cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Fujimi
Vielä toisen maailmansodan jälkeen Fujimin alue oli maaseutua, jossa viljeltiin riisiä ja vihanneksia. Fujimin kyläkunta perustettiin liittämällä yhteen kolme kyläkuntaa vuonna 1956. 1960-luvulta lähtien se kasvoi nopeasti Tokion esikaupunkina. Maaseutukaupunki Fujimista tehtiin vuonna 1964 ja kaupunkioikeudet sille myönnettiin vuonna 1972.
Fujimin nähtävyyksiin kuuluu Mizuko-kaizukan arkeologinen kohde, joka on peräisin jōmon-kauden alkupuolelta. Kaupungin alueelta on löydetty monia muitakin esihistoriallisia raakkutunkioita, sillä merenranta ulottui muinoin sinne saakka. Fujimia palvelee Tōbu-rautateiden Tōjō-päälinja.
Itämerensuomalaiset kielet
Itämerensuomalaiset kielet ovat saamelaiskielten ohella toinen kahdesta suomalais-saamelaisten kielten haarasta. Ne ovat kehittyneet myöhäiskantasuomesta. Itämerensuomalaisten kielten perinteiset puhuma-alueet sijaitsevat Itämeren pohjois- ja itäpuolella Norjassa (kveeni), Suomessa (suomi), Ruotsissa (meänkieli), Luoteis-Venäjällä (etenkin Itä-Karjalassa (karjalan kieli, lyydi ), Vepsänmaalla (vepsä) ja Inkerissä (inkeroinen, vatja), Virossa (viro ja eteläviron kieliryhmän kielet, kuten võro) ja Latviassa (liivi). Ryhmän suurimmat kielet ovat suomi ja viro, jotka ovat valtioiden virallisia kieliä. Itämerensuomalaisilla kielillä on yhteensä noin 7 miljoonaa puhujaa. Näitä kieliä puhuvat itämerensuomalaiset kansat. Itämerensuomalaisiä kieliä nimitetään suomen lähisukukieliksi, kun taas muita suomen sukukieliä voidaan nimittää etäsukukieliksi.
Lisäksi Arkangelin alueella noin 800 kilometriä nykysuomen puhealueesta itään on vielä keskiajan lopulla puhuttu tuntematonta itämerensuomalaista kieltä, jonka puhujat ovat viimeistään 1600- tai vasta 1700-luvulla sulautuneet venäläisiin. Nykyäänkin osa alueen väestöstä nimittää itseään tšuudeiksi. Aihetta on tutkinut professori Janne Saarikivi vuonna 2006 julkaistussa väitöskirjassaan. Huomion arvoista on, että alueella on elänyt itämerensuomalainen kansa, jota on venäläisissä kronikoissa nimitetty taipaleentakaisiksi tšuudeiksi. Heitä on puolestaan pidetty toimalaisten alaryhmänä.
Historia ja ominaispiirteet
pienoiskuva|1200-luvun alussa kirjoitettu [[tuohikirje 292 on vanhin tunnettu esimerkki itämerensuomalaisesta kirjoituksesta.]]
Itämerensuomalaisten kielten oletettua kantamuotoa, kantasuomea, puhuttiin luultavasti Suomenlahden molemmin puolin jo ajanlaskuamme edeltävinä vuosisatoina. Kantasuomalaisen vaiheen tarkka ajoittaminen on vaikeaa, koska sekä sen alku (varhaiskantasuomen hajoaminen kantasuomeksi ja kantasaameksi) että kantasuomen eriytyminen tytärkielikseen ovat olleet hitaita ja vähittäisiä prosesseja, joiden tutkimista vaikeuttavat sukulaiskielten kesken koko ajan jatkuneet tiiviit kontaktit. Nykyisin oletetaan, että myöhäiskantasuomi (itämerensuomalaisten kielien kantakieli) erosi varhaiskantasuomesta (saamelaisten ja itämerensuomalaisten kielien kantakieli) noin 1000–500 eaa. Myöhäiskantasuomen hajoaminen itämerensuomalaisten kielten kantamuotoihin on päätelty germaanisten lainasanojen perusteella tapahtuneen ajanlaskun alun jälkeen.
Monet varhaiskantasuomessa tai kantasuomessa tapahtuneet uudennokset erottavat itämerensuomalaiset kielet selvästi muista uralilaisista kielistä. Tällaisia uudennoksia ovat esimerkiksi astevaihtelu, attribuutin kongruenssi (määritteenä toimiva adjektiivi saa samat taivutuspäätteet kuin pääsanansakin, esimerkiksi vanho-i-lle mieh-i-lle eikä "vanha miehille" kuten monissa muissa uralilaisissa kielissä), kopulan eli merkitykseltään "tyhjän" olla-verbin käyttö (esimerkiksi mies on vanha eikä "mies vanha") tai germaanisten kielten tyyppinen aikamuotojärjestelmä. Jotkin näistä kantasuomen piirteistä ovat saattaneet ainakin osittain syntyä naapurikielten, etenkin germaanisten ja balttilaisten kielten vaikutuksesta.
Itämerensuomalaisten kielten yhteisessä sanastossa on runsaasti lainasanoja germaanisista ja balttilaisista kielistä. Kontaktit näiden kielten puhujien ja kantasuomalaisten kesken ovat olleet tiiviitä, sillä lainojen joukossa on muun muassa sukulaisten (erityisesti naispuolisten sukulaisten, esimerkiksi sisar, tytär, morsian < baltt., äiti < germ.) tai ruumiinosien nimityksiä (esimerkiksi hammas, kaula, reisi < baltt.). Nuorin yhteisitämerensuomalainen lainakerrostuma on peräisin slaavilaisista kielistä, lähinnä muinaisvenäjästä. Näiden sanojen lainautuessa, ts. itäslaavilaisen kielimuodon levitessä Pohjois-Venäjälle itämerensuomalaisten naapuruuteen ensimmäisen vuosituhannen lopulla, kantasuomi oli luultavasti jo hajoamassa.
Luokittelu
Itämerensuomalaisia kieliä ovat:
Syötti (vuoden 1995 elokuva)
Syötti on Bertrand Tavernierin ohjaama ranskalainen elokuva vuodelta 1995. Se kertoo tytöstä ja kahdesta pojasta, jotka toteuttavat murhan tytön toimiessa ”syöttinä”.
Syötti perustuu Morgan Sportèsin vuonna 1990 ilmestyneeseen romaaniin L’Appât. Elokuva palkittiin Berliinin elokuvajuhlien Kultaisella karhulla.
Sa’id ibn Taimur
Sa’id ibn Taimur (13. elokuuta 1910 – 19. lokakuuta 1972) oli Omanin sulttaani vuosina 1932–1970.
Sa’id ibn Taimuria edelsi hänen isänsä Taimur ibn Faisal.
Kautensa alkuvuosikymmeninä Sa’id ibn paljolti Taimur sulki maan rajat ja pakotti tällä riitaiset heimot kohti yhtenäisyyttä hajanaisen kauden jälkeen. Yhtenäisyyttä syntyi, mutta maa taantui ympäröivän maailman kehityksestä. Sa’id ibn Taimuria sai kautensa aikana maansa sisäistä poliittista vastustusta muun muassa imaamilta, maan uskonnolliselta johtajalta, joka kapinoi Nizwasta käsin. Kiistaan sekaantui ulkomaitakin, mutta Taimur pysyi vallassa vuoteen 1970.
Sulttaania vastaan kapinoitiin jälleen vuonna 1965, ja 1966 hän joutui salamurhayrityksen kohteeksi. Vuonna 1970 maassa toteutettiin onnistuneesti vallankaappaus, jolla valtaan nostettiin sulttaanin poika Qabus ibn Sa’id Al Sa’id.
Sa’id ibn Taimur ajettiin vallankaappauksen jälkeen maanpakoon. Hän asui elämänsä viimeiset vuodet Lontoon Dorchester-hotellissa. Kuoltuaan 1972 Sa’id ibn Taimur haudattiin Englantiin.
Yleisluistelun Suomen-mestaruuskilpailut 1904
Suomen luistelumestaruudesta kilpailtiin Helsingissä 13.-14. helmikuuta 1904. Vain miehet kilpailivat. Mestaruuteen vaadittiin kaksi matkavoittoa kolmesta mahdollisesta. Franz Fredrik Wathén voitti kaksi lyhintä matkaa äärimmäisen täpärästi. 1 500 metrillä Wathén ja Johan Wikander luistelivat saman ajan eri erissä. 500 metrillä miehet luistelivat samassa erässä niin ikään saman ajan, mutta Wathén nähtiin voittajaksi. Kun tämä vielä voitti 1 500 metrin matkavoitosta järjestetyn uusinnan 500 ja 5 000 metrin kilpailujen välissä, oli Suomen-mestaruus selvä. Mestaruus oli Wathénin kuudes peräkkäinen. Pisimmän matkan voitti Walter Ylander.
Miesten yleiskilpailu
Parhaat tulokset.
<br style="clear:both;"/>
Isabella (Brasilian kruununprinsessa)
thumb|Prinsessa Isabella vuonna 1884. Isabella (, myöhemmin kreivitär Eu; 29. heinäkuuta 1846 Rio de Janeiro – 14. marraskuuta 1921 Eu, Ranska) oli Brasilian keisarikunnan viimeinen kruununperillinen, joka toimi isänsä keisari Pedro II:n valtakaudella kolmesti maan sijaishallitsijana. Viimeisellä sijaishallitsijakaudellaan Isabella vahvisti vuonna 1888 orjuuden lakkauttamisen. Tämä osittain johti vuoden 1889 vallankumoukseen, jossa keisarikunta kumottiin.
Isabella oli vanhempi keisari Pedro II:n ja tämän puolison Teresa Kristiinan kahdesta tyttärestä. Veljiensä kuoltua jo lapsina hänestä tuli laillinen kruununperijä. Isabella nai vuonna 1864 sotilaana tunnetun prinssi Gaston d’Orléansin, Eun kreivin, joka kuului Ranskan syrjäytettyyn Orléans-hallitsijasukuun. Heille syntyi kolme poikaa.
Isabella toimi sijaishallitsijana isänsä pitkien Euroopan-matkojen aikana toukokuusta 1871 maaliskuuhun 1872, maaliskuusta 1876 syyskuuhun 1877 ja heinäkuusta 1887 elokuuhun 1888. Jo ensimmäisellä sijaishallitsijakaudellaan hän vahvisti vuonna 1871 niin sanotun Rio Branco -lain, joka määräsi kaikki sen jälkeen syntyneet orjien lapset vapaiksi kansalaisiksi. Kolmannen sijaishallitsijakautensa aikana hän painosti paroni Cotegipen konservatiivihallituksen eroamaan ja nimitti pääministeriksi orjuudenvastustajana tunnetun João Alfredo Corrêa de Oliveiran, jonka hallitus laati pikimmiten niin sanotun kultaisen lain (Lei Áurea) orjuuden täydellisestä lakkauttamisesta ilman korvauksia orjanomistajille. Abolitionismin kannattajaksi itsekin kääntynyt Isabella vahvisti lain toukokuussa 1888 heti kun se oli hyväksytty parlamentissa. Tämä käänsi Brasilian vanhoilliset piirit häntä ja koko keisarihuonetta vastaan.
Vuoden 1889 tasavaltaisen vallankumouksen jälkeen keisariperhe karkotettiin maasta ja Isabella asui loppuikänsä Ranskassa. Karkotuspäätös kumottiin vuonna 1920, mutta hän oli silloin jo liian huonokuntoinen matkustamaan, ja kuolikin seuraavana vuonna miehelleen kuuluneessa Eun linnassa. Bragançan hallitsijasuvun brasilialainen haara sammui Isabellan kuollessa. Isabellan ja hänen miehensä jäännökset siirrettiin Ranskasta Brasilian Petrópolisiin vuonna 1971, jolloin hänelle järjestettiin valtiolliset hautajaiset.
Teruel
Teruel (aragoniaksi samoin Teruel, katalaaniksi Terol) on samannimisen maakunnan pääkaupunki Aragonian itsehallintoalueella Espanjassa. Vuonna 2015 kaupungin asukasluku oli noin 35 000.
Teruelissa ei ole ollut merkittävää islamilaisten läsnäoloa; maurilainen linnoitus sijaitsi kaupungissa kuitenkin jo 900-luvulla. Kristitty kuningas Alfonso II perusti Teruelin vuonna 1171.
Teruelissa on mudéjar-tyylisuuntausta edustavia rakennuksia, kuten Torre de El Salvador ja Torre de San Martín. Unescon maailmanperintöluetteloon on Teruelista otettu neljä mudéjar-rakennusta.
Museo de Arte Sacro, joka sijaitsee entisessä piispanpalatsissa, esittelee muun muassa uskonnollisaiheisia maalauksia ja veistoksia 1100-luvulta alkaen.
La Escalinata on monumentaalinen porraskäytävä, joka edustaa uus-mudéjar-tyylisuuntausta. La Escalinata yhdistää Paseo de Óvalon rautatieasemalle, ja se valmistui vuonna 1920.
Teruelissa sijaitseva Dinópolis on dinosauruksia esittelevä teemapuisto. Teruelin maakunnan alueelta on löydetty dinosaurusten fossiileja, muun muassa Riodevan alueelta Turiasaurus riodevensis -nimisen lajin jäänteitä.
Seppolan yläaste
Koulua laajennettiin kaksi kertaa. Ensimmäisessä laajennuksessa 1956 rakennettiin nykyinen liikuntasali ja 1980–1981 laajennuksessa rakennettiin teknisen tilat ja nykyinen ruokasali. Uusi ilmastointi rakennettiin 1980-luvun alussa ja sen myötä alkoivat koulun sisäilmaongelmat.
2000-luvun alussa koulun alakerta kärsi vesivahinkojen takia homevaurioista ja se suljettiin. Ensimmäiset parakit otettiin käyttöön vuonna 2007, jolloin parakkiopiskeluun siirrettiin kolme luokkaa. Parakeissa opiskeltiin vuoden 2011 loppuun, jolloin koulu lakkautettiin ja opetus siirtyi vuoden 2012 kevätlukukauden alkaessa uuteen Paunun kouluun.
Bonneval (Eure-et-Loir)
Bonneval on kunta Ranskassa Eure-et-Loirin departementissa Centre-Val de Loiren alueella. Se sijaitsee Loir-joen varrella. Kunta tunnetaan lempinimellä Pikku Venetsia, koska linnoitettua kaupunkia ympäröi joen lisäksi kaivettu vallihauta. Kaupungissa on nähtävänä keskiaikaisen linnoituksen jäänteitä sekä vuonna 857 valmistunut benediktiiniläisluostari Abbaye Saint-Florentin de Bonneval.
Celtics voittoon – keinolla millä hyvänsä
Celtics voittoon – keinolla millä hyvänsä on vuonna 1996 valmistunut koripallo-aiheinen yhdysvaltalainen elokuva. Elokuva kestää 91 minuuttia ja sen pääosissa ovat Dan Aykroyd, Daniel Stern ja Damon Wayans. Elokuvan on ohjannut Tom DeCerchio.
Elokuva kertoo Boston Celtics -koripallojoukkueen innokkaista kannattajista, jotka ovat valmiita tekemään vaikka mitä, jotta heidän joukkueensa voittaisi. Tavanomaiset rituaalit eivät tunnu riittävän, koska vastustajan tähtipelaaja tekee mitä tahtoo. Niinpä Bostonin miehet päättävät kaapata tähtipelaajan voiton varmistamiseksi.
Guadalajara (Espanja)
Guadalajara on kaupunki, joka sijaitsee samannimisessä maakunnassa Espanjassa. Vuonna 2016 kaupungin asukasluku oli 83 633 asukasta.
Ystävyyskaupungit
Guadalajaran ystävyyskaupunkeja ovat seuraavat:
Pidätysoikeus
Pidätysoikeus eli retentio-oikeus on toiselle kuuluvan irtaimen esineen haltijalla oleva oikeus pitää esinettä hallussaan, kunnes sen omistaja on toteuttanut sovitun suorituksen, esimerkiksi maksanut velan. Pidätysoikeus muistuttaa panttioikeutta, mutta on sitä heikompi. Pidätysoikeus on painostuskeino velan maksamiseen, koska esineen omistaja ei saa sitä haltuunsa ilman maksua.
Käsityöläisellä ja elinkeinonharjoittajalla on pidätysoikeus korjaamaansa esineeseen, kunnes työpalkka on maksettu.(kuluttajansuojalaki 8:31, kauppakaari 12:12) Myös asiamies saa pitää hallussaan oikeudenkäyntiasiakirjoja palkkion maksuun saakka. Pidätysoikeus on myös huolinnassa, kauppaedustajalla, laivan korjaajalla, rakennusurakassa, tavaran säilyttäjällä ja toimeksiannossa.
Pidätysoikeus syntyy lain nojalla ilman velallisen ja velkojan tekemää sopimusta. Pidätysoikeus esineeseen syntyy siinäkin tilanteessa, ettei esineen tuoja olekaan sen oikea omistaja. Pidätysoikeus ei myöskään vanhennu, vaan velkoja saa pitää maksamatonta esinettä hallussaan määräämättömän ajan. Oikeus kuitenkin lakkaa, jos velkoja luovuttaa esineen pois. Esine voidaan ulosmitata jonkun toisen velkojan saamisesta, mutta vaikka pidätysoikeus tällöin lakkaa, on pidätysvelkojalla etuoikeus esineestä saatuun hintaan. Esineen omistajan konkurssissa on pidätysvelkojalla paras etuoikeus esineen arvoon.
Mel Judah
Mel Judah (s. 8. lokakuuta 1947, Kalkutta, Intia ) on australialainen pokeriammattilainen, joka on voittanut kaksi World Series of Poker (WSOP) -turnausta ja yhden World Poker Tour -turnauksen. Hänen lempinimensä on "The Silver Fox" (hopeakettu).
Judah oppi pokerin 14-vuotiaana katselemalla isäänsä pelaamassa ostopokeria. Judah syntyi Intiassa, mutta jonkin aikaa Australiassa asuttuaan muutti Lontooseen. Ennen pokeriuraansa hän työskenteli Vidal Sassoon -hiusmuotoilijana.
Judah on voittanut urallaan kaksi WSOP-ranneketta ja oli WSOP:n pääturnauksessa kolmas vuonna 1997, jolloin Stu Ungar voitti. Rahallisesti suurimman turnausvoittonsa (579 375 dollaria) Judah otti WPT:n toisella kaudella, jolloin hän oli ykkönen Legends of Poker -turnauksessa. Joulukuussa 2006 hän oli Sky Sportsin televisioiman Poker Million V -turnauksen finaalipöydän neljäs.
Syyskuussa 2007 Judahin pokeriuran turnausansiot ylittivät 3,0 miljoonaa dollaria
Epookki (tähtitiede)
Epookki on tähtitieteellisissä kartoissa ilmoitettu ajanhetki, jolle kartan koordinaatit pitävät paikkansa. Maan prekessio­liikkeestä johtuen tähtien koordinaatit muuttuvat hitaasti. Uusissa kartoissa yleisimmin käytetty epookki on J2000.0, joka vastaa tammikuun 1. päivää vuonna 2000 klo 12.00 päivällä. Kirjain J tarkoittaa, että kyseessä on juliaaninen päivämäärä.
Tähtitieteelliset koordinaatistot muuttuvat ajan mukana, kun Maan akselikallistuma ja rata muuttuu. Monet tähtitieteen koordinaattien eli paikan määritykset perustuvat Maan akselin suuntaan. Useasti epookkina käytetään jotain tasaista vuosilukua. Voidaan puhua esimerkiksi eepokista B1950.0 tai J2000.0. B on Besselin epookki, J on juliaaninen epookki. Nykyään saatetaan käyttää hyvinkin vanhoja epookkeja, esimerkiksi Henry Draperin luettelossa HD:ssä käytetään epookkia B1900.0 ja tähtikuvioiden rajat määritettiin 1930 B1875.0 -epookin mukaan. Esimerkiksi epookki J2000.0 on 1. tammikuuta 2000 kello 11:58:55.816 UTC ja juliaaninen päivämäärä JDT 2451545.0.
Taimur ibn Faisal
Taimur ibn Faisal (1886–1965) oli Omanin sulttaani vuosina 1913–1932.
Taimur ibn Faisal seurasi isäänsä Faisal ibn Turkia lokakuussa 1913. Hän luopui kruunustaan vuonna 1932 poikansa Sa’id ibn Taimurin hyväksi.
Valtansa jälkeen Taimur asui ulkomailla, pääosin Intiassa. Hän kuolikin siellä, Bombayssa, vuonna 1965. Taimur oli naimisissa kuudesti, ja hänellä oli viisi lasta.
Rikosprosessioikeus
Rikosprosessioikeus tarkoittaa toisaalta rikosasioiden oikeudenkäyntimenettelyä säänteleviä oikeusnormeja ja toisaalta rikosprosessia tutkivaa oikeustieteen haaraa. Julkisoikeuden piiriin kuuluva rikosprosessioikeus on prosessioikeuden alahaara. Rikosprosessiin kuuluu esitutkinta, rikosasioiden oikeudenkäynti ja rangaistusten täytäntöönpanon menettelypuoli.
Kansainvälinen rikosprosessioikeus on se osa kansallista rikosprosessioikeutta, joka sääntelee kansainvälistä oikeusapua ja yhteistoimintaa rikosasioissa. Toisaalta nimitys tarkoittaa kansainvälisiä rikoksia ja kansainvälistä rikostuomioistuinmenettelyä koskevia oikeusnormeja. Tämä oikeudenala kuuluu kansainväliseen oikeuteen ja tarkemmassa jaottelussa kansainväliseen julkisoikeuteen.
Ditionaatti
thumb|250px|Ditionaatti-ionin rakenne Ditionaatti (S2O62-) on anioni, joka muodostuu ditionihapon protolysoituessa. Myös ditionihapon suoloja kutsutaan ditionaateiksi.
Ominaisuudet
Ditionaattianionissa rikki esiintyy hapetusluvulla V. Ditionaatti-ionin konformaatio voi vaihdella suoloissa riippuen kideveden määrästä. Esimerkiksi kidevedellisessä natriumditionaattidihydraatissa Na2S2O6·2H2O ionin konformaatio on kohdakkainen, kun se kidevedettömässä yhdisteessä on lomittainen.
Ditionaattisuolat ovat termisesti kohtalaisen stabiileja. Suolat ovat myös useimmiten helposti veteen liukenevia ja liuokset pysyviä. Happamissa olosuhteissa ne kuitenkin hajoavat muodostaen tiosulfiitteja, sulfiitteja ja sulfideja. Hyvin vahvat hapettimet, kuten halogeenit ja permanganaatti- ja dikromaatti-ionit hapettavat anionin sulfaatiksi. Voimakkaat pelkistimet kuten natriumin elohopea-amalgaami pelkistävät ditionaatit sulfiiteiksi ja ditioniiteiksi.
Piikkihai
Piikkihai (Squalus acanthias) on piikkihaiden heimoon kuuluva rustokalalaji, joka voi kasvaa metrin mittaiseksi. Se on saanut nimensä selkäevissä olevista piikeistä. Väriltään se on harmahtavan ruskea, vatsapuolelta vaalea. Piikkihai syö kalaa ja selkärangattomia, ja saalistaa suurissa parvissa. Se onkin yksi harvoista hailajeista, joka elää parvissa, jonka vuoksi sitä on helppo pyydystää suuria määriä. Kalanviljelylaitokseen osuessaan piikkihaiparvi voi tehdä pahaa jälkeä. Piikkihaita pyydystetään ihmisruoaksi ja syödään niin Euroopassa kuin Kiinassakin, jossa siitä tehdään haineväkeittoa. Haihyytelö on Länsi-Euroopassa arvostettu herkku, samoin erilaiset mädistä valmistetut hyytelöt. Trooppisilla alueilla piikkihain lihaa kuivataan tai savustetaan, jolloin sitä on helppo säilyttää ja myydä. Sen pientä päätä (15–30 cm) myydään matkamuistoksi. Piikkihai ei ole ihmiselle vaarallinen.
Ditionaatti
Valmistus ja käyttö
Ditionaatteja valmistetaan hapettamalla rikkidioksidia mangaanidioksidin tai rauta(III)oksidin vesisuspensioilla. Epäpuhtauksina voi tällöin tuotteissa olla mangaanisulfaattia, mangaanisulfiittia tai rauta(II)sulfiittia. Muita ditionaatteja valmistetaan näistä metateesi- eli vaihtoreaktioilla. Reaktiossa käytetään erityisiä puoliläpäiseviä kalvoja.
Piikkihai
Levinneisyys
Piikkihai on yleinen Skandinavian rannikolla. Lisäksi sitä tavataan Välimeressä sekä Pohjois- ja Etelä-Amerikan, Japanin ja Australian rannikolla. Ne viihtyvät mutapohjaisissa vesissä. Sillihain ohella piikkihai on toinen hailaji, jota on tavattu myös Suomen merialueelta.
Itämereen se tulee nimenomaan suolapulssien mukana.
Ditionaatti
Valmistus ja käyttö
Tärkeimmät ditionaattisuolat ovat natrium-, kalium-, mangaani-, kalsium-, barium- ja magnesiumditionaatit. Niitä voidaan käyttää metalliteollisuudessa esimerkiksi ruosteen poistoon ja apuaineena nikkeli- ja kuparipinnoituksessa.
Fifty Shades of Grey (elokuva)
Fifty Shades of Grey on vuonna 2015 ensi-iltansa saanut Sam Taylor-Johnsonin ohjaama eroottinen draamaelokuva, joka perustuu E. L. Jamesin samannimiseen romaaniin vuodelta 2011. Elokuva kertoo nuoresta opiskelijanaisesta Anastasia Steelestä, joka tapaa rikkaan liikemiehen Christian Greyn ja heille kehittyy sadistisiakin piirteitä saava seksisuhde. Pääosissa ovat Dakota Johnson ja Jamie Dornan.
Elokuva sai ensi-iltansa Berliinin elokuvajuhlilla 11. helmikuuta 2015. Yhdysvalloissa ja Suomessa ensi-ilta oli 13. helmikuuta 2015.
Vastaanotto
Suomessa elokuvaan myytiin ennakkoon yli 30 000 lippua. Ruotsissa elokuvaan myytiin ennakkoon ennätykselliset 125 000 lippua. Elokuva oli avausviikonloppunaan Suomen toiseksi katsotuin elokuva lähes 53 000 katsojalla.
Elokuva tuotti maailmanlaajuisesti avausviikonloppunaan yli 239 miljoonaa dollaria rikkoen useita ennätyksiä ja ollen muun muassa kaikkien aikojen paras naisohjaajan avaustulos.
Kritiikkiä
Elokuva ja sen sadomasokismi aiheutti jo ennen elokuvan julkaisua laajaa kritiikkiä ja jopa boikotointia. Elokuvan esittäminen on kielletty Malesiassa. Päätöksen tehneen lautakunnan johtajan Abdul Halim Abdul Hamidin mukaan elokuva on "enemmän pornoa kuin elokuva".
Pohjois-Amerikassa on käynnistetty kampanja, jossa elokuvankatsojia kehotetaan boikotoimaan elokuvaa. Toivomuksena on, että elokuvan sijaan ihmiset lahjoittaisivat pääsylippurahat perheväkivaltaa vastaan taisteleville organisaatioille.
Palkintoja
Elokuva voitti useita huonoimmille elokuville jaettavia Razzie- eli Golden Raspberry -palkintoja: huonoin elokuva, huonoin miespääosa, huonoin naispääosa, huonoin valkokangaspari (Dornan ja Johnson), ja huonoin käsikirjoitus.
Cimbasso
thumb|Cimbasso Cimbasso on nykyään harvinainen vaskipuhallin, joka kuuluu tromba-ryhmään. Soittimessa on kolmesta viiteen venttiiliä ja putki on hyvin sylinterimäinen. Cimbasso on usein F- tai Bb-vireinen ja sen ääniala on sama kuin tuubassa tai kontrabassopasuunassa. Soinniltaan cimbasso voi vaihdella lämpimästä ja pehmeästä kirkkaaseen ja uhkaavaan.
−1 (luku)
−1 on matematiikassa negatiivinen kokonaisluku, joka on suurempi kuin −2 ja pienempi kuin 0. Se on siis suurin negatiivinen kokonaisluku.
Luku −1 saadaan myös Eulerin yhtälöstä, kun :.
Algebrallisia ominaisuuksia
Kun jokin luku kerrotaan −1:llä, luvun etumerkki vaihtuu:
Toisin sanoen luku muuttuu vastaluvukseen, kun se kerrotaan luvulla −1.
Kun luku −1 kerrotaan itsellään saadaan 1:. Tämä on toinen tapa sanoa, että luku 1 on luvun −1 vastaluku.
Kokonaislukupotenssit
Kun luku −1 korotetaan parilliseen kokonaislukupotenssiin saadaan arvo 1:. Korotettaessa lukua parittomaan kokonaislukupotenssiin saadaan arvo −1:.
On määritelty, että x−1 = 1/x, mikä tarkoittaa sitä, että luvun korottaminen potenssiin −1 on sama kuin luvun muuttaminen käänteisluvukseen. Luku –1 on itsensä käänteisluku:
Murtopotenssit: yhteys kompleksilukuihin
Toisin sanoen, vaikka luvulla -1 ei ole neliöjuurta reaalilukujen joukossa, sille voidaan määritellä neliöjuuri. Tämä johtaa kuntalaajennokseen: reaaliluvuista kompleksilukuihin.
Luku −1 liittyy Eulerin identiteettiin, sillä Identiteetistä seuraa, että reaalilukupotenssiin korotus tuottaa yleisesti kompleksiluvun (jonka itseisarvo on 1):
Esimerkiksi jos taskulaskimessa ei ole kompleksilukumoodia, niin laskutoimitus (-1)^{1,23} ei onnistu.
Esimerkki käytöstä
Luvun −1 avulla voidaan mallintaa esim. jaksollista binääristä lukujonoa b(n), n = 0, 1, 2, …
Jono 0 1 0 1 0 1 ... saadaan aikaan mallilla
Tilanmuutosten taajuutta voidaan säätää jakamalla indeksi n ja ottamalla lopputuloksesta kokonaislukuosa lattia-funktiolla. Esim. jono 0 0 0 1 1 1 0 0 0 1 1 1… saadaan mallilla
Jonon vaiheeseen voidaan vaikuttaa sijoittamalla indeksin n paikalle suurennettu tai pienennetty arvo, esimerkiksi
Ding Dong Song
Ding Dong Song on ruotsalaisen poplaulaja Güntherin kappale, joka sisältää myös The Sunshine Girlsin esittämiä lauluosuuksia. Kappaleen julkaisi alun perin hollantilaisyhtye "Phil & Company" vuonna 1984 nimellä "Tralala" ja se julkaistiin vuonna 2004 Güntherin Pleasureman-debyyttialbumilta. Kappale oli Ruotsin virallisen singlelistan ensimmäisellä sijalla yhteensä kolme viikkoa.
Taustaa ja nauhoittaminen
Güntherin versio kappaleesta esitetään englanniksi vahvalla saksalaisella korostuksella. Kappale on parodia eurodance-lajityypeistä, varsinkin 1980- ja 1990-luvulta peräisin olevista.
Dionysios Khalkedonilainen
Dionysios Khalkedonilainen (n. 320 eaa.) oli antiikin kreikkalainen megaralaiseen ja dialektiseen koulukuntaan kuulunut filosofi. Hän oli kotoisin Khalkedonista, Bithyniasta.
Dionysios oli ensimmäisiä dialektikkoja ja se, joka käytti ensimmäisenä megaralaisesta koulukunnasta irtautuneesta koulusta nimeä ”dialektinen koulu”, koska koulukunta esitti argumenttinsa dialektisesti kysymysten ja vastausten muodossa.
Dialektikot harrastivat muun muassa asioiden määrittelyjä sokraattiseen tyyliin. Aristoteles kritisoi teoksessaan Topiikka Dionysioksen antamaa määritelmää elämälle, joka kuului: ”ravinnon ylläpitämä olennon liike, joka on siinä synnynnäisesti”.
Dionysioksen kerrotaan opettaneen muun muassa Theodoros Kyreneläistä.
Amiga 3 - 68000-konekieli
Amiga 3 - 68000-konekieli on suomalainen kirja Motorola 68000 -suorittimen ohjelmoinnista assemblyllä Amiga-tietokoneella.
Kirja käsittelee suorittimen, Amigan laitteiston ja piirisarjan ohjelmointia. Kirjassa on Amigan käyttöjärjestelmän ja sen ohjelmakirjastojen käyttö kuten Exec-, Dos-, Graphics- ja Intuition-kirjastot. Liitteessä on esimerkkiohjelmien listaukset. Kirjan mukana tulevalla levykkeellä on Timo Rossin Monitori-ohjelma ja ohjelmoinnissa tarvittavia tiedostoja.
Kirja on osa Bitti-kirjojen sarjaa.
Sampoo
thumb|right|Sampoota.
Sampoo tai shampoo on hiusten pesuun tarkoitettu nestemäinen pesuaine. Sampoita valmistetaan muun muassa normaaleille, värjätyille ja hilseileville hiuksille. Myös lemmikkieläimille on omat erikoissampoonsa.
Alkuperä
Alun perin sampoo oli intialainen hierontaöljy. Sana sampoo onkin peräisin hindin sanasta champna (चम्पु), joka merkitsee hieromista. Islamin saavutuksia esittelevä näyttely "1001 Inventions" kertoo, että sampoon toi Eurooppaan muslimi Dean Mahomet (s. 1759). Hän toi keksinnön mukanaan kotimaastaan Intiasta.
Vaikutus
Sampoo poistaa hiuksista karvatupen tuottamaa talia. Rikkoutumaton hius on itsessään vettähylkivä, joten pelkällä vedellä suoritettava pesu ei ole kovin tehokasta. Sampoon anioniset tensidit pienentävät hiuksen pinnan ja pesuaineen välistä pintajännitystä, mikä mahdollistaa talin poistamisen.
Haitat
Sampoon tiheän käytön seurauksena päänahan luonnolliset öljyt huuhtoutuvat pois ja hiuksista voi tulla hauraat ja kiillottomat. Sulfaatittomat ja silikonittomat shampoot ovat hellävaraisempia hiuksille ja päänahalle. Sampoon kemikaalit voivat ärsyttää silmiä ja ihoa sekä aiheuttaa hiustenlähtöä. Sampoon kemikaalit myös saastuttavat ympäristöä.
George Tupou I
pienoiskuva|George Tupou I George Tupou I (n. 1797 – 18. helmikuuta 1893) oli Tongan ensimmäinen kuningas.
George Tupou I:n tarkasta syntymäajasta tai -paikasta ei ole selvyyttä. Hän nousi vähitellen Haʻapailla johtavaan asemaan ja hallitsi koko Tongaa vuodesta 1845 kuolemaansa.
George Tupou I teki hallituksensa pääkaupungiksi Nukuʻalofan. Vuoden 1875 perustuslain myötä Tongasta tuli virallisesti kuningaskunta ja Tupousta sen ensimmäinen kuningas. Tällöin hallitsija myös otti käyttöönsä nimen, jolla hänet nykyään tunnetaan.
George Tupou I kuoli vuonna 1893 Tongatapun saarella, jolloin hänen seuraajakseen nousi lapsenlapsi George Tupou II.
Tony Ferguson
Anthony Armand Ferguson (s. 12. helmikuuta 1984 Oxnard, Kalifornia) on yhdysvaltalainen kevytsarjan vapaaottelija. Hän on entinen UFC:n kevytsarjan tilapäismestari ja on aiemmin voittanut Ultimate Fighter 13 -turnauksen.
Vapaaottelu
Ferguson aloitti vapaaottelun 2008, jolloin hän otteli kolme ottelua Kaliforniassa. Ferguson voitti ensin huhtikuussa avausottelunsa Steve Avalosia vastaan luovutuksella lyönnein ja kyynärpääosumin toisen erän alussa. Heinäkuussa Ferguson voitti Brandon Adamsin teknisellä tyrmäyksellä lyönnein myös toisessa erässä. Kolmas ottelu oli thainyrkkeilijä Joe Schillingiä vastaan, joka otteli uransa kolmannen vapaaottelunsa. Ferguson voitti ottelun Von Flu kuristuksella toisessa erässä.
Tammikuussa 2009 Ferguson jatkoi voittokulkuaan Frank Parkia vastaan, joka päättyi Fergusonille triangelikäsilukolla. Seuraavaksi hän kohtasi helmikuussa Karen Darabedyanin, jota vastaan Ferguson koki uransa ensimmäisen tappion vapaaottelussa. Kolme erää kestänyt ottelu päättyi tuomariäänin. Ottelun jälkeen Ferguson siirtyi ottelemaan National Fight Alliance MMA organisaatioon. Avausottelussaan hän voitti Daniel Hernandezin teknisellä tyrmäyksellä ensimmäisessä erässä. Ferguson voitti samalla tuloksella myös toukokuussa Devin Benjaminin 51 sekunnissa. Heinäkuussa Ferguson otteli yhen ottelun Rebel Fighterissa James Fanshieria vastaan, jonka hän voitti tuomariäänin. Palattuaan takaisin Ferguson hävisi lokakuussa Jamie Toneylle triangelikuristuksella ensimmäisessä erässä. Joulukuussa hän otteli vuoden viimeisen ottelunsa Chris Kennedya vastaan, joka päättyi Fergusonin voittoon lääkärin keskeytyksellä ensimmäisessä erässä.
Ferguson jatkoi voittoaan maaliskuussa 2010 David Gardneria vastaan, jonka hän voitti teknisellä tyrmäyksellä toisen erän alussa.
PureCombat välisarjan mestaruus (2010)
Syyskuussa 2010 Ferguson otteli PureCombatin välisarjan mestaruudesta Brock Jardinea vastaan. Hän voitti mestaruuden neljännessä erässä teknisellä tyrmäyksellä.
Kuin uni ja varjo
Kuin uni ja varjo on Toivo Särkän ja Yrjö Nortan ohjaama elokuva, joka on valmistunut vuonna 1937. Elokuva perustuu Eino Railon samannimiseen romaaniin vuodelta 1935, joka on kirjailija Railon omakohtaisten kokemuksien muisteloa.
Railon romaani oli menestys ja ehti jo nopeasti neljänteen painokseen. Sen tapahtumien ajankohta on vuosi 1904, mutta elokuvassa ne on siirretty 1930-luvulle. Elokuvan nimi on vanhan herännäisvirren säkeestä "Mun elon' kuin warjo ja uni tääll'". Nykyisessä virsikirjassa säe kuuluu virteen 622 "Minä vaivainen oon, mato, matkamies maan".
Juoni
Ylioppilas Yrjö saapuu maanmittaustöihin Pohjanmaan körttiläisseudulle ja asettuu asumaan Ylitalon taloon. Talon leski-isännällä on kaksi tytärtä, uskovainen Johanna ja lapsesta saakka rampana elänyt Eliina. Yrjö rakastuu Eliinaan, ja Johannaa kosiskelevat samaan aikaan Talvitien talon isäntä Juho ja Huhdan Akseli.
Arviot
Aikalaisarvioissa elokuva saa niin kiitosta kuin moitettakin. Myönteisesti arvioidaan vakavan aiheen käsittely onnistuneesti ja todetaan, ettei suomalainen elokuva ole enää vain puskateatteria. Juonen hajanaisuus kuitenkin saa moitteita.
Muuan myöhempi kriitikko luonnehtii tarinaa pateettiseksi ja hurmoshengen sävyttämäksi, ohjausta leimaa kokonaisuutena teatterimainen tulkinta, mutta pitää sitä kuitenkin kiinnostavana körttitapojen analyysina. Kosijoita saavia talontyttäriä, toinen rampa, toinen herätyksen saanut, näyttelevät Ansa Ikonen ja Ester Toivonen.
Amiga 4: EXEC - Amigan sydän
Amiga 4: EXEC - Amigan sydän on suomalainen kirja Amiga-tietokoneen ohjelmoinnista assemblyllä.
Kirja käsittelee Amigan käyttöjärjestelmätoimintojen käyttöä ja ohjelmointia.
Kirja on osa Bitti-kirjojen sarjaa.
Nefatsodoni
Nefatsodoni (kauppanimellä Nefadar) on kaksikanavainen markkinoilta poistunut serotoniiniantagonisteihin ja serotoniinin takaisinoton estäjiin kuuluva masennuslääke.
Kemialliselta rakenteltaan nefatsodoni muistuttaa osittain tratsodonia.
Kaksikanavaisuus tarkoittaa serotoniinireseptorien ja adrenoreseptorien (noradrenaliini, SNRI) toimintaan liittyvää hoitovaikutusta.
Niin sanoituista SSRI-lääkkeistä poiketen, nefatsodonin ei pitäisi vaikuttaa latistavasti seksuaalielämään. Sivuvaikutukset ovat samantyyppisiä tratsodonin kanssa.
Nefatsodoni on saattanut soveltua myös paniikkihäiriön hoitoon.
Muutaman muun samoihin aikoihin markkinoille tulleen antidepressiivisen lääkeaineen tavoin, nefatsodoni vedettiin pois markkinoilta vuonna 2003. Lääkeaine todettiin myrkylliseksi maksan toiminnalle, eli maksatoksisena. Lääkkeen käyttö oli kuitenkin Suomessa jo tätä ennen vähäistä, sillä lääkettä käytti vain muutama sata potilasta.
Tšekin pääministeri
Tšekin pääministeri on Tšekin hallituksen johtaja. Presidentti nimittää pääministerin viisivuotiskaudelle, pääministeri ehdottaa hallituksen muita ministereitä jotka presidentti nimittää.
Vähätori
thumb|right|210 px|Vähätori vuonna 2010. thumb|right|210 px|Vähätorin laidalla sijaitseva Turun vanha pääkirjasto ja G. A. Petreliuksen suihkukaivo. Vähätori on tori Turussa vanhan pääkirjaston edustalla. Vähätori sisältyi jo Turun palon jälkeen laadittuun Engelin asemakaavaan vuodelta 1828 nimellä Trekantiga torg. Tori kunnostettiin pihakatutyyppiseksi oleskelutilaksi vuosina 2009–2010. Kunnostukseen kustannuksista puolet saatiin Euroopan aluekehitysrahastolta. Rakennustuoteteollisuus RTT ja Puutarhaliitto antoivat Vähätorille kunniamaininnan Vuoden ympäristörakenne -kilpailussa vuonna 2011.
Torilla oleva Gustav Albert Petreliuksen vuonna 1924 lahjoittama ja Gunnar Finnen ja Armas Lindgrenin veistämä G. A. Petreliuksen suihkukaivo on myös kunnostettu vuonna 2010. Suihkukaivon vieressä sijaitsee Saara Ekströmin 14 metriä pitkä happokäsitellystä corten-teräksestä valmistettu tilataideteos Kertosäe.
Space Police – Defenders of the Crown
Space Police – Defenders of the Crown on saksalaisen heavy metal -yhtye Edguyn kymmenes studioalbumi. Se julkaistiin 18. huhtikuuta 2014.
Albumi debytoi Suomen virallisen listan sijalla 12.
Kaleeri
thumb|Rekonstruoitu kuva kreikkalaisista kaleereista. Kaleeri on pääasiassa soutamalla liikuteltava historiallinen laivatyyppi, useimmiten sotalaiva. Monissa kaleereissa oli myös purjeet, joita käytettiin suotuisilla tuulilla. Menestynein kaleerityyppi oli kreikkalaisten noin 600 eaa. kehittämä kolmisoutu, jonka versioita käytettiin Välimeren piirissä kaksi vuosituhatta.
Etymologia
Sana kaleeri tulee latinan kielen sanasta galēra, joka on muunnelma sanasta galea, joka taas tulee muinaiskreikan sanasta γαλέα (galéa). Sen alkuperästä ei ole varmaa tietoa, mutta sen arvellaan tulevan eräänlaista kalaa tarkoittavasta sanasta γαλεός (galeós).
Varhaiset soutulaivat
thumb|Pentekonter-tyyppisissä laivoissa ei ole kantta. Lipun ja purjeiden perusteella kuvattu laiva näyttäisi kulkevan vasemmalle, mutta perämiehen ja keulapuskurin mukaan oikealle. thumb|Pronssinen keulapuskuri Israelin merimuseossa Kaleereiksi kutsuttavia soutulaivoja käytettiin Välimerellä ehkä jopa 3000-luvulta eaa. alkaen. Muinaisen Egyptin soudettavia aurinkolaivoja on säilynyt faaraoiden hautojen yhteydessä. Sota-aikoina tällaisia aluksia käytettiin pääasiassa taistelijoiden ja varusteiden kuljettamiseen, ja ne eivät osallistuneet varsinaisiin taisteluihin. Törmäyskärki (Rostrum, "keulajuhmuri") keksittiin 800-luvulla eaa., ja se teki soutulaivasta sotalaivan. Törmäyskärki sijaitsi vesilinjan alapuolella. Taistelussa kärki ajettiin suurella nopeudella vihollislaivan kylkeen. Kreikkalaisten kehittämä ensimmäinen törmäyskärjellinen alustyyppi oli yhdellä soutajarivillä varustettu pentekonter, jossa oli 50 soutajaa, ja sen pienemmässä versiossa eli triakonterissa oli 30 soutajaa. Näitä kutsuttiin myös pitkäveneiksi (νῆες μακραί, nḗes markaí ), ja ne muistuttivatkin teknisesti viikinkien pitkäveneitä. Törmäyksen jälkeen taistelu käytiin laivojen ollessa toisissa kiinni mies miestä vastaan. Jos alusta ei pystytty valtaamaan (”entraamaan”), vaihtoehdoksi jäi irrottautuminen.
Kolmisoutu
Maalla säilytetyt sotalaivat pysyivät kuivina, ja jouduttuaan pusketuiksi ne eivät uponneet vesilastissakaan. Raskas pronssinen keulajuhmurikaan ei riittänyt upottamaan alusta. Hylkyjä voitiin ilmeisesti korjata, koska ne yleensä pyrittiin pelastamaan. Suurin Ptolemaios IV:n Aleksandriassa 200-luvun eaa. lopulla rakentama sotalaiva, nelikymmensouduksi mainittu, oli kuvausten mukaan 130 metriä pitkä, ja soutajia oli yli 4 000. Todennäköisesti alus ei ole juuri liikkunut merillä, vaan se on toiminut pelotteena.
Salamiin taistelua vuonna 480 eaa. pidetään merkittävimpänä kreikkalaisten käymänä meritaisteluna kolmisouduilla. Tämä taistelu liittyi kreikkalaisten Persiaa vastaan käymiin sotiin ja auttoi säilyttämään Kreikan kreikkalaisena.
Rooman laivasto
Rooman valtakunnalla ei historiansa aikana ollut merivoimia kuin ajoittain, ja silloin se koostui kaleerilaivastosta. Roomalaiset rakensivat laivaston vahvaa merivaltaa Karthagoa vastaan käytyihin puunilaissotiin. Toisen puunilaissodan jälkeen Rooma antoi laivastonsa rappeutua. Myöhemmin laivasto koottiin tarvittaessa Etelä-Italian kreikkalaisilta kaupungeilta. Roomalaisissa kaleereissa käytettiin usein erityistä liikuteltavaa entraussiltaa, corvusta, ja 100-luvulta lähtien ballistoilla ammuttavia entrausnaaroja, harpagoita. Corvuksessa oli alapuolella piikki, joka lukitsi alukset toisiinsa. Näiden teknisten sodankäynnin muutosten vuoksi soutajilta ei enää vaadittu niin suurta taitoa. Roomalaisessa viisisoutukaleerissa 400 hengen miehistö, joista 300 oli soutajia.
Keskiajan kaleerit
thumb|Pienoismalli 1600-luvun [[maltalaisesta sotakaleerista Venetsian merimuseosta]] thumb|Pyhiinvaeltajia kuljettanut kaleeri, kuva vuodelta 1487 thumb|Osmaanien kaleereita taistelussa, kuva noin vuodelta 1636 Rooman valtakunnan länsiosa sortui viidennellä vuosisadalla, ja kaleeriperinne jatkui itäosassa. Kaleeri-nimityksellä useimmiten viitataan juuri keskiaikaisiin soudettaviin sotalaivoihin. Bysantin laivaston selkärangan muodostivat kevyet kaleerit, dromonit (”juoksija”), sekä raskaammat khelandriat ja pamfyliat. Dromonit olivat täyskannellisia aluksia, ja näissä, samoin kuin myöhemmissä kaleereissa, käytettiin mastoissa latinalaispurjetta. Keulapuskuria ei enää käytetty. Sifonoforos puolestaan oli alus, johon oli asennettu kreikkalaista tulta syöksevä liekinheitin. Keskiajalta lähtien kaleereissa käytettiin entraussiltaa, spironia. 1400-luvun lopulta lähtien kaleerin keulapakan, rambaten, päälle asennettiin 3–5 tykkiä.
Venetsian merimahdin perusta oli 1100-luvulla valmistunut Arsenalen telakka ja siellä valmistetut kaleerit. Kaleerien rakentaminen rationalisoitiin niin pitkälle, että laivoja pystyttiin saamaan valmiiksi sarjatuotantona jopa yksi päivässä.
Tykistöteknologian kehityksen myötä tykein aseistetut purjealukset alkoivat syrjäyttää kaleereja 1400-luvun lopulta lähtien. 1500-luvulla soutumiehistöjen kokoamisessa alettiin käyttää kaleeriorjia, sillä tuon vuosisadan suurissa sodissa kaikki osapuolet olivat kärsineet suuria alus- ja miestappioita, eikä merisotilaita enää riittänyt soutajiksi. Tätä varten piti kehittää myös uusi soututekniikka: tähän saakka jokainen soutaja oli soutanut omaa airoaan (alla sensile), kun taas orjien soutamana 3–7 orjaa souti samaa airoa (alla scaloccio). Vaikka alla sensile oli tehokkaampi ja käytännöllisempi tapa, alla scaloccio oli ainoa tapa käyttää soutajina orjia.
Viimeinen suuri kaleerilaivastojen välinen taistelu oli Lepanton taistelu vuonna 1571. Kaleerit säilyivät Välimeren maiden laivastoissa 1600-luvulle asti. Viimeisen kerran kaleereita käytettiin taistelussa Välimerellä vuonna 1770. Muutama yksittäinen kappale säilyi Espanjan käytössä 1800-luvun alkuun asti. Niitä käytettiin tukemaan suurempia laivoja rannikko- ja jokioperaatiossa. Kaleereista muodostui rangaistusvankien sijoituspaikkoja. Lopullisesti kaleerit katosivat Napoleonin vallan aikana: hän katsoi niiden käytön haaskaukseksi, ja kaleereille tuomitut vangit siirrettiin raskaisiin pakkotöihin, tyypillisimmin suurten satamien lastaajiksi.
Kaleerien käytön lopettamisen syitä
Kaleerin syrjäytti purjealusten rakennustaidon ja asetekniikan kehitys. Kaleerissa oli vain muutama tykki edessä, kun purjelaivaan saattoi tykkiportin keksimisen jälkeen sijoittaa kymmeniä tykkejä. Kaleerit oli ominaisuuksiensa vuoksi pakko rakentaa kevytrakenteisiksi, jolloin yksi ainoa tykinkuulan osuma saattoi merkitä kannen pääpalkin, corsian, murtumista ja aluksen katkeamista sekä uppoamista.
Reikäkortti
thumb|300px|IBM-mallinen reikäkortti, jossa osa [[FORTRAN-ohjelmaa]] Reikäkortti on yksi vanhimmista tavoista koneellisesti käsiteltävän tiedon tallentamiseen. Reikäkortti on yleensä vakiomuotoinen neliskulmainen kartonginpala, jossa on muutamia satoja mahdollisia lävistyskohtia. Osa rei'istä tehdään sen mukaan, mitä tietoa kortin halutaan ilmaisevan.
Ensimmäistä kertaa reikäkortteja käytti tiettävästi ranskalainen Basile Bouchon puoliautomaattisen kudontalaitteensa ohjaukseen. Reikäkorteille oli tallennettu tieto kankaaseen kudottavasta kuviosta. Saman idean toteutti menestyksekkäämmin niin ikään ranskalainen Joseph Marie Jacquard, joka kehitti täysautomaattisen kudontakoneen 1800-luvun alussa.
Vuonna 1890 reikäkortteja käytettiin apuvälineenä Yhdysvaltain väestönlaskennassa. Kustakin kansalaisesta tehtiin kortti, jolle tallennettiin laskennassa olennaiset perustiedot. Tämän jälkeen suurille korttimäärille saattoi niin sanotun reikäkorttikoneen eli tabulointilaitteen avulla tehdä esimerkiksi erilaisia hakuja ja lajitteluja. Tekniikan patentoi Herman Hollerith vuonna 1887. Vuonna 1896 Hollerith perusti Tabulating Machine Companyn, joka muodosti osan vuonna 1911 perustetusta IBM:stä.
Vuonna 1953 Suomeen perustettiin Reikäkorttiyhdistys reikäkorttikonealan ammattilaisten toimintafoorumiksi. Vuonna 1955 yhdistys alkoi julkaista Reikäkortti-lehteä. Vuonna 1960 Reikäkorttiyhdistyksen nimi muutettiin Tietokoneyhdistykseksi, ja yhdistyksen julkaisu muuttui Tietokone-lehdeksi (ei yhteyttä nykyiseen Tietokone-lehteen).
Reikäkortit ja reikänauhat olivat merkittävä tallennusväline tietotekniikan ensimmäisinä vuosikymmeninä. 1980-luvulle tultaessa magneettiset tallennusvälineet, kuten levykkeet ja nauhat, olivat kuitenkin jo syrjäyttäneet reikäkortit ja -nauhat lähes täysin.
Tavallisimmin käytetyissä IBM:n reikäkorteissa oli 12 allekkaista riviä ja 80 saraketta, kaikkiaan 12 · 80 = 960 sellaista kohtaa, joihin voitiin lävistää reikä. Allekkaisia rivejä merkittiin kirjaimilla X ja Y sekä numeroilla 0-9. Jokainen sarake vastasi yhtä merkkiä reikäkortille tallennetussa merkkijonossa. Kutakin numeroa, kirjainta tai merkkiä vastasi sellainen allekkaisten ruutujen yhdistelmä, jossa oli reiät tietyillä riveillä. Numeroita vastasi sarake, jossa vain kyseisen numeron rivillä oli reikä, muita merkkejä sen sijaan kahden tai useamman allekkain olevan reiän yhdistelmä.
______________________________________________   /&-0123456789ABCDEFGHIJKLMNOPQR/STUVWXYZ Y / x          xxxxxxxxx X|  x                   xxxxxxxxx 0|   x                           xxxxxxxxx 1|    x        x        x        x 2|      x        x        x        x        3|       x        x        x        x       4|        x        x        x        x      5|         x        x        x        x     6|          x        x        x        x    7|           x        x        x        x   8|            x        x        x        x  9|             x        x        x        x  |________________________________________________
Viite: Eri numeroita, kirjaimia ja eräitä muita merkkejä vastaavat merkinnät reikäkorteissa; X tarkoittaa lävistettyä kohtaa.
Koiralampi
Koiralampi voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Leopoldstadt
Leopoldstadt on Itävallan pääkaupungin Wienin 2. kaupunginosa. Se muodostaa yhdessä 20. kaupunginosan eli Brigittenaun kanssa saaren, jota ympäröivät Tonava ja Donaukanal. Kaupunginosa on saanut nimensä Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisarin Leopold I:n mukaan.
Spunk
Kappalelista
Suluissa lukee kappaleiden lopullinen titteliversio.
Leopoldstadt
Historia
Leopoldstadtin aluetta alettiin asuttaa 1400-luvulla. Kaupunginosa on ollut osa Wienin kaupunkia vuodesta 1862. Vuoteen 1900 se käsitti myös nykyisen Brigittenaun kaupunginosan eli 20. kaupunginosan alueen, ja vuoteen 1938 nykyisen Kaisermühlenin eli 22. kaupunginosan alueen.
Leopoldstadtin alueelle karkotettiin 1600-luvulle juutalaisia Innere Stadtin eli 1. kaupunginosan alueelta. Ajan myötä Leopoldstadtiin alettiinkin rakentamaan synagogia, ja sinne alkoi muodostua juutalaiskortteleita. Myöhemmin kaupunginosa sai lempinimen Mazzesinsel, juutalaisen Matza-leivän mukaan. Vuonna 1923 kaupunginosan asukkaista 38,5 prosenttia oli juutalaisia. Holokaustin aikaan suuri osa juutalaisista joutui kuitenkin jättämään kotinsa ja kaupunginosansa.
Pygmit
thumb|Lehdistä ja oksista rakennettuja pygmien taloja Kongon tasavallassa. thumb|upright|Pygmipariskunta lapsineen ja eurooppalainen matkailija vuonna 1921. Pygmit ovat ihmisryhmiä, joissa keskipituus on alle 150 senttimetriä, ja tavallisesti termillä viitataan Afrikan trooppisilla alueilla eläviin väestöihin.
Elintavat
Survival International -järjestön mukaan Keski-Afrikan pygmit elävät metsässä ja tuntevat elinympäristönsä sekä sen kasvit ja eläimet hyvin. Pygmit elävät metsästämällä muun muassa antilooppeja, sikoja ja apinoita. Metsästysvälineinä käytetään verkkoja, keihäitä ja jousia. Pygmien ainoa kotieläin on metsästyksessä käytettävä koira. Lisäksi pygmit kalastavat sekä keräävät hunajaa, jamssia, marjoja ja muita kasveja. Pygmit pitävät metsää jumalana, joka tarjoaa heidän tarvitsemansa hyödykkeet. Kaikilla pygmiryhmillä on läheiset suhteet lähialueilla eläviin maanviljelyä harjoittaviin kyläihmisiin, joiden kanssa he käyvät vaihtokauppaa muun muassa viljelystuotteilla.
Pygmit käyttävät osan metsien antimista itse ja vaihtavat osan maanviljelijöiden tuotteisiin. Eri alueilla Keski-Afrikassa monilla pygmiryhmillä on pitkät perinteet yhteiselosta paikallisten maanviljelijäryhmien kanssa, ja se on jatkunut sukupolvelta toiselle ja muodostanut ajan mittaan monimutkaisen taloudellisen ja sosiaalisen vaihdannan verkoston. Maanviljelijät tarvitsevat pygmien tarjoamaa lihaa, hunajaa ja metsästä saatavia lääkeaineita, kun taas pygmeille tärkeitä ovat vaihtokaupasta saamansa kehittyneet työvälineet. Nykyaikana osa pygmeistä on siirtynyt hyvin pitkälti ammattimaisiksi metsästäjiksi. Pygmien kanssakäyminen maanviljelijäväestöjen kanssa käsittää vaihtokaupan lisäksi laajemmin eri elämän osa-alueita, muun muassa poliittisen, uskonnollisen ja sosiaalisen elämän.
Pygmit kiertelevät 20–100 ihmisen ryhmissä omistamillaansa alueilla. Kylät ovat kiinteitä, mutta metsästysretkillä pygmit elävät tyypillisesti noin 20–35 ihmisen leireissä.
Pygmien alkuperä ja perinnöllisyys
Pygmien genetiikkaa ja biologiaa on tutkittu hyvin paljon. Aikanaan oli vallalla käsitys pygmeistä omana ihmisrotunaan. Nykyisin on vallalla melko vahva yksimielisyys siitä, että lännessä elävät mbuti- eli bambuti-pygmit muodostavat geneettisessä sukupuussa Saharan eteläpuolisen väestön alkuhaaran.
Ei kuitenkaan ole olemassa ominaisia geenipiirteitä, jotka esiintyisivät kaikilla pygmeillä, mutta puuttuisivat muilta afrikkalaisilta. Myöskään kielellisesti ja kulttuurillisesti pygmit eivät suoranaisesti poikkea alueen ei-pygmiväestöistä. Pygmeillä ei ole omaa kielisukua, ja heidän kulttuurinsa on samanlainen kuin bantumaanviljelijöillä. Jotkin sanat ovat kuitenkin yhteisiä useille erillään elävillä pygmiryhmille, mikä antaa aiheen olettaa, että pygmit ovat aiemmin puhuneet yhteistä kieltä. Eräs tällainen sana on metsän henkeä tarkoittava jengi.