cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Suomalais-ugrilainen kulttuurikongressi
Järjestetyt kongressit
Helsingissä järjestettiin kulttuurikongressi jälleen 16.–18. kesäkuuta 1931, ja se sai rahoituksensa Suomen hallituksen myöntämänä. Kongressilla oli noin 2 000 osanottajaa, joista virolaisia oli noin 600, unkarilaisia lähes 400 ja inkeriläisiä pakolaisia yli sata. Lisäksi Länsi-Pohjasta ja Ruijasta saapui edustajia. Avajaisjuhla pidettiin Kaartin maneesissa. Suojelijana toimi tasavallan presidentti P. E. Svinhufvud. Kunniapuheenjohtajana toimi professori E. N. Setälä, ja toiseksi kunniapuheenjohtajaksi oli lupautunut kansallistaiteilija Akseli Gallen-Kallela, mutta hän menehtyi äkilliseen sairauteen juuri ennen kongressia. Tässä kongressissa tehtiin päätös, että suomalais-ugrilaiset alkaisivat viettää heimopäivää viettämään aina lokakuun kolmantena lauantaina. Heimopäivä-nimellä kutsuttuja tapahtumia oli vietetty jo aiemminkin, vuosina 1928–1930.
Viimeiseksi jäänyt viides suomalais-ugrilainen kulttuurikongressi järjestettiin Tallinnassa 25.–28. kesäkuuta 1936. Sitä varjosti Viron valtiollisissa oloissa vuoden 1934 alussa tapahtunut käänne kansanvallasta diktatuurin suuntaan. Tallinnan kulttuurikongressin yhteydessä kokoontui kaksikymmentä jaostoa, esimerkiksi juristien, lääkärien, insinöörien, raittiustyöntekijöiden ja esperantistien jaostot.
Kongressien perintö
Heimopäivien vietto loppui 1940-luvulla.
Kulttuurikokousten ja heimopäivien perinteitä ryhdyttiin elvyttämään Virossa, Unkarissa ja Suomessa 1990-luvulla. Suomessa toimeen tarttui Suomalaisuuden Liitto, joka perusti toimikunnan ja ryhtyi järjestelemään erilaisia sukukansoihin liittyviä tapahtumia. Vuodesta 1993 vastaavan toimikunnan koollekutsujaksi tuli M. A. Castrénin seura. Jo alkuvaiheessa Suomessa päädyttiin käyttämään tapahtumasta nimitystä sukukansapäivä.
Nykyisin uralilaiset kansat kokoontuvat yhteen suomalais-ugrilaisten kansojen maailmankongressiin.
Sanaa
Liikenne
Vuonna 1961 avattiin tie al-Hudaydahin satamaan lounaassa. Toinen tie johtaa Taizin kaupunkiin ja sen kautta Mokkan satamaan, jota ei enää kuitenkaan juurikaan käytetä. pienoiskuva|Näkymää Sanaassa sijaitsevasta [[Soukista.]]
Väestö
Historiallisesti kaupungissa on asunut islamin suuntauksista zaidilaisia, sunnalaisia ja ismailiitteja, mutta nykyisin zaidilaiset muodostavat kaupungin asukkaiden selvän enemmistön. Historiallisiin uskonnollisiin vähemmistöihin kuuluvat juutalaiset ja hindut. Hinduja toimi aikanaan kauppiaina useissa Arabian niemimaan kaupungeissa. Juutalaisten historia ulottuu 200-luvulle, jolloin rakennettiin juutalainen kaupunginosa Qal-Yahud ja synagoga lähelle Ghumdanin linnoitusta. Suuri valtaosa heistä muutti Israeliin vuoden 1948 jälkeen. Nykyisin juutalaisessa kaupunginosassa asuu vain noin 40 juutalaista.
Mirus-patteri
Tykkiasemat- ja järjestelmät
pienoiskuva|Wurzburg-tutkan alusta patterin alueella. Täyden ympyrän pyörimään kyenneet tykkitornit sijoitettiin avoimille tykkipihoille, jotka olivat yhteydessä maanalaiseen bunkkeriosaan, missä sijaitsivat yksittäisen tykin ampumatarvike-, laite- ja miehistötilat. Avoimille tykkipihoille asennetut tykkitornit nähtiin alttiiksi vihollisen vastatoimille, ja niiden suojaamista varten kehitettiin muutamia suunnitelmia. Toisessa tornit olisi suojattu kasemattiin, ja toisessa niiden päälle olisi rakennettu tornin mukana pyörivä betoninen kansi. Jälkimmäinen vaihtoehto tosin myöhemmin hylättiin sen valtavan massan takia. Avoasemia ei lopulta lähdetty jälkikäteenkään suojaamaan järeämmillä suojarakenteilla kapteeni Steinbachin voimakkaan vastustuksen takia. Steinbach näki täyden ympyrän muodostavan ampumasektorin huomattavasti vahvempaa suojaa olennaisempana.
Tykin pyöreä betoniperusta oli rakenteellisesti erotettu muusta linnoitteesta ja kantoi kääntyvän tornin koko massan. Perustan sisäkehällä kiersi kovera leikkaus, johon putki pääsi perääntymään rekyylin vaikutuksesta suurimmillakin ampumakulmilla. Suurin kuormitus kohdistui perustan ulkoreunalla kiertäneelle tykkitornia osittain kannatelleelle peruskehälle.
Tykkiasemat naamioitiin eri tavoin, 1. ja 3. tykin maanpääliset rakenteet naamioitiin muistuttamaan lautamökkejä, kun 2. ja 4. tykin rakenteiden naamioinnissa käytettiin perinteisempiä valepuita, -pensaita ja naamioverkkoja. Tykkiasemien rakenteet olivat suurimmin osin peitetty maalla. Patterin alueella sijainneet kolme maanpäällistä ammusvarastoa naamioitiin 1. ja 3. tykin tavoin tavallista taloa muistuttaviksi.
Muut rakennukset ja infrastruktuuri
pienoiskuva|upright|MP3-mittaustorni. Patterin komentopaikalta oli puhelinyhteys St. Peter Portin St. Jacquesissa sijainneeseen Seeko-Ki -lyhenteellä tunnettuun Kanaalisaarten merivoimien esikuntaan, ja sen kautta MP1 – MP4-tunnuksilla tunnettuihin Pleinmontin kallioilla sijainneisiin etäisyydenmittaustorneihin. Monikerroksisen tornin eri kerrokset vastasivat yksittäisten rannikkopatterien etäisyydenmittauksesta ja tähystämisestä. Mittaustornit oli varustettu joka kerrokseen asennettujen etäisyydenmittarien lisäksi katolle asennetulla Freya-tutkalla.
Tykkien ampuma-arvojen laskenta tapahtui keskitetysti komentopaikalle sijoitetulla mekaanisella tietokoneella, joka kykeni ottamaan huomioon tuulen, ilmanpaineen ja ampumaetäisyyden vaikutukset arvoihin. Komentopaikka oli miehitetty kokopäiväisesti ja vaati 18 vuoroissa työskennellyttä henkilöä.
Patterin ilmatorjunnasta vastasivat lähietäisyyksillä (alle 1 000 m) 20 millimetrin ilmatorjuntatykit, joiden lisäksi torjuntatukea saatiin Guernseylle sijoitetuilta raskaammilta 8,8 cm Flak -pattereilta. Maalien valaisemista varten oli kolme 60 senttimetrin ja kaksi 150 cm valonheitintä.
Maihinnousu- ja laskuvarjojoukkojen torjuntaa varten saaren rannikolle oli rakennettu linnoitteita, sekä sisämaahan oli sijoitettu jalkaväki- ja panssarivaunuosastoja. Patterin lähipuolustukseen kuului kolme 7,5 cm FK 231(f) -kenttätykkiä, ja 16 betonista konekivääripesäkettä, sekä kaksi 8,1 cm ja kolme 5 cm kranaatinheitintä, joille oli omat valmiit asemat 305 mm patterin läheisyydessä. Raskaan patterin lähialueet oli myös miinoitettu ja niille oli vedetty piikkilankaa.
Regelbau-järjestelmän linnoitteet olivat rakenteiltaan kaasutiiviit ja varustettu suodatusjärjestelmillä kaasuhyökkäyksien varalta.
Komentajat
Patterin komentajina olivatLähde: :
Ludvig VI (Ranska)
Ludvig VI Paksu (ransk. Louis VI Le Gros) (1. joulukuuta 1081 – 1. elokuuta 1137 Bérhizy-Saint-Pierren kuninkaallisessa linnassa) oli Ranskan kuningas vuodesta 1108 vuoteen 1137. Hän oli kapetingien dynastian suoran haaran viides hallitsija.
Elämäkerta
Ludvigin isä oli Filip I ja äiti Bertha Hollantilainen.
Ludvig VI:n lapsuus oli erityisen vaikea. Hänen äitipuolensa Bertrade de Montfort suorastaan inhosi häntä ja yritti jopa myrkyttää hänet. Isä Filip kohteli häntä julmasti, todennäköisesti juuri toisen vaimonsa yllyttämänä. Ludvigilla oli kuitenkin takanaan valtakunnan ylhäisten ja kirkon tuki, jotka pakottivat Filipin kiinnostumaan myös kuningaskunnan asioista. Ludvig kruunattiin poikkeuksellisesti Orléansissa 3. elokuuta 1108 vähän ennen isänsä kuolemaa, koska hänen velipuolensa olisi estänyt pääsyn Reimsiin. Luonnollisesti Reimsin arkkipiispa-herttua lähetti vastalausekirjeen, mutta se tuli liian myöhään.
Avioliitot
Vuonna 1104 Ludvig VI avioitui ensimmäisen kerran (tosin eräiden tutkijoiden mukaan kyseessä oli vain kihlautuminen, joka sekin on epävarmaa, sillä kaikki tiedot puolison/kihlatun jälkeläisen ja hänen puolisonsa suhteen ovat epävarmoja) Rochefortin kreivin Guy III:n ja tämän puolison Élisbath de Crécyn tyttären Lucienne de Rochefortin kanssa. Tästä liitosta syntyi lapsi:
Ludvig VI:n ja Lucienne de Rochefortin yhteiselo, olipa se ollut avioliitto tai kihlaus, päättyi vuonna 1107. Syytä päättymiseen ei tiedetä. On muistettava, että tuona aikana ylimykselle riitti vain ilmoitus tai sopimus avioitumisesta. Kirkko pyrittiin pitämään tapahtumasta mahdollisimman kaukana. Joskin kaksinnaimista kirkko yritti estää pannaanjulistuksen avulla. Kuitenkin Ludvigin "hylkäämä" Lucienne avioitui melko välittömästi Guichard III de Beaujeun kanssa.
4. toukokuuta 1115 Ludvig VI avioitui Pariisissa toisen kerran. Nyt puolisoksi tuli Mauriennen kreivin Humbertin de Savoin (kuollut 1103) ja Gisèle de Bourgognen (noin 1070-jälkeen 1133) tytär Adèle de Savoie (noin 1100–1154). Tästä avioliitosta syntyi kahdeksan lasta:
Hallitsija
thumb|left|200px|Ludvig VI Paksu, myöhemmin tehdyn mielikuvitusmuotokuvan mukaan. Ludvig VI Paksu, joka sai lisänimensä muhkeasta muodostaan ja hyvästä ruokahalustaan, vietti elämänsä hevosen selässä kierrellen omia suoria läänityksiään niitä tarkistamassa. Alueen vasallien käyttöön rakennetuista puolustustorneista, parhaana esimerkkinä Pontlhéryn torni, oli tullut ryöstelevien ryhmien turvapaikkoja ja siksi Ludvig määräsi ne purettaviksi ja tarvittaessa piirityksen ja sotatoimien avulla hän toteutti määräyksensä. Näin hänen johdollaan tehtiin kuninkaallisen läänitysalueen eri osiin myös eräänlaisia rangaistusretkiä, joiden avulla niskuroivat vasallit, joita oli melkoisen runsaasti, saatiin kunnioittamaan lääninherraansa.
Kaksi ensimmäistä hallitusvuottaan hän kärsi voutinsa Étinne de Garlanden uppiniskaisuudesta ja kun tämä oli vielä määrätty strategisesti keskeisiin paikkoihin, ongelma oli melkoinen. Bernard Clairvauxin ja Saint-Denisin apotin Sugerin avulla hän kuitenkin pääsi eroon tästä vaikeasta henkilöstä. Sugerin neuvosta hän myös eristi ylhäiset vasallit valtakunnan keskeisistä tehtävistä ja valitsi niihin yksinkertaisia tavallisia aatelisia tai jopa porvareita ja kirkonmiehiä. Näin nämä tehtävät lakkasivat olemasta perinnöllisiä.
Kun Ludvig VI Paksu oli saanut järjestykseen oman kuninkaallisen alueensa vasallit, hän halusi saada myös ns. suurvasallit kunnioittamaan kuninkaan asemaa. Hän onnistuikin alistamaan Champagnen, Akvitanian ja Flanderin kreivit tunnustamaan kuninkaan feodaalisen lääninherruuden, mutta 25 vuotta kestäneestä taistelusta huolimatta hän ei onnistunut erottamaan Normandian herttuakuntaa Englannin yhteydestä, joskin herttua (Englannin kuningas) tunnusti hänet lääniherrakseen herttuakunnan osalta.
Oriflamme
thumb|60px|left|Oriflamme Oriflamme (or-y-flamme) on Ranskan keskiaikainen sotalippu, joka toimi taistelussa kansakunnan yhtenäisyyden symbolina. Sen käyttöönotto merkitsi, että kaikkien kuninkaan omien maiden vasallien, kuten myös suurvasallien ja heidän vasalliensa, tuli kokoontua kuninkaan johdolla käytävään taisteluun. Saksalais-roomalaista keisaria vastaan käytävä taistelu oli juuri tällainen tilaisuus. Oriflammen noutaminen Saint-Denisin luostarin katedraalista oli juhlava ja suurta taistelua tietävä hetki.
Suunnattoman suuren armeijan johdossa kuningas lähti kohtaamaan keisari Henrik V:tä, joka oli myös Englannin kuninkaan vävy, jonka tarkoituksena oli valloittaa vuonna 1124 koko koillinen Ranska. Keisari kuitenkin järkyttyi vastapuolen armeijan koosta ja luovutti ilman taistelua. Yleensä historiankirjoituksessa tätä taistelematta jäänyttä taistelua pidetään ensimmäisenä ilmauksena ranskalaisesta kansallisesta yhtenäisyydestä.
Loppuvaiheet
Hallintonsa loppuvaiheessa Ludvig VI neuvotteli Sugerin avustamana ja välityksellä poikansa, kruununsa perijän Ludvigin avioliiton Akvitanian Eleonoran kanssa. Naimakauppa näytti kuninkaan vallan kannalta loistavalta, sillä Elenora oli isänsä ainoa lapsi ja näin laajat ja vauraat Akvitanian läänitykset siirtyisivät kruunun maiden yhteyteen. Tämän jälkeen kuninkaan omat maat laajenisivat käsittämään alueen Loire-joelta Pyreneiden vuoristoon. Asiat eivät kuitenkaan menneet aivan suunnitelmien mukaisesti.
G. J. Ramstedt
Gustaf John (G. J.) Ramstedt (22. lokakuuta 1873 Tammisaari – 25. marraskuuta 1950 Helsinki) oli suomalainen tutkimusmatkailija, tieteilijä ja diplomaatti. Hän oli vertailevan altailaisen kielentutkimuksen uranuurtaja ja modernin mongolistiikan perustaja.
Nuoruus
Ramstedt tuli ylioppilaaksi Turun ruotsalaisesta klassillisesta lyseosta vuonna 1892. Hän aikoi ensin papiksi ja opiskeli sen vuoksi Helsingin yliopistossa latinaa, kreikkaa ja hepreaa, mutta pian hän kiinnostui kielitieteestä ja urasuunnitelma muuttui. Ramstedt suoritti filosofian kandidaatin tutkinnon 1895 ja maisterin tutkinnon 1898. Hän meni naimisiin 1897 Ida Olivia Aleksandra Josefssonin kanssa.
Ramstedtin vanhemmat olivat konetyömies Gustaf Adolf Ramstedt ja Edla Mathilda o.s. Holmberg. Perheessä oli yksitoista lasta, joista tunnettuja ovat myös laulaja, säveltäjä ja näyttelijä Rafael ”Rafu” Ramstedt (1888–1933) ja kansanedustaja Emanuel ”Manu” Ramstedt (1881–1960).
Tutkimusmatkat
Ramstedt teki vuosina 1898–1912 seitsemän tutkimusmatkaa Siperiaan, Keski-Aasiaan ja Mongoliaan, joissa hän tutki paikallisia kieliä. Matkojen välillä Ramstedt julkaisi kielitieteellisiä tutkimuksia matkoilta kerätyn materiaalin pohjalta ja toimi varsinaisena leipätyönään kieltenopettajana Lahden yhteiskoulussa ja Lahden suomalaisessa tyttökoulussa. Ramstedt osallistui myös Lahden kunnallispolitiikkaan nuorsuomalaisten edustajana.
Vuonna 1898 Ramstedt lähti ensimmäiselle tutkimusmatkalleen, ja sen oli rahoittanut vuonna 1883 perustettu Suomalais-Ugrilainen seura. Matkan kohteena oli ensin Volgan keskijuoksun alue, jossa Ramstedt tutki siellä asuvien suomensukuisten kansojen kieliä. Matka jatkui lokakuussa 1898 Siperian halki Baikal-järven eteläpuolelle ja Keski-Mongoliaan. Ramstedt palasi Suomeen keväällä 1901. Hänen Suomeen lähettämänsä kokoelmat olivat kadonneet junamatkan aikana, ja hän joutui laatimaan matkan perusteella tekemänsä väitöskirjan osittain säilyneiden muistiinpanojensa ja oman hyvän muistitietonsa varassa. Ramstedt valmistui lisensiaatiksi 1902 ja väitteli samana vuonna filosofian tohtoriksi.
Toiselle tutkimusmatkalleen Ramstedt lähti maaliskuussa 1903. Lyhyt matka suuntautui kalmukkien pariin Kaukasukselle ja Kaspianmeren pohjoisosiin. Syksyllä 1903 Ramstedt lähti kolmannelle matkalleen Kaukasian ja Kaspianmeren kautta nykyisten Turkmenistanin ja Tadžikistanin alueille. Siellä hän kuitenkin sairastui marraskuussa vakavasti malariaan ja joutui palaamaan Suomeen hoitoa saamaan.
Toukokuussa 1909 Ramstedt lähti Sakari Pälsin kanssa kuudennelle matkalle, tällä kertaa Mongolian keskiosiin, jossa he tekivät arkeologisia kaivauksia. Menestyksekäs matka päättyi saman vuoden lopulla. Viimeinen Ramstedtin tutkimusmatkoista suuntautui jälleen Mongoliaan, jonne hän lähti toukokuussa 1912 ylioppilas Arvo Sotavallan kanssa. Viisi kuukautta kestäneellä matkalla tehtiin kielitieteellisiä, arkeologisia ja maantieteellisiä tutkimuksia.
Ura yliopistossa ja diplomaattina
1917 Ramstedt nimitettiin Helsingin yliopiston altailaisen kielitieteen ylimääräiseksi henkilökohtaiseksi professoriksi, ja hän muutti Lahdesta Helsinkiin. Hän jatkoi edelleen tutkimuksiaan matkoilla keräämänsä aineiston pohjalta.
Suomen itsenäistymisen jälkeen alkoi Ramstedtin diplomaatinura, kun hänet nimitettiin 1919 Suomen Japanin, Kiinan ja Siamin asiainhoitajaksi asemapaikkanaan Tokio. Tehtävässä Ramstedt toimi vuoteen 1929 saakka ja jatkoi diplomaatin työn ohella myös omia kielitutkimuksiaan. Hän opetteli tänä aikana myös japanin kielen ja alkoi tutkia korean kieltä.
Palattuaan Suomeen Ramstedt jatkoi professorinvirassa vuoteen 1941 ja hoiti myös fonetiikan professuuria vuosina 1935–1940. Vuosina 1941–1950 hän toimi Suomalais-ugrilaisen seuran esimiehenä. Ramstedt oli mukana perustamassa Suomalais-Japanilaista Yhdistystä vuonna 1935, ja hän toimi yhdistyksen puheenjohtajana kuolemaansa saakka. Ramstedt kuului myös moniin ulkomaisiin tieteellisiin seuroihin jäsenenä, ja hän oli kansainvälisesti tunnettu erityisesti mongolikielten tutkijana. Vuonna 1946 Ramstedt valittiin Tanskan Kuninkaallisen tiedeseuran jäseneksi ja vuonna 1948 Suomalaisen Tiedeakatemian kunniajäseneksi. — Ramstedt oli kouluvuosistaan saakka aktiivisesti mukana raittiustyössä.
Ramstedt oli ensimmäisiä suomalaisia esperantisteja opiskeltuaan kielen vuonna 1891. Hän oli myös Suomen Esperantoliiton puheenjohtaja. Asuessaan Japanissa Ramstedt osallistui Japanin esperantoinstituutin (Japana Esperanto-instituto, japaniksi 日本エスペラント協会 nihon esuperanto kyōkai) toimintaan. Hän myös opetti esperantoa monilla paikkakunnilla kuten Sendaissa, Yokohamassa, Yokosukassa, Nagoyassa, Kyotossa, Osakassa, Kobessa, Okayamassa, Fukuokassa ja Nagasakissa. Ramstedt innosti muun muassa nuoren japanilaiskirjailija Kenji Miyazawan opiskelemaan esperantoa.
1940-luvulla Ramstedt julkaisi muistelmansa, ensin Yleisradiossa radio-ohjelmasarjan muodossa, sen jälkeen myös kahtena kirjana.
Suomentaja
Ramstedtin japanilaisten runojen käännöksiä ilmestyi hänen kuolemansa jälkeen 1953 kokoelma Japanilaisia runoja. Osan runoista hän oli kääntänyt jo 1930-luvulla, ja hän saattoi siten olla ensimmäinen japanista vakavasti kääntänyt. Runot vastaavat Niklas Salmen mukaan pitkälti alkuperäisiä sanastollisesti ja mitallisesti, mutta niiden sävy on mahtipontinen alkuperäisteksteihin verrattuna, ne sisältävät japanilaiselle runoudelle vieraita elementtejä, ja kieli on arkaaista.
Anastasija Gubanova
Gubanova saavutti Venäjän edustajana juniorisarjoissa kansainvälisiä Grand Prix -voittoja ja sijoittui toiseksi kauden 2016–2017 Grand Prix -finaalissa. Seuraavalla kaudella hän saavutti Venäjän-mestaruuskilpailuissa parhaan yleisen sarjan sijoituksensa ollessaan kuudes.
Mathias Kappil
Mathias Kappil (21. tammikuuta 1928 – 24. helmikuuta 2007) oli intialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 7. joulukuuta 1954 ja nimitettiin Punalurin hiippakunnan piispaksi 21. joulukuuta 1985. Piispaksi vihkiminen seurasi 13. huhtikuuta 1986. Pääkonsekraattorina toimi Jozef Tomko, jota avustivat Alois Wagner ja José Tomás Sánchez.
Anastasija Gubanova
Kaudesta 2021–2022 alkaen Gubanova on edustanut Georgiaa. Hän sijoittui tuolla kaudella Euroopan-mestaruuskilpailuissa seitsemänneksi, olympialaisissa 11:nneksi ja maailmanmestaruuskilpailuissa kuudenneksi. Seuraavalla kaudella hän sijoittui Grand Prix -sarjassa Englannissa John Wilson Trophyssa kolmanneksi ja Suomessa Espoon kilpailussa seitsemänneksi. Tammikuussa hän palasi Espooseen Euroopan-mestaruuskilpailuihin ja voitti kultaa pistein 199,91 yli kuuden pisteen erolla Belgian Loena Hendrickxiin. Tämä oli Georgian ensimmäinen Euroopan-mestaruus taitoluistelussa. Saman vuoden MM-kilpailuissa Gubanova sijoittui 14:nneksi. Lyhytohjelmassa hän käytti kaudella 2022–2023 Fabrizio Paterlinin musiikkia ja vapaaohjelmassa musiikkia elokuvasta Slummien miljonääri.
Mathias Kappil
Kappil jäi eläkkeelle 12. maaliskuuta 2005.
Anastasija Gubanova
Gubanovan ennätyspisteet ovat lokakuussa 2021 Finlandia Trophyssa saadut 203,91. Lyhytohjelman ennätyspisteet 69,81 ovat EM-kilpailuista 2023 ja vapaaohjelman ennätyspisteet 135,58 Pekingin olympialaisista 2022.
IMAP
IMAP on sähköpostien lukemiseen tarkoitettu protokolla. IMAP säilyttää viestit palvelimella ja tukee palvelimella olevia hakemistoja, eli viestit voidaan järjestellä eri hakemistoihin. IMAP:n avulla palvelimella oleviin sähköpostiviesteihin voidaan päästä käsiksi useilta eri koneilta, kunhan vain käytetty sähköpostiohjelma tukee sitä. IMAP-protokolla ei kuitenkaan tue kalenterin synkronointia eri laitteiden välillä, toisin kuin esimerkiksi Exchange-protokolla.
IMAP-protokollan loi Mark Crispin vuonna 1986 vaihtoehdoksi POP-protokollalle. IMAP:sta on myös mobiililaitteille tarkoitettu versio, Push-IMAP.
IMAP:in huonoja puolia ovat esimerkiksi se, että se aiheuttaa palvelimelle enemmän kuormitusta kuin POP, ja vaatii palvelimelta enemmän levytilaa.
Standardit
IMAP määritellään RFC-dokumentissa:
Tällä hetkellä käytössä oleva IMAP protokolla on versio 4 eli IMAP4.
IMAP toimii TCP/IP-yhteyden yli käyttäen porttia 143, ja SSL-suojattuna porttia 993.
Luettelo Yhdysvaltain presidenttien ulkomaanmatkoista (1930–1940-luvut)
Tämä on kronologinen luettelo Yhdysvaltain presidenttien ulkomaanmatkoista vuosina 1930–1949. Tässä artikkelissa on luettelo Yhdysvaltain presidenttien ulkomaanmatkoista Franklin D. Rooseveltistä Harry S. Trumaniin.
Luettelo on osa isompaa artikkelikokonaisuutta, joka on sivulla Luettelo Yhdysvaltain presidenttien ulkomaanmatkoista. Sivulla ovat linkit Yhdysvaltain presidenttien muilla vuosikymmenillä tekemiin ulkomaanmatkoihin.
Luettelo Franklin D. Rooseveltin ulkomaanmatkoista
Franklin D. Roosevelt teki presidenttikaudellaan 52 ulkomaanmatkaa.
Luettelo Harry S. Trumanin ulkomaanmatkoista
Harry S. Truman teki presidenttikaudellaan kuusi ulkomaanmatkaa.
Horst Bienek
Bienekin ensimmäiset teokset olivat Traumbuch eines Gefangenen (1957) ja Nachtstücke (1959), esikoisromaani Die Zelle ilmestyi 1968. Sittemmin hän kirjoitti romaaneja, runokokoelmia, esseitä ja toimitti runoantologioita, muun muassa suomalaista runoutta sisältävän Finnische Lyrik aus hundert Jahren (Merlin, 1973) ja teki myös elokuvia.
Finnische Lyrik aus hundert Jahren sisältää runoja seuraavilta runoilijoilta: Aleksis Kivi, Josef Julius Wecksell, Kaarlo Kramsu, Kössi Kaatra, Kössi Ahmala, Eino Leino, Otto Manninen, Arvid Mörne, Aino Kallas, Aaro Hellaakoski, Edith Södergran, Gunnar Björling, Kaarlo Sarkia, Uuno Kailas, Katri Vala, Elmer Diktonius.
Teuvo Oinas
Teuvo Oinas (s. 8. marraskuuta 1954 Ylitornio) on suomalainen laulaja. Hän on järjestyksessä toinen suomalainen tangokuningas. Teuvo Oinas muutti 15-vuotiaana Ruotsiin ja 16-vuotiaana hän voitti ruotsinsuomalaisten laulukilpailun. Oinas osallistui Seinäjoen Tangomarkkinoille vuonna 1986 ja voitti. Tämän jälkeen alkoi levytysura Finnlevy-yhtiössä.
GP2 Monacon Grand Prix 2011
GP2 Monacon Grand Prix 2011 oli GP2-kauden 2011 kolmas osakilpailu, joka ajettiin 27.–28. toukokuuta Monacon katuradalla Monacossa. Kilpailu ajettiin Formula 1:sten Monacon GP:n ohessa.
Teuvo Oinas
Teuvo Oinas on kotoisin Raanujärveltä.
Teuvo Oinas oli viimeisiä 1980-luvun lopulla pinnalle nousseita nuoria laulajia, jotka levyttivät Toivo Kärjen aiemmin levyttämättömiä sävellyksiä vielä tämän eläessä. Muun muassa Oinaan ensimmäisen albumin nimikappale, tango Haave rakkaudesta oli Kärjen sävellys ja samalla kappaleen ensilevytys. Oinaan toisella albumilla Särkyneen toiveen katu oleva tango Rakkauteni viimeinen jäi viimeiseksi julkaistuksi Kärjen ja Juha Vainion yhteiseksi kappaleeksi.
Company of Heroes: Opposing Fronts
Company of Heroes: Opposing Fronts on Relic Entertainmentin kehittämä ja THQ:n julkaisema standalone -laajennus (toimii myös ilman alkuperäistä peliä) Company of Heroes -videopelille. Peli julkaistiin syyskuussa 2007 Microsoft Windowsille.
Uudet yksinpelikampanjat
Opposing Frontin mukana tulee kaksi uutta yksinpelikampanjaa. Toista kampanjaa pelataan Britannian armeijan näkökulmasta, toista saksalaisarmeijan näkökulmasta. Brittikampanja pohjautuu Caenin vapautukseen. Se sisältää yhdeksän tehtävää. Saksalaisten kampanjassa on kahdeksan tehtävää, ja se perustuu operaatio Market Gardenin tapahtumiin.
Pelien yhteensopivuus
Company of Heroesin pelaajat voivat pelata Opposing Frontin pelaajia vastaan. He, jotka omistavat molemmat osat, voivat pelata millä tahansa pelin osapuolella. Yhdysvaltalaisia tai brittiläisiä, jotka ovat Wehrmachtia ja Panzer Eliteä vastaan. Niillä joilla on vain Opposing Fronts, voivat ohjata ainoastaan brittien tai Panzer Eliten armeijaa.
Brittikampanja
Brittien kampanja tähtää ranskalaisen Caenin kaupungin vapauttamiseen Normandiassa. Päivä Normandian maihinnousun jälkeen, brittien panssarikolonna etenee Authiessa, mutta joutuu saksalaisten väijytykseen. Britit alkavat muodostaa puolustusasemia ja saavat lievin tappioin pysäytettyä saksalaisten hyökkäysyrityksen ja valtaavat Authien. Tämän jälkeen tykistötulen tukemana brittijoukot valtaavat kukkula 112:n lähellä Caenia ja saavat hyvän tykistöaseman. Sitten saadaan selville, että lähellä kukkulaa on saksalaisten yhä toiminnassa oleva Carpiquetin lentokenttä. Kommandot muodostavat lentokentän lähelle etulinjan ja keräävät joukot. Pian kuitenkin tulee saksalaisten vastahyökkäys, joka isketään takaisin ja lentokenttä vallataan. Valtauksen jälkeen kuullaan, että kukkula 112 on raivokkaan vastahyökkäyksen kohteena. Majuri Blackmoren lähettämän panssarituen avulla hyökkäys torjutaan raskain menetyksin ja täysi eteneminen Caeniin sai alkunsa. Britit pommittavat 500 lentokoneen voimin Caenin kiviraunioksi, mutta huomaavat että siitä koitui enimmäkseen haittaa, sillä saksalaiset saivat hyvät puolustusasemat ja panssarien eteneminen vaikeutuu. Silti Caenin etuosa vallataan, ja suurin osa Caenin puolustajista vetäytyy pois. Kaupungin sisäosissa huomataan, että osa saksalaisista jäi puolustukseen, mutta Caen saadaan lopulta puhdistettua vastarinnasta. Yöllä saksalaisen panssaridivisioonan joukot ryhtyvät vastahyökkäykseen Caenin valtaamiseksi. Hyökkäykseen osallistui jopa King Tiger -panssarivaunuja, mutta hyökkääjät ajetaan pois. Suuri osa divioonasta tuhoutui, mutta britit hyökkäävät vielä kerran tuhotakseen 1:n SS-panssaridivisioonan viimeisetkin rippeet. Hyökkäys onnistuu ja Caen on lopullisesti turvattu.
Saksalaisten kampanja
Saksalaisten kampanjassa pelataan kuvitteellisella Kampfgruppe Lehrillä (Taisteluosasto Lehr). Lehrin pitäessä harjoituksia Wolfhezessä liittoutuneiden lentokoneita alkaa näkyä satamäärin ja ne pudottavat maahanlaskujoukkoja Wolfhezen lähelle aloittaen operaatio Market Gardenin. Saksalaiset miehittävät ilmatorjuntatykit ja ampuvat hyökkääviä lentokoneita alas. Liittoutuneet yrittävät vallata Wolfhezen laskuvarjojoukkojen, liitimien ja jeeppien avulla mutta kaupunki pysyy saksalaisten hallussa. Pian Kampfgruppe Lehr saa käskyn evätä Wolfhezen lähellä olevat pudotusalueet. Alueet vallataan ja pidetään ja saksalaiset löytävät operaatio Market Gardenin tiedot eräästä liitimestä. Kampfgruppe Lehr saa käskyn tuhota sillan Oosterbeekissä ja lyödä brittihyökkäys kahdelle Arnhemiin johtavalle tielle takaisin. Kun tiet on varmistettu, saksalaiset suuntaavat Valkenswaardiin viivyttämään 30:ttä armeijakuntaa, joka on menossa turvaamaan Nijmegenin ja Arnhemin sillat. Yhdysvaltalaiset maahanlaskujoukot hyökkäävät Bestiin ja yrittävät turvata kanaalin yli johtavan sillan. Saksalaiset torjuvat hyökkäyksen ja räjäyttävät Bestin sillan. Kampfgruppe Lehrin joukot hyökkäävät nyt Arnhemiin pudotettuja brittijoukkoja vastaan. Kaupunki ja Arnhemin silta vallataan ja saksalaiset saavat lukuisia vankeja. Liittoutuneet perääntyvät Valkenswaardiin kokoamaan joukkojaan, mutta Kampfgruppe Lehr hyökkää kaupunkiin ja tuhoaa liittoutuneiden päämajan jättäen loput britti- ja yhdysvaltalaisjoukot sekasorron valtaan. Saksalaiset vetäytyvät nyt Oosterbeekiin, minne brittien laskuvarjojoukot on saarrettu. Liittoutuneiden viimeinen maahanlasku tähtää auttamaan Oosterbeekissä taistelevia joukkoja. Britit yrittävät ylittää joen kumiveneillä murtautuakseen saksalaislinjojen läpi Oosterbeekiin. Kampfgruppe Lehrin joukot torjuvat kumivenehyökkäykset ja Oosterbekissa olleiden brittien ulosmurtoyritykset. Tämän jälkeen saksalaiset aloittavat vielä viimeisen hyökkäyksen Oosterbeekiin eliminoidakseen kaiken vastarinnan Hollannissa. Oosterbeek vallataan ja operaatio Market Garden epäonnistuu täydellisesti.
Yhteiskuntaoppi
Yhteiskuntaoppi tai yhteiskuntatiede (lyhenne YH, YT tai harvoin myös YO) on peruskoulun ja lukion oppiaine, jonka tarkoituksena on avartaa oppilaiden näkemystä suomalaisesta yhteiskunnasta ja ohjata oppilasta toimimaan vastuullisesti ja aktiivisesti yhteiskunnassa.
Oppiaineen historiaa
Ennen peruskoulua yhteiskuntaoppi kuului kansakoulun jatkokurssien (siis luokan neljä jälkeen) pakollisiin oppiaineisiin. Peruskouluun siirryttäessä siitä tuli kaikille pakollinen oppiaine, jossa oli kaksi vuosiviikkotuntia. Uusimmassa opetussuunnitelmassa viikkotuntien määrä nostettiin kolmeen. Yleisesti yhteiskuntaoppia opetetaan yhdeksännellä luokalla, ja sitä opettavat yleensä samat opettajat kuin historiaa – oppiaineen nimi olikin ennen Historia ja yhteiskuntaoppi (HY) vuodesta 1982, jota ennen historia, yhteiskuntaoppi ja taloustieto vuodesta 1963 (ensimmäinen lukion opetussuunnitelma on vuodelta 1982, jota ennen opetus pohjasi vielä peruskoulun aikanakin oppikoulun opetussuunnitelmaan). Oppilaan päättötodistukseen tuli yhdistetty historian ja yhteiskuntaopin numero; tätä kritisoivat monet oppilaat ja aineiden opettajat, ja nykyisin numerot ovat erikseen. Ensimmäinen peruskoulusta valmistunut ikäluokka, joka sai numerot kummastakin oppiaineesta erikseen, oli vuonna 2007 peruskoulun päättänyt ikäluokka.
Lukiossakin oppiaine oli historian yhteydessä ja oppiaineen nimi oli sielläkin Historia ja yhteiskuntaoppi, josta oli viisi pakollista kurssia, joista yhteiskuntaoppia oli yksi kurssi. 2000-luvun alun opetussuunnitelmassa oppiaineet eriytettiin, ja pakollisten yhteiskuntaopin kurssien määrä nousi kahteen, kun taloustieto nousi pakolliseksi kurssiksi yhteiskuntatiedon rinnalle. Valtakunnallisena syventävänä kurssina säilyi lakitieto ja uutena kurssina aloitti pääosin EU-asioita käsittelevä kurssi. Lukion 2016 opetussuunnitelmassa on neljä valtakunnallista kurssia. Yhteiskuntaoppi on myös yksi kirjoitettavissa olevista ainereaalin oppiaineista.
Yhteiskuntaopin aihealueita
Yhteiskuntaopin opetuksessa käsiteltäviä aiheita:
Jalen Hurts
Jalen Alexander Hurts (7. elokuuta 1998, Houston, Texas) on yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja. Hänen pelipaikkansa on pelinrakentaja. Hurts edustaa Philadelphia Eaglesia.
Hurts edusti yliopistourallaan kahta yliopistoa, kun hän pelasi vuodet 2016–2018 Alabaman yliopistoa ja vuoden 2019 Oklahoman yliopistoa. Hurst pelasi yliopistossa yhteensä 56 ottelua, joissa heitti 9477 jaardia ja 80 touchdownia. Philadelphia Eagles varasi Hurtsin NFL:n vuoden 2020 varaustilaisuuden toisella kierroksella 53. pelaajana. Hurts ja Eagles solmivat heinäkuussa 2020 nelivuotisen tulokassopimuksen, jonka kokonaisarvo oli noin kuusi miljonaa dollaria.
Ennen kautta 2021 Hurts nimettiin Eaglesin aloittavaksi pelinrakentajaksi.
Kuutamolla (elokuva)
Kuutamolla on Aku Louhimiehen ohjaama, kirjailija Katja Kallion ja Aku Louhimiehen yhdessä käsikirjoittama ja Matila Röhr -tuotantoyhtiön tuottama draamaelokuva vuodelta 2002. Kallion samannimiseen romaanin pohjautuvan elokuvan pääosissa näyttelevät Minna Haapkylä ja Peter Franzén, ja sen tapahtumat sijoittuvat Helsinkiin 2000-luvun alun tienoille.
Elokuva oli Aku Louhimiehen toinen kokoillan elokuva Levottomien jälkeen ja suosituimpia vuoden 2002 kotimaisia elokuvia. Se sai Suomessa 220 000 katsojaa. Elokuva sai myös useita kansainvälisiä elokuvapalkintoja.
Juoni
Elokuvan päähenkilö on Iiris Vaara (Minna Haapkylä), jonka elämää seurataan elokuvan aikana kolme vuotta. Elokuvan alussa Iiris täyttää 30 vuotta, katselee yöt leffoja ja haaveilee päivät katselemiaan elokuvia suuremmasta rakkaudesta. Taiteilijaäiti Leila Vaara (Pirkko Saisio) sekä Iiriksen parhaat ystävät Anna (Anna-Leena Härkönen) sekä Laura (Laura Malmivaara) yrittävät saada Iiristä muuttamaan elämänsä. Laura työskentelee hierojana ja yrittää auttaa Iiristä löytämään elämästään harmoniaa. Ikisinkuksi julistautunut Anna taas kannustaa ystäväänsä rentoutumaan seksin avulla. Iirikselle kelpaa kuitenkin vain aito romanssi.
Unelmat näyttävät käyvän toteen, kun Iiris tapaa nuoren lupaavan elokuvaohjaajan Markon (Peter Franzén), jonka kanssa Iiriksen elämä muuttuu lennoksi korkealle arjen yläpuolelle. Mutta jakaako Marko Iiriksen kanssa samat unelmat ja kummat ovat loppujen lopuksi oikeassa, romantikot vai kyynikot? Onko täydellinen onni harhaa ja ihmissuhteet aina täynnä salaisuuksia ja valheita? Ennen kuin asiaan saadaan selvyys, hermoromahduksen partaalla on neljä naista ja pari miestäkin.
Kirjasta elokuvaksi
Elokuva on hyvin uskollinen alkuperäiselle romaanille, joka julkaistiin vuonna 2000. Osittain syynä samankaltaisuudelle on varmasti myös se, että alkuperäisen kirjan kirjoittanut Katja Kallio osallistui elokuvan käsikirjoituksen tekemiseen. Kallio on itse todennut, että elokuvan Iiris on silti erilainen kuin Kuutamolla-romaanin Iiris. Romaanissa Iiris oli Katja Kallion mukaan temperamenttisempi ja määrätietoisempi kuin elokuvassa, jossa hänestä tehtiin herkempi ja haavoittuvaisempi. Suurin ero kirjan ja elokuvan välillä on niiden erilainen loppu. Elokuvassa Iiris rakastuu lopulta tatuointiliikkeen omistajaan Jukkaan, kun taas kirjassa hän päätyy yhteen baarimikko Ollin kanssa. Kallio ja Louhimies ovat perustelleet valintaansa sanomalla, että he halusivat tuoda elokuvaan jotain uutta ja yllättävää jo ennestään kirjan lukeneille.
Vastaanotto
thumb|right|Iiris ja Marko.
Elokuva sai paljon huomiota kotimaassa sekä lisäksi ulkomaisilla elokuvafestivaaleilla.
Minna Haapkylän suoritus elokuvan pääosan esittäjänä keräsi kriitikoilta kehuja. Kriitikko Helena Ylänen kirjoitti Nyt-liitteessä: ”Minna Haapkylä näyttelee Iiristä aidon elokuvallisesti, ihollaan, silmillään ja koko kehollaan yhtä paljon kuin äänellään”. Haapkylä oli suorituksestaan myös Jussi-palkinnon parhaan naispääosan ehdokkaana. Elokuva sai kuitenkin myös moitteita pinnallisuudesta. Sen sanottiin heijastelevan kritiikittömästi 1980-lukulaisten maailmankuvaa, olevan mitäänsanomatonta euromössöä.
Soundtrack
Elokuvaan tehtiin myös soundtrack, joka julkaistiin samaan aikaan elokuvan kanssa. Elokuvan tunnusmusiikin, kappaleen ”Kuutamolla (Se ei mee pois)”, teki Kemopetrolin solisti Laura Närhi. Kappaleen musiikkivideo oli kooste elokuvan kohtauksia.
Soundtrackin kappaleet:
Lohko (jaksollinen järjestelmä)
400px|right|thumb|Lohkot jaksollisessa järjestelmässä Alkuaineet voidaan jaksollisen järjestelmän sisällä tai ohella lukea eri lohkoihin sen perusteella, millä orbitaalilla kvanttimekaniikan perusteella kunkin alkuaineen korkeaenergiaisin elektroni todennäköisesti sijaitsee.
Näin on alkuaineet jaettu viiteen lohkoon.
Toistaiseksi ei ole havaittu yhtään alkuainetta, joka kuuluisi g-lohkoon, mutta alkuaine 121, jolla on työnimi unbiunium, kuuluu laskennallisesti tähän.
Grand Hotel (elokuva)
Grand Hotel (joskus myös suomenkielisellä nimellä Loistohotelli, engl. Grand Hotel) on Edmund Gouldingin ohjaama, vuonna 1932 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen art deco -elokuva, jota nykyään pidetään mainitun tyylin eräänlaisena klassikkona. Se voitti myös aikoinaan parhaan elokuvan Oscarin. Kaikki muut ”parhaat elokuvat” ovat voittaneet myös jonkin toisen Oscarin, mutta Grand Hotel on ainoa, joka on voittanut vain ja ainoastaan parhaan elokuvan Oscarin. Se ei saanut edes muita ehdokkuuksia.
Elokuva sijoittuu Grand Hotel -nimiseen berliiniläiseen hienoon ja kalliiseen hotelliin. Tämän hotellin mukaan elokuva myös on saanut nimensä. Elokuvan pääosia esittävät Greta Garbo, John Barrymore, Joan Crawford ja Lionel Barrymore. Garbo esittää parhaat aikansa jo elänyttä balleriina Grusinskajaa ja John Barrymore tämän rakastettua paronia, von Geigernia. Crawford taas näyttelee köyhää pikakirjoittajaa Flaemmchenia, joka myös ihastuu Barrymoren hahmoon. Johnin vanhempi veli Lionel esittää kuolemaisillaan olevaa miestä Kringeleinia, joka ystävystyy paronin ja Flaemmchenin kanssa. Myös Wallace Beeryllä ja Lewis Stonella on sivuroolit elokuvassa.
Elokuva on huomattava roolituksestaan: sen pääosissa nimittäin näytteli suuri joukko sen aikaisia tähtiä. Tämä oli vielä siihen aikaan hyvin epätavallista ja Grand Hotel onkin yksi ensimmäisistä niin sanotuista all-star-elokuvista. Elokuva muistetaan usein myös Greta Garbon kuuluisista vuorosanoista ”I want to be alone” (suom. ”Haluan olla yksin”). Se liitettiin vahvasti myös Garboon itseensä, sillä tämä oli luonteeltaan hyvin vetäytyvä. Repliikki valittiin AFI:n hienoimpien elokuvavuorosanojen listalle sijalle 30.
Vuonna 2007 Grand Hotel valittiin ”kulttuurisesti, historiallisesti tai esteettisesti merkittävänä” elokuvana säilytettäväksi Yhdysvaltain kongressin kirjaston National Film Registryssä.
Elokuva on uudelleenfilmatisointu vuonna 1945 nimellä Ihmisiä hotellissa (Week-End at the Waldorf), tähtenä Ginger Rogers.
Suunta-antenni
Suunta-antenni on antenni, jonka lähetys- ja vastaanotto-ominaisuudet eivät ole samanlaiset joka suuntaan. Suunta-antenni ottaa siis vastaan (ja lähettää) säteilyä eri tavalla eri suunnista (suuntiin). Parhaiten säteilyä vastaanottavaa (lähettävää) suuntaa sanotaan suunta-antennin pääkeilaksi.
Suunta-antenneja ovat muun muassa:
Suunta-antenni on tehokas elektronisen puolustuksen tekninen keino, koska esimerkiksi suunta-antennilla varustettu radio on vaikeammin havaittavissa ja häirittävissä, jos vastustajan etsintävastaanotin tai häirintälähetin ei ole suunta-antennin pääkeilan suunnassa.
Suunta-antennin käyttö on kuitenkin vaikeaa liikkuvassa toiminnassa ja jos vasta-asemia on useassa suunnassa. Suunta-antenni on tavallisesti isompi kuin tavallinen "piiska-antenni", joka yleensä on maatasoantenni (ground plane).
Tavallinen pystyssä oleva "piiska-antenni" ottaa säteilyä vastaan ja lähettää samalla teholla kaikkiin suuntiin horisontaalisessa tasossa. Piiska-antenni on siis suunta-antennista poiketen ympärisäteilevä.
Anne Spiegel
Anne Spiegel (s. 15. joulukuuta 1980) on saksalainen vihreä poliitikko. Hän toimi Saksan perhe-, vanhus-, nais- ja nuortenasiainministerinä Scholzin hallituksessa joulukuusta 2021 huhtikuuhun 2022. Hän erosi tehtävästä sen jälkeen, kun häntä oli arvosteltu ankarasti siitä, että hän oli Rheinland-Pfalzin osavaltion ympäristöministerinä toimiessaan jäänyt lomalle hyvin pian kesän 2021 tuhoisten tulvien jälkeen.
Yksityiselämä
Spiegel valmistui maisteriksi Mainzin yliopistosta vuonna 2007 pääaineenaan politiikan tutkimus ja sivuaineinaan filosofia ja psykologia. Hän on naimisissa ja hänellä on neljä lasta.
Selvister Ponnumuthan
Selvister Ponnumuthan (s. 10. elokuuta 1956) on intialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Trivandrumin hiippakuntaan 19. joulukuuta 1981, mutta siirrettiin Neyyattinkaran hiippakuntaan 14. kesäkuuta 1996. Hänet nimitettiin Punalurin hiippakunnan piispaksi 8. toukokuuta 2009. Piispaksi vihkiminen seurasi 28. kesäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Maria Callist Soosa Pakiam, jota avustivat Vincent Samuel ja Joseph Kariyil.
Mortimer Sackler
Sackler kasvoi Brooklynissä, opiskeli kahden veljensä Arthurin ja Raymondin tavoin lääketiedettä ja työskenteli valmistuttuaan Credmoorin psykiatrisessa keskuksessa.
Vuonna 2007 Purdue Pharman johto todettiin oikeudessa syylliseksi harhaanjohtavaan mainontaan. Yritys oli markkinoinut lääkäreille ja potilaille OxyContinia väittäen että tuote aiheuttaa vähemmän riippuvuutta kuin muut saman ryhmän valmisteet. Tuomiota seurasi satoja muita oikeusjuttuja. Vuonna 2018 yhtiötä syytettiin Yhdysvaltojen opioidi-epidemiasta.
Mortimer Sackler oli naimisissa kolme kertaa. Kolme hänen seitsemästä lapsestaan on Purdue Pharman hallituksessa.
Sacklerien nimi on poistettu opioidikriisin vuoksi useiden museoiden tiloista. Näin ovat ilmoittaneet muun muassa British Museum, Tate, jonka Sackler Octagon -galleria nimetään uudelleen, samoin New Yorkin Metropolitan-museo ja Pariisin Louvre.
Boothian niemimaa
thumb|Boothian ja Melvillen niemimaat. Boothian niemimaa (, alun perin Boothia Felix) on manner-Kanadan ja koko Pohjois-Amerikan mantereen pohjoisin niemimaa. Se sijaitsee Nunavutin territorion alueella. Niemimaan pinta-ala on noin 32 300 neliökilometriä. Niemimaa uloittuu pohjoisimmillaan leveysateelle 71°58′ pohjoista leveyttä. (Vertailuna: Nordkappin pohjoisin piste: 71°10'21"N on hieman etelämpänä.)
Niemimaan ainoa kylä on Taloyoak, jossa oli vuonna 2016 yhteensä 1 029 asukasta (2011 yht. 899 as.). Yhden lähteen mukaan niemimaan toinen asutus olisi niemimaan vastarannalla Thom Bayssä (Mission; jossa myös toimi 1940- ja 1950-luvulla katolinen lähetysasema), ja tilastoissa näiden asukasluvut lasketaan alueellisesti yhteen. Asukkaista suurin osa on eskimoita.
Niemimaan on nimennyt skotlantilainen tutkimusmatkailija John Ross vuonna 1829 Felix Boothin mukaan, joka rahoitti Rossin toisen tutkimusmatkan. Vuonna 1831 hänen serkkunsa James Clark Ross vahvisti seudun niemimaaksi ja paikansi ensimmäisenä magneettisen pohjoisnavan sijainnin niemimaan länsirannikolle; tämä napa on sittemmin siirtynyt pohjoisemmaksi.
Man-sivut
thumb|[[Näyttökuva|Kuvakaappaus man-sivujen man-sivuista. Kaikki mahdolliset attribuutit ovat näkyvillä kohdassa "Synopsis". Lisätietoa kohdassa Attribuutit.]]
Manuaalisivut ovat Unix-käyttöjärjestelmien sähköisessä muodossa oleva manuaali. Unixin lisäksi Unixin kaltaiset käyttöjärjestelmät kuten BSD ja Linux käyttävät manuaalisivuja. Manuaalisivuja luetaan <tt>man</tt>-komennolla tekstipäätteessä komentoriviltä.
Manuaalisivut sisältävät paitsi käyttäjän komentojen dokumentoinnin, myös manuaalit järjestelmäkutsuista (sektio 2), aliohjelmakutsuista (sektio 3), konfiguraatiotiedostoista (sektio 5), standardeista (sektio 7) ja ylläpitokomennoista (sektio 8). Esimerkiksi -tiedostolla manuaalisivunsa, joka luetaan komennolla <tt>man resolv.conf</tt>.
Yleistä
Manuaalisivut on itse asiassa nroff-taitto-ohjelman dokumentteja, jotka man-komento muotoilee näytöllä esitettäväksi. Esim. Solariksessa on kuitenkin siirrytty käyttämään SGML-muotoa käyttöjärjestelmän dokumentaatiossa, vaikka man-ohjelma osaakin näyttää myös vanhanmalliset nroff-sivut.
Man-ohjelma käynnistää taitto-ohjelman, joka muotoilee sivun, ja man näyttää sen käyttäjälle jollain sivutusohjelmalla (kuten more tai less). Dokumentin muotoilun raskauden vuoksi valmiiksi muotoillut dokumentin tallennetaan yleensä välimuistiin.
Manuaalisivuja hyödyntävät myös komennot <tt>apropos</tt> ja <tt>whatis</tt>.
Haku
Man-ohjelma osaa näyttää oikean sivun vain jos käyttäjä tietää komennon nimen. Johonkin tiettyyn käyttötarkoitukseen oikean käskyn hakeminen ei voi olla ongelmallista. Jos käyttäjä ei tiedä, miltä man-sivulta aloittaisi halutun tiedon etsimisen, manuaalisivujen kuvauksista voi etsiä komennolla <tt>apropos</tt>: $ apropos editor ed             ed (1)          - text editor edit           edit (1)        - text editor (variant of ex for casual users) ex             ex (1)          - text editor ld             ld (1)          - link-editor for object files ld             ld (1b)         - link editor, dynamic link editor ld_atexit      ld_support (3ext)   - link-editor support functions ...
Manuaalisivuja voi hyödyntää selvittämään eri komentojen ja ohjelmien tehtäviä. Näin voidaan tehdä komennolla <tt>whatis ohjelma</tt>. $ whatis cupsd cupsd (8)           - common unix printing system daemon
Nimi ja tiedot
Sisältää yleiset komennot ja ohjelman lyhyen kuvauksen.
Komennon käyttö
Kertoo, mitä vipuja eli parametrejä komennolle voi antaa. Hakasulkujen sisällä olevat osat ovat valinnaisia, kun taas kulmasuluissa olevat ollessa ja ilman sulkuja olevat osat ovat pakollisia. Pienillä ja isoilla kirjaimilla on merkitystä. Yleiset ohjeet ovat nämä: Attribuutit annetaan erityisellä syntaksilla, joka voi näyttää jotakuinkin tältä: man [-c|-w|-tZ] [-H[ browser ]] [-T[ device ]] [-adhu7V] [-i|-I] [-m system [,...]] [-L locale ] [-p string ] [-C file ]
Jos ei muista komennon nimeä mutta tietää mitä se tekee, on useimmissa man versioissa valitsin -k, jonka avulla löytää asiasanoja komennoista: esimerkiksi man -k crypt antaa tuloksen kaikista komennoista yms., joilla on tekemistä kryptaamisen kanssa.
Kuvaus
Kertoo tarkennetun kuvauksen ohjelmasta syventyen sen toimintaan, ominaisuuksiin ja erityispiirteisiin.
Tiedostot
Unix-käyttöjärjestelmien konfiguraatiotiedostot ovat usein tekstimuodossa ja niitä pitää muokata tekstieditorilla.
Sekalaista
Näyttää muut man-sivut, joita voidaan hyödyntää komennon kanssa ja ovat samankaltaisia tai välttämättömiä komennon toiminnan kannalta sekä man-sivut, jotka ovat esiintyneet kyseisillä man-sivuilla.
Järjestelmänhallinnan komennot ja daemonit
Sisältää tietoa järjestelmänhallinnollisista komennoista ja taustalla toimivista prosesseista, daemoneista.
Leppävaaran lukio
pienoiskuva|Karaportti 2 Leppävaaran lukio on espoolainen lukio, joka toimii tällä hetkellä Nokia Campuksella Karamalmilla, osoitteessa Karaportti 2. Samassa kiinteistössä lukion kanssa toimii myös Metropolia Ammattikorkeakoulu. Leppävaaran lukion rehtorina toimii Ismo-Olav Kjäldman. Lukiossa toimii sekä yleislinja että urheilulinja.
Historia
pienoiskuva|Leppävaaran lukion entinen rakennus. Toukokuussa 1955 valtioneuvosto oikeutti Leppävaaran yhteiskoulun kannatusyhdistyksen perustamaan paikkakunnalle oppikoulun. Samana kesänä rakennettiin koulutalo, joka sijaitsi Lintuvaarantien ja Harakantien risteyksessä. Koulussa aloitti 80 oppilasta 1.9.1955. Päiviö Alaranta valittiin koulun rehtoriksi 1957.
Vuonna 1958 koulu sai lahjoituksena Leppävaaran kartanon isännältä Kaarlo af Heurlinilta tontin, jolle rakennettiin uudet ja ajanmukaiset koulutilat. Rakennuksen vihki käyttöön piispa Martti Simojoki 22.11.1959. Seuraavana vuonna yhteiskoulu sai luvan perustaa lukion. Ensimmäiset 14 ylioppilasta valmistuivat 1963. Yhteiskoulun ylläpito siirtyi kannatusyhdistykseltä Espoon kaupungille vuonna 1972. Peruskoulun tulon myötä yhteiskoulu jakautui Leppävaaran lukioksi ja Leppävaaran kouluksi.
Vuonna 1987 Päiviö Alaranta siirtyi eläkkeelle ja Leppävaaran lukion uudeksi rehtoriksi valittiin Seppo Sipilä. Lukion saneeraus toteuttiin kolmessa vaiheessa 1995–1997. Vuonna 2003 Leppävaaran lukio liittyi Pääkaupunkiseudun urheiluakatemiaan. Seppo Sipilän jäätyä eläkkeelle hänen seuraajakseen valittiin nykyinen rehtori Ismo-Olav Kjäldman.
Yleislinja
Lukiossa toimii urheilulinjan lisäksi yleislinja. Yleislinjalle haetaan yhteishaussa päättötodistuksen keskiarvolla.
Urheilulinja
pienoiskuva|Urheilulinjan harjoitukset.Leppävaaran lukiossa on urheilulinja, jonne voi hakea joukkuelajin tai yksilölajin edustajana. Sisäänpääsyyn vaikuttavat lukuaineiden keskiarvo (vähintään 7,0), liikunnan arvosana ja lajiliittojen urheilijapisteet. Urheilulinjan opiskelijavalinnassa käytetään valtakunnallista urheiluoppilaitospisteytystä. Lukion lähistöllä on useita urheilupaikkoja, kuten Leppävaaran liikuntahalli, urheilupuisto, uimahalli ja jäähalli.
Tutkaan hakeutuva ohjus
Ohjuksia käytetään nykyaikaisessa sodankäynnissä heti vastustajan ilmapuolustuksen tuhoamiseen tai lamauttamiseen tähtäävän vaiheen ( l. SEAD) aikana, joka käynnistetään hyökkäyksen aloittamisen ensimmäisina tunteina. Se tavoitteena on heikentää ilmapuolustuskykyä niin, että seuraavat hyökkäysaallot onnistuvat tehtävässään vähäisin tappioin.