cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ydinräjähteen rauhanomainen käyttö
Kokeet
Ohjelman seuraava ydinkoe tehtiin seuraavan vuoden heinäkuussa, kun 104 kilotonnin Sedan-pommi räjäytettiin Nevadan aluealueella. Kokeen tavoitteena oli tutkia ydinpommien käyttömahdollisuuksia suurissa maansiirtotöissä, kuten kanavien ja satamien kaivamisessa. Kokeen ydinräjähdyksellä siirrettiin 12 miljoonaa tonnia maa-ainesta, sen synnyttäessä samalla maailman suurimman ihmisen tekemän kraatterin. Kokeen sivuvaikutuksena syntyi tosin myös laaja laskeuma, joka satoi Nevadan ja Utahin osavaltioihin.
Joulukuussa 1967 tehty Gasbuggy-koe oli ohjelman ensimmäinen viranomaisten ja yksityisten tahojen yhteistyönä toteutettu ydinkoe. Kokeessa selvitettiin ydinräjähdysten käyttömahdollisuuksia maakaasuteollisuuden kaasuntuotannon tehostamisessa. thumb|Buggy-kokeen kraatteri
Maaliskuussa 1968 tehdyssä Buggy-kokeessa kokeiltiin ydinaseiden käyttöä maansiirtotehtävissä rivimäisinä räjäytyksinä. Kokeessa räjäytettiin viisi erillistä 1,08 kilotonnin ydinpommia vaakasuorana linjana. Plowshare-ohjelman voimakkain ydinräjäytys tehtiin osana Flask-koetta, jossa räjäytettiin kolme eritehoista (105, 90 ja 40 kt) ydinpommia maansiirtokäytön tutkimiseksi.
Ohjelman viimeinen ydinkoe, Rio Blanco tehtiin toukokuussa 1973. Kokeessa räjäytettiin kolme 33 kilotonnin ydinpommia samanaikaisesti samassa porausreiässä. Kokeessa tutkittiin Gasbuggy-kokeen tavoin ydinpommien käyttömahdollisuuksia maakaasuteollisuudessa.
Operaatio Plowshare lopetettiin vuonna 1977, jolloin ohjelmaan oli käytetty yli 770 miljoonaa dollaria. Ohjelman puitteissa toteutettiin vuosina 1961-1973 kaikkiaan 27 rauhanomaista koetta, joista 23 tapahtui Nevadan koealueella ja neljä New Mexicon ja Coloradon osavaltioissa. Yhtäkään räjäytyksistä ei tehty puhtaasti kaupallisiin tarkoituksiin.
Toiminta Neuvostoliitossa
Neuvostoliiton tekemistä 715 ydinkokeesta noin 17 prosenttia, eli 124 koetta tehtiin rauhanomaisissa tarkoituksissa. Kokeita tehtiin vuosina 1965–1988 kaikkiaan 80 Venäjällä, 39 Kazakstanissa ja viisi Ukrainassa, Turkmenistanissa ja Uzbekistanissa. Kokeet toteutettiin ”Ydinaseita kansallisen talouden hyväksi” -nimityksellä tunnetun ohjelman alaisuudessa.
Toiminta muissa maissa
Muut ydinasevaltiot eivät ole suorittaneet rauhanomaisia kokeita lukuun ottamatta Intiaa, joka väitti ensimmäisen vuonna 1974 tekemänsä ydinkokeen olleen rauhanomainen.
Uncas
Uncas oli nykyisen Connecticutin osavaltion eteläosissa asuneiden mohegaanien tunnetuin päällikkö ja Uuden-englannin tärkeä liittolainen monissa 1600-luvulla käydyissä sodissa. Hänen syntymänsä ajoittui todennäköisesti vuoden 1606 ympärille, joskin jokuset lähdetiedot ovat sijoittaneet sen jo edellisen vuosisadan loppuun, yleisemmin vuoteen 1588. (Tämä ei voi pitää paikkaansa, koska Connecticutin siirtokunnan leviämisen aikoihin Uncas on kuvattu hyvin nuoreksi).
Uncas kuoli vuonna 1683 tehtyään pitkän uran mohegaanien ylimpänä johtajana.
Irtautuminen
Uncasin isä Owanego oli pequotien kansakunnan ylin johtaja. Vuonna 1626 hän hieman ennen kuolemaansa naitti poikansa pequotien sen hetkisen ylipäällikön Tatobemin tyttärelle. Alun perin sulhasen paikalla piti olla Uncasin vanhempi veli, mutta tämän saatua surmansa ennen häitä korvasi Uncas hänen paikkansa isänsä ja appensa yhteisellä päätöksellä
Siirtolaisten lisääntyvät määrät toivat Connecticutiin niin brittejä kuin hollantilaisiakin. Paikalliset intiaanit kävivät innokkaina kauppaa eurooppalaisten kanssa maksuvälineinään turkikset ja wampumit. Pequotit pyrkivät Tatobemin johdolla valvomaan muiden heimojen kauppakontakteja niin Uuden-Hollannin kuin englantilaistenkin kauppa-asemilla. Lopputuloksena pequotien välit kiristyivät varsinkin brittien kanssa, kun nämä alkoivat tehtailla teräsporillaan wampumeita, joita idän intiaanit olivat pitäneet "omana rahanaan". Hollantilaiset odottivat sivussa Tatobemin soturien hyökkäystä brittiläisille kauppa-asemille, mutta pequotien sisällä syntynyt erimielisyys jakoi kansan kahtia. Osan kannattaessa kaupankäyntiä hollantilaisten kanssa halusi toinen puoli ostaa brittien tuotteita.
Kun hollantilaiset olivat surmanneet ylipäällikkö Tatobemin, hänen paikastaan kilpailivat brittiläismielinen Uncas ja surmatun johtajan hollantilaisia kannattava poika Sassacus. Jälkimmäisen noustua kansanäänestyksellä ylipäälliköksi teki Uncas oman ratkaisunsa. Hän keräsi joukkonsa ja kaikki Englannin kannattajat yhteen ja johti heidät pois pequotien parista. Heimo otti nimekseen mohegaanit, joka merkitsi "susia".
Brittien puolella pequoteja vastaan
Kun Connecticutin ja Massachusettsin siirtolaiset vuonna 1636 julistivat sodan pequoteja vastaan, tarjoutui Uncas sotureineen brittien avuksi. Mohegaanit eivät alun perin olleet innostuneita sotimaan sukulaisiaan pequoteja vastaan, mutta Uncas sai taivutettua heidät tahtoonsa. Osan sotureista jäädessä puolustamaan kyliään Connecticutissa mahdollisten hyökkäysten varalta, seurasivat loput heistä päällikköään Hyökkäys pequotien pääkylään Mystic-joelle tehtiin takaapäin narragansetien mailta näiden luvulla. Lisäksi suuri joukko narragansetien omia sotureita liittyi vapaaehtoisten kapteeni John Masonin johtamien brittisiirtolaisten ja mohegaanien muodostamaan armeijaan, joka auringonnousun aikaan toukokuussa 1637 tunkeutui pequotien paaluvarustettuun kylään. Epätasaisessa taistelussa kuoli palamaan sytytetyn kylän liekkeihin vähintään 600 pequotia, monet heistä naisia ja lapsia. Seuraavana päivänä brittien ja mohegaanien sotavoimat kohtasivat joukon Hartfordista palaavia pequot-sotureita. Nämä joutuivat perääntymään ylivoiman edessä suolle lähelle nykyistä New Havenin kaupunkia.
Umpikujaan joutuneet pequotit jäivät vihollisen saartamiksi, mutta osa heistä pääsi pakenemaan, Sassacus heidän joukossaan. Mohegaanit ja muiden heimojen palkkamurhaajat takaa-ajoivat heitä brittien toimiessa maksumiehinä. Sassacus hakeutui lähimpine miehineen turvaan mohikaanien luo, mutta nämä kavalsivat hänet brittiläismielisille mohawkeille, jotka leikkasivat Sassacuksen pään irti lähettäen sen paketissa Hartfordiin haluten osoittaa ystävällisyyttään Uudelle-Englannille.
Jäljelle jääneistä, ympäri Connecticutia paenneista pequoteista suurin osa otettiin kiinni elävinä. Heistä noin tuhat joutui moheganien orjiksi seuraavan kahden vuosikymmenen ajaksi. Aikakausi oli määrällisesti mohegaanien kulta-aikaa, sillä heidän populaationsa, joka pequoteista irtautumisen aikoihin oli ollut alta 2000 henkeä nousi hetkellisesti yli 3000:n.
Valtataistelu
Vaikka mohegaanit ja narragansetit olivat osallistuneet pequoteja vastaan käytyyn sotaan se ei tehnyt heistä ystäviä. Kummatkin kansat havittelivat eteläisen Connecticutin "herruutta" itselleen. Nykyisen Norwichin kaupungin seutu kiinnosti molempia ja muodosti taistelukentän, kun pohjoisesta ja lännestä työntyvät mohegaanit ja idästä sekä etelästä tulevat narragansetit päättivät selvittivät kummalle alue kuului. pienoiskuva|Uncas ja Miantonomo Vuonna 1643 noin 600 narragansett-soturia valtasi päällikkönsä Miantonomon johdolla moheganien pääkylän Shetucketin. Tieto tästä yllätyshyökkäyksestä oli vuotanut Uncasin korviin ja hän ehti kerätä soturinsa vastaiskuun. Syntyneiden taistelujen aikana Uncas vangitsi Miantonomon ja luovutti tämän Hartfordin brittiläiselle hallitukselle antaen näiden päättää narragansett-johtajan kohtalosta. Vaikka kuolemantuomiota vaadittiin yleisesti niin Miantonomo vapautettiin syytteistä ja hänet luovutettiin Uncasille, jonka piti kuljettaa vapautettu päällikkö kansansa pariin. Miantonomo surmattiin matkalla kotiin. Kaksi silminnäkijää väitti, että lähellä moheganien maita Uncas halkaisi Miantonomon kallon tomahawkilla ja leikkasi palan lihaa kuolleen miehen olkapäästä syöden sen voitonmerkkinä. Yleisin versio tapahtumasta on, että surmatyön tekijä oli ollut Uncasin veli ja teko oli tehty brittien määräyksestä.
Miantonomon kuolema sai narragansetit järjestämään voimakkaan kostoiskun, joka toteutettiin vuonna 1644. Uusi-Englanti siirtyi Uncasin puolelle ja vihollisuudet päättyivät vuoteen 1647. Moheganit olivat selvinneet voimainkoitoksestaan narraganseteita vastaan ja hallitsivat seuraavat vuosikymmenet eteläistä Connecticutia sulassa sovussa brittien siirtokunnan kanssa.
Kuningas Philipin sota
Uncas jatkoi omaksumaansa linjaa suosien Uutta-Englantia ja heidän pyrkimyksiään laajentaa siirtokuntaansa. Hänen käskynsä alla mohegaanit alistivat ympäristön pienemmät heimot vähitellen valtaansa ja ottivat heidän maansa myyden ne lopuksi Connecticutin siirtokunnalle. Viimeinen sota johon Uncas johti mohegaaninsa oli heinäkuussa 1675 alkanut kuningas Philipin sota. Uuden-Englannin eteläosien intiaanit, jotka olivat saaneet tarpeekseen brittien vaatimuksista aloittivat hyökkäyksensä Rhode Islandissa ja laajensivat tuhoiskunsa Connecticutiin ja Massachusettsiin hävittäen kokonaan 12 brittien asuttamaa kaupunkia. Vain mohegaanit kaikista alueen intiaaneista taistelivat valkoisten puolella. Uncas, joka itse oli liian vanha sotimaan, johdatti soturinsa itäisille rajoille estämään vihollisen tunkeutumista Connecticutiin. Sota päättyi seuraavana vuonna Uuden-Englannin voittoon.
Kun Uncas kuoli 1680-luvulla jatkoi hänen poikansa Ben Uncas hänen paikallaan.
Uncas, ihailtu ja vihattu
Uncasin alkuperäinen nimi oli Wonkus, joka mahdollisesti merkitsi kettua. Brittiläisten keskuudessa nimi muuntui Uncasiksi, jolla nimellä hänen parhaiten muistetaan ja joka jäi intiaanihistorian sivuille. Omalla kotiseudullaan Uncas saavutti legendaarisen maineen. Paljon sen jälkeen, kun intiaanit olivat kadonneet Connecticutista kertoivat eurooppalaisten maahanmuuttajat hänestä yhä uusia sankaritarinoita. Suuri osa Uncasiin liittyvästä aineistosta (sekä suullinen perimätieto että kirjoitettu tieto) nojaa siihen tosiasiaan, että hän taisteli koko elämänsä valkoisten puolella. Englannin lisäksi Uncas johti soturinsa myös hollantilaisten Uuden-Amsterdamin ympärille levittäytyneiden siirtokuntien tueksi Long Islandin yhdistettyjä heimoja vastaan vuonna 1644.
Monien avioliittojen mies
pienoiskuva|Uncasin monumentti Connecticutin Norwichissa. Uncasilla oli useita vaimoja. Hänen useimmat avioliittonsa eivät perustuneet intohimoon tai vaimon kauneuteen, vaan kysymyksessä olivat enemmänkin liittojen tarjoamat hyötynäkökohdat. Oman isän opettamaa käytäntömallia noudattaen Uncas valitsi vaimonsa varallisuuden tai korkean statuksen mukaan. Jo hänen ensimmäinen avioliittonsa pequotien päällikön tyttären kanssa vuonna 1623 perustui näihin syihin ja kytki hänet varakkaaseen päällikkösukuun. Vuonna 1638 Uncas nai samalta päälliköltä jääneen lesken. Lisäystä haaremiin tuli seuraavien vuosien aikana hänen solmittuaan uusia liittoja vaikutusvaltaisten naisten kanssa. Eräs tällaisista naimakaupoista tehtiin vuonna 1640 Uncasin valitessa vaimokseen pienen hammonasset-heimon päällikön Sebequanashin tyttären. Hyvin pian liiton solmimisen jälkeen hammonassettien maat siirtyivät Uncasin haltuun ja itse heimo, noin 125 kansalaista, yhdistettiin mohegaaneihin.
Uncas houkutteli röyhkeästi myös useita korkeassa yhteiskunnallissa asemassa olleita pequot-naisia jättämään paikkansa Massachusettsin kuvernöörin John Winthropin taloudessa ja pakenemaan hänen luokseen. Vaimojensa ja vaikutusvaltaisten naisystäviensä välityksellä Uncas kutoi ympärilleen laajan ystävyyssiteiden verkon, jonka tarkoitus oli lisätä hänen omaa auktoriteettiään muissa intiaanien kommuuneissa eteläisessä Connecticutissa ja ehkä sen ulkopuolellakin.
Uncasin perintö
Uncasilla oli kaksi poikaa, Attawanhood (Joshua), joka oli syntynyt vuonna 1641 ja isoisänsä mukaan ristitty Owaneco (Ben). Kummatkin pojista osallistuivat sotapäällikön ominaisuudessa kuningas Philipin sotaan. Ben Uncasit, jotka perivät aina isänsä nimen, jatkoivat ylimpinä kansan hallitsijoina aina vuoteen 1769, jolloin viimeinen Ben Uncas kuoli. Mohegaanien suurten päällikköjen aika oli ohi. Heidän maistaan ja oikeuksistaan pyrki huolehtimaan englantilainen Masonin suku päämiehensä John Masonin johdolla, mutta siirtokunnan puristus teki yrityksestä hyödyttömän. Maansa menettäneet mohegaanit hajaantuivat 1770-luvulla osan seuratessa intiaanipastori Samsom Occomia New Yorkiin perustettuun "Veljesten kaupunkiin", Brothertoniin, jonne kaikki kristinuskoon käännytetyt intiaanit olivat tervetulleita. Mohegaanien päämiehenä oli 1930-luvulla kahden vuoden ajan Uncasin suvun jälkipolvia edustanut Julian Harris, intiaaninimeltään PeeGee Uncas.
Myös kirjallisuudessa Uncasin nimeä on käytetty. Yhdysvaltalaisen James Fenimore Cooperin teos Viimeinen mohikaani esittelee yhtenä päähenkilöistään mohikaanisoturi Uncasin, jonka esikuvana on käytetty alkuperäistä Uncasia nimeä myöten. Kirjan tapahtumat sijoittuvat brittiläisten ja ranskalaisten 1700-luvun puolivälin siirtolaissotiin ja teos on jälkeenpäin saanut kritiikkiä kahden eri intiaanikansan mohikaanien ja mohegaanien sekoittamisesta toisiinsa.
Vähäjärvi (Kouvola, Anjala)
Vähäjärvi on Kymenlaaksossa Kouvolan Anjalankoskella, Marinkylän itäpuolella sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 3,7 hehtaaria, se on 450 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,0 kilometriä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Kymijoen alaosan alueella (14.11), jonka Kymijoen suuhaarojen alueeseen (14.111) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 28,8 metriä mpy.
The Colour and the Shape
The Colour and the Shape on Foo Fightersin toinen studioalbumi. Se ilmestyi vuonna 1997. Albumin julkaisi Capitol ja Roswell records.
The Colour and the Shape -albumia pidetään Foo Fightesin parhaana albumina, ja se myi hyvin ilmestyessään. Oikeastaan albumi on virallisesti vasta Foo Fightersin ensimmäinen, koska debyyttialbumi oli enemmänkin Dave Grohlin sooloalbumi. Levyn tunnetuimpia kappaleita ovat Everlong, Monkey Wrench ja My Hero. Albumi nousi ilmestyessään Billboard 200 albumilistan 10. sijalle. Grohl soittaa rumpuja kaikissa muissa kappaleissa paitsi kappaleissa Doll, Up in Arms ja My Poor Brain, joissa rummuissa on William Goldsmith, vaikka yleisen luulon mukaan Taylor Hawkins soittaa muissa kappaleissa, mutta hän tuli yhtyeeseen vasta albumin äänittämisen jälkeen. The Colour and the Shape on myös ainoa albumi, jossa kitaraa soittaa Pat Smear, joka vaikutti myös grunge-yhtye Nirvanassa vuosina 1993-1994. Kesäkuussa vuonna 2007 albumista julkaistiin tuplapainos, joka sisältää levyn alkuperäisten kappaleiden lisäksi muutaman coverin ja pari yhtyeen omaa kappaletta.
Rissanen (yritys)
thumb|Rissanen Oy:n Vanessa-tuotemerkin logo. Rissanen Oy oli suomalainen vaatevalmistaja, joka toimi 1940-luvulta 2000-luvulle. Se valmisti muun muassa Vanessa-mekkoja sekä Image Wear- ja Leijona-työvaatteita.
Rissanen Oy sai alkunsa Viipurin vuonna 1918 perustetusta tukkukaupasta, joka joutui talvisodan seurauksena lähtemään evakkoon. Tukkukauppatoiminta aloitettiin uudelleen Helsingissä vuonna 1945 perustajien pojan Pentti Rissasen ryhtyessä toimitusjohtajaksi.
Vuonna 1958 Rissanen aloitti oman naistenvaatteiden valmistuksen Helsingin keskustassa. Menestyksekäs Vanessa-mallisto sai alkunsa 1968, ja sen pääsuunnittelijaksi tuli Riittaliisa Lehto vuonna 1973. Designmekot tehtiin alusta asti itse painokangaskuosien suunnittelusta lähtien.
Rissaselle valmistui uusi tehdas Pohjan kuntaan 1970, ja samalla vuosikymmenellä tuotteita alettiin viedä etenkin Euroopan EFTA-alueen maihin ja Yhdysvaltoihin. Vuosikymmenen puolivälissä ostettiin turkulainen Golden Finn -tuotemerkki, ja vuodesta 1978 Rissanen valmisti Pi Sarpanevan ja Maj Kuhlefeltin suunnittelemia Image Wear -työasuja.
1980-luvulla vienti painottui Neuvostoliittoon, ja sitä varten perustettiin leninkitehdas Yläneelle. Vuonna 1991 bilateraalikaupan loputtua se jouduttiin sulkemaan. Tilalle ostettiin SOK:n ja E-liikkeen yhteinen Meira Leijona Oy, jonka puitteissa Leijona-työasuja valmistettiin 1990-luvulla myös Virossa ja Venäjällä. Toimiva johto osti Leijona-yhtiön pari vuotta myöhemmin.
Rissanen Oy teki konkurssin 2003.
MMM (huijaus)
Yhtiön perustivat Sergei Mavrodi, hänen veljensä Vjatšeslav Mavrodi ja Marina Murajeva, jälkimmäisen tuleva vaimo. Yhtiö sai nimensä perustajiensa sukunimien alkukirjainten mukaan. Aluksi yhtiö harjoitti tietokoneiden ja toimistotarvikkeiden maahantuontia. Tammikuussa 1992 yhtiötä epäiltiin veronkierrosta, mikä johti sen taloudellisiin vaikeuksiin. Vuonna 1993 rahoitusalalle siirtynyt MMM viritti huijauksen, joka houkutteli ihmisiä sijoittamaan rahaa lupaamalla tuhansien prosenttien korkotuloja vuodessa. Yhtiö kasvoi nopeasti ja vuonna 1994 se toteutti aggresiivisen TV-mainoskampanjan saadakseen yhä lisää sijoittajia. Kiinnostusta lisäsivät vielä entisestään kansan keskuudessa suusta suuhun kiertäneet huhupuheet ja tarinat satumaisista äkkirikastumisista. Markkinoinnissa käytettiin hyväksi venäläisiä julkisuuden henkilöitä sekä lennokkaita iskulauseita.
Poliisi sulki 22. heinäkuuta 1994 veropetoksesta epäillyn MMM:n toimiston. Yhtiön toiminta päättyi hyvin pian sen jälkeen ja peliin sijoittaneet menettivät rahansa. Venäjän valtio ilmoitti, ettei se ole vastuussa kansalaistensa yksityisistä sijoituksista.
Myöhemmin Vjatšeslav Mavrodi pystytti MMM-96-nimisen pyramidipelin, mutta hänet vangittiin vuonna 1998.
Jalkapallon Suomen Cup 1964
Suomen Cupin ottelut
'''Varsinaisen kilpailun 1. ja 2.kierros'''
Cup-mestarit: Risto Remes, Sakari Pihlamo, Raimo Piira, Timo Kautonen, Matti Haahti, Olli Heinonen, Semi Nuoranen, Olavi Litmanen, Martti Hyvärinen, Kari TaIsi ja Keijo Voutilainen.
Pepito Manaloto
Pepito Manaloto on televisioyhtiö GMA Networkin esittämä filippiiniläinen komediasarja. Sen päärooleissa ovat Michael V.
John Law (taloustieteilijä)
thumb|John Law, Casimir Balthazarin maalama muotokuva. John Law (kastettu 21. huhtikuuta 1671 Edinburgh – 21. maaliskuuta 1729 Venetsia) oli skotlantilainen pankkiiri ja talousteoreetikko, joka kannatti keskuspankkien perustamista, setelien käyttöä ja rahan määrän lisäämistä kansantalouden kasvattamiseksi. Hän perusti vuonna 1716 Ranskan keskuspankin edeltäjän Banque Généralen ja johti vuosina 1717–1720 Ranskan talous- ja rahauudistusta. Hänen toimensa johtivat välillisesti vuonna 1720 Mississippin kuplana tunnettuun finanssikatastrofiin, joka romahdutti Ranskan talouden.
Elämänvaiheet
Law opiskeli Lontoossa matematiikkaa, kaupallista alaa ja poliittista taloustiedettä. Tapettuaan kaksintaistelussa vastustajansa hän joutui pakenemaan maasta ja jatkoi pankkialan opiskelua Amsterdamissa. Hän tuli tällöin siihen johtopäätökseen, että tärkeimmät keinot taloudellisen kehityksen edistämiseen olivat luottojen jakaminen ja korkojen alentaminen. Law palasi myöhemmin Skotlantiin ja julkaisi tunnetuimman teoksensa Money and Trade Considered, with a Proposal for Supplying the Nation with Money. Hän esitti Skotlannin parlamentille suunnitelmansa pankkijärjestelmän uudistamisesta, mutta sitä ei hyväksytty. Suunnitelmaan olisi sisältynyt seteleitä painattanut keskuspankki, jonka taloudellisena pohjana olisi ollut maaomaisuus. Tämän jälkeen Law matkusteli eri maissa ja keräsi suuren omaisuuden keinottelulla. Vuodesta 1708 hän asui pankkiirina Pariisissa ja pyrki levittämään taloudellisia oppejaan.
Law löysi lopulta merkittävän tukijan Orléansin herttua Filipistä, josta tuli vuonna 1715 alaikäisen kuningas Ludvig XV:n sijaishallitsija. Ranskan valtio oli suurissa veloissa Ludvig XIV:n aikana käytyjen kalliiden sotien vuoksi, joten Law’n taloudellinen ohjelma, johon sisältyi julkisen velan alentaminen, vaikutti houkuttelevalta. Vuonna 1716 hän sai luvan toteuttaa suunnitelmansa Ranskassa. Law uskoi aikansa merkantilististen käsitysten mukaisesti, että liikkeellä olevan rahan määrän lisääminen kasvattaisi myös tuotantoa. Useista aikalaisistaan poiketen hän kannatti keskuspankin perustamista ja seteleiden käyttöä metallirahojen sijaan, sillä kolikoissa käytetyt arvometallit olivat vaikeasti saatavia. Hänen mukaansa setelien avulla voitaisiin moninkertaistaa liikkuvan pääoman määrä, mikä saisi talouden kukoistamaan. Koska suurin osa Ranskan ministereistä vastusti Law’n suunnitelmia, hän sai perustaa seteleitä liikkeellelaskevan pankin aluksi yksityisenä 2. toukokuuta 1716 ja se aloitti toimintansa heinäkuussa. Hän sai pankin ylläpitämiseen 20 vuoden erityisoikeuden ja alkupääomaksi tuli kuusi miljoonaa livreä. Voittaakseen asiakkaiden luottamuksen Law laski pankkinsa lainankorot 4–5 prosenttiin vuodessa, kun normaali korko oli tuohon aikaan 2,5 prosenttia kuukaudessa. Pankista tulikin pian Ranskan rahamaailman keskipiste ja se korotettiin kuninkaalliseksi pankiksi joulukuussa 1718.
Samaan aikaan keskuspankkiuudistuksensa kanssa Law perusti 1717 Compagnie d’Occident (”Lännen komppania”) -nimisen kauppakomppanian, joka sai yksinoikeuden Ranskalle Pohjois-Amerikassa kuuluneen Mississippin laakson valtavan alueen taloudelliseen hyödyntämiseen. Saatuaan haltuunsa lähes kaiken Ranskan siirtomaakaupan myös itämaista se uudelleennimettiin vuonna 1719 muotoon Compagnie des Indes. Samoihin aikoihin Law sulautti Banque Généralen komppaniaan. Suurten voittojen toivossa komppanian osakkeiden kysyntä räjähti ja ne joutuivat valtavan spekulaation kohteiksi. Auttaakseen Ranskan valtiontaloutta Law myi yhtiönsä osakkeita valtion arvopapereita (billets d’état) vastaan, mikä nosti myös niiden arvoa huomattavasti. Seuranneen lyhytaikaisen noususuhdanteen aikana Ranskan valtio painatti runsaasti lisää seteleitä, jotta halukkaat voisivat ostaa lisää komppanian osakkeita. Seteleitä myymällä valtio saikin pian maksetuksi pois suuren osan veloistaan. Vuoteen 1719 mennessä seteleitä ja muita arvopapereita oli laskettu liikkeelle 3 miljardin livren arvosta, kun Ranskan kaiken metallirahan yhteen laskettu arvo oli tuolloin noin 700 miljoonaa livreä. Ylenmääräinen rahan painaminen johti kuitenkin inflaation kiihtymiseen. Kun Mississippin komppania ei alkanutkaan tuottaa odotettuja suuria voittoja, sen osakkeiden arvo romahti vuonna 1720, mikä johti yleiseen pörssiromahdukseen Ranskassa ja ulkomailla. Law ei ollut suoraan vastuussa romahduksen aiheuttaneesta spekulaatiosta, mutta häntä pidettiin julkisuudessa syyllisenä ja hän joutui pakenemaan maasta joulukuussa 1720. Hän menetti romahduksessa myös oman omaisuutensa ja kuoli myöhemmin Venetsiassa köyhänä miehenä.
Law valittiin joulukuussa 1719 Ranskan tiedeakatemian kunniajäseneksi.
Suffragette
Suffragette on vuonna 2015 ensi-iltansa saanut Sarah Gavronin ohjaama draamaelokuva. Se kertoo naisten äänioikeutta vaatineista naispuolisista aktivisteista, suffrageteista, 1900-luvun alussa. Elokuvan pääosissa ovat Carey Mulligan, Helena Bonham Carter, Brendan Gleeson, Anne-Marie Duff ja Meryl Streep.
Kuvaukset
Elokuvan kuvaukset alkoivat 24. helmikuuta 2014. Suffragette oli kaikkien aikojen ensimmäinen elokuva, joka on saanut luvat kuvauksiin Westminsterin palatsissa.
Elokuvan kohtauksia kuvattiin myös helmikuussa viikon ajan historiallisella Chathamin telakalla Kentissä, joka esittää elokuvassa Bethnal Greenin kaupunginosassa sijaitsevaa tehdasta.
Vastaanotto
Arvosteluja keräävän Rotten Tomatoes -sivuston mukaan 73 % kriitikoista on antanut elokuvalle positiivisen arvosanan keskiarvolla 6,6/10. Keräys perustuu 178 arviointiin. Metacriticissä elokuvalla on 67 pistettä 100:sta.
.fj
.fj on Fidžissä vuonna 1992 käyttöönotettu Internet-maatunnus. Tunnusta hallinnoi University of the South Pacific.
Toisen tason tunnukset
Toppdomän
Yllätysten yö
Yllätysten yö on Matti Nykäsen vuonna 1992 julkaistu esikoisalbumi. Albumia myytiin kultalevyn verran eli yli 25 000 kappaletta. Albumilistalla levy oli kahdeksan viikkoa ja nousi parhaimmillaan sijalle 16.
Albumista julkaistiin remasteroitu uusintapainos toisen studioalbumin Samurain kanssa vuonna 2006.
RN Euro (1927)
RN Euro oli Italian kuninkaallisen laivaston Turbine-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.
Valmistus
Alus tilattiin Riva Trigososta Cantieri del Tirrenolta, missä köli laskettiin 24. tammikuuta 1925. Alus laskettiin vesille 7. heinäkuuta 1927 ja liitettiin laivastoon vielä saman vuoden lopulla 22. joulukuuta.
Palvelus
Alus upotettiin 1. lokakuuta 1943.
Maria Björklund
Maria Björklund (s. 10. lokakuuta 1970) on suomalainen sarjakuvapiirtäjä ja animaationtekijä ja -ohjaaja. Björklund on valmistunut Taideteollisesta korkeakoulusta vuonna 2005 taiteen maisteriksi. Tätä ennen Björklund on valmistunut artenomiksi Rovaniemen taide- ja käsiteollisuusoppilaitoksesta, graafisen suunnittelun linjalta vuonna 1994.
Maria Björklundin sarjakuvakirjat ja -lehdet sekä kirjankuvitukset
Helsinki/ Alepa, 2009 114 s.
Marco van Ginkel
Wulfert Cornelius "Marco" van Ginkel (s. 1. joulukuuta 1992 Amersfoort ) on alankomaalainen jalkapalloilija, joka edustaa Eredivisiessä pelaavaa PSV Eindhovenia. Hän on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Heinäkuussa 2013 van Ginkel siirtyi englantilaisseura Chelseaan noin 9 miljoonan euron siirtosummalla Vitessestä, jonka kanssa Chelsea oli usemman vuoden ajan tehnyt yhteistyötä nuorten pelaajien kehittämisessä. Hän pelasi kuitenkin pääasiassa muissa seuroissa lainasopimuksilla: Italiassa AC Milanissa, Englannissa Stoke Cityssä ja Alankomaissa PSV Eindhovenissa. Hän voitti Eindhovenissa Alankomaiden-mestaruuden 2016 ja 2018.
Vekarus
Vekarus (järvinumero 04.198.1.012) on Vuoksen vesistöön kuuluva järvi Rautjärvellä Etelä-Karjalan maakunnassa.
Järven tiedot
Järven pinta-ala on 19,57 hehtaaria, rantaviivan pituus 2,61 kilometriä ja korkeus merenpinnasta 102,3 metriä. Järvessä on Vekarussaari-niminen saari. Sen lasku-uomana on Vekarusoja, joka on yksi Venäjän puolelle laskevan Korisevanojan latvahaaroista. Järven valuma-alue on 2,070859 km². Valuma-alueelle jää kaksi pienempää lampea.
Vesistösuhteet
Järven laskuoja Vekarusoja on yksi Suomesta Venäjän puolelle laskevan Korisevanojan latvahaaroista. Venäjän puolella Korisevanoja laskee Käräjokeen, joka edelleen laskee Suomen puolelta Kuulammesta alkunsa saavaan Kuunjokeen. Kuunjoki laskee Venäjällä Helisevänjärveen, josta vedet edelleen laskevat Vuoksen Käkisalmen haaraan Räisälässä ja siitä Laatokkaan.
Järvi luetaan Suomen nykyisessä vesistöaluejaossa Vuoksen vesistön (04) Suur-Saimaan alueeseen kuuluvan Vuoksen alueen (04.19) osa-alueena olevaan Korisevanojan valuma-alueeseen (04.198).
Vesistön osa-alueen 04.198 nimenä "Korisevanojan valuma-alue" on epätarkka. Joki, jonka koko valuma-alueesta on kysymys, on Kuunjoki. Korisevanoja on Kuunjoen sivujoen Käräjoen sivuhaara, jonka valuma-alueeseen kuuluu vain osa Suomen puolelle ulottuvasta Kuunjoen valuma-alueesta. Koko valuma-alue on Kuunjoen valuma-alue. Suomen nykyisessä valuma-aluejaossa nimi "Kuujoen valuma-alue" on virheellisesti annettu viereiselle Ilmeenjoen valuma-alueelle (04.199).
Ruskorotta
Ruskorotta (Rattus colletti) on rottien sukuun (Rattus) kuuluva jyrsijä. Sitä esiintyy vain Australiassa, jossa se on hyvin elinvoimainen.
Luettelo pikkuplaneetoista: 245001–246000
Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen 245001:stä ja päättyen 246000:een. Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Benjamin Ingrosso
Benjamin Daniele Wahlgren Ingrosso (s. 14. syyskuuta 1997 Danderyd) on ruotsalainen laulaja ja lauluntekijä. Hän voitti vuoden 2018 Melodifestivalenin musiikkikappaleella "Dance You Off" ja edusti Ruotsia toukokuussa 2018 Euroviisuissa Lissabonissa Portugalissa saaden 274 pistettä finaalissa sijoittuen seitsemänneksi.
Savijärvi (Kouvola)
Savijärvi on Kymenlaaksossa Kouvolan Anjalankoskella, Inkeroisten ja Liikkalan välissä sijaitseva järvi.
Benjamin Ingrosso
Aikaisemmin hän on kilpaillut Melodifestivalenissa vuonna 2017 musiikkikappaleella "Good Lovin'" sijoittuen viidenneksi finaalissa. Näyttelijänä hän on toiminut useissa musikaaleissa. Vuonna 2014 hän voitti Ruotsin Let's Dance (Tanssii tähtien kanssa) -ohjelman yhdessä Sigrid Bernsonin kanssa. Vuonna 2006 hän voitti Lilla Melodifestivalen -kilpailun kappaleella "Hej Sofia". Benjamin Ingrosso on tehnyt musiikkia muun muassa Isac Elliotille.
Savijärvi (Kouvola)
Maantietoa
Järven pinta-ala on 32 hehtaaria, se on 1,1 kilometriä pitkä ja 500 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 2,9 kilometriä.
Benjamin Ingrosso
Yksityiselämä
Ingrosson vanhemmat ovat laulaja ja näyttelijä Pernilla Wahlgren ja entinen tanssija sekä nykyinen ravintoloitsija Emilio Ingrosso. Benjamin Ingrosso on kulttuurisuvun kasvatti, esimerkiksi hänen äitinsä Pernilla Wahlgren on kilpaillut viisi kertaa Melodifestivalenissa, sisko Bianca Wahlgren Ingrosso on julkisuudessa mediapersoona ja euroviisuvoittaja Charlotte Perrelli on Benjamin Ingrosson sedän ex-aviopuoliso. Ingrosso on Swedish House Mafia -yhtyeen jäsenen Sebastian Ingrosson serkku.
Bastards (albumi)
Bastards on brittiläisen heavy metal -yhtyeen Motörheadin yhdestoista studioalbumi. Se oli myös ensimmäinen levy, joka levytettiin kokoonpanolla Würzel, Lemmy, Phil Campbell ja Mikkey Dee. Se oli myös ensimmäinen Howard Bensonin tuottama Motörhead-albumi. Kaupallisesti epäonnistuneiden albumeiden 1916 ja March ör Dien jälkeen yhtye palasi juurilleen, ollen äänekäs ja nopea. Sanoitusten aiheet vaihtelevat paljon, käsitellen esim. yhteiskunnallista arvostelua ("On Your Feet or On Your Knees"), sotaa ("I Am The Sword, "Death or Glory"), lasten seksuaalista hyväksikäyttöä ("Don't Let Daddy Kiss Me") sekä totaalista sekasortoa ("Burner").
"Born to Raise Hell" äänitettiin myöhemmin uudelleen Whitfield Cranen ja Ice T:n kanssa. Tämä versio julkaistiin myös singlenä, päästen myös elokuvaan Airheads – sekopäät.
Joe Petagno, Motörheadin pitkäaikainen kansitaiteilija, kertoi Inferno 30th Anniversary edition- DVDllä, että levyn alkuperäiseksi nimeksi oli alun perin tulossa Devils. Hän oli jo piirtänyt kansikuvan tälle nimelle, kun se vaihtui Bastardsiksi.
Kappaleet
Kaikki kappaleet kirjoittanut Lemmy, Würzel, Phil Campbell ja Mikkey Dee, ellei toisin mainita.
Kokoonpano
+
Isdalenin nainen
thumb|Isdalenin laakson maastoa Isdalenin nainen on Isdalenin laaksosta Norjasta läheltä Bergenin kaupunkia 29. marraskuuta 1970 löytynyt tunnistamattoman naisen ruumis. Ruumis oli palanut, minkä lisäksi ruumiin tunnistamista mahdollisesti helpottavat merkit oli poistettu.
Myöhemmässä tutkimuksissa selvisi, että nainen oli matkustanut ennen kuolemaansa useissa Norjan eri kaupungeissa vähintään kahdeksaa eri väärää henkilöllisyyttä käyttäen. Ruumiista tehtyjen tutkimusten perusteella nainen oli todennäköisesti peräisin Skandinavian ulkopuolelta. Tapauksen eri yksityiskohdat ovat johtaneet teorioihin naisen taustoista, ja hänen on esimerkiksi epäilty olleen vakooja.
Kuolemaa pidettiin itsemurhana, eivätkä johtolangat johtaneet naisen henkilöllisyyden selviämiseen, minkä vuoksi tapauksen tutkinta lopetettiin. Norjan yleisradioyhtiö NRK ja Norjan poliisi aloittivat vuonna 2016 uudet yritykset naisen henkilöllisyyden selvittämiseksi.
RN Nembo (1927)
RN Nembo oli Italian kuninkaallisen laivaston Turbine-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.
Valmistus
Alus tilattiin Riva Trigososta Cantieri del Tirrenolta, missä köli laskettiin 21. tammikuuta 1925. Alus laskettiin vesille 27. tammikuuta 1927 ja liitettiin laivastoon vielä saman vuoden lopulla 14. lokakuuta.
Palvelus
Alus upotettiin 20. heinäkuuta 1940.
Isdalenin nainen
Löytöpaikka
Retkeilemässä ollut perhe löysi Isdalenin naisen ruumiin 29. marraskuuta 1970. Tuolloin 12-vuotias tyttö, hänen siskonsa ja perheen isä olivat retkeilemässä Isdalenin laaksossa muutaman kilometrin päässä Bergenin kaupungista. Perhe oli kulkenut hieman tavallisesta reitistä sivuun mäen päälle, jonne retkeilijät suuntasivat vain harvoin. Tyttö saapui metsäaukealle, josta hän löysi Isdalenin naisen ruumiin selällään kahden suuren kiven välistä. Ruumis oli palanut, ja se oli niin sanotussa nyrkkeilijäasennossa, joka on tyypillinen palaneille ruumiille ja jossa kädet ovat kohonneet yläruumiin eteen. Perhe palasi takaisin kaupunkiin kiertäen Svartediketjärven ympäri.
Tutkijat ja poliisi tulivat paikalle jonkin aikaa ruumiin löytymisen jälkeen. Ruumiin lisäksi he löysivät naisen mukanaan tuomiaan esineitä, jotka olivat nekin palaneet. Esineiden joukossa oli vaatteiden jäänteitä, sateenvarjo, kaksi sulanutta vesipulloa, puolillaan ollut Kloster Liqueur -merkkinen likööripullo ja mahdollisesti passin muoviset kuoret. Pian huomattiin, että tulen säästämistä esineistä oli poistettu tunnistamisen mahdolliseksi tekeviä osia. Esimerkiksi vaatteiden ja jopa muovipullojen pohjan tuote-etiketit olivat poissa.
Tutkinta
Isdalenin nainen tunnetaan tapausnumerona 134/70, jota hänestä käytetään edelleen virallisissa yhteyksissä. Bergenin poliisilaitos ei edennyt tutkinnoissaan, ja avuksi kutsuttiin lopulta Norjan kansallinen rikostutkintapalvelu Kripos. Bergenin poliisin ja Krisposin mukana tutkimuksissa oli poliisiviranomaisia ympäri Eurooppaa. Tapauksen tutkinta hiljeni ruumiin hautaamisen jälkeen, kunnes Norjan yleisradioyhtiö NRK ja Norjan poliisi aloittivat vuonna 2016 uudet yritykset naisen henkilöllisyyden selvittämiseksi.
Ruuminavaus
Isdalenin naisen ruumiinavauksessa löydettiin unilääkkeenä käytettävää fenobarbitaalia, jota nainen oli ottanut useina annoksina ennen kuolemaansa. Lääke ei kuitenkaan yksin aiheuttanut kuolemaa. Se saattoi kuitenkin olla viite itsemurhasta, koska lääke oli otettu tabletteina, joita olisi ollut vaikea syöttää mahdollisen murhan uhrille.
Johtolangat
Tutkinta tuotti ensimmäisen merkittävän löytönsä kolme päivää ruumiin löytymisen jälkeen. Bergenin rautatieasemalta löydettiin kaksi matkalaukkua, joissa toisessa olleista aurinkolaseista saatiin ruumiin sormenjälkeä vastaava sormenjälki. Kun matkalaukkuja alettiin tutkia tarkemmin huomattiin, että myös niistä on poistettu tunnistamisen mahdollistavat merkit. Jopa laukusta löytyneestä hammasharjasta ja kammasta oli poistettu valmistusmerkinnät. Niiden ohella laukusta löytyi useita peruukkeja ja silmälasit, joissa oli linssit ilman vahvuuksia. Muita matkalaukuissa olleita esineitä olivat muutama teelusikka, vaatteita, kosmetiikkaa, tuubi ekseemavoidetta, saksalaista ja norjalaista rahaa sekä brittiläisiä ja sveitsiläisiä kolikoita. Matkalaukuissa oli myös kaksi merkittävää johtolankaa, kirjoituslehtiö ja kauppakassi.
Kauppakassi on peräisin pienestä Oscar Rørtvedtin jalkinekaupasta Stavangerista. Poliisi haastatteli kauppiaan 22-vuotiasta poikaa, joka muisti kaupassa käyneen ulkomaalaisen naisen. Nainen oli käynyt kaupassa kaksi viikkoa aikaisemmin ja ostanut tuolloin muodissa olleet siniset kumisaappaat. Kenkiä vastaava pari oli löydetty Isdalenista, jolloin vahvistui Isdalenin naisen asioineen kaupassa. Rørtvedtilta ja muilta kaupan työntekijöiltä saatiin kuvaus naisen ulkonäöstä. Kenkäkaupan lähellä oli myös St. Svithunin hotelli, jonka vastaanottovirkailija muisti naisen, joka oli viettänyt hotellissa useamman päivän. Hän oli käyttänyt nimeä Finella Lorck ja kertonut olevansa kotoisin Belgiasta.
Nainen oli tutkintalöytöjen perusteella matkannut Bergeniin Stavangerista. Poliisi ei löytänyt Bergenin seudun hotelleista samalla nimellä kirjautunutta asiakasta. Poliisi turvautui tutkimaan naisen käsialaa tuolloin ulkomaalaisilta hotelleihin kirjautumiseen vaadituista lomakkeista. Kriposin tutkijat vertasivat hänen käsialaansa muihin Norjan hotelleihin viimeisen vuoden aikana kirjautuneisiin ulkomaalaisiin naisiin. Tutkijat huomasivat naisen kiertäneen hotelleja eri kaupungeissa viikkojen ajan. Hän oli käyttänyt vähintään seitsemää eri passia ja Finella Lorck -nimen lisäksi nimiä Claudia Tielt, Vera Jarle, Alexia Zarna-Merchez, Claudia Nielsen, Genevieve Lancier ja Elisabeth Leenhouwfr. Myöhemmin hänen todettiin olleen myös useissa hotelleissa Pariisissa, missä hän oli käyttänyt nimeä Vera Schlosseneck. Suurimmassa osassa tapauksia nainen oli sanonut olevansa Belgiasta, mutta Belgian poliisi vahvisti kaikkien hänen käyttämiensä henkilöllisyyksien olevan vääriä.
Vladimir Beljakov
Vladimir Timofejevitš Beljakov (, 2. tammikuuta 1918 Dmitrov, Venäjän neuvostotasavalta – 21. toukokuuta 1996 Moskova, Venäjä) oli Neuvostoliittoa edustanut telinevoimistelija ja olympiavoittaja.
Isdalenin nainen
Johtolangat
Kauppakassin ohella toinen matkalaukusta tehty merkittävä löytö oli kirjoituslehtiö. Sen ensimmäisellä sivulla oli sinisellä kynällä tehtyä kirjoitusta, joka koostui useista koodirivistöistä. Koodin tajuttiin olevan yhteenveto naisen matkoista ympäri Eurooppaa. Esimerkiksi ”N 9 N 18 S” tarkoitti Stavangeria 9. marraskuuta – 18. marraskuuta. Koodin perusteella naisen reitti oli kulkenut Pariisista Stavangeriin, sieltä Bergeniin ja edelleen Trondheimiin, takaisin Stavangeriin ja viimein Bergeniin.
Tuntomerkit
Norjan yleisradioyhtiö NRK ja Norjan poliisi aloitettua naisen henkilöllisyyden selvittämisen uudelleen vuonna 2016 ruumiinavauksen yhteydessä otetuista ja säilötyistä näytteistä tehtiin DNA-profiili.
Ruumiinavauksen, haastattelujen sekä nyt tehtyjen DNA-tutkimusten perusteella Isdalenin nainen oli ruumiinrakenteeltaan hoikka, leveälantioinen ja 164 senttimetriä pitkä. Hänellä oli pitkät, ruskehtavan mustat hiukset, pieni ja pyöreä naama, ruskeat silmät sekä pienet korvat. Naisen iän arvioitiin alun perin olleen 25–30 vuotta, mutta vuonna 2017 hänen hampaistaan tehtyjen iänmäärityksen perusteella hän oli 36–44-vuotias. Hän oli siis syntynyt vuoden 1930 paikkeilla. Naisen hampaita oli operoitu useaan otteeseen, ja niissä oli useita kultapaikkoja. Neljääntoista hampaaseen oli tehty juurihoito. Kahden etuhampaan välissä oli vako.
Kripos ja Bergenin yliopisto teettivät hampaille isotooppianalyysin, jonka tulokset julkaistiin vuonna 2017. DNA- ja käsiala-analyysien mukaan nainen oli peräisin Euroopasta, mutta isotooppianalyysillä naisen todennäköinen kotiseutu saatiin tarkennettua entistä pienemmälle alueelle. Analyysin perusteella nainen on kotoisin todennäköisimmin Itä- tai Keski-Euroopasta, minkä lisäksi hän on muuttanut ehkä hieman ennen toista maailmansotaa lännemmäksi. Isdalenin naisen elävänä tavanneet sanoivat hänen englannin kieltään heikoksi. Hänen kuultiin puhuvan myös muuta kieltä, jota pidettiin saksana tai flaamina. .
Trinkatinrotta
Trinkatinrotta (Rattus burrus) on rottien sukuun (Rattus) kuuluva intialainen jyrsijälaji. Ensimmäistä kertaa vuonna 1902 havaittu trinkatinrotta on erittäin uhanalainen. Se on endeeminen Intiassa.
Isdalenin nainen
Teoriat
Lehdistö nosti nopeasti esiin teoriat Isdalenin naisen vakoojataustasta. Norjan poliisikin oli samasta syystä yhteydessä Norjan salaisen palvelun kanssa, vaikkakin tämä kiistettiin vuosikymmenien ajan. NRK:n mukaan salainen palvelu oli kiinnostunut etenkin väitteistä, joiden mukaan nainen olisi havaittu seuraamassa uusien ohjusten kokeiluja Länsi-Norjassa. Sen selvityksistä ei kuitenkaan voitu tehdä selviä johtopäätöksiä. Kylmän sodan aikana Norjassa toimi esimerkiksi venäläisiä vakoojia. Lisäksi vain kolme vuotta Isdalenin naisen löytymisen jälkeen Israelin tiedustelupalvelu Mossadin agentit murhasivat terroristiksi erehdyksessä luulemansa algerialaissyntyisen Ahmed Bouchikiin Lillehammerissa. Jotkut uskovat edelleen vakoojateorian selittävän naisen mysteerin.
Laura Paloheimo
thumb|Laura Paloheimo kirjailijavieraana [[Martinlaakson kirjastossa syksyllä 2012.]] Laura Pauliina Paloheimo (s. 1971 Helsinki) on suomalainen kirjailija.
Paloheimo on opiskellut kirjoittamista Kriittisessä korkeakoulussa ja Oriveden Opistossa. Hänen esikoisteoksena Klaukkala julkaistiin vuonna 2012 Otavan kustantamana. Paloheimon toinen teos OMG ilmestyi vuonna 2013, kolmas, Mama Mojo, vuonna 2014 ja neljäs, Puppiduu, vuonna 2016. Toukokuussa 2018 Storytel-palvelussa julkaistiin kymmenosaisena äänikirjasarjana hänen kirjoittamansa eroottinen trilleri Sinut haluan vain, ja 2019 kirjan jatko-osa Sinut haluan vain 2.
Kirjailijantyönsä lisäksi hänet tunnetaan kirjoittamisen ohjaajana ja luovuus valmentajana sekä taideterapeuttina.
Mihail Perlman
Mihail Romаnovitš Perlmаn (myös Perelman,, 21. maaliskuuta 1921 Moskova, Venäjän SFNT – 8. elokuuta 2002 Moskova, Venäjä) oli Neuvostoliittoa edustanut telinevoimistelija ja olympiavoittaja.
Perlman kilpaili Helsingin kesäolympialaisissa 1952 jokaisella telineellä. Hän voitti joukkuekilpailussa kultaa ja sijoittui ottelussa 11:nneksi. Yksittäisillä telineillä hän sijoittui parhaimmillaan hevosella neljänneksi.
John Dawson Winter III
John Dawson Winter III on yhdysvaltalaisen kitaristi-laulaja Johnny Winterin studioalbumi vuodelta 1974 ja sen on tuottanut Shelly Yakus. Levy on julkaistu myöhemmin CD-muodossa Blue Sky Records, Inc:n merkillä "Blue Sky" sarjanumerolla SKY 472770-2. Levyn tuotanto- ja kopiointioikeudet omistaa Sony Music Entertainment Inc.
Levy on äänitetty New Yorkissa The Record Plant East –studiolla. Levyn äänittäjät ovat Ed Sprigg ja Dennis Ferrante apulaisenaan David Thoener. Remiksauksen ovat tehneet em. Dennis Ferrante ja Ed Sprigg. Masteroinnin on tehnyt Tom Rabspenek paikassa nimeltä Master Cutting Room. Levytysprojektin organisaattorina (Organic Advisor) on toiminut Steve Paul.
Levyllä esiintyvät muusikot ovat Johnny Winterin lisäksi hänen taustayhtyeeseensä kuuluvat basisti Randy Jo Hobbs ja rumpali Richard Hughes sekä vierailijoina Kenny Ascher, Tasha Thomas, Carl Hall, Monica Burruss, Edgar Winter (Epic Records), Randy Brecker, Bob Millickan, Mike Brecker, Dave Taylor, Lew Del Gatto, Paul Prestopino, Rick Derringer (Blue Sky Records), Lou Soloff sekä Jackdaw ja Dennis Ferrante.
Henkilökohtaisissa kiitoksissa on mainittu Rick Derringerin ja Edgar Winterin lisäksi Rick Dobbis ja Teddy Slatus.
Levykannen on suunnitellut Teresa Alfieri ja etu- ja takakannen valokuvat on ottanut Richard Noble. Alkuperäisen LP:n levypussin yhtyekuvan on ottanut Angela Aschauer.
HMS Broke (D83)
HMS Broke (viirinumero D83) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Shakespeare-luokan laivueenjohtaja toisessa maailmansodassa.
Valmistus
Alus tilattiin huhtikuussa 1918 John I. Thornycroft and Companylta Woolstonista, missä köli laskettiin marraskuussa 1918. Alus laskettiin vesille 16. syyskuuta 1920 nimellä HMS Rooke Hollantia vastaan käytyjen sotien aikaisen Vigonlahden taistelun voittajan kontra-amiraali Sir George Rooken mukaan, mutta nimi vaihdettiin huhtikuussa 1921 HMS Brokeksi amiraali Broken mukaan. Alus valmistui vasta 1925 Pembroken telakalta, jonne se oli siirretty viimeisteltäväksi.
Palvelus
Syyskuussa 1939 alus liitettiin toisen maailmansodan alkaessa saattuetehtäviin läntisen reitin alueelle Plymouthiin. Alus suojasi Gibraltarille matkaavia ja sieltä saapuvia saattueita sekä Etelä-Atlantin reitillä matkaavia saattueita.
Kesäkuussa alus osallistui liittoutuneiden joukkojen evakuointiin Euroopan mantereelta St. Nazairesta sekä Biskajanlahden satamista operaatio Cyclessä. Alus liitettiin heinäkuussa 6. saattajaryhmään palaten saattuetehtäviin. Seuraavien puolentoista vuoden aikana alus suojasi 30 pohjois-etelä suuntaista saattuetta, joista kaksi joutui sukellusveneiden hyökkäysten kohteeksi, sekä 27 itä-länsi suuntaista saattuetta, joista seitsemän joutui hyökkäyksen kohteeksi. Se osallistui kahteen merkittävään saattuetaisteluun.
Maaliskuussa 1941 alus suojasi saattuetta SL41, joka joutui sukellusveneiden hyökkäyksen kohteeksi. Saman aikaisesti merellä olivat Saksan laivaston taisteluristeilijät Gneisenau ja Scharnhorst operaatio Berliinissä. Saattueesta upposi 8. maaliskuuta kuusi rahtialusta. Elokuussa 1942 alus suojasi saattuetta SC94, josta sukellusveneet upottivat yksitoista alusta ja saattajat upottivat kaksi sukellusvenettä kuuden päivän taistelussa. Broke oli saattajien johtoaluksena kolme viimeistä päivää.
Alus osallistui 8. marraskuuta operaatio Terminaliin, joka oli osa liittoutuneiden Pohjois-Afrikan maihinnousua operaatio Soihtua. Alus laski yhdessä HMS Malcolmin kanssa jalkaväkeä maihin suoraan Algerin satamaan, jotta satamalaitteita ei kerettäisi hävittää. Malcolm ei kyennyt toimittamaan joukkoja maihin, mutta Broke sai joukkonsa maihin. Aluksen vetäytyessä satamasta siihen osui rannikkopatterien tuli. HMS Zetland otti pahoin vaurioituneen aluksen hinaukseen, mutta se upposi kaksi päivää myöhemmin 10. marraskuuta.
Kakarlampi (Kouvola)
Kakarlampi on Kymenlaaksossa Kouvolan Anjalankoskella, Inkeroisissa sijaitseva lampi.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 1,1 hehtaaria, se on 150 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 400 metriä.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Kymijoen alaosan alueella (14.11), jonka Kymijoen suuhaarojen alueeseen (14.111) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 46,2 metriä mpy.
Sulanrotta
Sulanrotta (Rattus elaphinus) on rottien sukuun (Rattus) kuuluva jyrsijä. Sitä esiintyy vain Indonesiassa.
Karri Kivi
Karri Sakari Kivi (s. 31. tammikuuta 1970 Turku) on suomalainen jääkiekkovalmentaja ja entinen jääkiekkopuolustaja.
Tiina Vierto
Tiina Järvilehto (o.s. Vierto, s. 22. maaliskuuta 1970 ) on Miss Suomi 1990. Sanavalmista ja pirteää Viertoa veikattiin voittajaksi jo lehtien palstoilla ennen lopputuloksen ilmoittamista.
Aikaisemmin vuonna 1990 Vierto oli jo valittu Miss Tennikseksi ja Suomen mallikuningattareksi. Miss Suomi 1990 perintöprinsessoiksi valittiin Anu Yli-Mäenpää ja Nina Björkfelt. Vierto ei sijoittunut Miss Universum -kisoissa, mutta Miss Globe International -kisoista Turkissa tuli pronssia. Nina Björkfeltin viedessä Miss Skandinavia -tittelin, Vierto sijoittui toiseksi häviten Björkfeltille vain yhdellä pisteellä.
Karri Kivi
Pelaajaura
Kivi pelasi juniorina Ilveksen A-nuorten joukkueessa 1986–1988 ennen ammattilaisuraansa SM-liigan Ilveksessä vuosina 1988–1991, TPS:ssä 1991–1992, Ässissä 1992–1997 ja Kärpissä 1998–2001 (I divisioonassa kaudet 1998–2000). Hän pelasi myös Tukholman AIK:ssa kauden 1997–1998.
Valmennusura
Pelaajauransa jälkeen Kivi siirtyi valmentajaksi. Kaudesta 2002–2003 lähtien hän oli Ässissä Mika Toivolan kakkosvalmentajana hopeakauteen 2005–2006 saakka. Hän siirtyi kaudeksi 2006–2007 päävalmentajaksi FPS:aan. Vuosina 2007–2009 hän valmensi Ässien A-juniorit hopealle (2008) ja neljänneksi (2009).
Kaudelle 2011–2012 Kivi valittiin Ässien uudeksi päävalmentajaksi. Kivi oli jo aikaisemmin toiminut Ässien liigajoukkueen valmennuksessa apuvalmentajana Ässien senhetkisen urheilujohtajan Mika Toivolan sekä Alpo Suhosen ja Pekka Rautakallion valmennustiimeissä. Kaudella 2012–2013 Kivi valmensi Porin Ässät Suomen mestaruuteen. Kauden jälkeen Kivi palkittiin Kalevi Numminen -palkinnolla kauden parhaana valmentajana.