cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
DRAM
DRAM muistityypit
PC-tietokoneissa nämä muistityypit ovat usein käytössä keskusmuistina ja ne liitetään tietokoneeseen muistikampoina. Muistikampoja on yksipuolisella liittimellä (SIMM) ja nykyään kaksipuolisella liittimellä (DIMM). Pieniä tietokoneita, kuten kannettavia varten käyttöön tuli SODIMM (Small Outline Dual In-line Memory Module) liitin. Aiemmin tietokoneissa on ollut käytössä mm. ZIF liitäntäisiä muistimoduuleja.
Mobiililaitteissa, kuten puhelimissa käytetään DRAM-muistien vähävirtaista versiota.
PlayStation 4 käyttää vain GDDR5-muistia, joka on jaettu sekä CPU- että GPU- toimintojen välillä.
FPM
FPM on 1990-luvun alussa esitelty muistityyppi.
Se sallii lukemisen samalta riviltä jokaisesta sarakkeesta kerralla siten, että vain sarakeosoitetta muutetaan. Aiemmin muistia luettiin sekä rivi että sarake asettamalla.
FPM-muistin hakuaika oli tyypillisesti 100–60 ns.
FPM-muisti ei ollut synkronoitu kellosignaaliin, mutta tyypillisesti sen nopeus sopi prosessorien väylänopeuteen siten, että prosessorilta kului peräkkäisen datan lukemiseen väyläkellojaksoja sarjan 5-3-3-3 verran. Esimerkiksi välimuistilinjan täyttäminen muistista neljässä kellojaksossa kului kokonaisuudessaan näiden summan verran väyläkellojaksoja eli 14.
EDO
EDO tuli käyttöön 1990-luvun puolivälissä.
FPM poistaa datan lähdöstään aina, kun se alkaa hakea dataa uudesta osoitteesta. EDO pitää edellisen datan lähdössä kunnes uusi on löytynyt. Näin tarvittavien kellopulssien määrä vähenee yhdellä, ja tyypillisesti suoritin pystyy EDO-muistia lukemaan muistista kellopulssisarjalla 5-2-2-2 eli välimuistilinjan täyttäminen neljästä peräkkäisestä osoitteesta vie EDO-muistin kanssa 11 kellojaksoa.
EDO-muistit toimivat tyypillisesti 70–50 ns nopeudella.
SDRAM
SDRAM vaatii samalla tavalla virkistämistä kuin tavallinenkin DRAM. SDRAM on edeltäjistään poiketen synkronoitu kellosignaaliin, mikä mahdollistaa muistiväylän paremman liukuhihnoittamisen ja siten nopeamman peräkkäisen datansiirron. Hakuaikaa SDRAM ei kuitenkaan paranna, vaan saattaa jopa hiukan huonontaa (koska pitää aina odottaa kellonreunaa ennen kuin muistille voi antaa komentoja). SDRAM pystyy antamaan peräkkäistä dataa ulos peräkkäisinä kellojaksoina. SDRAMit pystyvät siis tyypillisesti antamaan peräkkäisiä data-alkioita ajoituksella 5-1-1-1 eli neljän data-alkion kokoisen välimuistilinjan täyttämiseen kuluu 8 väyläkellojaksoa.
Jos dataa luetaan täysin uudesta osoitteesta, pitää siis odottaa molempien viiveiden summan verran, mutta jos dataa luetaan samalta riviltä, kuin mistä viimeksi luettiin, riittää pelkkä CAS-viive.
SDRAM-muisteja on valmistettu noin 66–200 MHz kellotaajuudella, tosin koneiden keskusmuisteiksi vain 66, 100 ja 133 MHz -standardeilla (alkuperäinen, PC100 ja PC133). Nopeammat ovat olleet erikoismuisteja näytönohjaimiin. Monet muistit pystyivät pienemmällä kellojaksolla toimiessaan pienempiin viiveisiin, muistin CAS-hakuaika 133 MHz:lla saattoi olla 3 kellojaksoa eli 22 ns, mutta 100 MHz:lla 2 kellojaksoa eli 20 ns.
SGRAM
SGRAM on näytönohjaimien grafiikkamuistiin tarkoitettu erikoistunut versio SDRAMista. Esimerkkejä toiminnoista ovat "Block Write" ja "Mask Write".
DDR SDRAM
thumb|220px|184-nastainen DDR-SDRAM DIMM thumb|220px|200-nastainen DDR-SDRAM SO-DIMM 256MB DDR-SDRAM on vuonna 2000 esitelty muistityyppi.
DDR-SDRAM on toiminnaltaan hyvin samanlainen kuin SDRAM-muistityyppi. Nimensä mukaisesti se kuitenkin kaksinkertaistaa siirrettävän tiedon määrän verrattaessa aiempaan SDRAM-muistiin. DDR-SDRAM käyttää sekä nousevaa että laskevaa kellopulssin reunaa tiedonsiirtoon, josta viittaus nimessä olevaan kaksinkertaistumiseen.
DDR2 SDRAM
Tietoa siirretään DDR2-muistissa sekä nousevalla että laskevalla kellopulssilla, kuten DDR-muistissakin.
DDR2 on suunniteltu suurta kellotaajuutta silmällä pitäen, ja muistin ydin toimii puolella kellotaajuudella ulkoiseen nähden, jolloin kellotaajuutta voidaan nostaa selvästi, koska sisäinen nopeus ei tule ongelmaksi. Lisäksi signalointia on parannettu ja jännitettä pienennetty DDR:stä.
Samalla kellotaajuudella DDR2 on kaistanleveydeltään yhtä nopeaa kuin DDR, ja hakuajoiltaan jopa hitaampaa, mutta samalla valmistustekniikalla pystytään tekemään miltei kaksinkertaisella kellotaajuudella toimivia DDR2-muisteja DDR-muisteihin nähden.
DDR3 SDRAM
DDR2:ta seuraava kehitysaskel on DDR3-muisti. DDR3-muistit on suunniteltu kasvattamaan suorituskykyä ja alentamaan tehonkulutusta DDR2-muisteihin verrattuna. DDR3 käyttää 1,5 voltin jännitettä. DDR3-moduuli on ulkomitoiltaan samankokoinen kuin DDR2, mutta ei ole yhteensopiva sen kanssa. Muistimoduulin reunassa oleva lovi on eri paikassa, mikä estää muistin asentamisen DDR2-kantaan.
Kannettaville tietokoneille on DDR3:sta kehitetty DDR3L (DDR3-Low Voltage), joka käyttää 1,35 V jännitettä. Kannettavien tietokoneiden SoDIMM-moduuleja on sekä DDR3 että DDR3L-tyyppiä. Intelin 4. sukupolven suorittimet vaativat DDR3L-muistin käyttöä. DDR3L on alaspäin yhteensopiva ja toimii sekä 1,5 että 1,35 V:n jännitteellä.
DDR3:n sisällä on tapahtunut muutoksia. Esihakupuskuri on kahdeksanbittinen. Virtavuotoja on pyritty vähentämään kaksiporttisilla transistoreilla. DDR3-muistipiirit tarjoavat 64-bittisen kaistanleveyden. DDR3-muistikampoja voidaan laittaa kolme rinnakkain ja saada näin 192 bittiä leveä muistiväylä, mikäli emolevy tukee sitä. DDR3-muistipiirissä sisäinen hakuaika on kahdeksasosa dataväylän datansiirtonopeudesta. Muistipiiri kykenee lukemaan jokaisella sisäisellä kellojaksolla kahdeksan bittiä dataa. DDR3-teknologia on muuttunut sisäisesti DDR2-teknologiasta siten että siinä missä DDR2 turvautui T-Branch-arkkitehtuuriin, turvautuu DDR3 Fly-by-arkkitehtuuriin, joka on yksinkertaisempi ratkaisu kuin ensimmäisenä mainittu. Fly-byssä muistipiirit ketjutetaan sarjaan. Ketjun päässä on terminointi, jonka tarkoituksena on estää signaalia heijastumasta takaisin. Fly-bytä käytetään, jotta päästäisiin T-branchin rajoituksista suurilla kellotaajuuksilla.
DDR4 SDRAM
DDR3:a seuraava kehitysaskel on DDR4. Se käyttää 1,2 voltin jännitettä. Sen kellotaajuus on alkaen 2 133 MHz ja on jopa 3 200 MHz.
JEDECin standardimäärittelyn mukaan DDR4 muistin siirtonopeus on aluksi 1.6 GT/s pinnikohtaisesti, mahdollistaen myöhemmin 3.2 GT/s siirtonopeuden pinnikohtaisesti. DDR4:aa on nopeutettu JEDECin määrittelemästä standardista Intelin määrittelemillä XMP-profiileilla (Extreme Memory Profile), jotka tarjoavat nopeampia taajuuksia ja alempaa latenssia. Nämä otetaan käyttöön yleensä BIOS-ohjelmasta.
DDR5 SDRAM
JEDEC on julkaissut DDR5-standardin heinäkuussa 2020. Uusina ominaisuuksina on muun muassa hienojakoinen muistin virkistys kun toiset osiot ovat käytössä. Ensimmäiset DDR5-muistit olivat nopeudeltaan 4,8 Gb/s kun nopein JEDECin standardoima DDR4 oli nopeudeltaan 3,2 Gbit/s. DDR5:ssa jokaiselle muistikammalle tulee kaksi erillistä 40-bittistä muistikanavaa (32-bittiä ja ECC-virheenkorjaus). DDR4 käyttää yhtä 72-bittistä (64-bittinen data + 8-bit ECC) muistikanavaa. Merkittävin muutos on että jokaisella muistikammalla on oma virranhallintapiirinsä Power Management IC (PMIC). Aiemmin muisti sai käyttöjännitteensä emolevyltä, nyt virranhallinta siirtyy DDR5-moduulille. Tämä tosin nostaa muistikamman monimutkaisuutta. Lisäksi DDR5 sisältää lisäominaisuuksia muistivirheiden havaitsemiseen (On-die ECC).
Käyttöjännite laskee 1,2 voltista 1,1 volttiin verrattuna DDR4:ään.
Muita DRAM-muistityyppejä
Muita DRAMiin perustuvia ei-yleistyneitä muistipiirityyppejä ovat SLDRAM, QDR SDRAM ja Rambus RDRAM.
Rambus
DDR-SDRAMin kilpailijana oli alkuaikoina Intelin tukema Rambus-yhtiön RDRAM. DDR-SDRAM oli kuitenkin halvempaa valmistaa sekä lisäksi RDRAMin lisenssi oli kallis ja vain harvat valmistajat hankkivat sen lisenssin. Valmistajien vähyys lisäsi muistityyppien hintaeroa. Vaikutusvaltaisen Tom's Hardwaren testissä RDRAMin suorituskyky oli korkeintaan 3 % parempi kuin SDRAMilla, ja joissain tapauksissa huonompi. Intel luopui RDRAMista kokonaan vuoteen 2003 mennessä.
Uudempi Rambus-yrityksen ehdotus muistiarkkitehtuuriksi on XDR DRAM.
Embedded DRAM (eDRAM)
Mikropiirille integroitu DRAM-tyyppi.
Mobile DDR
Variaatioita ovat mm. LPDDR, LPDDR2 ja LPDDR4.
Pseudostatic RAM (PSRAM)
PSRAM tai PSDRAM on DRAM- ja SRAM- tyyppien yhdistelmä, jota on käytetty eräissä älypuhelimissa.
Sulo M. Hytönen
Sulo Matti Hytönen (1. joulukuuta 1880 Laukaa – 25. helmikuuta 1918 Kouvola) oli suomalainen kirjailija.
Hytönen toimi kesällä 1905 Säkkijärven Vilajoen puutavaran lastauspaikalla työnjohtajana. Hänen johdollaan Vilajoen satamatyöläiset tekivät aloitteen lastaustyöliiton perustamisesta. Tämä aloite sai vastakaikua myös muilta lastaus- ja satamapaikoilta ja niinpä Suomen Satamatyöntekijäin Liitto perustettiin lokakuussa 1905. Hytösestä tuli uuden liiton sihteeri seuraavana vuonna. Hytösen aloitteesta liitto perusti lokakuussa 1906 osuuskunnan, joka julkaisi Satamatyömies-nimistä sanomalehteä ja harjoitti kaunokirjallista kustannustoimintaa.
Hytösen Uni-niminen utopiaromaani ilmestyi 1906. Hän kuvaa siinä tulevaisuutta, jossa satamatyöläisten omat työosuuskunnat hallitsisivat lastausalaa ja ammattiliitolla olisi myös oma lepokoti työläisten lomanviettoa ja vanhuudenpäiviä varten.
Vuonna 1907 Hytönen alkoi julkaista Feodor Dostojevskin romaania Rikos ja rangaistus pieninä vihkoina, ja hän perusti myös liiton toimitsijan William Wilenin kanssa kirjallisen aikakuslehden nimeltä Lauvantai. Hytönen joutui kuitenkin eroamaan liiton sihteerin virasta tammikuussa 1908, kun tappiolliseen kustannustoimintaan oli käytetty myös Satamatyöntekijäin liiton varoja.
Azagatel
Azagatel on portugalilainen black metal -yhtye. Se perustettiin Vale de Cambrassa syyskuussa 1995. Ensimmäisen konserttinsa se piti kotikaupungissaan 28. joulukuuta 1996.
Azagatel julkaisi ensimmäisen demonsa 2000 ja ensimmäisen täysimittaisen albuminsa kaksi vuotta myöhemmin.
Reading
Reading [] on noin asukkaan kaupunki ja yhtenäishallintopiiri Berkshiren muodollisessa kreivikunnassa Kaakkois-Englannissa. Se sijaitsee Oxfordin ja Lontoon välissä noin 60 kilometriä Lontoosta länteen. Kaupungissa toimii yliopisto ja Euroopan sääennustuskeskus ECMWF.
Maantiede
Readingin keskusta sijaitsee Thames- ja Kennetjokien välisellä matalalla harjanteella lähellä jokien yhtymäkohtaa. Kaupunki on kasvaessaan levinnyt myös Kennetin eteläpuolelle ja Thamesin pohjoispuolelle kohti Chilternin kukkuloita. Keskustan ulkopuolella jokilaaksot ovat enimmäkseen rakentamatonta aluetta.
Vuoden lämpimimpiä kuukausia ovat heinäkuu ja elokuu, jolloin keskimääräinen ylin lämpötila on 22 astetta. Pakkaspäiviä on vuodessa keskimäärin 41 kappaletta. Sadetta saadaan 635 mm vuodessa, tasaisesti ympäri vuoden niin että sadepäiviä on 8–11 joka kuukausi.
Historia
Reading mainitaan ensimmäisen kerran dokumenteissa vuonna 871, jolloin tanskalaiset viikingit valtasivat sen. Seuraava maininta on vuodelta 1006, jolloin tanskalaiset polttivat kaupungin.
Keskiajalla Reading kukoisti, koska se sijaitsi kätevästi matkan varrella Lontoosta Englannin länsiosiin, ja oli sovelias yöpymispaikka tällä välillä. Siellä tehtiin kangasta ja parkittiin nahkoja.
1700-luvulle tultaessa monien eri alojen ammattilaiset olivat korvanneet tekstiilien merkityksen työnantajana. Suuri osa kaupungin rakennuksista uusittiin 1700-luvun aikana. Rautatielinja Lontooseen avattiin 1840 ja Bristoliin 1841.
Liv Signe Navarsete
thumb|right|Liv Signe Navarsete Liv Signe Navarsete (s. 23. lokakuuta 1958 Sogndal) on norjalainen poliitikko, joka nousi vuonna 2008 keskustapuolueen johtoon. Hän oli 2005–2009 liikenne- ja viestintäministeri Stoltenbergin toisessa hallituksessa. Vuonna 2009 Navarsetesta tuli kunta- ja alueministeri. Hän istuu Norjan suurkäräjillä.
Reading
Kulttuuri
Readingissa järjestetään vuosittain suosittu musiikkitapahtuma Reading Festival.
Kaupungista ovat kotoisin muun muassa muusikko Mike Oldfield, Cambridgen herttuatar Kate Middleton, näyttelijät Kate Winslet ja Natalie Dormer, elokuvaohjaaja Sam Mendes, pelisuunnittelija Jeff Minter, televisiopersoona Jeremy Kyle, nyrkkeilijä Michael Sprott ja ralliautoilun vuoden 2001 maailmanmestari Richard Burns. Madejski Stadiumilla pelaa kotiottelunsa valioliigatasoinen jalkapallojoukkue Reading FC.
thumb|St. Mary's katedraali St. Maryn kirkossa kaupungin keskustassa on erikoinen ruudullinen kellotorni. Sen paikalla oli tärkeä kirkko jo saksien aikana, mutta viikingit tuhosivat sen melkein kokonaan vuonna 1006. Pääasialliset rakenteet ovat viikinkituhoa seuraavalta vuosisadalta, ja kirkkoa uusittiin perusteellisesti 1600-luvun puolivälissä.
Galveston-Houstonin roomalaiskatolinen arkkihiippakunta
Galveston-Houstonin roomalaiskatolinen arkkihiippakunta on Texasin kaakkoisosan katolinen arkkihiippakunta, jonka alueella asuu 1,1 miljoonaa katolista asukasta. Sen historia alkaa vuodesta 1839, jolloin perustettiin Texasin apostolinen prefektuuri.
Arkkipiispan alaisuudessa ovat Austinin, Beaumontin, Brownsvillen, Corpus Christin, Tylerin ja Victoria in Texasin hiippakunnat.
Nikolai Nikitin
Nikolai Nikolajevitš Nikitin (8. elokuuta (J: 27. heinäkuuta) 1895 Pietari – 26. maaliskuuta 1963 Leningrad) oli venäläinen neuvostokirjailija.
Nikolai Nikitin syntyi rautatievirkailijan perheeseen. Hän opiskeli Pietarin yliopistossa ja palveli vuosina 1918–1922 puna-armeijassa. Hän liittyi 1921 pietarilaiseen Serapion-veljien kirjailijaryhmään.
Nikitinin varhaiset 1920-luvun kertomukset kuvaavat Venäjän vallankumouksen aikaisia tapahtumia epäpoliittisesti ja muodoltaan kokeilevasti. Muiden Serapion-veljeksien tavoin hänen teoksensa joutuivat ankaran kritiikin kohteeksi. Ajan mittaan kirjailija sopeutui sosialistisen realismin vaatimuksiin. Romaani Eto bylo v Kokande (”Tapahtui Kokandissa”, 1939) kuvaa neuvostovallan pystyttämistä Uzbekistaniin, ”Pohjolan Auroran” (Severnaja Avrora, 1950) aiheena on Pohjois-Venäjän interventio vuosina 1918–1919. Jälkimmäinen teos sai Stalin-palkinnon vuonna 1951.
Nikitin oli Neuvostoliiton kirjailijaliiton hallituksen jäsen ja Zvezda-kirjallisuuslehden toimituskunnan jäsen sekä Leningradin kaupunkineuvoston edustaja. Hänet palkittiin Työn punaisen lipun kunniamerkillä. Kirjailijan kotitalon seinässä (Mohovaja 28, Pietari) on muistolaatta.
Materialismi
Materialismi eli aineellinen maailmankuva, jota filosofiassa kutsutaan myös fysikalismiksi, on näkemys siitä, että kaikki tosiasiat (mukaan lukien tosiasiat ihmismielestä ja -tahdosta sekä ihmiskunnan historian kulusta) ovat kausaalisesti riippuvaisia ​​fyysisistä prosesseista tai redusoitavissa niihin. Materialismin mukaan kaikki olemassa oleva koostuu tai palautuu aineeseen, aineellisiin voimiin tai fysikaalisiin tapahtumiin.
Ontologinen materialismi, jonka mukaan todellisuus koostuu vain yhdestä substanssista, on monistinen käsitys. Se eroaa siten filosofian käsiteluokittelussa dualistisistisesta (kaksijakoisesta) ja  pluralistisesta (monijakoisesta) ontologiasta ja muodostaan jyrkän vastakohdan ontologiselle idealismille, jonka mukaan todellisuus on perimmäiseltä luonteeltaan henkinen.
Nykyaikana materialismin käsite on lähellä naturalismin käsitettä, koska juuri materia (aine ja energia) on luonnontieteellisten menetelmien tutkimuskohde. Koska materialismi kieltää kaikki henkiset olennot ja voimat luonnontieteellisten ilmiöiden selitysperusteina, se yhdistetään usein ateismiin tai agnostismiin.
Yleistä
Aineen luonteesta ja määritelmästä on käyty paljon filosofista keskustelua: onko aine yhtä tyyppiä, josta kaikki on tehty (hylemorfismi), vai onko sitä montaa eri tyyppiä? Onko aine jatkuva substanssi, jota voi esiintyä monessa muodossa, vai koostuuko se suuresta määrästä erillisiä, muuttumattomia, jakamattomia ainesosia (atomismi)? Onko aineella omia ominaisuuksia, vai puuttuvatko ne siltä (prima materia)?
Ontologinen naturalismi
Ontologinen naturalismi (lat. natura, luonto) tarkoittaa käsitystä, jonka mukaan luonto on kaikenkäsittävä eikä sen ulkopuolella ole mitään.
Tietoteoreettisen naturalismi
Tietoteoreettisen naturalismin mukaan kaikki luonnossa havaittavat ilmiöt on selitettävissä luontoon pohjautuvilla syillä. Tietoteoria ei ole autonominen, vaan se tukeutuu tietoteoreettisen naturalismin mukaan empiirisen tutkimuksen antamaan informaatioon. Täten tietoteoria ja tieto ylipäätään ei ole luonteeltaan normatiivista.
Fysikalismi
Materialismi käsitetään usein identtiseksi fysikalismin kanssa, jonka mukaan kaikki olemassa oleva on fysikaalista tai päältää fysikaalista. Toisin kuin sana ”materialismi”, ”fysikalismi” kehittyi tietyssä teknisessä ja hyvin rajatussa, paremminkin kieli- ja tietoteoreettisessa kuin ontologisessa keskustelussa Wienin piirin sisällä 1930-luvulla. Fysikialismin kehittäjiä olivat Otto Neurath ja Rudolf Carnap, joiden katsotaan pyrkineen illmaisemaan termillä kannattamaansa näkemystä, että jokainen propositio olisi viime kädessä eriteltävissä merkityksensä suhteen ekvivalentiksi fysikaalisen proposition kanssa. Tämän määritelmän voi myös katsoa sallivan panpsykismin pitämisen fysikalistisena kantana – näkemys, jota esimerkiksi Galen Strawson on puolustanut. Sanalla materialismi on sitä vastoin ollut ontologiassa perinteisesti suppeampi merkitys; kyseessä on käsitys todellisuuden perimmäisestä luonteesta.
Eliminatiivinen materialismi
Eliminatiivinen materialismi (eliminativismi, eliminoiva materialismi, karsiva materialismi ) on materialistinen mielenfilosofinen suuntaus, jonka mukaan mielen tiloja kuvaavilla käsitteillä ei ole hermostollisia vastineita. Eliminatiivinen materialismi karttaa mielen toimintaa koskevien arkikäsitysten eli niin kutsutun arkipsykologian käyttöä tutkimuksen lähtökohtana, ja pyrkii eliminoimaan eli karsimaan sen käsitteet mieltä koskevasta selittämisestä.
Reduktiivinen materialismi
Samalla materialismi on yhdistetty fysikalismin mukana usein myös reduktionismiin, jonka mukaan yhdellä kuvaustasolla yksilöityjen olioiden tai ilmiöiden, jos ne ovat aitoja, on oltava selitettävissä toisella tasolla – tyypillisesti paljon perustavammalla tasolla, kuten fysiikan tutkimalla aineen tasolla – olevien olioiden ja ilmiöiden avulla. Joskus, kuten Demokritoksen atomismissa, Thomas Hobbesilla ja valistusajan materialismissa (La Mettrien Ihmiskone, Laplacen materialismi), materialismi on yhdistynyt myös mekanismiin.
Historiaa
Antiikin kreikkalaisessa filosofiassa Thales, Anaksimandros, Leukippos, Demokritos, Epikuros ja jopa Aristoteles voidaan nähdä myöhemmän materialismin edelläkävijöinä. Joonialaiset luonnonfilosofit esittivät erilaisia todellisuuden luonnetta koskevia käsityksiä, jotka perustuivat usein johonkin klassiseen alkuaineeseen. Leukippos ja Demokritos kehittivät ensimmäisen järjestelmällisesti esitetyn materialistisen todellisuuden selityksen, atomiopin, jonka myöhemmin Epikuros ja hänen kannattajansa omaksuivat ajattelunsa pohjaksi. Roomalaisen Lucretiuksen teos Maailmankaikkeudesta esittelee näitä näkemyksiä runomuodossa. Atomiopin mukaan kaikki mikä oli olemassa oli joko ainetta tai tyhjää, ja kaikki ilmiöt olivat aineellisten perusosasten, atomien, erilaisten yhdistelmien ja liikkeen seurausta. Atomioppia kannatti myös muinaisessa Intiassa Nyaya-Vaisheshika -koulukunta (500–100 eaa.). Perinnettä pitivät yllä buddhalaiset atomistit.
Venäjän maantiede
Venäjän maantiede on maan suuren koon takia monipuolista. Venäjän pinta-ala on noin 17,1 miljoonaa neliökilometriä, ja se onkin pinta-alaltaan maailman suurin valtio. Se käsittää ison osan Itä-Eurooppaa ja Pohjois-Aasiaa. Venäjän voidaan jakaa topografisesti matalaan länsiosaan ja vuoristoiseen itäosaan. Venäjään kuuluu monia laajoja yksittäisiä alueita, kuten maailman suurimpiin kuuluva alankoalue Itä-Euroopan tasanko ja Keski-Siperian ylänkö. Monet Venäjän pisimmistä joista sijaitsevat Siperiassa ja laskevat Pohjoiseen jäämereen, mutta Länsi-Venäjällä on Euroopan pisin joki Volga, joka laskee Kaspianmereen. Venäjän merkittävin järvi on syvä Baikaljärvi, jossa on peräti 20 prosenttia maailman sulasta makeasta vedestä.
Suurimassa osassa Venäjää vaikuttaa mannerilmasto ja vuodenaikojen väliset lämpötilanvaihtelut ovat suuria. Talvella sataa lunta käytännössä koko maassa. Koillis-Siperiassa sijaitsee pohjoisen pallonpuoliskon kylmyysnapa, ja esimerkiksi Verhojanskin kaupungissa tammikuun keskilämpötila voi olla −50 °C. Venäjän sademäärät ovat koko maassa joko vähäisiä tai kohtuullisia.
Venäjällä on viisi kasvillisuusvyöhykettä, ja niistä laajimmat ovat tundra, maailman suurin yhtenäinen metsä taiga ja seka- ja lehtimetsien vyöhyke. Lisäksi Jäämeren saarilla on kylmyysaavikoita ja Kazakstanin rajalla aroja. Venäjän eläimistö on monimuotoinen, ja monesti sitä kuvataan suurilla nisäkkäillä. Karhu onkin Venäjän symboli.
Topografia
thumb|left|[[Hiipinätunturit|Hiipinätuntureita talvella.]] thumb|left|[[Itä-Euroopan tasanko|Itä-Euroopan tasankoa lähellä Možaiskia.]] thumb|Koillis-[[Siperiaa.]] thumb|[[Kljutševskaja sopka Kamtšatkan niemimaalla.]]
Venäjä voidaan jakaa topografisesti kahteen osaan, joiden rajana on Jeniseijoki. Sen länsipuoli, joka on noin kaksi viidesosaa maan pinta-alasta, on pääasiassa matalaa tasankoa, jota rikkovat matalat kukkulat ja ylätasangot. Sen sijaan joen itäpuolella maa on pääasiallisesti vuoristoista. Venäjältä voidaan erottaa kuusi topografista aluetta, joista kolme on maan länsipuolella.
Pienin Venäjän topografisista alueista on Kuolan-Karjalan alue, joka sijaitsee maan luoteisosassa Suomen ja Vienanmeren välissä. Alue on pääasiassa matalaa tasankoa, jossa vuorottelevat kukkulat ja laaksot, joita peittävät järvet ja suoalueet. Karjalan korkein kohta on 578 metriä, Kuolan niemimaalla Hiipinätunturit kohoavat noin 1 200 metriin.
Läntinen Venäjä kuuluu pääasiassa Itä-Euroopan tasankoon, joka on maailman suurimpia alankoalueita. Se levittäytyy Venäjän länsirajalta Uralvuorille ja Pohjoiselta jäämereltä Kaukasukselle. Noin puolet alueesta on alankoa, ja korkein kohta sijaitsee Moskovan pohjoispuolella Valdain ylängöllä 343 metrissä. Moskovan eteläpuolella maastossa vuorottelevat jokilaaksot ja niitä erottavat kukkulat, kuten Keski-Venäjän ylänkö, joka erottaa Dneprin laakson Oka- ja Donjokien alueesta. Volgan itäpuolella leviää laaja Kaspian syvänkö, joka on matalimmillaan 25 metriä merenpinnan alapuolella. Itä-Euroopan tasanko ulottuu etelässä Kaukasuksen juurille. Vuorten harja muodostaa Venäjän rajan Georgian ja Azerbaidžanin kanssa. Venäjän puolella on 5 642 metriä korkea Elbrus, joka on Euroopan korkein vuori.
Itä-Euroopan tasangon itäisen rajan muodostaa Uralvuoristo, jota pidetään perinteisesti myös Euroopan ja Aasian rajana. Se on noin 2 100 kilometriä pitkä vuoristo, joka yltää Jäämereltä Kazakstanin rajalle. Uralin jatkeena on vielä Jäämerellä Novaja Zemljan saaristo. Ural on muodostunut monista rinnakkaisista vuorijonoista, jotka kohoavat yleensä 900–1 500 metrin korkeuteen. Selänteiden välistä kulkee useita solia. Uralin korkein huippu on 1895 metriä korkea Narodnaja. Uralin itäpuolella alkaa noin 2,6 miljoonaa neliökilometriä laaja Länsi-Siperian alanko. Sen leveys Uralilta Jeniseille 1 900 kilometriä ja pituus Jäämereltä Altaille 2 400 kilometriä. Vain aivan alueen eteläisimmät osat kohoavat yli 200 metriin, kun jopa puolet alueesta on alle 100 metrin korkeudessa olevaa alankoa. Sitä peittävät laajat ruohotasangot ja maailman suurimpiin kuuluvat suot.
Jenisen ja Lenajoen välissä olevaa aluetta peittää laaja Keski-Siperian ylänkö. Se on muodostunut monista ylätasangoista, joita erottaa laaksot. Ylängön korkeus on keskimäärin 300–700 metriä. Sen pohjoisosissa on 1 700 metriin kohoava Putoranan laakio ja vielä sen pohjoispuolellakin hieman matalampi Byrrangavuoret Taimyrin niemimaalla. Etelässä ylänköä rajoittavat Sajan ja Baikalvuoristo.
Lisäksi Venäjän Siperian etelä- ja itäosissa on vuoristoalueita voidaan laskea yhtenäiseksi alueeksi, vaikka ne ovatkin erilaisia geologisilta taustoiltaan. Altaivuoret kohoavat Kazakstanin ja Mongolia rajalla. Sen itäpuolella on V:n muotoinen Sajan ja Baikaljärven siirrosalue, jossa on vuoristoja ja syviä rotkoja.
Järven itäpuolelta alkaa vuoristoseutu, joka ulottuu Tyynellemerelle saakka. Länsi-itäsuuntainen Stanavoivuoristo jakaa Siperian koillis- ja kaakkoisosat toisistaan. Siitä koilliseen haarautuu Džugdžurvuorina, joka jatkuu kohti Tšuktšien niemimaata Kolyman ylänkönä. Näistä luoteeseen haarautuvat Verhojansk- ja Tšerskivuoristot. Nämä erottavat Kamtšatkan niemimaan ja Kuriilien vuoristoista kapea Ohotanmereltä Beringinmerelle ulottuva alankoalue. Kamtšatkan alue alkaa Korjakkien vuoristolla ja Keskivuoristolla, jotka jatkuvat koillis–lounaissuuntaisilla vuoristoilla, joissa on paljon tulivuoria. Kljutševskaja sopka on 4 750 metriä korkea ja Venäjän kaukoidän korkein vuori. Tyynenmeren tulirenkaaseen kuuluvat vuoret jatkuvat Kuriilien saaristona.
Vesistöt ja rannikkoalueet
thumb|Joki Uralilla thumb|[[Baikaljärvi|Baikaljärven rantaa]] Venäjällä on 37 000 kilometriä rantaviivaa etupäässä Pohjoisen jäämeren ja Tyynen valtameren rannikoilla sekä myös Itämerellä, Mustallamerellä ja Kaspianmerellä. Muista meristä Barentsinmeri, Vienanmeri, Karanmeri, Laptevinmeri, Itä-Siperian meri, Beringinmeri, Ohotanmeri ja Japaninmeri ovat yhteydessä Venäjään. Suurimpiin saariin ja rannikkoalueisiin kuuluvat esimerkiksi Novaja Zemlja, Frans Joosefin maa, Uuden-Siperian saaret, Wrangelinsaari, Kuriilit sekä Sahalin. Diomedesaarista yksi on Venäjän puolella, ja siitä on vain kolme kilometriä saariryhmän Yhdysvaltojen omistamille saarille, ja Kunaširin saari on noin 20 kilometrin päässä Hokkaidōsta.
Venäjällä on useita maailman pisimmistä joista ja yli kaksi miljoonaa järveä, joiden ansiosta maalla on yhdet maailman suurimmista pintavesivarannoista. Maan joet voidaan jakaa viiteen suureen valuma-alueeseen, jotka laskevat Jäämereen, Tyyneenmereen, Itämereen, Mustaanmereen ja Kaspianmereen. Suurin näistä on Jäämeren valuma-alue, jonka suurimmat joet ovat Ob, sen merkittävin sivujoki Irtyš (yhteensä 5 410 km), Jenisei (4 090) kilometriä ja Lena (4 400). Näiden valuma-alue on kaikkiaan kahdeksan miljoonan neliökilometrin laajuinen, ja ne päästävät Jäämereen sekunnissa 50 000 kuutiometriä vettä. Muita Jäämereen laskevia jokia ovat Vienanjoki ja Petšora Euroopassa sekä Indigirka ja Kolyma Aasiassa. Siperian joet virtaavat hyvin rauhallisesti laajojen tasankojen halki, ja ne meanderoituvatkin hitaasti tulvatasangoilla. Joet myös jäätyvät talvisin, ja koska ne virtaavat pohjoiseen yläjuoksu sulaa ennen alajuoksu. Tämä aiheuttaa tulvia, joiden vaikutuksesta jokien varsille on kehittynyt soita. Obin ja Irtyšin yhtymäkohtaan on kehittynyt laaja 49 000 neliökilometrin Vasjuganin suo. Osa Siperian joista laskee myös Tyynenmereen, mutta pääosa niistä on lyhyitä. Joista merkittävin on 2 842 kilometriä pitkä Amur, joka muodostaa yhdessä sivujokensa Ussurin kanssa osan Kiinan ja Venäjän rajasta.
Euroopan puolella on Jäämeren lisäksi kolme muutakin valuma-aluetta. Pääosin Ukrainassa ja Valko-Venäjällä virtaava Dnepr, jonka latva on Venäjän puolella, ja Don virtaavat Mustaanmereen. Itämeren valuma-alue on pieni. Kaspianmereen virtaa puolestaan Euroopan pisin joki Volga, jonka valuma-alue on 1 380 000 neliökilometriä. Venäjän Euroopanpuoleiset joet muodosvat kanavilla yhdistetyn laajan sisäisen vesitien.
Venäjän merkittävin järvi on Siperiassa sijaitseva Baikal, jossa on 85 prosenttia Venäjän ja 20 prosenttia koko maailman sulasta makeasta vedestä. Se on noin 630 kilometriä pitkä ja 50 kilometriä leveä. Baikaljärven suurin syvyys on 1 642 metriä, ja järven tilavuus on 23 615,390 kuutiokilometriä. Laatokka on Venäjän toiseksi suurin järvi ja pinta-alaltaan Euroopan suurin järvi. Muita suuria järviä ovat Ääninen ja Viron rajalla oleva Peipsijärvi. Lisäksi erityisesti Euroopan luoteisosassa ja Siperian pohjoisosissa on monia pienempiä järviä, joista suurimmat ovat Valkeajärvi, Tuoppajärvi, Uikujärvi, Taimyrjärvi, Ilmajärvi ja Tšanyjärvi. Moniin jokiin on lisäksi padottu tekojärviä. Niistä suurimpia ovat Volgan Rybinskin tekojärvi ja Angaran Bratskin tekojärvi.
Sijainti ja kulttuurimaantiede
thumb|[[Moskovan kaupunkialuetta.]] Geodeettista viivaa pitkin Venäjän kaksi kauimpana toisistaan olevaa pistettä ovat noin 8 000 kilometrin matkan päässä toisistaan. Näistä läntisin piste sijaitsee Puolan rajalla olevalla niemellä, joka erottaa Gdanskinlahden Veikselinhaffista; itäisin piste sijaitsee Kuriilien saarilla, muutaman kilometrin päässä Japanin Hokkaidōsta. Samalla leveyspiirillä pysyen Venäjän suurin leveys on 6 600 kilometriä. Tällöin läntisin piste on sama niemi Puolan rajalla ja itäisin Diomedesaarilla Alaskan lähellä. Venäjän federaatio levittäytyy yhdeksälle aikavyöhykkeelle.
Venäjällä on 12 miljoonakaupunkia, ja maan suurin kaupunki on pääkaupunki Moskova, missä asui vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan noin 11,5 miljoonaa ihmistä. Toinen yli kahden miljoonan asukkaan kaupunki oli Pietari, missä asui 4,8 miljoonaa ihmistä. Muut miljoonakaupungit suuruusjärjestyksessä olivat Novosibirsk, Jekaterinburg, Nižni Novgorod, Samara, Omsk, Kazan, Tšeljabinsk, Rostov-na-Donu, Ufa ja Volgograd. Kaikkiaan 91 kaupungissa oli vähintään 100 000 asukasta.
Venäjän alueella on 10 prosenttia maailman viljelykelpoisesta maasta.
Ilmasto
thumb|Auringonlasku talvisessa [[Kuznetsk Alataun vuoristossa.]] Venäjän ilmaston muotoutumisen taustalla on useampia tekijöitä. Maan valtava koko sekä monien alueiden etäisyys merestä tarkoittavat, että dominoivana ilmastotyyppinä on mannerilmasto, joka vallitsee sekä Euroopan että Aasian puoleisella Venäjällä lukuun ottamatta tundra-alueita ja maan kaakkoisnurkkaa. Etelän vuoret estävät lämpimien ilmamassojen tulon Intian valtamereltä ja lännen sekä pohjoisen arot tekevät maan avoimeksi arktisen alueen ja Atlantin vaikutuksille.
Lähes koko Venäjän alueella on erotettavissa vain kaksi vuoden aikaa: talvi ja kesä. Kevät ja syksy ovat yleensä lyhyitä välikausia hyvin matalan ja hyvin korkean lämpötilan kausien välissä. Talvisin Euraasian jäähtynyt maa-alue aiheuttaa laajan korkeapaineen alueen Venäjän sisämaahan. Tämän seurauksena talvisin tuulet puhaltavat Venäjän Euroopanpuoleisessa osassa kaakosta, Siperiassa etelästä ja Tyynenmeren rannikolla luoteesta. Kesällä tilanne kääntyy päälaelleen, kun sama maa-alue puolestaan lämpiää.
Kylmin kuu on tammikuu (meren rannoilla helmikuu), lämpimin on yleensä heinäkuu. Talvisin lämpötilaero pohjoisen ja etelän välillä on varsinkin Siperiassa pieni. Sen sijaan saman leveysasteen lämpötilat muuttuvat huomattavasti kuljettaessa kohti Koillis-Siperian kylmyysnapaa. Tammikuun keskilämpötila Pietarissa on −8 °C, Turuhanskissa Länsi-Siperian alangolla −27 °C, Jakutskissa −43 °C ja Verhojanskissa −50 °C. Sen sijaan lämpötilaero Jäämereltä Mongolian rajalle on vain muutama aste. Kesällä lämpötilaerot pohjoisen ja etelän välillä ovat suuremmat. Jäämeren saarilla heinäkuun keskilämpötila on vain pari astetta plussalla, kun maan etelärajalla keskilämpötila on noin 20 °C. Lämpötilaerot vuodenaikojen välillä voi olla huomattavia, sillä Verhojanskissa korkein mitattu lämpötila on 38 asteen paikkeilla ja talvella lämpötila voi laskea jopa −71 asteeseen.
Kasvillisuus
]] Venäjällä on viisi kasvillisuusvyöhykettä. Jäämeren saarilla on kylmyysaavikoita. Mannerosien pohjoisosissa on tundraa. Se muuttuu etelään mentäessä ensiksi taigaksi sitten seka- ja lehtimetsäksi ja lopulta aroksi.
Tundra peittää Venäjän alasta noin kymmenen prosenttia ja se leviää jatkuvana vyöhykkeenä Suomen rajalta Beringinsalmelle ja sieltä etelään Tyynenmeren rannikolle Kamtšatkan niemimaan pohjoisosiin. Euroopan tasangoilla tundraa on vain ohuena kaistaleena Jäämeren rannikolla, mutta Siperiassa vyöhykkeen leveys on jopa 500 kilometriä. Tundrassa voi erottaa kolme eri vyöhykettä, sammalia ja jäkäliä kasvava arktinen tundra, vaivaiskoivuja ja matalia pajuja kasvava pensastundra ja koivuja, lehtikuusia ja kuusia kasvava puutundra.
thumb|left|upright|Koivumetsää [[Novosibirskin lähellä.]] Taiga on maailman suurin yhtenäinen metsäalue. Venäjällä on maailman suurimmat metsävarat, joiden ansiosta se tunnetaan ”Euroopan keuhkoina”. Vain Amazonin sademetsät sitovat niitä enemmän hiilidioksidia, joten Venäjän metsistä tulee paljon happea Euroopan lisäksi koko maailmalle. Taiga ulottuu paksuna vyöhykkeenä Suomen rajalta Verhojanskvuoristolle koillisessa ja etelässä jopa Baikaljärven etelärannalle. Lisäksi taiga ulottuu yksittäisinä alueina myös laajemmalla, kuten Uralvuoriston eteläosiin ja Amurin jokilaaksoon Kiinan rajalle. Taiga voidaan jakaa Jenisen erottamaan läntiseen ja itäiseen alueeseen. Läntisessä osassa kasvaa kosteilla alueilla kuusia ja pihtoja kuivimmilla alueilla pensaikkoja, ruohikkoja ja mäntyjä. Itäisessä osassa kasvaa myös samoja lajeja, mutta lehtikuuset ovat kuitenkin hallitsevia. Havumetsä ei kuitenkaan ole aivan yhtäjaksoista, sillä seassa kasvaa myös koivuja, leppiä ja pajuja.
Havumetsä muuttuu etelään mentäessä hiljalleen sekametsäksi ja lopulta lehtimetsiksi. Seka- ja lehtimetsien vyöhyke on laajimmillaan Venäjän länsirajalla, ja se kapenee Uralin suuntaan. Uralin itäpuolella Altaille asti kapea lehtimetsävyöhyke erottaa taigan metsäarosta. Tammet ja kuuset ovat päälajeja, mutta vyöhykkeella kasvaa myös saarnia, haapoja, koivuja, jalavia, valkopyökkejä, vaahteria ja mäntyjä.
Metsä muuttuu vaihettain aroksi, joka kulkee laajana Euraasian aroalueena Euroopasta Aasiaan. Tästä on Venäjällä lopulta vain hyvin pieni alue Kaukasuksella ja Volgan alajuoksulla. Lisäksi Siperian vuoristojen laaksoissa on erillisiä aroja. Metsä vaihettuu metsäaroksi ja lopulta aroksi, jolla kasvaa enää vain ruohoja.
Eläimistö
Venäjän eläimistö on monimuotoinen, ja siihen vaikuttaa myös kasvillisuusvyöhykkeiden erilaisuus. Venäjän monimuotoista luontoa kuvaavat sen suuret nisäkkäät, ja karhua pidetäänkin koko kansakunnan symbolina.
Tundra on tunnettu laajoista villipeuralaumoistaan. Lisäksi tundran päälajeihin kuuluvat naali, sopulit, tunturipöllö ja riekot. Taigalla elää useita turkiseläimiä, kuten näätäeläimiä, oravia ja kettuja. Lisäksi taigaeläimiin kuuluvat monet hirvieläimet, karhu, piisami ja susi. Seka- ja lehtimetsät ovat melkein kaikki kaadettu, joten alueen eläimistökin on niukkaa. Tällaisten metsien eläimiä ovat kuitenkin metsäkauris, susi, kettu ja oravat. Arojen tyypillisimpiä nisäkkäitä ovat monet jyrsijät, kuten murmelit. Yleisimpiä lintuja ovat trapit, kotkat, tuulihaukka, kiurut ja peltopyy.
Suurpetoja uhkaa niiden saaliseläinten ylimetsästys, elinympäristöjen menetys ja salametsästys turkisten tai kiinalaisen lääketieteen takia. Nykyisin erityisen suojelun tarpeessa ovat siperiantiikeri, amurinleopardi, lumileopardi, vihersampi, goraali, kuningasmerikotka, amurinkoskelo ja äyriäishuuhkaja.
Ympäristönsuojelu
Venäjällä on 23 Unescon maailmanperintöluettelon kohdetta ja 40 Unescon biosfäärialuetta.
Monien vesistöjen laatua heikentää se, että teollisuuslaitokset ja kaupungit päästävät jätevesiään vajavaisesti puhdistettuina vesistöihin. Suomessa kuuluisaksi on tullut Pietarin kaupunki, joka päästää edelleen osan jätevesistään käsittelemättöminä Suomenlahteen, vaikka vedenpuhdistamoja onkin rakennettu kansainvälisenä yhteistyönä 1990- ja 2000-lukujen ajan. Muita ympäristöongelmia ovat muun muassa Kuolan ja Uralin alueen ydinjätteet sekä metallisulattojen päästöt. Paikallisesti ongelmat voivat olla erittäin pahoja, ja monet maailman saastuneimpina pidetyistä paikoista sijaitsevat Venäjällä. Vaikka ympäristönsuojelusäädökset ovat jo 1960-luvulta olleet erittäin tiukkoja, ei niitä noudateta eikä valvota. Ympäristön suojelusta vastaa maan luonnonvaraministeriö, jonka toisena tehtävänä on Venäjän luonnonvarojen mahdollisimman tehokas hyödyntäminen.
Aiheesta muualla
রাশিয়া
Koharu Kusumi
Koharu Kusumi (, s. 15. heinäkuuta 1992, Nagaoka, Niigatan prefektuuri, Japani) on japanilainen J-pop-laulaja ja ääninäyttelijä.
Kusumi oli kokoonpanoltaan vaihtuvan Morning Musume -yhtyeen 7. sukupolven ainoa jäsen. Hän osallistui Hello! Project -tyttöbändikollektiiviin kuuluvan Morning Musumen vuoden 2005 koelauluihin, ja hänet valittiin yhtyeen jäseneksi keväällä 2005. Hän oli tuolloin vain 12-vuotias. Koelaulut ja Kusumin debyyttikonsertti esitettiin Hello! Morning TV-ohjelmassa.
Koharu julkaisi Hello! Projectissa useita singlejä ja albumeja. Hänen soolojulkaisunsa on julkaistu nimellä ”Tsukishima Kirari starring Kusumi Koharu”. Tsukishima Kirari on animehahmon nimi, jonka ääninäyttelijänä Koharu toimi Kirarin Revolution -animessa vuosina 2006–2009. Kusumi oli johtavassa roolissa Morning Musumen 31. singlessä. Hänet valittiin myös Morning Musumen 10. juhlavuoden erikoisyksikkö Morning Musume tanjō 10-nen kinentaihin. Yksikön 24. tammikuuta 2007 julkaistussa singlessä ”Bokura ga ikiru My Asia” Koharu sai selkeästi yhden päärooleista. Morning Musumen 34. singlessä ”Onna ni sachi Are” Kusumi sai johtoroolin live-esityksissä. Tanssikoreografiassa hän on keskimmäisellä paikalla, joka on perinteisesti kuulunut Ai Takahashille.
Kusumi on kuulunut Hello! Projectin kickball-joukkue Metro Rabbits H.P.:hen sen muodostamisesta, vuodesta 2006 lähtien.
Koharu lähti eli ”valmistui” Morning Musumesta ja Hello! Projectista 6. joulukuuta 2009. Hän ilmoitti syyksi aikomuksensa ryhtyä malliksi.
Retezatin kansallispuisto
Retezatin kansallispuisto on Unescon biosfäärialue Romaniassa, Hunedoaran piirikunnassa. Sen pinta-ala on 38 047 ha. Puistoalue on suojeltu vuodesta 1935, kansallispuisto siitä tuli vuonna 2000.
Retezat sijaitsee Karpaattien eteläosassa. Sen korkein huippu Peleaga ulottuu noin 2500 metrin korkeuteen. Puiston maastonmuodoissa näkee jääkausien vaikutuksen, ja moninaiset korkeuserot ovat luoneet alueelle monipuolisen kasvillisuuden, sillä siellä kohtaavat kolme kasvillisuusvyöhykettä. Alueella on vuoristoniittyjä, lehti- ja havumetsää ja suoalueita. Puiston alueella on 20 yli 2000 metrin huippua ja 80 jäätikköjärveä.
Soumpi
Soumpi on maalaiskunta ja sen keskuskylä Timbuktun alueen Niafunkén piirissä Malissa. Se sijaitsee Nigerjoen samannimisen tulvajärven rannalla 35 kilometriä Niafunkésta lounaaseen. Kunnassa on 16 600 asukasta (vuonna 2009).
Retezatin kansallispuisto
Puistossa elää vuoristovuohia, karhuja, susia ja kettuja. Pesiviä lintulajeja on 120.
Soumpi
Soumpin kunnan pinta-ala on arviolta 1505 neliökilometriä. Se rajoittuu idässä Niafunkén piirin Soboundoun ja lännessä Dianken, pohjoisessa Goundamin piirin Tilemsin ja Gargandon sekä etelässä Moptin alueen Youwaroun piirin Youwaroun kuntiin. Seutu kuuluu Sahelin vyöhykkeeseen. Alueella virtaavat Nigerin ajoittain kuivuvat sivuhaarat Pochioko, Binnga, Sirou ja Dankoro.
Kuntaan kuuluu 22 kylää ja paimentolaisryhmää. Asukkaat ovat songhaita, fulbeja, bambaroita, sarakoleja ja tuaregeja.
Paikallisia elinkeinoja ovat maanviljely, karjanhoito, kalastus, käsityöammatit ja kaupankäynti. Tärkeimmät viljelykasvit ovat riisi, hirssi ja durra. Kotieläimiä ovat naudat, vuohet, lampaat, aasit, kamelit, hevoset ja siipikarja. Kauppaa käydään Soumpin, Darin ja Attaran kylien sekä lähikuntien toreilla.
Kunnasta on kuivana aikana tieyhteydet Niafunkéen ja Léréen. Tulva-aikaan liikennöinti on vaikeaa. Palveluihin kuuluu joukko kouluja ja kolme terveysasemaa.
Peter Cullen
Peter Claver Cullen (s. 28. heinäkuuta 1941 Montreal, Québec ) on kanadalainen ääninäyttelijä, joka tunnetaan parhaiten ääniroolistaan Optimus Primena 1980-luvun piirrossarjasta The Transformers ja myöhemmin Transformers-elokuvasarjasta. Hän oli myös Predatorin äänenä elokuvassa Predator – saalistaja.
Biografia
Cullen opiskeli näyttelemistä National Theatre School of Canada -teatterikoulussa, josta hän valmistui vuonna 1963. Uransa alkuvuosina Cullen oli mukana eri televisiosarjoissa ja radio-ohjelmissa, kuten The Buddies, Comedy Café, The Sonny and Cher Comedy Hour ja Down Home Country.
Turun vastaanottokeskus
Turun vastaanottokeskus on Varsinais-Suomessa toimiva, Suomen Punaisen Ristin ylläpitämä turvapaikanhakijoiden vastaanottokeskus, johon kuuluu kolme yksikköä: Turun Pansion, Punkalaitumen ja Halikon toimipisteet. Vuoteen 2017 asti toimi vastaanottokeskus myös Laitilassa.
Peter Cullen
Ääninäyttelijänä
Ääninäyttelijäksi Cullen päätyi muutettuaan Los Angelesiin jolloin hänen agenttinsa kertoi käyttävänsä aikaa Culleniin sataprosenttisesti mikäli Cullen ryhtyisi vain ääninäyttelemään. Tämän jälkeen Cullen on esiintynyt useissa piirretyissä erityisesti 1980-luvulla, joista ensimmäinen oli Mighty Man & Yukk vuonna 1979. Ohjelma oli osa The Plastic Man Comedy/Adventure Show’ta, jota esitettiin ABC:llä vuosina 1979–1981. Hän esitti ystävänsä Frank Welkerin kanssa sarjan päähahmoja. Sarjan jälkeen Cullen teki useita sivurooleja Smurffeihin vuosien 1981–1989 aikana. Sarjan aikana Cullen lainasi ääntään Ritari Ässästä tutun KITTin pahikselle KARRille vuonna 1982. Lisäksi hän teki sivuääniä The Scooby and Scrappy-Doo Puppy Hour -animaatiosarjaan, sekä toimi Sour Pussin äänenä Pac-Manissä ja muun muassa Hulkin äänenä Spider-Man and His Amazing Friendsissä. Sittemmin Cullenin tunnetuin äänirooli on Optimus Prime vuodelta 1984 The Transformersissa, jonka roolissa hän oli vuoteen 1987. Tänä aikana Cullen oli mukana myös sarjaan perustuvassa elokuvassa The Transformers: The Movie. Hän teki sarjassa useiden muiden hahmojen ääniä, kuten Ironhiden, Slugslingerin, Nightstickin ja Wingspanin. Samaan aikaan The Transformers -sarjan kanssa Cullenin ääntä kuultiin myös animaatiosarjassa Voltron: Defender of the Universe, jossa hän toimi kertojan lisäksi komentaja Hawkinsin äänenä. Vuonna 1985 Cullen teki myös sivuääniä Jetsoneihin ja oli samalla myös Action Forcessa Airbornen, Nemesis Enforcerin ja Zandarin ääninä.
1980-luvun lopulla Cullen sai agenttinsa kehotuksesta roolin elokuvaan Predator – saalistaja. Hänen tehtävänsä oli luoda ääni elokuvan pääroistolle Predatorille ja sai idean äänestä, joka kuulostaa molukkiravulta. Cullen ei aluksi suostunut tekemään ääntä elokuvaan, koska oli aikaisemmin loukannut äänihuulensa tehdessään kurkkua rasittavia ääniä vuoden 1976 King Kong -elokuvaan. Elokuvan jälkeen Cullen teki useita äänirooleja Walt Disney Television Animationin tuottamissa animaatiosarjoissa, kuten Ankronikka, jossa hän oli yhtenä Karhukoplan äänistä, amiraalien Grimitzin ja Grimmacen ääninä, sekä Kummikarhuissa valloittaja Kerwin äänenä. Samalla Cullen oli myös mukana animesarjassa Sapeliratsastaja, jossa hänellä oli useita rooleja, kuten kertojan, sekä sarjan antagonisti-Nemesiksen rooli. Cullen oli mukana myös 1980- ja 1990-luvun suositussa animaatiosarjassa Turtles – mutanttikilpikonnat, sekä lyhyeksi jääneessä Dino-Ridersissa vuonna 1988. Cullenin toinen merkittävä rooli oli Ihaa, jonka roolissa häntä on kuultu vuodesta 1988 lähtien, kun Nalle Puhin uudet seikkailut -animaatiosarja alkoi. Vuonna 1989 Cullen oli mukana Tikun ja Takun pelastuspartiossa, jossa hänellä oli ensimmäisissä jaksoissa rooli Jaska Juustolan äänenä ja sittemmin laihan keltaisen katukissa-Mepsin äänenä.
Turun vastaanottokeskus
Pansion toimipiste on pysyvissä tiloissa toimiva yksikkö, jossa on paikkoja 225 henkilölle.
Peter Cullen
1990- ja 2000-luvuilla
1990- ja 2000-luvulla Cullen teki huomattavasti vähemmän äänirooleja animaatioihin. Hän teki muun muassa sivuääniä Pilipalipiloteihin ja Tom & Jerry Kidsiin vuosina 1990–1993. Lisäksi Cullen toimi Mantusin äänenä The Pirates of Dark Waterissa vuosina 1991–1993 ja oli Ihaan äänenä elokuvissa Nalle Puh ystävää etsimässä (1997) ja Nalle Puh – yhtä juhlaa (1999). Vuodesta 2000 lähtien Cullen on tehnyt useammin Ihaan äänirooleja animaatioelokuviin ja sarjoihin, kuten Tiikerin oma elokuva, Mikin klubi, Nasun suuri elokuva, Nalle Puh ja Möhköfantti ja Ystäväni Tiikeri & Nalle Puh. Hän oli vuonna 2005 Zanzoarin äänenä animaatiosarja Megas XLR:n jaksossa "Coop D'Etat", jossa oli mukana myös Frank Welker. Jaksossa Cullenin ja Welkerin hahmot olivat The Transformersin tavoin kilpailijoita keskenään. Hahmot tosin olivat samalla puolella, mutta taistelivat planeettansa tulevaisuuden hallitsijan paikasta.
Lähes 20 vuoden jälkeen hän uusi ääniroolinsa Optimus Primena vuoden 2007 Transformers-elokuvassa sekä elokuvaan perustuvassa videopelissä Transformers: The Game. Hän kertoi samalla Optimus Primen olevan hänen suosikkiääniroolinsa, ja luoneensa Optimuksen äänen alun perin merijalkaväessä Vietnamin sodassa sotineen veljensä äänen pohjalta. Ennen elokuvaa ja sen jälkeen Cullen on tehnyt enimmäkseen Ihaan äänirooleja Nalle Puhiin perustuvissa animaatioissa.
Turun vastaanottokeskus
Turun vastaanottokeskuksessa on annettu tehostettua tukea erityisen haastaville turvapaikanhakijoille, joilla on mielenterveys- tai päihdeongelmia, tai jotka käyttäytyvät aggressiivisesti tai erityisen häiritsevästi muita vastaanottokeskuksen asukkaita tai työntekijöitä kohtaan.
Peter Cullen
1990- ja 2000-luvuilla
Transformers-elokuvan jälkeen Cullen on saanut uusia Optimus Primen roolin jatko-osassa Transformers: Kaatuneiden kosto, sekä videopeleissä Transformers: Revenge of the Fallen ja Transformers: War for Cybertron. Lisäksi hän on ollut Optimus Primen roolissa myös vuoden 2010 lopulla alkaneessa Transformers: Prime -animaatiosarjassa. Hänet huomioitiin roolistaan Daytime Emmy -ehdokkuudella.
Turun vastaanottokeskus
Vuoden 2017 Turun veitsi-iskun tekijä asui Pansion vastaanottokeskuksessa.
Peter Cullen
1990- ja 2000-luvuilla
Matalan äänensä ansiosta Cullenia on käytetty useissa elokuvien ja videopelien trailereissa, sekä televisiomainosten juontajana.
Vapaa-ajalla
Vapaa-ajallaan Cullen osallistuu usein rodeotapahtumiin. Hän pitää erityisesti hevosista ja omistaa oman maatilan. Cullenilla on kolme lasta, joista Clay Cullen on sijaisnäyttelijä. Hänellä on myös yksi lapsenlapsi.
Eston Kohver
Eston Kohver (s. 1971) on virolainen poliisi, joka työskentelee Viron tiedustelupoliisiorganisaatiossa järjestäytyneen rikollisuuden yksikössä. Hänelle myönnettiin vuonna 2010 valtiollinen kunniamerkki, viidennen luokan kotkaristi.
Sieppaus
Viron mukaan Venäjän turvallisuuspalvelu FSB sieppasi Kohverin Luhamaassa, Virossa, lähellä Venäjän rajaa 5. syyskuuta 2014. Venäjän mukaan Kohver oli ollut Venäjän puolella rajaa, joten FSB pidätti hänet. Häntä syytettiin muun muassa vakoilusta, maahan luvatta tunkeutumisesta ja laittomasta aseen hallussapidosta. Viron julkaisemassa asiakirjassa venäläiset rajavartijat vahvistavat sieppaajien tulleen Viroon Venäjältä.
Suomen ulkoministeri Erkki Tuomioja piti tapausta vakavana kidnappauksena. Pohjoismaiden ja Baltian maiden esittämässä vetoomuksessa todettiin, että Kohver vietiin voimaa käyttäen Venäjälle ja pidätettiin. He vaativat hänen vapauttamistaan välittömästi sekä palauttamaan Viroon. Myös Euroopan parlamentti vaati Kohverin välitöntä vapauttamista maaliskuussa 2015.
Elokuussa 2015 Kohver tuomittiin 15 vuodeksi vankeuteen Pihkovan alueoikeudessa Venäjällä. Lisäksi hänelle määrättiin 100 000 ruplan sakko.
26. syyskuuta 2015 Kohver palautettiin Viroon. Viro antoi Venäjälle vaihdossa Viron entisen suojelupoliisin työntekijän, Aleksei Dressenin. Hänet oli tuomittu maanpetoksesta vuonna 2012 vuodettuaan Virossa salaiseksi luokiteltuja tietoja Venäjälle Viron itsenäistymisestä vuodesta 1991 alkaen.