cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Suomenhevonen
Raviurheilu ja valjakkoajo
Suomenhevosia on käytetty kilpa-ajoon vuosisatojen ajan. Ensimmäiset varsinaiset ravikilpailut järjestettiin vuonna 1817. Sitä ennen kilvanajo kirkolta kotiin oli ollut perinteinen isäntien huvitus, ja raviurheilu säilyikin lähinnä maanviljelijöitten harrastuksena 1950-luvulle asti. Tuolloin Suomen hevosmäärä oli jo jyrkässä laskussa ja raviurheilu menetti suosiotaan. Vuodesta 1959 myös muiden hevosten on sallittu osallistua ravikilpailuihin Suomessa. Nopeampien lämminveriravurien maahantuonti ja totovedonlyönti loi lajiin uutta ammattimaista vaikutelmaa ja elvytti sen suosiota. Vedonlyöntitulojen kasvu kasvatti vuorostaan kilpailujen määrää, mikä auttoi suomenhevosta vakiinnuttamaan asemansa ravihevosena seuraavina vuosikymmeninä.
Suomenhevoset ovat kilpailleet menestyksekkäästi myös valjakkoajossa. Suomenhevonen on Suomen käytetyin valjakkohevosrotu erityisesti alueellisella ja kansallisella tasolla. Heidi Sindan ajama tamma Jehun Viima kuului Suomen hopeaa saaneeseen yksivaljakkojoukkueeseen vuoden 2002 yksivaljakkoajon maailmanmestaruuksissa Ranskassa. Sindan mukaan rotu hyvätapaisena, keskittymiskykyisenä, työteliäänä, tottelevaisena ja kylmähermoisena soveltuu valjakkoajoon ihanteellisesti.
Ratsastus
thumb|vasen|Suomenhevosen suosio harrasteratsuna Suomessa on noussut 1900-luvun lopulta alkaen. Suomenhevonen on hyvä yleisratsu ja soveltuu erityisesti harraste-, vaellus-, terapia- ja opetushevoseksi. Helsingin ratsupoliisin käyttämistä kymmenestä hevosesta kaksi on nykyisin suomenhevosia, tosin rotua pidetään käyttöön pienehkönä. Suomenhevosia kilpailee monissa ratsastuksen lajeissa, ja vuodesta 1970 lähtien Suomessa on järjestetty ratsastuskilpailuihin erillisiä suomenhevosluokkia, mikä on parantanut rodun suosiota. Vaikka suomenhevonen onkin liian hidas kilpaillakseen kenttäratsastuksessa ja laukkaurheilussa englannintäysiveristen ja muiden urheiluhevosrotujen kanssa, se on kuitenkin hyvin luotettava ratsu maastoratsastuksessa, erityisesti vaikeassa maastossa. Esimerkiksi jatkosodan aikaan armeijan suomenhevosratsut ylittivät kaikki reitillään olleet suot. Rotu soveltuu hyvin myös ratsastusvaellukseen ja matkaratsastukseen: Ritva Lampisen ratsastama tamma Uusi-Helinä pääsi hyväksytysti maaliin ja sijoittui 28:nneksi vuoden 1990 matkaratsastuksen maailmanmestaruuskilpailussa Tukholmassa.
Kouluratsastuksessa suomenhevonen haastaa puoliveriset urheiluhevoset kansalliselle tasolle asti. Alemmilla tasoilla rodulla on etulyöntiasema, koska se pystyy helposti suorittamaan vaadittavat liikkeet ja sen tasaiset liikkeet helpottavat ratsastajan osuutta. Vuonna 2010 suomenhevonen saavutti mitalisijan kansainvälisessä vammaiskouluratsastuskilpailussa. Huipputason kouluratsastuksessa suomenhevosen haittana ovat verrattain pystyjen lapojen rajoittamat vaatimattomat liikkeet. Muutama suomenhevonen on silti pystynyt ansaitsemaan ylläpitonsa kouluratsastuskilpailuvoitoillaan, mikä korkeiden osallistumismaksujen ja vaatimattomien palkintosummien maassa on suoranainen saavutus. Useimmat suomenhevoskouluratsut kilpailevat kansallisella helppo A -tasolla. Jotkut yksilöt ovat kilpailleet vaativaa A:ta vastaavalla Prix de St. George -tasolla.
Esteratsastuksessa suomenhevonen on luotettava ja kohtalaisen kykenevä, ja rodun edustajia kilpailee säännöllisesti jopa 130 cm esteluokissa. Alemmissa luokissa suomenhevoset menestyvät melko hyvin tehokkaan ja puhtaan hyppytyylinsä ansiosta, mutta rodulle tyypillinen laukka-askeleen lyhyys estää menestyksekkään osallistumisen korkeampiin luokkiin. Vuonna 1965 julkaistussa kirjassaan Ratsastuskirja olympiatason kenttäratsastaja Werner Walldén kuvasi suomenhevosta kestäväksi, lannistumattomaksi, keskittymiskykyiseksi ja vähällä toimeen tulevaksi. Walldén piti hyppykykyä rodun parhaana ominaisuutena ratsastuksen kannalta, mutta totesi sen kapasiteetin olevan riittämätön kansainvälisiin kilpailuihin. Suomenhevosten korkeushyppyennätys on ruuna Pokerin 1970-luvulla Kristina Jungfeltin (nyk. Arme) ratsastamana hyppäämä 172 cm.
thumb|Suomalainen perhe heinätöissä vuonna 1954. Suomenhevosen lempeä luonne tekee siitä arvokkaan kumppanin maataloustöissä ja terapiaratsuna.
Suomenhevonen soveltuu rauhallisuutensa, työteliäisyytensä, tottelevaisuutensa, terveytensä ja kestävyytensä ansiosta hyvin ratsastusterapiakäyttöön. Suomenhevonen ei ole niin kookas, että ratsastajan avustaminen maasta käsin olisi hankalaa, mutta sillä on kuitenkin melko laajat liikkeet, jotka stimuloivat potilaan lihaksistoa, aisteja ja tasapainoa. Lisäksi monet suomenhevoset on opetettu ajolle ja ovat näin tottuneet erilaisiin ääniin ja käsittelyyn takaa päin; entiset ravurit eivät myöskään maksa paljon. Suomenhevonen on myös olemukseltaan monille suomalaisille rauhoittava näky.
Aiheesta muualla
Tietoa rodusta
Suomenhevosseurat
Patricia Crone
Patricia Crone (28. maaliskuuta 1945 – 11. heinäkuuta 2015) oli tanskalainen orientalisti ja historioitsija, joka oli erikoistunut islamin varhaishistoriaan. Hän edusti "revisionistista" tai historiallis-kriittistä suuntausta, joka suhtautui skeptisesti islamin omaan perimätietoon islamin synnystä.
Elämä
Patricia Crone teki väitöskirjansa Britanniassa vuonna 1974 ja toimi islamin tutkimuksen lehtorina Oxfordin yliopistossa 1977–1990  ja Cambridgen yliopistossa 1990–1997. Vuodet 1997–2014 hän toimi Yhdysvalloissa historian tutkimuksen professorina Princetonin yliopistossa. Hän oli neljän yliopiston kunniatohtori ja sai useita muita tieteellisiä tunnustuksia.
Tutkimus
Patricia Crone piti epäluotettavana islamin omaa perimätietoa, kun tutkittiin islamin varhaishistoriaa. Hän kuitenkin luotti kristittyjen kirjoittajien teoksissa olleisiin lyhyisiin mainintoihin Muhammedista. Niiden nojalla hän uskoi Muhammedin historiallisuuteen ja vetosi etenkin Doctrina Jacobi -sitaattiin, josta hän totesi: ”tämä lähde antaa melko kumoamattoman näytön siitä, että hän [Muhammed] on historiallinen hahmo”.
Crone havaitsi lisäksi, että myöhäisemmät lähteet sisälsivät aina enemmän yksityiskohtia kuin varhaisemmat. Tarinat siis kasvoivat pituutta vanhetessaan. Esimerkiksi Ibn Ishaqiin (k. 767) nojautuva lähde kertoo eräästä retkestä näin: ''Sillä välin Jumalan lähettiläs oli lähettänyt Saad b. Abi Waggasin sotaretkelle kahdeksan miehen kanssa Muharijunin heimosta. He menivät Hijazin Kharrariin saakka, ja palasivat taistelematta vihollisen kanssa. Kaksi sukupolvea myöhemmin al-Waqidi (k. 822) kertoo Sotaretkien historiassa'' samasta matkasta. Nyt tiedetään jo sotaretken tarkka päivämäärä, kohteen sijainti ja retken tarkoitus, joka oli juutalaisen Quraiza-heimon karavaanin ryöstö. Lisäksi tiedetään, että miehet kulkivat jalan, mutta liikkuivat vain yöllä, että matka kesti viisi päivää, että karavaani oli jo mennyt; että miesten määrä olikin 20 tai 21, ja että kaikki tämä tieto oli suullisen ketjun kautta peräisin retken johtajalta itseltään. Crone katsoo, että jos tiedon lisääntyminen oli näin suurta kahden sukupolven kuluessa, voi kuvitella, kuinka mittavaa sen oli täytynyt olla niiden viiden sukupolven aikana, jotka erottivat Muhammedia ja Ibn Ishaqia.
Crone päätteli, että Muhammedista kertovat tarinat eivät tulleet muslimien suullisesta muistipankista vaan olivat tarinankertojen sepitteitä. Niiden tarkoitus oli antaa selityksiä Koraanin lauseille, joiden merkitystä kukaan ei ymmärtänyt.
Teoksia
Cronen tunnetuimmat teokset ovat Hagarism yhdessä Michael Cookin kanssa ja Meccan Trade. Muihin teoksiin kuuluvat mm. Slaves on Horses (1980) ja God's Caliph (1986) yhdessä Martin Hindsin kanssa. Orientalisti Chase F. Robinson kuvasi Cronen vaikutusta seuraavasti:"Mikään aikakausi islamin tutkimuksen historiassa ei kilpaile omaperäisyydessään sen vuosikymmenen kanssa, joka alkoi teoksesta Hagarism (1977) ja päättyi kirjan Meccan Trade and Roman, Provincial and Islamic Law (1987) kautta teoksiin Slaves on Horses (1980) ja God’s Caliph (1986). Pääasiassa Cronen tieteellistä ortodoksiaa vastaan tekemien sarjahyökkäysten ansiosta - - ortodoksia sortui, koska niin monet valtavirtaisen orientalismin hiljaiset säännöt kaatuivat, mukaan lukien itsesäätöinen autoritaarisuus ja opillinen eristyneisyys."
Hagarism (1977)
Myöhemmin Crone ja Cook vetäytyivät monista kirjan väitteistä. Crone pysyi kuitenkin näkemyksessä, että islaminuskon juuret olivat juutalaisuudessa, ja arabit ja juutalaiset olivat liittolaisia.
God's Caliph (1986)
''God's Caliph. Religious authority in the first centuries of Islam'' on Patricia Cronen ja Martin Hindsin vuonna 1986 julkaisema tutkimus siitä, miten varhaiset kalifit halusivat ymmärtää uskonnollisen auktoriteetin islamin varhaisvuosina. Kirjoittajat perustelevat väitettä, että varhaiset kalifit pitivät itseään shiialaisuuden tavoin myös uskonnollisina auktoriteetteina sen sijaan, että korkein auktoriteetti olisi kuulunut uskonoppineille, kuten sunnalaisuudessa. Sunnalainen oppi kalifista vain "uskovien puolustajana" olisi kehittynyt vasta kalifien hävittyä kiistansa uskonoppineiden kanssa. Shiialaisuus edustaisi siten varhaisinta ratkaisua kalifin ja ulaman valtasuhteista.
Meccan Trade and the Rise of Islam (1987)
Läntiset orientalistit yleensä luottavat keskiajan islamilaiseen tarinaperinteeseen Mekasta, joka oli kauppateiden risteys ja pakanallinen pyhiinvaelluskeskus, missä valtaa piti quraish-heimo. Cronen mukaan aikalaislähteet eivät tunne Mekan kauppa- ja finanssikeskusta. Hän kirjoitti: "- - on selvää, että jos mekkalaiset olisivat olleet kansainvälisen kaupan välittäjiä, heistä pitäisi olla jotain mainintoja - - mutta Quraish-heimoa ja heidän kauppakeskustaan ei mainita missään, ei kreikaksi, ei latinaksi, ei syyriaksi, ei arameaksi, ei koptiksi eikä miksikään kieleksi, jota käytettiin Arabian ulkopuolella ennen valloitussotia."Crone päätteli, ettei Mekan asukkailla ollut mitään tekemistä kansainvälisen kaupan kanssa. Vaikka eteläinen Arabia oli lyhyen aikaa Intiasta tuotujen mausteiden välityspaikka, tämä kauppa päättyi jo 200-luvulla siirryttyään etiopialaisten, kreikkalaisten ja persialaisten käsiin. Mekassa käytiin korkeintaan pienimuotoista kauppaa lyhyttavaroilla. Mitään kauppateitä ja niitten risteystä ei siten ollut olemassakaan. Crone ei liioin löytänyt tietoja siitä, että Mekka olisi ollut varhainen pyhiinvaelluskohde. Esi-islamilaisten pyhäkköjen luettelot mainitsevat kuusitoista pyhiinvaelluskohdetta Arabian niemimaalla, mutta eivät Mekkaa. Cronen mukaan jo Wellhausen tiesi tämän vuonna 1887. Pyhiinvaelluskohteissa käytiin kauppaa, mutta ei Mekassa, koska Mekka ei ollut pyhiinvaelluskohde.
Cronen mukaan historialliset lähteet eivät tunteneet Mekkaa, sen pyhäkköä eivätkä quraish-heimoa ennen 700-luvun puoliväliä. Mekka ei liioin esiintynyt Arabian niemimaan vanhojen pyhiinvaelluskohteiden joukossa, vaikka lähteet luettelivat 16 muuta paikkaa. Karttoihin Mekka ilmestyi 900-luvulla. Tämä tarkoittaa, että Mekka Muhammedin kotikaupunkina oli vasta myöhempää tarinaperinnettä.
Kirjan saaman arvostelun mukaan Meccan Trade oli murskaava kritiikki valtavirtaiselle länsimaiselle käsitykselle islamin synnystä.
Moldova lasten Eurovision laulukilpailussa
Moldova on osallistunut lasten euroviisuihin vuodesta 2010. Sen paras sijoitus on vuodelta 2011, kun Lerika sijoittui kuudenneksi kappaleella No, No. Maan huonoin sijoitus on vuodelta 2013, kun Rafael Bobeica sijoittui yhdenneksitoista kappaleellaan Cum să fim.
Sylhet
Sylhet on kaupunki Bangladeshin koillisosassa Sylhetin alueella. Sen asukasluku oli vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan 531 663.
Maantiede
thumb|vasen|Surmajoen ylittävä Keane-silta. thumb|vasen|Näkymä Sylhetissä. Sylhet sijaitsee Sylhetin alueella Bangladeshin koillisosassa Surmajoen varrella. Sylhet on jokilaakson suurin ja tärkein kaupunki.
Historia
Sylhet on tunnettu alun perin nimellä Srihatta. Ennen islamia se oli osa Samatatan historiallista aluetta. Samatatassa vaikutti useita pieniä hindulaisten dynastioiden johtamia kuningaskuntia. Alue tunnettiin vauraana ja vaihdon välineenä käytetyistä kotilonkuorista. 1300-luvulla se oli radža Gaur Gobindin valtakunnan pääkaupunki.
Muslimit olivat alkaneet liikkua alueella ensin arabikauppiaina, jotka matkasivat Sylhetin kautta kohti Kiinaa. Muslimivalta ulottui alueelle Delhin sulttaani Firuz Shah Tughluqin valtakaudella 1300-luvulla. Suufilainen šeikki Šah Jalal keräsi Sylhetissä huomattavan määrän seuraajia ja vaikutti islamin vakiintumiseen alueella. Kaupungissa sijaitsee Šah Jalalin moskeija, sekä useiden muiden muslimipyhimysten hautoja. 1600-luvun alullaaluetta alkoivat hallita Suurmogulit ja heitä seurasi brittiläinen siirtomaavalta.
Britit tekivät Sylhetistä vuonna 1874 osan hallitsemaansa Assamia ja sen oma kuntansa perustettiin vuonna 1878. Vuonna 1947 Intian jaon yhteydessä entinen Brittiläinen Intia jaettiin hindujen Intiaan ja muslimien Pakistaniin. Sylhetissä pidettiin heinäkuussa 1947 kansanäänestys liittymiestä Itä-Bengaliin ja eroamisesta Assamista. Suurin osa äänestäjistä äänesti liittymiestä Itä-Bengaliin. Bangladeshin itsenäisyyssodan aikana vuonna 1971 hyökkäävät Intian armeijan joukot iskivät pakistanilaisia vastaan Sylhetin taistelussa, joka päättyi intialaisten voittoon.
Talous
Sylhetissä tuotetaan sokeriruokojalosteita, nestekaasua ja lannoitteita, sekä käsityötuotteita. Alue Sylhetistä kaakkoon on yksi Bangladeshin tärkeimmistä teealueista. Vuonna 2013 Sylhetin piirikuntaan kirjattiin 20 teetilaa, jotka kattoivat yhteensä 52,5 neliökilometrin alueen, ja joiden yhteenlaskettu vuositiuotanto oli 5,5 miljoonaa teekiloa.
John Hessin Clarke
pienoiskuva|John Hessin Clarke John Hessin Clarke (18. syyskuuta 1857 New Lisbon, Ohio – 22. maaliskuuta 1945 San Diego, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen lakimies, joka toimi korkeimman oikeuden tuomarina vuosina 1916–1922.
Clarke ei opiskellut lakia yliopistossa vaan isänsä johdolla, minkä jälkeen hän sai oikeuden toimia lakimiehenä Ohion osavaltiossa. Pian hän muutti kotikaupungistaan Youngstowniin, jossa hän toimi asianajajana oikeudenkäynneissä ja omisti osan paikallislehdestä. Vuonna 1897 hän muutti Clevelandiin, jossa hän neuvoi yritysasiakkaita.
Clarke pyrki kahdesti senaattiin, mutta ei tullut valituksi. Hän oli progressiviinen demokraatti ja kannatti muun muassa rautateiden julkista paikallisomistusta. Vuonna 1914 presidentti Woodrow Wilson nimitti Clarken liittovaltion tuomariksi ohiolaiseen piirioikeuteen. Kaksi vuotta myöhemmin Wilson nimitti hänet korkeimpaan oikeuteen Charles Evans Hughesin seuraajaksi.
Vuonna 1922 Clarke erosi tuomioistuimesta. Hän halusi kampanjoida sen puolesta, että Yhdysvallat littyisi YK:ta edeltäneeseen Kansainliittoon. Maa ei kuitenkaan liittynyt järjestöön, ja muutaman vuoden kuluttua Clarke vetäytyi lähes kokonaan julkisesta elämästä.
Camille Clifford
pienoiskuva|Camille Clifford Camille Clifford (29. kesäkuuta 1885, Antwerpen, Belgia – 28. kesäkuuta 1971) oli 1900-luvun alun yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän syntyi 29. kesäkuuta 1885 Antwerpenissä, Belgiassa merimiehen perheeseen. Hän jäi nuorena orvoksi ja muutti asumaan tätinsä luo Christianiaan Tanskaan, jossa häntä ei kohdeltu hyvin. Sukulainen tarjosi hänelle majapaikan luonaan Bostonissa Yhdysvalloissa, jonne hän muutti teini-ikäisenä. Hän työskenteli Yhdysvalloissa aluksi ajan tyypillisissä nuorten naisten ammateissa, muun muassa sisäkkönä ja ompelijattarena. Hän kuitenkin unelmoi alusta alkaen suuremmista puitteista elämälleen.
Huolimatta vaatimattomasta taustastaan Camille Clifford nousi aikansa tähdeksi ja naisikoniksi. Hän ei ole jäänyt kuuluisuuteen näyttelijänlahjojensa, vaan kauneutensa ja ihanteellisena pidettyjen, s-korsetilla muovattujen vartalonmuotojensa vuoksi. Clifford jäi historiaan myös nimellä "The Gibson girl", joka viittaa taiteilija Charles Dana Gibsonin ajan amerikkalaista naiskauneutta ylistäviin piirroksiin, jotka esittävät kurvikkaita, kapeavyötäröisiä ja suurikampauksisia, mutta älykkäitä ja itsenäisiä kuvitteellisia naishahmoja. Camille Clifford oli näiden suosittujen piirrosten ilmentymä, vaikka hän ei niiden mallina ole koskaan ollutkaan. Hänen uransa oli melko lyhyt, hän lopetti näyttelemisen ensimmäisen maailmansodan jälkeen. Hän esiintyi muun muassa Broadwaylla ja nousi kuuluisuuteen pienemmistä rooleista.
Näyttelemisen lopettuaan Camille Clifford eli hiljaisempaa elämää Englannissa puolisonsa kanssa ja kasvatti kilpahevosia. Hän kuoli 28.6.1971.
Abdullah Gül
Abdullah Gül (s. 29. lokakuuta 1950 Kayseri) on turkkilainen AKP-puolueen poliitikko, joka oli Turkin presidentti 2007–2014. Ennen presidenttiyttään hän toimi pääministerinä vuosina 2002–2003 ja Recep Tayyip Erdoğanin hallituksen ulkoministerinä 2003–2007. Gülin valinta AKP-puolueen presidenttiehdokkaaksi keväällä 2007 aloitti maassa vakavan poliittisen kriisin. Uusien vaalien jälkeen Gül valittiin presidentiksi 28. elokuuta 2007.
Elämäkerta
Gül syntyi Kayserissa arabiperheeseen. Hän meni naimisiin äitinsä valitseman puolison kanssa vuonna 1980. Hayrünisa Özyurt oli 14 kun heidät esiteltiin, puolet Gülia nuorempi, mutta pariskunta odotti lailliseen naimisiinmenoikään, joka on 15 vuotta, ennen avioliiton solmimista. Gül opiskeli taloustiedettä Istanbulin yliopistossa ja myös väitteli siellä 1983. Hän opiskeli kaksi vuotta myös Lontoossa ja Exeterissä. Gül jatkoi akateemisella uralla ja työskenteli 1983–1991 Saudi-Arabiassa Islamilaisessa kehityspankissa (IDB).
Gül lähti politiikkaan jo opiskeluvuosinaan ja liittyi yliopistossa islamistis-nationalistisen Millî Türk Talebe Birliğin jäseneksi. Hänet valittiin hyvinvointipuolueen (Refah Partisi; RP) ehdokkaana parlamenttiin 1991 ja 1995 sekä Fazilet Partisin ehdokkaana 1999. Hän oli perustamassa AKP-puoluetta ja valittiin sen edustajana 2002 ja nimitettiin marraskuussa 2002 pääministeriksi. Recep Tayyip Erdoğan seurasi häntä pääministerinä maaliskuussa 2003 ja Gül siirtyi ulkoministerin tehtäviin. Hän neuvotteli mm. Yhdysvaltain kanssa joukkojen sijoittamisesta Turkkiin Irakin-hyökkäystä varten, sekä yritti parantaa suhteita Syyriaan, Keski-Aasian ja Kaukasian turkkilaisten kielten puhujiin ja Euroopan unioniin.
Yli 300 000 protestoijaa osoitti mieltään Ankaran keskustassa Güliä vastaan kaksi päivää ennen presidenttiehdokkaiden ilmoittamisen alkamista. Huhtikuun lopussa heitä oli miljoona. Mielenosoittajat julistivat, ”etteivät he tahdo imaamia presidentiksi”. Kun opposition ulosmarssi parlamentista esti presidentin valinnan, Gül luopui ehdokkuudestaan 6. toukokuuta 2007.
Kriisin ja ennenaikaisesti järjestettyjen vaalien jälkeen AKP vahvisti kannatustaan yli 12 prosenttiyksikköä ja Gül asetettiin uudelleen ehdolle presidentiksi uuden parlamentin kokoonnuttua.
Mondi
Mondi eli Mondi Group on kansainvälinen paperi- ja pakkausyhtiö. Yhtiön vuoden 2021 liikevaihto oli 7,7 miljardia euroa ja liikevoitto 1,1 miljardia euroa. Vuonna 2022 yhtiöllä oli tuotannollista toimintaa yli 30 maassa ja se työllisti noin 26 500 henkilöä. Mondin tärkeimmät toimialat ovat pakkauspaperit ja kartongit. Yhtiön tehtaat tuottavat esimerkiksi voimapaperia, säkkejä, toimistopaperia, aaltopahvin pintapaperia, aaltopahvilaatikoita ja päällystämätöntä hienopaperia.
Mondi-konsernin juuret ovat Etelä-Afrikkaan vuonna 1967 rakennetussa Merebank Millin tehtaassa. Mondi laajeni Eurooppaan 90-luvun alussa yrityskauppojen kautta. Yritys listattiin pörssiin vuoden 2007 puolivälissä. Yritys listautui sekä Lontoon että Johannesburgin pörsseihin. Mondi oli aiemmin osa Anglo-American-ryhmää.
Mondi laajentui 2000-luvun alussa voimakkaasti Eurooppaan ostamalla yrityksiä Itävallasta, Britanniasta, Ranskasta, Venäjältä, Slovakiasta, Puolasta, Unkarista, Hollannista, Tanskasta, Bulgariasta, Italiasta ja Meksikosta ja Suomesta. Mondi omistaa Euroopassa esimerkiksi Neusiedlerin paperitehtaan.
Mondi Suomessa
Mondi toimi Suomessa vuosina 2008-15. Mondi omisti Lohjan paperitehtaan syyskuusta 2008 alkaen, jolloin se osti sen Loparex Groupilta. Tehdas toimi nimellä Mondi Lohja Oy, kunnes 2015 huhtikuussa yhtiö ilmoitti lopettavansa tehtaan, ja toiminta lakkasi vuoden 2015 loppuun mennessä. thumb|400px|Lohjan paperitehdas kesällä 2007, [[Lohjanjärvi|Lohjanjärveltä kuvattuna.]]
Joulukuussa 2017 Mondin kerrottiin ostavan 365 miljoonalla Powerfluten, jolla on aallotuskartonkitehdas Kuopiossa. Kauppaan kerrottiin sisältyvän puunhankintayhtiö Harvestia, ei kuitenkaan hylsykartonkia valmistava Corenso. Myyjänä oli pääomasijoitusyhtiö Madison Dearborn Partnersin hallinnoima Nordic Packaging and Container Holdings Limited. EU:n kilpailuviranomaiset hyväksyivät kaupan kesäkuuhun 2018 mennessä.
Megiddo
Megiddo on heprealainen paikannimi, joka voi viitata:
Biasca
Biasca on kunta Etelä-Sveitsissä, Ticinon kantonissa, parikymmentä kilometriä Bellinzonan kaupungista pohjoiseen. Kunnassa on runsaat 6 000 asukasta.
Sijainti
Biasca sijaitsee Ticinojoen ja sen sivujoen Brennon yhtymäkohdassa Leventinan laaksossa italiankielisessä Sveitsissä.
Liikenne
Biasca on Sveitsin Alppien poikki kulkevien pääreittien varrella: sekä moottoritie A2 Saksasta Italiaan että Gotthardin rautatie Luzernista Chiassoon kulkevat Biascan kautta.
Edith Márquez
pienoiskuva|Edith Márquez vuonna 2016. Edith Márquez (s. 27. tammikuuta 1973) on suosittu meksikolainen pop-laulaja. Häneltä on ilmestynyt viisi albumia.
Oulu (yritys)
thumb|260px|Entisiä Oulu Oy:n tehdasrakennuksia Nuottasaaressa thumb|260px|Nuottasaaren tehdasrakennukset [[Elba (Oulu)|Elban saarelta kuvattuna]] Oulu Oy oli Oulun Nuottasaaressa sellunvalmistusta sulfaattisellutehtaassa harjoittanut yritys, joka toimi vuosina 1936–1986.
Yhtiö perustettiin Veitsiluoto Oy:n ja Kajaani Oy:n yhteisyrityksenä siten, että molempien perustajayhtiöiden omistusosuus Oulu Oy:stä oli 49 %. Loput 2 % osakkeista omisti Suomen Pankki. Yhtiöiden ja Suomen Pankin välinen sopimus saatiin aikaiseksi 21. joulukuuta 1935 ja Oulu Oy aloitti toimintansa vuoden 1936 alusta. Yhtiön pääkonttorina toimi entinen Uleå-yhtiön pääkonttori Kauppurienkadun ja Torikadun risteyksessä. Bergbomin kauppakartanoksi rakennettu puutalo purettiin ja tilalle rakennettiin 1963 Kaija ja Heikki Sirenin arkkitehtitoimiston suunnittelema toimistorakennus. Toimistorakennus on sittemmin peruskorjattu Stockmannin Oulun tavaratalon käyttöön.
Yhtiötä suunniteltiin tarkoituksena rakentaa Oulun seudulle uusi selluloosatehdas, jonka vuosituotannoksi kaavailtiin vähintään 80 000 tonnia. Oulun kaupungilta vuokrattiin alue Nuottasaaresta. Samalla Oulun kaupunki sitoutui ruoppamaan tehdasalueelle vesiväylän mereltä ja Oulujoen suulta. Tehtaan rakennustyöt edistyivät nopeasti ja se käynnistettiin 24. syyskuuta 1937. Rakennustöiden johdossa toimi diplomi-insinööri Eero Kalaja.
Yhtiöön kuuluivat sellutehtaan lisäksi muun muassa Ab Uleå Oy:ltä Kajaani Oy:n kautta Oulu-yhtiölle siirtynyt Pateniemen saha ja vuonna 1940 aloittanut puutalotehdas. Sodan jälkeen yhtiön laajennettiin rakentamalla Nuottasaareen mäntyöljyä ja tärpättiä tislaava tuotantolaitos 1950, puolivalkaistun selluloosan valmistus aloitettiin 1952 ja klooritehdas aloitti 1957. Vuonna 1960 käynnistyi Nuottasaaren lastulevytehdas.
Oulu Oy:n olemassaolon ajan oli toimivalla johdolla vahva halu saada kehitettyä jatkojalostusta rakentamalla paperitehdas. Kahden pääomistajan kilpailutilanne piti Oulu Oy:n kuitenkin pääosin markkinasellun valmistajana, 100 000 sellutonnin raja ylittyi 1950-luvun alussa; 200 000 sellutonnin raja vuonna 1961. 1960-luvun lopussa sellutuotanto oli ylittänyt jo 250 000 tonnin rajan.
Oulu Osakeyhtiö osti vuonna 1969 Yhtyneet Paperitehtaat Oy:ltä Rauma-Repola Oy:n Raumalla vuonna 1961 rakentaman Kaipola-nimisen rahtilaivan, joka nimettiin uudelleen Varjakaksi. Vuonna 1971 yhtiö osti Enso-Gutzeit Osakeyhtiöltä Turussa Oy Wärtsilä Ab:n vuonna 1965 rakentaman ja vuonna 1969 pidentämän linjalastilaiva Finnmaidin. Yhtiölle valmistuivat kuivalastialusten uudisrakennukset Tuira ja Koiteli Turusta Oy Wärtsilä Ab:n telakalta vuonna 1972 sekä Varjakka ja Pokkinen Gijonista S. A. Juliana Constructora Gijonesa:n telakalta Espanjasta vuosina 1979–1980. Käytettynä ostettu Varjakka, entinen Kaipola myytiin vuonna 1974 ja Finnmaid vuonna 1979. Uudisrakennukset siirtyivät Oulu Oy:n mukana fuusion myötä Veitsiluoto Oy:lle vuonna 1986. Laivoja käytettiin myös yhtiön ja sen osakasyhtiöiden kuljetuksiin ja ne olivat toisinaan rahdattu ulkopuolisille toimijoille.
Suurimmillaan yhtiön työntekijämäärä oli 4 800 työntekijää. Yhtiön tilanne vaikeutui 1980-luvun puolivälissä selluloosan huonon menekin vuoksi. Yrityksen kehitys tällöin myös pysähtyi. Tilanne laukesi, kun Kajaani Oy myi oman osuutensa Oulu Oy:stä marraskuussa 1986 Veitsiluoto Oy:lle, jolloin Oulu Oy:n toiminta itsenäisenä yhtiönä lakkasi.
Paperikonetta suunniteltiin Oritkariin jo 1970-luvulla Oritkari WF-projektin nimellä. Lopulta uudet omistajat toteuttivat paperikoneratkaisut Nuottasaaressa; osana Veitsiluoto Oy:tä käynnistyi ensimmäinen paperikone vuonna 1991 ja toinen paperikone vuonna 1997 osana Stora Enso Oyj:tä. Nykyään Oulun sellu- ja paperitehdas kuuluvat Stora Enso -konserniin. Molemmat paperikoneet suljettiin pysyvästi vuonna 2020 ja PK7 muutettiin kartonkikoneeksi. Työntekijämäärä Nuottasaaren tehtailla on noin tuhat. 260px|thumb|[[Stora Enson Oulun tehtaat.]]
Tehtaan paperi- ja sellun kuivauskoneet
Paperikoneet PK1, PK2, PK3 ja PK5 ovat Veitsiluodon paperitehtaalla Kemissä.
Koneiden yhteinen tuotantokapasiteetti on 1 055 000 t/a. Sellutehtaan kuivauskone on Ahlströmin vuonna 1984 toimittama. Sen leveys on 6 200 mm. Sellutehtaan tuotantokapasiteetti on 370 000 t/a ja kuivakoneen kapasiteetti noin 285 000 t/a. thumb|260px|Oulu Oy:n Nuottasaaren selluloosatehdas vuonna 1965.
Yhtiön asunnot
Merkittävimpiä Oulu Oy:n kerrostaloasuintaloja olivat arkkitehti Erkki Huttusen suunnittelemat Ousaari 2 ja Nuottala Heinäpäässä.
Parempuyre
Parempuyre [paʁɑ̃pɥiʁ] on Ranskan kunta ja Bordeaux’n pohjoinen esikaupunki Garonne-joen länsirannalla. Se kuuluu Akvitanian hallintoalueen Gironden departementin Bordeaux’n arrondissementtiin. Vuoden 2012 väestölaskennan mukaan Parempuyressa oli vajaat 8 000 asukasta.
Andrew Raycroft
Andrew Raycroft (s. 4. toukokuuta 1980 Belleville, Kanada) on kanadalainen ammattilaisuransa lopettanut jääkiekkomaalivahti. Hänet on palkittu urallaan Calder Memorial Trophyllä, NHL:n vuoden tulokkaana. Raycroft pelasi pitkän uran Pohjois-Amerikassa, sekä NHL:ssä, että farmiliiga AHL:ssä.
Juniorikaudet
Raycroft pelasi ensimmäisen kautensa OHL-junioriliigassa Sudbury Wolvesin joukkueessa 1997–1998. Boston Bruins varasi hänet NHL:ään numerolla 135, vuonna 1998. Raycroft pelasi kaksi kautta Sudburyssä, kunnes siirtyi Kingston Frontenacsiin kaudeksi 1999–2000. Kingstonissa hän nousi juniorisarjan parhaaksi maalivahdiksi. Raycroft valittiin OHL:n arvokkaimmaksi pelaajaksi ensimmäisenä maalivahtina 50 vuoteen. Hänet valittiin Kanadan juniorisarjojen parhaaksi maalivahdiksi ja tähdistökentälliseen.
Ammattilaisura
Bostonin organisaatioon Raycroft siirtyi kaudeksi 2000–2001. Kolme ensimmäistä ammattilaiskauttaan hän pelasi pääasiassa Providence Bruinsissa AHL:ssa. Kaudella 2001–2002 joukkuekaverit äänestivät Raycroftin Providencen arvokkaimmaksi pelaajaksi. Hän teki seuraennätyksen pelatuissa otteluissa, peliminuuteissa, torjunnoissa ja nollapeleissä. Kaudella 2003–2004 Raycroft pelasi ensimmäisen kokonaisen NHL-kautensa. Osittain hänen torjuntojansa ansiosta Boston oli divisioonansa paras joukkue. Raycroft päästi koko liigassa kuudenneksi vähiten maaleja ottelua kohden (2,05) ja hänen torjuntaprosenttinsa (92,6) oli liigan viidenneksi paras. Kauden jälkeen hänet palkittiin Calder Memorial Trophyllä NHL:n vuoden tulokkaana.
Torontossa Raycroft sai ykkösmaalivahdin paikan kaudella 2006–2007. Hän voitti kauden aikana 37 voittoa, mikä sivusi Toronton ennätystä. Raycroftin torjuntaprosentti kauden aikana oli kuitenkin keskinkertainen 89,4. John Ferguson, Jr. hankki kesällä 2007 Vesa Toskalan Torontoon, ja Raycroft menetti ykkösmaalivahdin paikkansa kaudella 2007–2008. Hän pelasi vain 19 ottelua torjuntaprosentilla 87,6. Kauden jälkeen kesäkuun lopussa Toronto osti ulos Raycroftin sopimuksen viimeisen vuoden, joka olisi ollut arvoltaan 2,2 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria. Heinäkuussa Raycroft teki vuoden sopimuksen Colorado Avalanchen kanssa. Sopimuksen arvo oli 800 000 dollaria.
thumb|215px|left|Andrew Raycroft [[Colorado Avalanchen paidassa.]] Raycroft pelasi kauden Coloradossa. Hän torjui joukkueen kakkosmaalivahtina, slovakialaisen Peter Budaj'n ollessa joukkueen ykkösmaalivahti, ja paransi hieman tilastojaan edellisestä kaudesta. Raycroftin torjuntaprosentti kaudelta 2008–2009, oli 89,2%. Vancouver Canucks teki kesällä 2009 Raycroftin kanssa vuoden sopimuksen, jonka arvo oli 500 000 dollaria. Hänet hankittiin korvaamaan Phoenix Coyotesiin siirtynyt Jason LaBarbera Roberto Luongon varamaalivahtina. Raycroft edusti vuoden Vancouveria, ja hän pelasi Luongon takana yhteensä 21 ottelua. Raycroft otti helmikuussa uransa sadannen NHL-voittonsa. Kesällä 2010 Dallas Stars hankki Raycroftin joukkueeseensa kahden vuoden sopimuksella, jonka ensimmäinen vuosi on kaksisuuntainen. Raycroft oli Kari Lehtosen kakkosvahtina kaudella 2011–2012, kunnes hänet lähetettiin siirtolistan kautta farmijoukkue Texas Starsiin, jossa pelasi loppukauden. Raycroftin paikan joukkueen Dallas Starsin NHL-joukkueen kakkosvahtina otti Richard Bachman. Raycroft ei enää kauden jälkeen saanut NHL-sopimusta, joten hän teki kauden jälkeen sopimuksen Italian pääsarjassa pelaavan Hockey Milano Rossoblun kanssa. Raycroft pelasi Milanossa yhden kauden, kunnes siirtyi kaudeksi 2013–2014 Ruotsin Allsvenskaniin, IF Björklövenin joukkueeseen. Raycroft auttoi Björklövenin selviytymään Allsvenskanin putoamiskarsinnoista mutta ilmoitti tämän jälkeen peliuransa olevan ohi.
Luettelo Sarthen kunnista
border|right|200px|Sarthen sijainti Tämä on luettelo Sarthen departementin kunnista Ranskassa. Departementissa on 366 kuntaa.
Matkailupalvelujen tuottaja
Matkailupalvelujen tuottaja on matkailualan perustutkinnon matkailun ohjelmapalvelujen koulutusohjelman suorittaneen ammattinimike. Matkailupalvelujen tuottajia koulutetaan ammattikouluissa. Koulutukseen hakeudutaan yhteishaun kautta. Koulutus kestää peruskoulupohjaisilta opiskelijoilta yleensä 3 vuotta ja ylioppilaspohjaisilta opiskelijoilta 2 vuotta.
Matkailupalvelujen tuottajia koulutetaan matkailuyrityksen asiakaspalvelutehtäviin, ohjelmapalveluyrityksessä toimimiseen ja matkailuyritysten tuotesuunnitteluun. Suuntautumisena voi olla esimerkiksi kulttuurimatkailun tai luontomatkailun ohjelmapalvelut.
Matkailupalvelujen tuottaja voi työllistyä esimerkiksi ohjelmapalveluyrityksiin, loma- ja matkailukeskuksiin, kylpylöihin, hotelleihin, erilaisiin matkailualan organisaatioihin tai majoitusyrityksiin. Hän voi myös toimia itsenäisenä yrittäjänä.
Steve Walford
Stephen James "Steve" Walford (s. 5. tammikuuta 1958 Lontoo) on englantilainen jalkapalloilija, joka pelasi keskuspuolustajana.
Walford aloitti ammattilaisuransa Tottenham Hotspurin joukkueessa, josta hän siirtyi vuonna 1977 paikallisvastustaja Arsenaliin. Hän oli kaudella 1978–1979 voittamassa FA Cupia; hän pelasi kauden aikana kaksi cup-ottelua kokonaan ja pääsi neljässä ottelussa, loppuottelu mukaan lukien, vaihtopelaajana kentälle. Samalla kaudella hän pelasi UEFA Cupissa neljä ottelua, joista kolme avauskokoonpanossa. Kaudella 1979–1980 hän pelasi Euroopan cup-voittajien cupissa kaksi ottelua, joista avauskokoonpanossa ensimmäisen välieräottelun.
Walford pelasi Arsenalissa kaudella 1977–1978 viisi liigaottelua ja seuraavilla kausilla 33, 19 ja 20 liigaottelua. Noissa otteluissa hän teki yhteensä kolme maalia. Vuonna 1981 hän siirtyi Norwich Cityyn ja kaksi vuotta myöhemmin West Ham Unitediin, jossa hän oli tärkeässä roolissa joukkueen sijoittuessa liigassa kolmanneksi.
Pelaajauransa jälkeen Walford on toiminut Martin O’Neillin apuvalmentajana muun muassa Leicester Cityssä, skotlantilaisseura Celticissä, Aston Villassa ja Sunderlandissa.
Azerbaidžanin 1. divisioona
'''Azerbaidžanin 1. divisioona''' on Azerbaidžanin miesten jalkapallon toiseksi korkein sarjataso. Kaudella 2018–19 sarjassa pelasi 14 joukkuetta. Joukkueet pelaavat kaksinkertaisen sarjan, ja sarjan voittaja saa paikan Azerbaidžanin Valioliigassa.
Mogul Pitch
Mogul Pitch on laskettelurinne Canada Olympic Parkissa Calgaryssa Albertassa Kanadassa.
Mogul Pitch -rinteeseen tehdyllä kumpareikolla järjestetään freestylehiihdon maailmancupin kumparelaskukilpailuja.
Muriel Box
Muriel Box (alk. Violette Muriel Baker; 22. syyskuuta 1905 Tolworth, Surrey, Englanti – 18. toukokuuta 1991 Lontoo, Englanti) oli brittiläinen käsikirjoittaja ja elokuvaohjaaja. Häntä on pidetty yhtenä brittiläisen elokuvan menestyneimmistä naisista.
Boxin ensimmäinen puoliso oli Sydney Box (1935–1969), jonka kanssa hän teki käsikirjoituksia ja näytelmiä. Boxeilla oli yhteinen yritys Verity Films, jonka nimissä he tekivät toisen maailmansodan aikana propagandaelokuvia ja myöhemmin näytelmäelokuvia. Heidän uransa huippukohta oli, kun he saivat vuonna 1946 Oscar-palkinnon elokuvan Seitsemäs huntu (The Seventh Veil) alkuperäiskäsikirjoituksesta.
Vuodesta 1951 pariskunta työskenteli perustamassaan London Independent Producers -yhtiössä. Myöhemmin Muriel Box luopui elokuvatyöstä ja ryhtyi kirjoittamaan kirjoja. Niiden julkaisemiseksi hän perusti kustannusyhtiö Feminan. Boxit erosivat vuonna 1969, minkä jälkeen Muriel Box meni vuonna 1970 naimisiin Gerard Gardinerin kanssa.
Ohjaukset ja käsikirjoitukset
Lähde:
Markkinat (taloustiede)
Täydellinen kilpailu
Ostaminen ja myyminen eivät itsessään tuota "oikeaa" hintatasoa, vaan ostaminen ja myyminen tuottavat oikean hintatason silloin kun markkinoiden rakenne on kunnossa. Toisin sanoen, jotta hinnanmuodostuksessa vältyttäisiin erilaisten kartellien vääristymiltä, niin markkinoiden rakenteen tulisi olla riittävän lähellä täydellisen kilpailun ehtoja:
Tauno Sjöstedt
Tauno Johannes Sjöstedt (29. kesäkuuta 1916 Hamina – 13. heinäkuuta 1995 Hamina) oli suomalainen näytelmäkirjailija.
Sjöstedt toimi ammattikoulun opettajana Haminassa. Hän esiintyi vuonna 1974 Yle TV2:n Kasvo-dokumenttiohjelmassa jossa hän kertoi ammatistaan ja pohti myös yleisesti kulttuurin merkitystä.
Sjästedt kuului vuonna 1972 Karhulassa toimintansa aloittaneen Pekkas-ryhmä r.y.-kulttuuriyhdistyksen perustajiin.
Maria Lund
pienoiskuva|upright|Maria Lund 2011 Maria Lund (o.s. Ionita, s. 9. toukokuuta 1983 München, Saksa) on suomalainen laulaja ja näyttelijä. Lundin musiikki on jazzpainotteista ja hän onkin tehnyt yhteistyötä useiden suomalaisten jazzmuusikkojen kanssa, esimerkkeinä Heikki Sarmanto, Sakari Kukko, Jarmo Savolainen, Marian Petrescu ja Markku Ounaskari. Lundille myönnettiin Kullervo Linna -palkinto 2010.
Ura
2002 Maria osallistui Suomen Neito -kilpailuun päästen finaaliin. Vuonna 2008 Lund osallistui Tanssii tähtien kanssa -televisio-ohjelmaan ja 11. toukokuuta ohjelman päätösjaksossa vei parinsa Mikko Ahdin kanssa voiton.
Vuoden 2010 tammikuussa Lund oli mukana Suomen Euroviisukarsinnoissa kappaleella ”Sydän ymmärtää”, jolla hän sijoittui karsinnan finaalissa yhdeksänneksi.
Yksityiselämä
Maria Lund on Tamara Lundin ja romanialaissyntyisen Alexandru Ionițăn tytär. Maria Lund oli naimisissa Mikko Rantanivan kanssa vuosina 2005–2009. Maria Lund oli kihloissa saksalaisen Thomas Meindersin kanssa, josta erosi 2004 tavattuaan Mikko Rantanivan ja muutti Suomeen. Vuosina 2010–2018 Lund asui avoliittossa YUP:n basistin Valtteri Tynkkysen kanssa. Pariskunnalla on kaksi lasta, vuonna 2011 syntynyt poika ja 2015 syntynyt tyttö. Lund on seurustellut vuodesta 2019 lähtien ilmailualalla toimivan Jussi-nimisen miehen kanssa. He muuttivat kesällä 2020 yhteen asumaan Porvooseen. Uusioperheessä on yhteensä kolme lasta, kaksi Lundin ja yksi uuden avomiehen aiemmasta liitosta. He kihlautuivat jouluaattona 2020 ja avioituivat syyskuussa 2021.
Lund puhuu suomen lisäksi viittä kieltä.
Arrheforia
Arrheforia (myös Arreforia,, ) eli Herseforia oli antiikin Ateenassa vietetty juhla, joka oli omistettu Athenelle. Se sijoittui Skiroforion-kuuhun eli nykyisen kesä-heinäkuun aikoihin, mutta sen tarkempaa päivää ei tunneta.
Arrheforia-nimi perustuu sanaan arrhēta, 'ääneen lausumaton', mikä viittaa juhlassa kannettuihin salaperäisiin esineisiin. Toinen nimi Herseforia viittaa Ateenan kuninkaan Kekropsin tyttäreen Herseen, jonka kultti liittyi läheisesti Atheneen.
Juhla oli ennen kaikkea naisten tai tyttöjen viettämä. Kaupungin ylhäisösuvuista valittiin vuosittain neljä (tai kaksi) 7–11-vuotiasta tyttöä, joista käytettiin nimitystä arrheforoi (, myös tai ), joiden tehtävänä oli Athenen papittaren avustaminen. Valinnan suoritti kuningasarkontti. Kahden tytön tehtävänä oli uuden peploksen kutominen Athenelle Panathenaia-juhlaa varten, mikä aloitettiin Khalkeia-juhlassa. Kahden muun tytön (tai samojen tyttöjen) tehtävänä oli kantaa Arrheforia-juhlassa joitakin esineitä, joiden luonteesta ei ole tietoa.
Kun juhlan aika koitti, Athenen papitar laittoi tyttöjen pään päälle kannettavaksi korit tai muut astiat, joissa esineet olivat. Sen enempää papitar kuin tytötkään eivät tienneet, mitä esineet olivat. Tytöt laskeutuivat Akropoliilta salaista uloskäyntiä pitkin kukkulan rinteessä olleelle Afroditen puutarhapyhäkölle. Salainen uloskäynti oletetaan niin kutsutun Mykeneläisen lähteen portaiksi, ja pyhäkkö oli mahdollisesti Afroditen ja Eroksen pyhäkkö. Tytöt jättivät esineet pyhäkölle, ja kantoivat takaisin jotakin muuta, joka oli myös peitetty. Tytöillä oli yllään valkoiset vaatteet, jotka oli koristeltu kullalla. Muutoin juhlasta ei tiedetä paljoakaan.
Arrheforoi-tyttöjen rakennuksena Akropoliilla toimi Arrheforeion.
Turkki Eurovision laulukilpailussa
Turkki osallistui Eurovision laulukilpailuun ensimmäisen kerran vuonna 1975, jolloin maata edustamaan valittiin Semiha Yankı kappaleellaan ”Seninle Bir Dakika”. Tuolloin Turkki sijoittui 17:nneksi eli viimeiseksi, eikä maa saavuttanut kovin suurta menestystä ennen kuin 1990-luvun lopulla; Turkki on jäänyt viimeiseksi kolme kertaa – kaikki ensimmäisten kymmenen osallistumiskerran aikana.
Heikosta alusta huolimatta Turkki on yksi menestyneimmistä euroviisumaista. Vuonna 1997 maa sijoittui kolmanneksi Şebnem Pakerin kappaleella ”Dinle”. Maalla on takana myös yksi euroviisuvoitto vuodelta 2003, jolloin ”Everyway That I Can” esittäjänään Sertab Erener voitti Belgian niukasti kahdella pisteellä. Sen jälkeen maa on sijoittunut kolme kertaa neljänneksi: vuonna 2004 Athenan kappaleella ”For Real”, vuonna 2007 Kenan Doğulun kappaleella ”Shake It Up Şekerim” ja vuonna 2009 Hadisen kappaleella ”Düm Tek Tek”. Vuonna Turkki saavutti toisen sijan maNgan kappaleella ”We Could Be the Same”. Pitkä menestysputki kuitenkin päättyi vuonna, kun Yüksek Sadakat karsiutui finaalista.
Vuonna 2013 Turkki vetäytyi kilpailusta eikä ole osallistunut sen jälkeen. Syyksi vetäytymiseen ilmoitettiin kilpailun epäreiluina pidetyt säännöt ja toisaalta konservatismin kasvu Turkissa. Turkki meinasi vetäytyä jo vuoden 2012 kisoista, mutta isäntämaana toimi silloin Turkin naapurimaa Azerbaidžan.
Vuoden 2003 voiton ansiosta vuoden 2004 kilpailut järjestettiin Istanbulissa.
Turkin sijoitukset
thumb|upright|[[Sertab Erener Riiassa 2003.]] thumb|upright|[[Kenan Doğulu Helsingissä 2007.]] thumb|upright|[[Mor ve Ötesi Belgradissa 2008.]]
Kaksi semifinaalia
Vuonna 2008 päätettiin ottaa käyttöön kahden semifinaalin järjestelmä, jossa suurimmat rahoittajamaat ja edellisen vuoden voittaja ovat automaattisesti finaalissa. Kaikki muut valtiot taistelevat finaalipaikasta kaksiosaisessa semifinaalissa, joista jatkoon pääsee yhteensä 20 maata. Vuosina 2004–2010 Espanja, Iso-Britannia, Ranska ja Saksa pääsivät automaattisesti finaaliin. Italia palasi kisoihin vuonna 2011 ja isona rahoittajamaana on automaattisesti finaalissa.
Turkin antamat pisteet
Ainoastaan finaalissa annetut pisteet näkyvät taulukossa. Turkki ei osallistunut kilpailuihin vuosina 1976, 1977, 1979 ja 1994. Vuonna 2011 maa ei selviytynyt finaaliin, mutta äänesti siinä.
Turkin saamat pisteet
Ainoastaan finaalissa annetut pisteet näkyvät taulukossa. Turkki ei osallistunut kilpailuihin vuosina 1976, 1977, 1979 ja 1994. Vuonna 2011 maa ei selviytynyt finaaliin. Vuodesta 2004 lähtien myös semifinaaleissa karsiutuneet maat ovat voineet äänestää finaalissa.
Kapellimestarit
Vuosina 1956–1998 Eurovision laulukilpailussa lauluja säesti suuri viihdeorkesteri jousineen, puhaltimineen ja komppiryhmineen. Jokainen maa lähetti kilpailuun oman kapellimestarin, joka vastasi laulun sovituksesta ison orkesterin säestämänä. Turkin kappale esitettiin ilman orkesterisäestystä vuoden 1993 kilpailussa.
Apaturia
Apaturia ( tai Apatouria) oli antiikin Ateenassa vietetty fratrioitten juhla. Juhla oli kolmipäiväinen, ja sitä vietettiin Pyanopsion-kuussa, joko 19.–21. päivä tai 26.–28. päivä, eli nykyisen loka-marraskuun aikoihin.
Apaturia oli kaikkien Ateenan fratrioitten eli eräänlaisten klaanien yhteinen juhla. Juhlan kolmanteen päivään kuului juhla-ateria ja uhri, joiden jälkeen kaikki kuluneen vuoden aikana syntyneet poikalapset rekisteröitiin jäseniksi isänsä fratriaan. Myös syntyneet tyttölapset esiteltiin fratrian jäsenille. Juhla tunnetaan Ateenan lisäksi myös muista joonialaisista kaupungeista.
Historia
Herodotoksen mukaan Apaturia-juhlaa vietettiin kaikkialla joonialaisilla alueilla, paitsi Efesoksessa ja Kolofonissa. Juhlan alkuperä selitettiin seuraavalla tavalla: Ateenalaiset sotivat boiotialaisia vastaan noin vuonna 1100 eaa. joko Kilainain alueesta tai Oinoen kaupungista. Theban kuningas Ksanthos haastoi Ateenan kuninkaan Thymoiteen kaksintaisteluun. Thymoites kieltäytyi, jolloin Messeniasta paennut, Neleidien sukuun kuulunut Melanthos tarjoutui taistelemaan hänen sijastaan sillä ehdolla, että voitettuaan seuraisi Thymoitestä kuninkaana. Tähän suostuttiin. Kun Ksanthoksen ja Melanthoksen kaksintaistelu alkoi, Ksanthoksen takana näkyi mustaan pukintaljaan pukeutunut mies. Melanthos huomautti, että tämä on kaksintaistelun sääntöjen vastaista. Ksanthoksen katsottua taakseen, Melanthos surmasi tämän. Tämän tapauksen jälkeen ateenalaiset viettivät kahta juhlaa, Apaturiaa sekä toista juhlaa, joka oli omistettu Dionysos Melanaigikselle, jonka uskottiin ilmestyneen Ksanthoksen taustalla.
Tämä myytti antoi aiheen väärälle etymologialle, jossa juhlan nimi selitettiin tulevaksi sanasta apataō, 'pettää'. Nykyisin nimen katsotaan tulevan ilmaisusta +, sillä siinä isät olivat yhdessä jälkeläistensä kanssa. Juhlassa tapasivat fratriat käsitelläkseen omia asioitaan. Koska kaikki miespuoliset kansalaiset olivat fratrioitten jäseniä, se koski koko kansaa, joka oli järjestäytynyt fratrioittain. Dionysoksen keskeinen osa juhlan synnyssä on liitetty siihen, että se olisi saanut alkunsa silloin, kun Dionysokseen liitetty Aigikoreis-fyle otettiin mukaan kansalaisten joukkoon.
Dorpia
Juhlan ensimmäinen päivä, joka sijoittui Pyanopsion-kuun 19. tai 26. päivään, tunnettiin nimellä Dorpia tai Dorpeia (/). Kyseisen päivän iltana jokainen kansalainen meni fratriansa fratreioniin tai jonkun sen varakkaan jäsenen kotiin, joka toimi kokouspaikkana. Siellä nautittiin ateria.
Anarrhysis
Toinen päivä tunnettiin nimellä Anarrhysis, mikä viittasi suoritettuun uhritoimitukseen. Tuolloin uhrattiin Zeus Fratriokselle ja Athene Fratrialle, ja joskus myös Dionysos Melanaigikselle. Kyseessä oli valtion toimittama uhri, johon kaikki kansalaiset osallistuivat. Mahdollisesti myös muut jumalat, joidenkin tietojen mukaan ainakin Hefaistos, saivat uhreja kyseisenä päivänä.
Kureotis
Kolmas päivä tunnettiin nimellä Kūreōtis, mikä oli peräisin sanasta kūros , 'poika'. Kyseisenä päivänä vuoden aikana kunkin fratrian perheisiin syntyneet poikalapset, tai muutoin vielä rekisteröimättömät lapset, esiteltiin fratrian jäsenille fratrian kokouksessa. Isät, tai isien poissa ollessa näiden edustajat, toivat lapset fratriansa muiden jäsenten eteen. Jokaista lasta kohti uhrattiin yksi lammas tai vuohi. Uhrieläintä kutsuttiin nimityksellä meīon ja uhraajaa nimityksellä meiagōgos. Uhrieläimen koolle oli jonkinlainen rajoitus.
Jokaisella fratrian jäsenellä, jolla oli joku vastalause esitettäväksi lapsen fratriaan liittämistä vastaan, oli oikeus keskeyttää uhritoimitus. Jos muut jäsenet hyväksyivät vastalauseen, uhrieläin vietiin pois. Jos vastalauseita ei esitetty, jokaisen isän tai tämän edustajan tuli vannoa vala, jossa lapsen vakuutettiin olevan vapaasyntyisten Ateenan kansalaisten jälkeläinen. Uhrin jälkeen fratrian jäsenet antoivat äänensä. Jos enemmistö äänesti lapsen fratriaan liittämistä vastaan, asia voitiin viedä oikeuden käsiteltäväksi. Muussa tapauksessa lapsen nimi kirjattiin fratrian jäsenluetteloon isän nimen ohella, ja lapsen jäsenyyttä vastustaneita voitiin rankaista.
Tämän jälkeen järjestettiin juhla-ateria. Uhrieläinten lihat jaettiin fratrian jäsenille yhdessä viinin kanssa. Vanhemmat jo koulussa olleet pojat lausuivat runonsäkeitä, ja parhaat palkittiin. Kyseessä oli ilmeisesti eräänlainen koulussa opitun kuulustelu.
Gigi (elokuva)
Gigi on vuonna 1958 ensi-iltansa saanut elokuvamusikaali. Elokuva perustuu Broadway-näytelmään, jossa Gigiä näytteli uraansa aloitteleva Audrey Hepburn. Näytelmä taas perustuu Coletten kirjoittamaan romaaniin Gigi. Elokuva oli niin arvostelu- kuin kaupallinenkin menestys ja voitti peräti yhdeksän Oscar-palkintoa ja kolme Golden Globe -palkintoa. Elokuvan ohjasi Vincente Minnelli ja pääosissa esiintyivät Leslie Caron, Maurice Chevalier ja Louis Jourdan. Leslie Caron ei laulanut elokuvassa itse, vaan hänen lauluäänenään toimi Betty Wand.
Juoni
Vuosisadan vaihteen Pariisissa Gaston Lachaille (Louis Jourdan) on rikas teollisuusmies, kuten myös hänen enonsa Honoré (Maurice Chevalier). Gaston on kuitenkin lopen kyllästynyt ylelliseen elämäänsä ja lukuisiin rakastajattariinsa. Gastonin ainoita iloja on viettää aikansa enonsa vanhan ystävän Madame Alvarezin (Hermione Gingold) sekä tämän nuoren ja huolettoman tyttärentyttären Gigin (Leslie Caron) seurassa. Gigi käy tätinsä Alician (Isabel Jeans) – jonka huhutaan olleen nuorena kuuluisa kurtisaani – luona opettelemassa etikettiä ja glamouria. Gaston päättää tutustuttaa Gigin seurapiireihin. Lopulta Gaston tajuaa rakastuneensa Gigiin ja he päätyvät naimisiin.
Muut tunnustukset
Elokuva valittiin vuonna 1991 Yhdysvaltojen kongressin kirjaston National Film Registryyn, johon kootaan esteettisesti, historiallisesti tai kulttuurisesti merkittäviä amerikkalaiselokuvia. The New York Timesin kriitikot valitsivat Gigin vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Rafael Colliander
Gustaf Rafael Colliander (19. huhtikuuta 1878 Turku – 25. toukokuuta 1938 Helsinki) oli suomalainen toimittaja ja poliitikko. Hän oli RKP:n pitkäaikainen pääsihteeri vuosina 1920–1938. Hänen vanhempansa olivat lennätinkonttorin päällikkö Karl Fredrik Colliander ja Valborg Amanda Vahlman. Hänen puolisonsa olivat Aina Rafaela Silander 1902–1919 ja Märta Augusta Lindberg 1933–1938.
Mikio Oda
Mikio Oda (, 30. maaliskuuta 1905 Hiroshima – 2. joulukuuta 1998) oli japanilainen yleisurheilija. Hän on kaikkien aikojen ensimmäinen aasialainen yksilölajien olympiavoittaja ja Japanin ensimmäinen olympiavoittaja kaikki lajit mukaan lukien.