cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
R.Smg. Archimede (1939)
Ranskassa
Alus lähti 26. helmikuuta 1943 Le Verdonista partiomatkalle Brasilian rannikolle Pernambucoon. Ohjeiden mukaan aluksen tuli viipyä alueella, kunnes polttoainevarannot olisivat laskeneet 70 tonniin, minkä jälkeen sen pitäisi tankata joltain akselivaltojen alukselta lisää polttoainetta. Alukselta lähetettiin viimeinen viesti 10. huhtikuuta, jolloin se ilmoitti sijaintinsa ja polttoainemääräkseen 61 tonnia. Alukselle annettiin ohjeet Saksna laivaston sukellusveneen kohtaamiseksi.
Tiedustelulentokone havaitsi Archimeden 15. huhtikuuta kello kaksi aamuyöllä. Sukellusvene ei kyennyt sukeltamaan, jolloin tiedustelukoneen paikalle kutsumat pommittajat löysivät maalin. Paikalle saapui kaksi VP-83:n PBY-5A Catalinaa, jotka pudottivat syvyyspommeja aluksen ympärille. Sukellusvene katkesi kahtia ja upposi. Alukselta pelastui noin kaksikymmentä miehistönjäsentä, joille lentokoneista pudotettiin kolme kumivenettä.
Brasilialaiset kalastajat löysivät 27. toukokuuta kumiveneen, jossa oli kaksi kuollutta ja yksi elossa oleva, Giuseppe Lococo.
Snook
Snook on ruotsalainen rap-duo Tukholmasta. Siihen kuuluu Kihlen (oik. Oskar Linnros) ja Danne (oik. Daniel Adams-Ray). Duo on julkaissut kaksi studioalbumia.
Snook palkittiin kategoriassa Best Swedish Act MTV Europe Music Awardsissa Kööpenhaminassa vuonna 2006.
Charles Martel -luokka
Charles Martel -luokka oli Ranskan laivaston kahden aluksen muodostama ironclad-taistelulaivaluokka, jonka alusten kölit laskettiin 1881-1885 ja valmistus peruutettiin 1886 töiden ollessa alkuvaiheessa. Alusten piti olla hieman suurempia kuin Marceau-luokan alusten, mutta niissä olisi ollut vain osittainen panssarivyö. Ranskan laivaston ironclad aluksissa ainoastaan Courbet-luokan aluksissa ja taistelulaiva Massénassa oli osittainen panssarivyö 1800-luvulla.
Charles Martelin valmistus todennäköisesti aloitettiin 1883 Toulonin laivastontelakalla. Brennus tilattiin 25. marraskuuta 1881 ja sen nimi vahvistettiin 7. joulukuuta 1882. Aluksen köli laskettiin joulukuussa 1882 Lorientin laivastontelakalla.
Tammikuussa 1886 Jeune École -koulukunnan merkittävimmän jäsenen amiraali Hyacinthe-Laurent-Theóphile Aube nimitys meriministeriksi muutti Ranskan laivastopolitiikan ja sen seurauksena työt aluksilla keskeytettiin vielä samana vuonna. Uuden politiikan mukaisesti taistelulaivojen merkitys pieneni ja taistelutoimet keskitettäisiin kaupanhäirintään risteilijöin ja kevein torpedovenein. Taistelulaivojen valmistukseen käytetyt varat siirrettiin uusiin aluksiin.
Uusi vuonna 1889 aloitettu taistelulaiva Brennus valmistettiin täysin uusien suunnitelman mukaan, vaikka siinä käytettiin mahdollisuuksien mukaan Charles Martel -luokan alukseen varattuja materiaaleja.
Matthew Fox (täsmennyssivu)
Matthew Fox on muun muassa seuraavien henkilöiden nimi:
Vaimaron linnavuoret
Vaimaron linnavuoret ovat Varsinais-Suomessa Laitilan Vaimaron kylässä sijaitsevat kaksi vierekkäistä linnavuorta.
Linnavuoret
Linnavuoret sijaitsevat Laitilan kirkosta 11,6 kilometriä pohjoiseen ja Vaimaron kyläkeskuksesta 2,5 kilometriä koilliseen. Kallioiset mäet sijaitsevat Matinmaan pellon kummallakin puolella Mustajärvelle johtavan Holmankalliontien luoteispuolella. Mäkien välimatka on 300 metriä ja niissä molemmissa on kivivalleja.
Lounaassa sijaitsevalla mäellä kaksi kaakko-koillis-suuntaiset jyrkänteet sulkevat väliinsä mäen lakikohdan. Mäellä on itä-länsisuuntainen kivivalli, joka jakaa kallion kahteen alueeseen. Vallissa esiintyy pullistumia, jotka on tulkittu tornin jäännökseksi. Mäen pohjoisreunalla on kaksi terassimaista aluetta, joista toisella on vallin jäännöksiä.
Koillispuolella sijaitsee toinen mäki, jolla on suojanaan myös jyrkänteitä ja jonka pohjoispäässä on linnavuoren jäännökset. Niitä ovat itä-länsisuuntainen kivivalli, jonka itäosassa sijaitsee portiksi tulkittu katkos. Linnapihan sisäpuolelle on jäänyt pari röykkiötä ja niiden länsipuolella on kivivallin suuntainen kivilatonus, jonka mitat ovat 15×3 metriä.
Tutkimuksia
Linnavuorta on tutkittu vain pintapuolisesti vuosina 1955 (Anna-Liisa Hirviluoto) ja 1994 (Sirkku Pihlman).
America Ferrera
America Georgina Ferrera (s. 18. huhtikuuta 1984 Los Angeles, Kalifornia) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan roolistaan elokuvassa Neljä tyttöä ja maagiset farkut sekä television draama-komediasarjasta Ruma Betty, jossa hän näytteli pääroolia, Betty Suarezia. Hän sai roolistaan Golden Globe-, SAG- ja Primetime Emmy-palkinnot. Lisäksi hän lainasi ääntään Astrid-hahmolle elokuvassa Näin koulutat lohikäärmeesi.
Vuodet 2015–2021 Ferrera näytteli pääroolia tilannekomediasarjassa Superstore. Vuonna 2023 Ferrera näytteli Mattel-leluyhtiön työntekijää Gloriaa fantasiaelokuvassa Barbie.
Yksityiselämä
Ferrera syntyi Los Angelesissa kuusilapsisen perheen nuorimmaiseksi. Hänen vanhempansa América Griselda Ayes ja Carlos Gregorio Ferrera muuttivat Yhdysvaltoihin Hondurasista 1970-luvulla. Äiti työskenteli Hilton-hotellissa siivoojien henkilöstöjohtajana. Kun Ferrera oli seitsemänvuotias, hänen vanhempansa erosivat ja äiti kasvatti kuusi lasta yksin. Ferreran isä palasi Hondurasiin ja kuoli siellä vuonna 2010.
Ferrera varttui Woodland Hillsissä. Hän aloitti näyttelemisen jo kahdeksanvuotiaana koulunäytelmissä ja kävi ilmaisutaidon kursseja lukioaikanaan El Camino High Schoolissa. 10-vuotiaana Ferrera esitti pikkuvarkaan roolin koulun musikaalissa Oliver!.
Ferrera avioitui Ryan Piers Williamsin kanssa vuonna 2011. Pariskunnalla on vuonna 2018 syntynyt poika sekä 2020 syntynyt tytär.
Neuvostoliiton kommunistinen puolue
Neuvostoliiton kommunistinen puolue, lyhenne NKP (, lyh. КПСС, KPSS) oli Neuvostoliiton hallitseva marxilais-leninistinen kommunistinen puolue ja ainoa sallittu puolue. Sillä oli jäsenpuolueita neuvostotasavalloissa Venäjän federatiivista sosialistista neuvostotasavaltaa lukuun ottamatta. Puolue toimi myös Neuvostoliittoa johtavan Venäjän neuvostotasavallan kommunistisena puolueena, koska siellä ei ollut muodollisesti omaa kommunistipuoluetta, käytännössä NKP:n alaosastoa toisin kuin muissa neuvostotasavalloissa. Tämä asiantila muuttui vasta hieman ennen Neuvostoliiton hajoamista, kun vuonna 1990 perustettiin Venäjän SFNT:n kommunistinen puolue.
Historia
Venäjän sosiaalidemokraattisen työväenpuolueen toisessa puoluekokouksessa vuonna 1903 puolue jakautui kahteen kilpailevaan ryhmään, bolševikkeihin (”enemmistöläiset”) ja menševikkeihin (”vähemmistöläiset”). Bolševikkisiiven johtajan Vladimir Leninin päämääränä oli kehittää puolueesta pienen vallankumouksellisen ryhmän puolue. Hän vastusti eurooppalaisten sosialististen puolueiden suuren jäsenmäärän mallia. Leninin ryhmä itse asiassa hävisi kiistan puoluekokouksessa, mutta sen jäseniä nimitettiin bolševikeiksi, koska he olivat voittaneet äänestyksen Iskra-lehden toimittajakunnan kokoonpanosta. Ryhmien väliset todelliset voimasuhteet olivat varsinkin alkuun epäselvät, koska monet puolueen jäsenet eivät halunneet valita osapuolten välillä.
Bolševikit muodostivat oman ryhmänsä vuonna 1912, mutta muodollisesti erillinen Venäjän sosiaalidemokraattinen työväenpuolue (bolševikit) perustettiin Venäjän keisarinvallan päättäneen helmikuun vallankumouksen jälkeen toukokuussa 1917. Lokakuun vallankumouksen jälkeen puolueesta tuli Venäjän kommunistinen puolue (bolševikit) vuonna 1918.
Puolueen 8. edustajakokous järjestettiin Venäjän sisällissodan aikana 18.–23. maaliskuuta 1919. Kokouksessa esiintyi keskuskomiteaa vastaan vahva sotilasoppositio, joka vaati voimakkaampia sotilaallisia ponnistuksia. Kokouksen jälkeen asevelvollisuus ulotettiin alueille, joissa asui pääasiassa talonpoikia. Puna-armeijan perustaminen ja sen poliittinen kontrollointi komissaarien avulla vaikutti bolševikkeihin siten, että osallistuminen sotaan alkoi merkitä puolueessa lojaaliutta ja uhrautuvaisuutta. Se luettiin jatkossa meriitiksi. pienoiskuva|pysty=1.2|9. edustajakokouksen puhemiehistö vuonna 1920. [[V. I. Lenin oikealla alhaalla.]] Neuvostoliiton muodostamisen myötä puolueen nimeksi muuttui vuonna 1925 Yleisliittolainen kommunistinen puolue (bolševikit) ja vuonna 1952 lopulta Neuvostoliiton kommunistinen puolue. Sen tunnuslause oli ”Kaikki ihmisen puolesta, kaikki ihmisen hyväksi”.
Puolueen korkein päättävä elin oli yleensä viiden vuoden välein kokoontunut puoluekokous, johon osallistui useita tuhansia edustajia ja joka valitsi keskuskomitean. Keskuskomitea (, ЦК КПСС) valitsi puolueen johtajat, politbyroon ja sihteeristön. Keskuskomitea oli melko suuri, vuonna 1989 yli 300 henkeä. Se kokoontui kuuden kuukauden välein vahvistamaan ylempien elimien päätökset. Keskuskomitean kokoontumisten välissä puoluetta johti politbyroo.
Yhdeksännen puoluekokouksen perustama keskuskontrollikomissio valvoi puoluekuria vuosina 1920–1934. Puolueella oli jäseniä ehdokasjäsenet mukaan lukien 528 354 vuonna 1922, 1 079 814 vuonna 1926, 2 212 225 vuonna 1931, 3 117 250 vuonna 1932 ja 3 555 338 vuonna 1933, jolloin todettiin puolueen kasvaneen liian suureksi. Vuonna 1917 puolueella oli ollut vain 23 000 jäsentä.
Jokaisella Neuvostoliiton tasavallalla oli oma tasavallan tason puoluekoneistonsa, paitsi Venäjän sosialistisella federatiivisella tasavallalla (ennen vuotta 1990).
Puolueella ei ollut puheenjohtajaa. Neuvostoliitossa korkein valta oli käytännössä NKP:llä ja sen keskuskomitean sihteeristöä johtaneella henkilöllä, pääsihteerillä (vuosina 1953–1966 nimitys oli ensimmäinen sihteeri). Vuoden 1977 perustuslaissa NKP todettiin neuvostoyhteiskunnan johtavaksi ja suuntaa antavaksi voimaksi, sen poliittisen järjestelmän, valtiollisten muodostelmien ja kansalaisjärjestöjen ytimeksi.
Vuonna 1985 pääsihteeriksi valittiin Mihail Gorbatšov, jonka tavoitteisiin kuului Neuvostoliiton taloudellinen ja poliittinen uudistaminen glasnostilla ja perestroikalla. Hänen tavoitteitaan olivat muun muassa monipuoluejärjestelmän luominen ja itäisen Keski- ja Etelä-Euroopan liittolaismaiden poliittisen valvonnan lakkauttaminen.
Puolueen loppu
Eräiden NKP:n johtohenkilöiden tekemän vallankaappausyrityksen jälkeen maan parlamentti, korkein neuvosto kielsi puolueen elokuussa 1991 ja saman vuoden lopulla Neuvostoliitto lakkasi olemasta. Kommunistiset puolueet olivat Venäjällä kiellettyjä marraskuuhun 1992 asti.
NKP:n seuraajapuolueita
NKP:n toimintaan ja asemaan myönteisesti suhtautuvia lukuisia, enimmäkseen pieniä puolueita toimii paitsi Venäjällä myös muissa Itsenäisten valtioiden yhteisön maissa.
Venäjällä osa NKP:n perintöön tukeutuvista ryhmistä perusti vuonna 1993 Gennadi Zjuganovin johdolla vuonna 1993 Venäjän federaation kommunistisen puolueen. KPRF on nykyisin Venäjän suurin oppositioryhmittymä. Tätä radikaalimpi puolue on muun muassa Venäjän kommunistinen työväenpuolue – Vallankumouksellinen kommunistien puolue.
Valtakunnan salaisuus
Valtakunnan salaisuus (1959) on Mika Waltarin toiseksi viimeinen teos. Se sai aikanaan ristiriitaisen vastaanoton, sillä Waltari oli palannut nuoruutensa uskonnolliseen problematiikkaan ja kirja on vähemmän eroottisesti latautunut kuin esimerkiksi Sinuhe egyptiläinen.
Markku Envall on arvioinut, että Waltari on keksinyt romaanin nimen Aapeli Saarisalon Hyvä opettaja -teoksen yhden luvun nimestä. Waltarin viimeinen romaani Ihmiskunnan viholliset on jatkoa Valtakunnan salaisuudelle.
Kirjan tarina
Kirja kertoo roomalaisen Markus Mezentius Manilianuksen seikkailuista Jerusalemissa ja Galileassa Jeesuksen ristiinnaulitsemisen aikaan ja sen jälkeen. Päähenkilö kohtaa matkallaan monia Uuden testamentin henkilöitä kuten Jeesuksen, Pontius Pilatuksen, apostolit Pietarin ja Johanneksen, Maria Magdalenan ja Lasaruksen.
Kirja sisältää uskonnollista mytologiaa ja yliluonnollisia ihmetekoja. Yliluonnolliselta näyttäville tapahtumille annetaan myös luonnollinen selitys tai niiden todellisuudesta jää ainakin pieni epäily, joten lukijan itsensä päätettäväksi jää oliko Jeesus todella Jumalan poika ja ihmeiden tekijä vai ainoastaan historiallinen henkilö.
Knud Möller
Knud Albert Möller (17. tammikuuta 1919 Helsinki – 23. huhtikuuta 1993 Helsinki) oli suomalainen toimittaja, Yleisradion kommentaattori ja kirjeenvaihtaja vuoteen 1983. Möller toimi kirjeenvaihtajana muun muassa jatkosodan aikana rintamalla. Möller toimi pitkään Yleisradion Kööpenhaminan-kirjeenvaihtajana.
Elämä ja ura
Möller syntyi Helsingissä. Hänen vanhempansa olivat tanskalaisia: äiti Agnes Hansine Caroline Møller (o.s. Birn) oli syntynyt Helsingørissä vuonna 1890 ja isä Kaj Adam Gottlieb Møller Kööpenhaminassa vuonna 1882. Äidin puoleinen suku oli kotoisin Mecklenburgista, josta perhe muutti Tanskaan vuonna 1854. Kaj Møller opiskeli kokkikoulussa Pietarissa 1800-luvun lopulla. Kaj Møller palasi Tanskaan vuonna 1907, kun hän meni naimisiin Agnes Birnin kanssa. He muuttivat Pietariin, jossa Kaj Møller työskenteli hotellissa kokkina. Venäjän vallankumouksen jälkeen 1917 perhe muutti Helsinkiin.
Överby
Överby voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Suomessa:
Knud Möller
Elämä ja ura
Möller kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1938 Helsingissä ja sai ensimmäisen työpaikkansa lehtimiehenä vuonna 1939. Sotavuosina hän oli uutistoimittajana Helsingin lisäksi Ruotsissa ja Tanskassa. Television kehittyessä uutisvälineeksi Suomessa 1960-luvulla Yleisradio havaitsi Möllerissä monessa tiedotusvälineessä kokemusta hankkineen, esiintymiskykyisen ja kielitaitoisen toimittajan, joka oli mieltynyt erityisesti kansainvälisiin asioihin. Hän oli Yleisradion kirjeenvaihtajana Pariisissa vuosina 1966–1969 ja Itä-Berliinissä vuosina 1974–1978. Möller siirtyi eläkkeelle Yleisradiosta vuonna 1983. Tämän jälkeen hän toimi muun muassa freelancer-kommentaattorina poliittisissa asioissa helsinkiläisessä Radio Ykkösessä.
Överby
Ruotsissa:
Knud Möller
Elämä ja ura
Vuonna 1955 Möller seurasi presidentti J. K. Paasikiven Moskovaan tekemää valtiovierailua, jonka aikana ilmoitettiin Neuvostoliiton palauttavan Porkkalan vuokra-alueen Suomelle. Kyseessä oli Möllerin ensimmäinen ulkomaankomennus Yleisradion toimittajana. Vierailusta hän kirjoitti runsaasti artikkeleja kaikkien Pohjoismaiden lehtiin. Hänen suomalaisiin ja muihin pohjoismaisiin lehtiin kirjoittamansa artikkelit poikkesivat jonkin verran toisistaan niin sisällöltään kuin sävyltään. Esimerkiksi tanskalaisessa Sorø Amtstidendessä julkaistussa artikkelissa Möller paljasti, että Porkkalan palautuksesta Suomelle oli päätetty Moskovassa jo huomattavasti ennen kuin asia tuli suomalaisten tietoon, ja että Maalaisliitto pyrki saamaan Porkkalan palautuksesta mahdollisimman suuren poliittisen hyödyn seuraavan vuoden presidentinvaalia varten.
Möller herätti aikanaan huomautuksillaan suurta julkista keskustelua: Maalaisliiton sanomakeskuksessa hän kehotti 1940-luvulla Ahti Karjalaista ryhtymään poliitikoksi, koska hänestä ei kuitenkaan tulisi kunnon toimittajaa. Hän keskeytti Ety-kokouksessa (1975) Neuvostoliiton tiedotustilaisuuden huomauttamalla, että ennen Viipurissa puhuttiin useita kieliä mutta nyt vain yhtä. Möller itse hallitsi kaikkiaan yhdeksän kieltä: äidinkielensä tanskan lisäksi suomen, ruotsin, norjan, saksan, englannin, ranskan, espanjan ja venäjän.
Yhteishallitus
Yhteishallitukseksi kutsutaan hallitusta, jossa ovat edustettuina kaikki eduskunnan puolueet. Tällainen hallitus on ollut Suomessa talvi- ja jatkosodan aikana.
Knud Möller
Elämä ja ura
Möller oli useaan kertaan yhteydessä Urho Kekkosen kanssa jo 1940-luvun lopulta lähtien, mutta miehet eivät koskaan ystävystyneet. Möller luonnehti Kekkosta erittäin terävä-älyiseksi mieheksi, joka oletti myös keskustelukumppaniensa olevan yhtä teräviä.
Möller kävi Kuubassa toimittajana neljä kertaa 1950- ja 1960-luvuilla. Kahdella viimeisellä kerralla vuosina 1966 ja 1968 hän oli maassa Kuubam hallituksen kutsumana. Vuoden 1966 vierailulla Möller tapasi henkilökohtaisesti Kuuban johtajan Fidel Castron. Vuonna 1968 hän seurasi Havannassa järjestettyä konferenssia, johon osallistui edustajia Latinalaisen Amerikan, Afrikan ja Aasian kehitysmaista.
Möller oli Yleisradion historian ainoa kirjeenvaihtaja, jonka asemapaikkana oli Itä-Berliini.
Palkinnot ja tunnustukset
Ansioistaan Knud Möller on palkittu valtion tiedonjulkistamispalkinnolla, Suomen Sanomalehtimiesten Liiton myöntämällä Sananvapauden miekalla ja Finlands svenska publicistförbundin kunniapalkinnolla.
Yksityiselämä
Knud Möllerin tytär on dramaturgi Marianne Möller.
United World Colleges
United World Colleges (tai UWC) on maailmanlaajuinen kansainvälisyyttä ja maailmanrauhaa korostava verkosto, johon kuuluu 18 koulua, yli 150 kansallista UWC-valintakomiteaa sekä lukuisia lyhytohjelmakursseja. Koulut sijaitsevat Walesissa, Italiassa, Norjassa, Bosnia ja Hertsegovinassa, Alankomaissa, Intiassa, Hongkongissa, Singaporessa, Swazimaassa, Yhdysvalloissa, Kanadassa, Costa Ricassa, Saksassa, Armeniassa, Thaimaassa, Japanissa sekä Tansaniassa. Kaikissa kouluissa 16–18-vuotias lukion ensimmäistä vuotta opiskeleva voi suorittaa IB-tutkinnon. Lisäksi Alankomaiden, Japanin, Singaporen, Swazimaan ja Tansanian kouluissa on lukion yhteydessä myös peruskoulu.
Opiskelijat UWC-kouluihin valitaan heidän ansioidensa ja potentiaalinsa perusteella kansallisten UWC-valintakomiteoiden toimesta. UWC-koulut ja kansalliset valintakomiteat myöntävät stipendejä ja apurahoja, ja hyväksyvät vain rajallisen määrän opinnoistaan itse maksavia opiskelijoita. UWC-liikkeen ideologiaan kuuluu erilaisten kulttuurien ymmärtäminen sekä palvelutoiminta. UWC-koulussa opiskeluun kuuluu tärkeänä osana eri kulttuurien kohtaaminen, palvelutyön tekeminen, harrastaminen ja sosiaalinen elämä.
Historiaa
1950-luvun lopun kylmän sodan vuosina joukko eurooppalaisia kokoontui suunnittelemaan uudenlaista koulua, jossa kasvatusta käytettäisiin maailmanrauhan varmistamiseen. Heitä olivat saksanjuutalainen kasvatustieteilijä Kurt Hahn, brittikenraali Lawrence Darwall ja lordi Louis Mountbatten. He halusivat eri maista tulevien nuorten kokoontuvan yhteen opiskelemaan muiden tärkeiden aineiden ohella kansainvälistä yhteisymmärrystä.
Ensimmäinen tämän ajatuksen mukainen koulu oli Walesin eteläosaan vuonna 1962 UWC Atlantic College, jonka 16–19-vuotiaat opiskelijat ja henkilökunta osallistuvat paikalliseen meri- ja maastopelastustoimintaan sekä vanhusten ja vammaisten ystävätoimintaan. Opiskelijat osallistuvat näihin palvelumuotoihin kahtena iltapäivänä viikossa. Vasta 1970-luvulla opinto-ohjelmaan tuli varsinaisia rauhankasvatus- ja -tutkimuskursseja (peace studies) ja vuosittaisia kansainvälisten kysymysten teemapäiviä, joihin saivat osallistua myös ympäristön asukkaat ja muiden paikallisten koulujen oppilaat. Kurssien ja teemapäivien kehittämiseen osallistuivat Bradfordin ja Yorkin yliopistot.
Lordi Mountbatten valittiin UWC-liikkeen puheenjohtajaksi 1967 ja hän oli mukana Singaporen UWC-koulun perustamisessa. Kanadan pääministeri ja Nobelin rauhanpalkinnon saaja Lester B. Pearson oli toivonut Atlantic College -tyyppisen koulun perustamista Kanadaan, ja vuonna 1974 Kanadan UWC-koulu on nimetty hänen mukaansa.
Vuonna 1978 lordi Mountbatten luovutti liikkeen johtajuuden Walesin prinssi Charlesille, joka toimi tehtävässä aina vuoteen 1995 saakka. Nelson Mandela, jonka omat lapset opiskelivat Waterford KaMhlaba UWC:ssa, valittiin UWC-liikkeen puheenjohtajaksi vuonna 1995 ja vuonna 1999 kunniapuheenjohtajaksi. Jordanian kuningatar Noor on toiminut UWC-liikkeen puheenjohtajana vuodesta 1995 alkaen.
Valtiosihteeri Pilvi Torsti oli yksi Bosnian UWC Mostarin perustajista ja toimii koulun taustasäätiön hallituksen puheenjohtajana. Entinen puolustusministeri Elisabeth Rehn toimi UWC Mostarin suojelijana sekä perustajajäsenenä. Suomen entinen ulkoministeri Pär Stenbäck on toiminut UWC Internationalin neuvoston puheenjohtajana vuodesta 2018 alkaen sekä Norjan UWC Red Cross Nordicin neuvoston puheenjohtajana vuodesta 2012 alkaen.
Opiskelu ja tutkinto
Kaikissa UWC-kouluissa suoritetaan International Baccalaureate (IB) -tutkinto, joka on korkeakouluopintoihin oikeuttava tutkinto. IB-tutkinto vastaa suunnilleen suomalaista ylioppilastutkintoa. Tutkintoa varten opiskellaan kuutta ainetta, joihin syvennytään perusteellisemmin kuin suomalaisissa lukioissa. Lisäksi opiskellaan vuoden mittainen kurssi tiedonfilosofiaa sekä kirjoitetaan 4 000-sanainen essee itse valitusta aiheesta. Kaikki opetus on englanninkielistä äidinkielen ja muiden vieraiden kielten tunteja lukuun ottamatta.
Suurin ero IB-tutkintoon tähtäävän opetuksen ja suomalaisen lukion välillä on ainemäärä. IB:ssa valitaan vain kuusi opiskeltavaa ainetta, joita sitten opiskellaan yleensä huomattavasti suomalaista tasoa syvemmin. Kolmea ainetta on luettava laajalla tasolla (higher level) ja kolme perustasolla (standard level). Aineiden vertailu suomalaiseen tasoon on vaikeaa, koska opetusohjelmat ja vaatimustasot vaihtelevat eri aineissa. Karkeasti ottaen standard aineet vastannevat suomalaista tasoa työmäärässä ja tietotasossa. Monet higher levelit sen sijaan syventävät aineen osaamista yliopiston alkuvuosiin verrattavalle tasolle.
Oppiaineita valitaan kuusi, yksi kustakin ryhmästä:
Opiskelija valitsee itse aineensa koulun ainetarjonnasta, jolloin tutkinnon voi rakentaa yksilöllisesti omien taipumuksien, kiinnostuksen ja suunnitelmien mukaan.
Suomalaiseen koulujärjestelmään verrattuna työskentely on itsenäisempää ja valinnaisempaa. Yhteiskunnallisissa aineissa kirjoitetaan paljon esseitä, luonnontieteissä keskeinen rooli on käytännön laboratoriotöillä, kielten opiskelussa keskitytään suulliseen ilmaisuun ja kirjallisuuteen. Luokkakoot ovat pieniä, ja jokaisella on oma tutorinsa, joka seuraa opiskelun etenemistä.
IB arvioidaan asteikolla yhdestä seitsemään (1-7). Alin hyväksytty arvosana on nelonen. Seitsemän on huippuarvosana, jolle ei suomalaisessa asteikossa löydy vertailukohtaa. Tutkinnon enimmäispistemäärä on 45 pistettä, alin hyväksytty 24. Pääosan arvosanoista muodostavat toisen vuoden keväällä pidettävät kirjalliset ja suulliset kokeet, mutta myös kahden vuoden aikana tehdyistä tutkielmista osa huomioidaan tutkintoarvosanoissa.
IB-tutkinto hyväksytään yliopistoissa eri puolilla maailmaa. Suomessa IB-tutkinto antaa saman jatko-opintokelpoisuuden kuin suomalainen ylioppilastutkinto.
Oppilasvalinnat Suomessa ja UWC-stipendit
Suomen oppilasvalinnan UWC-kouluihin suorittaa Suomen UWC-yhdistys yhdessä UWC-toimikunnan kanssa, jotka yhdessä muodostavat Suomen kansallisen UWC-valintakomitean. Stipendihakemuksien määrä vuosittain on noin 150 ja stipendejä myönnetään kymmenkunta. Stipendihaku järjestetään vuosittain tammikuussa. Hakijan tulee olla ensimmäistä vuotta lukiossa opiskeleva, Suomen kansalainen ja/tai Suomessa vakituisesti asuva, sekä 16–19-vuotias UWC-kouluun lähtiessään. Hakemuslomake koostuu hakijan omaelämäkerrasta, perustelusta hakemukselle ja kouluvalinnoille, peruskoulun päättötodistuksen kopiosta, lukiossa suoritettujen kurssien arvosanakoosteesta, hakijan harrastuslistasta, kahdesta suosituksesta sekä huoltajan suostumuksesta.
Hakuajan päätyttyä Suomen UWC-yhdistys ja UWC-toimikunta valitsevat hakemusten perusteella haastatteluun kutsuttavat hakijat. Valituille hakijoille lähetetään kirjalliset haastattelukutsut noin kahta viikkoa ennen haastattelupäivää. Haastateltavia on noin kaksi kertaa enemmän kuin stipendejä kunakin vuonna on tarjolla. Helsingissä järjestettävään haastatteluun kuuluu henkilökohtainen haastattelu äidinkielellä, ryhmäkeskusteluosio ja kielitaitoa testaava englanninkielinen haastattelu. Haastattelut pidetään maaliskuun loppupuolella.
Stipendit on myöntänyt ja rahoittanut alusta saakka Suomen Kulttuurirahasto, Suomen opetus- ja kulttuuriministeriö vuodesta 1971 vuoteen 2002 saakka, ja vuodesta 1998 alkaen rahoitukseen on osallistunut myös Svenska Kulturfonden. Myös UWC-alumnit ovat rahoittaneet joitakin stipendejä. Stipendit kattavat lukukausimaksut, ruoan ja asumisen kouluilla sekä pääosan matkakuluista koulun ja kodin välillä. Jokaisen stipendin rahallinen arvo on kymmeniä tuhansia euroja.
Suomalaisopiskelijoita on valittu UWC-kouluihin vuodesta 1966 lähtien. Ensimmäiset stipendiaatit valittiin Walesiin UWC Atlantic Collegeen ja myöhemmin suomalaisstipendiaatteja valittiin myös muihin uusiin UWC-kouluihin. Vuodesta 2007 alkaen Suomesta UWC-stipendiaatteja on valittu kymmeneen eri UWC-kouluun.
Jean Testu de Mauroy
Jean Testy de Mauroy (1626 Pariisi? – tammikuu 1706 Pariisi) oli ranskalainen kirkonmies ja kirjailija. Hän oli myös Ranskan akatemian jäsen.
Testu de Mauroy oli Ranskan kuninkaan Ludvig XIV veljen, Orléansin herttuan Philippen eli Monsieur'n, tyttärien kotiopettaja. Hänet tunnetaan myös teoksesta Doctrine de la raison, ou l'Honnesteté des mœurs selon les maximes de Sénèque, réduite en entretiens, joka ilmestyi vuonna 1666. Orléansin herttua suositteli häntä Ranskan akatemian äänestykseen, ja hänestä tuli akatemian jäsen. Hän tuli aiemmin akatemian puheenjohtajana toimineen Jean-Jacques de Mesmes'n tilalle 6. helmikuuta 1689. Hänet vastaanotti 8. maaliskuuta samana vuonna akatemian jäseneksi Jean Barbier d'Aucour. Hän itse taas otti Akatemian jäsenenä vastaan Philippe Goibaud-Dubois'n.
Aju
Aju (Plecoglossus altivelis) on pääasiassa Japanin, mutta myös Korean ja Kiinan lähistöltä tavattava muodoltaan lohimainen kala, joka ulkonäöstään huolimatta kuuluu kuorekaloihin. Aju on heimonsa ainut laji.
Ajut kasvavat noin 30 senttimetrin mittaisiksi ja nousevat rannikkovesiltä kutemaan jokiin. Ajut ovat kaikkiruokaisia. Niiden ravintoa ovat muun muassa levät, sienet, äyriäiset, hyönteiset ja madot.
Japanissa aju on arvostettu ruokakala. Kalastajat pyytävät sitä tavanomaisilla välineillä mutta myös opetetuilla merimetsoilla yöaikaan. Merimetson kaulaan pannaan rengas estämään sitä nielemästä kalaa kokonaan. Merimetso tuo kalastajalle saaliinsa, joka otetaan talteen, ja lintu päästetään etsimään uutta. Merimetsokalastus on nykyisin vähentynyt ja siihen on lupa vain muutamilla kalastajilla. Se on kuitenkin turistien suosima tapahtuma.
Ryan Fraser
Fraser nousi Aberdeenin junioreista edustusjoukkueeseen ja pelasi Skotlannin Valioliigassa 21 ottelua kausina 2010–2013. Tammikuussa 2013 hän siirtyi Englannin ykkösliigassa silloin pelanneeseen Bournemouthiin, joka kauden päätteeksi nousi mestaruussarjaan. Fraser pysyi Bournemouthissa yli seitsemän vuotta lukuun ottamatta kautta 2015–2016, jonka hän pelasi lainalla mestaruussarjan Ipswich Townissa. Kaudesta 2016–2017 lähtien hän on pelannut Valioliigassa. Ensimmäisellä pääsarjakaudellaan hän pelasi 28 liigaottelua ja teki kolme maalia, kaudella 2017–2018 hän pelasi 26 liigaottelua ja teki viisi maalia, kaudella 2018–2019 tilastoihin kirjattiin 38 liigaottelua ja seitsemän maalia ja kaudella 2019–2020 hän pelasi 28 liigaottelussa ja teki yhden maalin.
Bournemouthin pudottua Valioliigasta Fraser siirtyi syyskuussa 2020 Newcastle Unitediin. Hän pelasi kaudella 2020–2021 kaikkiaan 18 valioliigaottelua ilman maaleja. Kaudella 2021–2022 hän teki kaksi maalia pelaamissaan 27 liigaottelussa. Kaudella 2022–2023 hän pelasi kahdeksassa sarjaottelussa ilman maaleja.
Fraser on pelannut Skotlannin maajoukkueessa toukokuun 2023 loppuun mennessä 26 ottelua ja tehnyt niissä neljä maalia, marraskuussa 2018 Kansojen liigan ottelussa Albaniaa, lokakuussa 2020 Kansojen liigan ottelussa Tšekkiä sekä maaliskuussa 2021 MM-karsintaotteluissa Israelia ja Färsaaria vastaan. Ensimmäisen A-maaottelunsa hän pelasi kesäkuussa 2017 Englantia vastaan.
Sami Vänskä
Sami Vänskä (s. 26. syyskuuta 1976) on Nightwish-yhtyeessä vuosina 1998–2001 soittanut basisti. Vänskä aloitti bassonsoiton seitsenvuotiaana ja soitti ennen Nightwishia muun muassa Nattvindens Gråt -nimisessä yhtyeessä. Hän ehti tehdä Nightwishin kanssa Over The Hills And Far Away -EP:n sekä kaksi albumia: Oceanborn (1998) ja Wishmaster (2000). 20. elokuuta 2016 hän vieraili entisen yhtyeensä keikalla Jämsässä Himos Parkissa esittäen bassokitaralla Stargazersin.
Matthew Fox (yleisurheilija)
Matthew Inglis Fox (s. 15. helmikuuta 1987) on australialainen keskimatkojen juoksija, joka kilpailee pääosin 800 metrillä. Fox edustaa suomalaisseura Viipurin Urheilijoita.
Fox muutti Australiasta Suomeen vuonna 2012. Hänen ennätyksensä 800 metrillä on vuonna 2010 Regensburgissa juostu 1.48.36. Vuonna 2014 Fox voitti pronssia Kalevan kisojen 800 metriltä ajalla 1.51.13.
Kaskalan Linnanmäki
Kaskalan Linnanmäki on Varsinais-Suomessa Liedon Kaskalan ja Rähälän kylien rajamailla sijaitseva linnavuori.
Linnanmäki
Linnanmäki sijaitsee Liedon kirkosta 3 kilometriä koilliseen. Mäki on Aurajoen jokilaaksossa 1,2 kilometriä joesta itään. Kaskalan ja Rähälän kylien historiallinen raja kulkee mäen poikki lounaan ja koillisen suuntaisesti suurimman osan mäestä sijaitessa Kaskalan kylässä. Mäen pohjoisempi kallioinen laki kohoaa noin 20 metriä ympäristöään korkeammalle. Pohjoinen mäki on suhteellisen loivarinteinen jokaisessa ilmansuunnassa. Mäen lakialueen poikki kulkee pohjois-etelä-suunnassa kivinen valli ja vallissa on pohjoispäässä jyrkkä mutka. Kivivalli on rakennettu suurista kivistä ja se on noin metrin levyinen. Kallion eteläisessä rinteessä on paljon irtonaisia kiviä.
Mäellä on sanottu sijainneen myös Kalevanpoikain kivikoksi kutsutun "muutaman kapanalan suuruisen" kiviroukkion, jota mäellä käynyt Hjalmar Appelgren ei kuitenkaan enää vuonna 1886 löytänyt.
Tutkimuksia
Kohteessa ei ole suoritettu arkeologisia kaivauksia, mutta sitä on tarkasteltu pintapuolisesti vuosina 1886 (Hjalmar Appelgren) 1954 (Matti Huurre) ja 2001 (Lea Degerholm ja Juha Ruohonen).
Hirvitorni
thumb|Hirvitorni [[Utajärvi|Utajärvellä.]] Hirvitorni on metsästyksessä käytettävä jahtitorni, jonka avulla pyritään luomaan metsästäjälle parempaa näkyvyyttä peitteiseen maastoon. Usein torni on kuitenkin sijoitettu jonkin aukean, kuten hakkuu- tai peltoaukean reunamille. Korkealta tornista ampuminen on usein varmempaa ja turvallisempaa kuin maan pinnalta. Tornissa ollessaan metsästäjä on myös paremmin hirven tai esimerkiksi valkohäntäpeuran aistien ulottumattomissa. Ajometsästyksessä hirvi tai muu saaliseläin pyritään ohjaamaan tornissa odottavan metsästäjän näkyville. Hirvitornia voi myös käyttää luonnon tarkkailuun.
Portugalin ralli 2011
thumb|Sébastien Loeb sijoittui toiseksi. Portugalin ralli 2011 (virallisesti 45. Vodafone Rally de Portugal 2011) oli Rallin MM-sarjan kauden 2011 kolmas osakilpailu, joka ajettiin 24–27. maaliskuuta.
Kilpailun voitti Sébastien Ogier. Hirvonen ja Latvala kärsivät rengasrikosta ja rikkoutuneesta vetoakselista. Sébastien Loeb keräsi Power Stage -erikoiskokeelta kolme lisäpistettä, joka nosti hänet kuljettajien mestaruustaistelussa tasapisteisiin Hirvosen kanssa.
Jefferson Lerma
Lerma pelasi kotimaassaan Atlético Huilan junioreissa ja nousi edustusjoukkueeseen vuonna 2013. Kauden 2015–2016 hän pelasi lainalla espanjalaisseura Levantessa ja siirtyi kesällä 2016 seuraan pysyvästi. Hän pelasi Espanjan pääsarjassa kahtena kautena yhteensä 59 ottelua ja teki yhden maalin. Kaudella 2016–2017 Levante pelasi kakkostasolla Segunda Divisiónissa ja tuolla kaudella Lerma pelasi 30 liigaottelua ja teki niissä kaksi maalia.
Lerma siirtyi kesällä 2018 englantilaisseura Bournemouthiin. Hän pelasi kaudella 2018–2019 Valioliigassa 30 ottelua ja teki niissä kaksi maalia. Seuraavalla kaudella hän teki 33 valioliigaottelussaan yhden maalin. Kaudet 2020–2021 ja 2021–2022 Bournemouth pelasi mestaruussarjassa, ja Lerma pelasi noista ensimmäisellä kaudella 42 ja seuraavalla 34 sarjaottelua sekä teki niissä vastaavasti kolme maalia ja yhden maalin. Kaudella 2022–2023 Bournemouth pelasi jälleen Valioliigassa, jossa Lerma pelasi avauskokoonpanossa 37 ottelua ja teki viisi maalia. Kesällä 2023 Lerma siirtyi Crystal Palaceen.
Lerma on pelannut Kolumbian maajoukkueessa toukokuun 2023 loppuun mennessä 35 ottelua. Ensimmäisen A-maaottelunsa hän pelasi marraskuussa 2017. Hän pelasi MM-kilpailuissa 2018 neljä ottelua ja vuoden 2019 Copa Américassa kaksi ottelua. Hän on tehnyt maaotteluissaan yhden maalin, lokakuussa 2020 MM-karsintaottelussa Chileä vastaan. Lerma pelasi Kolumbian olympiajoukkueessa kolme ottelua Rio de Janeiron olympialaisissa 2016, kun Kolumbia ylsi puolivälieriin.
Walter Runeberg
Walter Magnus Runeberg (29. joulukuuta 1838 Porvoo – 23. joulukuuta 1920 Helsinki) oli suomalainen kuvanveistäjä, Fredrika ja J. L. Runebergin poika. Hänen työnsä olivat aluksi ihanteellis-klassisia, liittyen lähinnä Bertel Thorvaldseniin, mutta myöhemmin hänen töihinsä tuli myös realistisia piirteitä.
Elämänvaiheita
Walter pääsi ylioppilaaksi yksityistodistuksella vuonna 1858. Hän opiskeli Kööpenhaminassa, Roomassa ja vuodesta 1876 Pariisissa. Kööpenhaminan nelivuotinen kausi sisälsi työskentelyä Bertel Thorvaldsenin opissa olleen H. V. Bissenin ohjauksessa. Tällöin hän omaksui uusklassismin ihanteita, joiden mukaan taiteen tulee vaikuttaa ihmisiin ylevöittävästi ajatuksen ja tunteen puhtauden ja muodon kauneuden avulla. Ranskan-kausi toi mukanaan realismin näkemyksiä, mutta pääosin Runeberg pysyi uusklassismin kannalla. Hänen teoksiaan on muun muassa Apollon ja Marsyas (1874), Suomen ensimmäinen suuri marmoriveistos, joka toteutettiin arpajaisista saaduilla varoilla. Walter Runeberg sai filosofian kunniatohtorin arvon vuonna 1907.
Walter Runeberg oli naimisissa 1867–1916 Lina Elfvingin (k. 1916) kanssa.
Tuotanto
Runebergin tuotannon valtajuonteena ovat muotokuvat, joita hän teki aikansa pohjoismaisista merkkihenkilöistä ja suomalaisista suurmiehistä. Hänen töitään ovat muiden muassa Johan Ludvig Runebergin muistomerkki Helsingin Esplanadin puistossa ja Aleksanteri II:n muistomerkki Senaatintorilla sekä Pietari Brahen patsas Raahessa ja Turun Brahenpuistossa (molemmat 1888). Aleksanteri II:n patsaalla on monivaiheinen syntyhistoria. Patsaskilpailun voittanut Johannes Takanen kuoli, ja Runebergin oli toteutettava teos Takasen suunnitelman mukaisesti.
250px|thumb|[[Aleksanteri II:n patsas|Aleksanteri II:n muistomerkin jalustan Laki-veistos, jonka hahmot tulkittiin myöhemmin Suomi-neidoksi ja Suomen leijonaksi. Veistoksesta on olemassa kaksi alkuperäisen kokoista kopiota, toinen Presidentinlinnan valtiosalissa ja toinen Säätytalon pääportaikossa.]]
Walter Runebergin veistoskokoelma
Porvoossa olevassa Runebergin koti museossa on Walter Runebergin veistoskokoelma. Yli 100 teoksen kokoelmassa on muun muassa muotokuvia, monumenttiteosten luonnoksia ja kipsiveistoksia.
Yhdystie 1130
thumb|250px|Kuva sillalta Mankin ja Kauklahden väliltä. Yhdystie 1130 on Espoon Kivenlahdesta Lohjan Virkkalaan johtava Suomen tieverkon osuus.
Tie levennetään lähivuosina nelikaistaiseksi, kaksiajorataiseksi tieksi Kehä III:n ja Länsiväylän välillä noin kahdeksan kilometrin matkalla. Tämä osuus on nimeltään Kauklahdenväylä. Kehä III:lta eteenpäin tie on ensin nimeltään Lapinkyläntie ja sitten Evitskogintie. Siuntion kirkonkylältä Virkkalaan tieosuus on nimeltään Lappersintie, jonka varrella sijaitsee Lappersin kylä.
Tiellä on eräs historiallinen merkitys, sillä Porkkalan vuokraamisen takia kantatie 51 linjattiin kulkemaan vuokra-alueen pohjoispuolitse Kivenlahdesta Kauklahden, Lapinkylän ja Siuntion kirkonkylän kautta Virkkalaan. Nykyisin tie on yhdystietä 1130.
Joe South
thumb|right|Joe South vuonna 1970 Joe South (syntyjään Joseph Alfred Souter 28. helmikuuta 1940 Atlanta, Georgia – 5. syyskuuta 2012) oli yhdysvaltalainen laulaja-lauluntekijä, kitaristi ja levyjen tuottaja.
Elämä ja ura
South aloitti uransa countrymuusikkona. Hän esiintyi Atlantan radiossa ja liittyi Pete Draken yhtyeeseen vuonna 1957. Seuraavana vuonna hän julkaisi humoristisen singlen ”The Purple People Eater Meets the Witch Doctor”. Hän toimi sessiomuusikkona Nashvillessä ja Muscle Shoalsissa ja soitti esimerkiksi Simon & Garfunkelin albumilla Sounds of Silence ja Bob Dylanin albumilla Blonde on Blonde. Studiotyönsä ohella South kirjoitti lauluja, kuten Deep Purplen esittämän ”Hush” ja Billy Joe Royalin ”Down in the Boondocks”.
South alkoi julkaista omaa materiaaliaan vuonna 1968. Hän sai Grammy-palkinnon kappaleestaan ”Games People Play” vuonna 1969. Vuonna 1971 Lynn Anderson sai hitin Southin kappaleella ”(I Never Promised You a) Rose Garden”.
South jäi tauolle musiikista vuonna 1971 kun hänen veljensä oli tehnyt itsemurhan. Hän teki lyhytaikaisen paluun vuonna 1975 mutta jätti levytykset ja esiintymiset pian sen jälkeen. Hän esiintyi jälleen Lontoossa vuonna 1994 ja jatkoi myöhemmin musiikin julkaisemista.
South otettiin vuonna 1979 Nashville Songwriters Hall of Fameen ja 13. syyskuuta 2003 Georgia Music Hall of Fameen.
South kuoli kotonaan Georgiassa syyskuussa 2012.
Nepalinalppiruusu
Nepalinalppiruusu (Rhododendron campanulatum) on alppiruusujen sukuun kuuluva ainavihanta pensasmainen kanervakasvi, jota tavataan Himalajan alueella.
Ulkonäkö ja koko
Nepalinalppiruusu on 4,5 metrin korkuiseksi kasvava pensaskasvi ja alalaji aeruginosum matalampi, runsaan metrin korkuinen. Ainavihannan kasvin lehdet ovat nahkamaiset ja ovat pituudeltaan jopa metrisiä. Lehdet ovat päältä vihreitä ja kiiltäviä, mutta alapuolelta nukkaisia ja vaihtelevan värisiä (valkoisesta hopeaan ja kaneliin). Aeruginosum-alalajin lehdet ovat paljon pienempiä ja niissä on sinimetallinen sävy päällä ja alapuolella aikuisten yksilöiden lehdet ovat kellertävänruskeita.
Lajin kukat kasvavat suurissa rykelmissä, jotka voivat olla jopa 25-senttimetrisiä halkaisijaltaan. Kukat ovat pienten kellojen muotoisia ja ovat halkaisijaltaan noin kolmen senttimetrin mittaisia. Nepalinalppiruusu kukkii keväällä ja varhaiskesällä. Kukat voivat olla vaihtelevan värisiä.
Levinneisyys
Nepalinalppiruusu kasvaa Intian niemimaan pohjoisosissa alueella, joka ulottuu Kashmirista ja Bhutaniin. Sen kasvualueet Himalajalla ovat 2 700 – 4 400 metrin korkeudessa.
Elinympäristö
Nepalinalppiruusun elinympäristönä ovat metsäiset Himalajan rinteet. Se viihtyy sekä puoli- että täysvarjoisessa paikassa. Laji pitää hiekkaisesta tai savisesta maaperästä, jonka pitää olla kosteaa. Maaperän pitää olla hapanta ja laji pystyy kasvamaan jopa todella happamissa ympäristöissä.
Keisaripingviini
Keisaripingviini (Aptenodytes forsteri) on suurin pingviinilaji. Lajin nimesi George Robert Gray vuonna 1844 Johann Reinhold Forsterin kunniaksi.
Ulkonäkö
Keisaripingviini voi olla jopa 130 senttimetriä pitkä, mutta yleensä se kasvaa noin 120 senttimetrin pituiseksi. Paino vaihtelee 20—40 kilogramman välillä. Suurin tunnettu yksilö painoi 46 kilogrammaa. Laji on elossa olevista linnuista viidenneksi suurin. Sillä on kaulan sivuilla ja kurkussa samanlaiset oranssinkeltaiset läiskät kuin sen lähisukulaisella kuningaspingviinillä. Sukupuolet ovat samanvärisiä. Keisaripingviini elää keskimäärin noin 20-vuotiaaksi; vanhimmat tunnetut yksilöt ovat olleet 40-vuotiaita. Poikaskuolleisuus on suuri ensimmäisen elinvuoden aikana, mutta täysikasvuisiksi selviytyneet yksilöt elävät pitkään.
Levinneisyys
Keisaripingviiniä tavataan ainoastaan Etelämantereella. Se on ainoa lintulaji, joka lisääntyy Etelämantereella talvella. Tiedossa on yli 40 lisääntymisyhdyskuntaa, joiden koko vaihtelee Dion Islandin 200 parista Coulman Islandin 50 000 pariin. Tarkkaa parimäärää ei tunneta, sillä kaukaisimmat yhdyskunnat ovat niin vaikeasti tavoitettavissa, että niitä ei ole voitu takseerata. Lajin maailmanpopulaation koko on lähes 600 000 yksilöä. Laji on silmälläpidettävä ilmastonmuutoksen ja ihmisen lisääntyneen vaikutuksen takia.
Satelliittikuvista tehtyjen laskentojen perusteella Etelämantereella on huhtikuun 2012 tietojen perusteella 595 000 keisaripingviiniä. Yhteisöjä havaittiin 46, joista seitsemän oli ennestään tuntemattomia. Kyseessä oli ensimmäinen kattava laskelma.
Ravinto
Keisaripingviini saa muiden pingviinien tapaan ravintonsa merestä. Se syö pääasiassa krillejä ja muita äyriäisiä, mutta voi sukeltaa jopa 250 metriin saalistamaan mustekaloja. Laji syö myös kaloja. Syvin mitattu sukellus on ollut 565 metriä. Sukelluksissa keisaripingviini voi olla jopa 22 minuuttia. Normaali sukellusvauhti on 6–9 km/h, mutta ne voivat edetä 19 km/h vauhtia. Lisääntymiskauden aikana keisaripingviinit voivat olla syömättä 2–3 kuukautta, joten ennen lisääntymiskautta ne syövät jatkuvasti kerätäkseen vararasvaa. Ruokakalat ovat yleensä 3–15 cm kokoisia.
Lisääntyminen
Keisaripingviinin lisääntyminen tapahtuu keskitalvella Etelämantereella. Yhdyskunnat sijaitsevat uudella merijäällä, eivät jäävuorilla. Vain kaksi yhdyskuntaa sijaitsee mantereella. Tällöin voi olla jopa 60 astetta pakkasta ja tuulla 80 km/h (22,25 m/s), ja myrskytuuli voi olla peräti 180 km/h. Pysyäkseen lämpiminä keisaripingviinit kerääntyvät jopa 6 000 yksilön lisääntymisyhdyskunniksi. Ne kerääntyvät pesimään pian uuden merijään muodostuttua syksyllä (huhti–toukokuussa). Pingviinit lisääntyvät touko- tai kesäkuussa. Pingviinit ovat pariuskollisia, mutta jos toinen puolisoista on kuollut, toinen voi ottaa uuden puolison.
Naaras munii yhden munan, jonka se vierittää koiraalle haudottavaksi. Muna on suhteellisen pieni, se painaa noin 465 grammaa. Yleensä luovutus tapahtuu pian muninnan jälkeen, mutta joskus naaraat saattavat istua tuntikausia munan päällä, sillä ne eivät halua vaarantaa arvokasta ainoaa munaa. Itse luovutustapahtuma voi olla kohtalokas, sillä jos koiras ei onnistu ottamaan munaa tarpeeksi nopeasti ihopoimuunsa, se jäätyy ja lisääntyminen epäonnistuu. Jos muna menetetään, naaras voi munia seuraavan kerran vasta vuoden päästä, sillä naaraan palatessa mereltä on aivan liian myöhäistä yrittää uudelleen. Naaras siis lähtee merelle kalaisille vesille syömään ja viettää siellä talven. Koiras hautoo munaa jalkojensa päällä ihopoimun suojassa yhdeksän viikkoa. Koiras paastoaa koko hautomisajan, minkä takia se nukkuu suurimman osan vuorokaudesta, sillä nukkuessa sen energiankulutus on alimmillaan.
Tavallisesti naaras palaa ennen poikasen kuoriutumista, mutta jos poikanen syntyy aikaisemmin, koiras ruokkii sitä oksentamalla ruokatorvestaan rahkamaista ainetta. Naaras palaa koiraan luo noin kahden kuukauden kuluttua ja löytää kumppaninsa tämän kutsuhuudon perusteella satojen muiden isien joukosta. Se alkaa ruokkia poikasta oksentaen vatsaan varastoimaansa osittain sulanutta kalaa, mustekalaa ja krilliä. Koiras on usein vastahakoinen luovuttamaan hoivaamaansa poikasta naaraalle, mutta pian se vuorostaan lähtee merelle syömään 3-4 viikon ajaksi. Vastakuoriutunut poikanen painaa 120–160 grammaa ja on 15 senttimetrin pituinen. Muutaman viikon kuluttua koiras palaa perheensä luo ja kumpikin emo hoitaa poikasta. Pari kuukautta kuoriutumisen jälkeen, säiden alkaessa kylmetä, poikaset kerääntyvät tiiviiksi parveksi lämmönhukan vähentämiseksi, ja emot jatkavat niiden ruokkimista. Parvea vartioi muutama aikuinen. Emot tunnistavat poikasensa äänestä, joka voi kuulua yli kilometrin päähän. Lopulta emot ja poikanen lähtevät merelle ja viettävät siellä loppukesän. Lisääntyvät yksilöt aloittavat syksyllä taas vaelluksensa lisääntymispaikalle ja nuoret lisääntymiskyvyttömät yksilöt jäävät mereen jäänreunan läheisyyteen. Lisääntymiskykyisiä keisaripingviinit ovat 4–8-vuotiaina. thumb|left|Keisaripingviinin muna
Viholliset
Keisaripingviinin suurimpia uhkaajia ovat miekkavalas, merileopardi ja hait, poikasia ja sairaita yksilöitä saalistavat myös isokihu ja isomyrskyliitäjät. Myös Antarktikselle tuodut ja villiintyneet koirat olivat niiden uhkana, mutta nyttemmin ne on poistettu alueelta.
Latinalaiskortteli
thumb|[[Lycée Henri IV -oppilaitoksen sisäänkäynti Pariisin Latinalaiskorttelissa]] thumb|Yliopiston päärakennus Sorbonne
Latinalaiskortteli on Ranskan pääkaupungin Pariisin kaupunginosa, jossa Pariisin yliopisto, jonka perusti Ludvig IX vuonna 1257 ja useat muut oppilaitokset ovat vanhastaan sijainneet. Se sijaitsee Pariisin viidennessä ja kuudennessa arrondissementissa Seinen eteläpuolella eli vasemmalla rannalla, ja sen länsilaidalla sijaitsevat Saint-Germain-des-Prés ja Luxembourgin puisto. Myös Ranskan suurmiesten hautapaikkana tunnettu Panthéon sijaitsee Latinalaiskorttelissa. Alueen pääkatuja ovat Seinen varrelta Île de la Citén kohdalta etelään johtava Boulevard Saint-Michel sekä Seinen suuntaisena kulkeva Boulevard Saint-Germain.
Alueella on paljon Pariisin yliopistojen rakennuksia, erityisesti yliopiston historiallinen päärakennus Sorbonne. Siksi Latinalaiskorttelia pidetään opiskelijoiden kaupunginosana, vaikka opiskelijoilla nykyään tuskin on varaa asua siellä. Alue saa nimensäkin historiastaan yliopistokaupunginosana, koska latina oli keskiajalla tärkeä yliopiston opetuskieli.
Alueella oli myös ollut poliittisia levottomuuksi vuonna 1871 Pariisin kommuunin keskus oli siellä Place Saint Michelissä, ja siellä olivat suuret Pariisin opiskelijamellakat 1968.
Suomessa yleisesti käytettyä nimitystä Latinalaiskortteli voidaan pitää käännösvirheenä: Suomen kaupungeissa käytetty termi kortteli on tosin samaa alkuperää kuin ranskan quartier, mutta nykyinen merkitys on toinen: quartier merkitsee kokonaista kaupunginosaa.
Ruokalista
thumb|right|250px|Business-luokan lounasmenu, Sergey-ravintola, Kammergansky Pereluk, Moskova Ruokalista on valittavissa olevien ruokalajien esittelylista. Se on käytössä ravintoloissa ja voi olla muodoltaan joko à la carte tai table d'hôte. Nämä ruokalistat koostuvat tyypillisesti alkuruoasta, pääruoasta ja jälkiruoasta sekä juomista.
Latinalaiskortteli
Kaupunginosa kahviloineen ja bistroineen on suosittu matkailukohde.
Ruokalista
Ruokalistat laitoksissa
Ruokalistaa (suom. myös menyy) käytetään usein myös peruskouluissa ja oppilaitoksissa, johon on suunniteltu etukäteen, mitä kouluruokailun yhteydessä tarjotaan. Ruokalajeja voi olla yksi tai useampi päivää kohti. Ruokalista voi toistua periodisesti samanlaisena esimerkiksi kuukausittain. Laitoksissa voi olla erityisiä nimikkopäiviä jollekin ruokalajille.
Lähteet
Kati Seläniemi: Muuttuva ja muuntuva menyy, s 4-13. Hopeatarjotin 1/2010. Hotelli - ja ravintolamuseosäätiö Larnemaa, Ritvos, Hedenström: Suomalainen ruokaretki. Ruokasinfonia Luostolla - lintumenu, Tammi 2001
Trikomoniaasi
pienoiskuva|Papa-kokeella paljastunut trikomoniaasi. Trichomonas vaginalis on havaittavissa kuvan oikeassa yläreunassa. Trikomoniaasi on seksitauti. Se on kansainvälisesti hyvin yleinen mutta Suomessa harvinaistunut. Sairauden aiheuttaa Trichomonas vaginalis -niminen loinen, joka voi esiintyä emättimessä, virtsaputkessa tai eturauhasessa.
Juhani Kivelä
Juhani Kivelä (s. 1. maaliskuuta 1934 Nokia) on suomalainen metsänhoitaja, hallintotieteiden ja valtiotieteiden tohtori sekä emeritusvaltiosihteeri.