cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Gifu
Väestö
Gifussa on 412 273 asukasta (vuonna 2017). Kuten monilla muilla Japanin alueilla yli 65-vuotiaita kansalaisia on noin 21,67 prosenttia väestöstä, kun taas alle 15-vuotiaita on vain 14,13 prosenttia. Luvut ovat suunnilleen samansuuruisia kuin Gifun prefektuurissa ja Japanissa yleensä. Prefektuurissa 22,1 prosenttia väestöstä on yli 65-vuotiaita ja 14,4 prosenttia alle 15-vuotiaita.
Koulutus
thumb|right|Gifun yliopistollinen sairaala
Gifussa on 48 päiväkotikoulua ja 43 lastentarhaa. Niistä oppilaat siirtyvät yhteen kaupungin 49 ala-asteesta ja 27 yläasteesta. Lukioita Gifussa on yhteensä 18.
Ne, jotka haluavat jatkaa opiskelua korkeamman asteen oppilaitoksessa, voivat pyrkiä johonkin kaupungin viidestä teknisen alan korkeakoulusta tai viidestä yliopistosta. Niistä suurin on Gifun yliopisto, valtiollinen yliopisto, jonka yhteydessä toimii sairaala. Muut neljän vuoden koulutusohjelmia tarjoavat instituutiot ovat Gifu shōtoku gakuen -yliopisto, yksityinen yliopisto entisen Yanaizun kaupungin alueella, ja Gifun naisten yliopisto, vuonna 1968 perustettu yksityinen naisille tarkoitettu yliopisto. Gifun kaupungin naisten ammattikorkeakoulu perustettiin vuonna 1946 perinteiseksi korkeakouluksi, mutta siitä tuli myöhemmin kaupungin tukema julkinen lyhytkestoinen ammattikorkeakoulu (tanki daigaku). Gifun farmasiayliopisto, joka perustettiin vuonna 1932 Gifun kaupungin farmasiakorkeakouluksi, on edelleen korkeakoulututkintoja tarjoava julkinen yliopisto.
Yleistä
thumb|left|Gifu City Tower 43
Kaupungin keskusta-alue toimii viereisen Nagoyan asuinlähiönä, sillä Nagoyassa on useiden kansainvälisten yritysten, kuten Toyotan, suuria toimitiloja. Matkustamisen helppous kahden kaupungin välillä ja lukuisat asuinrakennusprojektit ovat vaikuttaneet tilanteeseen. Aivan Gifun aseman pohjoispuolella kohoaa Gifu City Tower 43, 43-kerroksinen pilvenpiirtäjä, jonka rakennutti Takenaka kōmuten ja joka avattiin 13. lokakuuta 2007 prefektuurin korkeimpana rakennuksena. Ylimmät 30 kerrosta on omistettu kaksioille ja kolmioille, joista osa on senioriasuntoja. Alimpia kerroksia käytetään toimistoina tai kauppoina. Lisäksi rakennuksen huipulla on julkinen tila, josta avautuu 360 asteen näkymä Gifuun – näköalatasanne täydentää Gifun linnasta avautuvaa toista näkymää.
Linnat
Kaupungin tunnetuin linna on Gifun linna, joka sijaitsee Kinkavuorella. Sen rakentamisen aloitti Nikaidō-klaani Kamakura-kaudella ja sen muotoa on muutettu useita kertoja. Viimeksi linna rakennettiin uudelleen vuonna 1956. Yksi sen varhaisimmista hallitsijoista oli Saitō Dōsan, joka eli linnassa, kun sitä kutsuttiin vielä Inabayaman linnaksi. Seuraava linnanherra Oda Nobunaga muutti linnan ja ympäröivän kaupungin nimen Gifuksi. Linnan huipulta on 360 asteen näkymä kaupunkiin.
Vaikka kaupungin kahdesta muusta linnasta, Kanōn linnasta ja Kawaten linnasta, on jäljellä vain rauniot, molemmilla oli tärkeä asema kaupungin historiassa. Kanōn linna valmistui pian Sekigaharan taistelun jälkeen, kun Tokugawa Ieyasu määräsi Toyotomi-klaanin rakentamaan sen entisen keskiaikaisen linnan raunioiden paikalle. Okudaira Nobumasa oli linnan ensimmäinen asukas, jonka jälkeläiset seurasivat häntä Meiji-kaudelle saakka. Linnoituksen rauniot on nimitetty kansalliseksi historialliseksi kohteeksi. Kawaten linnaa käytti taas Toki-klaani valvoessaan Owarin, Isen ja Minon provinsseja sotilashallinnon puolesta Muromachi-kaudella. Sitä käytettiin myös Kioton kulttuuri- ja sosiaalieliitin tapaamispaikkana. Kivimuistomerkki Seibin lukion lähellä seisoo merkkinä linnan sijainnista.
Pyhäköt
thumb|right|240px|Kashimorin pyhäkön [[torii.]]
Kaupungin tärkeimpiin šintolaisiin pyhäköihin kuuluvat Inaban pyhäkkö, Koganen pyhäkkö ja Kashimorin pyhäkkö. Niitä pidetään pyhäkköperheenä, sillä Inaban pyhäkön kami Inishiki Irihiko-no-mikoto on naimisissa Koganen pyhäkön kamin Nunoshi Hime-mikoton kanssa ja heitä pidetään Kashimorin pyhäkön kamin Ichihaya-no-mikoton vanhempina. Inaban pyhäkkö sijaitsi alun perin Kinkavuoren pohjoisrinteellä, mutta Saitō Dōsan siirsi sen nykyiselle paikalleen. Koganen pyhäkkö sijaitsee taas Koganen puistossa Gifun kaupungin kulttuurikeskuksen takana, ja kansantarinan mukaan Kashimorin pyhäkön takana voi nähdä myyttisen hevosen Tenban kavionjäljet.
Entisen Kanō-jukun alueella sijaitseva Kanō Tenman-gūn pyhäkkö rakennettiin samanaikaisesti Kanōn linnan kanssa pian Sekigaharan taistelun jälkeen. Se tarkoitettiin alun perin linnan asukkaiden pyhäköksi, mutta siitä tuli lopulta rukoilupaikka monille kasvavan kaupungin asukkaille. Kaupungin itäosassa sijaitseva Tejikaraon pyhäkkö tunnetaan huhtikuisesta Tejikaran tulifestivaalista.
Temppelit
thumb|240px|Sōfuku-ji
Monilla Gifun temppeleillä on vahvoja kytköksiä sekä Saitō Dōsaniin että Oda Nobunagaan heidän merkittävyytensä vuoksi. Jōzai-jin esimerkiksi rakensi Saitō Myōchin, Dōsanin esi-isä, Toki Shigeyorin suojeluksessa. Dōsan käytti temppelin tukea hyödykseen ottaessaan Minon provinssin valtaansa. Hänen vaikutusvaltansa oli niin suuri, että hänen kuolemaansa surtiin temppelissä kolmen sukupolven ajan ja hänet on nykyisin haudattu sinne. Myōchin rakensi myös Zuiryō-jin. Siellä on Shigeyorin, Myōchinin ja Gokei Kokushin haudat. Sōfuku-jissa on vuorostaan ”verikatto”, joka tahrautui Oda Nobunagan pojanpojan Oda Hidenobun vasallien verestä, kun he tekivät seppukut Sekigaharan taistelun aikana johtajansa häviön jälkeen. Temppelissä on sekä Nobunagan että hänen poikansa Oda Nobutadan mausoleumit.
Shōhō-jissa on Gifun suuri Buddha, jota kutsutaan myös ”siunatuksi Buddhaksi”. Se rakennettiin Edo-kaudella ja se oli Japanin ensimmäinen ja suurin kuivalakkatyönä tehty Buddha. Se on edelleen yksi Japanin kolmesta suurimmasta buddhapatsaasta. Buddhan ja sen 13,7 metriä korkean bambukehikon rakentaminen kesti 38 vuotta.
Jōdo-jissa on Auguste Rodinin ainoan japanilaisen mallin Hanakon hauta. Hän matkusti uransa aikana ympäri Eurooppaa. Hanakon patsas paljastettiin temppelissä vuonna 2004. Hanako vietti suuren osan elämänsä loppupuolesta Gifun Nishizono-chōssa aivan Yanagasen itäpuolella. Myös seitsemän Minon 33 Kannonista sijaitsee Gifussa.
Muut nähtävyydet
Gifun puisto on yksi kaupungin tärkeimmistä nähtävyyksistä, sillä useat museot sijaitsevat siellä ja monet muut nähtävyydet sen lähistöllä. Se toimii kuitenkin myös kokoontumispaikkana laajojen varjoisten alueidensa vuoksi: puistossa on lampia, vesiputouksia, kirsikkapuita ja sinisadeköynnöksiä. Gifun puiston vieressä kohoaa Kinkavuori, yksi Gifun symboleista. Se nousee 329 metrin korkeuteen Nagarajoen rannalla ja sen rinteillä on Gifun linnan lisäksi kävelypolkuja.
Nagarajoen pohjoispuolella sijaitsevat Dodogaminevuori ja Matsuolampi. Dodogamine on kaupungin korkein vuori ja sen korkeus on 418 metriä. Lukuisten kävelypolkujen lisäksi siltä aukeaa näkymä Hakuvuorelle ja Nagarajoelle. Vuoren eteläjuurella on syksyllä ruskan aikaan suosittu Matsuolampi.
Yanagasen katettu ostoskäytävä toimi Gifun tärkeimpänä ostospaikkana vuosien ajan, mutta keskusta-alueen viehätys ostosalueena on hiipunut suurten ja nykyaikaisten ostoskeskusten kohotessa muille alueille. Monien pienten liikkeiden ja ravintoloiden lisäksi Yanagasessa on Takashimaya, Muji ja kaksi elokuvateatteria. Se tuli kuuluisaksi koko Japanissa, kun Kenichi Mikawa lauloi hittinsä ”Yanagase Blues” 1960-luvulla.
Merimetsokalastus
Kalastus merimetsoilla on Gifun tunnetuin matkailunähtävyys. Vaikka merimetsoilla kalastetaan Japanissa monilla paikkakunnilla, Nagarajoella sitä on harjoitettu yli 1 300 vuoden ajan. Kalastusesitys on myös koko Japanin suurin: kuusi kalastusmestaria lipuu joella samanaikaisesti käyttäen lintujaan aju-kalan pyydystämiseen. Kalastuskausi alkaa 11. toukokuuta ja päättyy 15. lokakuuta. Kalastusta järjestetään joka ilta paitsi korkean veden ja elonkorjuukuun aikaan.
Edo-kauden tunnettu haiku-runoilija Matsuo Bashō vietti useita kuukausia Gifussa kirjoittaen haikuja lukuisista asioista, mukaan lukien merimetsokalastuksesta. Myös Charlie Chaplin kävi katsomassa Nagarajoen merimetsokalastusta kahdesti.
Museot
Kaupungin tukemista museoista suurin on Gifun kaupungin historiallinen museo. Se sijaitsee Gifun puistossa ja sen pysyvä näyttely keskittyy pääosin kaupungin menneisyyteen. Se järjestää tosin usein erikoisnäyttelyitä, jotka tuovat museokävijöille tietoa laajemmalta alueelta. Gifun puistossa sijaitsee myös Eizō ja Tōichi Katōn muistotaidemuseo, joka on historiallisen museon puoliksi itsenäinen haaramuseo. Taidemuseo on omistettu kahden kuuluisan Gifun prefektuurissa syntyneen taiteilijaveljeksen Eizō ja Tōichi Katōn töille. Monet heidän teoksistaan käsittelevät Nagarajokea ja merimetsokalastusta. Yanaizun kansanperinnemuseo Yanaizun kaupunginosassa on historiallisen museon toinen haaraosasto.
thumb|Gifun prefektuurin taidemuseo
Gifun puistossa on myös kaksi muuta museota. Nawan hyönteismuseo sijaitsee historiallisen museon vieressä ja Gifun linnan arkistomuseo Gifun linnan vieressä Kinkavuoren huipulla. Nawan hyönteismuseon perusti Japanin ”hyönteismies” Yasushi Nawa vuonna 1919 ja se antaa lähikuvan hyönteisistä ja niiden maailmasta.
Muita museoita ovat Gifun kaupungin tiedemuseo ja Gifun prefektuurin taidemuseo, jotka sijaitsevat prefektuurin hallintorakennuksen lähellä. Tiedemuseoon kuuluu yleisnäyttelyn lisäksi planetaario ja observatorio museon katolla. Prefektuurin taidemuseo avattiin vuorostaan vuonna 1982 ja se on omistettu Gifun prefektuuriin liittyvien taiteilijoiden tuotannolle, vaikka näytteillä onkin myös taidetta ympäri maailmaa.
Festivaalit ja tapahtumat
thumb|right|Lava Dōsan-festivaaleilla
Vuoden ensimmäiset suuret festivaalit ovat Dōsan-festivaali ja Gifun festivaali, jotka pidetään molemmat huhtikuun ensimmäisenä lauantaina ja sunnuntaina. Koska Dōsan-festivaali on Saitō Dōsanin muistojuhla, monet sen tapahtumista järjestetään hänen hautatemppelinsä Jōzai-jin lähistöllä. Gifun festivaali on vuorostaan šintolainen festivaali, joka alkaa Inaban pyhäköltä ja kulkee muille kaupungin pyhäköille. Molempiin juhliin kuuluu katumyyntiä, kirpputoreja ja kaupungin läpi kuljetettavia lavoja. Gifun Nobunaga-festivaali, joka pidetään lokakuun ensimmäisenä viikonloppuna, kunnioittaa myös Gifun entistä hallitsijaa. Sen tapahtumat keskittyvät keskustan alueelle ja siihen kuuluu hevosten ja sotureiden kulkue kaupungin pääkatujen läpi.
Gifussa pidetään myös kaupungin kulttuuriperintöä esitteleviä festivaaleja. Kaksi kertaa vuodessa järjestetään Tejikaran tulifestivaali. Ensimmäinen festivaali pidetään Tejikaraon pyhäköllä huhtikuun toisena sunnuntaina ja toinen festivaali Nagarajoen puistossa elokuun toisena sunnuntaina. Puolialastomat miehet soittavat kelloja ja kantavat pyhäköitä ja muita laitteita, joista lähtee suuria kipinöitä. Elokuun loppupuolella kaupunki järjestää nō-näytelmiä, perinteistä japanilaista teatteria, jota esitetään Nagarajoen rannalla ympäröivien kokkojen ja merimetsokalastusveneiden tulien valaisemana.
Gifussa järjestetään suuri ilotulitusfestivaali kahdesti vuodessa. Suuri määrä katselijoita kokoontuu Nagarajoen rannoille Nagara- ja Kinka-siltojen väliin katsomaan ilotulituksia, jotka kuuluvat Japanin suurimpiin. Ensimmäinen festivaali, Chūnichi shinbunin Nagara-joen koko Japanin ilotulitusfestivaali, pidetään heinäkuun viimeisenä lauantaina. Toinen, Nagarajoen kansallinen ilotulitusnäytös, vuorostaan elokuun ensimmäisenä lauantaina. Kummassakin festivaalissa ammutaan taivaalle noin 30 000 ilotulitetta 400 000:n (ensimmäinen festivaali) ja 120 000:n (toinen festivaali) katselijan seuratessa.
Gifun keskustassa pidetään lipputaidenäyttely muutaman kerran vuodessa. Liput ovat noin kolme metriä korkeita ja 1,8 metriä leveitä. Jokaisessa näyttelyssä on oma teema (kuten Gifun kauneus tai AIDS-tietoisuus) tai liput on laatinut tietty ihmisryhmä (esimerkiksi paikalliset koululaiset tai taiteilijat).
Urheilu
thumb|right|Nagaragawan kansainvälinen rullaluistelukilpailu
Kaupungin tärkein urheilukompleksi on Gifu Memorial Center, jossa on tiloja yleisurheilua ja muita tapahtumia varten. Sen tiloihin kuuluu urheilukenttä, baseball-stadion, tenniskenttiä, uimahalli ja salit kamppailulajeille. Alueella on myös kaksi monikäyttöhallia, Deai Dome (5 000 paikkaa) ja Fureai Dome (700 paikkaa). Kaikki tilat on varustettu iltatapahtumia varten. Memorial Centerin jalkapallokenttä toimii kaupunkia J. Leaguessa edustavan FC Gifun kotikenttänä. Memorial Centerin vieressä sijaitsee Nagaragawa Sports Plaza, urheilututkimus ja -koulutuskeskus. Keskuksessa on tilat 300 hengelle ja mahdollisuus käyttää erilaisia välineitä urheilusuorituksen parantamiseksi.
1–2–3–4–5 Tulta!
20 suosikkia — 1–2–3–4–5 Tulta! on suomalaisen iskelmälaulaja Vicky Rostin kolmas kokoelma-albumi. Se julkaistiin vuonna 2000. Levy on Vickyltä jo toinen osa 20 suosikkia -kokoelmasarjaa.
Storsjön
200px|thumb|right|Storsjön Ruotsin kartalla. Storsjön on Ruotsin viidenneksi suurin järvi. Se sijaitsee Jämtlandissa ja on suurimmalta syvyydeltään 74 metriä. Järven pinta-ala on 464 neliökilometriä.
Storsjön suurin saari on Frösön. Järven itäisellä rannikolla sijaitsee Östersund. Järvessä on tehty väitettyjä havaintoja Loch Nessin hirviön kaltaisesta olennosta, jota kutsutaan nimillä Storsie ja Storsjöodjuret. Siitä ei kuitenkaan ole saatu todisteita. thumb|450px|none|Näkymä Storsjön yli takana häämöttäville tuntureille.
Stacie Orrico
thumb|right|Stacie Orrico Stacie Joy Orrico (s. 3. maaliskuuta 1986 Seattle, Washington) on yhdysvaltalainen kristillinen pop/R&B -laulaja. Hänen vanhempansa ovat kristillisiä lähetyssaarnaajia.
Ura musiikin parissa
12-vuotiaana Orrico osallistui Coloradossa järjestettävään kilpailuun, jossa haettiin uusia lahjakkuuksia. Orrico voitti ja sai levytyssopimuksen. Debyyttialbuminsa, Genuine, hän julkaisi 14 vuoden ikäisenä ja se myi kultaa sekä sisälsi kaksi listaykköstä.
Orricon toinen pitkäsoitto, Stacie Orrico, julkaistiin vuonna 2003. Se menestyi myös Yhdysvaltojen ulkopuolella, kun hitit "Stuck" ja "(There's Gotta Be) More to Life" tekivät Orricon maailmanlaajuisesti tunnetuksi.
Kolmas albumi, Beautiful Awakening, julkaistiin elokuussa 2006. Levyltä oli jo etukäteen julkaistu singlet "I'm Not Missing You" ja "So Simple".
Yksityiselämä
Heinäkuussa 2016 Orrico avioitui Isaiah Johnsonin kanssa. Pariskunnalla on yksi lapsi.
Railroad Tycoon (lautapeli)
Railroad Tycoon on Martin Wallacen ja Glenn Droverin suunnittelema rautatieaiheinen lautapeli. Pelin julkaisi Eagle Games vuonna 2004 ja sen mekaniikka muistuttaa Wallacen aiempaa junailupeliä Age of Steamiä. Railroad Tycoonissa pelaaja ohjaa Yhdysvaltain alueella toimivaa rautatieyhtiötä kilpaillen parhaista yhteyksistä ja siirrellen rahtia kaupunkien välillä.
Sam Huber
Samuel Johan ”Sam” Huber (s. 7. maaliskuuta 1965) on suomalainen laulaja ja näyttelijä.
Ric Flair
thumb|Ric Flair Wrestlemania 24:ssä Richard Morgan Fliehr (s. 25. helmikuuta 1949, Memphis, Tennessee) on yhdysvaltalainen entinen showpainija, joka tunnetaan paremmin kehänimellä Ric Flair. Hän on voittanut muun muassa Royal Rumble -tapahtuman vuonna 1992. Flairin ura on kertänyt jo 50 vuotta ja hän on edelleen aktiivinen painissa.
Sam Huber
Ura
Huber tunnetaan ennen kaikkea Eternal Erection -funkyhtyeen johtohahmona taiteilijanimellä Rick Lover. Hän laulaa ja tekee kappaleet myös funk-hiphop-yhtye ELK:ssa. Teatteriin Huber on säveltänyt lastenmusikaalin Alice i Underlandet, joka sai ensi-iltansa helmikuussa 2019. Vuonna 2020 Huber perusti Eternal Erection -yhtyeen kolmen muun perustajajäsenen kanssa uuden kokoonpanon Elliot’s Crazy Compass.
Huber valmistui Teatterikorkeakoulun ruotsinkielisestä koulutusohjelmasta. Hän sai debytantti-Jussin vuoden 1993 rooleistaan elokuvissa Ripa ruostuu ja Hysteria. Huber esitti Helsingin Juhlaviikoilla 2006 Wagneria Teatteriseurue Kapsäkin Viivi ja Wagner -esityksessä.
Ric Flair
Flair on voittanut maailmanmestaruuksia (NWA, WCW ja WWF/E) useammin kuin kukaan muu - yhteensä 16-kertaa. 29. tammikuuta 2017 John Cena tasoitti ennätyksen.
Sam Huber
Ura
Huber on tehnyt äänirooleja moniin animaatioihin, joista mainittakoon Kung Fu Panda, Shrek ja ikuinen onni sekä suomalainen nukkeanimaatio Turilas ja Jäärä. Hän on lainannut äänensä Poliisimestarille ja Taikurille Muumilaakson tarinoiden ruotsinkieliseen versioon. Poliisimestarina häntä kuultiin myös Muumipeikko ja pyrstötähti -elokuvan ruotsinkielisessä versiossa.
Huberin äidinäiti on Ahlströmien metsäteollisuussukua, ja isänsä puolelta Sam Huber on vesijohtoyritys Huberin omistajasukua. Sam Huberin äiti on taiteilija Mona Huber.
Vuonna 2005 perustettu Samuel Huberin säätiö tukee esiintyviä taiteilijoita vuosittain kymmenillätuhansilla euroilla.
Railroad Tycoon (lautapeli)
Pelin kulku
Heksaruudutetulla pelilaudalla on joukko kaupunkeja ja kyliä, joihin arvotaan sattumanvaraisia rahtilaatikoita. Pelaajat saavat pisteitä kuljettamalla rahtilaatikoita omia rautatielinkkejään pitkin kaupunkiin, jonka kysyntä (väri) vastaa rahtilaatikon laatua (väri). Saavuttaakseen tämän pelaajan on rakennettava rautatieyhteys kaupunkien välille ja hankittava riittävän voimakkaita vetureita.
Raha
Alussa pelaajilla ei ole lainkaan rahaa. Missä tahansa pelin vaiheessa pelaaja voi päättää ottaa osakkeita, joista saa otettaessa kertatuoton. Otetut osakkeet ovat pelaajan painolastina loppupelin ajan, sillä hän joutuu maksamaan niistä osinkoa joka vuoro. Pelaaja saa rahaa joka kierroksen lopussa pisteidensä mukaan. Rahaa tarvitaan kiskojen rakentamiseen, veturin päivittämiseen ja kylien muuttamiseen kaupungeiksi.
Pisteet
Pelin päättyy, kun riittävän monta kaupunkia on tyhjennetty rahtilaatikoista. Voittava pelaaja on se, jolla on eniten pisteitä. Pisteitä kertyy jokaisesta rahtilaatikon kuljetuksesta, joka kulkee pelaajan junarataa pitkin. Lisäpisteitä voi saada toimintakorteista, joissa on sattumanvaraisia tehtäviä tai toteuttaessaan pelin alussa jaetun vision.
Strategiaa
Pelissä tarvitaan kykyä suunnitella tulevia vuoroja sekä itsensä että vastustajian kannalta. Toisten pelaajien kanssa voi tehdä yhteistyötä tai ainakin yrittää rakentaa sellaisia yhteyksiä, joita muut pelaajat mielellään käyttäisivät rahdin kuljettamiseksi. Rahan hallinta on tärkeää, mutta se ei ole elämän ja kuoleman kysymys Age of Steamin tapaan, sillä rahaa on aina saatavilla osakkeiden muodossa.
HMS Lowestoft
HMS Lowestoft voi tarkoittaa seuraavia Yhdistyneen kuningaskunnan merivoimien aluksia:
Joonas Hänninen (kaupunginjohtaja)
Joonas Hänninen (s. 1985 Salla) on Varkauden kaupunginjohtaja vuodesta 2022. Hänet valittiin kaupunginjohtajaksi joulukuussa 2020. Kaupunginjohtajan vaalissa hän sai 30 ääntä annetuista 43 äänestä. Hänninen aloitti tehtävässään vuoden 2022 alussa Hannu Tsuparin jäätyä eläkkeelle. Sitä ennen hän ehti toimia Varkauden apulaiskaupunginjohtajana.
Hänninen on koulutukseltaan yhteiskuntatieteiden maisteri. Hän on aikaisemmin toiminut Joroisten kunnanjohtajana vuosina 2014–2021.
Vähäjärvi (Pälkäne, Padankoski)
Vähäjärvi on Pirkanmaalla Pälkäneellä  sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 1,7 hehtaaria ja se on 150 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 500 metriä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Kukkian reitin valuma-alueella (35.78), jonka Kukkian alueeseen (35.781) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 87,1 metriä mpy.
Varoitusmerkintä
Varoitusmerkintä on merkintä, jolla pyritään varoittamaan aineen tai paikan mahdollisista vaaroista. Niiden taustaväri, muoto, ja muu ulkoasu vaihtelee, mutta niiden tarkoitus on olla niin selkeitä, että kaikki tunnistavat ne heti varoitusmerkinnöiksi. Kemikaalien varoitusmerkintä sisältää varoitusmerkin, sen kirjaintunnuksen ja nimen, varoituslausekkeen (R-lauseke), ja turvallisuustoimenpidelausekkeen (S-lauseke).
Varoitusmerkintöjen käyttö ilman syytä on epäasiallista. Viranomaiset valvovat merkkien käyttöä.
Kjell O. Lejon
Kjell Olof Urban Lejon (s. 1. helmikuuta 1958 Rydaholm) on ruotsalainen historiallisen teologian ja kirkkohistorian professori ja Ruotsin kirkon pappi. Hän oli ehdolla Göteborgin hiippakunnan piispaksi vuonna 2003. Hän työskentelee professorina Linköpingin yliopistossa ja on ollut lisäksi vierailevana professorina Yhdysvalloissa. Hän on luennoinut myös muun muassa Åbo Akademissa Turussa. Lejonilta on ilmestynyt lukuisia kirjoja tutkimusaiheistaan.
Varoitusmerkintä
Kansainvälisiä varoitusmerkintöjä
Muita yleisiä varoitusmerkintöjä ovat esimerkiksi voimakkaan magneettikentän merkki ja laser-säteilystä varoittava merkki. Katso myös liikenteen varoitusmerkit.
Kjell O. Lejon
Lejon opiskeli Lundin yliopistossa, Ruotsin kirkon pastoraali-instituutissa ja Kalifornian yliopistossa Santa Barbarassa. Hän on Claphaminstitutet- ja Civitas-ajatushautomojen jäsen.
Varoitusmerkintä
CLP- varoitusmerkit
pienoiskuva|400px|CLP (GHS) -varoitusmerkkien vastaavuudet vanhoihin merkkeihin. Varoitusmerkkejä sääntelee EU-direktiivi 1272/2008.
Kjell O. Lejon
Lejonin tutkimuskohteisiin ovat kuuluneet Ruotsin kirkon historia sekä uskonto ja politiikka nykyajan Yhdysvalloissa.
Varoitusmerkintä
Käytöstä poistuvat
Euroopan unionin direktiivin 67/548/EEC (Säädetty 27. kesäkuuta 1967) mukaiset varoitusmerkit.
Kjell O. Lejon
Lejonin puoliso on ruotsin, ranskan ja englannin opettaja Annika. Perheeseen kuuluu kolme poikaa.
Varoitusmerkintä
Käytöstä poistuvat
Merkit on järjestetty vaarallisimmasta ominaisuudesta vähemmän vaaralliseen.
Varoitus- ja turvallisuustoimenpidelausekkeet
Varoituslausekkeet eli R-lausekkeet antavat lisätietoja varoitusmerkin kertomasta vaarallisesta ominaisuudesta. Turvallisuustoimenpidelausekkeet eli S-lausekkeet antavat tietoa kemikaalin turvallisesta käytöstä.
Metal Gear Solid 2: Sons of Liberty
Metal Gear Solid 2: Sons of Liberty (lyhennettynä MGS2) on Konamin kehittämä ja julkaisema toimintaseikkailu- ja hiiviskelypeli, jonka ohjauksesta vastasi Hideo Kojima. Se julkaistiin vuonna 2001 PlayStation 2:lle. Metal Gear Solid 2 on Metal Gear -pelisarjan ilmestymisjärjestyksessä viides ja virallisessa aikajärjestyksessä kuudes osa. Pelin tarina sijoittuu suoraan  Metal Gear Solidin jälkeen. Pelin tarina jatkuu Metal Gear Solid 4: Guns of the Patriotsissa.
Metal Gear Solid 2: Sons of Libertyn tarina on jaettu kahteen osioon. Näistä ensimmäisen tapahtumat sijoittuvat New Yorkin Hudson-joella kulkevalle USS Discovery -tankkerille. Toisen osion tapahtumapaikkana on huippumoderni vedenpuhdistuslaitos lähellä Manhattania. Edeltäjänsä tavoin juoni on monimutkainen ja sisältää paljon käänteitä. Sons of Libertyn tarina kerrotaan välinäytösten ja radiokeskustelujen avulla.
Johtuen Metal Gear Solidin suosiosta, peliä kohtaan oli julkaisun aikoihin suuria odotuksia. Odotukset osoittautuivat aiheellisiksi, pelin ollessa niin pelaajien kuin kriitikoidenkin mielestä menestys, arvosteluiden keskiarvon ollessa 95 % ja pelin myyntilukujen ollessa noin 7 miljoonaa.
Pelin julkaisua seurasi laajennettu versio, Metal Gear Solid 2: Substance, joka julkaistiin PlayStation 2:lle, Xboxille ja Microsoft Windowsille.
Pelaaminen
Metal Gear Solid 2 on taktinen toimintapeli, jossa painotetaan hiiviskelyä ja vartijoiden välttelyä. Pelaaminen muistuttaa hyvin paljon aikaisempia pelisarjan pelejä, mutta Metal Gear Solidissa on mukana muutamia uudistuksia. Pelaamiseen on tuotu lisää taktisia elementtejä mahdollistamalla muun muassa ampumisen ensimmäisen persoonan kuvakulmasta. Lisäksi vartijoita voi huijata käyttämällä ympäristöä hyväkseen esimerkiksi lasipulloja tai hedelmiä ampumalla. Tällöin pelaaja voi kiinnittää vartijoiden huomion ja hyödyntää tilannetta hyväkseen. Pelissä on myös muun muassa mahdollista roikkua kaiteilla ja ampua nurkan takaa.
Metal Gear Solid 2:ssa vihollisille on luotu kehittyneempi tekoäly. Viholliset pystyvät esimerkiksi kutsumaan apujoukkoja tai toimimaan ryhmissä. Peli sisältää useita pomotaisteluita, joiden voittamiseksi pelaajan on keksittävä keino ohittaa pomovastuksen puolustus. Vaikka pelin aikana pelaajalle kerääntyy suuri asevalikoima, ei pelaajan ole pakko aiheuttaa yhtäkään kuolemaa, mikäli käyttää nukuttavia aseita tai lähitaisteluliikkeitä.
Tankkeri
thumb|left|220px|Solid Snake tankkerissa Tankkerijakso sijoittuu vuoteen 2007, eli kaksi vuotta Metal Gear Solidin tapahtumien jälkeen. Solid Snake ja Hal "Otacon" Emmerich toimivat Philanthropy-järjestössä, jonka tarkoituksena on sabotoida Metal Geareja, jotka rakennettiin Revolver Ocelotin myytyä Metal Gear REXin pohjapiirrokset mustassa pörssissä. Snake tunkeutuu USS Discovery -öljytankkerille saatuaan tietoa, jonka mukaan tankkeri kuljettaa Yhdysvaltain merijalkaväen vartioimaa Metal Gear RAYn prototyyppiä. Yhtäkkiä salaperäiset palkkasotilaat hyökkäävät ja valtaavat tankkerin. Pian Snakelle paljastuu, että sotilaita johtaa entinen Venäjän armeijan eversti Sergei Gurlukovich.
Snake tunkeutuu tankkerin rahtiruumaan, jossa säilytetään Metal Gear RAYn prototyyppiä. Ruumassa on myös suuri joukko amerikkalaisia sotilaita, jotka eivät tiedä venäläisten hyökkäyksestä. Gurlkovich saapuu ruumaan ja ottaa panttivangikseen amerikkalaisten sotilaiden komentajan, Scott Dolphin. Yhtäkkiä palkkasotureiden kanssa yhteistyötä tehnyt Revolver Ocelot pettää liittolaisensa ja tappaa sekä Gurlukovichin että Dolphin. Hän laukaisee tankkerille asetetut Semtexit, ja neuvoo sotilaita pakenemaan henkensä edestä. Ocelot varastaa Metal Gear RAYn prototyypin ja pakenee tankkerista. USS Discovery uppoaa, ja Solid Snaken uskotaan saaneen surmansa katastrofissa.
Vedenpuhdistamo
Vedenpuhdistuslaitokselle sijoittuvan osion tapahtumat sijoittuvat vuoteen 2009, eli kaksi vuotta tankkerijakson tapahtumien jälkeen. FOXHOUND-erikoisyksikön uusin agentti Raiden saa tehtäväkseen tehtäväkseen tunkeutua Big Shell -vedenpuhdistuslaitokseen ja pelastaa Dead Cell -ryhmän jäsenten sekä venäläisten palkkasoturien vangitsevamat panttivangit, joihin kuuluu Yhdysvaltain presidentti James Johnson. Terroristeja johtavat Sergei gurlukovichin tytär Olga sekä salaperäinen henkilö, joka väittää olevansa Solid Snake. Raidenia auttavat hänen tyttöystävänsä Rosemary sekä eversti Roy Campbell. Raidenin lisäksi Big Shelliin lähetetään Yhdysvaltain SEAL-ryhmän sotilaita, mutta Dead Cellin jäsenet Vamp ja Fortune tappavat nämä.
Pelin aikana Raiden voittaa Dead Cellin jäsenet Fatmanin ja Vampin sekä pelastaa presidentti Johnsonin, joka yrittää tappaa itsensä myöhemmin, Ocelotin ampuessa hänet kuitenkin ensin. Raiden myös kohtaa terroristien salaperäisen johtajan, joka paljastuu Solid Snaken "veljeksi", Solidus Snakeksi. Hän myös saa selville, että häntä avustanut merijalkaväen sotilas Iroquois Pliskin onkin tankkerin uppoamisesta pelastunut Solid Snake. Raidenille paljastuu, että Big Shellin alla sijaitsee Arsenal Gear -niminen vedenalainen linnoitus, jossa säilytetään massavalmistettuja Metal Gear RAY -mechoja. Arsenal Gearin rakennutti Yhdysvaltain hallitusta kontrolloiva salaseura, Patriootit.
Otaconin siskon Emma Emmerichin kehittämän tietokoneviruksen ansiosta Raiden onnistuu muuttamaan Arsenal Gearin toimintakyvyttömäksi, mutta Vamp tappaa Emman. Raiden joutuu vangiksi Arsenal Geariin, mutta onnistuu vapautumaan ja kohtaa Snaken. Olga Gurlukovich paljastuu Solid Snaken liittolaiseksi, minkä seurauksena Solidus tappaa hänet. Revolver Ocelot varastaa Metal Gear RAY:n ja yrittää tappaa Raidenin, Solidin ja Soliduksen paljastettuaan olevansa Patrioottien agentti. Dead Cellin jäsen Fortune kuitenkin estää Ocelotia, ja Metal Gear Solidissa kuolleen Liquid Snaken henki ottaa valtaansa Ocelotin ruumiin Ocelotin Metal Gear Solidissa menettämän käden tilalle asennetun kätensä avulla. Liquid pakenee tuhotakseen Patriootit.
Arsenal Gear iskeytyy Manhattanille ja Raidenille paljastuu, että eversti Campbell olikin Patrioottien kehittämä tekoäly. FOXHOUND oli lakkautettu vuosikausia sitten, ja Raiden olikin tietämättään Patrioottien lähettämä agentti, ja koko terroristiepisodi tarkkaan suunniteltu juoni, jonka avulla oli tarkoitus testata Patriootien kykyä hallita maailman tapahtumia. Kaksintaistelun päätteeksi Raiden tappaa Soliduksen ja lopulta kohtaa kaupungilla Rosemaryn.
Lopputekstien jälkeen pelaaja voi kuulla keskustelun, jossa Solid Snake ja Otacon keskustelevat Emman antamasta levykkeestä. Otaconin mukaan levyke sisältää Patrioottien jäsenten nimet. Hän myös kertoo, että levykkeen mukaan jäsenet asuivat Manhattanilla, mutta heistä viimeinenkin kuoli 1900-luvun alussa. Tämä jättää Solidin ja Otaconin hämmenyksen valtaan.
Pelin tarina jatkuu Metal Gear Solid 4: Guns of the Patriots -pelissä joka sijoittuu viisi vuotta myöhempään aikaan.
Vastaanotto
Lupaavien trailereiden ja pelin edeltäjän menestyksen myötä Metal Gear Solid 2:ta kohtaan osoitettiin laajalti huomiota jo ennen pelin julkaisua. Metal Gear Solid 2 sai paljon ylistystä kriitikoilta ja pelisarjan faneilta. Pelin saamat arvosanat olivat harvoin alle 95% ja pelistä tuli 7 miljoonan kappaleen myynnillään PlayStation 2:n neljänneksi myydyin peli.
Kriitikot ylistivät pelin graafisten yksityiskohtien tasoa ja etenkin pelin lukuisia välianimaatioita. Pelin tarina jakoi arvostelijoiden mielipiteitä. Toiset ylistivät Hideo Kojiman kunnianhimoista ja laajaa käsikirjoitusta, mutta toiset pitivät sitä liian raskaana videopelille. Jotkut arvostelijat tunsivat pelin pitkien dialogikohtien katkovan liikaa itse pelaamista. Fanit kritisoivat eniten sitä, että peliä pelataan suurimmaksi osaksi Raidenilla eikä Solid Snakella.
Abhasian autonominen sosialistinen neuvostotasavalta
200px|right|thumb|Abhasian kartta. Abhasian autonominen sosialistinen neuvostotasavalta (Abhasian ASNT) oli 31. maaliskuuta 1931 Abhasian sosialistisesta neuvostotasavallasta perustettu Neuvostoliitolle kuulunut alue Georgian SNT:ssä. Abhasian ASNT käsitti nykyisen Abhasian tasavallan.
Abhasian aikaisemmin Georgian kanssa tasa-arvoisen aseman mitätöiminen ja Abhasian alentaminen Georgian sosialistisen neuvostotasavallan autonomiseksi sosialistiseksi neuvostotasavallaksi aiheutti mielenosoituksia.
Bahrainin lippu
pienoiskuva|Bahrainin lippu, suhde: 3:5
Bahrainin lippu on tyypillinen Ison-Britannian rauhansopimusvaltion lippu. Näitä valtioita olivat kaikki Persianlahden alueen šeikkikunnat. Alkujaan Bahrainilla oli tavallinen perinteinen arabišeikkikunnan kokopunainen lippu. 1800-luvulla Iso-Britannia kuitenkin pakotti pienet šeikkikunnat lisäämään kokopunaisiin lippuihinsa valkoisen palkin, jotta niiden laivat erottuisivat punalippuisista merirosvolaivoista. Toistaiseksi ei tiedetä, mikseivät merirosvot vastaavasti lisänneet lippuihinsa valkoista palkkia, jotta heitä olisi luultu bahrainilaisiksi eikä arvattu merirosvoiksi. Kuvion viisi hammasta edustavat islamin viittä peruspilaria.
Tämä Bahrainin punalippu valkoisella palkilla otettiin käyttöön vuonna 1820, kun Bahrainista tuli Ison-Britannian suojelualue. Vuonna 1861 Bahrainista tuli Ison-Britannian siirtomaa. Vuonna 1932 Bahrainin neliön muotoisesta lipusta tehtiin suorakulmio ja sen tasaisesta valkoisesta palkista tehtiin sahalaitainen. Täten saatiin eroa muiden emiirikuntien, kuten Abu Dhabin ja Ajmanin, lippuihin. Vuonna 1971 Bahrain itsenäistyi ja tästä lipusta tuli itsenäisen Bahrainin lippu.
Aarno Raninen (albumi)
Aarno Raninen on Aarno Ranisen sooloalbumi vuodelta 1972 hänen perustamalleen levymerkille Finnsound. Lauluosuuksien lisäksi Raninen vastaa kaikista sävellyksistä ja sovituksista, avauskappaleella ”Ei aurinkoa” myös sanoituksesta. Hän myös johtaa orkesteria ja soittaa Hammond-urkuja ja muita kosketinsoittimia. Useimmat sanoitukset albumille on tehnyt Juha Vainio.
B-puolen kolmas kappale ”Gone” on Jim Pembroken englanniksi tekstittämä Aarno Ranisen sävellys, jonka Jussi Raittinen tekstitti ja Irina Milan levytti 1968 suomeksi nimellä ”Pois kuihtuu ruusu kaunein”.
Päätöskappaleella vierailee näyttelijä Esko Salminen lukemassa Aleksis Kiven tekstiä.
Kertut
Kertut (Sylviidae, aiemmin Sylvidae) on pienten varpuslintujen heimo. Niillä on tavallisesti vaatimaton ulkonäkö ja hyönteissyöjän hento, suora nokka. Ne elävät metsissä, pensaikoissa tai ruohikoissa ja kaistikoissa. Heimon lajeja tavataan Euroopasta, Aasiasta ja Afrikasta.
Aikaisemmin kerttuihin luettiin lajeja, jotka nykyään luetaan kuuluvaksi kerttusten (Acrocephalidae), sirkkalintujen (Locustellidae), uunilintujen (Phylloscopidae), silkkikerttusten (Scotocercidae), afrikantöpökerttusten (Macrosphenidae), madagaskarinkerttujen (Bernieridae), herttujen (Cisticoliidae) tai korpraalikerttujen (Hyliotidae) heimoihin. Toisaalta monia aikaisemmin timalien (Timaliidae) heimoon kuuluvia lajeja luetaan nykyisin kuuluviksi kerttuihin. BirdLife Suomen luokituksessa kerttuihin kuuluu 19 sukua.
Freddy Loix
Freddy Loix (s. 10. marraskuuta 1970 Tongeren) on belgialainen rallikuljettaja.
Ura
Loix aloitti moottoriurheilun kartingissa. Vuonna 1994 hän voitti Belgian F2-luokan mestaruuden Opel Astralla.
Vuonna 1996 hän ajoi muutamia ralleja Toyota Corolla WRC:llä. Vuonna 1997 hän sijoittui Portugalin rallissa toiseksi ja seuraavana vuonna kolmanneksi Colin McRaen ja Carlos Sainzin jälkeen. Espanjassa hän sijoittui toiseksi samana vuonna.
Loix sai vuodeksi 1999 sopimuksen Mitsubishi Ralliartin kanssa. Loix loukkaantui Safari-rallissa ja joutui neljän viikon sairauslomalle eikä hän päässyt osallistumaan Portugalin ralliin. Hän palasi Mitsubishille tämän jälkeen. Vuoden 2001 Katalonian rallissa Loix jätti taakseen Carlos Sainzin, François Delecourin ja Richard Burnsin.
Kaudelle 2002 Loix siirtyi Motor Sports Developmentin pyörittämään Hyundain talliin, jossa autona oli Hyundai Accent WRC. Monte Carlossa hän ajoi ulos ja mursi nilkkansa, mutta lääkäri käytti ruuveja ja hän pääsi osallistumaan muutaman viikon päästä ajettavaan Ruotsin ralliin vaikka joutui liikkumaan kainalosauvan kanssa huoltoalueeella. Loix väläytti vauhtiaan muun muassa 2002 Ruotsissa ja Akropoliksessa, mutta ei pärjännyt Hyundain autolla. Kaudella 2004 Loix ajoi muutaman kisan Peugeot'lla, mutta ei saanut pidempää sopimusta.
Loix on Bruno Thiryn, François Duvalin ja Thierry Neuvillen ohella tunnetuimpia belgialaisia rallikuljettajia.
Kotajärvi (Pälkäne)
Kotajärvi on Pirkanmaalla Pälkäneellä  sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 1,3 hehtaaria ja se on 200 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 500 metriä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Kukkian reitin valuma-alueella (35.78), jonka Kuohijärven alueeseen (35.782) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 99,1 metriä mpy.
Luettelo maailman käännetyimmistä kirjailijoista
Tämä on luettelo maailman käännetyimmistä kirjailijoista käännösten lukumäärän mukaan.
Tartu mikkiin
Tartu mikkiin oli vuosina 2006–2015 Yle TV2 -kanavalla esitetty musiikkiviihdeohjelma, jonka tuotti yhteistyössä FremantleMedia Finland ja Yle Viihde. Ohjelmaa esitettiin perjantai-iltaisin klo 21 alkaen. Ohjelma perustuu tanskalaiseen "Grib Mikrofonen" -formaattiin, jossa laulajavieraat arvailevat ja esittävät lauluja inserttien perusteella. Niissä kuullaan tunnetuista kappaleista pelkkä laulu tavallisten suomalaisten ihmisten esittäminä, joita kuvataan eri paikoissa ympäri Suomea. Inserttien laulajat saavat musiikin karaokelevyltä kuulokkeisiin ja näkevät sanat edessään ruudulta. Osa laulajista kutsutaan myös vieraiksi studioyleisöön. Suomalaisen formaatin ensimmäinen osa esitettiin 1. syyskuuta 2006.
Ohjelmaa juonsi Sami Hintsanen. Houseyhtyeessä soittivat Teemu Broman (basso), Saku Mattila (kitara), Okke Komulainen (koskettimet) ja Tomi Hyttinen (rummut) sekä Eeva Kontu (piano, saksofoni, huilu), joka toimi myös kapellimestarina.
Ohjelma on palkittu Kultaisella Venlalla 2011.
Lokakuussa 2014 ilmoitettiin että ohjelma päättyy tammikuussa 2015. Ohjelman viimeinen lähetys esitettiin 2. tammikuuta 2015.
Bolmen
Bolmen on 173 neliökilometrin laajuinen järvi Ruotsin Smålandissa Gislavedin, Hylten, Ljungbyn ja Värnamon kuntien alueella. Se on maansa järvistä kymmenenneksi suurin ja sijaitsee noin 80 kilometriä Jönköpingistä etelään. pienoiskuva|vasen|Bolmen Bolmenissa on useita saaria, joista suurin on Bolmsö. Järven keskisyvyys on 5,4 metriä ja suurin syvyys 36 metriä. Bolmen on 141,6 metriä meren pinnan yläpuolella.
HMS Lowestoft (1913)
HMS Lowestoft oli Britannian kuninkaallisen laivaston Birmingham-luokan kevyt risteilijä, joka palveli ensimmäisessä maailmansodassa. Alus tilattiin osana vuoden 1911 laivasto-ohjelmaa.
Palvelus
Palvelukseen otettaessa alus liitettiin Suuren laivaston 1. risteilijäviirikköön. Alus upotti elokuussa 1914 saksalaisen kauppalaivan Fernbellinin. Se otti osaa Helgolandin taisteluun 28. elokuuta ja Doggermatalikon taisteluun 24. tammikuuta 1915.
Alus siirrettiin helmikuussa 2. risteilijäviirikön lippulaivaksi ja edelleen 1916 Välimeren laivaston 8. risteilijäviirikön lippulaivaksi, kunnes se siirrettiin 1919 Afrikan asemalle 6. risteilijäviirikköön, jossa se palveli aina vuoteen 1924 saakka. Aluksesta tehtiin viirikön lippulaiva elokuussa 1921. Alus myytiin romutettavaksi 8. tammikuuta 1931 Wardille Milford Haveniin.
Vikström
Vikström tai Wikström on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
César Milstein
César Milstein (8. lokakuuta 1927 – 24. maaliskuuta 2002) oli argentiinalainen vasta-ainetutkimukseen keskittynyt biokemisti. Milstein sai Nobelin lääketieteen palkinnon vuonna 1984 yhdessä Niels K. Jernen ja Georges J. F. Köhlerin kanssa töistään immunologian tutkimuksessa ja monoklonaalisten vasta-aineiden tuottamisesta.
Milstein syntyi Bahía Blancassa Argentiinassa juutalaiseen perheeseen. Hän valmistui Buenos Airesin yliopistosta ja sai tohtorin arvon tutkittuaan entsyymi aldehydidehydrogenaasin kinetiikkaa biokemian professorin Stoppanin alaisuudessa. Vuonna 1958 hän pääsi Cambridgen yliopiston biokemian osastolle tutkimaan entsyymi fosfoglukomutaasin metalliaktivaation mekanismia Malcom Dixonin alaisuudessa. Sinä aikana hän teki yhteistyötä myös Frederick Sangerin kanssa. Valtaosa Milsteinin tutkimusurasta kohdistui vasta-aineiden rakenteen ja niiden monimuotoisuuden kehittymisen tutkimiseen. Vuonna 1975 hän ja Georges Georges J. F. Köhler, joka teki väitöskirjan jälkeisiä jatkotutkimuksia hänen laboratoriossaan, kehittivät hybridoomatekniikan monoklonaalisten vasta-aineiden tuottamiseen. Keksintö johti vasta-ainetekniikan valtaisaan laajentumiseen tieteessä ja lääketieteessä. Milstein teki itse monia parannuksia monoklonaalisten vasta-aineiden teknologiaan – erityisesti keskittyen käyttämään vasta-aineita eri solutyyppien erittelyyn. Hän myös oivalsi yhdistelmä-DNA-teknologian soveltamisen vasta-aineisiin potentiaalisten ligandiin sitoutuvien reagenssien tuottamiseksi.
Milsteinin varhaiset vasta-ainetutkimukset keskittyivät vasta-aineiden aminohappotason monimuotoisuuteen ja vasta-aineiden disulfidisiltoihin. Osan tästä työstä teki hänen vaimonsa Celia. Myöhemmin hänen tutkimuksensa painopiste siirtyi vasta-aineita koodaavaan lähetti-RNA:han. Hybridoomatekniikan kehittäminen yhdistettynä edistymiseen nukleiinihapposekvensoinnissa antoivat hänelle mahdollisuuden kartoittaa vasta-aineissa tapahtuvia muutoksia niiden sitoutuessa antigeeniin. Hän osoitti immunoglobuliini V:n geenien somaattisen hypermutaation vasta-aineiden affiniteetin eli sitoutumisvoiman kehittymisessä. Tässä prosessissa immunoglobuliinigeenien paikallinen mutaatio mahdollistaa parempien immunoglobuliinien tuotannon, jonka avulla vaikutetaan suojaavaan immuniteettiin ja immunologiseen muistiin. Viimeiset tutkimusaikansa hän keskittyi tämän mutationaalisen prosessin karakterisointiin ja mekanismin ymmärtämiseen. Milstein oli vasta-ainetutkimuksen opas ja inspiroija, ja omien saavutustensa ohella hän avusti tiedettä ja tieteilijöitä vähemmän kehittyneissä maissa. César Milstein valittiin Royal Societyn jäseneksi 1975, ja hän sai urallaan useita muitakin palkintoja ja tunnustuksia. Hän kuoli 24. maaliskuuta 2002 Cambridgessä sydänvaivoihin.
Cate Blanchett
Catherine Élise ”Cate” Blanchett (s. 14. toukokuuta 1969 Melbourne, Victoria) on australialainen kahdesti Oscar-palkittu näyttelijä. Oscarin lisäksi hänet on palkittu kolmella SAG-palkinnolla, neljällä Golden Globella ja neljällä Baftalla.
Kansain­välisesti hän tuli tunnetuksi roolistaan vuoden 1998 elo­kuvassa Elisabet, josta hänet palkittiin Baftalla ja Golden Globella ja josta hän sai ensimmäisen Oscar-ehdokkuutensa. Hänet tunnetaan myös haltia Galadrielin roolista Taru sormusten herrasta -elo­kuva­tri­logiassa (2001–2003) ja Hobitti-tri­logiassa (2012–2014). Vuonna 2004 Blanchett palkittiin parhaan nais­sivu­osan Oscarilla Katharine Hepburnin roolistaan elo­kuvassa Lentäjä.
Muita hänen merkittäviä elokuviaan ovat Babel (2006), Paljastavat merkinnät (2006), Benjamin Buttonin uskomaton elämä (2008) ja Carol (2015). Roolistaan Woody Allenin elo­kuvassa Blue Jasmine (2013) hänet palkittiin parhaan nais­pää­osan Oscarilla, Golden Globella, Baftalla ja SAG-palkinnolla.
Varhainen elämä
Cate Blanchett syntyi Australian toiseksi suurimman kaupungin Melbournen lähiössä Ivanhoessa. Hänen isänsä Robert Blanchett oli texaslainen Yhdysvaltain laivaston kersantti, joka myöhemmin toimi mainos­alalla. Hänen australialainen äitinsä June Blanchett työskenteli opettajana ja sitten yrittäjänä. Vuonna 1979 Blanchettin ollessa kymmenen vuoden ikäinen, hänen isänsä kuoli sydän­kohtaukseen. Blanchettin vanhempi veli Bob Blanchett työskentelee tieto­kone­insinöörinä ja nuorempi sisko Geneviève Blanchett lavastus- ja puvustus­suunnittelijana teatterissa.
Blanchett kävi perus­koulun Melbournen Ivanhoe East Primary Schoolissa. Hän aloitti opiskelunsa Melbournen Methodist Ladies’ Collegessa. Seuraavaksi hän opiskeli taloustiedettä ja kuvataidetta Melbournen yliopistossa ennen matkustamistaan ulko­maille. Palattuaan Australiaan Blanchett muutti Sydneyhin ja alkoi opiskella National Institute of Dramatic Artissa.
Teatteri
Valmistuttuaan 1992 Blanchett aloitti näyttelijän uransa teatterissa. Hänen ensimmäinen pää­roolinsa lavalla oli vuoden 1993 David Mametin näytelmässä Oleanna. Kaksiroolisessa näytelmässä hänen vasta­näyttelijänään oli Geoffrey Rush. Vuosina 1994–1995 hän esitti Opheliaa Company B:n näytelmässä Hamlet, jonka ohjasi Neil Armfield ja jonka pää­osia esittivät Geoffrey Rush ja Richard Roxburgh. Vuonna 2004 Blanchett näytteli roolin Henrik Ibsenin Hedda Gablerina Sydneyn Theatre Companyssä. Näytelmää esitettiin samalla roolituksella myös New Yorkin Brooklyn Academy of Music’s Harvey teatterissa vuonna 2006, kaikki näytökset olivat loppuun myytyjä. Vuonna 2008 Blanchett esiintyy Sydney Theatre Companyn näytelmässä The War of the Roses ja vuonna 2009 Liv Ullmannin ohjaamassa näytelmässä A Streetcar Named Desire.
Vuonna 2008 hän ja hänen miehensä Andrew Upton aloittivat kolmi­vuotisen sopimuksen Sydney Theatre Companyn taiteellisina johtajina. Sopimuksen mukaan heillä oli mahdollisuus käyttää kolme kuukautta joka vuosi muihin toimiin. Blanchettin kausi taiteellisena johtajana päättyi vuonna 2013.
Televisio
Ennen elo­kuva­uraansa Blanchett esiintyi australialaisissa mini­sarjoissa Heart­land (1994) ja Bordertown (1995) sekä sarjan Police Rescue jaksossa The Loaded Boy (1993).
Elokuva
pienois|pysty|Cate Blanchett Sydneyn elo­kuva­juhlilla 2011. Blanchettin ensimmäinen elo­kuva­esiintyminen oli vuonna 1997 japanilaisten kaappaamana australialaisena sairaan­hoitajana elo­kuvassa Tie paratiisiin. Hän teki ensimmäiset pää­roolinsa saman vuoden elo­kuvissa Oscar & Lucinda – kohtalon korttipeli sekä Thank God He Met Lizzie.
Blanchettin läpi­murto­roolina suurempaan tietoisuuteen on vuoden 1998 elokuva Elisabet, jossa hän esitti Englannin kuningatarta Elisabet I:tä. Elokuvasta hän sai ensimmäisen Oscar-ehdokkuutensa. Blanchett on tullut tunnetuksi myös Taru sormusten herrasta -tri­logian Galadrielina. Vuonna 2005 Blanchett voitti Oscarin parhaasta nais­sivu­osasta Martin Scorsesen ohjaamasta elo­kuvasta Lentäjä, jossa hän esitti Katharine Hepburnia. Blanchett sai kolmannen Oscar-ehdokkuutensa 2007 elo­kuvasta Paljastavat merkinnät. Elo­kuvassa I’m Not There Blanchett esittää Bob Dylania viiden muun näyttelijän kanssa. Rooli toi hänelle muun muassa Oscar-, SAG- ja Golden Globe -ehdokkuudet. Hän on esiintynyt myös Steven Spielbergin elo­kuvassa Indiana Jones ja kristallikallon valtakunta ja David Fincherin elo­kuvassa Benjamin Buttonin uskomaton elämä.
Yksityiselämä
Cate Blanchett on naimisissa näytelmä­kirjailija ja käsikirjoittaja Andrew Uptonin kanssa. Heillä on neljä lasta: vuosina 2001, 2003 ja 2008 syntyneet pojat sekä vuonna 2015 adoptoitu tytär.
Joy Division
Joy Divisionin tunnetuimpia kappaleita ovat ”She’s Lost Control”, ”Shadowplay”, ”Transmission”, ”Love Will Tear Us Apart” ja ”Atmosphere”. Yhtye levytti pääosan urastaan Factory Recordsille. Joy Divisionin olemassaoloajan ainoaksi studioalbumiksi jäi vuoden 1979 Unknown Pleasures. Yhtyeen kenties tunnetuin kappale "Love Will Tear Us Apart" julkaistiin ainoastaan singlenä (ja myöhemmin kokoelmilla). Yhtye hajosi laulaja Curtisin tehtyä itsemurhan 18. toukokuuta 1980, mutta heiltä julkaistiin vielä saman vuoden heinäkuussa albumi Closer. Muut jäsenet perustivat sen jälkeen New Order -yhtyeen.
Joy Division esiintyy vuoden 2002 elokuvassa 24 Hour Party People, joka kuvaa Manchesterin musiikkipiirejä vuosina 1977–1994. Yhtyeestä, ja erityisesti Curtisista, valmistui vuonna 2007 elokuva Control sekä dokumentti Joy Division.
Joy Division on vaikuttanut moniin nykyisiin rockyhtyeisiin, esimerkkeinä Interpol, Editors ja Bloc Party.
Historia
Yhtyeen tarina alkoi, kun sen jäsenet olivat katsomassa Sex Pistols -yhtyeen konsertia Manchesterissa, Englannissa. Nopeasti tämän jälkeen Ian Curtis liittyi jo aiemmin perustettuun yhtyeeseen, jossa ei kuitenkaan ollut vielä laulajaa. Yhtye oli aluksi perinteinen punkyhtye. Nimellä Warsaw keikkaillut yhtye tienasi pian rahat, joiden avulla julkaistiin heidän ensimmäinen EP:nsä, An Ideal for Living. Kansallissosialistisen tematiikan sävyttämät kannet yhtye sinetöi uudella nimellään, Joy Division, joka on englanninkielinen käännös saksalaisten käyttämistä kenttäbordelleista toisen maailmansodan aikana. Julkaisun myötä Joy Division sai myös ensimmäisen televisioesiintymisensä Tony Wilsonin (josta tuli myöhemmin erityisesti Ian Curtisin ystävä) luotsaamalla kanavalla. Esiintymisessä yhtye soitti kappaleet ”Transmission” ja ”Shadowplay”. Tästä alkoi suosion raju nousu, joka huipentui ensimmäiseen koko pitkään albumiin Unknown Pleasures (1979). Albumilla yhtyeen musiikki oli huomattavasti melankolisempaa ja syvällisempää verrattuna yhtyeen aikaisempaan punktyyliseen rockiin. Saman vuoden syksyllä julkaistiin single ”Transmission”, joka auttoi yhtyeen nousua kotimaassaan sekä ulkomailla.