cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tauno Tiusanen
Palattuaan Wienistä Suomeen vuonna 1976 Tiusanen perusti konsulttitoimisto Tietokärki Oy:n, jonka arvioita Elinkeinoelämän valtuuskunta käytti toimitusjohtajansa Max Jakobsonin aloitteesta ja johdolla hyväkseen vertaillessaan läntistä ja itäistä talousjärjestelmää keskenään. Ajan henkeä kuvasi, että Teollisuuden Keskusliitto ja Suomen Työnantajien Keskusliitto kielsivät idänkaupan häiriintymisen pelossa EVAa mainitsemasta niiden edustajien osallistumista talousjärjestelmien paremmuutta koskeneeseen tutkimukseen, jonka EVA julkaisi kirjana Talouden tosiasiat. Tiusasen artikkelit ja kirjat olivat kuitenkin niin tiukasti tosiasioihin sidottuja, että neuvostoliittolaisetkaan eivät pystyneet kiistämään niissä esitettyjen tietojen paikkansapitävyyttä. Vaikka Tiusanen yritettiin vaientaa, hänen antamansa informaatio levisi kaikessa hiljaisuudessa hyvin laajalle; eräs Veikko Huovisen romaanihenkilö kertoo saaneensa Neuvostoliittoa koskevat tietonsa ”yhdeltä Tiusaselta”. Suomettumisen aikaa tutkinut Timo Vihavainen on luonnehtinut Tiusasta ”huutavan ääneksi korvessa” 1970- ja 1980-lukujen Suomessa. Vähitellen Tiusasen asiantuntemus kuitenkin tunnustettiin siinä määrin, että EVAn lisäksi muiden muassa kauppa- ja teollisuusministeriö ja Suomen itsenäisyyden juhlarahasto (SITRA) tilasivat häneltä useita selvityksiä ja tutkimuksia.
Vuoden 1996 eurovaaleissa Tiusanen oli ehdokkaana nuorsuomalaisten listalta. Hän sai 1 490 ääntä eikä tullut valituksi.
Engelbrekt Rancken
Engelbrekt Rancken (28. joulukuuta 1790 Turku – 14. tammikuuta 1862 Mietoinen) oli suomalainen kappalainen ja kirjailija.
Matti Jurva
Uran alkuvaiheet
Matti Jurvan varhaisvaiheista tiedetään vain vähän. Hän syntyi Helsingissä 1898 ja ryhtyi ilmeisesti muusikoksi jo varhaisella iällä. Hän kuului tyylillisesti iskelmälaulajien aikaa edeltäneeseen kuplettilaulajien sukupolveen, jonka suuria nimiä olivat J. Alfred Tanner ja Rafu Ramstedt. Urallaan Jurva kantoi kuplettiperinnettä toiseen maailmansotaan asti.
Bentsisotiatsolinoni
Bentsisotiatsolinoni (C7H5SNO) on isotiatsolinonijohdannaisiin kuuluva heterosyklinen ja aromaattinen orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää säilöntäaineena ja biosidina.
Matti Jurva
Uran alkuvaiheet
Matti Jurva aloitti uransa estraditaiteilijana 1910-luvun lopulla. Vuonna 1919 Jurvan esityksen nähnyt elokuvatuottaja Hjalmar V. Pohjanheimo palkkasi Jurvan Helsingissä Yrjönkadulla sijainneeseen elokuvateatteriinsa Lyyraan. Jurva näytteli myös muutamassa Pohjanheimon tuottamassa mykkäelokuvassa 1920-luvun alussa.
Xaver Scharwenka
thumb|Xaver Scharwenka Franz Xaver Scharwenka (6. tammikuuta 1850 Samter, Preussi [nyk. Szamotuły, Puola] – 8. joulukuuta 1924 Berliini, Saksa) oli saksalainen säveltäjä ja pianisti. Hän syntyi nykyisessä Szamotułyssa ja muutti vuonna 1865 Berliiniin, jossa hän opiskeli Theodor Kullakin johdolla. Myös hänen vanhempi veljensä Philipp Scharwenka ansioitui musiikin parissa.
Tauno Tiusanen
Kirjassaan Elämä rautaesiripun varjossa Tiusanen kertoo nimeä mainitsematta, että silloinen sisäministeri Mauri Pekkarinen olisi uhkaillut häntä uran katkeamisella keskusteltaessa Neuvostoliiton elokuun 1991 vallankaappausyrityksen aikana 20. elokuuta Ylen Ulkolinja-ohjelmassa, jossa Pekkarinen arvosteli Tiusasta siitä, että Tiusanen tuomitsi Neuvostoliiton laillisen hallituksen pitämän Poikkeustilakomitean toiminnan ja epäili vallankaappausyrityksen onnistumismahdollisuuksia. Pekkarinen on kiistänyt uhkailun ja syyttänyt Tiusasta valehtelusta. Samana vuonna Neuvostoliitto luhistui juuri niiden syiden vuoksi, jotka Tiusanen oli jo vuonna 1985 kuvannut kirjassaan Talouden uudet haasteet ja sosialismi.
Bentsisotiatsolinoni
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö
Huoneenlämpötilassa bentsisotiatsolinoni on kellertävää kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee vain hieman veteen ja paremmin orgaanisiin liuottimiin. Bentsisotiatsolinoni estää bakteerien ja sienien kasvua. Yhdiste reagoi bakteerien ja sienien proteiinien kysteiiniaminohappojen kanssa, mikä johtaa toimimattomiin entsyymeihin. Se reagoi myös eräiden muiden biologisesti tärkeiden sulfidien kuten glutationin kanssa. Seurauksena on bakteeri- ja sienisolujen kasvun estyminen ja lopulta solujen kuolema. Bentsisotiatsolinoni voi herkistää ihoa ja aiheuttaa allergista ihottumaa.
Tauno Tiusanen
Tiusanen on toiminut julkaisun Europe-Asia Studies päätoimittajana.
Matti Jurva
Uran alkuvaiheet
Ensimmäiset tiedot Jurvan muusikonurasta ovat vuosilta 1927–1928, jolloin hän teki kuplettilaulaja Tatu Pekkarisen kanssa kiertueen Yhdysvalloissa viihdyttämässä suomalaisia siirtolaisia. Heidän esiintymisissään Pekkarinen oli päätähti ja Jurva säesti häntä pianolla. Kaksikko vieraili myös levytysstudiossa, jossa Jurva pääsi säestämisen lisäksi laulamaan levylle muutamia kupletteja.
Bentsisotiatsolinoni
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö
Tavallisimmat tavat valmistaa bentsisotiatsolinonia ovat 2-(kloorisulfanyyli)bentsoyylikloridin ja ammoniakin välinen reaktio tai 2,2'-ditiodibentsamidin ja sulfuryylikloridin välinen reaktio. Nämä prosessit antavat kuitenkin vain alhaisen saannon ja vaativat myrkyllisten kemikaalien ja korkeiden lämpötilojen käyttöä. Tämän vuoksi bentsisotiatsolinonin valmistamiseksi on pyritty kehittämään vaihtoehtoisia menetelmiä.
Engelbrekt Rancken
Henkilöhistoria
Ranckenin vanhemmat olivat Perniön kirkkoherra Gustaf Rancken ja Kristina Lovisa Rothovius. Hän pääsi ylioppilaaksi Turussa 1805, suoritti pedagogian tutkinnon 1807 ja vihittiin papiksi 1813. Rancken toimi Perniössä isänsä apulaisena 1813–1818. Hän oli sitten Mietoisten kappalaisena vuodesta 1818 alkaen (astui virkaan 1820) yli 40 vuotta. Rancken oli myös saarnaajana Turun pappeinkokouksessa 1825. Hän sai varapastorin arvon 1836. Rancken julkaisi vuodesta 1839 aikakauslehteä Ecclesiastikt Intelligensblad ja vuosina 1840–1845 aikakauslehteä Ecclesiastikt Litteraturblad. Hän oli vilkkaassa kirjeenvaihdossa muun muassa Adolf Ivar Arwidssonin kanssa.
Matti Jurva
Uran alkuvaiheet
1920-luvun viimeisinä vuosina myös Suomessa alettiin julkaista iskelmälevyjä. Sarja suosittuja levytyksiä, Ture Aran ”Emma” ja ”Asfalttikukka” sekä Georg Malmsténin ”Särkynyt onni”, käynnistivät vuonna 1929 raivoisan ”gramofonikuumeen”. Matti Jurva oli tuolloin jo kolmekymppinen, kokenut viihdyttäjä ja laulaja. Hän teki 1929 ensimmäiset suomalaiset levytyksensä Homocord-levymerkille. Näihin kuului useita Yhdysvaltain-matkalta mukaan tarttuneita muoti-iskelmiä, kuten ”Sonny Boy” ja ”Alla venäläisen kuun” (Unter der russischen Mond). Tuon vuoden levysatoon kuuluu myös tunnettu kupletti ”Soita vielä se neekerjazz”, jossa Jurva kuvailee humoristisesti kohtaamisistaan amerikkalaisen jazzmusiikin kanssa.
Villa Tugendhat
Arkkitehti
thumb|225px|Ludwig Mies van der Rohe saksalaisessa postimerkissä.
Yksisarvisen metsästys
Yksisarvisen metsästys on seitsemän myöhäisgoottilaisen kuvakudoksen sarja, joka on näytteillä Cloistersin museossa Pohjois-Manhattanilla. Se esittää tarujen yksisarvisen takaa-ajoa, neitsyen avulla tapahtuvaa vangitsemista ja aitaukseen sulkemista. Kuvaelma on tulkittu vaihtelevasti joko rakkaustarinaksi tai Jeesuksen ristiinnaulitsemisen ja ylösnousemuksen vertauskuvaksi. Pääaiheen lisäksi teoksessa on kuvattu peräti 101 eri kasvilajia, joista 85 on pystytty tunnistamaan. Kaikissa seinävaatteissa esiintyy myös kirjaimista A ja E koostuva monogrammi, jonka merkitystä ei ole pystytty selvittämään. Tekstiilien alkuperästä tiedetään vain vähän – ne on mahdollisesti tilattu merkittäviin aatelishäihin. Taidehistorioitsijat ovat myös esittäneet, että kuvakudokset olisivat kuuluneet alun perin kahteen tai useampaan sarjaan. Todennäköisesti ne on suunniteltu Pariisissa ja valmistettu 1400- ja 1500-lukujen taitteessa Liègessä tai Brysselissä, joka kuului vielä tuolloin Etelä-Hollannille. Kankaat on kudottu värjätyistä villa- ja silkkilangoista, joista osa on kullattu tai hopeoitu. Keltaisena väriaineena on käytetty väriresedaa, punaisena värimataraa ja sinisenä värimorsinkoa.
Engelbrekt Rancken
Henkilöhistoria
Rancken oli naimisissa kolme kertaa: 1820–1828 Anna Maria Hirnin (k. 1828) kanssa, 1829–1845 Anna Erika Solitanderin (k. 1845) kanssa ja vuodesta 1848 Maria Gustava Pettersonin kanssa. Hänen lapsiaan olivat pedagogi ja historiantutkija Oskar Rancken ja kansankoulunopettaja Minna Forss.
Yksisarvisen metsästys
Varhaisin kirjallinen maininta kuvakudoksista on vuonna 1680 laaditussa omaisuusluettelossa, jossa inventoidaan herttua François VI de La Rochefoucauldin Pariisin asunnon irtaimisto. Pariisista seinävaatteet siirrettiin La Rochefoucauldien linnaan Verteuilissa. Ranskan suuren vallankumouksen aikana ne ryöstettiin ja palautettiin suvun omistukseen vasta 1850-luvulla. Kadoksissaolonsa aikana kankailla oli suojattu hedelmäpuita hallalta ja yksi niistä oli tuhoutunut lähes kokonaan.
Matti Jurva
Kultainen 1930-luku
Vaikka gramofonikuume laantui parissa vuodessa, Matti Jurva vakiinnutti nopeasti asemansa yhtenä huomattavimmista suomalaisista iskelmälaulajista. Hän levytti 1930-luvun alkupuolella useille levymerkeille ja useiden orkestereiden kanssa. Hän työskenteli pari vuotta maineikkaan Dallapé-orkesterin solistina ja oli laulajana orkesterin legendaarisista kesäkiertueista ensimmäisellä vuonna 1932. Jurvan ja Dallapén yhteisistä levytyksistä tunnetuimpia ovat jenkka ”Tullaan, tullaan, toimehen me tullaan” sekä valssi ”Hiekkarannalla”, molemmat vuodelta 1934.
Yksisarvisen metsästys
Amerikkalainen liikemies John D. Rockefeller, Jr. osti kuusi ehjää seinävaatetta reilulla miljoonalla dollarilla vuonna 1922, kun ne olivat näytteillä New Yorkissa. Rockefeller säilytti taideteoksia kotonaan vuoteen 1937 saakka, jolloin hän lahjoitti ne perusteilla olevan Cloistersin museon keskiaikaisen taiteen kokoelmaan. Ennen seuraavana vuonna järjestettyjä avajaisia museon onnistui hankkia myös seitsemännen seinävaatteen jäännökset kreivi Gabriel de La Rochefoucauldilta Ranskasta.
Bentsisotiatsolinoni
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö
Bentsisotiatsolinoni on hyvin yleisesti käytetty säilöntäaine ja biosidi muun muassa maaleissa, lakoissa, puhdistusaineissa, nahan ja muiden tekstiilien käsittelyssä. Teollisuudessa sitä lisätään esimerkiksi leikkausnesteisiin ja paperiteollisuuden prosessivesiin.
Villa Tugendhat
Arkkitehti
Villa Tugendhatin suunnittelija Ludwig Mies van der Rohe oli saksalainen arkkitehti, joka tunnetaan yleisesti nimellä Mies. Häntä pidetään yhtenä merkittävimmistä moderneista arkkitehdeista, ja hän on myös yksi jäljitellyimmistä 1900-luvun arkkitehdeista. Mies sai vaikutteita omalle urallaan etenkin Karl Friedrich Schinkelilta ja de stijl -tyylistä. Mies tunnettiin myös tunnuslauseestaan "vähemmän on enemmän". Hän käytti rakennuksissaan runsaasti lasia ja terästä.
Matti Jurva
Kultainen 1930-luku
Vuodesta 1935 Jurva työskenteli säännöllisesti Levytukku Oy:n palveluksessa, jossa hänen levymerkikseen vakiintui Columbia ja taustaorkesterikseen Klaus Salmen johtama Ramblers. 1930-luvun viimeiset vuodet olivat Jurvan kiivainta aikaa: pelkästään vuonna 1938 hän levytti Ramblersin säestyksellä lähes sata laulua. Näinä vuosina syntyivät hänen tunnetuimmat laulunsa: valssi ”Savonmuan Hilma” (1938), polkat ”Pohjanmaan junassa” (1938) ja ”Viipurin Vihtori” (1938), jenkat ”Savotan Sanni” (1938) ja ”Lesken lempi” (1939). Jurva-Pekkarinen -yhteistyön tunnetuinta tuotosta, jenkkaa ”Väliaikainen”, Jurva itse ei koskaan levyttänyt, vaan sen lauloi savikiekolle Georg Malmstén vuonna 1938. Jurva lauloi sen hitaana laulelmana Nyrki Tapiovaaran elokuvassa Kaksi Vihtoria vuonna 1939.
Yksisarvisen metsästys
Vuonna 1998 Yksisarvisen metsästys entisöitiin Metropolitan Museum of Artin tekstiiliosastolla ja valokuvattiin museon digitaaliseen kokoelmaan.
Villa Tugendhat
Arkkitehti
Mies nousi vuonna 1930 kuuluisan Bauhaus-koulun johtoon. Kansallissosialistit eivät kuitenkaan arvostaneet häntä, minkä vuoksi hän muutti lopulta 1938 Yhdysvaltoihin chicagolaisen Armour Instituten (nykyään Illinois Institute of Technology) kutsusta. Yhdysvalloissa hän suunnitteli muun muassa joitakin pilvenpiirtäjiä, kuten kuuluisan Seagram Buildingin. Kotimaassaan Saksassa hän suunnitteli vielä elämänsä loppuvaiheissa Neue Nationalgalerie -taidemuseon.
Suunnittelu ja rakentaminen
thumb|180px|[[Ludwig Mies van der Rohen suunnittelema asuintalo Stuttgartin Weißenhofsiedlungissa.]] Villatehtaan osakas ja sen kansainvälisten asioiden hoitaja Fritz Tugendhat ja tehtaanomistaja Alfred Löw-Beerin tytär Grete Weiss päättivät 1927, vuotta ennen häitään, rakennuttaa talon. Morsiamen isä oli luvannut antaa pariskunnalle talon häälahjaksi ja palkata sen suunnittelijaksi morsiamen haluaman arkkitehdin. Grete Weiss halusi kodikseen ehdottomasti modernia arkkitehtuuria edustavan talon, jossa oli avoimia tiloja ja yksinkertaisia muotoja.
Matti Jurva
Kultainen 1930-luku
Jurvan suosion kohotessa Tatu Pekkarinen jättäytyi hänen taustahahmokseen. Kaksikko muodosti tehokkaan lauluntekijäparin, joka kirjoitti suuren osan Jurvan levyttämistä lauluista. Levyetiketteihin yhteistyö merkittiin muodossa ”Jurva-Pekkarinen”, mikä tarkoittaa tavallisesti, että sävel on Jurvan ja sanat Pekkarisen. Matti Jurva oli kuitenkin myös pystyvä sanoittaja ja tekstitti itse useita sävellyksiään. Toisinaan myös laulun sävel on ulkomaista lainatavaraa ja vain suomalaiset sanat kaksikon kirjoittamat – tekijänoikeuksia ei tuolloin vielä valvottu kovinkaan tarkasti. Jurva ja Pekkarinen ovat lähes varmasti myös salaperäinen nimimerkki ”Erkki Salama”, jonka lauluja Jurva levytti runsaasti 1930-luvun lopulla. Naamioitumalla nimimerkin taakse kaksikko saattoi ilmeisesti kiertää vastaperustetun Teoston sääntöjä ja myydä Erkki Salama -laulujen kaikki oikeudet Levytukku Oy:lle. Nimimerkin takana saattoi kuitenkin työskennellä myös muita henkilöitä.
Villa Tugendhat
Suunnittelu ja rakentaminen
Tugendhat ja Weiss tutustuivat todennäköisesti Miesin arkkitehtuuriin alkujaan käydessään kulttuurihistorioitsija Eduard Fuchsin luona Berliinissä. Mies oli suunnitellut Fuchsin asuintalon alun perin antiikkikauppias Hugo Perlsille. Fuchs tunsi Miesin hyvin, ja hän esitteli Tugendhatin pariskunnan arkkitehdille. Ennen kuin Tugendhatit tapasivat Miesin, he tutustuivat tämän töihin Stuttgartin Weißenhofsiedlungin asuinalueella ja Erich Wolfin taloon Gubenissa.
Matti Jurva
Tyyli ja henkilö
pienoiskuva|Matti Jurva oli yksi eniten levyttäneitä suomalaisia laulajia. Aikalaiset kuvailivat Matti Jurvaa boheemina, runsaasti alkoholia käyttäneenä taiteilijasieluna. Samalla hän oli kuitenkin tiukka ammattilainen, joka ei antanut usein huikentelevaisen yksityiselämänsä häiritä työskentelyään. Lyhyt, vain 160-senttinen Jurva pukeutui ja esiintyi yleisön edessä aina moitteettomasti ja vaati samaa myös kanssaesiintyjiltään.
Laulajana Jurva ei ollut mikään operettisankari. Hänen äänensä ei ollut erityisen vahva eikä sen ääniala ollut erityisen laaja, ja myöhemmällä urallaan häntä vaivasi käheys – tulos suurten ihmisjoukkojen viihdyttämisestä ilman mikrofoneja. Jurvan lahjat eivät olleetkaan virheettömässä äänessä vaan esitystavassa: hänen laulunsa oli hyväntuulista, vivahteikasta ja humoristista. Luontevimmillaan Jurva oli kepeiden rallien ja kuplettien tulkitsijana, hänen heikko kohtansa sen sijaan olivat tangot ja muut tunnelmalliset laulut, joita hän joutui toisinaan laulamaan levylle. Lisäksi hänellä oli hyvä rytmitaju ja notkea kieli, minkä ansiosta hän kykeni laulamaan nopeimmatkin jenkat ja polkat sulavasti ja sanoihin sotkeutumatta.
Villa Tugendhat
Suunnittelu ja rakentaminen
Lopullisen rakennussuunnitelman valmistumista ei ole tiedossa, mutta rakennustyöt aloitettiin kuitenkin kesäkuussa 1929. Rakennustöiden alkamisen jälkeenkin suunnitelmia muokattiin todennäköisesti vielä vähän, mutta esimerkiksi julkisivuun ja pohjaratkaisuun tehdyt muutokset olivat enää varsin vähäisiä. Tugendhatit pyysivät vuoden 1929 loppupuolella Miesiä suunnittelemaan myös talon huonekalut. Mies kutsui kollegansa Hermann Johnin Brnoon avustamaan huonekalujen suunnittelussa. Myös Lilly Reich suunnitteli osan huonekaluista. Asuinkunnossa Villa Tugendhat oli marraskuussa 1930.
Matti Jurva
Tyyli ja henkilö
Yleisön edessä esiintyessä lauluääni oli vain osa Jurvan repertuaaria. Pianon lisäksi hän hallitsi myös muita soittimia: hän säesti itseään usein ukulelella ja Dallapé-aikanaan soitti mukana orkesterin haitariryhmässä. Hän oli myös taitava steppaaja, taito jonka hän oli opetellut Yhdysvalloissa, ja joka on tallentunut valkokankaalle elokuvassa Ankkurikahvilan kantavieraat. Työtoverit kuvailivat häntä synnynnäiseksi viihdyttäjäksi, jonka show jatkui esityksen jälkeen pukuhuoneessa.
Villa Tugendhat
Asuintalosta rappiolle
Lokakuussa 1939 Villa Tugendhat siirtyi virallisesti Saksan valtion haltuun. Talosta piti huolta Tugendhatien entinen autonkuljettaja Gustav Lössl, joka oli saksalainen. Taloon jääneet Tugendhatien huonekalut huutokaupattiin, ja syksyllä 1940 talo oli lähes tyhjä. Vuonna 1942 itävaltalainen moottorivalmistaja Flugmotorenwerke Ostmark siirsi pääsuunnittelustudionsa taloon. On mahdollista, että yrityksen pääsuunnittelija Willy Messerschmitt asui rakennuksessa. Turvallisuussyistä taloon tehtiin monia rakenteellisia muutoksia. Toisen maailmansodan aikana rakennus vaurioitui pommituksissa 24. marraskuuta 1944, kun paineaalto rikkoi lähes kaikki ikkunat.
Matti Jurva
Sota-aika ja viimeiset levytykset
Talvisodan syttyminen 1939 merkitsi vaikeuksia suomalaiselle musiikkiteollisuudelle, sillä maassa toimi vain yksi levytehdas, turkulainen Sointu, ja muut yhtiöt olivat tavallisesti tehneet levynsä ulkomailla. Samalla katkesi Jurvan ja Ramblersin kiivas levytysputki. Sotavuosien aikana hän sai tilaisuuden levyttää vain kahdesti.
Villa Tugendhat
Asuintalosta rappiolle
Neuvostoliiton puna-armeijan ratsuväen joukot ottivat talon haltuunsa huhtikuussa 1945. He käyttivät rakennusta hevostallina, minkä vuoksi eteisen ja pihalle vievän portaikon travertiinilaatat, pääasuintilan linoleumi sekä puutarha tuhoutuivat. Lokakuussa 1950 rakennus siirtyi Tšekkoslovakian valtion omistukseen. Viisi vuotta myöhemmin huvila muutettiin läheisen lastensairaalan fysioterapia- ja kuntoutuskeskukseksi, ja 31. joulukuuta 1962 sen omistajaksi tuli Tšekkoslovakian terveydenhoitojärjestelmän Brnon-osasto. Tässä vaiheessa, kun huvila oli selvästi rapistunut, Brnon kulttuuritahot kiinnostuivat rakennuksesta.
Suojelukohteeksi
thumb|210px|Villa Tugendhatin länsisiivestä, jossa sijaitsevat palvelijoiden asunnot, näkyy talon kunto vuonna 2009. Tšekkoslovakialaiset arkkitehdit František Kalivoda ja Jan Dvořák olivat ensimmäiset, jotka ehdottivat talon entistämistä sen arkkitehtonisen merkityksen takia.
Virallinen suojelukohde Villa Tugendhatista tuli 6. joulukuuta 1969, jolloin Tšekkoslovakian valtio lisäsi sen kulttuurikohteiden luetteloon. Aiemmin samana vuonna puutarhaa oli jo alettu ennallistaa. Poliittisen tilanteen ja rahoituksen puutteen vuoksi itse rakennuksen korjaustöitä ei kuitenkaan saatu vielä silloin käyntiin, vaan rakennus korjattiin vasta 1981–1985. Brnon kaupunki oli saanut huvilan omistukseensa 1. tammikuuta 1980. Entistämisen yhteydessä monia taloon jälkikäteen tehtyjä muutoksia purettiin. Kaikkea ei pystytty kuitenkaan ennallistamaan alkuperäiseksi joidenkin tuotteiden huonon saatavuuden takia. Entistäminen ei myöskään ollut perusteellinen, sillä sen tarkoituksena oli vain palauttaa rakennuksen olemus ja estää sitä rappeutumasta enempää.
Matti Jurva
Sota-aika ja viimeiset levytykset
Matti Jurva kuoli liiallisesta alkoholinkäytöstä seuranneeseen sairauskohtaukseen syyskuussa 1943 45-vuotiaana. Jurvan viimeinen leposija on Malmin hautausmaalla. Hautakivessä nimenä on suvun nimi Jurvanen ja erikseen nimi Matti Jurva.
Villa Tugendhat
Suojelukohteeksi
Villa Tugendhat oli kuitenkin vielä kulttuurikohteenakin suljettu yleisöltä, ja tutkijatkin pääsivät rakennukseen vain harvoin. Alkuperäinen omistaja Grete Tugendhat oli toivonut vuonna 1969, että rakennus olisi avoin vieraille. Sitä käytettiin vain joihinkin tiettyihin erityistapahtumiin. Vuonna 1992 Tšekkoslovakian valtionjohto kokoontui talossa keskustelemassa valtion jakamisesta Tšekiksi ja Slovakiaksi.
Villa Tugendhatin rahasto ja Tugendhatin rahaston ystävät -yhdistys perustettiin 1993. Niihin kuului arkkitehteja ja Tugendhatin suvun jäseniä. Yhdistysten ansiosta Brnon kaupunginvaltuusto päätti 16. syyskuuta 1993, että rakennus siirtyisi kulttuurikäyttöön. Valtuusto antoi talon Brnon kaupunginmuseon hallintaan tammikuussa 1994, ja myöhemmin samana vuonna se avattiin museona yleisölle. Kesään 1996 mennessä sisätilat oli ennallistettu alkuperäisten huonekalujen kopioineen.
Vuonna 2001 Unesco liitti Villa Tugendhatin maailmanperintöluetteloon. Valinta maailmanperintökohteeksi lisäsi Brnon kaupungissa painetta talon entistämiseen täysin alkuperäiseen asuunsa. Kommunistihallinnon aikana 1980-luvulla tehty entistäminen oli ollut puutteellinen, ja 2000-luvulla talon kunto oli jälleen rapistunut. Restaurointiprojekti oli lopulta etenemässä vuonna 2006, mutta työntekijöiden etsiminen lopetettiin joulukuussa, kun talon omistuksesta syttyi riitoja. Fritz ja Grete Tugendhatin nuorin tytär Daniela Hammer-Tugendhat vaati kaupunkia luovuttamaan talon Tugendhatin suvulle, mutta kaupunginvaltuusto kieltäytyi maaliskuussa 2007 vaatimuksesta.
Villa Tugendhatin kunnostusprojekti aloitettiin lopulta 2010, ja talo suljettiin yleisöltä tammikuun alussa. Se avattiin uudelleen maaliskuun alussa 2012. Korjaustyöt olivat maksaneet 6,8 miljoonaa euroa, ja niitä oli valvonut 17-henkinen ryhmä, jossa oli asiantuntijoita kuudesta maasta.
Yleistä
thumb|Villa Tugendhat pohjoisesta, tieltä kuvattuna. Oikealla on autotalli ja vasemmalla varsinainen päärakennus, jonka sisäänkäynti on valkoisen puolikaaren muotoon rakennetun lasiseinän takana käytävällä. Villa Tugendhat on kolmikerroksinen ja pohjakaavaltaan melko monimutkainen. Se on rakennettu etelään viettävään rinteeseen. Rakennuksen ydin on toisessa kerroksessa sijaitseva laaja oleskeluhuone. Rakennuksen julkisivu on melko pelkistetty, ja tien suuntaan on näkyvissä vain ylin kerros. Sen pinta-ala on 1 211 m², ja puutarha on suuruudeltaan 6 152 m².
Rakennuksen tekniset ratkaisut olivat aikaan nähden huomattavan moderneja. Talossa on nykyaikainen keskuslämmitysjärjestelmä, johon kuuluu ilmastointijärjestelmä ja ilman kosteuden säätäjä. Kellarikerroksessa oli lisäksi sähköhuoneet, joissa olevien moottoreiden avulla oleskelualueen ikkunat pystyttiin laskemaan alas. Rakennukseen kuului myös elektroninen turvallisuusjärjestelmä. Tällaiset järjestelmät tulivat yleiseen käyttöön asuinrakennuksissa vasta vuosikymmeniä myöhemmin.
Pohjaratkaisu
Ylimmässä kerroksessa on rakennuksen pääsisäänkäynti, joka ei näy tielle, sillä se on piilotettu valkoisen puoliympyrän muotoisen lasiseinän taakse. Ensimmäisenä on vastaanottotila, josta lähtee tien suuntainen käytävä lasten- ja lastenhoitajanhuoneisiin. Puutarhan puoleisella seinustalla sijaitsevat isännän ja emännän makuuhuoneet. Eteistilasta on portaat toiseen kerrokseen, joka on pääasuinkerros. Ylimmän kerroksen tasossa on erillinen autotalli ja autonkuljettajan asunto. Varsinaisen asuinosan ja autotallirakennuksen yhdistävä piha-alue on osittain katettu.
Toisessa kerroksessa sijaitsee niin sanottu olohuone, joka vie yhdessä talvipuutarhan kanssa kaksi kolmasosaa kerroksen pinta-alasta. Kokonaisuutena tämä oleskelualue on noin 280 neliömetrin laajuinen. Se on jaettu hienovaraisesti eri osastoihin, joiden käyttötarkoitus vaihtelee. Tähän tilaan kuuluvat vastaanottohuone, musiikkinurkkaus, opiskelu- ja kirjastokulmaus, pienempi ja isompi oleskelutila sekä ruokasali. Itä- ja länsiseinä ovat lasista, minkä ansiosta huoneesta on suora näkymä pihaan ja itäseinustan talvipuutarhaan. Luonto sulautuu lasiseinän ansiosta huoneen sisustukseen. Oleskelualueelta on suora yhteys osittain katetulle terassille, jolta on portaat puutarhaan. Portaiden alapäässä kasvoi rakennuksen valmistumisen aikaan suuri pajupuu, jota ei nykyään enää ole. Puu oli todennäköisesti osa suunnitelmia, sillä se on piirretty alkuperäisiin mallikuviin. Oleskelualueen lisäksi toisessa kerroksessa on keittiö, josta on portaikko pohjakerrokseen, ja palvelijoiden asuintilat.
Oleskelualue muistuttaa Miesin edellistä työtä, Barcelona-paviljonkia, jota hän teki osittain samaan aikaan kuin Villa Tugendhatia. Myös paviljongin avoin tila oli jaettu seinillä useaan osaan. Molemmissa rakennuksissa oli käytetty tilanjakajana osittain läpinäkyvää onyksiseinää. Seinän edessä oli Miesin suunnittelemia huonekaluja. Oleskelutilan itäseinustalla oli talvipuutarha, jonka paikalla Barcelona-paviljongissa oli pieni vesiallas. Kummassakin rakennuksessa oli yksi taideteos. Villa Tugendhatissa oli Wilhelm Lehmbruckin veistos, joka esitti naisen torsoa. Sen paikka on useimmissa kuvissa onyksiseinän toisessa päässä.
Pohjakerroksessa on kodinhoitotiloja, teknisiä huoneita ja valokuvauslaboratorio.
Runko
thumb|230px|Kuva talon oleskeluhuoneesta. Vasemmalla näkyy [[onyksiseinä. Huoneen läpi kulkevat metallipilarit kuuluvat rakennuksen runkorakenteeseen.]] Rakennuksen runko muodostuu teräspilareista, jotka on ankkuroitu betoniperustukseen. Osa pilareista on piilossa seinän sisällä, mutta osa on näkyvillä huoneissa. Pilarit on kromattu, ja ne ovat poikkileikkaukseltaan rastin muotoisia, sillä ne on muodostettu kahdesta L:n muotoisesta yhteenniitatusta teräskappaleesta.
Materiaalit
Vaikka Mies piti arkkitehtuurissaan yksinkertaisista muodoista, hän oli myös kiinnostunut arvokkaista materiaaleista. Tämä näkyy Villa Tugendhatissa, jonka sisustuksessa käytettiin kalliita kivilajeja ja trooppisia puulajeja.
Lattiat ovat sementtiä. Oleskelutilassa lattia on päällystetty kermanvalkoisella linoleumilla. Pesuhuoneissa, WC-tiloissa ja keittiössä on käytetty beigejä keraamisia lattialaattoja ja vaaleita travertiinilaattoja, joita on myös aulan lattiassa, parvekkeilla ja talvipuutarhassa.
Oleskelutilan jakaa viiteen osaan hunajankeltainen onyksiseinä, joka auringonvalon osuessa siihen on osittain läpinäkyvä. Seinä on 6,27 metriä korkea ja 7 senttimetriä paksu. Seinään käytetty onyksi on kaivettu Atlasvuorilta entisestä Ranskan Marokosta. Tilassa on myös puolikaaren muotoinen 12-osainen seinä, joka on halkaisijaltaan 6,90 metriä. Seinä on tehty vanerista, joka on viilutettu eebenpuulla. Se erottaa ruokailutilan muusta alueesta. Oleskelutilan oli jaettavissa osiin myös verhoilla, joita varten katossa oli kiskot. Sisätilat pystyttiin erottamaan myös ulkotiloista lasiseinien edessä oleville verhoilla, jotka olivat talvipuutarhan suuntaan tehty mustasta silkistä ja sametista sekä etelän suuntaan beigestä silkistä. Oleskelutilan katossa on Poul Henningsenin suunnittelemat valaisimet.
Makuuhuoneiden ovissa on käytetty punaruskeaa palisanteria, jota on myös ylimmän kerroksen sisääntuloaulan ja käytävien seinäpaneeleissa. Lisäksi on käytetty lasia, josta on tehty myös ovet portaista oleskelutilaan sekä sieltä parvekkeelle. Monet kylpyhuoneiden ja vessojen ovet ovat puuta, ja ne on maalattu valkoisiksi.
Huonekalut ja sisustus
thumb|230px|Kuva talon oleskeluhuoneesta. Taustalla näkyy talvipuutarha ja etualalla [[Wilhelm Lehmbruckin veistos. Tummat tuolit lasipöydän takana ovat Miesin suunnittelemia Barcelona-tuoleja.]] Tugendhatien ansiosta Mies van der Rohe sai kokeilla Villa Tugendhatiin modernia huonekalusuunnittelua ja arkkitehtuuria koskevia ideoitaan. Hän suunnitteli taloon yli 40 uniikkia huonekalua – enemmän kuin uransa aikana mihinkään muuhun yksityisasuntoon. Huonekaluilla oli Tugendhatien talossa tärkeä asema alusta saakka, sillä jo Miesin varhaisissa piirustuksissa huonekalut oli sijoitettu tarkasti paikoilleen. Kuvat ajalta, jolloin Tugendhatit asuivat talossa, osoittavat perheen noudattaneen Miesin suunnitelmia ja pitäneen huonekalujen järjestyksen samana.
Mies ei suunnitellut Villa Tugendhatin kaikkia huonekaluja yksin. Hänen käsialaansa lienee kuitenkin suurin osa talon perushuonekaluista, jotka vaikuttivat selvästi sisätilojen arkkitehtoniseen ilmiasuun. Miesin apuna huonekalujen suunnittelussa olivat Lilly Reich, John Hermann ja Sergius Rügenberg, joiden osuuden laajuutta ei pystytä enää määrittelemään. Todennäköistä on kuitenkin, että kaikki huonekalumallit oli hyväksytettävä Miesillä. Huonekaluista etenkin tuolit ovat jääneet elämään, sillä Miesin suunnittelemia Brno-, Barcelona- ja Tugendhat-tuoleja valmistetaan edelleen.
Villa Tugendhatissa on edelleen nähtävillä osa alkuperäisistä huonekaluista. Kirjastotilan hyllyköt, makuuhuoneiden osittain kiinteät kaapistot ja keittiön astiakaapit ovat säilyneet. Osa huonekaluista on nykyään Tugendhatien perhekokoelmissa ja museoissa. Olohuoneen Tugendhat-tuoli on New Yorkin Museum of Modern Artissa, ja leposohva, koristeistuin sekä savulasista valmistettu kaappi ovat Määrin galleriassa Brnossa. Pääoleskelualueen nykyiset huonekalut ovat kopioita alkuperäisistä. Ne valmistettiin 1995, ja apuna käytettiin Määrin galleriassa olevia huonekaluja sekä kuvamateriaalia.
Pääosa huonekaluista oli sijoitettu matoille. Kirjoituspöydän alla oli esimerkiksi persialaismatto ja onyksiseinän edessä olevien huonekalujen alla kermanvärinen puuvillamatto. Historioitsijoiden mukaan Mies ei antanut lupaa taulujen ripustamiseen, sillä se olisi pilannut sisätilojen harmonian. Mies antoi luvan vain Fritz Tugendhatin appiukon muotokuvan sijoittamiseen seinälle.
Merkitys
Villa Tugendhatia pidetään Miesin parhaana asuinrakennuksena Euroopassa. Mies käytti sen suunnittelussa monia ideoitaan, joista on sittemmin tullut varhaisen modernin arkkitehtuurin tuntomerkkejä: avoin pohjapiirros, sisä- ja ulkotilojen yhdistäminen läpinäkyvillä seinillä sekä pylväsverkoston käyttäminen kantavana rakenteena. Lisäksi modernia arkkitehtuuria edustavat rakennuksen tasakatto, uuden teknologian käyttö ja hillitty valkoinen stukkorappaus. Villa Tugendhatin voi nähdä Miesin uran käännekohtana. Hän onnistui luomaan viimeistellyn kokonaisuuden aiemmista ideoistaan ja kokeiluistaan. Samaan aikaan valmistunut Villa Savoye edustaa Le Corbusier'n uralla samantapaista huippua kuin Villa Tugendhat Miesillä. Monet historioitsijat pitävät Villa Tugendhatia modernin arkkitehtuurin perusteoksena yhdessä Frank Lloyd Wrightin Robie Housen, Adolf Loosin Haus Steinerin ja Le Corbusier'n Villa Savoyen kanssa.
Villa Tugendhatia myös arvosteltiin sen valmistumisaikana. Arkkitehtuurikriitikko Roger Ginsburgerin mukaan talo oli enemmän huonekalunäyttely kuin koti. Lisäksi epäiltiin perinteisestä asuintaloarkkitehtuurista poikkeavan rakennuksen soveltuvuutta asuintarkoitukseen. Kriitikko Justus Bier esittikin Die Form -lehdessä kysymyksen, voiko tällaisessa talossa asua. Hänen mukaansa tällainen puhdas mutta myös tiukka ja monumentaalinen tyyli pakottaa asukkaansa "näyttelyelämään", joka ei mahdollista yksityiselämää.
Museona
thumb|230px|Villa Tugendhatin sisäänkäynti. Villa Tugendhat on avoinna yleisölle viitenä päivänä viikossa keskiviikosta sunnuntaihin. Suurten kävijämäärien takia museokäynti pitää aina varata. Aukioloaikana käynnistyy joka tunti ohjattu kierros. Rakennus on Brnon kaupunginmuseon omistuksessa, ja sen johtaja on Iveta Černá. Talon keittiössä on esillä pysyvä näyttely, joka käsittelee rakennuksen historiaa, arkkitehtia ja sen alkuperäisiä omistajia. Vierailijoille on lisäksi myyntipiste talon entisessä autotallissa.
Populaarikulttuurissa
Villa Tugendhat esiintyi vuoden 2007 Nuori Hannibal -elokuvassa.
Tugendhatien tarina inspiroi brittikirjailija Simon Maweria, joka käytti vuonna 2009 ilmestyneessä Booker-ehdokkaana olleessa kirjassa The Glass Room rakennuksen taustoja. Mawerin romaanissa Landauerien perhe palkkaa saksalaisen arkkitehdin Rainer von Abtin suunnittelemaan rakennuksen, josta tulee modernin arkkitehtuurin merkkiteos. Kirja on kuitenkin fiktiivinen, vaikka Landauereissa ja Tugendhateissa onkin yhtäläisyyksiä. Landauerit joutuvat esimerkiksi jättämään uuden kotinsa vuonna 1938 kansallissosialistien noustua valtaan.
Wiljam Sarjala
Vihtori Wiljam Sarjala (vuoteen 1935 Sulo; 18. joulukuuta 1901 Laitila – 6. toukokuuta 1977 Espoo) oli suomalainen agrologi ja Maalaisliiton (myöh. Suomen Keskustapuolue) kansanedustaja ja ministeri.
Varhaiset vuodet
Sarjalan vanhemmat olivat maanviljelijä Herman Sulo ja Liisa Särkijärvi. Hän kävi kansakoulun ja suoritti maamieskoulun 1924 ja maamiesopiston 1927 valmistuen agrologiksi. Sarjala oli maataloustyönjohtajana Lohjalla 1925, maatalousneuvojana Kangasniemellä vuosina 1928–1941, alueneuvojana Kangasniemellä 1941–1948 ja Kangasniemen asutuskassan rahastonhoitajana 1934–1952. Sotavuosina Sarjala toimi työvoimapäällikkönä 1941–1944 ja Mikkelin työvoimapiirin tarkastajana 1944.
Poliittinen ura
Sarjala oli Maalaisliiton (vuodesta 1965 Keskustapuolue) kansanedustajana 1948–1969 edustaen Mikkelin läänin vaalipiiriä. Sarjala toimi eduskunnan I varapuhemiehenä 1966 ja verolakivaliokunnan puheenjohtajana 1968. Hän oli II valtiovarainministeri ja sen jälkeen kulkulaitosten ja yleisten töiden ministeri Sukselaisen I hallituksessa 1957. Sukselaisen II hallituksessa 1959–1961 ja Miettusen I hallituksessa 1961–1962 Sarjala toimi valtiovarainministerinä.
Presidentin valitsijamiehenä Sarjala oli vuosien 1950, 1956, 1962 ja 1968 presidentinvaaleissa. Hän oli mukana kunnallispolitiikassa Kangasniemen kunnanvaltuuston puheenjohtajana. Hän oli myös jäsenenä muun muassa hinta- ja palkkaneuvostossa, Maalaisliiton keskushallituksessa ja Kunnallisliiton hallituksessa.
Harri Hakkarainen
Harri Tapio Hakkarainen (s. 16. lokakuuta 1969 Kaavi) on suomalainen keihäänheittäjä. Häntä valmensi hänen isänsä Erkki Hakkarainen. Seuratasolla hän edusti Kaavin Kaikua sekä myöhemmin Kuopion Sisu-Veikkoja. Hakkaraisen henkilökohtainen ennätys on 87,82 metriä Kuortaneen juhannuskisoista vuodelta 1995. Tulos on edelleenkin Suomen kaikkien aikojen keihästilaston kahdeksas.
Vladimír Kameš (nuorempi)
Kameš aloitti kiekkouransa HC Kladnossa. Pelattuaan viisi kautta Tšekin alasarjoissa hän debytoi Tšekin Extraligassa kaudella 2008–2009 HC Kladnon paidassa. 30 ottelua eivät tuoneet puolustajalle yhtään tehopistettä.
Kameš pelasi Kladnossa yhteensä viisi kautta ja kävi välillä lainassa alemmilla sarjatasoilla. Heinäkuussa 2013 Kameš jätti Kladnon ja siirtyi Venäjän VHL:ään kaudeksi 2013–2014. VHL:ssä Kameš edusti 16 ottelun ajan THK Tveria.
Venäjän visiitti päättyi jo tammikuussa 2014, kun Kameš siirtyi monikansalliseen MOL ligaan. Kamešin uusi seura oli slovakialainen HC Nové Zámky. Nové Zámkyssa Kameš pelasi elokuuhun 2014 asti, kunnes siirtyi Saksan kolmanneksi korkeimmalle sarjatasolle, Oberligaan. MOL ligassa Kameš ehti pelata vain 20 ottelua.
Kaudella 2004–2005 Kameš oli mukana nostamassa HK Jestřábi Prostějovia Tšekin toiseksi korkeimmalle sarjatasolle, 1. Národní Hokejová Ligaan. Tšekin pääsarjassa Kameš on pelannut 159 runkosarjaottelua ja 37 pudotuspeliottelua.
Chitungwiza
Chitungwiza on kaupunki Zimbabwessa. Se sijaitsee noin yhdeksän kilometriä etelään pääkaupunki Hararesta. Useimmat chitungwizalaiset työskentelevät Hararessa. Chitungwiza perustettiin vuonna 1978.
Chitungwizan asukasluku vuonna 2022 oli 371 244. Kaupunki on asukasluvultaan Zimbabwen kolmanneksi suurin kaupunki.
Kanelipuodit ja muita kertomuksia
Kanelipuodit ja muita kertomuksia on kokoelma, joka sisältää puolanjuutalaisen kirjailijan Bruno Schulzin tuotannon Tapani Kärkkäisen suomennoksena. Antologian on julkaissut Basam vuonna 2013. Teos on suomennettu Schulzin koottujen proosateosten tieteellisestä editiosta Opowiadania: wybór esejów i listów.
Teos sisältää Schulzin eläessä julkaistut kaksi novellikokoelmaa Kanelipuodit (Sklepy cynamonowe, 1934) ja Kuolinilmoituksen sanatorio (Sanatorium pod Klepsydrą, 1937). Mukaan on otettu lisäksi neljä novellia, jotka on julkaistu aiemmin vain ajan kirjallisuus- ja kulttuurilehdissä. Juri Nummelin luonnehtii teoksen julkaisua kulttuuriteoksi.
Uuden käännöksen ansiosta Schulzin tulkinta muuttuu merkittävällä tavalla. Aiemman kokoelman, antologian Krokotiilikuja, Aarno Peromies suomensi välikielen kautta, ja sitä leimaa saksan kautta tulleen koukeroisuuden vuoksi tunnelma, joka saa pitämää Schulzia kauhukirjailijana. Uuden käännöksen ansiosta Nummelin luonnehtii Schulzia ”metamorfoosien surrealistiseksi kronikoitsijaksi”.
Suomentaja Tapani Kärkkäinen sanoo, etteivät kertomukset ole novelleja eivätkä erillisiä tarinoita vaan toisiinsa liittyviä välähdyksiä samasta maailmasta.
Teoksessa on kertomusten lisäksi Virpi Hämeen-Anttilan artikkeli "Metaforien ja muodonmuutosten mestari" ja suomentajan jälkisanat.
Rounders – ässä hihassa
Rounders – ässä hihassa on vuonna 1998 ensi-iltansa saanut pokeriaiheinen elokuva. Elokuvan ohjasi John Dahl, pääosissa näyttelevät Matt Damon ja Edward Norton. Elokuva tuotti kohtalaisesti tuloja julkaisun jälkeen. Texas hold 'emin suosion kasvaessa elokuvasta on kehittynyt kulttihitti.
Elokuva kertoo kahdesta kaveruksesta, joiden pitää voittaa nopeasti riittävästi rahaa pokerilla selvitäkseen suurista veloistaan. Elokuvan nimen termi ”rounder” tarkoittaa korttipeleillä elantonsa ansaitsevaa uhkapeluria.
Liisa Tavi (albumi)
Helsingin Sanomien Kalle Heikkinen kirjoitti Liisa Tavin onnistuvan ensialbumillaan ja toivotti tämän tervetulleeksi suomalaisten naislaulajien joukkoon. ”Liisa Tavi lähestyy kappaleitaan vaatimattomuudella, mutta tulkitsee esitykset päättäväisesti heleällä ja taipuisalla äänellään.” Kinnusesta Tavi on periaatteessa folktyylinen laulaja, mutta sovitusten jazzsävyt tuovat kappaleisiin persoonallisuutta: ”Sävellykset ovat varsin vaihtelevia, mutta niihin on kaikkiin onnistuttu saamaan jotain omaleimaista.”
Syksyllä 1979 julkaistu levy pysyi loppuvuoden ajan Suomen albumilistoilla viiden eniten myydyn joukossa.
Covasna (piirikunta)
Covasna on piirikunta Romanian Transilvaniassa. Piirikunnan pääkaupunki on Sfântu Gheorghe. Sen pinta-ala on 3 710 km² ja siellä on noin 208 603 asukasta (vuonna 2014).
Maantiede
Piirikunnan pinta-ala on yhteensä 3 710 km². Suurin osa pinta-alasta koostuu Karpaattien vuoristosta. Alueen läpi virtaa Oltjoki.
Covasnan piirikunta rajautuu idässä Vrancean ja Bacăun piirikuntiin, lännessä Braşovin piirikuntaan, pohjoisessa Harghitan piirikuntaan ja etelässä Buzăun piirikuntaan.
Väestö
Vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan piirikunnassa oli 206 261 asukasta ja sen väestötiheys oli 55,6 asukasta neliökilometrillä.
Piirikunnan asukkaista unkarilaisia on 73,79 %, romanialaisia 23,28 % ja romaneja 2,68 %. Piirikunnassa on toiseksi eniten unkarilaista alkuperää olevia asukkaita Romaniassa (székelyt).
Syvänneahvenet
Syvänneahvenet (Epigonidae) on ahvenkaloihin kuuluva kalaheimo. Heimon lajit elävät syvissä vesissä kaikissa valtamerissä.
Lajit ja anatomia
Syvänneahveniin kuuluu lähteestä riippuen noin viidestätoista kolmeenkymmeneen lajia, esimerkiksi hohtosyvänneahven (Epigonus telescopus), jotka jaetaan viiteen tai kuuteen sukuun. Ruumiinmuodoltaan lajit ovat pitkulaisia tai osa lyhyehköjä ja tukevahkoja. Tyypillisesti ne jäävät alle 20 cm:n pituisiksi ja suurimmat lajit voivat saavuttaa noin 58 cm:n pituuden. Kalojen silmät ovat hyvin kookkaat ja muodoltaan pyöreät tai soikeat. Syvänneahvenilla on kaksi selkäevää, joista etumainen on piikikkämpi. Taaempi selkäevä ja peräevä ovat suomupeitteiset. Suu on syvänneahvenilla suurikokoinen ja hampaat pienehköt.Väritlään syvänneahveniin kuuluvat kalat ovat punertavan ruskeita tai mustia.
Levinneisyys ja elintavat
Syvänneahvenia tavataan Välimerestä, Atlantista ja Intian valtamerestä lauhkeista vesistä. Ne elävät 75–3 700 metrin syvyydessä merenpinnasta. Syvänneahvenlajien ravintoon kuuluvat pienet selkärangattomat planktoneliöt, kuten äyriäiset ja hankajalkaiset.
Tornionjoen vesistö
pienoiskuva|Matkakoski. Tornionjoen vesistö (vesistöaluetunnus 67 (Suomessa) ja 1 (Ruotsissa)) on Suomessa, Ruotsissa ja Norjassa sijaitseva päävesistöalue, jonka pääuoma Tornionjoki laskee Perämereen. Vesistöalueen kokonaispinta-ala on 40 131,35 neliökilometriä (km²) (tai 39 789 km² ), josta 14 280 km² kuuluu Suomen puolelle ja 25 851 km² Ruotsille ja 284 neliökilometriä Norjalle. Suomalaisen alueen järvisyys on 4,63 %.
Vesistön jako pienempiin alueisiin
Kummankin valtion viranomaiset ovat jakaneet vesistöalueen valuma-alueisiin hieman eri tavalla. Tämän vuoksi myös valuma-alueiden numerointi on erilaista. Ruotsissa Tornionjoen vesistöalueelle on annettu numeroksi 1 ja Suomessa numero 67. Koska vesistöalueen pääjoki eli Tornionjoki toimii alajuoksullaan valtioiden välisenä rajajokena, on siellä Suomen puoliset sivujoet ja niiden valuma-alueet kokonaan Suomen puolella ja vastaava tilanne on Ruotsin puolella.
Ruotsin vesistöjako
Ruotsin vesistöjako poikkeaa suomalaisten vastaavasta siinä, että alueet on jaettu pieniin alueisiin, joita on yhteensä 517 ja niiden numerointi perustuu etäisyyksiin Tornionjoen jokisuusta.
Valuma-alueen piirteitä
Ruotsin vesistöviranomaisten antamia tietoja (omasta vesistöalueestaan) ovat seuraavia. Valuma-alueen maaperän yleisimmät maalajit ovat moreeni (42,9 %), turve (32,9 %), kalliomaa (9,5 %), hiekka ja sora (6,7 %), multamaa (0,8 %), savimaa (0,1 %) ja jäätikköjokijäänteet (2,6 %). Alueen maankäyttöä esittävät maiden käyttöluokitukset, joiden mukaan alueella on metsämaita (47,5 %), soita ja kosteikkoja (17,5 %), kalliomaita (4,2 %), jäätiköitä (0,1 %), viljelymaita (0,3 %), taajamia ja pinnoitettuja alueita (0,2 %) sekä joutomaita (25,7 %). Näiden lisäksi on 4,5 % vesistöjä.
Vesistöalueen latvat ulottuvat Skandien vuoriston tunturialueelle, missä maasto kohoaa yli 1 000 metrin korkeudelle (mpy.). Tunturialueen osuus vesistöalueen pinta-alasta on kuitenkin pieni. Suurin osa vesistöalueesta sijaitsee 200–500 metrin korkeudella. Tornionjoenlaaksossa on maasto 0–100 metriä korkealla. Tornionjärven vedenpinta sijaitsee vain 342 metrin korkeudella. Jos vesi laskee järveltä merelle 470 kilometriä, tulee joen keskikaltevuudeksi 0,73 metriä kilometrille. Muonionjoessa joen kaltevuus on samaa luokkaa.
Vesistöalueen kallioperä on 1,6–2,7 miljardia vuotta vanhaa graniittia ja gneissiä. Se on osa Fennoskandian kilpeä. Alue rajoittuu lännessä ja pohjoisessa Skaniden vuoristoon, joka syntyi noin 400 miljoonaa vuotta sitten. Skandit muodostuvat liuskekivestä ja vulkaanisesta kivestä. Se rapautuu helpommin kuin sitä vanhempi Fennoskandian kilpi, sillä siinä on suuri kalkkikivien suhteellinen osuus. Kalkkikivet vapauttavat rapautuessaan kalsiumia ja magnesiumia, jonka takia kasvillisuus on niiden ympärillä rehevää. Graniitin ja gneissin ympärillä on kasvillisuus karua.
Viime jääkauden loppuvaiheessa jäätikkövirtaukset suuntautuivat vuorilta kohti kaakkoa ja länttä, mikä on samaan suuntaan kuin jokien vedet virtaavat nykyään. Myös monet harjujaksot seuraavat jäätiköiden muinaisia reittejä. Alempana tulee vastaan niin sanottu korkein ranta eli vyöhyke, jonka alapuolella meri on huuhtonut maaperän moreenista ravinteita ja hienoainesta. Korkeimman rannan yläpuolella moreeni on tiheää ja tiivistä. Korkeimman rannan alapuolella esiintyy runsaasti meren huuhtomien muinaisrantojen kivikoita ja muodostumia. Vedenhuuhoma aines kulkeutui kauas alaville alueille esimerkiksi Tornionjokilaaksoon ja merenrannikkoalueelle, joita viljellään nykyään. Korkein ranta sijaitsee jokilaaksossa Övertorniossa 210 metrin korkeudella, Pajalassa 175 metrin korkeudella ja Äkäsjokisuussa 168 metrin korkeudella. Maankohoaminen jatkuu pohjoisessa edelleen 9 millimetriä vuodessa. Tornionjoen alajuoksu on pidentynyt 7 000 vuodessa 200 kilometriä. Se sijaitsi silloin Pellossa ja 4 000 vuotta sitten Ylitornion Kainuunkylän korkeudella.
Ilmasto, vuodenaikojen vaihtelut ja virtaamat
Vesistöalueen ilmasto on pääasiassa arktinen, mutta joen pohjois-etelä-suuntaisesta pituudestaan johtuu, että olosuhteissa on suurtakin vaihtelua. Alajuoksulla vuoden keskilämpötila on keskimäärin 0–1 °C ja Kilpisjärvellä se on -2,6 °C. Termisen kasvukauden pituus on Tornionjärven ja Kilpisjärven seuduilla noin 110 vuorokautta, mutta joen alajuoksulla se on jo kuukauden pitempi. Siellä meren läheisyys alajuoksulla vaikuttaa ilmastoon tasoittavasti. Vuoristossa Skandinen vuoristo estää tunturialueella Atlantin meri-ilmaston vaikutuksia ja valumalaueen latva-alueilla vaikuttaa lähinnä mantereinen ilmasto. Pisin vuodenaika on talvi, joka kestää noin 175–225 vuorokautta (6 kuukautta) ja lumi- ja jääpeitteinen aika 7 kuukautta.
Talvisin virtaamat ovat olleet keskimäärin 2,6–3,1 kertaiset keskivirtaamiin verrattuna. Tämä johtuu valuma-alueen maaston rakenteesta ja järvien vähyydestä. Sen sijaan, että järvet varastoisivat keväällä sulaavan veden, ne pääsevät virtaamaan uomiin esteettä. Poikkeuksellisen suuria eroja on ollut Karungissa, jolloin kevättulvassa virtaama on ollut 10-kertainen, ja Lannavaarassa, jolloin on mitattu jopa 20-kertainen virtaama. SMHI on julkaissut tilastoissaan Tornionjoen virtaamien päivittäiset keskivirtaamat vuosilta 2004–2019. Niiden mukaan joen suiston lähellä sijaitsevassa mittauspisteessä joen keskivirtaama (MQ) on 357 kuutiometriä sekunnissa (m³/s), keskiylivirtaama (MHQ) on 1 730 m³/s ja keskialivirtaama (MNQ) on 57,3 m³/s. Toisen lähteen mukaan joen keskivirtaama on 388,2 m³/s ja keskiylivirtaama (MHQ) on 2180 m³/s. Suurin kuukausittainen keskivirtaama 1 440 m³/s on mitattu toukokuussa 2016 ja pienin 44,7 m³/s maaliskuussa 2011. Viereinen kaavio esittää SMHI:n julkaiseman tilaston kuukausittaisten keskivirtaamien arvoista lasketut keskiarvot. Sen mukaan kevättulva kestäisi huhtikuusta toukokuuhun ja sen huippu ajoittuisi huhtikuulle.
Alueen sademäärät ovat keskimäärin 400–550 millimetriä siten, että pienimmät sademäärät ovat valuma-alueen pohjoisosissa. Sademäärästä sataa lumena keskimäärin yli 40 %, mutta Kilpisjärvellä ja Tornionjärven länsipuolella lumena tulee yli puolet sateesta. Vesistöalueen vedenkorkeuksia ja virtaamia havainnoidaan useilla tarkkailuasemilla. Niitä sijaitsee ainakin Karungissa, Kalliossa, Pajalassa, Tornionjärvellä, Kilpisjärvellä ja Lannavaarassa. Ne ovat olleet toiminnassa vuodesta 1961 lähtien.
Tornionjoessa on kaksi tulvahuippua. Ensimmäinen johtuu metsäalueen lumien yhtäaikaisesta sulamisesta ja myöhäisempi tunturialueen sulamisesta juhannuksen tienoilla. Tulvahuipussa joen vedenpinnat kohoavat yleensä korkeintaan pari metriä. Jos jäidenlähtö on epäsuotuisa, kasautuvat jäät jääpadoiksi, jotka estävät yläpuolella veden virtaamisen. Silloin vesi voi kohota jopa kuusi metriä tavallisesta korkeudestaan. Jääpadot syntyvät pääasiassa suvantoihin ja kapeikkoihin. Myös suistoon syntyy jääpato, jos meri on vielä jäässä.
Muonionjoki yhtyy Tornionjokeen Pajalassa 165 m³/s keskivirtaamalla. Kevätulvissa sen keskiylivirtaama on 1 048 m³/s. Tornionjoella keskivirtaama Muonionjoen yhtymäkohdassa on 137 m³/s, mikä on vain 83% Muonionjoen virtaamasta. Ylikeskivairaamakin on sitä pienempi 870 m³/s. Miksi Tornionjoki on valuma-alueen pääuoma, kun joelle tulee Kilpisjärveltä suistoon pituutta 513 kilometriä? Vastaus lienee se, että Tornionjoki on bifurkaatiojoki, joka luovuttaa 57 % virtaamastaan Kalixjoelle Tärännönjokea pitkin. Tornionjoella on haarautumiskohdassa keskivirtaamana 148 m³/s ja Tärännönjoki vie siitä 83 m³/s. Tornionjoki on siten yläjuoksullaan lähes Muonionjoen kokoinen joki. Välillä näkee esimerkiksi kartoissa, että Muonionjoki on merkitty joen päähaaraksi.