cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Gamma Ray
Hansenin äänijänteillä
Sitten tapahtui suuri muutos: Yhtyeen neljännen albumin kirjoitustyössä, Hansen ja Schlächter olivat todenneet että Scheepers asui varsin kaukana Hampurissa. Tämä tarkoitti sitä että yhtye voi kokoontua vain harjoituksissa ja viikonloppuina, ja se oli valtava pysäytys asioiden kulussa. Sillä välin Scheepers kävi koelaulussa, tähtäimessään laulajantyö Judas Priestissä. Pian sen jälkeen Hansen kysyi haluaisiko Scheepers vielä jäädä Gamma Rayhyn. He neuvottelivat pitkään ja päätyivät siihen tulokseen, että olisi parasta jos Scheepers lähtisi yhtyeestä. Ja niin, ilman pahaa verta, Scheepers lähti Gamma Raysta. Sittemmin Hansen otti laulaja-kitaristin osan itselleen.
Pegasus
Kreikkalaisessa mytologiassa Pegasos nousi esiin Medusan ruumiista sen jälkeen kun Perseus oli katkaissut hänen kaulansa. Zeus asetti Pegasoksen taivaalle Pegasuksen tähdistöksi kuitenkin vasta myöhemmin sen jälkeen, kun Bellerofon oli yrittänyt ratsastaa sillä taivaisiin mutta oli pudonnut ratsunsa selästä.
Outokumpu
Tapahtumat
Palorannan lava on Outokummun tanssilava. Siitä aiotaan kehittää kylätoiminnan keskus.
Vanhoillislestadiolaisten suviseurat on järjestetty Outokummussa vuonna 1986.
Ruoka
Outokummun pitäjäruoiksi nimettiin 1980-luvulla lihakeitto nimeltä kaivossoppa sekä ruis-puolukkapuuro.
Matkailu
Outokummun Vanha Kaivos on kaupungin keskustassa sijaitseva historiallinen matkailu- ja elämyskohde, jossa toimii mm. Kaivosmuseo, Lasten Kaivos sekä kesäravintola.
Outokummun Erä- ja luontokeskus on monipuolinen, erämainen luontokohde Outokummun keskustan läheisyydessä.
CreaMentors Oy on laatinut vuonna 2010 Outokummun matkailun master plan -suunnitelman, jonka mukaan Vanhalla kaivoksella toimii vuonna 2015 Pohjois-Karjalan johtava, valtakunnallinen ja kansainvälistyvä perhematkailukohde, jossa vierailee vuosittain 100 000 kävijää. Kaupungin asukkaiden keskuudessa suunnitelmaa pidetään yleisesti utopistisena ja matkailun kehittämishankkeisiin kohdistuva voimakas vastarinta ja kritiikki on yleistä. Vanhan kaivoksen kävijämääräksi on ollut tapana ilmoittaa määrä, joka on usein moninkertainen myytyjen lippujen määrään verrattuna. Vanhan Kaivoksen operatiivisesta toiminnasta vastaa kaupungin tytäryhtiö Matkakumpu Oy, jonka toimitusjohtajana toimii Ulla-Riitta Moilanen.
Gamma Ray
Hansenin äänijänteillä
Jälleen, Hansen ja Schlächter päättivät, että tarvittiin uusi muutos. Tämän takia sekä Jan Rubach että Thomas Nack lähtivät palatakseen takaisin ensimmäiseen yhtyeeseensä, "Anesthesiaan", ja mukaan tuli rumpaliksi Dan Zimmermann. Schlächter päätti vaihtavansa kitaran bassoon. Henjo Richter päätyi yhtyein Schlächterin paikalle toiseksi kitaristiksi. Gamma Rayn pitkäikäisin (ja nykyinen) kokoonpano oli syntynyt.
Outokumpu
Suomen syvin reikä 2005–2018
Vuosina 2004–2005 kairattiin Outokummussa reikä, joka ulottuu 2 516 metrin syvyyteen. Reiän halkaisija on 22 cm. Tutkimuskäyttöön tehdyn reiän kairasi venäläinen valtionyritys Nedra, joka teki työn valtionvelkana Suomelle. Sitä käytetään geologisiin ja geofysikaalisiin tutkimuksiin. Vuonna 2018 Espooseen kairattu tutkimusreikä ohitti syvyydessä Outokummun reiän.
Kuntaliitossuunnitelmat
Outokumpu ja Liperi ilmoittivat marraskuussa 2006 suunnittelevansa selvityksen tekemistä kuntaliitoksesta. Outokummun kaupunginvaltuusto päätti 27.11.2006 yksimielisesti liitosselvityksen tekemisestä ja hyväksyi kuntaliitossopimuksen 18.6.2007. Mahdollisesta kansanäänestyksestä ei tehty päätöstä. Myös aikataulu oli avoin; liitos olisi voinut tapahtua vuosien 2008–2011 välillä. Kunnilla oli jo yhteinen sosiaali- ja terveysjohtaja. Yhteensä kunnissa on noin 0 asukasta. Liperin kunnanhallitus kuitenkin torjui yhdistymissopimuksen kesäkuussa 2007.
Gamma Ray
Hansenin äänijänteillä
Työt alkoivat seuraavan täyspitkän albumin levytysprojektia varten, ja viides albumi, Somewhere Out in Space, näki päivänvalon vuonna 1997. Se aloitti yhtyeen avaruussuuntauksen sanoituksissa.
Outokumpu
Kuntaliitossuunnitelmat
Syksyllä 2012 Outokumpu ja Joensuu päättivät aloittaa kuntaliitosselvityksen, vaikka kunnilla ei ole yhteistä maarajaa. Outokummun kaupunginvaltuusto päätti tammikuussa 2014 olla hyväksymättä liitosta.
Gamma Ray
Hansenin äänijänteillä
Seuraava levy oli vuonna 1999 julkaistu Power Plant, jonka massiivisen power metal -tykityksen muassa olivat mm. Pet Shop Boys -cover It's a sin ja Manowar-vaikutteinen Heavy Metal Universe. Sitten tuli aika julkaista "Best Of..." albumi, mutta Hansen halusi tehdä asiat jälleen omalla tavallaan; yhtye palasi taas kerran studioon, tällä kertaa levyttääkseen vanhat klassikot uudestaan, ja vuonna 2000 julkaistu kokoelma ristittiin Blast from the Pastiksi.
Outokumpu
Seurakunnat
Kaupungissa toimii Suomen evankelis-luterilaisen kirkon Outokummun seurakunta (ent. Kuusjärven seurakunta). Suomen ortodoksisen kirkon seurakunnista Taipaleen ortodoksinen seurakunta toimii Outokummun alueella.
Gamma Ray
Hansenin äänijänteillä
Vuoden 2001 albumi No World Order! oli myös menestyksekäs. No Order World -kiertuella yhtye kiersi ympäri Eurooppaa sekä Japania. Pienen tauon jälkeen seuraava etappi oli Skeleton in the Closet-kiertue, jolla Gamma Ray esitti harvemmin livenä soittamiaan kappaleita. Fanit saivat etukäteen äänestää kiertueen settilistasta yhtyeen verkkosivuilla. Kiertue ei ollut pitkä, mutta kaksi sen aikana soitettua keikkaa nauhoitettiin livealbumi Skeletons in the Closetia varten.
Outokumpu
Seurakunnat
Itsenäisenä helluntaiseurakuntana Outokummussa toimii Outokummun helluntaiseurakunta.
Gamma Ray
Hansenin äänijänteillä
Vuoden 2005 alkupuolen kiertueellaan Gamma Ray esiintyi Iron Maidenin lämmittelijänä, nimeten tämän osan kiertueesta sloganilla Rayzin' Hell With The Beast. Levy Majestic julkaistiin syyskuussa 2005. Albumi masteroitiin Finnvoxilla Helsingissä.
Vuonna 2007 syksyllä julkaistiin Land of the Free II.
Vuoden 2010 alussa yhtye julkaisi To the Metal -nimisen albumin.
Vuoden 2014 maaliskuussa Gamma Ray julkaisi Empire of the Undead albumin.
Hellish Rock
15. kesäkuuta 2007 Gamma Ray ja Helloween julkistivat lähtevänsä yhteiselle Hellish Rock -nimiselle kiertueelle, joka ulottui myös Suomeen asti. Yhtyeet soittivat Tampereen Pakkahuoneella 10. joulukuuta 2007 ja Helsingin Kaapelitehtaalla 11. joulukuuta 2007.
Rauma-sali
Rauma-sali on Rauman keskustan tuntumassa sijaitseva 433-paikkainen, nousevakatsomoinen konserttisali. Se on samoissa tiloissa kuin Satakunnan ammattikorkeakoulun liiketalousalan yksikkö osoitteessa Satamakatu 26. Salin yhteydessä on 132-paikkainen kahvio ja 60-paikkainen lämpiö.
Rauma-saliin saatiin helmikuussa 2017 testamenttilahjoituksen avulla uusi, pianotaiteilija Ralf Gothónin valitsema Steinway & Sons -konserttiflyygeli. .
Rauma-sali on yksi Rauma Festivo -kamarimusiikkifestivaalin konserttipaikoista. Musiikkitilaisuuksien ohella Rauma-salia käyttää myös muun muassa Rauman Kaupunginteatteri.
THC
THC voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Romaldo Giurgola
thumb|Aldo Giurgolan suunnittelema Thomas Aquinas -talo thumb|Thomas Aquinasin sisäkuva Romaldo Aldo Giurgola (2. syyskuuta 1920 Rooma – 16. toukokuuta 2016 Canberra, Australia ) oli italialaissyntyinen arkkitehti.
Giurgola syntyi Roomassa ja aloitti opintonsa kotikaupunkinsa La Sapienza -yliopistossa. Siirryttyään Yhdysvaltoihin hän sai maisterinarvon Columbian yliopistosta ja toimi myöhemmin itse professorina Cornellin, Pennsylvanian ja Columbian yliopistoissa.
Giurgolan kansainvälisesti tunnetuimpia töitä on Australian uusi parlamenttitalo Canberrassa. Se avattiin 9. toukokuuta 1988.
Uuden parlamenttitalon valmistuttua Giurgola muutti vakituisesti Australiaan, jonka kansalaisuuden hän sai tammikuussa 2000. Hän oli Yhdysvaltain taiteiden ja kirjallisuuden akatemian jäsen vuodesta 1977, ja hänelle myönnettiin vuonna 1982 AIA Gold Medal.
Disney’s American Dragon: Jake Long, Attack of the Dark Dragon
Disney’s American Dragon: Jake Long, Attack of the Dark Dragon on Jake Long – amerikkalainen lohikäärme -animaatiosarjaan perustuva videopeli. Pelin kehitti WayForward vuodelle 2006 ja se on saatavilla vain Nintendo DS:lle.
Juoni
Pelaajan on tehvänä pelastaa Jakella Rose taistellen eri vihollisia vastaan päästäkseen mustan lohikäärmeen kimppuun. Pelissä on yhteensä 20 tasoa, sekä viisi eri maailmaa. Jaken muuttuessa lohikäärmeeksi pelaaja voi käyttää hänen erikoiskykyjä, kuten tulen syöksyntää, hyppyiskuja, iskeä vihollisia hännällä ja lentää.
Jalkapallon Euroopan-mestaruuskilpailut 1996
Jalkapallon EM-kisat 1996 järjestettiin Englannissa 8.–30. kesäkuuta 1996. Kyseessä oli historian kymmenes EM-turnaus, ja ensimmäinen, johon otti osaa 16 joukkuetta. Joukkuemäärä oli kaksinkertainen verrattuna edellisiin, vuoden 1992 EM-kisoihin. Jalkapallon kotimaa Englanti isännöi EM-kisoja ensimmäistä kertaa, ja kisojen slogan olikin "Football comes home."
Lopputurnaus
Alkulohkojen suurin yllätys oli Italian jääminen alkulohkoonsa. Vuoden 1994 MM-hopeajoukkue jäi lohkossaan kolmanneksi Saksan ja Tšekin taakse. Isäntämaa Englanti aloitti hiukan vaisusti pelaamalla 1–1-tasapelin Sveitsiä vastaan. Sen jälkeen isännät kuitenkin kaatoivat Skotlannin 2–0 ja Hollannin 4–1 ja pelasivat itsensä suosikkien joukkoon. Hallitsevan Euroopan mestarin Tanskan kisat päättyivät alkulohkon kolmanteen sijaan. Pudotuspelejä leimasi puolustusvoittoinen peli. Peräti neljä pudotuspeliottelua ratkaistiin rangaistuspotkuilla, mm. molemmat välierät. Saksa eteni loppuotteluun kaatamalla isäntämaa Englannin rangaistuspotkukilpailussa. Toisessa välierässä Tšekki voitti Ranskan. Loppuottelu oli siis Saksa-Tšekki. Joukkueet olivat kohdanneet jo alkulohkossa, tuolloin Saksa voitti 2–0. Finaali oli 90 minuutin pelin jälkeen tilanteessa 1–1. Englannin EM-kisat olivat ensimmäiset aikuisten arvokisat, joissa oli käytössä jatkoajan kultaisen maalin sääntö. Saksan Oliver Bierhoff teki jatkoajan viidennellä minuutilla EM-historian ensimmäisen kultaisen maalin, joka samalla ratkaisi Saksalle maan historian kolmannen Euroopan mestaruuden.
A-lohko
Jatkoon Englanti ja Alankomaat.
B-lohko
Jatkoon Ranska ja Espanja.
C-lohko
Jatkoon Saksa ja Tšekki.
D-lohko
Jatkoon Portugali ja Kroatia.
Parhaat maalintekijät
5 maalia
3 maalia
2 maalia
Arthur Erickson
pienoiskuva|Kanadan suurlähetystö Washington DC:ssä Arthur Charles Erickson, CC (14. kesäkuuta 1924 – 20. toukokuuta 2009 ) oli kanadalainen arkkitehti. Hän syntyi Vancouverissa ja opiskeli Brittiläisen Kolumbian yliopistossa. Myöhemmin hän valmistui arkkitehdiksi McGillin yliopistosta.
Ericksonista tehtiin vuonna 1973 Kanadan ritarikunnan Officer, ja vuonna 1981 hän sai ylennetyn arvon Companioniksi. Hänelle myönnettiin AIA:n kultamitali vuonna 1986.
Mentuherkhepeshef
Ramses Mentuherkhepeshef (tai Mentu-her-khepeshef) oli yksi Ramses IX:n pojista, ja muinaisen Egyptin prinssi. Hän on haudattu Egyptissä sijaitsevan Kuninkaiden laaksoon hautaan KV19.
Hauta oli alun perin tarkoitettu Ramses VIII:n käyttöön, mutta Mentuherkhepeshef valloittikin sen itselleen.
Kaarlo Neuvonen
Kaarlo (Kalle) Juhana Neuvonen (28. elokuuta 1918 Viipuri – 7. syyskuuta 2014 Turku ) oli suomalainen geologi erikoisalanaan paleomagnetismi. Hän oli Helsingin yliopiston geologian ja mineralogian dosentti 1953–1964 ja Turun yliopiston geologian ja mineralogian professori 1960–1981. Hän oli Suomen Geologisen Seuran kunniajäsen.
Hänen veljensä on Turun yliopiston ylikirjastonhoitaja Eero K. Neuvonen.
Kiuas (täsmennyssivu)
Kiuas voi tarkoittaa jotakin seuraavista:
Roddy Darragon
Roddy Darragon (s. 31. elokuuta 1983) on ranskalainen uransa lopettanut maastohiihtäjä joka oli erikoistunut sprinttihiihtoon. Torinon olympialaisissa 2006 Darragon voitti hieman yllättäen hopeaa sprinttikilpailusta. Ennen Torinoa Darragonilla oli hiihdon maailmancupista kolme sijoitusta kymmenen joukkoon.
Kerttulin koulu
Kerttulin koulu oli vuoteen 2012 asti toiminut peruskoulun luokkien 1–6 koulu Turun I kaupunginosassa. Nykyisin rakennuksissa toimii Kerttulin lukio.
Kerttulin koulussa toimivat Turun ainoat ruotsin kielikylpyluokat. Koulussa oli viimeisinä vuosina noin 250 oppilasta, joista yli puolet kielikylpyluokilla. Kielikylpyopetus alkoi Kellonsoittajankadun päiväkodissa, 1–6 luokkien opetus Kerttulin koulussa ja 7–9 luokkien opetus Luostarivuoren koulussa. Musiikkia saattoi opiskella painotetusti 2. luokasta lähtien.
Kupittaan ja Aurajoen lukiot yhdistyivät Kerttulin lukioksi ja siirtyivät Kerttulin koulun tiloihin syksyllä 2013.
Historiaa
Kerttulin koulu valmistui Turun suurimmaksi ja uudenaikaiseksi kansakoulurakennukseksi vuonna 1912 J. Eskil Hinderssonn suunnittelemana. Ruotsista, Malmön uudesta kansakoulusta saatujen vaikutteiden myötä kouluun rakennettiin myös kylpyläosasto. Koulun vihkiäisiä vietettiin maaliskuun 19. päivänä 1913.
Hulanlaakso
thumb|Vehnäpelto Hulan laaksossa maaliskuussa 2007. Taustalla [[Hermonvuori.]] thumb|Maatila Hulan laaksossa
Hulan laakso (, Emek Ha-Ḥula) on nykyisin suurimmaksi osaksi viljelyksessä oleva alue Pohjois-Israelissa. Paikalla oli aikoinaan Hulajärvi, joka kuivatettiin 1950-luvulla. Ennen Hulajärvellä ja sitä ympäröivillä soilla pesivät suurin joukoin malariaa levittävien moskiitot, minkä vuoksi alue päätettiin kuivattaa. Pieni osa laaksosta on myöhemmin jälleen muutettu järveksi, jotta lähes hävinnyt ekosysteemi voitiin palauttaa.
Hulan laakso on myös muuttolintujen tärkeä levähdyspaikka niiden kulkiessa Isoa hautavajoamaa seuraten Afrikan, Euroopan ja Aasian välillä. On arvioitu, että sen kautta kulkee joka vuosi 500 miljoonaa lintua.
Nimen alkuperä
Hulajärvi on eri aikoina tunnettu monilla eri nimillä. Muinaiset egyptiläiset käyttivät siitä nimitystä Samchuna-järvi kun taas Raamatussa se mainitaan nimellä Merom. Ajanlaskumme ensimmäisellä vuosisadalla juutalainen historioitsija Flavius Josefus käytti siitä nimeä Semechonitis, mitä nimeä John Lightfoot myöhemmin käytti siitä muodossa Samochonitis. Talmudissa se mainitaan nimellä Yam Sumchi, toisin sanoen Sumchin meri. Nykyisin järven nimi on arabiaksi Buheirat el Huleh ja hepreaksi Agam ha-Hula, jotka molemmat johtuvat siellä aikoinaan sijainneen paikkakunnan arameankielisestä nimestä Hulata eli Ulata. Nimitystä "Meromin vedet" on toisinaan käytetty maantieteellisessä kirjallisuudessa, vaikka oikeastaan tämä nimi tarkoittaa laakson länsipuolella sijaitsevia lähteitä.
Maantiede ja ilmasto
thumb|Hulanlaaksossa laiduntava vesipuhveli Hulanlaakso sijaitsee Itä-Afrikasta Syyriaan saakka ulottuvan Ison hautavajoaman pohjoispäässä noin 70 metrin korkeudella merenpinnasta. Laakso käsittää 177 neliökilometrin laajuisen alueen, joka rajoittuu molemmilla puolilla jyrkkiin rinteisiin: idässä Golanin kukkuloihin ja lännessä Ylä-Galilean Naftalivuoriin, jotka ulottuvat 400–900 metrin korkeuteen merenpinnasta. Laakson eteläpäässä Jordanin molemmin puolin on 200 metrin korkuiset basalttiset kukkulat, joita usein sanotaan "basalttitulpiksi", koska ne rajoittavat veden virtausta Galileanjärveen. Ne muodostavat Korazimin ylätasangon.
Hulanlaaksossa vallitsee välimerenilmasto kuumine kuivinen kesineen ja viileine sateisine talvineen, joskin sen sijainti kahden vuoristoketjun välissä on aiheuttanut, että siellä vuotuiset ja vuorokautiset lämpötilan vaihtelut ovat suuremmat kuin rannikolla. Vuotuinen sademäärä vaihtelee suuresti laakson eri osissa 400 millimetristä sen eteläosassa 800 millimetriin sen pohjoisosassa. Hermonin vuoristoalueella, vain muutaman kilometrin päässä laaksosta, sataa yli 1500 millimetriä vuodessa, suurimmaksi osaksi lumena, josta saavat vetensä maanalaiset lähteet ja myös Jordanin lähteet, joiden vedet kaikki kulkevat lopulta laakson halki. Talvisin alueella vallitsevat toisinaan voimakkaat koillistuulet, jotka tunnetaan arabiankielisellä nimellä Sharkiyah.
Historia
Ennen kuin Hulajärvi 1950-luvun alussa kuivatettiin, se oli 5,3 kilometriä pitkä ja 4,4 kilometriä pitkä, ja sen pinta-ala oli noin 12–14 neliökilometriä. Se oli kesällä noin puolentoista metrin ja talvella noin kolmen metrin syvyinen. Suomaiseen järveen laskivat useiden pysyvien lähteiden vedet. Järven rannoilla oli ihmisasutusta jo varhain esihistoriallisena aikana. paleoliittisia arkeologisia löytöjä on tehty lähellä Bnot Yaakovin siltaa laakson eteläpäässä. Ensimmäinen pysyvä asetus, Enan (Mallaha), on peräisin 9 000–10 000 vuoden takaa ja on löydetty laaksosta.
Hulan laakso oli huomattava vanhojen kauppareittien haarautumis­kohta. Sen kautta kulkivat tiet tärkeästä kaupan keskuksesta Damaskoksesta Välimeren itärannikolle sekä Egyptiin. Pronssi­kaudella noin 4000 vuotta sitten näiden reittien varsille rakennettiin Tel Hazorin ja Danin kaupungit. Myöhemmin alue joutui Israelin hallintaan, kunnes sen valtasivat Assyrian sotajuokot Tiglatpileser III:n johdolla. Raamatussa mainitaan laaksossa sijainnut Meromin vesi tai Meromin lähteet paikkana, jossa Joosua voitti kanaanilaiset.
Maatalousasutus Hulan laaksossa jatkui keskeytymättömää koko hellenistisen kauden sekä edelleen Rooman ja Bysantin valtakuntien aikana ja vielä arabien valta­kauden alkuaikoina. Seleukidien aikana järven rannalle perustettiin Seleucia Samulias -niminen kaupunki.
Alueen perinteisiä viljelyskasveja ovat olleet riisi, jota siellä viljeltiin jo hellenistisenä aikana, puuvilla ja sokeriruoko, jotka arabit toivat sinne valloitettuaan alueen vuonna 636, durra sekä Amerikan löytämisen jälkeen myös alueelle tuotu maissi. Vesipuhveli tuotiin alueelle 700-luvulla tuottamaan maitoa ja työjuhdaksi.
1800-luvulla laaksossa, joka pääasiassa oli matalaa järveä ympäröivää suota, asuivat Ghawareneh-beduiinit, jotka kutoivat mattoja papyruksesta ja käyttivät sitä myös talojensa rakentamiseen. Alueen ensimmäiset nykyaikaiset kartat laati Viktorian aikainen seikkailija John MacGregor, joka Rob Roy -nimisine laivoineen kuitenkin joutui Hulan soilla asuneiden tummaihoisten beduiinien kaappaamaksi. Malarian vuoksi seudulla oli suuri lapsikuolleisuus. Joissakin kylissä vai pieni osa lapsista saavutti edes kahden vuoden iän. Vuonna 1882 eräs matkailija kirjoitti, että seutu oli Syyrian hienoimpia metsästysmaita, jossa oli panttereita, leopardeja, karhuja, villisikoja, susia, kettuja, sakaaleja, hyeenoja, gaselleja ja saukkoja. Toisen maailmansodan aikana Britannian armeijan upseerit kirjoittivat metsästäneensä siellä lintuja.
Vuonna 1908 osmanihallitus myönsi eräälle ranskalaiselle yritykselle oikeuden kuivattaa suo, minkä tämä kuitenkin myi libanoni­laisille liikemiehille. Vuonna 1933, brittiläisen mandaatti­hallinnon aikana, Palestiinan maan kehitysyhtiö hankki itselleen tämän luvan ja laati suunnitelman laakson kuivattamiseksi ja kastelemiseksi, mikä johti myös siihen, että alueelle saapui joukko tieteellisiä tutkimus­retki­kuntia.
Hulanlaakson nykyisistä juutalais­asutuksista ensimmäinen, Yesud HaMa'ala järven länsirannalla, perustettiin ensimmäisen alijan yhteydesä vuonna 1883. Vuonna 1948 laaksossa oli 35 kylää, joista 12 oli juutalais- ja 23 arabikylää.
Suon kuivatus
thumb|Näkymä Naftali-vuorilta Hulan kansallispuistoon
Kuivatustyöt pani vuonna 1951 alulle Juutalainen kansallisrahasto (JNF), ja ne saatiin valmiiksi vuonna 1958. Alueen kuivatus suoritettiin pääasiassa kahdella tavalla: toisaalta levennettiin ja syvennettiin Jordania Hulanlaakson alapuolella olevalla osuudella, ja laakson pohjois­osaan kaivettiin kaksi Jordanista erkanevaa kanavaa. Kuivatuksen vuoksi useat järven ainut­laatuiset endeemisen eläinlajit kuolivat sukupuuttoon, muun muassa särkilaji Acanthobrama hulensis ja kirjo­ahveniin kuuluva Tristramella intermedia.
Hulanlaakson kuivatusta pidettiin Israelissa suurena kansallisena saavutuksena. Silloin ei vielä tiedostettu, että suon muuttamisella viljelymaaksi saattaisi olla myös merkittäviä haitta­vaikutuksia ekosysteemiin. Sen sijaan huole­naiheina olivat pääasiassa malariaa levittävät moskiitot sekä taloudellisen tuottavuuden parantaminen. Pian kuitenkin ilmeni, että alueen kuivattamisella oli myös haitallisia vaikutuksia. Aikaisemmin kosteikko oli suodattanut vedestä ravinteita, erityisesti typpeä ja fosforia, jotka nyt pääsivät esteettömästi valumaan virtaavan veden mukana Gennesaretinjärveen. , joka alkoikin nopeasti rehevöityä. Laaksossa puhaltaneet voimakkaat tuulet alkoivat kuljettaa sieltä pois maa-aineksia, jotka eivät enää olleet luontaisen kasvillisuuden peitossa. Lopulta kuivatetun suon turve syttyi itsestään palamaan, ja sitä oli vaikea saada sammutetuksi.
Haittojen käytyä ilmeisiksi jo vuonna 1963 laakson lounais­osasta erotettiinkin pieni, 3,5 neliökilometrin laajuinen alue, joka muutettiin uudestaan papyrusta kasvavaksi suomaaksi ja samalla Israelin ensimmäiseksi luonnonsuojelualueeksi. Huoli Hulajärven kuivatuksen vaikutuksista oli aiheena Israelin luonnon­suojelu­yhdistyksen perustamiseen.
Hulan luonnonsuojelualue
thumb|Muuttomatkalla syömään poikenneita [[kurkia Agamon Hulan luonnonsuojelualueella]]
Useiden tiedemisten ja luonnon ystävien työ teki mahdolliseksi, että edes pieni osa Hulan kosteikosta voitiin säilyttää, ja Hulan luonnon­suojelu­alue perustettiin virallisesti vuonna 1964. Hulan luonnon­suojelu­alue on merkitty Ramsarin sopimuksen mukaiseen kansain­välisesti merkittävien kosteikkojen luetteloon.
Hulan järvipuisto
Hulan järvipuisto (, Agmon HaHula) sijaitsee Hulanlaakson eteläosassa, luonnon­suojelu­alueen pohjois­puolella mutta siitä erillään. Se perustettiin osana Juutalaisen kansallis­rahaston hanketta alueen ennallistamiseksi. Tämä osa laaksoa jäi 1990-luvun alussa rankka­sateiden seurauksena jälleen veden alle. Tällöin päätettiin kehittää ympäröivää aluetta ja jättää veden alle jäänyt alue koskemattomaksi. Alueesta on tullut toinen koti tuhansille muuttolinnuille keväisin ja syksyisin. Järvi peittää noin neliö­kilo­metrin alueen, ja siinä on saaria, jotka toimivat lintujen suojaisina pesimis­paikkoina. Siitä on tullut myös tärkeä muuttolintujen levähdys­paikka niiden lentäessä Euroopasta Afrikkaan ja takaisin ja myös huomattava lintu­harrastajien suosima tarkkailupaikka. Vuonna 2011 israelilaiset lintutieteilijät vahvistivat, että Hulan­laaksossa pysähtyvät muutto­matkan varrella tuhannet kurjet, jotka joka syksy muuttavat Suomesta Etiopiaan. Paikalliset israelilaiset maanviljelijät ruokkivat niitä maissilla, jotta ne eivät aiheuttaisi tuhoja läheisillä viljelyksillä.
Hulanlaakson merkitys monien muuttolintujen lepopaikkana on eräiden arvioiden mukaan niin suuri, että jos alueen ekosysteemi tuhoutuisi, ekologiset seuraukset saattaisivat olla arvaamattoman suuret kaikkialla niiden muuttoreitin varrella Itä-Euroopasta Etelä-Afrikkaan saakka.
Israelinlevykielisammakon paluu
thumb|left|Äärimmäisen uhanalaisen [[israelinlevykielisammakko|israelin­levy­kieli­sammakon naaras]]
Marraskuussa 2011 HaHulan puiston vartijat löysivät alueelta kaksi israelin­levy­kieli­sammakkoa (Latonia nigriventer), vaikka Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto IUCN oli vuonna 1996 luokitellut lajin jo sukupuuttoon kuolleeksi suon kuivatuksen voksi. Lajin paluun vahvisti myös Israelin luonto- ja puisto­virasto. Näiden ensimmäisten yksilöiden jälkeen niitä on löydetty ainakin kymmenen, kaikki samalta alueelta. Nykyisin IUCN luokittelee lajin äärimmäisen uhan­alaiseksi.
Arkeologia
Vuonna 2009 tehdyt arkeologiset löydöt osoittavat, että alueella asuneet homidit käyttivät hyväkseen Hulajärven kaloja. Gesher Benot Ya‘aqovin arkeologiselta kaivaus­alueelta löydettyjen kalan­jätteiden analysointi osoitti heidän käyttäneen monia kalalajea kuten monnikaloja, tilapiaa ja karppia. Osa karpeista oli yli metrin pituisia. Paikalta löydettiin myös tulentekovälineitä ja pähkinänsärkijöitä.
Kulttuurisia viittauksia
Joulukuussa 2007 Israel julkaisi kolmen postimerkin sarjan, jossa olevat kuvat esittävät Hulan luonnon­suojelu­aluetta.
Angélico Sândalo Bernardino
Angélico Sândalo Bernardino (s. 19. tammikuuta 1933 Saltinho de Piracicaba) on brasilialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 12. heinäkuuta 1959. Hän sai nimityksen São Paulon vihkipiispaksi sekä Tambeaen titulaaripiispaksi 12. joulukuuta 1974. Piispaksi vihkiminen seurasi 25. tammikuuta 1975. Pääkonsekraattorina toimi Paulo Evaristo Arns, jota avustivat Benedito de Ulhôa Vieira ja José Thurler.
Hulanlaakso
Kulttuurisia viittauksia
1200px|Näkymä Hulanlaaksoon etelästä
Angélico Sândalo Bernardino
Sândalo Bernardino sai 19. huhtikuuta 2000 nimityksen Blumenaun hiippakunnan piispaksi, jona hän toimi, kunnes jäi eläkkeelle 18. helmikuuta 2009.
Afrikan yleisurheiluliitto
Afrikan yleisurheiluliitto, CAA (Confédération Africaine d'Athlétisme) on afrikkalaisen yleisurheilun kattojärjestö. CAA toimii IAAF:n alueellisena liittona. Alueellisia liittoja on yhteensä kuusi. CAA koostuu kansallisista yleisurheiluliitoista, jotka ovat IAAF:n jäseniä. Ainoastaan IAAF:n hyväksymät liitot voivat liittyä CAA:n jäseniksi. Tällä hetkellä CAA:an kuuluu 53 kansallista liittoa. Afrikan yleisurheiluliiton päämaja on Dakarissa Senegalissa. CAA:n presidenttinä toimii kamerunilainen Hamad Kalkaba Malboum.
José Lutzenberger
pienoiskuva José Lutzenberger (17. joulukuuta 1926 Porto Alegre – 14. toukokuuta 2002 Porto Alegre) oli brasilialainen ympäristönsuojelija. Hän oli Brasilian ympäristöministeri vuosina 1990–1992. Hän toimi varsinkin Amazonin sademetsän suojelun puolesta ja sai Brasilian luopumaan ydinvoimaohjelmastaan. Hän sai Right Livelihood -palkinnon vuonna 1988.
Lutzenberger oli saksalaissiirtolaisten poika. Hän oli koulutukseltaan agronomi ja kemisti. Hän oli yli 15 vuotta saksalaisen kemianyhtiön palveluksessa Saksassa, Venezuelassa ja Marokossa. Hän kertoi kääntyneensä ympäristönsuojelijaksi vierailtuaan eräällä asiakaskuntaansa kuuluvalla omenatarhalla, jossa omistaja käytti jatkuvasti hyönteis- ja rikkaruohomyrkkyjä ja totesi, ettei hän itse syö niitä omenoita.
Lutzenberger oli vuonna 1971 perustamassa Apagan-ympäristöryhmää, joka keskittyi aluksi paikallisiin ongelmiin. Hänen kiinnostuksensa laajeni vähitellen käsittämään koko Amazonin sademetsän ongelmat, ja vuonna 1976 hän julkaisi kirjan Tulevaisuuden loppu: Brasilian ekologinen manifesti. Vuonna 1987 hän perusti maailmanlaajuisiin ongelmiin paneutuvan Gaia-ryhmän. Vuonna 1988 hän sai vaihtoehto-Nobeliksi kutsutun Right Livelihood -palkinnon.
Lutzenberger nimitettiin Brasilian ympäristöministeriksi vuonna 1990. Hän pyrki kääntämään hallituksen suuryhtiöiden etuja suosivaa linjaa ja joutui riitoihin muun muassa maan asevoimien ja metsähallituksen kanssa. Hän sai Amazonin alueelle perustettua yanomami-intiaaneille suuren suoja-alueen. Maaliskuussa 1992, kolmisen kuukautta ennen Rio de Janeiron ympäristökokousta, Lutzenberger erosi ministerin tehtävistä. Hän jatkoi ympäristönsuojelutoimintaansa Gaia-ryhmän parissa.
Emmanuel Petit
thumb|Emmanuel Petit kuvassa keskellä Emmanuel Petit (s. 22. syyskuuta 1970 Dieppe, Ranska) on ranskalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Petit pelasi Ranskan maajoukkueessa 63 ottelua ja teki niissä kuusi maalia. Hän edusti Ranskaa EM-kisoissa vuosina 1992 ja 2000 sekä MM-kisoissa vuosina 1998 ja 2002. Petit saavutti Ranskan riveissä MM-kultaa vuonna 1998 ja EM-kultaa vuonna 2000. Hän teki vuoden 1998 MM-loppuottelun viime hetkillä Ranskan 3–0-voiton sinetöineen maalin. Seuratasolla hän edusti AS Monacoa, Arsenalia, FC Barcelonaa ja Chelseaa.
Jackie Curtis
John Curtis Holder Jr. (19. helmikuuta 1947 New York – 15. toukokuuta 1985 New York ), tunnetaan paremmin nimellä Jackie Curtis, oli yhdysvaltalainen näyttelijä, kirjailija, laulaja ja Warholin supertähti.
Mika Salo Circuit
pienoiskuva|oikea|PowerPark ja Mika Salo Circuit. Mika Salo Circuit on karting-rata Etelä-Pohjanmaalla Kauhavan Alahärmässä. Rata on osa PowerPark-monitoimipuistoa. Se on nimetty suomalaisen Formula 1 -kuljettaja Mika Salon mukaan. Hän on myös ollut mukana suunnittelemassa rataa. Radan omistaa ja on rakennuttanut teollisuusneuvos Jorma Lillbacka.
Jackie Curtis
Varhaiset vaiheet
Curtis syntyi New Yorkissa isälleen John Holderille ja äidilleen Jenevive Uglialorolle. Koko uransa ajan hän esiintyi sekä miehenä että naisena. Dragissa ollessaan hänellä oli tavallisesti huulipunaa, glitteriä, kirkkaanpunainen tukka ja kuluneet, repaleiset vaatteet. Curtis toimi tienraivaajana tälle uniikille tyylille, jota myöhemmin esiintyi muun muassa glam rockin ja glitter rockin yhteydessä.
Vihoviimeiset erämaalinnakkeen sankarit
Vihoviimeiset erämaalinnakkeen sankarit (engl. The Last Remake of Beau Geste) on Marty Feldmanin ohjaama yhdysvaltalainen historiallinen komediaelokuva vuodelta 1977. Feldman myös näyttelee yhdessä elokuvan pääroolissa. Elokuva on klassisen Beau Gesten ja muiden erämaaelokuvien satiiri, ja sen huumori perustuu sanaleikkeihin ja absurdiuteen.
Juoni
Elokuvan tapahtumat sijoittuvat Saharan autiomaahan ja Ranskan muukalaislegioonaan. Juoni kiertyy sankarillisen Beau Gesten (Michael York) ja hänen "identtisen" kaksoisveljensä Digbyn (Marty Feldman) epäonnisten seikkailujen sekä perheen kadonneen safiirin ympärille. Keskeisessä osassa on myös rahanahne äitipuoli Flavia Geste, jota näyttelee Ann-Margret.
Eero K. Neuvonen
Eero Kalervo Neuvonen (31. heinäkuuta 1904 – 25. elokuuta 1981 ) oli Turun yliopiston ylikirjastonhoitaja 1941–1969. Hänelle myönnettiin professorin arvonimi 1967.
Neuvonen tutki arabian kielen lainasanoja espanjan kielessä. Hänen väitöskirjaansa Los arabismos en el español del siglo XIII (1941) pidetään edelleen suomalaisen hispanistiikan merkittävimpänä teoksena.
Professori Kaarlo Neuvonen oli hänen veljensä.
Peräkeula
Peräkeula (latinaksi Puppis, genetiivi Puppis) on Siriuksen itäpuolella oleva etelätaivaan tähdistö, josta pieni pohjoisosa näkyy Suomessa. Linnunrata kulkee tähdistön läpi. Peräkeula on suurin kolmesta tähdistöstä, joihin alun perin Argo-laivana tunnettu suuri tähdistö jaettiin. Bayerin tähdille antamat designaatiot pysyivät kuitenkin samoina, mistä johtuen Peräkeulan kirkkain tähti on zeeta (ζ Puppis).
Messierin kohteista Peräkeulassa sijaitsevat avoimet tähtijoukot M46, M47 ja M93.
Naos (ζ Puppis), joka on Linnunradan suurimpia ja kuumimpia sinisiä jättiläistähtiä, on noin 2000 valovuoden päässä. Sen absoluuttinen magnitudi on peräti −7,3.
Tunnettu, melko kirkas on myös Ksii Puppis eli Azmidiske.
PS Puppis on puolestaan kefeidi, jonka lähistöltä ruotsalainen astronomi Bengt Westerlund löysi vuonna 1961 muuttuvan heijastussumun, jonka jakso on 41 vuorokautta kuten tähdenkin vaihtelu.
Doorinen
thumb|right|300px|C:stä alkava doorinen asteikko. Doorinen merkitsi musiikin teoriassa alun perin erästä muinais­kreikkalaista sävellajia ja siihen liittyvää asteikkoa. Myöhemmin sana tuli tarkoittamaan siitä selvästi poikkeavaa keskiaikaista kirkkosävellajia sekä siihen liittyen nykyisin sellaista diatonista asteikkoa, joka esimerkiksi pianon valkoisilla koskettimilla ulottuu D:stä seuraavaan, oktaavia korkeampaan D:hen mutta joka voidaan myös transponoida muulle korkeudelle, jolloin C:stä alkavassa doorisessa asteikossa E ja H on alennettu Es- ja B-säveliksi.
Kreikkalainen doorinen sävellaji
thumb|300px|E:stä alkava kreikkalainen doorinen asteikko, enharmoninen muoto, jaettuna kahteen tetrakordiin thumb|300px|E:stä alkava kreikkalainen doorinen asteikko, kromaattinen muoto thumb|right|300px|E:stä alkava kreikkalainen doorinen asteikko, diatoninen muoto. Doorinen sävellaji (oikeastaan harmonia tai tonos) sai nimensä kreikkalaisen heimon, doorilaisten mukaan. Siinä oli oktaavissa kaksi tetrakordia eli neljän sävelen jaksoa, joita erotti toisistaan kokoaskel, ja asteikko johti nimellä hypate meson tunnetusta sävelestä toiseen, jonka nimenä oli nete diezeugmenon. Siitä oli kolme muotoa: Kreikkalaisessa musiikissa asteikot luettiin nykyisestä käytännöstä poiketen tavallisesti ylhäältä alaspäin. Diatonisessa muodossa asteikon sävelet olivat samat, jotka nykyisin saadaan soittamalla pianon valkoisilla koskettimilla E:stä alaspäin seuraavaan E:hen saakka, nykyisillä sävelnimillä siis: E D C H | A G F E,, mikä on käytännössä sama asteikko, joka nykyisin tunnetaan nimellä fryyginen.
Kreikkalaisen käsityksen mukaan kuhunkin sävellajiin liittyi erilainen eetos. Doorista sävellajia pidettiin sielua vahvistana. Platon olisi ihannevaltiossaan sallinut vain dooriseen sekä ekstaattisena pitämäänsä fryygiseen sävellajiin perustuvan musiikin.
Keskiaikainen doorinen sävellaji
Bysanttilaisen ortodoksisen kirkon piirissä kehittyi varhain kahdeksan sävellajin järjestelmä, octoechos, jota käyttivät mallinaan myös länsi­eurooppalaiset musiikki­teoreetikot, kun he 800-luvulta alkaen kehittivät oman sävellajien järjestelmänsä. Koska tämä järjestelmä näytti yhteensopivalta sen kanssa, mitä Boethius oli kirjoittanut teoksensa De institutione musica, syntyi virheellinen käsitys, että bysanttilainen oktoechos olisi periytynyt sellaisenaan suoraan antiikin Kreikasta. Alkujaan termi doorinen oli kuitenkin tarkoittanut yhtä perinteisen kreikkalaisen teorian mukaista harmoniaa (monimerkityksinen termi, jolla voitiin tarkoittaa muun muassa kahdeksan säveltä sisältävää oktaavia), mutta toisella vuosisadalla Klaudios Ptolemaios käytti sitä, samoin kuin kuutta muutakin, tarkoittamaan määrittelemiään seitsemää tonoita eli transpositioavainta. Neljäsataa vuotta myöhemmin Boethius tulkitsi Ptolemaioista latinaksi ja tarkoitti niillä edelleen transpositioavaimia, ei asteikkoja. Kun länsieurooppalainen musiikin teoria 800-luvulla ensimmäisen kerran muotoiltiin, samat nimet, joihin lisättiin vielä hyper­miksolyydinen (myöhemmin hypo­miksolyydinen), saivat jälleen uudet merkitykset tuntemattoman tekijän laatimassa tutkielmasta Alia Musica. Tästä tutkielmasta laadittiin myöhemmin Nova expositio -niminen kommentaari, jossa nämä termit lopulta tulivat tarkoittamaan kahdeksaa diatonista oktaavilajia, toisin sanoen asteikkoa.
Edellä mainittua autenttista doorista asteikkoa pidettiin keskiaikaisessa musiikin teoriassa ensimmäisenä asteikkona. Järjestysluvun 2 sai samat sävelet sisältävä asteikko, joka alkoi kvartin tai kvintin verran päätössäveltä (D) alempaa, A- tai G-sävelestä ja päättyi kvintin, joskus sekstinkin verran päätössävelen yläpuolelle (A tai H). Se oli doorisen asteikon plagaalinen vastine, jota sanottiin myös hypodooriseksi sävellajiksi.
Sama asteikkomalli, mutta aloitettuna kvarttia tai kvinttiä alempana päätössäveltä eli D:tä
Keskiaikaisen teorian mukaan dooriseen asteikkoon kuului sen kuudentena sävelenä alentamaton H-sävel, mutta sen sijasta saattoi "erikoisluvalla" esiintyä siitä alentamalla saatu B-sävel. Tavallisimmin alentamaton kuudes sävel esiintyi nousevassa, alennettu laskevassa sävelkulussa. Kun kuudes sävel esiintyi alennettuna, doorisesta sävellajista tuli täysin aiolisen sävellajin ja samalla luonnollisen mollin kaltainen. Lisäksi asteikon seitsemäs sävel esiintyy doorisessa sävellajissa usein korotettuna, jolloin se saa johtosävelen luonteen. Täten asteikon transponoimattomassa eli D:stä alkavassa muodossa esiintyy usein C:n sijasta Cis ja H:n sijasta laskevassa sävelkulussa B.
Nykyinen doorinen moodi
Nykyaikainen doorinen moodi, jota esimerkiksi Mily Balakirev on nimittänyt venäläiseksi molliksi, on keskiaikaisesta kirkkosävellajista poiketen täysin diatoninen asteikko. Se voidaan soittaa pianon valkoisilla koskettimilla alkaen D:stä seuraavaan, oktaavia ylempänä olevaan D:hen saakka, tai transponoituna muulle sävelkorkeudelle, jolloin on käytettävä myös mustia koskettimia siten, että koko- ja puoliaskelet esiintyvät aina seuraavassa järjestyksessä:
Näille käytetään myös englanninkielisiin termeihin tone ja semitone perustuvia lyhenteitä:
Se voidaan käsittää asteikoksi, jossa on perussävelestä luettuna on pieni terssi ja pieni septimi, suuri sekunti ja suuri seksti sekä puhdas kvartti ja kvintti.
Duuriasteikko voidaan muuntaa dooriseksi asteikoksi aloittamalla asteikko koko­askelen verran perussävelen yläpuolelta, C-duurissa siis D:stä. Doorinen asteikko itsessään on kuitenkin mollin luontoinen, koska D:stä tulee tällöin uuden sävellajin perus­sävel, ja uuden asteikon kolmas sävel eli mediantti, F, on pienen terssin verran perussävelen yläpuolella. Näin ollen doorisen asteikon perussävelelle muodostettu kolmisointu on mollikolmisointu.
Esimerkkejä doorisesta moodista ovat:
Doorinen asteikko on symmetrinen, sillä laskevassa asteikossa koko- ja puoliasteikot toistuvat samassa järjestyksessä kuin nousevassakin: T-S-T-T-T-S-T.
Luonnollisesta molliasteikosta tai sitä vastaavasta aiolisesta moodista doorinen asteikko eroaa vain siinä, että sen kuudes sävel on puoliaskelen verran korkeampi. Sen toonika- ja dominanttisoinnut eli I ja V asteen soinnut ovat molli­kolmi­sointuja mutta subdominantti- eli IV asteen sointu duurikolmisointu, kun taas aiolisessa moodissa sekin on mollisointu. Dominantin mollisointu toisaalta erottaa doorisen asteikon myös harmonisesta mollista, jossa dominantti­sointu on duuri­kolmisointu. Nousevasta melodisesta molliasteikosta doorinen asteikko eroaa siinä, että sen seitsemättä säveltä ei ole korotettu.
Sekaannusta saattaa aiheuttaa se, että nykyinen doorinen moodi muistuttaa lähinnä muinais­kreikkalaista fryygistä harmoniaa sen diatonisessa muodossa. Sen sijaan muinais­kreikkalainen doorinen harmonia muistuttaa nykyistä fryygistä moodia.
Virsiä
Seuraavat nykyisen suomalaisen virsikirjan virret:
Vastaavia asteikkoja muissa musiikkikulttuureissa
Doorista asteikkoa vastaava raga intialaisessa musiikissa on Kāfi.
Aloísio Roque Oppermann
Aloísio Roque Oppermann (19. kesäkuuta 1936 São Vendelino – 26. huhtikuuta 2014) oli brasilialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin dehoniaanien papiksi 29. kesäkuuta 1961 ja nimitettiin Ituiutaban hiippakunnan piispaksi 22. tammikuuta 1983. Piispaksi vihkiminen seurasi 21. huhtikuuta. Pääkonsekraattorina toimi Carlo Furno, jota avustivat Alfredo Vicente Scherer, Benedito de Ulhôa Vieira ja Estêvão Cardoso de Avellar.
9. marraskuuta 1988 Oppermann sai nimityksen Campanhan koadjuuttoripiispaksi, ja 15. toukokuuta 1991 hänestä tuli sen piispa. Hänet nimitettiin 28. helmikuuta 1996 Uberaban arkkipiispaksi.
Pieni hevonen
Pieni hevonen (latinaksi Equuleus, genetiivi Equulei) on Etelän ristin jälkeen taivaan toiseksi pienin tähdistö. Se rajoittuu idässä Pegasukseen, lännessä Delfiiniin ja etelässä Vesimieheen.
Kreikkalaisen Hipparkhoksen ajatellaan keksineen tämän tähdistön toisella vuosisadalla eaa.
Pieni hevonen ei sisällä kirkkaita tähtiä tai harrastajan kannalta kiintoisia sumumaisia syvän taivaan kohteita. Sen sijaan tähdistössä on joitain mielenkiintoisia kaksoistähtiä: Gamma (γ) Equulei koostuu 4,7 ja 11,6 magnitudin komponenteista, joiden väli on 2 kaarisekuntia. Epsilon (ε) Equulei koostuu neljästä tähdestä, joista kirkkaimmat ovat 6,0, 6,3 ja 7,2 magnitudia. Delta (δ) Equulei on kaksoistähti, jonka komponenttien kiertoaika (5,7 vuotta) on yksi lyhimmistä. Komponentit voi erottaa toisistaan vain suurilla kaukoputkilla, sillä niiden näennäinen etäisyys on vain 0,35 kaarisekuntia.
Urgellin hiippakunta
Urgellin hiippakunta on katolisen kirkon hiippakunta Espanjan Kataloniassa sekä Andorrassa. Sen piispanistuin sijaitsee La Seu d’Urgellissa. Vuoden 2017 tilastojen mukaan hiippakuntaan kuului 363 seurakuntaa ja sen alueella asui 209 100 katolista.
Urgellin hiippakunta perustettiin 300-luvulla, ja sen alueesta siirrettiin vuonna 1593 osa Solsonan hiippakuntaan. Urgellin hiippakunnan piispa on jo vuodesta 1278 ollut toinen Andorran ruhtinaskumppaneista. Toinen kumppani on vaihdellut, mutta nykyään se on Ranskan presidentti.
Pieni koira
Pieni koira (latinaksi Canis Minor, genetiivi Canis Minoris) on Kaksosten eteläpuolella ja Yksisarvisen pohjoispuolella oleva taivaanekvaattoria sivuava vaatimaton tähdistö.
Kirkosta eroaminen Suomessa
Kirkosta eroaminen tarkoittaa Suomessa yleisimmin joko Suomen evankelis-luterilaisen kirkon tai Suomen ortodoksisen kirkon jäsenyydestä luopumista.
2000-luvulla yleisin eroamistapa on ollut eroakirkosta.fi-palvelu, joka laatii valmiin eroilmoituksen ja välittää eroilmoitukset Digi- ja väestötietovirastolle (DVV). Erota voi myös vapaamuotoisella kirjallisella ilmoituksella tai henkilökohtaisesti kirkkoherranvirastossa tai DVV:n toimipaikassa. DVV:llä on myös omien henkilötietojen tarkistuspalvelu, jossa voi muun ohessa erota uskonnollisesta yhdyskunnasta. Ero astuu voimaan, kun ilmoitus on saapunut viranomaiselle.
Kirkosta eroaminen liittymättä samalla johonkin toiseen uskonnolliseen yhdyskuntaan on Suomessa ollut mahdollista vuodesta 1923. Eroamista helpotettiin vuonna 2003, minkä jälkeen eroaminen yleistyi voimakkaasti. Seuranneiden kymmenen vuoden aikana eronneiden määrä kohosi useisiin satoihin tuhansiin. Yleisimpiä syitä kirkosta eroamiseen ovat tutkimusten mukaan muun muassa kirkon jäsenyyden kokeminen merkityksettömäksi, kirkollisvero ja vähäinen tai puuttuva usko. Myös pettymykset ja mielipide-erot ovat nousseet esiin erosyinä.
Kirkosta eroaminen on laskenut Suomen evankelis-luterilaisen kirkon jäsenmäärää merkittävästi. Uskontokuntiin kuulumattomien määrä on huomattavasti kasvanut. Valtaosa eronneista ei ole liittynyt muihin uskonnollisiin yhdyskuntiin. Vuoden 2022 lopussa evankelis-luterilaiseen kirkkoon kuului 65,2 % väestöstä, kun osuus vuonna 1950 oli 95 % ja 85 % vuonna 2000. Uskontokuntiin kuulumattomia oli 32,0 % väestöstä, eli noin 1,8 miljoonaa henkilöä. Ortodoksiseen kirkkokuntaan kuului 1,1 % väestöstä; osuus on pysynyt samana yli 20 vuoden ajan.
1600-luvulta 1800-luvulle
Suomen kuuluessa Ruotsiin oli maassa voimassa uskontopakko vuodesta 1634 alkaen. Kaikkien oli kuuluttava luterilaiseen kirkkoon tai lähdettävä maasta. Poikkeuksena Karjalan ortodokseilla oli rajoitettu uskonnonvapaus, vaikkakin aluetta kohtasi luterilaistaminen ja ortodoksien joukkopako 1600-luvulla. Anglikaaniseen tai reformoituun kirkkoon kuuluminen oli mahdollista ulkomaalaisille vuodesta 1741 alkaen. Maahanmuuttajat saivat harjoittaa muitakin kristillisiä uskontoja vuodesta 1781; vapaus koski Ruotsiin muuttaneita ja heidän jälkeläisiään. Evankelis-luterilaisesta kirkosta eroaminen tai vaihtaminen toiseen uskontoon ei ollut mahdollista.
Vuonna 1869 säädettiin kirkkolaki, jonka mukaan ”erehdyksessään pysyvät” sai päästää kirkosta. Käytännössä tämä ei ollut mahdollista mm. siksi, että muita väestörekisterin pitäjiä ei ollut. Luterilaisen kirkon papisto halusi 1870-luvulla edelleen pitää kiinni luterilaisen kirkon asemasta valtionkirkkona. Se ei ollut valmis sallimaan siirtymistä ”keisarin uskoon”. Hallitsija puolestaan ei ollut valmis sallimaan ortodokseille oikeutta erota omasta kirkostaan, sillä se ei ollut sallittua muuallakaan Venäjällä.
Vuonna 1889 tuli voimaan eriuskolaislaki, joka salli eroamisen luterilaisesta kirkosta, jos samalla liittyi toiseen protestanttiseen ryhmään. Tämä koski metodisteihin ja baptisteihin siirtyviä. Siirtyminen oli mahdollista 21 vuotta täyttäneille, jotka olivat ensin saaneet luterilaista opetusta. Harkinta-aika oli kaksi kuukautta. Kirkosta eroaminen ja jääminen uskontokuntien ulkopuolelle ei ollut mahdollista. Ei myöskään ollut sallittua kääntyä ortodoksiksi tai roomalaiskatoliseksi.
1900-luku
Kirkosta eroaminen kokonaan tuli Suomessa mahdolliseksi v. 1923, kun uskonnonvapauslaki astui voimaan. Innokkaimmin uutta lakia olivat puoltaneet keskusta ja vasemmisto sekä eräät kokoomuslaiset papit. Jo samana vuonna koettiin eropiikki lähinnä vasemmistolaisimman työväen ja sivistyneistön keskuudessa.
Vastoin odotuksia uudistus ei kuitenkaan johtanut laajaan eroamiseen kirkosta, vaan seuraavina vuosina eroaminen oli alhaista. Eroaminen keskittyi lähinnä suurimpiin kaupunkeihin ja teollisuuskeskuksiin. Eronneissa oli liikkuvaa väestöä, jonka sosiaaliset siteet olivat löyhät. Teollisuustyöntekijöiden ohella eronneissa oli ruotsinkielistä sivistyneistöä, jonka juuret olivat porvarillisessa radikalismissa. Kirkosta eroamisen puolesta työskentelivät vasemmistoradikaalit sekä eräät uskonnolliset vähemmistöt, joista helluntailiikkeellä oli eroamiseen muita vähemmistöjä suurempi vaikutus. Sisällissodan jälkeinen sosiaalinen paine kuitenkin jarrutti eroamista työväestön keskuudessa, kun ”punikeiksi” leimatut eivät halunneet leimautua myös ”pakanoiksi”. Kirkosta eronneita voitiin pitää epäilyttävinä ja heillä saattoi olla ongelmia työnsaannissa.
Eroamista helpotettiin vuonna 1969, minkä jälkeen erot yleistyivät jälleen. Siitä alkaen eroamisen voi hoitaa henkikirjoittajan toimistossa. Erolle ei myöskään tarvinnut enää ilmoittaa syytä.
2000-luku
Kirkosta eronneiden määrä nousi selvästi vuonna 2003. Tuolloin voimaanastunut uusi uskonnonvapauslaki helpotti kirkosta eroamista: Eroamiseen ei enää tarvittu henkilökohtaista käyntiä, määrämuotoista lomaketta tai aiempaa kuukauden harkinta-aikaa. Myös uusi hautaustoimilaki lisäsi eroja, kun hautaustoimen maksut kirkkoon kuuluville ja siihen kuulumattomille tulivat yhtäsuuriksi. Samana vuonna Tampereen vapaa-ajattelijat avasivat eroakirkosta.fi-palvelun.
Vuoden 2003 helpotusten takana oli tietoinen päätös. Edellistä, v. 1923 voimaan tullutta uskonnonvapauslakia säädettäessä oli nähty tarpeelliseksi, että eroaminen oli tehtävä henkilökohtaisesti. Tämän katsottiin aikanaan voivan estää eroamiseen tähtäävän joukkoyllytyksen. Oli myös pelätty sekaannuksia samannimisten välillä. Henkilökohtaista asiointia vaadittiin siksikin, että eroamisen nähtiin vaativan vakavaa harkintaa. Tämän vuoksi vuosina 1923–2003 käytössä oli myös kuukauden harkinta-aika eli niin sanottu ”katumuskuukausi”. Ero tuli voimaan, ellei sitä peruuttanut kuukauden kuluessa. Katumuskuukauden vuoksi eroilmoitus tuli antaa viimeistään marraskuussa, jotta saattoi säästää seuraavan vuoden kirkollisveron.
Henkilökohtaisen asioinnin vaatimuksen ja katumuskuukauden nähtiin vaikeuttavan kirkosta eroamista perusteettomasti, minkä vuoksi niistä luovuttiin v. 2003. Samaan aikaan tuli mahdolliseksi erota kirkosta myös sähköisesti tietoliikenneyhteyksien välityksellä. Tästä muodostuikin pian yleinen eroamistapa.
Eroamiskäytäntö nykyisin
Kirkosta voi erota antamalla vapaamuotoisen kirjallisen eroilmoituksen. Ilmoituksen voi lähettää myös sähköpostitse tai verkkopalvelun kautta. Täysi-ikäinen henkilö voi erota itsenäisesti. Alaikäisen eroamiseen tarvitaan huoltajien suostumus. Tapauksia on kolmenlaisia eroajan iästä riippuen. Huoltajat voivat erottaa alle 12-vuotiaan lapsen uskonnollisesta yhdyskunnasta ilman hänen suostumustaan. 12–14-vuotiasta ei voi erottaa ilman hänen omaa suostumustaan. 15–17-vuotias voi erota itse, mutta tarvitsee huoltajien suostumuksen eroilmoitukseen.