cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Lallintalo
Talon tuotoilla ja toiminnalla on saatu paljon aikaan, kuten Köyliön kylien katuvalot ja jääkiekkokaukalot, VPK:n rantasauna ja kalusto, jota maaherran kuntatarkastuksessa aikoinaan kommentoitiin Rauman kaupungin kaluston vertaiseksi, sekä Lallien seuratoiminta. Lallintalon omilla sivuilla kerrotaan myös, että Säkylään piti rakentaa uusi poliisitalo Lallintalon putkakäyntien suuren lukumäärän vuoksi.
Lallintalon suosio oli huipussaan 1980-luvulla, jolloin siellä järjestettiin syys-huhtikuun välisenä aikana yleensä kaksi tilaisuutta viikoittain. Perjantai-iltana oli aikuisemmalle yleisölle tarkoitetut tanssit. Lauantaina puolestaan nuorisolle suunnattuja tilaisuuksia, joissa esiintyi aikansa nimekkäimpiä rock- ja pop-artisteja. Lallintalon lauantai-illat olivat Lounais-Suomen nuorison keskuudessa erittäin suosittuja, linja-autokuljetuksia järjestettiin paikalle aina Pohjanmaata myöten.
Lallintalon yleisömäärät alkoivat vähentyä 1990-luvun puolivälissä. 2000-luvulla siellä on järjestetty vuosittain vain muutamia huvitilaisuuksia. Viimeiset tilaisuudet pidettiin vuonna 2012. Paikkaa on kuitenkin pidetty kunnossa ja marraskuussa 2018 se avattiin uudelleen käyttöön. Lallintalolla on esiintynyt kotimaisten huippuartistien lisäksi muun muassa Baccara.
Länsi-Yhdysvaltain Grand Prix 1978
Länsi-Yhdysvaltain Grand Prix 1978 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 2. huhtikuuta 1978 Long Beachin katuradalla. Kilpailun voitti Carlos Reutemann.
Syyläjuurikasvit
Syyläjuurikasvit (Scrophulariaceae) on kukkivien kasvien heimo Lamiales-lahkossa. Aiemmin heimoa kutsuttiin nimellä naamakukkaiskasvit, sillä sen lajien kukat ovat peilisymmetrisiä, kuten ihmiskasvot. Heimoon kuuluvien sukujen ja lajien lukumäärä on myös muuttunut ajan kuluessa. Molekyylirakenteiden tutkimusten myötä Angiosperm Phylogeny Groupin luokittelussa heimoon aiemmin luokiteltuja sukuja sekä lajeja on siirretty muihin Lamiales-lahkon heimoihin, erityisesti näive- ja ratamokasveihin. Vanhassa, lähinnä kasvien ulkoasuun perustuvassa Cronquistin luokittelussa naamakukkaiskasveihin kuului liki viisituhatta lajia.
Tuntomerkit
Naamakukkaiskasvit ovat ruohoja tai pensaita. Lehdet ovat vastakkaisesti tai kierteisesti. Kukinto koostuu viuhkoista. Heteenponnen lokerot (teekat) sijaitsevat joko päittäin ja ovat vaihtelevissa määrin nuijamaisia tai rinnakkain. Kukassa voi olla joutoheteitä, ja mesiäinen on pieni tai puuttuu. Luotti on tavallisesti pallomainen. Hedelmä on tavallisesti kota, harvoin marja, luumarja tai lohkohedelmä. Siemeniä on paljon, ja niissä on runsas endospermi tai se puuttuu.
Levinneisyys
Naamakukkaiskasveja tavataan lähes kaikkialla maapallolla kylmimpiä alueita lukuun ottamatta. Eniten heimon lajeja tavataan lauhkeassa ilmastossa.
Luokittelu
Heimossa on 65 sukua ja 1800 lajia. Runsaslajisimmat suvut ovat tulikukat (Verbascum, 360 lajia), emuntorvet (Eremophila, 215 lajia), syyläjuuret (Scrophularia, 200 lajia), Selago (190 lajia), syrikät (Buddleja, 125 lajia), briitankukat (Jamesbrittenia, 85 lajia), Manulea (75 lajia), dianat (Diascia, 70 lajia), kohtalonkukat (Nemesia, 65 lajia), lääkärinkukat (Zaluzianskya, 55 lajia) ja Chaenostoma (46 lajia).
Suvut
Suvut ja suomenkieliset nimet:
Dünyayı Kurtaran Adam
Dünyayı Kurtaran Adam on vuonna 1982 ilmestynyt turkkilainen tieteiselokuva. Elokuvan ohjasi Çetin İnanç, tuotti Mehmet Karahafiz ja käsikirjoitti Cüneyt Arkın, joka myös esiintyy elokuvan pääosassa. Arkinin ohella pääosissa nähdään myös Aytekin Akkaya, Füsun Uçar ja Hüseyin Peyda.
1980-luvulla turkkilainen elokuvateollisuus pyrki tekemään vastineita monille länsimaissa menestyneille elokuville, minkä takia Dünyayı Kurtaran Adamin juoni on saanut vaikutteita yhdysvaltalaisilta tieteiselokuvista, erityisesti Tähtien sodasta. Dünyayı Kurtaran Adam on tullut tunnetuksi siitä, että elokuvassa on lainattu tekijänoikeuksia rikkoen runsaasti kuvamateriaalia Tähtien sodasta, ja elokuvan soundtrackin kappaleet ovat peräisin muiden muassa Apinoiden planeetasta, Kadonneen aarteen metsästäjistä ja Kuuraketista. Elokuva on noussut sekavan leikkauksensa, heikkolaatuisten erikoistehosteidensa ja erityisesti muista elokuvista lainatun kuvamateriaalin ja musiikin ansiosta tieteiselokuvien harrastajien keskuudessa kulttimaineeseen.
Dünyayı Kurtaran Adamin tapahtumat sijoittuvat tulevaisuuteen, jossa avaruusseikkailijat Murat ja hänen kumppaninsa Ali joutuvat avaruustaistelun päätteeksi syrjäiselle aavikkoplaneetalle. Planeetan pinnalla Murat ja Ali liittoutuvat paikallisten luolaihmisten kanssa ja päättävät yhdessä kukistaa pahan velhon, jonka suunnitelmana on valloittaa maapallo.
Giorgio Vinella
Giorgio Vinella (s. 22. elokuuta 1973 Putignano) on italialainen moottoriurheilija. Hän aloitti uransa karting-sarjoissa. Vuonna 1998 hän kilpaili International Formula 3000 -sarjassa Coloni-tallissa saavuttamatta pisteitä. Vuonna 1999 hän voitti Italian Formula 3000 -sarjan mestaruuden. Vuonna 2000 hän jatkoi sarjassa ajaen yksittäisiä kilpailuja.
Ljubov Zabolotskaja
Ljubov Sergejevna Zabolotskaja (s. 2. huhtikuuta 1956, Sardyk, Kirovin alue) on Neuvostoliittoa edustanut entinen maastohiihtäjä, viestin MM-hopeamitalisti.
Zabolotskaja hiihti toisen osuuden 4 × 5 kilometrin MM-hopeaa voittaneessa Neuvostoliiton joukkueessa Oslossa 1982. Joukkueen muut jäsenet olivat Ljubov Ljadova, Raisa Smetanina ja Galina Kulakova. Norja voitti kultaa 13,7 sekunnin erolla.
Zabolotskaja kilpaili Neuvostoliiton maajoukkueessa vuosina 1978–1985. Urheilu-uransa jälkeen hän on työskennellyt Moskovan fysiikan ja teknologian instituutissa.
Velocifero
Velocifero on englantilaisen elektropop-yhtye Ladytronin neljäs studioalbumi, joka julkaistiin kesäkuussa 2008. Albumin ensimmäisenä singlenä julkaistiin kappale Ghosts. Albumi on yhtyeen ensimmäinen julkaisu Nettwerk-levy-yhtiöllä.
Kappaleet Black Cat ja Kletva ovat Mira Aroyon bulgariaksi laulamia. Kletva on cover bulgarialaisen Shturcite-rockyhtyeen 80-luvulla tekemästä kappaleesta. Yhtyeen jäsenistä Daniel Hunt laulaa taustoja päätösraidalla Versus. Tämä on ensimmäinen kerta, kun Huntia kuullaan yhtyeen studioalbumilla.
Veikko, Tette ja Jykke
Veikko, Tette ja Jykke (Jo, Zette et Jocko) on belgialaisen Hergén piirtämä sarjakuva, jonka pääosissa ovat insinööri Legrandin lapset Veikko ja Tette Legrand sekä heidän lemmikkiapinansa Jykke. Sarja alkoi ilmestyä katolisessa Coeurs Vaillants -viikkolehdessä vuonna 1936 ja seikkaillut koottiin myöhemmin viideksi albumiksi, jotka julkaistiin vuosina 1951–1957. Lisäksi on julkaisematon ja keskeneräinen kuudes tarina, jonka tekivät Hergén sijasta käsikirjoittaja Greg ja piirtäjä Bob de Moor Hergén hylkäämään Tintti-käsikirjoituksen Tintin et le Thermozéro pohjalta.
Vuonna 2008 ilmestyi suomenkielinen Veikko, Tette ja Jykke -kokoelma-albumi, joka sisältää kaikki viisi albumia.
Albumit
Herra Pumpun, omalaatuisen miljardöörin, testamentissa määrätään 10 000 dollaria ensimmäiselle, joka rakentaa Pariisista New Yorkiin 1000 km/h lentävän lentokoneen. Insinööri Legrand suunnittelee H.22 Stratonef -lentokoneen. Veikko, Tette ja Jykke pelastavat koneen sabotaasiyritykseltä nousemalla ilmaan. Keskellä yötä he eivät voi laskeutua vaarantamatta konettaan, joten heidän on jatkettava lentoa.
Kun lumipallo osuu maharadžaan, Veikko, Tette ja Jykke joutuvat seikkailuun, joka vie heidät Alpeilta kobrien valtaamaan laaksoon Himalajalle.
Merirosvot ryöstävät Atlantin kauppalaivoja. Veikko, Tette ja Jykke eksyvät soutuveneellä ja joutuvat merirosvojen pelastamiksi. Rosvot vievät heidät salaiseen vedenalaiseen tukikohtaansa, missä he kohtaavat ilkeän professorin.
Tarina "Manitoba" ei vastaa saa jatkoa. Veikko, Tette ja Jykke pakenevat merirosvojen vedenalaisesta salatukikohdasta amfibiotankilla aavikkosaarelle, missä kannibaalit laittavat heidät pataan. Jykke tulee väliin ja alkuasukkaat antautuvat. Sillä välin merirosvot jatkavat karkulaisten etsimistä.
Pekka Vehviläinen
Vehviläisen isoveli Pertti Vehviläinen on maineikas painituomari.
Emil Paul Tscherrig
thumb|Emil Paul Tscherrig vuonna 2019. pienoiskuva Emil Paul Tscherrig (s. 3. helmikuuta 1947 Unterems) on sveitsiläinen roomalaiskatolinen arkkipiispa ja Pyhän istuimen diplomaatti.
8. heinäkuuta 2000 Tscherrig sai nimityksen apostoliseksi nuntiukseksi Trinidad ja Tobagolle, Dominicalle, Jamaikalle, Grenadalle, Guyanaan, Saint Lucialle, Saint Vincent ja Grenadiineille ja Bahamalle. Lisäksi hänet nimitettiin 20. tammikuuta 2001 nuntiukseksi Barbadokselle, Antigua ja Barbudalle sekä Surinameen ja 1. kesäkuuta vielä Saint Kitts ja Nevisille.
Tscherrig sai 22. toukokuuta 2004 siirron nuntiukseksi Koreaan, ja tämän lisäksi hänet nimitettiin 17. kesäkuuta 2004 nuntiukseksi Mongoliaan. 26. tammikuuta 2008 Tscherrig siirrettiin nuntiukseksi Ruotsiin, Tanskaan, Suomeen, Islantiin ja Norjaan. 5. tammikuuta 2012 hänet siirrettiin nuntiukseksi Argentiinaan.
Tscherrig on tunnettu liberaaleista näkemyksistään. Hänen junailemansa Teemu Sipon nimitys Suomen katoliseksi piispaksi herätti voimakkaita reaktioita eräiden konservatiivisten katolilaisten joukossa.
SiFive
SiFive on tehtaaton puolijohdeteollisuuden yritys, joka kehittää RISC-V-suorittimeen perustuvaa tekniikkaa. Yrityksen perustivat RISC-V-arkkitehtuurin kehittäjät. RISC-V kilpailee ARM- ja x86-suorittimien kanssa.
Tyypillisesti mikropiirin valmistukseen on suunniteltava piiri, se on dokumentoitava ja simuloitava valmistukseen (tape-out), analysoitava viat ja korjattava mahdolliset ongelmat. SiFive suunnittelee RISC-V-arkkitehtuuriin perustuvia piirejä. SiFive voi hoitaa prosessin piirin suunnittelusta valmistukseen ja toimittaa asiakkaalle valmiita piirejä kaupallisiin sovelluksiin.
Piirien valmistus ei ole yrityksen liiketoimintamalli, vaan se keskittyy asiakkaiden auttamiseen RISC-V-pohjaisien piirien suunnittelussa ja valmistuksessa. Tarkoitus on, että asiakkaat muokkaavat piirit omiin käyttötarkoituksiinsa murto-osalla perinteisiin menetelmiin verrattuna. Yritys myy mallikappaleiksi tarkoitettuja piirejä verkkosivuillaan, joilla voi tehdä suorituskykytestejä ja arvioida soveltuvuutta omiin tarkoituksiin. Vuonna 2018 yritys julkaisi kehittäjille tarkoitettuja yhden piirilevyn tietokoneita, jotka käyttivät RISC-V-järjestelmäpiiriä.
Vuonna 2018 SiFive on tehnyt monivuotisen sopimuksen Western Digitalin kanssa.
Huhtikuussa 2021 yritys sai valmiiksi (taped-out) ensimmäisen suunnitelman RISC-V-järjestelmäpiirin valmistukseen TSMC:n viiden nanometrin N5-prosessilla. Tape-out tarkoittaa, että dokumentaatio piirin valmistusta varten on toimitettu ja että se on onnistuneesti simuloitu.
Lokakuussa 2021 yrityksen neuvottelut kilpailevan Intelin kanssa päättyivät ilman sopimusta.
Van Helsing
Juoni
Vuoden 1887 Transilvaniassa tohtori Frankenstein (Samuel West) herättää hirviönsä (Shuler Hensley) henkiin apulaisensa Igorin (Kevin J. O’Connor) ja kreivi Vladislaus Draculan (Richard Roxburgh) avulla. Dracula tappaa Frankensteinin paljastettuaan auttaneensa tätä vain, jotta hän voisi käyttää hirviötä herättääkseen henkiin omat epäkuolleet lapsensa. Hirviö pakenee tuulimyllyyn, mutta hirviötä seurannut väkijoukko tuikkaa rakennuksen tuleen. Väkijoukko pakenee, kun Dracula ja hänen kolme morsiantaan, Verona (Silvia Colloca), Aleera (Elena Anaya) ja Marishka (Josie Maran), saapuvat paikalle. Vampyyrit surevat hirviön menetystä ja sitä, etteivät voi herättää lapsiaan henkiin.
Vuotta myöhemmin Vatikaanissa toimiva järjestö Pyhän veljeskunnan ritarit lähettää muistinsa menettäneen Gabriel Van Helsingin (Hugh Jackman) tappamaan Draculan. Van Helsing saa tehtäväkseen myös estää Valerious-suvun viimeisen jäsenen joutumisen kiirastuleen. Suku on näet yhdeksän sukupolvea sitten vannonut tappavansa Draculan, eivätkä sen jäsenet pääse Taivaaseen ennen kuin lupaus on täytetty. Van Helsing saa mukaansa munkki Carlin (David Wenham), joka toimittaa hänelle tarvikkeita ja aseita.
Saavuttuaan Transilvaniaan kaksikko tapaa eräässä kylässä Anna Valeriousin (Kate Beckinsale), joka kertoo heille, että hänen veljensä Velkan (Will Kemp) on vastikään joutunut ihmissuden tappamaksi. Van Helsing pelastaa Annan Draculan morsiamilta, kun nämä hyökkäävät kylään, ja tappaa Marishkan kahden muun morsiamen paetessa paikalta. Anna vie kaksikon linnaansa. Anna on päättänyt tappaa Draculan itse, mutta Van Helsing ei halua ottaa sitä riskiä, että Valerious-suvun viimeinenkin jäsen kuolee. Annan vastustellessa Van Helsing antaa hänelle unikaasua ja vie hänet sänkyynsä.
Tariel Nikoleišvili
Tariel Gelajevitš Nikoleišvili (, s. 6. huhtikuuta 1991) on venäläinen karateka, jolla on georgialaisia sukujuuria. Hän saavutti Kyokushinin maailmanmestaruuden 2011 ja on voittanut myös Euroopan raskaansarjan mestaruuden.
Van Helsing
Juoni
Myöhemmin samana yönä Anna herää syvästä, unettomasta unestaan ja kohtaa Velkanin, josta on nyt tullut ihmissusi. Kun Velkan pakenee, Van Helsing ja Anna jäljittävät hänet Frankensteinin linnaan. Siellä he näkevät, kuinka Dracula yrittää herättää lapsensa henkiin käyttämällä Velkania hirviön sijasta. Anna vapauttaa Velkanin, mutta tämä muuttuu jälleen ihmissudeksi. Dracula kohtaa Van Helsingin, joka tunnistaa Draculan menneisyydestään.
Tariel Nikoleišvili
Karate
Nikoleišvili voitti Venäjän raskaansarjan mestaruuden 2008 kohdattuaan loppuottelussa Maxim Gusevin.
Van Helsing
Juoni
Paetessaan Van Helsing ja Anna putoavat erääseen luolaan. He löytävät sieltä Frankensteinin hirviön, joka on yhä elossa. Van Helsing päättää viedä hirviön Roomaan, missä hirviötä voidaan suojella. Kun he yrittävät paeta vaunuilla, morsiamet ja Velkan jahtaavat heitä. He käyttävät kuitenkin oikeiden vaunujen ohella myös vaarnoilla ja räjähteillä täytettyjä valevaunuja, jotka tappavat Veronan. Van Helsing tappaa Velkanin, mutta tämä ehtii kuitenkin purra häntä. Kun seuraavan kerran tulee täysikuu, Van Helsing tulee näin ollen muuttumaan ihmissudeksi. Aleera kaappaa Annan ja vie hänet Budapestiin.
Tariel Nikoleišvili
Karate
2009 Nikoleišvili siirtyi ottelemaan superraskaaseen sarjaan ja saavutti pronssia Venäjän mestaruuskisoissa.
Van Helsing
Juoni
Budapestissä Van Helsing piilottaa hirviön ennen kuin hän ja Carl lähtevät pelastamaan Annaa. He onnistuvat pelastamaan Annan, mutta siinä samalla hirviö joutuu Draculan vangiksi. Van Helsing, Anna ja Carl palaavat Frankensteinin linnaan, mutta he huomaavat, että linnan kaikki välineet on siirretty sieltä pois. Annan linnassa Carl selittää, että Dracula oli todellisuudessa Annan erään esi-isän poika. Dracula murhattiin, mutta ennen sitä tämä ehti tehdä sopimuksen Saatanan kanssa, joka antoi tälle uuden elämän vampyyrinä. Carl selittää, että vaikka Annan esi-isä vannoi tappavansa Draculan, hän ei voinut tappaa omaa poikaansa. Sen sijaan hän karkotti Draculan jäiseen linnakkeeseen, josta tämä ei voinut palata, mutta Saatana antoi Draculalle siivet ja lentotaidon. Van Helsing löytää Draculan linnaan vievän portaalin, joka on naamioitu valtavaksi seinäkartaksi, käyttäen Roomasta mukanaan tuomaansa paperiliuskaa. He astuvat portaaliin ja ilmestyvät eräälle kielekkeelle lähelle Draculan linnaa.
Tariel Nikoleišvili
Karate
2010 oli Nikoleišvilille menestyksekäs vuosi voitettuaan ensin Venäjän mestaruuden superraskaassasarjassa. Hän voitti loppuottelussa Goderzi Kapanadzen. Alku kesästä Nikoleišvili saavutti myös Euroopan raskaansarjan mestaruuden Romaniassa, voitettuaan loppuottelussa Mirel Iacobin. Turnauksen jälkeen hän otteli Japanin raskaansarjan mestaruudesta, jossa Nikoleišvili onnistui etenemään loppuotteluun saakka. Hän voitti mestaruuden Zenjūrō Moria vastaan käydyssä loppuottelussa. Loppuvuodesta 2010 Nikoleišvili voitti myös avoimessa luokassa käydyn Japanin mestaruuskilpailut. Hän voitti loppuottelussa Moriyoshi Juron.
Van Helsing
Juoni
Kun kolmikko näkee hirviön, jota paraikaa nostetaan ylös laboratorioon, tämä kertoo heille, että Draculalla on parannuskeino ihmissuden kiroukseen. Carl tajuaa, että ainoastaan ihmissusi voi tappaa Draculan. Dracula käyttää ihmissusia apureinaan, ja siksi hänellä on hallussaan parannuskeino siltä varalta, että ihmissudet kääntyvät häntä vastaan. Van Helsing raivaa tiensä laboratorioon, vapauttaa hirviön ja muuttuu sitten ihmissudeksi. Hän ja Dracula (joka muuttuu jättikokoiseksi vampyyrilepakkomaiseksi demoniksi) ryhtyvät viimeiseen taistoon. Anna ja Carl hakevat parannuskeinon, mutta joutuvat Aleeran ja Igorin hyökkäyksen kohteeksi. Igor putoaa sillalta kuolemaansa, ja Anna lävistää Aleeran hopeisella vaarnalla.
Tariel Nikoleišvili
Karate
Marraskuussa 2011 Nikoleišvili voitti avoimessa painoluokassa käydyn maailmanmestaruuden. Turnaus kesti kolme päivää, jossa oli osallisena 192 ottelijaa 120 eri maasta. Nikoleišvili voitti neljännesvälierissä Zahari Damjanovin yhden jatkoerän jälkeen tuomariäänin. Välierissä hän voitti puolestaan Goderzi Kapanadzen kahden jatkoerän jälkeen tuomariäänin 4–1. Loppuottelussa Nikoleišvili kohtasi hallitsevan maailmanmestarin Ewerton Teixeira. Nikoleišvili voitti kahden jatkoerän jälkeen tuomariäänin 3–0. Hänestä tuli samalla nuorin Kyokushinin maailmanmestaruuden voittanut ottelija ollessaan vasta 20-vuotias.
Van Helsing
Juoni
Dracula paljastaa, että Van Helsing on oikeasti arkkienkeli Gabriel, Jumalan vasen käsi, sekä se, joka alun perin tappoi Draculan. Dracula tarjoutuu palauttamaan Van Helsingin muistot, mutta tämä kieltäytyy sanoen, että ”jotkut asiat on paras unohtaa”. Sitten hän puree Draculaa kaulaan ja tappaa hänet ja hänen jälkeläisensä. Anna saapuu paikalle parannuskeinon kanssa ja pistää sillä Van Helsingiä. Pillastuneen ihmissuden muodossa Van Helsing ehtii kuitenkin tappaa hänet. Muututtuaan jälleen ihmiseksi Van Helsing suree syvästi Annan kuolemaa.
Tariel Nikoleišvili
Karate
Nikoleišvili suoritti Kyokushinin sadan miehen kumiten 2014. Hän sai tulokseksi 21 voittoa suoralla pisteellä tai kahdella puolipisteellä, 30 voittoa tuli puolipisteellä, 13 voittoa kaikin tuomariäänin. Hänelle kirjattiin 27 tasapeliä ja yhdeksän tappiota tuomariäänin.
Van Helsing
Juoni
Van Helsing ja Carl pitävät Annalle hiljaiset hautajaiset ja polttavat hänen ruumiinsa samalla, kun hirviö meloo lautalla kohti merta ja uutta elämää. Kun liekit nielaisevat Annan ruumiin, Van Helsing näkee Annan ja hänen perheensä löytäneen rauhan Taivaassa Draculan kuoleman johdosta. Näky lohduttaa Van Helsingiä, kun hän ja Carl lähtevät kohti uusia seikkailuja.
Arvioita
Turun Sanomien Päivi Valotien mielestä klassisia kauhutarinoita ja lukuisiin seikkailu- ja toimintafilmeihin kohdistuvia viittauksia surutta yhdistelevä Van Helsing on vieläkin tökerömpi rymistely kuin Sommersin ääliömäiset Muumio-seikkailut: ”Efektihurjastelu on tehty digitehosteista tinkimättä, mutta varsinaisesta sisällöstä on turha puhuakaan.”
Sergei Prokudin-Gorski
250px|thumb|Sergei Prokudin-Gorski vuonna 1906. Sergei Mihailovitš Prokudin-Gorski (30. elokuuta (J: 18. elokuuta) 1863 Funikova Gora – 27. syyskuuta 1944 Pariisi) oli venäläinen kemisti ja valokuvaaja.
Elämä ja tuotanto
Prokudin-Gorski opiskeli kemiaa Pietarissa, Berliinissä ja Pariisissa sekä kehitti värivalokuvien tekniikkaa. Vuoden 1905 tienoilla hän hahmotteli suunnitelman uusien värivalokuvatekniikoiden käyttämisestä Venäjän keisarikunnan dokumentoimiseen. Hänen päämääränään oli käyttää kuvia Venäjän historian, kulttuurin ja modernisoinnin opettamiseen koululaisille.
Prokudin-Gorski dokumentoi Venäjän keisarikuntaa vuosina 1909–1912 ja uudelleen vuonna 1915. Tsaari Nikolai II oli antanut hänen käyttöönsä erikoisvarustellun junanvaunun pimiöineen ja hänellä oli lupa matkustaa kielletyillä alueilla. Hänen kuvansa tarjoavat värikkään kuvan kadotetusta maailmasta: Venäjän keisarikunnasta ensimmäisen maailmansodan ja vallankumouksen aattona. Hänen kuvausaiheensa vaihtelivat keskiaikaisista kirkoista ja luostareista rautateihin ja tehtaisiin sekä Venäjän vaihtelevan väestön jokapäiväiseen elämään ja työntekoon.
Paso de la Amada
thumb|300px|Paso de la Amadan sijaitsi Väli-Amerikassa Tyynenmeren rannikolla.
Paso de la Amada on arkeologinen kohde Meksikossa Chiapasin osavaltiossa Tehuantepecin lahden rannalla. Paikka oli asutettuna varhaisen muotoutumisvaiheen aikana, noin vuosina 1800–1000 eaa. Paikan maapinta-ala oli arviolta 50 hehtaaria.
Sergei Prokudin-Gorski
Elämä ja tuotanto
Prokudin-Gorski lähti Venäjältä vuonna 1918 ja asettui aluksi Norjaan, josta muutti myöhemmin Englantiin ja sieltä lopulta Ranskaan. Yhdysvaltain kongressin kirjasto hankki hänen kuvansa vuonna 1948 hänen perillisiltään. Kongressin kirjasto järjesti vuonna 2001 näyttelyn The Empire that was Russia, jota varten lasilevyt skannattiin ja värikuvat tuotettiin digitaalisesti.
Suomessa ja Karjalassa
Prokudin-Gorski matkusti myös Suomessa ja kuvasi muun muassa Saimaan rantoja ja Saimaan kanavaa, sekä Lappeenrantaa. Hän matkusti vuonna 1915 Karjalaan, jossa kuvasi muun muassa Muurmanskin rataa. Valikoima Prokudin-Gorskin värivalokuvia oli esillä Gallen-Kallelan museossa Tarvaspäässä vuonna 2013 näyttelyssä Värivalokuvia ennen värifilmiä.
Tarke
thumb | Tarke asemoituu usein kanta­merkin ylä­puolelle.
Tarke eli diakriittinen merkki ( ’erottava’) on kirjaimen lisuke, joka tavallisimmin esiintyy kirjaimen ylä- tai alapuolella joko hieman siitä erillään tai sitä osittain koskettaen. Toisinaan tarke voi asemoitua kirjaimen keskelle tai viereenkin. Eurooppalaisten kielten oikeinkirjoituksessa yleisiä yläpuolisia tarkkeita ovat treema ( ¨ ), niin sanotut aksentti- eli korkomerkit akuutti ( ´ ), gravis ( ` ) ja sirkumfleksi ( ˆ ) sekä hattu ( ˇ ). Alapuolisia tarkkeita ovat sedilji ( ¸ ) ja ogonek ( ˛ ).
Tyypillisesti tarke osoittaa tavanomaisesta poikkeavaa ääntämystä, mutta joskus tarkkeella erotetaan toisistaan kahden erimerkityksisen sanan kirjoitusasut, vaikkei ääntämyksellistä eroa ole (esimerkiksi ranskassa sekä konjunktio ou ’tai’ että adverbi où ’missä’ ääntyvät ).
Kirjainta, johon tarke liittyy, kutsutaan kanta- tai perusmerkiksi. Tavallisesti tarke hahmottuu kirjaimen osaksi, mutta teknisessä mielessä se voi olla erillinenkin merkki, ja sen kantamerkkinä voi toimia myös sellainen kirjain, johon jo liittyy jokin toinen tarke. Esimerkiksi vietnamissa yhteen vokaalikirjaimeen voi usein liittyä kaksi tarketta, joista toinen osoittaa vokaalin laatua ja toinen toonia eli merkitykseen olennaisesti vaikuttavaa sävelkulkua.
Käyttö
Tarkkeiden käyttötavat ovat paljolti kielikohtaisia. Samaa tarketta voidaan käyttää erilaisiin tarkoituksiin eri kielissä – tai samassakin kielessä eri tilanteissa. Esimerkiksi vokaalin yläpuolelle sijoittuva akuutti osoittaa espanjassa tavallisesti sanapainoa, mutta unkarissa vokaalin ääntymistä pitkänä (mihin joskus liittyy myös äännearvon muuntuminen). Toisaalta samaa äänteellistä piirrettä voidaan eri kielissä merkitä erilaisella tarkkeella. Esimerkiksi soinnitonta postalveolaarista frikatiivia  eli niin sanottua suhu-s:ää merkitään muun muassa suomessa ja tšekissä lisäämällä S|S/s-kirjaimen yläpuolelle hattu (Š|Š/š), mutta turkissa lisätäänkin kirjaimen alle sedilji (Ş|Ş/ş).
Tarkkeet tietokoneissa
Tietotekniikassa tarkkeet voidaan toteuttaa useilla vaihtoehtoisilla tavoilla. Tavallisinta on käyttää niin sanottuja koostemerkkejä eli valmiita tarkkeen ja kantamerkin yhdistelmiä, mutta tarkkeet voivat olla teknisessä mielessä erillisiäkin merkkejä, jotka asemoituvat kantamerkin kohdalle.
Varhaisissa tietokoneiden merkistöissä tarkkeita oli käytettävissä niukasti tai ei lainkaan. Kun esimerkiksi ASCII-merkistö kehitettiin ensisijaisesti amerikanenglantia varten, tarkkeelliset kirjaimet jäivät tilanpuutteen takia pois, sillä 7-bittisessä merkistössä oli vain 128 merkkipaikkaa, joihin piti saada sopimaan englannin suur- ja pienaakkosten lisäksi numerot 0–9, tärkeimmät väli- ja erikoismerkit sekä joukko teknisiä ohjauskoodeja. Tarkkeellisia kirjaimia oli kuitenkin mahdollista tulostaa paperille hieman kirjoituskoneiden tapaan niin, että kantamerkki ja erillinen tarkkeenomainen lisämerkki asemoituivat päällekkäin:
Näyttöpäätteiden yleistyessä tämä ratkaisu kävi riittämättömäksi, joten ASCIIn pohjalta alettiin kehittää laajempia, 8-bittisiä merkistöjä, joihin mahtui myös tarkkeellisia kirjaimia koostemerkkeinä. Kaikkia eri kielten tarvitsemia koostemerkkejä ei kuitenkaan voitu sisällyttää 8-bittiseenkään merkistöön vaan tarvittiin useita rinnakkaisia merkistöjä, joissa oli tarjolla eri kieliryhmille sopiva valikoima tarkkeellisia kirjaimia. Esimerkiksi länsieurooppalaiseen Latin 1 -merkistöön sisällytettiin muun muassa Suomessa tarvittavat Å|Å/å, Ä|Ä/ä ja Ö|Ö/ö, mutta siitä jäivät pois joissain vierassanoissa esiintyvät Š|Š/š ja Ž|Ž/ž. Itäistä Keski-Eurooppaa varten kehitettyyn Latin 2 -merkistöön taas sisältyvät sekä Ä/ä ja Ö/ö että Š/š ja Ž/ž, mutta siitä puuttuu ruotsin kirjoittamiseen tarvittava Å/å.
Unicode-merkistö on suunniteltu niin, että siinä on tilaa kaikille maailman kielissä käytetyille kirjoitusmerkeille, ja se pyrkii tarjoamaan vastineen jokaiselle vanhemmissa merkistöissä esiintyvälle merkille. Unicodeenkaan ei silti ole katsottu tarpeelliseksi lisätä enää uusia tarkkeen ja kantamerkin yhdistelmiä, joita ei vanhemmissakaan merkistöissä esiinny ja joita ehkä tarvitaan vain joissain erikoistilanteissa. Sen sijaan Unicode tarjoaa yhdistyviä tarkkeita, jotka voidaan liittää periaatteessa mihin tahansa kantamerkkiin, niin että yhdistelmä näyttää tarkkeelliselta kirjaimelta. Yhdistyvien tarkkeiden käyttöä on tosin rajoittanut se, että kaikki ohjelmistot tai fontit eivät tue niitä kunnolla.
Suomalaisessa tietokonenäppäimistössä on varta vasten koostemerkkien Å/å, Ä/ä ja Ö/ö näppäimet, ja muita koostemerkkejä voidaan tuottaa tarkenäppäinten avulla. Vanhastaan suomalaisessa näppäimistössä on ollut yksi tarkenäppäin akuutti- ja gravis-kirjainten tuottamiseksi sekä toinen treema-, sirkumfleksi- ja tilde-kirjainten tuottamiseksi. Laajennettu suomalainen näppäimistö lisää valikoimaan koko joukon muita tarkkeita, kuten Š/š- ja Ž/ž-kirjainten tuottamiseen tarvittavan hatun.
Tavanomaisia tarkkeita
Alla esitellään ensisijaisesti eurooppalaisten kielten oikeinkirjoituksessa latinalaisten, kreikkalaisten tai kyrillisten kirjainten kanssa esiintyviä tavanomaisia tarkkeita, joita latinalaisiin kirjaimiin usein voidaan liittää laajennetun suomalaisen näppäimistön tarkenäppäimiä käyttäen (eksoottisemmissa kielissä tai erikoisalojen merkinnöissä esiintyvät tarkkeelliset kirjaimet eivät tosin aina ole tällä tavalla tuotettavissa, etenkään jos niitä ei ole saatavilla koostemerkkeinä). Tieteellisessä tarkekirjoituksessa voi esiintyä monenlaisia muitakin tarkkeita.
Treema eli yläpuolinen pistepari (Ä/ä, Ë/ë)
Treemassa ( ’aukko, nopan silmä’) eli yläpuolisessa pisteparissa yhdistyy kaksi typografista perinnettä. Kreikan kielestä latinan välityksellä mm. ranskaan, hollantiin ja osin englantiinkin on periytynyt treeman käyttö diereesinä ( ’jako’) eli erokepisteinä, joilla osoitetaan, että kaksi peräkkäistä vokaalimerkkiä eivät äänny yhtenä kokonaisuutena (diftongina tai pitkänä vokaalina) vaan niiden välissä on tavuraja:, , (myös cooperation tai co-operation). Samaan tapaan treemalla voidaan merkitä myös yksittäinen vokaalimerkki tavua muodostavaksi, kuten erisnimessä Brontë, jossa englannin kielen normaalien oikeinkirjoitussääntöjen mukaan e-kirjain olisi mykkä.
Saksan kielessä kirjaimiin A/a (→ Ä/ä), O/o (→ Ö/ö) ja U/u (→ Ü|Ü/ü) liittyvä pistepari sen sijaan on saanut alkunsa alun perin kantamerkin perään ja myöhemmin sen yläpuolelle lisätystä e-kirjaimesta (ae, oe, ue), jolla merkittiin etuvokaaleja. Saksassa nämä etuvokaalit esiintyvät tavallisimmin umlaut-ilmiön vaikutuksesta substantiivien monikkomuodoissa (esimerkiksi Mann: Männer, Hut : Hüte) ja eräissä verbien taivutusmuodoissa, mutta on myös sanoja, joissa ne esiintyvät perusmuodossakin (esimerkiksi schön, grün). Saksalaisen mallin mukaan treemaa käytetään etuvokaalin tunnuksena myös monessa sellaisessa kielessä, kuten suomessa, joissa vastaavanlaista taivutusopillista vokaalinmuunnosta ei esiinny. Suomessa samoin kuin ruotsissakin ä ja ö on lisätty aakkosten loppuun, mutta saksassa niitä, kuten ü:täkään ei pidetä aakkostuksen kannalta eri kirjaimina.
Toisinaan treemalla voidaan merkitä muunkinlaista äännearvon muutosta, sillä esimerkiksi kansainvälisessä foneettisessa kirjaimistossa treema osoittaa vokaalin ääntyvän oletusarvoa keskempänä. Samaan tapaan albaniassa Ë|Ë/ë on välisen keskivokaalin [ə] merkki. Venäjän kielessä puolestaan kyrillinen kirjain Ё|Ё/ё (jo) ääntyy etuvokaalin sijasta takavokaalina – tosin se tavallisesti korvataan etuvokaalisella kirjaimella Е|Е/е (je), sillä lukijan oletetaan tuntevan oikean ääntämyksen ilman tarkettakin.
Yläpuolinen piste (Ȧ/ȧ, İ/i)
Yläpuolisella pisteellä voi olla monenlaisia tarkoituksia. Esimerkiksi liettuassa Ė|Ė/ė-kirjain osoittaa pidentynyttä vokaaliäännettä, kun taas puolassa Ż|Ż/ż-kirjain merkitsee soinnillista retrofleksistä frikatiivia.
Myös pienen i:n – ja sen muunnelmana syntyneen j:n – piste on oikeastaan alun perin ollut tarke, vaikka sillä ei osoitettu mitään erityistä ääntämystä, vaan pyrittiin ainoastaan helpottamaan kirjaimen hahmottamista. Vaikka piste on vakiintunut elimelliseksi osaksi i:n ja j:n pienaakkosellista muotoa, se tavallisesti syrjäytyy, jos kantamerkin yläpuolelle lisätään jokin muu tarke. Suuraakkonen puolestaan on yleensä pisteetön, mutta turkin kielessä piste lisätään i-kirjaimen suuraakkoselliseenkin vastineeseen (İ), sillä tavanomainen suuraakkonen I kytkeytyy pisteettömään pienaakkoseen ı  (joka ääntyy muuten suunnilleen samoin kuin, mutta laveana eli huulet samassa asennossa kuin -äänteessä).
Yläpuoliselle pisteelle on laajennetussa suomalaisessa näppäimistössä varattu kaksikin vaihtoehtoista tarkenäppäintä, joten yläpisteellisen kirjaimen voi kirjoittaa painamalla ensin joko pisteen tai yhdysviivan näppäintä yhdessä sekä AltGr-näppäimen että vaihtonäppäimen kanssa ja sen jälkeen erikseen kantamerkin näppäintä:
Alapuolinen piste (Ạ/ạ)
Alapisteellisen kirjaimen voi laajennetulla suomalaisella näppäimistöllä kirjoittaa painamalla ensin pisteen näppäintä yhdessä AltGr-näppäimen kanssa ja sen jälkeen erikseen kantamerkin näppäintä:
Aksentti- eli korkomerkkejä
Nimitys aksenttimerkki ( ’korko, korostus, äänenpaino’) viittaa varsinaisesti kolmeen muinaiskreikassa sävelkulkua osoittaneeseen tarkkeeseen eli akuuttiin, gravikseen ja sirkumfleksiin. Erityisesti akuuttiaksentista voidaan joskus puhua epätäsmällisesti pelkkänä aksenttimerkkinä. Toisinaan aksenteiksi voidaan kutsua mitä tahansa tarkkeita.
Akuutti (Á/á)
Ranskan kielessä akuutti esiintyy vain kirjaimessa É|É/é. Se ääntyy aina laveana puolisuppeana etuvokaalina, kun taas tarkkeettoman e-kirjaimen äännearvo vaihtelee ympäristön mukaan.
Akuutillisen kirjaimen voi suomalaisella näppäimistöllä kirjoittaa painamalla ensin akuutin tarkenäppäintä, joka sijaitsee näppäimistön ylärivillä plus-näppäimen oikealla puolella, ja sen jälkeen erikseen kantamerkin näppäintä:
Gravis (À/à)
Gravis ( ← ’painava, matala’) on kuin akuutin peilikuva eli vasemmalle kallistuva pieni vinoviiva kantamerkin yläpuolella. Akuutin tavoin se periytyy muinaiskreikasta, jossa sillä merkittiin laskevaa sävelkulkua; vastaavanlaisessa merkityksessä sitä käytetään nykyään muun muassa vietnamissa. Graviksella voidaan merkitä myös sanapainoa tai avointa vokaalia.
Ranskassa gravis esiintyy tavallisimmin kirjaimessa È|È/è, jolla merkitään suomen e:n ja ä:n välistä äännettä . Lisäksi muutamissa sanoissa gravista käytetään erottamaan samoin ääntyvien sanojen kirjoitusasut toisistaan: esimerkiksi a on omistusverbi (jollakulla on jotain), mutta à prepositio; vastaavasti ou on konjunktio ’tai, vai’, mutta où adverbi ’missä’ (kumpikin sana ääntyy pyöreänä suppeana takavokaalina ).
Gravis-kirjaimen voi suomalaisella näppäimistöllä kirjoittaa painamalla ensin akuutin tarkenäppäintä yhdessä vaihtonäppäimen (Shift) kanssa ja sen jälkeen erikseen kantamerkin näppäintä:
Sirkumfleksi (Â/â)
Ranskan kielessä sirkumfleksi on lähinnä äännehistoriallinen muistomerkki, josta voi päätellä, että vokaalin perästä on pudotettu pois mykäksi muuttunut s-kirjain (esim. hôtel ← hostel ’hotelli’, île ← isle ’saari’) tai toisinaan että vokaalin edestä on poistettu jokin toinen vokaali (sûr ← seur ’turvallinen’). Tosin vuonna 1990 uudistettujen oikeinkirjoitussuositusten mukaan sirkumfleksi voidaan î:n ja û:n päältä usein jättää pois.
Esperantossa sirkumfleksi osoittaa oletusarvosta poikkeavaa ääntämystä kirjaimissa Ĉ/ĉ, Ĝ/ĝ , Ĥ/ĥ , Ĵ/ĵ  ja Ŝ/ŝ .
Sirkumfleksillisen kirjaimen voi suomalaisella näppäimistöllä kirjoittaa painamalla ensin treeman tarke­näppäintä yhdessä vaihto­näppäimen kanssa ja sen jälkeen erikseen kantamerkin näppäintä:
Hattu (Š/š, Ď/ď, Ľ/ľ)
Tšekkiläisestä oikeinkirjoituksesta periytyvä hattu ( ’hakanen’) on kehittynyt yläpuolisesta pisteestä eikä siis ole alkujaan varsinainen korkomerkki, mutta tavallisesti se muistuttaa ylösalaista sirkumfleksiä eli alaspäin osoittavaa nuolenkärkeä. Joskus hattu muistuttaa pikemminkin kirjaimen perään lisättyä heittomerkkiä (’), mutta tällöin se tulkitaan saman tarkkeen typografiseksi muunnelmaksi.
Hatullisen kirjaimen voi laajennetulla suomalaisella näppäimistöllä kirjoittaa painamalla ensin heittomerkin näppäintä (joka sijaitsee Ä-näppäimen oikealla puolella) yhdessä AltGr-näppäimen kanssa ja sen jälkeen erikseen kantamerkin näppäintä:
Kaksoisakuutti (Ő/ő)
Kaksoisakuutillisen kirjaimen voi laajennetulla suomalaisella näppäimistöllä kirjoittaa painamalla ensin Å-kirjaimen näppäintä yhdessä AltGr-näppäimen kanssa ja sen jälkeen erikseen kantamerkin näppäintä:
Tilde eli aaltoviiva (Ã/ã, Ñ/ñ)
Tilde eli aaltoviiva on kehittynyt n-kirjaimesta, joka on alettu kirjoittaa sitä edeltäneen kirjaimen yläpuolelle (vrt. ogonek). Tyypillisesti tilde merkitsee Ñ|Ñ/ñ-kirjaimen yhteydessä liudennusta ja vokaalin yhteydessä nasaaliäännettä. Viron kielessä kirjain Õ|Õ/õ merkitsee kuitenkin laveaa puolisuppeaa takavokaalia  (eli laveana ääntyvää o:ta) ja koltansaamessa taas laveaa puolisuppeaa keskivokaalia .
Tildellisen kirjaimen voi suomalaisella näppäimistöllä kirjoittaa painamalla ensin treeman tarkenäppäintä yhdessä AltGr-näppäimen kanssa ja sen jälkeen erikseen kantamerkin näppäintä:
Yläpuolinen ympyrä (Å/å, Ů/ů)
Yläpuolinen ympyrä on suomalaisittain tuttu etenkin ruotsin, tanskan ja norjan kirjaimesta Å|Å/å (äännearvoltaan pyöreä takavokaali, joka voi olla puolisuppea  tai puoliväljä ). Tšekin kielessä esiintyvä Ů|Ů/ů ääntyy perusmuotoisessa sanassa samoin kuin Ú|Ú/ú pidentyneenä pyöreänä suppeana takavokaalina, mutta taivutetussa sanassa se muuttuu lyhyeksi puolisuppeaksi takavokaaliksi .
Ympyrällisen kirjaimen voi laajennetulla suomalaisella näppäimistöllä kirjoittaa painamalla ensin Å-kirjaimen näppäintä yhdessä sekä AltGr-näppäimen että vaihtonäppäimen kanssa ja sen jälkeen erikseen kantamerkin näppäintä:
Lyhyysmerkki (Ă/ă)
Lyhyysmerkki eli breve on ylöspäin avautuva puoliympyrän kaari, joka asemoituu kirjaimen yläpuolelle. Sen perustehtävä on osoittaa vokaalin ääntyvän lyhyenä riippumatta siitä, onko se painollinen. Romanian kielen kirjain Ă|Ă/ă on välisen keskivokaalin merkki, ja turkissa puolestaan kirjain Ğ|Ğ/ğ on itsessään mykkä, mutta osoittaa edeltävän vokaalin ääntyvän pitkänä.
Lyhyysmerkillisen kirjaimen voi laajennetulla suomalaisella näppäimistöllä kirjoittaa painamalla ensin heittomerkin näppäintä (joka sijaitsee Ä-näppäimen oikealla puolella) yhdessä sekä AltGr-näppäimen että vaihtonäppäimen kanssa ja sen jälkeen erikseen kantamerkin näppäintä:
Pituusmerkki (Ā/ā)
Pituusmerkki eli makron on kirjaimen yläpuolelle asemoituva vaakaviiva, joka tyypillisesti osoittaa vokaalin ääntyvän pitkänä. Kiinan kielen siirtokirjoituksessa pituusmerkki voi osoittaa tasaista sävelkulkua.
Pituusmerkillisen kirjaimen voi laajennetulla suomalaisella näppäimistöllä kirjoittaa painamalla ensin treeman tarkenäppäintä yhdessä sekä AltGr-näppäimen että vaihtonäppäimen kanssa ja sen jälkeen erikseen kantamerkin näppäintä:
Poikkiviiva (Ł/ł, Đ/đ)
Poikkiviiva voi olla vino, kuten puolan kirjaimessa Ł|Ł/ł ja tanskan kirjaimessa Ø|Ø/ø (ns. tanskalainen ö), tai vaakasuora, kuten saamelaiskielten kirjaimissa Đ|Đ/đ, Ǥ|Ǥ/ǥ ja Ŧ|Ŧ/ŧ.
Versos sencillos
Versos sencillos on kuubalaisen kirjailijan José Martín vuosien 1878 ja 1891 välillä kirjoittama kokoelma runoja. Kokoelma valmistui aikana jota leimasivat vallankumoukset ja poliittinen epävakaus maan sisällä. Johtuen merkityksestään kansansa tuntojen tulkkina Jose Martía kutsutaan aiheestakin Kuuban itsenäisyyden apostoliksi ja kyseinen Versos sencillos -runokokoelma on vahvasti kansallismielisen ajattelun inspiroimaa.
Tarke
Sedilji (Ç/ç, Ņ/ņ, Ģ/ģ)
Sedilji (, alkujaan zedilla ’pieni z’, ) on kehittynyt koukullisesta z-kirjaimesta (vrt. ʒ) ja tyypillisesti näyttää vasemmalle kääntyvältä pieneltä koukulta kirjaimen alla. Joidenkin kirjainten yhteydessä sedilji voi näyttää alapuoliselta pilkulta, joka yleensä kuitenkin tulkitaan vain sediljin typografiseksi muunnelmaksi. Pienaakkosen ģ yhteydessä sedilji asemoituu ylösalaisin kirjaimen päälle, koska alle se ei kunnolla mahdu.
Sediljiä ei enää käytetä espanjassa, josta se on lähtöisin, mutta esimerkiksi ranskassa ja portugalissa esiintyvä Ç|Ç/ç-kirjain osoittaa, että takavokaalin tai konsonantin edessä yleensä klusiilina  ääntyvä C|C/c edustaakin sibilanttia . Muissa kielissä sediljillä voidaan merkitä myös konsonantin ääntymistä liudentuneena tai postalveolaarisena eli suhuäänteenä.
Sediljillisen kirjaimen voi laajennetulla suomalaisella näppäimistöllä kirjoittaa painamalla ensin akuutin tarkenäppäintä yhdessä AltGr-näppäimen kanssa ja sen jälkeen erikseen kantamerkin näppäintä:
Alapuolinen pilkku (Ș/ș)
Alapuolinen pilkku on romanian kirjaimissa Ș|Ș/ș ja Ț|Ț/ț  esiintyvä tarke, joka on muodollisesti määritelty eri tarkkeeksi kuin sedilji. Käytännössä romanian alapilkulliset kirjaimet silti usein korvataan sedilji-s:llä (Ş|Ş/ş) ja sedilji-t:llä (Ţ|Ţ/ţ), joiden sedilji saattaa joissain fonteissa näyttääkin alapuoliselta pilkulta.
Ogonek eli häntä (Ą/ą)
Ogonek (puolaksi ’pieni häntä’) on oikealle kääntyvä koukkumainen lisäke kirjaimen alapuolella. Se on jäänne kantamerkin alapuolelle lisätystä n-kirjaimesta (vrt. tilde) ja tyypillisesti osoittaa vokaalin ääntyvän nasaalisena. Liettuan kielestä vokaalin nasaalisuus on kuitenkin äännepiirteenä kadonnut ja sen sijaan ogonek ensisijaisesti osoittaa vokaalin ääntyvän pitkänä.
Ogonekillisen kirjaimen voi laajennetulla suomalaisella näppäimistöllä kirjoittaa painamalla ensin akuutin tarkenäppäintä yhdessä sekä AltGr-näppäimen että vaihtonäppäimen kanssa ja sen jälkeen erikseen kantamerkin näppäintä:
Sarvi (Ơ/ơ)
Oikealle ja ylöspäin kaartuva sarvi vietnamin kirjaimissa Ơ|Ơ/ơ ja Ư|Ư/ư  osoittaa, että vokaali ei äännykään pyöreänä vaan laveana.
Sarvellisen kirjaimen voi laajennetulla suomalaisella näppäimistöllä kirjoittaa painamalla ensin P-kirjaimen näppäintä yhdessä AltGr-näppäimen kanssa ja sen jälkeen erikseen kantamerkin näppäintä:
Yläpuolinen koukku (Ả/ả)
Vokaalin yläpuolelle piirrettyä pisteetöntä kysymysmerkkiä muistuttava koukku osoittaa vietnamissa erityistä toonia, jossa sävelkorkeus ensin putoaa ja sitten nousee.
Yläkoukullisen kirjaimen voi laajennetulla suomalaisella näppäimistöllä kirjoittaa painamalla ensin P-kirjaimen näppäintä yhdessä sekä AltGr-näppäimen että vaihtonäppäimen kanssa ja sen jälkeen erikseen kantamerkin näppäintä:
PFA:n vuoden pelaaja
thumb|right|130px|[[Tottenham Hotspur FC|Tottenhamin Gareth Bale voitti palkinnon kaudella 2010–2011 ja 2012–2013.]] PFA:n vuoden pelaaja on jokaisen Englannin jalkapalloilukauden päätteeksi jaettava palkinto kauden parhaalle pelaajalle. Palkinnon jakaa jalkapalloilijoiden ammattiliitto Professional Footballers' Association. Voittaja valitaan liittoon kuuluvien pelaajien äänestyksellä. Palkinnon voi saada kuka tahansa Englannissa pelaava pelaaja kansallisuudesta riippumatta.
Ensimmäisen kerran palkinto jaettiin vuonna 1974, jolloin sen voitti Leeds Unitedin Norman Hunter. Palkinnon on onnistunut voittamaan kahdesti viisi pelaajaa – Mark Hughes, Alan Shearer, Thierry Henry, Cristiano Ronaldo ja Gareth Bale. Heistä Shearer on ainoa, joka on saanut palkinnon kahdessa eri seurassa.
Pelaajat arvostavat kanssapelaajiltaan saamaa palkintoa, mutta sen jakomenetelmää on myös kritisoitu. Arvostelijoiden mukaan pelaajien suoritusta pitäisi arvioida koko kuluvan kauden perusteella, mikä ei ole mahdollista äänestyksen päättyessä maaliskuussa.
Voittajat
Taulukossa on mainittu myös pelaajan samana vuonna saavuttamat muut merkittävät englantilaiset palkinnot, joita ovat pelaajayhdistyksen jalkapallotoimittajien vuoden pelaaja -palkinto (FWA), pelaajayhdistyksen vuoden nuori pelaaja -palkinto (YPY) sekä vuodesta 2001 lähtien jaettu fanien vuoden pelaaja -palkinto (FPY). thumb|right|upright|[[Andy Gray oli ensimmäinen pelaaja, joka voitti samana vuonna sekä vuoden pelaaja- että vuoden nuori pelaaja -palkinnot.]] thumb|right|upright|[[Mark Hughes (jalkapalloilija)|Mark Hughes oli ensimmäinen pelaaja, joka sai palkinnon toistamiseen.]] thumb|right|upright|[[Thierry Henry oli ensimmäinen pelaaja, joka sai palkinnon peräkkäisinä kausina.]]
Urpojugend
Urpojugend on Klamydian vuonna 2004 julkaisema albumi. Albumin kappaleet on julkaistu alun perin vuonna 2003 ilmestyneellä Piikkinä lihassa -kokoelmalla.
Kappaleet
Sävellykset Jokinen – Helin, sanoitukset Jokinen, sovitukset Klamydia.
Black Mirror: Bandersnatch
Black Mirror: Bandersnatch on vuonna 2018 julkaistu interaktiivinen elokuva, joka on osa Black Mirror -televisiosarjaa. Elokuva julkaistiin suoratoistopalvelu Netflixissä 28. joulukuuta 2018.
Bandersnatch kertoo Stefan-nimisestä teinipojasta, joka alkaa vuonna 1984 kehittää videopeliä, jossa pelaaja voi omilla valinnoillaan ohjata pelin juonta. Pelin luomisen yhteydessä Stefan alkaa kuitenkin kyseenalaistaa todellisuutta. Elokuvan katsoja voi tehdä elokuvan aikana valintoja, jotka vaikuttavat siihen, miten elokuva jatkuu.
Bandersnatchin vastaanotto oli pääasiassa myönteinen. Kriitikoiden arvosanoja yhteen keräävällä Metacritic-sivustolla elokuvan keskimääräinen arvio oli julkaisupäivänä 64/100.
Habrera Hativeet
Habrera Hativeet on israelilainen maailmanmusiikkiyhtye, joka perustettiin vuonna 1977. Yhtyeen musiikissa yhdistyy sefardijuutalaisten, Pohjois-Afrikan ja Marokon musiikkiperinteet. Heidän katsotaan saattaneen arabialaisilta alueilta kotoisin olevien juutalaisten musiikin Israelin kulttuurin valtavirtaan. Yhtye on esiintynyt laajasti Yhdysvalloissa, Euroopassa ja Aasiassa.
Sporting de Gijón
Kausi 2011–2012 oli Sportingille 40. Espanjan pääsarjassa. Vuosia 2008–2012 edeltävä jakso pääsarjassa ajoittui vuosiin 1977–1998 ja parhaimmillaan seura on sijoittunut sarjan toiseksi kaudella 1978–1979. Kausilla 1980–1981 ja 1981–1982 Sporting pelasi Espanjan cupin loppuottelussa, mutta hävisi molemmilla kerroilla.
K. V. Niemi
Kustaa Viljo Niemi, sukunimi 1950-luvulta alkaen Niemi-Junkola (1898 – 1966) oli suomalainen historian lehtori ja oppikirjojen tekijä. Hän kirjoitti myös teollisuusneuvos Kustaa Hiekan elämäkerran.
Chyše
Chyše on kaupunki Karlovy Varyn läänissä Tšekissä. Ensimmäinen maininta kaupungista on vuodelta 1473. Kaupungin asukasluku oli vuoden 2020 arvion mukaan 591.
Kaupungin pormestari on Miroslav Dorňák.
Krementšuk
Krementšuk on tärkeä teollisuuskaupunki ja Krementšukin piirin hallintokeskus Pultavan alueella Ukrainassa Dneprin rannalla. Sen asukasluku on noin 225 000 henkilöä.
Loistosiipisimppu
Loistosiipisimppu (Dendrochirus brachypterus) on kestävä ja suosittu meriakvaarioiden simppukala.
Alkuperä
Loistosiipisimppu on kotoisin Indopasifiselta merialueelta: sitä tavataan Punaiseltamereltä aina Australiaan, Japaniin ja Tongasaarille asti.
Ravinto
Loistosiipisimppu syö lihapitoista ruokaa.
Michael Curtizin filmografia
pienoiskuva|Curtiz vuonna 1932 Luettelo Michael Curtizin ohjaamista 166 elokuvasta.
Irma Thomas
thumb|right|Irma Thomas Irma Thomas (s. 18. helmikuuta 1941) on yhdysvaltalainen soul- ja R&B-laulaja. Hänen ensimmäinen singlensä "You Can Have My Husband (But Don't Mess With My Man)" ilmestyi maaliskuussa 1960 ja nousi Billboardin R&B-listan 22. sijalle.
Thomas syntyi Ponchatoulassa, Louisianassa, mutta on luonut uransa New Orleansissa. Pian Ron-levymerkillä julkaistun ensisinglen menestyksen jälkeen hän siirtyi Minit Recordsille ja teki yhteistyötä lauluntekijä-tuottaja Allen Toussaintin kanssa muiden muassa lauluilla "It's Raining" ja "Ruler Of My Heart". Jälkimmäisestä teki hieman myöhemmin oman versionsa Otis Redding nimellä "Pain In My Heart".
Vuonna 1963 Thomas siirtyi suuremmalle Imperial-levymerkille, ja seuraavana vuonna ilmestynyt, Los Angelesissa levytetty single "Wish Someone Would Care" oli hänen uransa suurin kaupallinen menestys, sillä se nousi Billboardin pop-listan sijalle 17. Muita tunnettuja vuosien 1964-66 Imperial-levytyksiä olivat mm. "Break-a-Way" (levyttäneet myös mm. Tracey Ullman), "Anyone Who Knows What Love Is (Will Understand)", "Time Is On My Side" (levyttäneet aiemmin Kai Winding, myöhemmin Rolling Stones) ja "Take A Look". Thomas levytti myöhemmin 1960- ja 1970-luvuilla useille muillekin levymerkeille, mutta kaupallinen menestys jäi kuitenkin vähäiseksi. Yksi näistä myöhemmistä levytyksistä on Canyon Recordsille tehty single Save a Little Bit for Me.
Thomas esiintyy ja levyttää edelleen. 1980-luvun puolivälistä lähtien hän on julkaissut toistakymmentä albumia Rounder-levymerkillä. Hän on käynyt konsertoimassa Suomessa 1994, 2006 ja 2007.
Irma Thomas sai ensimmäisen Grammy-palkintonsa vuonna 2007, kun ura oli kestänyt yli 45 vuotta, albumillaan After the Rain. Ensimmäinen ehdokkuus oli ollut vuonna 1991.
Koblenz
Koblenz on kaupunki Rheinland-Pfalzin osavaltiossa, läntisessä Saksassa. Se sijaitsee Rein- ja Moseljokien liittymäkohdassa, ja on osavaltionsa kolmanneksi suurin kaupunki Mainzin sekä Ludwigshafenin jälkeen. Kaupunki on myös Saksan viini­teollisuuden keskus.
Vuoden 2013 väestönlaskennassa Koblenzissa oli 110 643 asukasta. . Kaupunki on pinta-alaltaan 105,02 neliökilometrin suuruinen ja asukastiheys noin 1016 asukasta neliökilometriä kohden. Maanpinnan keskimääräinen korkeus alueella on 60 metriä.
Koblenz oli yksi roomalaisen sotapäällikön Nero Claudius Drusuksen vuonna 8 ennen ajanlaskun alkua perustamista sotilasasemista, tuolloin nimeltään Castellum apud Confluentes, "Linna jokien yhtymäkohdassa"; kaupungin nykyinen saksankielinen nimi on mukaelma Confluentes-sanasta. Kaupunki viettikin vuonna 1992 2000-vuotisjuhlapäiväänsä. Kaupunginoikeudet Koblenz sai kuitenkin virallisesti vasta vuonna 1214.
Nähtävyyksiä ovat muun muassa Stolzenfelsin linna ja Vaaliruhtinaallinen linna. Reinin toisella rannalla olevalla kukkulalla on Ehrenbreitsteinin linnoitus eli Festung Ehrenbreitstein, joka on preussilaisten rakentama vuosina 1817–1832, eikä joutunut koskaan hyökkäyksen kohteeksi.
Reinin ja Moselin yhtymäkohdassa olevaa niemenkärkeä kutsutaan nimellä Deutsches Eck.
Seanan McGuire
Seanan McGuire (s. 5. tammikuuta 1978 Martinez, Kalifornia) on yhdysvaltalainen kirjailija. Hän on kirjoittanut myös salanimellä Mira Grant.
Aava Merikanto
Aava Merikanto (s. 2004) on suomalainen näyttelijä. Aava Merikanto aloitti näyttelemisen lapsinäyttelijänä elokuvissa Onneli ja Anneli (2014), Onnelin ja Annelin talvi (2015), sekä Onneli, Anneli ja salaperäinen muukalainen (2017). Hän on myös esiintynyt sivurooleissa televisiosarjoissa Rauhantekijä (2020) ja Karkurit (2021).