cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Gordianus I
Syntymä ja elämä ennen keisariutta
Historia Augustan mukaan Gordianus kirjoitti eeppisen runon, joka käsitteli Antoninus Piuksen ja Marcus Aureliuksen valtakausia. Tätä ei voida todistaa, mutta on mahdollista, että Gordianuksen uraa edistivät hänen retoriset ja kirjalliset taitonsa.
Virtuaaliyhteisö
Luodut sosiaaliset siteet ovat vahvuudeltaan vaihtelevia. Identiteetti rakentuu virtuaaliyhteisöissä eri tavoin kuin reaalimaailmassa. Usein käytetään nimimerkkiä ja sen takana olevan henkilön on mahdollista olla anonyymi esimerkiksi sukupuolen ja iän puolesta.
Scopusvuori
Nimi Scopus viittaa latinankieliseen sanaan scopus, joka tarkoittaa tähystämistä. Israelin itsenäisyyssodassa Scopusvuori oli israelilaisten hallussa ja ensimmäisen ristiretken aikaan kristittyjen ritarit leiriytyivät juuri tälle vuorelle.
Gordianus I
Syntymä ja elämä ennen keisariutta
Gordianuksen poliittinen ura oli epätavallinen, sillä hänen sukunsa ei kuulunut senaattorien eliittiin. Britanniasta löytyneet piirtokirjoitukset osoittavat, että Gordianus toimi Britannia Inferiorin maaherrana vuonna 216. Vasta 60-vuotiaana hän sai kunnian olla konsulina, kun hänet nimitettiin lisäkonsuliksi (consul suffectus, eli astui virkaan keskellä vuotta) luultavasti keisari Elagabaluksen aikana. Gordianus saattoi myös uransa aikana toimia Syria Coelen ja Achaean provinssien maaherrana sekä komentaa Legio IV Scythicaa, joka oli sijoitettu lähelle Antiokiaa. Keisari Maximinus Thraxin kaudella vuonna 237 tai 238 noin 80-vuotias Gordianus nimitettiin African provinssin prokonsuliksi.
Virtuaaliyhteisö
Virtuaaliyhteisön jäsenten tapaamispaikkoja kutsutaan virtuaaliareenoiksi tai verkkoyhteisöiksi.
Gordianus I
Nousu keisariksi
Keisari Maximinus oli koko kautensa ajan sotinut armeijansa kanssa germaaneja vastaan pohjoisessa. Sota vaati kuitenkin runsaasti rahaa, ja veroja oli täytynyt nostaa kustannusten kattamiseksi. Maxinus ei myöskään pitänyt senaattoreista ja uskoi heidän syyllistyneen moniin rikoksiin. Useita senaattoreita teloitettiin tai vangittiin ja heidän omaisuutensa takavarikoitiin. Maximinuksen suosio laski nopeasti, ja maaliskuun lopulla Thysdruksen kaupungissa African provinssissa oli levottomuuksia, joissa keisarillinen prokuraattori ja verojen kerääjä murhattiin. Peläten rangaistuksia surmaajat kääntyivät prokonsuli Gordianuksen puoleen ja julistivat hänet keisariksi hänen vastalauseistaan huolimatta. Lopulta Gordianus hyväksyi keisariuden ja otti lisänimen Africanus. Hän matkusti Karthagoon ja otti poikansa Gordianus II:n kanssahallitsijakseen. Viestinviejiä lähetettiin Roomaan senaatin puheille. Huhtikuun alussa se asettui tukemaan Gordianuksia, julisti Maximinuksen valtionviholliseksi ja mahdollisesti myös julisti edesmenneen keisari Severus Alexanderin jumalaksi. Gordianuksen tukijat myös murhasivat pretoriaanikaartin prefektin Vitalianuksen, joka oli uskollinen Maximinukselle ja joka olisi pystynyt tarvittaessa pidättämään koko senaatin ja mitätöimään sen määräykset. Kapinan nopeus ja tehokkuus ovat saaneet monet nykytutkijat epäilemään salaliittoa African provinssin senaattoreiden keskuudessa.
Kuolema
Ei tiedetä tarkalleen, mitkä provinssit tukivat Gordianuksia. Näyttää kuitenkin siltä, että monet sotilasyksiköitä sisältävät provinssit pysyivät uskollisena Maximinukselle. Näihin kuului myös African naapuriprovinssi Numidia, jonka maaherra Capelianus oli Maximinuksen kannattaja. Capelianus vihasi vanhempaa Gordianusta erään aikaisemman oikeusjutun vuoksi. Hän kokosi joukkonsa ja marssi Gordianuksia vastaan. African provinssissa ei ollut omaa armeijaa, mikä oli Gordianusten heikko kohta. Capelianuksella puolestaan oli hyvin varustettu ja kokenut armeija, johon kuului Legio III Augusta ja muita auxilia-yksiköitä. Gordianukset joutuivat käyttämään Karthagon nostoväkeä, jotka varustettiin terävillä työkaluilla, metsästysaseilla ja muilla improvisoiduilla aseilla ja haarniskoilla. Heistä ei kuitenkaan ollut vastusta Capelianuksen ammattisotilaille, ja Karthagon lähistöllä käydyssä taistelussa Gordianus II:n komentama nostoväkiarmeija tuhottiin ja nuorempi Gordianus sai surmansa. Kuultuaan taistelun lopputuloksesta Gordianus I hirttäytyi Karthagossa omaan vyöhönsä. Capelianus valloitti Karthagon, surmautti kaupungin johtomiehet ja antoi sotilaidensa ryöstää sen. Gordianus I:n valtakausi oli kestänyt noin kolme viikkoa, Zonaraksen mukaan 22 päivää ja tuntemattoman, vuoden 354 kronikoitsijan mukaan 20 päivää. Senaatti julisti pian Gordianus I:n ja II:n jumaliksi.
Ristiriidat historian kirjoituksissa
Vuoden 238 tapahtumien kronologia on osoittautunut ristiriitaisten papyruksien ja piirtokirjoitusten takia poikkeuksellisen vaikeaksi määrittää. On esitetty, että Gordianusten kapina alkoikin jo tammikuussa ja päättyi samassa kuussa. Nykytutkijat ovat päässeet yhteisymmärrykseen asiasta, ja Robin Mc Mahon esittää seuraavat päivämäärät: 22. maaliskuuta Gordianus I ja Gordianus II julistettiin keisariksi Africassa, 1. tai 2. huhtikuuta Rooman senaatti hyväksyi Gordianusten keisariuden ja 12. huhtikuuta he saavat surmansa hallittuaan 20 päivää.
Virtuaaliyhteisö
Virtuaaliyhteisöjen osatekijät
Virtuaaliyhteisöt koostuvat kolmesta eri tekijästä:
Virtuaaliareena ja verkkoyhteisö
Virtuaaliareena on tietoverkkoja hyödyntävä ympäristö, jonka kautta virtuaaliyhteisön jäsenet voivat olla yhteydessä toisiinsa. Virtuaaliareena kannustaa jäseniään aktiiviseen osallistumiseen ja voi sisältää useita rinnakkaisia kommunikointikanavia.
Verkkoyhteisöllä tarkoitetaan ryhmää, jonka jäsenet ovat pitkäaikaisessa tai jatkuvassa vuorovaikutuksessa keskenään eri tiedonvälitystekniikoiden avulla. Ryhmän sisälle muodostuu monitasoisia sosiaalisia suhteita, hierarkiaa sekä mahdollisesti yhteisiä käyttäytymiskoodeja ja slangeja. Verkkoyhteisöön pätee ryhmän kehityksen eri vaiheet.
Verkkoyhteisössä viestintä on monen suhde moneen -tyyppistä osanottajien kesken. Viestintä voi olla myös erikoistapauksissa keskittynyt yhdensuuntaiseen informatiiviseen viestintään. Nykyisin verkkoyhteisö-sanaa käytetään ilmaisemaan Internetissä toimivia sosiaalisia ryhmittymiä, joista monet ovat konkreettisia myös Internetin ulkopuolella.
Verkkoyhteisöjä ovat esimerkiksi Fleim ja Aulabaari.
Virtuaaliyhteisöjen hyvät ja huonot puolet
Virtuaaliyhteisöistä löytyy myös huonoja puolia. Yksi esimerkki on informaation liiallinen määrä yhteisöissä, jolloin keskusteluja on hyvin vaikea seurata. Informaation turhaa määrää ja keskustelujen vaikeaa seuraavuutta edesauttaa paljon sellaiset virtuaaliyhteisöjen käyttäjät, jotka eivät pysy keskustelun aiheessa. Koska virtuaaliyhteisöissä ei pysty havaitsemaan toisen ihmisen ilmeitä tai eleitä. Kirjoittamalla käydyssä keskustelussa myös useammin unohtaa mainita kaiken mitä oli tarkoitus, jolloin jättää myös usein kaikkiin kysymyksiin vastaamatta. Nämä molemmat asiat johtavat useasti väärinymmärryksiin.
Erilaiset virtuaaliyhteisöt
Virtuaaliyhteisöt toimivat internettiin luoduilla alustoilla, joille ihmiset voivat liittyä omaa päätelaitetta käyttämällä. Täten kaikki internetin avulla toimivat ohjelmistot, joiden avulla ihmiset voivat kommunikoida keskenään, voidaan nähdä olevan eräänlaisia virtuaaliyhteisöjä.
Sosiaalinen media
Sosiaalisessa mediassa käyttäjät voivat käyttää omia nimiä ja olla tämän kautta tunnistettavissa. Suurimpia sosiaalisen median virtuaaliyhteisöjä ovat Facebook, Twitter ja Instagram.
Virtuaalimaailma
Virtuaalimaailmassa käyttäjä voi omistaa virtuaaliomaisuutta ja hallita niiden oikeuksia.
Pikaviestintäpalvelut
Pikaviestintä palvelut ovat hyvin samanlaisia kuin foorumit, mutta niissä keskustelua käydään reaaliaikaisesti. Yksi ensimmäisistä pikaviestintä palveluista oli IRC. Mobiililaitteille on tullut useita erilaisia applikaatioita, joiden kautta ihmiset ovat reealiajassa yhteydessä toisiinsa. Näitä ovat esimerkiksi Whatsup and Telegram.
Internet foorumit
Foorumeilla ihmiset voivat keskustella muiden ihmisten kanssa tälle tarkoitetulla alustalla. Keskustelufoorumeilla käyttäjät käyttävät nimimerkkejä eikä omaa identiteettiä ole tarve kertoa muille käyttäjille. Nämä yhteisöt voivat olla suljettuja tai avoimia muille käyttäjille.
Virtuaaliyhteisöjen käyttö Suomessa
Virtuaaliyhteisöt kuuluvat monen suomalaisen viikoittaiseen arkeen. Kuluttajaviraston teettämän tutkimuksen mukaan peräti 61% vastaajista on osana jotakin virtuaaliyhteisöä. 33% kyselyyn vastanneista ihmisistä, jotka käyttävät virtuaaliyhteisöjä, kuluttavat internetissä aikaa viikoittain enemmän kuin 20 tuntia viikossa. Tutkimukseen vastanneista vain 4% virtuaaliyhteisöpalveluiden käyttäjistä käyttää rahaa palveluihin.
Virtuaaliyhteisöllisyyden tunne
Virtuaaliyhteisöllisyyden tunne on yhteisöön kuulumisen ja sitoutumisen tunne, jota ei voida automaattisesti olettaa esiintyvän jokaisessa sosiaalisessa verkkoryhmittymässä. Niitä verkkoryhmittymiä joissa se esiintyy, kutsutaan virtuaaliyhteisöiksi. Reaalimaailmassa yhteisöllisyyden tunteen on todettu parantavan työskentelytyytyväisyyttä ja organisaation sisäistä yhteisökäyttäytymistä (lojaalisuus, altruismi, kohteliaisuus, hyveellisyys). Yhteisöllisyyden tunteen vaikutukset verkkoyhteisössä ovat rinnastettavissa reaalimaailman vastaaviin.
Virtuaaliyhteisöllisyyden tunteen muodostumiseen vaikuttavat seuraavat käyttäytymismallit ja prosessit:
Avun tarjoaminen ja vastaanottaminen
Luottamuksen syntyminen
Ivan Dias
200px|pienoiskuva|Ivan Diasin vaakuna
Ivan Dias (14. huhtikuuta 1936 Mumbai, Intia – 19. kesäkuuta 2017 Rooma, Italia ) oli katolisen kirkon kardinaali. Hän toimi Congregatio pro Gentium Evangelizatione -kongregaation prefektinä.
Pappisvihkimyksensä Dias sai 1958. Vuonna 1964 hän siirtyi palvelemaan paavilliseen kuuriaan. Hän palveli vuosia eri puolilla maailmaa erilaisissa paavillisissa diplomaattilähetystöissä, kunnes 1991 hänet nimitettiin nuntiukseksi eli paavin diplomaatiksi Etelä-Koreaan. Vuonna 2001 paavi Johannes Paavali II nimitti hänet kardinaaliksi.
Vuoden 2005 konklaavissa Dias kuului ennakkosuosikkeihin, eli oli nk. papabile. Hän ei tullut kuitenkaan valituksi, vaan paavinistuimelle nousi saksalainen Joseph Ratzinger.
My Shameful
My Shameful on suomalainen doom/death metal -yhtye, johon kuuluu suomalaisia, saksalaisia sekä yhdysvaltalaisia jäseniä. Yhtyeen musiikissa on vaikutteita myös funeral doomista.
Diskografia
EP:t
Antiikin Rooman tekniikka
Antiikin Rooman tekniikka tarkoittaa Rooman valtakunnassa aikakaudella alkaen noin vuonna 300 ennen ajanlaskun alkua päättyen vuoteen 476, jolloin Länsi-Rooman valloittivat germaanit. Roomalaisia ei pidetä suurina tekniikan kehittäjinä, mutta sitä paremmin he menestyivät tekniikan käyttäjinä. Roomalaiset käyttivät hyväkseen monia hellenistisen maailman ja etruskien keksintöjä. Myöhäisantiikissa ja varhaiskeskiajalla osa kerääntyneestä teknisestä tietämyksestä unohtui.
Ulkopuoliset vaikutteet
thumb|Roomalainen purjelaiva kuvattu [[sarkofagissa, 200-luvun loppu.]]
Roomalainen tekniikka, siltä osin kun sillä ei tarkoiteta heidän käyttämäänsä kreikkalaista tekniikkaa, periytyi suurelta osin etruskien sivilisaatiolta. Etruskit olivat oppineet rakentamaan holvikaaria, joita he käyttivät sekä rakennuksissa että silloissa. Holvikaari oli tunnettu rakenne Mesopotamiassa, mutta kreikkalaiset eivät sitä käyttäneet. Etruskikaupunkien kadut olivat päällystetyt ja niissä oli viemäröinti, toisin kuin useimmissa kreikkalaiskaupungeissa.
Kreikkalaisilta roomalaiset perivät paljon. Muun muassa roomalaiset laivat perustuivat kreikkalaisille kolmisouduille. Myös sotatekniikkaa saatiin paljon, sillä hellenistisessä maailmassa Aleksanteri Suuren kuoleman jälkeen taukoamatta raivonneet sodat olivat johtaneet merkittävään kehitykseen sotateknologian saralla.
Lasinpuhallustaito levisi imperiumiin Syyriasta. Leviäminen kesti noin sukupolven ajan.
Roomalaiset tekniikan hyödyntäjinä
thumb|Leipomo [[Pompejissa, jossa myllynkiveä on pyörittänyt hevonen tai aasi.]]
Roomalainen yhteiskunta ja roomalaiset tekniikan käyttäjät olivat konservatiivisia. Uusien tekniikoiden käyttöönotto oli hidasta. Nopeinta kehitys oli ensimmäisellä ja toisella vuosisadalla eaa., jolloin myös Rooman poliittinen valta Välimeren piirissä kasvoi nopeasti. Tähän mennessä kehitettiin tärkeimmät roomalaisina pidetyt teknologiat kuten betoni, vesijohdot, nostokurjet, sadonkorjuulaitteet, kupoli- ja kaarirakenteet, viini- ja öljypuristimet ja lasinpuhallus.
Sementin käyttö sai alkunsa imperiumin itäosista ja sen laajempi käyttöönotto vei yli vuosisadan. Monien muiden teknologioiden käyttö ei ikinä saavuttanut valtakunnan kaikkia kolkkia muun muassa tarvitun pääoman vähäisyyden, sosiaalisten syiden ja vanhan infrastruktuurin takia.
Insinööritaito
thumb|[[Pompejista löydettyjä kirurgin työkaluja.]]
Roomalainen yhteiskunta ei tuntenut tekniikkaa erillisenä oppina vaan tekninen tietämys oli suurelta osin eri alojen käsityöläisten hallussa. Esimerkiksi muurarit ja maanmittarit pitivät ammattitaitonsa omana tietonaan ja sitä siirrettiin eteenpäin oppipoikajärjestelmän avulla. Armeijan palveluksessa oli pieni määrä henkilöitä, joita voitaisiin kutsua insinööreiksi. He vastasivat armeijan teknisistä tarpeista, kuten silloista. Apollodoros Damaskolainen oli ajan merkittävimpiä insinöörejä. Vain harvat kirjoittivat tietonsa muistiin. Huomattava poikkeus on Vitruvius.
Suurin osa roomalaisen tekniikan tuntemuksesta tulee arkeologisesta tutkimuksesta ja arabien säilyttämästä, latinasta käännetystä aineistosta. Myös aikalaisten matkakertomuksissa on säilynyt kuvauksia teknologiasta. Jotkin kirjoittajat kuten Plinius vanhempi ja Strabon olivat riittävän kiinnostuneita teknologiasta mainitakseen siitä kirjoituksissaan. Heidän kuvauksensa ovat kuitenkin usein lyhyitä ja epäselviä. right|thumb|220px|[[Pont du Gard Ranskassa. Roomalainen vesijohto arviolta vuodelta 19 eaa.]]
Roomalaiset hyödynsivät taitavasti standardointia ja organisointia. Perinteisten rakenteiden käytön korostamisella tekninen taito voitiin siirtää eteenpäin. Ensimmäinen tunnettu tekniikkaa käsittelevä kirja on De Architectura, jonka kirjoitti Marcus Vitruvius Pollo noin vuonna 15. Kirjaa käyttivät vielä renessanssin rakentajat. Kirja perustuu kokemukseen ja on tarkoitettu ihmisille, jotka eivät pohtineet kirjan monien nyrkkisääntöjen fysikaalisia perusteita. Kirja käsittelee myös rakentamisen arvoja ja kauneusihanteita.
Rakentaminen ja arkkitehtuuri
thumb|left|[[Pompejista löydettyä lasitavaraa.]]
Roomalaiset rakensivat paljon siltoja, vesijohtoja ja amfiteattereita. Myös viemäröintiin, teihin ja rakentamisen tekniikkaan yleensä kehittyi monia parannuksia. Roomalainen arkkitehtuuri oli etruskivaikutteista. Sementtiä valmistettiin kvartsipitoisesta kivituhkasta. Rakennuksiin, erityisesti kylpylöihin saatettiin asentaa kaksinkertaiset ikkunat lämmön karkaamisen estämiseksi.
Holvikaaret olivat leimallisia roomalaisten rakennuksissa. Pantheon on hyvä esimerkki roomalaisesta kupolirakenteesta. Sementin käyttö sai alkunsa imperiumin itäosista, ja sen avulla valmistettiin kestäviä akvedukteja ja kaarisiltoja. Roomalaisilla holvikaarirakenteilla oli suuri merkitys länsimaiselle arkkitehtuurille.
Roomalaiset olivat ylpeitä teknisestä taidostaan. Moni keisari tuli tunnetuksi heidän valtakaudella valmistuneista rakennuksista. Claudius (10 eaa.–54) vei Ostian sataman suuret rakennustyöt loppuun, ja niiden ansiosta Roomalle välttämätön viljantuonti toimi paremmin. Trajanuksen forum on vieläkin turistinähtävyys, samoin Caracallan kylpylät. Roomalaisista tuli taitavia suurten rakennusprojektien toteuttajia. Tunnettuja roomalaisia insinöörejä on Frontinus, joka vastasi Rooman vesihuollosta vuosina 97–104. Hän valvoi 400 kilometrin mittaisten vesijohtojen rakentamista. Lisäksi hän kirjoitti De Aquis -nimisen vesijärjestelmiä ja omaa teknologista näkemystään käsittelevän kirjan. Roomassa oli käytössä myös viemärijärjestelmä, tunnetuimpana pääviemäri Cloaca Maxima.
Akveduktit
Roomalaisten akveduktit olivat sillan kaltaisia vesijohtoja, useiden kilometrien pituisia, kaksi metriä kilometriä kohti laskevia rakennelmia, jotka toivat kaupunkeihin puhdasta vettä vuoristolähteistä, joista ja järvistä. Kaikkiaan vesijohtoja oli valtakunnassa noin 500 kilometriä, ja suurimmat akveduktit kuljettivat vuorokaudessa 190 000 kuutiometriä vettä. Tavallisesti vesi kulki maan pinnalle tai maan alle muuratuissa kouruissa, mutta paikoitellen akveduktit olivat jopa kolmikerroksisia rakennelmia, joita kannattelivat kivestä muuratut kaaret. Betoni oli akveduktien tärkein rakennusmateriaali. Jotkin roomalaisten vesijohtotyöt olivat käytössä vielä 1800-luvulla.
Kylpylät
thumb|[[Pompejin termien pohjapiirros.]]
Termit tai roomalainen kylpylä oli lähes jokaisessa Rooman valtakunnan kaupungista sijainnut julkinen kylpylä, jossa valtakunnan asukkaat saattoivat kylpeä, hoitaa terveyttään ja kuntoaan sekä viettää vapaa-aikaansa. Roomalaisten kylpylöiden edeltäjiä olivat kreikkalaisten julkiset kylpylät (balaneion) sekä henkisiä ja ruumiillisia harjoituksia varten rakennetut gymnasiumit. Kreikkalaiset laitokset perinteiden ja roomalaiset insinööritaidon yhdistelmästä syntyivät viimeistään ensimmäisellä vuosisadalla eaa. syntyivät termit, roomalaiset kylpylät.
Kylpylöiden rakentamisen ja niissä olleiden eri lämpöisten huoneiden ja altaiden käytön edellytyksenä oli kylpylöissä käytetyn hypokausti eli lattialämmityksen kehittäminen. Huoneisiin rakennettiin tiilipylväiden kannattama ontto lattia (suspensura) ja seiniin putkistojärjestelmä (tubuli). Tällöin kylpylän seinässä olevassa tulipesässä (praefurnium) poltetun tulen palokaasut lämmittivät huoneita ja altaita lattian ja seinien kautta.
Tiet
thumb|Roomalaisten vankkurien rekonstruktio
Roomalaiset rakensivat teitä ennen muuta sotilastarkoituksiin. Tietä myöten roomalaisia legioonia voitiin siirtää nopeasti kauas. Teiden taloudellinen merkitys lienee ollut myös merkittävä. Kärryliikenne teillä kuitenkin kiellettiin usein, sillä tiet haluttiin säästä sotilaskäyttöön. Roomalaisen tieverkoston pituus lienee ollut laajimmillaan noin 85 000 km. Teiden varsilla oli valtion ylläpitämiä kievareita, joista sai virvokkeita. Erillinen viestinviejien hevostenvaihtojärjestelmä mahdollisti viestien kuljettamisen 800 km päivävauhtia.
Tekniikan asema hallinnossa ja kaupassa
thumb|Roomalainen [[vaaka; samanlaisia vaakoja oli käytössä Suomessa torikaupassa vielä 1900-luvun puolenvälin jälkeen]]
Tietoliikenne on tärkeää suuren valtakunnan hallinnassa. Keisari Augustus perusti hallinnon käyttöön organisoidun postipalvelun, jota kutsuttiin nimellä Cursus publicus. Se perustui säännöllisin välein sijanneisiin asemiin, joissa vaihdettiin hevosia tai voitiin pitää taukoa. Postiverkostosta on olemassa Tabula Peutingeriana tunnettu kartta. Palvelu tarjosi hevosilla toimivaa pikakuljetusta ja härkävetoista hitaampaa kuljetusta. Ensimmäisiä lähettipalveluverkkoja olivat käyttäneet persialaiset. Nopeampaa tiedonvälitystä varten oli käytössä valomerkkeihin perustuva lennätin, josta mainitsee historioitsija Polybios 200 eaa. Järjestelmästä kertoo myös historioitsija Sextus Julius Africanus 200-luvulla, jolloin se oli vielä käytössä. Tässä optisessa lennättimessä kirjaimille oli taulukossa määrätty kahden numeron koodi ja numerot välitettiin joko soihtujen määrällä tai näyttökerroilla. Tällaista viestitystä käytettiin sodassa ja siihen käytettyjä torneja on kuvattu Trajanuksen pylvään reliefeissä.
Pompejista on löytynyt yli 3000 seinille kirjoitettua vaalimainosta. Rooman siirryttyä tasavallasta keisarivaltaan kaupungit yhä valitsivat vaaleille virkamiehiä, kuten ediilin. Kirjoitetut vaalimainokset kertovat lukutaidon yleisyydestä ja kansalaisyhteiskunnasta. Etruskeilta ja kreikkalaisilta saatu aakkosiin perustuva äännekirjoitus oli helposti opittavana kasvattanut luku- ja kirjoitustaidon osaavien joukkoa ja osaltaan edistänyt kansalaisyhteiskunnan syntyä.
Koneet ja työvoima
thumb|left|200px|Kaaviokuva roomalaisesta [[vesimyllystä (saha).]] thumb|Gallialais-roomalainen sadonkorjuukone.
Roomalaisaikana yleisin myllytyyppi käytti aasia käyttövoimana. Tämän tyypin etuna oli vesimyllyihin nähden se, että se ei vaatinut juoksevaa vettä. Lisäksi aasit olivat vahvempia, halvempia ja valittivat vähemmän kuin orjat, jotka käyttivät usein pieniä käsimyllyjä. Laajaa orjatyövoiman käyttöä pidetään syynä siihen, että työvoimaa säästäviä koneita ei kehitetty. Monia roomalaisten käyttämiä teknisiä ratkaisuja, kuten taottu naula ja vesimylly periytyivät keskiajalle, vaikka paljon niistä, kuten sementin käyttö, oli kateissa tai näyttää olleen kateissa varhaisella keskiajalla.
Roomalaisessa maailmassa käytettiin monia työtä helpottavia koneita kuten nostokurkia, vesimyllyjä, erilaisia puristimia, viljamyllyjä, sadonkorjuukoneita, vesipumppuja ja rahtilaivoja. Nostokurkia käytettiin laajalti. Niillä lastattiin laivoja satamissa ja siirrettiin tavaroita rakennuksilla. Nostokurjilla voitiin nostaa useiden tonnien painoja.
Kauppa
thumb|Roomalaisen helmitaulun rekonstruktio. Roomalaiset kehittivät roomalaisen helmitaulun, joka perustui aiempiin kreikkalaisiin laskinlevyihin. Se nopeutti huomattavasti aritmeettisia toimituksia ja sitä hyödynsivät niin veronkantajat, kauppiaat, rikkaat koululaiset kuin insinööritkin. Roomalaisen matematiikan pohjana ollut numerojärjestelmä oli johdettu etruskien numerojärjestelmästä. Se oli suhteellisen tehoton eikä sallinut yhtä monipuolisia aritmeettisia toimituksia kuin nykyinen arabialainen järjestelmä.
Galleilta roomalaiset saivat tynnyrit, mutta nämä eivät koskaan syrjäyttäneet amforoita säilytysastioina niiden teknisestä ylivertaisuudesta huolimatta. Tynnyrintekotaidon levitessä kävi ilmi, että sekä kadut että varastot olivat usein niille liian ahtaita. Tynnyreiden käyttö keskittyi ajan kuluessa alueille, joilla puuta oli helposti saatavilla ja kaupunkien kadut riittävän leveät tynnyrien kuljettamiseen. Tynnyrit olivat myös uutta tekniikkaa, johon ei oltu valmiita investoimaan ilman näyttöä sen hyödyllisyydestä. Yleensä saatavilla oli riittävästi orjatyövoimaa amforoiden kuljetukseen kaupungeissa.
Robert Ballard löysi vuonna 1988 Skerkin matalikolta noin 30 metriä pitkän roomalaisen kauppalaivan 300-luvulta. Näissä oli tyypillisesti kaksi mastoa. Isomastossa laivan keskellä oli neliskulmainen raakapurje ja keulassa eteen kallistuneessa mastossa oli pienempi neliskulmainen purje, josta käytettiin nimeä artemon. Tällaiset pienet rahtilaivat kuljettivat noin 3000 amforaa, kun suurimmat vetivät jopa 10 000. Ballardin löytämä laiva oli rakennettu tuon ajan tyypilliseen tapaan tekemällä liittämällä ensin tappiliitoksilla laitojen lankut ja lisäämällä lopuksi kaaret ja poikkipuut. Löydetyt puupalat oli suojattu lyijylevyillä, mitä menetelmää roomalaiset alkoivat käyttämään suojatakseen laivojaan laivamadolta. Ballard kutsui laivaansa nimellä Isis, ehkä viitteenä Lukianoksen tuotannossa säilyneeseen viljalaivan matkakuvaukseen osana teosta Laiva eli Toivomukset (myös nimellä Purjehdus eli Inhimillisiä toiveita). Laivan nimi oli Isis, ja se lähti Aleksandriasta kohti Roomaa. Laivan kerrotaan olleen 55,5 m pitkä, yli 13,7 m leveä ja sen kannen korkeuden 13,4 m. Aluksen vetoisuus oli noin 1 200 tonnia. Alkutaival sujui lauhassa luodetuulessa Kyprokseen viikossa, joten nopeus oli ollut noin 1,75 solmua, mikä on kohtuullinen nopeus raskaalle alukselle luovissa. Tämän jälkeen nousi länsimyrsky ja alus joutui nykyisen Turkin länsirannikolle. Tämän jälkeen matkan päämäräksi valittiin Ateena.
Sotatekniikka
Roomalaisten sotilaallista ylivoimaa tuki taitava tekniikan hyödyntäminen ja standardointi. Tähän lukeutuu legioonalaisten henkilökohtainen varustus että suuret piirityskoneet. Lorica segmentata oli kevyt panssarityyppi, joka koottiin levyistä. Piiritys- ja heittokoneet eivät olleet roomalainen keksintö, mutta niitä joka tapauksessa hyödynnettiin tehokkaasti.
Laivasto
Rooman menestys ei enää keisariaikana perustunut vahvaan laivastoon. Sitä aiemmin laivastoa tarvittiin: vahvaa merivaltaa Karthagoa vastaan käytyjä puunilaissotiin (264–146 eaa.) rakennettiin laivasto. Toisen puunilaissodan jälkeen merivoimien annettiin rappeutua ja laivasto koottiin tarpeen mukaan Etelä-Italian kreikkalaisista kaupungeista. Keisariaikana koko Välimeri oli Rooman hallussa laivaliikenteen ainoa uhka oli merirosvous. Täten suuren laivaston ylläpitäminen oli tarpeetonta ja valtio ylläpiti vain pientä laivastoa, joka koostui lähinnä kaksisouduista.
Niko Hoikkala
Niko Hoikkala (s. 9. tammikuuta 1991 Valkeakoski) on suomalainen jalkapalloilija, joka edustaa Veikkausliigan FC Hakaa. Hän pelaa numerolla 13 ja on 17-vuotias. Lukiossa ja FC Hakan puolustuspäässä hääräävä Hoikkala on saanut peliaikaa ainoastaan Liigacupissa, kuudessa ottelussa. Hän sai FC Hakalta kolmevuotisen sopimuksen huhtikuussa 2008.
Brian Welch
Brian Philip "Head" Welch (s. 19. kesäkuuta 1970 Torrance, Kalifornia) on Korn-yhtyeen toinen kitaristi. Hänet tunnetaan paremmin hänen lempinimellään "Head". Hän myös on taustalaulajana monissa Kornin kappaleissa, ja hän laulaa mm. kappaleen Low Rider.
Welch oli riippuvainen metamfetamiinista jo Korn-yhtyeen alkuajoista saakka, ja se kävi hänelle erittäin raskaaksi yhtyeen Take a Look in the Mirrorin aikoihin. Korn ilmoitti 22. helmikuuta 2005, että 13 vuoden jälkeen Welch aikoo jättää yhtyeen, lainaten että hän "..oli valinnut Herran Jeesus Kristuksen hänen pelastajakseen, ja hän pyhittää musiikillisen toimintansa tähän." Welch kastettiin myöhemmin saman vuoden keväänä Jordan-joessa ja on nyt jättänyt huumeiden käytön.
Welch on työstänyt sooloprojektiansa ja sen albumia Save Me from Myself, joka julkaistiin syyskuussa 2008. Mukana albumilla on mm. Nine Inch Nails -yhtyeen rumpalina toiminut Josh Freese. Brian Welch on julkaisut myös samannimisen kirjan Save Me From Myself, joka kertoo hänen lapsuudestaan, urastaan Kornissa, huumeriippuvuudesta, uskoontulostaan sekä uudesta soolouran alusta. Heinäkuussa 2008 julkaistiin Welchin sooloalbumin ensimmäinen single "Flush". Vuonna 2012 Brian perusti yhtyeen nimeltä Love and Death. Yhtyeen ensimmäinen albumi "Between Here and Lost" julkaistiin tammikuussa 2013. Pitkän tauon jälkeen yhtye julkaisi toisen albuminsa "Perfectly Preserved" helmikuussa 2021.
Brian esiintyi ensimmäisen kerran Kornin kanssa seitsemään vuoteen toukokuussa 2012 Carolina Rebellion festivaaleilla. Brian oli mukana kappaleessa Blind. Welch palasi virallisesti Kornin kokoonpanoon toukokuussa 2013. Brian on julkaissut Kornin kanssa paluunsa jälkeen kolme albumia ja yhtye on saanut osakseen kiitosta tunnetuksi tulleen kitarasoundin paluusta, joka on suuresti Brianin ansiota.
Pekka Peltokallio
pienoiskuva|Pekka Peltokallio vuonna 1972. Pekka Samuel Peltokallio (21. tammikuuta 1926 Ylistaro – 19. heinäkuuta 2017 Espoo ) oli suomalainen lääkäri ja professori.
Henkilöhistoria
Peltokallion vanhemmat olivat rovasti Jussi Heikki Peltokallio ja Sylvi Elisabeth Heikinheimo ja puoliso vuodesta 1954 Kerttu Mirjami Kuronen. Peltokallio tuli ylioppilaaksi 1944 ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1953. Uransa alkuvuosina hän työskenteli lääkärinä Etelä- ja Keski-Suomessa. Hän oli Helsingin yliopiston dosentti 1969–1975 ja sen jälkeen kirurgian apulaisprofessori 1975–1993. Peltokallio tutki varsinkin urheilulääketiedettä ja urheilukirurgiaa. Hän toimi Suomen urheilulääkäriyhdistyksen puheenjohtajana 1969–1972 ja Suomen edustajana alan kansainvälisessä järjestössä International Federation of Sports Medicine (FIMS) 1962–1969.
Mirnyi
Mirnyi voi tarkoittaa:
Kiasma-teatteri
Kiasma-teatterin festivaalit, URB – urbaanin taiteen festivaali ja esitys.nyt (entinen /teatteri.nyt) perustuvat verkottuvaan ja osallistavaan työtapaan. URB-festivaalin kautta Kiasma tukee kaupunkikulttuuria ja urbaanien taiteiden yhteistyötä. URBin ohjelma keskittyy Kiasman lisäksi Itä-Helsingin kulttuurikeskus Stoaan ja kaupunkitilaan. Esitys.nyt toimii tapahtuma-alustana, mikä esittelee uutta esitystaidetta ja järjestää työpajoja.
Sojuz TMA-13M
Sojuz TMA-13M oli Venäjän avaruusjärjestön miehitetty avaruuslento ISS-avaruusasemalle. Alus laukaistiin Sojuz FG -kantoraketilla 28. toukokuuta 2014 Baikonurin kosmodromilta Kazakstanista mukanaan kolme avaruuslentäjää ja rahtia asemalle.
Kiasma-teatteri
Kiasma-teatteri tekee yhteistyötä muiden festivaalien, kuten Liikkeellä marraskuussa – kansainvälisen nykytanssifestivaalin ja DocPoint – Helsingin dokumenttielokuvafestivaalin kanssa.
Sojuz TMA-13M
Avaruuslennolle osallistuneet toimivat ISS-aseman Retkikunta 40:n täydennysmiehistönä. Alus toimi ISS:n pelastusaluksena kunnes palasi maahan marraskuussa 2014.
Emilian kieli
Emilian kieli on Emilian historiallisella alueella Italiassa puhuttava kieli. Nykyisin kielen puhuja-alue käsittää Emilia-Romagnan hallintoalueen länsiosan. Emilian kieltä pidetään usein virheellisesti italian murteena, mutta todellisuudessa se kuuluu galloitaalisten kielten ryhmään. Italia puolestaan kuuluu italodalmatialaisiin kieliin. Emilian kielellä ei ole yhtä standardisoitua muotoa.
Magnentius
thumb|Magnentius kolikossa. [[Labarumin kuva kääntöpuolella.]]
Flavius Magnus Magnentius (n. 303 – 11. elokuuta 353) oli roomalainen usurpaattori vuosina 350–353.
Magnentius oli syntyperältään frankki ja toimi keisari Constansin alaisena legioonankomentajana Galliassa. Vuoden 350 tammikuussa hän murhautti Constansin ja huudatti itsensä sotilaiden tuella uudeksi keisariksi. Hän sai nopeasti valvontaansa valtakunnan läntiset provinssit.
Murhatun Constansin veli Constantius II hallitsi Rooman itäosia, kun taas Tonavan suunnalla hallitsi toinen usurpaattori nimeltä Vetranio. Magnentius yritti aluksi neuvotella Constantiuksen ja Vetranion kanssa vallanjaosta. Neuvottelut sujuivat kuitenkin nihkeästi ja Magnentiuksen asema huononi pian merkittävästi, kun Vetranio ilmoitti luopuvansa vallasta Constantiuksen hyväksi. Neuvottelujen aika oli ohi ja ratkaisua lähdettiin hakemaan taistelukentältä.
Magnentius oli itse pakanauskontojen kannattaja, mutta voittaakseen edessä olevat taistelut hän tarvitsi myös kristittyjen tukea. Niinpä hän muun muassa antoi lyödä kolikoita, joissa oli kääntöpuolella Kristuksen monogrammi ”khii rhoo”. Magnentiuksen mahdollisuuksia saada tukea keisariudelleen heikensi kuitenkin taloudellinen tilanne: hän joutui korottamaan veroja niin paljon, että varsinkin varakas yläluokka alkoi vihata häntä.
Sota sujui aluksi Magnentiuksen kannalta melko hyvin, ja Constantius tarjosi välillä jopa sovintoratkaisua. Mutta Magnentius torjui tarjouksen. Ehkäpä hän päätteli, että hänellä olisi mahdollisuuksia voittaa koko valtakunta itselleen, sillä hän oli onnistunut kasaamaan suuren ja iskukykyisen armeijan. On myös mahdollista, että hän piti Constantiuksen sovinnollisia puheita pelkkänä ajanpeluuna.
Magnentiuksen ja Constantiuksen joukot kohtasivat syksyllä 351 Mursa Majorin taistelussa, joka oli ehkäpä koko 300-luvun verisin taistelu. Kentälle jäi yli 50 000 kaatunutta. Ja lopputulos oli, että Magnentius kärsi murskaavan tappion. Hän joutui vetäytymään ensin Italiaan ja sitten Galliaan, yrittäen samalla kerätä uusia joukkoja.
Lopullinen ratkaisu tapahtui kesällä 353. Magnentiuksen joukot hävisivät jälleen taistelun, tällä kertaa Mons Seleucissa. Tämän jälkeen sotilaat totesivat, että oli aika hylätä Magnentius ja pyrkiä voitokkaan keisari Constantiuksen suosioon. Magnentius totesi tilanteensa toivottomaksi ja teki itsemurhan.
Magnentiuksen kapina heikensi vaarallisella tavalla Rooman ulkoisten rajojen puolustusta. Armeijan resursseja haaskattiin sisäisiin valtataisteluihin, vaikka valtakuntaa uhkasivat vihamieliset voimat monelta suunnalta. Toisaalta ei voida tietää, miten hyvä keisari Magnentius olisi ollut, jos hän olisi voittanut kamppailun vallasta. Hänestä säilyneet historialliset kuvaukset ovat hänen vihamiestensä kirjoittamia ja siten hyvin kielteisiä. Jääkin arvailun varaan, oliko Magnentiuksella lahjakkuutta esimerkiksi hallinnon järjestämiseen.
Vainiokehräjäkälät
Vainiokehräjäkälät (Protoparmeliopsis) on kehräjäkälien heimoon kuuluva suku. Suvun lajit ovat muodoltaan rupimaisia tai lehtimäisiä. Reunoilla on liuskoja, jotka ovat säteittäisiä. Väri on keltaisen sävyinen, kellanruskea tai harmaanvihreä. Kotelomaljat ovat ruskeita. Sekovarren sisällä on kuromapulloja, joissa on lieriön muotoisia kuroumia. Vainiokehräjäkälät kasvavat enimmäkseen kivien päällä. Sukuun kuuluvia lajeja ovat tyrskykehräjäkälä (P. achariana), riuttakehräjäkälä (P. laatokkaënsis), kaarrekehräjäkälä (P. macrocyclos) ja vainiokehräjäkälä (P. muralis).
Ferdinand Kiefler
Ferdinand Kiefler (4. elokuuta 1913 – 13. tammikuuta 1945) oli itävaltalainen käsipalloilija ja olympiamitalisti. Hän oli mukana Itävallan hopeaa voittanessa joukkueessa Berliinin olympialaisissa 1936. Kiefler pelasi turnauksessa neljä ottelua.
Eilat
Eilat on kaupunki Israelin eteläisessä kärjessä Punaisenmeren Akabanlahden rannalla. Vuoden 2017 lopussa Eilatin asukasluku oli 50 724. Eilatin läheisyydessä sijaitsee Jordanian satamakaupunki Akaba ja Egyptin Taba. Eilat on kuulunut arvonlisäverottomaan alueeseen vuodesta 1985. Kaupungissa sijaitsee Eilatin satama ja nykyisin matkailu muodostaa merkittävän osan kaupungin taloudesta. Akabanlahden koralliriutat ovat suosittu matkailukohde.
Merivedestä makeaa vettä tuottava desalinaatiolaitos käynnistettiin vuonna 1964.
Historia
thumb|vasen|Eilatia valokuvassa vuonna 1963. Arkeologisissa kaivauksissa tehtyjen löytöjen mukaan nykyisen Eilatin lähistöllä Negevin autiomaan eteläosissa asui metsästystä ja keräilyä harjoittaneita ihmisiä jo neoliittiselta kivikaudelta lähtien 8 000–5 000-luvuilla eaa. Alueen väestö kasvoi ilmeisesti huomattavasti pronssikauden alussa ja alueella aloitettiin maanviljelyn ja paimentolaisuuden harjoitus noin 3 000-luvulla eaa. Ensimmäinen selkeä maininta historiallisissa lähteissä asutuskeskuksesta alueella on peräisin Vanhasta testamentin toisesta Mooseksen kirjasta, jossa puhutaan Esjon-Geberistä paikkana Siinailla ja ensimmäisessä kuninkaiden kirjassa se mainitaan paikkana lähellä Eilatia ja jossa kuningas Salomo rakennutti laivoja. Muinainen kaupunki sijaitsi ehkä nykyisestä Akabasta hieman itään ja sitä hallitsivat ajoittain israelilaisten ohella myös Edom. 200-luvulla eaa. aluetta hallitsivat nabatealaiset Petrasta käsin ja tuolloisesta Ailasta oli kehittynyt merkittävä satama. Roomalaisten saavuttua alueelle he antoivat ensin nabatealaisten kauppiaiden toimia varsin autonomisesti, mutta Petra ja Aila liitettiin lopulta kiinteäksi osaksi valtakuntaa vuonna 106 jaa. Rooman Palestiinaan sijoittamista kahdesta legioonasta toisen tukikohta oli Ailassa.
Talous ja liikenne
thumb|vasen|[[Eilatin satama.]] Eilatin satama rakennettiin vuonna 1951 ja alun perin pientä satamaa laajennettiin huomattavasti vuoden 1956 jälkeen. Merenpohja syvenee nopeasti rannikolta merelle päin, mikä teki sataman rakentamisesta suhteellisen helppoa. Satamassa on öljysatama ja Eilatista kulkee öljyputket Välimeren rannikolle Askaloniin ja Haifaan. Maantiet yhdistävät Eilatin Israelin tiheämmin asutuille alueille pohjoisessa. Eilatin lentoasema sijaitsee heti kaupungista itään ja siltä lähtee lentoja Tel Aviviin ja Jerusalemiin.
Eilatin talouden tärkein haara perustui pitkään Timnan kuparikaivoksille. Vuonna 1968 kaivos työllisti 1 000 henkilöä, mutta se jouduttiin sulkemaan taloudellisten vaikeuksien takia vuonna 1975. Nykyisin kaupungissa toimii useita pieniä ja keskisuuria teollisuuslaitoksia. Kaupungissa harjoitettuihin teollisuuden aloihin kuuluvat esimerkiksi timantinhionta ja kalanjalostus. Myös matkailulla on merkittävä osuutensa paikallisessa taloudessa. Kaupungin pääasiallinen matkailukohde on Akabanlahden koralliriutta, minkä lisäksi kaupungissa järjestetään jazz-musiikin ja klassisen musiikin festivaalit. Kaupungista tehtiin matkailun edistämiseksi arvonlisäveroton alue vuonna 1985 ja samasta syystä kaupungin rannikolle on rakennettu keinotekoisia laguuneja.
Väestö
Eilatin asukasluku vuoden 2017 lopussa oli 50 724. Kuumuus ja kuivuus tekevät Eilatin olosuhteista suhteellisen ankarat, minkä takia Israelin valtio on pyrkinyt houkuttelemaan kaupunkiin asukkaita erityisten myönnytysten avulla.
Glanshammarin kirkko
thumb|250px|Kirkon sisätiloja|alt=|vasen
Paikalla oli 1000-luvulla luultavasti pienempi puukirkko. 1100-luvulla tai 1200-luvun alussa tähän rakennettiin pieni kivikirkko, jota on laajennettu vaiheittain ja keskiajan lopussa yksinkertainen kirkkorakennus oli muutettu kaksilaivaiseksi kirkoksi, jossa oli koristeelliset tähtiholvit.
Kirkkosalissa on hyvin säilyneet seinä- ja kattomaalaukset vuodelta 1589, jolta ajalta löytyy todella vähän säilyneitä maalauksia Ruotsissa. Eteläseinällä on joitakin säilyneitä jäännöksia alkuperäisen kirkon keskiaikaisia maalauksia, jotka esittävät Aatamia peltotyöläisenä.
Lamminpään hautausmaa
thumb|225px|Lamminpään hautausmaan uusi siunauskappeli. thumb|225px|Lamminpään hautausmaan vanha siunauskappeli. thumb|225px|Lamminpään sankarihaudat. <i> Herra sinä olet meidän turvamme polvesta polveen. Joka rakastaa Jumalaa, Hän rakastakoon myös veljeänsä  </i> Lamminpään hautausmaa sijaitsee Tampereen länsiosassa Lamminpään kaupunginosassa Ylöjärven rajan tuntumassa lähellä Haukiluoman kaupunginosaa. Hautausmaa vihittiin käyttöön lokakuussa 1939, sen pinta-ala on noin 27,5 hehtaaria. Lamminpään hautausmaata sanotaan myös Saarikorven hautausmaaksi, koska hautausmaa perustettiin Saarikorven torpan maille.
Rakennukset ja rakenteet
Hautausmaalla on myös muistolehto ja sankarihauta, jonka muistomerkin on suunnitellut Bertel Strömmer vuonna 1947.
Super Monkey Ball Bounce
Super Monkey Ball Bounce on Segan kehittämä ja julkaisema mobiilipeli. Se julkaistiin Applen alustoille ladattavana versiona maailmanlaajuisesti 6. lokakuuta 2014. Pelissä päätavoitteena on pelastaa pelin päähahmon, AiAin apinaystävät suorittamalla lukuisia pulmia. Peli on saanut arvostelijoiden keskuudessa pääosin ristiriitaisia vastaanottoja, Metacriticin seitsemän arvostelun keskiarvon ollessa 65/100. Touch Arcade antoi pelille arvosanaksi 3/5 tähteä. 148Apps puolestaan antoi 3,5/5 tähteä, todeten että "Super Monkey Ball Bounce" on pitkälti samanlainen kuin Peggle, mutta se ei ole ihan niin hyvä, plus se on täynnä freemium-pohjaisia ärsytyksiä". Social Student antoi pelille 6/10 pistettä.
Sköllerstan kirkko
Sköllerstan kirkko on Ruotsissa Hallsbergin kunnassa sijaitseva kirkkorakennus. Se on rakennettu 1200-luvun jälkipuolella ja 1300-luvun alussa goottilaiseen tyyliin. Sitä kutsutaan joskus Närken tuomiokirkoksi suuren kokonsa takia. Se on rakennettu jo alun perin nykyiseen kokoonsa. Paikalla oli todennäköisesti aiemmin pienempi kivikirkko ja mahdollisesti myös puukirkko.
Kirkon seinät on muurattu kalkkikivestä ja holvit on tehty tiilistä. Kirkko koostuu kolmesta laivasta, joista keskilaiva on sivulaivoja korkeampi. Koillisosassa on sakaristo, joka on kirkon vanhimpia osia. Ikkunoita suurennettiin 1700- ja 1800-luvuilla, mutta eteläseinässä on jäljellä yksi keskiaikainen ikkuna. Kuorin ikkuna on rekonstruoitu 1860-luvulla ja siinä on neljä 1300-luvulta peräisin olevaa lasimaalausta, kun kirkon muut lasimaalaukset ovat 1950-luvulta.
Saarnastuoli on yksi Närken vanhimmista ja sen lahjoitti silloinen kirkkoherra vuonna 1592. Sitä on modernisoitu useita kertoja ja palautettu alkuperäiseen asuunsa vuonna 1956. Nykyiset penkit ovat vuoden 1956 remontissa tehtyjä ja ne ovat replika 1700-luvun penkeistä.
Kirkon lähellä on vuodelta 1845 peräisin oleva pitäjäntupa, joka toimii nykyisin seurakuntatalona ja paanupeitteinen kellotapuli vuodelta 1667.
Ulrike Holzner
Ulrike Holzner (s. 18. syyskuuta 1968) on entinen saksalainen rattikelkkailija, olympiamitalisti.
Holzner saavutti hopeaa vuoden 2002 olympialaisista Salt Lake Citystä kahden naisen kelkassa yhdessä Sandra Prokoffin kanssa. Seuraavana vuonna hän saavutti samasta lajista niin ikään hopeaa Prokoffin kanssa Winterbergin MM-kilpailuissa.
The Legendary Pink Dots
The Legendary Pink Dots on vuodesta 1980 toiminnassa ollut psykedeelistä ja kokeellista musiikkia soittava yhtye. Yhtyeen keulahahmo-sanoittaja-laulaja Edward Ka-Speliä on verrattu useasti Pink Floydin kitaristi-laulaja Syd Barrettiin. Ka-Spel perusti The Legendary Pink Dotsin yhdessä kosketinsoittaja Phil Knightin (alias The Silverman) kanssa. Yhtyeen jäsenet pyörittävät myös Terminal Kaleidoscope -levy-yhtiötä, jonka kautta yhtye julkaisee levyjään.
LPD:lla ja Skinny Puppylla on yhteisprojekti The Tear Garden.
Ranskanluppakani
Ranskanluppakani eli Ranskanluppa on suurin luppakorvainen kanirotu. Luonteeltaan se on seurallinen ja sosiaalinen eläin. Se kuuluu jättirotuihin, täysikasvuisen yksilön ihannepaino on yli 5,5 kg. Uroksen ja naaraan välillä ei ole suurta painoeroa, mutta uros on ruumiinrakenteeltaan vielä massiivisempi. Värivaihtoehtoja on useita.
Historia
Ensimmäinen kirjallinen merkintä rodusta on vuodelta 1845 ranskalaisessa kirjassa Le Jardin de Plantes. Ranskanluppa kehitettiin lihakaniksi. Myös lemmikkikanina ranskanluppa on ihanteellinen, sillä se on luonteeltaan melko rauhallinen ja kykenee sitomaan vankan luottamussuhteen ihmisiin.
Jättikani ei ole häkkikani, perinteisesti niitä on pidetty tallikaneina.
Harry Potter ja puoliverinen prinssi
Harry Potter ja puoliverinen prinssi on brittiläisen kirjailijan J. K. Rowlingin kirjoittaman Harry Potter -kirjasarjan kuudes ja toiseksi viimeinen osa. Se kertoo päähenkilö Harry Potterin kuudennesta opiskeluvuodesta Tylypahkassa. Romaani käsittelee Harryn arkkivihollisen, lordi Voldemortin, menneisyyttä, ja Harryn valmistautumista viimeiseen taisteluun Voldemortia vastaan rehtori Albus Dumbledoren opastamana.
Ranskanluppakani
Lisääntyminen
Ranskanluppa tulee sukukypsäksi hieman pienempiä rotuja myöhemmin, noin 4–5 kuukauden ikäisenä. Mikäli kanilla on tarkoitus teettää poikasia, suositellaan ensimmäistä astutusta tehtäväksi aikaisintaan 9 kuukauden ikäisenä. Vuotta vanhempi ensisynnyttäjä ei enää pysty lantioluiden luutumisen vuoksi synnyttämään normaalisti. Ranskanluppa tekee muiden suurten rotujen tapaan usein hyvinkin suuren poikueen. 7–12 on tavallisin poikasten määrä.
Elinikä
Suurten kanirotujen tapaan ranskanlupat eivät ole kovin pitkäikäisiä. Keskimääräinen elinikä on 3-5 vuotta. Vanhempiakin yksilöitä on tavattu.
Harry Potter ja puoliverinen prinssi
Harry Potter ja puoliverinen prinssi ilmestyi 16. heinäkuuta 2005. Kustantajan vaatimuksesta kirjan myynti aloitettiin kaikissa viidessätoista julkaisumaassa samanaikaisesti, Suomessa aamuyöllä kello kahdelta. Suomenkielinen käännös ilmestyi 16. maaliskuuta 2006. Kirjasta tilattiin uusi painos jo ennen ensimmäisen julkaisemista. Kirjaa myytiin ennakkoon ennätysmäärä, Amazon.comin kautta 1,4 miljoonaa kappaletta ja pohjoisamerikkalaisiin kirjakauppoihin 10,8 miljoonaa kappaletta, joista 6,9 miljoonaa kappaletta myytiin ensimmäisen 24 tunnin aikana.
Juoni
Taikamaailma saa uuden taikaministerin, kun ministeri Cornelius Toffeen tilalle valitaan Rufus Rymistyir. Tylypahkan uudeksi pimeyden voimilta suojautumisen opettajaksi valitaan Severus Kalkaros ja uudeksi liemiopettajaksi Horatius Kuhnusarvio. Kuhnusarviosta tulee myös Luihuisen tuvanjohtaja Kalkaroksen lähdettyä Tylypahkasta Draco Malfoyn kanssa kirjan lopussa.
Harry Potterin kummisedän Sirius Mustan kuoltua Harry perii hänen talonsa tavaroineen. Hän perii myös kotitonttu Oljon ja hevoskotka Hiinokan. Kuudentena kouluvuonna Harrysta tulee Rohkelikon tuvan huispauskapteeni. Käy myös ilmi, että Harryn uusi, käytetty liemikirja on kuulunut aiemmin henkilölle nimeltä Puoliverinen Prinssi.
Kirjan reunamerkintöjen avulla Harry voittaa liemitunneilla kaikki muut oppilaat, myös ystävänsä Hermionen. Harry ja Tylypahkan rehtori Albus Dumbledore saavat yksityistunneillaan selville, että pimeyden velho Voldemort on siirtänyt osia sielustaan kuuteen eri esineeseen, niin sanottuihin hirnyrkkeihin. Yksi näistä oli Voldemortin päiväkirja, jonka Harry tosin tuhosi jo toisena kouluvuotenaan. Myös Dumbledoren tuhoama Lomen Kolkon sormus oli hirnyrkki. Voldemort voidaan tuhota kokonaan vasta, kun kaikki nämä esineet on hävitetty. Kirjassa Harry saa myös uuden otteen tunteistaan parhaan ystävänsä Ronin pikkusiskoa Ginnyä kohtaan, nähtyään hänet yhdessä luokkatoverinsa Dean Thomasin kanssa. Kirjan edetessä Ginny ja Dean kuitenkin eroavat ja pian Harry tarttuu tilaisuuteensa ja alkaa seurustella Ginnyn kanssa.
Kuolonsyöjäksi ryhtynyt Draco Malfoy on päästänyt muut kuolonsyöjät sisään Tylypahkaan ja paljastaa, että on saanut Voldemortilta tehtävän tappaa Dumbledore. Koska Draco ei kykenekään murhaan, Severus Kalkaros surmaa Dumbledoren hänen puolestaan. Kalkaros ja Malfoy pakenevat Tylypahkasta muiden kuolonsyöjien kanssa.
Kalkaroksen ja Dracon lähtiessä Tylypahkasta ilmenee, että Kalkaros on Puoliverinen Prinssi. Harry saa selville, ettei medaljonki olekaan hirnyrkki vaan joku oli vienyt sen jo ennen heitä ja asettanut tilalle kopion, jonka sisältä Harry löytää nimimerkki R.A.M.:n Voldemortille osoittaman viestin. R.A.M. kertoo ottaneensa hirnyrkin ja tuhoavansa sen niin pian kuin voi. Dumbledoren hautajaisissa Harry haluaa lopettaa seurustelun Ginny Weasleyn kanssa, jottei Voldemort voisi käyttää läheistä suhdetta hyväkseen taistelussa Harrya vastaan. Harry päättää olla palaamatta seuraavana vuonna Tylypahkaan; sen sijaan hän aikoo mennä Godrickin Notkoon vanhempiensa haudalle ja osallistua Billin ja Fleurin häihin kesällä heti 17. syntymäpäivänsä jälkeen.
Bent Larsen
Jørgen Bent Larsen (4. maaliskuuta 1935 Thisted, Tanska – 9. syyskuuta 2010 Buenos Aires, Argentiina) oli tanskalainen shakin suurmestari ja yksi kaikkien aikojen vahvimpia pohjoismaalaisia pelaajia.
Hän oli kuusinkertainen shakin Tanskan mestari ja voitti pohjoismaiden mestaruuden 1955 ja 1973. Hän voitti kolme alueidenvälistä turnausta (Amsterdam 1964, Sousse 1967 ja Biel/Bienne 1976) ja osallistui MM-ehdokasturnauksiin neljä kertaa (1965, 1968, 1971 ja 1977). Larsen voitti kymmeniä kansainvälisiä turnauksia urallaan ja palkittiin ensimmäisellä shakin Oscarilla vuonna 1967.
Bent Larsen oli myös tunnustettu shakkikirjailija. Shakkiavaus '''1. b3''' on tunnettu nimellä Larsenin avaus, jolla mestari hävisi kuuluisan pelin Boris Spasskia vastaan.
Corel
thumb|Corelin pääkonttori [[Ottawassa.]] Corel Corporation on kanadalainen kesäkuussa 1985 perustettu ohjelmistoalan yritys, joka oli alkujaan tunnettu erityisesti grafiikka- ja kuvankäsittelyohjemistoistaan. Yrityksen perusti Michael Cowpland. Yhtiön pääkonttori sijaitsee Ottawassa ja yhtiön nykyinen toimitusjohtaja on Patrick Nichols.
Tuotteet
Corelin tärkeimpiä tuotteita ovat olleet:
Algot Haquinius
thumb|right|Algot Haquinius