cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Taipaleenkylän taistelu
Ylimaan taistelun jälkeen Saksan vuoristojääkärirykmentti 218 ja vuoristotiedustelupataljoona 99 ryhmittyivät viivytysasemiin Ranuantielle, Kivitaipaleen kylän maastoon. Kenraaliluutnantti Krakaun käskystä vuoristojääkärirykmentti aloitti perääntymisen Rovaniemelle, kun taas vuoristotiedustelupataljoona 99 ryhmittyi Perunkajärvelle puolustukseen. Kivitaipaleen pohjoispuolella suomalaisten taisteluosasto Kurenmaa pyrki saartamaan saksalaisjoukot paikallisten kyläläisten opastuksella. Samalla suomalaisten pääjoukko eteni tien suunnassa. Suomalaisjoukot koukkasivat Ranuantien itä- ja länsipuolelta metsien kautta, motittaen saksalaisten pataljoonan. Suomalaisten suunnitelma ei kuitenkaan onnistunut, sillä eräs suomalainen upseeri vaihtoi puolta ja kavalsi operaation saksalaisille. Tämän vuoksi vuoristojääkärirykmentti 218 palasi takaisin vapauttaakseen saarretut joukot, lisäksi saksalaiset saivat tykistön tukea Rovaniemeltä. Uupumuksesta ja ammuspulasta kärsivä suomalaisosasto joutui tunnin kestäneen yhteenoton jälkeen vetäytymään tieltä, ja saksalaiset saivat vapautettua toverinsa. Tämän jälkeen saksalaisjoukot perääntyivät Rovaniemelle. Vetäytyessään saksalaiset käyttivät poltetun maan taktiikkaa tuhoamalla sillat, katkaisemalla tiet, polttamalla taloja sekä miinoittamalla kylän lähiympäristöä.
Taistelusta on pystytetty muistomerkki Ranua – Rovaniemen tien itäpuolelle, noin 3–4 km Kivitaipaleen kylästä pohjoiseen.
Sulkavan vaakuna
thumb|150px|Sulkavan vaakuna Sulkavan kunnanvaakuna on saanut aiheensa Sulkavan alueesta. Vaakunan silta viittaa Savonlinnan vanhaan tiehen, joka kulkee vesistöjen ylitse kirkonkylän kohdalla. Kävyt symboloivat metsiä ja metsätaloutta.
Vaakunan on suunnitellut Gustaf von Numers, ja se vahvistettiin käyttöön 23. syyskuuta 1953. Vaakunan selitys on ”mustassa kentässä reunasta toiseen ulottuva, hopeinen, yksikaarinen kivisilta, jonka saatteena kultaiset männynkävyt, kolme yläpuolella, yksi alapuolella, kannat ylöspäin”.
Kimon
pienoiskuva|upright|Rintakuva Kimonista [[Lárnakassa Kyproksella.]] Kimon (, ; 510 eaa., Ateena – 450 eaa., Kition, Kypros) oli ateenalainen valtiomies ja strategos eli sotapäällikkö. Hän oli merkittävimpiä poliittisia toimijoita 400-luvun eaa. puolivälin Kreikassa. Kimon oli luomassa Ateenan merimahtia persialaissotien jälkeen. Hänestä tuli juhlittu sotasankari, joka soti muun muassa Salamiin taistelussa vuonna 480 eaa. Taistelun jälkeen hänet nimitettiin Ateenan laivaston komentajaksi. Hän kuoli myöhemmässä Salamiin taistelussa vuonna 450 eaa. Kimon rakennutti Ateenaan lukuisia julkisia rakennuksia.
Nuoruus
Kimon oli Miltiades nuoremman poika. Tämän kuoltua vankeudessa hänen poikansa pantiin Ateenan lakien mukaan jatkamaan isänsä vankeutta. Siitä hän kuitenkin pelastui, kun hänen sisarensa päätyi naimisiin rikkaalle Kalliaalle, joka maksoi Miltiadeen sakon. Kärsitty kova kohtelu ei estänyt nuorukaista antautumasta valtion palvelukseen. Kun Themistokles sai persialaisten hyökkäyksen alla vuonna 480 eaa. ateenalaiset taivutetuksi luopumaan kaupungistaan ja nousemaan laivoihin, niin Kimonin kerrotaan muiden surressa rientäneen ilosta loistavin kasvoin ylös Akropoliille ja ripustaneen sinne suitset uhrilahjaksi, siten merkiten, etteivät ateenalaiset nyt enää turvautuneet hevostensa nopeuteen. Hän sieppasi kukkulalle riippuneista kilvistä yhden ja riensi laivaan, jonne moni seurasi häntä innostuen hänen esimerkistään. Salamiin taistelussa hän sitten osoitti loistavaa urhollisuutta.
Ura strategoksena
pienoiskuva|vasen|Kimon ateenalaisten suosiossa. pienoiskuva|vasen|Kimonin nimen (, ”Kimon Miltiadeen poika”) sisältävä [[ostrakismos|ostrakismiäänestyksessä käytetty ostrakon.]]
Kun yhdistyneet helleenit spartalaisen Pausaniaan ja ateenalaisen Aristeideen johdolla voittivat Kserkseksen perin pohjin Plataiain taistelussa vuonna 479 eaa., ryhtyi Kimon johtamaan Ateenan laivastoa ja alkoi heti hyökkäyssodan persialaisia vastaan vapauttaakseen Vähän-Aasian rannikon joonialaiskaupunkeja. Loistava kaksoisvoitto Eurymedon-joen luona vuonna 466 eaa. johti tavoitteen onnistumiseen. Persialainen laivasto oli joen suiden edessä; Kimon hyökkäsi äkisti sen kimppuun ja voitti sen perin pohjin. Mutta osa voitetuista pelastui vihollisen maajoukon turviin, joka seisoi uhkaavana rannalla. Silloin ateenalaiset nousivat maalle, ja vaikka he olivat väsyksissä meritaistelusta, he ryntäsivät voitonriemuisina ja kovasti huutaen paljon voimakkaamman vihollisen päälle. Tulinen taistelu kesti kauan, ja monta Ateenan urhoollisinta miestä kaatui. Lopulta persialaiset joutuivat niin täydellisesti tappiolle, että sanotaan, että tuskin ainoankaan heistä päässeen pakoon. Heidän leiristään voittajat saivat äärettömän saaliin. Tämä menestys oli niin ratkaiseva, ettei yksikään persialaislaiva enää uskaltanut purjehtia Kreikan vesille eikä mikään persialainen maajoukko enää marssinut Vähän-Aasian länsirannalle.
Kun muukalaisten vaara saatiin torjutuksi, alkoi Kreikkaa häiritä sisäinen eripuraisuus. suuri erimielisyys vallitsi varsinkin molempien päävaltioiden Ateenan ja Spartan välillä. Kun Spartassa tapahtui tuhoisa maanjäristys ja samalla kertaa kauan sorretut helootit (orjat) nousivat kapinaan, katsoi Kimon, aina tarkoittaen yksimielisyyden ylläpitämistä helleenien kesken, sen sopivaksi tilaisuudeksi uudistaa vanhaa, nyt hajonnutta ystävyysliittoa. Hän sai Atenassa aikaan, että hänet nimitettiin ateenalaisen apujoukon päälliköksi, jonka piti lähtemän Spartaan. Mutta kun spartalaiset epäluuloisuudesta lähettivät ateenalaiset takaisin, käänsi siitä loukkautunut Ateenan kansa koko vihansa Kimonia vastaan, joka nyt karkotettiin ostrakismilla kymmeneksi vuodeksi Ateenasta.
Kohta sen jälkeen joutuivat ateenalaiset ja spartalaiset ilmisotaan. Oli taistelu Tanagran luona Boiotiassa vuonna 457 eaa. Ennen taistelun alkua saapui Kimon ja asettui riviinsä. Mutta ateenalaiset sekä harmista että epäluuloisuudesta ajoivat hänet pois taistelusta. Sen tylyytensä he saivat maksaa täydellisellä tappiolla. Silloin kansa kutsui takaisin Kimonin, jonka vaikeaksi ensityöksi tuli sovinnon rakentaminen Ateenan ja Spartan välille.
Voidakseen pitää helleenien voimat koossa Kimon ryhtyi vielä kerran uuteen taistelun persialaisia vastaan. Hän kuitenkin kaatui Kyproksen saarella Kitionin kaupunkia piirittäessään.
Maine
Kimonin sanottiin olleen ylevä kuin Miltiades nuorempi ja viisas kuin Themistokles, mutta jalomielisyydeltään ja valtiomiestaidoiltaan etevämpi heitä kumpaakin. Hänen olemuksessaan oli jotakin ylhäistä, mutta anteliaisuutensa tähden pysyi hän kuitenkin aina kansan suosiossa. Hän otatti pois aidat puutarhojensa ympäriltä, että kuka hyvänsä saisi vapaasti nauttia niiden hedelmiä. Joka päivä laitatti hän yksinkertaisen, vaan monelle hengelle riittävän aterian, jolle kuka hyvänsä sai tulla. Jalon olemassaolonsa voimalla korotti hän kansan katseen ylemmäksi puoluehengen näköpiiriä ja pitämällä helleenien voimat koossa persialaisia vastaan esti hän vielä muutamia vuosia heitä keskinäisissä taisteluissa tuhoamasta toinen toistansa.
Maailmanloppu (vuoden 1916 elokuva)
Maailmanloppu on vuonna 1916 valmistunut tanskalainen mykkäelokuva. August Blomin ohjaaman katastrofielokuvan pääosia esittävät Olaf Fønss, Carl Lauritzen, Ebba Thomsen ja Johanne Fritz-Petersen.
Juoni
Maahan iskeytyvä komeetta lähestyy pohjoiseurooppalaista kaivoskaupunkia. Kansa keräytyy rukoilemaan kiertävän saarnamiehen johdolla, työläiset kapinoivat ja keinottelulla rikastunut teollisuusmies juhlii menestystään. Komeetan aiheuttamasta hävityksestä selviytyvät vain Edith ja hänen rakastettunsa Reymers, jotka onnistuvat lopulta löytämään toisensa.
Tuotanto ja vastaanotto
Nordisk Films Kompagnin tuottama Maailmanloppu on elokuvahistorian ensimmäinen pitkä apokalyptinen elokuva. Sen taustalla ovat tuhatvuotinen eskatologinen perinne, tieteisfiktion tulevaisuudennäyt, ihmiskuntaa vuonna 1910 säikäyttänyt Halleyn komeetta ja ensimmäisen maailmansodan synnyttämä huoli maailman tuhoutumisesta. Sodan aiheuttamat rajoitukset saivat tanskalaiset elokuvatuottajat kiinnostumaan näyttäviä erikoistehosteita sisältävien katastrofi- ja tieteiselokuvien tekemisestä.
Maailmanloppu oli aikanaan valtava menestys etenkin poikkeuksellisen vaikuttavien erikoistehosteidensa ansiosta. Sen rakkausjuonet, uskonnolliset ainekset ja yhteiskuntakritiikki tuntuvat nykynäkökulmasta vähemmän onnistuneilta. Apokalyptisen elokuvan tiennäyttäjän vaikutus on havaittavissa varsinkin Abel Gancen La fin du mondessa (1931).
DVD-julkaisu
Tanskan elokuva-instituutissa vuonna 2006 restauroitu Maailmanloppu on julkaistu DVD:llä yhdessä Holger-Madsenin Avaruuslaivan (1918) kanssa. Elokuvat on varustettu englanninkielisellä tekstityksellä ja Ronen Thalmayn pianomusiikilla.
Ivan Turina
Ivan Turina (3. lokakuuta 1980 Zagreb, Jugoslavia – 2. toukokuuta 2013 Solna, Ruotsi) oli kroatialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan maalivahti. Hän edusti ennen kuolemaansa ruotsalaista AIK:ta, jota ennen hän pelasi muun muassa Dinamo Zagrebissa ja Lech Poznańissa. Turina pelasi maansa aikuisten maajoukkueessa yhdessä ottelussa, kun hän pelasi toisen puoliajan Hongkongia vastaan vuonna 2006. Hän pelasi Kroatian juniorimaajoukkueissa yhteensä kymmenen ottelua.
Saavutukset
Lähde:
Mario Bros.
Mario Bros. on Nintendon kehittämä ja alun perin 1983 julkaisema kolikkopeli. Peli on julkaistu myös eräille kotitietokoneille ja pelikonsoleille kuten Nintendon omalle Nintendo Entertainment System -konsolille. Peli on julkaistu myös eräänlaisena varhaisena minipelinä Super Mario Bros. 3:ssa. Kyseessä oli ensimmäinen Mario-peli, jossa Marion nimi esiintyi (tätä aiemmin viiksekäs hahmo oli tunnettu nimellä Jumpman). Tämän lisäksi peli esitteli Marion veljen, Luigin, ensimmäistä kertaa. Kyseessä on myös klassisen Mario-vihollisen, Koopa Troopa -kilpikonnan ensiesiintyminen.
thumb|left|Kuvakaappaus pelin arcade-versiosta.
Peli on varhaisten Mario-hallipelien tapaan yksinkertainen, tasoloikkahenkinen peli. Pelissä pelaajien on puhdistettava kenttä vihollisista iskemällä niiden alapuolella olevaa tiiltä, minkä seurauksesta vihollinen kääntyy väärin päin ja voidaan täten potkaista ruudulta. Vihollisia on aina tietty määrä, ja kun vihollisia on enää yksi jäljellä, tämä vihollinen vaihtaa väriä ja alkaa liikkua aiempaa nopeammin. Vihollinen vaihtaa väriä myös, jos se nousee takaisin jaloilleen, kun sitä ei ehdi potkaisemaan riittävän nopeasti pois ruudulta (aikaa potkaisemiseen on suunnilleen 10 sekuntia). Kentän pohjakerroksen yläpuolella sijaitsee myös POW-laatikko, jota lyömällä kaikki ruudulla olevat viholliset kääntyvät väärin päin. POW-laatikkoa voi lyödä useamman kerran, mutta lopulta se katoaa. Kaksinpelissä voi voittaa kun toinen kuolee, tai keräämällä tarvittavan määrän kolikoita.
Mario Bros. on julkaistu monesti osana suurempaa pelijulkaisua. Peli sisällytettiin Super Mario Bros. 3:een minipelinä (myös pelin All-Stars-versiossa). Se oli myös pelattavana Super Mario Advance -uudelleenjulkaisusarjan kaikissa neljässä osassa. Myös Mario & Luigi: Superstar Saga -pelissä on sama paranneltu versio Mario Bros:ista. Marion nykyinen asu poikkeaa pelin puvusta. Peli oli myös yksi marraskuussa 2016 julkaistun Nintendo Classic Mini -pelikonsolin peleistä.
Bingu wa Mutharika
thumb|Mutharika (oik.) ja Brasilian entinen presidentti [[Luiz Inácio Lula da Silva.]] Bingu wa Mutharika (24. helmikuuta 1934 – 5. huhtikuuta 2012 ) oli malawilainen poliitikko ja taloustieteilijä. Hän toimi vuodesta 2004 Malawin presidenttinä. Hän edusti Demokraattista edistyspuoluetta.
Mutharika syntyi Thyolossa, noin 30 kilometrin päässä maan suurimmasta kaupungista Blantyrestä. Hänen ristimänimensä oli Brightson Webster Ryson Thom, mutta hän muutti nimensä afrikkalaisemmaksi 1960-luvulla. Myöhemmin hän lisäsi nimeensä 'wa'-etuliitteen. Mutharika oli 37 vuotta naimisissa Ethel Mutarikan kanssa, joka menehtyi 28. toukokuuta 2007. He saivat neljä lasta.
Muluzin ja Mutharikan välit heikkenivät keskinäiseksi taisteluksi, johon kuului yritys erottaa Mutharika, parlamentin toiminnan lukkiutuminen ja vallankaappaussyytöksiä. Mutharika erosi UDF-puolueesta 2005 ja perusti Demokraattisen edistyspuolueen, jolla oli vähemmistö parlamentissa.
Mutharikan talouspolitiikka houkutteli maahan ulkomaisia sijoittajia ja sai sen bruttokansantuotteen yli seitsemän prosentin nousuun. Malawi muuttui myös viljelyolojen parantamisen ansiosta ruoanviejäksi ja siellä aloitettiin uraanin tuotanto.
Vuoden 2009 vaaleihin Mutharika sai kuusi haastajaa. Merkittävin oli John Tembo, jota asettui tukemaan myös Mutharikan oppi-isä, häntä edeltänyt presidentti Bakili Muluzi. Epämääräisesti järjestetyissä vaaleissa Mutharika sai suurimman julkisuuden ja oppositio syytti vaalivilppiä.
Mutharika kuoli sydänkohtaukseen huhtikuussa 2012. Hänen seuraajakseen tuli varapresidentti Joyce Banda.
Harjun lasitehdas
Harjun lasitehdas toimi Merikarvialla vuosina 1860–1874. Tehdas valmisti vihreästä lasimassasta ikkunalasia, pulloja sekä yksinkertaista talouslasia. Tehdas sijaitsi Merikarvian Alakylän Stupilan talon maalla nykyisen valtatie 8:n varrella lähellä Tuorilaa.
Harjun tehdas lopetti toimintansa kannattamattomana vuonna 1874. Tehtaan vaikeudet olivat alkaneet jo 1860-luvun katovuosina. Merikarvialla toimi samaan aikaan myös Kuvaskankaan lasitehdas, joka lopetti toimintansa 1884.
Ammunnan maailmanmestaruuskilpailut 1924
Vuoden 1924 ammunnan maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin Reimsissa. Kilpailut olivat 22. maailmanmestaruuskilpailut ammunnassa. Ohjelmassa olivat vapaakivääri, vapaapistooli ja sotilaskiväärikilpailut. Kilpailut alkoivat 14. kesäkuuta ja päättyivät 19. kesäkuuta. Samalla radalla alkoivat olympia-ammunnat jo 23. kesäkuuta.
Paramedikalisaatio
Paramedikalisaatio merkitsee lääketiedeinstituution ulkopuolisten hoitomenetelmien eli vointihoitojen (vaihtoehtohoidot, luontaishoidot, uskomushoidot) vahvistumista. Paramedikalisaatio ja lääketieteen vahvistuminen (medikalisaatio) ovat tavallaan vastakkaisia trendejä, mutta ne ovat edenneet rinnakkain. Molemmat lujittavat ihmisten kiinnostusta omaan terveyteen.
Ei ole aivan yksiselitteistä jakoa viralliseen lääketieteelliseen hoitokäytäntöön ja vointihoitoihin. Esimerkiksi akupunktiota ei voi kiistattomasti luokittaa kumpaankaan kategoriaan; samoin on laita erilaisten vitamiinien ja hivenaineiden käytön. Moni vointihoito pyrkii nykyisin myös hyödyntämään lääketieteellistä sanastoa tautidiagnooseineen (esim. verenpainetauti), mikä voi hämärtää lääketieteellisen hoidon ja vointihoidon eroa.
Vielä 1960-luvulla lääketieteellinen lääkintä vaikutti Suomessa ylivoimaiselta verrattuna vaihtoehtoihinsa. Uskomuslääkintä tai, kuten neutraalimpi nimitys kuuluu, vointilääkintä on ollut jo kauan suosiossa mm. Yhdysvalloissa ja useimmissa Länsi-Euroopan maissa. 1980-luvulta lähtien uskomuslääkinnän markkinat ovat Suomessakin paisuneet erittäin nopeasti. Osa uskomushoitojen käytöstä on kyselytutkimusten mukaan aiheutunut lääketieteen vastaisista asenteista, mutta useimmat käyttäjät kokevat täydentävänsä lääketieteen mahdollisuuksia.
Yleisimmin käytettyjä vointihoitoja Suomessa ovat fyysiset hoidot: hieronta ja muut manipulatiiviset hoidot, fysikaaliset hoidot jne. Uskomushoitoihin kuuluviksi voidaan katsoa muun muassa parapsykologiset hoidot. Suomessa vaihtoehtoisen lääkinnän profiili on erilainen kuin muualla Euroopassa, jossa ovat korostuneet homeopatia, akupunktio ja manuaaliset hoidot. Kuppaus on muualta lähes kadonnut.
Luettelo Aeroflotin onnettomuuksista
Onnettomuuksien suuri määrä johtuu osaltaan siitä, että Aeroflot oli Neuvostoliiton aikana maailman suurin lentoyhtiö. Vuonna 1967 Aeroflotin laivasto oli kooltaan samaa luokkaa kuin Yhdysvaltojen suurimpien lentoyhtiöiden laivastot yhteensä. Vuonna 1990 Aeroflotin matkustajamailimäärä oli lähes 250 miljardia, hiukan vähemmän kuin American Airlinesilla, United Airlinesilla ja Delta Air Linesilla yhteensä. Neuvostoliiton romahduksen jälkeen Aeroflot pieneni kuitenkin huomattavasti, koska entisissä neuvostotasavalloissa toimineet Aeroflotin osastot muuttuivat itsenäistyvien maiden kansallisiksi lentoyhtiöiksi.
Toinen onnettomuuksien määrää selittävä asia on se, että Aeroflotin lentotoiminta oli länsimaisia lentoyhtiöitä huomattavasti laajempaa. Matkustajien ja rahdin lennättämisen lisäksi Aeroflot lennätti huoltokuljetuksia napa-alueilla sijaitseville tutkimusasemille, kriisi- ja sotatoimialueille, öljylautoille ja öljynporausalueille. Lisäksi Aeroflotin koneilla suoritettiin armeijan lentoja sekä pölytys- ja metsätalouslentoja. Tämän kaltaisessa lentotoiminnassa onnettomuusriskit ovat huomattavasti suuremmat.
Aeroflotille sattuneista onnettomuuksista kaikkein tuhoisin tapahtui 10. heinäkuuta 1985 Utškudukissa. Tupolev Tu-154B-2 syöksyi maahan miehistön virheen vuoksi ja 200 ihmistä kuoli. Kyseinen onnettomuus on myös pahin nykyisen Uzbekistanin alueella sattunut lento-onnettomuus ja pahin onnettomuus, jossa osallisena on ollut Tupolev Tu-154.
1930-luku
1930-luvulla Aeroflotille sattui yksi onnettomuus.
1940-luku
thumb|230px|Aeroflotin [[Tupolev ANT-20bis, joka tuhoutui Taškentissa vuonna 1942.]] 1940-luvulla Aeroflot menetti 25 konetta onnettomuuksissa, joissa kuoli 223 ihmistä. Vuosikymmenen pahin onnettomuus tapahtui 14. joulukuuta 1942 Taškentissa matkustajan otettua Tupolev ANT-20bis -koneen ohjaimet haltuunsa ja suljettua autopilotin, jolloin kone syöksyi maahan. Kaikki 36 koneessa ollutta kuolivat. Kyseinen onnettomuus on neljänneksi pahin nykyisen Uzbekistanin alueella sattunut onnettomuus.
1950-luku
thumb|250px|Aeroflotin [[Iljušin Il-14.]] 1950-luvulla Aeroflot menetti 37 konetta onnettomuuksissa, joissa kuoli 589 ihmistä. Vuosikymmenen pahin onnettomuus tapahtui 17. lokakuuta 1958 Kanašissa, kun Tupolev Tu-104A -kone joutui voimakkaaseen nousuvirtaukseen, nousi liian korkealle, sakkasi ja syöksyi maahan. Kaikki 80 koneessa ollutta kuolivat. Onnettomuus oli tapahtuma-aikanaan pahin nykyisen Venäjän alueella sattunut lento-onnettomuus.
Konetyypeittäin 1950-luvun menetykset jakautuvat seuraavasti:
2000-luku
thumb|230px|Aeroflot-Nordin [[Boeing 737|Boeing 737-505, joka tuhoutui Permissä vuonna 2008.]] 2000-luvulla Aeroflot menetti 4 konetta onnettomuuksissa, joissa kuoli 88 ihmistä. Konetyypeittäin menetykset jakautuvat seuraavasti:
2010-luku
thumb|230px|Aeroflotin [[Iljušin Il-96.]] 2010-luvulla Aeroflotille sattui kolme onnettomuutta.
Ajankohta tuntematon
thumb|230px|Aeroflotin [[Antonov An-2|Antonov An-2TP.]] Seuraavien onnettomuuksien ajankohta ei ole tiedossa.
Kaappaukset
Onnettomuuksien lisäksi useita Aeroflotin koneita on kaapattu. Näissä kaappauksissa on tuhoutunut ainakin viisi lentokonetta ja kuollut ainakin 115 ihmistä. Kaappauksissa on tuhoutunut lentokoneita seuraavasti:
Gwendolyn Sontheim Meyer
Gwendolyn Sontheim Meyer (s. lokakuu 1961) on yhdysvaltalainen miljardööriperijätär. Hän edustaa Cargill-suvun viidettä sukupolvea ja omistaa lähteestä riippuen joko noin 7 tai noin 11 prosenttia perheyhtiönä toimivasta yhdysvaltalaisesta Cargill -suuryhtiöstä. Yhdysvaltalainen talousjulkaisu Forbes arvioi maaliskuussa 2018 Sontheim Meyerin varallisuudeksi 4,7 miljardia dollaria (7 % osuus).
Cargill on suuri Yhdysvaltain Minnesotan osavaltion Wayzatasta käsin johdettu erityisesti maataloustuotteiden tuotantoa ja kauppaa harjoittava yrityskonserni, jonka liikevaihto oli keväällä 2017 päättyneeltä tilivuodelta noin 110 miljardia dollaria. Cargill-suku piti hallussaan noin 87,2 prosenttia yhtiön osakkeista.
Sontheim Meyer on Cargil-suvun neljännen sukupolveen kuuluneen Marion MacMillanin ainoa lapsi. Sontheim Meyer syntyi vuonna 1961 ja kasvoi Sveitsiissä vuoteen 1978 saakka. Tällöin hän aloitti opinnot Dana Hallissa, Massachusettsin osavaltion Wellesleyssä toimivassa oppilaitoksessa. Yliopisto-opinnot hän suoritti Menlo Collegessa ja San Diegon osavaltionyliopistossa. Hän on naimisissa, kaksi lasta. Hän asuu Kaliforniassa Rancho Santa Fessä. Hänellä on hevostila ja lentolupakirja. Hän osallistuu esteratsastuskilpailuihin. Hän on voittanut lajissa esimerkiksi Swiss Grand Prix -palkinnon Geneven kansainvälisistä hevoskilpailusta vuonna 2011. Hän on etseratsastushevosten ohella sponsoroinut joillain hevoshankinnoillaan myös yhdysvaltalaista olympiatason kouluratsastusta.
Merikissa
Merikissa eli kissakala (Anarhichas lupus) on pohjoisissa merissä elävä tylppähampainen ja vahvaleukainen kala. Virheellisesti myös monneja ja etenkin piikkimonnia kutsutaan kissakalaksi niiden englanninkielisen nimen (catfish) mukaan.
Ulkonäkö ja koko
thumb|left|220px|Merikissan kallo, josta näkee hyvin kalan huomattavan vahvan leuan ja hampaat. Merikissa on yleensä alle metrin mittainen kala, väriltään harmaanvihreä tai mustan tai punaisen ruskea. Ruumiissa on 10–15 tummempaa poikkijuovaa.
Elintavat
Merikissa elää kalliopohjilla, harvemmin hiekka- tai mutapohjilla, yleensä 20–100 metrin syvyydessä. Se syö kalaa ja kovakuorisia pohjaeläimiä kuten simpukoita, merisiilejä ja taskurapuja.
Levinneisyys
Merikissa elää Pohjois-Atlantin molemmilla rannikoilla ja pohjoisessa Grönlannin, Islannin ja Huippuvuorten vesillä. Se esiintyy Vienanmeressä, Skandinavian rannikolla ja Pohjanmeressä ja myös lounaisessa Itämeressä, sekä etelämpänä Biskajanlahdella ja Välimeren Genovanlahdella. Amerikan rannikolla se on yleinen Cape Codiin saakka etelässä, mutta sitä tavataan joskus New Jerseyssä asti.
Pyydystys
Sukeltajat pyydystävät merikissoja tavallisimmin pitkällä tukevavartisella keihäällä, koska silloin kala ei pääse hyökkäämään sukeltajan kimppuun. Haavoitettuna ja ärsytettynä kissakala käyttäytyy erittäin aggressiivisesti hyökäten kaiken lähellä olevan kimppuun. Norjalaiset kalastajat murskaavat merikissan pään veneensä laitaa vasten otuksen tartuttua heidän pyydyksiinsä; he käyttävät tarkoitukseen erityistä puunuijaa.
Sachin Tendulkar
thumb|Sachin Tendulkar Sachin Ramesh Tendulkar (s. 24. huhtikuuta 1973) on intialainen kriketinpelaaja. Tendulkar syntyi Bombayssa Maharashtran osavaltiossa. Hän toimi Mumbai Indians -joukkueen kapteenina.
Tendulkar on eniten juoksuja lyönyt pelaaja sekä viisipäiväisissä test-otteluissa että yhden päivän maaotteluissa. Hän löi vuosina 1989–2013 pelaamissaan 200 test-ottelussa kaikkiaan 15 921 juoksua. Hän rikkoi lokakuussa 2008 Brian Laran nimissä olleen entisen ennätyksen, 11 953 juoksua. Yhden päivän maaotteluissa hän löi 463 ottelussa 18 426 juoksua.
Tendulkar pelasi ensimmäisen test-ottelunsa Pakistania vastaan 16-vuotiaana 1989. Hän löi ensimmäisen kerran test-centuryn (eli sata juoksua yhdessä test-sisävuorossa) Englantia vastaan 1990. Hän löi ensimmäisenä pelaajana tupla-centuryn (200 juoksua) yhden päivän maaottelussa 2010. Hänestä tuli ensimmäinen pelaaja, joka on lyönyt maaotteluissa sata centurya Bangladeshia vastaan pelatussa yhden päivän maaottelussa 16. maaliskuuta 2012. Se jäi myös hänen uransa loppusaldoksi. Näistä sadasta centurysta hän löi 51 test-otteluissa ja 49 yhden päivän maaotteluissa.
Tendulkar kuului maailmanmestaruuden voittaneeseen Intian joukkueeseen 2011. Hän lopetti uransa 16. marraskuuta 2013, ja samana päivänä hänen ilmoitettiin saavan Bharat Ratnan, Intian korkein siviilipalkinto.
Naskalilukkinen
Naskalilukkinen (Arachnothera crassirostris) on medestäjien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys
Naskalilukkista tavataan Bruneissa, Indonesiassa, Malesiassa, Singaporessa ja Thaimaassa. Vaikka lajin kannankehitys on laskeva, ei sen uskota olevan vaarassa, ja laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.
19. toukokuuta
19. toukokuuta on gregoriaanisen kalenterin mukaan vuoden 139. päivä (140. päivä karkausvuonna). Vuodesta on jäljellä 226 päivää.
Kuolleita
Katso myös: kalenteri ~ 18. toukokuuta, 20. toukokuuta
Platonin apteekki ja muita kirjoituksia
Platonin apteekki ja muita kirjoituksia on suomennettu kokoelma Jacques Derridan kirjoituksia. Sen ovat toimittaneet Teemu Ikonen ja Janne Porttikivi.
Teos sisältää Derridan artikkeleita vuosilta 1967–1972, hänen tuotantonsa alkupuolelta. Kokoelman artikkeleissa Derrida pohtii kieltä ja kirjoittamista ja harjoittaa dekonstruktiivista lukutapaa tulkitessaan muun muassa Platonin, Jean-Jacques Rousseaun, Sigmund Freudin sekä Martin Heideggerin tekstejä. Kirjassa on toimittajien kirjoittama johdanto, jossa he korostavat Derridan pyrkimystä pohtia länsimaisen ajattelun rajoja.
Agricola-sivuston arvostelussa Maria Sell piti suomennosta yleisesti hyvänä mutta olisi toivonut pitkien lauseiden pilkkomista ja irtautumista ranskan kielestä, mikä olisi selkeyttänyt tekstiä suomenkieliselle lukijalle.
Halotaani
Halotaani (kauppanimi Fluothane) on hengittämällä käytettävä anestesia-aine. Se otettiin käyttöön 1950-luvulla, ja se oli Suomessa luultavasti käytetyin hengitettävä anestesia-aine 1980-luvulle asti. Nykyisin halotaanilla ei ole Suomessa enää myyntilupaa. Halotaani ei itsessään ole kovin hyvä analgeetti.
Kaasupullot sisältävät 0.01 % tymolia stabilointiaineena.
Kessu
Kessu voi tarkoittaa:
Suojärvi (täsmennyssivu)
Suojärvi on:
Makeisteollisuus
thumb|right|250px|[[Panda (yritys)|Pandan makeistehdas Vaajakoskella. ]]
Makeisteollisuus on yksi elintarviketeollisuuden osa-alue. Makeisteollisuus on todettu menestyksekkääksi varsinkin lukuisten talouskriisien aikana, esimerkiksi vuoden 2008 talouskriisin aikana etenkin aikuiset alkoivat ostamaan entistä enemmän karkkia ja suklaata. Suuresta menestyksestä huolimatta makeisteollisuuden kannattavuus on ollut 2010-luvulla vaakalaudalla uusien veromuutosten takia. Veromuutos on aiheuttanut lopulta sen että makeisteollisuus on uhannut henkilöstövähennyksillä.
Suomen makeisteollisuus
Suomen posti juhlisti makeisteollisuuden sataa vuotta postimerkillä, jossa esiintyivät Kiss-Kiss -karamellikääreestä tutut kissanpennut.
Suojärvi (järvi)
Suojärvi on Suojoen vesistön keskusjärvi Suojärven piirissä Karjalan tasavallassa Venäjällä. Järven pinta-ala on 58,6 km² ja se sijaitsee pääasiassa Suojärven kunnan alueella, lukuun ottamatta Naistenjärven kuntaan kuuluvaa pohjoispäätä. Pohjoispäästään kaksihaarainen Suojärvi on noin 20 kilometriä pitkä ja sen pinta on 137 metriä merenpinnan yläpuolella Suojärveen laskee lännestä Annankosken ja Karatsalmen kautta lähes samankokoinen Salonjärvi. Pohjoisesta Suojärveen laskee Myrys-, Ylisen- ja Syväjärven yhteinen laskujoki. Suojärven pohjoispään itäisemmästä lahdesta saa alkunsa järven laskujoki Suojoki, joka laskee Ääniseen.
Karan lasitehdas
Karan lasitehdas toimi Riihimäellä vuosina 1918–1921. Tehdas valmisti apteekki- ja talouslasia erikoistuen hiottujen ja etsattujen lampunlasien valmistukseen.
Karan lasitehtaan toiminta päättyi konkurssiin. Konkurssipesän osti Riihimäen lasitehdas.
Suojärvi (järvi)
Järvi sijaitsee Suomen Neuvostoliitolle 1940 ja 1944 luovuttamalla alueella. Suomelle kuuluessaan järvi kuului Suojärven kuntaan, joka oli saanut nimensä järven mukaan. Järven pohjoispäässä sijaitsi Suojärven ortodoksinen kirkonkylä, Varpakylä ja eteläpäässä puolestaan luterilainen kirkonkylä, Suvilahti. Lisäksi järven länsirannalla sijaitsi Suojärven kunnan eteläosan käsittäneen Annantehtaan ortodoksisen seurakunnan kirkonkylä. Muita rantakyliä olivat Kaipaa, Mökkö, Vuontele ja Pönttösenvaara.
Aaltoluura
Aaltoluura (Grallaria squamigera) on luurien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys
Aaltoluuraa tavataan Venezuelassa, Kolumbiassa, Ecuadorissa, Perussa ja Boliviassa. Lajin kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Irlannin historia
Irlannin historia alkoi mesoliittisella kivikaudella noin 6000 vuotta eaa. Keltit asuttivat saaren varhaisella rautakaudella. Hajanaisten heimokuningaskuntien Irlanti päätyi ensin viikinkien ja sittemmin normannien valloittamaksi. Vuosisatojen ajan Englannin miehityksestä suuresti kärsinyt Irlanti on nykyisin jakaantunut Irlannin tasavaltaan ja Pohjois-Irlantiin.
Kivi- ja pronssikausi
Irlannin ensimmäiset asukkaat tunnetaan arkeologisten löytöjen perusteella. Saari asutettiin mesolittisella kivikaudella. Ensimmäiset asukkaat olivat metsästäjä-keräilijöitä, jotka tulivat todennäköisesti Irlantiin Skandinaviasta Skotlannin kautta. Maanviljelytaito levisi alueelle noin 3000 eaa., jolloin saarelle muutti ihmisiä Iberiasta. Irlannin neoliittinen kausi alkoikin noin 3000 eaa. Tuolta ajalta on säilynyt monia megaliittihautoja, kuten dolmeneita ja käytävähautoja. Pronssikausi alkoi Irlannissa noin 2000 eaa. ja päättyi noin 500 eaa.
Rautakausi ja roomalaisaika
Rautakaudella noin vuonna 500 eaa. alkoi muuttoaaltojen sarja, jolloin maahan levisi kelttejä. Keltit sulautuivat yhteen aiempien asukkaiden kanssa, jolloin muovautui myös iiri erillisenä kelttikielenä. Poliittista ykseyttä Irlanti ei kuitenkaan esihistoriassa saavuttanut, vaan jäi keskenään taistelevien heimojen temmellyskentäksi. Irlannin väkiluku pysyi suhteellisen pienenä, sillä ensimmäisellä vuosisadalla siellä oli noin 500 000 asukasta.
Roomalaiset kutsuivat Irlantia Hiberniaksi. Klaudios Ptolemaios kertoi vuonna 100 jaa. Irlannin maantieteestä ja heimoista. Irlanti ei koskaan ollut virallinen osa Rooman valtakuntaa, mutta Rooman vaikutus levisi kuitenkin sen alueelle. Tacituksen mukaan maanpaossa oleva irlantilainen prinssi oli Gnaeus Julius Agricolan mukana Britanniassa anastaakseen vallan Irlannissa. Juvenaliksen mukaan roomalaiset joukot vietiin Irlantiin. Tutkijat ovat myös väittäneet, että roomalaisten tukemat gaelilaiset joukot aloittivat jonkinlaisen maahanhyökkäyksen vuoden 100 jaa. tienoilla, mutta Rooman ja ”Hibernian” suhteet ovat edelleenkin hämärän peitossa.
Varhaisella kelttiläiskaudella Irlanti oli jakautunut jopa 150 heimokuningaskuntaan (túath). Kristillisen ajan alkuvaiheessa Irlanti oli jakaantunut viiteen suurempaan maakuntaan, jotka olivat Ulster, Munster (An Mhumhain), Leinster (Laighin), Connacht (Connachta) ja Meath (An Mhí). Alkuun merkittävin maakunnista oli Niall Noígíallachin hallitsema Ulster. Niallin kuoltua 400-luvun alussa valta siirtyi Meathille.
Kristinuskon leviäminen
Irlantilaiset merirosvot ryöstelivät Britannian länsirannikkoa. He perustivat kokonaan uusia kuningaskuntia Skotlantiin, Walesiin ja Cornwalliin. Etelä-Leinsterin attacottit palvelivat 300-luvun puolestavälistä vuosisadan loppuun Rooman armeijassa.
Perinteisten kertomusten mukaan Pyhä Patrick saapui Irlantiin 432 ja alkoi käännyttää irlantilaisia pakanoita kristinuskoon. Perinteen mukaiselle saapumisvuodelle ei ole kuitenkaan löydetty todisteita, ja todennäköisesti hän saapui saarelle vasta joko 460- tai 490-luvulla. Kristinusko oli levinnyt saarelle kuitenkin aiemmin. Germanus Auxerrelainen oli lähettänyt jo vuonna 431 Palladiuksen paavi Celestinus I:n luvalla saarelle. Palladius toimi todennäköisesti piispana irlantilaisille kristityille Leinsterissa ja Meathin kuningaskunnassa. On mahdollista, että kristinuskon olivat tuoneet Irlantiin kotiin palanneet kauppiaat tai orjat, jotka oli ryöstetty Britanniasta ja Galliasta. Kristinuskon tulo Irlantiin oli joka tapauksessa yksi saaren historiaan eniten vaikuttaneista tapahtumista.
Patrick mielletään yleisesti heimo- ja sosiaalisen mallin säilyttäjäksi. Hänet tunnetaan myös lainsäätäjänä, joka muutti lakeja siltä osin kuin aikaisemmat lait olivat ristiriidassa kristillisten periaatteiden kanssa. Hänet tunnetaan myös työstään latinalaisten aakkosten parissa, joiden avulla hän irlantilaisten munkkien avustuksella säilytti osia keltin kielen suullisista perinteistä. Näiden väitteiden paikkansapitävyys on kuitenkin kyseenalaistettu, eikä niistä olla yksimielisiä. Irlannissa oli joka tapauksessa kristittyjä jo ennen Patrickin saapumista ja pakanoita pitkään tämän kuoleman jälkeen. On kuitenkin selvää, että Patrickilla oli keskeinen asema irlantilaisen yhteiskunnan muuttamisessa. Druidiperinne kuoli vähitellen pois.
Varhaiskeskiajan iiriläinen kulttuuri
thumb|200px|Sivu [[Kellsin kirjasta, joka avaa Evankeliumin Johanneksen mukaan.]]
Irlantilaiset oppineet kunnostautuivat latinan opiskelussa ja kristillisessä teologiassa luostareissa. Irlannista lähteneet lähetyssaarnaajat levittivät Englantiin ja Manner-Eurooppaan tietoa kasvavasta oppineisuudesta, jonka ansiosta Irlannin luostareihin tuli ulkomailtakin useita tiedemiehiä. Luostareiden kunnostautuminen ja eristyneisyys auttoivat säilyttämään latinaa varhaiskeskiajalla. Taiteista kehittyivät muun muassa kirjallisuus, metallin työstäminen ja kuvanveisto. Taideaarteita syntyi Kellsin kirja, joka on runsaasti koristeltu jalokivillä, sekä monet hienosti kaiverretut kiviristit eri puolilla saarta. Vuosia 500–900 pidetäänkin Irlannin kulta-aikana. Tuolloin Irlannissa alkoi myös luostarilaitoksen ansiosta kaupungistuminen, kun luostarien ympärille alkoi kasvaa asutuskeskuksia. Ympyrä- ja niemilinnoitukset ovat ajan merkittävimpiä arkkitehtuurisia saavutuksia.
Englantilaiset sekaantuivat Irlannin asioihin ensimmäisen kerran. Vuonna 684 jaa. englantilainen tutkimusretkeilijä tunkeutui Northumbrian kuninkaan Ecgfrithin toimeksiannosta Irlantiin. Englantilaiset joukot tunkeutuivat tämän jälkeen maahan ottaen sotavankeja ja ryöstäen aluetta. Tämä valloitusretki oli kuitenkin lyhytikäinen. Seuraava englantilaisten valloitusretki suuntautui Irlantiin vasta lähes puolen vuosituhannen päästä vuonna 1169, kun normannit valloittivat maan.
Viikinkisodat
thumb|vasen|Irlanti vuonna 1014: kilpailevien kuningaskuntien tilkkutäkki.
Asiakirjojen mukaan norjalaisten viikinkien ensimmäinen valloitusretki kohdistui Lambayn saarelle Dublinin rannikolle vuonna 795. Varhaiset viikinkien valloitusretket olivat lyhytaikaisia ja pieniä. Ne kuitenkin lopettivat Irlannin kristillisen kulttuurin kulta-ajan, ja irlantilaiset aloittivat 200 vuotta kestävän hajanaisen sodankäynnin viikinkivalloittajia vastaan, jotka ryöstivät luostareita ja kaupunkeja koko Irlannissa. Suurin osa varhaisista viikingeistä tuli Irlantiin Länsi-Norjan vuonoista.
Vähitellen viikingit asettuivat aloilleen ja perustivat rannikoille kaupunkeja sekä ryhtyivät käymään kauppaa. Muun muassa Dublin (Baile Átha Cliath, aiemmin iiriksikin Duibhlinn), Wicklow (Cill Mhantáin), Waterford (Port Láirge), Arklow (An tInbhear Mór), Limerick (Lom na nEach) ja Wexford (Loch Garman) ovat alkujaan viikinkisatamia. Vuonna 852 viikinkijohtajat Ivar Ragnarsson (Ivar Beinlaus) ja Olaf Valkoinen (Olaf White) rantautuivat Dublinin lahdella perustaen linnoituksen nykyisen Dublinin kaupungin alueelle. Olaf oli norjalaisen kuninkaan poika ja kruunautti itsensä Dublinin kuninkaaksi. Norjalaiset ja irlantilaiset sekoittuivat sukupolvien saatossa toisiinsa. Ivar Ragnarrsonin jälkeläiset muodostivat pitkän hallitussuvun Dublinissa, mistä käsin he hallitsivat pitkälti lähes koko saarta. Vuonna 1014 Clontarfin (Cluain Tarbh) taistelussa irlantilaiset kuitenkin yhdistivät voimansa Brian Borún ja Meathin kuninkaan Maelsechlainn II:n johdolla viikinkejä vastaan ja onnistuivat murtamaan näiden poliittisen vallan Irlannissa. Brian Ború surmattiin kuitenkin taistelun yhteydessä, joten Irlanti jäi poliittisesti hajalleen.
Normannit – ensimmäinen ”englantilaisvalloitus”
thumb|Juhanan linna [[Shannonin varrella Limerickissä.]]
Viikinkien jälkeen tulivat normannit. Nämä olivat viikinkien jälkeläisiä, jotka olivat asettuneet Ranskan Normandiaan ja antaneet maakunnalle nimensä. Vilhelm Valloittajan johdolla normannit olivat alistaneet valtaansa Englannin vuoden 1066 jälkeen. Irlantiin he saapuivat 1169, kun Leinsterin maakunnan kuningas Diarmuid Mac Murchadha liittoutui normandialaisen Richard Fitz Gilbert de Claren kanssa Connachtin kuningas Tiarnán Ó Ruaircia vastaan. Tämä oli Irlannin ensimmäinen ”englantilaisvalloitus”, oikeastaan normandianranskalainen valloitus.
Richard de Clare, joka tunnetaan myös nimellä Strongbow, tuli näin hankkineeksi Irlannin tai lähinnä sen itäosat puolivahingossa Englannin kruunun alueeksi. Seuraavien vuosisatojen ajan Englannin kuninkaat yrittivät saada Irlannissa aikaan jonkinlaista järjestystä, mutta englantilaisten ja irlantilaisten lakien yhteensopimattomuuden vuoksi muun muassa aatelisten perimysjärjestykset menivät sekaisin ja koko saari joutui kaaostilaan, kun ei oltu varmoja siitä, kumpaa lakia täytyy noudattaa. Sekasorto ja pikkusodat leimasivat irlantilaista elämää.
Hadrianus IV:n paavillisen Laudabiliter-bullan ”oikeuttamana” Henrik II rantautui suuren laivaston kanssa Waterfordiin vuonna 1171. Hänestä tuli näin ollen ensimmäinen englantilainen kuningas, joka oli laskenut jalkansa irlantilaiselle maaperälle. Henrik II kuitenkin antoi irlantilaiset alueensa pojalleen Juhanalle Irlannin lordin (Dominus Hiberniae, Lord of Ireland) arvonimen kanssa. Kun Juhana odottamattomasti seurasi veljeään valtaistuimelle, hänestä tuli Kuningas Juhana ja Irlanti siirtyi suoraan Englannin kruunun alaisuuteen.
Irlannin lordikunta ja normanniaatelin heikentyminen
thumb|vasen|Irlanti vuonna 1300. Iiriläisalueet vihreällä, normannialueet vaalealla.
Alkuaan normannit hallitsivat koko itärannikkoa Waterfordista aina itäiseen Ulsteriin ja tunkeutuivat aina Galwayhin, Kerryyn ja Mayoon saakka. Maan tärkein hallitsija oli tällöin irlanninnormannilainen Leinsterin lordi vuodesta 1171, Meathin jaarli vuodesta 1172, Ulsterin jaarli vuodesta 1205, Connaughtin jaarli vuodesta 1236, Kildaren jaarli vuodesta 1316, Ormonden jaarli vuodesta 1328 ja Desmondin jaarli vuodesta 1329 kontrolloi aluetta. Feodaalisesti alueet kuuluivat Lontoon kuninkaalle. Ensimmäinen Irlannin lordi oli kuningas Juhana, joka vieraili Irlannissa 1185 ja 1210 ja vakautti normannien hallitsemia alueita. Samaan aikaan monet irlantilaiset kuninkaat vannoivat tälle uskollisuutta. Koko 1200-luvun ajan Englannin kuninkaiden tavoite oli heikentää normannilordien valtaa Irlannissa. Esimerkiksi kuningas Juhana rohkaisi Hugh de Lacya horjuttamaan ja syrjäyttämään John de Courcyn vallan Ulsterin lordina. Tämän jälkeen Juhana valloitti vuonna 1210 Meathin ja Ulsterin ottaen vallan molemmissa jaarlikunnissa. 1241 Meathin jaarli, Walter de Lacy, kuoli ilman miespuolista perillistä ja Meath jaettiin tämän kahden tyttärentyttären kesken 1245. Viimeisen Leinsterin lordin, Anselm Marhsallin, kuoltua Leinster jaettiin tämän viiden tyttären kesken viideksi kreivikunnaksi, Kildareksi, Laoisiksi, Carlowksi, Kilkennyksi ja Wexfordiksi. Irlanninnormannien yhteisö kärsi sarjasta epäonnisia tapahtumia, jotka johtivat näiden siirtokuntien ja vallan rappeutumiseen.
Irlantilaisten nujertaminen
Saaren mahtimiehiksi nousivat ns. geraldiinit, irlantilaistunut Fitzgeraldin eli Mac Gearailtin normandialaisperäinen aatelissuku - Kildaren (Cill Dara) jaarlit. 1530-luvulla Englannin kuningas Henrik VIII ryhtyi ankariin toimiin geraldiinien nitistämiseksi: hän vangitsi hallitsevan jaarlin, surmasi tämän kapinallisen pojan ja jakoi geraldiinien maat englantilaisille siirtolaisille. Aviosotkujensa vuoksi Henrik erotti Englannin kirkon Rooman alaisuudesta ja ryöväsi Irlannin luostarit.
Irlantilaisten lopullinen alistaminen jatkui Elisabet I:n johdolla, joka joutui sotimaan ennen muuta Aodh (Hugh) Ó Néillin johtamia ulsterilaisia vastaan 1500-luvun viimeisinä vuosina (ns. yhdeksänvuotinen sota). Ó Néill voitettiin lopulta Kinsalen (Cionn tSáile) taistelussa vuonna 1601, huolimatta katolisten espanjalaisten lähettämistä apujoukoista. Ulster oli alistettu, ja ulsterilaiset klaanipäälliköt lähtivät maanpakoon vuonna 1607. Tapaus tunnettiin sittemmin "jaarlien pakona" (the Flight of the Earls, iiriksi Imeacht na nIarlaí).
”Istutukset”
Tämän jälkeen Elisabetin seuraaja Jaakko I aloitti englantilaisten uudisasukkaiden "istutukset" (plantations, iir. plandálacha) Irlantiin, erityisesti Ulsteriin. Tavoitteena oli englantilaisen kulttuurin juurruttaminen Irlantiin ja gaelilaisen klaanilaitoksen jäänteiden hävittäminen. Nyt kun Englanti oli leimautumassa protestanttiseksi maaksi ja irlantilaisten kansanomaista kristillisyyttä oli pidettävä lähinnä katolisuutena, uskonnolliset vastakohdat määrittelivät, kuka oli irlantilainen ja kuka englantilainen. Katolisten maat vietiin ja parhaat tontit jaettiin protestanteille. Näiltä ajoilta ovat peräisin myös Pohjois-Irlannin väestöryhmien ristiriidat.
Oliver Cromwell Irlannissa
thumb|[[Robert Walker (taiteilija)|Robert Walker, Oliver Cromwell, n. 1649.]]
Jaakko I ja hänen seuraajansa Kaarle I yrittivät lujittaa Englannissa kuninkaan valtaa parlamentin kustannuksella. Tämä johti sisällissotaan kuningasmielisen puolueen, niin sanottujen kavaljeerien, ja parlamenttimielisten, Oliver Cromwellin johtamien keropäiden välillä 1640-luvulla. Tällöin irlantilaiset nousivat kapinaan Kaarlen puolella siinä toivossa, että tämä vastikkeeksi palauttaisi osan heidän vanhoista oikeuksistaan. Keropäät kuitenkin voittivat sodan, ja kuninkaan mestattuaan parlamentin nimittämäksi diktaattoriksi noussut Cromwell hyökkäsi valiosotilaittensa, niin sanottujen rautakylkien (the Ironsides) kanssa Irlantiin vuonna 1649.
Cromwell hävitti Irlantia laajalti, ja hänen rautakylkensä syyllistyivät joukkomurhiin: ennen muuta Droghedan (Droichead Átha) kaupungin asukkaiden surmaaminen herättää Irlannissa vieläkin pahaa verta. Sotaretkensä lopuksi Cromwell karkotti kuoleman uhalla suuren osan Irlannin itäosien katolisia asukkaita karuun länteen Connachtin maakuntaan ( "Helvettiin tai Connaughtiin!" - to hell or to Connaught).
Vilhelm Oranialainen ja villihanhien pako
thumb|vasen|[[Godfrey Kneller, King James II, 1684. Aikalaismuotokuva Jaakko II:sta.]]
Cromwellin jälkeinen restauraatio nosti taas Stuart-suvun kuninkaat valtaan Englannissa, ensin Kaarle II:n ja sitten vuonna 1685 Jaakko II:n. Stuartit olivat ankaran yksinvallan kannattajia, mutta irlantilaiset katoliset hankkiutuivat heidän suosioonsa. Tämä ei miellyttänyt parlamenttia, joka nimitti vastakuninkaan, Vilhelm Oranialaisen protestanttisesta Alankomaista. Jaakko II joutui pakenemaan Englannista, mutta hän kokosi irlantilaisista kannattajistaan – jakobiiteista – armeijan tuekseen. Joukko Jaakon sotilaita valmistautui asettumaan taloksi Londonderryyn (Doire), mutta joukko protestanttisia kisällejä – the Apprentice Boys – sieppasi avaimet ja lukitsi kaupungin portit. Pohjois-Irlannin protestantit juhlivatkin kisällipoikia yhä sankareinaan.
Huhtikuussa 1689 Jaakko oli jo itse Irlannissa ja aloitti Londonderryn piirityksen, joka kesti kuukausia ja tappoi lukuisia kaupungin protestantteja nälkään, mutta heinäkuussa Vilhelm Oranialaisen laivat tulivat kaupungin avuksi. Myös tämä piiritys, The Siege, on pohjoisirlantilaisten protestanttien identiteetille tärkeä tapahtuma. Protestanttien iskulause no surrender! viittaa juuri piiritykseen. Ratkaiseva taistelu Vilhelm Oranialaisen ja jakobiittien välillä käytiin Boyne-joella (An Bhóinn) 11. heinäkuuta 1690. Katoliset jatkoivat kuitenkin epätoivoista kapinaansa Patrick Sarsfieldin (Pádraig Sáirseal) johdolla vielä vuoden päivät, kunnes Sarsfieldin joukot suostuivat lähtemään maanpakoon Ranskaan. Tätä sanottiin ”villihanhien paoksi” (engl. The Flight of the Wild Geese, iir. Éalú na nGéanna Fiáine).
Pitkät sortovuodet
Nyt voimaan tulivat ankarat sortolait, the Penal Laws, na Péindlíthe, jotka kielsivät katolisilta maanomistuksen kokonaan. Irlantilaisilla ei enää ollut omia päälliköitä eikä sotureita, mutta liioin he eivät päässeet englantilaisten lakien suojelukseen. Iirin kieli jäi elämään vain kansanmurteina, mutta säilyi yksinkertaisesti sen vuoksi, että iiriä puhuva katolinen rahvas joutui elämään kokonaan laillisen yhteiskunnan ulkopuolella.
Grattanin parlamentti
1700-luvulla Irlannin yläluokkana toimi uusi englantia puhuva, protestanttinen väestö, the Ascendancy. Tämä luokka ei tietenkään samastunut katolisiin köyhiin, mutta sillä oli jonkinasteinen käsitys Irlannista erillisenä poliittisena yksikkönä, jolla oli omat edut. Irlannilla oli oma parlamentti, joka Henry Grattanin johdolla onnistui vuonna 1782 hankkimaan varsin itsenäisen aseman englantilaisten jouduttua viemään maasta suurimman osan armeijaansa taistelemaan itsenäisiksi pyrkiviä Amerikan siirtokuntia vastaan. Grattanin parlamentti ei kuitenkaan onnistunut oleellisesti muuttamaan Irlannin oloja, sillä katolisten oikeuksista ei päästy yksimielisyyteen.
Ranskalaisten vuosi ja unionilaki
Ranskassa puhkesi vuonna 1789 vallankumous, jonka aatteet innostivat vapaamielistä älymystöä myös Irlannissa. Belfastin (Béal Feirste) protestantit perustivat United Irishmen -järjestön, jonka voimahahmoksi nousi nuori Theobald Wolfe Tone, protestantti hänkin. Tonen ja hänen kannattajiensa tavoitteena oli yhdistää katoliset ja "toisinajattelevat" protestanttiryhmät, ennen muuta presbyteerikirkkoon kuuluvat, saman lipun alle taistelemaan itsenäisen Irlannin puolesta Ranskan tuella. Toisaalta myös kuninkaalle lojaalien ulsterilaisten protestanttien Oranialaisveljeskunta perustettiin juuri näihin aikoihin. Wolfe Tone hakikin sitten apua ranskalaisilta, ja vuonna 1796 suuri ranskalainen laivasto ilmaantui Bantry-lahdelle (Bá Bheanntraí) Irlannin etelärannikolle mukanaan pelottavan suuri armeija. Kova myrskytuuli hajotti kuitenkin laivaston ympäri merta, eikä maihinnoususta tullut mitään.
Vuonna 1798 irlantilaiset yrittivät uudelleen, tälläkin kertaa ranskalaisten avulla. Vuosi saikin nimekseen "ranskalaisten vuosi" - the year of the French, bliain na bhFrancach. Kenraali Humbertin joukot nousivat maihin Killalassa (Cill Eala) Mayon (Maigh Eo) kreivikunnan rannikolla, ja Wexfordissa (Loch Garman) puhkesi suuri kapina, kun "isä Murphy sytytti kanervan liekkeihin" (Father Murphy set the heather blazing), kuten taistelulaulussa Boolavogue lauletaan. Kuitenkin sekä isä Murphyn kapina että kenraali Humbertin maihinnousu epäonnistuivat, ja pian niiden jälkeen uuden ranskalaislaivaston mukana tullut Tone joutui jo merellä englantilaisten vangiksi ja sittemmin teloitetuksi. Ne kapinat, joita "ranskalaisten vuonna" esiintyi - erityisesti mainittakoon Vinegar Hillin taistelu, ( iir. Chnoc Fíodh na gCaor ) - eivät myöskään oikein olleet Wolfe Tonen kaltaisten varhaisten tasavaltalaisten mieleen. Yhteistyön tekemisen asemesta katolisten ja protestanttisten talonpoikien salaseurat (secret societies, rúnchumainn) päätyivät taistelemaan toisiaan vastaan ja murhaamaan toista uskontokuntaa edustavia siviilejä.
Oikeustaistelija Daniel O'Connell
thumb|[[Daniel O'Connell luetaan Irlannin historian merkkimiehiin.]]