cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sellokonsertto (Barber)
Samuel Barber sai sellokonserttonsa (op. 22) valmiiksi 22. marraskuuta 1945. Hän oli ryhtynyt työhön saman vuoden tammikuussa. Raja Garbusova, jolle teos omistettiin, kantaesitti teoksen Serge Koussevitzkyn johtaman Bostonin sinfoniaorkesterin kanssa 5. huhtikuuta 1946. Konsertto toi säveltäjälle New York Music Critics' Circle Awardin vuonna 1947.
Osat
Konsertto koostuu kolmesta osasta:
FS Gladiateur (1868)
Gladiateur oli Ranskan laivaston vuonna 1868 vesillelaskettu Chacal-luokan tykkivene.
Valmistus
Alus tilattiin Bordeaux'stä Chantiers de l'Océanilta ja sen köli laskettiin 1867. Alus laskettiin vesille elokuussa 1868.
Palvelus
Gladiateur poistettiin alusluettelosta 31. joulukuuta 1890.
Christian Perthaler
Christian Perthaler (s. 21. heinäkuuta 1968 Kufstein) on itävaltalainen jääkiekkoilija, joka pelasi hyökkääjänä. Hän laukoi vasemmalta.
Seuraura
Perthaler debytoi Itävallan pääsarjassa kaudella 1988–1989 Innsbrucker EV:n joukkueessa. Hän pelasi debyyttikaudellaan 39 ottelua tehopistein 4+8=12. Seuraavalla kaudella hän teki 17 pistettä ja keräsi 98 rangaistusminuuttia pelaamassaan 35 ottelussa. Perthaler rikkoi piste-ennätyksensä joka kausi Innsbrucker EV:ssä pelatessaan. Viimeisellä kaudellaan Innsbruckerissa 1992–1993 hän pelasi 53 ottelua tehopistein 15+30=45.
Perthaler siirtyi EK Zell am Seen joukkueeseen kaudella 1994–1995, jolloin hän keräsi 34 ottelussa peräti 122 rangaistusminuuttia. Tehopisteitä kertyi 30, joista 15 oli maaleja. Seuraavalla kaudella Perthaler edusti Klagenfurter AC:ta, jossa hän pelasi seuraavan kolmen kauden ajan. Klagenfurterissa pelatessaan Perthaler rikkoi yhden kauden jäähyennätyksensä kaudella 1996–1997, jolloin hän sai 139 rangaistusminuuttia 50 ottelussa. Kauden 1998–1999 Perthaler aloitti EC Grazin joukkueessa, mutta siirtyi pian VEU Feldkirchiin pelaamatta otteluakaan EC Grazissa. Perthaler kuului VEU Feldkirchin joukkueeseen myös Spengler Cupissa 1998.
Perthaler palasi Klagenfurter AC:n riveihin kaudella 1999–2000, jolloin joukkue voitti Itävallan mestaruuden. Heti seuraavalla kaudella Perthaler pelasi koko uransa tehokkaimman pääsarjakauden tekemällä tehopisteet 37+32=69 pelaamassaan 45 ottelussa. Myös teholukema +54 oli Perthaler koko uran paras. Kausi päättyi jälleen Klagenfurter AC:n mestaruuteen. Kaudella 2001–2002 Perthaler siirtyi EHC Linzin joukkueeseen, jossa hän pelasi seitsemän kautta. Kaudella 2002–2003 hän voitti kultamitalin Linzin voittaessa Itävallan mestaruuden. Tämä oli jo Perthalerin uran neljäs kultamitali Itävallan pääsarjassa. Kaudella 2007–2008 Perthaler pelasi 37 ottelua tehopistein 3+3=6 kunnes hän lopetti pääsarjauransa vuonna 2008.
Maajoukkueura
Perthaler edusti Itävaltaa seitsemissä maailmanmestaruuskilpailuissa vuosina 1993, 1998, 1999, 2000, 2001, 2002 ja 2003. Hän pelasi urallaan yhteensä 36 MM-ottelua tehopistein 1+4=5 keräten kymmenen rangaistusminuuttia.
Perthaler kuului Itävallan joukkueeseen Naganon talviolympialaisissa 1998 ja Salt Lake Cityn talviolympialaisissa 2002. Naganossa 1998 hän pelasi neljä ottelua tehopistein 1+1=2 keräten kaksi rangaistusminuuttia. Salt Lake Cityssä 2002 hän teki kaksi syöttöpistettä pelaamassaan kolmessa ottelussa.
Pentti Saarman
Pentti Aarne Saarman (28. heinäkuuta 1941 Vanaja – 23. kesäkuuta 2021 ) oli suomalainen nyrkkeilijä.
Saarman edusti Suomea Münchenin 1972 olympialaisten kevyessä välisarjassa (alle 63,5 kg). Hän hävisi ensimmäisellä kierroksella kuubalaiselle Andrés Molinalle kehätuomarin keskeytyksellä kolmannessa erässä. Pohjoismaiden mestaruuskilpailuissa Saarman saavutti hopeaa vuonna 1970.
Seuratasolla Saarman edusti Hämeenlinnan Kisaa, Hämeenlinnan Ahmoja ja Hämeenlinnan Iskua. Hän voitti Suomen mestaruuden vuonna 1970 sekä saavutti SM-hopeaa vuonna 1968. Hän voitti TUL:n mestaruuden vuosina 1970 ja 1972. Aktiiviuransa jälkeen hän toimi nyrkkeilyvalmentajana.
Pentti Saarmanin veljentyttäret Niina Saarman-Bartholdi ja Sanna Saarman ovat yleisurheilun Suomen-mestareita ja maaotteluedustajia.
111 Ate
111 Ate on Marsin ja Jupiterin välisellä pääasteroidivyöhykkeellä Aurinkoa kiertävä pikkuplaneetta eli päävyöhykkeen asteroidi. Sen löysi C. H. F. Peters vuonna 1870. Pikkuplaneetta sai nimensä kreikkalaisen mytologian Ate-jumalattaren mukaan. Aten läpimitta on noin 135 kilometriä ja pyörähdysaika 22,2 tuntia. Tätä päävyöhykkeen kohdetta ei pidä sekoittaa Aten-asteroidiin 2062 Aten.
Kansallinen kipinä
Kansallinen kipinä on Perussuomalaisten kansanedustaja Olli Immosen esikoiskirja, joka julkaistiin vuonna 2017. Teoksessa Immonen kertoo näkemyksiään muun muassa maahanmuutosta, Euroopan unionista, islamista, nationalismista ja suomalaisen kulttuurin perusteista. Kirjan koostaminen kesti Immosen mukaan noin vuoden ajan ja kirjoitustaukoineen kolme vuotta.
Tasmanianisomesikko
Tasmanianisomesikko (Melithreptus validirostris) on mesikoiden heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys
Tasmanianisomesikkoa tavataan Australiassa Tasmanian osavaltiossa. Lajia on kuvattu yleiseksi, ja sen kannankehitys on laskeva. Se on luokiteltu vaarantuneeksi.
Aleksandr Šiškov
thumb|upright|Aleksandr Šiškov Aleksandr Semjonovitš Šiškov (1754–1841) oli venäläinen amiraali.
Hän vastusti kirjoituksillaan aikansa uudistusharrastuksia kielen ja kirjallisuuden alalla. Levittääkseen konservatiivisia mielipiteitään Šiškov perusti 1810 Venäjän kielen ystävien seuran (ven. Беседа любителей русского слова, Beseda ljubitelei russkogo slova), jonka tarkoituksena oli herättää isänmaallisuutta vanhassa aitovenäläisessä ja kirkkoslaavilaisessa hengessä vastapainoksi ranskalaisille kulttuurivaikutuksille. Vierasperäisten lainasanojen ottamista venäjän kieleen tuli hänen mukaansa vastustaa. Hänen nimekkäimpiä tukijoitaan olivat hovirunoilija Gavrila Deržavin ja eläinsatujen mestari Ivan Krylov.
Šiškov sai Mihail Speranskin jälkeen valtiosihteerin viran vuonna 1812. Šiškov kirjoitti Napoleonin sodan aikana isänmaallisia julistuksia. Hänestä tuli vuonna 1815 Venäjän akatemian presidentti ja vuonna 1824 kansanvalistusministeri. Šiškovin kootut teokset ilmestyivät vuosina 1813−1839.
Šiškovin perustaman vuoteen 1816 asti toimineen Beseda-kulttuuriseuran vastapainoksi syntyi vuonna 1815 uudistusmielinen kirjallisuusseura Arzamas.
Shenandoah (joki)
Shenandoah on 90 kilometriä pitkä joki, joka sijaitsee Yhdysvaltain Virginiassa ja Länsi-Virginiassa. Se on Potomac-joen sivujoki.
Spenceriaaninen kirjoitus
thumb|right|[[Coca-Colan logo on kirjoitettu spenceriaanisella kirjoituksella (1886). ]] Spenceriaaninen kirjoitus on kehittäjänsä Platt Rogers Spencerin mukaan nimetty kirjoitustyyli. Se oli suosittu Yhdysvalloissa vuosina 1850–1925.
Shenandoah (joki)
Eteläinen
Shenandoahin eteläinen joenhaara alkaa Rockinghamin piirikunnan eteläosassa Virginiassa. Haara on 159 kilometriä pitkä ja siihen kuuluu viisi puroa:
Pohjoinen
Shenandoahin pohjoinen joenhaara on 169 kilometriä pitkä ja alkaa Rockinghamin piirikunnan pohjoisosassa. Siihen kuuluu yhdeksän puroa:
Suomen Syöpärekisteri
Suomen Syöpärekisteri on Suomen Syöpäyhdistyksen vuonna 1952 perustama syöpätautien tilastollinen ja epidemiologinen tutkimuslaitos, joka ylläpitää tietokantaa kaikista Suomessa vuodesta 1953 alkaen todetuista syöpätapauksista.
Syöpärekisteri työllistää päätoimisesti reilut 20 työntekijää ja tekee sekä kotimaista että kansainvälistä yhteistyötä syöpäasioissa. Sen perusrahoituksesta vastaa Suomen Syöpäyhdistys ja sen ylläpidosta on sovittu Terveyden ja hyvinvoinnin laitoksen (THL) kanssa.
Joukkotarkastusrekisteri on vuonna 1968 perustettu Suomen Syöpärekisterin osasto, jossa suunnitellaan ja arvioidaan suomalaisia syöpäseulontaohjelmia. Joukkotarkastustoiminnasta on säätänyt Valtioneuvosto. Syöpärekisterin tehtävänä on myös tuottaa sekä tilastollista että lääketieteellistä tietoa syöpäsairauksista ja niiden hoidosta.
Suomen Syöpärekisterin tehtävät:
Sun kätes, Herra, voimakkaan
Sun kätes, Herra, voimakkaan on Johan Ludvig Runebergin tekstiin perustuva suomalainen isänmaallinen virsi, joka tunnetaan Suomessa, Ruotsissa ja Norjassa.
Runeberg kirjoitti sanat vuonna 1855 osana laajaa ehdotustaan Suomen uudeksi ruotsinkieliseksi virsikirjaksi. Ensimmäinen suomennos julkaistiin jo vuonna 1857 Lasten Suometar -nimisessä julkaisussa. Nykyiset suomenkieliset sanat laati Väinö Havas vuonna 1938 ja ne otettiin samana vuonna suomenkieliseen virsikirjaan. Nykyisessä virsikirjassa se on virsi nro 577. Suomen evankelis-luterilaisen kirkon ruotsinkielisessä virskirjassa virren numero on 546.
Virrellä on eri sävelet suomen- ja ruotsinkielisissä virsikirjoissa. Suomeksi käytettävä sävelmä on peräisin keskiajalta ja se tunnetaan jo eräästä vuodelta 1480 olevasta saksalais-böömiläisestä käsikirjoituksesta. Suomessa se esiintyy Kangasalan koraalikirjassa vuodelta 1624 ja ensi kerran painettuna vuoden 1702 virsikokoelmassa Yxi Tarpelinen Nuotti-Kirja virren ”Christuksen piinaa muistakaam” yhteydessä. Samalla sävelellä lauletaan myös virsi 79 (Oi Jeesus, lähde autuuden) ja virsi 601 (Maailmaa, Herra, armahda). Ruotsinkielisen virsikirjan sävelmä on saksalaisen Johann Crügerin sävellys vuodelta 1640. Samalla sävelellä lauletaan Suomen ruotsinkielisen virsikirjan virret 11 (När vintermörkret kring oss står), 89 (Nu kommen är vår påskafröjd), 372 (När stormen ryter vilt på hav) ja 538 (Din klara sol o Fader vår).
Runebergin virsi tunnetaan myös Ruotsissa ja Norjassa. Ruotsin kirkon vuoden 1986 virsikirjassa se on virtenä nro 593 ”Bevara Gud vårt fosterland”, suomenkielisenä ”Kätesi, Herra, voimakkaan, suo olla turva synnyinmaan”, Pekka Kivekkään 1999 uudelleen kääntämänä. Ruotsissa virsi on kuusisäkeistöinen, siinä ovat Suomen virsikirjan säkeistöt 1-4, 6 ja 5. Sävelmä on saksalainen melodia, mahdollisesti Johann Balthasar Königin säveltämä, vuodelta 1738. Samaa sävelmää käytetään kahteen muuhun virteen. Norjan kirkon virsikirjassa vuodelta 2013 se on virsi nro 754 ("Du, Herre, som er sterk og stor") ja lauletaan Edvard Griegin säveltämällä sävelellä.
Isänmaan virsi ja Maamme-laulu liittyvät Runebergin runoudessa vahvasti toisiinsa, vaikka Suomen kansallislaulusta puuttuu hengellinen ulottuvuus. Maamme-laulun avaussäkeitä "Ei laaksoa, ei kukkulaa / ei vettä, rantaa rakkaampaa / kuin kotimaa tää pohjoinen / maa kallis isien" vastaavat virren kolmannen säkeistön sanat "On isät täällä taistelleet / ja uskoneet ja toivoneet". Silmiinpistävin yhtäläisyys molemmissa runoissa on kuva kukaksi aukeavasta nupusta. Maamme-laulu ennustaa tulevaa: "Sun kukoistukses kuorestaan / kerrankin puhkeaa", suomalaisten rakkaus saa isänmaan toivon ja riemun nousemaan loistossaan. Virsi taas kuvaa nykytilannetta menneisyyden taustaa vasten: "Sä autoit valoon tämän maan / kuin kedon kukan ummustaan".
Élisabeth Jacquet de La Guerre
pienoiskuva|Élisabeth Jacquet de La Guerre (1665-1729, ranskalainen säveltäjä), [[François de Troyn maalaus.]]
Élisabeth Jacquet de La Guerre (kastettu 17. maaliskuuta 1665 Pariisi – 27. kesäkuuta 1729) oli ranskalainen säveltäjä, cembalisti ja urkuri.
Jacquet de La Guerre pääsi hovimuusikoksi 15-vuotiaana. Hän lähti aktiivisesta palveluksesta hovissa vuonna 1684 ja meni samana vuonna naimisiin cembalisti, urkuri, musiikkipedagogi, säveltäjä Marin de la Guerren kanssa. Pariskunta sai lapsen, joka osoitti musiikillista lahjakkuutta, mutta menehtyi kymmenenvuotiaana. Jacquet de La Guerre omisti suurimman osan julkaistuista teoksistaan kuninkaalle, joten hän säilytti yhteytensä kuninkaallisiin piireihinsä koko uransa ajan.
Luettelo Viipurin Kaupunginteatterin näyttelijöistä
Luettelossa on mainittu eräitä Viipurin Kaupunginteatterissa ja sen edeltäjissä työskennelleitä näyttelijöitä.
Leskenlehtisulkanen
Leskenlehtisulkanen (Platyptilia gonodactyla) on sulkaperhoslaji.
Koko ja ulkonäkö
Pienehkö, harmaanruskea sulkaperhonen. Etusiivet ovat kapeat, vaalean harmaanruskeat. Siiven kärkiosassa on selvästi erottuva tummanruskea, kolmiomainen laikku ja etummaisen kärkiliuskan kärki kaartuu ulospäin ja muodostaa siivelle terävän kärjen. Takasiivet ovat tumman harmaanruskeat ja niiden takimmaisen liuskan keskivaiheilla on pieni, tumma suomutupsu. Raajat ovat vaaleat, nivelten kohdalta ruskeat. Siipiväli 22–28 mm.
Levinneisyys ja lentoaika
Lajia tavataan koko palearktisella alueella. Suomessa leskenlehtisulkasta tavataan erittäin yleisenä maan etelä- ja keskiosissa ja harvinaisempana Pohjois-Lapissa. Se kuitenkin vaikuttaa puuttuvan Keski-Lapista. Perhoset lentävät kahtena sukupolvena, joista ensimmäisen yksilöitä tavataan toukokuun puolivälistä heinäkuulle ja seuraavaa heinäkuusta syyskuun lopulle.
Elinympäristö ja elintavat
Aukeilla paikoilla kuten niityillä ja joutomailla elävä perhonen. Aikuiset lentävät iltahämärässä ja tulevat valolle. Ensimmäisen sukupolven toukat elävät aluksi miinaajina lehtien sisällä, myöhemmin vapaina lehtien alapinnoilla ja koteloituvat sinne. Toisen sukupolven toukat ovat aluksi lehtimiinaajia, talvehtivat ravintokasvin varren sisällä ja elävät talvehtimisen jälkeen syöden kukintoja ja siemeniä. Toisen polven toukat koteloituvat ravintokasvin kukintoon.
Ravintokasvi
Toukan ravintokasvi on leskenlehti (Tussilago farfara) sekä ruttojuuret (Petasites).
Luettelo KHL:ään varatuista tšekeistä
Luettelo KHL:ään varatuista tšekkiläisistä sisältää kaikki KHL-joukkueiden varaamat tšekkiläiset jääkiekkoilijat. Luettelon tilastot koostuvat kaikista pelaajan KHL:ssä pelaamista otteluista, eivät siis vain pelaajan varanneessa joukkueessa pelatuista.
Ruskolakkimesikko
Ruskolakkimesikko (Melithreptus brevirostris) on mesikoiden heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys
Ruskolakkimesikkoa tavataan Australiassa. Lajia on kuvattu yleiseksi, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
FS Oriflamme (1868)
Oriflamme oli Ranskan laivaston vuonna 1868 vesillelaskettu Chacal-luokan tykkivene.
Valmistus
Alus tilattiin Bordeaux'stä Chantiers de l'Océanilta ja sen köli laskettiin vuonna 1867. Alus laskettiin vesille elokuussa 1868.
Paavo Räikkönen
Paul Johan Wilhelm (Paavo) Räikkönen (8. joulukuuta 1857 Lempaala, Inkeri – 7. joulukuuta 1935 Porvoo, Suomi) oli inkeriläinen pappi, opettaja ja toimittaja. Hän oli inkeriaktivisti ja toimitti vuosittain ilmestynyttä Suomalaista Kansan-Kalenteria Wenäjällä sekä useita lehtiä. Räikkönen on kirjoittanut "Nouse, Inkeri" -hymnin toisen säkeistön.
Räikkönen toimi Toksovassa ja Lempaalassa asuvien inkeriläisten parissa. Hän perusti useita suomenkielisiä lehtiä. Hänen isänsä Petter Räikkönen oli muuttanut Inkeriin Suomen puolelta Karjalankannaksen Kirvusta, mutta hänen äitinsä oli inkeriläistä sukua. Paavo Räikkönen pakeni Venäjän vallankumouksen jälkeen Suomeen vuonna 1919 ja asui sen jälkeen Porvoossa. Hänellä ei ollut lapsia, mutta hänen veljenpoikiaan olivat Sulo, Erkki ja Arvo Räikkönen.
Oskar Huttunen
Oskar Huttunen (18. joulukuuta 1865 Karttula – 8. toukokuuta 1955 Helsinki) oli suomalainen tukkukauppias ja kauppaneuvos, jonka testamenttilahjoituksen turvin Osk. Huttusen säätiö perustettiin. Hän itse merkitsi nimensä muodossa '''Osk. Huttunen'''.
Chairóneia
Chairóneia (myös Herónia) on Kreikan kylä sekä samanniminen Livadeián kunnan kunnallisyksikkö (Δημοτική Ενότητα Χαιρωνείας, Dimotikí Enótita Chaironeías) ja entinen itsenäinen kunta. Se sijaitsee Boiotian alueyksikössä Keski-Kreikan alueella. Koko kunnallisyksikön väkiluku on 1 382 ja varsinaisen Chairóneian kylän väkiluku 556 (vuonna 2011).
Oskar Huttunen
thumb|140px|Kauppaneuvos Oskar Huttusen muistokivi Karttulan hautausmaalla [[Karttulassa.]] Huttunen aloitti siirtomaatavarakaupan harjoittamisen Kuopiossa vuonna 1907 ja vuodesta 1908 alkaen Helsingissä. Huttunen oli aktiivinen järjestövaikuttaja ja oli mukana perustamassa Liikesivistysrahastoa. Huttunen kuoli perheettömänä vuonna 1955. Kuopion taidemuseossa on hänen nimeään kantava kokoelma, jonka 91 taideteosta Huttunen lahjoitti Kuopion kaupungille testamentissaan. Kuvanveistäjä Kauko Räsänen suunnitteli Oskar Huttunen -mitalin, joka julkaistiin vuonna 1991.
Chairóneia
pienoiskuva|vasen|[[Khaironeian leijona, antiikin aikainen leijonapatsas.]] Chairóneia sijaitsee linnuntietä noin neljä kilometriä pohjoisluoteeseen Livadeián kaupungista ja noin 12 kilometriä länteen Orchomenóksesta. Kylä on ottanut nimensä antiikin aikaisesta Khaironeian kaupungista, joka sijaitsi sen paikalla. Se tunnetaan muun muassa vuonna 338 eaa. alueella käydystä Khaironeian taistelusta. Kylässä on joitakin antiikin aikaisia jäännöksiä, kuten suurikokoinen leijonapatsas, joka löydettiin vuonna 1818. Kylässä toimii Chairóneian arkeologinen museo.
Oskar Huttunen
Osk. Huttusen säätiö tukee apurahoilla tieteellisiä tohtorin opintoja etenkin ulkomailla suorittavia.
Huttusen vanhemmat olivat talollinen Matti Huttunen ja Katri Kukkonen. Hänellä oli suuri määrä luottamustoimia liike-elämän järjestöissä ja yhdistyksissä. Kauppaneuvoksen arvon Huttunen sai vuonna 1928.
Chairóneia
Kunnallisyksikön osat
Chairóneian kunnallisyksikkö muodostuu seuraavista kyläyhdyskunnista ja asutuksista:
DFA Records
DFA Records on riippumaton levy-yhtiö, jonka perustivat syyskuussa 2001 Mo' Wax -levy-yhtiön perustaja Tim Goldsworthy, muusikko James Murphy sekä manageri Jonathan Galkin. Levy-yhtiö on erikoistunut elektroniseen musiikkiin.
Pemberton’s French Wine Coca
Pemberton’s French Wine Coca (Pembertonin ranskalainen kokaviini) oli apteekkari John Pembertonin kehittämä juoma, joka toimi alkuna Coca-Colalle. Pemberton rekisteröi tuotemerkin vuonna 1885. Juoma sisälsi kokaiinia, viiniä ja muita aineksia.
French Wine Coca syntyi yrityksenä jäljitellä Vin Mariani -nimistä suosittua patenttilääkettä. Pemberton kopioi Vin Marianin juomaohjeen, muunsi sitä hiukan ja väitti useiden julkisuuden henkilöiden suositusten kertovan omasta juomastaan. Pembertonin juoma alkoi menestyä, mutta raittiusliikkeen vallatessa alaa Atlanta ja Fultonin piirikunta äänestivät alkoholin kielletyksi. Pembertonin oli kehitettävä alkoholiton juoma, joten vuonna 1886 hän muutti juoman kaavaa. Hän otti pois viinin ja lisäsi kofeiinia ja mausteeksi kolapähkinäuutetta. Coca-Colan ensimmäinen versio oli syntynyt.
Ruggero Gerlin
Ruggero Gerlin (5. tammikuuta 1899 Venetsia, Italia – 17. kesäkuuta 1983 Pariisi, Ranska) oli italialainen cembalisti. Hän sai maisteridiplominsa pianoesityksessä Milanon konservatoriosta. Vuonna 1920 hän aloitti cembalonsoiton opiskelun Wanda Landowskan johdolla Pariisissa. Hän jatkoi työskentelyä Landowskan kanssa vuoteen 1940, usein tämän konsertointikumppanina musiikissa kahdelle kosketinsoittimelle.
Palattuaan Italiaan vuonna 1941 Gerlin työllistyi cembalonsoiton professorina Napolissa. Vuonna 1947 hän perusti vuosittaiset kesämestarikurssit Accademia Musicale Chigianassa, Sienassa. Hänen johdollaan opiskelivat muiden muassa Huguette Dreyfus, Kenneth Gilbert ja Blandine Verlet.
Gerlin toimi aktiivisena solistina ja kamarimuusikkona eri puolilla Eurooppaa. Hän teki monia levytyksiä, joihin sisältyy François Couperinin, Louis Couperinin ja Jean-Philippe Rameaun teosten tulkintoja. Hän myös toimitti painoksia muiden muassa Alessandro Scarlattin sävellyksistä.
Tie (elokuva)
Tie (The Road) on John Hillcoatin ohjaama post-apokalyptinen draamaelokuva. Käsikirjoituksen on tehnyt Joe Penhall perustuen yhdysvaltalaisen kirjailijan Cormac McCarthyn samannimiseen teokseen. Elokuvan pääosissa ovat Viggo Mortensen "miehenä" ja Kodi Smit-McPhee "poikana", jotka vaeltavat maailmanloppua maalailevassa maailmassa kohti rannikkoa aseistautuneita jengejä väistellen. Ruokaa ei juuri ole, ja kannibalismi on arkipäivää.
Juoni
Ihmiskunta on tuntemattomasta syystä joutunut sukupuuton partaalle, ja maailma on muuttunut joutomaaksi. Elintarvikkeet, vesi ja lämpimät vaatteet ovat niukassa. Nimetön mies ja tämän nuori poikansa matkaavat löytääkseen turvapaikan ja ruokaa henkensä pitimiksi, samalla vältellen tuntemattomia ihmisiä.
Vuosia aiemmin miehen vaimo synnyttää heidän esikoisensa, jokin aika ennen maailmanloppua. Mies käyttää yhden kolmesta ammuksestaan heitä häiriköivään mieheen, josta nainen suivaantuu. Naisen mielestä miehen olisi täytynyt säästää ammukset heille kolmelle, ja että mies käytti ammuksen tarkoituksellisesti jottei nainen voisi tehdä itsemurhaa. Nainen lopulta kävelee metsään, ja katoaa.
Nykyhetkeen mentäessä mies kohtaa kannibaalijengin, jonka yhden jäsenen hän joutuu ampumaan. Mies nappaa shokissa olevan poikansa kainaloon, ja pakenee paikalta. He löytävät pian kartanon, ja tutkiessaan sitä kellarista paljastuu vankila ihmisille joita käytetään ravinnoksi. Kartanon omistajien palaessa takaisin isä ja poika pääsevät juuri ja juuri karkuun, kuunnellen yön kartanon kannibaalien uhrien tuskanhuutoja.
Jatkaessaan matkaansa kaksikko löytää bunkkerin, joka on täynnä ruokaa ja tarvikkeita. Perhe syö itsensä kylläiseksi ja peseytyy, mutta mies päättää että heidän on jatkettava matkaansa ulkoa kuuluvien äänien tähden. Matkallaan he löytävät vanhan, lähes sokean miehen jonka kanssa he viettävät yön. Aamulla mies löytää rannikolta kariutuneen laivan, jonka luokse hän ui. Poika jää vahtimaan heidän tarvikkeitaan, kuitenkin nukahtaen. Varas anastaa heidän omaisuutesa, jonka lopulta mies saa kiinni. Vaikka mies ottaa omansa ja jopa varkaan tavarat itselleen, hän lopulta pojan pyynnöstä palauttaa tälle omat vaatteensa ja purkin ruokaa.
Mennessään raunioituneen kaupungin läpi miestä ammutaan jalkaan nuolella. Mies ampuu hyökkääjän, ja menee tämän luokse. Hyökkääjän kumppani väittää että isä ja poika seurasivat heitä, jota mies ei jää kuuntelemaan vaan jättää tämän suremaan kuollutta. Miehen vointi heikkenee jalan tulehtuessa ja lopulta tämä kuolee, jättäen pojan yksin.
Poika kohtaa pariskunnan, joka on seurannut poikaa ja tämän isää jo jonkin aikaa. Pariskunnalla on kaksi lasta ja koira. Pariskunta vakuuttaa että he ovat "hyviä ihmisiä", ja ottavat pojan huostaansa.
Vastaanotto
Tv-Nytissä viisi kriitikkoa antoivat elokuvalle tähtiä keskiarvolla 3,0.
Air India Expressin lento 812
Air India Expressin lento 812 oli Air Indian halpalentoyhtiön liikennöimä reittilento 22. toukokuuta 2010 Dubain kansainväliseltä lentoasemalta Mangaloren kansainväliselle lentoasemalle Etelä-Intiaan. Lennolla käytetty Boeing 737-800 -matkustajalentokone ajoi laskeutuessaan kiitotien ohi ja syttyi tuleen noin klo 6.30 paikallista aikaa (UTC +5.30). Näkyvyys oli alueella sateen heikentämä. Viranomaisten mukaan kahdeksan ihmistä selviytyi ja 158 kuoli.
Lentokone
Onnettomuuskone oli vuonna 2007 valmistunut yhdysvaltalaisvalmisteinen Boeing 737-8HG, jossa oli 186 istuinta. Koneen rekisteri oli VH-AXV, ja sen ensimmäinen lento tapahtui 20. joulukuuta 2007. Kone luovutettiin Air India Expressille 18. tammikuuta 2009.
Onnettomuustutkinta
Intian ilmailuviranomaiset avasivat onnettomuustutkinnan heti onnettomuuspäivän iltana.
Onnettomuuden syy
Lento putosi pitkäksi menneen laskukiidon jälkeen kiitotien päässä olevaan rotkoon. Syy oli, että koneen väsynyt kapteeni nukkui lennon aikana ja heräsi vasta vähän ennen lähestymisen alkua. Niinpä hänen tilannetajunsa oli heikentynyt. Hänen ohjauksessaan kone oli jatkuvasti aiottua lähestymistä jäljessä eli lensi nopeammin ja korkeammalla kuin oli tarkoitus. Siitä huolimatta kapteeni toi koneen väkisin alas, mutta koneen vihdoin koskettaessa maahan kiitotietä oli jäljellä enää alle kilometri. Kapteeni käynnisti suihkujarrut ja päätti sen jälkeen yrittää ylösvetoa siinä kuitenkaan onnistumatta.
Compiègnen aselepo (1940)
Tausta
Saksan hyökättyä Ranskaan 12. toukokuuta 1940 Ranskan sotilaallinen asema kävi kuukaudessa mahdottomaksi. Saksalaiset valtasivat Pariisin 14. kesäkuuta ja jatkoivat yhä etenemistään. Ranskan pääministeri Paul Reynaud erosi 16. kesäkuuta ja iäkäs marsalkka Philippe Pétain muodosti uuden hallituksen, joka pyysi välittömästi aselepoa Saksalta. Tieto välitettiin Hitlerille seuraavana yönä. Seuraavana päivänä Pétain ilmoitti ranskalaisille radiopuheessaan, että taistelu oli hävitty.
Allekirjoitustilaisuus
thumb|pysty=1.25|Kenraali Huntziger allekirjoittaa aseleposopimuksen. Ranskan aselepovaltuuskuntaa johti kenraali Charles Huntziger, ja muut jäsenet olivat diplomaatti Léon Noël, vara-amiraali Maurice R. LeLuc, kenraaliluutnantti Georges Parisot ja ilmavoimien kenraali Jean Bergeret. Ranskan ylipäällikkö, kenraali Maxime Weygand, joka oli itse lukenut Fochin laatimat aselepoehdot vuonna 1918 saksalaisille, jäi päämajaansa Bordeaux’hon. Saksan johdosta paikalla olivat Hitler, marsalkat Wilhelm Keitel ja Herman Göring, amiraali Erich Raeder, kenraalit Walther von Brauchitsch ja Alfred Jodl, ulkoministeri Joachim von Ribbentrop ja salkuton ministeri Rudolf Hess.
Hitler otti Ranskan valtuuskunnan vastaan Fochin junavaunussa iltapäivällä 21. kesäkuuta. Tilaisuudesta on säilynyt CBS:n radioreportterina toimineen yhdysvaltalaisen William Shirerin tunnettu silminnäkijäkuvaus. Hänen mukaansa Hitler istui ranskalaisten saapuessa junavaunussa samalla paikalla kuin Foch oli istunut vuonna 1918 ja kuunteli kahdentoista minuutin ajan, kun Keitel luki etukäteen kirjoitettuja aselepoehtoja ääneen. Sen jälkeen Hitler ja muut korkea-arvoiset saksalaiset Keitelia lukuun ottamatta poistuivat vaunusta ranskalaiset alkaessa tutustua yksityiskohtaisempiin ehtoihin. Aseleposopimuksen allekirjoittivat lopulta ainoastaan Huntziger ja Keitel.
Aselevon ehdot
thumb|pysty=1.25|Ranskan jako: Saksan miehittämä vyöhyke punaisella, Vichyn hallituksen valtaan jäänyt ”vapaa vyöhyke” violetilla. [[Elsass-Lothringen liitettiin kokonaan Saksaan. Italian miehittämät alueet tummanvihreällä ja niitä ympäröinyt demilitarisoitu vyöhyke vaaleanvihreällä.]] Aselepoehtojen mukaisesti Ranska jaettiin kahteen vyöhykkeeseen. Saksan miehityshallinnon alaisuuteen alistettu alue käsitti kolme viidesosaa Ranskasta, mukaan lukien maan koko pohjoisosan, sen koko Atlantin rannikon sekä Saksan- ja Belgian-vastaiset rajat. Ranskan hallitus säilytti suvereniteettinsa lopussa osassa maata. Poikkeuksena tästä olivat lentokentät, jotka oli annettava kaikkialla maassa Saksan tai Italian valvontaan. Ranskan oli maksettava saksalaisen miehitysarmeijan ylläpitokulut.
Ranska määrättiin neutraloimaan ja demobilisoimaan kaikki asevoimansa lukuun ottamatta sisäisen järjestyksen ylläpitoon tarvittavia joukkoja. Sotalaivat oli kutsuttava takaisin kotisatamiinsa eivätkä mitkään muutkaan alukset saisi lähteä satamista ilman saksalaisten lupaa. Ranska ei joutunut kuitenkaan luovuttamaan aluksia tai lentokoneita Saksalle. Sopimuksessa jopa erikseen mainittiin, että Saksa ei aikonut käyttää Ranskan laivaston aluksia omaan sodankäyntiinsä, lukuun ottamatta välttämätöntä rannikoiden vartiointia sekä miinanraivausta. Ranskan oli palautettava Saksaan kaikki saksalaiset sotavangit sekä sitouduttava luovuttamaan kaikki muutkin Saksan viranomaisten nimeämät Saksan kansalaiset. Sen sijaan ranskalaiset sotavangit Saksassa ilmoitettiin pidettäviksi vankeudessa rauhan tuloon saakka.
Italian kanssa solmittu aselepo velvoitti Ranskan luovuttamaan kapean kaistaleen Ranskan Italian-vastaiselta rajalta Italian miehitettäväksi.
Seuraukset
Pariisin jäätyä Saksan miehitysvyöhykkeelle Pétainin hallitus asettui 1. heinäkuuta Vichyn kaupunkiin, ja se tultiin sen mukaan tuntemaan Vichyn hallituksena. Ranskan aiempi liittolainen Britannia ei luottanut Ranskan laivaston säilymiseen puolueettomana ja ryhtyi upottamaan Pohjois-Afrikan satamissa olleita Ranskan sotalaivoja, mikäli ne eivät suostuneet siirtymään brittien puolelle. Vichyn hallitus katkaisi 4. heinäkuuta diplomaattisuhteensa Britannian kanssa ja kumosi pian sen jälkeen Ranskan kolmannen tasavallan perustuslain keskittäen vallan Pétainille. Kenraali Charles de Gaulle perusti Lontoossa kilpailevan Vapaan Ranskan hallituksen. Saatuaan Ranskan haltuunsa Hitler saattoi kääntää huomionsa Britanniaan. Seurasi taistelu Britanniasta.
Vain muutamaa päivää toisen Compiègnen aselevon allekirjoittamisen jälkeen saksalaiset hävittivät kaikki paikalla olleet muistomerkit lukuun ottamatta Fochin patsasta, joka jostain syystä jätettiin koskemattomaksi. Kuuluisa junavaunu vietiin Berliiniin, jossa se oli näytteillä vuoteen 1943 asti. Sen jälkeen se siirrettiin pommituksilta turvaan Thüringeniin, jossa SS-joukot tuhosivat sen hieman ennen sodan päättymistä huhtikuussa 1945. Muistoaukio rakennettiin uudelleen sodan jälkeen.
Lakkimesikko
Lakkimesikko (Melithreptus albogularis) on mesikoiden heimoon kuuluva varpuslintu.
Fender Stratocaster
thumb|right|Stratocasterin mikrofonit
Lakkimesikko
Levinneisyys
Lakkimesikkoa tavataan Australiassa, Indonesiassa ja Papua-Uudessa-Guineasa. LajiN on kuvattu olevan yleinen Australiassa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
FS Hyène (1868)
Hyène oli Ranskan laivaston vuonna 1868 vesillelaskettu Chacal-luokan tykkivene.
Fender Stratocaster
Stratocaster tai Strat, on Leo Fenderin suunnittelema sähkökitaramalli, joka tuli markkinoille 1954. Mallinimen takana oli Fenderillä työskennellyt Don Randall, joka oli innokas ilmailun harrastaja. Kitaran erikoisuuksia olivat ergonomisesti muotoiltu runko, jossa on soololovi molemmilla puolilla sekä kolme yksikelaista mikrofonia ja vibratokoneisto. Näiden ominaisuuksien ansiosta soolokitaristit yleensä suosivat Stratocasteria hieman enemmän kuin Fender Telecasteria.
FS Hyène (1868)
Valmistus
Alus tilattiin La Seyne sur Meristä Société Nouvelle des Forges et Chantiers de la Méditerranéelta ja sen köli laskettiin 18. syyskuuta 1867. Alus laskettiin vesille 23. toukokuuta 1868 ja se otettiin palvelukseen vuonna 1869.
Fender Stratocaster
Stratocaster suunniteltiin tuotettavaksi teollisesti. Kitaran elektroniikka kiinnitetään suoraan etupleksiin. Ruuvikiinnitteinen kaula on helppo irrottaa huoltoa varten tai vaihtaa uuteen. Suhteellisen yksinkertaisen rakenteen ansiosta kitaraa on helppo muokata ja säätää omanlaisekseen, mikä onkin ollut yksi kitaran kestävän suosion syy. Stratocasteria valmistetaan myös vasenkätisenä versiona.
FS Hyène (1868)
Palvelus
Hyène poistettiin alusluettelosta 23. huhtikuuta 1889.
Fender Stratocaster
Fender valmistaa Stratocaster-mallistoa vaihtelevista perusosista eri maissa: Yhdysvalloissa, Meksikossa, Japanissa, Koreassa sekä Squier-alanimellä Indonesiassa ja Kiinassa.
HMS Sjöborren
HMS Sjöborren (runkonumero Sbo) oli Ruotsin laivaston Sjölejonet-luokan sukellusvene.
Fender Stratocaster
Stratocaster on jäljitellyimpiä kitaramalleja. Useimmilla muilla merkeillä on siitä vaikutteita saaneita malleja valikoimissaan, monilla jopa yksityiskohtaisia kopioita.
Runko
Stratocasterin runkoa on paranneltu edeltäjäänsä Telecasteriin verrattuna. Suurin ero on kaksi soololovea, jotta korkeimmatkin äänet olisi helppo soittaa. Rungossa on syvennyksiä kahdessa kohdassa, joiden ansiosta monet Stratocasteria suosivat kitaristit pitävät sitä hyvin syliin istuvana ja soitettavuudeltaan mukavana. Yläreunassa oleva syvennys pehmentää kitaran ja soittajan vatsan välistä kontaktia, ja etupuolella yläreunassa sijaitseva lovi säästää soittajan käsivartta.
HMS Sjöborren
Valmistus
Alus tilattiin Malmöstä Kockums Mekaniska Verkstads AB:lta, missä köli laskettiin 1942. Se laskettiin vesille 14. kesäkuuta 1941 ja liitettiin laivastoon 28. toukokuuta 1942.
Fender Stratocaster
Runko
thumb|Kaulan lapa
HMS Sjöborren
Palvelus
Alus upposi Södermanlandin saaristossa 1942, jolloin yksi mies sai surmansa. Hylky nostettiin kunnostettavaksi. Alus palautettiin palvelukseen vuotta myöhemmin. Se poistettiin palveluksesta 15. toukokuuta 1959 ja myytiin 1967 Ystadiin romutettavaksi.
Fender Stratocaster
Kaula
thumb|Stratocasterin kaulan kiinnitys
Kaula on kiinnitetty runkoon ruuvaamalla. Soittimen valmistusta ja huoltoa helpottava ratkaisu vaikuttaa myös osaltaan kitaran sointiväriin. Alkujaan kaula oli tehty kokonaan vaahterasta ja otenauhat istutettiin suoraan kaulaan. Myöhemmin vaihtoehdoksi tuli ruusupuusta valmistettu otelauta. Kaulan sisällä on kaularauta, jolla voidaan säätää kaulan suoruutta. Säätöruuvi on vanhoissa malleissa kaulan alapäässä, eli kaula pitää irrottaa säädön ajaksi. 1970-luvun alussa kaularaudan säätö siirrettiin lavan päähän, kaulan kiinnitys muuttui kolmeruuviseksi ja kaulan kulmaa runkoon nähden saattoi säätää. Vakaampaan kaulan neljän ruuvin kiinnitykseen palattiin kuitenkin jo vuoden 1979 juhlamallissa.
Stratocastereissa on neljää erityyppistä kaulaa: 50-Luvun V, 60-luvun alun ovaali ja 60-luvun C sekä 70-luvun U-muoto.
thumb|Stratocasterin talla
Vibratalla
Stratocasterin talla on etureunastaan kiinni rungossa kuudella ruuvilla (uusissa malleissa kahdella ruuvilla). Talla niveltyy ruuvien varassa, ja rungon takana olevat jouset vetävät tallaa runkoa vasten. Kielten sävelkorkeus laskee kampea painettaessa ja nousee nostettaessa, mikä mahdollistaa vibratoefektin. Intonaation ja korkeuden säätö tallassa joka kielelle erikseen oli merkittävä Fenderin innovaatio. Leo Fender nimitti vibratoa virheellisesti tremoloksi.
Vibratollisen mallin ohella on tuotannossa ollut vuodesta 1955 myös kiinteällä tallalla varustettuja Stratocastereita. Näiden "hard tail" -mallien suosio on kuitenkin jäänyt vähäiseksi. Monet muusikot, jotka eivät käytä vibratoa, pitävät kuitenkin vibrajousien vaikutuksesta kitaran sointiin. Koneisto on mahdollista säätää liikkumattomaksi vireongelmien välttämiseksi.
Mikrofonit
Stratocastereissa on perinteisesti kolme yksikelaista mikrofonia.
Aluksi Stratocastereissa oli kolmiasentoinen mikrofonivalitsin, jolla sai vain yhden mikrofonin kerrallaan päälle (3-asentoinen kytkin). Monet soittajat kuitenkin huomasivat, että jättämällä vivun keskiasennon ja kaula- tai tallamikrofonin asennon puoliväliin saatiin kaksi uutta äänensävyä. Myöhemmin stratocastereihin kehittettiin 5-asentoinen kytkin jolla saadaan nämä kaksi lisäasentoa (kaula- ja keskimikrofonin sekä talla ja keskimikrofonin rinnankytkentä).
Mikrofoneille on yksi äänenvoimakkuuden säädin ja lisäksi kaksi äänenvärin säädintä (tone-säädintä), joilla voidaan säätää kaula- ja keskimikrofonin äänensävyä. Säätimet ovat potentiometrejä eli säätövastuksia, joilla voidaan suodattaa pois joko korkeita tai matalia taajuuksia. Stratocastereissa käytetään yleensä 250 kΩ tai joskus 500 kΩ potentiometreja.
thumb|[[Iron Maidenin Dave Murray ja Janick Gers soittamassa Fender Stratocastereita.]]
Nykyisin Stratocastereita on saatavilla myös humbucker-mikrofoneilla varustettuna. Aikaisemmin Stratocasterin runkoon jyrsittyihin koloihin ei saanut humbuckeria mahtumaan, mutta 1970-luvun loppupuolella Eddie Van Halenin muokattua omaa Stratocasteriaan tuli humbuckerilla varustetusta Stratocasterista, "Fat Strat", kahdeksankymmentäluvun hevimusiikin ikoni. Näissä niin sanotuissa "superstratoissa" on usein myös Floyd Rose -talla. Tämäntyyppisiä kitaroita valmistivat monet yhdysvaltalaiset ja japanilaiset kitaranvalmistajat.
Mallit
Fender Custom Shopista saa rahalleen vastineeksi tilattua juuri sellaisen kitaran kuin itse haluaa.
Custom Shop tekee myös "Relic"-kitaroita, jotka ulkonäöltään vaikuttavat, kuin niitä olisi soitettu useampi vuosikymmen. "Heavy Relic" -kitaroissa on vielä normaalia vahvempi relikointi. "Closet Classic" -malleissa on vain pientä kulumista, ja "NOS"-malleissa ainoastaan maali on kellastuneen näköinen.
Fendereitä valmistetaan Yhdysvalloissa, Meksikossa, Japanissa ja Koreassa.
Joillakin artisteilla on omia nimikkomalleja, jotka ovat kotisoittajienkin saatavilla. Niitä on kahdenlaisia: ne joko valmistetaan muusikon haluamilla ominaisuuksilla, tai sitten valmistetaan jonkin asteinen kopio heidän soittamistaan kitaroista esim. Eric Clapton Stratocaster. Esimerkiksi Stevie Ray Vaughan -mallissa on vasenkätinen talla oikeakätisessä kitarassa.
Kuuluisia Stratocaster-kitaran soittajia
thumb|[[Eric Clapton soittamassa Stratocaster-kitaraa hyväntekeväisyyskonsertissa Cardiffissa tammikuussa 2005. Kyseistä kitaraa on modifioitu, siinä on esimerkiksi aktiivielektroniikka.|alt=]]
Kuopion Uusi Kesäteatteri
Kuopion Uusi Kesäteatteri oli Kuopion Rauhalahdessa toimiva ammattikesäteatteri, joka toimi vuosina 2010-2017. Teatteri piti esityspaikkanaan vuonna 2003 rakennettua Rauhalahden kesäteatteriareenaa. Kuopion Uutta kesäteatteria operoi Tahtiteatteri. Teatterin perustivat Johanna Keinänen, Kimmo Virtanen ja Sami Kojonen. Kuopion Uuden Kesäteatterin tuottajana toimi kokoaikaisesti Juha Kojonen.
Esityksiä
Kuopion Uusi Kesäteatteri teki kantaesityksinä musikaaleja ja musiikkinäytelmiä, joita on nähty teattereissa ympäri Suomen. Kantaesityksinä nähtiin:
Kaikki musiikkinäytelmät ja musikaalit ovat käsikirjoittaneet Johanna Keinänen, Kimmo Virtanen (ei Tapsan Tähti! - dramaturgina) ja Sami Kojonen. Kimmo Virtanen on ohjannut kaikki muut teokset paitsi Tapsan Tähti! -musiikkinäytelmän, jonka ohjasi Johanna Sorjonen.
Kuopion Uuden Kesäteatterin jatko
Kuopion kaupunki myi koko Rauhalahden campinalueen ja sen mukana kesäteatteriareenan. Uusi omistaja Suomi-Camping ei halunnut enää jatkaa vuokrasopimusta, jolloin Kuopion Uuden Kesäteatterin toiminta päättyi. Tahtiteatteri kartoittaa kuitenkin uutta kesäteatteriesityspaikkaa muualta Suomesta.
Frank Zoko Ble
Frank Zoko Ble tai Zoko Blé Franck (s. 1975) on norsunluurannikkolainen entinen karateka, jolla on myös Suomen kansalaisuus. Hän edusti uransa aikana sekä Norsunluurannikkoa että Suomea maajoukkuetasolla. Urheilu-uransa jälkeen Zoko Ble työskenteli Espoon kaupungin palveluksessa sähköinsinöörinä ja oli Aalto-yliopiston vieraileva tutkija ja tohtoriopiskelija.
Heinäkuussa 2016 Espoon käräjäoikeus tuomitsi Zoko Blen elinkautiseen vankeuteen 35-vuotiaan norsunluurannikkolaisen vaimonsa murhasta, joka tapahtui veistä käyttäen toukokuussa 2015 avioparin yhteisessä asunnossa Espoon Mankkaalla. Teon motiivina oli mustasukkaisuus ja perättömät luulot vaimon syrjähypystä. Teon aikana asunnossa oli myös pariskunnan kaksivuotias tytär, johon ei kohdistunut väkivaltaa. Zoko Blellä on myös lapsia aiemmasta avioliitosta suomalaisnaisen kanssa.
Elinkautisen vankeutensa aikana Zoko Ble väitteli tohtoriksi. Hän osallistui 12. tammikuuta 2018 pidettyyn väitöstilaisuuteen Espoon Otaniemessä vankilan vartijoiden saattamana. Väitöskirja käsitteli sähkönjakeluverkon vikojen havaitsemista.
Emily Murphy
pienoiskuva|Emily Murphy Emily Murphy (o.s. Ferguson, kirjailijanimeltään Janey Canuck; 14. maaliskuuta 1868 Cookstown, Ontario – 27. lokakuuta 1933 Edmonton, Alberta) oli kanadalainen feministi, kirjailija ja toimittaja. Hänet tunnetaan parhaiten roolistaan Persons Casessa. Se oli menestyksekäs kampanja, joka johti naisten julistamiseen "henkilöiksi" brittiläisen lain näkökulmasta. Murphy kuvasi itseään kapinalliseksi. Hän on saanut sittemmin kritiikkiä eugeniikkaa ja maahanmuuttoa koskeneista näkemyksistään, mutta myös tunnustusta aktiivisuudestaan naisten äänioikeuden puolestapuhujana.
Murphy oli tuottelias kirja-arvostelujen ja artikkelien tekijä kanadalaisissa lehdissä. Hän myös kirjoitti neljä hyvin suosittua persoonallisten sketsien kirjaa, jotka olivat The Impressions of Janey Canuck Abroad (1901); Janey Canuck in the West (1910), Open Trails (1912) ja Seeds of Pine (1914).
R-Type (pelisarja)
R-Type on Iremin kehittämä shoot ’em up -pelien sarja.
HMS Arno
HMS Arno (viirinumero tammikuusta 1918 alkaen D06) oli Britannian kuninkaallisen laivaston hävittäjä, joka palveli ensimmäisessa maailmansodassa. Alus oli Portugalin laivaston tilaama Liz, jonka Britannian hallitus lunasti.
Hankinta
Portugali tilasi aluksen Italiasta Genovasta Ansaldon telakalta. Alus laskettiin vesille 22. joulukuuta 1914 nimettynä Liziksi. Edelleen selvittämättömistä syistä Britannian amiraliteetti osti aluksen maaliskuussa 1915, kun sitä viimeisteltiin Genovassa. Alus nimettiin HMS Arnoksi, ja se oli Kuninkaallisen laivaston ainoa ulkomailla valmistettu sotalaiva. Alus kuitenkin muistutti River-luokan hävittäjiä.
Palvelus
Alus oli kesäkuussa 1915 Välimerellä saattuetehtävissä. Se upposi 23. maaliskuuta 1918 Dardanellien edustalla kolaroituaan hävittäjä HMS Hopen kanssa.
Angela East
Esiinnyttyään alun perin nykyaikaisen sellon soittajana East hankki vuonna 1979 barokki-instrumentin varhaisen musiikin tunnettavuutta edistäneen liikkeen inspiroimana. Hän pääsi esiintymään John Eliot Gardinerin johtaman English Baroque Soloists -kokoonpanon kanssa muun muassa La Scalaan, Sydneyn oopperataloon ja Carnegie Halliin. East perusti vuonna 1990 monisoittimisen The Revolutionary Drawing Room -kokoonpanoon, joka teki kahdeksan levytystä Luigi Boccherinin ja Gaetano Donizettin jousikvarteteista CPO Records -levymerkille. Stanley Sadie valitsi yhden näistä levyistä Gramophone-lehden Critics' Choice -tunnustuksen saajaksi.
East on myös pitänyt resitaaleja ja toiminut vuodesta 1997 barokkiyhtye Red Priestin jäsenenä. Hän on pitkään opettanut yksityisesti. Hän on esiintynyt kaikkiaan sadoilla levytyksillä.
Jänönnuljaska
Jänönnuljaska (Chroogomphus mediterraneus) on rusakkonuljaskojen sukuun kuuluva sienilaji. Laji havaittiin ensimmäisen kerran Iberian niemimaalla. Jänönnuljaskalla on huomattavasti samanlaisia piirteitä läheisen sukulaisensa rusakkonuljaskan (Chroogomphus rutilus) kanssa; sitä pidetäänkin usein osana rusakkonuljaskan lajiryhmää.
FS Jaguar (1868)
Jaguar oli Ranskan laivaston vuonna 1868 vesillelaskettu Chacal-luokan tykkivene.
Valmistus
Alus tilattiin La Seyne sur Meristä Société Nouvelle des Forges et Chantiers de la Méditerranéelta ja sen köli laskettiin 27. syyskuuta 1867. Alus laskettiin vesille 13. kesäkuuta 1868 ja se otettiin palvelukseen 29. heinäkuuta 1870.
Palvelus
Jaguar poistettiin alusluettelosta 22. elokuuta 1888.
Avenue Foch
Avenue Foch on puistokatu Ranskan pääkaupungin Pariisin 16. arrondissementissa. Se on saanut nimensä Ranskan marsalkka Ferdinand Fochin mukaan. Avenue Foch alkaa Place Charles de Gaullelta ja ulottuu Bois de Boulognen puistoalueelle saakka. Katu on 140 metriä leveä. Sen keskellä on ajokaistat, ja niiden kummallakin puolella hiekkakäytävät sekä leveät puukujat, joiden laidoilla on sivukadut. Avenue Foch on Pariisin kalleimpia ja vauraimpia katuja.
Avenue Fochin varrella sijaitsee aasialaiseen taiteeseen keskittynyt taidemuseo, Musee d’Ennery. Museon kokoelman ovat keränneet Clemence ja Adolphe Philippe Ennery. Kadulla ovat myös Angolan, Päiväntasaajan Guinean ja Irakin suurlähetystöt. Avenue Fochin sivukaduilla on lukuisten muiden maiden suurlähetystöjä.
Historiaa
Avenue Foch luotiin Napoleon III:n ja paroni Haussmannin Pariisin uudistustöiden aikana. Napoleon III sai innoituksen puistokatuun Lontoosta, jossa hän oli asunut ollessaan maanpaossa. Avenue Fochin niminä olivat aiemmin Avenue de l'Impératrice ja Avenue du Bois. Vuonna 1929 katu nimettiin ensimmäisen maailmansodan sotasankarin, marsalkka Fochin mukaan.
T. E. Cliffe Leslie
Thomas Edward Cliffe Leslie (1827–1882) oli brittiläinen taloustieteilijä. Hän oli professori vuodesta 1853 Queen's Collegessa ja 1869–1874 Lontoossa. Hänen katsotaan olleen englantilaisen taloustieteen historiallisen suuntauksen perustaja.
Tuhoutunut sekunneissa
Tuhoutunut sekunneissa on yhdysvaltalainen televisiosarja, jota esitetään Discovery Channel -kanavalla. Sarjassa seurataan videolle tallentuneita kohtauksia jotka ovat tapahtuneet sekunneissa.
Nikkeliasetaatti
Nikkeliasetaatti ((CH3COO)2Ni) on nikkeli- ja asetaatti-ionien muodostama yhdiste. Yhdistettä käytetään metallien pinnoittamiseen, katalyyttinä orgaanisen kemian synteeseissä ja muiden nikkeliyhdisteiden valmistukseen.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö
Huoneenlämpötilassa nikkeliasetaatti on vihreää kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee hyvin veteen ja metanoliin tai etanoliin, mutta ei muihin orgaanisiin liuottimiin. Kidevedettömän yhdisteen lisäksi tunnetaan myös kidevedellinen tetrahydraatti ((CH3COO)2Ni·4H2O). Kidevesi poistuu rakenteesta kuumennettaessa alhaisessa paineessa. Voimakkaasti kuumennettaessa nikkeliasetaatti hajoaa. Nikkeliasetaatti on muiden nikkeliyhdisteiden tavoin myrkyllistä ja todennäköisesti syöpää aiheuttavaa.
Nikkeliasetaattia valmistetaan liuottamalla nikkelihydroksidia tai -karbonaattia etikkahappoon.
Nikkeliasetaattia käytetään päällystettäessä metalleja nikkelikerroksella elektrolyyttisesti. Muita käyttökohteita on katalyyttinä toimiminen vedytyksissä, isomeroitumisissa ja kondensaatiossa, tekstiilien värjäys ja muiden nikkeliyhdisteiden valmistaminen.
State Route 238 (Kalifornia)
State Route 238 on valtatie, joka kulkee Kaliforniassa, Yhdysvalloissa. Se alkaa Interstate 580 -tiestä Castro Valleysta ja päättyy Interstate 680 -tiehen Fremontissa. Tie avattiin vuonna 1964. Sillä on pituutta 23,163 kilometriä.
Borgman
Borgman on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
México
México ( eli Meksikon kaupunki) on Meksikon pääkaupunki. Kaupungista käytetään usein myös englanninkielistä nimeä Mexico City, sillä useissa kielissä kaupungin nimi kirjoitetaan samalla tavalla tai lähes samalla tavalla kuin koko maan nimi.
Maantiede ja ilmasto
Kaupungin ydin sijaitsee Meksikon osavaltioista erillisellä liittovaltion alueella (Distrito Federal de México tai México, D.F.), jonka asukasluku oli vuonna 2010 noin. Kaupungin pinta-ala on (Distrito Federal). Metropolialueella asui vuonna 2009 noin ihmistä.
Kaupungin keskimääräinen korkeus merenpinnasta on. Se sijaitsee ympäröivän vuoriston keskelle jäävässä maljassa, mikä pahentaa alueen vakavaa ilmansaasteongelmaa. Kaupunkia uhkaavat myös maanjäristykset: vuonna 1985 suurta tuhoa aiheutti järistys, jonka voimakkuus oli asteikolla. Järistyksessä kuoli yli 10 000 ihmistä. Tasan 32 vuotta edellisen tuhoisan järistyksen jälkeen Méxicoa runteli jälleen voimakas maanjäristys, voimakkuudeltaan 7,1. Järistyksessä kuoli yli 220 ihmistä. Järistys aiheutti myös Popocatépetl-tulivuoren purkauksen Pueblan osavaltiossa.
México oli maailman pahiten saastuneita kaupunkeja 1980-luvulla. Ilmanlaatua on pyritty parantamaan monenlaisilla toimilla ja rajoituksilla, ja monien saasteiden määrät pienenivät neljäsosaansa vuosina 1992–2013. Kaupungin kasvu on kuitenkin lisännyt liikenteen määrää ja päästöjä.
México sijaitsee aiemman asteekkien pääkaupungin Tenochtitlánin paikalla.
Hallintoalueet
upright|right|thumb|Méxicon hallintoalueet. México on jaettu 16 hallintoalueeseen, joilla on kunnallinen itsehallinto. Hallintoalueet jakautuvat edelleen kaupunginosiin. Hallintoalueet ovat:
Kasvillisuus
Kaupunki sijaitsee neotrooppisella kasvistoalueella. Sen kasvistosta julkaistiin tutkimus vuonna 1983. Tutkimuksessa löydettiin 564 kasvilajia, joiden joukossa olivat banaani, vesihyasintti, bougainvillea ja avocado.
Liikenne
upright|thumb|left|Méxicon pääkatu on Paseo de la Reforma, joka on kaupungin halkaiseva, pitkä puistokatu. Méxicon liikenne on vilkasta kaupungin asukastiheyden ja yksityisautojen määrän vuoksi.
Yksityisautoilun haittoja pyritään pienentämään Hoy No Circula -ohjelmalla, joka rajoittaa auton käyttöä eri viikonpäivinä auton rekisterinumeron mukaan. Mielipiteet ohjelman toimivuudesta vaihtelevat, ja kerrotaan, että tarkastuksia voi välttää lahjuksilla.
Urheilu
Kaupungissa järjestettiin Pan-Amerikan kisat vuonna 1955 ja kesäolympialaiset vuonna 1968.