cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tarton kaupunki
Kaupunginvaltuusto
Kaupunginvaltuuston puheenjohtajana on vuoden 2017 vaaleista lähtien toiminut Aadu Must (Keskustapuolue) ja varapuheenjohtajana Ene Ergma (Reformipuolue). Puheenjohtajat muodostavat valtuustoryhmien johtajien kanssa valtuuston johtoelimen. Kaupunginvaltuuston työtä tukee ja asioita valmistelee yhdeksän lautakuntaa, joilla on oikeus tehdä aloitteita. Valtuuston päätäntävallassa ovat kaupungin tulo- ja menoarvio, lainat, varojen jakaminen hallintoalojen kesken, kaupunkisuunnittelu ja kaavoitus jne.
Kaupungin hallinto
Kaupunkia hallinnoi reformi- ja keskustapuolueiden muodostama kaupunginhallitus. Kaupunginjohtajana on toiminut huhtikuusta 2014 Urmas Klaas. Hänen apunaan toimii viisi apulaiskaupunginjohtajaa, jotka kukin vastaavat eri hallintoalojen toiminnasta. Lisäksi kaupunginjohtajan alaisuudessa työskentelee kaupunginsihteeri ja hänen johtamansa kaupunginkanslia. Hallituksen jäsenet ja vastuualueet ovat seuraavat:
Klaasin edeltäjä kaupunginjohtajana oli Urmas Kruuse, joka siirtyi Tarton kaupunginjohtajan tehtävistä terveys- ja työministeriksi Taavi Rõivasin hallitukseen.
Liikenne
Valtatie 2 Tallinnasta Võruun ja valtatie 3 Jõhvista Valgaan kulkevat Tarton kautta. Tartosta johtaa rautatie Tallinnaan, Valgaan ja Koidulaan.
Vaski (Hailuoto)
Vaski on kylä Hailuodon Santosen niemellä. Kylä sijaitsee Ojakylänlahden pohjoisrannalla Santosen eteläosassa Luovontien varrella, noin neljä kilometriä länteen Huikun lautta- ja kalasatamasta, ja noin 17 kilometrin päässä Hailuodon kirkonkylältä.
Kylän rakennukset ovat levittäytyneet noin kilometrin matkalle Ojakylänlahden rannan ja Luovontien väliselle alueelle. Alueella on jonkin verran niittyjä ja peltoja, mutta pääasiassa alue on metsäistä. Päätienä toimivan Luovontien lisäksi alueella ei ole muita rannansuuntaisia teitä, vaan tiestö on lähes yksinomaan Luovontieltä haarautuvia piha- ja metsäautoteitä.
Vaskessa on Hailuodon kunnan ylläpitämä autiotupa.
Nan’yō
Nan’yō on Japanin kaupunki Honshūn saarella Tōhokun alueella Yamagatan prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin eteläosassa Yonezawan allaslaakson pohjoisreunalla. Kaupungin alue ulottuu Mogamijoen varren alluviaalitasangolta pohjoiseen Shiratakan kukkuloille. Nan’yōssa on 30 846 asukasta (lokakuussa 2020) ja sen pinta-ala on 160,52 neliökilometriä.
Asutus Nan’yōn alueella on vanhaa, ja siellä on säilynyt muun muassa useita kofun-hautakumpuja. 1500-luvun lopulta lähtien seutua hallitsi Uesugi-klaani osana Yonezawan daimiokuntaa. Nan’yōn kaupunki perustettiin vuonna 1967 liittämällä yhteen Akayun ja Miyauchin maaseutukaupungit sekä Wagōn kyläkunta. Akayu on vanha kylpyläpaikkakunta, joka kehittyi matkailukohteena erityisesti 1900-luvun alusta lähtien, kun sinne valmistui rautatieyhteys. Miyauchi kasvoi vuorostaan Kumano-jinjan šintolaisen pyhäkön portineduskaupungiksi Yoshinojoen laakson suulle. Aiemmin tärkeä elinkeino oli silkin kudonta, mutta toisen maailmansodan jälkeen sen ovat korvanneet esimerkiksi puusepän- ja elektroniikkateollisuus. Maaseutualueilla viljellään riisin lisäksi vihanneksia, hedelmiä ja viinirypäleitä.
Sean Walker
Kesäkuussa 2023 Kings kauppasi Walkerin, Cal Petersenin ja Helge Gransin Philadelphia Flyersiin kolmen joukkueen kaupassa, johon osallistui myös Columbus Blue Jackets.
Nan’yō
Nan’yōn nähtävyyksiä ovat Akayu-onsenin kuuma lähde, kirsikankukistaan tunnettu Eboshiyaman puisto ja Sōshōn puisto ruusupuutarhoineen. Hakuryūjärven alue kuuluu prefektuurin luonnonpuistoon. Nan’yōta palvelevat JR Higashi-Nihonin Ōu-päälinja, jota pitkin kulkee suurnopeusjunayhteys Yamagata Shinkansen, ja Yamagata-rautatien Flower Nagai -linja.
Inkeri (nimi)
Inkeri on suomalainen naisen etunimi.
Inkeri on suomalainen muoto ruotsalaisesta nimestä Inger, joka on peräisin muinaisskandinaavisesta nimestä Ingifridh (nykyinen Ingrid), jonka nimet osat merkitsevät 'Ing-jumalaa' ja 'kaunista'. Nimi on esiintynyt Suomessa jo muinaisaikana, sitä todistavat monet paikannimet, esimerkiksi Inkerinmaa. Kansanvalistusseuran kalenterissa Inkeri oli 1882 ja Suomen almanakassa nimi on ollut vuodesta 1891 lähtien.
Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan vuoden 2019 loppuun mennessä Inkeri-nimen on saanut 62 074 naista ja muutama mies.
Kytöviljely
Kytöviljely eli kydönpoltto on historiallinen polttoviljelymenetelmä, jossa pellon ruokamultakerrosta poltettiin maata lannoittavaksi tuhkaksi. Kydötettävälle maalle kerättiin puunrunkoja, oksia ja risuja, jotka ladottiin pitkiksi kasoiksi. Puuaineksen päälle asetettiin ruokamullan kyntöviilloksia ja turpeita. Puiden ja maa-aineksen annettiin palaa vähitellen tuhkaksi, joka levitettiin pellolle ja kynnettiin maahan. Kytöviljely oli tavallista puuttomilla kovilla mailla ja alavilla niityillä. Kytöviljely erosi kaskiviljelystä siinä, että kydötettäessä multaa paloi runsaasti kun taas kaskenpoltossa maan pinta yleensä vain kärventyi.
Suomessa harjoitetusta kytöviljelystä on tietoja 1600-luvulta lähtien. Sitä harjoitettiin varsinkin Hämeessä sekä Lounais- ja Länsi-Suomessa Koska kydönpoltto oli ryöstöviljelyä, joka useana vuonna toistuessaan hävitti ruokamullan vähitellen kokonaan, valtio kielsi sen harjoittamisen vuoden 1753 metsäasetuksessa. Siitä huolimatta se oli joillakin paikkakunnilla käytössä vielä 1800-luvulla. Entisaikoina käytössä ollutta rahkasoiden pintakerroksen kydöttämistä ei pidetä varsinaisena kytöviljelynä.
Paul van Asbroeck
Paul van Asbroeck (1. toukokuuta 1874 – 1959) oli belgialainen ampuja ja olympiavoittaja. Hän osallistui Pariisin 1900, Lontoon 1908, Antwerpenin 1920, Pariisin 1924, ja Berliinin 1936 kesäolympialaisiin kivääri ja pistoolilajeissa. Van Asbroeck voitti Pariisissa jaetun pronssimitalin yhdessä norjalaisen Ole Østmon kanssa 300 metrin sotilaskiväärin moniasentokilpailusta. Hän sai Lontoossa kahdeksan vuotta myöhemmin kaksi mitalia, kultaa 50 jaardin vapaapistoolista ja hopeaa saman lajin joukkuekilpailusta. Asbroeck voitti urallaan 50 metrin pistoolin maailmanmestaruuden yhteensä kuusi kertaa. Maailmanmestaruusmitaleja van Asbroeck sai myös kiväärillä. Vielä vuonna 1930 hän oli voittamassa hopeamitalia Belgian joukkueessa pienoiskiväärin pystyasentokilpailussa.
Kiji (1937)
Valmistus
Alus tilattiin vuoden 1934 hankinnoissa Taman telakalta, missä köli laskettiin 24. lokakuuta 1935. Alus laskettiin vesille 26. tammikuuta 1937 ja valmistui 31. heinäkuuta.
Palvelus
Alus poistettiin alusluettelosta 20. helmikuuta 1946 ja se luovutettiin sotakorvauksena Neuvostoliitolle 1947.
Paul van Asbroeck
Henkilökohtaisia MM-mitaleja van Asbroeckilla on 20 (7-5-8), jolla hän sijoittuu miesten kaikkien aikojen mitalitilastossa kuudenneksi edellään neljä sveitsiläistä ja Ruotsin Torsten Ullman.
Van Asbroeck voitti Lyonin MM-kisoissa 1904 vapaapistoolin mestaruuden tuloksella 484. Seuraavana vuonna hän voitti MM-kullan Brysselin MM-kisoissa vapaakiväärin pystyasennossa tuloksella 326. Zürichin MM-kisoissa 1907 hän voitti vapaapistoolin MM-kullan tuloksella 504. Hän voitti vapaapistoolin maailmanmestaruuden myös Hampurin MM-kisoissa 1909 pistein 518. Seuraavana vuonna Loosduinenin MM-kisoissa hän uusi vapaapistoolin maailmanmestaruutensa tuloksella 528. Van Asbroeck uusi vapaapistoolin maailmanmestaruutensa myös Biarritzin MM-kisoissa 1912, jolloin hänen voittotuloksensa oli 520, ja Viborgin MM-kisoissa 1914 tuloksella 528.
Van Asbroeck ampui vuonna 1905 maailmanennätyksen vapaakiväärin pystyasennon 40 laukauksella tuloksella 326. Se paransi Franz Böcklin edellistä ennätystä 11 pisteellä ja pysyi voimassa neljä vuotta, kunnes Emil Pachmayr teki vuonna 1909 tuloksen 334. Van Asbroeck teki myös neljä maailmanennätystä vapaapistoolin 50 metrin 60 laukauksella. Hänen vuonna 1905 ampuma tuloksensa 507 rikkoi Karl Rödererin edellisen ennätyksen neljällä pisteellä. Konrad Stäheli ampui seuraavana vuonna 512, mutta van Asbroeck onnistui saamaan ennätyksen takaisin 1909 tuloksella 518. Hänen viimeinen ennätyksensä oli vuonna 1912 ammuttu 540. Se pysyi voimassa aina vuoteen 1929 saakka, kunnes Fritz Zulauf rikkoi sen.
The Long Kiss Goodnight
The Long Kiss Goodnight on vuonna 1996 tehty toimintaelokuva. Elokuvan on ohjannut Renny Harlin ja pääosissa ovat Geena Davis ja Samuel L. Jackson.
Elokuva kertoo perheenäidistä Samantha Cainesta, joka joutuu auto-onnettomuuteen. Samantha selviää kolarista hengissä, ja huomaa omaavansa kykyjä joita ei aikaisemmin ole pystynyt tekemään. Samantha palkkaa yksityisetsivän, Mitch Henesseyn, tutkimaan menneisyytään ja pian hän saakin tietää että hän on entinen palkkatappaja ja hänen oikea nimensä onkin Charlene "Charly" Baltimore. Pian hän onkin Mitchin tavoin hengenvaarassa.
Jussi Kohonen
pienoiskuva|Jussi Kohonen 2014 Eero Juhani (Jussi) Kohonen (24. elokuuta 1929 Kotka – 2. heinäkuuta 2018 Helsinki) oli suomalaisen elokuvatuonnin merkittävimpiä hahmoja, jonka työ tuottajana ja levittäjänä ja henkilökohtaiset suhteet elokuva-alan ihmisiin vaikuttivat vahvasti siihen, että Suomesta tuli hetkeksi elokuvan sivistysmaa. Kohonen toi elokuvia niin idästä kuin lännestä: ainakin tšekkiläisiä, venäläisiä, unkarilaisia, romanialaisia, jugoslavialaisia, bulgarialaisia, puolalaisia, itäsaksalaisia, englantilaisia, amerikkalaisia, italialaisia ja ranskalaisia. Peter von Bagh toteaa Kohosesta Muisteja-teoksessaan: "Hänen voimansa oli sellainen ehdoton elokuvan rakkaus joka on sittemmin kadonnut lähes täysin elokuvan liikepiireistä."
Elokuvan palveluksessa
Jussi Kohonen katsoi jo lapsena loputtomasti elokuvia. Synnyinkaupungissaan Kotkassa Kohonen auttoi isäänsä hoitamaan kahta elokuvateatteria, 500-paikkaista Kino-Palatsia ja 400-paikkaista Kino-Hallia. Elokuvateatterit olivat Kohosen kummivanhempien Hugo ja Helmi Viljasen omistuksessa. 18-vuotiaasta Kohonen hoiti teattereita itse, vaikka opiskelikin vanhempiensa mieliksi farmaseutiksi ja oli päivisin töissä apteekissa. Alusta lähtien Kohonen tiesi, että hänen tulevaisuutensa on elokuva-alalla. Amerikkalaisten elokuvien maahantuojat huomasivat elokuvien menevän Kotkassa erityisen hyvin Kohosen ahkeran mainostamisen ansiosta. Kun Suomi-Filmiin etsittiin uutta väkeä, maahantuojat suosittelivat Kohosta Risto Orkolle.
Suomi-Filmi
Jussi Kohosen titteli oli vuodesta 1958 alkaen mainospäällikkö, mutta hän sai hoitaakseen niin ympäri Suomea 35 teatteria käsittävän Suomi-Filmi n ketjun kuin ulkomaisten elokuvien maahantuonnin. Orkolla ei ollut huomautettavaa Kohosen toimista, koska tasapaino pysyi seuraamalla katsojatilastoja; jos jotkut laatuelokuvat eivät menestyneet, seuraavaksi tuotiin jotain kevyempää ja kaupallisempaa. Disney n ja muiden suurten amerikkalaisten yhtiöiden elokuvien lisäksi Suomi-Filmi toi myös pienten tuotantoyhtiöiden elokuvia, kuten John Cassavetes in Varjoja (Shadows, 1960) ja Sidney Lumet in Panttilainaaja n (The Pawnbroker, 1964). 1960-luvun lopulla Suomeen tuotiin myös vanhoja amerikkalaisia klassikkoelokuvia.
Noin kolmannes Suomi-Filmin maahantuonneista tuli Itä-Euroopasta. Jiří Menzel in Tarkoin vartioidut junat (1966) meni monta viikkoa täysille katsomoille. Roman Polanski n esikoisteos Veitsi vedessä (1962), jonka Kohonen osti jo ennen Puolan ensi-iltaa tuhannen dollarin kertamaksulla, esitettiin Suomessa heti tuoreeltaan, ja Eteläisen Hesperiankadun Ritz-teatteri oli lähes loppuunmyyty viisi viikkoa. Polanski ponnahtikin maailmanmaineeseen. Jean-Luc Godard in ja François Truffaut´n elokuvia ostettiin jopa näkemättä niitä, koska jo ohjaajan nimi takasi riittävän yleisömäärän. Truffaut´n Jules ja Jim (1962) olisi ehkä jäänyt tekemättä ilman Kohosen järjestämää ennakko-ostoa. Kohonen toi Suomeen myös elokuvien ohjaajia ja näyttelijöitä. Godardin ja Truffaut´n lisäksi muun muassa Claude Chabrol, Andrzej Wajda ja Joseph Losey vierailivat ensi-iltanäytännöissä, antoivat haastatteluja, saunoivat ja osallistuivat ravintolaillallisille.
Neuvostoelokuva
Vuodesta 1970 Kohosen yhtiö Lunaris toimi Kosmos-Filmin alihankkijana. Tasokkaan ohjelmiston ja aktiivisen markkinoinnin ansiosta Capitolista tuli yksi Helsingin suosituimmista elokuvateattereista. Itäeurooppalaisten uutuuselokuvien lisäksi esitettiin balettielokuvia ja vanhoja klassikoita, kuten Sergei Eisenstein in elokuvia, erityisissä kello viiden näytöksissä. Valtavan suosion saivat esimerkiksi Andrei Tarkovski n ohjaama Andrei Rubljov (1966/1971), Emil Lotjanu n Mustalaisleiri muuttaa taivaaseen (1976) ja Akira Kurosawa n vanhoilla päivillään ohjaama Dersu Uzala (Japani/Neuvostoliitto 1975), jonka presidentti Kekkonen kin kävi katsomassa kahteen kertaan.
Kulttuurivälittäjä
Kohosen luona kävivät keskustelemassa yhtä lailla suomalaiset ja venäläiset kulttuurivaikuttajat. Hänen salongissaan Mark Donskoi on vastannut Peter von Bagh in kysymyksiin, Andrei Kontšalovski on kirjoittanut elokuvakäsikirjoitusta ja Venäjän suomensukuisiin vähemmistöihin kuuluva ohjaaja ja näyttelijä Oleg Tabakov (mokšalainen ) on esitellyt tulevan vaimonsa. Kohosen tärkeä ystävä oli Sergei Mihalkov, johon hän törmäsi 1950-luvulla junassa matkalla Aachen ista Pariisi in. Hienostunutta saksaa puhunut komea mies jutusteli matkan ajan Kohosen kanssa ja kehotti ottamaan yhteyttä tarvittaessa. Pariisin asemalla matkakumppania oli vastassa mittava delegaatio, ja Kohonen tajusi tämän olevan korkeassa asemassa. Neuvostoliitossa Mihalkov oli erittäin tunnettu lastenkirjailija, joka toimi kirjailijaliiton johtotehtävissä. Ystävyys säilyi Mihalkovin kuolemaan asti, ja moni asia Suomen ja Neuvostoliiton välisissä kulttuuri- ja kauppasuhteissa olisi jäänyt toteutumatta ilman Kohosen ja Mihalkovin yhteyttä. Suomessa tunnetaan Sergei Mihalkovia paremmin hänen kaksi poikaansa, elokuvaohjaajat Nikita Mihalkov ja Andrei Kontšalovski, jotka ovat edelleen näkyviä vaikuttajia elokuva-alalla.
Lentohiekka
Useimmat Suomen lentohiekka-alueet sijaitsevat Pohjois- ja Itä-Suomessa alueilla, jotka ovat olleet merenpinnan yläpuolella jääkaudesta alkaen. Eniten lentohiekkaa esiintyy autiomaassa.
Kuuluisia lentohiekka-alueita Suomessa ja lähialueilla
thumb|Kalajoen hiekkasärkät. thumb|Yyteri.
Erämaan kutsu
Erämaan kutsu on Jack Londonin romaani vuodelta 1903. Romaani kertoo koirasta, josta tulee susilauman johtaja. Teos on Londonin tunnetuimpia.
Juoni
Kirjan päähenkilö on bernhardinkoiran ja skotlanninpaimenkoiran risteytys nimeltä Buck. Buck on kalifornialainen koira, joka varastetaan ja myydään Yukoniin kullankaivajille vetokoiraksi. Koiravaljakossa ollessaan ihmiset huomaavat, että Buck on poikkeuksellisen vahva. Buck joutuu tappeluun mustasukkaisen ja itsekkään Spitz-huskyn kanssa, joka johtaa laumaa, ja voittaa sen päästen täten johtokoiraksi. Myöhemmin se joutuu kokemaan huonoa kohtelua, kunnes erakko Thornton ottaa sen hoiviinsa. Buckilla on kuitenkin esi-isiensä luonto verissään, ja villi erämaa houkuttelee sitä jatkuvasti puoleensa. Buck liittyy susilaumaan ja pyrkii sen johtajaksi. Jälkeenpäin intiaanit tappavat Thorntonin ja Buck kostaa ihmisille tappaen ne pudottamalla ne rotkoon. Tämän jälkeen se vetäytyi kokonaan susilauman luokse eikä ole sen jälkeen ollut kosketuksissa ihmiseen.
Turun Riennon Voimistelu ry
Turun Riennon Voimistelu on turkulainen voimisteluseura, joka on toiminut vuodesta 2010 Turun Riennon alaisena itsenäisenä yhdistysjäsenenä. Vuonna 2010 toteutettiin organisaatiouudistus, jonka yhteyessä aiemmin toiminut Turun Riennon voimistelujaosto muuttui omaksi Turun Riennon Voimistelu -yhdistykseksi. Vuonna 1977 perustettiin Turun Riennon voimistelujaosto, jonka juuret ovat vuonna 1908 perustetussa Turun Riennon naisosastossa. Tämän myötä yksi Turun Riennon Voimistelun tunnuslauseista on "Voimistelua ja liikuntaa Turussa jo vuodesta 1908".
Historia
"Kun uusi seura perustettiin, laadittiin ensimmäiseksi toimintaa suunniteltaessa voimistelun suuntaviivat ja vasta sen jälkeen ryhdyttiin harkitsemaan muita lajeja. Näin oli myös Turun Riennossa," toteaa Riennon satavuotisjuhlavuoden puheenjohtaja Anders Blom.
Voimistelussa kilpailtiin seurojen lahjoittamista kiertopalkinnoista. Riennon voimistelijat olivat aluksi piirin ykkösiä, mutta kovan vastuksen tarjosivat Urheiluliiton voimistelijat. Huhtikuussa 1912 Riento järjesti ensimmäiset kansalliset voimistelukilpailunsa. Riennon parhaat telinevoimistelijat olivat Akseli ja Aarne Roine. Akseli Roine valittiin Suomen joukkueeseen vuoden 1924 Pariisin olympiakisoihin. Joukkuekilpailussa Suomi sijoittui seitsemänneksi.
Muutaman vuoden kuluttua perustettu voimistelun erikoisseura Turun Voimistelijat sai Riennolta kaiken sen, mitä vielä oli jäljellä seuran telinevoimistelusta ja tämän seuran perustamisen kohdalle voidaan melkein vetää paksu viiva Riennon voimistelun yli kilpailumielessä. Lajia ei kuitenkaan kokonaan unohdettu. Vuonna 1930 voimistelijakuuluisuus Heikki Savolainen ohjasi Riennon ja ÅIFK:n voimistelijoita ja tuolloin järjestettiin myös voimistelunäytös.
Vuoden 1947 suurkisoissa, suomalaisen urheilun voimanponnistuksessa oli mukana 185 rientolaista, joista suurin osa osallistui voimistelun massaesityksiin. Suurkisoilla Suomi halusi viestittää maailmalle, että se kykenisi järjestämään myös olympiakisat. 110-vuotis juhlavuoden kesällä Turun Riennon Voimistelu osallistui Turussa, Kupittaan puistossa, järjestettyyn Gymnaestrada -tapahtumaan 16 eri ikäisen voimistelijan voimin. Keväällä 2019 Turun Riennon Voimistelu seura järjesti kaksipäiväisen voimistelutapahtuman Kupittaan urheiluhallilla, johon osallistui lähemmäs 800 eri ikäistä voimistelijaa.
Nykyään Turun Riennon Voimistelu ry tarjoaa matalankynnyksen voimistelu-, tanssi- ja liikuntatunteja noin 200 eri ikäisille liikkujalle. Nuorimmat jumpparit ovat 3-vuotiaita ja vanhimmat eläkeikäisiä. Seuralla on 10 valmentajaa/ohjaajaa ja apuvalmentajaa. Kupittaanpuiston läheisissä kouluissa ja Uudenmaankadulla sijaitsevalla Turun Riennon kerhotilassa pidettävät ryhmäliikuntatunnit ovat suosituimpia tunteja, mutta joukkuevoimistelu on pikkuhiljaa vahvistanut asemaansa. Turun Riennon Voimistelu ry:llä on vuodesta 2019 alkaen toiminut 3-4-vuotiaiden Satujumppa Minit -ryhmä, 5-6-vuotiaiden Satujumppa-ryhmä, 7-8-vuotiaiden Aurora-joukkuevoimistelun alkeisvalmennusryhmä, 10-12-vuotiaiden Adella-joukkuevoimistelujoukkue sekä yli 18-vuotiaiden Aisha-tanssillisen voimistelun joukkue.
USS Montpelier (SSN-765)
USS Montpelier (runkonumero SSN-765) on Yhdysvaltain laivaston Los Angeles -luokan ydinsukellusvene.
Valmistus
Alus tilattiin 6. helmikuuta 1987 Newport News Shipbuilding and Drydock Companyltä Newport Newsistä Virginiasta, missä köli laskettiin 19. toukokuuta 1989. Se laskettiin vesille 23. elokuuta 1991 kumminaan rouva Nancy Hayes Sununu ja luovutettiin laivastolle 13. maaliskuuta 1993 ensimmäisenä päällikkönään Victor R. Fiebing.
Palvelus
Palvelukseenotettaessa alus sijoitettiin Norfolkin laivastotukikohtaan Virginiaan. Risteilijä USS San Jacinto törmäsi 13. lokakuuta 2012 Montpelieriin. Seuraavana päivään aluksen vauriot tarkistettiin Kings Bayn sukellusvenetukikohdassa. Aluksesta tehtiin 15. helmikuuta 2013 vaurioiden korjaamiseksi 32 miljoonan dollarin täydennystilaus jo tilattuun modernisointiin. Töiden odotetaan valmistuvan heinäkuussa.
Puhetiedonhaku
Puhetiedonhaku on kyseessä, kun puhuttua luonnollista kieltä sisältävistä sähköisistä arkistoista haetaan dokumentteja niiden puhutun sisällön perusteella. Puhetiedonhaun tavoitteena on saattaa puheena tallennettu tieto ihmisten käytettäväksi.
Puhe on aikasidonnainen tapa välittää informaatiota. Puhetta ei esimerkiksi voi silmäillä läpi niin kuin painettua tekstiä, vaan puheen ymmärtäminen edellyttää, että sitä kuunnellaan suunnilleen samalla nopeudella kuin se on tuotettu. Siksi puheen muodossa olevan tiedonhakuun keskittyvien järjestelmien kehittäminen on tärkeää. Puhehakuun on kaksi päälähestymistapaa: jatkuva puheentunnistus ja pienempien yksikköjen tunnistus. Ensimmäisessä tavassa voidaan tunnistaa luonnollinen puhe kirjoitetun kielen sanoiksi käyttäen jatkuvan puheen puheentunnistinta. Toinen lähestymistapa perustuu puolestaan sanaa pienempien yksikköjen tunnistamiseen, esimerkiksi foneemien tunnistamiseen.
Kettuhait
Kettuhait (Alopiidae) on sillihaikaloihin kuuluva kalaheimo, jonka lajeja tavataan valtameristä. Heimon tieteellinen nimi tulee kreikan kielen kettua tarkoittavasta sanasta alopex.
Lajit
Vanhimmat kettuhaifossiilit on ajoitettu eoseenikauden alkuun ja heimon arvellaan eriytyneen muista sillihaikaloista noin 55 miljoonaa vuotta sitten. Nykyisin lajeja elää kolme, jotka kaikki kuuluvat sukuun Alopias. Lajit ovat:
Anatomia
Kettuhaiden heimon lajien tunnusomaisin piirre on hyvin pitkä ja hivenen kaartuva pyrstö. Pyrstö voi olla jopa lähes puolet kalan kokonaispituudesta. Kettuhait ovat melko suurikokoisia ja ovat sukukypsinä noin 3 metriä pitkiä. Kettuhai on lajeista suurikokoisin ja pisin tavattu kettuhai oli 5,5 metriä pitkä. Selkäeviä on kaksi, joista etummainen on kolmiomainen ja takimmainen hyvin pieni. Rintaevät ovat lajeilla suuret ja kapeat. Kettuhailla on pienessä suussa hammasrivejä 60 ja hampaat ovat pienet tai keskikokoiset ja teräväkärkiset. Silmät ovat suurikokoiset varsinkin isosilmäkettuhailla. Väriltään kettuhaiden lajit ovat selästään harmaita ja vatsastaan valkoisia.
Elintavat
Kettuhait ovat voimakkaita ja aktiivisia uimareita. Niiden ravinto koostuu mustekaloista ja kaloista. Lajit uivat ympyrää kalaparvien ympärillä ja käyttävät pitkää pyrstöään tainnuttamaan ja tappamaan saaliinsa. Kettuhait ovat ovovivipaarisia eli poikaset kuoriutuvat munista vielä ollessaan naaraan kohdussa. Poikasia on yleensä kahdesta kuuteen. Poikaset voivat syödä kohdussa ollessaan hedelmöittymättömiä munasoluja ja vähemmän kehittyneitä alkioita.
Kettuhaita kalastetaan ja niiden liha ja evät ovat arvostettuja ja arvokkaita tuotteita.
Lähteet
Tiburón azotador
Širvan
thumb|250px|Taka-Kaukasia 1000–1100-luvuilla. Širvan esiintyy kartalla muodossa Sharvan. Širvan on historiallinen alue Azerbaidžanin pohjoisosassa Kurajoen ja Kaspianmeren välillä. Sen maantieteellinen nimitys on Širvanin tasanko tai aro.
Sassanidien aikana 200–600-luvuilla Širvan kuului Kaukasian Albaniaan. Arabit valtasivat sen vuonna 654. Vuosina 799–1538 aluetta hallitsi Širvan-šaahien dynastia, jonka pääkaupunkina toimi Şamaxı. Tärkeimpiä elinkeinoja olivat maanviljely, silkin ja kankaiden tuotanto sekä kaupankäynti. Vuonna 1538 Širvanista tuli persialaisen safavidien valtakunnan maakunta.
Länsimaissa Širvan on tunnettu siellä valmistetusta itämaisesta mattotyypistä.
Lähteet
Şirvan fa:شیروان
USS Charlotte (SSN-766)
USS Charlotte (runkonumero SSN-766) on Yhdysvaltain laivaston Los Angeles -luokan ydinsukellusvene.
Valmistus
Alus tilattiin 6. helmikuuta 1987 Newport News Shipbuilding and Drydock Companyltä Newport Newsistä Virginiasta, missä köli laskettiin 17. elokuuta 1990. Se laskettiin vesille 3. lokakuuta 1992 kumminaan rouva Mary McCormack ja luovutettiin laivastolle 16. syyskuuta 1994 ensimmäisenä päällikkönään Michael J. Matthews.
Palvelus
Palvelukseenotettaessa alus määrättiin Yhdysvaltain 3. laivastoon Pearl Harboriin Havaijilla.
Kodinhuoltaja
Kodinhuoltaja on toisen asteen ammattitutkinnon suorittanut kotityöpalveluihin erikoistunut ammattilainen. Puhtaus- ja kiinteistöpalvelualan perustutkinnon suorittanut henkilö osaa suunnittella ja toteuttaa puhtauspalveluja erilaisissa asiakaskohteissa kuten asuinkiinteistöissä ja kodin erityistilanteissa. Kodinhuoltajat tuottavat ruokapalveluja ja kotisiivouspalveluja asiakaskodeissa ja kodinomaisissa laitoksissa. He esimerkiksi siivoavat koteja, hoitavat piha- ja ulkoalueita, huoltavat vaatteita ja tekstiilejä ja tuottavat avustamis- ja asiointipalveluja.
Arnac-Pompadour
Arnac-Pompadour on kunta keskisessä Ranskassa Corrèzen departementissa Uuden-Akvitanian alueella.
Hankala
Hankala on pieni maarekisterikylä Salossa. Hankala sijaitsee aivan vanhan Salon pohjoisrajalla. 1,4 neliökilometrin kokoisella kylän alueella on kolme maatilaa.
Arnac-Pompadour
Nähtävyyksiä
Kunnan nähtävyyksiä on linna Château de Pompadour. Nykyisen 1400-luvulla rakennetun linnan paikalla on ollut linna jo vuonna 1026. Linnaa kunnostettiin 1700-luvulla, jolloin Ranskan kuningas Ludvig XV antoi sen rakastajattarelleen Jeanne-Antoinette Poissonille. Saatuaan linnan vuonna 1745 hän otti itselleen arvonimen Pompadourin markiisitar, ja sittemmin häntä kutsuttiin yleisesti nimellä Madame de Pompadour. thumb|left|Pompadourin hippodrome Linna on listattu historialliseksi monumentiksi. Se on ollut 1800-luvulta lähtien Haras national de Pompadour -hevosten jalostuskeskuksena. Linnan vieressä on 2000 metriä pitkä hiekkapintainen laukkarata. Radan keskellä olevalla nurmialueella on luonnonesteistä koostuva esterata.
Hankala
Hankala on vanha Uskelan kylä. Kylä sijaitsi Asolanojan laaksossa Veitakkalan linnavuoren länsipuolella. Hankalaan liitettiin isojaon yhteydessä 1780-luvulla naapurikylän Mäenalan ydinalueet. Hankala puolestaan liitettiin osaksi Veitakkalaan 1860-luvulla. Hankalan alkuperäisen kylätontin kohdalla on nykyään hiekkakuoppa. Hankalan kylästä jäi jäljelle maarekisteriin pieni kolmion muotoinen alue Uskelan pohjoisrajalle, jonne myöhemmin on rakennettu kolme pientilaa. Alue on osa nykyistä Mäenalan kulmakuntaa.
Saksan demokraattinen naisliitto
frame|250px|Saksan demokraattisen naisliiton tunnus. thumb|250px|Saksan demokraattisen naisliiton liittokokouksen tunnus vuodelta 1982. Saksan demokraattinen naisliitto (, lyh. DFD) oli Saksan demokraattisessa tasavallassa ja Itä-Berliinissä toiminut naisten joukkoliike. Liikkeen tarkoituksena oli edustaa naisia eri tasojen hallintoelimissä ja työskennellä naisten oikeuksien hyväksi yhteiskunnassa. Käytännössä DFD oli Itä-Saksan valtiota yksinvaltaisesti hallinneen kommunistipuolueen, Saksan sosialistisen yhtenäisyyspuolueen tukijärjestö ja suurin osa liikkeen virkailijoista oli myös kommunistipuolueen jäseniä. Demokraattinen naisliitto kuului Kansalliseen rintamaan ja muiden joukkoliikkeiden tavoin se lähetti myös edustajia Itä-Saksan parlamenttiin, kansankamariin. Vuodesta 1952 se lähetti edustajiaan myös alue- ja piirineuvostoihin.
Saksan demokraattinen naisliitto perustettiin Naisten rauhankonferenssissa itäisessä Berliinissä maaliskuussa 1947. Liikettä edelsivät vuonna 1945 perustetut "antifasistiset naisvaliokunnat", jotka myös järjestivät mainitun rauhankonferenssin. Konferenssissa oli läsnä 811 naista Neuvostoliiton Saksan-miehitysvyöhykkeeltä, 104 naista läntisiltä miehitysvyöhykkeiltä sekä ulkomaisia vieraita. DFD:n ensimmäiseksi puheenjohtajaksi valittiin Elli Schmidt. DFD ilmoitti olevansa aluksi "antifasistinen ja demokraattinen, puoluepoliittisesti ja uskonnollisesti sitoutumaton naisasialiike", joka halusi saada taakseen naiset yhteiskunnan kaikista ryhmistä. Pian järjestö kuitenkin kehittyi Itä-Saksan valtiojohtoa tukevaksi kommunistiseksi naisjärjestöksi. Se vaikutti yhteiskunnassa muutoinkin kuin naisasiakysymyksissä. Järjestö organisoi esimerkiksi virallisia rauhanmarsseja ja ydinaseiden vastaisia kampanjoita. Järjestöön liittyi jo sen perustamisvuonna 200 000 jäsentä. Vuonna 1985 järjestön jäsenmäärä oli jo 1,5 miljoonaa.
8. maaliskuuta 1951, kansainvälisenä naistenpäivänä perustettiin Saksan demokraattinen naisliitto myös läntiseen Saksaan. Se kuitenkin kiellettiin pian maan perustuslain vastaisena.
Saksan demokraattinen naisliitto ymmärsi itsensä naisten vapautusliikkeen ilmentymäksi ja sen työn jatkajaksi. Sen tavoitteena oli luoda sosialistinen vaihtoehto porvarilliselle naisliikkeelle, jota sosialismissa pidettiin hallitsevan luokan yrityksenä yrityksenä estää naisten todellinen vapautuminen myöntämällä heille demokraattisia näennäisvapauksia kapitalismissa. Porvarillista naisliikettä pidettiin sosialismissa yhteiskunnan vastaisena ja ristiriitoja luovana. DFD katsoi taistelevansa naisten vapauden puolesta tukemalla koko yhteiskunnan muuttamista sosialistiseksi, koska naisten sorron katsottiin lakkaavan itsestään sosialismin toteutuessa. Säännöissään DFD ilmoitti tehtäväkseen naisten ja miesten tasa-arvon toteuttamisen yhteiskunnassa Itä-Saksan perustuslain mukaisesti. Järjestö vaikutti siihen, että Itä-Saksassa säädettiin syyskuussa 1950 laki "naisten ja lasten suojaamiseksi" ja laki naisten oikeuksista.
Toimintansa ensimmäisinä vuosina DFD järjesti luento- ja valistustilaisuuksia terveys- ja ehkäisykysymyksistä. Vuonna 1964 järjestetyn 1. naiskonferenssin jälkeen DFD ilmoitti ensisijaiseksi tehtäväkseen työttömien ja osa-aikatyötä tekevien naisten saattamisen mukaan työelämään. Täten naisten panos saataisiin mukaan yhteiskunnan rakentamiseen ja naiset eivät syrjäytyisi yhteiskunnassa. Samoin DFD ilmoitti tavoitteekseen "järjestäytymättömien" naisten tavoittamisen. Jotta naiset voisivat tulla mukaan työelämään, DFD auttoi järjestämään lastentarhoja ja lasten päiväkoteja.
Demokraattinen naisliitto halusi myös lisätä naisten koulutusta. Järjestön aloitteesta Itä-Saksassa perustettiin 1960-luvun jälkipuoliskolla lukuisia "naisten akatemioita" ja naisille suunnattuja kursseja. 1970-luvulla liike organisoi eri puolilla Itä-Saksaa ja Itä-Berliinissä yli 200 "kotitalous- ja perheneuvolaa", joissa naisille jaettiin tietoa kotitalouden askareista, lastenhoidosta ja perhe-elämästä. Keskusten toiminta ulottui avioliittoneuvonnan antamisesta ruoanlaittokurssien järjestämiseen.
Itä-Saksan kommunistipuolueen menetettyä valta-asemansa DFD osallistui ensimmäisiin (ja viimeisiksi jääneisiin) vapaisiin kansankamarivaaleihin maaliskuussa 1990. Järjestö sai kuitenkin vain 0,33 % äänistä ja vain yhden edustajan parlamenttiin. Saksojen yhdistyttyä vuonna 1990 DFD muutti nimensä muotoon Demokraattinen naisliitto, lyh. DFB. Sen toimintakeskukset ovat itäisen Saksan alueella. DFB pitää yllä mm.naisten turvataloja.
Joheksolikoe
Joheksolikoe on lääketieteellinen koe, jolla selvitetään munuaisten toimintaa, täsmällisemmin glomerulusfiltraatiota. Joheksoli annetaan suonensisäisesti ja sen poistumista elimistöstä seurataan tyypillisesti kaksi ajoitettua verinäytettä ottamalla ja niiden joheksolipitoisuus määrittämällä.
Joheksoli ja sen pitoisuuden määritys näytteestä
Joheksoli on jodia sisältävä matalan osmolaliteetin varjoaine, jota pidetään yleisesti haitattomana. Se erittyy elimistöstä virtsan mukana. Joheksolin pitoisuus voidaan määrittää näytteestä HPLC-tekniikan, kemiallisin jodinmääritysten tai röntgenabsorption avulla. Kliinisessä käytössä HPLC on vakiintunut käyttöön tarkkuutensa ja käytännöllisyytensä vuoksi. Plasmassa joheksoli esiintyy kahtena isomeerinä, joita kumpaakin voidaan käyttää pitoisuusmäärityksessä. Joheksolimääritystä saattaa häiritä esim. parasetamolista elimistössä syntyvä parasetamoliglukuronidi, mutta yleisesti ottaen joheksolikoetta pidetään hyvin luotettavana.
Valmistelu
Koe ei sovellu jodiallergisille. Ennen tutkimusta on syytä välttää piristeiden käyttöä. Tutkimusaamuna tulee yli 40kg painavan potilaan nauttia 0,5 litraa vettä ja alle 40kg painavan potilaan 10 ml vettä painokiloa kohti. Koetta ei tule tehdä alle viikon kuluttua aikaisemmista varjoainetutkimuksista.
Joheksolin anto ja seuranta
Suonensisäinen kerta-annos on 1500 mg 5 ml tilavuudessa kahden minuutin aikana. Lyhyemmässä määrityksessä verinäytteet otetaan kahden ja neljän tunnin kohdalla, pidemmässä määrityksessä neljän ja 24 tunnin kohdalla näytteen annosta. Joheksoli määritetään yleensä HPLC-menetelmää käyttäen ja tuloksista lasketaan poistumisnopeus. Pikamäärityksessä iltapäivällä suoritetun kokeen tulokset ovat lääkärin käytettävissä seuraavana aamuna, ei-kiireellisen kokeen tulokset saadaan yleensä kahden viikon kuluttua.
Tulokset
Alle 20-vuotiailla normaalina tuloksena pidetään tulosta 90ml/min/1,73m2. Jokaista ikävuosikymmentä kohden viitearvo laskee 4ml/min/1,73m2. Alle viitearvon oleva tulos tulkitaan munuaisen vajaatoimintana, joka voi tuloksesta riippuen olla lievää, kohtalaista, keskivaikeaa tai vaikeaa.
Kazakstanin saksalaiset
Kazakstanin saksalaiset ovat Kazakstanissa asuvia volgansaksalaisten jälkeläisiä. Vuonna 2006 heitä arvioitiin olevan noin 200 000. Määrä on ollut ennen suurempi, mutta monet etniset saksalaiset ovat sittemmin muuttaneet Saksaan.
Historia
Volgansaksalaisia tuli joukolla Kazakstaniin Volgan saksalaisten autonomisesta SNT:ta vuodesta 1942 lähtien, koska heitä ei pidetty luotettavina Saksan hyökättyä Neuvostoliittoon. Noin puolimiljoonaa volgansaksalaista siirrettiin pääasiassa Akmolan, Kostanain ja Pohjois-Kazakstanin oblasteihin. Vuonna 1959 he muodostivat 7,1 % Kazakstanin väestöstä ja heitä oli jopa miljoona. 1970-luvulla volgansaksalaisia oli vähintään 839 000 ja heistä suurin osa eli Karagandassa ja Kazakstanin koillisalueilla. Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen saksalaiset suhtautuivat maan venäläisten tavoin kielteisesti maan itsenäisyyteen. Pelkästään vuonna 2002 entisen Neuvostoliiton alueelta lähti 200 000 volgansaksalaista ja suurin osa heistä Kazakstanista ja suurimittainen maastamuutto on jatkunut sen jälkeenkin.
Nykypäivä
Suurin osa Kazakstanin volgansaksalaisista ei puhu kazakkia tai saksaa, vaan venäjää. Saksan valtion tuella Kazakstanissa on esitetty muun muassa saksankielisiä radio-ohjelmia. Huono kazakin kielen taito estää volgansaksalaisia käytännössä kokonaan työskentelemästä esimerkiksi korkeissa valtion viroissa, joissa kazakin kielen osaaminen on edellytyksenä. Volgansaksalaiset eivät ole maastamuutosta aiheutuneen väestön vähenemisen takia juurikaan edustettuna politiikassa.
Karhunsammalet (heimo)
Karhunsammalet (Polytrichaceae) on lehtisammalten Polytrichopsida-luokkaan kuuluva heimo. Se muodostaa karhunsammalten lahkon Polytrichales. Tuntomerkkejä heimossa ovat kokonaisista soluista muodostunut itiöpesäkkeen suuvarus ja hammaslaitaiset lehdet. Suuvarushampaiden lukumäärä on kerrannainen kuudellatoista. Heimoon kuuluu suurikokoisia lajeja, joilla on kehittynyt johtosolukko.
thumb|240px|Pogonatum aloides.
Sukuja:
Aethelheard (Wessexin kuningas)
Aethelheard (myös Ethelheard tai Æþelheard; k. 739 tai 741) oli Wessexin kuningas 726–740. Anglosaksien kronikan mukaan hän oli sukua kuningas Inelle ja hallitsi 14 vuotta. Kronikan mukaan Aethelheard ja prinssi Oswald taistelivat vuonna 728. Vuodelle 729 päivätyn vuokrasopimuksen mukaan Aethelheard antoi maata Somersetin Pouholtista apotti Coengislille. Aethelheardin kaudella Wessex heikkeni huomattavasti, kun Mercian kuningas Æthelbald liitti Wessexin hallussa olleita alueita Merciaan. Beda Venerabiliksen mukaan Aethelheard kuoli jo vuonna 739, Anglosaksien kronikan eri käsikirjoituskopioiden mukaan taas joko vuonna 740 tai 741.
Pyökkiukonsieni
Pyökkiukonsieni (Cystolepiota bucknallii) on puolipallomainen, jauheinen ja vaalea ukonsienilaji. Sen jalka on purppuranvioletti ja siinä on jauhetta. Malto on vaaleanviolettia ja haisee pistävästi kaasulle. Heltat ovat kermanvaaleat. Sieni kasvaa lehtimetsissä Keski-Euroopassa eikä sitä esiinny Suomessa.
Luotokeskus
Luotokeskus on Hailuodon Marjaniemessä sijaitseva vapaa-ajankeskus. Luotokeskus sijaitsee Marjaniemen majakan ja luotsiaseman vierellä kalasatamassa Hailuodon läntisimmässä niemessä. Luotokeskusta hallinnoi ja kehittää Oulun Seudun Setlementti, ja se muodostuu Ranta-Sumpun leirintä- ja majoitusalueesta sekä ravintolasta, Luotsihotellista sekä vierasvenesatamasta.
Luotokeskuksen yhteydessä toimii hailuotolaisen kulttuurin, koulutuksen ja tutkimustoiminnan keskus Luototalo, jonka näyttely avattiin vuonna 2007. Interaktiivisessa näyttelyssä esitellään erityispiirteitä merellisestä luonnosta ja elämäntavasta. Näyttelyssä on täytettyjä eläimiä ja kaloja, jotka on sijoitettu luonnonmukaista jäljittelevään ympäristöön. Näyttelyyn liittyy Rannan reitti -luontopolku on noin 800 metriä pitkä lankkupolku joka alkaa Marjaniemen majakan läheltä.
Meriratamo
Meriratamo (Plantago maritima) on monivuotinen merenrannikoiden ruohokasvi ratamokasvien (Plantaginaceae) heimossa.
Kuultoukonsieni
Kuultoukonsieni (Leucocoprinus brebissonii) on läpikuultavan valkoinen tai tummanruskea poimu-ukonsienilaji. Sen jalka on valkoinen. Heltat ja malto ovat valkoiset. Kuultoukonsieni ei ole ruokasieni. Se kasvaa Suomessa harvinaisena komposteissa, kasvihuoneissa ja lehtimetsissä.
Meriratamo
Ulkonäkö ja koko
Meriratamon voi sekoittaa samoilla kasvupaikoilla usein esiintyvään merisuolakkeeseen (Triglochin maritima).
Levinneisyys
Meriratamoa tavataan Euroopassa merenrannikolla Pohjois-Espanjasta Vienanmerelle, Itämeren rannoilla sekä Britteinsaarilla. Lajia tavataan Keski- ja Etelä-Euroopassa myös paikoin sisämaassa. Meriratamon alalajeja tavataan laajalla alueella Aasiassa ja Pohjois-Amerikassa. Suomessa meriratamo on yleinen merenrannikon kasvi kaikilla rannikkoalueilla. Runsaimmin lajia esiintyy Etelä-Suomessa. Satunnaisesti sitä tavataan myös sisämaasta.
Elinympäristö
Meriratamo viihtyy merenrantojen niityillä, kivikoissa ja kallioraoissa. Laji on levinnyt vähitellen myös valtateiden varsille, jossa se hyötyy maanteiden suolaamisesta. Ilmiö on Suomessa suhteellisen uusi, esimerkiksi Oulussa ensimmäiset havainnot meriratamon leviämisestä valtateiden varsia myöten sisämaahan tehtiin 1980-luvulla.
Alberta Highway 69
Alberta Highway 69 on lyhyt valtatie koillisessa Albertassa, Kanadassa. Tie erkanee Fort McMurrayn eteläpuolella Alberta Highway 63 -tiestä ja johtaa Fort McMurrayn lentoasemalle, Saprae Creek Estates -asuinalueelle ja päättyy Fort McMurrayn rautatien päätepisteessä sijaitsevalle Canadian National -rautatieyhtiön terminaalille, josta tukkipuuta siirretään kuljetettavaksi rautatietä pitkin etelään.
Robin Hoodin nuolet
Robin Hoodin nuolet on Sergei Tarasovin ohjaama neuvostoliittolainen nuortenelokuva vuodelta 1976. Ohjaaja on kirjoittanut sen käsikirjoituksen yhdessä Kirill Rapoportin kanssa. Elokuva on kuvattu Riian studioilla, ja siinä näyttelee monia latvialaisia näyttelijöitä. Robin Hoodia esittää Boris Hmelnitski.
Absa Group
Absa Group Limited (JSE: ABG; aiemmin Amalgamated Bank of South Africa ja 2.8.2013-10.7.2018 nimellä Barclays Africa Group Limited) on suuri eteläafrikkalainen rahoitusalan konserni. Sillä on enemmistöosuuksia pankkiyhtiöistä Botswanassa, Ghanassa, Keniassa, Mauritiuksella, Mosambikissa, Seychelleillä, Etelä-Afrikassa (Absa Bank), Tansaniassa (Barclays Bank in Tanzania ja National Bank of Commerce), Ugandassa ja Sambiassa. Konserniin kuuluu esimerkiksi Etelä-Afrikan suurin vähittäispankkiryhmittymä. Yhtiön pääkonttori sijaitsee Johannesburgissa. Vuonna 2018 yhtiön palveluksessa oli noin 41 250 työntekijää. Amalgamated Bank of South Africa, joka myöhemmin otti nimekseen Absa, muodostettiin vuonna 1991 kolmen finanssi-alan ryhmittymän fuusion seurauksena. Elokuussa 2013 konserni muutti nimensä muotoon Barclays Africa Group, jolla nimellä se toimi heinäkuuhun 2018 saakka. Tämän jälkeen finanssikonserni on tunnettu jälleen nimellä Absa.
USS Hampton (SSN-767)
Valmistus
Alus tilattiin 6. helmikuuta 1987 Newport News Shipbuilding and Drydock Companyltä Newport Newsistä Virginiasta, missä köli laskettiin 2. maaliskuuta 1990. Se laskettiin vesille 3. huhtikuuta 1992 kumminaan kongressiedustaja Herbert H. Batemanin puoliso Laura Y. Bateman ja liitettiin laivastoon 16. marraskuuta 1993 ensimmäisenä päällikkönään David J. Antanitus.
Palvelus
Palvelukseenotettaessa alus sijoitettiin Point Loman laivastotukikohtaan.
Taylor Sander
Taylor Sander (s. 17. maaliskuuta 1992 Fountain Valley, Kalifornia) on yhdysvaltalainen lentopalloilija. Hän kuuluu Yhdysvaltojen A-maajoukkueeseen ja on seuratasolla edustanut joukkueita Veronassa ja Pekingissä. Hän saavutti olympiapronssia Yhdysvaltain joukkueessa Rio de Janeiron olympialaisissa 2016. Hän voitti maajoukkueessa myös Lentopallon maailmanliigan 2014. Hän on pelipaikaltaan yleispelaaja.
Haiti kesäolympialaisissa 2008
Haiti osallistui Pekingin olympialaisiin vuonna 2008 joukkueella, johon kuului seitsemän urheilijaa; kolme miestä ja neljä naista kolmesta eri lajista. Lipunkantajana sekä avajaisissa että päättäjäisissä toimi judoka Joel Brutus.
U-1206
U-1206 oli Saksan laivaston tyypin VIIC sukellusvene toisessa maailmansodassa.
Aluksen tunnuskuvana oli mustalla kilvellä vihreänokkainen ja -jalkainen valkoinen haikara.
Palvelus
Valmistuttuaan vene liitettiin 8. sukellusvenelaivueeseen päällikkönään yliluutnantti Günther Fritze. Heinäkuussa 1944 uudeksi päälliköksi tuli kapteeniluutnantti Karl-Adolf Schlitt. Alus oli harjoituskäytössä 31. tammikuuta 1945 asti ja siirtyi seuraavana päivänä aktiivipalvelukseen 11. laivueeseen.
Ensimmäiselle partiomatkalleen U-1206 määrättiin maaliskuussa 1945. Se lähti Kielistä Norjan Horteniin ja sieltä Kristiansandiin, josta sen oli tarkoitus jatkaa kohti Britteinsaarten rannikkoa. Alus lähti 6. huhtikuuta 1945 Kristiansandista partiomatkalle. Se saapui partioalueelleen 12. huhtikuuta ja havaitsi pian saattueen, mutta sai toiseen pääkoneeseensa vian ja joutui suojautumaan alueella olleen miinakentän läheisyyteen, kun vikaa korjattiin. Alus jatkoi matkaansa seuraavana päivänä, ja korjauksia jatkettiin sukelluksissa.
U-1206 oli 14. huhtikuuta Skotlannin edustalla noin 60 metrin syvyydessä, kun päällikkö Schlitt meni käymälään. Aluksessa oli uuden mallinen käymälä, joka oli suunniteltu toimimaan vanhoja malleja syvemmällä. Schlittillä oli vaikeuksia monimutkaisen käymälän huuhtomisessa. Hän pyysi neuvoa mekaanikolta, joka avasi vahingossa väärän venttiilin, minkä seurauksena alukseen tulvi merivettä.
Kun merivesi pääsi tekemisiin käymälän alle sjoitettujen akkujen kanssa, niistä vapautui kloorikaasua. Aluksen täyttyessä myrkyllisellä kaasulla Schlittin oli pakko antaa käsky pintaannoususta. Miehistö alkoi pinnalle päästyään tuulettaa alusta, mutta koska se oli vain 16 kilometrin päässä Skotlannin rannikolta, paikalle tuli pian lentokone. Sen hyökkäyksessä kannella olleet neljä miestä saivat surmansa ja alus vaurioitui niin pahasti, ettei pystynyt enää sukeltamaan. Schlittin käskystä miehistö hylkäsi aluksen ja päätyi kumisilla lautoilla Skotlannin rannikolle, jossa heidät otettiin vangiksi. Hylkäämisen jälkeen alus kääntyi kyljelleen ja upposi. Kolme miehistön jäsentä kuoli yrittäessään nousta rantaan jyrkillä kallioilla kovassa merenkäynnissä. Uppoamiseen päättynyt partiotehtävä jäi veneen ainoaksi. Se oli myös Schlittin uran ainoa tehtävä, jolla hän toimi aluksen päällikkönä.
Hylky löydettiin etsinnöistä huolimatta vasta 1970-luvun puolivälissä, kun British Petroleumin työryhmä kartoitti Fortiesin öljykentälle johtavan putken reittiä. Sukelluksilla on selvinnyt, että kohtalaisen hyväkuntoinen alus on 86 metrin syvyydessä kallistuneena 45 astetta paapuuriin.
Rusoukonsieni
Rusoukonsieni (Cystolepiota moelleri) on kartiomainen, vaaleanpunainen tai ruskea pikku-ukonsienilaji. Jalka on lakin värinen. Heltat ovat valkoiset ja muuttuvat vanhemmiten kermanvärisiksi. Sieni kasvaa lehtimetsien varjoisissa kosteikoissa Keski-Euroopassa. Sitä ei tunneta Suomesta.
Rusoukonsieni on Suomessa erittäin uhanalainen.
Svenska skolan (Kouvola)
Svenska skolan on Kouvolan Kuusankoskella sijaitseva ruotsinkielinen yhtenäiskoulu. Koulussa on 28 oppilasta ja sen rehtori on Sanna Eloranta. Koulussa on oppilaita ympäri Pohjois-Kymenlaaksoa. Nykyisin noin puolet oppilaista puhuu äidinkielenään suomea. Vuonna 2016 koulussa oli 23 oppilasta.
Samassa rakennuksessa toimii myös Svenska lekskolanin ruotsinkielinen päiväkoti Svenska lekskolan i Norra Kymmenedalen.
Gurzuf
Gurzuf on vuonna 2005 toimintansa aloittanut, monipuolisesti eri tyylilajeja (kuten kansanmusiikkia, punkkia, hiphoppia, hard rockia, konemusiikkia ja maailmanmusiikin vaikutteita) hyväksikäyttävä, lähinnä instrumentaalisesti esiintyvä valkovenäläinen folkrockduo. Yhtyeen muodostavat bajan-harmonikkataituri Egor Zabelov ja rumpali Artem Zalessky.
Yhtye on keikkaillut kotimaansa ohella laajalti Euroopassa, muun muassa Belgiassa, Isossa-Britanniassa, Hollannissa, Liettuassa, Portugalissa, Puolassa, Ranskassa, Saksassa, Suomessa, Sveitsissä, ja Venäjällä. Yhtyeen ensiesiintyminen Suomessa tapahtui Korjaamolla 20.3.2010 osana Tusovskarock-festivaalia.
Yhtyeen nimi viittaa Ukrainan Krimillä Jaltan lähistöllä sijaitsevaan paikkakuntaan ja lomakohteeseen.
Asoka (elokuva)
Asoka on vuonna 2001 ensi-iltansa saanut intialainen hindinkielinen historiallinen draamaelokuva, jonka on ohjannut Santosh Sivan. Päärooleja näyttelevät Shah Rukh Khan ja Kareena Kapoor. Elokuva kertoo dramatisoidun version Maurya-valtakunnan hallitsija Ašokan elämästä.
USS Hartford (SSN-768)
Valmistus
Alus tilattiin 30. kesäkuuta 1988 General Dynamics Electric Boat Divisionilta Grotonista Connecticutista, missä köli laskettiin 27. helmikuuta 1992. Se laskettiin vesille 4. joulukuuta 1993 kumminaan entisen puolustusministerin Sean O'Keefen puoliso Laura O'Keefe ja liitettiin laivastoon 10. joulukuuta 1994 ensimmäisenä päällikkönään George Kasten.
Palvelus
Palvelukseen otettaessa alus sijoitettiin New Londoniin Connecticutiin.
Jauheukonsieni
Jauheukonsieni (Cystolepiota seminuda syn. C. sistrata) on kellomainen, jauheinen pikku-ukonsienilaji. Sen heltat ovat valkoiset. Jalka on jauheinen. Sieni kasvaa kostealla maalla pensastoissa, metsäteiden varsilla kaikenlaisissa metsissä. Jauheukonsieni ei kelpaa ruokasieneksi. Se on Suomessa harvinainen.
Danderesso
Danderesso on maalaiskunta ja sen keskuskylä Sikasson alueen Sikasson piirissä Malissa. Se sijaitsee 40 kilometriä Sikassosta koilliseen. Kunnassa on 36 400 ja kylässä 3 400 asukasta (vuonna 2009).
Danderesson kunta rajoittuu etelässä Sikasson piirin Finkolon, lännessä Kaboïlan, Sikasson, Zangaradougoun, Faman ja Klélan ja pohjoisessa Nongo-Soualan ja Koutialan piirin Diouradougou Kafon kuntiin sekä idässä Burkina Fasoon. Maisemaa leimaavat matalat ylängöt. Pysyviä vesistöjä ei ole. Seutu kuuluu Sudanin vyöhykkeeseen. Kasvillisuus on savannia ja avointa metsää.
Seudun pääelinkeino on maanviljely. Tärkeimmät viljelykasvit ovat puuvilla, maissi, hirssi, durra, riisi ja juurekset. Lisäksi harjoitetaan karjanhoitoa ja kaupankäyntiä.
Lauri Nuutinen
Lauri Nuutinen (1699 Liperi – 1763) tuli tunnetuksi järvenlaskijana.
Nuutinen sai vuonna 1729 asuakseen kaksi autiotilaa Enon Aittovaarasta. 1741 hän ryhtyi kaivamaan laskuojaa Sarvingissa sijainneesta Sarvinginjärvestä Jakojärveen, joka oli paljon alempana järviä erottavan hiekkaharjun toisella puolella. Naapurit avustivat ensin Nuutista, mutta lopettivat sen ja Nuutinen jäi yksin hankkeessaan. Hän sai silti syyskuussa 1743 valmiiksi neljäkymmentä syltä pitkän, viisi syltä syvän ja kolme syltä leveän laskuojan. Kun Nuutinen avasi laskuojan, kaksi peninkulmaa pitkä Sarvinginjärvi tyhjeni melkein kokonaan murrettuaan järviä erottavan hiekkaharjun. Aluksi vihastuneet naapurit vangitsivat Nuutisen. Myöhemmin järvenlaskun muodostamasta vesijättömaasta syntyneistä hyvistä heinäpelloista syntyi riitaa. Nuutisen oikeudet järven laskun tuloksiin tunnustettiin 1756, kun hän sai omistukseen paitsi koko kuivatun alueen, myös 50 vuoden verovapauden ja 1 000 riksin palkinnon. Nuutinen innostui järvenlaskuista ja kuivatti myöhemmin useita pienempiä järviä, mutta viranomaiset keskeyttivät 1760 hänen yrityksensä kuivattaa suuri Viinijärvi.
Julma meri
Julma meri on brittiläisen kirjailija Nicholas Monsarratin kirjoittama romaani. Kullervo Killisen suomennoksen on julkaissut vuonna 1952 suomeksi Otava. Kirjan pohjalta on Charles Frend ohjannut vuonna 1953 saman nimisen elokuvan. Elokuvassa Ericsonia näyttelee Jack Hawkins.
USS Toledo (SSN-769)
USS Toledo (runkonumero SSN-769) on Yhdysvaltain laivaston Los Angeles -luokan ydinsukellusvene.
Valmistus
Alus tilattiin 10. kesäkuuta 1988 Newport News Shipbuilding and Drydock Companyltä Newport Newsistä Virginiasta, missä köli laskettiin 6. kesäkuuta 1991. Se laskettiin vesille 28. elokuuta 1993 kumminaan rouva Sabra Smith ja liitettiin laivastoon 24. helmikuuta 1995 ensimmäisenä päällikkönään Jack Loye III.