cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Staffan Larsson
Axel Staffan Larsson (1927 Gäddede, Ruotsi – 1994 Uppsala, Ruotsi ) oli ruotsalainen runoilija ja kriitikko.
Larssonin isä oli kirkkoherra. Larsson opiskeli Göteborgin korkeakoulussa 1945–1947 ja vuodesta 1948 Uppsalassa, jossa hän myös asui kuolemaansa saakka. Hän oli Ruotsin 1950-luvun lyyrikoista merkittävimpiä. Larssonin ensimmäiset kokoelmat esikoiskokoelmasta Gallerrumista (1948) alkaen olivat tummia, ja niissä oli pahuus läsnä jatkuvasti. Myöhemmät runot ovat tiiviimpiä, ja niissä on muun muassa lapsuuden kuvia ja aiheita antiikista.
Rudolf Ekström
Rudolf Edvard Ekström (14. huhtikuuta 1895 Helsinki – 16. tammikuuta 1971 Helsinki) oli suomalainen painonnostaja. Hän oli ensimmäinen Suomea olympialaisissa edustanut painonnostaja. Seuratasolla hän edusti Helsingin Atleettiklubia.
Ekström kilpaili vuonna 1920 Antwerpenin kesäolympialaisissa alle 82,5 kg:n sarjassa vaikka olisi 76-kiloisena voinut laihduttaa itsensä helposti myös alempaan sarjaan (alle 75 kg). Vasemman käden tempauksessa hän nosti 75 kilogrammaa mutta ranskalaisen arvostelutuomarin aloitteesta kaikki hänen kolme suoritustaan hylättiin työntökäden oltua sääntöjenvastaisesti mutkalla eikä kielitaidoton ja ilman suomalaista joukkueenjohtoa paikalla ollut Ekström saanut selville, mikä hänen suorituksessaan oli vialla. Ranskan Ernest Cadine jäi tuossa osiossa 70 kilogrammaan mutta voitti lopulta kultaa.
Ekström teki vasemman käden punnerruksessa epävirallisen maailmanennätyksen 82,5 kilogrammaa. Hän voitti sarjansa balttilaisissa kisoissa Tallinnassa 1919. Hän voitti epävirallisen Suomen-mestaruuden vuonna 1918.
Mississippin kulttuuri
pienoiskuva|Vedenalaista [[pantteria esittävä Mississippin kulttuurin saviastia ehkä 1400-1600-luvulta.]] pienoiskuva|Etowahin kumpu, joka liittyy Mississippin kulttuurin [[temppelikumpujen rakennusperinteeseen.]] pienoiskuva|Mississippin kulttuurin tyyppisten kulttuurien summittaiset alueet. pienoiskuva|Taiteilijan käsitys Cahokiasta. pienoiskuva|Cahokian Munkkien kumpu
Mississippin kulttuuri oli Mississippin jokilaakson seuduille Yhdysvaltain keskilänteen noin 800–1500 jaa. kehittynyt esikolumbiaaninen intiaanikulttuuri, jonka asutuskeskuksiin rakennettiin suuria temppelikumpuja. Yksi kulttuurin suurista keskuksista oli Cahokia.
Asutuskeskukset
Mississipin kulttuurin väentiheys oli jopa kaksi asukasta neliökilometrillä Jo yksistään maissi mahdollisti suuren väestön kasvun.
Tyypillisessä Mississipin pikkukaupungissa oli 1-20 tasalakista kumpua ja/tai eliitin asuinalueita, jotka oli paaluaidoin ympäröityjä. Cahokian valvoma mutkikas päällikkökunta lienee käsittänyt ainakin kolmen kokoisia keskuksia ja lisäksi pikkukyliä. Ensimmäinen porras oli Cahokia ja toinen porras suuria kyliä, mm. Mitchell, East St. Louis ja Mt Pulcher. Kolmas porras käsitti vielä pienempiä kyliä.
Aikakauden loppuvaihe
Noin 1350-1450 eaa. Keski-Mississippin kulttuurin alueelle syntyi niin sanottu "vapaa neljännes" .Se ulottui lähinnä jokilaaksoissa Mississipin keski- ja Ohiojoen alajuoksulle. Tällä alueella asutuskeskuksia hylättiin ja/tai niiden väkiluku pieneni. Linnoitettujen paikkojen määrä laski. Syynä saattoi olla ilmastonmuutos: ilmasto viileni ja kuivui, kun pieni jääkausi alkoi. .
Thomas Ristoja
Thomas Ristoja (19. syyskuuta 1949 Tukholma, Ruotsi – 29. maaliskuuta 2023 Helsinki ) oli suomalainen tietokirjailija ja shakkimestari. Hän saavutti kansallisen mestarin arvon vuonna 1972 Hän voitti kaksi kertaa pikapelin Suomen mestaruuden ja oli myös pikapelissä moninkertainen joukkueiden Suomen mestari, ja SM-kisojen kakkonen vuonna 1976 heti Pertti Poutiaisen jälkeen sekä FIDE-mestari. Hän edusti shakkikerho Gambiittia (jonka aiempi nimi oli Garde). Thomas Ristojan puoliso oli naisten Suomen mestaruuden kolme kertaa voittanut Aulikki Ristoja ja hänen poikansa Jan Ristoja on Fide-mestari ja kansallinen mestari Samu Ristoja.
Chelsi Smith
Chelsi Mariam Pearl Smith (23. elokuuta 1973 Redwood City, Kalifornia, Yhdysvallat – 8. syyskuuta 2018 Mifflin, Pennsylvania, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen näyttelijä, laulaja, televisiojuontaja ja kauneuskilpailija.
Valuutta
Valuutta tarkoittaa valtion tai alueen rahaa tai rahayksikköä.
Valuuttojen hallintaoikeudet
Yleisesti jokainen valtio päättää ja hallinnoi omaa valuuttaansa, sen valmistusta ja jakoa. Tärkeä poikkeus tähän on kuitenkin Euroopan unionin Euroopan talous- ja rahaliitto EMUn jäsenmaat, jotka ovat luovuttaneet valuutan hallinto-oikeudet Euroopan keskuspankille.
Omaa valuuttaa hallitsevilla mailla hallintaoikeudet ovat joko keskuspankilla tai valtiovarainministerillä. Valtiokohtaisesti hallitus antaa näille laitoksille erilaisia oikeuksia hallita valuuttaa. Esimerkiksi Yhdysvalloissa Federal Reserve System toimii ilman laki- tai muiden elimien rajoitteita. Hallintaoikeudet kuitenkin riippuvat pitkälti senhetkisestä hallinnosta, joka voi halutessaan vähentää tai kokonaan poistaa oikeuksia. Kuitenkin tämänkaltainen toiminta on epätodennäköistä. Länsimaissa valuutoista päättävät elimet ovat pääasiassa riippumattomia hallituksesta.
Valuuttoja ja valuuttajärjestelmä
Useat maat voivat käyttää samaa nimitystä valuutasta (esimerkiksi Kanadan dollari ja Yhdysvaltain dollari) tai useat maat voivat käyttää samaa valuuttaa (esimerkiksi euro). Toisinaan valtio voi käyttää toisen valtion valuuttaa laillisena valuuttanaan: esimerkiksi Ecuador, Panama ja El Salvador käyttävät Yhdysvaltain dollaria virallisena valuuttanaan.
Suomen valuutta on euro, joka otettiin käyttöön seteleinä ja kolikoina vuonna 2002, mutta tilivaluuttana jo 1999. Aiempi Suomen valuutta oli markka. Euron valuuttatunnus on EUR.
Valuuttojen keskinäistä vaihdettavuutta ja vaihtosuhdetta säätelee valuuttajärjestelmä.
Luettelo maailman 20 käytetyimmästä valuutasta
Arvio perustuu SWIFT:in tietoihin
F.T. Island
F.T. Island (Hangul: 에프티 아일랜드), Five Treasure Island, tai FTI, on K-Pop-yhtye. F.T. Island tulee sanoista 'Five Treasure Island', viitaten jokaisen bändin jäsenen olevan aarre. Heidän debyyttialbuminsa, Cheerful Sensibility, oli kuudenneksi myydyin albumi Etelä-Koreassa vuonna 2007.
Marraskuussa 2019 yhtyeen jäsen Choi Jong Hun sai viiden vuoden vankeustuomion huumattujen naisten joukkoraiskuksesta ja elinikäisen kiellon työskennellä lasten ja nuorten kanssa.
Olivia Culpo
pienoiskuva|Olivia Culpo 28. toukokuuta 2012 Olivia Frances Culpo (s. 8. toukokuuta 1992 Cranston, Rhode Island, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen malli ja näyttelijä. Hänet on kruunattu Miss USAksi sekä Miss Universumiksi vuonna 2012. Hän on näytellyt elokuvissa Se toinen nainen (2014) sekä American Satan (2017).
Culpo on 170 senttimetriä pitkä.
Jakub Krejčík
Jakub Krejčík (s. 25. kesäkuuta 1991 Praha, Tšekkoslovakia) on tšekkiläinen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa Tšekin pääsarja Extraliga-joukkue HC Sparta Prahassa.
Seuraura
Krejčík on HC Slavia Prahan kasvatti. Hän pelasi juniorina sittemmin myös PZ Kladnossa, jonka B-nuorten tehokkain puolustaja Krejčík oli kaudella 2006–2007 tehoilla 5+9=14. Hän palasi taas 16-vuotiaana Slaviaan kaudeksi 2007–2008. Kaudella 2009–2010 Krejčík pelasi seuran A-junioreiden lisäksi myös ensimmäisen miesten pelinsä lainalla Tšekin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla 1. česká hokejová ligan HC Havlíčkův Brodissa. Kaudella 2010–2011 hän debytoi Extraligassa, jossa Krejčík pelasi yhdeksän runkosarjaottelua tehden kolme syöttöpistettä sekä 19 playoff-ottelua tehopistein 2+3=5. Hän teki Extraliga-debyyttinsä 23. tammikuuta 2011 HC Vítkovicea vastaan. Krejčík sai ottelussa myös syöttöpisteen Marek Tomican tekemään maaliin. Ensimmäisen Extraliga-maalinsa hän teki playoff-debyytissään, ensimmäisessä puolivälieräottelussa 23. helmikuuta 2011 HC Karlovy Varya vastaan. Krejčík pelasi kauden myös yhdeksän ottelua lainalla Havlickuv Brodissa. Ensimmäisellä kokonaisella Extraliga-kaudellaan 2011–2012 hän teki 51 runkosarjaottelussa tehot 4+7=11 sekä 12 playoff-ottelussa kaksi syöttöpistettä. Krejčík vahvisti myös kolmen playoff-ottelun verran 1. ligan HC Slovan Ústečtí Lvia.
Kauden 2012–2013 Krejčík aloitti Slavia Prahassa, mutta hän siirtyi lokakuussa 2012 kuitenkin KHL:n tšekkiläisen laajennusjoukkue Lev Prahan riveihin. Krejčíkin tulokaskausi liigassa toi 38 runkosarja- ja neljässä playoff-ottelussa tehot 3+2=5. Syyskuussa 2013 Lev lainasi hänet koko kauden 2013–2014 ajaksi Extraliga-joukkue HC Sparta Prahaan. Krejčík sijoittui tehoilla 7+18=25 liigan puolustajien pistepörssissä neljänneksi.
Kaudeksi 2014–2015 Krejčík siirtyi kaksivuotisella sopimuksella Ruotsin SHL-liigaan Örebro HK:n riveihin. Hän oli kaudella 2015–2016 joukkueen tehokkain puolustaja tehoilla 5+13=18.
Krejčík siirtyi kaudeksi 2016–2017 KHL:n kroatialaisjoukkue Medveščak Zagrebiin. Kesken kauden, helmikuussa 2017 hän siirtyi loppukaudeksi kotimaahansa HC Kometa Brnon paitaan, kun Medveščak tyhjensi joukkuettaan talousongelmien vuoksi. Krejčík voitti pelipaikastaan huolimatta pudotuspeleissä Brnon sisäisen piste- ja syöttöpörssin tehoilla 4+9=13, joilla hän jakoi koko Extraligan puolustajien pistepörssin voiton Piráti Chomutovin Jan Ruttan kanssa. Krejčík voitti kauden päätteeksi Tšekin-mestaruuden. Kesäkuussa 2017 hän teki Brnon kanssa kaksivuotisen jatkosopimuksen. Kaudella 2017–2018 Krejčík oli joukkueen toiseksi paras pistemies Martin Eratin jälkeen. Hän sijoittui koko Extraligan puolustajien pistepörssissä toiseksi edellään vain HC Pardubicen Marek Trončinský. Pudotuspeleissä Krejčík oli Brnon paras syöttäjä Martin Zaťovičin kanssa kahdeksalla syöttöpisteellään. Hän voitti kauden päätteeksi taas Tšekin-mestaruuden.
Kaudeksi 2018–2019 Krejčík siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella SM-liigajoukkue Rauman Lukkoon. Hän voitti pudotuspeleissä joukkueen sisäisen tehotilaston lukemalla +3. Kaudeksi 2019–2020 Krejčík siirtyi jatkamaan SM-liigauraansa vuoden mittaisella sopimuksella Oulun Kärppien riveihin. Hänelle joukkuetta oli suosittelemassa Kärppien hyökkääjä, Krejčíkin maanmies Radek Koblížek. 25. lokakuuta 2019 ottelussa Kalevan Palloa vastaan hän onnistui pelipaikastaan huolimatta tekemään ammattilaisuransa ensimmäisen kypärätempun. Krejčíkin kaksi ensimmäistä osumaa syntyivät ylivoimalla ja niistä ensimmäinen jäi Kärppien 7–1-voittoon päättyneen ottelun ratkaisumaaliksi. Jouko Kämäräinen valitsi hänet ottelun Alumnien tähtien ykköstähdeksi. Krejčík onnistui kypärätempussa uudestaan 26. marraskuuta 2019 JYPiä vastaan, jolloin hän teki Kärppien 3–1-voittoon päättyneessä ottelussa joukkueensa kaikki maalit. Krejčík viimeisteli kolmannen osumansa vastustajan tyhjään maaliin. Tuomas Tarkki valitsi hänet ottelun Alumnien tähtien ykköstähdeksi. Krejčíkistä tuli vasta SM-liigan historian kolmas kahdesti saman kauden aikana kypärätempussa onnistunut puolustaja. Häntä aiemmin samaan ovat yltäneet vain Pekka Marjamäki kaudella 1977–1978 ja Tapio Levo kaudella 1984–1985.
Krejčík oli kaudella 2019–2020 lopulta Kärppien tehokkain puolustaja tehoilla 8+22=30, joilla hän oli SM-liigan puolustajien pistepörssin jaetulla seitsemännellä sijalla Ilveksen Niko Peltolan kanssa, kunnes SM-liigakausi päätettiin koronaviruspandemian vuoksi runkosarjan toiseksi viimeisen kierroksen jälkeen. Krejčíkin oma kausi päättyi kuitenkin jo helmikuun puolivälissä, kun hän kaatui oman kätensä päälle väistettyään taklausta. Mestarien liigassa Krejčík jakoi Kärppien sisäisen pistepörssin voiton Michal Krištofin ja Jesse Puljujärven kanssa tehoilla 2+2=4. Hän oli kauden päätteeksi ehdolla parhaalle puolustajalle myönnettävän Pekka Rautakallio -palkinnon voittajaksi, mutta äänestyksen voitti lopulta kuitenkin KooKoon Matt Caito. Krejčík valittiin SM-liigan tähdistökentälliseen.
Toukokuussa 2020 Krejčík solmi kaksivuotisen sopimuksen KHL-seura Jokereiden kanssa. Kauden 2020–2021 jälkeen, heinäkuussa 2021 hänen sopimuksensa kuitenkin purettiin yhteisymmärryksessä. Elokuussa Krejčíkin vahvistettiin siirtyvän kaudeksi 2021–2022 jatkamaan KHL-uraansa vuoden mittaisella sopimuksella valkovenäläisseura Dinamo Minskiin.
Maajoukkueura
Krejčík edusti Tšekkiä MM-kilpailuissa vuosina 2012, 2015, 2017 ja 2018, joista ensimmäinen turnaus päättyi pronssiin. Yhteensä Krejčík on pelannut 101 A-maaottelua tehopistein 4+18=22. Hän teki A-maajoukkuedebyyttinsä 15. joulukuuta 2011 Channel One Cupin Chomutovissa pelatussa avausottelussa Ruotsia vastaan. Krejčík merkittiin Tšekin seitsemänneksi puolustajaksi. Hänen ensimmäinen A-maajoukkuemaalinsa syntyi seuraavassa ottelussa 17. joulukuuta 2011 Moskovan Megasport-urheilupalatsissa Suomea vastaan.
Krejčík on pelannut myös kymmenen nuorten maaottelua.
Tuula Källström-Nikkonen
Tuula Källström-Nikkonen (o.s. Källström, 20. syyskuuta 1944 Kiikka) on suomalainen balettitanssija, repetiittori ja koreografi. Hän syntyi vanhempiensa evakkomatkalla Kiikassa ja asettui sen jälkeen perheensä kanssa Helsinkiin. Hän avioitui vuonna 1969 oopperalaulaja Harri Nikkosen kanssa. Källström-Nikkonen aloitti balettiopinnot 6-vuotiaana Suomen Kansallisoopperan balettikoulussa opettajinaan Alexander Saxelin, Iris Salin sekä myöhemmin Marita Ståhlberg, Sonja Tammela sekä pedagogivierailijoita Neuvostoliitosta. 16-vuotiaana hän sai oppilassopimuskiinnityksen ja pian sen jälkeen vakituisen tanssijasopimuksen Suomen Kansallisbalettiin.
Källström-Nikkonen teki urallaan erityisesti karakterirooleja, koomisia tehtäviä sekä voimakkaita sensuelleja naisrooleja, kuten Bianca baletissa Otello, äiti baletissa Tumma , herttarouva baletissa Korttipeli, Velma musikaalissa West Side Story sekä kurtisaani baletissa Spartacus. Lisäksi hänellä on ollut tehtäviä Joutsenlammessa, Coppeliassa, Etudessa, Prinsessa Ruususessa, Esmeraldassa, Gisellessä sekä monissa muissa klassikkoteoksissa''.
1970- ja 1980-luvuilla Källström-Nikkonen teki useita koreografioita, kuten Uni (1970) säveltäjä Einar Englundin musiikkiin, Me kaksi Erkki Melartinin musiikkiin, Kadonneen miehen päiväkirja (1975) Leoš Janáčekin musiikkiin sekä Ruma ankanpoikanen (1984) Tauno Marttisen musiikkiin.
Vuonna 1971 Källström-Nikkonen siirtyi Suomen Kansallisbaletin repetiittoriksi ja jäi sieltä eläkkeelle vuonna 1987.
Peter Morgan
Peter Morgan (s. 10. huhtikuuta 1963 Lontoo) on brittiläinen elokuvakäsikirjoittaja. Hänet tunnetaan muun muassa elokuvistaan The Deal (2003), The Queen (2006) ja The Last King of Scotland (2006). Hän on luonut televisiosarjan The Crown (2016–).
Yksityiselämä
Peter Morgan on puoliksi saksalainen ja puolalainen. Hän on naimisissa itävaltalaissyntyisen Lila Schwartzenbergin kanssa, ja heillä on kuusi lasta. Hänen isänsä Arthur Morgethau on saksanjuutalainen ja hänen äitinsä puolalainen. Paettuaan Isoon-Britanniaan natseja sodan jaloista he vaihtoivat nimekseen Morgan.
Vainolaistarina
Vainolaistarinat ovat osa monien kansojen kansantarustoa. Vainolaistarinoissa paikallinen väki joutuu vieraan ryhmän, vainolaisten, hyökkäyksen kohteeksi ja puolustautuu. Monissa vainolaistarinoissa paikallinen väki voittaa taikansa, rohkeutensa tai oveluutensa avulla vainolaiset. Joissain tarinoissa vainolaiset kuitenkin ehtivät tehdä pahaa ennen kuin heidät voitetaan. Usein paikalliseen väkeen kuuluu sankari, jonka avulla vainolaiset voitetaan tai karkotetaan. Sankarilla voi olla yli-inhimilliset ruumiin- tai taikavoimat.
Suomalaisten ja saamelaisten vainolaistarinat ovat usein puoli-historiallisia. Ne perustuvat löyhästi historiallisiin vainoihin ja hyökkäyksiin, mutta tarinoita on vahvasti muokattu ja väritetty. Samoja piirteitä löytyy monista kertomuksista eri puolilta Suomea, joten osittain on kyse kulkutarinoista.
Saamelaiset vainolaistarinat
Saamelaisissa vainolaistarinoissa vihollisina esiintyy useita eri ryhmiä. Tämä perustuu todelliseen historialliseen tilanteeseen, sillä useat ryhmät kilpailivat lappalaisten verotuksesta. Saamelaisten tarinoiden tsuudit on tulkittu suomalaisiksi.
Virolainen tarusto
Virolaisten, kuten muidenkin Baltian kansojen tarustossa vainolaisia ovat saksalaiset ja venäläiset. Muistot saksalaisista rautamiehistä liittyvät suurelta osin "pohjoisiin ristiretkiin" balttilaisia pakanoita vastaan. Virolaisesta kansantarustosta kootussa ja muokatussa Kalevipoeg-eepoksessa Kalevinpojat ja muut virolaiset taistelevat rautamiehiä vastaan tappaen lukuisia. Lopulta rautamiehet kuitenkin voittavat ja Viro joutuu saksalaisten käsiin.
Ei enempää kuin ihminen
Ei enempää kuin ihminen on kanadalaisen kirjailijan Sylvain Neuvelin kirjoittama tieteisromaani. Romaani julkaistiin vuonna 2018, ja se on Themis-kansiot -trilogian päätösosa.
Chun Lee-Kyung
Chun Lee-Kyung (s. 6. tammikuuta 1976) on eteläkorealainen kaukalopikaluistelija ja nelinkertainen olympiavoittaja, jonka uran parhaat vuodet ajoittuivat 1990-luvulle.
Chun Lee-Kyung oli mukana jo 1992 Albertvillen olympialaisissa 15-vuotiaana, mutta ei saavuttanut vielä menestystä. Kaksi vuotta myöhemmin 1994 Lillehammerissa hän voitti kultaa 1 000 metrillä ja 3 000 metrin viestissä. 1998 Naganossa hän voitti samoilla matkoilla kultamitalit, ja saavutti lisäksi 500 metrillä pronssia.
Maailmanmestaruuskisoista Chun on voittanut kaikkiaan neljä kultaa (95, 96, 97, 98), viisi hopeaa (93, 95, 97, 98) ja kolme pronssia  (93, 94, 98).
Vuonna 2002 Chun valittiin Kansainvälisen Olympiakomitean urheilijaneuvostoon.
M/S Bluefort
M/S Bluefort oli Bridgemans Services Group LP:n omistuksessa oleva matkustaja-autolautta. Se valmistui vuonna 1979 saksalaiselta Meyer Werftin telakalta Viking Linen ruotsalaiselle osakasvarustamolle Rederi AB Slitelle alun perin M/S Diana II av Slite -nimisenä.
Alusta väitetään usein onnettomuudessa uponneen M/S Estonian sisaralukseksi. Tämä ei kuitenkaan täysin pidä paikkaansa, vaikka alusten pääkannen alapuolinen runko-osa onkin tehty pitkälti samojen piirustusten mukaan.
Käyttöhistoria
M/S Diana II av Slite valmistui Saksassa, Meyer Werftin telakalta kesäkuussa 1979. Aluksen valmistumisnumero oli 592. Valmistuttuaan alus asetettiin Turku–Maarianhamina–Tukholma-reitille, josta se siirrettiin edelleen Naantali–Maarianhamina–Kapellskär-välille vuoden 1980 kesäkuun lopussa. Syyskuussa 1979 aluksen nimi lyhennettiin Diana II:ksi.
Diana II myytiin vuonna 1989 ruotsalaiselle PK-Finans rahoitusyhtiölle, joka vuokrasi alusta Rederi AB Slitelle sen alkuperäiseen käyttöön.
Estline lopetti aluksen käytön Tallinna–Tukholma-reitillä, ja alus aikarahdattiin Tallinkin käyttöön reitille Helsinki–Tallinna. Ennen tämän liikennöinnin aloittamista aluksen keulaporttirakenteet uusittiin. Kiinteäksi hitsattu, entinen visiiri-tyyppinen keulaportti muutettiin sivuille aukeavaksi keulaportiksi. Samalla vahvistettiin keulan rakenteita, ja alus nimettiin M/S Meloodiaksi. Helmikuussa 2002 alus myytiin Tallink Gruppille.
27. joulukuuta 2006 Tallink ilmoitti vuokranneensa aluksen vähintään kymmeneksi kuukaudeksi espanjalaisen Eurolineas Maritimas -varustamon liikenteeseen Välimerelle. 31. joulukuuta 2006 tapahtui toistaiseksi viimeinen risteily Tallinkin väreissä reitillä Helsinki–Tallinna.
15. marraskuuta 2007 singaporelainen Equinox Offshore Accommodation Ltd ilmoitti ostavansa aluksen. Luovutus uudelle omistajalle tapahtui 7. joulukuuta, jolloin alus sai nimen ARV 1. Samalla lippuvaltio muuttui Bahamaksi, ja kotipaikaksi tuli maan pääkaupunki Nassau. Vuonna 2011 singaporelainen Equinox Offshore, jossa norjalaisilla omistajilla ja johtajilla on merkittävä rooli, vuokrasi aluksen majoitusalukseksi Angolaan öljy-yhtiöiden käyttöön. Aluksen keulaan, komentosillan yläpuolelle asti nousevalle tasolle, rakennettiin helikoptereiden laskeutumiskenttä. Aluksen kylkien alaosat olivat tuolloin väriltään keltaiset. Vuonna 2013 alus myytiin caymansaarelaiselle yhtiölle ja sai nimen Bluefort. Aluksen kyljet saivat sinisen värin. Vuonna 2015 omistajaksi tuli brittiläinen yhtiö.
Girolamo Prigione
pienoiskuva|Girolamo Prigione vuonna 1968. Girolamo Prigione (12. lokakuuta 1921 Castellazzo Bormida – 27. toukokuuta 2016 Alessandria ) oli italialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi Alessandria (della Paglian) hiippakuntaan 18. toukokuuta 1944. Hänet nimitettiin Lauriacumin titulaariarkkipiispaksi sekä apostoliseksi nuntiukseksi El Salvadoriin ja Guatemalaan 27. elokuuta 1968. Piispaksi vihkiminen seurasi 24. marraskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Amleto Giovanni Cicognani, jota avustivat Giovanni Benelli ja Giuseppe Almici.
2. lokakuuta 1973 Prigione sai nimitykset apostoliseksi delegaatiksi Ghanaan ja Nigeriaan. 28. huhtikuuta 1976 hänet nimitettiin apostoliseksi pro-nuntiukseksi Nigeriaan, 7. helmikuuta 1978 apostoliseksi delegaatiksi Meksikoon ja 12. lokakuuta 1992 apostoliseksi nuntiukseksi samaan maahan. Hän jäi eläkkeelle 2. huhtikuuta 1997.
Ron Masak
Ronald Alan Masak (1. heinäkuuta 1936 Chicago – 20. lokakuuta 2022 Thousand Oaks, Kalifornia ) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Parhaiten hänet tunnetaan sarjasta Murhasta tuli totta seriffi Mort Merzgerin roolista.
Masak opiskeli teatteritaidetta Chicago City Collegessa ja teki ensiesiintymisensä lavalla vuonna 1954. Hän sai 1960- ja 1970-luvuilla osia useista tunnetuista televisiosarjoista. Televisioura alkoi vuonna 1960 antologiasarjan Hämärän rajamailla jaksosta. Tämän jälkeen Masak näytteli muun muassa sarjoissa The Monkees (1968), Salainen agentti 86 (1968), Unelmatyttöni (1968–1969), Vaimoni on noita (1969–1970), The Mary Tyler Moore Show (1971), Love Thy Neighbor (1973), Police Story (1975–1978) and Wonder Woman (1978).
Masakista tuli tunnettu televisiosarjasta Murhasta tuli totta, jossa hän näytteli seriffi Mort Merzgeria. Hän oli mukana sarjassa vuodesta 1985 aina sen loppuun 1996. Masakin roolihahmo esiintyi yli 40 jaksossa. Masak sai 1980- ja 1990-luvuilla mainetta myös mainoksista, ja hänet tunnettiin ”Mainosten kuninkaana”. Hän teki taustakerrontaa muun muassa Vlasic Picklesin ja Rice-A-Ronin mainoksiin. Vlasic Picklesin äänenä Masak oli peräti 15 vuotta.
Masak oli naimisissa Kay Knebesin kanssa ja heillä on kuusi lasta.
Nummelan rautatieasema
Asemarakennuksen on suunnitellut 1918 rautatiehallituksen yliarkkitehti Bruno Granholm. Alkujaan oli alakerrassa II:n ja III:n luokan odotussali, toimisto ja asemapäällikön huone, matkatavarahuone ja postitoimisto. Yläkerrassa oli kaksi asuntoa virkailijoiden käyttöön.
Toisen maailmansodan jälkeen Nummela alkoi kasvaa nopeasti, ja 1960-luvulla se oli jo Vihdin kirkonkylää suurempi taajama ja kunnan tärkein teollisuuskeskus. Hyvät liikenneyhteydet vetivät taajamaan uusia asukkaita, mutta tämä ei ollut niinkään rautatien, vaan Helsingin suuntaan valmistuneen moottoritien ansiota. Henkilöliikenne koko Hyvinkään ja Karjaan välisellä rataosalla lakkautettiin vuonna 1983 ja Nummelan asema muutettiin miehittämättömäksi vuonna 1993.
Myöhemmin asemarakennuksessa on toiminut muun muassa kirpputori ja se on ollut vapaaseurakunnan käytössä.
Aiempi, vuonna 1873 rakennettu asemarakennus sijaitsi vähän etelämpänä, nykyiseltä asemalta Lohjan suuntaan.
Nummelan rautatieaseman omisti Senaatti-kiinteistöt marraskuuhun 2014 asti, jolloin sen osti yksityishenkilö, joka aikoo saneerata asemarakennuksen yläkerran asuintiloiksi ja alakerran yrityksensä käyttöön.
<br style="clear:left" />
Suuri Venäjän sota
Sodan taustat ja syyt
Helmikuussa 1554 Kustaa Vaasa antoi Kivennavan voudille Antti Niilonpoika Sabelfanalle täyden käskyn puolustaa Riitamaata, mikä käytännössä tarkoitti sitä, että Ruotsi liitti Riitamaan itseensä. Näin ollen Suomessa alettiin valmistautua sotaan. Saman vuoden kesällä vahvistettiin kaksi vuotta aiemmin perustettua Kivennavan linnaa. Ilmeisesti samaan aikaan rakennettiin puulinnake Bullerborg Vuoksen varrelle Jääskeen (nykyiselle Imatralle).
Kesällä 1554 novgorodilainen Putjatinin ruhtinasperhe järjesti uuden sotilaallisen partioretken Riitamaalle, jossa suomalaistalonpoikia vangittiin ja heidän hevosensa takavarikoitiin. Vouti Antti Niilonpoika Sabelfana lähti hyökkääjien perään, surmasi toisen hyökänneen inkeriläisjoukon pajarijohtajsta ja vapautti vangitut talonpojat. Tämä tapahtuma ratkaisi sodan syttymisen. Tosin Kustaa Vaasa yritti vielä rauhoitella tilannetta syyttäen Sabelfanaa omavaltaisista toimista ja erottamalla tämän.
Sodan alku
Pajari Ivan Bibikovin johtamat, ilmeisesti myös karjalaisilla ja inkeriläisillä osastoilla vahvistetut, muutamista tuhansista miehistä koostuneet Novgorodin joukot ylittivät rajan Riitamaalla. Suomalaiset 500–600 miehen joukot lähtivät ottamaan vastaan hyökkääjää Juho Maununpojan johdolla. Taitavasti maastoa hyväksi käyttäneet suomalaiset hiihtojoukot löivät Joutselän taistelussa hajalleen Novgorodin kankeasti liikkuneet ratsuväestä ja jalkamiehistä koostuneet joukot.
Suomalaisten suurella alivoimalla saavuttama Joutselän taistelun voitto pysäytti Novgorodin armeijan suunnitteleman hävitysretken syvemmälle Suomeen. Kevättalvella ainoastaan erilliset venäläisosastot tekivät kostoretkiä rajan yli tosin onnistuen hävittämään Äyräpäätä. Tsaari päätti lähettää Viipuriin kirjeen, jossa selitettäisiin väkivallan ollen paikallisen väestön yritys saada takaisin ryöstetty omaisuutensa ja jolla pyrittäisiin rajariidat lopettavaan sopimukseen.
Kustaa Vaasa kehotti kuitenkin jo helmikuussa Suomen johtajia valmistelemaan hyökkäystä Pähkinälinnaan. Hänen käskystään rakennettiin Ruotsissa sotalaivoja, joilla kesällä kuljetettiin Viipuriin 3 700 miehen kanssa. Heinäkuussa Novgorodin ruhtinas Paletski lähetti Iivana Julman ohjeiden mukaisesti Viipuriin kirjeen, jossa hän valitti ”ruotsien” Venäjän puolella tekemistä vahingoista ja ehdotti rajakokouksen pitämistä syyskuun alussa. Suomen aateliston voimakkaasti tukemat sotavalmistelut olivat kesken, joten Viipurin linnan päällikkö Maunu Niilonpoika joutui lähettämään 23. heinäkuuta 1555 neuvottelutarjoukseen kieltävän vastauksen.
Tilanne muodostui Moskovan Venäjälle vaikeaksi, koska se oli sidottu samaan aikaan tataarisotiin. Lisäksi oli mahdollista, että Ruotsi saisi Saksalaisen ritarikunnan liittolaisekseen. Kustaa Vaasakin oli laskenut Saksalaisen ritarikunnan varaan, mutta kun tämä ei suostunutkaan taistelemaan Ruotsin rinnalla, yritti hän vielä peruuttaa sotaretken. Se oli kuitenkin jo liian myöhäistä, koska Suomen aatelisto oli valmis sotaan, ja se oli jo lähettänytkin nopeasti liikkuvan ruotsalaisilla apujoukoilla vahvistetun armeijansa Viipurista kohti Pähkinälinnaa.
Lippukuntien muodostaminen
Alkukesästä Ruotsissa muodostettiin lippukuntia, jotka oli tarkoitus lähettää Suomeen. Saavuttuaan Suomeen ja Viipuriin nämä lippukunnat alistettiin Suomalaisen lippukunnan kanssa Jaakko Baggelle, joka lähti heinäkuussa joukkoineen kohti Nevaa ja Pähkinänlinnaa.
8. kesäkuuta 1555 Tukholmassa muodostettiin ensimmäinen sotilasosasto, joka koostui Tukholman lippukunnasta irrotetusta osasta (46 päällystön edustajaa, 9 spel, 13 mönsterdrängar sekä 111 jalkamiestä) sekä Gästriklandista, Uplannista, Västmanlandista, Närkestä, Södermanlandista, Itä-Götanmaalta ja Smålandista tulleesta 1088 alokkaasta. Näistä muodostettiin kaksi lippukuntaa, joiden päällystö ja alipäällystö tuli Tukholman lippukunnasta.
Heinäkuussa muodostettiin uusia lippukuntia Norlannin, Itä-Götanmaan sekä Smålandin alokkaista. Lisäksi joukoissa oli pieniä määriä myös muiden alueiden alokkaita. Näin ollen muodostettiin 9 lippukuntaa, joista 8 lähetettiin Suomeen Tukholman lippukunnan (drabantit) jäädessä suojelemaan hallitsijaa.
Suomessa Jöns Trulssonin lippukunta jaettiin Sven von Skaran ja ilman päällikköä olleen lippukunnan kesken. Anders Östgötesta tuli ilman päällikköä olleen lippukunnan päällikkö.
Pähkinälinnan piiritys
Kustaa Vaasa antoi varsinaisen hyökkäyskäskynsä elokuussa. Syyskuun alkupuolella 1555 Jaakko Baggen johtama ruotsalais-suomalainen sotajoukko saapui maitse ja vesitse Pähkinälinnan edustalle. Noin 4 000 jalkamiehen ja 240 ratsumiehen armeija koostui Ruotsista saapuneista joukoista ja suomalaisesta lippukunnasta, joka oli ensimmäinen vakinainen suomalainen joukko-osasto. Ilmeisesti myös Käkisalmen lääniin lähetettiin pieni osasto hävitysretkelle.
Venäläisten vastaisku
Syksyn mittaan Viipuriin alkoi saapua yhä runsaammin viestejä, jotka puhuivat kaikki suurista varusteluista rajan takana. Kustaa Vaasa teki tilanteesta johtopäätöksensä ja lähti hyvissä ajoin pois Viipurista ensin Länsi-Suomeen ja sitten Kastelholman linnaan Ahvenanmaalla, mistä käsin hän seurasi sotatoimia. Tammikuussa vuonna 1556 koko Karjalankannas täyttyi ylivoimaisista venäläisistä joukoista, jotka polttivat ja hävittivät koko alueen. Viipurin piiritys alkoi tammikuun 21. päivänä 1556. Kolmen päivän kuluttua venäläiset kuitenkin vetäytyivät tiehensä.
Rauhanneuvottelut
Ruotsin lähettiläs matkusti syksyllä 1556 Moskovaan ja hankki vapaan kauttakulun suurelle lähetystölle, jota johti edesmenneen kuningattaren veli, valtaneuvos Sten Eriksson Leijonhufvud. Lähetystön jäseniä olivat arkkipiispa Laurentius Petri Uppsalasta, piispa Mikael Agricola Turusta, aatelismiehet Bengt Gylta ja Knut Knutsson Lillie sekä sihteeri Olof Larsson (myöhemmin aateloituna Stubbe). Tulkkina oli Bertil Göransson (myöhemmin Mjöhund) Viipurista. Lähetystö lähti Viipurista talvella matkaan 54 reellä, ylitti valtakunnan rajan tammikuussa 1557 ja saapui pian sen jälkeen Novgorodiin.
Perillä Moskovassa alkanut paastoaika asetti neuvotteluille esteitä, ja rauhanteko lykkäytyi siksi maaliskuulle 1557. Venäjän puolelta rauhanneuvotteluihin osallistuivat tsaari henkilökohtaisesti sekä hänen tärkein neuvonantajansa, kansleriksi sanottu Aleksei Adašev, Ruotsin puolelta sihteeri Olof Larsson ja tulkki Bertil Göransson (Mjöhund), jotka löysivät tilanteeseen sopivat, rauhansopimukseen kirjoitetut sanat. Käytetty kieli oli saksa. Saman tekstin ruotsiksi ja venäjäksi kirjoitetuista versioista tuli melko erilaiset. Korkeat ruotsalaiset lähettiläät puolestaan osallistuivat juhliin ja luovuttivat tsaarille Ruotsin valtion lahjan, suuren hopeamaljan, jonka kannessa oli taidokas kellolaite.
Paluumatka tuli tunnetuksi siksi, että yksi lähettiläistä, Suomen uskonpuhdistaja Mikael Agricola, kuoli rekeensä paluumatkalla.
M. Butterfly
M. Butterfly on David Cronenbergin ohjaama elokuva vuodelta 1993. Se perustuu David Henry Hwang'in samannimiseen näytelmään.
Bernard Hinault
thumb|Bernard Hinault vuonna 2012. Bernard Hinault (s. 14. marraskuuta 1954 Yffignac, Ranska), lempinimeltään ”Le Blaireau” eli ”mäyrä”, on ranskalainen maantiepyöräilijä. Hän on kolmas, joka pystyi viiteen Ranskan ympäriajon voittoon (vuosina 1978, 1979, 1981, 1982 ja 1985). Hinaultilla on Eddy Merckxin jälkeen tilillään toiseksi eniten suurten ympäriajojen voittoja (10 kappaletta). Viiden Ranskan ympäriajovoiton lisäksi hän voitti Italian ympäriajon kolmasti (1980, 1982 ja 1985) ja Espanjan ympäriajon kahdesti (1978 ja 1983). Hinault oli Merckxin kaltainen yleislahjakkuus, joka pystyi huippusuorituksiin kaikilla maantiepyöräilyn osa-alueilla. Hinaultin kilpaura alkoi vuonna 1977 ja hän ehti sen aikana saavuttaa yli 250 voittoa.
Hinaultin kilpasuorituksista tunnetuimmaksi on jäänyt vuoden 1980 Liège–Bastogne–Liège-kilpailu. Lumimyrskyn pilaamaan kilpailuun startanneista 174 kilpailijasta ainoastaan 21 ajoi maaliin saakka. Kilpailun viimeiset 80 kilometriä Hinault ajoi yksin ja onnistui tuolla matkalla tekemään huikean 9.24 minuutin kaulan toiseksi tulleeseen Hennie Kuiperiin.
Bernard Hinault vetäytyi kilpauralta suoraan huipulta vuonna 1986.
Goliath (auto)
Goliath oli vuosina 1928–1961 valmistettu saksalainen automerkki, yksi neljästä Borgwardin automerkistä. Muut merkit olivat Borgward, Hansa ja Lloyd. Tehdas sijaitsi Bremenissä.
thumb|300px|Goliathin pieni kolmipyöräinen pakettiauto noin vuodelta 1954 Ensimmäiset Goliath-autot olivat kolmipyöräisiä autoja, keskikokoisia autoja ja kuorma-autoja. Ensimmäinen Goliath-merkkinen henkilöauto oli Goliath Pionier vuonna 1931. Siinä oli kolme pyörää ja yksisylinterinen moottori. Vuoteen 1934 mennessä Pionier-mallia oli valmistettu 4 000 kappaletta.
Toisen maailmansodan jälkeen Goliath-henkilöautoissa oli tavallisesti etuveto, kaksi ovea ja pieni, usein kaksitahtinen vesijäähdytteinen moottori. Nelitahtisiin moottoreihin Borgward-tehdas siirtyi 1950-luvun loppupuolella.
Tekniikan Maailma 1/1958 esitteli Goliath 1100-mallia koeajossa. Goliath 1100:ssa oli 4-sylinterinen nelitahtinen moottori, ja sitä valmistettiin vuosina 1957–1958. Goliath-merkkiä ilmeisesti rasitti kaksitahtisten ja kolmipyöräisten autojen mielikuva kuluttajien silmissä, joten Goliath 1100 siirrettiin Hansa-merkin alle elokuusta 1958 lähtien.
Tom Söderdahl
Tom Söderdahl (s. 27. marraskuuta 1971 Pori ) on suomalainen entinen triathlonisti, joka oli lajissaan yksi maailman huipuista.
Söderdahl on erikoistunut triathlonin pisimmälle eli lajin alkuperäiselle niin sanotulle Ironman-matkalle, jossa yhtämittaisesti suoritetaan 3,8 kilometrin avovesiuinti, 180 kilometrin maantiepyöräily ja maratonjuoksu (42,195 km).
Goliath (auto)
Borgward-tehdas meni konkurssiin 1961, jolloin Goliath-autojen tuotanto päättyi.
Tom Söderdahl
Söderdahlin ennätys matkalta on 8 tuntia, 24 minuuttia ja 17 sekuntia Rothista vuodelta 2003. Hänen parhaat saavutuksensa ovat lajin arvostetuimman kilpailun Havaijin Ironman-kisan 8. sija vuodelta 2005, Ironman USA -kilpailun toinen sija vuodelta 2005, Rothin Ironman-kisan neljäs sija vuodelta 2003 ja Floridan Ironman-kisan kuudes sija vuodelta 2004. Ennen ammattilaissarjaan siirtymistä hän voitti Konalla ikäsarjansa vuonna 2001 (25-29 -vuotiaat) ja uudelleen 30-vuotiaana vuonna 2002. Hän on osallistunut Havaijin kisaan vuosittain vuodesta 2000 lähtien. Vuonna 2006 hän tuli Havaijin kisassa sijalle 27.
Jussi Toppari
Jari Jussi Toppari on suomalainen fyysikko ja apulaisprofessori. Hän on ollut Jyväskylän yliopistossa kokeellisen nanofysiikan apulaisprofessorina vuodesta 2018. Fyysikkona hänen tutkimusalansa on nanofysiikka ja nanoelektroniikka. Erityisteemoina hänen tutkimuksessaan ovat olleet plasmoniikka ja molekyylielektroniikka. Topparin tutkimustyön alat voidaan lukea nanotieteisiin.
Taustaa: nanofysiikka juurtuu Jyväskylään
Nanofysiikan ja nanoteknologian tutkimus Jyväskylän yliopistossa alkoi 1990-luvulla. Ensimmäinen tärkeä askel kehityksessä oli, kun soveltavan fysiikan professuuriin nimitettiin kesällä 1992 Mikko Paalanen. Paalanen alkoi johtaa nanofysiikan tutkimusta ja opetusta Jyväskylässä. Mukanaan hän toi mukanaan nanoelektroniikan tutkimuksen. Paalanen oli erikoistunut varsinkin matalien lämpötilojen fysiikkaan ja erittäin pienten rakenteiden eli nanorakenteiden sähkönjohtavuuden tutkimukseen.
Vuonna 1995 Jukka Pekola nimitettiin fysiikan apulaisprofessoriksi Jyväskylän yliopistoon. Pekola opetti Jyväskylässä fysiikan tieteellisiä ja teknologisia sovelluksia. Hänen tutkimustyönsä sisälsi etupäässä nanorakenteiden ja nanoteknologian tutkimusta alhaisissa lämpötiloissa. Hän käytti tutkimusvälineinä mm. kryostaatteja, joiden avulla näytteet voidaan jäähdyttää jopa muutaman kelvinin lämpötilaan.
Professori Paalanen siirtyi 1995 Helsinkiin Teknillisen korkeakoulun kylmälaboratorion johtajaksi. Tämän jälkeen nanofysiikan tutkimuksen johdossa Jyväskylässä jatkoi Pekola, joka nimitettiin 1997 vakinaiseksi professoriksi. Pekola siirtyi kuitenkin jo vuonna 2001 akatemiaprofessoriksi Ranskaan. Hänen jälkeensä nanofysiikan tutkimusta koordinoi professori Päivi Törmä, joka nimitettiin syksyllä 2001 nanoelektroniikan professoriksi.
Akateeminen ura
Jussi Toppari aloitti fysiikan opintonsa Jyväskylän yliopistossa samoihin aikoihin kuin nanofysiikan tutkimus alkoi. Aikanaan hän itsekin suuntautui nanofysiikkaan. Toppari sai pro gradu-tutkielmansa valmiiksi vuonna 1997 ja valmistui filosofian maisteriksi soveltavan fysiikan alalta. Maisterin tutkinnon jälkeen Toppari aloitti jatko-opintonsa professori Pekolan tutkimusryhmässä. Pekola ohjasi myös hänen väitöskirjansa. Väitöskirjassaan Toppari jatkoi perehtymistään kvanttimekaanisiin tunnelointi-ilmiöihin metallisissa nanorakenteissa. Hän väitteli filosofian tohtoriksi Jyväskylän yliopistossa vuonna 2003.
Valmistumisen jälkeen Toppari toimi Jyväskylän yliopiston fysiikan laitoksella yliassistenttina vuosina 2003–2009. Hän on ollut vuodesta 2008 Jyväskylän yliopiston fysiikan dosentti. Dosentuurin erikoistumisalana on nanofysiikka ja nanoelektroniikka. Vuodesta 2009 Toppari työskenteli Suomen akatemian akatemiatutkijana. Niihin aikoihin hän muodosti oman tutkimusryhmän. Akatemiahankkeen päätyttyä hänet nimitettiin vuonna 2014 yliopistonlehtoriksi Jyväskylän yliopistoon.
Apulaisprofessoriksi
Vuonna 2017 Jyväskylän yliopiston matemaattis-luonnontieteellinen tiedekunta päätti vahvistaa kokeellisen nanofysiikan tutkimusalaa tiedekunnassa. Julistettiin avoimeksi määräaikainen viiden vuoden apulaisprofessuuri. Avoimen haun jälkeen tiedekunta päätti kutsua apulaisprofessorin tehtäviin Jussi Topparin ja Juha Muhosen. Toppari aloitti tehtävässä maaliskuussa 2018. Hän työskentelee fysiikan laitoksella ja Jyväskylän yliopiston poikkitieteellisesssä Nanotiedekeskuksessa.
Anneli Haaranen
Asta Anneli Haaranen (myöh. Klemetti, 18. joulukuuta 1934 Helsinki – 12. joulukuuta 2020 Espoo ) oli suomalainen uinnin olympiaedustaja.
Urheilu-uransa jälkeen Haaranen väitteli lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi.
Souls of Black
Souls of Black on thrash metal -yhtye Testamentin julkaisema studioalbumi vuodelta 1990. Albumin kansikuvan on tehnyt William Benson.
Jussi Toppari
Nanofysiikka
Fysiikan tutkijana Toppari on suuntautunut nanofysiikkaan ja nanoteknologiaan. Hänen johdollaan Jyväskylän yliopistossa toimii plasmoniikan ja molekyylielektroniikan tutkimukseen erikoistunut tutkimusryhmä. Ryhmä valmistaa metallisia nanorakenteita, joihin yhdistetään DNA-molekyylejä. Rakenteesta voi syntyä niin sanottu DNA-origami. DNA-origameja valmistetaan lisäämällä normaaliin luonnossa esiintyvään DNA-juosteeseen synteettisiä juosteita, joilla DNA-ketju voidaan kiinnittää haluttuun muotoon. Laajemmin tämä tutkimus lukeutuu fysiikan rakennetutkimukseen ja materiaalifysiikan tutkimukseen. Nanorakenteiden ominaisuuksia tarkastellaan muun muassa sähköisten mittauksien avulla.
Toppari oli mukana kehittämässä vuonna 2018 julkaistua niin kutsuttua DALI-menetelmää (DNA-Assisted LIthography, ), jonka avulla voidaan valmistaa sarjatuotantona tarkkamuotoisina rakenteina erittäin monimutkaisia nanokokoisia metallisia rakenteita. DALI-menetelmän kehittivät yhteistyössä Jyväskylän yliopiston ja Aalto-yliopiston tutkimusryhmät yhdessä California Institute of Technologyn ja Aarhusin yliopiston (iNANO Center, Tanska) tutkijoiden kanssa. Menetelmässä käytetään DNA-origameja ja lisäksi muita perinteisempiä nanoteknologisia valmistusmenetelmiä.
Nanofyysikoiden tavoitteena on rakentaa nanoelektroniikkaa. Perinteisesti rakenteita on valmistettu niin sanotusti ylhäältä alas eli top-down-menetelmillä. Niiden kehityksessä fysikaalinen raja on kuitenkin tullut vastaan, eikä top-down-menetelmien avulla voida valmistaa enää nykyistä pienempiä elektronisia tai optisia laitteita. DNA-molekyylien itsejärjestäytyvyysominaisuuksia voidaan käyttää hyödyksi valmistettaessa molekyylikokoluokan laitteita, jolloin laitteiden valmistuminen tapahtuu alhaalta ylöspäin eli bottom-up-menetelmänä. Topparin oma tutkimus liittyy keskeisesti tämän menetelmän sovellusten kehittämiseen. Esimerkiksi yhdistämällä DNA-origamiin metallisia nanopartikkeleita, saadaan aikaan toiminnallisia laitteita ja nanorakenteita, jotka ohjaavat sähköä tai valoa. Apulaisprofessori Toppari tutkimusryhmineen on valmistanut DNA:n itsejärjestyvyyden avulla muun muassa yhden elektronin transistorin. Nanorakenteita voi käyttää myös ilmaisimina erittäin herkkään havainnointiin.
Plasmoniikka
Eräs Topparin tutkimusaloista on plasmoniikka. Tieteenalana plasmoniikka tarkoittaa pintaplasmoniresonanssiin (, SPR) liittyvää tiedettä tai teknologiaa. Plasmoniikka tai nanoplasmoniikka viittaa yleisemmin nimityksenä erilaisiin tekniikoihin, joilla luodaan, havaitaan tai manipuloidaan metalli-puolijohde-yhdistelmän rajapintaa myöten optisilla taajuusalueilla kulkevia signaaleja nanometrimittakaavassa. Kun esimerkiksi infrapunavalo osuu sopivan puolijohteen pintaan, sen elektronit alkavat resonoimaan samalla taajuudella kuin infrapunavalo. Elektronit säilyttävät optisen informaation, mutta kutistavat sen mittoihin, jotka ovat yhteensopivia elektronisten piirien kanssa. Niin kutsutut pintaplasmonit ovat koherentteja delokalisoituneita elektronivärähtelyjä kahden eri materiaalin välisessä rajapinnassa.
Pintaplasmonien polaritonit (, SPPs) ovat sähkömagneettisia aaltoja. Polaritonit kulkevat esimerkiksi metallin ja eristeen muodostamaa rajapintaa pitkin. Aaltoon liittyy sekä varausten liikettä metallissa että sähkömagneettisia aaltoja eristeessä, mutta ne heikkenevät edetessään nopeasti.
Pintaplasmonien viritystä sovelletaan kokeellisessa tekniikassa, joka tunnetaan pintaplasmoniresonanssina (SPR). Pintaplasmoniresonanssin avulla voidaan havainnoida esimerkiksi nanometrien suuruisia muutoksia rakenteen paksuudessa, rakenteiden tiheysvaihteluita tai molekyylien absorboitumista.
Tutkijoiden kehittämiä plasmonisia materiaaleja voidaan soveltaa esimerkiksi polymeerisissä valodiodeissa että aurinkokennoissa. Nanoteknologian tutkijat Boston Collegessa ovat puolestaan kehittäneet nanomittaluokan antenneja, jotka lähettävät ja vastaanottavat pintaplasmoneja. Tekniikalla visioidaan olevan sovelluksia näyttölaitteissa (esim. nestekidenäytöissä).
Harrastukset
Yliopistotyön ulkopuolella Jussi Toppari on soittanut bassokitaraa yhtyeissä Mikä! ja Whipping Post.
Finnbogi Vahvan saaga
Finnbogi Vahvan saaga (isl. Finnboga saga ramma) on keskiaikainen islantilainen saaga, jonka kirjoittajaa ei tunneta. Se luetaan niin kutsuttuihin islantilaissaagoihin. Saaga on mahdollisesti kirjoitettu vasta 1300-luvun alkupuoliskolla, ja sen pääkäsikirjoitus on Möðruvallabókissa. Saaga kertoo Finnbogista, joka jätetään vastasyntyneenä kuolemaan. Eräs vanha pariskunta kuitenkin löytää heitteille jätetyn Finnbogin ja kasvattaa tämän. 16-vuotiaana Finnbogi lähtee ensin Norjaan ja sitten Kreikkaan (isl.Grikkland), ja tekee matkojensa aikana monia urotekoja, joiden vuoksi saa lisänimen "Vahva" (isl. rammi). Myöhemmin Finnbogi palaa Islantiin, missä osallistuu erilaisiin paikallisiin kiistoihin. Tarinan pohjalta on myöhemmin 1600-luvun lopulla laadittu myös rímur-runoutta. Färsaarilta on säilynyt kansanballadi, jonka esikuvana on ollut joko itse saaga tai jokin muu lähde, jonka myös vanhimman Finnboga rímur-runon islantilainen laatija on tuntenut. Finnbogi Vahvan saagaa ei ole suomennettu.
Finnbogin saaga ja muut aikalaislähteet
Saagan sankari Finnbogi mainitaan myös muissa aikalaislähteissä, kuten Islannin asuttamisesta kertovassa Landnámabókissa, islantilaissaagojen sankareita listaavassa Íslendingadrápa-runossa (1100-l.) ja Vesilaaksolaisten saagassa (n. 1260-1280). Viimeksi mainitussa kuvataan Finnbogin vihanpitoa Ingimundrinpoikina tunnettujen veljesten kanssa, jotka Vesilaaksolaisten saaga esittää myönteisessä valossa. On pidetty mahdollisena, että Finnbogista kertova saaga on kirjoitettu vastauksena Vesilaaksolaisten saagan puolueelliselle kerronnalle, tai että se edustaa saman tarinan toista versiota, joka on tunnettu suullisessa perinteessä. On kuitenkin katsottu, että Finnbogi Vahvan saagan kuvauksella Finnbogin elämästä ja teoista ei ole historiallista perustaa, vaikka Finnbogi historiallisena henkilönä onkin mahdollisesti ollut olemassa. Saagan nykypäivään säilynyt versio sisältää paljon muinaissaagoille ja kotoperäisille ritarisaagoille tyypillisiä fantasiamaisia ja fiktiivisinä pidettyjä elementtejä ja tarinamotiiveja.
Nutturakyyhky
Nutturakyyhky (Lopholaimus antarcticus) on kyyhkyihin kuuluva lintulaji. Lajia tavataan Australiassa.
Koko ja ulkonäkö
Nutturakyyhky voi kasvaa 40–61 cm pitkäksi. Sukupuolet muistuttavat toisiaan ulkonäöltään. Ruumiinrakenteeltaan lintu on tukevahko, leveäsiipinen ja pitkäpyrstöinen. Lajin pää, kaula ja rinta ovat harmaat ja kaulan höyhenet ovat pitkät. Nutturakyyhkyn tärkeä tuntomerkki on sen otsan harmaa ja niskan punaruskea töyhtö. Selkä ja siivet ovat muuta ruumista tummemman harmaat. Lajin mustassa pyrstössä on harmaa juova.
Levinneisyys ja elintavat
Nutturakyyhkyä tavataan Australian itäosissa Queenslandistä Victoriaan. Lajin elinympäristöä ovat erityisesti rannikon sademetsät, mutta myös kuivemmat metsät ja metsien reunamaat. Nutturakyyhky on parvissa liikkuva lintu, ja parven koko vaihteleee muutamasta linnusta jopa 200:n yksilöön. Linnun ravintoa ovat hedelmät. Pesimäkausi on heinäkuulta tammikuulle ja harva risupesä rakennetaan korkeaan puuhun. Naaras munii yhden munan.
Giacomo Agostini
Giacomo Agostini (s. 16. kesäkuuta 1942 Brescia, Italia) on italialainen ratamoottoripyöräilijä.
Uransa viimeiset huippuvuodet Agostini ajoi Yamahalla, ja myöhemmin hän toimi Yamahan tallipäällikkönä.
Elämä
Agostini syntyi Bresciassa vuonna 1942 varakkaaseen perheeseen. Hän halusi jo pienenä päästä kilpailemaan moottoripyörillä, mutta hänen vanhempansa eivät hyväksyneet tätä. Tuohon aikaan lajissa sattui erittäin paljon onnettomuuksia, kuten hieman sen jälkeenkin. Agostini huijasi heitä pyytäen luvan pyöräkilpailuihin, minkä vanhemmat ymmärsivät polkupyöräilyksi. Agostini aloitti uransa kilpaillen ensiksi ylämäkiajokilpailuissa, mutta siirtyi myöhemmin junioreiden ratamoottoripyöräilykilpailuihin.
Agostini teki vaikutuksen Alfonso Moriniin. Kun Tarquinio Provini siirtyi hänen tallistaan Benellille, Agostini oli epäilemättä se, joka tuli ottamaan hänen paikkansa tallissa 250-kuutioisten huippunopealla moottoripyörällä.
Morini
"Ago" debytoi MM-tasolla 250-kuutioisten Länsi-Saksan GP:ssä 1964. Hän sijoittui Morinillaan kilpailussa neljänneksi, 35 sekuntia voittajaa Phil Readia jäljessä. Kolmanteen sijaan italialaisella oli matkaa vain 5 sekuntia, mutta viimeisen palkintosijan peri Mike Duff. Ago sai pisteitä myös myöhemmin kaudella järjestetystä Italia GP:stä, jossa hän sijoittui taas neljänneksi, jääden 23 sekuntia tuonkin kilpailun voittaneesta Readista. Kolmanneksi sijoittuneeseen Jim Redmaniin jäi tällä kertaa eroa kuitenkin 13 sekuntia. Agon lopullinen murtautuminen huipulle tapahtui hänen voittaessa samana vuonna Italian 250-kuutioisten mestaruuden, mikä riitti kiinnittämään hänen MV Agustan tehdastalliin maailmanmestari Mike Hailwoodin rinnalle.
MV Agusta
Seuraavalla kaudella Ago osallistui vain 500- ja 350-kuutioisten maailmanmestaruusosakilpailuihin, eikä kilpaillut MM-tasolla enää missään muussa luokassa. Nuori italialainen tarjosi tallikaverilleen Hailwoodin tasaisen vastuksen, tuloksena hopeat molemmissa luokissa, tosin 350-kuutioisissa mestaruuden vei Jim Redman. Kauden jälkeen Hailwood jätti Agustan ja siirtyi Hondan tehdastalliin.
Kun Hailwood lopetti moottoripyöräilyn ja siirtyi Formula 1 -sarjaan, Agostinista tuli lajin yksinvaltias. Jo heti ensimmäisellä kaudella Ago voitti sekä 500- että 350-kuutioisten MM-sarjojen kaikki osakilpailut ja yhteensä 17 kilpailua molemmat luokat mukaan lukien. Voittoputki jatkui seuraavankin vuoden puolelle, jolloin voittoja tuli yhteensä 18. Kaikkiaan Ago voitti siis 35 MM-sarjan kilpailua peräkkäin. Kyseessä on lajin ylivoimainen ennätys.