cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Suuria kysymyksiä
Suuria kysymyksiä oli kustannusosakeyhtiö Arvi A. Kariston vuosina 1917–1919 julkaisema yhteiskunnallisten teosten kirjasarja. Sen teokset edustivat eri aatesuuntia ja näkemyksiä, aina Pjotr Kropotkinin valtiota vastustavasta anarkismista ruotsalaisen Rudolf Kjellénin kirjoittamaan geopolitiikan perusteokseen Valtio elinmuotona.
Iiro Küttner
Iiro Küttner (s. 12. syyskuuta 1966) on suomalainen käsikirjoittaja. Hänet valittiin syksyllä 2013 Aalto-yliopiston käsikirjoituksen professoriksi elokuvataiteen ja lavastuksen laitokselle.
Elämä ja ura
Esikoiselokuvansa jälkeen Küttner jatkoi yhteistyötä Aaltosen kanssa toimien muun muassa dramaturgina ohjaajan itsensä kirjoittamassa elokuvassa Isä meidän (1993) sekä kirjoitti tälle kansainvälisen jännitystrillerin Merisairas (1996), jonka pääosissa nähtiin Bob Peck ja Katrin Cartlidge.
Küttner on toiminut myös käsikirjoituskonsulttina useissa elokuvissa ja kirjoittanut Saara Saarelan esikoiselokuvan Kuningas Hidas (2000). Küttner osallistui myös Antti-Jussi Annilan Jadesoturin (2006) käsikirjoitukseen, mutta lähti projektista, koska katsoi, ettei hänen työtään kunnioitettu tarpeeksi. Küttner on myös käsikirjoittanut Annilan vuonna 2008 julkaistun kauhuelokuvan Sauna.
Küttner on kirjoittanut myös lastenkirjoja. Vuonna 2000 Küttnerin käsikirjoittama ja Christel Rönnsin kuvittama teos Taljantti, lempeä jättiläinen oli Finlandia Junior -palkintoehdokas. Vuosina 2014–2015 ilmestyi Küttnerin käsikirjoittama ja Ville Tietäväisen kuvittama kolmiosainen kirjasarja Puiden tarinoita. Sen ensimmäinen osa Puuseppä ilmestyi vuonna 2014. Kirjoissa puu kertoo tarinan jostakin ihmisestä. Puuseppä oli ehdolla vuoden 2014 Finlandia Junior -palkinnon saajaksi.
Iiro Küttner on naimisissa näyttelijä Katja Küttnerin kanssa. Heillä on kolme lasta.
Marja Aaltonen
Marja Aaltonen (s. 13. toukokuuta 1964) on suomalainen entinen jalkapalloilija, joka pelasi urallaan 17 A-maaottelua vuosina 1989–1992. Vuonna 1990 Aaltonen valittiin Suomen vuoden naispelaajaksi.
Aaltonen edusti urallaan muun muassa helsinkiläistä Kaunis Nainen Futista, ruotsalaisia Hammarbytä, Djurgårdenia ja Dalhemia sekä norjalaista Askeria.
Tallennetuotanto
thumb|200px|Vanhimpia tunnettuja tallenteita ovat luolamaalaukset. [[Laas Geelin luolan kattoon on tallennettu kuvia karjanhoidosta muinaisessa Afrikassa]] thumb|right|200px|[[Thomas Edison keksi 1878 kuinka tallentaa ääntä fonografin vahasylinteille]] 200px|thumb|Google tallentaa katunäkymät verkkopalveluunsa erikoiskalustolla. Kuvassa Street View -palvelun kuvausauto [[Turku|Turussa toukokuussa 2009.]] Tallennetuotanto on prosessi, jossa alkuperäisaineisto tai dokumentti kopioidaan mahdollisimman tarkasti alkuperäisen kaltaisena sen sisältämän informaation tallennusta ja jakelua varten. Kopioitua dokumenttia kutsutaan tallenteeksi. Tallenteet voivat olla kuvia, ääntä, liikkuvaa kuvaa tai kolmiulotteisia mallinteita. Aiemmin kaikki tallenteet olivat analogisia, eli alkuperäisen dokumentin kaltaisia. Nykyään tallenteet voivat olla myös digitaalisia, eli numeraalisia. Analogiset tallenteet pyritään muuttamaan digitaalisiksi verkkotallennusta ja jakelua varten. Analogisessa tallennetuotannossa ei pystytä kopioimaan tallennetta aivan alkuperäisen dokumentin kaltaisena, vaan kopiointiprosessissa informaatio muuttuu. Digitaalisessa tallennetuotannossa digitaalinen dokumentti voidaan kopioida täsmälleen alkuperäisen kaltaisena.
Vanhin historiallinen tallennetuotanto on kymmeniä tuhansia vuosia vanhaa. Se on syntynyt käsityönä. Näitä ovat työkaluihin tai käyttöesineisiin tehdyt kaiverrukset, mukaan lukien luolamaalaus, nuolenpääkirjoitus, riimukirjoitus ja kuvakirjoitus. Tallennetuotannossa käytetyt merkkijärjestelmät ovat mahdollistaneet abstraktien ajatusten tallentamisen, mutta edellyttäneet kirjoitustaidon kehittymistä. Tähän liittyy papyruksen ja paperin käyttö tallennemateriaalina. Kirjapaino teki tallennetuotannosta teollisuutta. Hopean mustumiseen perustuva valokuvaus teki kuvallisten dokumenttien tallentamisen mahdolliseksi.
Painetut ja valokuvatut tallenteet vaativat lukutaitoa, mutta ei luku- tai katselulaitetta. Äänen, elävän kuvan ja kolmiulotteisten tallenteiden katseleminen sen sijaan vaatii laitteen, jotta ne saadaan aisteillemme havaittavaan muotoon. Savikiekolle voitiin tallentaa äänitteitä, mutta ääntä ei saada kuuluvaksi ilman gramofonia. Myös elokuvatallenteet vaativat projektorin, jotta kuva näkyisi liikkuvana. Eri mediat vaativat aiemmin erilaisen tallennetekniikan. Digitaalinen tallennetuotanto on muuttanut tämän siten, että kaikki tallenteet voidaan sekä tallentaa, että esittää samalla tekniikalla. Tämä tosin tarkoittaa, että esimerkiksi tallennettua kuvaa ei voida katsoa ilman siihen tarkoitettua katselulaitetta tai tulostetta.
Suuri osa nykyajan säilytettävistä dokumenteista tuotetaan sähköisesti. Liikkuva kuva, ääni ja hyperteksti täytyy säilyttää digitaalisena, sillä tulostettu paperituote tai muu analoginen säilytysmuoto hävittää alkuperäisen dokumentin sisältöä. Esimerkiksi hyperlinkit häviävät, kun tekstiä tulostetaan verkosta. Analogisessa muodossa ei voida tehdä automaattisia kokoteksti-indeksointeja eikä hakuja kuva- tai äänitallenteista.
Koulutus
Tallennetuotannon valinnaisesta ammatillisesta tutkinnon osasta tuli ammatillinen perustutkinto vuonna 2012. Se voidaan suorittaa osatutkintona tai osana ammatillista perustutkintoa. Uusi osatutkinto on tarjolla muun muassa Keskuspuiston ammattiopistossa.
Peipsijärven jäätaistelu
Peipsijärven jäätaistelu käytiin 4. huhtikuuta 1242 Novgorodin ruhtinaan Aleksanteri Nevskin johtamien novgorodilaisten joukkojen ja saksalaisen ritarikunnan ritareista, Tanskan kuninkaan joukoista ja virolaisista näiden liittolaisista koostuneen sotajoukon välillä 5. huhtikuuta 1242 Peipsijärven rannalla. Saksalaiset kärsivät tappion ja vetäytyivät jäätyneen järven yli. Taistelu käytiin todennäköisesti melko pienten joukkojen välillä ja se sai myöhemmin paljon todellista kokoaan suuremman maineen.
Tausta
Aikalaislähteet kertovat taistelua edeltäneistä seikoista suhteellisen yhtäläisesti. Viron Baltian ristiretkien aikana valloittaneet keskenään kahinoivat tahot olivat päässeet yhteisymmärrykseen toistensa kanssa Stensbyn sopimuksella, mikä mahdollisti Liivinmaan ritarikunnan etenemisen itään. Liivinmaan riimikronikan mukaan Tarton piispa Hermann ajautui kahnauksiin venäläisten kanssa ja tätä auttamaan saapui saksalaisen ritarikunnan ja Tanskan kuninkaan joukkoja. Tämä sotajoukko voitti venäläiset ensin Izborskissa ja Pihkova piiritettiin. Riimikronikan mukaan kaupungin ruhtinas Gêrpolt antautui ja luovutti ritareille linnan ja maita. Tämän jälkeen ritarikunnan armeija vetäytyi jättäen Pihkovaan pienen saksalaisen varuskunnan. Kuultuaan Pihkovan menetyksestä Nobgorodin ruhtinas saapui miehineen Pihkovaan ja ajoi saksalaiset tiehensä. Tämän jälkeen hän palasi Novgorodiin ja alueelle saapui Suzdalin ruhtinas Aleksanteri suuren armeijan kanssa. Tämä jatkoi sotaretkeä syvälle Liivinmaalle, jossa Tarton piispa johti Peipsijärven taisteluun johtanutta ritarikunnan kanssa vastahyökkäystä venäläisiä vastaan.
Novgorodin ensimmäinen kronikka mainitsee saksalaisten vallannen Izborskn Nevan taistelun jälkeen vuonna 1240, minkä jälkeen pihkovalaiset "petturit" päästivät heidät Pihkovan kaupunkiin viikon kestäneen piirityksen jälkeen. Ritarikunnan vallattua edelleen Vatjanmaan Novgorodilaiset pyysivät Jaroslav II:ta lähettämään heille ruhtinaan. Tämä lähetti poikansa Andrein, joka ei kuitenkaan kelvannut ja hänet korvasi Aleksanteri. Aleksanteri sai lisänimensä Nevski hänen voitettuaan ruotsalaiset Nevan taistelussa vuonna 1240. Aleksanteri saapui keväällä 1241 ja hän valloitti novgorodilaisten kanssa Kaprion ja seuraavan vuoden puolella Pihkovan. Tämän jälkeen Aleksanteri johti joukkonsa tšuudien maille, jossa venäläiset etujoukot tuhottiin. Alun tappion jälkeen venäläisten pääjoukko kohtasi saksalaiset ja virolaiset Peipsijärven kapeikolla 5. huhtikuuta 1242.
Taistelu
Kevättalvella 1242 Nevskin noin 5 000–6 000:n miehen armeija kohtasi saksalaisten ehkä noin 2 000:n miehen vahvuisen ritareista, Tarton piispan ja tanskalaisten vasallien joukoista, sekä virolaisista koostuneen sotajoukon. Jotkin historioitsijat ovat arvioineet sotajoukkojen olleen huomattavasti pienemmät, vain muutama sata saksalaista ja noin tuhat venäläistä. Itse taistelu keskittyi todennäköisesti pikemminkin järven rannalle, kuin sen jäälle. Aikalaislähteet eivät anna tarkkaa kuvaa taistelupaikan sijainnista, mutta se käytiin mahdollisesti järvelle työntyvällä niemimaalla nykyisin Venäjän puoleisella rannalla lähellä Piirissaarea. Saksalaisten raskas ratsuväki hyökkäsi venäläisten rivejä vastaan, mutta he päätyivät piiritetyiksi. Sekä saksalaiset että venäläiset kronikat mainitsevat saksalaisten puolella taistelleiden virolaisten paenneen taistelukentältä eikä ole selvää osallistuivatko ne lopulta taisteluun lainkaan. Myös tanskalaiset vetäytyivät tai pakenivat heidän otettuaan yhteen venäläisten ratsujousimiesten kanssa. Saksalaisten jouduttua tappiolle he vetäytyivät järven jään yli. Novgorodin kronikan mukaan taistelussa sai surmansa 400 saksalaista ja tanskalaista. Lukema lienee liioiteltu. Riimikronikan mukaan 20 ritaria sai surmansa ja kuusi jäi vangiksi.
Seuraukset
Aleksanteri ei johtanut joukkojaan lännemmäksi. Novgorodin kronikan mukaan taistelun jälkeen solmittiin rauha Novgorodissa vuonna 1242, jossa saksalaiset luovuttivat ruhtinaalle ja/tai Novgorodille Vatjanmaan, Pihkovan ja Latgallian.
Peipsijärven jäätaistelun maine kasvoi ajan myötä todellisia mittojaan paljon suuremmaksi. Esimerkiksi professori Jukka Korpelan mukaan Peipsijärvellä oli vain vähäinen ritarijoukko, eivätkä mitkään lähteet tue ajatusta Peipsijärven ja Nevan taisteluiden keskinäisestä yhteydestä. Idän ja lännen vastakkainasettelu ei Korpelan mukaan vielä tuolloin ollut kiistatonta, eikä Aleksanterin korostetulle länsivastaisuudelle löydy luotettavia lähteitä. Koko Aleksanterin sotilasmaineen alkuvaihe on Korpelan mukaan myöhemmin sepitettyä legendaa osana hänen pyhimyselämäkertakirjoitteluaan.
Peipsijärven jäätaistelu esiintyy esimerkiksi Sergei Eisensteinin ohjaamassa vuonna 1938 valmistuneessa elokuvassa Aleksanteri Nevski.
Poliisiammattikorkeakoulu
Oppilaitos vastaa poliisialalle rekrytoinnista ja opiskelijavalinnoista, tutkintokoulutuksesta, johtamiskoulutuksesta, täydennyskou­lutuk­ses­ta sekä tutkimus- ja kehittämistoiminnasta. Poliisiammattikorkeakoulun alueella sijaitsee myös yleisölle avoin, maksuton Poliisimuseo. Hämeenlinnassa sijaitseva poliisikoiralaitos ja poliisin ajokoulutuskeskus Pieksämäellä kuuluvat myös Poliisiammattikorkeakoulun alaisuuteen.
Historiaa
Valtakunnallinen poliisikoulutus Suomessa alkoi Helsingin poliisilaitoksen alaisessa väliaikaisessa poliisikoulussa vuonna 1918. Myöhemmin suoraan sisäasiainministeriön hallintaan siirretty ja nimen Valtion poliisikoulu saanut koulu siirtyi vuonna 1919 Helsingin keskustasta Suomenlinnaan, jossa se toimi Susisaaressa Palmstiernan linnakkeessa 1960-luvulle saakka. Laki valtion poliisikoulusta säädettiin vuonna 1929. Koulu keskittyi lähinnä alipäällystön ja päällystön kouluttamiseen, ja se jakaantui tarkastus- tai ylikonstaapeliksi pätevöittävään I luokkaan ja apulaisnimismieheksi tai poliisikomisarioksi pätevöittävään II luokkaan. Poliisimiehistöön saattoi 1960-luvulle asti päästä käymättä lainkaan kursseja. Miehistöä koulutettiin läänin poliisiopetuskursseilla, jonne otettiin jo nuoremman konstaapelin virassa ansioituneita, ja vuonna 1930 perustetun Liikkuvan poliisikomennuskunnan (myöhemmin Liikkuva poliisi) alokaskoulussa.
Valtion poliisikoulu siirtyi Espoon Otaniemeen ja sai nimen Poliisiopisto vuonna 1961. Vuonna 1973 siitä erotettiin peruskoulutusta varten Poliisin kurssikeskus, joka siirtyi Tampereen Tammelaan, Pohjolankadulle vuonna 1974. Kurssikeskuksesta tuli itsenäinen Poliisikoulu vuonna 1986, ja vuodesta 1993 alkaen se toimi Tampereen Hervannassa. Poliisiopiston nimi puolestaan muuttui Poliisiammattikorkeakouluksi vuonna 1998.
Sisäasiainministeriö päätti Poliisikoulun ja Poliisiammattikorkeakoulun yhdistämisestä vuonna 2004, ja uusi oppilaitos, Poliisiammattikorkeakoulu, aloitti toimintansa Tampereen Hervannassa 1. tammikuuta 2008.
Johtajat
Poliisikoululla ehti olla vain kaksi johtajaa, Esa Meronen ja Anja Mikkola. Poliisiopiston johtajina olivat muun muassa Raimo Jalava, sittemmin Itä-Suomen lääninpoliisineuvoksena ollut Jorma Ahonen ja myöhempi oikeuskanslerinviraston kansliapäällikkö Klaus Helminen.
Poliisiammattikorkeakoulun rehtorina koulujen yhdistymisvaiheessa oli myöhempi poliisiylijohtaja Seppo Kolehmainen.
Poliisiopiston kiinteistö
Entisen poliisiopiston kiinteistön suunnitteli Matti Hirvonen ja rakennus rakennettiin vuonna 1961. Poliisiopetus loppui Espoossa kokonaan vuonna 2007.
Kiinteistössä oli evakossa Soukan koulu vuosina 2008–2010 ja Tapiolan koulu vuosina 2011–2016. Rakennuksen sisällä oli tehty paljon muutoksia huoneisiin purkamalla ja siirtämällä seiniä. Tapiolan koulua varten muutettiin korkeamman- eli asuntolasiiven huoneita yhdistämällä entisiä poliisioppilaiden asuinhuoneita luokkahuoneiksi. Matalammassa- eli opetussiivessä oli myös hieman muutettu huonejärjestystä.
Tapiolan koulu oli evakossa poliisiopistossa oman kiinteistönsä peruskorjauksen vuoksi, joka tehtiin homeen ja sisäilmaongelmien takia. Myöhemmin myös poliisiopiston kiinteistössä ilmeni sisäilmaongelmia, joten opetus siirrettiin parakkeihin pihalle ja poliisiopiston entiseen rakennukseen jäi vain opettajainhuone, vahtimestarin koppi, ruokala ja oppilaiden lokerot. Tapiolan koulun oman kiinteistön valmistuminen 2016 kesällä jätti poliisiopiston entisen kiinteistön tyhjäksi, sillä Tapiolan koulu pääsi omaan rakennukseensa takaisin.
Tapiolan koulun siirryttyä kesäkuun 2016 alussa rakennus jäi tarpeettomaksi odottamaan purkua. Kiinteistö purku aloitettiin syksyllä 2016 ja se kesti kevääseen 2017 asti. Syyskuussa 2016 poliisiopiston liikuntasalissa sattui tulipalo, jota epäiltiin tahallaan sytytetyksi. Poliisioppilaitoksen paikalle tulee uudisrakennus Aalto-yliopiston opiskelijoiden asuntolaksi.
Poliisi (AMK) -tutkinto
Vuodesta 2014 alkaen kaikki Poliisiammattikorkeakouluun valittavat perusopiskelijat suorittavat ammattikorkeakoulututkinnon. 180 opintopisteen tutkinto antaa kelpoisuuden miehistövirkoihin, esimerkiksi vanhemmaksi konstaapeliksi. Kolmivuotiseen koulutukseen kuuluu noin vuoden pituinen työharjoittelu poliisiyksikössä (nuorempana konstaapelina). Uutta tutkinnossa ovat esim. vapaasti valittavat opinnot.
Rakenne
Opintoihin kuuluu perus- ja ammattiopintoja (100 op), harjoittelu (55 op), opinnäytetyö (15 op) ja vapaasti valittavia opintoja (10 op). Perus- ja ammattiopinnot rakentuvat opintokokonaisuuksista, joita ovat Poliisityötä tukeva osaaminen (26 op), Valvonta- ja hälytystoimintaosaaminen (24 op), Rikostorjunta- ja tutkintaosaaminen (18 op) sekä Yhteiskunnallisen turvallisuuden kehittämisosaaminen (32 op).
Poliisiopiskelijat voivat saada Kelan opintotukea, kuten muutkin korkeakouluopiskelijat. Poliisiammattikorkeakoulun kampukselta on mahdollista vuokrata asunto.
Kelpoisuusvaatimukset
Hakukriteerit poliisikoulutukseen ovat:
Esimerkiksi sotilaspoliisikoulutuksesta, vartijakokemuksesta tai hyvästä koulutodistuksesta ei saa lisäpisteitä. Vaatimuksiin ei kuulu varusmiespalveluksen suorittaminen, eikä myöskään sen tai naisten vapaaehtoisen asepalveluksen suorittamisesta saa lisäpisteitä poliisikoulutukseen haettaessa.
Pääsykoe
Pääsykoe on kaksivaiheinen. Ensimmäiseen vaiheeseen kutsutaan kaikki hakijat, jotka täyttävät hakuvaatimukset. Ensimmäisessä vaiheessa on kuntokokeen lisäksi kirjallinen koe eli essee, joka kirjoitetaan valintakoekirjan Kun isolla kengällä astuu, jää iso jälki perusteella, ja psykologisia testejä. Toiseen vaiheeseen kutsutaan ensimmäisessä vaiheessa menestyneet hakijat. Näissä kokeissa on haastattelu, yksilö- ja ryhmätehtävä ja täydentäviä psykologisia testejä. Valituille tehdään lisäksi terveystarkastus, huumausainetestaus ja turvallisuusselvitys. Myös uimataito tulee todistaa uintitaitotodistuksella.
Pääsykoe pisteytetään seuraavasti (enimmäispistemäärä 100 pistettä):
Täydennys- ja jatkokoulutus
Poliisialipäällystön erikoistumisopinnot (45 op) antavat kelpoisuuden alipäällystövirkoihin, esimerkiksi ylikonstaapeliksi. Uusi poliisi (ylempi AMK) -tutkinto on 120 opintopistettä ja antaa kelpoisuuden päällystötehtäviin (komisario, ylikomisario).
Poliisin jatko- ja täydennyskoulutukseen voi päästä vain poliisikoulutuksen suorittanut henkilö. Esimerkiksi poliisikoiranohjaajat, venepoliisit, moottorikelkkapoliisit ja moottoripyöräpoliisit ovat ensin suorittaneet poliisikoulutuksen ja hakeutuneet työkokemuksen jälkeen täydennyskoulutukseen.
Colosseum (elokuvateatteri)
Colosseum on Oslossa Majorstuenin alueella sijaitseva elokuvateatteri, jonka omistaa Nordisk Film. Teatterissa on neljä salia, joista suurimpaan mahtuu 978 katsojaa. Se sijaitsee rakennuksen kupolissa ja on Norjan suurin. Ensimmäinen teatterissa esitetty elokuva oli Setä Tuomon tupa -romaanin mykkäelokuvaversio. Vuonna 1963 rakennus tuhoutui tulipalossa täysin, mutta se remontoitiin entiselleen.
Primus (yhtye)
Primus on yhdysvaltalainen vaihtoehtorock-yhtye, joka perustettiin Kaliforniassa 1980-luvulla. Yhtyeen keulahahmo on laulaja/basisti Les Claypool. Yhtyeen muita jäseniä ovat kitaristi Larry LaLonde sekä rumpali Tim Alexander.
Yhtyeen vaiheet
Primus aloitti toimintansa nimellä Primate. Tuohon aikaan bändiin kuuluivat laulaja/basisti Les Claypool, kitaristi Todd Huth ja rumpali Jay Lane. Huth ja Lane lähtivät jatkamaan muihin projekteihin 1989 ja bändiin liittyivät rumpali Tim Alexander sekä Possessedista eronnut kitaristi Larry LaLonde. Bändin kasvattaessa suosiotaan julkaistiin ensimmäinen live-albumi Suck on this vuonna 1989. 1990 Julkaistiin ensimmäinen studiolevy Frizzle Fry. Levyn kappaleista "John the Fisherman" ja "Too Many Puppies" julkaistiin musiikkivideot. Kappaletta "John The Fisherman" voi myös soittaa Guitar Hero II -pelissä.
Interscope records teki sopimuksen bändin kanssa vuonna 1990. Ensimmäinen albumi ison levy-yhtiön kanssa oli Sailing the Seas of Cheese vuonna 1991. Levy myi kultaa Yhdysvalloissa. Kappaleista "Jerry Was a Race Car Driver" ja "Tommy the Cat" julkaistiin musiikkivideot. Yhtye teki ensimmäistä kertaa yhteistyötä Tom Waitsin kanssa hänen antaessaan äänensä fiktiiviselle Tommy the Cat -hahmolle samannimisellä kappaleella.
Vuonna 1992 Primus julkaisi cover-biisejä sisältävän EP:n Miscellaneous Debris. Mukana oli kappaleita mm. Pink Floydilta, XTC:lta ja Peter Gabrielilta. 1993 Primus julkaisi albumin Pork Soda, joka saavutti jopa listamenestystä myös Suomessa. Levyllä musiikillinen tyyli muuttui aiempaa tummasävyisemmäksi. Primus kiersi mm. Rushin kanssa, jonka he itse nimeävät yhdeksi suurimmista vaikuttajistaan. Mieleenpainuvia ovat myös esitykset Woodstock 94 - ja Lollapalooza-festivaaleilla. Primuksen viides albumi Tales from the Punchbowl ilmestyi vuonna 1995 ja sisälsi mm. hitin "Wynona's Big Brown Beaver".
Rumpali Tim Alexander jätti bändin vuonna 1996 ja tilalle tuli Bryan Mantia (Brain), bändin pitkäaikainen ystävä. Vuonna 1996 Primus sävelsi tunnusmusiikin tv-sarja South Parkiin. Uudella kokoonpanolla julkaistiin 1998 toinen EP Rhinoplasty, joka sisälsi cover-kappaleita mm. Peter Gabrielilta, Policelta ja Metallicalta. Antipop julkaistiin vuonna 1999. Mm. Yhteistyö Tom Waitsin kanssa jatkui tämän albumin yhteydessä. 2001 Primus päätti jäädä määrittelemättömälle tauolle ja jäsenet jatkoivat musiikillista toimintaansa erinäisissä projekteissa.
Vuoden 2003 lopulla Primus palasi yhteen suosituimman kokoonpanonsa (Claypool, LaLonde, Alexander) voimin ja julkaisi EP+DVD-julkaisun Animals Should Not Try to Act Like People. Kahden kiertueen jälkeen julkaistiin live-DVD Hallucino-Genetics vuonna 2004. Vuonna 2006 Primus julkaisi ensimmäisen kokoelmansa They Can't All Be Zingers, joka sisälsi yhtyeen suurimpia hittejä, ja DVD:n vuoden 2003 Tour de Fromage kiertueesta Blame It on the Fish. Primus teki USA:n kiertueen marraskuussa 2006.
2010 Primus alkoi levyttää uutta studioalbumia, "Green Naugahyde", joka julkaistiin Euroopassa elokuun 12. päivä 2011. Levyllä soittaa yhtyeen aikaisempi rumpali Jay Lane.
Syyskuussa 2013 Jay Lanen kerrottiin jättäneen yhtyeen keskittyäkseen muihin projekteihinsa. Hänet korvasi yhtyeen aikaisempi rumpali Tim Alexander.
Luonnonvoimii
Luonnonvoimii on suomalaisen laulaja-lauluntekijä Paul Eliaksen 11. syyskuuta 2020 julkaistu ensimmäinen studioalbumi.
Dr15
Dr15 oli Valtionrautateiden raskaan dieselveturisarjan koeveturi. Koeveturi muutettiin vuonna 1980 Dr12-veturista numero 2239. Veturi hylättiin 1984. Veturista on käytetty lempinimiä Rahtilaiva ja Super-Huru.
Historia
Valtionrautatiet katsoi, että Dr12-veturien käytön jatkaminen vaatisi niiden uudistamista. Vuonna 1978 tehtiin VR:n, Oy Wärtsilä Ab:n ja Oy Strömberg Ab:n kesken sopimus Dr12 2239:n muutostöistä. Työt tehtiin pääosin Hyvinkään konepajalla. Veturin koneistoa uusittiin ja tilalle vaihdettiin pääasiassa laivojen apumoottorina käytetty dieselmoottori, joka yhdistettiin vaihtovirtageneraattoriin. Veturin suurin nopeus nostettiin 140 km/h:iin. Ohjaamoiden ergonomiaa parannettiin ja myös veturin etupää rakennettiin ohjaamon osalta uudelleen, mikä aiheutti veturin turvanokan lyhentymisen.
R.Smg. Argonauta
'''R.Smg. Argonauta''' oli Italian kuninkaallisen laivaston vuonna 1931 vesillelaskettu Argonauta-luokan sukellusvene, joka palveli toisessa maailmansodassa.
Dr15
Historia
Koeajojen jälkeen veturia käytettiin kahden vuoden ajan normaalissa liikenteessä, ja se oli sijoitettu Tampereelle. Veturilla ajettiin pääasiassa tavarajunia, mutta sitä käytettiin myös pikajunissa.
R.Smg. Argonauta
Valmistus
Alus tilattiin CRDA:n Monfalconen telakalta, missä köli laskettiin 9. marraskuuta 1929. Alus laskettiin vesille 19. tammikuuta 1931 ja luovutettiin laivastolle 14. tammikuuta 1932.
Dr15
Historia
Dr15 osoittautui tehokkaaksi veturiksi, mutta sen vanhat ratamoottorit eivät kestäneet uuden dieselmoottorin tuottamaa tehoa. Ratalinjojen sähköistys oli myös käynnissä ja dieselveturien tarve pikajunavetureina vähenemään päin, joten Dr15-vetureita ei valmistettu lisää. VR halusi myös modernimpia ja yleiskäyttöisempiä vetureja, joten hankinnoissa päädyttiin keskiohjaamoisiin Dr16-vetureihin. Päätyohjaamollinen linjaveturi ei tarjonnut samoja ominaisuuksia vaihtotyökäyttöön, joita hankinnoista päätettäessä pidettiin tärkeinä.
R.Smg. Argonauta
Palvelus
Italian liittyessä 10. kesäkuuta 1940 toiseen maailmansotaan alus oli partioimassa Välimerellä Kreetan ja Egyptin välisellä merialueella päällikkönään Vittorino Calvicchia Scalamonti. Alus viipyi alueella 21. kesäkuuta saakka, jolloin aluksella havaittiin voimakkaita sukellusveneiden torjuntaan viittaavia ääniä.
Alus joutui syvyyspommihyökkäyksen kohteeksi, mutta onnistui pakenemaan vaurioituneena. Muun muassa aluksen periskooppi vaurioitui, mikä esti tähystyksen lähellä pintaa. Alus joutui keskeyttämään partioinnin ja se siirtyi Tobrukiin, jonne se saapui seuraavana päivänä. Tobrukissa aluksen vauriot korjattiin lukuun ottamatta periskooppia, minkä korjaamiseksi aluksen tuli siirtyä Tarantoon.
Dr15
Teknisiä tietoja
Lähde:
R.Smg. Argonauta
Palvelus
Alus lähti 27. kesäkuuta kello 21.45 Tobrukista matkaten pitkin Libyan rannikkoa Cape Ras el Hilaliin, mistä se jatkoi matkaansa Cape Colonneen lähelle Crotonea. Aluksen lähdön jälkeen siihen menetettiin yhteys.
Sodan jälkeisissä tutkimuksissa on päädytty aluksen uponneen 29. kesäkuuta osuttuaan alueella 27.-30. kesäkuuta partioineiden Britannian kuninkaallisen laivaston hävittäjien HMS Dainty, HMS Defender, HMS Decoy, HMS Voyager ja HMS Ilex maaliksi. Hävittäjät suojasivat saattuetta operaatiossa MA3. Toisena mahdollisuutena pidetään Sunderland-lentoveneen hyökkäystä.
Buguholm
Buguholm on saari Espoon Matinkylässä Ison Vasikkasaaren ja Matinkylän manneralueen välissä. Sen länsi–itäsuuntainen pituus on noin neljänneskilometri. Buguholmin ja Matinkylän manneralueen välissä on Nokkalaströmmen. Buguholmin ja Ison Vasikkasaaren välissä puolestaan on Temppelinsalmi, joka on saanut nimensä Ison Vasikkasaaren luoteisosaan rakennetusta kreikkalaistyylisestä temppelistä. Buguholmin koillispuolella on Pitkäsaari. Buguholmin luoteispuolisia kallioluotoja kutsutaan nimellä Buguholmskobben.
Buguholmin nimen historia alkaa viimeistään 1800-luvulta. Uudellamaalla yleisnimi buga on viitannut muun muassa määrätyntyyppiseen heinänkantotelineeseen.
Clandestine Blaze
Clandestine Blaze on suomalainen yhden miehen black metal -yhtye, joka perustettiin vuonna 1998. Sen ainoana jäsenenä toimii Mikko Aspa, joka on nykyisin tunnettu myös mm. Deathspell Omegan laulajana.
Yhtyeen viimeisin studioalbumi, Harmony of Struggle julkaistiin toukokuussa 2013. Diskografiasta löytyy kuitenkin lukuisia demoja sekä split-julkaisuja muiden yhtyeiden kanssa. Aspan levy-yhtiön kautta on myös saatavilla 166-sivuinen kirjanen, joka sisältää muun muassa yli 30 haastattelua vuosien varrelta
Kefisofon
Kefisofon (, ; 400/300-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen, joka oli tragediakirjailija Euripideen ystävä tai orja. Hänen sanotaan paitsi toimineen päänäyttelijänä Euripideen tragedioissa, myös auttaneen neuvoillaan niiden kirjoittamisessa.
Kefisofon liitetään perinteisesti aviorikosskandaaliin jonkun Euripideen vaimoista kanssa. Tämä on esitetty syyksi Euripideen väitetylle vihamielisyydelle naissukupuolta kohtaan. Kertomusta on kuitenkin epäilty sillä perusteella, ettei Euripidesta muutoin pilkannut Aristofanes mainitse koko tapausta, ellei siihen sitten viitata komediassa Sammakot, niin kuin jotkut ovat ajatelleet. On kuitenkin pidetty luultavana, että Aristofanes olisi huomioinut tapauksen näyttävämminkin, erityisesti Naistenjuhlassa ja Sammakoissa, mikäli se olisi ollut tosi.
Istros (historioitsija)
Istros (, ; 200-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen historioitsija ja grammaatikko.
Elämä
Istroksen kotipaikkaa ei tunneta varmuudella; joskus kotipaikaksi mainitaan Kyrene, joskus Makedonia ja joskus Pafos Kyproksella. Plutarkhos taas kutsuu häntä aleksandrialaiseksi. Näitä ristiriitaisia versioita on soviteltu yhteen niin, että hän olisi saattanut syntyä Kyrenessä, siirtynyt grammaatikko ja runoilija Kallimakhoksen kanssa Egyptin Aleksandriaan, ja elänyt myöhemmin Pafoksessa, joka oli Egyptin ptolemaiosten vallassa.
Istroksen sanotaan olleen ensin Kallimakhoksen orja ja myöhemmin tämän ystävä. Näin hän olisi toiminut Ptolemaios III:n aikana noin vuosina 250–220 eaa. Polemon, joka oli hänen aikalaisensa tai eli hieman myöhemmin, kirjoitti häntä vastaan.
Teokset
Istros kirjoitti suuren määrän teoksia, joista kaikki ovat kadonneet, lukuun ottamatta joitakin katkelmia. Teoksista tärkeimpiä olivat:
Anonyymi Sofokleen elämäkerran kirjoittaja mainitsee ”Istroksen” yhtenä niistä, jotka olivat kirjoittaneet Sofokleen elämäkerran. Tässä voi olla kyseessä sama Istros tai sitten toinen grammaatikko Istros.
Bride of the Monster
pienoiskuva|thumbtime=17|upright=1.1|Bride of the Monster Bride of the Monster on ”kaikkien aikojen huonoimmaksi elokuvaohjaajaksi” kutsutun Ed Woodin ohjaama tieteiskauhuelokuva vuodelta 1955. Suomessa elokuva esitettiin ensimmäisen kerran televisiossa MTV3:lla nimellä Hirviön morsian 2. elokuuta 1996.
Elokuvassa Woodin vakionäyttelijöihin luketunut Bela Lugosi esittää viimeiseksi jääneessä puheroolissaan tohtori Eric Vornoffia, joka yrittää luoda atomisuperihmisten rodun.
Yleislakko
Yleislakko on kaikkia tai ainakin useimpia ammattialoja koskeva lakko. Yleislakko pyrkii kaiken työnteon lamauttamiseen tietyllä seudulla tai koko maassa. Tavoitteiltaan yleislakko on ensisijaisesti joko ammatillinen, työntekijöiden etuvaatimuksia tukeva tai poliittinen. Muita poliittisia vaikutuskeinoja, joita ei tule sekoittaa lakkoiluun, voivat olla esimerkiksi työnseisaukset tai ulosmarssit.
Poliittisilla yleislakoilla pyritään yleensä painostamaan maan hallitusta. Varsinkin tietyissä maissa ne ovat usein demonstratiivisia ja lyhytkestoisia, mutta voivat myös jatkua etukäteen määräämättömän ajan tai kunnes tavoitteet saavutetaan.
Eräät sosialistiset suuntaukset, varsinkin syndikalismi, painottavat yleislakon merkitystä vallankumouksen välineenä. Useisiin modernin ajan merkittäviin vallankumouksiin onkin liittynyt yleislakko, esimerkiksi Venäjän vuoden 1905 vallankumoukseen.
Yleislakot Suomessa
Suomen historiaan kuuluu kolme varsinaista yleislakkoa. Vuoden 1905 suurlakko (30. lokakuuta – 6. marraskuuta 1905) ja osin myös marraskuun 1917 yleislakko (14.–19. marraskuuta 1917) olivat luonteeltaan poliittisia lakkoja, joilla ajettiin muun muassa äänioikeuden laajentamista ja muita laajoja yhteiskunnallisia tavoitteita. Vuoden 1956 yleislakko (1.–20. maaliskuuta 1956) oli sen sijaan perinteisempi työtaistelu, joka pantiin toimeen työnantajajärjestöjen torjuttua ammattijärjestöjen uhkavaatimuksen hintatason palauttamisesta ennalleen ja yleisen palkankorotuksen toteuttamisesta.
Lisäksi maaliskuussa 1986 SAK järjesti kaksi päivää kestäneen lähes kaikkia teollisuusaloja koskeneen lakon, josta käytettiin nimitystä yhteislakko.
Carnot’n kierto
Carnot’n kierron vaiheet
Kun lämpövoimakoneen hyötysuhde halutaan maksimoida, on sen toiminnan vaiheiden oltava reversiibeleitä eli sellaisia, jotka voivat kulkea myös päinvastaiseen suuntaan. Lisäksi kierto ei saa lisätä entropiaa. Todellisuudessa lämpövoimakoneet eivät noudata näitä ideaalisen kierron sääntöjä.
Carnot’n kierto koostuu neljästä vaiheesta, joista kaksi on adiabaattisia (eli kaasu ei luovuta eikä vastaanota lämpöenergiaa) ja kaksi isotermisiä (kaasun lämpötila pysyy vakiona). Lämpövoimakone ottaa sisäänsä kaasua lämpöisemmästä säiliöstä (lämpötila T_H) ja lopulta luovuttaa sisällään kylmenneen kaasun kylmän kaasun säiliöön (lämpötila T_C). Carnot'n lämpövoimakoneen kierrot koostuvat identtisistä sykleistä eli syklin alku- ja lopputila ovat aina samat.
Öljynporauslautta
Historiaa
Vuonna 1869, vain kymmenisen vuotta Pennsylvanian Titusvillessä tehdyn ensimmäisen öljylöydön jälkeen, newyorkilainen insinööri Thomas Fitch Rowland sai patentin noin 15 metrin syvyisessä vedessä toimivalle öljynporauslautalle, jossa oli teleskooppisesti säätyvät teräsjalat, ankkurointi ja monia muitakin yhä käytössä olevia ratkaisuja. Maailman ensimmäinen vedenalainen öljykenttä porattiin käyttöön vuoden 1891 paikkeilla Grand Lake St. Marys -järvellä Yhdysvaltojen Ohiossa käyttämällä porausalustan alla puupaaluja. Samalla vuosikymmenellä Kaliforniassa rakennettiin rannalta merelle jopa satoja metrejä pitkiä puulaitureita, joiden päästä porauksia tehtiin.
Carnot’n kierto
Carnot’n kierron vaiheet
Carnot’n kierron vaiheet ovat
Öljynporauslautta
Historiaa
Ensimmäinen kaukana mantereesta sijaitseva merenalainen porauskaivo aloitettiin Meksikonlahdella vuonna 1947, ja tästä merialueesta tulikin maailman suurin offshore-öljytuotantoalue. Vanhin kelluva öljynporauslautta on neuvostoliittolaisten rakentama, yhä käytössä oleva Neft Daşları Kaspianmeressä Bakun lähellä. Sen rakentaminen aloitettiin vuonna 1949 ja se valmistui 1952, jolloin neuvostotankkerit alkoivat ensimmäistä kertaa kuljettaa porauslautalta saatua öljyä.
Carnot’n kierto
Yhtälöitä
Carnot’n lämpövoimakoneen lämpöenergioiden itseisarvojen suhde on sama kuin absoluuttisten lämpötilojen suhde, eli
Öljynporauslautta
Jack-up-lautta
Jack-up-lautat ovat kelluttamalla siirrettäviä lauttoja, joita käytetään alle 100 metrin syvyisissä vesissä. Niiden moottoroidut ristikkojalat lasketaan merenpohjaan, minkä jälkeen ne toimivat tunkin tai nostolavan tavoin ja nostavat öljynporaustornin oikeaan korkeuteensa merenpinnan yläpuolelle.
Puoliuppolautta
Puoliuppolautat ovat jack-up-lauttojen tapaisia mutta aina kelluvia ja liikuteltavia lauttoja, joita käytetään jopa yli 1 000 metrin syvyyksissä. Niistä on tullut yleisin porauslauttatyyppi. Porauspaikan kohdalle saavuttua lautta ankkuroidaan ja sen syväystä lisätään painolastiveden avulla vakauden parantamiseksi. Joustava ankkurointi sallii lautan liikehdinnän merenkäynnin mukaan. DP-laitteistolla varustetut puoliuppolautat soveltuvat erittäin syviinkin vesiin.
Carnot’n kierto
Yhtälöitä
Carnot’n voimakoneen hyötysuhde määritellään yhtälöllä
Öljynporauslautta
Kiinteä öljynporauslautta
Kiinteät porauslautat seisovat merenpohjassa betoni- tai teräsjalkojen varassa. Merenpohjaan laskettujen jalkojen päälle rakennetaan kansi, jossa on tilat poraus-, tuotanto- ja asuinrakennelmille. Kiinteät lautat suunnitellaan hyvin pitkäaikaiseen käyttöön, ja ne soveltuvat noin 500 metrin syvyyteen asti.
Kiinteän lautan joustava erityismuoto,, joustaa sivusuunnassa myrskyssä ja aallokossa ja soveltuu jopa 900 metrin syvyyksiin.
Tension Leg -lautta
Tension Leg -lautat on kelluva lautta, joka ankkuroidaan paikalleen joka kulmasta tiukkojen jänteiden (tendons) avulla, jotka estävät lautan sivusuuntaisen liikkeen. Jänteet ovat tavallisesti halkaisijaltaan 600–900 millimetrin teräsputkia, ja niitä on joka kulmassa yleensä neljä eli yhteensä 16. TLP soveltuu käytettäväksi 300–1500 metrin syvyydessä. Ensimmäisiä, pienempiä TLP-lauttoja kutsuttiin muotonsa ansiosta nimellä seastar platform, ”meritähtilautta”.
Spar-lautta
Spar-lautat (, spar = ”masto, puomi”) ovat kelluvia, pohjaan ankkuroituja jättimäisiä pystysuoria lieriöitä, joiden vakavuutta pidetään yllä painolastitankein. Pystysuoran putkirakennelman päälle rakennetaan porauslaitteet ja asuintilat sisältävä kansi. Spar-lautat ovat yhteydessä merenpohjan porauskaivoon hydraulisesti joustavan porausputkiston avulla. Spar-lautat toimivat jopa yli 2 000 metrin syvyyksissä, ja niiden varaan voidaan rakentaa varsin isoja kansirakenteita.
Öljynporausalus
Öljynporausalukset ovat porauslaitteistolla varustettuja, yleensä tankkilaivoista muokattuja aluksia, joita käytetään lähinnä uusien kenttien tutkimus- ja koeporauksissa yli 3 000 metriä syvissä vesissä. Niiden rungon pohjassa on suljettava aukko (moonpool), jonka kautta sukeltajat ja veden alla tarvittavat laitteet lasketaan alas. Porauksessa on tärkeää, että porausalus pysyy metrin tarkkuudella porauskaivon yläpuolella, minkä takia porausalukset varustetaan dynaamisen paikannuksen mahdollistavalla DP-laitteistolla.
FPSO-alus
Öljyntuotanto-, varastointi- ja purkausalukset on yleensä muunneltu raakaöljytankkerista vastaanottamaan hiilivetyjä lähialueen porauslautoilta ja vedenalaisilta tuotantokentiltä, prosessoimaan ne ja varastoimaan prosessoitu öljy aluksen omiin tankkeihin ulkoisten varastointitankkien sijasta.
Farafenni
Farafenni on kaupunki Gambiassa North Bankin alueella. Kaupunki sijaitsee Gambiajoen pohjoispuolella noin kolmen kilometrin päässä Senegalin rajasta. Gambian pääkaupunki Banjul sijaitsee noin 170 km päässä rannikolla.
Öljynporauslautta
Onnettomuuksia
Pahimmat öljynporauslauttoja kohdanneet onnettomuudet yli sadan hengen menetyksineen ovat tapahtuneet 1970-luvulla aloitetussa Pohjanmeren öljytoiminnassa. Maaliskuussa 1980 öljynporausmiehistön asuinlautaksi muutettu Alexander Kielland kaatui ja upposi ja vei mennessään 123 ihmistä. Heinäkuussa 1988 tähän asti maailman pahimmassa offshore-katastrofissa, porauslautta Piper Alphalla tapahtuneessa räjähdyksessä ja tulipalossa kuoli 162 ihmistä Englannin rannikolla.
Farafenni
Vuonna 2012 Farafennissä oli noin 25 000 asukasta.
Joseph E. Johnston
Lapsuus ja nuoruus
Johnston syntyi tuomari Peter Johnstonille ja hänen vaimolleen Marylle (omaa sukua Wood). Hänen isänsä oli skottilaista sukujuurta ja äitinsä englantilais-skottilaista. Johnston syntyi Longwoodin talossa Farmvillessä Virginiassa, mikä myöhemmin paloi. Uudelleenrakennettu talo on nykyisin Longwoodin yliopiston presidentin asuntona. Johnston nimettiin Joseph Egglestonin mukaan, jonka kanssa hänen isänsä taisteli Yhdysvaltain vapaussodassa. Johnston meni Yhdysvaltain sotilasakatemiaan ja valmistui 1829. Hän erosi armeijasta vuonna 1836, ja opiskeli siviilissä insinööriksi. Toisen seminole-sodan aikana hän oli siviilissä kartoittaja-insinööri laivalla, jonka päällikkö oli William Pope McArthur. 12. tammikuuta 1837 Jupiterissa Floridassa merimiehet, jotka olivat rantautuneet, joutuivat hyökkäyksen kohteiksi ja Johnston väitti että "ei ollut vähempää kuin 30 luodinreikää" hänen vaatteissaan ja yksi luoti raapaisi hänen päänahkaansa, josta hän sai arven lopuksi ikäänsä. Hän liittyi armeijaan uudestaan vuonna 1838.
Öljynporauslautta
Onnettomuuksia
Marraskuussa 1979 jackup-tyyppisen öljynporauslautan kaatumisessa Kiinan Bohainmerellä kuoli 72 ihmistä. Helmikuussa 1982 Ocean Ranger -puoliuppolautta kaatui Newfoundlandin lähellä Kanadan rannikolla. Onnettomuudessa kuoli 84 miehistön jäsentä. Lokakuussa 1983 hukkui 81 ihmistä Etelä-Kiinan merellä Hainanin saaren lähellä tapahtuneessa yhdysvaltalaisen Glomar Java Sea -porausaluksen uppoamisessa. Elokuussa 1984 Rio de Janeiron lähellä Brasilian rannikolla kuoli 42 ihmistä Petrobras-yhtiön Enchova-öljylautan räjähdyksessä. Marraskuussa 1989 Seacrest-porausalus upposi taifuunissa Thaimaan Bangkokin eteläpuolella ja vei mukanaan 91 miehistön jäsentä. Heinäkuussa 2005 Mumbain länsipuolella Intian rannikolla 22 miehistön jäsentä sai surmansa Intian valtion öljy-yhtiön Mumbai High North -lautan törmäyksessä offshore-tukialukseen Samudra Suraksha ja sitä seuranneessa tulipalossa.
Joseph E. Johnston
Lapsuus ja nuoruus
Meksikon–Yhdysvaltain sodan aikana hän voitti kaksi ylennystä ja haavoittui sekä Cerro Gordossa että Chapultepecissa. Hän palveli Kaliforniassa sodan jälkeen ja ylennettiin majoitusmestarikenraaliksi Yhdysvaltain armeijaan 28. kesäkuuta 1860.
Johnston nai Lydia McLanen, Louis McLanen, Delawaren kongressimiehen ja presidentti Andrew Jacksonin kabinetin jäsenen tyttären. He eivät saaneet lapsia. Hänen vaimonsa kuoli helmikuussa 1887. Hänen veljensä Charles Clement Johnston palveli myös USA:n edustajana ja hänen veljenpoikansa John Warfield Johnston oli USA:n senaattori, molemmat Virginian edustajia. Kun hänen kotiosavaltionsa erosi unionista 1861, Johnston erosi prikaatinkenraalin tehtävästään vakinaisessa armeijassa, korkeimpana USA:n armeijan upseerina joka teki niin. Hän sai komenuksen Virginian miliisin kenraalimajuriksi ja vapautti Thomas J. "Stonewall" Jacksonin Harpers Ferryn asevarikon komentajana ja organisoi Shenandoahin armeijan.
Öljynporauslautta
Onnettomuuksia
Rauma-Repolan Porin Mäntyluodon telakalla valmistunut lautta Kolskaja kaatui ja upposi Ohotanmerellä 18. joulukuuta 2011, kun sitä oltiin hinaamassa myrskyssä avomereltä Sahalinin saarelle. Lautan omisti Gazprom.
Joseph E. Johnston
Sisällissota
Ensimmäisessä Bull Runin taistelussa 1861 Johnston toi joukkoja Shenandoahin laaksosta, ja yhdisti ne kenraalimajuri P.G.T. Beauregardin joukkoihin, mutta taistelun kävivät nuoremmat kenraalit, koska Johnston ei tuntenut maastoa. Hänen onnistui kuitenkin saada julkista tunnustusta etelänvoitosta. Bull Runin jälkeen Johnston auttoi Beauregardia ja William Porcher Milesia suunnittelemaan ja tuottamaan etelävaltioiden taistelulipun. Lipun neliomäinen malli oli Johnstonin idea.
Elokuussa Johnston ylennettiin täydeksi kenraaliksi – mitä modernissa armeijassa kutsutaan neljän tähden kenraaliksi – mutta ei ollut tyytyväinen koska kolme miestä oli häntä ylempiarvoisena. Hän tunsi että koska oli vanhin USA:n armeijasta lähtenyt ja konfederaatioon liittynyt upseeri hänen ei tullut olla arvoissa alempana kuin Samuel Cooper, Albert Sidney Johnston ja Robert E. Lee. Vain Beauregard sijoitettiin alemmaksi häntä viiden uuden kenraalin listassa. Tämä herätti paljon pahaa verta Johnstonin ja Jefferson Davisin välillä ja riita kesti koko sodan ajan.
Johnston sijoitettiin Pohjois-Virginian armeijan komentajaksi, ja johti sitä vuoden 1862 Virginian niemimaalla käytyjen taistelujen alkuun. Hän puolusti Richmondin pääkaupunkia kenraalimajuri George B. McClellanin joukkoja vastaan. Johnston suoritti sarjan vetäytymisiä ennen suurta yhteenottoa, kunnes hänen armeijansa oli vain viiden mailin päässä kaupungista missä McClellanin oli tarkoitus piirittää sitä. Viimein nurkkaan ajettuna Johnston hyökkäsi 31. toukokuuta 1862 etelään Chickahominy-joelta Seven Pinesin taistelussa. Taistelu oli taktillisesti ratkaisematon, mutta se esti McClellanin etenemisen kaupunkiin, ja paljastui invaasion korkeimman nousuveden merkiksi. Tärkeää on kuitenkin että Johnston haavoittui taistelun toisena päivänä ja Davis antoi komennon aggressiivisemmalle kenraali Robert E. Leelle, joka johti Pohjois-Virginian armeijaa sodan loppuun.
Toivuttuaan haavastaan Johnston sai komentoonsa länsialueen hallinnan, mikä antoi hänelle nimellisesti komentoonsa kenraali Braxton Braggin Tennesseen armeijan ja kenraaliluutnantti John C. Pembertonin hallinnoiman Mississippin ja Itä-Louisianan. Pemberton kohtasi kenraalimajuri Ulysses S. Grantin piiritetyn Vicksburgin kaupungin sisältä Mississippissä, ja Johnston kehotti häntä hylkäämään kaupungin väliaikaisesti ja liittymään Johnstonin joukkoihin ja lyödä Grantin ylivoimalla, mutta Davis käski Pembertonin pysyä Vicksburgissa, ja aiheutti suuren tappion etelävaltioille, kun sen viimeinen linnoitus Mississippi-joella romahti 4. heinäkuuta 1863. Myöhemmin samana vuonna Bragg lyötiin Chattanoogan taistelussa ja Davis vastahakoisesti siirsi pois vanhan ystävänsä ja korvasi hänet Johnstonilla.
Todettuaan William T.Shermanin armeijan etenevän Chattanoogasta Atlantaan keväällä 1864, Johnston palautti vetäytymisstrategiansa. Hän järjesteli vahvat puolustusasemat vain nähdäkseen Shermanin kiertoliikkeen niiden ympäri, mikä aiheutti hänen vetäytymisensä takaisin Atlantaan. Johnston näki armeijansa säästämisen tärkeimpänä päämääränään ja aloitti epäluuloisen sotaretkensä. Hän käsitteli hyvin armeijaansa, hidasti unionin etenemistä ja aiheutti viholliselleen suurempia tappioita kuin itse kärsi. 27. kesäkuuta Johnston voitti Shermanin Kennesaw Mountainin taistelussa, mutta puhtaasti puolustuksellinen voitto ei estänyt Shermania jatkamasta etenemistään. Kriitikot ovat väittäneet että Johnstonin strategia oli kokonaan puolustava, ja että hänen haluttomuutensa ottaa riski hyökkäämällä teki konfederaation voiton mahdottomaksi.
Jefferson Davis ärsyyntyi hänen strategiastaan ja poisti Johnstonin komennosta 17. heinäkuuta 1864, vähän ennen Peachtree Creekin taistelua, juuri Atlantan ulkopuolella. (Hänen korvaajansa kenraaliluutnantti John Bell Hood oli aggressiivinen, mutta tehoton ja menetti Atlantan syyskuussa ja suurimman osan armeijastaan Franklin-Nashvillen sotaretkellä talvella). Davisin päätös korvata Johnston on sodan kiistellyimpiä.
Kun konfederaatio tuli entistä huolestuneemmaksi Shermanin marssista merelle Georgian halki ja pohjoiseen kohti Carolinoja, suuri yleisö halusi Johnstonin palaavan komentaksi. Davis nimitti hänet Etelä-Carolinan, Georgian ja Floridan puolustuksen komentajaksi, ja myös Pohjois-Carolinan ja Etelä-Virginian alueiden komentajaksi. Näihin komennuksiin sisältyi periaatteessa kolme konfederaation armeijaa, mutta ne olivat paperitiikereitä ja Johnston saattoi tehdä vain vähän pysäyttääkseen Shermanin etenemisen.
19. maaliskuuta 1865 sai kiinni osan Shermanin armeijasta yllätyksellisesti Bentonvillen taistelussa ja lyhyesti sai jotakin taktista menestystä ennen kuin vihollisen yhä suurempi lukumäärä pakotti hänet vetäytymään. Kuultuaan Leen antautumisesta Appomattoxin käräjätalossa, Johnston antautui armeijoineen Shermanille Bennett Placessa lähellä Durhamia Pohjois-Carolinassa, kaksi viikkoa myöhemmin 26. huhtikuuta 1865, huolimatta Jeffersin Davisin vastakkaisista käskyistä.
Sodan jälkeiset vaiheet
Sodan jälkeen Johnston asettui Savannahiin Georgiaan, oli rautatieyhtiön presidenttinä Arkansasissa, ja osallistui vakuutusbisnekseen vuosina 1868 ja 1869. Hän palasi Virginiaan ja asettui Richmondiin 1877 ja tuli lähtetysyhtiön presidentti. Johnston oli 46. kongressissa vuodet 1879-1881 demokraattien kongressimiehenä. Hän ei ollut ehdokkaana uudelleenvalintaan vuonna 1880. Hän oli rautatiehallinnossa presidentti Grover Clevelandin henkilökunnassa.
Hänen teoksensa omista toimistaan sisällissodassa, nimeltään "Narrative of Military Operations" julkaistiin 1874, oli huomattavan kriittinen Davisista ja hänen kenraalitovereistaan.
Johnston, kuten Lee, ei ikinä unohtanut sen miehen suurutta, jolle oli antautunut eikä ikinä sallinut läsnä ollessaan puhuttavan pahaa sanaa Shermanista. Kun Sherman kuoli, Johnston oli arkunkantajana hänen hautajaisissaan. Toimituksen aikana New York Cityssä 19. helmikuuta 1891 hän piti hattuaan kädessään huolimatta sateista ja säästä. Jollakin oli huoli vanhan kenraalin terveydestä ja häntä pyydettiin laittamaan hattu päähänsä, johon Johnston vastasi "Jos minä olisin tuossa hänen sijassaan ja hän tässä, hän ei laittaisi hattua päähänsä." Hän sai keuhkokuumeen ja kuoli muutamaa viikkoa myöhemmin. Hänet on haudattu Green Mountin hautausmaahan Baltimoreen, Marylandiin.
Leo V
Leo V (775–820), lisänimeltään Armenialainen, oli Bysantin keisari vuosina 813–820.
Leo kunnostautui kenraalina keisarien Nikeforos ja Mikael I aikana. Hän taisteli menestyksekkäästi arabeja vastaan vuonna 812, ja seuraavana vuonna Mikael I kutsui hänet mukaan sotaretkelle bulgareja vastaan. Leo käytti sotilaiden tyytymättömyyttä hyväkseen ja jätti Mikaelin pinteeseen Adrianoplen taistelussa. Taistelun jälkeen Leo johti kapinaa Mikaelia vastaan, ja hänet julistettiin keisariksi. Myöhemmin Leo löi bulgarialaiset useaan otteeseen.
Timo Räihä
Timo Johannes Räihä (s. 18. joulukuuta 1953 Parikkala) on suomalainen painija, joka ylsi SM-mitaleille 1970-luvulla.
Räihän painiura sai alkunsa 1970-luvulla. Hän voitti juniorien SM-pronssia 1971 sarjassa 81 kg Kankaanpäässä. Ensimmäisen aikuisten SM-mitalinsa hän saavutti ottelemalla yli 90 kg sarjassa pronssille vuonna 1976. Hän saavutti tässä painoluokassa SM-hopeaa kahdesti, vuonna 1978 kreikkalais-roomalaisessa painissa ja 1979 vapaapainissa. .
Painiuransa jälkeen Räihä on juossut 26 täyttä maratonia, ja hiihtänyt yli 20 pitkänmatkan Finlandiahiihtoa.
Pitkäsaari
Pitkäsaari on saari Espoon Matinkylässä Ison Vasikkasaaren ja Matinkylän manneralueen välissä. Sen kaakkois–luoteissuuntainen pituus on noin kolmanneskilometri. Pitkäsaaren ja Matinkylän manneralueen välissä on Nokkalaströmmen. Pitkäsaaren ja Ison Vasikkasaaren välissä puolestaan on Temppelinsalmi, joka on saanut nimensä Ison Vasikkasaaren luoteisosaan rakennetusta kreikkalaistyylisestä temppelistä. Pitkäsaaren lounaispuolella sijaitsee Buguholm. Koillisessa sijaitsee Brändholmin saari, joka on kasvanut lähes kiinni mantereeseen.
Jovana Janković
thumb|220px|Jovana Janković juontamassa Eurovision laulukilpailua. Jovana Janković (, s. 25. huhtikuuta 1981 Belgrad, Serbian sosialistinen tasavalta, Jugoslavia) on serbialainen TV-henkilö ja juontaja Serbian yleisradiossa Radio-televizija Srbije.