kasvillisuus oli alussa ennen preboreaalia marunoita (Artemisia). Sitten tuli heiniä, saroja, ruohomaisia savikoita, kohokkeja, ruusukasveja ja matalaa pajua. Koivu alkoi levitä tässä vaiheessa. Sitten juuri ennen preboreaalia oli suolaheinä (Rumex)-maksimi. Sitten aivan preboreaalikauden alussa oli kanervamaksimi, jolloin koivu yleistyi valtavasti. Liekokasvit olivat yleisiä preboreaalisen kauden loppupuolen alkaen harvinaistua kuitenkin ennen kauden loppua, jolloin mänty alkoi vallata jalansijaa ja koivu harvinaistua.
Marunan siitepölyä on löydetty vain kylmältä kaudelta Kaakkois-Suomesta, ei Salpausselistä pohjoiseen tai länteen. Metsittymisvaiheessa saapuivat Karjalankannakselle ja pian myös eteläiseen Itä-Suomeen ensin tyrni, sitten haapa, kataja ja pihlaja sitten hieskoivu ja rauduskoivu. Preboreaalikaudella liikkui Suomessa metsästäjiä jäästä vapautuneilla alueilla.
Preboreaalikausi Suomessa ja Pohjoismaissa
Kauden alussa jäätikön patoama Baltian jääjärvi tyhjeni Atlanttiin muuttuen Yoldiamereksi, jolloin veden pinta laski Itämeren alueella jopa 30 m. Kauden loppupuolella Yoldiameri muuttui Ancylusjärveksi, kun jäätikön painama maa kohosi sulkien Yoldiameren salmen länteen. Ancylusjärven pinta alkoi nousta jäätikön sulamisvesien virratessa siihen.
Preboreaalikautta leimasi Suomessa jään vetäytyminen, vaikka maa oli jo joiltain osin (idässä ja Lounais-Suomessa) jäätön. Kasvillisuus levittäytyi hiljalleen jään vetäytyessä. Kauden alussa pajua kasvoi Kaakkois-Suomessa ja sen jälkeen myös vaivaiskoivua. 200–300 vuodessa kauden alusta ensin vaivaiskoivu ja sitten isompi koivu valtasi suuren osan Suomea ja 600 vuoden kuluttua, 10 900 koivumetsät vahvistuivat. Jonkin aikaa kesti niin sanottu valkea taiga, jossa koivun, haapojen ja muiden kylmää kestävien puiden muodostama metsä luonnehti maisemaa.
Kauden alussa, 11 500 vuotta sitten, Itämeri oli yhteydessä jään reunan kohdalla olevan jään alas painaman Keski-Ruotsin suurten järvien kohdalla olevan salmen kautta. Tätä Itämeren vaihetta sanotaan Yoldiamereksi. Etelä-Suomi oli meren peitossa, ja jään reuna Jyväskylän tienoilla, Pohjanmaa ja Länsi-Lappi olivat jään peitossa. Itä-Suomessa ja Pohjois-Lapissa kasvoi tundraa. Ihmisiä tiedetään asuneen ainoastaan Suomen eteläpuolella.
Suunnilleen 11 400 vuotta sitten jään reuna oli Uusikaupunki–Jyväskylä–Oulujärvi-linjalla, ja Länsi-Lapissakin oli jo jonkin verran jäättömiä alueita. Keski-Suomi ja Etelä-Suomi olivat suurilta osin Yoldiameren peitossa, ja Karjalankannaksella kasvoi koivuja, ja Mikkelin seuduilla tundrakasvillisuutta.
Sisä-Suomen reunamuodostumat syntyivät Jyväskylän seuduille noin 11 000–10 900 vuotta sitten.
Noin 11 000 vuotta sitten jään reuna oli Länsi- ja Pohjois-Pohjanmaalla. Tundra oli vetäytynyt 60. leveysasteelle, sen eteläpuolella metsänraja oli 57. leveysasteella. Ihmisiä asui näillä alueilla, jotka olivat tundraa ystävällisempiä. Valko-Venäjältä levittäytyi pohjoiseen jälki-swidrylainen asutus. Itämeri oli yhä Yoldia-vaiheessa, ja suuri osa Suomea veden pinnan yläpuolella. Tanskassa vallitsi mesoliittinen Maglemosen keräilijä-metsästyskulttuuri, metsä oli ehtinyt jo levitä sinne. Noin 8 500 vuotta sitten jää oli hieman Tornionjoen laakson länsipuolella. Suomi oli yhä suureksi osaksi tundraa.
Preboreaalikausi Keski-Euroopassa
Preboreaalilla Keski-Euroopan sademäärä oli noin 300 mm ja kausi ajoittuu siellä aikaan 10 500–9 800 radiohiilivuotta sitten. . Vuoden keskilämpötila oli Keski-Euroopassa hieman yli 0 °C eli suunnilleen sama kuin Suomessa nyt. Keski-Euroopassa kasvoi lämpöä suosivia puita ja arokasvillisuutta nimenomaan vuorten etelärinteillä.
Preboreaalikauden kulttuureja
Preboreaalisen kauden lopussa ilmestyi mesoliittinen kulttuuri Suomeen. Kauden päättymisen ajoituksissa on suuria ongelmia, mutta tiedetään tulivuoren tuhkan ajoituksesta, että kautta seuraava lämpimämpi boreaalikausi alkoi viimeistään 10 000 vuotta sitten. Preboreaalikausi alkoi 7 asteen lämpötilan nousulla 50 vuodessa tai muutamassa vuodessa. Tällä kaudella päättyi Euroopan myöhäispaleoliittinen metsästyskulttuuri, ja siirryttiin mesoliittiseen metsästys-, kalastus- ja pyyntikulttuuriin, jota edustaa Tanskan Maglemosen kulttuuri 9000–6400 eaa. (11 000–8 400 vuotta sitten). Mesoliittiselle kulttuurille oli ominaista suurriistan pyynnin suhteellinen vähäisyys, koska suurriista oli loppunut ilmastonmuutoksen ja ihmisen harjoittaman ahkeran metsästyksen takia. Preboreaalin alussa Pohjois-Saksassa oli Ahrensburgin kulttuuri ja Itä-Euroopassa Swidryn kulttuuri Valko-Venäjällä sekä Pohjois-Norjassa Komsan kulttuurin metsästäjiä.
Ajan kulttuureja olivat Azilin kulttuuri Ranskassa, Kundan kulttuuri Virossa, Epiravetten kulttuuri Keski-Euroopassa. Tänä aikana tunnettiin sukset ja reet, korit ja veneet sekä keihäät, jouset ja nuolet. Käärme ja hirven pää olivat suosittuja aiheita luolamaalauksissa.
Suomesta etelään oli Kundan kulttuuri Virossa, Butovon kulttuuri Valko-Venäjällä ja Veretje-kulttuuri Äänisen rannoilla. Norjan rannikolla kukoistivat Fosnan-, Komsan- ja (kenties saamelaiset) kulttuurit.
Timea Bacsinszky
Timea Bacsinszky (s. 8. kesäkuuta 1989 Lausanne) on sveitsiläinen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän sijoittui kaksinpelissä WTA-listan yhdeksänneksi toukokuussa 2016 ja nelinpelissä sijalle 36 tammikuussa 2011. Hän voitti urallaan neljä WTA-turnausta kaksinpelissä ja viisi turnausta nelinpelissä.
Tennisura
Juniori-urallaan Bacsinszky pääsi semifinaaliin Australian avoimissa 2004, häviten sen Shahar Pe'erille, Ranskan avoimissa 2004, häviten Madalina Gojnealle ja Australian avoimissa 2005, häviten Ágnes Szávaylle. Hänen ammattilaisuransa läpimurto tapahtui Zürichin avoimissa 2006, kun hän voitti entisen Grand Slam-voittaja, Anastasia Myskinan 6–3, 6–3 ja Francesca Schiavonen 6–1 luov. Lopulta Bacsinszky hävisi Maria Sharapovalle 4–6, 3–6.
Vuonna 2009 hän voitti ensimmäisen WTA-turnauksensa kaksinpelissä. Luxemburgin finaalissa hän voitti Saksan Sabine Lisickin 6–2, 7–5. Vuonna 2010 Sony Ericsson Openissa hän voitti Bethanie Mattek-Sandsin 6–4, 6–4 ja toisella kierroksella kahdeksanneksi sijoitetun maailmanlistan 11:n Li Nan 6–4, 4–6, 7–6(3). Kolmannella kierroksella hän voitti Polona Hercogin 6–2, 6–2, mutta hävisi neljännellä kierroksella Yanina Wickmayerille.
Heinäkuussa 2021 Bacsinszky ilmoitti uransa lopettamisesta.
Remorses to Remember
Remorses to Remember on suomalaisen progressiivisen metallin yhtyeen Pressure Pointsin ensimmäinen studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 2010 levymerkillä Firebox Records.
Kokoonpano
+
Horacio Zeballos
Horacio Zeballos Jr. (s. 27. huhtikuuta 1985 Mar del Plata) on argentiinalainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on ollut ATP-listan sijalla 41 marraskuussa 2009. Zeballos pelaa vasemmalla kädellä, ja hän siirtyi ammattilaiseksi vuonna 2003. Nelinpelissä hän on voittanut kaksi ATP-turnausta.
2009
Zeballos pelasi suurimman osan turnauksistaan ATP-haastajaturnauksissa. Hän voitti viisi kaksinpeliturnausta ja kuusi nelinpeliturnausta. Hän pelasi St. Petersburg Openissa ja pääsi finaaliin voittamalla Juri Štšukinin, Aleksandr Dolgopolovin, Ernests Gulbisin ja Igor Kunitsynin, kunnes hävisi Serhi Stah’ovskyille kolmieräisen ottelun.
2010
Zeballosin kausi alkoi vaisusti. Aucklandissa hän hävisi Juan Mónacolle, Australian avoimissa Philipp Kohlschreiberille ja Santiagossa Łukasz Kubotille. Zeballos sai hyvän avauksen nelinpelikaudelle. Ensimmäisessä turnauksessaan, Heineken Openissa, Zeballos ja Rogier Wassen voittivat maailmanlistan ykkösparin Bob ja Mike Bryanin. Australian avointen nelinpelissä Zeballos ja Leonardo Mayer pääsivät kolmannelle kierrokselle asti ja Movistar Openissa Zeballos pääsi finaaliin parinsa Potito Staracen kanssa. Tämän jälkeen hän aloitti massakauden Copa Telmexissä, jossa hän ensimmäisellä kierroksella voitti entisen Ranskan avointen mestarin, Gastón Gaudion luvuin 6–3, 3–6, 6–3. Zeballos voitti myös entisen maailmanlistan nelospelaajan, Carlos Moyàn 6–4, 6–4. Näin Zeballos pääsi ensimmäisen kerran puolivälierään ATP-turnauksessa sitten viime vuoden lokakuun. Puolivälierässä hän kuitenkin hävisi maanmiehellensä, Juan Monacolle. Nelinpelissä Zeballos ja Sebastian Prieto voittivat neljänneksi sijoitettuna koko turnauksen. Finaalissa he päihittivät parin Simon Greul ja Peter Luczak luvuin 7–6, 6–1. Tämä oli Zeballosin ensimmäinen ATP-turnausvoitto.
US Men's Clay Court Championships -turnauksessa hän voitti Taylor Dentin, Dudi Selan ja maailmanlistan sijalla 11 olevan Fernando Gonzálezin. Semifinaalissa hän hävisi Juan Ignacio Chelalle, joka voitti lopulta turnauksen. Monte Carlo Masters -turnauksessa hän hävisi 1. kierroksella Tommy Robredolle ja Barcelona Openissa Pablo Cuevasille. Rome Masters -turnauksessa hän hävisi John Isnerille. Ranskan avoimissa hän selviytyi toiselle kierrokselle voitettuaan ensimmäisellä kierroksella Martin Fischerin. Toisella kierroksella hän hävisi turnauksen lopulta voittaneelle Rafael Nadalille.
Ensimmäistä kertaa Wimbledonin pääsarjassa pelannut Zeballos putosi jo avauskierroksella jatkosta hävittyään Lu Yen-hsunille. Yhdysvaltain avoimissa Zeballos hävisi avauskierroksella Igor Andrejeville.
Kortejärvi (Utajärvi)
Kortejärvi on Oulujoen vesistöalueeseen kuuluva järvi Utajärven Naamankylän Järvikylän alueella, josta saa osaltaan alkunsa Naamanjoki. Järven länsi-luoteispuolella on laaja Kivisuon-Säippäsuon soidensuojelualue. Pohjois- ja etelärannalla on muutamia kesäasumuksia, Hautakankaalla kota ja venepaikkoja. Kapustasuon turvetuotantoalue on järvestä hieman lounaaseen.
HMS Royal Oak
HMS Royal Oak on ollut kahdeksan Britannian Kuninkaallisen laivaston aluksen nimenä.
Seven Network
Seven Network (puhekielessä Channel Seven tai Seven) on kaupallinen televisiokanava Australiassa, jonka omistaa Seven West Media Limited. Se on yksi Australian viidestä suuresta ilmaiskanavasta. Kanavan pääkonttori sijaitsee Sydneyssä.
Kanava juontaa juurensa vuoteen 1956, jolloin ensimmäiset VHF7-taajuudella lähettäneet tv-asemat perustettiin Melbourneen ja Sydneyyn. Vuosina 1963-1970 ja 1987-1991 kanava tunnettiin nimellä Australian Television Network.
Kanavalla esitettäviä ohjelmia ovat muun muassa Home and Away, Australia's Got Talent, Big Brother, The Voice ja Australian rajalla.
Vuonna 2020 Seven Network oli Australian toiseksi katsotuin televisiokanava Nine Networkin jälkeen.
Máro Doúka
Doúka opiskeli Ateenan yliopistossa vuodesta 1966 lähtien arkeologiaa. Yliopistossa Doúkasta tuli vasemmistomilitantti, ja hän oli vuonna 1967, Kreikan sotilasjuntan aikana, vankilassa poliittisista syistä.
Doúkan ensimmäinen romaani on I archaía skouriá (Η αρχαία σκουριά), joka julkaistiin vuonna 1979. Se kertoo keskiluokkaisesta perheestä tulevasta Myrsíni-tytöstä, jonka isä on sekaantunut useisiin naisiin. Iraklionin kunta on myöntänyt Doúkalle teoksesta Níkos Kazantzákis -palkinnon. Teoksesta I plotí póli (Η πλωτή πόλη) Doúka sai Kreikan valtion kirjallisuuspalkinnon, mutta hän kieltäytyi siitä.
Kirkkolaakso
Kirkkolaakso (ruots. Kyrkdalen) on kunnanosa Kirkkonummella. Kirkkolaakso on käytännössä vain osa Kirkkonummen keskustaa, mutta alue on nimetty Kirkkolaaksoksi, sillä sen omistaa Kirkkonummen seurakuntayhtymä.
Alueen kehitys
thumb|235px|Kirkkolaakso maaliskuussa 2014. Kirkkolaakson alue oli pitkään viljapeltoa, kunnes alkuvuonna 2008 alettiin rakentaa Kirkkonummen ensimmäistä K-Citymarketia. Kauppakeskus Kirsikka avattiin 15. lokakuuta 2009. Kirkkolaaksossa on myös Suomen 18:nneksi paras ravintola 2012, Bistro O Mat, joka avattiin kesällä 2010.
Kirkkolaaksoon nousee paljon moderneja kerrostaloja. Varte Oy rakennuttaa K-Citymarketin viereen neljä pistetaloa, jotka sijoittuvat aivan Jolkbyjoen viereen. Ensimmäinen valmistui kesällä 2011, ja viimeinen valmistuu arvion mukaan huhtikuussa 2014. Yhteensä Varten rakentamat talot kattavat 106 asuntoa. NCC rakennutti keskelle Kirkkolaaksoa suurehkon kerrostalon, joka kattaa 52 asuntoa. Lisäksi kaavoituksessa on merkitty vielä kaksi pistetaloa Kirkkonummentien varteen ja yksi pistetalo Vanhan Rantatien varteen.
Kirkkolaaksossa Kauppakeskus Kirsikan edustalla oleva Limnellin aukio kehitetään mahdollisesti ilta-toriksi.
Palvelut
Kirkkolaakso sijaitsee Kirkkonummen keskustassa, jossa on useita kouluja, lukio, lukuisia kauppoja, apteekkeja, ravintoloita, baareja, kahviloita, pankkeja, huoltoasemia, terveyskeskus, posti, jäähalli, jalkapallokenttä, yleisurheilukenttä, kirjasto, kunnantalo, poliisiasema, pelastuslaitos, rautatieasema, linja-autoasema, taksiasema sekä kirkko ja kaksi hautausmaata. Keskustassa on myös kaksi pysäköintilaitosta sekä maapaikoitusta.
Kirkkolaaksossa on myös lenkkeilyrata sekä lasten leikkikenttiä.
Roman Karmen
Roman Lazarevitš Karmen (16. marraskuuta 1906 Odessa – 28. huhtikuuta 1978 Moskova Neuvostoliitto) oli neuvostoliittolainen sotakuvaaja ja elokuvaohjaaja, joka luetaan dokumenttielokuvan suurten tekijöiden joukkoon. Kriitikot ovat kiinnittäneet huomiota hänen töittensä propagandistisuuteen ja jopa pitäneet häntä Leni Riefenstahlin neuvostoversiona.
Elokuva Granada, Granada, Granada (1937) syntyi Karmenin osallistuessa Espanjan sisällissotaan. Myöhemmin hän laajensi elokuvaa yhdessä kirjailija Konstantin Simonovin kanssa. Läpi teräsmyrskyn (1965) on näkemys toisesta maailmansodasta Neuvostoliiton näkökulmasta. Karmenin viimeiseksi itse ohjaamaksi dokumentiksi jäi Corvalanin sydän vuodelta 1975. Se kertoo Chilen sotilasvallankaappauksesta 1973 kommunistipoliitikko Luis Corvalánin ja tämän pojan näkökulmasta. Roman Karmen palasi aiheeseen nuorten dokumentaristien sparraajana elokuvassa Yö Chilen yllä (1977).
Harald Hansen
Harald Hansen (14. maaliskuuta 1884 Kööpenhamina – 10. toukokuuta 1927 Aarhus) oli tanskalainen jalkapalloilija. Hän kilpaili vuoden 1908 kesäolympialaisissa Lontoossa ja vuoden 1912 kesäolympialaisissa Tukholmassa saaden molemmilla kerroiilla joukkueineen hopeaa. Hänen seuransa oli kööpenhaminalainen B.93.
Organologia
Organologia (latinan sanasta organum ’soitin’ ja kreikan sanasta λογος (logos) ’oppi’) eli soitintutkimus on soittimia tutkiva tiede, joka sisältää soittimien historian, eri kulttuurien soittimien ja soittimien teknisen rakenteen tutkimuksen. Organologian, etnomusikologian ja musikologian tutkimuskohteet ovat osittain päällekkäisiä.
Islamin käsikirja
Islamin käsikirja on vuonna 2004 ilmestynyt Jaakko Hämeen-Anttilan tietokirja islamista. Teoksesta on otettu useita painoksia, ja sen on kustantanut Otava. Vuonna 2017 Hämeen-Anttila julkaisi kirjasta uudistetun painoksen nimellä Uusi islamin käsikirja.
Islamin käsikirja jakautuu kolmeen lukuun: islamin historiaan, islamin oppiin ja muutamaan erilliseen esseeseen. Uusi islamin käsikirja poikkeaa aiemmista siinä, että se painottuu nykymaailman kysymyksiin ja käsittelee islamin historiaa ja oppia entistä lyhyemmin.
Arvosteluja
Kirjan on arvostellut mm. Johanna Mannila, Jussi Ahlroth ja Taneli Kukkonen. Taneli Kukkonen toteaa, että kirja seuraa pitkälti Hämeen-Anttilan opettajan Kaj Öhrnbergin luentojen rakennetta. Monien kiitosten ohella Kukkonen toteaa, että teos päätyy islamin apologiaksi, missä ero historiallisen islamin ja kirjoittajan siitä luoman idealisoidun kuvan välillä katoaa. Kukkonen ei hyväksy Hämeen-Anttilan väitettä, että islam olisi syvällä ytimessään demokraattinen oppi. Hän ei liioin hyväksy väitteitä, ettei naisten silpominen kuuluisi islamiin tai että hunnun käyttö on vain musliminaisten oma valinta. Kukkonen toteaa, että on muslimeja, joille silpomisperinne on pyhä ja hunnusta luopuminen kauhistus.
HMS B.1
HMS B.1 oli Britannian kuninkaallisen laivaston B-luokan sukellusvene. Alusta kutsuttiin alun perin nimellä HMS A.14, mutta se nimettiin valmistuessaan uudelleen B-luokan ensimmäiseksi alukseksi.