cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Urumi (ase)
Ulkonäkö ja tekniikat
Urumin perustekniikka on heiluttaa asetta siten, että terä leikkaa haavoja tielleen osuvan vastustajan. Käyttö perustuu siihen, että urumilla pidetään mahdollisimman pitkä etäisyys käyttäjän ja vastustajan välillä. . Urumi täytyy pitää jatkuvassa liikkeessä, koska miekan aiheuttama vahinko perustuu liikevoimaan.
Aavikkotasku
Aavikkotasku (Oenanthe deserti) on kivitaskulle sukua oleva pieni varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö
Linnun pituus on 14,5–15,5 senttimetriä ja paino 17–23 grammaa, eli kivitaskun kokoinen. Pyrstö on lähes kokonaan musta ja yläperä valkoinen.
Esiintyminen
Pohjois-Afrikasta ja Lähi-idästä Mongoliaan. Suomessa lajia tavataan vain satunnaisesti.
Elinympäristö
Aavikkotaskun elinympäristöä ovat aavikkoiset, kallioiset ja pensaikkoiset kuivat maat.
Ravinto
Lajin ravintoa ovat valtaosin maassa liikkuvat hyönteiset ja muut selkärangattomat.
Dolly Martin
Dolly Martin, o.s. Read (s. 13. syyskuuta 1944) on brittiläinen malli ja näyttelijä. Hän oli pääosan esittäjänä elokuvassa Beyond the Valley of the Dolls (1970).
Martin ryhtyi näyttelijäksi myöhäisessä teini-iässään. Hänet valittiin toukokuussa 1966 Playboyn Playmate of the Monthiksi.
Martin oli naimisissa koomikko Dick Martinin kanssa, kunnes tämä kuoli toukokuussa 2008.
Mariner 3
Mariner 3 ja 4 olivat identtisiä luotaimia joiden tehtävänä oli suorittaa Marsin ohilento. Mariner 3 laukaistiin 5. marraskuuta 1964, mutta luotainta lähdössä suojannut suojus ei auennut kunnolla, estäen aurinkopaneelien aukeamisen. Luotain lakkasi toimimasta sen akkujen tyhjennyttyä ja se jäi kiertämään Aurinkoa, pääsemättä Marsiin.
Mariner 3 oli tarkoitus lentää noin 8 kuukaudessa Marsiin jonka jälkeen se olisi ottanut valokuvia planeetan pinnasta sekä suorittanut teknisiä mittauksia. Luotain oli varustettu aurinkokennoilla ja akuilla, ja sen paino oli 260 kilogrammaa. Aurikokennot olisivat antaneet sille Marsin etäisyydellä 300 W virtaa minkä olisi pitänyt riittää luotaimen teknisille laittelle ja datan lähettämiseen. Luotain oli varustettu kuvausjärjestelmällä, magnetometrillä sekä muilla laitteilla joilla oli tarkoitus analysoida aurinkotuulta, avaruuden säteilyä jne.
Lähteet
pienoiskuva|vasen|Mariner 3:n ja 4:n rakennekaavio
Herodes
pienoiskuva|Herodeksen kuparikolikko. Kolikossa teksti "Basileôs Herodou", "kuningas Herodeksen (sc. omaisuutta)", kääntöpuolella [[Makedonia (valtakunta)|makedonialainen aurinkosymboli.]] Herodes I (73 eaa. Askalon – 4 eaa. Jeriko) eli Herodes Suuri oli Rooman alaisuudessa hallinnut Juudean kuningas vuodesta 37 eaa. kuolemaansa saakka. Herodes oli Juudean prokuraattori Antipatroksen ja tämän nabatealaisen vaimon Kyproksen toiseksi vanhin poika.
Mariner 3
Aiheesta muualla
Mariner
Herodes
Herodeksen ura alkoi vuonna 47 eaa., kun hänen isänsä nimitti hänet Galilean käskynhaltijaksi. Juudea oli tuolloin jo osa Rooman valtakuntaa. Herodes tuki aluksi isänsä kanssa Rooman silloista mahtimiestä Julius Caesaria. Caesarin murhan jälkeen Herodes tuki Marcus Antoniusta, jonka avustuksella Rooman senaatti valitsi Herodeksen Juudean kuninkaaksi. Antoniuksen kärsittyä tappion sodassa Octavianusta vastaan Herodes siirtyi heti jälkimmäisen leiriin. Herodes oli Octavianuksen eli Augustuksen uskollinen alainen 27 vuoden ajan. Vaikka Herodes oli alkujaan idumealainen, sai hän kuitenkin juutalaisten sympatiat puolelleen muun muassa sen jälkeen, kun hän pani toimeen Jerusalemin temppelin laajennustyöt.
Roomalaiset asettivat Herodeksen valtaistuimelle. Näin he pystyivät Herodeksen avulla takaamaan uskonnon ja valtion erottamisen toisistaan. Hän vähensi huomattavasti pappien valtaa, joten heille jäi vain hengellinen rooli. Salaliittojen pelossa hän ajoittaisten mielenhäiriöiden vallassa murhasi vaimonsa Mariammen ja useita lapsiaan.
Nuoruus
pienoiskuva|upright|[[Julius Caesarin rintakuva. Caesar nimitti Herodeksen isän Antipatroksen Juudean hallitsijaksi ja antoi tälle Rooman kansalaisoikeudet. Antipatros nimitti puolestaan nuoren Herodeksen Galilean käskynhaltijaksi.]]
Pompeiuksen kuoltua vuonna 48 eaa. Antipatros siirtyi Rooman uuden hallitsijan Julius Caesarin kannattajaksi. Antipatros riensi Pergamonin hallitsijan Mithridateen kanssa Caesarin avuksi, kun tämä oli piiritettynä Egyptissä. Vuonna 47 eaa. Julius Caesar palkitsi Antipatroksen nimittämällä hänet Juudean hallitsijaksi (epitropos). Samalla hän sai Rooman kansalaisuuden. Antipatros nimitti vanhimman poikansa Fasaelin Jerusalemin ja sen lähiympäristön sotilaskuvernööriksi ja nuoremman poikansa Herodeksen Galilean sotilaskuvernööriksi. Josephus väittää teoksessaan Juutalaisten muinaisajat Herodeksen olleen tuolloin vain 15-vuotias.
Galilean sotilaskuvernööri
Galileassa Herodes taisteli menestyksellisesti paikallisia rosvojoukkoja vastaan, ja hänestä tuli suosittu paikallisten asukkaiden keskuudessa.
Herodeksen Galileassa saavuttama menestys sai ylipappi Hyrkanos II:n ja muut ylimykset kateellisiksi. Herodes määrättiin tuomittavaksi, mutta häntä tuki Syyrian roomalainen maaherra Sextus Caesar, joka oli Julius Caesarin sukulainen, ja tämän lisäksi farisealaisten johtajana ollut kunnianhimoinen Sameas. Herodes vapautettiin kaikista syytteistä, mutta hän näki parhaaksi paeta Sextus Caesarin luokse Damaskokseen. Hyrkanos alkoi heti pelätä, että Herodes aloittaisi pian sodan häntä vastaan. Vuonna 46 eaa. Sextus Caesar nimitti Herodeksen Koile-Syyrian ja Samarian strategiksi.
Nousu valtaan
Kun Julius Caesar oli 15. maaliskuuta 44 eaa. murhattu, Gaius Cassius Longinus ja Marcus Junius Brutus pakenivat itään. Cassius saapui Syyriaan ja määräsi Syyrian itäiset maakunnat maksamaan veroa. Juutalaiset määrättiin maksamaan 700 talentin (15 000 kiloa hopeaa) verran veroa. Antipatros jakoi saadut verot pojilleen ja ystävilleen. Herodes maksoikin pian Cassiukselle 100 talenttia ja pääsi näin hänen suosioonsa.
Eräs Malakias, joka oli vastuussa muun muassa Gofnan, Emmauksen, Luddan ja Thamnan alueista, viivytteli veron maksamista. Cassius lähti joukkoineen marssimaan sinne. Antipatros kuitenkin puuttui tilanteeseen ja maksoi Malakiaan puolesta tämän 100 talentin suuruisen veron. Myös Antipatros kuoli, sillä hänet myrkytti mustasukkaisuuden riivaama Malakias. Herodes, jota Cassius tuki ja joka oli nimittänyt hänet Syyrian intendentiksi, kosti isänsä kuoleman ja murhautti Malakiaan lähellä Tyrosta vuonna 43 eaa.
Juudeassa puhkesi levottomuuksia sen jälkeen kun Cassius lähti Syyriasta vuonna 42 eaa. Aristobulos III:n poika Antigonos yritti turhaan astua poliittiselle näyttämölle. Herodes kukisti Antigonoksen ja Tyroksen tyranni Marionin, joka oli anastanut osan Galileaa. Herodes kihlautui samoihin aikoihin Hyrkanos II:n lapsenlapsen Mariammen kanssa. Pari avioitui kuitenkin vasta neljä vuotta myöhemmin, kun Herodeksesta oli tullut kuningas.
Antonius ja Octavianus voittivat vuonna 42 eaa. Caesarin murhaajat. Useita juutalaisten lähetystöjä tuli Antoniuksen luokse valittamaan Antipatroksen pojista Fasaelista ja Herodeksesta. Herodes pääsi kuitenkin lahjoillaan Antoniuksen suosioon. Antonius nimitti Fasaelin Juudean tetrarkiksi ja Herodeksen Galiean tetrarkiksi. Heidän tehtävänään oli alueen hallinnon hoitaminen. Hyrkanos sai pitää nimellisen Juudean etnarkin arvonimen. Se herätti paheksuntaa juutalaisten keskuudessa, koska he eivät pitäneet Herodesta ja hänen veljeään juutalaisina.
Parthialaiset valtaavat Juudean
Vuonna 40 eaa. parthialainen satraappi Barzapharnes ja Parthian kuninkaan poika Pakoros hyökkäsivät Syyriaan. Parthialaiset päättivät myös auttaa Aristobulos III:n poikaa Antigonosta valtaamalla Juudean. Fasael ja Herodes puolustivat yhdessä Jerusalemia vihollisia vastaan. Moni heidän vastustajistaan liittoutui kuitenkin Antigonoksen ja parthialaisten kanssa. Antigonoksen toiveesta Fasaelille ja Herodekselle lähetettiin kutsu rauhanneuvotteluihin satraappi Barzafarnesin luokse. Herodes kieltäytyi, mutta Fasael suostui. Parthialaiset vangitsivat pian Fasaelin ja Hyrkanos II:sen, mutta Herodes vei perheensä turvaan Masadaan ja lähti itse pikaisesti hakemaan vahvistuksia Petrasta. Sen jälkeen parthialaiset valtasivat Jerusalemin. Vangittuna ollut Fasael teki itsemurhan, ja Hyrkanos II vietiin vangiksi Parthiaan. Aristobuloksen poika Antigonos riisti Hyrkanokselta korvan, jotta tämä ei tulevaisuudessa pystyisi harjoittamaan ylipapin virkaa. Antigonos valittiin kuninkaaksi ja ylimmäksi papiksi.
Herodes pakenee Roomaan
pienoiskuva|Herodes valloitti Jerusalemin vuonna 36 eaa. viiden kuukauden piirityksen jälkeen. Jo kolme vuotta aikaisemmin Rooman senaatti oli nimittänyt Herodeksen Juudean kuninkaaksi. Kuva on [[Jean Fouquetin kuvitusta 1470-luvulta julkaistussa Flavius Josephuksen Juutalaisten muinaisajat -teoksesta.]]
Petrassa nabatelaisten hallitsija Malkhos otti Herodeksen tylysti vastaan ja lähetti hänet pois maasta. Herodes matkusti ensin Aleksandriaan, missä Kleopatra otti hänet vastaan ja yritti houkutella Herodesta alaisekseen. Herodes torjui Kleopatran tarjouksen ja jatkoi matkaansa Roomaan, missä hänen vanha ystävänsä Marcus Antonius otti hänet hyvin vastaan. Antoniuksen ja Octavianuksen ansiosta Rooman senaatti julisti Herodeksen Juudean kuninkaaksi.
Herodeksen ollessa Roomassa Antigonos ryhtyi piirittämään Masadaa, missä Herodeksen sukulaiset olivat. Roomalaiset lähettivät erään Ventidiuksen ajamaan parthialaisia Syyriasta. Samaan aikaan Herodes saapui Palestiinaan, kokosi kannattajistaan armeijan ja marssi Antigonosta vastaan. Myös Ventidius ja hänen alaisensa Silo antoivat Herodekselle tukensa. Herodes valloitti Joppen ja vapautti perheensä Masadasta. Koska roomalainen kenraali Silo ei antanut hänelle tarpeeksi tukea, hän luopui hyökkäyksestä Jerusalemiin. Talven 38 eaa. aikana hän valtasi Idumean. Hän kukisti myös Galileassa olleet Antigonoksen varuskunnat ja sai Samarian valtaansa. Ventidius määräsi Herodeksen ja Silon avukseen parthialaisia vastaan sen jälkeen, kun tilanne Juudeassa oli rauhoittunut. Herodes lähetti mielihyvin Silon Ventidiuksen avuksi ja kukisti samalla itse Galileaa vaivanneet ryöstelevät rosvo- ja sotilasjoukot. Galileaan jätetyn varuskunnan lisäksi Herodeksen armeija koostui kolmestatuhannesta sotilaasta ja kuudestasadasta ratsumiehestä. Ventidius oli samalla ajanut parthialaiset pois Syyriasta, ja Antoniuksen käskystä hän lähetti tuhat ratsumiestä ja kaksi legioonaa Herodeksen avuksi erään Makhairaksen johdolla. Herodes ja Makhairas riitaantuivat kuitenkin, ja Herodes oli vähällä ruveta taisteluun roomalaisten kanssa. Antonius oli tuolloin piirittämässä Eufratin lähellä sijaitsevaa Samosataa, ja Herodes matkusti hänen luokseen valittamaan Makhairaasta. Herodes jätti veljensä Joosefin Juudeaan käskynhaltijakseen. Avustettuaan Antoniusta Samosatan piirityksessä Herodes sai Antoniukselta lupauksen avusta Antigonosta vastaan.
Herodes palaa Juudeaan
Herodeksen poissa ollessa hänen kannattajiensa tilanne oli käynyt entistä tukalammaksi. Herodes oli kieltänyt veljeään Joosefia hyökkäämästä Antigonosta vastaan. Joosef oli kuitenkin heti Herodeksen poistuttua maasta aloittanut hyökkäyksen Jerikoon. Joosef kaatui taistelussa, ja hänen mukanaan kuoli suuri määrä roomalaisia sotilaita. Sen jälkeen Galilea ryhtyi kapinaan ja Antigonoksen kannattajat antoivat hukuttaa Herodeksen ylhäisiä kannattajia Genesaretinjärveen. Antonius määräsi Syyrian käskynhaltijan Sosiuksen avustamaan Herodesta kahdella legioonalla. Roomalaisten avustuksella Herodes sai Galilean ja Jerikon hallintaansa ja löi Antigonoksen kannattajat Isnan luona käydyssä taistelussa. Sitten Herodes marssi armeijansa kanssa Jerusalemia kohti.
Vuoden 37 eaa. keväällä Herodes alkoi piirittää Jerusalemia. Viiden kuukauden piirityksen jälkeen kaupunki vallattiin. Antigonos antautui Sosiukselle, joka vei hänet vankina Antoniuksen luokse. Herodes maksoi roomalaisille palkkion, jotta he eivät ryöstäisi Jerusalemia.
Hallituskausi
thumb|right|300px|Juudea Herodeksen aikana.
Vallattuaan Jerusalemin Herodes teloitutti Antigonoksen kannattajat. Hän lähetti Antoniukselle suuren summan kiitokseksi siitä avusta, minkä oli tältä saanut. Antonius teloitutti myös Antigonoksen Antiokiassa, vaikka oli ensin aikonut pitää tämän vangittuna siihen asti, että saisi juhlia triumfin Roomassa. Juutalaiset olivat kuitenkin yhä levottomia eivätkä halunneet tunnustaa Herodesta, kun edellinen kuningas oli yhä elossa. Roomalaiset jättivät myös legioonan Jerusalemin lähistölle Herodeksen suojaksi.
Päästyään valtaan Herodes kutsutti Hyrkanoksen takaisin Parthiasta, missä tämä oli vankina. Hyrkanos sai Parthian kuninkaalta luvan palata Jerusalemiin. Hyrkanos ei enää kelvannut ylimmäksi papiksi, sillä Antigonos oli riistänyt häneltä korvat. Herodes nimittikin uudeksi ylimmäksi papiksi erään Ananeloksen. Hyrkanoksen tytär Aleksandra ei kuitenkaan voinut sietää tätä vaan yritti saada oman poikansa Aristobuloksen nimitetyksi ylimmäksi papiksi. Aleksandra lähetti anomuksen Kleopatralle, jotta tämä saisi Antoniuksen määräämään Aristobuloksen ylimmäiseksi papiksi. Lopulta Herodes joutui antamaan periksi ja nimittämään vain 17-vuotiaan Aristobuloksen ylimmäksi papiksi. Herodes ei kuitenkaan luottanut Aleksandraan vaan pakotti tämän asumaan palatsissaan eikä antanut tämän sekaantua julkiseen elämään. Aleksandra lähetti uuden valituskirjeen Kleopatralle, joka käski hänen paeta Aristobuloksen kanssa Egyptiin. Herodes sai tietää Aleksandran aikeista, mutta ei uskaltanut julkisesti syyttää häntä mistään. Herodes päätti kuitenkin päästä eroon Aristobuloksesta. Sopiva tilaisuus tuli vuonna 35 eaa., kun Aristobulos oli Jerikossa. Herodeksen palvelijat hukuttivat Aristobuloksen, kun tämä oli kuumana päivänä uimassa. Aristobuloksen kuoleman jälkeen Herodes nimitti Ananeloksen jälleen ylimmäksi papiksi.
Saatuaan kuulla tapahtuneesta Antonius kutsui Herodeksen luokseen. Herodes jätti sisarensa Salomen miehen Joosefin Juudeaan käskynhaltijaksi ja määräsi tämän surmaamaan Mariammen, jos Herodekselle tapahtuisi jotakin Antoniuksen luona. Herodes ei halunnut vaimonsa joutuvan kenenkään muun miehen haltuun. Kun Herodes oli poissa Jerusalemista, hänen vastustajiensa keskuudessa alkoi kiertää huhuja, että Antonius oli teloituttanut hänet. Palattuaan Jerusalemiin Herodes sai kuulla, että Joosef oli kertonut Mariammelle hänen antamastaan käskystä. Raivoissaan Herodes määräsi lankonsa teloitettavaksi.
Vuonna 32 eaa. Herodes aloitti Antoniuksen määräyksestä sodan nabatealaisia vastaan. Samana vuonna Octavianus aloitti sodan Antoniusta ja Kleopatraa vastaan. Vuoden 31 eaa. keväällä Juudeassa sattui valtava maanjäristys, jossa Josephuksen mukaan kuoli kolmekymmentätuhatta ihmistä. Herodes hyökkäsi tämän jälkeen nabatealaisia vastaan ja löi heidän joukkonsa Filadelfian lähistöllä.
Aktionin jälkeiset tapahtumat
Octavianuksen ja Antoniuksen kannattajat ottivat yhteen vuoden 31 eaa. syksyllä Aktionin taistelussa. Hävittyään taistelun Antonius ja Kleopatra pakenivat Egyptiin. Antoniuksen tukijana Herodeksella oli aihetta huoleen. Hän matkusti Rodokselle tapaamaan Octavianusta, jolle hän lupasi palvella Rooman uutta hallitsijaa yhtä uskollisesti kuin oli aikaisemmin palvellut Antoniusta. Herodeksen rohkeat sanat tekivät vaikutuksen Octavianukseen, joka vahvisti Herodeksen aseman Juudean kuninkaana asettamalla hänen päähänsä kuninkaallisen diadeemin. Octavianus liitti Juudeaan myös Antoniuksen ja Kleopatran aikaisemmin siitä riistämät osat. Lisäksi Juudeaan liitettiin muun muassa Samaria, Gaza ja Joppa, jotka Pompeius oli riistänyt Juudealta vuonna 63 eaa. Octavianus liitti Juudeaan myös Jordanin toisella puolella olleet Gadaran ja Hippoksen kaupungit. Octavianus lahjoitti Herodekselle myös neljäsataa gallialaista, joita Kleopatra oli käyttänyt omana henkilökohtaisena kaartinaan.
Herodes lujitti valta-asemaansa vuosina 37 eaa.–25 eaa. muun muassa teloituttamalla 45 Antigonoksen ylhäissyntyistä kannattajaa. Kyseessä olivat luultavasti saddukeukset, jotka kannattivat Sanhedriniä. Sanhedrinillä oli enää vain uskonnollista tuomiovaltaa.
Herodes tuhosi tämän jälkeen viimeisetkin assonanttien perheen jäsenet: Hyrkanos II:n vuonna 30 eaa., sitten oman vaimonsa 29 eaa. ja myös anoppinsa Aleksandran 28 eaa. Mariammen kuoleman syynä oli Herodeksen sisar Salome, joka syytti Mariammea uskottomuudesta. Tämä kuolema aiheutti myös suurta surua ja vei Herodeksen hulluuden partaalle, sillä kymmenestä vaimostaan hänen sanotaan rakastaneen vain tätä.
Mayon
Mayon on aktiivinen kerrostulivuori, joka sijaitsee Filippiineilla, Legazpi Cityn kupeessa, 325 kilometriä pääkaupungista Manilasta kaakkoon. Muodoltaan tulivuori on lähes täydellisen kartiomainen, kuten Fuji Japanissa. Mayon on aktiivisin kaikista Filippiinien 22:sta aktiivisesta tulivuoresta; se on purkautunut 48 kertaa viimeisen 400 vuoden aikana. Se sijaitsee Euraasian ja Filippiinien mannerlaatan välissä.
Herodes
Herodeksen rakennusohjelma
right|thumb|240px|Jerusalemin toisen temppelin [[rekonstruktio. Itse temppeli tuhoutui vuonna 70, kun roomalaiset valtasivat Jerusalemin.]]
Mayon
Purkaukset
Ensimmäinen tilastoitu Mayonin purkaus tapahtui vuonna 1616. Tuhoisin purkaus sattui 1. helmikuuta 1814. Purkauksessa surmansa sai 1200 ihmistä ja koko kaupunki hautautui vulkaaniseen tuhkaan ja laavaan.
Herodes
Herodeksen rakennusohjelma
Roomalaista rakennustaitoa hyödyntäen Herodes ryhtyi vuosina 25 eaa.–13 eaa. suuriin rakennushankkeisiin. Vuonna 19 eaa. alkoivat Jerusalemin toisen temppelin laajennustyöt. Herodes pystytti Temppelin pääsisäänkäynnin yläpuolelle Rooman valtakunnan symbolin, suuren kotkaa esittävän patsaan. Juutalaiset pitivät sitä pyhäinhäväistyksenä. Vähän ennen Herodeksen kuolemaa joukko nuoria miehiä repi kotkan alas. Heidät vangittiin, ja Herodes määräsi heidät teloitettavaksi. Vaikka Herodes suosikin juutalaisuutta ja piti itseään juutalaisena, hän oli kuitenkin hellenistinen hallitsija. Hän rakennutti Jerusalemiin myös ajan kansainväliselle kaupungille pakollisen teatterin ja amfiteatterin.
Herodes rakennutti uudelleen Samarian kaupungin ja asutti sinne kuusituhatta ihmistä. Hän nimesi kaupungin uudelleen suojelijansa Augustuksen mukaan Sebasteksi (sabastos tarkoittaa kreikaksi kunnianarvoisaa). Kun Augustus oli liittänyt Juudeaan lisää alueita, Herodes rakennutti alueelle temppelin hänen kunniakseen. Herodes rakensi suojelijansa kunniaksi myös Kesarean rannikkokaupungin. Kaupunkiin tehtiin suuri keinotekoinen satama.
Herodes perusti muitakin kaupunkeja, muun muassa isänsä Antipatroksen kunniaksi Antipatriksen kaupungin. Jerikon lähelle hän rakennutti linnoituksen, jonka hän nimesi äitinsä Kyproksen mukaan. Herodes kunnioitti erilaisilla rakennuksilla myös muita perheenjäseniään. Veljensä Fasaelin mukaan Herodes nimesi Jerusalemin muuriin rakennuttamansa tornin ja uuden kaupungin, joka perustettiin Jerikon lähelle.
left|thumb|Herodionin kukkula etelästä päin katsottuna. Noin 12 km Jerusalemin eteläpuolella sijaitsevalle kukkulalle Herodes rakennutti valtavan Herodionin palatsin.
Herodeksen rakennusohjelma ulottui myös Juudean ulkopuolelle. Muun muassa Tripoliin, Damaskokseen ja Ptolemaisiin Herodes rakennutti gymnasionin. Bybloksen ympärille taas rakennettiin Herodeksen rahoituksella muurit, Berytokseen ja Tyrokseen temppeleitä ja toreja. Damaskokseen ja Sidoniin rakennettiin Herodeksen ansiosta teatterit. Laodikean asukkaille hän rakennutti akveduktin.
Hän pystytti myös julkisia muistomerkkejä useisiin kaupunkeihin Välimeren pohjukan alueelle, mutta myös Antiokiaan, Ateenaan ja Spartaan.
Mariamme
Herodes oli ennen kuninkaaksi tuloaan nainut Doriksen, mutta sitten hylännyt tämän ja mennyt kihloihin hasmonealaissukuun kuuluvan Mariammen kanssa. Doriksen kanssa Herodes oli saanut yhden pojan Antipatroksen, jonka hän karkotti Jerusalemista. Kuninkaaksi päästyään Herodes meni naimisiin Mariammen kanssa, ja pari sai viisi lasta, kolme poikaa ja kaksi tytärtä. Josephuksen mukaan Herodes rakasti toista vaimoaan intohimoisesti, mutta Mariamme puolestaan vihasi Herodesta.
Mariamme oli saanut tietää, että Herodes oli määrännyt hänet murhattavaksi, jos tämä itse kuolisi. Lisäksi Herodes oli murhauttanut Mariammen äidin isän Hyrkanos II:n ja hänen veljensä Aristobuloksen. Lopulta Mariamme lakkasi nukkumasta Herodeksen kanssa. Herodeksen sisko ja äiti syyttivät Mariammea uskottomuudesta ja väittivät, että Mariamme oli lähettänyt kuvansa Egyptiin Marcus Antoniukselle, joka oli tunnettu intohimoistaan. Vihastunut Herodes määräsi Mariammen teloitettavaksi, mutta alkoi katua heti teon tehtyään.
Aleksanteri ja Aristobulos
Mariamme I:n pojat Aristobulos ja Aleksanteri olivat kuitenkin aluksi Herodeksen suosikkeja. Herodeksen sisar Salome vihasi veljeksiä ja juonitteli heitä vastaan. Salome syytti avoimesti poikien äitiä, jota pojat yrittivät turhaan puolustaa. Yhdessä veljensä Feroraan kanssa Salome sai Herodeksen uskomaan, että Aristobulos ja Alexander aikoivat kostaa tälle äitinsä murhan. Herodes päätti kutsua esikoispoikansa Antipatroksen takaisin maanpaosta, ja vuonna 13 eaa. hänet lähetettiin Roomaan tapaamaan Augustusta. Antipatros alkoi pian havitella kruunua itselleen ja solvasi avoimesti velipuoliaan, mikä lisäsi Herodeksen pelkoa heitä kohtaan. Vuonna 12 eaa. Herodes päätti syyttää poikiaan keisarin edessä. Herodes matkusti Aristobuloksen ja Aleksanterin kanssa Aquileiaan, missä he tapasivat Augustuksen. Keisarin edessä Herodes sopi riidan poikiensa kanssa ja palasi Juudeaan, jossa hän nimitti Antipatroksen ensisijaiseksi seuraajakseen. Aleksanteri ja Aristobulos tulivat hänen jälkeensä. Herodeksen ongelmat eivät kuitenkaan loppuneet. Antipatros jatkoi veljiensä syyttämistä juonittelusta Herodesta vastaan. Annettuaan kiduttaa erästä Alexanderin ystävää Herodes sai tietää salajuonesta, johon Aleksander ja hänen veljensä olisivat olleet osallisia. Alexanderin appi Arkhelaos sai kuitenkin Herodeksen leppymään.
Vuonna 8 eaa. Herodes menetti lopullisesti luottamuksensa Aleksanteria ja Aristobulosta kohtaan. Pahamaineinen spartalainen Eurykles oli panetellut Mariammen poikia. Augustuksen suostumuksella Herodes järjesti Berytoksessa (Beirut) oikeudenkäynnin, jossa hän avoimesti syytti poikiaan. Oikeus tuomitsi pojat kuolemaan. Aleksanteri ja Aristobulos teloitettiin luultavasti vuonna 7 eaa.
Antipatros
Herodes ei kuitenkaan luottanut poikaansa Antipatrokseen, vaan lähetti tämän Roomaan, kun selvisi, että Antipatros ja Herodeksen veli Feroras juonittelivat häntä vastaan. Antipatroksen ollessa Roomassa Feroras kuoli myrkytykseen, johon syylliseksi epäiltiin Antipatrosta. Vuoden 5 eaa. tienoilla Herodes kutsui poikansa takaisin Roomasta ja syytti häntä Syyrian käskynhaltijan Varuksen edessä salajuonittelusta. Herodes antoi vangita Antipatroksen ja lähetti Augustukselle selonteon tapahtuneesta. Tämän jälkeen Herodes nimitti seuraajakseen Malthraken kanssa saamansa pojan Herodes Antipaan.
Herodeksen kuolema
Josephuksen mukaan Herodes kuoli vuonna 4 eaa. sairastuttuaan lähes 70-vuotiaana. Juutalainen Megillat Taanit-paastokäärö antaa syytä olettaa kuolinpäivämääräksi 28. tammikuuta 1 eaa. Kaksi kuukautta Herodeksen kuoleman jälkeen alkanut Varuksen sota, jonka ajankohdaksi tiedetään 1 eaa., viittaa vahvasti Herodeksen kuolleen tuona samaisena vuonna.
Ennen kuolemaansa Herodes sai Augustukselta luvan teloittaa tai karkottaa Antipatroksen. Herodes määräsi teloituksen pantavaksi toimeen heti. Herodes muutti taas testamenttiaan ja nimitti seuraajakseen Herodes Arkhelaoksen. Herodes Antipaan hän nimitti Galilean ja Perean tetrarkiksi ja Kleopatran pojan Herodes Filippoksen Transjordanian tetrarkiksi. Herodes kuoli Jerikossa viisi päivää sen jälkeen kun hän oli teloituttanut Antipatroksen. Herodeksen testamentti luettiin kansalle, joka hyväksyi Arkhelaoksen kuninkaakseen. Herodeksen ruumis haudattiin Herodionin palatsiin.
Perintö
right|thumb|300px|Herodes ottaa vastaan idän viisaat miehet. Lasimaalaus on Pariisissa Musée national du Moyen Âge -museossa.
Perhe
Herodes oli Antipatroksen ja Kyproksen neljästä pojasta toiseksi vanhin. Kolmen veljen lisäksi Herodeksella oli sisar Salome. Hänen vanhin veljensä Fasael kuoli vuonna 40 eaa. parhialaisten vankina. Herodes oli naimisissa kymmenen kertaa, ja hänellä oli luultavasti useampia lapsia, kuin mitä nykyään on tiedossa.
Antiikin lähteet
Ensimmäisellä vuosisadalla elänyt juutalainen historioitsija Josephus kertoo kirjoissaan Juutalaissodan historia (alkuteos kreik. Peri tū Iūdaïkū polemū, lat. Bellum Iudaicum tai De bello Iudaico) ja Juutalaisten muinaisajat (Iūdaïkē arkhaiologia, lat. Antiquitates Iudaicae) Herodeksen valtaannoususta ja hallituskaudesta. Josephus käytti lähteenään muun muassa Herodeksen läheisen ystävän Nikolaos Damaskoslaisen kirjoittamaa 144 kirjaa käsittävää maailmanhistoriaa, joka ei kuitenkaan ole säilynyt nykypäivään.
Herodes Raamatussa
right|thumb|300px|Matteuksen evankeliumin mukaan Herodes surmauttaa Betlehemin kaikki vastasyntyneet poikalapset. Muita historiallisia lähteitä asialle ei löydy.
Herodes esiintyy Raamatun Uudessa testamentissa Matteuksen evankeliumissa. Hänet mainitaan nimeltä myös Luukkaan evankeliumissa. Muissa Uuden testamentin kirjoissa esiintyvä Herodes on Herodes Suuren poika Herodes Antipas.
Matteuksen evankeliumissa Herodes ottaa vastaan itämaan tietäjät ja saa heiltä kuulla, että juutalaisten kuningas on syntynyt Betlehemissä. Pelästynyt Herodes määrää tietäjät etsimään lapsen ja ilmoittamaan hänelle sen olinpaikan.
Matteuksen ja Luukkaan kertomukset Jeesuksen syntymästä eroavat kuitenkin jonkin verran toisistaan. Luukkaan mukaan Publius Sulpicius Quirinius on Jeesuksen syntymän aikaan Syyrian maaherrana. Juudea liitettiin kuitenkin Syyrian provinssiin vasta vuonna 6|6 jaa., sen jälkeen kun Herodes Suuren poika Herodes Arkhelaos syrjäytettiin, jolloin luultavasti Quirinius toimi myös jo aikaisemmin sotilaallisena hallitsijana Syyriassa ja pani toimeen Luukkaan mainitseman verollepanon.
Matteuksen evankeliumissa Herodesta syytetään Betlehemin lastenmurhasta.
Matteuksen evankeliumin mukaan Herodes surmautti Betlehemistä kaikki kaksivuotiaat ja sitä nuoremmat pojat. Hän kärsi vainoharhaisuudesta ja tapatti mm. omia sukulaisiansa. . Betlehemin lastenmurhan historiallisuutta on kuitenkin epäilty, sillä lastenmurhasta ei löydy viitteitä Matteuksen evankeliumin ulkopuolelta. , sillä esimerkiksi Flavius Josephus ei mainitse asiasta mitään. Richard T. Francen mukaan, huolimatta muiden lähteiden puutteesta, Matteuksen kerronnan taustalla saattaa kuitenkin olla historiallinen tapahtuma, sillä "ottaen huomioon Betlehemin syrjäisen sijainnin ja murhattujen lasten vähäisen lukumäärän, on mahdollista, että tämä on ollut varsin merkityksetön tapaus Herodeksen uralla eikä siksi kiinnostanut antiikin historioitsijoita, jotka keskittyivät suuriin poliittisiin ja sotilaallisiin tapahtumiin."
Herodes on yksi Tiernapojat-näytelmän hahmoista.
Donald Faison
Donald Adeosun Faison (s. 22. kesäkuuta 1974, New York, New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Faison on parhaiten tunnettu roolihahmona Murray Duvall Clueless-elokuvassa ja samannimisessä televisiosarjassa, sekä Dr. Christopher Turkina Tuho-osasto-televisiosarjassa. Hän on esiintynyt myös elokuvissa Kick-Ass 2, Uptown Girls, Big Fat Liar – valehtelija ja Remember the Titans sekä televisiosarjassa Sabrina, teininoita (Sabrina The Teenage Witch).
Scharführer
thumb|200px|Scharführerin kauluslaatat thumb|200px|SS-Scharführer Scharführer (lyh. Scha, ) oli saksalainen sotilasarvo, jota käytettiin ensimmäisen kerran Saksan rynnäkköjoukoissa ensimmäisen maailmansodan aikana. Suoraan käännettynä se tarkoittaa ryhmänjohtajaa.
Arvo oli käytössä myös natsi-Saksassa. Puolisotilaallisen järjestön Sturmabteilungin riveissä Scharführer oli alin toimiupseerinarvo. Waffen-SS:n Scharführer vastasi arvoltaan Suomen puolustusvoimien kersanttia. Hitler-Jugendin Scharführerin alla oli viisi ja yläpuolella 13 arvoa.
Johnny Mathis
thumb|Johnny Mathis John Royce Mathis (s. 30. joulukuuta 1935) on yhdysvaltalainen viihde- ja jazzlaulaja. Hän on voittanut kaksi Grammy-palkintoa. Hän aloitti laulamisen 1956, jolloin ilmestyi hänen esikoisalbuminsa Johnny Mathis.
Birmingham Bulls
Birmingham Bulls oli yhdysvaltalainen WHA-liigassa pelannut jääkiekkoseura. Seura pelasi WHA-liigassa vuosina 1976–1979. Seuran kotipaikka oli Birmingham Alabaman osavaltiossa. Seuran kotiareena oli puolestaan 1976 rakennettu Birmingham-Jefferson County Civic Center.
Kolmen kauden aikana seura pelasi 241 ottelua, joista voitti 99 ja hävisi suoraan 129. 13 ottelua päättyi tasan.
WHA:n hävittyä maailmankartalta, Birmingham Bulls pelasi vuosina 1979–1981 CHL-sarjaa. Kaudeksi 1982–1983 joukkue vaihtoi nimensä ja uusi nimi oli Birmingham South Stars. South Starsin nimellä pelattu kausi jäi organisaation viimeiseksi CHL:ssa. Kaudelle 1983–1984 otettiin jälleen käyttöön Bulls-nimi, mutta CHL:n sijaan joukkue organisaatio siirtyi pelaamaan ACHL-liigaan. Tätä vaihetta kesti vain yhden kauden ajan jonka jälkeen seura käytännössä lakkautettiin. Seuraavan kerran nimi Birmingham Bulls otettiin käyttöön kaudelle 1992–1993 kun ECHL-joukkue Cincinnati Cyclones muutti Birminghamiin. ECHL-liigassa joukkue pelasi Birminghamin nimellä kauteen 2001, jonka jälkeen seura muutti Atlantic Cityyn.
Parhaat pelaajat
Muita mainittavia joukkueessa pelanneita ovat Vaclav Nedomansky, Ken Linseman, Rick Vaive, Craig Hartsburg, Rod Langway ja Terry Ball
Formula 1 -kausi 1983
Formula 1 -kausi 1983 on järjestyksessään 34. Formula 1 -kausi. Se alkoi 13. maaliskuuta 1983 ja päättyi 15. lokakuuta 15 kilpailun jälkeen. Kausi oli huomattava, koska se oli viimeinen kausi, jolloin järjestettiin mestaruussarjaan kuulumaton kilpailu, Race of Champions. Se pidettiin Brands Hatchissa, ja sen voitti Suomen Keke Rosberg Williams -tallin autolla.
Maailmanmestariksi kruunattiin Brabhamilla ajanut brasilialaiskuljettaja Nelson Piquet, joka voitti mestaruuden toista kertaa urallaan. Ranskalainen Renault -kuljettaja Alain Prost hävisi Piquet’lle kahdella pisteellä, joka on yksi F1-historian pienimpiä piste-eroja. Prost johti kuljettajien MM-sarjaa ennen kauden viimeistä kilpailua. Valmistajien tittelin vei Ferrari kymmenen pisteen erolla Renault'iin.
Sinko
pienoiskuva|200px|Yhdysvaltalainen kevyt kertasinko [[M72 LAW, joka Suomessa tunnetaan paremmin nimellä 66 KES 75.]] Sinko on rekyylitön pääsääntöisesti panssarintorjuntaan tarkoitettu ampuma-ase. Nimitystä käytetään useista eri tavalla toimivista aseista. Kaikkien sinkoaseiden yhteispiirre on alusta asti ollut ontelopanosten käyttö panssarin läpäisyyn. Useilla singoilla voi ampua myös muita erilaisia kranaatteja. Asutuskeskustaistelussa ja linnoitteiden tuhoamisessa ampumatarvikkeina ovat esimerkiksi sirpale- ja miinakranaatti sekä termobaarinen kranaatti. Tykistä sinko eroaa siten, että laukaisulaite on kevytrakenteinen, yleensä kädessä pidettävä ja ammus liikkuu siksi omalla voimallaan. Rakettitoimisista singoista käytetään lyhennettä RPG.
Historia
pienoiskuva|Yhdysvaltalaisia [[bazookamiehiä Korean sodassa]] pienoiskuva|Kanadalaiset sotilaat käyttävät PIATia pienoiskuva|Suomalaiset varusmiehet siirtävät raskasta sinkoa
Sinkojen kehitys alkoi toisen maailmansodan aikaisesta saksalaisesta panssarinyrkistä (Panzerfaust), ja panssarikauhusta (Panzerschreck). Panzerfaust oli yksinkertainen putki, josta ammus laukaisiin mustaruutipanoksella ja raketti vei sen kohteeseen. Panssarikauhu taas oli uudelleen ladattavaa mallia. Liittoutuneiden vastaavia aseita olivat yhdysvaltalainen Bazooka (virallisesti Rocket Launcher M1) ja brittiläinen PIAT (Projector, Infantry, Anti-Tank). PIATissa onteloräjähteen sisältävä ammus laukaistiin jousella. Ammuksessa oli ruutipanos, joka viritti jousen uudelleen.
Kuuluisimpia moderneja sinkoaseita ovat venäläisen RPG-sarjan lisäksi yhdysvaltalainen kevyt kertasinko M72 LAW ja ruotsalainen M3 Carl Gustav. Niiden tehokas kantama on 50–300 metriä säästä ja ammustarvikkeesta riippuen.
Käyttöperiaatteita
Singot ovat nykyään jalkaväen perusaseistusta, jolla se kykenee toimimaan panssaroituja ajoneuvoja ja esimerkiksi pesäkkeitä vastaan. Singoilla ammutaan maaten tai muuten alhaisessa painopisteessä. Sinkoja käytetään yleensä taistelupareittain ampuja-tähystäjä periaatteella ja sinkoja/ammuksia voidaan tarvita useampia maalin tuhoamiseen. Tehokkaan vastatoiminnan takia sinkojen käyttö edellyttää hyvää maaston käyttöä, suojautumista, useita valmisteltuja asemia ja nopeaa asemanvaihtoa.
Kaikkien sinkojen laukaisuääni on lisäksi erittäin voimakas, raskaan singon verrattavissa tykkiin, mikä tekee ampumisesta erittäin epämiellyttävää. Laukauksen ääni ja sen aiheuttama pöllähdys ja hitaasti lentävän rakettiammuksen lentorata paljastaa ampujan. Ampujien suojaksi on Suomessa kehitetty aidon singon laukausta matkivan efektin tuottava hämäyspanos: tällöin vihollista kuormitetaan useilla havainnoilla, jotka vaikeuttavat oikean singon laukauksen erottamista.
Sinkotyyppejä
Kevyet kertasingot ovat yksinkertaisia jokaisen sotilaan aseita. Kertasingoissa on molemmista päistään avoin putki, yleensä lasikuitua, josta ammus lähtee liikkeelle raketin voimalla. Laukaus on rekyylitön ja tuottaa vaarallisen tuli- ja kaasusuihkun aseen taakse. Laukaisun jälkeen sinko hylätään tai se on palautettava ladattavaksi. Useimmat niistä eivät läpäise uusimpia taistelupanssarivaunuja edestä mutta ovat tehokkaita muita panssaroituja ajoneuvoja, kuten rynnäkköpanssarivaunuja, vastaan.
Kevyt sinko on suhteellisen käyttökelpoinen panssarintorjunta-ase: 100 metrin matkalta kokenut ampuja voi saada useita laukauksia halkaisijaltaan 20–30 sentin maaliin. Toisaalta aseen kantomatka on varsin lyhyt, käytännössä paikallaan olevaan maaliin noin 200–250 metriä, liikkuvaan 100–150 metriä. Singon ammuksen lentorata on voimakkaan kaareva ja tämä haittaa singon käyttöä esimerkiksi puustoisessa maastossa. Lisäksi voimakas takaliekki (useita metrejä) rajoittaa usein singon käyttöä suljetussa tilassa, mutta on myös sinkomalleja, joilla voidaan ampua ahtaasta tilasta.
Erotukseksi kertasingosta jotkut singot ovat laukauksen jälkeen ladattavissa toistuvasti uudella ammuksella. Tällaiseen sinkoon kuuluu metallinen putki, seula, laukaisulaite ja tähtäinkaukoputki. Seula on kartiomainen, rei'itetty putkeen sisälle kiinnitetty suppilo. Seulan tehtävä on luoda vastapaine, jotta putkesta lähtevä ammus ei veisi sinkoa mukanaan. Silti kevyt sinko liikkuu eteenpäin, ”nyökkää” ammuttaessa. Jos seula tukkeutuu edes osittain, sinko käyttäytyy rekyyliaseen tavoin.
Raskaita sinkoja käyttävät panssarintorjuntaan erikoistuneet joukot. Raskaita sinkoja käytetään ennen kaikkea taistelupanssarivaunuja vastaan. Raskas sinko voi olla kertasinko, mutta sen kaliiperi ja panssarinläpäisy ovat suuremmat kuin kevyillä singoilla.
Raskas sinko voi olla tyypiltään myös rekyylitön tykki (RCL, englannista recoilless rifle), jossa ammus lähtee putkesta kuten tykissä, eikä siinä välttämättä ole rakettimoottoria. Osa ruudin palokaasuista ohjataan aseen taakse, jolloin rekyyli vaimenee olemattomaksi. Tällaisia raskaita sinkoja ovat muun muassa yhdysvaltalainen M40 ja suomalainen 95 S 58–61, ”Musti”. Ase on kiinnitetty painonsa vuoksi usein ajoneuvoon kuten jeeppiin. Monissa länsimaissa tällaiset raskaat singot on korvattu ohjuksilla. Raskas sinko tosin on saanut uutta suosiota sen monipuolisten ja ennen kaikkea halpojen ampumatarvikkeiden vuoksi: ohjuslaukaukset ovat kalliita ja asutuskeskustaisteluissa niiden käyttökelpoisuus on siksi rajallinen. Raskas sinko on myös mahdollista asentaa avolavapakettiauton lavalle tai pikaveneen kannelle, ja näin saada aikaan nopea taisteluajoneuvo.
Suomen puolustusvoimien sinkoja
Suomen puolustusvoimissa käytössä ovat: Käytöstä poistuneita sinkoja
Slapstick
thumb|Slapstick-komiikkaa [[Charlie Chaplinin elokuvassa His New Job (1915).]] thumb|110px|Slapstick-laudat, joista slapstick on saanut nimensä. Slapstick on yliammuttuihin fyysisiin törmäilyihin, sattumuksiin ja koheltamiseen perustuvaa komiikkaa. Tyypillinen esimerkki siitä on kermakakun litistäminen jonkun kasvoihin.
Slapstick on saanut nimensä kahdesta laudasta, jotka liitetään toisiinsa saranalla ja jousella. Sillä kun on lyövinään toista päähän mutta pysäyttää tarpeeksi äkisti, inertia saa kaksi lautaa äänekkäästi osumaan toisiinsa vaikka toisen päähän ei kohdistukaan kovaa osumaa.
Slapstickia on käytetty esimerkiksi vanhoissa mykkäfilmikomedioissa ja nykyään varsinkin erilaisissa piirretyissä, joissa ruumiillista kipua ei oikeastaan esiinny. Piirretyissä esimerkiksi jotakuta kaavamaisen typerää sivuhahmoa lyödään vaikkapa nyrkillä kasvoihin, ja hetken päästä hahmo nousee typertynyt ilme naamallaan ylös.
Joskus humoristisuutta tavoitellaan saman asian toistolla; tälloin vaikkapa alasin putoaa juuri nyrkistä saaneen hahmon päähän. Tunnettuja slapstick-tyyppisiä piirroshahmoja ovat esimerkiksi Kelju K. Kojootti ja Maantiekiitäjä sekä Tipi ja Sylvesteri, joiden sarjoissa on perusajatuksena petoeläimen pyrkimys jahdata saaliseläintä.
Kakuttamisen lisäksi klassisia teemoja ovat esimerkisi kävely lasiovea päin ja olalla kannettujen pitkien esineiden kuten tikkaiden tai lautojen kanssa kävely ja yhtäkkiä kääntyminen kun sen tiellä on joku toinen ja se osuu häntä takaraivoon, tai käänteisesti kun yleisö luonnollisesti odottaa niin käyvän, tämä yhtäkkiä kumartuukin poimiakseen jotain maasta ja se menee ohi.
Slapstick on yleinen tyyli myös American Pien kaltaisissa nuortenelokuvissa.
Antti Siukonen
Antti Armas Siukonen (s. 25. huhtikuuta 1980 Tuusula) on suomalainen pastori. Hän on toiminut Fleim-lehden päätoimittajana sen perustamisesta (2006) saakka ja sen jälkeen Espoon seurakuntien kasvatustyön pastorina.
Siukonen on ollut kirkolliskokouksen maallikkoedustajana 2004–2008 ja pappisedustajana 2012–2016. Hän on toiminut kolumnistina Vantaan Laurissa (2008–2010) ja Essessä. Hän on ollut myös perustamassa Kirkon Ulkomaanavun Changemaker-verkostoa ja puolustanut turvapaikanhakijoita.
Siukonen valittiin Vuoden isäksi 2013.
Luettelo Real Madridissa pelanneista jalkapalloilijoista
Tämä on luettelo Real Madridissa pelanneista jalkapalloilijoista. Luettelossa ovat kaikki seuran edustusjoukkueessa Espanjan pääsarjan Primera Divisiónin otteluissa esiintyneet pelaajat.
C
thumb|right|300px|[[Iker Casillas pelasi seurassa 1999–2015.]]
R
thumb|right|300px|[[Raúl edusti madridilaisseuraa vuosina 1994–2010]]
Pikaraitiotie
thumb|Hiawatha Line [[Minneapolis|Minneapolisissa, Minnesotassa.]] thumb|[[Luas-pikaraitiotievaunu Dublinissa.]] thumb|[[Trambaix-pikaraitiotievaunu Barcelonassa.]] Pikaraitiotie on kaupunkiraideliikenteen muoto. Pikaraitiovaunulla tarkoitetaan junaa, joka teknisen ratkaisunsa puolesta on nopeampi kuin tavallinen raitiovaunu, mutta kevyempi kuin metrojuna. Yleensä kalusto soveltuu ainakin mitoituksen puolesta myös katuliikenteeseen. Kaikkia pikaraitiotiemäisiä järjestelmiä tai rataosia ei aina kutsuta pikaraitiotieksi, vaan esimerkiksi vain raitiotieksi. Esimerkiksi Göteborgissa osa raitioteiden linjauksista on teknisesti pikaraitiotietasoisia. Pikaraitiotien linjaus sovitetaan palveltavaan kaupunkirakenteeseen: reitti linjataan lähelle asuntoja, työpaikkoja ja palveluita.
Pikaraitiotien ominaisuuksia
Pikaraitiotie muistuttaa ominaisuuksiltaan muita kaupunkiraideliikenteen muotoja kuten raitiovaunua, metroa ja paikallisjunaa. Esimerkiksi suorituskyky, energiankulutus ja kulkuväylät ovat samankaltaisia.
Pikaraitiotien perusominaisuus on, että se voi kulkea monenlaisilla kulkuväylillä:
Palveltavan alueen bussilinjasto sovitetaan pikaraitiotiehen siten, että vaihto bussista raitiovaunuun on helppoa ja bussilinjasto ohjataan esimerkiksi poikittaisreiteille, joilla pikaraitiovaunu ei kulje. Joissakin pikaraitiojärjestelmissä busseilla järjestetään liityntäliikenne. Yleensä autoille ja polkupyörille varataan liityntäpysäköintipaikkoja pysäkeille.
Pikaraitiovaunujen raideleveys vaihtelee välillä 900 mm (Linz) – 1 524 mm (Riika, Venäjän ja Ukrainan pikaraitiotiet). Yleisin raideleveys on 1 435 mm. Pikaraitiovaunujen korileveys vaihtelee välillä 230–265 senttimetriä. 265 senttimetriä on maksimileveys, joka soveltuu liikenteeseen katuympäristössä.
Uudet järjestelmät tehdään yleensä suurella korileveydellä kapasiteetin lisäämiseksi. Pienin kaarresäde on 20–50 metriä. Vaunujen pituus on noin 20–50 metriä ja ne ovat yleensä nivelöityjä. Junapituus on useissa järjestelmissä jopa 75–100 metriä. Saksassa standardiksi ovat muodostumassa 37,5 metrin pituiset vaunut ja 75 metrin mittaiset junat. Kaarresäde ja korileveys määrittävät tilantarpeen. Yleensä kaksiraiteinen pikaraitiotie vaatii 5–7 metriä tilaa sivusuunnassa. Pienemmän vaakatasoisen ja pystysuuntaisen kaarresäteen takia pikaraitiotie voidaan sijoittaa vapaammin kaupunkiympäristöön kuin metro.
Pikaraitiotie ottaa virran yleensä ilmajohdosta, mutta metron kanssa yhdistetyissä hybridijärjestelmissä kuten Hollannin Rotterdamissa ja Amsterdamissa kalusto voi käyttää myös virtakiskoa. Sähköjännite on yleensä 750 voltin tasavirta, mutta rautateihin yhdistetyissä järjestelmissä duoraitiovaunu käyttää myös korkeajännitteistä vaihtovirtaa (esim. 15 kV Hz). Virroitus ilmajohdosta sallii liikenteen myös muun liikenteen joukossa, joka on korostunut Helsingin seudulla käydyssä keskustelussa. Virransyöttö virtakiskosta edellyttää usein kulkuväylän eristämistä muusta liikenteestä, mutta esimerkiksi tasoristeykset ovat maailmalla melko yleisiä.
Yhden pikaraitiovaunun kapasiteetti on 150–300 matkustajaa, ja junan kapasiteetti 300–1 000 matkustajaa junapituudesta riippuen. Kapasiteetti on pienempi kuin raskaimmissa metro- tai paikallisjunaratkaisuissa, rajoittavia tekijöitä ovat junapituus ja kaluston leveys. Katuliikenteessä ei voida käyttää paljon yli 100 metrin mittaisia junia ja yli 265 senttimetriä leveää kalustoa.
Eurooppalaisten kaupunkien kokemusten perusteella pikaraitiotien edut busseihin verrattuna ovat seuraavat:
Nopeus ja pysäkit
Pysäkkiväli vaihtelee eri olosuhteissa ja eri pikaraitiotiejärjestelmissä välillä noin 300–2 000 metriä. Jos kaupunkirakenne on jatkuva, optimaalinen pysäkkiväli on usein luokkaa 500–600 metriä. Pysäkkitiheys on yleensä tiheämpi kuin metrolla tai paikallisjunalla. Yleensä pysäkit pyritään sijoittamaan alle 300 metrin päähän merkittävimmistä linjan alueen palveluista, työpaikoista ja kerrostalokortteleista ja enintään 600 metrin päähän palveltavista pientaloasunnoista.
Kustannukset
Pikaraitiotien suurin haittapuoli ovat bussijärjestelmään verrattuna korkeat investointikustannukset. Saksalaisen Cristoph Groneckin vuonna 2003 Strassenbahn Magazin -lehdessä julkaistun tutkimuksen mukaan maantasoinen pikaraitiotie maksaa kuitenkin noin – eritasoisesta metrosta. Eritasoiseksi tai tunneliin rakennettu pikaraitiotie maksaa yhtä paljon kuin vastaavalla mitoituksella toteutettu metro tai paikallisjuna. Suomessa 25 kilometriä pitkän Raide-Jokerin hinta on noin 386 miljoonaa euroa, kun taas 21 kilometriä pitkä Länsimetro maksaa yli kaksi miljardia euroa.
Historiaa
Maailman raitioteillä on ollut 1800-luvun lopulta alkaen nopeita, osaksi omalla ratalinjallaan kulkevia osuuksia, joita voi luonnehtia pikaraitioteiden esimuodoksi. Autoliikenteen ja muun katuliikenteen lisääntyessä kehittyi ajatus erottaa raitiotie omille kaistoilleen ja osin eri tasoon muun liikenteen kanssa metron tapaan. Maailman ensimmäinen liikenteen nopeuttamiseksi rakennettu raitiotietunneli rakennettiin Bostoniin 1897.
Suomessa pikaraitioteitä esitettiin ensi kerran Eliel Saarisen Munkkiniemi–Haaga- ja Pro Helsingfors -suunnitelmissa 1918. Nykyaikaiset perusperiaatteet (liikenne-etuudet, omat kaistat) täyttäviä pikaraitiotielinjoja ehdotettiin Helsinkiin (Kulosaaren ja Herttoniemen suunta) ja Turkuun (Satakunnantien ja Uudenmaantien suunnat) 1950-luvulla. Turun raitioteiden 1956 rakennettua Korppolaismäen linjaa voidaan pitää pikaraitiotietyyppisenä; sillä oli oma kaista ja varoitusvalot autoilijoille.
Useissa kaupungeissa, kuten Brysselissä ja Ruhrin alueella raitioteille rakennettiin tunneleita, jotka oli tarkoitus myöhemmin muuttaa täysimittaiseksi metroksi. Näin tehtiin myös Tukholmassa ja Oslossa. Joissakin kaupungeissa kuten Oslossa ja Brysselissä on yhä ”esimetro”-linjoja, joilla on sekä metron että raitiotien piirteitä. Monissa kaupungeissa metrosuunnitelmista luovuttiin kuitenkin, koska tunneleiden rakentaminen koko reitistölle ei ollut kannattavaa.
Joissakin kaupungeissa erityisesti Saksassa, Sveitsissä, Itävallassa ja Ruotsissa raitioteitä kuitenkin kehitettiin. Düsseldorfissa kehitettiin uusi nykyaikainen nivelvaunu 1956, ja monissa Saksan kaupungeissa, erityisesti Kölnissä ja Düsseldorfissa rakennettiin keskustaan tunneleita ja esikaupunkeihin muusta liikenteestä erotettuja kaistoja. Saksalaisen tämän ajan suunnittelufilosofian täydellisimmin toteutettu esimerkki on Stuttgartin pikaraitiotie, joka kulkee keskustassa ja useissa esikaupungeissakin lähes kokonaan eri tasossa.
Göteborgissa Ruotsissa raitioteistä kehitettiin kaupungin runkoliikenneverkko, joka rakennettiin uusiin lähiöihin 1950–1960-luvuilla. Göteborgissa tutkittiin raitiotien muuttamista metroksi, mutta ajatus hylättiin keskustan savipohjaisuuden takia. Linzin kaupungissa Itävallassa otettiin vuonna 1977 käyttöön ensimmäinen raitiokävelykatu ja ruohorata.
1960–1970-luvun taitteessa herännyt ympäristötietoisuus ja vuoden 1973 öljykriisi havahduttivat liikennesuunnittelijat ja päättäjät uudelleenarvioimaan raitiotietä liikennemuotona. Pikaraitiotie arvioitiin useissa kaupungeissa edullisemmaksi rakentaa kuin metro, mutta silti energiatehokkaaksi ja ympäristöystävälliseksi. Useimmissa kaupungeissa joissa raitiotie oli vielä käytössä, päätettiin säilyttää ja kehittää raitiotietä, vain harvoissa länsimaisissa kaupungeissa raitiotie lakkautettiin 1970-luvun jälkeen.
Ensimmäinen uusi pikaraitiotiejärjestelmä öljykriisin jälkeen valmistui Edmontoniin 1978. Tämän jälkeen uusia pikaraitiotiejärjestelmiä on rakennettu vajaat sata kappaletta kaikille puolille maailmaa. Hyvin monia olemassa olevia raitiotiejärjestelmiä on uudistettu pikaraitioteiksi. Pikaraitiotiejärjestelmien rakentamistahti on kiihtynyt 2000-luvulle tultaessa.
Syyksi pikaraitiotiejärjestelmien menestykseen on esitetty metroon verrattuna alhainen investointi, edulliset liikennöintikustannukset sekä matkustajien ja päättäjien suosio. Pikaraitiotien rakentamista on usein kritisoitu voimakkaasti ennen rakentamista, mutta järjestelmän valmistuttua siihen on oltu tyytyväisiä. Varsin harvat hankkeet eivät ole täyttäneet tavoitteitaan.
Suomessa pikaraitiotien rakentamista on tutkittu 1990-luvulta alkaen kansalaisjärjestöjen ja asiantuntijoiden aloitteista pääkaupunkiseudulla, Tampereella ja Turussa. Tampereella päätös pikaraitiotien ensimmäisen osan rakentamisesta tehtiin vuonna 2016 ja se toteutettiin vuosina 2017–2021. Helsingissä runkolinjan 550 muuttaminen pikaraitiotieksi on koeliikennevaiheessa. Vantaan pikaraitiotien rakentaminen hyväksyttiin toukokuussa 2023, ja liikennöinnin on määrä alkaa vuonna 2029.