cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Pohjois-Kyproksen turkkilainen tasavalta
Maantiede
Pohjois-Kyproksen ja Kyproksen tasavallan hallussa olevan alueen välillä kulkee noin 156 kilometriä pitkä rajavyöhyke, joka tunnetaan vihreänä linjana.
Andreas Skov Olsen
Skov Olsen edusti kotimaassaan FC Nordsjællandia, jonka edustusjoukkueeseen hän nousi ensimmäisen kerran kaudella 2017–2018 ja vakinaisesti seuraavalla kaudella. Hän pelasi Tanskan Superliigassa 41 ottelua ja teki niissä 22 maalia. Kaudella 2018–2019 hän oli 19 maalillaan liigan runkosarjan toiseksi paras maalintekijä. Kesällä 2019 hän siirtyi italialaisseura Bolognaan. Hän pelasi ensimmäisellä Serie A -kaudellaan 26 ottelua, joista seitsemän ottelua avauskokoonpanossa, ja teki maalin joulukuussa vierasvoitossa Napolia vastaan. Toisella kaudellaan hän pelasi 26 liigaottelua, joista 12 ottelua avauskokoonpanossa, ja teki maalin syyskuussa Parmaa sekä maaliskuussa Crotonea vastaan. Kolmannella Bolognan-kaudellaan Skov Olsen pelasi 18 Serie A -ottelua, joissa hän oli kuusi kertaa avauskokoonpanossa.
Pohjois-Kyproksen turkkilainen tasavalta
Hallinnolliset alueet
Pohjois-Kypros jakautuu kuuteen hallinnolliseen alueeseen, joihin kuuluvat alueet kuuluvat de jure myös Kyproksen tasavallan alueisiin. Osa hallinnollisista alueista vastaa nimiltään ja/tai alueiltaan jotakin Kyproksen tasavallan aluetta tai sellaisen osaa. Alueet ovat:
Huomautukset:
Andreas Skov Olsen
Skov Olsen pelasi Tanskan alle 18-, alle 19- ja alle 21-vuotiaiden maajoukkueissa. Alle 21-vuotiaiden Euroopan-mestaruuskilpailuissa 2019 hän pelasi kaksi ottelua, ja Itävaltaa vastaan hän syötti joukkueensa toisen ja teki itse kolmannen maalin päästyään vaihdosta kentälle 74. minuutilla.
Pohjois-Kyproksen turkkilainen tasavalta
Kaupungit
Pohjois-Kyproksen suurin kaupunki on pääkaupunki Nikosia, turkkilaisittain Lefkoşa, tai oikeammin sen Pohjois-Kyproksen puolella oleva osa eli Pohjois-Nikosia. Muut suurimmat kaupungit ovat Gazimağusa eli Famagusta/Ammóchostos, Girne eli Kyrenia/Kerýneia , Gönyeli eli Kióneli ja Güzelyurt eli Mórfou.
Andreas Skov Olsen
Skov Olsen pelasi Tanskan A-maajoukkueessa ensimmäisen kerran lokakuussa 2020 ystävyysottelussa Färsaaria vastaan ja teki Tanskan 4–0-voittoon päättyneessä ottelussa maalin sekä syötti kaksi. Maaliskuussa 2021 hän teki kaksi maalia MM-karsintaottelussa Itävaltaa vastaan. Syksyn 2021 MM-karsinnoissa hän teki maalin Israelia, Moldovaa ja Färsaaria vastaan. Vuoden 2022 Kansojen liigassa hän teki maalin Itävaltaa ja Ranskaa vastaan. Lokakuun 2022 loppuun mennessä Skov Olsen on pelannut 23 A-maaottelua, joissa hän on ollut 15 kertaa avauskokoonpanossa. Kesällä 2021 pelatuissa EM-kilpailuissa hän tuli vaihdosta kentälle kahdessa alkulohko-ottelussa.
Pohjois-Kyproksen turkkilainen tasavalta
Historia
Kyproksen saari jakautui kahtia, kun Kreikan sotilasjuntan tukemat ja Kyproksen tasavallan yhdistämistä Kreikkaan ajaneet ”énosistit” (muun muassa terroristijärjestö EOKA B) hyökkäsivät saaren turkkilaisvähemmistön kimppuun pyrkiessään liittämään saaren Kreikkaan vuonna 1974.
thumb|180px|vasen|Pohjois-Kyproksen presidenttinä kaksi vuosikymmentä 1985–2005 toiminut [[Rauf Denktaş.]] Vuonna 1971 EOKA B:n johtohahmot Geórgios Grívas ja Níkos Sampsón olivat kääntyneet presidentti Makariosta vastaan. Kun Kreikassa valtaa pitävä sotilasjuntta julisti saaren osaksi Kreikkaa, Turkki pyysi Yhdistyneeltä kuningaskunnalta apua tilanteeseen vuoden 1960 perustuslain liitteenä olevan takaajavaltioiden (Kreikka, Turkki, Yhdistynyt kuningaskunta) välisen turvallisuussopimuksen nojalla. Turvallisuussopimus nimittäin kielsi Kyprosta liittymästä osaksi mitään valtiota tai yhteisöä ilman kaikkien takaajamaiden hyväksyntää. Yhdistynyt kuningaskunta kuitenkin kieltäytyi puuttumasta Kreikan sotilasjuntan ja EOKA:n toimiin Kyproksella, täten noudattamatta Kyproksen perustuslakiin sisällytettyjä oletuksia. Turkin pääministeri Bülent Ecevitin palattua Lontoon neuvottelumatkalta Turkki aloitti sotilaallisen operaationsa 20. heinäkuuta 1974 nousemalla maihin Kyproksen pohjoisosista, Girnen kaupungin läheltä. Muutamassa päivässä Turkin joukot olivat vallanneet 37 prosenttia saaresta.
Vuonna 2004 pidetyssä kansanäänestyksessä 65 prosenttia kyproksenturkkilaisista kannatti YK:n pääsihteeri Kofi Annanin ehdottamaa yhdistämistä, mutta kyproksenkreikkalaiset torjuivat sen 76 prosentin enemmistöllä oman presidenttinsä Tássos Papadópouloksen ja Kyproksen kirkon johdon suosituksesta.
Yhdistämistä vastustava Derviş Eroğlun johtama kansallinen yhtenäisyyspuolue taas jäi oppositioon saaden 32 % äänistä parlamenttivaaleissa ja hävisi presidentinvaalit Talatille saaden vain 23 % äänistä. Talat pyrkii Kyproksen jälleenyhdistämiseen liittovaltioksi, jotta myös turkkilainen osa pääsee Euroopan unioniin ja samalla eroon taloudellisesta eristäytyneisyydestään. Liittovaltiohankkeesta huolimatta turkkilaiset haluavat liittovaltiolle myös Turkin turvallisuustakuun. Turkki ja Kreikka ovat molemmat Naton jäseniä, mikä on ollut sotilasliitolle aiemmin kriittinenkin asia.
Vuoden 2015 presidentinvaaleissa Pohjois-Kyproksen turkkilaisen tasavallan presidentiksi valittiin Mustafa Akinci, joka voitti vaalien toisella kierroksella selvästi istuvan presidentin Devis Eroglun.
Valuuttana käytetään uutta Turkin liiraa. Brittivallan peruina Pohjois-Kyproksella on vasemmanpuoleinen liikenne.
Väestö
Vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan Pohjois-Kyproksella oli asukasta. Noin puolet väestöstä koostuu kyproksenturkkilaisista, jotka ovat asuttaneet saarta vuosisatoja. Osa heistä on muuttanut saaren eteläosasta Kyproksen konfliktin aikana. Toinen merkittävä väestöryhmä ovat konfliktin aikana saarelle muuttaneet mannerturkkilaiset maahanmuuttajat, joista huomattavalla osalla ei ole Pohjois-Kyproksen kansalaisuutta. Etnisiä vähemmistöjä ovat Karpasían niemimaalle jääneet kyproksenkreikkalaiset ja maroniitit. Pohjois-Kyproksella asuu myös tuhansia Ison-Britannian kansalaisia.
Politiikka
Pohjois-Kyproksen presidentti on Ersin Tatar, ja pääministerinä toimii Ersan Saner.
Talous
Pohjois-Kypros on riippuvainen Turkin antamasta avustuksesta, sillä koska se ei ole kansainvälisen yhteisön tunnustama valtio, se ei voi käydä itsenäisesti ulkomaankauppaa. Pohjois-Kyprokselle ei myöskään ole suoria lentoja, vaan matka sinne käy Turkin ilmatilan tai satamien kautta.
Pohjois-Kypros on maatalousvoittoinen valtio. Valtaosa Kyproksen teollisuudesta sijaitsee saaren kreikkalaisella puolella eikä saaren pohjoisosa ole kauppasaarron vuoksi kyennyt tuomaan tilanteeseen muutosta. Valtion talous ei ole vieläkään toipunut täysin vuoden 1974 tapahtumista, ja maa kärsii kasvavasta inflaatiosta.
Alueella tuotetaan lihaa, oliiveja, viljaa ja hedelmiä. Myös matkailu on saaren pohjoisosalle tärkeä tulonlähde – suurin osa Pohjois-Kyprokselle saapuvista turisteista on kotoisin Turkista, Isosta-Britanniasta, Saksasta, Italiasta ja Israelista sekä Etelä-Kyprokselta.
Joakim Mæhle
pienoiskuva|Joakim Mæhle syyskuussa 2019. Joakim Mæhle Pedersen (s. 20. toukokuuta 1997 Østervrå) on tanskalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan yleensä oikea laitapuolustaja. Hän edustaa Italian Serie A:ssa pelaavaa Atalantaa.
Mæhle nousi Aalborgin junioreista edustusjoukkueeseen kaudella 2016–2017. Hän pelasi Tanskan Superliigassa pudotuspelit mukaan lukien 24 ottelua ja teki maalin lokakuussa FC Nordsjællandia vastaan. Kesällä 2017 hän siirtyi belgialaisseura Genkiin. Hän pelasi Jupiler Pro Leaguessa 3,5 kauden aikana 105 ottelua ja teki niissä neljä maalia. Hän voitti Belgian liigamestaruuden ja supercupin vuonna 2019. Hän pelasi Eurooppa-liigassa kahdeksan ja Mestarien liigassa kuusi ottelua.
Tammikuussa 2021 Mæhle siirtyi italialaisseura Atalantaan. Hän pelasi kevätkauden aikana 20 Serie A -ottelua, joista 12 ottelua avauskokoonpanossa. Mestarien liigassa hän pelasi avauksessa molemmat neljännesvälieräottelut Real Madridia vastaan. Kaudella 2021–2022 hän pelasi 26 Serie A -ottelua, joissa hän oli 15 kertaa avauskokoonpanossa. Hän teki tammikuussa maalin vierasottelussa Udinesea vastaan. Mestarien liigassa hän pelasi viisi ottelua.
Mæhle pelasi Tanskan alle 20- ja alle 21-vuotiaiden maajoukkueissa. Alle 21-vuotiaiden Euroopan-mestaruuskilpailuissa 2019 hän pelasi kaksi ottelua ja teki Itävaltaa vastaan kaksi maalia. Tanskan A-maajoukkueessa hän pelasi ensimmäisen kerran syyskuussa 2020 Kansojen liigan ottelussa Belgiaa vastaan. Hän on 31 maaottelussaan tehnyt yhdeksän maalia: lokakuussa 2020 ystävyysottelussa Färsaaria vastaan, maaliskuussa 2021 MM-karsintaottelussa Itävaltaa vastaan, kesäkuussa 2021 EM-kilpailuissa alkulohko-ottelussa Venäjää ja neljännesvälieräottelussa Walesia vastaan, MM-karsinnassa syksyllä 2021 Skotlantia, Moldovaa, Itävaltaa ja Färsaaria vastaan sekä maaliskuussa 2022 ystävyysottelussa Serbiaa vastaan.
Cascais
Cascais on kunta Portugalissa. Se sijaitsee Atlantin valtameren rannikolla Lissabonin piirissä Sintravuorten eteläpuolella. Lissabon on Cascaista 30 kilometriä itään. Sen pinta-ala on 97,40 km² ja väkiluku noin 206 000. Cascais on suosittu turistikohde ja Portugalin vauraimpia kuntia. Cascaisin nykyinen pormestari on Carlos Carreiras.
Historia
Cascaissa on ollut ihmisasutusta paleoliittiseltä kaudelta asti. Sen jälkeen alueella vaikuttivat roomalaiset ja arabit. Keskiajalla Cascais oli pieni mutta vauras kalastajakylä. Vuonna 1364 Cascais erotettiin Sintrasta omaksi kunnakseen. Cascais sijaitsi strategisesti merkittävällä paikalla Lissaboniin nähden ja kaupunkiin rakennettiin linnoituksia torjumaan hyökkäyksiä mereltä päin. Espanjalaiset ja myöhemmin englantilaiset kuitenkin onnistuivat valloittamaan ja ryöstämään Cascaisin. Lissabonin maanjäristyksessä Cascais tuhoutui lähes kokonaan. 1800-luvun alussa Cascais oli rappiotilassa. Teiden rakentaminen Sintraan ja Oeirakseen elvytti kaupunkia. Uuteen kukoistukseen Cascais nousi kuitenkin vuonna 1870, kun Portugalin kuningas alkoi viettämään lomansa Cascaissa. Kuninkaan lomanvietto houkutteli paikalle myös aristokraatit ja muun yläluokan. Seuraelämä vilkastui, ja kaupunkiin rakennettiin hotelleja ja ravintoloita. Turismin kasvusta hyötyi myös Estoril, jonne rakennettiin vuonna 1916 kasino. 1930-luvulta alkaen Cascaisin alue houkutteli maanpakoon lähteneitä kuninkaallisia.
Talous
Cascaisin taloudelle turismi on tärkeä tulonlähde. Kaupunki on Portugalin suosituimpia lomakohteita, ja siellä on lukuisia hotelleja, golfkenttiä ja kasino Estorilissa. Cascaissa harjoitetaan myös kalastusta.
Liikenne
Cascais sijaitsee 35 kilometrin päässä Lissabonin lentokentältä. Lissaboniin on niin moottoritieyhteys kuin noin 40 minuuttia kestävä junayhteys.
Yksikköjuuri
Yksikköjuuri tai ykkösenjuuri on kompleksiluku, joka korotettuna annetun positiivisen kokonaisluvun n osoittamaan potenssiin on 1. Toisin sanoen n:nnet yksikköjuuret ovat yhtälön ratkaisuja kompleksilukujen joukossa.
Moivren ja Eulerin kaavat
Kutakin positiivista kokonaislukua n kohti on olemassa n kpl n:siä yksikkö­juuria. Ne sijaitsevat kaikki kompleksitasoon piirretyn yksikköympyrän kehällä ja muodostavat tämän ympyrän sisään piirretyn säännöllisen n-kulmion kärki­pisteet, kun yksi kärki­pisteistä on pisteessä 1. Yksikkö­juurten arvot voidaan esittää muodossa missä luku k saa kaikki kokonais­luku­arvot 0:sta n-1:een. Tämä seuraa Moivren kaavasta, jonka mukaan
Yksikköjuurten avulla voidaan muun muassa ratkaista yleinen binomiyhtälö missä q on mielivaltainen kompleksiluku (≠ 0). Kun q voidaan aina esittää muodossa ovat yhtälön ratkaisut
Esimerkkejä
Esimerkiksi toisen yksikköjuuren arvot ovat 1 ja -1, neljännen 1, i, -1 ja -i, jotka sijaitsevat kompleksi­tasoon piirretyn neliön kärki­pisteissä. Kolmannen yksikkö­juuren (ε3k) arvot ovat 1 sekä, jotka muodostavat tasa­sivuisen kolmion. Kuudennen yksikkö­juuren (ε6k) vastaavasti 1 ja -1 sekä, ja kahdeksannen (ε8k)  1, i, -1 ja -i sekä.
Martine Smeets
Martine Smeets (s. 5. toukokuuta 1990 Geesteren) on alankomaalainen käsipalloilija. Hän on pelannut Alankomaiden maajoukkueessa vuodesta 2012. Hän on saavuttanut MM-kilpailuissa hopeaa vuonna 2015 ja pronssia vuonna 2017  sekä EM-kilpailuissa pronssia vuonna 2018. Hän pelasi Rion olympialaisissa 2016 Alankomaiden joukkueen sijoittuessa neljänneksi.
Smeets on seuratasolla pelannut kotimaansa lisäksi Saksassa Thüringer HC:ssä vuosina 2013–2015 ja SG BBM Bietigheimissa 2015–2018 sekä Norjassa Molde HK:ssa vuodesta 2018.
Kuurinmaanajokoira
Kuurinamaanajokoira on sukupuuttoon kuollut latvialainen koirarotu.
Ulkonäkö
Kuurinmaanajokoira oli nykyistä latvianajokoiraa pitkäraajaisempi.
Luonne ja käyttäytyminen
Kuurinmaanajokoiralta edellytettiin ennen kaikkea tottelevaisuutta.
Alkuperä
Rotu kehitettiin englantilaisista ajokoirista, puolanajokoirasta ja luzerninajokoirasta. Se oli suosittu 1800-luvulla, ja sitä käytettiin kauriin ja villisian ajamiseen. Vuonna 1920 Latvian metsähallitus päätti alkaa suojella riistaeläimiä. Siitä lähtien metsästyksessä käytetyt ajavat koirat saivat olla korkeintaan 51 cm korkeita – vaikkei lähteissä mainitakaan tarkemmin kuinka korkeita kuurinmaanajokoirat keskimäärin olivat, olivat ne joka tapauksessa liian kookkaita uuteen lakiin nähden. Täten paikallisten metsästäjien oli jalostettava alkuperäisestä paikallisesta ajokoirasta pienikokoisempi versio: latvianajokoira.
Saarijärvi (Juva)
Saarijärvi on kirkasvetinen järvi Juvan ja Mikkelin rajalla Etelä-Savon maakunnassa. Sen pinta-ala on 10,2 neliökilometriä. Etäisyys Mikkelin keskustasta on 16 kilometriä koilliseen. Järvi tunnettiin aikoinaan nimellä Remojärvi.
Maantiede
Saarijärven eteläpuolisko on useiden haarautuvien niemien (Mustaniemi, Paloniemi, Lehtoniemi) ja saarten pirstoma. Eteläpuolisko on myös varsin matala, Mustaniemen ja Paloniemen välissä sijaitsee tosin 25 metrin syvänne. Järven keskiosan selkäveden syvin kohta on 29 metriä. Selkäveden vähintään 10 metriä syvän vyöhykkeen itäpuolella on useiden saarten etelä–pohjoissuuntainen jono. Laajimmat saaret (Lehtosaari, Vuohisaari, Heinäsaari) ovat yli hehtaarin kokoisia. Lännessä selkävesi rajautuu Hanhiniemeen, jonka länsipuolella sijaitsee lounaaseen työntyvä noin puolitoista kilometriä pitkä matalahko Hanhilahti. Noin kymmenesosa Saarijärvestä on vähintään 10 metriä syvä ja noin sadasosa vähintään 20 metriä syvä.
Rauma Basket
Rauma Basket on raumalainen koripalloseura. Seuran miehet ja naiset pelaavat läntistä III-divisioonaa.
Historia
Rauma Basket on vuonna 1993 Feran koripallojaoston pohjalta perustettu koripallo-organisaatio.
Saarijärvi (Juva)
Maantiede
Saarijärven rannoilla on sekä metsämaata että peltoaukeita. Pientaloja on varsin tiheään. Järven eteläpuolitse kulkee valtatie 5. Saarijärven länsipuolinen Hanhijärvi (98,0 metriä mpy) laskee Hanhilahteen. Pohjoispuolinen Tihmas (94,7 metriä mpy) laskee Saarijärven pohjoisrannalle. Saarijärvi laskee kaakosta Myllylammen (86,9 metriä mpy) kautta Syysjärveen (86,4 metriä mpy).
Rauma Basket
Historia
Rauma Basketin pyörätuolikoripallojoukkue on voittanut Suomen mestaruuksia. Vuonna 1997 pyörätuolikoripallojoukkue saavutti kolmannen Suomen mestaruutensa.
Saarijärvi (Juva)
Maantiede
Saarijärven vesitilavuus on 40 281 000 kuutiometriä.
Saarijärvi (04.163.1.001) kuuluu Saarijärven-Hanhijärven alueeseen (04.163), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vuoksen vesistössä (04). Toinen jakovaihe on Syysjärven valuma-alue (04.16) ja ensimmäinen on Suur-Saimaan alue (04.1). Saarijärvi on Saarijärven-Hanhijärven alueen laajin vakavesi. Seuraavaksi laajin on Hanhijärvi. Saarijärven-Hanhijärven alueeseen kuuluu 15 vähintään hehtaarin laajuista vakavettä.
Juvan Saarijärvi on kolmanneksi laajin Suomen yli 200:sta Saarijärvestä. Vesitilavuudeltaan se on kutakuinkin samankokoinen kuin neljänneksi laajin eli Suomussalmen Saarijärvi ja jonkin verran pienempi kuin viidenneksi laajin eli Jyväskylän ja Jämsän rajalla sijaitseva Saarijärvi.
Rauma Basket
Historia
Aikaisemmin Rauman naiskoripallo oli keskittynyt Kaaron Roiman alaisuutteen. Vuonna 2018 seurojen koripallojaostot yhdistyvät, jolloin myös tyttö- ja naiskoripallo siirtyi Rauma Basket:iin.
Junioritoiminta
Rauma Basketin juonioritoiminta on kehittynyt suuresti ja kaudella 2019-2020 seuran U17-pojat ylsivät valtakunnalliseen 1. divisioonaan. Kaudella 2020-2021 poikien U19-joukkue pelasi SM karsinnoissa, mutta paikka jäi saavuttamatta. Aikaisemmin kaudella 2015 - 2016 Rauma Basketin U19-juniorien joukkue voitti läntisen I-divisioonan. Kaudella 2016 - 2017 he päätyivät samassa sarjassa kolmannelle sijalle.
Kaudella 2020-2021 seuran U19-tytöt eivät ilmoittautuneet sarjaan. He tekevät yhteistyötä seuran naisten kanssa.
Winter Challenge
Winter Challenge on vuonna 1991 julkaistu Accoladen talviurheiluaiheinen tietokonepeli. Pelissä pelattavia talviurheilulajeja ovat pikaluistelu, maastohiihto, ampumahiihto, mäkihyppy, rattikelkkailu, ohjaskelkkailu, pujottelu ja syöksylasku. Lajeja on mahdollista pelata harjoitusmuodossa tai kilpailumuodossa, jonka ohjelmassa ovat kaikki lajit.
Williams FW27
Williams FW27 oli auto, jolla Formula 1 -talli Williams kilpaili kaudella 2005. FW27 ei osoittautunut yhtä nopeaksi autoksi kuin autot, joilla Williams oli kyennyt kilpailemaan ja voittamaan kilpailuja edellisinä vuosina. Uudet kuljettajat Mark Webber ja Nick Heidfeld sijoittuivat melko usein pisteille, mutta osakilpailuvoitto ei ollut tavoiteltavissa. Kauden kohokohta oli toinen ja kolmas sija Monacon Grand Prix’ssa. Heidfeld sijoittui myös toiseksi Euroopan Grand Prix’ssa, johon hän starttasi paalupaikalta. Italian Grand Prix’sta eteenpäin Antônio Pizzonia korvasi loukkaantuneen Heidfeldin.
Talli sijoittui valmistajien sarjassa viidenneksi 66 pisteellä, mikä oli tallille korkeiden odotusten vuoksi melkoinen pettymys.
Labtec
Labtec on tietokone- yhteydenpito- ja viihdelaitteita valmistava yhtiö, joka on perustettu vuonna 1982, ja sen päämaja sijaitsee Singaporessa. Vuoden 2001 loppupuolella Logitech osti Labtecin 125 miljoonalla Yhdysvaltain dollarilla laajentaakseen audio-tuotteidensa valikoimaa. Tuotteita myydään yhä Labtecin nimellä.
Mata Hari
Mata Hari (oikealta nimeltään Margaretha Geertruida Zelle, 7. elokuuta 1876 Leeuwarden, Alankomaat – 15. lokakuuta 1917 Pariisi, Ranska) oli alankomaalainen tanssija, joka teloitettiin vakoojana. Hän oli oppinut itämaisia tansseja asuessaan miehensä kanssa Alankomaiden Itä-Intiassa 1890-luvulla. Erottuaan miehestään 1900-luvun alussa hän muutti Pariisiin, loi siellä itselleen uuden identiteetin jaavalaissyntyisenä naisena ja saavutti kansainvälisen uran itämaisten tanssien esittäjänä, jonka tanssissa yhdistyivät intohimo ja pyhyys. Muutamassa elämänvaiheessaan hän toimi myös kurtisaanina.
Ensimmäisen maailmansodan puhjettua Mata Hari yritti parantaa tilannettaan suostumalla Saksan, Ranskan ja Venäjän vakoojaksi. Ranskalaiset pidättivät hänet ja teloittivat vakoilusta Saksan hyväksi.
Nuoruusvaiheet
Margaretha Geertruida Zelle syntyi 7. elokuuta 1876 porvarillisessa Leeuwardenin kaupungissa. Margaretha, kutsumanimeltään M’greet, oli nelilapsisen perheen vanhin ja kauppiasisänsä Adrumin hemmottelema suosikkilapsi. Margarethan äiti Antje oli ylempää keskiluokkaa ja huolehti tunnollisesti kodin asioista. Isän kauppa menestyi hyvin, ja lapset kävivät yksityiskoulua. Adrum ryhtyi kuitenkin keinottelemaan öljykentillä ja joutui taitamattomuuttaan vararikkoon. Maineensa menettänyt perhe muutti pieneen asuntoon, lapset lopettivat koulunkäynnin, ja äiti sai hermoromahduksen, josta hän ei koskaan toipunut kunnolla.
Vaimona Hollannin Itä-Intiassa
Haagissa 18-vuotias Zelle tapasi 38-vuotiaan hollantilaisupseerin Rudolf John MacLeodin, joka oli palannut Alankomaiden Itä-Intiasta kahden vuoden sairauslomalle. MacLeod halusi vaimon ja oli laittanut lehteen ilmoituksen, johon Zelle vastasi, kuten 15 muutakin nuorta naista. Zelle ja MacLeod aloittivat kirjeenvaihdon, tapasivat maaliskuussa 1895 Amsterdamissa ja kihlautuivat kuusi päivää myöhemmin. Kun Zellen isäkin hyväksyi avioliiton, häät pidettiin heinäkuussa. Virallista lupaa avioliittoon ylemmältä upseeriltaan ei MacLeod jostain syystä ollut hankkinut.
thumb|200px|Aviomies Rudolf MacLeod ja pariskunnan poika Norman Pariskunta vietti kuherruskuukauden Wiesbadenissa Saksassa ja asettui sen jälkeen asumaan MacLeodin siskon luokse. Talo oli ahdas, pariskunta oli rahapulassa, ja yli varojensa elänyt MacLeod kävi vieraissa, mikä aiheutti pian säröjä avioliittoon. Zelle tuli raskaaksi ja synnytti pojan tammikuussa 1897. Vihdoin MacLeod kutsuttiin takaisin palvelukseen Jaavalle, ja toukokuun alussa perhe lähti laivalla kohti Itä-Intiaa.
thumb|left|200px|Zelle vuonna 1897 MacLeodin ensimmäinen asemapaikka oli Ambarawassa Semarangin lähellä Jaavan keskiosassa. Siellä Zelle eli tarkkaan säädeltyä ja ikävystyttävää upseerinvaimon elämää. MacLeod ryhtyi jälleen juopottelemaan ja viettämään aikaansa paikallisten naisten seurassa ja jätti vaimonsa usein yksikseen. Miehen saatua ylennyksen majuriksi Malangiin perheen asema koheni ja avioliittokin kukoisti jonkin ajan. Zelle synnytti tyttären toukokuussa 1898. Hän kiinnostui paikallisten kansantansseista ja opetteli itsekin tanssimaan. Pian avioliitto ajautui jälleen vaikeuksiin, kun mies jatkoi ryyppäämistä ja Zellekin oli ollut uskoton. Kaiken muun lisäksi MacLeodia vaivasivat huhut tumman Zellen ”sekarotuisuudesta”, jota korosti tämän tapa pukeutua malaijilaisiin vaatteisiin tanssiessaan. Väkivaltaisessa liitossa ansassa ollut Zelle kirjoitti isälleen useasti haluavansa palata kotiin Alankomaihin.
MacLeod sijoitettiin seuraavaksi Medaniin, missä perheen elämä oli vaikeaa, sillä paikalliset ja eurooppalaiset eivät tulleet toimeen. Zelle oli siellä myös entistä pahemmin eristyksissä. Vanhempi lapsista kuoli pian tuntemattomaan sairauteen tai myrkytykseen, ja tytärkin sairastui vakavasti mutta toipui. MacLeod siirrettiin taas uuteen asemapaikkaan Banjoe Biroeen. Pariskunta vihasi jo toisiaan ja syytteli toisiaan poikansa kuolemasta, ja MacLeod pahoinpiteli uskotonta vaimoaan. Zelle ei kuitenkaan halunnut erota, sillä hänellä ei ollut omaa rahaa. MacLeod pääsi eläkkeelle armeijasta lokakuussa 1900, ja perhe muutti pariksi vuodeksi Sindanglajan kylään. He palasivat Amsterdamiin maaliskuussa 1902. Zelle haki jo samana vuonna avioeroa vaatien tyttärensä huoltajuutta ja sadan guldenin kuukausittaista elatusmaksua. Asumusero astui nopeasti voimaan, ja virallinen avioero määrättiin tapahtuvaksi neljä vuotta myöhemmin. Zelle sai tyttärensä ja 50 guldenin elatusmaksun, jota MacLeod ei kuitenkaan velkaisena pystynyt maksamaan. Koska Zellellä oli ollut prostituutioon viittaavia miessuhteita paluunsakin jälkeen ja MacLeod oli saanut ne tietoonsa salapoliisien avulla, Zelle joutui palaamaan miehensä kanssa vielä vähäksi aikaa yhteen. Maineeltaan ryvettyneellä Zellellä ei lopulta ollut muuta mahdollisuutta kuin jättää tyttärensä MacLeodin luo.
Tanssijana Pariisissa
Zelle muutti alkuvuodesta 1903 yksin Pariisiin ja alkoi käyttää nimeä Lady Gresha MacLeod. Pariisissa Zelle kohtasi sen ongelman, että hänellä ei ollut rahaa, koulutusta eikä sukulaisia. Hän teki muutaman viikon ajan töitä taiteilijan mallina, mutta koska hän ei saanut siitä kunnollista toimeentuloa, hän ryhtyi prostituoiduksi. Kun Rudolf MacLeod sai kuulla, mitä suvun kunniakasta nimeä käyttävä nainen teki Pariisissa, hän uhkasi vaimoaan pidätyksellä ja sijoittamisella mielenvikaisten laitokseen. Zelle lähti Pariisista syksyllä 1903 ja majoittui MacLeodin sedän perheen luo Nijmegeniin. Aluksi kenraali uskoi hänen tarinoitaan, mutta kun MacLeod kirjoitti sukulaiselleen oman versionsa, Zelle joutui lähtemään. Hän palasi Pariisiin keväällä 1904.
Toinen kerta Pariisissa osoittautui menestyksellisemmäksi kuin ensimmäinen. Zelle sai taitavana ratsastajana vakituisen työpaikan Ernst Molierin Cirque Molier -hevossirkuksessa. Kun Molier kuuli Zellen taustasta, hän ehdotti naiselle ryhtymistä itämaiseksi tanssijaksi, sillä koko Eurooppa oli tuohon aikaan innostunut kaikesta itämaisesta. Molier esitteli Zellen seurapiirinainen Madame Kiréevskylle, joka järjesti tälle esiintymisen salongissaan. Zelle kehitti itselleen taustatarinan aitona jaavalaisnaisena, jonka skottilainen sotilasmies oli kuollut. Zellen ensimmäistä yksityistä esiintymistä katsomassa ollut seurapiirilehti The Kingin toimittaja oli haltioissaan värikkäisiin ja läpikuultaviin huiveihin, itämaiseen päähineeseen ja koruihin pukeutuneen lady MacLeodin eksoottisesta ja intohimoisesta esityksestä ja kirjoitti siitä ylistävän kuvauksen lehteen.
thumb|Mata Hari esiintymässä aasialaisten taiteiden museossa vuonna 1905 Zellestä tuli lehtijutun ansiosta välittömästi sensaatio Pariisissa, ja hänelle järjestyi uusia esiintymisiä. Hän otti taiteilijanimen Mata Hari, joka tarkoittaa malaijiksi aurinkoa, ’päivän silmää’. Nimeä Zelle oli harkinnut jo Itä-Intiassa tanssijanurasta haaveillessaan. Nimi oli sopivan eksoottinen, eikä Zelle enää joutunut pelkäämään joutuvansa oikeuteen miehensä nimen lokaamisesta. MacLeod lakkasikin vähäksi aikaa seuraamasta vaimonsa edesottamuksia.
Maaliskuussa 1905 Mata Hari alkoi esiintyä Pariisissa itämaisen taiteen Guimet-museossa. Tuoksuvien kukkien, köynnöskasvien, kynttilöiden ja Shiva-patsaan ympäröimä Mata Hari tanssi tarkkaan valituille arvokkaille kutsuvieraille säestäjänään pieni orkesteri, joka soitti jaavalais- ja intialaisvaikutteista musiikkia. Huiveihin sekä ihonvärisin ja ihonmyötäisiin trikoisiin ja rintaliiveihin pukeutunut Mata Hari ei koskaan tanssinut alastomana mutta antoi vaikutelman lähes täydellisestä alastomuudesta ja samalla henkisyydestä ja pyhyydestä. Hän hyödynsi kaikkia itämaisen eksotiikan stereotyyppejä, ja hän käytti Itä-Intiassa oppimiaan vartalon ja käden liikkeitä sekä Shivan tanssia ja yhdisti ne itse keksimäänsä tanssiin. Pariisilaiset lehtiarvostelut olivat jälleen haltioituneita ja korostivat ”intialaisen” alastoman tanssijattaren hekumallisuutta ja traagisuutta, kun tämän ”äärettömän naisellinen ja kurvikas vartalo värisi tuhansissa rytmeissä”.
thumb|upright|left|200px|Mata Hari läpikuultavassa esiintymisasussaan vuonna 1906 Noustuaan suursuosioon Mata Hari esiintyi monissa salongeissa ja teattereissa, hänestä kirjoiteltiin lehtijuttuja, ja hänestä otetut eksoottiset valokuvat levisivät koko Eurooppaan. Mata Hari hyödynsi kuuluisuuttaan ja näyttäytyi usein muodikkaissa kaupoissa ja ravintoloissa. Hän aloitti suhteen museojohtaja Edouard Clunet’n kanssa, mutta samalla hänellä oli muitakin suhteita. Clunet teki kaikkensa Mata Harin uran edistämiseksi. Hän sai kiinnityksen Gabriel Astrucin L’Olympia-teatteriin loppukesäksi 1906. Siellä hän esiintyi ensimmäistä kertaa julkisesti, ja katsomot olivat aina loppuunmyydyt. Hänen palkkionsa olivat jo hyvin korkeat, ja L’Olympian esiintymisistä hän sai 10 000 frangin palkkion. Vuoden 1906 lopussa Mata Hari teki kiertueen Moskovassa ja esiintyi sen jälkeen muun muassa Wienissä, Berliinissä ja Madridissa.
thumb|upright|Mata Hari eroottisessa valokuvassa Mata Hari otti taiteilijanimensä käyttöön myös yksityiselämässään. Hän antoi haastatteluja, joissa kertoili tarinoita lapsuudestaan Jaavalla, missä hän oli oppinut tanssiensa pyhät merkitykset. Monet tanssikriitikot epäilivät hänen autenttisuuttaan, mutta koska kukaan ei ollut nähnyt jaavalaisia tansseja aikaisemmin, he eivät pystyneet sanomaan mitään varmaa ja vaikenivat. Yleisö ja lehdistö rakastivat Mata Haria edelleen suuresti, ja jotkut nostivat hänet jopa suuren Isadora Duncanin yläpuolelle.
Avioero-oikeudenkäynnissä vuonna 1906 MacLeod käytti hyväkseen vaimonsa häipymistä tyttärensä luota Pariisiin, alastontanssijan uran epämoraalisuutta ja lukuisia miessuhteita, jotka saivat naisen näyttämään epäsopivalta äidiksi. MacLeodille myönnettiinkin tyttärensä täysi huoltajuus, eikä Zelle saanut tapaamisoikeutta.
Vuoteen 1907 mennessä Mata Hari oli esiintynyt jo useissa Euroopan pääkaupungeissa Osloa myöten, ja häntä juhlittiin kaikkialla, minne hän meni. Hänen isänsä oli julkaissut edellisen vuoden lopulla kirjan, jossa hän paljasti tyttärensä hollantilaisen taustan. Kirja ei kuitenkaan saanut paljon huomiota Alankomaiden ulkopuolella, kuten ei sitä seurannut G. H. Prieminkään paljastuskirja, jossa Mata Hari itse kertoi paitsi taustastaan, myös toistuvasta uskottomuudestaan ja voimakkaista seksihaluistaan. Totuus Mata Harin taustasta jäikin muulta maailmalta pimentoon vielä pitkäksi aikaa hänen kuolemansakin jälkeen.
Mata Hari oli jo pitkään halunnut päästä esittämään vakavia rooleja, jollaisia taiteellisesti arvostettu Isadora Duncan sai esittää. Hänen ensimmäinen vakava roolinsa oli Kleopatrana oopperassa Antar, jonka ensi-ilta oli Monte Carlossa tammikuussa 1910. Kun ooppera tuli Pariisiin, Mata Hari kieltäytyi harjoittelemasta yhdessä muiden tanssijoiden kanssa, jolloin hänet erotettiin. Hän voitti palkkioista käydyn oikeusjutun, mutta tapaus vahingoitti hänen mainettaan. Hänen uransa oli tuolloin kääntynyt jo laskuun: hän oli yli 30-vuotias, hiukan ylipainoinen eikä tanssijana yhtä taitava kuin kilpailijansa. Hän oli ajoittain rahapulassa, kun työtilaisuudet olivat alkaneet vähetä, ja hän joutui tanssimaan aiempaa vaatimattomammissa paikoissa. Myös hänen rikas rakastajansa oli mennyt konkurssiin. Rahapulassa Mata Hari ryhtyi jälleen tapaamaan miehiä rahasta sivukatujen ”kohtaamistaloissa”. Vuosi 1914 oli Mata Harille jälleen hyvä vuosi niin ammatillisesti kuin rakkauselämänkin kannalta, kunnes maailmansodan syttyminen muutti kaiken.
Vakoojana ensimmäisessä maailmansodassa
thumb|Mata Hari Alankomaissa vuonna 1915 Ensimmäisen maailmansodan sytyttyä kesällä 1914 Mata Hari yritti ensin palata Berliinistä Pariisiin, sillä Saksassa häntä pidettiin vihollismaalaisena. Sveitsistä hän joutui kuitenkin palaamaan Berliiniin, sillä hänellä ei ollut passia rajanylitykseen. Berliinissä hän sai apua paikalliselta hollantilaisyhteisöltä, sai passin ja matkusti sodan ulkopuolelle jääneeseen Alankomaihin, missä hän eli vuoden ajan mukavaa elämää rakastajiensa rahoilla. Saksan Amsterdamin-konsuli otti Mata Hariin yhteyttä ja värväsi hänet Saksan vakoojaksi koodinimellä H21. Mata Hari sai 20 000 frangin palkkion, jota hän itse piti korvauksena saksalaisille menettämästään omaisuudesta. Hän palasi joulukuussa 1915 Pariisiin, missä hän tapaili vanhoja rakastajiaan ja pyrki solmimaan esiintymissopimuksia. Muutaman kuukauden kuluttua hän palasi Alankomaihin. Ei tiedetä, vakoiliko Mata Hari tuolloin saksalaisten hyväksi, mutta hänen epäilyttävien liikkeidensä vuoksi Britannian tiedustelupalvelu oli asettanut hänet seurantaansa ja varoittanut myös ranskalaisia.
Mata Hari palasi kesäkuussa 1916 jälleen Pariisiin, missä tiedustelupalvelu alkoi varjostaa häntä näkyvästi. Mata Hari käyttäytyi epäilyttävästi: hän tuhlaili vaatteisiin, seurusteli ranskalaisupseerien kanssa eikä puhunut Verdunissa taistelevien ranskalaisjoukkojen puolesta kuten muut. Hänet kutsuttiin elokuussa kuulusteluun, jonka yhteydessä Ranskan tiedustelupäällikkö Georges Ladoux taivutteli hänet vakoilemaan myös Ranskan puolesta. Myönnyttyään tähän Mata Hari sai luvan matkustaa Vittelin kylpyläkaupunkiin rakastajansa, venäläisupseeri Maslovin kanssa. Värväämällä saksalaisten vakoojaksi epäilemänsä Mata Harin Ladoux pyrki samalla selvittämään, kummalle puolelle nainen oli lojaali.
Palattuaan Vittelistä Mata Hari ryhtyi ranskalaisten vakoojaksi myöhemmin maksettavaa miljoonan frangin palkkiota vastaan, jonka hän tarvitsi voidakseen mennä naimisiin rakastajansa kanssa. Hän ei pyynnöistään huolimatta saanut Ladoux’lta etumaksua, minkä seurauksena hänen velkaongelmansa pahenivat, ja hän joutui taas ottamaan miehiä vastaan rahasta. Mata Hari lähti ensimmäiselle tehtävälleen ranskalaisten puolesta Alankomaihin marraskuussa 1916 Espanjan kautta. Laiva pysähtyi englantilaisessa Falmouthin satamassa. Siellä englantilaiset epäilivät Mata Haria saksalaisvakooja Clara Benedixiksi, ja hänet vietiin Lontooseen, missä Scotland Yard kuulusteli häntä usean päivän ajan. Englantilaisten saamat tiedot viittaavat siihen, että saksalaiset saattoivat hyödyntää Mata Haria vain hämäyksenä. Englantilaiset eivät olleet saaneet ranskalaisilta tietoa Mata Harin värväyksestä Ranskan vakoojaksi, ja Ladoux vastasi englantilaisille vain teeskennelleensä värväyksen pystyäkseen todistamaan naisen Saksan vakoojaksi. Englantilaiset kuitenkin vapauttivat Mata Harin todisteiden puutteessa ja määräsivät hänet palaamaan Espanjaan. Siellä Alankomaiden konsuli Martin Cazeaux alkoi suostutella Mata Haria vakoilemaan Venäjän hyväksi.
Joulukuussa 1916 ranskalaiset sieppasivat saksalaisten sähkeitä, joissa kerrottiin agentti H21:n toimista Madridissa, missä Mata Hari juuri silloin oli. Myös jotkin muut yksityiskohdat vastasivat Mata Harin liikkeitä, mutta tiedoissa oli myös epätarkkuuksia. Saksalaiset olivat koodanneet viestit jo aiemmin murretuksi tiedetyllä salauksella. Ladoux alkoi nyt uskoa entistä varmemmin Mata Harin syyllisyyteen. Mata Hari saapui Pariisiin 3. tammikuuta 1917, ja ranskalaiset ryhtyivät varjostamaan ja salakuuntelemaan häntä toivoen hänen paljastavan saksalaisyhteyksiään. Myös Maslov saapui Pariisiin ja ilmoitti, ettei ollut saanut lupaa avioitua Mata Harin kanssa, sillä venäläiset eivät luottaneet tähän.
Pidätys, oikeudenkäynti ja teloitus
thumb|upright|225px|Mata Hari pidätyspäivänään 1917 Ranskan sotaministeriö lähetti 10. helmikuuta sotaoikeusvirastoon lupapyynnön Mata Harin pidättämiseksi. Pidätysmääräys tuli kaksi päivää myöhemmin, ja Mata Hari pidätettiin 13. helmikuuta aamulla hotellihuoneessaan. Hänet teljettiin pahamaineiseen Saint-Lazaren vankilaan kuulustelujen ja tutkimusten ajaksi. Toukokuussa Mata Hari vihdoin paljasti ottaneensa Amsterdamissa saksalaisilta vastaan 20 000 frangia ja saaneensa käyttöönsä näkymätöntä mustetta. Hän kuitenkin vakuutti kuulustelijoilleen, ettei ollut edes aikonut toimia Saksan hyväksi. Ranskalaisille tunnustus oli kaivattu todiste siitä, että Mata Hari todellakin oli Saksan agentti. Se myös olisi selittänyt sen, että saksalaiset olivat pyrkineet pääsemään hänestä eroon lähettämällä helposti murrettavia sähkeitä. Mata Hari kertoi lisäksi luovuttaneensa saksalaisille lisämaksujen toivossa vain sellaista tietoa, mitä lehdistäkin löytyi. Kontaktinsa useisiin ranskalaisupseereihin Pariisissa hän selitti sillä, että hän rakasti upseereita ja nautti seksistä heidän kanssaan.
Syyttäjän raportissa Mata Harin syyllisyydestä esitettiin todisteina muun muassa saksalaiselta konsuli Kroemerilta Hollannissa saatu maksu, Pariisissa siepatut radioviestit sekä kuitit Hollannin konsulaatin kautta kulkeneista maksuista. Myös Mata Harin turmeltunut käytös esitettiin perusteena hänen syyllisyytensä todennäköisyydestä. Syyttäjä suositteli, että Mata Haria vastaan nostettaisiin kahdeksankohtainen syyte. Syytteet olivat ylimalkaisia, sillä tarkkoja yksityiskohtia vakoojan paljastamista tiedoista ei haluttu julkistaa. Oikeudenkäynti alkoi 24. heinäkuuta oikeuspalatsissa. Yleisö oli runsaslukuinen. Kaksi päivää kestäneen oikeudenkäynnin tuloksena tuomarit totesivat Mata Harin syylliseksi kaikkiin kahdeksaan kohtaan ja tuomitsivat hänet kuolemaan.
Mata Hari teloitettiin aamulla 15. lokakuuta 1917 Vincennesissä ampumalla Pariisin lähellä 12-miehisen teloituskomppanian edessä. Hän kieltäytyi silmät peittävästä siteestä eikä halunnut itseään sidottavan teloituspaaluun. Teloituksen jälkeen kukaan ei vaatinut ruumista. Ruumis laitettiin arkkuun ja kuljetettiin läheiselle hautausmaalle, jossa pappi toimitti siunauksen. Sen jälkeen ruumis vietiin Pariisin yliopiston lääketieteelliseen tiedekuntaan. Ruumiinavauksen jälkeen pää palsamoitiin ja sitä säilytettiin museossa esimerkkinä ”rikollistyypistä”. Pään havaittiin kadonneen vuonna 2000, mutta se oli saattanut kadota jo vuonna 1954, kun museo siirtyi uusiin tiloihin.
Myöhemmät arvelut syyllisyydestä
Saksan tiedustelupalvelun johtaja majuri Friedrich Gempp sanoi vuonna 1929 kahdelle saksalaiselle sanomalehdelle, että Mata Hari ”ei koskaan tehnyt mitään Saksan tiedustelulle”. Seuraavana vuonna Saksassa julkaistussa vakoiluhistoriikissa sodan ja sitä seuranneiden vuosien ajalta Saksan tiedustelun Antwerpenin-osaston johtaja ja kouluttaja Elsbeth Schragmüller kertoi hiukan moniselitteisesti: ”Kaikki agentti H21:n saksalaisille antama tieto oli virheellistä. Hän ei koskaan ollut meikäläisiä.”
Nykyisin on vallalla erilaisia käsityksiä siitä, millainen merkitys Mata Harin vakoilulla oli. Joidenkin mukaan hän ei Saksalle vakoillessaan aiheuttanut yhdenkään ranskalaissotilaan kuolemaa, toisten mukaan taas jopa viidenkymmenentuhannen kuoleman. Myös Mata Harin koko syyllisyys on asetettu kyseenalaiseksi. Esimerkiksi antropologian professori Pat Shipman on väittänyt, että Ranskan armeija käytti häntä syntipukkina.
Museo
Mata Harin kotikaupungin Leeuwardenin Fries-museossa on Mata Hari -huone. Museossa oli 2017–2018 laaja Mata Hari -näyttely. Siinä oli esillä valokuvia, henkilökohtaisia esineitä, kirjoituksia ja sota-arkistoja, joista osa ei ole ollut julkisia ennen vuotta 2017.
Mata Hari populaarikulttuurissa
Mata Harin elämäntarina on saanut hänen kuolemansa jälkeen myyttiset mittasuhteet. Häntä pidetään edelleen tyyli-ikonina, seksisymbolina ja femme fatalena. Hänestä on tehty useita kirjoja, elokuvia ja näytelmiä sekä televisiosarja ja Broadway-musikaali 1960-luvulla. Mata Haria ovat elokuvissa esittäneet muiden muassa Greta Garbo, Zsa Zsa Gábor, Marlene Dietrich, Jeanne Moreau ja Sylvia Kristel. Hollannin kansallisbaletin Mata Hari -baletti sai ensi-iltansa vuonna 2016. Vuoden 2021 Euroviisuissa Azerbaidžanin edustaja Efendi esitti kappaleen ”Mata Hari”.
Ullavan helluntaiseurakunta
Ullavan helluntaiseurakunta on Kokkolan Ullavalla toimiva helluntaiseurakunta. Seurakunta on perustettu vuonna 1975 nimellä Ullavan Helluntailähetys ry. Seurakunnan toimintamuotoihin kuuluva jumalanpalvelusten, raamattutuntien ja rukouskokousten lisäksi lapsi- ja nuorisotyö.
Helluntaiherätys saapui Ullavalle toisen maailmansodan jälkeen vuosien 1947–1948 aikana ja herätys jakoi paikkakunnan kahtia kannattajiin ja vastustajiin. Seurakunnan syntyyn vaikutti alkuaikoina Kälviän helluntaiseurakunnasta käsin tehty työ. Seurakunnan rukoushuone rakennettiin lähes täysin talkoovoimin ja vihittiin käyttöön 1975. Vuosina 1984–1985 rakennuksessa toteutettiin peruskorjaus, jolloin laajennettiin keittiötä, ruokasalia, toimistoa ja kerhotiloja.
Jasmina Janković
Jasmina Janković (s. 6. joulukuuta 1986 Doboj, Bosnia ja Hertsegovinan ST, Jugoslavia) on alankomaalainen käsipalloilija, pelipaikaltaan maalivahti. Hän on pelannut Alankomaiden maajoukkueessa lähes sata maaottelua. Hän on saavuttanut MM-kilpailuissa pronssia vuonna 2017 ja EM-kilpailuissa hopeaa vuonna 2016. Hän pelasi Rion olympialaisissa 2016 Alankomaiden joukkueen sijoittuessa neljänneksi.
Janković on seuratasolla pelannut kotimaansa lisäksi Tanskassa GOG Svendborg TGI:ssä vuosina 2004–2005 ja Odense HF:ssä 2008–2009, Saksassa SVG Cellessä 2009–2010, Buxtehuder SV:ssä 2010–2011, Frisch auf Göppingenissä 2011–2014 ja uudelleen vuodesta 2019 ja TuS Metzingenissä 2014–2018 sekä Ranskassa Toulon Saint Cyr Var Handballissa 2018–2019.
Liikenne- ja viestintävaliokunta
Liikenne- ja viestintävaliokunta (LiV) on yksi eduskunnan valiokunnista. Sen tehtävänä on käsitellä liikennettä ja tietoliikennettä koskevat asiat, esimerkiksi laatia mietintö valtioneuvoston tai kansanedustajien liikennettä ja tietoliikennettä koskevista lakiesityksistä. Valiokunnan aihepiiriin kuuluvat myös kuljetusalan työaikoja, Yleisradio Oy:tä ja Postia koskevat asiat.
Kulkulaitosvaliokunta asetettiin jo vuosien 1922 ja 1925 valtiopäivillä, ja vuoden 1929 valtiopäivistä lähtien se asetettiin säännöllisesti. Valiokunnan nimi muutettiin liikennevaliokunnaksi vuoden 1973 valtiopäivistä lähtien ja vuoden 2003 valtiopäivistä lähtien liikenne- ja viestintävaliokunnaksi.
Valiokunnan jäsenet
Liikenne- ja viestintävaliokunnassa on 17 jäsentä ja 9 varajäsentä.
Iain Softley
Iain Softley (s. 30. marraskuuta 1958 Lontoo, Englanti) on englantilainen elokuvaohjaaja.
Softley opiskeli Queens' Collegessa Cambridgessa. Hänen tunnetuimpia ohjaustöitään ovat Hakkerit (1995), K-PAX (2001) ja The Skeleton Key (2005). Hän on ohjannut myös Toni Braxtonin kappaleen How Could an Angel Break My Heart musiikkivideon.
Terroristit
Terroristit, televisiossa Välikohtaus (The Incident) on vuonna 1967 ensi-iltaan tullut yhdysvaltalainen neo-noir-elokuva. Sen on ohjannut Larry Peerce. Elokuva perustuu Nicholas E. Baehrin televisionäytelmään Ride with Terror.
Elokuvan aiheena on kahden kaveruksen harrastama satunnaisiin ihmisiin kohdistuva väkivalta newyorkilaisessa sunnuntai-illassa. Aikansa ulkona riehuttuaan he siirtyvät metroon, jossa he kiusaavat vaunuun satunnaisesti osuneita matkustajia, jotka on esitelty ennen vaunujaksoa omissa pienissä jaksoissaan ennen vaunuun tuloa. Kolme tähteä elokuvalle antaneen Timo Peltosen mukaan Artien roolia esittävä Martin Sheen on elokuvan heikoin lenkki, sen sijaan Tony Musante Joen roolissa on uskottavampi. Kun elokuvaa alkaa vaivata kaavamaisuus, jännitys kiristyykin lopulta ”vielä pari kierrosta tiukemmalle”.
Kummitusjuttu
thumb|300px|Kummitusjutun kertoja ja yleisö. Kummitusjuttu on perinteinen tai kaupunkitarina yliluonnollisesta tapahtumasta, jossa esiintyy epätodellisia ja pelottavia hahmoja eli kummituksia. Kummituksen ilmestyminen saattaa liittyä selvittämättä jääneeseen tapahtumaan, vääryyden tunnustamiseen tai kostamiseen. Kummitusjuttujen kertominen on perinteinen kauhuviihteen muoto. Perinteinen Suomessa kerrottu kummitusjuttu on esimerkiksi tarina väärennetystä mitasta: Rikkaan talon isäntä kuolee. Jonkin ajan kuluttua isännän haamu ilmestyy talon pojalle sanoen: Kapassa on kaksi pohjaa. Talossa viljan mittaamiseen käytetty puuastia eli kappa tutkitaan ja siinä tosiaan on valepohja, jonka avulla isäntä on pettänyt viljakaupoissa. Kun valepohja poistetaan, kummitus ei enää ilmesty.
Nykyaikaisena kummitusjuttuna kerrotaan vaikkapa tarinaa katoavasta liftarista: Autoon otetaan esimerkiksi pimeältä tieltä peukalokyytiläinen, joka jonkin ajan kuluttua onkin kadonnut takapenkiltä. Tarinaan voi liittyä lähellä liftarin kyytiinnousupaikkaa tapahtunut murha.
Keski-Amerikka
thumb|Keski-Amerikan sijainti [[Amerikka|Amerikan mantereella.]] Keski-Amerikka on yleisen määritelmän mukaan Pohjois-Amerikan valtiot Meksikon etelärajan ja Kolumbian luoteisrajan välissä. Keski-Amerikka on osa laajempaa Väli-Amerikkaa.
Valtiot
thumb|Keski-Amerikan valtiot pääkaupunkeineen.
Maantiede
thumb|Alueen topografinen kartta. Keski-Amerikka on kapea kannas, joka yhdistää Pohjois-Amerikan ja Etelä-Amerikan. Kapeimmillaan se on Panaman kohdalla, 50 kilometriä. Koko alue on pinta-alaltaan noin 523 000 neliökilometriä.
Keski-Amerikan maantiede on hyvin monipuolinen. Alueella on korkeita vuoria, aavikoita, tasankoja ja metsiä, joista osa tiheitä sademetsiä.
Keski-Amerikan pohjoisreunalla Guatemalassa on harvaan asuttu metsän ja ruohikkomaan peittämä alue nimeltään Petén. Alueen toisella laidalla Panaman itäosissa on trooppisen viidakon peittämä ja läpipääsemätön Darién.
thumb|Tulivuorten ketju [[El Salvadorissa.]] Alueella on useita vuorijonoja (esp. cordillera). Costa Ricassa ovat Cordillera Central, Cordillera Guanacaste ja Cordillera de Talamanca. Guatemalassa ovat Sierra Madre ja Altos Cuchumatanes. Belizessä sijaitsevat Mayavuoret. Alueen vuoristoisin maa on El Salvador, jonka pinta-alasta 90 prosenttia on vuoristoista. Panamasta vuoristoista on vain 15 prosenttia.
Koko Keski-Amerikan alueella esiintyy maanjäristyksiä ja tulivuorenpurkauksia. Alueella on yli 20 aktiivista tulivuorta. Vulkaanisen toiminnan ansiosta alueen maaperä on ravinteikasta. Korkein vuori on Tajumulco Guatemalassa, 4 210 metriä.
Keski-Amerikan Tyynenmeren puoleinen länsirannikko on vuoristoista, mutta Karibianmeren puoleisella itärannikolla on matalampia harjanteita ja laaksoja. Alatasankoja on vain kapeilla rannikkokaistaleilla, Guatemalan pohjoisosissa ja Nicaraguan syvänteessä, jossa on järviä.
Nicaraguan itärannikolla on tiheän metsän peittämä ja sateinen Moskiittorannikko. Kannaksen molempien rannikoiden edustalla on saaria ja saariryhmiä, kuten Panamalle kuuluva San Blasin saaristo, johon kuuluu 365 saarta.
Keski-Amerikan suurin järvi on Nicaragua, jonka pinta-ala on 8 288 neliökilometriä. Sen lähellä on Managuajärvi. Guatemalan suurin järvi on Izabal. Guatemalan eteläosissa ovat Atitlán ja Amatitlán. Keski-Amerikan pisimmät joet virtaavat lännen vuorilta Karibianmereen. Joitain pisimpiä jokia ovat Coco, Matagalpa, Motagua, Reventazón, Hondo, Belize ja Usumacinta.
Ilmasto
Keski-Amerikan ilmasto vaihtelee korkeuden mukaan. Alangoilla on trooppisen kuumaa ja kosteaa, mutta vuoriseuduilla on viileämpää. Itärannikolla sataa paljon kautta vuoden, mutta keskiosissa ja länsirannikolla on kuivempaa, ja sadekausi on toukokuusta lokakuuhun. Alueella esiintyy kesäisin usein hirmumyrskyjä, jotka aiheuttavat tulvia ja mutavyöryjä.
Väestö, kielet ja uskonto
thumb|Guatemalalainen intiaaninainen kauppatavaroineen. Noin viidesosa keskiamerikkalaisista on intiaaneja. Mestitsejä eli eurooppalaisten ja intiaanien jälkeläisiä on puolet asukkaista. Guatemalassa puhdasverisiä intiaaneja on noin puolet väestöstä. Alueen muissa maissa intiaaneja asuu enää vain pieninä ryhminä: Costa Ricassa asuu bribrejä ja cabecareja, Nicaraguassa miskitoja ja Panamassa guaymeja, cunia ja chocoja. El Salvadorissa, Hondurasissa, Nicaraguassa ja Panamassa metsitsit ovat enemmistönä. Costa Rican väestöstä yli 90 prosenttia on eurooppalaistaustaista. Alueella asuu myös mustia ja sekaväestöä.
Kaikkien Keski-Amerikan maiden virallinen kieli on espanja, paitsi Belizen, jonka virallinen kieli on englanti. Guatemalan intiaanit puhuvat omia intiaanikieliään.
Roomalaiskatolilaisuus on Keski-Amerikan valtauskonto. Keskimäärin neljäsosa alueen maiden väestöistä tunnustaa protestantismia tai muita uskontoja, tai on kokonaan uskonnoton.
Talous
Kahvi on monen Keski-Amerikan maan tärkein vientituote. Muita yleisiä vientituotteita ovat sokeri, banaanit ja vaatteet.
Historia
Keski-Amerian kannas sulkeutui kolme tai neljä miljoonaa vuotta sitten, kun Pohjois-Amerikan ja Etelä-Amerikan mannerlaatat ajautuivat yhteen. Tästä yhteentörmäyksestä ovat syntyneet alueen monet vuorijonot ja tulivuoret.