cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Karjalainen ruokaperinne
Säilöntätavat
Karjalaiset käyttivät ruoan säilömiseen hapattamista, kuivattamista ja suolaamista. Etenkin kaloja hapatettiin ja myös hapankaali tunnettiin Kannaksella ja Raja-Karjalassa. Lihan kuivattamista harrastettiin sotavuosiin asti, ja lisäksi kuivattiin kaloja, mustikoita ja tatteja. Suolattu kala, liha, suolasienet ja suolakaali olivat karjalaisten jokapäiväistä ravintoa. Sen sijaan jäädyttäminen ja savustaminen eivät olleet tunnettuja tapoja Karjalassa.
Hapattaminen
pienoiskuva|Hapanlohkoa jota valmistetaan perunoista ja ruisleivän taikinasta. Karjala on happamien ruokien aluetta. Hapattamisen osuus tulee selvästi ilmi karjalaisessa ruokavaliossa, kun sitä verrataan läntiseen, imellyttämistä käyttävään ruokavalioon. Tosin imellyttäminenkin oli Karjalassa tuttua ja sitä vaikkapa marjamämmin tekemiseen. Hapanruokia olivat esimerkiksi hapanlohko, hapanrokka, hapanvelli, hapanletut, ja hapan- eli kaurakiisseli. Kaurakiisseli oli monien karjalaisten mieliruokaa.
Piirakat ja kukot
pienoiskuva|Sultsinapiirakoita. Karjala tunnetaan piirakoistaan. Piirakan ja kukon perusero on siinä, että kukon taikinakansi suljetaan päältä, mutta piirakan sivuilta. Yleisin nykyinen piirakkatyyppi on soikea riisipiirakka eli karjalanpiirakka. Piirakkamallit vaihtelivat alueen, kylän ja jopa talon mukaan. Pohjoisessa ja itäisessä Karjalassa olivat yleisiä sultsinat, tsupukat ja supikkaat, samoin kuin kukkoset ja pyöröt. Etelämpänä leivottiin umpinaisia piirakoita, joita pohjoisessa nimitettiin kukoiksi. Karjalankannaksella ja Etelä-Karjalassa piirakkamalli oli avonainen, pyöreä perunatäytteinen piirakka,vatruska. Etelä-Karjalalle tyypillinen ruokalaji piirakan lisäksi on ohrarieska.
Karjalanpaisti
pienoiskuva|Karjalanpaistia. Karjalanpaisti on todennäköisesti tunnetuin karjalainen ruoka karjalanpiirakoiden ohella. Karjalanpaistilla on ollut vanhalla valmistusalueellaan useita nimiä: uunipaisti, lihapotti ja ruukkupaisti. Entisaikaan liharuoka ei ollut jokapäiväistä ravintoa, vaan se oli – kuten piirakatkin – pyhänseudun ruokaa.
Karjalaisen ruokakulttuurin leviäminen
Toisen maailmansodan jälkeen sadat tuhannet siirtokarjalaiset joutuivat sopeutumaan uusiin ympäristöihin ja rakentamaan elämäänsä uudelta pohjalta. Karjalaiset sijoitettiin ympäri maata, kuitenkin niin, että saman paikkakunnan asukkaat sijoitettiin samalle paikkakunnalle jäljelle jääneeseen Suomeen. Heidän mukanaan karjalainen ruokakulttuuri tuli osaksi läntisenkin Suomen elämää. Siirtokarjalaisten mukana sijoituspaikkakuntalaisille ovatkin levinneet karjalanpiirakka, karjalanpaisti, sienten käyttö, kasvisruoat, kalaruoat, palmusunnuntain virpolorut sekä kahvin ja teen runsas käyttö.
Audrey Prieto
Audrey Prieto-Bokhašvili (s. 13. kesäkuuta 1980 Clermont-Ferrand) on ranskalainen naispainija ja maailmanmestari.
Prieto voitti sarjan 59 kg maailmanmestaruuden Bakussa 2007. Loppuottelussa hän voitti saksalaisen Stéphanie Großin. Maailmanmestaruutensa lisäksi Prieto on saavuttanut MM-pronssia ja kolme EM-mitalia. Pekingin kesäolympialaisissa 2008 hän sijoittui sarjassa 72 kg 14:nneksi.
Halkosaari
Halkosaari voi tarkoittaa muiden muassa seuraavia:
Päivi Korpisaari
Päivi Korpisaari (ent. Tiilikka) (s. 1971) on viestintäoikeuden professori Helsingin yliopistossa.
Korpisaari valmistui oikeustieteen kandidaatiksi 1993, lisensiaatiksi 2000 ja väitteli oikeustieteen tohtoriksi 2007 Helsingin yliopistosta. Hänen lisensiaatintutkimuksensa aiheena oli Päätoimittajan ja toimittajan vahingonkorvausvastuu. Väitöskirjassaan Sananvapaus ja yksilön suoja – Lehtiartikkelin aiheuttaman kärsimyksen korvaaminen hän jatkoi samassa aihepiirissä. Hänet nimitettiin Helsingin yliopiston viestintäoikeuden professoriksi 1.5.2014 lukien. Sitä ennen hän oli muun muassa 2007 Helsingin yliopiston oikeustieteellisessä tiedekunnassa Kansainvälisen talousoikeuden instituutissa tutkijatohtorina.
Kauris
Kauris on sana, joka etymologisesti merkitsee pukkia eli urosvuohta (Capra aegagrus hircus). Biologiassa kauriiksi kutsutaan:
FS Chaptal (1845)
Chaptal oli Ranskan laivaston 1846 palvelukseen otettu rautarunkoinen 1. luokan aviso, joka luokiteltiin myöhemmin 2. luokan korvetiksi.
Valmistus
Mathurin Boucherin suunnittelema alus tilattiin Asnières'stä Cavélta, missä köli laskettiin heinäkuussa 1844. Se laskettiin vesille 9. joulukuuta 1845 ja otettiin palvelukseen 1. elokuuta 1846.
Palvelus
Chaptal poistettiin alusluettelosta 27. tammikuuta 1863.
Valma Kivitie
Valma Maria Kivitie, o.s. Turtianen (29. huhtikuuta 1894 Turku – 22. toukokuuta 1967) oli suomalainen toimittaja, radioselostaja, elokuvakriitikko ja kirjailija. Hän toimi myös sanoittajana käyttäen salanimiä Eemeli ja Valki.
Kivitien vanhemmat olivat värjärimestari Karl Wilhelm Turtiainen ja Maria Wilhelmiina Engström. Hän pääsi ylioppilaaksi Uudenkaupungin yhteislyseosta 1915.
Kivitie oli Loviisan Sanomain aputoimittajana 1917–1923, Savonmaa-lehdessä 2. toimittajana 1923–1926 ja päätoimittajana 1926–1932 sekä Kansalaisvastuun virkailijana 1932–1940. Vuodesta 1935 alkaen Kivitie teki selostuksia, haastatteluja ja kuulokuvia Yleisradiolle. Hän oli Lotta-Svärdin toimitussihteerinä 1940–1944 järjestön lakkauttamiseen saakka ja toimitti vuodesta 1936 alkaen myös Joulu-Lotta ja Jul-Lottan-lehtiä sekä osallistui Kenttälotta-lehden toimittamiseen. Viimeksi hän oli Taiteen Maailman päätoimittajana 1945–1950 ja Elokuva-Aitta-lehden päätoimittajana vuodesta 1950 alkaen sekä toimi myös Nuori Voima-lehden avustajana.
Kivitie esiintyi sivuosanäyttelijänä elokuvissa Miss Eurooppaa metsästämässä (ohjaus Erik Blomberg 1955) ja Se alkoi sateessa (ohjaus Eddie Stenberg ja Thure Bahne, 1953). Hän oli myös mukana perustamassa 1936 Suomen Radio- ja TV-selostajat ry:tä.
Valma Kivitie oli naimisissa vuodesta 1918 toimittaja Onni Johannes Wilhelm Kivitien (k. 1926) kanssa. Heillä oli kaksi lasta.
Roger de Lauria (D42)
Roger de Lauria (runkonumero D42) oli Espanjan laivaston vuonna 1967 vesillelaskettu Oquendo-luokan hävittäjä.
Valmistus
Alus tilattiin Bazánilta Ferrolista, missä köli laskettiin 4. syyskuuta 1951. Alus laskettiin vesille 12. marraskuuta 1958, mutta se siirrettiin Cartagenaan. Aluksesta muokattiin modernisoituversio Alus laskettiin uudelleen vesille 29. elokuuta 1967 ja otettiin palvelukseen 30. toukokuuta 1969.
Arktika
Arktika voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Lappajärvi (täsmennyssivu)
Lappajärvi on voi tarkoittaa muiden muassa seuraavia:
Sukellusvene
Sukellusveneitä on sotilaallisten alusten lisäksi hyvinkin erilaisia tutkimus- ja siviilikäyttöön suunniteltuja sukellusveneitä, joista osa voi olla vedenpinnalta kauko-ohjattavia ja ilman sukellusmiehistöä käytettäviä. Pienillä, syvälle sukeltavilla sukellusveneillä voidaan kuunnella merenalaista tietoliikennettä sekä paikallistaa tai tehdä toimintakyvyttömäksi sukellusveneiden liikkeitä kuuntelevia poijuja, minkä vuoksi teoriassa myös tutkimussukellusveneitä voidaan pitää sotilaallisina.
Ihmisvoimin toimivat sukellusveneet
Italialainen yleisnero Leonardo da Vinci suunnitteli sukellusveneen paperilla 1400-luvun lopulla. Veneen toteuttaminen ei kuitenkaan onnistunut. Ensimmäinen tunnettu toimiva sukellusvene oli Cornelius Drebbelin noin 1620 rakentama laite, jota testattiin Thamesjoella useampaan kertaan. Laite oli soutukäyttöinen ja se sukelsi 4–5 metrin syvyyteen. Aluksessa oli jopa jonkinlainen ilmanpuhdistinkin eli astiallinen alkalista ainetta, joka sitoi hiilidioksidia.
Robert Fultonin sukellusveneessä Nautiluksessa noin vuodelta 1800 oli sukelluksissa käytössä paineilma. 6,5-metrinen alus kulki sukelluksissa kampilaitteistolla pyöritettävällä kolmilapaisella potkurilla, ja pinnalla sillä oli apuna purjeet. Se onnistui upottamaan maalialukseksi valitun kuunarin. Fulton ei kuitenkaan saanut sen paremmin Ranskaa kuin Englantiakaan innostumaan keksinnöstään, ja hän jatkoi höyrylaivojen parissa.
Vuonna 1850 rakennettiin Schweffel & Howaldtin telakalla Kielissä Wilhelm Bauerin suunnittelema sukellusvene Brandtaucher. 8-metrinen alus oli koottu niitatuista rautalevyistä, ja siinä oli kahden miehen pyörittämä potkuri. Alus upposi toisella koesukelluksella Kielin kanavaan, josta se myöhemmin nostettiin ja pantiin näytteille Dresdenin Militärisches Museum der Bundeswehriin.
Bauer jatkoi uraansa Venäjällä, ja siellä Pietarissa laskettiin 1855 vesille Seeteufel. Aluksessa oli irtoköli ja keskellä pelastautumista varten sulkukammio. Se upposi vasta 134. sukelluksella. Bauerin ura suunnittelijana kuitenkin päättyi.
Yhdysvaltain sisällissodassa Konfederaatiolla oli käytössään yksi lihasvoimalla kulkeva sukellusvene, CSS Hunley. Ainoassa tehtävässään 1864 alus onnistui ruutimiinalla upottamaan Unionin sotalaivan USS Housatonicin. Sukellusveneen miehistö kuitenkin kuoli samalla matkalla.
Konevoimin toimivat sukellusveneet
thumb|Puisen Ictineo II:n kopio [[Barcelonan satamassa.]] Ensimmäinen ei-ihmisvoimaa käyttävä sukellusvene oli Narcís Monturiolin peroksidikäyttöinen Ictineo II vuodelta 1864. Se oli alun perin suunniteltu korallin keräämiseen merestä.
George Garret suunnitteli 1879 ensimmäisen pinnalla kulkiessaan höyrvoimaa käyttäneen sukellusveneen Resurgamin. Hänen keksintöään kehitteli edelleen ruotsalainen Torsten Nordenfelt, joka valmisti Nordenfelt I -veneen. .
thumb|Peralin sukellusvene vuonna 1888. Isaac Peral suunnitteli 1885 Espanjassa laivastolle rautaisen sukellusveneen, joka kulki sähkömoottorilla. Siinä oli myös keulassa putki, josta voi laukaista torpedon sukelluksissa.
Venäjällä laskettiin 1903 vesille ensimmäinen aseistettu sukellusvene Delfin. Venäjän-Japanin sodan aikana Venäjä tilasi saksalaisen Kruppin Germaniawerftilta kolme venettä, jotka eivät kuitenkaan ehtineet sotaan. Saksassa samojen suunnitelmien mukaan valmistettu ensimmäinen Saksan keisarikunnan laivaston sukellusvene SM U-1 otettiin käyttöön 1906.
Diesel- ja sähkömoottori-yhdistelmä
Sähkömoottorit ja akut mahdollistivat sukellusveneiden kulun pinnan alla ja dieselmoottorit pinnalla sekä akkujen latauksen. Vielä toisessa maailmansodassa sukellusveneiden kulku pinnan alla oli varattu lähinnä vain hyökkäysvaiheeseen.
1930-luvulla erityisesti Yhdysvaltain laivastossa ja Brittilaivastossa siirryttiin järjestelmään, jossa dieselmoottori pyöritti pinta-ajossa erillistä generaattoria, joka tuotti virtaa potkuria pyörittävällä sähkömoottorille, sekä latasi samalla akkuja. Tämä dieselsähköinen voimansiirto antoi uusia käyttömahdollisuuksia: sukellusvene pystyi esimerkiksi kulkemaan hitaalla nopeudella vaikka dieselmoottori toimi täydellä teholla, jolloin akkujen lataaminen tehostui ja akkujen lataamiseen tarvittava aika pinta-ajossa tai snorkkelisyvyydessä väheni. Dieselsähköinen voimansiirto myös vähensi dieselmoottorin tuottamaa ääntä, koska dieselmoottori voitiin erottaa painerungosta.
Toisen maailmansodan loppuvaiheessa kehitettiin suuremmalla akkukapasiteetilla varustettuja sukellusveneitä. Saksa rakensi alun perin Walter-vetyperoksidimoottorin testialustaa varten tehdyn veneen pohjalta perinteisemmän sukellusveneen tyyppi XXI:n, jonka akusto oli noin kolminkertainen tyyppi VIIC:hen verrattuna ja jonka runko oli virtaviivaisempi kuin aikaisemmat veneet ja suunniteltu varta vasten sukelluksissa ajoa varten. Akusto salli aluksen nopeudeksi sukelluksissa noin 17 kn huippunopeuden sekä huomattavasti aikaisempaa pidemmän sukellusajan. Lisäksi aluksen runko kesti tavallista pidemmän sukellussyvyyden ja tarjosi miehistölle mm. suihkut sekä pakastimen elintarvikkeita varten. Alustyyppiä kopioitiin sodan jälkeen mm. Neuvostoliiton Projekti 613 veneissä sekä Yhdysvaltain Nautilus-luokassa. Myös Japanilla oli toisen maailmansodan loppuvaiheessa vastaava sukellusvenetyyppi jota kutsuttiin Sen Taka -luokaksi, joka osin jopa ylitti XXI:n suoritusarvot.
Muitakin kuin dieselsähköisiä voimanlähteitä on testattu. Öljypolttimen ja höyryturbiinin yhdistelmä toimi brittiläisen K-luokan sukellusveneiden voimanlähteenä ensimmäisen maailmansodan aikana ja myöhemmin, mutta sukellusveneluokka ei saavuttanut menestystä. Saksalaisiin tyyppi XVIII-sukellusveneisiin suunniteltiin vetyperoksidikäyttöisiä moottoreita, joilla olisi saatu pitkä sukellusaika, koska järjestelmä ei tarvinnut sukellusveneen ulkopuolista ilmaa.
Toisen maailmansodan lopussa britit ja venäläiset kokeilivat vetyperoksidi/kerosiini (parafiini) moottoreita, joita olisi voitu käyttää sekä pinnalla että sukelluksissa. Kokeilut olivat epäonnistuneita, vaikkakin venäläisillä oli myös käytössään ko. järjestelmään perustuvia sukellusveneitä (NATO-koodi Quebec).
Nykyään useat laivastot käyttävät sukellusveneitä, joissa on järjestelmiä, jotka eivät tarvitse ilmaa aluksen ulkopuolelta (AIP, air-independent propulsion).
Aseistus
Käyttökelpoisia aseita sukellusveneet olivat ensimmäisessä maailmansodassa. Yleisen käsityksen mukaan saksalaiset sukellusveneet olivat kehittyneimpiä. Kehitys jatkui toisessa maailmansodassa, jossa sukellusveneet olivat merkittävä merisota-ase. Sukellusveneiden pääaseeksi vakiintui torpedo. Vuonna 1954 otettiin käyttöön ensimmäinen ydinkäyttöinen sukellusvene, USS Nautilus (SSN 571). Ydinkäyttöisyys mahdollisti sukellusveneiden omavaraisen toiminnan kuukausiksi.
Rakenne
thumb|Los Angeles-luokan (688-luokka) USS Greeneville (SSN 772) kuivatelakalla. thumb|Sukellusvene USS Chicago (SSN 721) periskooppisyvyydessä [[Etelä-Kiinan meri|Etelä-Kiinan meren kirkkaassa vedessä.]] Moderni sukellusvene koostuu kahdesta sisäkkäisestä rungosta, muotorungosta, joka antaa sukellusveneelle sen ulkomuodon ja siten myös sen hydrodynaamiset ominaisuudet ja painerungosta, joka suojaa miehistötiloja vedenpaineelta. Sukellustankit sijaitsevat muoto- ja painerunkojen välissä.
Ydinsukellusveneiden käyttövoima tulee ydinreaktorista, siihen kytketystä höyryturbiinista ja sähkögeneraattorista, jotka tuottavat tarvittavan sähkön. Potkurit on nykyisin kaikissa aluksissa kytketty alennusvaihteiden välityksellä höyryturbiiniin, koska tämä todettiin taloudellisimmaksi ratkaisuksi.
Moderneimmissa diesel-veneissä voi olla nykyään Stirling-moottorit, jotka mahdollistavat myös akuista ja snorkkelista riippumattoman ja pidemmän toiminta-ajan pinnan alla. Stirling-moottoreiden toiminta-aika riippuu sukellusveneeseen taltioidun nestemäisen hapen määrästä. Myös polttokennoja voidaan käyttää Stirling-moottoreiden sijasta.
Sukeltamista varten painolastitankit täytetään vedellä. Kulkusyvyyttä säädetään muuttamalla pumpuilla pienten trimmitankkien sisältämän veden määrää. Sukelluskulmaa ja kulkusyvyyttä voidaan säädellä myös syvyysperäsimillä. Pintaan noustaan tyhjentämällä painolastitankit paineilmalla.
Suurimmat käytössä olevat sukellusveneet ovat venäläisiä Akula- eli NATO-koodiltaan Typhoon-luokan ydinsukellusveneitä, joiden pituus on 172 m, leveys 23 m ja uppouma 23 000—48 000 tonnia. Aluksissa on 2 kpl 190 MW ydinreaktoria, jotka tuottavat turbiinien ja sähkömoottorien kautta 2 × 50 000 hevosvoimaa. Nopeus on 12 solmua pinnalla, 27 solmua sukelluksissa ja suurin sukellussyvyys 500 m. Pääaseistuksena on 20 mannertenvälistä monikärkiydinohjusta, joiden kantama on noin 10 000 km. Pinta-aluksia ja toisia sukellusveneitä vastaan on 6 torpedoputkea. Miehistöä on 150, joista 50 on päällystöä.
Maailman pisin sukellusvene on 184-metrinen venäläinen Belgorod.
Maksimisyvyys
Maailmassa on kymmenkunta sukellusvenettä, jotka kykenevät sukeltamaan yli 4 000 metrin syvyyteen. Esimerkkejä:
Sukellusveneet Suomen laivastossa
Suomen laivasto sai käyttöönsä sukellusveneitä ensimmäisen kerran vuonna 1930. Sukellusveneiden nimet olivat Vetehinen, Vesihiisi ja Saukko. Vuonna 1931 valmistui neljäs sukellusvene, Iku-Turso. Sukellusveneet valmisti saksalaisten opastuksella ja lisensseillä Crichton-Vulcanin telakka Turussa, joka toimitti veneitä myös saksalaisille. Telakan yksityinen prototyyppi lunastettiin valtiolle ja siitä tuli viides Vesikko (nykyisin museona Suomenlinnassa).
Toisen maailmansodan jälkeen Pariisin rauhansopimuksessa Suomelta kiellettiin sukellusveneet. 1990-luvun alkupuolella Suomi julisti yksipuolisesti aserajoitusartiklat pätemättömiksi (ydinasekieltoa mukaan lukematta). Suomi ei kuitenkaan ole hankkinut sukellusveneitä.
Maailman asevoimien sukellusveneet 2022
Lähde:
Filippiinien lippu
pienoiskuva|250px|Filippiinien lippu. pienoiskuva|250px|Filippiinien lipun värit käännetään sodan aikana. Filippiinien lippu on Filippiinien kansallistunnus vaakunan, moton ja kansallislaulun ohella.
Lippu on otettu käyttöön 16. elokuuta 1997. Lipun mittasuhteet ovat 1:2. Lipun on suunnitellut Filippiinien ensimmäinen presidentti Emilio Aguinaldo.
Lippu jakautuu kahteen yhtä suureen vaakaraitaan, joista ylempi on sininen ja alempi punainen. Tangon puoleisessa reunassa on valkoinen tasasivuinen kolmio. Kolmion sisään on kuvattu keltainen kahdeksansäteinen aurinko ja kolme keltaista viisisakaraista tähteä.
Lipun sininen raita symboloi kunniaa ja isänmaallisuutta, punainen raita rohkeutta, valkoinen kolmio rauhaa ja puhtautta, tähdet maan kolmea pääaluetta (Luzon, Visayas, Mindanao) ja aurinko vapautta sekä kahdeksaa Espanjaa vastaan taistellutta maakuntaa (Batangas, Bulacan, Cavite, Laguna, Manila, Nueva Ecija, Pampanga ja Tarlac).
Filippiinien ollessa sodassa lippu käännetään siten, että punainen raita on ylinnä. Tätä ei esiinny missään muussa maailman lipussa.
Erró
thumb|Erró Erró (oik. Guðmundur Guðmundsson, s. 19. heinäkuuta 1932 Ólafsvík, Islanti) on islantilainen kuvataiteilija. Hänen päätyylisuuntansa on postmodernismi. Erró opiskeli kuvataidetta Norjassa ja Italiassa. Erró kuvaa tauluissaan usein sotaa ja taistelua sekä maailman eri ilmiöitä kuten öljykriisejä ja diktatuuria. Hänen piirrosjälkensä on saanut paljon vaikutteita amerikkalaisista sarjakuvista.
(29075) 1950 DA
Alun perin 1950 DA:n havaitsi Carl A. Wirtanen 23. helmikuuta 1950. Se löydettiin uudelleen vuonna 2000.
Törmäyksen sattuessa 1950 DA saisi aikaan suunnattoman kraatterin. Ilmakehään jäävä pöly saattaisi peittää Auringon varsin pitkäksi aikaa, kenties jopa vuosiksi.
Taivaan tulet (televisiosarja)
Taivaan tulet on Kari Väänäsen ohjaama ja käsikirjoittama suomalainen televisiosarja, jota Yle TV2 esitti vuosina 2007–2014. Fiktiivinen aikalaisdraama sijoittuu Kemijärvelle.
Sarjan ensimmäinen tuotantokausi esitettiin televisiossa alkuvuodesta 2007 ja se uusittiin 1. syyskuuta 2010 alkaen. Toisen tuotantokauden esittäminen alkoi marraskuussa 2010, ja kauden päätösjakso esitettiin helmikuussa 2011. Kolmannen kauden kuvaukset aloitettiin vuonna 2012 ja neljännen kauden kuvaukset 2013. Kaudet esitettiin televisiossa vuosina 2013–2014.
Taivaan tulien neljännen tuotantokauden kuvaukset aloitettiin maaliskuussa 2013. Loppuvuodesta 2012 Yle päätti lopettaa sarjan sen neljänteen kauteen, vaikka Väänänen olisi ollut halukas jatkamaan sitä.
Juoni
Taivaan tulien keskiössä on nuorehko naispoliisi Rauni Väänänen, joka palaa kotikonnuilleen asuttuaan pitkään Etelä-Suomessa ja yrittää sopeutua uudestaan synnyinseutuunsa. Raunin suhde hänen dementoituvaan isäänsä on sarjan alkupään jaksojen keskeinen juonilinja. Muita keskeisiä henkilöitä ovat Raunin kollega Aimo Peltoniemi, lääkäri Erkki Viherkoski ja kaupunginjohtaja Sinikka Ström. Sivujuonissa seurataan kriisiytyneitä keski-ikäisiä aviopareja, nuorisokapinallisia, vanhoja kommunisteja, huumerikollisia, lopun aikojaan eläviä vanhuksia ja erakkoja. Keskeisimpiin sivujuoniin nousee neljän alkoholisoituneen poikamiehen tarina. Taivaan tulien tapahtumat sijoittuvat lähes yksinomaan Kemijärvelle.
Tuotanto
Taivaan tulien ensimmäinen tuotantokausi kuvattiin lokakuusta 2005 lokakuuhun 2006 Kemijärvellä ja osittain Pelkosenniemellä Kemijärven sellutehtaan ollessa vielä voimissaan. Toinen tuotantokausi kuvattiin samoissa maisemissa toukokuusta 2008 kesäkuuhun 2009.
Sarjan ovat käsikirjoittaneet Kari Väänänen ja Timo Parvela. Sarjan pikkurooleissa näyttelee paljon kemijärveläisiä ja muualta Lapista kotoisin olevia.
Julkaisut
thumb|250px|Yle Myynti julkaisi Taivaan tulien kaikki kaudet kuuden levyn DVD-kokoelmana vuonna 2014. Kuvassa Rauni (Ria Kataja). Taivaan tulien jaksot 1–12 julkaistiin DVD:nä syksyllä 2010. Jaksojen 13–24 DVD-julkaisu tuotiin markkinoille keväällä 2011. Jaksojen 25–30 DVD tuli myyntiin joulukuussa 2013 ja jaksot 31–36 julkaistiin DVD:nä huhtikuussa 2014. Sarja on julkaistu myös kaikki tuotantokaudet sisältävänä DVD-kokoelmana.
Vastaanotto
Taivaan tulet oli ensimmäisellä kaudellaan hyvin suosittu, ja se keräsi parhaimmillaan yli 900 000 katsojaa. Toisella kaudellaan Taivaan tulet keräsi katsojia vastaanottimiensa ääreen yhtämäärin edelliskauteen verrattuna.
Päähenkilöt
Rauni Anneli Kaarina Väänänen (myöhemmin Viherkoski) on sarjan keskushenkilö. Vaaleahiuksisen Raunin vanhemmat, Pekka ja Helena Väänänen, muuttivat Kemijärvelle vuonna 1973. Rauni syntyi seuraavana talvena. Itseään kontrollifriikiksi luonnehtiva Rauni työskentelee poliisina ja on asunut pitkään Etelä-Suomessa. Hänellä on takanaan avoero. Hän palaa synnyinseudulleen Kemijärvelle syksyllä 2005 saatuaan siirron Espoosta. Seuraavana syksynä hän avioituu lääkäri Erkki Viherkosken kanssa ja pariskunta muuttaa moderniin omakotitaloon Halosenrantaan. Rauni ottaa Erkin sukunimen. Pariskunnalle syntyy tytär Pieta, sitä ennen Rauni ehtii tosin epäillä olevansa maho. Raunin äiti hukkui kevättalvella 2004, hänen isänsä on dementikko.
Aimo Peltoniemi on Raunin lähin työkaveri. Pitkänhuiskea Aimo on lapseton sinkku. Hänen epämuodolliset työtapansa ihmetyttävät Raunia alkuun. Aimo asuu pienessä omakotitalossa ja hänellä on perintömaita Vuotsossa. Hänen isänsä hukkui aikoinaan samassa paikassa. Nuoruudessaan Aimo kävi opiston Tampereella ja tuli sen jälkeen poliisiksi Kemijärvelle. Aimo ihastuu Rauniin ja pettyy tämän naidessa Erkki Viherkosken. Tuonnempana Aimo ihastuu sairaanhoitaja Päivikki Korkea-ahoon. Päivikin ja Aimon suhde kariutuu. Päivikki on keskeinen hahmo toisella tuotantokaudella. Päivikin paljastuttua Annukaksi hän aloittaa Aimon kanssa puhtaalta pöydältä.
Erkki Viherkoski on muuttanut aikoinaan Keuruulta Kemijärvelle, mistä hänen edesmennyt vaimonsa oli kotoisin. Erkki haaveili jo lapsena Lapista. Vaimon kuolemasta on sarjan alussa kulunut kuutisen vuotta. Erkillä on teini-ikäinen tytär Saana ja ala-asteikäinen poika Oula. Erkki työskentelee lääkärinä, hän opiskeli aikoinaan lääkärin ammattiin vanhempiensa vaatimuksesta. Erkin ja Raunin välillä on kipinöintiä alusta alkaen, ja pian rakkaus syttyy. Pariskunta avioituu syksyllä 2006. Myöhemmissä jaksoissa Saana on muuttanut pois kotoa Pariisiin ja Erkki elää Halosenrannassa Rauninsa, Oulan ja tyttärensä Pietan kanssa. Hän kokeilee onneaan poromiehenä, mutta joutuu pettymään pahanpäiväisesti.
Sinikka Ström on Kemijärven kaupunginjohtajatar, joka sarjan alussa hakee työpaikkaa Espoon kaupungilta. Hän on ala-asteikäisen tyttärensä Sinin yksinhuoltaja. Sinin isä on karaokemestarina tunnettu Aarne Kallio, joka aikoinaan juovuksissa kohteli Sinikkaa kaltoin. Sinikka harrastaa flamencoa. Hän ystävystyy Raunin kanssa. Sarjan alussa Sinikalla on suhde varattuun mieheen, Vesa Bessonoffiin. Sinikka yrittää saada uutta teollista toimintaa Kemijärvelle, jonka väkiluku on laskussa. Hän rakastuu Kemijärvelle yrityksensä tuovaan Tero Kekkiin ja muuttaa yhteen tämän kanssa. Sinikka tulee raskaaksi, mutta kokee keskenmenon, jonka jälkeen hän sairastuu masennukseen. Hän palautuu entiselleen ja jatkaa kaupunginjohtajattaren tehtäviään. Neljännen tuotantokauden jaksoissa Sinikan rooli on verraten pieni. Tero jää taustahahmoksi, neljännellä tuotantokaudella hän on liikematkalla Kiinassa.
Muut henkilöt
Pekka Väänänen on Raunin dementoituva isä. Hän asustelee rappiotalossa järven rannalla, kunnes pääsee hoitoon. Vaimonsa Helenan kuoleman jälkeen Pekka on menettänyt työkykynsä, hän työskenteli poliisina ja on Kauko Junnin hyvä ystävä. Pekka syyttää itseään Helenan kuolemasta. Pekan ja Raunin biologisesta sukulaisuussuhteesta on epäselvyyttä, ja Rauni ottaa asiasta selvää. Pekka on mukana sarjan kahtena ensimmäisenä tuotantokautena, toisen kauden lopussa hän kuolee.
Kauko Junni on Raunin esimies. Hän opettaa Raunin Kemijärven poliisin tavoille. Junnilla on puoliso, Leena. Pariskunta on lapseton. Junni johtaa Kemijärven poliisia rennoin ottein, mutta ei sorru leväperäisyyteen. Hänellä on tapanaan sanoa silloin tällöin englanninkielisiä fraaseja omaperäisesti ääntäen. Junnin sukulaisista tarinassa mukana on hänen Helsingissä asuva veljensä Jouni, joka on eläkkeellä oleva rikostutkija. Junnilla on jonkin verran sarjan päähenkilöistä riippumatonta itsenäistä toimintaa: hän muun muassa ihastuu viehättävään laulajattareen.
Vesa ja Kaisa Bessonoff ovat keski-ikäinen, keskiluokkaisessa omakotitalossaan asusteleva hyvin toimeentuleva aviopari. Heillä on poika Isto. Kiinteistöjohtaja Vesa yrittää saada liiketoimintaa Kemijärven tyhjilleen jääneisiin teollisuustiloihin. Sarjan alussa hänellä on seksuaalinen suhde Sinikka Strömin kanssa. Bessonoffien liitto kuitenkin kestää syrjähypyn. Kaisa on psykologi ja saa selvittää ihmisten ongelmia myös vapaa-aikanaan. Kaisa on syntyään kemijärveläinen, hänen vanhempansa ovat kuolleet. Kaisan pikkuveli kuoli tapaturmaisesti 1970-luvulla.
Aatos ja Marika Launis ovat niin ikään keski-ikäinen aviopari. Aatos on tehtaanjohtaja, Marika on alkoholisoitunut kotirouva. Aatos yrittää ylläpitää kulisseja, joihin kuuluu hillitty käytös ja aineellisesti vauras elämä hulppeassa talossa järven rannalla. Pariskunnalle ei ole syntynyt lapsia, Marikan mielestä Aatos ei edes halua niitä hänen kanssaan. Launisten liitto päättyy lopulta eroon. Pariskunnan vaiheet ovat keskeinen sivujuoni sarjan ensimmäisen tuotantokauden jaksoissa, toisen tuotantokauden aikana Launisten pariin palataan yhden jakson verran, jossa Aatos alkaa hullutella, jää pois töistä ja ihastuu sosiaalityöntekijään, joka ei alkuun hyväksy lainkaan Aatoksen muuttunutta elämäntyyliä.
Lötjönen, Jetsu, Nilkki ja Röhkö ovat alkoholisoituneita keski-ikäisiä miehiä. Heitä kutsutaan myös neljän koplaksi. Sarjan alussa kopla viettää aikaansa lähinnä No Man's Land -nimisessä kapakassa juopotellen ja karaokea laulaen. Sarjan edetessä heidän roolinsa muuttuu passiivisista tapahtumien seuraajista ja kommentoijista aktiivisiksi tekijöiksi. Miehet ovat aikoinaan menettäneet rahansa ja naisensa. Nilkin vaimo petti häntä yrittäjäkaverin kanssa, Röhkön vaimo lähti sen jälkeen kun Röhkö invalidisoitui auto-onnettomuudessa. Miehet tekevät huomattavan parannuksen kun kuvioihin tulee Urho-vauva. Joku neljän koplasta on Urhon isä, miehet eivät kuitenkaan selvitä kuka heistä. Raittius on ehdoton edellytys sille, että he saavat pitää Urhon. Lötjösellä on jonkin verran maaomaisuutta ja hänestä tulee Urhon laillinen huoltaja. Nilkki palaa työelämään ja Röhköstä tulee saarnaaja. Jetsu yllättää laulutaidollaan ja rakastuu tummahiuksiseen laulunopettajattareen.
Ari Juhani Pasanen on sarjan ensimmäisen tuotantokauden keskeinen sivuhahmo. Hän on jonkin verran Raunia vanhempi. Pasasen ja Raunin välille kehittyvä lemmensuhde lässähtää alkuunsa. Pasanen työskentelee sellutehtaalla, mutta ottaa sieltä lopputilin. Hän on mukana hämärähommissa, joihin liittyy laitonta viinaa ja venäläisiä ilotyttöjä. Pasanen on kiinnostunut japanilaisesta kulttuurista teeseremonioineen ja kamppailulajeineen. Aimo luonnehtii Pasasta "Kemijärven japanilaisimmaksi mulkuksi". Pasasella on pieni rooli toisen tuotantokauden jaksoissa, minkä jälkeen hän poistuu sarjasta.
Matti Aro on Kemijärven ydinkeskustassa sijaitsevan suuren valintamyymälän kauppias. Hän on jossain määrin sekaantunut hämärähommiin, mutta osoittautuu lopulta pieneksi tekijäksi. Arolla on perhettä, jonka elintason ylläpitäminen käy väliin hankalaksi. Neljännen tuotantokauden jaksoissa Aro havittelee omistukseensa Hallmanien taloa, joka on marketin laajennuksen tiellä.
Pertti ja Seija Muukkonen ovat eronnut aviopari ja ilmeisen pienituloisia. Heillä on yhteinen poika Markku, jolla on vakavia sopeutumisongelmia. Aseista kiinnostunut poika aiheuttaa päänvaivaa poliisille. Aikuistuttuaan hän pääsee kiinni leivän syrjään ja välttää joutumisen yhteiskunnan marginaaliin. Pertti ja Seija jäävät lähinnä taustahahmoiksi.
Elina ja Artturi Hallman ovat iäkäs pariskunta ja sarjan neljännen tuotantokauden keskeisiä hahmoja, Artturi tosin vain dialogissa ja kalmona, joka rojahtaa pahaa aavistamattoman Raunin päälle. Hallmanien talo sijaitsee aivan Aron marketin kupeessa ja Aro havittelee sitä itselleen. Hallmanien keski-ikäinen tytär Briitta asuu Etelä-Suomessa ja on Raunin vanha ystävä.
Väsyminen (materiaalin)
Väsyminen tarkoittaa materiaalin, yleensä metallin, rakenneominaisuuksien heikkenemistä pitkäaikaisen vaihtuvan kuormituksen alaisuudessa.
Jatkuvan vaihtuvan jännityksen alaisena olevat materiaalit kärsivät pysyviä mikroskooppisia vaurioita, vaikka hetkellinen jännitys materiaalissa sinänsä alittaisi materiaalin lujuusarvot. Jos vauriot etenevät tarpeeksi pitkälle, voi materiaali pettää vaikkei sen nimellistä lujuutta ylitettäisi.
Väsymisen teoreettinen mallintaminen rakenteiden suunnittelussa tarvittavalla luotettavuudella on osoittautunut varsin hankalaksi. Siksi materiaalin väsymislujuus määritetään yleensä kokeellisesti. Väsymiskokeessa koekappale altistetaan vaihtelevalle jännitykselle välillä σmin–σmax. Näistä voidaan laskea jännityksen amplitudi σa ja keskimääräinen jännitys σm:
Kun materiaaliin kohdistuva keskimääräinen jännitys kasvaa, tulee amplitudin pienetä jotta materiaali kestäisi kuormituksen. Tätä kuvastaa Goodmanin kaava
jossa σvl on haluttu väsymislujuus ja on materiaalin σT vetolujuus.
Väsymisen taustalla olevat mikroskooppiset särömäiset vauriot saavat alkunsa metallin raerajoilta ja siinä jo aluksi olevista pienistä virheistä. Väsymiselle on luonteenomaista, että varsinaista väsymismurtumaa edeltää särönkasvuvaihe. Jo sitä aikaisemmin tapahtuu selvästi pitkäkestoisempi särön ydintymisvaihe. Kun murtumaa edeltävä särö kasvaa, on tapahtuma periaatteessa mahdollista ennakoida havaitsemalla särö. Sitä ennen särön alku on niin pieni, että sen havaitseminen ja erottaminen aineen mikrorakenteesta on äärimmäisen hankalaa. Näin ollen mahdollisuudet havaita murtuma ennen sen ilmenemistä ovat varsin pienet. Toisaalta väsymismurtuma saattaa syntyä ennalta arvaamatta hyvinkin pitkään käytössä olleessa materiaalissa.
Jakob Gadolin
Jakob Gadolin (13. lokakuuta 1719 Strängnäs Ruotsi – 26. syyskuuta 1802 Turku) oli suomalainen luonnontieteilijä, poliitikko ja piispa.
Elämäkerta
Gadolinin isä oli isovihaa Ruotsiin paennut pappi Jakob Gadolinius, joka Suomeen palattuaan toimi muun muassa Merikarvian kirkkoherrana. Gadolin kävi aluksi Porin triviaalikoulua ja opiskeli sen jälkeen teologiaa sekä matematiikkaa Turun akatemiassa.
Gadolin oli Turun akatemian matematiikan dosentti vuodesta 1745 ja akatemian ensimmäinen tähtitieteen professori vuodesta 1748. Hän sai myös fysiikan professorin viran vuonna 1753 ja teologian professoriksi hänet nimitettiin vuonna 1762. Lisäksi Hän oli Turun piispa vuosina 1788–1802 ja akatemian sijaiskansleri vuodesta 1788.
Gadolin oli edustajana kolmilla valtiopäivillä vuosien 1755–1772 välillä ja osallistui yhteensä seitsemille valtiopäiville. Gadolin kannatti vapauden aikana hattupuoluetta. Kuningas Kustaa III vangitutti Gadolinin vuonna 1772 vallankaappauksen yhteydessä, mutta myöhemmin Gadolin kannatti kuningasta julkisesti.
Gadolin oli yksi Suomen talousseuran perustajista vuonna 1797 ja toimi seuran ensimmäisenä puheenjohtajana.
Jakob Gadolinin veli oli maanmittari Daniel Gadolin. Hänen poikiaan olivat kemisti Johan Gadolin ja kirkkoherra, professori ja valtiopäivämies Gustaf Gadolin. Jakob Gadolinin vaimon Elisabet Brovalliuksen isä Johan Brovallius oli puolestaan fysiikan professori ja piispa.
Sakaiminato
Sakaiminato on Japanin kaupunki Honshūn saarella Chūgokun tai San’inin alueella Tottorin prefektuurissa. Se sijaitsee Yumigahaman niemimaan pohjoiskärjessä Nakaumijärven ja Japaninmeren Mihonlahden välissä prefektuurin länsiosassa Matsuen kaupungin itäpuolella. Sakaiminatossa on 34 972 asukasta (vuonna 2015) ja sen pinta-ala on 29,02 neliökilometriä.
Sakaiminaton maaseutukaupunki perustettiin vuonna 1954 kuuden kunnan kuntaliitoksen myötä, ja kaupunki siitä tehtiin vuonna 1956. Siellä on merkittävä Japaninmeren rannikon kauppa- ja kalastussatama. Sakaiminato tunnetaan mangapiirtäjä Shigeru Mizukin kotipaikkana, ja siellä onkin häneen luomaansa Gegege no Kitarō -sarjaan liittyviä nähtävyyksiä, kuten Mizuki Shigeru Road yōkai-hahmoja esittävine patsaineen ja Shigeru Mizukin museo. Sakaiminatoa palvelevat JR Nishi-Nihonin Sakai-linja ja kaupungin alueella sijaitseva Yonagon lentoasema.
Ryan Spooner
Ryan Spooner (s. 30. tammikuuta 1992 Kanata, Ontario, Kanada) on kanadalainen jääkiekkohyökkääjä. Spooner debytoi NHL:ssa kaudella 2012–2013 hänet varanneen Boston Bruinsin joukkueessa. Spooner pelasi Bostonissa siirtotakarajalle helmikuuhun 2018 saakka. Kunnes siirtyi yhdessä Matt Beleskeyn kanssa New York Rangersiin vaihdossa Rick Nashiin. Rangers sai kaupassa myös Bostonin 1. kierroksen varauksen 2018. 2. 3. 2018 mennessä Spooner on pelannut NHL:n runkosarjassa 255 ottelua tehoin 41+106=147. 16.11.2018 Edmonton Oilers kauppasi Ryan Stromen New York Rangersiin vaihdossa Spooneriin.
Bernard Lama
Bernard Lama (s. 7. huhtikuuta 1963 Saint-Symphorien, Ranska) on ranskalainen jalkapallomaalivahti, joka muistetaan seurajoukkueajoilta parhaiten ajastaan Lillessä ja PSG:ssä. Hän edusti urallaan myös Metziä, Brestoisia, Lensiä, West Hamia ja Rennesiä.
Ranskan maajoukkueessa Lama teki debyyttinsä 17. helmikuuta 1993 4–0 voitto-ottelussa Israelia vastaan. Uransa aikana 44 maaottelua pelannut Lama edusti maataan EM-kisoissa 1996 ja 2000, jossa Ranska voitti Euroopan-mestaruuden. Hän oli myös mukana voittamassa maailmanmestaruutta vuoden 1998 MM-kisoissa pääsemättä kuitenkaan kentälle yhdessäkään ottelussa.
Vuonna 1998 Lama ei selvinnyt huumetestistä selvin paperin ja menetti ykköstorjujan aseman maajoukkueessa Fabien Barthezille.
21. heinäkuuta 2006 Lama nimettiin Kenian maajoukkueen päävalmentajaksi . Debyyttiottelunsa 2. syyskuuta 2006 Kenia hävisi Eritrealle. Kahden kuukauden valmentamisen jälkeen hän lopetti päävalmentajan tehtävässään. Laman korvasi Tom Olaba.
Jääkiekon nuorten 1. divisioonan maailmanmestaruuskilpailut 2015
'''Jääkiekon nuorten 1. divisioonan maailmanmestaruuskilpailut 2015''' pelattiin joulukuussa 2014. Ne pelattiin kahdessa kuuden joukkueen lohkossa. kummankin lohkon voittajat nousivat seuraavaksi vuodeksi korkeammalle sarjatasolle ja viimeiselle sijalle jääneet tippuivat alemmalle sarjatasolle. B-lohkon voittanut Kazakstan nousi A-lohkoon vuodeksi 2016. A-lohkon voittanut Valko-Venäjä nousi seuraavaksi vuodeksi korkeimmalle tasolle.
A-lohko
1. divisioonan A-lohko pelattiin Asiagossa, Italiassa 14.- 20. joulukuuta 2014.
Maalivahtien torjuntapörssi
Listattu vain maalivahdit, jotka ovat pelanneet vähintään 40 prosenttia joukkueensa otteluista. M = Minuutit; PMK = Päästettyjen maalien keskiarvo; % = Torjuntaprosentti
Noyen-sur-Seinen ruuhet
pienoiskuva|Toinen ruuhista Noyen-sur-Seinen ruuhet ovat muinaisten ruuhien jäänteet, jotka löydettiin Seinen maatuneesta putajasta eli sivuhaarasta. Paikalla suoritettiin arkeologisilla pelastuskaivauksia, joiden aikana löydettiin kivikautinen asuinpaikka ja paljon orgaanisesta materiaalista valmistettuja esineitä. Ensimmäinen ruuhi löydettiin 1984 ja toinen 1992. Ensimmäinen ruuhi osoittautui mesoliittiseksi, mutta toinen on vasta 800-luvulta.
Vanhempi ruuhi
Vuonna 1984 löysivät Daniel ja Claude Mordant pelastuskaivauksilla osia vanhasta ruuhesta. Sen pituus on ollut 5−6 metriä, mutta siitä on säilynyt 4,05 metrin katkelma. Leveydeksi arvellaan 50−55 senttimetriä. Ruuhi on mäntyä, jota työstettiin todennäköisesti kivikirveellä ja polttamalla. Sen radiohiiliajoitus antoi 7960 ± 100 BP eli noin 7190−6450 eaa., mikä sijoittaa sen mesoliittiselle kivikaudelle.
Nuorempi ruuhi
Vuonna 1993, noin 500 metriä vanhemmasta ruuhesta, löydettiin tietyön aikana toinen ruuhi, joka on veistetty tammesta. Ruuhen jäänteiden pituus on 11,80 metriä, mutta alkuperäinen pituus lienee ollut noin 14−15 metriä, leveys 90 senttimetriä ja syväys 30−40 senttimetriä. Sekin on esillä Nemoursin museossa.
Ruuhen radiohiiliajoitus antoi tulokseksi 1305 ± 65 BP eli noin 632−871 jaa., joka varmistettiin dendrokronologisesti puun vuosirenkaista vuodelle 834 jaa..
Ruuhen työstämisen jäljet näkyvät yhä. Työ on ollut taitavaa ja kokemuksella tehtyä. Talttojen jäljet ovat tasaisia ja ruuhen muoto on harkittua. Vanhemman ja uudemman ruuhen rakenteissa on paljon yhtäläisyyksiä. Nuoremman ruuhen pohja on kuitenkin veistetty tasaiseksi ja laidat nousevat pohjasta lähes suoraan ylös. Keula on nousee loivasti kapenematta sivusuunnassa. Keulan sisäpohjaan on uurrettu poikittaisia syvennyksiä kulkemisen helpottamiseksi. Samanlaisia jälkiä on veistetty myös ruuhen perään. Ruuhen muotoilussa on eräitä piirteitä, joiden merkitystä ei vielä tunneta.
Horuksen silmä
thumb|200px|Wedjat eli Horuksen silmä.Horuksen silmä on muinaisegyptiläinen suojeluksen, kuninkaallisen vallan ja terveyden symboli. Sen egyptinkielinen nimi on Wedjat, ja symbolin henkilöitymä on Wadjet-jumalatar. Symboli tunnetaan myös Ran silmänä.
Wedjat kuvaa joko ihmisen tai haukan silmää. Silmän alapuolella on haukan poskea jäljittelevä muoto ja sen vieressä "kyynelkanava", joka muistuttaa gepardin kasvokuviointia. Egyptiläisessä mytologiassa myös gepardi liitettiin taivaaseen, koska sen turkin kuvioinnin nähtiin muistuttavan tähtiä.
Wedjatia käytettiin Egyptissä yleisesti amulettina. Sitä kannettiin kaulassa, se kuvattiin vainajien arkuissa ja merimiehet maalasivat sen laivan keulaan suojelemaan vaaroilta.
Horus oli taivaan haukkapäinen jumala, ja taivaankappaleet aurinko ja kuu miellettiin tämän silmiksi, niin että aurinko oli oikea ja kuu vasen silmä. Oikea silmä yhdistyi näin myös auringonjumala Rahan ja vasen yhdistettiin toisinaan kuunjumaliin Thotiin tai Khonsuun.
Legendan mukaan Horuksen silmä vaurioitui tämän kamppaillessa setäänsä Sethiä vastaan. Horus sai kuitenkin silmänsä takaisin, ja nimen wedjat arvellaan tarkoittavan "Kokonaista" tai "Korjattua".
François Quesnay
François Quesnay (4. kesäkuuta 1694 - 16. joulukuuta 1774) oli ranskalainen taloustieteilijä ja lääkäri. Hän aloitti uransa kirurgina ja lääkärina ja toimi muun muassa Madame de Pompadourin henkilökohtaisena lääkärinä. Quesnay kiinnostui taloustieteestä 55-vuotiaana ja kirjoitti muun muassa kaksi artikkelia Encyclopédieen. Hänen tärkein teoksensa oli Tableau économique, jossa hän esitteli fysiokratistisen talousjärjestelmän.
Nuoruus ja perhe
François Quesnay syntyi 1694 Méréssä noin 50 kilometriä Pariisista länteen. Hänen isänsä oli pienen maatilan omistanut asianajaja, jonka perheessä oli 13 lasta. François oli perheen kahdeksas lapsi, mutta hän jäi jo varhain orvoksi.
Quesnay hankkiutui 16-vuotiaana naapurikylään kirurgin oppipojaksi, mutta pian hän lähti Pariisiin kuuluisan rakkokivenleikkaajan apulaiseksi ja opiskelemaan sen ohella kirurgiaa ja lääketiedettä. Mestarikirurgin tutkinnon Quesnay suoritti 1718 ja ryhtyi sen jälkeen hoitamaan Mantesissa praktiikkaa kirurgina ja synnytysavustajana.
Quesnay meni naimisiin vuonna 1718. Hän sai vaimonsa sekä pojan että tyttären.
Ura lääkärinä
Quesnay pyydettiin 1735 Villeroyn herttuan henkilökohtaiseksi lääkäriksi. Hän sai 1737 sihteerin paikan François Gigot de la Peyronien vuonna 1731 perustamasta Kirurgian kuninkaallisesta akatemiasta. Quesnay suoritti 1744 lääketieteen tohtorintutkinnon. Hänen kiinnostuksensa oli tässä vaiheessa siirtynyt kirurgiasta sisätauteihin, mihin oli vaikuttanut osaltaan hänen sairastumisensa kihtiin. Hän kirjoitti jonkun verran lääketieteestä, ja hänen merkittävän julkaisunsa aiheesta oli ”Essay physique sur l’économie animale”.
Quesnay tuli 1749 Madame de Pompadourin henkilökohtainen lääkäri ja kuningas Ludvig XV:n lääketieteellinen avustaja. Kruununperillisen pelastuminen isorokosta laskettiin Quesnayn ansioksi. Ludvig antoi tämän ansiosta Quesnaylle aatelisarvon ja lahjoitti suuren maaomaisuudeen.
Kiinnostus taloustieteeseen
thumb|Quesnayn Tableau économique. Quesnay kiinnostui 55-vuotiaana taloustieteestä ja matematiikasta. Hän tutustui noin vuonna 1750 taloustutkija Vincent de Gournayyn, jonka kanssa hän kokosi ympärillensä talousasioista keskustelevan filosofisen piirin. Näiden kokoontumisien seurauksena Quesnay sai mahdollisuuden laatia kaksi artikkelia Jean le Rond d’Alembertin ja Denis Diderot’n vuosina 1756 ja 1757 toimittamaan Encyclopédieen. Quesnay teki kirjoitukset ”Fermiers” (talonpojat) ja ”Grains” (vilja). Artikkelit tekivät Quesnaysta tunnetun, ja hänen seuraajansa kutsuivat itseään fysiokraateiksi.
Quesnayn merkittävimmät teokset olivat vuonna 1758 ilmestyneet Tableau économique avec son explication, ou extrait des économies royales de Sully, Maximes générales de gouvernement économique d’un royame agricole ja Dialogue sur le commerce et les travaux des artisans. Tableau économiquessa hän esitti fysiokraattisen talousjärjestelmän.
Quesnay kuoli 1774 kihtiä sairastavana.
Ajatukset ja merkitys
Quesnayn fysiokratistisen talouden esitys oli ehkä ensimmäinen kerta, jolloin yritettiin tieteellisesti analysoida kansantalouden toimintaa, millä oli suuri vaikutus myöhempään taloustieteellisen ajattelun kehitykseen. Quesnay yritti teoksessaan todistaa talouden mallin avulla, että kauppa ja teollisuus eivät olleet vaurauden lähteitä vaan maatalouden ylijäämä. Maataloustyöntekijöiden verotusta oli vähennettävä tuottamattomien luokkien kuten maanomistajien kustannuksella ja vähennettävä tulovirtojen kiertoa ehkäisevää talouden säätelyä.
Quesnayn seuraajat ovat pitäneet hänen pääteostaan ihmillisen viisauden taitavimpina tuotoksina. Skotlantilaisen taloustieteilijän Adam Smithin mukaan Mirabeau vanhempi olisi pitänyt Quesnayn tekstiä kirjoitustaidon ja rahan ohella suurimpina yhteiskunnallista vakautta tuoneina keksintöinä. Smith itse tapasi Quesnayn Pariisissa ollessaan 1764–1766 Manner-Euroopassa. Smith sai vaikutteita Quesnaylta ja muilta fysiokraateilta erityisesti ajatuksiinsa hyödykkeiden jakautumisesta sekä käyttöarvon ja vaihtoarvon väliseen eroon.
Sten Bergman
Sten Bergman (20. lokakuuta 1895 Värmlanti – 19. helmikuuta 1975 Rönninge) oli ruotsalainen biologi, eläintieteilijä ja lintutieteilijä, joka tutki Aasian linnustoa.
Sten Bergmanin vanhemmat olivat Johan ja Kerstin Bergman. Hänen puolisonsa oli Dagny Bergman o.s. Lindhé (1890–1972), joka oli mukana useilla hänen matkoillaan ja toimi avustajana ja yhteistyökumppanina. Bergman valmistui filosofian lisensiaatiksi 1925 ja sai kunniatohtorin arvon 1952.
Elämänsä aikana Bergman julkaisi noin 15 kirjaa ja piti noin 6 000 esitelmää.
Koripallon naisten SM-sarjakausi 1961
Koripallon naisten SM-sarjakaudella 1961 Helsingin Työväen Uimarit voitti seuran toisen perättäisen Suomen mestaruuden. Hopeaa voitti Lahden Sampo ja pronssia Turun Riento.
Karl Benz
Karl Friedrich Benz (25. marraskuuta 1844 Karlsruhe, Badenin suurherttuakunta – 4. huhtikuuta 1929 Ladenburg) oli saksalainen autoinsinööri. Häntä pidetään bensiinikäyttöisen auton keksijänä yhdessä Gottlieb Daimlerin kanssa. Benz patentoi vuonna 1879 edellisenä vuonna keksimänsä bensiinikäyttöisen polttomoottorin.
Benz valmisti ensimmäisen kaupallisen auton 1885. Siinä oli hänen itsensä suunnittelema nelitahtinen bensiinimoottori. Autossa oli kolme pyörää, ja se on myöhemmin tunnettu nimellä Benz Patent-Motorwagen. Benz haki patentin autolleen 29. tammikuuta, 1886.
Benz kehitti myös muun muassa nopeuden säätöjärjestelmän eli kaasun, polttoaine- ja sytytysjärjestelmän, sytytystulpan, kytkimen, vaihdetangon, vesijäähdyttimen ja kaasuttimen. Vuonna 1893 hän kehitti Victoria-mallissaan raidetanko-ohjausjärjestelmän. Benzin Victoria -malli oli suunniteltu kahdelle matkustajalle ja suunnattu myytäväksi edulliseen hintaan autojen massatuotannon lisääntyessä.
Vuonna 1896 Karl Benz suunnitteli ja patentoi ensimmäisen vaakasuorasylinterimoottorimallin. Karl Benz perusti Benz-yhtiön, joka oli Mercedes-Benz Groupin edeltäjä.
Elämä
left|175px|thumb|25-vuotias Karl Benz. Benz syntyi Mühlburgissa, joka sittemmin on liitetty Karlsruheen. Hänen äitinsä oli Josephine Vaillant ja isänsä veturinkuljettaja Johann Georg Benz. He eivät olleet naimisissa Karlin syntyessä, minkä vuoksi hänet kastettiin nimellä Karl Friedrich Michael Vaillant. Vuonna 1846, vuosi Karlin vanhempien häiden jälkeen, Johann Benz kuoli onnettomuudessa. Karlin nimi vaihdettiin silloin Carl Friedrich Benziksi hänen isänsä muistoksi.
Benz kävi Karlsruhessa paikallisen alkeiskoulun. Yhdeksänvuotiaana hän aloitti luonnontieteellisesti painottuneen lyseon. Vuonna 1860 hän pääsi opiskelemaan teknilliseen korkeakouluun (nykyinen Karlsruhen yliopisto), josta hän valmistui jo 19-vuotiaana 9. kesäkuuta 1864. Aluksi Benz oli suuntautunut koulutuksessaan lukkosepäksi, mutta vaihtoi korkeakoulussa koulutussuuntansa isänsä jalanjäljissä koneinsinööriksi.
20. heinäkuuta 1872 Benz meni naimisiin Bertha Ringerin kanssa. He saivat viisi lasta: Eugen (s. 1. toukokuuta 1873), Richard (s. 21. lokakuuta 1874), Klara (s. 1. elokuuta 1877), Thilde (s. 2. helmikuuta 1882) ja Ellen (s. 16 maaliskuuta 1890).
Benz oli saksalainen moottoritekniikan insinööri, josta tuli autoteollisuuden pioneeri. 25. marraskuuta 1914 Karlsruhen teknillinen korkeakoulu antoi Benzille kunniatohtorin arvonimen.
Benz kuoli keuhkokuumeeseen 84-vuotiaana Ladenburgissa.
Karl Benzin keksinnöt
Benz suunnitteli Nikolaus Otton suunnittelemaan nelitahtimoottoriin perustuvan kaksitahtimoottorin, jonka Benz sai valmiiksi 31. joulukuuta 1878, ja haki sille patentin 1879. Hän keksi myös kaasun, polttoainejärjestelmän, akusta virtansa ottavan sytytysjärjestelmän, sytytystulpan, kytkimen, vaihdetangon ja vesijäähdyttimen.
Benz kehitti myös makaavan yksisylinterisen nelitahtimoottorin.