cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
BNCT
Toimintaperiaate
BNCT perustuu sille, että kasvaimeen kohdistettu soluja tuhoava suuri säteilyannos aiheutuu kasvaimessa itsessään olevan lääkeaineen ydinreaktioissa syntyvästä säteilystä. Reagoivana aineena on potilaaseen injektoitava boori-10. Kantaja-aineella, johon boori on kiinnitetty, on taipumuksena kertyä kasvaimeen. Kun booriin kohdistetaan ulkopuolisesta lähteestä neutronisäteilyä, tapahtuu booriatomeissa hajoamisreaktioita, joiden tuloksena on kaksi energistä hiukkasta: alfahiukkanen ja litium-7 -atomi. Hiukkaset jarruuntuvat nopeasti kudoksessa ja aiheuttavat suuren, erittäin paikallisen säteilyannoksen, sillä niiden kantamat ovat vain 9μm ja 5μm. Reaktion laukaiseva neutronisäteily sen sijaan aiheuttaa suhteellisen pienen säteilyannoksen, sillä neutronit varauksettomina hiukkasina reagoivat heikosti läpäistessään potilaan.
Hoidon järjestäminen
thumb|right|250px|Kaaviokuva hoidon toteutuksesta Otaniemen Triga-reaktorilla Hoitoa varten tarvitaan voimakasta neutronisäteilyä, joka aiheuttaa boorissa ydinreaktiot. Tarpeeksi voimakas neutronivuo voidaan tuottaa ydinreaktorilla. Hoitopaikka sijoitetaan ydinreaktorin viereen ja reaktorin säteilysuojaan tehdään kapea aukko, josta reaktorisydämen neutronisäteily pääsee tunkeutumaan suojan läpi ja potilaan päähän.
Vain harvassa yliopistollisessa sairaalassa maailmassa voidaan antaa BNCT-hoitoa, sillä vaadittavat tekniset varusteet, etenkin sopivat ydinreaktorit, ovat harvan sairaalan käytettävissä. Pohjois-Euroopassa ainoastaan Helsingin yliopistollinen keskussairaala antoi BNCT-hoitoa Otaniemen Triga-reaktorilla.
Ihmisoikeudet Libyassa
Ihmisoikeudet Libyassa ovat kansainvälisten sopimusten ja Libyan kansallisen lainsäädännön määrittelemät jokaiselle ihmiskunnan jäsenelle yhtäläisesti kuuluvat vapaudet ja oikeudet. jotka pohjautuvat käsitykseen ihmisarvon yleismaailmallisesta yhtäläisyydestä ja loukkaamattomuudesta. Ne voidaan jakaa vapausoikeuksiin, poliittisiin, taloudellisiin, sosiaalisiin ja sivistyksellisiin oikeuksiin sekä oikeuteen tasapuoliseen kohteluun oikeudenkäynnissä.
Vapausoikeudet
Tärkein vapaus on oikeus elämään. Kuolemanrangaistus on käytössä Libyassa.
Poliittiset oikeudet
Poliittisia oikeuksia ovat muun muassa äänioikeus, sananvapaus, kokoontumisvapaus sekä yhdistysvapaus.
Amnesty Internationalin vuoden 2009 raportin mukaan Libyassa sananvapaus ja kokoontumisvapaus ovat vahvasti rajoitettuja. Riippumattomien ihmisoikeusjärjestöjen perustaminen on yrityksistä huolimatta kielletty. Pakolaisia, turvapaikanhakijoita ja siirtolaisia on vangittu epämääräisiksi ajoiksi ja kohdeltu huonosti. Vuonna 2008 kuolemaan tuomittiin vähintään kahdeksan ulkomaalaista. Vanhoja ihmisoikeusloukkauksia vuosilta 1970–1990 ei ollut selvitetty ainakaan vuoden 2008 loppuun mennessä.
Sananvapaus
Transparency International vuoden 2007 raportin mukaan Libya kuuluu maihin, jotka pyrkivät estämään internet-yhteyden lailla tai totaalikiellolla, kuten Burma, Pohjois-Korea, Irak ja Syyria.
Kokoontumisvapaus
Amnesty Internationalin vuoden 2009 raportin mukaan kokoontumisvapautta on rajoitettu Libyssa. Ihmisoikeusjärjestöjen toimintaa ei ole sallittu maassa. Ainoa sallittu ihmisoikeusjärjestö on ”Society of Human Rights of the Gaddafi International Charity and Development Foundation” (GDF). Sen johdossa on Muammar Gaddafin poika Saif al-Islam al-Gaddafi. Maaliskuussa 2008 juristi-, kirjailija- ja lehtikirjoittajien ryhmä yritti rekisteröidä uutta kansalaisjärjestöä demokratian, ihmisoikeuksien ja lainmukaisuuden edistämiseksi. Ehdotus estettiin.
Taloudelliset, sosiaaliset ja sivistykselliset oikeudet
Perusoikeuksiin kuuluvat myös taloudelliset, sosiaaliset ja sivistykselliset oikeudet. Tällaisia ovat esimerkiksi oikeus työhön, sosiaaliturvaan ja opetukseen. Julkisella vallalla on velvoite turvata ja edistää näiden oikeuksien toteutumista.
Vuonna 2004 libyalaisista 86 prosenttia oli lukutaitoisia. Miesten osuus (94%) oli suurempo kuin naisten (78%). Lukutaito on lisääntynyt voimakkaasti 2000-luvulla, ja niinpä se on edelleen harvinaista vanhimmissa ikäluokissa.
Kansainväliset sopimukset
Libya ei ole ratifioinut kansainvälisiä vuoden 1951 ja 1967 pakolaissopimuksia. Libya on ratifioinut YK:n sopimuksen ehkäistä kaikki naisiin kohdistuva syrjintä (Convention on the Elimination of All Forms of Discrimination against Women CEDAW).
Libyan ihmisoikeudet ja ulkomaat
Libyan kansainvälisiin ihmisoikeuskysymyksiin sisältyy siirtolaisuus ja pakolaisuuskysymykset.
Läheisyysperiaate
Läheisyysperiaate tai subsidiariteettiperiaate on periaate, jonka mukaan julkisen vallan päätökset tulisi tehdä mahdollisimman lähellä ihmisiä ja byrokratiassa käsitellä alhaisimmalla mahdollisella tasolla. Ylemmille tasolle tulisi viedä vain sellaiset päätökset, joita ei alemmilla tasoilla voida tehdä.
HMCS Forest Hill (K486)
HMCS Forest Hill (viirinumero K486) oli Kanadan kuninkaallisen laivaston parannellun Flower-luokan korvetti toisessa maailmansodassa.
Läheisyysperiaate
Subsidiariteettiperiaate on yksinkertaisesti byrokratian vähentämistä, ja sitä pidetään yleisellä tasolla julkisissa virastoissa toivottavana asiana. Subsidiariteettiperiaatteen mukainen uudistus Suomessa olisi esimerkiksi Kelan päätösten tekemistä konttorikohtaisesti.
Julkisen valinnan teorian mukaan ihmisten läheisyydestä kauemmas karkaavalla vallalla on tapana byrokratisoitua. Vallan toimiessa kunnallistasolla ihmisillä on vielä mahdollisuus jopa äänestää jaloillaan vaikkapa ikävien kaupunginsääntöjen tapauksessa.
HMCS Forest Hill (K486)
Valmistus
Alus tilattiin 22. heinäkuuta 1942 nimellä HMS Ceanothus Paisleysta Fleming and Fergusonilta, missä köli laskettiin 5. helmikuuta 1943. Alus laskettiin vesille 30. elokuuta ja otettiin Kanadan laivaston palvelukseen vielä saman vuoden lopulla 1. joulukuuta Clydessä Skotlannissa.
Läheisyysperiaate
Lisäksi läheisyysperiaatetta perustellaan usein hajautetun ja hiljaisen tiedon idealla, jonka mukaan päätös tulee tehdä mahdollisimman lähellä sitä koskevaa ympäristöä, jotta päätöksentekijöillä on mahdollisimman paljon paikallista tietoa ja mahdollisimman hyvät mahdollisuudet tutustua paikallisiin olosuhteisiin.
HMCS Forest Hill (K486)
Palvelus
Tobermoryssä järjestetyn koulutuksen jälkeen alus liittyi Kanadan 3. saattajaosastoon Londonderryssä, mistä se lähti 29. tammikuuta 1944 liittyäkseen ensimmäiseen saattueeseensa ONS28. Alus oli saattuetehtävissä Pohjois-Atlantilla joulukuuhun, jolloin se saapui Liverpooliin huollettavaksi. Kaksi kuukautta myöhemmin telakalta vapauduttuaan alus lähti Bermudalle koulutettavaksi.
Läheisyysperiaate
Euroopan unionissa on subsidiariteettiperiaatteen mukaisesti alueiden komitea. EU:n sääntely koskee vain sellaisia yhteisön tavoitteiden toteuttamiseen liittyviä asioita, joita ei voida säädellä jäsenmaiden tasolla.
Luumarja
250px|thumb|Tyypillisen luumarjan ([[persikka|persikan) poikkileikkaus, jossa näkyy sekä hedelmä että siemen.]] Luumarja on mehevien hedelmien tyyppi, jossa maltokerroksen keskellä on yleensä vain yksi, hedelmän kovan sisäosan eli endokarpin (arkikielessä ”kiven”) ympäröimä siemen.
HMCS Forest Hill (K486)
Palvelus
Huhtikuussa 1945 alus palasi saattuetehtäviin, jolloin se liittyi Halifaxiin sijoitettuun osastoon paikallissaattajaksi. Alus poistettiin palveluksesta 9. heinäkuuta, minkä jälkeen se makasi ankkurissa Sorelissa. Alus romutettiin 1948 Hamiltonissa.
Luumarja
Luumarjoja ovat muun muassa ruusukasveihin kuuluvan tuomien (Prunus) sukuun kuuluvien puiden hedelmät, kuten kirsikka, luumu, persikka, manteli ja aprikoosi sekä myös samaan sukuun kuuluvan tuomen ”marjat”. Samaan heimoon kuuluvilla vatukoilla (Rubus), kuten vadelmalla, mesimarjalla ja lakalla on monen pienen yhteenkasvaneen luumarjan muodostama hedelmystö, kerrattu luumarja eli kerrannaisluumarja. Luumarjoja on moniin muihinkin heimoihin kuuluvilla kasveilla, esimerkiksi oliivi, taateli, mango ja saksanpähkinä. Myös kookospähkinä on rakenteeltaan luumarja, sillä sen ohuen kuitukerroksen sisällä on suurikokoinen endokarppi, jonka sisällä olevassa siemenessä on syötävä siemenvalkuainen.
HMCS Forest Hill (K486)
Päälliköt
Aluksenpäällikköinä olivat :
Peter Runggaldier
Peter Runggaldier (s. 29. joulukuuta 1968 Brixen, Etelä-Tiroli, Italia) on italialainen uransa lopettanut alppihiihtäjä.
Runggaldier sijoittui hopealle syöksylaskussa Saalbachin maailmanmestaruuskilpailuissa 1991, samoissa kisoissa hän oli alppiyhdistetyn seitsemäs. Lisäksi hän ylsi kymmenen parhaan joukkoon MM-kilpailuissa Sierra Nevadassa 1996, jossa sijoittui syöksylaskussa kahdeksanneksi sekä Sestrieressä 1997, jossa hän oli supersuurpujottelun yhdeksäs. Yhteensä Runggaldier osallistui urallaan viisiin maailmanmestaruuskilpailuihin.
Runggaldier sijoittui Lillehammerin talviolympialaisissa 1994 syöksylaskussa kahdenneksitoista ja supersuurpujottelussa viidenneksitoista. Naganon olympialaisissa 1998 hän keskeytti syöksylaskussa ja oli supersuurpujottelun yhdeksästoista.
Junioreiden maailmanmestaruuskilpailuissa Runggaldier saavutti alppiyhdistetyn pronssia Itävallan Bad Kleinkirchheimissä 1986.
Runggaldier voitti urallaan kaksi maailmancupin osakilpailua ja saavutti yhteensä seitsemän palkintokorokepaikkaa. Hän voitti supersuurpujottelun maailmancupin kaudella 1994–1995 ja oli parhaimmillaan maailmancupin kokonaiskilpailussa neljästoista kaudella 1995–1996.
Runggaldier lopetti uransa kauden 1999–2000 jälkeen.
Julkisen valinnan teoria
Julkisen valinnan teoria on taloustieteiden ala, joka tutkii demokraattisen päätöksenteon toimintaa ja ongelmia modernin taloustieteellisen analyysin avulla.
Yleistä
Julkisen valinnan teoriassa tarkastellaan äänestäjiä, poliitikkoja ja hallintoa useimmiten itsekkäinä toimijoina. Tarkoituksena on analysoida heidän päätöksentekoa itsessään tai vaihtoehtoisten äänestysjärjestelmien alaisuudessa. Menetelminä käytetään tavanomaista hyödynmaksimointia, peliteoriaa, päätöksentekoteoriaa tai jotain muuta lähestymistapaa ongelman luonteesta riippuen. Julkisen valinnan teoria on yleensä selkeästi positiivista analyysia.
Tunnettuja julkisen valinnan teorian tutkijoita ovat Kenneth Arrow, Duncan Black, James M. Buchanan ja Gordon Tullock. Arrow ja Buchanan on palkittu taloustieteen Nobelin palkinnolla.
Nobelisti James Buchananin mukaan julkisen valinnan teoria tutkii politiikkaa ilman romantiikkaa - ilman toiveajattelua siitä, että poliitikot ja viranomaiset vain ajaisivat yleistä etua, ja päätöksiä tekevät viime kädessä yksilöt, ei "kansa" tai "yhteisö". Poliittiset päättäjät ovat ihmisiä siinä missä markkinoilla toimivatkin.
Ero on kannustimissa: markkinoilla päättäjä tyypillisesti saa itse päätöksensä hyödyt ja kantaa sen kustannukset, politiikassa ei. Sopimus syntyy vain, jos molemmat osapuolet sen hyväksyvät. Sen sijaan poliittisessa päätöksenteossa ei ole vastaavaa taetta siitä, että syntyvät päätökset keskimäärin hyödyttävät kaikkia. Arrow'n paradoksi osoittaa, että millään vaalitavalla ei voida tuottaa äänestäjien preferensseistä konsistentisti yhteiskunnan preferenssejä. Ei myöskään ole löytynyt äänestystapaa, jonka lopputulosta ei voisi manipuloida toisenlaiseksi esimerkiksi äänestysjärjestykseen vaikuttamalla.
Julkisen valinnan moderni kirjallisuus alkoi vuonna 1948, jolloin Duncan Black loi perustan mediaaniäänestäjän teorialle. Muun muassa Gordon Tullock on kutsunut häntä julkisen valinnan teorian isäksi. James M. Buchanan ja Tullock julkaisivat vuonna 1962 kirjan The Calculus of Consent: Logical Foundations of Constitutional Democracy, jonka myötä julkisen valinnan teoria varsinaisesti syntyi. Buchanan oli pitkään George Masonin yliopistossa professorina, ja vuonna 1986 hänet palkittiin Nobelin taloustieteen palkinnolla.
Myös muut taloustieteilijät kuten Paul Krugman ovat korostaneet politiikan vapaamatkustajan ongelmaa: demokratia toimii heikosti, koska yksittäisen ihmisen ei kannata perehtyä riittävästi poliitikkojen tekemisiin, sillä järkevän äänestämisen hyödyt koituvat kaikille kansalaisille eikä perehtyvälle äänestäjälle itselleen.
Poliittinen taloustiede on laajempi termi, jolla on julkisen valinnan kysymyksien lisäksi myös historiallinen merkitys.
Ilmiöitä
Rationaalinen tietämättömyys (rational ignorance) on sitä, kun ihminen ei vaivaudu perehtymään politiikkaan, koska perehtymisen hyödyt jakautuvat kaikille kansalaisille sen sijaan, että äänestäjä saisi hyödyn itse kuten valitessaan ostamaansa tuotetta. Tämän vuoksi usein eturyhmät voittavat politiikassa: jos tietty kohdennettu etu on tuhansien eurojen arvoinen tietyn eturyhmän jäsenille, se voi olla silti yleisen edun vastainen, vaikka se maksaisi vain muutaman euron keskivertoäänestäjälle. Tällaisiin etuihin keskivertoäänestäjän ei kannata perehtyä, etenkin kun ne yleensä tehdään tarkoituksella monimutkaisiksi perehtymättömyyden varmistamiseksi, vaikka monimutkaistaminen tuottaisi paljon lisää tehottomuutta.
Eturyhmät saavat usein päätöksenteossa läpi asioita, jotka ovat yleisen edun vastaisia (ks. myös siltarumpupolitiikka). Auttaessaan eturyhmiä (esimerkiksi yritysten, ammattiliittojen tai yhdistysten edustajat) poliitikot tai virkamiehet kokevat itsensä tärkeiksi ja voimakkaiksi. Tämä myös saattaa tuottaa heille suoraa korruptiota tai myöhemmin hyvän työpaikan. Päättäjät eivät välttämättä kärsi juuri mitenkään eturyhmän suosimisesta, koska he eivät käytä omia rahojaan ja mm. rationaalisen tietämättömyyden vuoksi äänestäjät eivät välttämättä ole selvillä asiasta. Pienet, keskittyneet eturyhmät pystyvät suuria paljon tehokkaammin estämään jäsentensä vapaamatkustamista ja tuottamaan poliittista painetta ja tukea sekä organisoitumaan vähemmin kustannuksin. George Stigler, Sam Peltzman ja Gary Becker ovat osoittaneet viranomaistahojen olevan vastaavasti pienten eturyhmien vaikutettavissa. Tarvittaessa eturyhmien vaikuttamat päättäjät hankkivat riittävän kannatuksen lehmänkaupoin, joilla sovitaan muiden päättäjien kanssa yhteisestä kannatuksesta usean eturyhmän tavoitteille.
Lobbareiden tavoitteena on usein saada hallinnon miljoonien arvoinen tuki hankkeelleen. Heitä uhkaa myös häviäminen kilpailijoille, jos he jättävät lobbauksen tekemättä. Edelleen myös veronmaksaja käyttäytyy rationaalisesti kannattaessaan omalle alueelleen kohdistuvaa hanketta, koska hankkeen kustannukset jakautuvat kaikille veronmaksajille, mutta paikallisesti hyödyt voivat olla suuria, ja kaukaisempien äänestäjien kohdalla vaikutus on sen verran pienempi, ettei heidän ole järkevää perehtyä asiaan. Näin ollen on mahdollista, että demokratiassa tehdään äänestäjille epäedullista politiikkaa, vaikka kaikki toimivat rationaalisesti.
Sääntelyhäiriö (government failure) viittaa moniin eri syihin sille, miksi sääntelyn tulos on usein muuta kuin se olisi ihanteellisessa maailmassa.
Välistäveto (rent seeking) tarkoittaa eduntavoittelua, joka aiheuttaa muille sitäkin enemmän haittoja. Välistävedon mahdollistaa joskus markkinahäiriö mutta vielä useammin sääntelyhäiriö.
Signalointiäänestäminen ja demokratian irrationaalisuus. Äänestämisen paradoksin mukaan kansalaisen todennäköisyys vaikuttaa päätökseen on niin pieni, että siitä keskimäärin koituvat hyödyt alittavat asioihin perehtymisen vaivan. Siksi ihmiset usein äänestävät pikemminkin signaloidakseen eli viestiäkseen muille tietynlaisia asioita itsestään, koska siitä hyödyt koituvat itselle. Geoffrey Brennan and Loren Lomasky arvioivat, että tämän vuoksi poliitikot keskittyvät vaikuttamaan ilmaisullisiin (ekspressiivisiin) motiiveihin sisällöllisten motiivien kustannuksella. Tämä johtaa äänestyskäyttäytymisen irrationalisoitumiseen. Esimerkiksi ihmiset saattavat kannattaa protektionismia ilmaistakseen nationalismiaan, vaikka protektionismin katsotaan alentavan taloudellista hyvinvointia. Lobbaaminen vaikuttaa eniten politiikan yksityiskohtiin, koska niissä ilmaisullisuus on vähäisintä. Breannan ja Lomasky väittävät teoriansa sisällöllisten ja ilmaisullisten syiden yhteisvaikutuksesta olevan koherentimpi ja todellista äänestyskäyttäytymistä paremmin vastaava kuin oletus siitä, että äänestäjät vain äänestäisivät etujensa mukaisia vaalituloksia sisällöllisin perustein.
Kritiikki
Taloustieteen nobelisti Amartya Sen on arvostellut teoriaa absurdiksi seuraavalla parodialla: "Missäpäin on rautatieasema?", kysyi muukalainen. Paikallinen osoitti päinvastaiseen suuntaan, kohti postikonttoria. "Voisitko viedä tämän kirjeen postiin mennessäsi?". "Tottahan toki", vastasi muukalainen, penkoen kirjeen mennessään etsiessään jotain varastettavaa. Esimerkissään Sen parodioi julkisen valinnan teorian rationaalisesti omia hyötyjään maksimoivia yksilöitä vailla minkäänlaista sosiaalista omatuntoa.
Guitars – the Museum
Guitars – the Museum (kansankielellä myös Gitarrmuseet, Kitaramuseo) on Uumajan keskustassa sijaitseva museo. Se sijaitsee tillirakennuksessa, jossa sijaitsi aiemmin Vasaskolan (Vaasakoulu). Museorakennuksen sisällä on myös esimerkiksi ravintola, musiikkikauppa sekä rokkiklubi. Museo avattiin tammikuun lopussa vuonna 2014 samalla, kun Uumajassa vietettiin kulttuuripääkaupunkivuoden avajaisia. Rakennus on nelikerroksinen.
Museota pyöritetään yhteisyrityksenä, jota johtavat musiikkikauppa 4Soundista sekä rokkiklubi Scharinskasta (joka on säilyttänyt nimensä muutettuaan Scharinska villanista Vasaskolaniin) vastuussa olevat henkilöt. Molemmat yritykset ovat myös investoineet kitaramuseoon. Uumajan kunta on tukenut museohanketta sekä peruskorjaamalla että tilojen sovittamisella, ja vuosittaisella 2,4 miljoonan Ruotsin kruunun yhteisrahoituksella vuosien 2014–2015 aikana.
Kokoelmat
Museon kokoelma koostuu lähinnä 1950- ja 1960-luvun sähkökitaroista. Näiden lisäksi museossa on esillä pienempiä kokoelmia sähköbassoista, vahvistimista sekä muista sähkökitaroiden historiaan liittyvistä esineistöstä. Kokoelman ovat keränneet uumalaiskaksoset Mikael ja Samuel Åhdén 1970-luvulta lähtien, ja se on nyt ensimmäistä kertaa julkisesti esillä museossa. Monia kokoelmassa olevia kitaroita on valmistettu vain rajoitettu määrä. Arvokkaimmat niistä ovat jopa satojen tuhansien eurojen arvoisia.
Muiden arvokkaiden kitaroiden joukossa kokoelmassa on vuoden 1958 Gibson Flying V, vuoden 1960 Les Paul ja vuoden 1950 Fender Broadcaster. Yli 500 kitaraa sisältävä museo on herättänyt kansainvälistä kiinnostusta, ja sitä on luonnehdittu suurimmaksi sen tyyliseksi maailmassa.
Museon oman kokoelman lisäksi siellä on myös huone väliaikaisille näyttelyille. Folkrörelsearkivet järjesti museossa avajaisten kunniaksi näyttelyn Umeå - The European capital of hardcore 1989-2000, joka oli esillä 28. huhtikuuta 2014 saakka.
Etelä-Korean pörssi
pienoiskuva|Etelä-Korean pörssin Soulin toimitalo. Etelä-Korean pörssi (Korea Exchange, KRX, ) on Busanissa sijaitseva korealaisten arvopapereiden markkinapaikka. Yhtiöllä on toimipiste pääkaupungissa Soulissa.
Pörssissä on listattuna 2059 yritystä joulukuussa 2016 SSE:n mukaan.
maaliskuussa pörssissä listattujen yritysten osakkeiden yhteiseksi markkina-arvoksi listattiin 1,33 triloonaa Yhdysvaltain dollaria. Tämä vastaa 110 prosenttia Etelä-Korean valtionbudjetin loppusummasta ja samaa luokkaa kuin kaikkien Tukholman pörssissä noteerattujen osakkeiden yhteisarvo.
Indeksit:
Zombina and The Skeletonesin diskografia
Zombina and The Skeletones on horror punk -yhtye Englannin Liverpoolista.
Öljyhiekka
thumb|200px|Öljyhiekan rakenne
Bitumi on muodostunut maaöljystä siten, että maaöljy on menettänyt kevyemmät hiilivetynsä ja jäljelle jäänyt raskain osa on osittain bakteerien hajottama. Bitumi on siis osittain hajonnutta raakaöljyä. Öljyhiekka sisältää bitumia 1–20 prosenttia.
Hiekanjyviä ympäröi vesivaippa, jossa on erilaisia pienhiukkasia kuten savea ja muita mineraaleja. Vesivaippaa ympäröivä bitumikalvo täytyy erotella hiekasta, vedestä ja pienhiukkasista, ennen kuin sitä voidaan edelleen jalostaa.
Öljyhiekan talteenotto ja käsittely edelleen raakaöljyksi vaatii enemmän energiaa ja rahaa, kuin vastaavan öljymäärän poraaminen perinteisistä esiintymistä. Käytettävä tekniikka on myös uutta. Tämän takia öljyhiekan laajamittainen hyödyntäminen ei aiemmin ole ollut kannattavaa, mutta öljyn hinnan nousun ja tekniikan kehittymisen myötä toiminta on muuttunut taloudellisesti kannattavaksi. Mahdollisesti tulevaisuudessa nykyisten öljylähteiden ehtyessä tullaan siirtymään öljyhiekan käyttöön pääasiallisena raakaöljyn lähteenä. On kuitenkin esitetty, että öljyhiekka ei pysty estämään maailman öljyntuotannon kääntymistä laskuun. Öljyhiekan jalostamisen ympäristövaikutukset ovat suuremmat kuin tavallisessa öljyntuotannossa.
Esiintyminen
Suurimmat öljyhiekan esiintymät sijaitsevat Kanadassa ja Venezuelassa, mutta sitä esiintyy myös kymmenissä muissa maissa. Kanadan Albertassa oleva öljyhiekkaesiintymä on maailman suurin öljyesiintymä ja ylittää siis öljyvarannollaan suurimmat perinteiset öljyesiintymät.
Kanada
Mm. Athabascan öljyhiekka-alueella Albertassa Kanadassa on arvioitu olevan 2,7×1011 m3 varanto öljyhiekkaa ja hyvin raskasta maaöljyä.
Kanada on yli 120 000 m3 päivittäisellä viennillään Yhdysvaltain suurin raakaöljyn ja öljyjalosteiden toimittaja.
Venezuela
Petróleos de Venezuela S.A. on arvoinut Orinoco Belt-alueella olevan 37,5 miljardia m³ hyvin raskasta maaöljyä, mikä tekisi siitä maailman suurimman öljyvarannon ennen Saudi-Arabiaa. Hyödynnettävissä oleviksi varannoiksi on arvioitu 13 miljardia m³.
Öljyhiekan hyödyntäminen
Öljyhiekan sisältämä bitumi on mustaa, tervamaista, tavallista raakaöljyä viskoosimpaa ja raskaampaa ainetta, ja se virtaa hyvin hitaasti normaalissa huoneenlämmössä. Sitä ei pysty pumppaamaan ilman käsittelyä normaalille raakaöljylle tarkoitetussa putkistossa. Bitumi täytyy erotella öljyhiekasta, ennen kuin sitä voidaan jatkojalostaa.
Öljyhiekan laajamittainen ja kaupallinen hyödyntäminen alkoi Kanadassa 1967.
Avolouhos
Öljyhiekkaa on kaivettu avolouhoksessa Athabascassa lähes neljäkymmentä vuotta. Öljyhiekka esiintyy Antabascassa 40–60 metriä paksuna kerroksena kalkkikivikerroksen päällä. Öljyhiekan päällä sijaitsee poistettava maa-aines. Athabascassa 10–20 % öljyhiekasta sijaitsee niin lähellä maan pintaa, että pintakaivuu on taloudellisesti järkevää. Pintakaivuuta käytetään Athabascassa 130 metrin syvyyteen saakka. Suurin osa öljyhiekasta hyödynnetään tällä hetkellä avolouhoksien avulla.
Athabascan avolouhoksissa käytetään maailman suurimpia kaivureita ja kuorma-autoja. Näiden avulla tuotantokustannukset ovat noin 15 $ barrelia kohti.
Kaivuun jälkeen öljyhiekkaan lisätään kuumaa vettä ja natriumhydroksidia ja syntyvä seos kuljetetaan putkia pitkin erotuslaitokseen ja edelleen jatkokäsiteltäväksi. Erotussolussa bitumiin kiinnittyy ilmakuplia ja bitumi nousee pinnalle, josta se voidaan kuoria. Yhden barrelin tuottaminen vaatii noin kaksi tonnia öljyhiekkaa ja useita barreleita vettä, joskin vettä voidaan kierrättää.
Öljyn erottamisen jälkeen hiekka palautetaan kaivokseen.
Koska 80–90 % Kanadan öljyhiekasta ja lähes kaikki Venezuelan öljyhiekka sijaitsee niin syvällä, että avolouhoksen käyttö ei ole taloudellisesti mahdollista, on öljyhiekan hyödyntämiseksi kehitetty useita in situ -tekniikoita.
Kylmä virtaus (Cold flow)
Tässä tekniikassa öljy yksinkertaisesti pumpataan ylös perinteisin menetelmin. Tätä tekniikkaa voi käyttää ainoastaan alueilla, jossa öljyn viskositeetti on riittävän alhainen. Tekniikkaa käytetään Venezuelassa ja määrätyillä alueilla Kanadassa.
Tekniikan etu on sen halpuus, mutta haittapuoli se, että vain 5–6 % öljystä saadaan tällä menetelmällä ylös.
Kylmä raskaanöljyntuotanto hiekalla (Cold Heavy Oil Production with Sand, CHOPS)
Perinteisesti öljynporauksessa on pyritty pitämään hiekan määrä maanpinnalle saatavassa öljyssä mahdollisimman vähäisenä käyttäen erilaisia tekniikoita, muun muassa suodattimia. Jo 1920-luvulla Kanadassa havaittiin, että öljyhiekan hyödyntämisessä kaivo tuotti sitä enemmän öljyä, mitä enemmän hiekkaa tuli ylös. 1980-luvun lopulla otettiin kehittyneen pumppaustekniikan myötä käyttöön CHOPS-menetelmä, jossa tarkoituksella pyritään pumppaamaan mahdollisimman suuri hiekkamäärä öljyn mukana maan pinnalle. Tällä menetelmällä kaivon tuottoa on saatu suuresti kasvatettua ja suurempi määrä öljystä (enimmillään 10 %) saadaan talteen.
Syklinen höyrystimulaatio (Cyclic Steam Stimulation, CSS)
Höyryn ruiskutus raskaan öljyn hyödyntämisessä on ollut käytössä Kalifornian öljykentillä 1950-luvulta lähtien. Syklistä höyrystimulaatiota on käytetty Kanadassa kaupallisesti 1985 alkaen. Syklisessä höyrystimulaatiossa öljyhiekkaan porattuun satojen metrien syvyiseen reikään pumpataan 300–340 asteista höyryä viikkojen tai kuukausien ajan. Tämän jälkeen odotetaan päiviä tai viikkoja ja odotusvaiheen jälkeen aloitetaan öljyn pumppaus. Kun öljyn tuotantovauhti alkaa pudota, tehdään uusi höyrystimulaatiosykli. Tämä toistetaan niin monta kertaa, kuin on taloudellisesti tuottavaa.
Höyry lisää lähteen tuottoa useilla tavoilla. Kuumuus alentaa bitumin viskositeettia ja vesi irrottaa bitumin hiekasta. Höyrynpaine synnyttää maan alle murtumia, jotka lisäävät öljynvirtausta tuotantoreikään.
Syklisellä höyrystimulaatiolla pystytään hyödyntämään 20–25 % hiekan sisältämästä öljystä, mutta haittapuolena on menetelmän kalleus.
Karl-Jesco von Puttkamer
thumb|Hitler tapaamassa Puttkameria sairaalassa. Karl-Jesco von Puttkamer oli saksalainen laivastoupseeri, joka toimi Adolf Hitlerin adjutanttina. Hän loukkaantui eversti Claus von Stauffenbergin Hitleriä vastaan kohdistetussa murhayrityksessä 20. heinäkuuta vuonna 1944. Sotilasarvoltaan hän oli kontra-amiraali.
Öljyhiekka
Höyryavusteinen painovoimaojitus (Steam Assisted Gravity Drainage, SAGD)
Höyryavusteisen painovoimaojituksen idea esiteltiin 1978, ja kenttätestauslaitos aloitti toimintansa 1984. 1990-luvulla kehittynyt suuntaporaustekniikka on mahdollistanut menetelmän tehokkaan toteuttamisen.
Höyryavusteisessa painovoimaohjauksessa maan alle porataan horisontaalisesti päällekkäin kaksi kaivoa. Yksi öljyhiekkaesiintymän alaosaan ja toinen 5 metriä ylemmäs. Kaivoja porataan tyypillisesti säteittäisesti moneen suuntaan pareittain keskuskaivosta lähtien. Kaivojen pituus on suurusluokkaa kilometri ja ne kulkevat horisontaalisesti öljyhiekassa. Aluksi kaivoparin molempiin kaivoihin pumpataan korkeapaineista höyryä. Korkeapaineinen kuuma höyry muuttaa bitumin juoksevaksi. Tuotantovaiheeseen siirryttäessä höyryn pumppaamista ylempään kaivoon jatketaan. Sulanut bitumi valuu alas alempaan tuotantokaivoon, josta se pumpataan ylös. Tällä tekniikalla öljyhiekan sisältämästä bitumista saadaan kannattavasti hyödynnettyä 55 %. SAGD on osoittautunut läpimurroksi öljyhiekan hyödyntämisessä, koska se on CSS:ää halvempi, ja sillä saadaan suuri määrä öljystä talteen.
Jalostus
Bitumi täytyy käsitellä erityisjalostamoissa. Bitumi koostuu suurista hiilivetymolekyyleistä, joissa on tavallista raakaöljyä enemmän hiiltä ja vähemmän vetyä. Jalostuksessa bitumin suuret hiilivetymolekyylit pilkotaan ja niihin lisätään vetyatomeita ja/tai poistetaan hiiliatomeja ja näin saadaan tavanomaista raakaöljyä muistuttava tuote.
Energiatehokkuus
Kanadan öljyhiekan tuotannon EROEI-luku on vuonna 2008 noin 5–6. Tuotannossa käytettävä energia saadaan pääasiassa maakaasua polttamalla.
Jarkko Oikarinen
Jarkko ”Wiz” Oikarinen (s. 16. elokuuta 1967 Kuusamo ), IRC:ssä WiZ, on ensimmäisen internetin keskusteluverkon, IRC:n (Internet Relay Chat), kehittäjä. Hän loi ensimmäisen palvelimen ja asiakasohjelman (client) elokuussa 1988. Aluksi sen tarkoituksena oli korvata ohjelma nimeltä MUT (MultiUser Talk) OuluBox-nimisellä BBS:llä (Bulletin Board System). Oikarinen sai inspiraation IRC:n luomiseen Bitnet Relay Chatista, jota käytettiin Bitnet-verkossa.
Jarkko Oikarinen väitteli filosofian tohtoriksi Oulun yliopistosta vuonna 1999. Hän on tehnyt tutkimuksia pääasiassa tietokonegrafiikasta ja lääketieteellisestä kuvantamisesta. Hän on nykyään Googlen palveluksessa ja osallisena Google Hangouts -palvelun kehittämisessä.
Oikarinen on saanut vuonna 2005 Millennium-säätiön erikoistunnustuksen IRC:n kehittämisestä ja vuonna 1997 Dvorak-palkinnon.
Vesikuuntelu
Vesikuuntelua harjoittaa ennen kaikkea merivoimat. Valvonta tapahtuu kuuntelemalla meren ääniä merenpohjaan asennettujen tai perässä vedettävien vedenalaisten mikrofonien eli hydrofonien kautta. Vesikuunteluasemalla pyritään paljastamaan aluevesille pyrkivien sukellusveneiden ääniä.
Suomessa vesikuuntelua on harjoitettu ainakin toisen maailmansodan aikana. Rannikon linnoituksia varustettiin sitä varten 1970-luvun puolivälissä.
Tunilla
Tunilla on kaktuskasveihin kuuluva, opuntioille (Opuntia) läheinen suku.
Tuntomerkit
Kasvit ovat matalakasvuisia, nivelikkäitä, usein mätästäviä ja pienikokoisia opuntioita muistuttavia. Varsinivelet ovat pallomaisia, lieriömäisiä tai litistyneitä ja kyhmyisiä. Areolit ovat valkoisia tai ruskeita, yhden tai kahden sentin etäisyydellä toisistaan. Niissä on väkäskarvoja eli glokidioita ja runsaasti neulamaisia piikkejä. Kukissa on keltainen, punainen tai violetti, toisinaan valkoinen kehä. Hedelmä on mehevä, ohutseinäinen ja avautuu sivuraoilla. Siemenet ovat omaleimaisia: pieniä, sivulta litistyneitä, epäsäännöllisen munuaismaisia ja pinnaltaan ryppyisiä; siemenvaippa on pehmeä ja melkein kalju.
Levinneisyys
Suku kasvaa Etelä-Perussa, Boliviassa, Chilessä ja Argentiinan luoteisosassa.
Lajit
Suvussa on noin yhdeksän lajia, joista monet ovat huonosti tunnettuja.
Käyttöliittymä
Käyttöliittymä on se laitteen, ohjelmiston tai minkä tahansa muun tuotteen osa, jonka kautta käyttäjä käyttää tuotetta. Esimerkiksi tietokoneohjelmassa käyttöliittymä tarkoittaa sitä ohjelman osaa, jonka käyttäjä näkee tietokoneen näytöllä, ja sitä tapaa (hiiri, näppäimistö), jolla hän käyttää ohjelmaa. thumb|[[Nokia N-Gage -puhelimen käyttöliittymä. Kuvassa puhelimella selaillaan Wikipediaa Opera-selaimella.]]
Käyttöliittymä voidaan määritellä myös tuotteen viesteistä ja käytännöllisistä osatuotteista (esimerkiksi valikoista, painikkeista ja näytöistä) koostuvaksi kokonaisuudeksi. Ohjelmistotuotteen käytön osaaminen perustuu käyttöliittymän havaitsemiseen ja ymmärtämiseen. Jotta ihminen voisi toimia vuorovaikutuksessa koneen kanssa, hänen on paitsi nähtävä käyttöliittymä myös osattava tulkita sen sanallisia, kuvallisia ja äänellisiä viestejä. Käyttöohjeen käyttötarpeen määrä yhdistettynä käytön nopeuteen on hyvä mittari käyttöliittymän tasosta.
Tuotteen ominaisuudet on monesti mielekästä jakaa kahteen tasoon: toiminnallisuuteen ja käyttöliittymään. Esimerkiksi matkapuhelimen toiminnallisia ominaisuuksia ovat puheluiden soittaminen ja niihin vastaaminen, tekstiviestien lähettäminen jne. Matkapuhelimen käyttöliittymä taas koostuu itse puhelinlaitteesta, sen muodosta, näytön ja painikkeiden sijoittelusta, koosta, väristä jne. Toiminnallisuuden ja käyttöliittymän käsitteellisestä erottamisesta huolimatta niitä ei käytännössä voida suunnitella erillään toisistaan. Ei voida ajatella tuotetta tai järjestelmää, jossa olisi pelkkä ’toiminnallisuus’ ilman käyttöliittymää.
Historiaa
Tietokoneissa käyttöliittymät olivat aluksi mekaanisia katkaisijoita, joilla syötettiin bittejä, käytännössä numeroita, jotka sovitulla (käyttöohjeessa kuvatulla) tavalla tarkoittivat tietokoneen ohjelmakäskyä tai tietoa, jota haluttiin käsitellä, aluksi yleensä laskea. Tietokoneen käyttöliittymät kehittyivät käsin lävistetyn reikäkortin kautta näppäimistöksi ja kirjoittimeksi.
Ensimmäiset graafiset näyttölaitteet kehitettiin 1960-luvun alussa. Ne hyödynsivät vektorigrafiikkaa ja perustuivat näyttölistaan, jota erityinen grafiikkaprosessori tulkitsi. Tämä mahdollisti valokynäksi kutsutun interaktiolaitteen, jolla oli mahdollista osoittaa ja tunnistaa jokin kuvan osa.
Sittemmin saatiin rakennettua aiempiin nähden ylivertainen tulostuslaite, rasterinäyttö. Kun näytön erottelutarkkuus kasvoi niin suureksi, että siihen saatiin piirrettyä ikkunoita ja muita graafisen käyttöliittymän osia, osoittautui näppäimistö kankeaksi työkaluksi. Tarvittiin jonkinlainen osoitinlaite ja tämän tarpeen myötä kehitettiin kosketusnäytöt ja hiiret.
Näihin aikoihin tietokoneisiin alettiin liittää myös erilaisia multimedialaitteita, kuten kaiuttimet, kuvanlukija ja tulostin, joilla voidaan syöttää ja tulostaa ääntä ja kuvaa. Pelejä varten kehitettiin polkimet, ratit ja joystickit.
Tietokoneiden monipuolisuudesta johtuu, ettei kaikkia käyttöliittymälaitteita ole kehitetty nykyiseen yleisimpään käyttöönsä, vaan uusi laite mahdollistaa uuden ohjelman luomisen ja uuden käyttötavan, tietokoneeseen liitetyn kameran kautta toimiva ilmakitara on tästä hyvä esimerkki, tietoa syötetään liikuttelemalla käsiä ja tieto tulostetaan kaiuttimen kautta äänenä.
Kuivasaari
thumb|Kuivasaari thumb|Vanhaa rannikkotykistöä Kuivasaaressa. Kuva otettu järeän 305 mm:n kaksoistykkitornin päältä. Kuivasaari on Suomen puolustusvoimien hallinnassa oleva linnakesaari. Saari sijaitsee Helsingin edustalla Isosaaren länsipuolella.
Saaren nimi johtuu siitä, että siellä ei ole makean veden lähteitä. Vettä sinne pumpataan läheisestä Isosaaresta putkia pitkin.
Historiaa
Saarta pitivät tukikohtanaan kalastajat 1700-luvulla. Vuonna 1896 kruunu lunasti sen sotilaskäyttöä varten. Kymmenisen vuotta myöhemmin, Venäjän ja Japanin välisen sodan jälkeen Venäjälle syntyi tarve luoda puolustusasemia Suomenlahdelle, ja saarta alettiin linnoittaa ensimmäisen maailmansodan kynnyksellä. Saaresta tuli osa Pietari Suuren merilinnoitusta, sen läntistä ketjua, johon kuului 212 niemeä ja saarta Suomessa. Kuivasaaren linnoitus oli sodan syttyessä melkein valmis. Saaressa ei kuitenkaan jouduttu kokemaan sotatoimia. Suomen sisällissodan aikana Saksan Itämeren-divisioonan noustua maihin Hangossa Kuivasaaren venäläinen miehistö pakeni Petrogradiin. Kuivasaaren patterit jäivät ehjinä jälkeen, ja saksalaiset kouluttivat suomalaisia miehiä, jotka osasivat edes auttavasti saksaa, käyttämään niitä.
Kosovon itsenäisyysjulistus 2008
Kosovon itsenäisyysjulistusta Serbiasta edelsivät Kosovon sota, Jugoslavian pommitukset ja kansainvälisten joukkojen valvontaoperaatiot Kosovossa. Jugoslavian pommitusten jälkeen Kosovo oli käytännössä siirtynyt pois Serbian hallinnasta. Kosovon albaanien ja serbien välillä käytiin neuvotteluja Kosovon asemasta. Neuvottelut osoittautuivat tuloksettomiksi, kun osapuolet eivät päässeet yhteisymmärrykseen Kosovon tulevaisuudesta. Kosovo julistautui yksipuolisesti itsenäiseksi Serbiasta 17. helmikuuta 2008. Kosovon itsenäisyysjulistus annettiin Kosovon parlamentissa pääministeri Hashim Thaçin, parlamentin puheenjohtaja Jakup Krasniqin ja presidentti Fatmir Sejdiun läsnä ollessa. Sopimus noudatti Martti Ahtisaaren suunnitelmaa.
Kuivasaari
Historiaa
Kasarmiin oli mahdollista sijoittaa sata miestä, ja patterissa oli tilaa toiselle sadalle miehelle. Päällystöllä oli omat asuntonsa. Enimmillään sotilashenkilöitä asui saarella 250 henkeä.
Kosovon itsenäisyysjulistus 2008
Kansainvälinen reaktio
Kosovon itsenäistymiseen on suhtauduttu vaihtelevasti. Toisaalta monet maat ovat tunnustaneet itsenäisyyden ja olleet sitä mieltä, että Serbia menetti moraalisen oikeuden Kosovon hallintaan albaaneihin kohdistettujen sotarikosten myötä. Toisaalta monet ovat pelänneet, että Kosovon itsenäistyminen rohkaisisi separatistisia ryhmiä heidän omissa maissaan. Thaçi piti Kosovon itsenäistymistä entisen Jugoslavian hajoamisen viimeisenä vaiheena. Muun muassa Yhdysvallat, Ranska, Iso-Britannia ja Saksa tunnustivat Kosovon itsenäisyyden ensimmäisinä. Serbia ja Venäjä tuomitsivat itsenäisyysjulistuksen. Serbia on vannonut, ettei se koskaan tulisi tunnustamaan Kosovon itsenäisyyttä. Venäjä väitti, että Kosovon itsenäisyysjulistus rikkoi YK:n vuoden 1999 päätöslauselmaa ja vei asian turvallisuusneuvostoon. Turvallisuusneuvosto vahvisti myöhemmin Kosovon itsenäisyyden lailliseksi. Kiina on ilmaissut pelkäävänsä Kosovon itsenäisyyden heikentävän vakautta Balkanilla. Kosovon ulkoministeriön mukaan Kosovon itsenäisyyden oli tunnustanut vuoteen 2015 mennessä 108 maata.
Kuivasaari
Tykkitorni
Venäläiset jättivät saarelle Obuhovin terästehtaalla Pietarin lähellä valmistettuja 305 mm eli 12 tuuman tykkejä. 1930-luvulla ne sijoitettiin järeään kaksoistykkitorniin, joka on yksi maailman harvoista säilyneistä 305 mm:n kaksoistykkitorneista. Tornissa on viisi kerrosta, ja se painaa miljoona kiloa. Korkeutta sillä on 19 metriä ja halkaisijaltaan se on 16-metrinen. Ampumasektori on 360 astetta ja kranaatin paino 471 kiloa. Kantama oli 40 kilometriä. Ampuma-arvojen laskemiseen tarvittiin 15–20 ihmistä ja niiden operoimiseen tarvittiin 80–137 ihmistä kerrallaan.
Kosovon itsenäisyysjulistus 2008
Serbian ja Pohjois-Kosovon mellakat
Itsenäisyysjulistuksen tultua julki puhkesi Serbiassa ja Kosovossa vakavia mellakoita. Kosovon serbit ottivat yhteen poliisin kanssa ja sytyttivät tuleen muun muassa poliisiasemia. Yhdysvaltain suurlähetystö tuhopoltettiin Serbiassa. Naton joukot sulkivat Kosovon pohjoisrajan väkivaltaisuuksien takia. Pohjois-Kosovon serbit eivät ole tunnustaneet Kosovon albaanihallintoa ja Mitrovica on pysynyt jakautuneena kaupunkina.
Kuivasaari
Tykkitorni
Sodan jälkeen liittoutuneiden valvontakomissio vaati, että tykit puretaan. Putket kuljetettiin sadan kilometrin päähän Parolaan. Ne kuitenkin tuotiin uudelleen Kuivasaareen vuonna 1960 ja tykit koottiin siellä. 1960- ja 1970-luvuilla tykeillä ammuttiin paljon testiammuntoja, jonka jälkeen ammunnat loppuivat. Ampumisesta syntyi valtavia paineaaltoja, ja saaren ovet ja ikkunat piti ammuntojen aikana avata, muuten ne olisivat menneet rikki.
Tykkitorni on ampumakunnossa, mutta sillä ammutaan nykyään ainoastaan kunnialaukauksia esimerkiksi itsenäisyyspäivänä. Laukaukset ovat niin sanottuja vesilaukauksia, eli kranaatin sijaan putkeen työnnetään styrox-tulppa ja putkeen pistetään muovipussipötkö, jossa on 500 kg vettä. Panos on tavallinen täyspanos. Tällä tavalla saadaan sama putkipaine kuin kranaatilla, jolloin putken joustimet, hidastimet ja palautin toimivat oikein. Periaatteessa voisi ampua kranaattejakin, mutta siihen liittyy käytännön vaikeus: kyseessä olisi kovapanosammunta, johon tarvitaan varoilmoitukset ja vartijat. Samalla Suomenlahti pitäisi olla tyhjä laivaliikenteestä 50 kilometrin etäisyydelle ja lentoliikenteestäkin 10 kilometrin korkeuteen, eikä se ole mahdollista.
Valmiudesta ja käytöstä luovuttiin 1970-luvun alkupuolella sähkölaitteiden huonon kunnon vuoksi, ja tykki poistettiin SA-käytöstä eli sodan ajan käytöstä. Viimeinen SA-tehtävä oli tulittaa silloista Seutulan lentokenttää maahanlaskujen torjumiseksi ilmassa räjähtävillä sirpalepanoksilla. Jos panokset olisivat loppuneet, tarkoituksena oli ampua kiitotielle 450 kg:n miinakranaatteja. Tykki oli romutusvaarassa, kunnes 1980-luvulla silloisen SlRtR:n komentajan johdolla se päätettiin pelastaa. Kilta kunnosti tykkitornin 1980–1990-lukujen vaihteessa, ja sitä pidetään toimintakunnossa.
Saari nykyään
Saarella on Suomenlinnan Rannikkotykistökillan ylläpitämä huomattava kokoelma vanhoja historiallisia tykkejä. Aikaisemmin Kuivasaaressa toimi myös aktiivikäytössä ollut 100 TK -rannikkotykkipatteri. Kyseiset tykit on poistettu aktiivikäytöstä. Linnakkeella ei ole pysyvää miehitystä, mutta se on edelleenkin Puolustusvoimien käytössä ja siten yleiseltä käytöltä suljettu, mutta tilausristeilyjä järjestävät useat yritykset.
Saarelle ei saa nousta maihin, eikä sitä saa veneellä lähestyä 100 metriä lähemmäs. Vierailulupia on kuitenkin mahdollista saada. Useampikin risteily-yritys järjestää kesäisin vierailuja saareen. Mukana on oltava henkilöllisyystodistus.
Jättiläiskoala
Jättiläiskoala (Phascolarctos stirtoni) eli pleistoseenikaudella. Kooltaan se oli kolmanneksen kookkaampi kuin nykyisin elävä koala. Kokoeroa lukuun ottamatta jättiläiskoala poikkesi siitä kuitenkin hyvin vähän. Jotkin tutkijat ovatkin sitä mieltä, että nykyiset ja pleistoseenikaudella eläneet koalat ovat samaa lajia, eläimen koko on vain ajan saatossa pienentynyt. Elintavoiltaankin jättiläiskoala on muistuttanut nykyään elävää koalaa. Kuten monet muutkin australialaiset pleistoseenikauden suuret pussieläimet, jättiläiskoala kuoli sukupuuttoon noin 50 000 vuotta sitten.
Marcin Gołębiewski
Marcin Gołębiewski on puolalainen rumpali ja säveltäjä, joka toimii brutaalin death metal -yhtye Yatteringin rumpalina. Hänet tunnetaan myös yhteistyöstään Vaderin kanssa.
Diskografia
Yattering
A3 (1917)
A3 oli Espanjan laivaston vuonna 1917 vesille laskettu A-luokan sukellusvene.
Valmistus
Alus tilattiin Fiatilta San Girgiosta, missä köli laskettiin 23. maaliskuuta 1916. Alus laskettiin vesille 10. kesäkuuta 1917 ja otettiin palvelukseen 25. elokuuta.
Palvelus
Alus poistettiin palveluksesta 18. toukokuuta 1932.
INCL-tauti
INCL-tauti (infantiili neuronaali seroidilipofuskinoosi) on neuronaalisiin seroidilipofuskinooseihin kuuluva sairaus, joka vaurioittaa etenevästi keskushermostoa ja aiheuttaa ennenaikaisen kuoleman. INCL-tauti periytyy resessiivisesti ja kuuluu suomalaiseen tautiperintöön.
Suomessa INCL-taudista kärsii yksi ihminen 18 000:sta, ja uusia diagnooseja annetaan vuosittain noin 3–4. INCL-tautia tavataan myös muualla, joskin huomattavasti harvinaisempana.
INCL-tauti ei ole havaittavissa välittömästi lapsen synnyttyä. Lapsi saattaa kehittyä täysin tavanomaisesti ensimmäisen puolen vuoden ajan, toisinaan pidempäänkin. Yleensä oireet ovat selkeitä 12–18 kuukauden iässä. Oireiston aiheuttava geenivirhe sijaitsee kromosomissa 1.
INCL-tauti aiheuttaa syvään kehitysvammaisuuteen johtavaa kehityksen taantumista, epilepsiaa, lihasvelttoutta ja -nykäyksiä, pakkoliikkeisyyttä, näkövammaisuutta, ongelmia syömisen ja nukkumisen suhteen sekä muita oireita. Yleensä kuolema tapahtuu lapsuudessa, keskimäärin noin 10,5 vuoden iässä.
INCL-lapsia saatetaan kuntouttaa esimerkiksi fysioterapialla. Sairauteen ei kuitenkaan ole olemassa parantavaa hoitoa. Tila kuvattiin itsenäisenä sairautena vuonna 1973.
Arimatti Jutila
Arimatti Jutila on ollut Jolly Jumpers -yhtyeen kitaristi vuodesta 2004 lähtien. Vuosina 1996–2001 hän soitti kitaraa The Flaming Sideburns -yhtyeessä, jossa hän käytti taiteilijanimeä Jeffrey Lee Burns. Tämän lisäksi hän on ollut laulaja-kitaristi yhtyeissä Teenage Kicks ja Bomber.
Julian Brandt
Julian Brandt (s. 2. toukokuuta 1996 Bremen) on saksalainen jalkapalloilija, joka edustaa Bundesliigassa pelaavaa Borussia Dortmundia. Oikeajalkainen Brandt on pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä.
Seurajoukkueura
Brandt siirtyi joulukuussa 2013 VfL Wolfsburgin nuorten akatemiasta Bayer Leverkuseniin, jossa hän solmi ensimmäisen ammattilaissopimuksensa. Debyytti seuran paidassa Bundesliigassa tapahtui helmikuussa 2014 Schalke 04:ää vastaan. Avausmaali syntyi saman vuoden huhtikuussa Hamburger SV:n verkkoon. Kaudella 2013–2014 Brandt pelasi Bundesliigassa 12 ottelua, joissa syntyi kaksi maalia. Samalla kaudella hän debytoi myös Mestareiden liigassa. Kaudella 2014–2015 hän teki 25 bundesliigaottelussa neljä osumaa. Kaudella 2015–2016 Brandt teki 29 bundesliigaottelussa yhdeksän maalia ja samaan maalimäärään hän ylsi myös kaudella 2017–2018, jolloin hän pelasi joukkueensa kaikki 34 bundesliigaottelua. Kaudella 2018–2019 hän teki 33 bundesliigaottelussa seitsemän maalia ja antoi 14 maalisyöttöä. Kaikkiaan Brandt viimeisteli vuosina 2014–2019 pelaamissaan 165 bundesliigaottelussa 34 ja syötti 40 maalia.
Brandt siirtyi toukokuussa 2019 Borussia Dortmundiin 25 miljoonan euron siirtosummalla. Hän pelasi ensimmäisen kautensa aikana 33 bundesliigaottelua, joissa hän teki kolme maalia ja antoi kahdeksan maalisyöttöä. Mestarien liigassa hän pelasi kauden aikana seitsemän ottelua, joissa hän teki kaksi maalia ja antoi kolme maalisyöttöä. Kaudella 2020–2021 hän pelasi Bundesliigassa 31 ottelua, joissa hän teki kolme maalia ja antoi kaksi maaliin johtanutta syöttöä. Hän voitti Saksan cupin, joskin loppuottelussa hän pääsi vaihdosta kentälle vain aivan viime hetkiksi, Mestarien liigassa hän pelasi kauden aikana kahdeksan ottelua.
Maajoukkueura
Vuosina 2012–2013 Brandt edusti Saksan alle 17-vuotiaiden maajoukkuetta, jossa otteluita kertyi 19 ja maaleja viisi. Hän pelasi kaikki viisi ottelua joukkueen saadessa EM-hopeaa 2012. Saksan alle 19-vuotiaiden maajoukkueen kanssa hän voitti ikäluokan EM-kultaa vuonna 2014. Hän pelasi kisoissa neljä ottelua. Vuodesta 2015 alkaen Brandt pelasi myös Saksan alle 20- ja alle 21-vuotiaiden maajoukkueissa. Hän pelasi Saksan kaikki viisi ottelua alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2015. Hän kuului Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 hopeaa saavuttaneeseen joukkueeseen. Hän pelasi kisoissa Saksan kaikki kuusi ottelua kokonaisuudessaan ja syötti kaikkiaan yhdeksän maalia.
Saksan A-maajoukkueessa Brandt pelasi ensimmäisen kerran toukokuussa 2016 ystävyysottelussa Slovakiaa vastaan. Hän oli voittamassa kultaa maanosaliittojen cupissa 2017; hän pelasi kahdessa alkulohko-ottelussa ja välierässä. MM-kilpailuissa 2018 hän pelasi muutamia minuutteja Saksan kolmessa alkulohko-ottelussa, joissa hän pääsi vaihtopelaajana kentälle. Brandt on tehnyt maalin kesäkuussa 2017 MM-karsintaottelussa San Marinoa, syyskuussa 2018 ystävyysottelussa Perua ja marraskuussa 2019 EM-karsintaottelussa Pohjois-Irlantia vastaan. Hän on pelannut 35 A-maaottelua, joista viimeisimmän marraskuussa 2020.
Rikkasoljo
Rikkasoljo (Commelina communis) on soljokasvehin (Commelinaceae) kuuluva yksivuotinen ruoho, jonka alkuperäinen elinalue on Aasiassa.
Ulkonäkö
Rikkasoljo kasvaa 10–40 senttimetriä korkeaksi. Sen kukintona on viuhko. Kukan värikkäistä sisäkehälehdistä kaksi on sinistä ja yksi valkoinen. Hedelmänä on kota.
Rikkasoljo Suomessa
Suomessa rikkasoljo on hyvin harvinainen satunnaiskasvi, jota on tavattu muun muassa kaatopaikoilta.
Saturn V
Saturn V (äännetään Saturn viisi, tunnetaan myös nimellä Kuuraketti) oli monivaiheinen kantoraketti, jota käytettiin Nasan Apollo-avaruusohjelmassa sekä muunneltuna Skylab-avaruusaseman laukaisussa.
Kaikkiaan Saturn V -raketteja laukaistiin vuosina 1967–1973 13 kertaa, joista kaikki onnistuivat. Saturn V:n tärkein tehtävä oli Apollo-avaruusalusten kuljettaminen avaruuteen ja Kuuhun.
Saturn-rakettiperheen suurin malli Saturn V on edelleen suurin koskaan rakennettu raketti. Se on suurin korkeudeltaan, painoltaan ja hyötykuormaltaan. Vain kaksi testilentoa lentäneessä venäläisessä Energija-raketissa oli laukaisun alussa hieman suurempi työntövoima kuin Saturn V:ssä. Koon ja työntövoiman suhteen Saturn V:n kanssa kilpailee suunnitteluasteella oleva Ares V.
Saturn V:n pääsuunnittelija oli Wernher von Braun Marshall Space Flight Centerissä Huntsvillessä ja pääurakoitsijoina olivat Boeing, North American Aviation, Douglas Aircraft Company ja IBM.