cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Alma Mahler
Taiteilija
Nuori Alma Schindler soitti pianoa lapsesta lähtien, ja muistelmissaan hän kirjoittaa kokeilleensa säveltämistä yhdeksänvuotiaana. Hän opiskeli säveltämistä Josef Laborin ohjauksessa vuodesta 1895. Hän tutustui Alexander von Zemlinskyyn alkuvuodesta 1900, aloitti samana syksynä sävellystunnit ja jatkoi tämän oppilaana aina siihen asti, kunnes hän avioitui Gustav Mahlerin kanssa, minkä jälkeen hän lopetti säveltämisen lähes kokonaan. Sitä ennen hän oli säveltänyt liedejä sekä soitinsävellyksiä ja oopperakatkelman. Hän sävelsi enää satunnaisesti vuoden 1910 jälkeen. Hänen lauluistaan on säilynyt vain 17. Niistä neljätoista ilmestyi hänen eläessään julkaisuina, jotka on päivätty vuosille 1910, 1915 ja 1924. On epäselvää, jatkoiko hän säveltämistä enää ollenkaan viimeisen julkaisun jälkeen. Hänen kuolemansa jälkeen löytyi vielä kolme sävellystä käsikirjoituksina. Niistä kaksi julkaistiin 2000, ja yksi on vielä julkaisematta. Alma Mahlerin henkilökohtaiset paperit, myös sävellyskäsikirjoitukset, on taltioitu Pennsylvanian yliopistoon. Hänen sävellyksiään esitetään edelleen.
Vatsakipu
thumb|Mahalaukku ja suolisto Vatsakipu on vatsan seudulla ilmenevää kipua. Oireet voivat olla tilapäisiä tai pidempiaikaisia. Kivun syyt voivat olla vaikeita selvittää, koska monet sairaudet voivat aiheuttaa oireita. Aina syytä ei löydetä.
Kipua voi tuntua pienellä alueella vatsalla tai kauttaaltaan koko vatsalla. Monesti vatsakipu menee itsestään ohi suolen toimiessa ja ajan kanssa. Joskus kuitenkin on syytä huomioida vakavammat syyt, jotka vatsakipua voivat aiheuttaa. Jos esimerkiksi vatsakivun yhteydessä nousee kuume, on mahdollista että esimerkiksi joku vatsan alueen sisäelin on tulehtunut.
Vatsakipuja esiintyy vuonna 2019 julkaistun kansainvälisen tutkimuksen mukaan vähiten aamuisin ja eniten illalla klo 21 jälkeen.
Janet Baker
Baker syntyi Hatfieldissä, Etelä-Yorkshiressä, ja teki ensiesiintymisensä vuonna 1956; jo samana vuonna hän esiintyi Glyndebournen festivaaleilla. Hänestä tuli seuraavien vuosikymmenten aikana kansainvälisesti tunnustetuimpia klassisia laulajia, ja hän jatkoi lavalla 1980-luvun alkuun saakka.
Bakerin muistelmateos Full Circle julkaistiin vuonna 1982. Hän toimi vuosina 1991–2004 Yorkin yliopiston kanslerina. Hän on ollut DBE (Dame of the British Empire) vuodesta 1976, ja hän on lisäksi ollut Companions of Honourin jäsenenä vuodesta 1993. Hänelle myönnettiin vuonna 1979 Léonie Sonningin musiikkipalkinto.
Siilinjärvi
Siilinjärvi on Suomen kunta, joka sijaitsee Pohjois-Savon maakunnan keskiosassa, 24 kilometriä Kuopiosta pohjoiseen. Kunnassa asuu 0 ihmistä ja sen pinta-ala on 0 km2, josta 0 km2 on vesistöjä. Väestötiheys on 0 asukasta/km2. Siilinjärven naapurikunnat ovat Kuopio ja Lapinlahti.
Siilinjärven kaksi suurta asuinkeskittymää Siilinjärven kirkonkylä ja Toivala-Vuorela sijaitsevat yli kymmenen kilometrin päässä toisistaan.
Yaran apatiittikaivos on merkittävä työllistäjä alueella.
Maantiede
Siilinjärvi sijaitsee Pohjois-Savon maakunnassa, 22 km Kuopiosta pohjoiseen.
Siilinjärven maisemaa leimaavat harjut, lehdot ja rehevät vesistöt. Kunnan halki kulkee Suomen pisin yhtenäinen harjujakso, joka kulkee Joensuun Jaamankankaalta Tuusniemen kautta Siilinjärven keskustaan.
Sijainti
Välimatkoja Siilinjärveltä
Geologia
pienoiskuva|[[Siilinjärven kaivos|Siilinjärven kaivoksen Särkijärven avolouhos nähtynä eteläreunalta.]]
Siilinjärven kallioperä on vanhaa ja koostuu useista kivilajeista. Vanhimmat kivet ovat iältään yli 2 500 miljoonaa vuotta, kun nuorimpiin kuuluu noin 1 880–1 870 miljoonan vuoden ikäisiä kiviä. Vanhimmat kivet edustavat nykyisten Alppien tapaisen, mutta ikivanhan jo lähes tasaiseksi kuluneen vuoriston juuriosaa. Nämä ns. pohjagneissit ovat seoskiviä. Nykyään Siilinjärvellä näitä kiviä löytyy esimerkiksi kantatie 75:n varrella Päivärinteen ABC-aseman jälkeen ennen Sulkavanniityn risteystä tien oikealla puolella olevassa kallioleikkauksessa. Todisteena tulivuoritoiminnasta ovat noin 2 060 miljoonaa vuotta vanhat laavakivet. Siilinjärven kallioperän kiviä on hyödynnetty muun muassa kemianteollisuuden raaka-aineeksi, sekä murskeena ja sepelinä korvaamaan harjujen soraa ja hiekkaa.
Siilinjärven maisemaa ja maapeitettä muovaili suurimmaksi osaksi nykyaikaa edeltänyt Veiksel-jääkausi.
Mannerjään sulaessa suurin osa Siilinjärvestä jäi aluksi meren alle. Tuolloin alue kuului Yoldianmeren ulkosaaristoon. Jälkiä muinaisesta merenrannasta on nähtävissä mäkien rinteillä. Nykyisin silloinen merenranta on Siilinjärvellä noin 150 metrin korkeudessa. Suurten järvien pinnan laskujen ohella soistuminen on eniten muuttanut Siilinjärven maisemaa viimeksi kuluneiden 5 000 vuoden aikana.
Nykyisin yleisin maalaji on moreeni. Suurin osa kunnan alueesta on kumpuilevaa kallio- ja moreenimaastoa. Siilinjärven kautta kulkee Suomen pisin yhtenäinen harjujakso. Keskustan alueella harjualue haarautuu. Pidempi haara jatkuu pohjoisluoteeseen ja lyhyempi länsiluoteeseen. Solmukohdassa sijaitseva Patakukkula-Tarinaharju on kerrospaksuudeltaan yksi Suomen suurimpia harjukerrostumia. Se kohoaa ympäristöstään noin 80 metriä ja maakerroksen paksuus on yli 100 metriä. Alueella on myös suppamaastoa. Kunnan keskiosien alavilla alueilla esiintyy runsaasti jäätikköjokien aikanaan aikaansaamia savi- ja silttikerrostumia.
Luonto ja luonnonsuojelu
Siilinjärven alue kuuluu Kuopion lehtokeskukseen, ja kunnan alueella on arvokkaita lehtoja kuten Lutinpuron varren saniaislehto, Aumanalaisen puronotkon kotkansiipivaltainen lehto ja Kourulammen lehto. Osa Kuivasteenmäen lehdosta on suojeltu.
Monet Siilinjärven matalat, rehevät järvet ovat tärkeitä lintujärviä. Kevättömällä on neljä suojelualuetta. Siellä tavattavia lintuja ovat kaulushaikara, ruskosuohaukka, kurki ja ruisrääkkä.
Siilinjärvellä on suojeltu myös suo- ja metsäalueita.
Vesistöt
Siilinjärven kirkonkylä sijaitsee Siilinjärven luoteisrannalla. Pitkulainen järvi laskee kaakkoisosastaan Juurusveteen.
Kunnan aluerakenne
Suurin osa asumisesta on keskittynyt kunnan etelä-pohjois-suunnassa halkaisevan valtatie 5:n varteen. Tämän lisäksi ympäri kuntaa sijaitsee useita pieniä kyläkeskittymiä. Kesämökkejä kunnassa on 935.
pienoiskuva|250px|Vuorelan Sandelsintielle vuonna 2008 valmistunut kerrostalo. Siilinjärvellä on kaksi suurta asuinkeskittymää, jotka sijaitsevat yli kymmenen kilometrin päässä toisistaan: Kirkonkylä ja Toivala-Vuorela. Kirkonkylän alueella asuu noin 10 000 henkeä ja sen suurimmat asuinalueet ovat; keskusta, Leppäkaarre, Simonsalo, Harjamäki ja Kasurila. Kuopion rajan tuntumassa sijaitseva Toivala-Vuorela on noin 5 000 hengen asuinkeskittymä ja siihen kuuluvat Toivalan, Vuorelan ja Haaparinteen asuinalueet.
Keskustan läheisyydessä sijaitsevat lisäksi Siilinpään, Sulkavanniityn, Kirkonmäen, Räisälän, Ahmon, Pyylammen, Vesijärven, Joentauksen, Päivärinteen, Honkamäen, Tynnörisen ja Vanhan Pappilan asuinalueet.
Kerrostalorakentaminen on keskittynyt keskustan lisäksi Vuorelaan, Harjamäkeen, Siilinpäähän, Simonsaloon, Kirkonmäelle ja Leppäkaarteeseen.
Vuonna 2009 keskustassa alkoi mittava rakennushanke, kun Asematielle alettiin rakentaa useiden kerrostalojen asuinkokonaisuutta. Kerrostalot ovat 4–7-kerroksisia. Toinen suuri menossa oleva rakennushanke on Haaparinteen asuinalueen rakentaminen. Täysin uutta omakoti- ja rivitaloaluetta rakennetaan Toivalan, Vuorelan ja moottoritien väliseen kolmioon. Alueen viisiosainen rakennushanke kattaa yhteensä toistasataa asuinrakennusta. Tällä hetkellä rakennetaan alueen neljättä vaihetta.
350 px|oikea|pienoiskuva|Viinamäelle rakentuvia kerrostaloja vuonna 2010.
Historiaa
thumb|Ulkonäkymä [[Siilinjärven kirkko|Siilinjärven kirkosta. Kuvan vasemmassa reunassa ”Sankariuurna”.]] Siilinjärven kunta juontaa nimensä samannimisestä järvestä, jonka nimi puolestaan ei viittaa siiliin, vaan todennäköisesti pohjautuu saamenkieliseen siida-sanaan, tarkoittaen talviasumusta. On myös arveltu, että Siilinjärvi-nimi voisi pohjautua henkilönnimeen Siili, joka on karjalaisperäinen asu venäläisistä henkilönnimistä Sila ja Silka. Joka tapauksessa sanan tavallinen merkitys ei käy nimen lähteeksi, koska eläin tuotiin Suomeen Virosta vasta 1800-luvulla.
Kunnan vaakunan kaksi kassaraa liittyvät Kasurilan kylän nimeen, jonka mukaan itsenäistynyt kunta alun perin määrättiin nimettäväksi. Vaakunan vesilehvä viittaa järveen, jonka mukaan kunta sai nykyisen nimensä. Uudempaa Siilinjärven kunnan brändin rakentamista edustaa kuvanveistäjä Pekka Jylhän suunnitteleman, viitostien varteen Kasurilan kalliolle sijoitetun kullatun Ilmestys-veistoksen (2000) mukaisen piirroshahmon käyttäminen kuntalogossa tyylitellyn vaakunaotteen ja Siilinjärvi – Kultaa elämäsi -tunnuslauseen perässä.
Siilinjärven kunta perustettiin vuonna 1925 Kuopion maalaiskunnan, Nilsiän ja Maaningan sivukylistä. Suunnilleen samaan aikaan perustettiin myös Tarinaharjun parantola ja Harjamäen piirimielisairaala.
1950-luvulla rakennettiin maantie uuteen paikkaan nykyisen kunnantalon ja linja-autoaseman väliin. Tätä aikaisemmin etelään vievä tie oli kulkenut nykyisen keskustan harjualueen itäpuolella lähellä rautatietä. Uusi tie säilyi pääväylänä etelään moottoritien valmistumiseen asti. Moottoritien rakentaminen 1980–1990-lukujen taitteessa mullisti huomattavasti Siilinjärven keskustan aluetta. Moottoritie rakennettiin niin sanotun läntisen linjauksen mukaisesti valtuuston päätöksellä äänin 18–17. Näin moottoritie rakennettiin aivan keskustan kupeeseen. Toinen vaihtoehto moottoritien paikaksi oli itäinen väylä, joka olisi eronnut vanhasta Viitostiestä Rissalan kohdalla ja kulkenut Siilinlahden itäpuolitse Leppäkaarteen ja Kemiran välistä.
Aikoinaan kunnan nykyisen keskustan läheltä otettiin paljon soraa eritoten teollisuuden ja lähiseutujen tienrakennuksen tarpeisiin. Siilinjärvi valittiin vuonna 1985 Suomen rumimmaksi kirkonkyläksi Helsingin Sanomien äänestyksessä.
Soravarojen hyödyntäminen alkoi 1930-luvulla, kun Ahmon alueelta alettiin ottaa soraa ja hiekkaa Kallansiltojen rakennustyömaalle. Tähän aikaan osa nykyistä keskustaa oli vielä koskematonta harjualuetta. Ahmon sora-alueen jälkeen 1950-luvulla alettiin hyödyntää keskustan länsipuolella Tarinaharjun alueella sijainnutta sora-aluetta. Tämä alue nimettiin ”ykkösmontuksi”. Paikoitellen alueelta otettiin soraa jopa pohjaveden pinnan alapuolelta. Nykyisin aluetta on hyötykäytetty rakentamalla sinne hyppyrimäkiä ja rantalentopallokenttiä.
1970-luvulla valtuustossa heräsi halu suojella Tarinaharjun aluetta ja varsinkin Patakukkulan alueen harjumaisemaa. Soranotto alueella loppuikin vaikka aluetta ei virallisesti suojeltu. Soranotto siirtyi tämän jälkeen alueen länsipuolelle kauemmaksi keskustasta Maaningantien varteen, jonne syntyi myöhemmin vielä suurempi soramonttu niin sanottu kakkosmonttu. Lisäksi soramonttuja on syntynyt myöhemmin vielä muun muassa Pöljälle ja Rissalan Siltasalmeen.
Elokuussa 2019 Siilinjärven K-Supermarketissa Eurojackpotia pelannut 50 hengen porukka voitti kaikkien aikojen suurimman voiton, 92 miljoonaa euroa.
Hallinto
Siilinjärven kunnanjohtajana toimii vuodesta 2009 alkaen Vesa Lötjönen.
Siilinjärven kunnanvaltuustossa on 43 paikkaa. Vuoden 2021 kuntavaaleissa paikat jakaantuivat seuraavasti:
Talous
Suuriin työllistäjiin kuuluvat kunnan itsensä jälkeen Siilinjärvellä sijaitseva Kuopion lentoasema, jolla toimii myös Ilmavoimien Karjalan Lennosto. Suurimmat yritykset Siilinjärvellä ovat Yara Suomi Oy:n tehdas ja apatiittikaivos, Lujabetoni Oy, Hydroline Oy, Virkistysuimala Fontanella ja Kylpylähotelli Kunnonpaikka.
Alkutuotannossa työpaikoista on 5 %, teollisuudessa ja rakentamisessa 29 % sekä palvelualoilla 66 %. Työttömyyslukemat ovat Pohjois-Savon alhaisimmat,vuonna 2016 keskimäärin 9,4 %, kun samaan aikaan työttömiä oli Pohjois-Savossa keskimäärin 13,4 % ja koko maassa 13,2 %.
Liikenne
pienoiskuva|Siilinjärvellä sijaitsevan [[Kuopion lentoaseman lennonjohtotorni.]] Kaikkiin pääilmansuuntiin kulkevien maanteiden lisäksi Siilinjärven keskustassa on rautatieasema, jolla matkustajajunat pysähtyvät. Kunnan alueeseen kuuluu syväsatama ja Rissalassa sijaitseva Kuopion lentoasema. Lentoaseman yhteyteen sijoittuu myös veneilyterminaali.
Maantiet
Kunnan läpi kulkee valtatie 5 etelä-pohjois-suuntaan, valtatie 9 länsi-itä-suuntaan, kantatie 75 Nurmeksen kautta Kuhmoon ja kantatie 77 Viitasaaren kautta Kyyjärvelle (ns. Sininen tie). Siilinjärveltä ajaa moottoritietä Kuopioon kesäisin runsaassa 10 minuutissa ja talvisin runsaassa 15 minuutissa.
Seuraavat tiet valtatie 9:ää lukuun ottamatta kulkevat aivan Siilinjärven keskustan ohi. Valtatie 9 erkanee valtatie 5:stä Vuorelassa.
Kuopio, Varkaus, Mikkeli, Heinola, Lahti, Helsinki (etelään)
Iisalmi, Kajaani, Kuusamo, Sodankylä (pohjoiseen)
Kuopio, Jyväskylä, Tampere, Turku (lounaaseen)
Joensuu, Niirala (itään, Sininen tie)
Nurmes, Kuhmo (koilliseen)
Maaninka, Pielavesi, Viitasaari, Vaasa (länteen, Sininen tie)
Rautatie ja linja-autot
Savon rata kulkee kunnan läpi, ja junat pysähtyvät Siilinjärven rautatieasemalla. Päivittäin matkustajajunia kulkee runsaat viisi kappaletta suuntaansa. Seuraava matkustajaliikenteen käytössä oleva asema on pohjoisessa Lapinlahti ja etelässä Kuopio. Myös Toivalassa ja Pöljällä on rautatieasemat, joissa matkustajajunat eivät kuitenkaan enää pysähdy. Junamatka Kuopioon kestää alle 20 minuuttia.
Lentoliikenne
Siilinjärvellä sijaitseva Kuopion lentoasema on noin kymmenen minuutin ajomatkan päässä Siilinjärven keskustasta. Lentoasemalta pääsee reittilennoilla vain Finnairin lennoilla Helsinkiin.
Paikallisliikenne
Siilinjärvellä liikennöivät paikallisliikenteen bussit ovat osa Kuopion paikallisliikenteen verkostoa. Tiheimmin paikallisliikenteen bussit liikennöivät Siilinjärven eteläosissa Toivalassa ja Vuorelassa. Keskustan alueella ja sen ympäristössä (Harjamäki, Leppäkaarre, Simonsalo, Kasurila) bussien liikennöintiväli on noin puoli tuntia. Tämän lisäksi bussiverkosto kattaa myös Jännevirran.
Bussimatka keskustasta Kuopioon paikallisliikenteen vuorolla kestää 30–40 minuuttia. Pikavuorolla matka kestää noin 20 minuuttia.
Väestö
Siilinjärvi on yksikielinen suomenkielinen kunta. Kunnan väkiluku on kasvanut 2000-luvulla vuosittain. Väestö on varsin nuorta. Keski-ikä on 37,6 vuotta. 18 vuotta täyttäneistä 68,9 % on suorittanut vähintään keskiasteen ammatillisen tutkinnon.
Väestöstä noin puolet asuu keskustassa ja sitä ympäröivillä asuinalueilla, runsas neljännes maaseutualueella ja vajaa neljännes Toivala-Vuorelassa.
Taajamat
Vuoden 2017 lopussa Siilinjärvellä oli 21 657 asukasta, joista 17 572 asui taajamissa, 3 880 haja-asutusalueilla ja 205:n asuinpaikat eivät olleet tiedossa. Siilinjärven taajama-aste on 81,9 %. Siilinjärven taajamaväestö jakautuu neljän eri taajaman kesken:
Kunnan keskustaajama on lihavoitu. Asteriskilla (*) merkityt taajamat kuuluvat tähän kuntaan vain osittain. Toivala-Vuorelan taajama ulottuu pieniltä osin myös Kuopion kaupungin alueelle.
Energiantuotanto ja vesihuolto
Kaukolämön käyttö on lisääntynyt viime vuosina. Pääosa kaukolämmöstä tuotetaan Yaran tehtaan prosessin hukkalämmöstä ja Savon Voiman Tiprusniemen biolämpökeskukselta. Tiprusniemen biolämpökeskuksella lämpö tuotetaan kotimaisella puupolttoaineella. Lisäksi Sulkavantiellä on nestekaasukäyttöinen vara- ja huippulämpökeskus.
Siilinjärvellä raakavetenä käytetään pohjavettä, jota saadaan kolmesta pohjavedenottamosta, joista kaksi sijaitsee kirkonkylällä ja yksi Toivala-Vuorela alueella. Kunnan vesihuoltolaitoksen lisäksi kunnan haja-asutusalueilla toimii 15 vesiosuuskuntaa.
Yle Lappeenranta
thumb|Yle Radio Suomi Lappeenrannan toimitus Ylen radiotalossa Lappeenrannassa. Yle Lappeenranta (aiemmin Etelä-Karjalan Radio ) on yksi Yle Radio Suomen maakuntaradioista. Sen kuuluvuusalueena on Etelä-Karjala toimituksen sijaitessa Lappeenrannassa. Yle Radio Suomi Lappeenrannan taajuus Lappeenrannassa ja sen lähiympäristössä on 98,5 ja 89,1 MHz. Imatralla taajuus on myös 98,5 MHz. Savitaipaleella 97,2 ja Parikkalassa 95,1 MHz. Yleisradion toimitus Lappeenrannassa tuottaa maakuntaradion lisäksi myös Yle Uutiset Lappeenranta -nettisivustoa, Kaakkois-Suomen tv-uutisia, uutisia valtakunnan radio- ja tv-uutisiin sekä ajankohtaisohjelmia Yle TV2:lle.
Siilinjärvi
Palo- ja pelastuspalvelut
Siilinjärven kunnan alueella sijaitsee 2 palo- pelastusasemaa, Pohjois-Savon pelastuslaitoksen asema (15) ja Yaran TPK:n asema (19). Siilinjärven pääpaloasema sijaitsee Simonsalossa osoitteessa Sulkavantie 6 muutaman minuutin ajomatkan päässä Siilinjärven keskustasta. Asemalla on ympärivuorokautinen päivystys. Asemalla 15 sijaitsee tarkastusauto PS 020, sammutusauto PS 151, sammutusauto PS 1512, säiliöauto PS 153, Miehistönkuljetus- maasto- ja veneen vetoauto PS 157 sekä moottorikelkka ja vene. Yaran TPK:lla on sammutusauto PS 191 sekä vene.
Yle Lappeenranta
Yle Radio Suomi Lappeenrannan historia juontaa vuoteen 1968, jolloin radiotoiminta alkoi alueella. Aluksi radion nimenä oli Saimaan Radio, sen jälkeen Kaakkois-Suomen alueradio ja sittemmin Etelä-Karjalan Radio.
Siilinjärvi
Palo- ja pelastuspalvelut
Siilinjärvelle rakennetaan uusi pelastusasema Viitosen varteen, joka korvaa nykyisen sisäilmaongelmista kärsivän Simonsalon aseman. Aseman pitäisi olla valmis vuoden 2023 loppuun mennessä.
Lisäksi Siilinjärvelle on ehdotettu rakennettavaksi kolmas paloasema Vuorelan asuinalueen lähettyville.
Ensihoito- ja sairaankuljetus palvelusta vastaa Pohjois-Savon sairaanhoitopiiri (1.1.2013 alkaen). Siilinjärvellä operoi 1 ambulanssi.
Koulutus
Peruskoulun luokat 1–6:
Siilinlahden koulun alaisuuteen kuuluvat myös Siilinpään ja Päivärinteen koulut. Lisäksi kunnassa on erityiskoulu.
Peruskoulun luokat 7–9:
Muu koulutus
Kulttuuri
Siilinjärven kunnankirjasto palvelee pääkirjaston, Vuorelan kirjaston, kirjastoauton ja verkkokirjaston välityksellä.
Siilinjärveläisiä museoita ovat Harjamäen sairaalamuseo, Pöljän kotiseutumuseo ja Tarinan sairaalamuseo (KYSin sairaalamuseo).
Siilinjärven Teatteri on paikallinen, vuonna 1964 perustettu harrastajateatteri, jonka keskeistä toimintaa ovat kesäteatteriesitykset.
Siilinjärvellä ilmestyy Uutis-Jousi-niminen paikallislehti.
Nimikkoruoat
1980-luvulla jokaiselle Savon silloiselle kunnalle äänestettiin omat nimikkoruoat. Siilinjärvin perinneruoaksi valittiin patakukko, potattivelli ja punainen marjakiisseli kermavaahdon kera.
Nähtävyydet
pienoiskuva|Siilinjärven torilla on esiintymislava. thumb|[[Pekka Jylhän suunnittelema, viitostien varteen Kasurilan kalliolle sijoitettu Ilmestys-veistos (2000) esiintyy Siilinjärven kuntaviestinnässä myös piirroshahmona.]]
Ystävyyskaupungit
Siilinjärven kunnalla on kuusi ystävyyskuntaa:
Seurakunnat
Siilinjärvellä toimii vuoden 2018 aluejaon mukaan Suomen evankelis-luterilaisen kirkon Siilinjärven seurakunta. Sen kirkoja ovat Siilinjärven kirkko ja Vuorelan kirkko.
Lisäksi Siilinjärvellä toimii Suomen helluntaikirkon Siilinjärven helluntaiseurakunta.
Urheilu
Siilinjärvi on tunnettu pesäpallopaikkakunta, Siilinjärven Pesiksen miesten joukkue pelasi korkeimmalla sarjatasolla Superpesiksessä vuoteen 2021 asti. Eniten junioritoimintaa on tällä hetkellä Siilinjärven Palloseuralla. Muita isoja junioriseuroja ovat Siilinjärven Pesis, Toivalan Urheilijat ja Siilinjärven Ponnistus.
SiiPen ja seuran edeltäjän SiiPon miesjoukkueet pelasivat yhteensä 18 kautta maan ylimmällä sarjatasolla. Vuonna 1986 SiiPo voitti hopeaa. SiiPen naiset ovat pelanneet pääsarjassa yli 20 vuotta, mutta seura päätti luopua pääsarjapaikasta syksyllä 2011, ja pelasi pääsarjassa vielä vuodet 2020–2021. Vuonna 1999 SiiPen naisten joukkue voitti Suomen mestaruuden.
Silepa pelasi lentopalloa parhaimmillaan SM-sarjassa 1970- ja 1980-lukujen taitteessa. Jalkapallossa ToU pelasi vuosina 1983 ja 1985 Kakkosessa.
Vuorelan Veikot voitti miesten rullakiekon Suomen mestaruuden 2009 sekä 2012.
ZZ Toivala voitti miesten istumalentopallon Suomen mestaruuden 2012 ja 2013. Lisäksi joukkue voitti Suomen Cupin 2011 ja 2012. ZZ Ladyt voitti naisten istumalentopallon SM-kultaa vuonna 2013 sekä Suomen cupin 2012.
Merkittävimmät Siilinjärven urheilualueet ovat Mantun pesäpallostadion, Ahmon urheilualue ja Tuplajäät.
pienoiskuva|250px|SiiPen nuoret pelaamassa pesäpalloa.
Penegaten torni
pienoiskuva|Penegaten torni Penegaten torni, on graniitista 1300-luvulla rakennettu nelikulmainen, kolmekerroksinen torni, joka sijaitsee Vila Verdessä, Portugalissa.
Soukkoperhoset
Soukkoperhoset, aikaisemmalta nimeltään soukkokehrääjät, (Syntominae) on siilikkäisiin kuuluva perhosryhmä.
Useimmat soukkoperhoset ovat aktiivisia päivällä. Ryhmän yhdistäviä piirteinä pitkät ja kapeat etusiivet ovat pohjaväriltään lähes aina mustat tai ruskeat, usein metallinhohtoiset ja niissä on valkeita tai kellertäviä, läpikuultavia täpliä. Mahdollisesti mimikryn vuoksi monet lajit etenkin suvuissa Amata ja Syntomis muistuttavat ulkoisesti punatäpliä. Takaruumis on usein räikeän värinen tai poikkiraidallinen, viestittäen saalistajille joko perhosten myrkyllisyydestä tai antaen muuten pistiäismäisen vaikutelman. Takasiipien siipisuonitus on ryhmälle tyypillinen: siipisuonet Sc, Rs ja MA1 ovat sulautuneet yhteen. Lisäksi koirailta puuttuu etu- ja takasiipeä yhdistävä frenulum. Tuntosarven kärki on tyypillisesti vaalea ja imukärsä hyvin kehittynyt.
Toukat muistuttavat siilikkäiden toukkia, mutta niiden karvat ovat yleensä lyhyemmät kuin aitosiilikkäillä. Vaikka joukossa on kasveja syöviä lajeja, monet lajit elävät ilmeisesti sammalilla, jäkälillä, sienirihmastolla tai syöden kariketta. Ne rakentavat silkistä kotelonsa suojaksi kotelokehdon.
Martti Manninen
Martti Jermo Antero Manninen (s. 13. marraskuuta 1943 Hirvensalmi ) on suomalainen virkamies ja tasavallan presidentin entinen neuvonantaja. Hän on koulutukseltaan oikeustieteen kandidaatti ja puoluekannaltaan keskustalainen.
Manninen oli 1970-luvulla ulkoministeriön palveluksessa lukuisissa eri tehtävissä ja työskenteli muun muassa Suomen Tel Avivin ja Washingtonin suurlähetystöissä. Manninen toimi eduskunnan perustuslakivaliokunnan ja ulkoasiainvaliokunnan valiokuntasihteerinä 1978–1984.
Manninen toimi tasavallan presidentin neuvonantajana vuodesta 1994, mitä ennen hän oli ollut presidentin erityisavustajana vuodesta 1984. Hän oli myös presidentin kanslian kansliapäällikön sijainen vuodesta 1988.
Hänet irtisanottiin virastaan vuonna 2003 syntyneen niin sanotun ”Irak-skandaalin” vuoksi, jossa Manninen syyllistyi virkasalaisuuden rikkomiseen luovuttaessaan ulkoasiainministeriön salaisia asiakirjoja silloisen oppositiopuolueen Suomen Keskustan puheenjohtajalle Anneli Jäätteenmäelle. Oikeudessa hänet tuomittiin 80 päiväsakkoon.
Yle Mikkeli
Yle Mikkeli (aiemmin Etelä-Savon Radio ) on yksi Yle Radio Suomen maakuntaradioista. Sen kuuluvuusalueena on Etelä-Savo toimituksen sijaitessa Mikkelissä. Yle Radio Suomi Mikkeli aloitti toimintansa Ylen maakuntaradiona 1994. Sitä ennen se tunnettiin Radio Mikkeli-nimisenä Yleisradion paikallisradiona. Alueellista radiotoimimintaa Yleisradiolla oli maakunnassa jo 1960-luvulta lähtien.
Yle Mikkelin toimituksen päällikkö on Aki Karjalainen. Yle Etelä-Savon ensimmäisenä päällikkönä ollut Kari Toiviainen jäi eläkkeelle 17 päällikkövuoden jälkeen 31. joulukuuta 2010.
Lähetykset lähetetään pääosin Mikkelistä. Lähetysaika on muiden Ylen maakuntaradioiden tapaan arkisin klo 6.00-18.00. Radion lähetystaajuudet ovat 94,6 megahertsiä (Mikkelin seutu), 97,4 MHz (Pieksämäen seutu) ja 99,1 MHz (Savonlinnan seutu).
Maakuntaradiolla on 10 maakunnallista uutislähetystä radiossa. Lisäksi Yle Mikkeli osallistuu alueellisten tv-uutisten tuottamiseen Yle TV1:ssä.
Yle Radio Suomi Mikkeli on maakunnan kuunnelluin radiokanava. Sen viikkotavoittavuus on 56 prosenttia alueensa yli yhdeksänvuotiaasta radioyleisöstä (Kansallinen Radiotutkimus joulukuu 2008, Finnpanel Oy).
Fredrik Sacklén
Fredrik Adam Sacklén (10. heinäkuuta 1789 Perniö – 6. heinäkuuta 1866 Tampere) oli suomalainen juristi ja Tampereen pormestari.
Sacklénin vanhemmat olivat Hämeenkyrön kirkkoherra Fredrik Sacklén (1756-1830) ja Susanna Melander. Hän kävi Porin triviaalikoulua ja pääsi ylioppilaaksi Turussa 1807. Hän suoritti tuomarintutkinnon 1813 ja oli Turun hovioikeuden auskultanttina samana vuonna. Varatuomarin arvon Sacklén sai 1819.
Sacklén oli Turun hovioikeuden ylimääräisenä notaarina vuodesta 1817 ja Tampereen vt. järjestysmiehenä vuodesta 1827 sekä vakinaisena järjestysmiehenä vuodesta 1828. Tampereen pormestarina hän oli vuodesta 1830 alkaen sen jälkeen kun Tampereen kaupunginoikeudelle annettiin nimi raastuvanoikeus ja maistraatti sekä kaupungin järjestysmiehelle annettiin pormestarin nimi. Sacklén jäi virkavapaalle 1861 ja sen jälkeen Fredrik Vilhelm Procopé hoiti virkaatekevänä pormestarin virkaa aina vuoteen 1867 saakka jolloin hänestä tuli vakinainen pormestari. Fredrik Sacklén kuoli heinäkuussa 1866. Hänet on haudattu Pyynikin kirkkopuistoon.
Fredrik Sacklén oli naimisissa vuodesta 1832 Maria Sofia Lavénin (1814–1864) kanssa. Heidän poikansa oli lääketieteen lisensiaatti Karl Wilhelm Sacklén (1841-1877). Sacklénin tytär Gustava Paulina Sacklén oli naimisissa apteekkari Edvard Granbergin kanssa.
Arvo Wirta
Arvo Wirran vanhemmat olivat seppä Heikki Wirta ja Mathilda Stenman ja puoliso vuodesta 1924 Alice Singhild Holm. Wirta tuli ylioppilaaksi 1914 ja valmistui Merikadettikoulusta 1924, Ruotsin merisotakorkeakoulussa hän opiskeli 1924–1925 ja 1926–1927 sekä suoritti Englannissa tykistö- ja viestikurssin 1930. Diplomimerikapteeni Wirta palveli Ruotsin laivastossa 1925 ja Englannin kotilaivastossa 1930. Suomen merivoimissa hän oli laivaston tykkiveneen nuorempi upseeri ja päällikkö 1919–1924, laivaston esikunnan operatiivisen osaston päällikkö 1925, lippukapteeni 1926, rannikkolaivaston päällikkö 1927–1930 ja yleisesikunnan toimistopseeri 1930–1932. Panssarilaiva Väinämöisen päällikkö hän oli 1932–1933 ja panssarilaiva Ilmarisen sekä panssarivenelaivueen päällikkö 1933–1935. Wirta toimi Merisotakoulun johtajana 1935–1936 ja Kadettikoulun opettaja hän oli 1922–1927. Puolustusvoimien uransa jälkeen Wirta oli Mercantilen palveluksessa myyntipäällikkönä.
Wirta ylennettiin reservin vänrikiksi 1919, reservin luutnantiksi 1921, merivoimien luutnantiksi 1922, kapteeniluutnantiksi 1925, komentajakapteeniksi 1927 ja komentajaksi 1932. Hän oli meripuolustuksen kunniatuomioistuimen puheenjohtaja 1928–1929.
Anders Roslund
thumb|Anders Roslund [[Helsingin kirjamessut|Helsingin kirjamessuilla 2004.]] Anders Roslund (s. 1961) on ruotsalainen toimittaja ja rikoskirjailija. Hän kirjoitti parinsa Börge Hellströmin kanssa. He voittivat vuonna 2005 Lasiavain-palkinnon esikoisteoksestaan Peto. Roslund on aikaisemmin toiminut muun muassa Ruotsin television uutispäällikkönä.
Yle Hämeenlinna
Yle Hämeenlinna (aiemmin Radio Häme ) on yksi Yle Radio Suomen maakuntaradioista. Sen kuuluvuusalueena on Kanta-Häme, ja toimitus sijaitsee Hämeenlinnassa.
Nodar Dumbadze
pienoiskuva|Nodar Dumbadzen muistomerkki [[Tšokhataurin piirikunta|Tšokhataurissa.]]]Nodar Dumbadze (, 14. heinäkuuta 1928 – 4. syyskuuta 1984) oli yksi 1900-luvun loppupuolen suosituimmista georgialaisista kirjailijoista.
Dumbadze syntyi Tbilisissä, ja valmistui Tbilisin valtionyliopiston oikeustieteellisestä tiedekunnasta vuonna 1950. Samana vuonna hänen ensimmäiset runonsa ja humoristiset tarinansa julkaistiin Georgian lehdistössä. Hän toimitti satiirista Niangi-lehteä vuodesta 1967 vuoteen 1972, jolloin hänestä tuli Georgian kirjailijaliiton sihteeri ja Neuvostokirjailijoiden liiton puhemiehistön jäsen. Hän tuli tunnetuksi erityisesti romaaneistaan Me, bebia, Ilik'o da Ilarioni (, "Minä, isoäiti, Iliko ja Ilarioni") vuodelta 1960, Me vkhedav mzes (, "Voin nähdä auringon") vuodelta 1962, Mziani ghame (, "Aurinkoinen yö") vuodelta 1967, Nu gešinia, deda! (, "Älä pelkää, äiti!") vuodelta 1971, Tetri bairaghebi (, "Valkoiset liput") vuodelta 1973 ja Maradisobis k'anoni (, "Ikuisuuden laki") vuodelta 1978. Hänen teostensa huomattavia piirteitä ovat proosan yksinkertaisuus ja lyyrisyys, huumori sekä melankoliaan yhdistyvä optimismi.
Dumbadzelle myönnettiin Šota Rustavelin valtionpalkinto vuonna 1975 ja Leninin palkinto vuonna 1980. Suurin osa hänen tärkeimmistä töistään on dramatisoitu ja/tai elokuvattu. Hän kuoli Tbilisissä, ja hänet haudattiin perustamaansa "Mziuri"-lastenkaupunkiin.
Kauno Wirtanen
Kauno Kaarlo Rafael Wirtanen (Virtanen) (25. huhtikuuta 1903 Helsinki – 29. joulukuuta 1974 ) oli suomalainen pianisti ja musiikkipedagogi.
Kauno Wirtasen vanhemmat olivat lakiasioitsija Kaarlo Virtanen ja Ida Tiainen ja puoliso vuodesta 1935 Signe Kristina Salvén. Wirtanen kävi viisi luokkaa lyseota ja valmistui Helsingin musiikkiopistosta 1924. Musiikkia hän opiskeli myös Pariisissa vuosien 1925 ja 1931 aikana, saaden diplomin Schola cantorum -musiikkikorkeakoulusta 1926, ja Wienissä 1932. Pariisissa hän opiskeli myös itämaisia kieliä 1928–1929. Wirtanen toimi Helsingin konservatorion pianonsoiton opettajana vuodesta 1931, Sivistysjärjestöjen kansankonservatoriossa hän opetti 1931–1944. Wirtanen oli myös esiintyvä taiteilija, joka antoi useita konsertteja ja toimi solistina sekä kotimaassa että ulkomailla.
Börge Hellström
pienoiskuva|Börge Hellström Börge Lennart Hellström (25. syyskuuta 1957 – 17. helmikuuta 2017 ) oli ruotsalainen rikoskirjailija. Hän kirjoitti parinsa Anders Roslundin kanssa. He voittivat Lasiavain-palkinnon esikoisteoksestaan Peto vuonna 2005. Hellström työskenteli aikaisemmin nuoriso- ja päihdetyöntekijänä.
Hellström kuoli syöpään 59-vuotiaana.
Víctor Moya
Víctor Moya (s. 24. lokakuuta 1982 Santiago de Cuba) on kuubalainen korkeushyppääjä.
Moya voitti 2005 Keski-Amerikan ja Karibian mestaruuden tuloksella 226. Samana vuonna hän voitti Helsingin MM-kisoissa MM-hopeaa tuloksella 229. Kauden lopussa hän voitti IAAF:n yleisurheilufinaalin ennätyksellään 235. Vuonna 2006 hän sijoittui neljänneksi Moskovan sisäratojen MM-kisoissa tuloksella 230. Hän voitti kultaa Pan-Amerikan kisoissa 2007 tuloksella 232. Osakan MM-kilpailuissa 2007 Moya sijoittui viidenneksi hypättyään 230. Hän oli viides myös Valencian halli-MM-kisoissa 2008 tuloksella 227. Myöhemmin samana vuonna hän voitti Keski-Amerikan ja Karibian mestaruuden Calissa tuloksella 225. Daegun MM-kilpailuissa 2011 hän karsiutui. Saman vuoden Guadalajaran Pan-Amerikan kisoissa hän sai pronssia tuloksella 226. Lontoon olympialaisissa 2012 hän karsiutui loppukilpailusta.
Preeriakalkkarokäärme
Ulkonäkö ja koko
pienoiskuva|vasen|Lähikuva preeriakalkkarokäärmeen Crotalus viridis oreganus -alalajin päästä. Preeriakalkkarokäärmeellä on yhdeksän alalajia, ja niiden väritys vaihtelee hiukan. Suurin osa yksilöistä on kuitenkin vihertävän harmaita vihertävän ruskeita. Yhden alalajin yksilöt ovat sen sijaan lähes täysin mustia. Lajilla on selässä 33–55 tummaa läiskää, joita ympyröi vaaleampi reunus. Nämä läiskät ovat hyvin huomaamattomia mustalla alalajilla. Lajin keskimääräinen pituus on noin 91,5 senttimetriä. Pisimmät yksilöt voivat kasvaa kuitenkin noin 162 senttimetriä pitkiksi ja yhden alalajin yksilöt jäävät noin 70 senttimetrin mittaisiksi.
Levinneisyys ja elinympäristö
Preeriakalkkarokäärme on laajimmalle levinnyt Pohjois-Amerikan kalkkarokäärmeistä. Sen levinneisyysalue ulottuu pohjoisessa Brittiläisen Kolumbian eteläisiin keskiosiin, Albertan kaakkoisosiin ja Saskatchewanin lounaisosiin. Idässä sitä tavataan läntisessä Iowassa, Nebraskassa ja Kansasissa asti. Kanadasta alue jatkuu etelään Yhdysvaltain halki Meksikoon, jossa sitä tavataan Baja Californian ja Chihuahuan pohjoisosissa ja Coahuilan luoteisosat.
Lajin elinympäristö on vaihteleva. Se suosii erityisesti hiekkaisia tai emäksisiä ruohomaita, mutta sitä tavataan myös aavikoilla, kivisillä vuorenrinteillä, niukkakasvuisella preerialla ja vuoristometsissä 2 600 metrin korkeuteen asti.
Käyttäytyminen
pienoiskuva|vasen|Preeriakalkkarokäärme puolustusasennossa. Preeriakalkkarokäärme elää maalla, mutta se voi joskus kiivetä myös puihin tai pensaisiin. Laji lepää koloissa tai luolissa. Lämpiniä päivänä laji paistattelee päivää, mutta kuumina päivinä se yleensä hakee suojaa koloista ja aktivoituu yöllä saalistamaan. Talvisin laji horrostaa koloissa, joissa voi olla jopa sata yksilöä, jos pesäkolot ovat harvassa.
Preeriakalkkarokäärme käyttää ravinnokseen pieniä nisäkkäitä, maassa pesiviä lintuja, sammakkoeläimiä ja matelijoita, joskus jopa toisia käärmeitä. Se hyökkää saaliin kimppuun nopeasti ja puraisee sitä myrkkyhampaillaan. Sen jälkeen se päästää saaliin irti ja etsii myrkkyyn kuolleen eläimen. Preeriakalkkarokäärmeen myrkky on tappavaa, ja se käyttää noin 20–55 prosenttia säilömästään myrkystä yhdellä puraisulla – 300 kertaa enemmän kuin pienen nisäkkään tappamiseen tarvitaan.
Preeriakalkkarokäärme lisääntyy maalis-toukokuussa. Koiraat saattavat kilpailla naaraista lisääntymiskaudella, ja ne hedelmöittävät naaraat hemipeniksellä. Naaraas synnyttää loppukesästä tai alkusyksystä 4–21 elävää poikasta. Ne ovat 22–28 senttimetriä pitkiä eivätkä tarvitse vanhempien hoitoa. Poikaset ovat lisäksi heti syntymästään saakka myrkyllisiä. Ne saavuttavat sukukypsyyden kolmen vuoden iässä.
Pangermanismi
thumb|Saksankieliset alueet vuonna 1910|300px Pangermanismi on alkujaan lähinnä poliittinen iskusana, joka tarkoitti germaanista alkuperää olevien kansojen yhteistunteen korostamista. Yleensä käsite kuitenkin viittaa 1800-luvulla syntyneeseen ajattelutapaan, joka korosti saksalaisten eri heimojen tai laajemmassa mielessä kaikkien germaanisia kieliä puhuvien kansojen yhteenkuuluvuutta. Pangermanistisen ideologian keskeisin poliittinen tavoite oli Suur-Saksan luominen. Pangermanismiin liittyi käsitys erityisestä germaanisesta kansanluonteesta ja usein myös rasistinen oletus germaaneista ”arjalaisen herrarodun” puhdasverisimpinä edustajina.
Pangermanismin synty liittyi saksalaisen kansallistunteen nousuun ja pyrkimyksiin luoda yhtenäinen saksankielinen kansallisvaltio. Liikkeen juuret olivat Saksan yhdistymispyrkimyksissä, jota kiihdytti Napoleon I:tä vastaan käyty vuosien 1813–1815 vapaussota. Yhdistymispyrkimyksiä lietsoivat myös varhaiset saksalaiset nationalistit kuten Friedrich Ludwig Jahn ja Ernst Moritz Arndt. Suur-Saksan kannattajat halusivat sisällyttää myös Itävallan keisarikunnan yhtenäiseen saksalaiseen kansakuntaan, ja toiset halusivat sisällyttää siihen jopa skandinaavit. Friedrich Listin, Paul Anton Lagarden ja Konstantin Franzin kaltaiset ajattelijat kannattivat Saksan ylivaltaa Keski- ja Itä-Euroopassa, jossa saksalaiset olivat olleet joillakin alueilla valtaväestöä jo 800-luvulta lähtien niin sanotun Drang nach Ostenin eli itälaajentumisen myötä. Kreivi Joseph-Arthur de Gobineaun esitti Essai sur l'inégalité des races humaines -teoksessaan käsityksen "arjalaisen rodun" ylivertaisuudesta, mikä sai monet saksalaiset ylistämään pohjoismaista eli saksalaista "rotua".
Germaanien yhdentyminen toteutui osittain vuonna 1871 Saksan keisarikunnassa eli ”Pikku-Saksassa”, jonka ulkopuolelle jäi kuitenkin Itävalta. Varsinainen pangermanistinen liike sai alkunsa vuonna 1894, kun professori Ernst Hasse perusti Alldeutscher Verbandin. Se perustui löyhästi vuonna 1891 perustettuun Allgemeiner Deutscher Verbandiin. Sen tarkoituksena oli vahvistaa saksankielisten väestöjen kansallistunnetta Saksan ulkopuolella. Hasse julkaisi kolmiosaisen teoksen Deutsche Politik (1905–1907), jossa hän vaati Saksan imperialistista laajentumista Euroopassa. Georg Schönerer ja Karl Hermann Wolf puhuivat pangermaanisesta liikehdinnästä Itävalta-Unkarissa ja hyökkäsivät myös slaaveja, juutalaisia ja kapitalismia vastaan. Nämä ajatukset vaikuttivat voimakkaasti Adolf Hitlerin näkemyksiin ja kansallissosialistiseen ideologiaan. Weimarin tasavallassa (1919–1933) pangermaanit jatkoivat laajentumisen ja Suur-Saksan ajamista. Hitler ja natsipuolue olivat tämän päämäärän selkein ja aktiivisin voima.
Ekspansiopropagandaa tuki geopolitiikaksi kutsuttu teoria, jonka mukaan historiaa määritti eräänlainen maantieteellinen determinismi. Laajentumisen äänekkäitä puolestapuhujia olivat kenraali ja maantieteilijä Karl Haushofer, Ewald Banse ja Hans Grimm, jotka toivat näkemyksensä esiin kirjoissaan. Hitler teki näistä vaatimuksista totta liittämällä Itävallan ja Tšekkoslovakian saksankieliset alueet Saksaan sekä esittämällä Puolalle uhkavaatimuksia, jotka lopulta johtivat toiseen maailmansotaan. Saksan häviö sodassa päätti laajentumishaaveet, mutta johti lisäksi myös saksalaisten karkottamiseen Itä-Euroopan entisiltä saksalaisalueilta, sekä Saksan jäljellä olleen alueen jakamiseen kahteen valtioon, Saksan liittotasavaltaan ja Saksan demokraattiseen tasavaltaan.
Rinnakkaisia ilmiöitä ovat esimerkiksi panslavismi, panfennismi eli suomalainen heimoaate, skandinavismi ja panarabialaisuus.
Fast as a Shark
Fast as a Shark on saksalaisen heavy metal -yhtyeen Acceptin kappale, joka avaa yhtyeen vuonna 1982 ilmestyneen neljännen albumin Restless and Wild. Kappale julkaistiin lisäksi singlenä Espanjassa. ”Fast as a Shark” on yhtyeen tunnetuimpia ja arvostetuimpia kappaleita, ja sitä on pidetty yhtenä ensimmäisistä speed metal -kappaleista. Kappale on tunnettu alustaan, jossa kuullaan pätkä saksalaista kansanlaulua ”Ein Heller und ein Batzen”.
Kappale
Rumpali Stefan Kaufmann kehitti ”Fast as a Sharkin” alkuperäisen idean. Hän halusi tehdä kappaleen, jossa soitetaan kahdella bassorummulla toistuvaa iskua mahdollisimman nopeassa rytmissä (niin sanottu tuplabasari). Yhtye oli aikaisemmin käyttänyt tuplabasaria satunnaisesti joissakin kappaleissa, mutta nyt he kokeilivat sitä ensimmäisen kerran kokonaisessa kappaleessa. Heillä oli valmiina riffi, ja sen pohjalle kitaristi Wolf Hoffmann sävelsi keskiosan ja soolon. Kappaleen tekijöiksi on merkitty Kaufmannin ja Hoffmannin lisäksi basisti Peter Baltes ja laulaja Udo Dirkschneider.
Yhtye halusi lisätä albumin ensimmäisen kappaleen johdantoon jotakin tavallisesta poikkeavaa. Hoffmann esitti muille jäsenille ajatuksen, että ”Fast as a Sharkin” introssa olisi jotakin täysin päinvastaista kuin varsinaisessa kappaleessa. Tarkoitus oli, että ihmiset ensimmäisen kerran levyn kuullessaan ajattelisivat: ”Mitä helvettiä? Joku on laittanut väärän levyn kansien sisään.”
Albumia nauhoitettiin Dieter Dierksin studiossa. Yhtyeen jäsenet kysyivät Dierkin äidiltä, olisiko tällä vanhaa levyä, jolla on lastenlauluja. Hän antoi yhtyeelle levyn, jolla Dierk lauloi lapsena saksalaista kansanlaulua ”Ein Heller und ein Batzen”. Koska kappaletta lauloi nimenomaan tuottaja Dierk, kappaleen liittäminen levylle oli yhtyeelle tavallista lastenlevyä hauskempaa ja arvokkaampaa. Kappale valikoitui albumille myös sen vuoksi, että siinä oli osa, jossa ei laulettu saksankielisiä sanoja vaan pelkästään ”Hi De Hi Do Hi Da”. He eivät halunneet kuulostaa liian saksalaiselta eivätkä miettiä, mitä sanat tarkoittavat. Johdannon lopussa kuuluu levyn rikkoutumisesta tuleva repivä ääni, joka vaihtuu laulaja Udo Dirkschneiderin huutoon.
”Fast as a Sharkissa” soolo-osuus soitetaan kahdella kitaralla. Hoffmann on kertonut, että erityisesti niissä osuuksissa, joissa molemmat kitaristit soittavat saman sävelen, sävelten pitää olla täsmälleen samanlaisia tai muuten ne kuulostavat kamalalle. Kun Herman Frank liittyi yhtyeeseen, yhtye oli jo nauhoittamassa Restless and Wildia. Studioaika oli kallista, eikä Frankille jäänyt tarpeeksi aikaa opetella kappaleita, minkä vuoksi Hoffmann soitti molempien kitaristien osuudet.
Hoffmann on verkkosivuillaan todennut soolosta, että se voi kuulostaa todellisuuden vastaisesti melko monimutkaiselta. Vaikka se on nopea ja siinä on useita kerroksia, se on samalla melko suoraviivainen sävellys. Sanoituksesta hän totesi, ettei hänellä ole aavistustakaan siitä, mistä se oikeastaan kertoo.
Julkaisu
”Fast as a Shark” ilmestyi Acceptin lokakuussa 1982 julkaistun neljännen studioalbumin Restless and Wild avausraitana. Kappaleesta julkaistiin myös yksi 7″ single, joka ilmestyi marraskuussa 1982 Espanjassa. Singlen toisella puolella on kappale ”Get Ready”. Kappale julkaistiin uudestaan joulukuussa 1983 ”Restless and Wild” -maksisinglen B-puolella, ja se on myös useilla yhtyeen kokoelmilla.
Merkitys
”Fast as a Sharkia” on pidetty yhtenä ensimmäisistä speed metal -kappaleista ja thrash metalin esiasteena, joka ilmestyi vain hetki ennen thrash-aikakautta. Metallican Kill ’Em All julkaistiin vain muutama kuukausi ”Fast as a Sharkin” jälkeen. ”Fast as a Shark” on Acceptin arvostetuimpia kappaleita. Se äänestettiin sijalle 33 Martin Popoffin kirjassa The Top 500 Heavy Metal Songs of All Time. MTV on käyttänyt sitä dokumenttinsa Rockumentary – History of heavy metal (1991) avauskappaleena.
Kappale toimi esikuvana uusille rumpaleille, ja se edusti aikanaan tuplabasarin soittamisen standardia. Anthraxin Charlie Benante on kertonut haastattelussa, että ”Fast as a Shark” oli nopeinta, mitä oli kuullut, ja hän halusi tehdä samaa.
Allmusic-kolumnisti Eduardo Rivadavian mukaan kappaleessa on yksi ”odottamattomimmista, yllättävimmistä ja hilpeimmistä avauksista”. Kontrasti on yllättänyt monet kuuntelijat ja jättänyt heihin lähtemättömän vaikutuksen. Yksi heistä oli Steel Prophetin kitaristi Steve Kachinsky, joka on kertonut: ”Kun kuulin levyn ensimmäisen kerran, luulin, että levy-yhtiö on tehnyt virheen ja laittanut Acceptin levynkansien väliin väärän levyn. Sitten kuulin Udon huudon ja mahtavan tuplabasarin. Acceptista tuli yksi suosikkibändistäni nimenomaan tämän kappaleen johdosta.”
Cover-versiot
Kappaleesta ovat tehneet omat versionsa muun muassa Witchery ja Helloween. Devin Townsend levytti kappaleen Metal Hammer -lehden 30-vuotisjuhlan kunniaksi tehdylle levylle yhdessä Acceptin kitaristin Wolf Hoffmannin kanssa.
Charles-Marie Widor
thumb|Charles-Marie Widor thumb|Aristide Cavaillé-Collin urut St-Sulpice-kirkossa Pariisissa. Widor toimi täällä urkurina noin 64 vuotta. Charles-Marie Jean Albert Widor (21. helmikuuta 1844 – 12. maaliskuuta 1937) oli ranskalainen säveltäjä, urkuri ja musiikinopettaja.
Elämäkerta
Charles-Marie Widor syntyi Lyonissa ja aloitti musiikinopintonsa urkuri-isänsä johdolla. Ranskalainen urkujenrakentaja Aristide Cavaillé-Coll tunsi perheen ja onnistui hankkimaan nuorelle Widorille opetusta Brysselissä. Hänelle opetti urkutekniikkaa Jacques-Nicolas Lemmens ja sävellystä François-Joseph Fétis.
Widor sai vuonna 1870 Cavaillé-Collin, Charles Gounod'n ja Camille Saint-Saënsin suosituksesta paikan Saint-Sulpice-kirkon urkurina Pariisissa. Hän hoiti virkaa lähes 64 vuotta. Vuonna 1890 Widorista tuli urkujensoiton ja vuonna 1896 sävellyksen professori Pariisin konservatoriossa. Hänen oppilaitaan olivat muiden muassa Darius Milhaud, Marcel Dupré ja Edgard Varèse. Widor kuoli Pariisissa vuonna 1937.
Widorin tuotantoon kuuluu muun muassa suuri määrä urkumusiikkia, neljä oopperaa ja baletti, orkesteri-, kamari- ja pianoteoksia. Hän antoi ensimmäisenä säveltäjänä maailmassa kymmenelle urkuteokselleen nimen urkusinfonia.
Urkusinfonia oli erityisesti ranskalaisten romantiikan ajan säveltäjien suosima muoto. Ensimmäinen merkittävä urkusinfoniaksi katsottava teos oli César Franckin Grande pièce symphonique (Suuri sinfoninen kappale). Alexandre Guilmantin urkusonaatit ovat tavallaan myös osa urkusinfonista perinnettä. Widorin ohella hänen oppilaansa, Pariisin Notre-Damen urkuri Louis Vierne on kuudella urkusinfoniallaan merkittävin teostyypin edustaja. Niin ikään urkusinfonioita ovat säveltäneet Marcel Dupré, Widorin seuraaja Saint-Sulpicen urkuparvella, Léonce de Saint-Martin, joka puolestaan seurasi Vierneä Notre-Damessa, Augustin Barié ja Jean Langlais.
Widorin ensimmäinen urkusinfonia muistuttaa enemmän sarjaa kuin sinfoniaa. Se sisältää seitsemän osaa, joista ensimmäinen on Preludi ja viimeinen muodoltaan joskaan ei nimeltään Fuuga. Välissä on varsin vaihtelevaa musiikkia. Viides osa on mahtipontinen Marche pontificale. Tunnetuin ja eniten esitetty on Widorin viides urkusinfonia, etenkin sen viimeinen osa Toccata. Numeroimattomille yhdeksännelle ja kymmenennelle urkusinfonialle säveltäjä on antanut nimet Symphonie gothique (Goottilainen sinfonia) ja Symphonie romane (Romaaninen sinfonia). Goottilaisessa sinfoniassa kuullaan gregoriaanista hymniä Puer natus est ja Romaanisen sinfonian kantava teema on hymni Haec dies.
Viimeisen urkusinfoniansa Widor sävelsi jo vuonna 1900, mutta palasi soolourkuteosten pariin vuonna 1926 teoksella Suite latine (Latinalainen sarja), joka on eräänlainen suuren sinfoniasarjan epilogi. Latinalaiseen sarjaan sisältyvät niin ikään gregoriaanisiin teemoihin perustuvat osat Beatus vir, Ave maris stella ja Lauda Sion.
Soolourkusinfonioiden lisäksi Widorin ''3. sinfonia ja numeroimaton Sinfonia sacra'' on sävelletty uruille ja orkesterille.
Mies ja alaston ase
Mies ja alaston ase on samannimisen komediaelokuvasarjan ensimmäinen osa, joka sai ensi-iltansa vuonna 1988. Elokuvan ohjasi David Zucker. Mies ja alaston ase perustuu Hei, me pamputetaan! -televisiosarjan hahmoihin. Elokuvan pääosissa nähdään Leslie Nielsen, Priscilla Presley, George Kennedy ja O. J. Simpson. Elokuva sekä sen jatko-osat kertovat Nielsenin hahmosta, tunaroivasta poliisista Frank Drebinistä.
Tatra 700
Tatra 700 oli tšekkiläisen Tatran valmistama luksushenkilöauto. Se tuli markkinoille vuonna 1996 Tatra 613n seuraajana ja jäi Tatran viimeiseksi henkilöautomalliksi.
Mies ja alaston ase
Elokuvalle tehtiin kaksi jatko-osaa, Mies ja alaston ase 2½ sekä Mies ja alaston ase 33 1/3 – Viimeinen solvaus.
Tatra 700
T700 perustuu suurilta osin edeltäjäänsä mutta sitä on modernisoitu. Moottori on sama 3.5 -litran V8 kuin edeltäjässäkin mutta se sai sähköisen bensansuihkutuksen ja tehot nousivat 200 hevosvoimaan. Uusi korin muotoilu on suunniteltu yhdessä englantilaisen suunnittelukeskuksen kanssa ja koko sisusta muutettiin modernimmaksi. T700:n keula muistuttaa Tatran 1970-luvun malleja.
Mies ja alaston ase
Vastaanotto
Video-oppaassa vuodelta 1994 Asko Alanen näkee loistavana pitämänsä tv-sarjan Hei, me pamputetaan! tason jatkuvan elokuvassa Nielsenin ja Presleyn näyttelijäsuoritusten ansiosta. Hän antoi elokuvalle neljä tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”erinomainen”.
Tatra 700
Varusteluun kuuluu muun muassa sähköisesti säädettävät recaro-tyyppiset istuimet tai nahkapenkit ja automaattinen ilmastointi. Lisävarusteena sai muun muassa television, faksin, tietokoneen ja puhelimen.
Mies ja alaston ase
Vastaanotto
The New York Timesin kriitikot valitsivat Miehen ja alastoman aseen vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa. Vuonna 2017 BBC:n äänestyksessä 253 eri puolilta maailmaa olevaa elokuvakriitikkoa valitsi sen kaikkien aikojen sadan parhaan komedian listalle.