cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Agents of Fortune
Albumin sisältö
Albumin avaa raskaampaa puolta edustava "This Ain't the Summer of Love", joka kulkee raskaan riffin ja kompin myötä. Kappale oli alun perin sitä säveltämässä olleen Don Wallerin ex-yhtye Imperial Dogsin materiaalia. Myös raskaampaa suuntausta albumilla edustavat nopeatempoinen "Tattoo Vampire" sekä yhtyeen tunnetuimpiin kappaleisiin kuuluva, southern rock-vaikutteisen riffin myötä kulkeva "E.T.I. (Extra-Terrestrial Intelligence)". "E.T.I" tunnettiin alun perin nimillä "No Traffic", "Punishment Park" ja "Des Pot Soup" ennen lopullista versiota. Kappaleen sanat käsittelevät UFO-aiheita ja niihin liittyviä myyttejä.
Oskari Katajisto
1991–1999
Katajiston roolit pienenivät uran jatkuessa. Kevätkaudella 1995 hän teki Salmisen roolin kappaleessa Iso Vaalee; Salminen on yksi näytelmän pienistä sivuosista. Täysin vilttiketjuun Katajisto ei kuitenkaan joutunut. Seuraavana keväänä hän näytteli keskeisen Bernardon roolin klassikkomusikaalissa West Side Story. Raija-Sinikka Rantalan ohjaama tuotanto sai noin 117 000 katsojaa. Vuosikymmenen lopussa Katajisto näytteli Grantairen roolin musikaalissa Les Misérables. Helmikuussa 1999 ensi-iltansa saanut Kurt Nuotion ohjaama tuotanto keräsi teatteriin yhteensä noin 127 000 silmäparia.
Agents of Fortune
Albumin sisältö
Kevyempää, pop-henkistä puolta albumilla ovat kosketinsoittaja-kitaristi Allen Lanierin säveltämät "True Confessions" ja "Tenderloin", joista ensin mainitussa Lanier itse laulaa (hänen ainoa "virallinen" päävokalisointi yhtyeen historiassa) ja Breckerin veljekset soittavat puhallinsoolot, sekä rumpali Albert Bouchardin ja Helen Robbinsin säveltämä "Sinful Love", joka kulkee kevyen pianonsoiton ja Donald Roeserin tunnelmallisen kitaroinnin myötä.
Oskari Katajisto
2000–2013
Katajiston teatteriuran hiljainen kausi päättyi vuosituhannen vaihduttua. Kevätkauden 2000 tapaus oli englantilaisen Mark Ravenhillin näytelmä Shopping & Fucking Maarit Ruikan ohjaamana. Teoksen aiheena on huumeyhteisö. Katajisto näytteli porukan pomoa Markia, joka on luopunut heroiinin käytöstä ja kärsii erittäin vakavista vieroitusoireista. Helsingin Sanomien Maija Alftan oli viehättynyt Katajiston "loistavasta" tulkinnasta huumeista eroon pyrkivänä homoseksuaalina. "Elämänsä roolissa Katajisto tuo mieleen jopa nuoren Marlon Brandon ---", Alftan kirjoitti. Shopping & Fucking sai Helsingin Kaupunginteatterin pienellä näyttämöllä kahdeksisen tuhatta katsojaa. Katajisto laihdutti rooliaan varten ja jatkoi laihdutuskuuriaan vielä vuosia esityksen päättymisen jälkeen. Lopulta 183 senttimetriä pitkä mies painoi vain 55 kilogrammaa. Katajisto kuitenkin toipui bulimiastaan pikku hiljaa.
Agents of Fortune
Albumin sisältö
Mystisempää ja progressiivisempaa osastoa käsittelee "The Revenge of Vera Gemini", jossa Patti Smith on toisena laulajana ja kirjoittajana.
Oskari Katajisto
2000–2013
Katajiston ura jatkui nousujohteisena näytelmässä Armfelt (2001), jossa hän näytteli Kustaa III:sta. Nimiosan tulkitsi Santeri Kinnunen. Kappaleesta tuli menestys: se sai noin 18 000 katsojaa ja 66 esityskertaa kahden vuoden aikana. Kajava kehui sekä Katajiston että Kinnusen roolityöt. Näytelmää luonnehdittiin lehdistössä muun muassa adjektiivein "kepeä" ja "taiturillinen". Katajisto näytteli yhdessä Kinnusen kanssa monet pääroolit. "Aina kun meidät laitettiin näyttämölle kahdestaan, yleisö oli myyty", Katajisto kertaa muistelmissaan.
Agents of Fortune
Albumin sisältö
Progressiivisia vaikutteita sisältää myös basisti Joe Bouchardin salapoliisi-henkinen, hämärä-tunnelmallinen "Morning Final". Kappale perustuu todellisuudessa tapahtuneeseen murhaan New Yorkin metroaseman pysäkillä. Kappaleen bassot soittaa Allen Lanier.
Oskari Katajisto
2000–2013
Vuosikymmenen alun menestys sai jatkoa muun muassa näytelmissä Housut pois (2002), Saranat ja sardiinit (2002) ja Nuoruuden suloinen lintu (2003). Kurt Nuotion ohjaama musikaali Housut pois sai yli 60 000 katsojaa ja 87 esityskertaa. Esitysten runsaslukuisuuden tähden tuotannossa oli kaksi miehitystä. Neil Hardwickin ohjaama farssi Saranat ja sardiinit sai lähes sata esityskertaa ja runsaat 70 000 katsojaa. Katajiston roolihahmona oli Riku-Petteri / Roger.
Agents of Fortune
Albumin sisältö
Albumin varsinainen balladi on sen päättävä "Debbie Denise", jota säestetään mellotronilla. Patti Smithin kirjoittamat sanat käsittelevät lesbo-rakkautta ja tiettävästi "Debbie" ja "Denise"-nimiset bändärit olivat olemassa 1970-luvulla ja pyörivät yhtyeen piirissä.
Oskari Katajisto
2000–2013
Tennessee Williamsin eroottisesti latautuneessa teoksessa Nuoruuden suloinen lintu Katajisto näytteli Kyllikki Forssellia vastaan itsekeskeistä rattopoikaa. Forssell oli tuolloin jo varsin kokenut näyttelijä ja teatterimaailman legenda; Katajisto koki työskentelyn hänen kanssaan opettavaiseksi.
Klamysutra
Klamysutra on Klamydian vuonna 1996 julkaistu albumi, joka on myynyt kultaa.
Agents of Fortune
Albumin sisältö
Albumin remasteroidussa versiossa julkaistiin bonuksina kappaleen "Fire of Unknown Origin" alkuperäinen, julkaisematta jätetty versio, joka poikkeaa huomattavasti vuoden 1981 julkaistusta versiosta, sekä Albert Bouchardin "Sally", jonka hänen The Brain Surgeons-yhtyeensä myöhemmin julkaisi. Kaksi muuta bonus-raitaa olivat Allen Lanierin kotidemo kappaleesta "Dance the Night Away", jonka Jim Carroll myöhemmin levytti sekä Donald Roeserin kotidemo "(Don't Fear) The Reaper"ista.
Oskari Katajisto
2000–2013
2000-vuosikymmenen jälkipuoliskolla Katajiston ura kääntyi laskuun. Kevätkaudella 2007 hän tulkitsi julman psykopaattisen Puukko-Mackien roolin Bertolt Brechtin ja Kurt Weillin musiikkinäytelmässä Kerjäläisooppera. Kari Heiskasen ohjaama näytelmä oli Katajiston viimeisiä menestyksiä Helsingin Kaupunginteatterissa. Se sai yli 20 000 katsojaa. Teoksessa näyttelivät Katajiston lisäksi muun muassa Riitta Havukainen, Markku Huhtamo, Jyrki Kovaleff ja Marjatta Raita.
Oskari Katajisto irtisanottiin Helsingin Kaupunginteatterista vuonna 2013, jolloin hän oli saanut kolmannen varoituksensa. Loppuvuosinaan Katajisto näytteli Studio Pasilan farsseissa, joiden arvostelumenestys oli heikonlaista. Hänen viimeinen näytelmänsä oli Kipupiste, joka sai ensi-iltansa pienellä näyttämöllä syyskuussa 2013.
Agents of Fortune
Albumin julkaisu ja vastaanotto
"(Don't Fear) The Reaper" julkaistiin editoituna singlenä ja siitä tuli iso hitti nousten sijalle 12. Billboardin listoilla. Kappaleesta tuli myös vakionumero ns. FM-radio-listoille. Singlemenestyksen myötä myös albumi, sisältäen aiempaa kaupallisempaa materiaalia, nousi top-30:neen Yhdysvalloissa ja myi parissa vuodessa platinaa. Menestys oli hyvää myös Britanniassa ja Euroopassa, joissa albumi sai myös hyviä listasijoituksia.
Oskari Katajisto
Muut teatterityöt 1990–
Lukuisten suomalaisten miesnäyttelijöiden tapaan Katajisto on näytellyt Väinö Linnan romaanin Tuntematon sotilas näyttämösovituksissa. Hän teki ankaran ja totisen kapteeni Lammion roolin Pyynikin kesäteatterissa 1997 Kalle Holmbergin ohjaamana. Pyynikin lisäksi Katajisto on näytellyt muun muassa Taaborinvuoren ja Mustionlinnan kesäteattereissa.
Syyskaudella 2014 Katajisto näytteli Tampereen Teatterissa Bernardin roolin teoksessa Älä pukeudu päivälliselle. Ranskalaisen Marc Camolettin komediasta suomennettu näytelmä sai erinomaisen vastaanoton. "Katajisto on aivan tolkuton verbaalivirtuoosi syytäessään valkeita, jos kohta värikkäitäkin valheita --- yrittäessään selvitä kiusallisista tilanteista", Katajiston suoriutumista arvioitiin. Mikko Viherjuuren ohjaama tuotanto sai lähes 14 000 katsojaa. Vuonna 2015 Katajisto ohjasi ja käsikirjoitti Linnanmäen Peacock-teatteriin 27-vuotiaina kuolleista rock-legendoista kertovan musiikkinäytelmän Club 27. Teos sai positiivisen katsojapalautteen. 2010-luvun kuluessa Katajiston mielenkiinto on hiljalleen kohdistunut näyttelijäntyön sijasta ohjaamiseen ja käsikirjoittamiseen.
Kirotut
Kirotut (The Damned) on Joseph Loseyn ohjaama brittiläinen tieteis- ja kauhuelokuva vuodelta 1963. Se perustuu H. L. Lawrencen romaaniin The Children of the Light. Elokuva kuvattiin jo 1961, mutta sen ensi-ilta oli vasta 1963. Elokuvan tuotantoyhtiö oli Hammer Film Productions.
Oskari Katajisto
Radioteatteri
Oskari Katajisto on näytellyt useissa radiokuunnelmissa. Hänellä on ollut roolitehtäviä muun muassa teoksissa Tuntematon sotilas (1995), Näkymätön läsnäolo (1998) ja Desantti (1999).
Kirotut
Elokuva sai vuonna 1964 Triesten tieteiselokuvafestivaaleilla Kultainen asteroidi -palkinnon.
Elokuva on peräisin ajalta, jolloin Losey oli karkotettu Yhdysvalloista, mutta hän ei vielä ollut saanut jalansijaa Britanniassa eikä yhteistyö Harold Pinterin kanssa ollut alkanut. Hän oli ajoittain työttömänä mutta Hammer-studio palkkasi hänet ohjaajaksi kahteen elokuvaa, joista Kirotut on saanut mainetta pienenä mestariteoksena. Ensimmäinen yhteistyö oli The Quatermass Experiment (1955). Kolmannen piti olla X – tuntematon, jonka ohjaajaksi tuli kesken kuvausten Leslie Norman, kun amerikkalaistähti Dean Jagger kieltäytyi työskentelemästä kommunistileiman saaneen Loseyn kanssa.
Agents of Fortune
Albumin julkaisu ja vastaanotto
Myös kriitikot ottivat albumin hyvin vastaan. Amerikkalainen Rolling Stone-lehti kehui albumia "loistavaksi" piti yhtyeen uudistumista onnistuneena ja myös arvostetut NME- ja Village Voice-lehdet nostivat albumin top-10:neen "vuoden albumi"-äänestyksissään. Suomalaisen Soundi-lehden arvostelija piti albumia hyvänä vaikkakin hieman "taiteellisena". Myöhemmin, vuonna 1997, arvostettu Mojo-lehti nosti "(Don't Fear) The Reaper"in sijalle 80. "Kaikkien aikojen Top-100-singlet"-listassaan.
Kirotut
Tarina
Brittiläinen tiedemies Bernard (Aleksander Knox) kasvattaa Weymouthin rannikolla olevassa salaisessa kallioluolassa radioaktiivisina syntyneitä lapsia. Projektin tarkoituksena on kasvattaa ihmisiä, jotka pystyisivät elämään ydinsodan jälkeisessä, säteilyn saastuttamassa maailmassa.
Simon ja Joan pakenevat veneellä merelle, jonne he jäävät ajelehtimaan kuolemaisillaan lapsilta saatuun säteilymyrkytykseen.
Näyttelijät
Lapset:
Agents of Fortune
Albumin julkaisu ja vastaanotto
Menestyksen myötä Blue Öyster Cultista tuli nyt isojen areenoiden bändi ja yhtye suurensi lavashowtaan ottaen laserit käyttöön.
Kappaleet
Remasteroidun version bonuskappaleet:
Oskari Katajisto
Elokuvat
Katajiston elokuvatyöt ovat olleet lähinnä sivuosia. Hänen valkokangasuransa alkoi Ville Mäkelän esikoiselokuvassa Lain ulkopuolella (1987). Katajistolle lopputulos oli pettymys, sillä hänen roolinsa oli leikattu verraten pieneksi. Rikoselokuvassa Anita (1994) hän näytteli kiltin sosiologi-Joonaksen roolin, nimiroolin teki Liisa Mustonen. Peter Lindholmin ohjaama Anita sai elokuvateattereissa vain kuutisen tuhatta katsojaa, mutta televisiosarjana se keräsi ruutujen ääreen runsaasti yli 800 000 katsojaa. Paria vuotta myöhemmin Katajisto tulkitsi mielipuolta Arto Lehkamon jännityselokuvassa Yöjuna. Elokuvan pääosassa oli Katajiston tuttu teatteripari Santeri Kinnunen. Muutamalla sadalla tuhannella eurolla (vuoden 2018 rahassa) toteutettu teos keräsi elokuvateattereihin 911 katsojaa.
Yöjunan jälkeen Katajisto ei näytellyt pitkään aikaan teatterilevitykseen tehdyissä kokoillan elokuvissa. Paria vuosikymmentä myöhemmin hänellä oli pienehkö sivuosa Lauri Nurksen karaokeaiheisessa draamakomediassa Nuotin vierestä. Katajiston roolihahmo on lievästi karrikoitu teatterinjohtaja, joka viimeisessä kohtauksessaan seisoo maantien pientareella poliisin puhallutettavana. Laulukohtauksia hänen roolihahmollaan ei ole, vaan elokuva on lähinnä Riku Niemisen ja Leena Uotilan show'ta. Uudenvuodenpäivänä 2016 ensi-iltansa saanut teos houkutteli elokuvateattereihin noin 90 000 katsojaa.
Vuonna 2009 Katajistolla oli rooli Harri J. Rantalan lyhytelokuvassa Nurmoo - Huuto lakeudelta. Elokuvan ensi-ilta annettiin Seinäjoen Bio Marilynissä ja se palkittiin Slow Film Festivalilla Unkarin Egerissä.
Televisio
Katajisto on näytellyt useissa televisiosarjoissa ja -elokuvissa alkaen vuodesta 1990: hän sai tarjouksia televisiotuotannoista heti valmistuttuaan Teatterikorkeakoulusta. Hänen ensimmäinen merkittävä televisiotehtävänsä oli konstaapeli Pitkävuoma draamasarjassa Häkkilinnut, jonka ohjasi Raimo O. Niemi. Katajiston roolihahmo oli nuorena miehenä kuulunut karhukoplaan, jossa hän oli toiminut liian uhkarohkeasti, ja sittemmin hänet oli siirretty Helsingin poliisin väkivaltaosastoon.
Vuonna 1994 Katajisto hahmotteli lipevän huijarin mielenmaisemaa MTV3:n suositussa komediasarjassa Hynttyyt yhteen. Katajiston rikollinen roolihahmo vedättää Hannele Laurin ja Eija Vilppaan näyttelemiä sarjan päähahmoja Virpiä ja Vappua, mutta neuvokkaat tytöt saavat hänet lopulta satimeen. Yle TV2:n epookkidraamassa Hovimäki Katajisto tulkitsi narsistisen upseerin, Erik Löwenstiernan osan. Katajistolle Hovimäki oli mieluinen tuotanto. Hänen viinaanmenevän ja huorissakäyvän roolihahmonsa aikakautena ovat 1820- ja 1830-luvut. Myös tälle hahmolle käy lopulta kalpaten. Katajiston vastanäyttelijänä oli Minna Haapkylä, jonka roolihahmo puolestaan on korostetun hyveellinen ja siveä. Katajiston osuudet kuvattiin suurelta osin Pietarissa.
Vuonna 2003 Katajisto tulkitsi historiallista henkilöä Leevi Madetojaa televisioelokuvassa Tähtikeinu. Vesa-Matti Loiri näytteli Eino Leinoa ja Anna-Leena Härkönen L. Onervaa. Härkösen käsikirjoittama ja Veli-Matti Saikkosen ohjaama teos tarjosi Katajistolle mahdollisuuden tutustua 1900-luvun alkupuolen suomalaiseen taiteilijamaailmaan ja sen vastaanotto oli suopea.
Vuonna 2004 Katajisto näytteli iltapäivälehden toimittaja Suulista Kotikatsomon televisioelokuvassa Miehen sydän. Saikkosen ohjaaman teoksen pääroolin veti Pertti Sveholm. "Ironista tässä on se, että näyttelin tuolloin iltapäivälehden toimittajaa, ja toimittajat ovat --- aiheuttaneet minulle jos jonkinmoista draamaa", Katajisto tilittää muistelmakirjassaan.
Syöpätutkijoista kertova, useita palkintoja voittanut Puhdas päämäärä (2005) oli Katajistolle tärkeä televisioelokuva. Hän näytteli Pete Tervolan roolin, ja hänen isäänsä Lauria näytteli Tapio Liinoja. Katajisto koki roolinsa erittäin intensiiviseksi.
Vuonna 2008 Katajisto näytteli runoilija Kasper Koukkulaa MTV3:n draamakomediassa Tukka auki. Hän luonnehtii Kasperia sekoitukseksi Tommy Tabermannista ja Esa Saarisesta. Sarjan keskushenkilön, avioeronsa jälkimainingeissa seilaavan Annan, näytteli Miina Maasola.
Pornolaulut
Pyynikin kesäteatterissa 1990-luvulla näytelleet miehet inspiroituivat rakentamaan Juha Vainion pornolauluista ohjelmiston, jota esitettiin ravintola Fall'sin terassilla. Kokoonpanossa oli Katajiston lisäksi muun muassa Eppu Salminen ja Mikko Kivinen. Lauluista tehtiin televisiotaltiointi Aktin ylistys Tampereen Teatterissa 1998. Laulut olivat porno-genren mukaisesti suorasukaisia, ja televisioesityksinä ne aiheuttivat aikalaisyleisössä joko ihastusta tai vihastusta.
Yksityiselämä
Katajisto avioitui 1992 serkkunsa Susanna Katajiston kanssa, ja heillä on yhteinen tytär. He erosivat vuonna 2000. Vuonna 2003 Katajisto asui yhdessä malli Sara Hirvelän kanssa. Vuosina 2004–2008 Katajisto eli avoliitossa Mikaela-nimisen naisen kanssa. Vuoden 2010 kesällä Katajisto seurusteli Jasmin Mäntylän kanssa ja he olivat kihloissa helmikuusta kesäkuuhun 2011 asti.
2010-luvulla Katajistolla oli taloudellisia vaikeuksia, joiden ensisijainen syy oli säännöllisten palkkatulojen katkeaminen vuonna 2013. Hän sai työtarjouksia Helsingin Kaupunginteatterin ulkopuolelta, mutta kiinnityksen vuoksi ei voinut ottaa niitä vastaan. Kieltäytymisten seurauksena työtarjousten määrä väheni. Runsas alkoholinkäyttö pahensi tilannetta.
Katajisto syyllistyi ensimmäisen kerran rattijuopumukseen elokuussa 2011 ja tuomittiin törkeästä rattijuopumuksesta ja liikenneturvallisuuden vaarantamisesta 30 päivän ehdolliseen vankeusrangaistukseen ja 40:een päiväsakkoon lokakuussa 2011. Huhtikuussa 2016 hän syyllistyi toistamiseen rattijuopumukseen, josta hänet lokakuussa 2016 tuomittiin 70 päivän ehdolliseen vankeuteen ja 1 440 euron sakkoihin. Hän ajoi katsastamatonta autoa 2,2 promillen humalassa, joten rattijuopumus oli törkeä. Hän kertoi vuonna 2017 kärsineensä jo pitkään alkoholiongelmasta. Katajisto on jäänyt vuoden sisällä rattijuopumustuomionsa jälkeen kolmesti kiinni ajokortitta ajamisesta, viimeksi toukokuussa 2020.
Katajisto avioitui kesällä 2014 Sanna Vaahdin kanssa. Vaahti haki avioeroa toukokuussa 2015.
Vuoden 2019 alkupuolella Katajisto aloitti kokopäivätyön isossa vakuutusyhtiössä.
Kannanottoja
Katajiston kotiseudulla Etelä-Pohjanmaalla arvostetaan taloudellista itsenäisyyttä, joten hän luontaisesti samaistui keskustaoikeistoon, vaikkei sen kummemmin ollut kiinnostunut politiikasta. Kulttuuripiireihin siirryttyään hän oudoksui sitä, että lähes jokainen taiteilija oli vihreä tai sosiaalidemokraatti, eräät jopa äärivasemmistolaisia. Vuoden 2006 presidentinvaalien yhteydessä Katajisto kertoo SDP:n painostaneen puhelimitse häntä liittymään Tarja Halosen kannattajajoukkoon. Katajisto ei kuitenkaan lämmennyt SDP:n tarjoukselle, vaan lähti mukaan Sauli Niinistön kampanjaan. Hän toimi juontajana Niinistön kiertueella.
Katajiston näyttelijäkollegoiden oli vaikea hyväksyä hänen poliittisia kantojaan. Hän rohkaistui puhumaan näkemyksistään vasta ystävänsä Hannele Laurin avulla, joka on tunnetusti pitänyt etäisyyttä kommunisteihin ja sosialisteihin.
Altti Mäkinen
Altti Mäkinen (s. 14. maaliskuuta 1987 Järvenpää) on suomalainen jalkapalloilija, joka pelaa tällä hetkellä Järvenpään Palloseuran riveissä. Vuosien 2006-2010 aikana hän kuului espoolaisen FC Hongan miehistöön, mutta ei onnistunut saavuttamaan seurassa peliaikaa Veikkausliigan tasolla. Vuonna 2011 edessä oli paluu takaisin kasvattajaseura JäPS:in riveihin. Pelipaikaltaan Mäkinen on maalivahti.
Eemeli Korpivaara
Eemeli Korpivaara (11. helmikuuta 1883 Elimäki – 22. marraskuuta 1933 Helsinki) oli suomalainen sotaylituomari ja korkeimman oikeuden oikeusneuvos.
Korpivaaran vanhemmat olivat kauppias Viktor Knape ja Elisabet Suurtalo. Hän pääsi ylioppilaaksi Kotkan yhteiskoulusta 1903 ja suoritti Helsingin yliopistossa oikeustutkinnon 1909 ja ylemmän hallintotutkinnon 1910. Korpivaara sai varatuomarin arvon 1911.
Eemeli Korpivaara oli Oulun kaupunginviskaalina 1912–1913, Viipurin hovioikeudessa eri viroissa vuodesta 1913 alkaen muun muassa hovioikeuden asessorina 1916–1917, ylisotaoikeudessa lainoppineena jäsenenä 1919–1920 ja sotaylioikeudessa nuoremapana sotaylituomarina 1920–1928. Hän oli korkeimman oikeuden apujäsenenä 1928–1930 ja oikeusneuvoksena 1930. Viimeksi Korpivaara oli lainvalmistelukunnassa II jaoston nuorempana ja vanhempana jäsenenä. Hän toimi myös sotilaslainsäädännön ja kansainvälisen oikeuden opettajana Kadettikoulussa.
The Final Destination 3D
The Final Destination on vuonna 2009 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen elokuva, josta on tehty myös 3D-versio. Elokuva on jatko-osa sarjan aikaisemmille elokuville Final Destination – viimeinen määränpää, Final Destination – viimeinen määränpää 2 ja Final Destination – viimeinen määränpää 3, joissa kaikissa päähenkilö jollakin tavalla näkee näkyjä tulevista kuolemista.
Kraemer
Kraemer, Kræmer, von Kraemer tai von Kræmer on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Rönsyansikka
Rönsyansikka (Waldsteinia ternata) on ruusukasvien heimoon kuuluva kasvilaji, jolla on keltaiset kukat. Suomessa lajia käytetään varjoisien paikkojen maanpeitekasvina.
Ulkonäkö ja koko
220px|thumb|vasen|Kukkiva rönsyansikka. Rönsyansikka on monivuotinen ruohokasvi, jonka kasvukorkeus on 10–25 senttimetriä. Kasvilla on haarainen ja suikertava maavarsi; se leviää helposti myös maanpäällisistä rönsyistään. Ruusukelehtien lapa on kolmisorminen, lehdykät leveän vastapuikeita. Varsilehtien lapa on kapean vastapuikea. Lehdet ovat kiiltäväpintaisia.
Rönsyansikka kukkii Suomessa heinä-elokuussa. Sen kukinto on 2–7-kukkainen huiskilo. Keltaiset kukat ovat ulkoverhiöllisiä. Teriö on noin 15 millimetriä leveä. Kukkapohjus on laakea. Kukasta kypsyvä hedelmä on pieni pähkylä.
Levinneisyys ja elinympäristö
Rönsyansikka on kotoisin Kaakkois-Euroopan ja Etu-Aasian valoisista metsistä. Suomessa rönsyansikkaa tavataan villiintyneenä vain muutamasta paikasta Varsinais-Suomesta, Uudeltamaalta ja Oulun seudulta.
Käyttö
Suomessa rönsyansikkaa käytetään puutarhoissa koristekasvina; joskus sitä tavataan myös villiintyneenä esimerkiksi puistometsistä.
Sankari vai vakooja
Sankari vai vakooja (The Russia House) on vuonna 1990 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen vakoojaelokuva, jonka on ohjannut Fred Schepisi. Elokuvan pääosissa ovat Sean Connery ja Michelle Pfeiffer. Elokuva perustuu John le Carrén romaaniin Sankari vai vakooja.
Elokuva on kuvattu osittain Neuvostoliiton loppuaikojen Moskovassa. Ääniraidalla kuullaan Branford Marsalisin saksofoninsoittoa.
Juoni
Kylmä sota on loppumassa ja Neuvostoliitto hajoamassa. Elokuva kuvaa yksittäisten ihmisten toimia kolmen eri vakoilujärjestön (CIA, KGB, MI5) puristuksessa. Elokuvan peruskysymyksenä on se mikä on tärkeintä maailmassa: Rakkaus, ystävän lupaus vai isänmaan etu. Ja lisäksi, voiko nuo kaikki kolme asiaa saada yhtä aikaa. Pääosan esittäjiä ahdistaa niin heidän kotimaansa vakoilijat kuin vastavakoilijatkin. Kaikilla on yhteinen päämäärä, totuus, josta kaikilla on tietysti eri käsitys.
Sean Connery näyttelee boheemia kirjankustantajaa ja muusikkoa, joka vihaa lähes kaikkea muodollisuutta ja tärkeilyä. Hänellä on loistavat suhteet ympäri maailmaa kirjailijoiden parissa. CIA:n ja MI5:n vapaamuotoisessa kuulustelussa häneltä kysytään ”Miksi olit Lissabonissa naisen kanssa?” Tähän Connery vastaa lakonisesti ”Mitä väliä sillä on, olinko siellä miehen, naisen vai myskisorsan kanssa?”
Arvioita
Video-oppaassa vuodelta 1994 Kati Sinisalo sanoo toimintaelokuvan kääntyvän alun jälkeen ”paremman puutteessa” rakkaustarinaksi ja antaa sille kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Gualtiero Galmanini
Gualtiero Galmanini (28. marraskuuta 1909 Monza – 29. kesäkuuta 1979 Venetsia) oli arkkitehti ja teollinen muotoilija, joka osallistui sodanjälkeisen muotoilun elvyttämiseen. Hän oli yksi 1900-luvun merkittävimmistä italialaisista alallaan.
École du Louvre
École du Louvre on julkinen ranskalainen korkeakoulu, joka sijaitsee Pariisissa Louvren palatsissa ja jossa opetetaan taidehistoriaa.
Vuonna 1882 Louvren museon erääseen siipeen perustettu laitos, jonka tarkoituksena oli alun perin tutkia arkeologiaa, ympäristöä ja taidetta, perustettiin vuonna 1920 kattamaan koko taidehistorian ala, joka on yhä nykyäänkin taiteen tutkimuksen perusta. Se on organisatorisesti ja hallinnollisesti riippuvainen Ranskan kulttuuriministeriöstä, ja se on ollut julkinen elin vuodesta 1997.
Färgarydin piiri
Färgarydin piiri sijaitsee Hylten kunnassa Ruotsissa. Sen väkiluku on.
Aiheesta muualla
thumb|left|Hylten kunnan piirit
Otmar Striedinger
right|thumb|Otmar Striedinger Hinterstoderissa 2010. Otmar Striedinger (s. 14. huhtikuuta 1991) on itävaltalainen alppihiihtäjä, joka edustaa seuratasolla SC Innerkrems-Eisentrattenia.
Striedinger sai nuorten MM-kilpailuissa pronssia syöksylaskussa Crans-Montanassa 2011. Sotšin olympialaisissa 2014 hän sijoittui supersuurpujottelussa viidenneksi.
Maailmancupissa Striedinger kilpaili ensimmäisen kerran Lake Louisen supersuurpujottel]ssa marraskuussa 2010 sijoittuen 38:nneksi. Ensimmäiset maailmancuppisteensä hän saavutti oltuaan 25:s Bormion syöksylaskussa joulukuussa 2012. Ensimmäisen palkintokorokepaikkansa hän saavutti oltuaan toinen Beaver Creekin supersuurpujottelussa joulukuussa 2013. Tätä ennen hän oli sijoittunut maailmancupissa parhaimmillaan 17:nneksi. Hän sijoittui kolmanneksi Kitzbühelin ja Soldeun syöksylaskuissa 2019 sekä toiseksi Val d’Isèren syöksylaskussa joulukuussa 2020. Joulukuussa 2021 hän sijoittui Val Gardenan syöksylaskussa toiseksi.
Pichincha (maakunta)
Pichincha on yksi Ecuadorin maakunnista. Se on nimetty Pichinchan tulivuoren mukaan ja sen pääkaupunki Quito on samalla koko maan pääkaupunki. Maakunnan pinta-ala on 9 465 neliökilometriä ja siellä on arviolta 3 060 000 asukasta (vuonna 2017).
Maakunta on jaettu kahdeksaan kantoniin (suluissa niiden pääkaupungit):
Nagele
Nagele on asutuskeskus Flevolandin provinssissa, Alankomaissa. Nagele on osa Noordoostpolderin kuntaa. Vuonna 2006 Nagelessa oli 2 000 asukasta, joista naisia oli 970 ja miehiä 1 030.
Nagele sijaitsee noin kymmenen kilometriä etelään kunnan keskuksesta, Emmeloordista. Linnuntietä Nagelesta on matkaa Middelbuurtiin 3,8 kilometriä, Tollebeekiin 5 kilometriä ja Ketelhaveniin 7,5 kilometriä.
Rakennettua aluetta Nagelessa oli 0,61 vuonna 2001 neliökilometriä ja alue sisälsi 481 asuntoa.
Ekbom
Ekbom on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Pikkukultarinta
Pikkukultarinta (Iduna caligata, aikaisemmin Hippolais caligata) on pienikokoinen kerttusten heimoon kuuluva varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö
Linnun pituus on 11–12,5 cm ja paino 7–9 g, pajulinnun kokoinen. Väritykseltään harmahtava päältä ja vaalea alta. Vaalea silmäkulmanjuova. Laulu on erittäin kiihkeä, parin-kolmen sekunnin mittainen livertely. Kutsuääni, lyhyt maiskahdus, muistuttaa hieman kerttujen ääniä.
Levinneisyys
Keskiaasialainen laji, jonka esiintymisalue on laajenemassa länteen. Muutamia pareja pesii Suomen itäosissa, Karjalassa jo runsaampi. Katso myös aavikkokultarinta. Laji on muuttolintu, joka talvehtii pääasiassa Intian niemimaalla.
Lajin esiintymisalueen laajuus on noin 10 miljoonaa neliökilometriä, Euroopassa elää 60 000–160 000 yksilöä ja lajin kanta on elinvoimainen.
Elinympäristö
Erityyppiset metsät ja pensaikot sekä puutarhat.
Lisääntyminen
Pesä on matalalla pensaassa tai kasvillisuuden varassa. Munia on 4–6 ja muna painaa noin 1,27 g. Molemmat emot hautovat 12–14 päivää. Poikaset lähtevät pesästä noin 13 päivän ikäisinä ja itsenäistyvät noin 2 viikkoa myöhemmin. Pesii yleensä vain kerran kesässä.
Ravinto
Hyönteissyöjä.
Carl Grundfeldt
Carl Adolf Fredrik Grundfeldt (14. helmikuuta 1820 Vaasa – 17. helmikuuta 1883 Uusikaarlepyy) oli suomalainen kauppias ja liike-, kunnallis- ja valtiopäivämies.
Grundfeldtin äiti oli Fredrika Carolina Boberg ja puoliso Pauline Lybeck. Grundfeldt toimi ensin liikeapulaisena Porvoossa ja konttoristina Helsingissä. Uuteenkaarlepyyhyn hän muutti 1850 ja toimi siellä paitsi kauppiaana, myös laivanvarustajana, harjoittaen tuonti- ja vientikauppaa. Hän oli Ruotsin-Norjan ja Lyypekin varakonsuli, kaupungin raatimies ja Uudenkaarlepyyn edustaja porvarissäädyssä valtiopäivillä 1863–1864 ja 1867. Ensin mainituilla hän oli lakivaliokunnan varajäsen ja jälkimmäisillä laki- ja talousvaliokunnan varajäsen.
Marko Demidoff
Marko Demidoff (s. 10. elokuuta 1981 Espoo) on suomalainen fysioterapeutti, osteopaatti, koulutettu hieroja ja lähihoitaja. Lisäksi Demidoff opiskelee Jyväskylän ammattikorkeakoulussa ylempää korkeakoulututkintoa Sport & Exercise Physiotherapy -ohjelmassa.
Demidoff on luonut uraa fysioterapeuttina ja osteopaattina profiloitumisen lisäksi urheilufysioterapian parissa mm. PK-35 Vantaan naisten jalkapallojoukkueessa, joukkuevoimistelussa Olarin Voimistelijoissa, Futsalin U19-maajoukkueessa sekä Futsal Mad Maxissa. Lisäksi hän on Suomen Jalkapallofysioterapian yhdistyksen perustajäsen ja puheenjohtaja.
Lisäksi lapsuus- ja nuoruusvuosinaan Demidoff pelasi jalkapalloa FC Kasiysissä sekä FC Hongassa.
Demidoff on myös julkaissut Manuaalinen Terapia -podcastia, jossa aihetta pyritään käsittelemään kriittisestä näkökulmasta. Tämän lisäksi hän on ollut vieraana muissa kuntoutusalan podcasteissa sekä luennoinut Suomessa ja ulkomailla erilaisista fysioterapiaan liittyvistä aiheista.
Maasyvänlahti
Maasyvänlahti on järvi Hailuodon kaakkoisosassa Syökarissa. Se on suurin kymmenestä Syökarissa sijaitsevasta maannousun myötä Perämerestä irti kuroutuneesta merenlahdesta, ja kuuluu Ison Matalan–Härkäsäikän luonnonsuojelualueeseen. Järven rannalla on myös vuonna 2000 valmistunut viiden metrin korkuinen lintutorni, johon mahtuu viidestä kuuteen henkilöä kerrallaan.
Järven pohjoinen Hanhiseen rajoittuva ranta on muita rantoja jyrkempi ja kuusimetsikkö levittäytyy lähelle vesirajaa. Länsipuoliset rannat ovat laakeita ja rantaluhtaa on noin kilometrin matkalla, idässä jatkuen Isoon Härkäsäikkään saakka. Eteläpuolinen Munakulju on harmaaleppä- ja hieskoivuvaltaista lehtimetsää. Maasyvänlahdella kasvaa myös Jäämeren ja Perämeren merenrantakasvina tunnettua nelilehtivesikuusta.
Linnusto
1950-luvulla Maasyvänlahden alueella pesi Suomen ensimmäinen mustapyrstökuiripariskunta. Muita alueella tavattavia ja pesiviä lintulajeja ovat harmaasorsa, heinätavi, joutsen, jänkäkurppa, kaulushaikara, kultarinta, kurki, lapasorsa, luhtahuitti, luhtakana, merihanhi, merikotka, mustapääkerttu, nokikana, pensassirkkalintu, peukaloinen, punasotka, ruskosuohaukka, satakieli, sinisuohaukka ja silkkiuikku.
Kenttäratsastus
thumb|Ratsukko [[este (ratsastus)|maastoesteellä kenttäkilpailun kestävyyskokeessa.]] Kenttäratsastus on kilparatsastuksen laji, jossa ratsukko suorittaa koulu-, rataeste- sekä maastoeste- eli kestävyysosuudet lyhyellä aikavälillä. Kenttäratsastus on ollut olympialaji vuodesta 1912 lähtien. Laji on erittäin monipuolinen ja vaativa, ja sitä kutsutaan usein ratsastuksen kuninkuuslajiksi: se vaatii hevoselta ja ratsastajalta luottavaista yhteistyötä, nopeutta ja kestävyyttä. Kenttäratsastuksessa on eritasoisia luokkia, jotka on suunniteltu niin, että ratsukko voi taitojen kasvaessa järkevästi edetä helpommista luokista vaativampiin. Kilpailut jaetaan lyhyisiin ja pitkiin.
Pitkä kenttäkilpailu
Pitkä kilpailu on täydellisin kenttäratsastuksen kilpailumuoto. Se edellyttää ratsastajalta kokemusta kaikilta kilpailun osa-alueilta ja hevosen taitojen tuntemusta sekä hevoselta kaikkien osa-alueiden hyvää hallintaa. Pitkä kilpailu on kolmipäiväinen. Ensimmäisenä päivänä ratsastetaan kouluratsastuskoe, jonka tarkoituksena on osoittaa hevosen tottelevaisuus ja eteenpäinpyrkimys sekä liikkeiden joustavuus ja irtonaisuus. Koulukokeen painoarvo on jonkin verran suurempi kuin estekokeen. Kestävyyskoe, kenttäratsastuksen sielu, on vuorossa toisena päivänä. Kestävyyskokeessa, jota myös maastoestekokeeksi kutsutaan, kuuluu jopa 30 ripeässä laukassa ylitettävää kiinteää maastoestettä. Pitkän kilpailun maastoestekoe on yleensä 7–11 minuutin pituinen. Tasosta riippuen hevosen tulee edetä radalla keskimäärin 530–570 metriä minuutissa. Tarkoituksena on panna koetukselle hevosen nopeus, kestävyys, rohkeus ja hyppytaito maastossa. Kestävyyskoe on selkeästi vaativampi kuin kaksi muuta koetta yhteensä. Kolmantena päivänä suoritetaan vielä esteratsastuskoe. Sen tarkoituksena on osoittaa, että hevonen on rasittavan kestävyyskokeen jälkeen säilyttänyt halukkuutensa, tarmonsa ja tottelevaisuutensa.
Lyhyt kenttäkilpailu
thumb|400px|Ratsukko maastoesteellä kenttäkilpailun kestävyyskokeessa Lyhyessä kilpailussa kaikki osakokeet ratsastetaan yhtenä päivänä tai jaettuna kahdelle tai kolmelle päivälle niin, että ensimmäisenä on aina kouluratsastuskoe, toisena esteratsastuskoe ja viimeisenä maastoratsastuskoe. Yhden päivän kilpailun tarkoituksena on pikemminkin kehittää sekä hevosta että ratsastajaa näissä kolmessa lajissa ja kehittää hevosen teknistä taitoa, rohkeutta ja hyppykykyä kuin todella koetella hevosen fyysistä voimaa ja kestävyyttä. Lyhyet kilpailut ovatkin lähinnä osa valmentautumista pitkiin kenttäkilpailuihin.
Eläinlääkärin tarkastukset
Koska kenttäratsastus on hevoselle vaativa laji, eläinlääkärin tarkastukset ovat tärkeä osa lajia. Pitkän kilpailun aikana hevonen tarkastetaan viisi kertaa (ensimmäisen kerran hevosen saapuessa kisapaikalle, viimeisen kerran ennen esteratsastuskoetta), lyhyen kilpailun aikana kolmesti. Suoritukseen pääsee vain hyvinvoivalla hevosella.
Pistelasku
Kilpailun kokonaistulos muodostuu kolmen osakokeen yhteispisteistä. Voittaja on ratsukko, jonka kolmessa kokeessa saama yhteenlaskettu miinuspistemäärä on pienin. Kouluratsastuskokeessa kukin tuomari arvostelee radan liikeryhmät numeroin 0-10, jossa 0 on "ei esitetty" ja 10 "erinomainen". Tuomarien antamat pisteet lasketaan yhteen, näistä vähennetään mahdolliset väärinratsastukset, tulos muutetaan prosenteiksi (kuinka monta prosenttia enimmäispistemäärästä on saavutettu), ja eri tuomarien antamista prosenttiluvuista lasketaan keskiarvo kahden desimaalin tarkkuudella. Lopullinen tulos saadaan, kun prosenttiluku vähennetään luvusta 100. Kestävyyskokeessa virhepisteitä saa kunkin vaiheen ihanneajan ylityksestä (kultakin ihanneajan ylittävältä alkavalta sekunnilta 0,4 virhepistettä) sekä virheistä esteillä (esim. ensimmäinen tottelemattomuus esteellä 20 virhepistettä, toinen tottelemattomuus samalla esteellä 40 vp ja satulasta suistuminen hylkäys). Esteratsastuskokeessa virhepisteitä saa esteen tai sen osan pudottamisesta (4 vp), ensimmäisestä tottelemattomuudesta (4 vp), satulasta putoamisesta (hylkäys) tai ihanneajan ylityksestä (1 vp kultakin alkaneelta sekunnilta). Ratsukko voidaan myös hylätä kesken kilpailun useista eri syistä. Tällaisia ovat muun muassa hevosen poistuminen kouluradalta, kolmas kieltäytyminen esteellä maastoradalla, kumoonratsastus, satulasta suistuminen, ulkopuolisen kielletyn avun vastaanottaminen sekä hevosen sopimaton kohtelu. Uudet säännöt löytyvät SRL:n materiaalisalkusta kenttäratsastussääntöjen kohdalta.
Kenttäratsastus Suomessa
Kenttäkilpailu on ratsuväen vanha ratsastuskilpailumuoto, jossa suomalaisetkin menestyivät ennen toista maailmansotaa kohtuullisesti myös kansainvälisellä tasolla: suomalaisupseeri Hans Olof von Essen saavutti vuoden 1928 kesäolympialaisten kenttäkilpailussa 5. sijan. Laji koki Suomessa uuden tulemisen 1980-luvulla. Suomen tunnetuin ja menestyksekkäin kenttäratsastaja on Piia Pantsu, jonka saavutuksia ovat maailmanmestaruuspronssi vuodelta 2002 sekä voittoja ja sijoituksia maailman vaativimmista kenttäkilpailuista. Muita nykyaikojen menestyneitä suomalaisia kenttäratsastajia ovat muiden muassa Cajus Aminoff, Katri Wäyrynen ja Sanna Siltakorpi.
Maailmanmestaruuskilpailut
Kenttäratsastuksen maailmanmestaruuskilpailuja on järjestetty vuodesta 1966 lähtien neljän vuoden välein. Niissä kilpaillaan sekä joukkue- että yksilömestaruuksista.
Lajin vaarat
Kenttäratsastuskilpailun kestävyyskoe on niin fyysisesti kuin henkisestikin vaativa, ja sekä kenttähevosia että -ratsastajia menehtyy maailmalla tapaturmaisesti sen suorituksessa lähes vuosittain. Onnettomuudet liittyvät yleensä maastoesteillä sattuviin kumoonratsastuksiin, joissa hevonen saattaa katkaista raajansa tai kaatua pahasti ratsastajan päälle. Toisaalta sekä hevonen että ratsastaja usein selviävät hurjankin näköisestä kumoonmenosta pelkällä säikähdyksellä.
Onnettomuuksien tärkein ehkäisykeino on se, että ratsukko osallistuu vain taitojaan ja kuntoaan vastaaviin kilpailuihin ja kilpailee ainoastaan parhaassa vireessään. Jos ratsastaja kestävyyskokeen aikana tuntee, ettei kaikki ole täysin kohdallaan, hänen on viisainta keskeyttää kilpailu. Erityisesti olympialaisissa kestävyyskoe on tässä suhteessa ongelma, sillä varsinkin joukkuekilpailuun päätyy ratsukoita jotka eivät ole täysin kilpailun tasolla.
Onnettomuuksia pyritään ehkäisemään maastoratojen ja -esteiden hyvällä suunnittelulla. Esteet rakennetaan kiinteiksi ja jykevän oloisiksi, koska tällaiset esteet hevonen joko hyppää rohkeasti ja hyvin tai yleensä kieltäytyy kokonaan hyppäämästä. Hevoselle pyritään myös antamaan tilaa kiertää este, jos rohkeus pettää. Lisäksi esteiden rakenteilla pyritään välttämään erityisesti kaikkein vaarallisimmat kumoonratsastukset, joissa hevonen heittää kuperkeikan suoraan ratsastajansa päälle.
Hevosten jalat suojataan kestävyyskoetta varten mahdollisimman hyvin. Sekä jalkoja että rungon alapuolta saatetaan myös rasvata, jotteivät ne juuttuisi kiinni esteisiin. Ratsastajalla ovat pakollisia sekä kypärä että selkää ja sisäelimiä suojaava turvaliivi.
Petri Matikainen
Petri Juhani Matikainen (s. 7. tammikuuta 1967 Savonlinna) on entinen jääkiekkoilija ja nykyinen jääkiekkovalmentaja. Matikainen on kaksinkertainen Kalevi Numminen -palkinnon voittaja sekä kaksinkertainen maailmanmestari (U20 1987, A-maajoukkue 2011). Matikainen toimii tällä hetkellä itävaltalaisen Klagenfurter AC:n päävalmentajana. Klagenfurt voitti Matikaisen valmentamana monikansallisen ICE Hockey Leaguen mestaruuden kauden 2020–2021 päätteeksi.
Pelaajaura
Matikainen pelasi aktiiviurallaan 270 liigaottelua Tapparan, JoKP:n ja KalPan riveissä vuosina 1987–1996. Pelipaikaltaan hän oli puolustaja. Matikainen keräsi liigaurallaan 83 tehopistettä (29+54). Hän pelasi uransa alussa kaksi kautta Kanadassa juniorisarja OHL:n Oshawa Generalsissa. Kausista jälkimmäisellä (1986–1987) hän oli voittamassa OHL:n mestaruutta J. Ross Robertson Cupia. Uransa lopun Matikainen pelasi Saksassa ja Itävallassa, jossa hän voitti kaksi hopeaa, kunnes lopetti pelaamisen keväällä 1999.
Matikaisen pelaajauran parhaita saavutuksia ovat alle 20-vuotiaiden MM-kulta 1987, OHL:n mestaruus sekä Tapparan joukkueessa voitettu SM-kulta keväällä 1988.
Valmentajaura
Pelaajauransa jälkeen Matikainen toimi poliisin tehtävissä, kunnes valmistui Vierumäen valmentajaopistosta vuonna 2002. Vuonna 2003 hän aloitti Lahden Pelicansin A-nuorten vastuuvalmentajana, josta hänet nostettiin yhden kauden jälkeen Pelicansin SM-liigajoukkueen päävalmentajaksi. Kauden 2004–2005 jälkeen hän siirtyi Espoo Bluesiin, jossa toimi aluksi apuvalmentajana kaudet 2005–2006 ja 2006–2007.
Talvella 2007 Blues kertoi, että Matikainen korvaa Kari Heikkilän joukkueen päävalmentajana kaudella 2007–2008. Blues sijoittui vuonna 2008 runkosarjan toiseksi, eteni pudotuspeleissä loppuotteluihin ja voitti lopulta hopeaa. Matikainen palkittiin SM-liigan päätösgaalassa kauden parhaana valmentajana. Syksyllä 2010 tiedettiin, että alkava neljäs kausi Bluesin peräsimessä jäisi Matikaisen viimeiseksi ja hänen seuraajansa tulisi olemaan kakkosvalmentajana toiminut Lauri Marjamäki. Matikainen päätti valmennusrupeamansa Espoossa hopeamitaleihin tehden samalla SM-liigan historiaa: koskaan aiemmin ei mikään joukkue ollut onnistunut raivaamaan tietään villi kortti -kierrokselta aina liigan loppuotteluihin asti. Hänet palkittiin SM-liigan päätösgaalassa kauden 2010–2011 parhaana valmentajana.
Vuonna 2011 Matikainen teki kaksivuotisen sopimuksen Helsingin IFK:n kanssa. Pesti HIFK:n päävalmentajana kesti kuitenkin vain yhden kauden, sillä vuonna 2012 hän siirtyi kolmivuotisella sopimuksella KHL-seura Avangard Omskin päävalmentajaksi. Avangard irtisanoi Matikaisen sopimuksen syyskuun 2013 puolivälissä, kesken kauden 2013–2014. Saman vuoden lokakuussa hän siirtyi Itävallan liigan Graz 99ersiin, jota valmensi loppukauden ajan. Syyskuussa 2014 Matikainen nimitettiin KHL-seura Slovan Bratislavan päävalmentajaksi. Keväällä 2015 Matikainen siirtyi kolmivuotisella sopimuksella SM-liiga-seura Lahden Pelicansin päävalmentajaksi. Kesällä 2018 Matikainen siirtyi Itävaltalaisen Klagenfurter AC valmentajaksi, 18/19 ja 20/21 kausilla Matikainen voitti monikansallisen (EBEL) ja (ICEHL) mestaruuden.
Matikainen on toiminut myös maajoukkuevalmentajana. Hän oli vuodet 2003–2005 ja 2006–2007 Suomen alle 20-vuotiaiden maajoukkueen apuvalmentaja sekä vuodet 2010–2012 Suomen A-maajoukkueen apuvalmentaja. Slovakian MM-kisoissa 2011 Matikainen oli valmentajana voittamassa Suomelle sen historian toista jääkiekon maailmanmestaruutta.
Lord Howe
thumb|240px|Saaren epävirallinen lippu.
Lord Howe on pieni 14,6 km²:n laajuinen saari 600 kilometriä itään Australian rannikolta. Se kuuluu hallinnollisesti Uuden Etelä-Walesin osavaltioon. Saarella on 350 vakituista asukasta. Turistien määrä saarella on rajattu 400:aan. Lord Howen korkein kohta on 875 metrin korkeuteen kohoava Mount Gower.
Lord Howen saariryhmään kuuluu lisäksi Wheatsheaf Islet ja Ball's Pyramid. Nämä saaret on listattu Unescon maailmanperintöluetteloon vuonna 1982 ainutlaatuisen luontonsa vuoksi.
Historia
Lord Howen saari löydettiin 17. helmikuuta 1788, kun brittiläinen HMS Supply komentajanaan luutnantti Henry Lidgbird Ball ohitti saaren vankien kuljetusmatkalla Norfolkinsaarelle. Paluumatkalla hän lähetti ryhmän saarelle, joka oli asumaton. Mount Lidgbird ja viereinen saari Ball's Pyramid nimettiin Ballin mukaan. Itse saari sai nimensä Richard Howen, brittiläisen amiraalin, mukaan.
Monet hallituksen alukset, jotka purjehtivat Uuden Etelä-Walesin ja Norfolkinsaaren välillä, pysähtyivät Lord Howessa. Monet laivat jättivät saarelle vuohia ja sikoja tulevien vierailijoiden ruoaksi. Pysyvän asutuksen Lord Howe sai kuitenkin vasta vuonna 1834.
Geologia
Lord Howe on puolikuun muotoinen noin 10 km pitkä ja 1,5 km leveä saari, joka on jäänne 6,9 miljoonaa vuotta vanhasta kilpitulivuoresta. Lord Howe kuuluu merenalaiseen vuoristoon, joka on luultavasti seurausta Australian mannerlaatan työntymisestä pohjoiseen paikallaan olevan kuuman kohdan päällä. Tämä merenalainen vuoristo kuuluu ylätasankoon nimeltä Lord Howen selänne.
Saaren eteläosaa hallitsee kaksi basalttihuippua: Mount Lidgbird (777 m) ja Mount Gower (875 m). Vuoret ovat jäänteitä 6,4 miljoonaa vuotta vanhasta laavavirroista, jotka täyttivät suuren kalderan.
Luonto
thumb|200px|left|[[Kentiapalmu (Howea forsteriana).]] Lord Howen saari muodostaa oman ekoalueensa, jolla on bioottisia yhtäläisyyksiä Australian, Uuden-Guinean ja Uuden-Kaledonian ekoalueiden kanssa. Lord Howe ei ole ikinä kuulunut mihinkään mantereeseen, joten sen kasvisto ja eläimistö ovat saapuneet saarelle meren poikki. Monimuotoisen luonnon syntyä ovat edistäneet eristyneisyyden lisäksi saaren korkea sumumetsäinen vuoristo, laaksot, kallionkielekkeet ja suolaveden vaikutus rantakaistoilla.
Kasvisto
Melkein puolet saaren kasvistosta on kotoperäistä. Saarelta tunnetaan 241 alkuperäistä kasvilajia. Kasvisuvuista viisi on kotoperäisiä: gesneriakasveihin kuuluva Negria-suku, asterikasveihin kuuluva Lordhowea-suku sekä palmujen suvut Hedyscepe, Howea ja Lepidorrhachis. Lajeista 105 on kotoperäisiä, näistä saniaisia on 19 lajia. Runsaimmin kotoperäisiä lajeja on asterikasveissa, myrsikkikasveissa, myrttikasveissa ja matarakasveissa.
Saaren kasveista parhaiten tunnetaan Howea-suvun kentiapalmulajit sirokentiapalmu (H. belmorena) ja pikkukentiapalmu (H. forsteriana). Molempia lajeja kasvatetaan yleisesti huonekasveina. Laittoman palmukaupan hillitsemiseksi kauppa on tarkoin säädeltyä. Luonnonvaraisista palmuista kerätään siemeniä idätettäviksi myyntiin. Saarelta viedään vuosittain miljoonia palmuntaimia, ja näiden kasvien vienti on saaren tärkein elinkeino turismin lisäksi.
Eläimistö
thumb|200px|left|[[Ruskoluhtakana (Gallirallus sylvestris).]] Saarella asuu 14 meri- ja 18 maalintulajia, joihin kuuluu myös endeeminen rantakanalaji ruskoluhtakana (Gallirallus sylvestris) ja kolme kotoperäistä alalajia. Useita vain Lord Howella tavattuja lintulajeja ja -alalajeja on kuollut sukupuuttoon ihmisten saapumisen jälkeen. Lajeja on kuollut kahdessa aallossa. Ensin uudisasukkaat tappoivat niitä 1800-luvulla ja sitten mustarotan saapuminen vuonna 1918 Makombon haaksirikossa aiheutti toisen sukupuuttoaallon.
Saarilla asuu kaksi alkuperäistä liskolajia: Leiolopisma lichenigera -skinkki ja Phyllodactylus guentheri -gekko. Kumpikin lajeista on harvinaisia pääsaarella, mutta yleisempiä rannikon pikkusaarilla. Lord Howelle on myös ihmisten mukana ajautunut toinen skinkkilaji (Lampropholis delicata) ja sammakkolaji (Litoria dentata).
Yksi saarten erikoisuuksista on sauvasirkkoihin kuuluva hyönteislaji Dryococelus australis, jota sanotaan maailman harvinaisimmaksi hyönteiseksi. Se hävisi pääsaarelta pian rottien tultua saarelle. Vuonna 2001 löydettiin pieni alle 20 yksilön yhteiskunta yhdestä ainoasta puskasta Ball's Pyramid -saarelta.
Leslie Nielsen
Leslie William Nielsen oli kanadalainen elo­kuva­näyttelijä, joka tuli 1980-luvulla tunnetuksi komedioistaan. Hänen tunnus­merkkeinään olivat viti­valkoiset hiukset ja mustat kulma­karvat. Nielsen oli Mel Brooksin ohella Holly­woodin tunnettuja komedia­tähtiä. Nielsen sai tähden Hollywood Walk of Famelle vuonna 1988.
Ura
Nielsen oli alkujaan draama­näyttelijä. Hän esiintyi muun muassa science fiction -klassikossa Kielletty planeetta. 1960- ja 1970-luvuilla Nielsen vieraili monissa televisio­sarjoissa, esimerkiksi Columbossa.
Vuonna 1980 komedia Hei, me lennetään! teki Nielsenistä tähden, ja hänet tunnettiin sen jälkeen lähinnä komedia­rooleista. Eräs tunnettu oli puu­päisen etsivä Frank Drebinin rooli televisio­sarjassa Hei, me pamputetaan! ja Mies ja alaston ase -elo­kuvissa.
Yksityiselämä
Nielsen oli neljä kertaa naimisissa, mutta kaikki avio­liitot päättyivät eroon. Nielsenillä oli kaksi tytärtä toisen vaimonsa kanssa.
Marras­kuussa 2010 Nielsen vietiin sairaalaan keuhkokuumeen takia, ja hän kuoli 28. marras­kuuta 2010 taudin aiheuttamiin komplikaatioihin sairaalassa.
Valikoitu filmografia
Leslie Nielsen teki elämänsä aikana yli 100 elo­kuva- ja. Tähän on valikoitu merkittävimmät.
Lars-Göran Petrov
pienoiskuva|Petrov Entombedin laulajana Wacken Open Air 2016 -festivaaleilla. Lars-Göran Petrov (17. helmikuuta 1972 – 7. maaliskuuta 2021 ) oli ruotsalaisen death metal -yhtye Entombedin laulaja kaikilla yhtyeen studioalbumeilla lukuun ottamatta vuonna 1992 julkaistua Clandestine-albumia. Petrov menehtyi maaliskuun alussa vuonna 2021 sappitiehytsyöpään.
Einar Reuter III
Einar Reuter III on suomalaisen taiteilijan, Helene Schjerfbeckin öljyvärimaalaus vuodelta 1919–1920. Kooltaan tämä työ on 34×28 cm ja se kuuluu Ateneumin taidemuseon kokoelmiin.
Einar Reuter oli Helene Schjerfbeckin ystävä, johon hän oli tutustunut tämän tultua tapaamaan häntä vuonna 1915. Kirjailija, taiteilija, metsänhoitaja Reuter oli ihaillut Schjerbeckiä ja hankkinut neljä hänen maalaustaan itselleen jo aiemmin. Parin vuoden kuluttua tästä tapaamisesta Reuter kirjoitti ensimmäisen Schjerfbeckin elämä­kerran. Heidän ystävyytensä ja keskusteluyhteytensä jatkui koko heidän elämänsä ajan.
Helene Schjerfbeck alkoi maalata Einar Reuter III -teosta samana vuonna 1919, kun Einar Reuter yllättäen ilmoitti Schjerbeckille kihlautuneensa Norjan matkallaan. Tuo kihlaus oli järkytys Schjerfbeckille, jolle Reuter oli ollut tärkeä ystävä tätä ennen. Hän oli maalannut edellisenä vuonna, 1918, lämpimän Purjehtija-teoksen Reuterista heidän yhteisellä lomallaan. Tämän Einar Reuter III -teoksen Reuterin ilme suurine pupilleineen on puolestaan kuin Schjerbeckin oman tunteen kuvaus seuraavana kesänä: pysähtynyt, yllättynyt, shokeraantunut.
Antti Tokkari
Antti Ilari Tokkari (s. 15. syyskuuta 1975 Jyväskylä ) on suomalainen entinen pesäpalloilija, joka edusti kaudella 2007 Nurmon Jymyä. Nykyisin hän toimii Suomen Urheilulehden pesäpalloasiantuntijana. Tokkari toimi myös asijantuntijana Nelonen Pro-kanavan pesäpallolähetyksissä. Nykyisin kyseessä ovat Ruutu Urheilun lähetykset.
Lukkarina pelannut Antti Tokkari on voittanut urallaan kaksi SM-hopeaa ja kolme SM-pronssia. Itä–Länsi-ottelussa hän on pelannut vuosina 2001, 2002, 2005 ja 2006. Itä-Länsi-ottelun parhaana pelaajana hänet palkittiin Haminassa 2001. Ammatiltaan hän on luokanopettaja.
Hän palasi pesäpallokentille kesken kesän 2009 auttamaan lukkariongelmista kärsivää entistä seuraansa Pattijoen Urheilijoita ottelukohtaisella sopimuksella. Tokkari valitsi Lännen joukkueen vuoden 2019 Seinäjoella pelattuun Itä-Länsi-otteluun.