cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Aleksandr Alehin
Tittelin menetys (1935–1937)
Maailmanmestaruusottelun jälkeisen puolentoista vuoden aikana Alehin otteli useissa turnauksissa, mutta vaihtelevin tuloksin. Hän oli myös ryhtynyt terveyskuurille: hän laihtui yli 10 kiloa, lopetti tupakanpolton ja ryhtyi absolutistiksi. Alehin sai pian ottelun jälkeen kutsun lokakuun vallankumouksen kunniaksi järjestettyyn shakkiturnaukseen mutta kieltäytyi tarjouksesta. Alehin jakoi ensimmäisen sijan Paul Keresin kanssa Bad Nauheimissa toukokuussa 1936 ja tuli toiseksi Salo Flohrin jälkeen kesäkuussa Poděbradyssa. Lokakuussa Alehin sijoittui vasta kuudenneksi Nottinghamin vahvassa turnauksessa ja jakoi ensimmäisen sijan Salo Landaun kanssa Amsterdamissa neljän pelaajan turnauksessa. Vuodenvaihteessa Alehin osallistui Hastingsin turnaukseen, jonka hän voitti. Hän voitti myös Nizzan neljän pelaajan turnauksen maaliskuussa 1937 ja oli kolmas Margatessa Keresin ja Finen jälkeen. Kesä-heinäkuussa Alehin osallistui Ķemerissä 18 pelaajan turnaukseen, jossa hän sijoittui neljänneksi tasoissa Keresin kanssa Flohrin, Reševskin ja Vladimir Petrovsin jälkeen. Hän sijoittui jaetulle toiselle sijalle heinäkuussa Bad Nauheimin neljän pelaajan turnauksessa. Alehin kohtasi Euwen kaikkiaan kolmessa turnauksessa, joissa kaikissa hän sijoittui uutta maailmanmestaria heikommin.
1937–1939
Alehin oli varmistellut asemaansa maailmanmestarina. Euwen kanssa tehdyssä ottelusopimuksessa mainittiin, että Alehinilla on mahdollisen tappion jälkeen oikeus uusintaotteluun. Alehin haastoikin Euwen melkein heti edellisen ottelun jälkeen. Ottelu pidettiin taas Alankomaissa vuonna 1937 lokakuusta joulukuuhun. Euwea avusti ottelussa Reuben Fine ja Alehinia Erich Eliskases. Otteluvoittoon vaadittiin taas vähintään 15½ pistettä ja kuusi voittoa 30 ottelusta. Ottelu alkoi 5. lokakuuta 1937 Haagissa.
Euwe sai arvonnassa ensimmäiseen peliin valkeat ja pelasi slaavilaisessa puolustuksessa uutuuden, joka antoi hänelle asemaedun. Euwe voitti pelin lopulta 50. siirrossa. Toinenkin peli oli slaavilaista, mutta tällä kertaa Alehin osoittautui vahvemmaksi. Kaksi seuraavaa peliä päättyivät tasan. Euwe voitti viidennen pelin Alehinin yritettyä pelata vastaanotettua kuningatargambiittia liian terävästi. Kuudennessa pelissä Alehin tarjosi Euwelle upseeria heti avausvaiheessa. Euwe tutki asemaa melkein tunnin ja hylkäsi lopulta uhrauksen. Hänen siirtonsa kuitenkin vain hävisi sotilaan, ja Alehin sommitteli lopulta voiton Euwesta. Alehin pääsi hyvään vireeseen ja voitti kaksi seuraavaa peliä, mitä seurasi yksi tasapeli. Alehin voitti taas kymmenennen pelin, ja seurasi kaksi tasapeliä. Tilanne oli 7½-4½ Alehinin hyväksi. Kahdesta seuraavasta pelistä molemmat voittivat yhden. 15. ja 16. peli päättyivät taas tasan. Seitsemännentoista pelin Euwe voitti jälleen hienosti pelatessaan slaavilaista valkeilla. Ottelu jatkui kolmella tasapelillä, minkä jälkeen seurasi maailmanmestarin romahdus. Viidestä seuraavasta pelistä Euwe hävisi neljä, yhdestä hän sai taisteltua tasapelin. Alehin voitti siten maailmanmestaruuden takaisin kymmenellä voitolla, neljällä tappiolla ja yhdellätoista tasapelillä. Loput viisi peliä, joilla ei enää ollut merkitystä ottelun lopputuloksen kannalta, pelattiin näytösotteluna. Euwe voitti pienoisottelun tuloksella 3–2. Reuben Fine piti Euwen romahduksen syynä hänen jännittyneisyyttään, joka saattoi johtua Euwen yrityksistä vaikuttaa rauhallisemmalta kuin hän todellisuudessa oli. Ottelu jäi Alehinin viimeiseksi maailmanmestaruusotteluksi, ja Alehin oli maailmanmestari kuolemaansa saakka.
Vuosi 1938 alkoi hyvin Alehinille, joka osallistui mestarina taas ahkerasti turnauksiin. Hän voitti alkuvuodesta Montevideon turnauksen. Alehin jatkoi hyvää virettään voittamalla vielä isomman Margatessa järjestetyn turnauksen sekä jakamalla voiton Sir George Alan Thomasin kanssa Plymouthissa. Marraskuussa Alehin sijoittui Alankomaissa järjestetyssä kahdeksan huippupelaajan AVRO-turnauksessa vasta jaetuille 4.–6. sijalle Euwen ja Reshevskyn kanssa jääden Keresin, Finen ja Botvinnikin taakse, mutta voittaen kuitenkin Capablancan ja Flohrin. Turnaus pelattiin useassa kaupungissa muutama päivä kerrallaan, minkä on arveltu johtaneen nuorten pelaajien menestykseen vanhempien kustannuksella.
Kolmannelle sijalle yltänyt Botvinnik haastoi heti turnauksen jälkeen Alehinin maailmanmestaruusotteluun. Pelaajat sopivat kymmenen tuhannen dollarin rahasummasta, josta kaksi kolmasosaa menisi voittajalle. Pelipaikaksi sovittiin Moskova, jonne Alehin kutsuttaisiin kolme kuukautta aikaisemmin, jotta hän voisi valmistautua otteluun pelaamalla turnauksissa. Muut yksityiskohdat jäivät vielä auki, kun toinen maailmansota syttyi ja keskeytti neuvottelut. Neuvotteluja jatkettiin sodan jälkeen.
Myös turnauksen voittanut Paul Keres haastoi Alehinin mestaruusotteluun. Neuvottelut edistyivät hyvin, kunnes keskeytyivät sodan takia. Sodan aikana Keresin kotimaan Viron valloitti ensin Neuvostoliitto, minkä jälkeen Saksa ja taas Neuvostoliitto. Sodan lopussa Keres olisi halunnut jatkaa neuvotteluja, mutta Neuvostoliiton hallitus kielsi tämän väittäen Keresin tehneen yhteistyötä saksalaisten kanssa Viron miehityksen aikana.
Alehin oli edustamassa Ranskaa vuoden 1939 shakkiolympialaisissa Buenos Airesissa, kun toinen maailmansota puhkesi Euroopassa. Kaikkien joukkueiden kapteenit, joihin myös Alehin kuului, kokoontuivat Argentiinan shakkiliiton johdolla ja päättivät jatkaa silti olympialaisia. Alehin päätti heti kieltäytyä pelaamasta Saksan edustajia vastaan, ja niinpä Ranska ei otellut olympialaisissa Saksaa vastaan. Tulokseksi pelistä merkittiin 2–2. Myös muutama muu ottelu jäi pelaamatta. Alehin voitti henkilökohtaisen hopeamitalin suorituksestaan (yhdeksän voittoa ja seitsemän tasapeliä ilman tappioita), ja Capablanca sai kultaa. Olympialaisten voittajamaaksi nousi juuri Saksa, mikä harmitti etenkin Alehinia. Pian olympialaisten jälkeen Alehin osallistui turnauksiin Etelä-Amerikassa. Hän voitti turnaukset Montevideossa ja Caracasissa murskaluvuin ja voitti molemmissa jokaisen pelinsä.
Toinen maailmansota (1939–1945)
Toisin kuin useimmat muut osanottajat, Alehin palasi olympialaisten jälkeen Eurooppaan. Hän matkusti sinne tammikuussa 1940 ja lyhyen Portugalin visiitin jälkeen ilmoittautui Ranskan armeijaan virkamieheksi. Hyvän kielitaitonsa ansiosta Alehin toimi Ranskan tiedustelupalvelussa tulkkina.
Ranskan antauduttua toisessa maailmansodassa (kesäkuussa 1940) Alehin siirtyi ensin miehittämättömälle vyöhykkeelle ja sieltä edelleen Marseilleen. Hän yritti matkustaa Amerikkaan Lissabonin kautta ja anoi viisumia Yhdysvaltoihin. Lokakuussa hän haki lupaa matkustaa Kuubaan pelatakseen Capablancan kanssa, mutta Alehinille ei myönnetty viisumia. Suojellakseen vaimoaan, joka oli amerikanjuutalainen, sekä Ranskassa olevia omistuksiaan, joihin kuului muun muassa linna Saint Aubin-le-Caufessa, Alehin päätti tehdä yhteistyötä natsien kanssa. Tammikuusta 1941 alkaen Pariser Zeitung -lehdessä ilmestyi Alehinin nimellä kirjoituksia, joista osa oli hyvin antisemitistisiä. Kirjoitukset ovat myöhemmin herättäneet paljon huomiota ja kysymyksiä. Alehin osallistui shakkiturnauksiin Münchenissä, Salzburgissa, Krakovassa, Varsovassa ja Prahassa. Turnaukset organisoi Ehrhardt Post, joka oli natsien hallinnassa olevan Grossdeutscher Schachbund -järjestön puheenjohtaja. Paul Keres, Jefim Bogoljubov, Gösta Stoltz sekä useat muut vahvat shakkimestarit pelasivat myös samoissa turnauksissa. Vuonna 1941 Alehin jakoi toisen ja kolmannen sijan Erik Lundinin kanssa Münchenissä ja ensimmäisen sijan Paul Felix Schmidtin kanssa Krakovassa ja Varsovassa järjestetyssä turnauksessa sekä voitti joulukuussa Madridin turnauksen. Samana vuonna hän myös voitti pienoisottelussa Lopez Esnaolan. Seuraavana vuonna Alehin voitti turnaukset Salzburgissa ja Münchenissä. Natsit kutsuivat Münchenin turnausta Europameisterschaftiksi. Myöhemmin samana vuonna Alehin voitti Varsovan, Lublinin ja Krakovan turnauksen sekä jakoi ensimmäisen sijan Klaus Jungen kanssa Prahassa Oldrich Durasin muistoturnauksessa. Vuonna 1943 Alehin otteli pienoisottelun tasan Bogoljubovia vastaan Varsovassa ja voitti hänet kuukautta myöhemmin turnauksessa Prahassa. Hän sijoittui ensimmäiseksi Paul Keresin kanssa Salzburgissa kesäkuussa järjestetyssä turnauksessa. Alehin tarjosi Keresille mahdollisuutta maailmanmestaruusotteluun, mutta Keres ei suostunut pelaamaan.
Vuoden 1943 lopulla Alehin oli pysyvästi Espanjassa ja Portugalissa Saksan edustajana shakkitapahtumissa. Sen ansiosta hänen onnistui välttää Neuvostoliiton tuleva eteneminen Itä-Euroopassa. Alehin voitti vuonna 1944 täpärästi ottelun Ramón Rey Ardidia vastaan huhtikuussa Zaragozassa sekä heinäkuussa Gijónissa. Seuraavana vuonna hän voitti turnauksen Madridissa ja jakoi toisen sijan Gijónissa Antonio Medinan kanssa turnauksessa, jonka voitti Antonio Rico. Alehin voitti elokuussa Sabadellin turnauksen ja jakoi voiton Almeriassa. Hän voitti myösMelillassa ja tuli toiseksi Francisco Lupin jälkeen Caceresin turnauksessa vielä samana vuonna. Alehin pelasi viimeisen ottelunsa Estorilissa lähellä Lissabonia Lupia vastaan. Alehin voitti kaksi peliä, hävisi yhden ja pelasi yhden tasan.
Alehin oli kiinnostunut myös shakin lapsineron Arturo Pomarin kehityksestä ja omisti tälle kaksi viimeistä osaa kirjastaan ¡Legado!. He pelasivat vastakkain Gijónissa 1944, jolloin kahdentoista vuoden ikäinen Pomar saavutti Alehinista kunnioitettavan tasapelin.
Viimeiset vuodet
Toisen maailmansodan jälkeen Alehinia ei enää natsikytköksiensä takia kutsuttu shakkiturnauksiin Pyreneiden niemimaan ulkopuolelle. Hänen alkuperäinen kutsunsa Lontooseen vuoden 1946 turnaukseen peruttiin, kun muut osallistujat vastustivat Alehinin osallistumista. Viimeiset kuukautensa Alehin asui Estorilissa Portugalissa. Hän oleskeli hotellissaan yksinään masentuneena. Helmikuun alussa Alehin sai Botvinnikilta haasteen maailmanmestaruusotteluun, mikä piristi häntä. Alehin alkoi valmistautua otteluun, hän muun muassa kehitti uusia muunnelmia Botvinnikin suosimaa ranskalaista puolustusta vastaan. Ottelua ei kuitenkaan ehditty järjestää.
Alehin kuoli hotellihuoneessaan 24. maaliskuuta 1946 Estorilissa suunnitellessaan maailmanmestaruusottelua Botvinnikia vastaan. Alehin kärsi pitkälle edenneestä maksakirroosista ja pohjukaissuolen tulehduksesta. Kuolinhetken olosuhteet ovat vieläkin kiistanalaisia. Tarjoilija löysi Alehinin kuolleena aterian äärellä viedessään hänelle aamiaista. Tarjoilijan mukaan Alehin ei ollut koskenutkaan ruokaan, vaikkakin oli laittanut jo lautasliinan kaulaansa. Kuolleesta Alehinista otetun kuvan mukaiset olosuhteet poikkeavat tarjoilijan tarinasta, mikä on yksi syy monille salaliittoteorioille. Yleensä kuoleman on arveltu johtuneen sydänkohtauksesta, mutta  Chess Life -lehden kirjeen mukaan ruumiinavauksessa todettiin, että kuolema johtui tukehtumisesta lihaan. Lihaan tukehtuminen olisi taas ristiriidassa tarjoilijan tarinan kanssa. Joidenkin arvelujen mukaan Alehinin olisi murhannut Ranskan hallituksen salainen murharyhmä. Syynä olisi ollut Alehinin yhteistyö natsien kanssa. Myös itsemurhaa on arveltu kuolinsyyksi, sillä tutkimuksen Alehinin toimista toisen maailmansodan aikana oli määrä valmistua Alehinin kuolemaa seuraavana päivänä. Alehinia ei haudattu kolmeen viikkoon, mutta vihdoin Portugalin shakkiliitto järjesti Alehinin ruumiin hautakammioon paikalliselle hautausmaalle. Vuonna 1956 FIDE järjesti jäännösten siirtämisen pariisilaiselle hautausmaalle, jossa ne ovat nykyäänkin.
Henkilökuva
Alehin oli naimisissa tai avoliitossa yhteensä neljä kertaa. Kaikki Alehinin vaimot olivat häntä vanhempia. Alehin oli saanut venäläisen paronittaren Anna von Sewerginin kanssa vuonna 1913 tyttären, joka sai nimekseen Valentina. He menivät naimisiin 1920 laillistaakseen aviottoman tyttärensä. Pari kuitenkin erosi pian muun muassa sota-ajan ja poliittisten muutosten tuomien vaikeuksien takia. Toisen vaimonsa Alehin tapasi toimiessaan sveitsiläisen kirjailija Annaliese Rüeggin tulkkina. He menivät kihloihin 25. joulukuuta 1920 ja naimisiin seuraavan vuoden maaliskuussa. Rüegg oli Alehinia 13 vuotta vanhempi. Alehin sai kesällä 1921 luvan lähteä vaimonsa kanssa länteen. Matkalla Alehin jätti vaimonsa Pariisiin ja meni itse Berliiniin. Alehin tapasi tanssiaisissa hieman ennen Capablancan kanssa pelaamaansa maailmanmestaruusottelua Venäjän armeijan kenraalin lesken Nadezhda Semjonovan. He asuivat yhdessä mutta eivät menneet naimisiin. Alehin ja Semjonova erosivat 1930-luvun alkupuolella. Vuonna 1933 Alehin meni jo kolmatta kertaa naimisiin. Tällä kertaa Alehinin vaimoksi tuli häntä kuusitoista vuotta vanhempi englantilainen Grace Freeman Wishaar. Wishaar oli varakkaan englantilaisen teeviljelijän leski. Hän oli myös shakinpelaaja vaikkakaan ei pelannut ammatikseen. Pari tutustui, kun Wishaar pyysi Alehinilta omistuskirjoituksen yhteen tämän kirjaan.
Alehinilla oli lemmikkinä siamilaiskissa, jolle hän oli antanut nimeksi Shakki. Hän otti Shakin usein mukaan turnauksiin, sillä hän uskoi sen tuovan onnea. Hän pelasi usein päällään villapaita, jossa oli hänen kissansa kuva. Alehin oli muutenkin hyvin taikauskoinen, ja peliä edeltävät tottumukset olivat hänelle hyvin tärkeitä.
Alehinin perheessä käytettiin jo hänen lapsuudessaan paljon alkoholia. Alehinin äiti oli juonut itsensä kuoliaaksi vuonna 1913, ja myös Alehinista tuli alkoholisti. Alehinin alkoholinkäyttö oli aina runsasta, mutta 1930-luvulla siitä tuli ongelma. Hän joi useissa turnauksissa ja saapui peleihin usein krapulassa tai humalassa. Myös Alehinin kolmas vaimo Wishaar oli alkoholisti. Selvimmin Alehinin alkoholiongelma näkyi hänen ensimmäisessä maailmanmestaruusottelussaan Euwea vastaan. Hän saapui useisiin peleihin alkoholin vaikutuksen alaisena, sillä hänen ottelun aikaisessa hotellissaan oli maailmanmestarille ilmainen alkoholitarjoilu. Toista maailmanmestaruusottelua varten Alehin oli ruvennut absolutistiksi. Voitettuaan ottelun Alehin sai Hollannin raittiusyhdistykseltä lahjaksi lahjakorin, joka sisälsi paikallisia maitotuotteita. Alehin jatkoi kuitenkin alkoholin juomista ottelun jälkeen aina kuolemaansa asti, mikä oli osasyy hänen pitkälle edenneeseen maksakirroosiinsa.
Alehin tupakoi vaihtelevasti. Pahimpina aikoina hän poltti viisi askia päivässä.
Alehin oli kristitty muttei uskonnollinen.
Pelivahvuus ja -tyyli
Eri tilastointijärjestelmien mukaan Alehinin sijoitus vaihtelee suuresti suhteessa muihin pelaajiin. Warriors of the Mindin mukaan Alehin on vasta sijalla 18 kaikkien aikojen pelaajalistalla. Chessmetrics-sivustolla Alehin on sijoilla neljä–kahdeksan sen mukaan, kuinka pitkällä ajanjaksolla vertailu toteutetaan. Sivuston mukaan Alehinin vahvuus oli korkeimmillaan hieman suurempi kuin Laskerilla tai Capablancalla, mutta hieman heikompi kuin Botvinnikilla. Chessmetrics-sivuston luoja Jeff Sonas sijoittaa Alehinin kaikkien aikojen kuudenneksi parhaaksi pelaajaksi vertaillessaan eri aikojen shakinpelaajia. Hän myös arvioi Alehinin voiton San Remon turnauksessa 1930 olleen kuudenneksi paras suoritus kaikissa turnauksissa kautta aikojen. Kirjassaan The Rating of Chessplayers, Past and Present vuodelta 1978 Arpad Elo arvioi pelaajien vahvuutta heidän uransa viiden parhaan vuoden mukaan. Hän arvioi, että Alehin oli viidenneksi paras niistä pelaajista, joita hän tutki. Capablanca, Botvinnik, Lasker ja Tal olivat neljä parasta, Morphy ja Alehin jakoivat viidennen sijan.
Alehinin huippuvuodet sijoittuivat 1930-luvun alkuun, jolloin hän voitti melkein jokaisen turnauksen, johon osallistui, usein vielä suurella erolla seuraavaan pelaajaan. Myöhemmin Alehin ei menestynyt yhtä hyvin, eikä hän voittanut enää yhtään suurta turnausta vuoden 1934 jälkeen. Alehinin voitettua maailmanmestaruuden takaisin vuonna 1937 hänellä olisi ollut useita varteenotettavia haastajia, mutta maailmanmestaruusottelua ei järjestetty.
Shakin maailmanmestari Garri Kasparov sanoi Alehinin pelaamisen perustuvan luotettaville asemallisille perusteille ja Harry Golombek meni vielä pidemmälle sanoessaan, että "Alehin on kaikkein monipuolisin shakkineroista, sillä hän oli kuin kotonaan jokaisessa pelityylissä ja kaikissa pelin vaiheissa". Reuben Fine, joka 1930-luvulla oli vakavasti otettava maailmanmestaruuden tavoittelija, kirjoitti myöhemmin, että Alehinin parhaiden pelien kokoelma oli yksi kolmesta parhaasta hänen tuntemastaan kokoelmasta. Alehin teki samalla tavalla vaikutuksen myös Harry Golombekiin.
Alehinilla on peleissään suurempi voittoprosentti kuin kenelläkään muulla maailmanmestarilla, ja hänen tasapeliprosenttinsa on keskiarvoa. Alehin halusi melkein pakkomielteisesti voittaa kaikissa peleissä. Kun Fine voitti Alehinin rennoissa peleissä 1933, Alehin vaati heti ottelua pienestä panoksesta. Alehin pelasi myös pöytätennistä intohimoisesti, tosin huonosti. Hävittyään hän usein rikkoi pallon.
Bobby Fischer nosti artikkelissaan vuonna 1964 Alehinin yhdeksi kaikkien aikojen kymmenestä parhaasta shakinpelaajasta. Fischer, joka oli tunnettu peliensä selkeydestä, kirjoitti Alehinista seuraavasti: "Alehin ei ole koskaan ollut sankarini, enkä ole välittänyt hänen pelityylistään. Siinä ei ole mitään raikasta; se toimi hänelle, mutta tuskin toimisi kenellekään muulle. Hän loi mahtavia konsepteja, täynnä upeita ja aiemmin esittämättömiä ideoita - - Hänellä oli hyvä mielikuvitus; hän pystyi näkemään tilanteen syvemmin kuin yksikään muu pelaaja shakin historiassa. - - Alehin löysi parhaat hetkensä kaikkien monimutkaisimmista tilanteista.
Alehinin tyylillä oli syvällinen vaikutus Garri Kasparoviin, joka sanoi: "Aleksandr Alehin oli suurin nero niiden joukossa, jotka yhä vaikuttavat minuun. Pidän hänen laajasta tietämyksestään, hänen asenteestaan peliin, hänen shakki-ideoistaan. Olen varma, että tulevaisuus kuuluu Alehinin shakille."
Vaikutus
Alehinin mukaan on nimetty useita shakkiavauksia ja muunnelmia. Tunnetuimpia lienevät Alehinin puolustus (1.e4 Rf6) ja Albin–Chatard–Alehin-hyökkäys ranskalaisessa puolustuksessa. Alehinin muunnelmia on muun muassa wieniläisessä pelissä, espanjalaisen pelin vaihtomuunnelmassa, ranskalaisen puolustuksen winawerin muunnelmassa, sisilialaisen puolustuksen lohikäärmemuunnelmassa, hyväksytyssä kuningatargambiitissa, slaavilaisessa puolustuksessa, katalonialaisessa avauksessa sekä hollantilaisessa puolustuksessa, jossa on peräti kolme Alehinin nimeä kantavaa muunnelmaa.
Alehin laati myös muutamia loppupelitehtäviä. Yksi niistä on oikealla. Ratkaisu: '''1.g5! Kc6 2.Ke5 Kd7 3.Kd5! (3.Kf6? Kxd6 4.Kxf7 Ke5) 3. ...Kd8 4.Kc6''' ja valkea voittaa.
Alehin kirjoitti yli kaksikymmentä kirjaa shakista. Suurin osa kirjoista sisälsi suurten turnausten pelejä Alehinin kommentoimana. Hän myös kokosi parhaat pelinsä vuosilta 1908–1937 yhteen kirjaan. Toisin kuin Wilhelm Steinitz, Emanuel Lasker, José Raúl Capablanca ja Max Euwe, Alehin ei kirjoittanut kirjoja, joissa olisi kertonut peli-ideoitaan, tai oppaita aloittelijoille. Alehinin kirjat on tarkoitettu pikemmin ammattilaisille kuin aloittelijoille: ne sisältävät kriittiseen sävyyn kirjoitettuja pitkiä analyysejä muunnelmista.
Esitettyään antibolševistisia lausuntoja vuonna 1928 Alehin oli julistettu Neuvostoliiton viholliseksi, mutta suhtautuminen häneen Neuvostoliitossa muuttui hänen kuolemansa jälkeen. Alehinia alettiin arvostaa enemmän, ja häneen viitattiin yhtenä neuvostoshakin koulukunnan perustajista. Aleksandr Kotovin tutkimukset Alehinin urasta ja peleistä huipentuivat lopulta elämäkertaan sekä useisiin Alehinin muistoturnauksiin Venäjällä. Ensimmäinen niistä pidettiin Moskovassa 1956, ja sen voittivat Mihail Botvinnik ja Vasili Smyslov. Kirjassaan The Soviet School of Chess Kotov ja Judovitš omistivat kappaleen Alehinille ja kutsuivat häntä "Venäjän parhaaksi pelaajaksi" ja ylistivät hänen taitoaan ottaa aloite haltuun avauksissa. Botvinnik kirjoitti, että venäläinen shakki oppi Alehinin taisteluominaisuuksista, itsekritiikistä ja sommittelunäkemyksistä. Alehin oli kirjoittanut, että menestyminen shakissa vaati: "Ensinnäkin itsetietoisuutta, toisekseen, kunnollista tietoa vastustajan vahvuuksista ja heikkouksista – –"
Syytökset pelien parantelusta
Alehinia on jälkeenpäin syytetty peliensä "parantelusta", keksimisestä ja niiden julkaisemisesta useissa shakkilehdissä. Andy Soltis luettelee kirjassaan "Alehinin 15 parannusta". Tunnetuin esimerkki hänen paranteluistaan on peli Moskovassa 1915, jossa laudalla oli eräässä vaiheessa viisi kuningatarta. Aidossa pelissä Alehin, joka pelasi mustilla, voitti Grigorjevin turnauksessa, mutta yhdessä kirjoistaan Alehin esittää viiden kuningattaren muunnelman alkaen siirrosta, jonka hän itse alun perin hylkäsi pelatessaan mustilla. Alehinin versiossa valkea pelaaja voitti lopulta pelin, mutta hän ei sanonut, että peli olisi pelattu turnauksessa, eikä valkeaa pelaajaa, vaan ilmoitti vain sen olevan Moskovasta vuodelta 1915.
Shakkihistorioitsija Edward Winter tutki peliä, jonka Alehin väitetysti voitti viidessätoista siirrossa kuningattarenuhrauksella Sabadellissa vuonna 1945. Hän tutki pelistä otettuja valokuvia, jotka näyttävät pelaajat shakkilaudan ääressä pelin aikana. Nappuloiden asemaan kuvissa perustuen voidaan todeta, että peli ei voinut millään tavalla jatkua julkisuuteen tuodulla tavalla. Tämä herätti epäilyksiä julkistetun version aitoudesta. Ei ole kuitenkaan todisteita siitä, että Alehin itse olisi ollut 15-siirtoisen voiton alkuperäinen lähde.
Syytökset antisemitismistä
Alehin pelasi, kuten monet muutkin vahvat pelaajat, toisen maailmansodan aikana useissa Saksassa tai Saksan valloittamilla alueilla pidetyissä turnauksissa. Maaliskuussa 1941 julkaistiin useita artikkeleita Alehinin nimellä Pariser Zeitung -lehdessä. Lehti oli saksankielinen ja sitä julkaisivat Pariisin miehittäneet saksalaisjoukot. Artikkeleissa muun muassa sanottiin, että juutalaiset käyttivät hyvin shakkia hyväkseen, mutta eivät näyttäneet merkkejä taiteellisesta pelaamisesta. Artikkeleissa myös kuvattiin Aron Nimzowitschin ja Richard Rétin hypermoderneja teorioita halpana bluffina ja häpeilemättömänä julkisuuden tavoitteluna, jota enemmistö pseudointellektuaaleista anglo-juutalaisista mainostaa. Niissä myös kuvailtiin Alehinin vuoden 1937 ottelua Euwea vastaan riemuvoittona juutalaisesta salaliitosta. Alehinin huomioitiin myös antaneen lisää antisemitistisiä lausuntoja kahdessa espanjalaisessa lehdessä syksyllä 1941.
Lähes välittömästi Pariisin vapauttamisen jälkeen Alehin sanoi julkisesti, että hänen täytyi kirjoittaa kaksi shakkiartikkelia Pariser Zeitung -lehdelle, jotta saksalaiset olisivat myöntäneet hänelle viisumin pois maasta. Alehin sanoi saksalaisten kirjoittaneen hänen tieteelliset artikkelinsa täysin uudestaan ja tuoneen shakkiin rodullisen näkökulman. Alehin kielsi kirjoitukset myös avoimessa kirjeessä, jonka hän lähetti Lontoon 1946 turnauksen järjestäjille, sekä kuolemanjälkeisessä kirjassaan.
Muun muassa Ken Whyld on tutkinut artikkelien kirjoittajaa sekä niiden autenttisuutta, mutta ei ole saanut koottua ratkaisevaa todistusaineistoa asian suhteen. Shakkikirjailija Jacques Le Monnier väitti Europe Échecs -lehdessä, että vuonna 1958 hän näki osan Alehinin muistikirjoista ja löysi täsmälleen saman tekstin, mikä oli julkaistu Pariser Zeitungissa 18. maaliskuuta 1941. Kirjassaan 75 parties d’Alekhine vuodelta 1973 hän kuitenkin kirjoittaa, että ei saada koskaan tietää, kirjoittiko Alehin itse artikkelit vai manipuloitiinko niitä.
Brittiläinen shakkihistorioitsija Edward Winter huomauttaa, että artikkeleissaan Pariser Zeitung -lehdessä Alehin kirjoittaa väärin useiden kuuluisien shakkimestarien nimet, mikä voi kieliä väärennöksistä tai Alehinin yrityksistä viestittää, että hänet pakotettiin kirjoittamaan asioita, joihin hän ei usko. Virheet saattoivat silti olla vain virheitä, sillä Alehinin käsiala oli hyvin epäselvää. Artikkelit sisälsivät myös valheellisia väittämiä, kuten että Carl Schlechter tai Lionel Kieseritzky olisivat olleet juutalaisia, vaikka tosiasiassa he eivät olleet. Winter toteaa, että "vaikka, asiat ovat kuten ovat, on vaikeaa koota todistusaineistoa asiasta; vain artikkelien löytäminen hänen omalla käsialallaan selvittää asian lopullisesti." Ranskan nykyisen tekijänoikeuslain mukaan Alehinin muistivihkot muuttuvat public domainiksi, eli julkisiksi, vasta 1. joulukuuta 2017.
On olemassa todistusaineistoa siitä, että Alehin ei ollut antisemitistinen henkilökohtaisissa suhteissaan juutalaisiin. Vuoden 1919 kesäkuussa Tšeka pidätti Alehinin Odessassa ja tuomitsi hänet kuolemaan. Jakov Vilner, juutalainen shakkimestari, pelasti hänet lähettämällä sähkeen Ukrainan virkamiehille, jotka määräsivät salaista poliisia vapauttamaan Alehinin. Alehin käytti Charles Jaffén analyysejä maailmanmestaruusottelussaan Capablancaa vastaan. Jaffé oli juutalainen New Yorkissa asuva shakkimestari, jonka luona Alehin usein vieraili. Voitetun maailmanmestaruusottelun jälkeen Alehin vieraili myös New Yorkissa ja otteli Jaffén kanssa lyhyen ottelun ilman korvausta. Alehinin avustaja vuoden 1935 ottelusta Euwea vastaan oli hollanninjuutalainen Salo Landau. Amerikanjuutalainen suurmestari Arnold Denker kirjoitti, että hänen mielestään Alehin oli hyvin ystävällinen shakkiasioissa sekä hyvä analyyseissä ja neuvottelupeleissä. Denker myös kirjoitti, että Alehin tarjosi hänelle myös usein lounaita suuren laman aikaan. Denker lisäsi, että Alehin arveli 1930-luvun alussa amerikanjuutalaisen suurmestarin Isaac Kashdanin olevan yksi mahdollisista haastajista hänen maailmanmestaruudelleen. Alehin meni myös naimisiin amerikanjuutalaisen Grace Wishaarin kanssa. Wishaar oli hänen neljäs vaimonsa ja myös shakinpelaaja.
Kirjailija
Alehin kirjoitti yli 20 shakkia käsittelevää kirjaa. Seuraavassa hänen tunnetuimpia teoksiaan:
Shakkiolympialaistulokset
Tässä ovat Alehinin tulokset shakkiolympialaisista. Hän pelasi jokaisella kerralla Ranskan kärkipöytää.
Mikrotyö
Tyypillisesti mikrotyö suoritetaan jonkin välittäjäpalvelun kautta. Toimeksiantaja ulkoistaa työtehtävän muuttamisen mikrotyöksi välittäjälle, joka sitten teettää edelleen varsinaisen mikrotyön tekemisen alihankkijoilla, jotka pienimmillään ovat yksittäisiä henkilöitä.
Mikrotyön prosessi
Mikrotyö on lyhytkestoinen, muutamista sekunneista minuutteihin kestävä, pieni osa digitaalisesta työstä. Mikrotyön etuna on, että se ei ole paikkasidonnaisia vaan mikrotyöntekijä voi tehdä sitä internetin välityksellä missä vain. Yksinkertainen mikrotyö on esimerkiksi käsin kirjoitetun sanan kirjoittaminen digitaaliseen muotoon. Muun muassa arkistojen digitalisoiminen on työtehtävä, joka voidaan pilkkoa pienempiin osiin, mikrotyöhön.
Lihavainen
Lihavainen on Päijät-Hämeessä Heinolassa Marjoniemen kylän lähellä sijaitseva järvi.
Mikrotyö
Mikrotyön prosessi
Mikrotyö on yksinkertaista, joten jokaisella, joka osaa lukea ja käyttää tietokonetta, on mahdollisuus tehdä mikrotyötä. Koska mikrotyö ei ole paikkasidonnaista, hyödyntää mikrotyösektori eri maiden välisiä työvoimakustannusten eroja. Länsimaiset yritykset, joista mikrotyö on usein lähtöisin, ulkoistavat sen usein halvemman työvoiman maihin. Mikrotyöntekijöiden hakeminen sijoittuu pääasiassa nykyään internettiin, jossa siihen erikoistuneet yritykset välittävät mikrotyöntekijöitä yrityksille. Mikrotyö tarjoaa uusia työllistymisen mahdollisuuksia globaalien ja virtuaalisten markkinapaikkojen avulla, jotka houkuttelevat erityisesti freelancereita. Voimakas kilpailu sekä luontaiset rajoitteet kuitenkin rajaavat mikrotyöntekijöiden taloudellisia hyötyjä. Mikrotyön tuottajan etuna on markkinoiden laajentuminen, sillä aiemmin taloudellisesti tuottamattomat tehtävät voidaan muuttaa tuottaviksi, kun ne muutetaan mikrotyöksi.
Lihavainen
Maantietoa
Järven pinta-ala on 14,9 hehtaaria, se on 700 metriä pitkä ja 450 metriä leveä. Järvellä on kartan mukaan 5 saarta. Sen rantaviivan pituus on 2,6 kilometriä.
Mikrotyö
Mikrotyön liiketoimintamallit
Mikrotyön toimialalla toimii eri toimintoihin erikoistuneita yrityksiä. Niin kutsuttujen muuttajien tehtävä toimialalla on tärkeä. He muuttavat asiakkaan tarpeet sellaiseen muotoon, että ne voidaan kohdistaa mikrotyöntekijälle. Muuttajat ovat hyviä verkostoitumisessa sekä markkinoinnissa ja he ovat koko arvoketjun kasvot. Heillä on mahdollisuus lisätä tietoisuutta aiheesta, ja näin saada toimialalle lisää toimijoita. Muuttajat erikoistuvat tiettyyn toimialaan ja ongelmiin sekä sijoittuvat korkean elintason maihin, joissa heidän asiakkaansa yleensä toimivat.
Toimijat, jotka kohdistavat mikrotyöt niiden tekijöille ovat tärkeä osa arvoketjua. He tunnistavat asiakkaan tarpeen ja osaavat täten kohdistaa työn siihen sopiville työntekijöille. Osa yrityksistä tarvitsee jatkuvasti ja tasaisesti mikrotyöntekijöitä, kun taas osalle mikrotyöntekijöiden tarve esiintyy piikkeinä. Tällöin nämä yritykset tarvitsevat hetkellisesti paljon mikrotyöntekijöitä, mutta hetken kuluttua eivät välttämättä ollenkaan.
Lihavainen
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Rievelin valuma-alueella (14.17), jonka Tuusjärven valuma-alueeseen (14.173) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 87,1 metriä mpy.
Mikrotyö
Mikrotyön liiketoimintamallit
Koska mikrotyö ei ole paikkasidonnaista ja mikrotyöntekijät eivät työskentele valmiiksi rakennetussa toimistossa, on yksi tärkeä toimija infrastruktuurin tarjoaja. Mikäli mikrotyöntekijä työskentelee omalta tietokoneeltaan, voidaan tämän toimijan ajatella olevan esimerkiksi Internet-operaattori. Matalan elintason maissa, joissa mikrotyöntekijöillä ei välttämättä ole omaa työkalustoa, voidaan esimerkiksi internetkahviloiden ajatella olevan tällainen toimija, joka mahdollistaa mikrotyön.
Mikrotyö käytännössä
Mikrotyötä tarjoavat palvelut hyödyntävät työntekijöitä useimmiten palveluissa ja tehtävissä joihin ei voida suoraan käyttää tietokonetta vaan työ on paremmin sopiva ihmiselle. Tällaista voi olla esimerkiksi tekstien tarkka kääntäminen tai samanlaisten kuvien tai sivustojen tunnistaminen. Mikrotyölle on olemassa paljon kysyntää johtuen tietokoneen kyvyttömyydestä tunnistaa dataa. Tietokone voi lajitella dataa tiettyjen parametrien perusteella, mutta se ei puolestaan tunnista esimerkiksi tekstistä onko teksti sarkastisesti kirjoitettu vai onko kyseessä uutinen. Tähän tarvitaan mikrotyöläisiä jotka auttavat tietokonetta asioissa, joita tietokone ei yksin kykene suorittamaan. Mikrotyötä on mahdollista toki tehdä päätoimisesti, mutta tällä hetkellä, mikrotyötä tehdään paljon etenkin kehittyvissä maissa, joissa työvoima on edullisempaa ja mikrotyöläinen pyrkii päätyönsä lisänä ansaitsemaan tällä ylimääräistä ansiota.
Käytännössä mikrotyö on hyvin yksinkertaista ja nopeasti tapahtuvaa toimintaa, johon kuluu aikaa muutamista sekunneista muutamaan minuuttiin. Mikrotyötä tarjoavat palvelut mahdollistavat myös helpon tavan hakea suurta massaa vastaamaan erilaisiin tutkimuksiin rahallista korvausta vastaan. Yksi tunnetuimmista mikrotyötä tarjoavista palveluista on Amazon Mechanical Turk, joka tarjoaa lähinnä vain kauppapaikan, jossa työtä tarjoavat yritykset voivat jättää ilmoituksia mikrotyöstä ja työntekijät voivat näitä ottaa vastaan. Amazon Mechanical Turk hyötyy puolestaan tästä ottamalla pienen prosenttiosuuden työstä saatavasta palkkiosta.
Mikrotyön yhtenä isona ongelmana on työkokonaisuuden jakaminen sopiviksi mikrotöiksi. Tämän ongelman ratkaisemista voidaankin pitää mikrotyön innovaationa. Mikrotyötä onkin verrattu Taylorismin tapaan muokata perinteistä tuotantolinjatyöskentelyä tehokkaammaksi jakamalla tuotantolinjaa osiin ja kehittämällä näiden osien toimintaa. Mikrotyössä usein tuotannon pullonkaulaksi muodostuu juuri työn muuttaminen mikrotyöksi sopiviin osiin. Työn muuttaminen mikrotyöksi on siis haasteellista. Käytännössä asiakkaalla jolle mikrotyötä tehdään ei useinkaan ole kannattavaa muokata työtehtävää mikrotyöksi itse vaan tässä auttavat erilaiset välittäjäpalvelut kuten suomalainen Microtask sekä monet muut ulkomaiset palvelut. Näiden tehtävänä on toimia linkkinä ongelman tai työn jättäneen asiakkaan ja mikrotyöntekijän välillä.
Työntekijöiden oikeudet
Teknologinen kehitys on mahdollistanut yhä enemmän työnteon ulkoistamista ja siirtämistä uusiin kohteisiin. Tämä on saanut aikaan sen, että kaikki työntekijät kilpailevat nyt samoista työpaikoista, riippumatta heidän maantieteellisetä sijainnista. Mikrotyössä usein ongelmana on työehtosopimusten noudattaminen ja lapsityövoiman käyttö. Etenkin kehittyvissä maissa, tämä on tunnettu ongelma. Työnantajat eivät usein välttämättä tarjoa terveys- ja eläke-etuuksia, sairaspäivärahaa tai noudata alan minimipalkkausta koskevia säädöksiä. Usein mikrotyö keskittyykin kehittyviin maihin, mikä puolestaan johtaa siihen, että mikrotyöstä saatavat ansiot ovat suhteellisesti pienempiä perinteisiin töihin verrattuna. Ongelmana onkin se, että suurin osa mikrotyöstä saatavista rahoista menee nykyään mikrotyötä tarjoaville yrityksille ja itse työntekijät joutuvat tyytymään vähäiseen korvaukseen tekemästään työstä.
Yksi tunnetuin esimerkki mikrotyötä tarjoavista palveluista on Amazonin Mechanical Turk. Mechanical Turkissa käyttäjät tekevät mikrotyötä, josta alhaisimmillaan maksetaan muutamia senttejä yksittäisestä pienestä työstä [5]. Mechanical Turkilla ei ole minimipalkkausta ja palkkiot voivat olla alle kaksi dollaria tunnilta. Työntekijät ovat pääosin nuoria aikuisia Yhdysvalloista tai Intiasta, sillä palkat voidaan maksaa vain yhdysvaltalaiselle tai intialaiselle pankkitilille. Monia ongelmiakin liittyy Mechanical Turk palveluun, sillä monissa tapauksissa työnantajat ovat muun muassa jättäneet palkkioita maksamatta, eivätkä he joudu tästä oikeudellisiin seuraamuksiin.
Työntekijöiden kohtelu vaihtelee mikrotyössä merkittävästi eri työntarjoajien välillä. Microworkers-yhteisön työntekijät ovat maantieteellisesti paljon hajaantuneempia, kuin esimerkiksi Mechanical Turkin, mikä puolestaan johtuu näiden erilaisesta palkkausjärjestelmästä. Microworkers-sivusto onkin määritellyt eri työtehtäviin eri minimipalkkauksia riippuen työhön vaadittavista taidoista ja ajasta.
IBM RT PC
IBM RT PC (tai PC/RT tai 6150) oli IBM:n 32-bittinen RISC-prosessoriin perustuva tietokone. Tietokone oli IBM:n ensimmäinen yhden käyttäjän työasema ja edelsi RS/6000-sarjaa. Käyttöjärjestelmä oli UNIX System V-pohjainen AIX ja siinä oli ROMP-nimellä tunnettu mikroprosessori.
Tietokoneella on yhteyksiä Carnegie Mellon -yliopiston ja IBM:n Andrew-projektiin. Yliopisto halusi Unix-työasemat IBM:n tarjoamien PC-koneiden sijaan. Tietokoneessa käytettiin akateemisessa käytössä Berkeleyn 4.3BSD Unixiin perustuvaa Academic Operating System (AOS) -käyttöjärjestelmää.
IBM ilmoitti ensimmäisestä mallista vuonna 1986. Tietokoneessa oli mallista riippuen 1–2 megatavua RAM-muistia.
IBM ilmoitti uusien mallien saatavuudesta vuonna 1987. Tietokoneissa oli 4 megatavua RAM-muistia, joka oli laajennettavissa 16 megatavuun. Malleissa oli Motorola 68881 matematiikkasuoritin sekä muistinhallintayksikkö. Malleihin oli saatavilla ESDI-tuki. Mallit olivat IBM 6151 malli 115 ja IBM 6150 mallit 125 sekä B25.
Jan Ormerod
Jan Ormerod, oik. Janette Louise Ormerod, o.s. Hendry (23. syyskuuta 1946 Bunbury, Länsi-Australia, Australia – 23. tammikuuta 2013 Cambridge, Cambridgeshire, Britannia) on australialaissyntyinen brittiläinen kuvittaja ja lastenkirjailija. Hän muutti Australiasta Britanniaan 1980.
Ormerod opiskeli muotoilua ja työskenteli taidekouluissa ja collegeissa ensimmäisen lapsensa syntymään saakka. Siinä vaiheessa hän kiinnostui kirjankuvituksesta ja arveli, että se edellyttäisi muuttoa joko Australian itäisiin valtioihin tai Lontooseen. Niinpä perhe muutti Lontooseen.
Haastattelussa vuonna 2002 brittiläisellä verkkosivulla Adhocilla Ormerod sanoo:
Ormerod kuvitti sekä brittiläisten että amerikkalaisten kirjailijoiden tekstejä, ja hän teki kuvat Viking Kestrelin vuonna 1988 julkaisemaan J. M. Barrien Peter Panin laitokseen. Hän on saanut lastenkirjoistaan lukuisia palkintoja.
Emílio Garrastazu Médici
Emílio Garrastazu Médici (4. joulukuuta 1905 – 9. lokakuuta 1985) oli brasilialainen sotilasjohtaja ja poliitikko. Hän toimi Brasilian presidenttinä vuosina 1969–1974.
Médicin kauden alkupuolella Brasilian talous kukoisti, teollisuus ja varsinkin autoteollisuus loivat uusia työpaikkoja ja inflaatio saatiin vakiintumaan alle 20 prosenttiin. Kauden lopulla talousihme oli ohi, kansainvälinen öljykriisi iski pahasti Brasiliaan, joka toi ulkomailta 80 % polttoaineistaan. Lähes kymmenen prosentin vuosittaista talouskasvua rahoitettiin voimakkaalla lainanotolla ulkomailta.
Médicin hallinto oli säälimätön vastustajiaan kohtaan. Amnesty raportoi, että 170 opposition edustajaa surmattiin ja monia kidutettiin armeijan ja poliisin pidätyskeskuskissa.
Kesäparalympialaiset 1968
Kisat avattiin 4. marraskuuta Jerusalemin heprealaisen yliopiston areenalla 10 000 henkilön läsnä ollessa. Kisoihin osallistui 750 urheilijaa 29 maasta. Vuoden 1968 kisojen uusina lajeina esiteltiin nurmikeilailu eli Lawn bowls, naisten koripalloilu ja miesten 100m pyörätuolikelaus. Kisojen päätösseremonia järjestettiin Tel Avivissa. Kisat avasi ja päätti silloinen varapääministeri Yigal Allon.
Arsenal de l’Aéronautique
Arsenal de l'Aéronautique oli Ranskan valtion omistama lentokonevalmistaja toisen maailmansodan aikana. Se suunnitteli muutamia hyvin kehittyneitä lentokoneita, mutta niitä valmistettiin huomattavan vähän. Lisäksi ne eivät ehtineet valmistua ennen Saksan Ranskan-valtausta.
Trollhättanin kunta
Trollhättanin kunta on Länsi-Götanmaan läänissä sijaitseva Ruotsin kunta. Maakuntajaossa se kuuluu Länsi-Götanmaahan. Kunnan keskustaajama on Trollhättan.
Kunnan maapinta-ala on 409,86 neliökilometriä (1.1.2016) ja asukasluku 59 154 henkeä (31.12.2021).
Vuonna 2007 kunnassa oli 96,16 km² peltoa, joten saman ajankohdan maapinta-alaan vertaamalla saadaan peltojen osuudeksi 23,3 prosenttia kunnan maapinta-alasta.
Kuntajaon kehitys
Vuonna 1860 perustettiin Trollhättanin pitäjä erottamalla se Gärdhemin pitäjästä. Vuonna 1863 nykyisen Trollhättanin alueen kahdeksasta pitäjästä perustettiin kahdeksan maalaiskuntaa (Trollhättan, Gärdhem, Åsaka, Björke, Fors, Rommele, Upphärad ja Lagmansered). Lisäksi perustettiin kaksi kuntaa (Vassända-Naglum ja Mellby), jotka kuuluvat nykyään vain osittain Trollhättaniin.
Vuonna 1916 Trollhättanin maalaiskunta muutettiin Trollhättanin kaupungiksi, johon liitettiin myös osia naapurikunnista. Gärdhemistä liitettiin muun muassa Skoftebyn, Västra Tunhemistä Stallbacka ja Vassanda-Naglumista muun muassa Strömslund. Vuonna 1920 Västra Tunhemistä liitettiin kaupunkiin vielä Malöga ja Hedeäng. Vassända-Naglumin kunta lakkautettiin vuonna 1945, jolloin sen eteläosa liitettiin Trollhättanin kaupunkiin.
Vuoden 1952 kuntauudistuksessa muodostettiin seuraavat "suurkunnat":
Väestönkehitys
Kunnan väestö taustan mukaan on esitetty seuraavassa taulukossa.
Hieman vanhempien vuoden 2009 lopun tietojen mukaan kunnassa asui 1 342 Suomessa syntynyttä, mikä vastasi 2,4 prosenttia kunnan väestöstä.
Vielä vanhempien vuoden 1984 lopun tietojen mukaan 9,3 prosenttia kunnan asukkaista oli ulkomailla syntyneitä. Tuolloin kunnassa asui 2 140 Suomessa syntynyttä, mikä vastasi 4,4 prosenttia kunnan väestöstä.
Vuoden 2010 tietojen mukaan 20 vuotta täyttäneiden kuntalaisten mediaaninettotulot olivat 183 562 kruunua. Vuodelta 2007 olevan tiedon mukaan kuntalaisten nettovarallisuuden mediaani oli 54 000 kruunua.
Vuoden 2011 lopussa kunnan väestö jakautui eri ikäryhmiin seuraavasti:
Elinkeinot
Seuraava taulukko kuvaa työpaikkojen ja työllisten jakautumista eri elinkeinojen kesken. Luvut on laskettu kahdessa eri Statistiska centralbyrånin tilastossa ilmoitettujen perusteellisempien tietojen pohjalta. "Päiväväestö" (ruots. dagbefolkning) kertoo kunnassa sijaitsevista työpaikoista ja "yöväestö" (ruots. nattbefolkning) puolestaan kunnassa asuvien elinkeinosta. Työpaikkaomavaraisuus on laskettu päivä- ja yöväestön suhteena. Alkutuotanto tarkoittaa maa- ja metsätaloutta sekä kalastusta. Jalostuksen kohdalla on laskettu yhteen tavaranvalmistus- ja kierrätysteollisuus, energia- ja ympäristöyritykset sekä rakennusteollisuus. Muut toimialat on laskettu palveluihin lukuun ottamatta niitä, joiden elinkeino on tuntematon.
Taajamat
Kunnassa on 5 taajamaa, joiden osuus kunnan väestöstä vuoden 2010 lopussa oli 90,6 prosenttia. Taajamien ulkopuolella asui tuolloin 5 206 asukasta. Seuraavassa on lueteltu kunnan alueella sijaitsevat taajamat väkilukuineen:
Kunnan keskustaajama on lihavoitu.
Entiset taajamat
Ruotsissa on tilastoitu taajamaväestö aikaisemmin myös vuosina 1960, 1965, 1970, 1975, 1980, 1990, 1995, 2000 ja 2005. Jonakin tai joinakin näistä vuosista kunnassa on ollut myös seuraavan luettelon mukaiset taajamat, jotka eivät enää ole taajamia:
Luettelossa mainituista taajamista kaikki ovat sittemmin kasvaneet yhteen Trollhättanin taajaman kanssa.
Pientaajamat
Yli 200 asukkaan taajamien lisäksi kunnassa on vuoden 2010 tietojen perusteella myös seuraavat 50–199 asukkaan pientaajamat:
Asteriski (*) tarkoittaa, että pientaajama kuuluu osittain toiseenkin kuntaan. Båberg + Kvarntorp kuuluu osin myös Vänersborgin kuntaan.
Entiset pientaajamat
Ruotsissa on tehty tilastoja pientaajamista aikaisemmin myös vuosina 1990, 1995, 2000 ja 2005. Seuraavat paikkakunnat ovat olleet pientaajamia jonakin tai joinakin vuosina vuosien 1995, 2000 ja 2005 aikana, mutta ne eivät olleet pientaajamia vuonna 2010:
Kunnanvaltuusto
Ruotsissa valitaan joka neljäs vuosi edustajat valtiopäiville, aluevaltuustoihin ja kunnanvaltuustoihin. Kunnallisvaaleissa Trollhättanin kunta on jaettu seuraaviin vaalipiireihin: Seuraavassa taulukossa on esitetty valtiopäivillä edustettuina olevien puolueiden saamat valtuustopaikat Trollhättanin kunnanvaltuustossa vuodesta 1973 lähtien.
Piirit
thumb|right|250px|Kartta Trollhättanin kunnan piireistä.
Vuodesta 2016 alkaen kunta on jaettu seuraaviin piireihin:
Seurakunnat
Vuoden 2012 aluejaon mukaan kunnassa on seuraavat Ruotsin kirkon seurakunnat:
Asteriskilla (*) merkitty Bjärken seurakunta kuuluu osittain Trollhättanin kuntaan ja osittain Alingsåsin kuntaan.
Historialliset seurakunnat
Seuraavassa luettelossa on mainittu kaikki nykyisen kunnan alueella sijainneet seurakunnat. Jos seurakunta on lakkautettu, niin sen perässä on asteriski (*). Mahdolliset suluissa lukevat nimet ovat seurakunnan vaihtoehtoisia tai vanhempia nimiä. Jos nimen perässä lukee kbfd, niin kyseessä "kirkonkirjapiiri", joka ei ole muodostanut omaa seurakuntaa, vaikka ne seurakuntiin rinnastetaankin.
Trio Töykeät
Trio Töykeät oli Helsingissä vuonna 1988 perustettu jazztrio. Yhtyeeseen kuuluivat pianisti Iiro Rantala, basisti Eerik Siikasaari ja rumpali Rami Eskelinen. Trio Töykeät esiintyi yli 2 000 kertaa, 43 eri maassa. Suurin osa yhtyeen tuotannosta on Rantalan sävellyksiä.
Historia
Trio Töykeät voitti vuoden 1988 Hoeilaart International Jazz Contest -jazzyhtyekisan Hoeilaartissa, Belgiassa, ja Eskelinen valittiin kilpailun parhaaksi rumpaliksi. Seuraavana vuonna yhtye esiintyi jazzfestivaaleilla Meksikossa. Yhtyeen – joka käytti alkuaikoinaan myös ajoittain nimeä The Rotten Jazz Trio – ensimmäinen pitkäsoitto Päivää julkaistiin vuonna 1990. Albumilla vieraili yhdysvaltalainen saksofonisti Rick Margitza, ja siitä tuli vuoden myydyin jazzäänite Suomessa. Albumista julkaistiin kansainvälinen versio vuonna 1993 nimellä G'day.
Vuodesta 1990 vuoteen 1993 Trio Töykeät toimi pääosin Yhdysvalloissa Rantalan ja Eskelisen opiskellessa New Yorkin Manhattan School of Musicissa. Vuonna 1991 yhtye esiintyi muun muassa Havannassa ja Tallinnassa sekä Pariisissa Espoo Big Bandin kanssa. Seuraavina vuosina he esiintyivät muun muassa Kreikassa basisti Lonnie Plaxicon kanssa, Melbournessa ja Italiassa, sekä Pori Jazz- ja April Jazz -festivaaleilla. Vuodesta 1993 lähtien Trio Töykeät on toiminut UNICEFin hyvän tahdon lähettiläänä.
Vuonna 1995 julkaistiin yhtyeen toinen albumi Jazzlantis. Se oli ensimmäinen suomalainen jazzalbumi Suomen virallisella albumilistalla. Samana vuonna Siikasaari palkittiin Yrjö-palkinnolla. Vuonna 1996 trio esiintyi Ranskassa, Kanadassa ja Aasiassa, ja Yrjö-palkinto myönnettiin tänä vuonna Rantalalle. Töykeät esiintyivät myös presidentti Martti Ahtisaaren valtiovierailulla Tšekissä sekä ensimmäisenä jazzyhtyeenä Itsenäisyyspäivän vastaanotolla.
Vuoden 1997 helmikuussa julkaistiin albumi Rappiolla, joka koostui Rantalan Ryhmäteatterin samannimiseen musikaaliin säveltämistä kappaleista. Samana vuonna julkaistiin yhtyeen kolmas albumi Sisu, jolla vierailivat viulistiveljekset Jaakko ja Pekka Kuusisto. Albumi nousi parhaimmillaan albumilistan sijalle 12. Trio esiintyi samana vuonna muun muassa Hongkongissa ja Japanissa.
Vuonna 2000 ilmestyi Kudos. Monet albumin kappaleista olivat alun perin sävelletty teatteriin ja ne oli omistettu eri henkilöille W. A. Mozartista Aki Kaurismäkeen. Kolme vuotta tästä ilmestyi yhtyeen ensimmäinen Blue Note -albumi High Standards, joka sisälsi uudelleensovitettuja klassikoita, kuten Charlie Parkerin "Donna Lee" ja "Confirmation" sekä Eskelisen soolokappale Black Sabbathin "Paranoid".
31. elokuuta 2005 julkaistiin trion kuudes albumi, Wake. Albumin kappaleista yhdeksän oli Töykeiden sävellyksiä ja kaksi cover-kappaletta. Wake kävi parhaimmillaan albumilistan sijalla 15. Saman vuoden syyskuussa trio oli kahden viikon kiertueella Aasiassa.
Syksyllä 2006 Trio Töykeät oli yhteiskiertueella Anssi Tikanmäen orkesterin kanssa esittäen omaa tuotantoaan ja Tikanmäen sävellyksiä. Yhtye ilmoitti jäävänsä kiertueen jälkeen ainakin vuoden pituiselle tauolle. Vuonna 2007 Töykeät julkaisi ensimmäisen livealbuminsa, konserttitaltioinnin Tampere-talolta 19. marraskuuta 2005, One night in Tampere. Huhtikuussa 2008 Iiro Rantala ilmoitti yhtyeen lopettaneen toimintansa.
Gregg Toland
Gregg Toland (29. toukokuuta 1904 Charleston, Illinois – 26. syyskuuta 1948 Hollywood, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen elokuvaaja.
Someone Like You
Someone Like You voi tarkoittaa seuraavia:
Gregg Toland
Toland oli 1930-luvun lopulta alkaen Hollywoodin halutuimpia kuvaajia, ja Metro-Goldwyn-Mayer joutui lainaamaan häntä muille studioille taatakseen Tolandin pysymisen studion palveluksessa. Tolandin töihin kuuluu muun muassa vuonna 1941 valmistunut Citizen Kane, jossa Tolandille annettiin vapaat kädet kokeiluihin. Welles osoitti arvostustaan Tolandin työlle sijoittamalla tämän nimen elokuvan lopputeksteissä omansa rinnalle.
Someone Like You
Elokuvissa:
Gregg Toland
Toland tunnetaan laajan syväterävyysalueen käytön uranuurtajana: hänen kuvaamissaan elokuvissa tapahtumat näkyvät tarkkoina sekä kuvan etualalla että kaukana taustalla.