cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Armin van Buuren
Arminilla on myös oma viikoittainen radio-ohjelmansa, A State of Trance, jota hän on tehnyt yli 1000 episodin verran vuodesta 2001 lähtien. Se yksi maailman arvostetuimmista DJ:n vetämistä radio-ohjelmista.
Sarvis
Historia
Sarvis Oy:n toiminta oli aluksi tappiollista, ja muut osakkeenomistajat menettivät uskonsa sen menestykseen, niin että yhtiön perustajiin kuuluneen kenkätehtailija Emil Aaltosen haltuun siirtyi lopulta 14 000 yhtiön 15 000 osakkeesta. Vuodesta 1927 lähtien yhtiö alkoikin tuottaa voittoa joka vuosi. Vuonna 1937 Sarviksen valmistamat napit saivat kultamitalin Pariisin maailmannäyttelyssä.
Armin van Buuren
Biografia
Armin syntyi Hollannin Leidenissä 25. joulukuuta 1976. Hän valmistui lukiosta vuonna 1995 ja siirtyi collegeen opiskelemaan lakia. Opiskellessaan lakia hän innostui konemusiikista ja alkoi työskennellä DJ:nä paikallisessa Nexus-nimisessä klubissa. Arminin musiikkiura alkoi vaatia enemmän aikaa ja hän keskeytti lakiopinnot väliaikaisesti. Hän kuitenkin suoritti oikeustieteen tutkinnon Oxfordin yliopistossa vuonna 2004. Samalla hänen kotistudionsa vaihtui "oikeaan musiikkistudioon". Armin teki kappaleensa "Touch Me" ja "Communication" uudessa studiossaan. Arminin musiikkia on kuvattu myös sanoilla euforinen, kohottava, melodinen ja energinen.
Ura
Kesäkuussa 2003 julkaistiin Arminin ensimmäinen virallinen studioalbumi 76.
Sarvis
Historia
Napinvalmistuksen korkeat työkustannukset ja kiristyvä kilpailu pakottivat Sarviksen laajentamaan tuotevalikoimaansa. Vuonna 1936 tehtiin päätös oman bakeliittituotannon aloittamisesta, ja tuotanto alkoi ensimmäisenä Pohjoismaissa 1938. Sarvis aloitti myös bakeliittituotteiden valmistuksen omassa kertamuovipuristamossaan. Bakeliittia käytettiin muun muassa sähkötarvikkeissa, pienten sähkölaitteiden koteloissa ja autojen jarrukengissä. Tuotannon kasvattamista vaikeuttivat sotavuodet, niitä seurannut säännöstelyaika sekä raaka-aineiden hinnannousu Korean sodan vuosina.
1950- ja 1960-luvuilla markkinoille tulleet uudet synteettiset kestomuovit syrjäyttivät pian kaseiinin ja bakeliitin. Sarvikseen hankittiin jo 1948 ensimmäiset ruiskuvalukoneet, joita uudentyyppisten muoviesineiden valmistus vaati. Sarviksessa aloitettiin 1950-luvulla muovituotteiden valmistus polystyreenistä (pöytäastiat), polyeteenistä (kuljetus- ja säilytysastiat, pakkasenkestävät tuotteet) sekä melamiinista (lautaset, mukit, kynttilänjalat ym.). Vuonna 1955 Sarvis toi markkinoille polyeteenistä ruiskuvaletun Muovi-Maija -nimisen muovisangon, joka ylti ensimmäisenä tehtaan valmistamana muoviesineenä suuriin valmistussarjoihin. Toinen tuoteryhmä, jonka kysyntä kasvoi nopeasti 1960-luvulla, oli kaupan ja teollisuuden käyttöön tarkoitetut muoviset kuljetuslaatikot. 1950-luvun ja 1960-luvun alussa tehtaalle hankittiin uusia koneita, jotka mahdollistivat muovipuristeiden sarjatuotannon. Kaseiinituotteiden valmistus Sarviksella päättyi 1979 ja bakeliittituotteiden 1965. Nappien valmistus jatkui kuitenkin aina 1980-luvulle saakka.
Armin van Buuren
Ura
18. huhtikuuta 2008 julkaistiin Arminin kolmas studioalbumi Imagine. Albumilta julkaistiin kokonaiset kuusi singleä, "If You Should Go", "Going Wrong", "In And Out of Love", "Unforgivable", "Fine Without You" ja "Never Say Never".
Sarvis
Historia
Sarvis valmisti kulutustuotteita omalla tuotemerkillään, ja lisäksi tehtiin myös tilaus- ja alihankintatöitä. Ruiskuvalukoneissa käytetyt teräksiset valumuotit valmistettiin tai sitten niitä saatettiin lainata myös ruotsalaiselta Perstorp AB:ltä. Sarviksella oli oma suunnittelukonttori, jossa työskentelivät muiden muassa insinööri Olavi Arjas ja yritykseen vuonna 1967 palkattu ensimmäinen teollinen muotoilija Tauno Taarna. Testausosastolla esimerkiksi muovisten kuljetuslaatikoiden yms. rasituksenkestoa ja muodonpitävyyttä testattiin kuormitus- ja rasituskokeilla ennen tuotteiden tuloa markkinoille. Sarviksen valmistamissa Jaana-pesuvadeissa oli ensimmäisenä muovituotteena Suomessa tavaraselostemerkki.
1970-luvun alussa Sarvis oli 700 työntekijällään maan suurin muoviyritys. Vuoden 1973 öljykriisi aiheutti Sarvikselle tuotteiden laskeneen kysynnän aiheuttamien taloudellisten vaikutusten lisäksi epävarmuutta raaka-ainetoimituksissa. Sarvis fuusioitiin 1976 Aaltosen Kenkätehdas Oy:n kanssa Aaltosen Tehtaat Oy -nimiseksi yhtiöksi. Aaltosen Tehtaat luopui Sarviksesta 1985 ja vuonna 1988 Oy Hackman Ab hankki Sarviksen osake-enemmistön. Sarviksesta ja Hackmanin samoihin aikoihin hankkimasta ruotsalaisesta muovituotteiden valmistajasta Hammarplastista muodostettiin Hackman Form -niminen muovialan yksikkö, jonka tavaramerkiksi tuli HammarSarvis.
Armin van Buuren
Ura
Armin van Buurenin neljäs studioalbumi Mirage julkaistiin 10. syyskuuta 2010. Albumilta julkaistiin kolme singleä "Full Focus", "Not Giving Up on Love" ja "This Light Between Us".
Yksityiselämä
18. syyskuuta 2009 van Buuren avioitui Erika van Thielin kanssa Hollannin Wassenaarissa. Pari tapasi toisensa kummankin ollessa lomailemassa Kreetalla. Pari avioitui yhdeksän vuoden seurustelun jälkeen. Heinäkuussa 2011 heille syntyi tytär. Van Buuren ilmoitti toisen lapsensa syntymästä Tomorrowland-festivaalin aikana heinäkuussa 2013.
Sarvis
Historia
Tampereen tehtaan toiminta päättyi 1990-luvun alussa, kun tehtaan koneet ja muotit siirrettiin Ruotsiin tai myytiin muille yrityksille. Sarviksesta tuli sitten Hackman Formin Suomen myyntiyhtiö. Vuonna 1998 Hackman myi muoviteollisuutensa ruotsalaiselle Plastumgruppen Ab:lle. Joitakin Sarviksen suunnittelemia tuotteita valmistetaan edelleen, mutta niiden tavaramerkkinä on nykyisin HammarPlast. Orthex Oy osti Hammarplast Consumer AB:n. 27. tammikuuta 2011 tehdyssä kaupassa Hammarplast Consumer AB:n osakkeet sekä tuotemerkit SmartStore, Hammarplast ja Sarvis siirtyivät Orthexin omistukseen. Sarvis Oy on keskittynyt vuodesta 1998 muovijalosteiden tukkukauppaan.
Aiheesta muualla
61.48444°N, 23.75972°W
The Who
thumb|Pete Townshend ja Roger Daltrey The Who on brittiläinen, Lontoossa vuonna 1964 perustettu rockyhtye. Yhtyeen musiikillinen keulahahmo on kitaristi Pete Townshend. The Whon antama esikuva vaikutti merkittävästi sekä hard rockin, progressiivisen rockin että brittiläisen punkrockin syntyyn.
Jäsenet
Pete Townshendin ohella yhtyeen pysyviä jäseniä ovat olleet laulaja Roger Daltrey ja basisti John Entwistle. Neljännen alkuperäisjäsenen, rumpali Keith Moonin, kuoltua vuonna 1978 rumpuja ovat soittaneet Kenney Jones, Simon Phillips ja Zak Starkey. Kesäkuussa 2002 kuolleen Entwistlen korvaajana on ollut basisti Pino Palladino. 2000-luvulla kakkoskitaristiksi on vakiintunut Simon Townshend, Pete Townshendin nuorempi veli. Lisäksi yhtyeen kiertuekokoonpanon vakiojäseniin 1970-luvun lopulta lähtien kuului myös kosketinsoittaja John Bundrick. Hän ei tosin ole ollut mukana viime vuosina ajauduttuaan Townshendin mukaan riitoihin Roger Daltreyn kanssa.
Vuoden 2017 konserteissa bassoa on soittanut Jon Button, Pino Palladinon ollessa kiertueella John Mayerin mukana.
Yhtyeen perustaminen (1960-luvun alku)
Pete Townshend, John Entwistle ja Roger Daltrey olivat alun alkaen saman koulun oppilaita. Heidän ensimmäinen yhteinen kokoonpanonsa oli The Detours. Yhtyeen nimeksi vaihtui myöhemmin The High Numbers. Tämä yhtye muuttui klassiseksi The Who -kokoonpanoksi, kun rumpaliksi vaihdettiin Keith Moon. Moonin maaninen ja omaperäinen soittotyyli avasi hänelle välittömästi paikan yhtyeessä ja teki hänestä pian yhden aikakautensa arvostetuimmista rock-rumpaleista.
Mod-kausi (1964–1967)
Yhtyeen musiikki oli oman aikansa mittapuulla poikkeuksellisen kovaäänistä ja aggressiivista. Tämä johtui muun muassa siitä, että Pete Townshend ja John Entwistle kilpavarustelivat soittimiaan vahvistimilla. Kuvataidekoulua käynyt Townshend halusi kehittää myös rock-konsertin visuaalista puolta. The Whon sanotaan olleen ensimmäinen ilotulite- ja savutehosteita keikoillaan käyttänyt rock-yhtye. Yhtyeen kuuluisa lavaperformanssi huipentui usein soitinten ja äänenvahvistinten (erityisesti Townshendin kitaran ja Moonin rumpusetin) rituaalinomaiseen särkemiseen. Entwistle sitä vastoin pysytteli erossa lavaelämöinnistä ja varjeli bassokitaraansa rikkoutumiselta – hänen on sanottu pitäneen tällä tavalla yhtyeen soittoa koossa. Soitinten tahallisen hajottamisen on kerrottu saaneen alkusysäyksen keikalta, jolla lavan katto oli ollut epätavallisen matala: Townshendilta oli katkennut kitarasta kaula sen osuessa kattoon ja yleisö oli jäänyt siihen käsitykseen, että vahinko kuului esitykseen.
Musiikkinsa ohella yhtye herätti huomiota myös sanoituksillaan, jotka käsittelivät erilaisia nuorisoelämän kipupisteitä poikkeuksellisen suorasukaisesti. Yhtyeen tunnetuin kappale ”My Generation” (1965) peilasi mod-nuorten amfetamiininhuuruisia ja aikuisvastaisia tuntemuksia. ”I Can’t Explain” (1965), ”Substitute” (1965) ja ”I’m a Boy” (1966) kertoivat murrosiän identiteettikriiseistä, ”Pictures of Lily” (1967) taas ensikohtaamisesta pornografian kanssa. Kaikki mainitut kappaleet olivat Pete Townshendin tekemiä. Myös John Entwistle sävelsi pari mainetta saanutta kappaletta, joista tunnetuin lienee ”Boris the Spider” (1966).
Suosio kasvaa (1965–1969)
The Who oli tehnyt uransa alussa lukuisia kiertueita kotimaassaan muun muassa The Beatlesin kanssa. Tällä tavoin se sai tuntumaa fanilauman keskellä liikkumisesta. Pian alkoivat myös Euroopan ja maailmankiertueet – The Who kävi useamman kerran myös Pohjoismaissa ja saavutti ennen pitkää suuren suosion myös Yhdysvalloissa, jossa se alkoi tehdä pitkiä kiertueita. Tunnetuimpia yhtyeen suosiota kasvattaneita konsertteja Yhdysvalloissa olivat esiintymiset Monterey Pop -festivaalilla (1967) ja Woodstockissa (1969). Yhtye nähtiin useasti myös esiintymässä brittiläisissä ja yhdysvaltalaisissa tv-ohjelmissa.
Suurmenestys (1969–1975)
Vuonna 1969 The Who julkaisi ”rock-oopperan” Tommy. 1960-lukulaista mystiikkaa henkivä, rock-tähteyttä kritisoiva Tommy oli symbolinen kuvaus lapsuuden traumoista sekä messiaanisen nuorisoidolin noususta ja tuhosta. ”Pinball Wizard” -hittikappaleen siivittämänä Tommy-albumista tuli suurmenestys ja The Whosta yksi aikansa suosituimmista rock-yhtyeistä. Vuonna 1970 julkaistu konserttitaltiointi Live at Leeds sinetöi The Whon maineen yhtenä sukupolvensa kovimmista live-esiintyjistä.
Vuonna 1971 ilmestyi The Whon ehkä kehutuin levy, hard rockin klassikoksi muodostunut Who’s Next. Monet albumin kappaleista, kuten ”Won’t Get Fooled Again”, henkivät hippiliikkeen lakastumisen tuottamaa pettymystä. Who’s Next oli ensimmäisiä rock-levyjä, jolla syntetisaattorit olivat keskeisessä osassa.
Yhtyeen toinen rockooppera, Quadrophenia, ilmestyi vuonna 1973. Tällä kertaa kyseessä oli kuvaus skitsofreniaa sairastavan Jimmy-nuorukaisen odysseiasta Lontoossa mod-liikkeen kuumana kesänä 1965. The Whon seuraavat levyt olivat Odds & Sods (1974), joka oli koostettu aiemmasta julkaisematta jääneestä materiaalista sekä The Who by Numbers (1975). Jälkimmäinen sisälsi runsaan annoksen keski-ikää lähestyvän, alkoholisoituneen ja rock-tähteyteen turhautuneen Pete Townshendin itseruoskintaa. Townshendin itsesyytöksistä ja epäröinneistä huolimatta The Who oli kuitenkin vakiinnuttanut asemansa The Rolling Stonesin ja Led Zeppelinin rinnalla 1970-luvun suosituimpien brittiläisten rock-yhtyeiden joukossa.
Alamäkeä ja vastoinkäymisiä (1975–1983)
Menestyksestä huolimatta 1970-luku ei ollut The Wholle helppo vuosikymmen. Roger Daltreyta lukuun ottamatta kaikilla yhtyeen jäsenillä oli enemmän tai vähemmän vakavia päihdeongelmia. Kiivaat keskinäiset riidat veivät yhtyeen useita kertoja hajoamisen partaalle: erityisesti Daltreyn ja Townshendin välit olivat usein katkeamispisteessä. Yhtyeen jäsenet julkaisivat The Whon tuotannon lomassa sooloalbumeita, mutta loppujen lopuksi kukaan heistä ei tahtonut tai uskaltanut erota menestysyhtyeestä heittäytyäkseen epävarmalle soolouralle.
Vuonna 1975 ilmestynyttä The Who by Numbers -albumia ja siihen liittynyttä kiertuetta seurasi yhtyeen toiminnassa tauko, joka oli 1970-luvun mittapuulla poikkeuksellisen pitkä. Vuonna 1978 ilmestyi lopulta The Whon seuraava albumi Who Are You. Keith Moon kuoli levyn ilmestymisen aikoihin hänelle alkoholiongelman hoitamiseen määrätyn klometiatsoli-lääkkeen yliannostukseen 32 vuoden iässä. Seuraavana vuonna, 1979, valmistui yhtyeen uran vaiheita valottava, Jeff Steinin ohjaama dokumenttielokuva The Kids Are Alright.
The Who jatkoi toimintaansa uutena rumpalinaan Kenney Jones, joka oli aiemmin vaikuttanut yhtyeissä Small Faces ja The Faces. Joulukuussa 1979 Yhdysvaltain Cincinnatissa järjestetyn konsertin yhteydessä tapahtui yksi rock-historian pahimmista onnettomuuksista, kun 11 nuorta tallautui kuoliaaksi.
The Whon 1980-luvun alussa julkaisemat albumit Face Dances (1981), ja It’s Hard (1982) eivät enää saavuttaneet arvostelumenestystä. Vuonna 1983 yhtye lopetti toimintansa väsyneen ja pettyneen Pete Townshendin aloitteesta.
Paluun jälkeen (1985/1989–)
Ensimmäisen paluunsa The Who teki vuonna 1985 Live Aid -tapahtumassa. Vuodesta 1989 lähtien The Who on taas kokoontunut epäsäännöllisin väliajoin konserttikiertueille, jotka ovat keränneet huomattavia määriä yleisöä. Jotkut yhtyeen ihailijoista ovat paheksuneet tätä ”kaupallista nostalgiaa”, toiset ovat taas kiittäneet kuuluisaa lavaenergiaa, jonka yhtyeen jäsenten sanotaan säilyttäneen vielä vanhuuden kynnykselläkin. 1990-luvun brittipop-aalto ja yhtyeen tuotannon uudelleenjulkaisu uudelleenmasteroituina CD-levyinä lisäsivät The Whon mainetta nuorten sukupolvien keskuudessa. 2000-luvulla yhtyeen mainetta on ylläpitänyt sekin, että sen kappaleita käytetään yhdysvaltalaisen rikosdraamasarja CSI:n tunnusmelodioina. ”Who Are You” on alkuperäisen CSI-sarjan tunnus, ”Won’t Get Fooled Again” on CSI: Miami -sarjan tunnus ja ”Baba O’Riley” on CSI: New York -sarjan tunnuskappale.
Vuonna 2002, juuri uuden Amerikan kiertueen kynnyksellä, basisti John Entwistle kuoli yllättäen kokaiinin aiheuttamaan sydänkohtaukseen 57 vuoden iässä. Paikkaajaksi hälytettiin Pino Palladino, joka neljä päivää Entwistlen kuoleman jälkeen nousi Hollywood Bowlin lavalle The Whon kanssa.
Vuoden 2004 syksyllä Pete Townshend ja Roger Daltrey ilmoittivat aikovansa julkaista The Whon nimissä uuden albumillisen musiikkia – yli 20 vuotta kestäneen tauon jälkeen. Vuoden 2005 heinäkuussa The Who esiintyi Lontoon Hyde Parkissa Bob Geldofin järjestämässä Live 8 -hyväntekeväisyyskonsertissa. Vuoden 2006 heinäkuussa yhtye julkaisi EP:n Wire & Glass, joka sisälsi kuusi kappaletta lokakuussa julkaistulta albumilta Endless Wire. Albumin rock-lehdistössä saama vastaanotto on ollut melko myönteinen. Sitä on luonnehdittu The Whon parhaaksi teokseksi sitten 1970-luvun klassikkoalbumien. Albumin myötä yhtye teki Euroopassa kiertueen vuonna 2007.
Elokuussa 2012 The Who esiintyi Lontoon olympialaisten päättäjäisissä. Seuraavana syksynä ja talvella 2013 The Who kiersi Pohjois-Amerikkaa Quadrophenia-levyn 40-vuotisjuhlakiertueella sekä kesällä 2013 Euroopassa.
Kesäkuussa 2014 yhtye julkisti 50-vuotisjuhlakiertueensa, joka suuntautui Britteinsaarille, Abu Dhabiin sekä Pohjois-Amerikkaan. Syksyksi 2015 kaavailtua kiertueen osaa jouduttiin kuitenkin siirtämään seuraavalle keväälle laulaja Roger Daltreyn sairastuttua aivokalvontulehdukseen.
Tombstone (kaupunki)
Tombstone on Arizonan Cochisen piirikunnassa sijaitseva, vuonna 1879 perustettu kaupunki. Tombstonen asukasluku on 1 380 (2010).
The Who
Paluun jälkeen (1985/1989–)
Toukokuussa 2016 The Who tiedotti kiertueen saavan jatkoa seuraavana kesänä Euroopassa konserteilla Iso-Britanniassa, Saksassa, Itävallassa ja Italiassa.
Tombstone (kaupunki)
Kaupunki tunnetaan parhaiten O. K. Corralin taistelusta. Taistelu käytiin vuonna 1881 Wyatt Earpin ja Ike Clantonin joukkojen kesken. Taistelu päättyi Wyatt Earpin ja Doc Hollidayn joukkojen voittoon. Kaupungissa käy nykyään vuosittain yli 400 000 matkailijaa.
The Who
Paluun jälkeen (1985/1989–)
Pete Townshend on sanonut juhlakiertueen jatkuvan huhtikuuhun 2017.
Ydinaseiden leviäminen
Ydinaseiden leviäminen on ydinaseiden ja niihin liittyvän tekniikan leviämistä maailmalla. Yleensä tätä pidetään vahingollisena, ja ydinaseiden leviämisen laajalle katsotaan lisäävän ainakin paikallisen ydinsodan ja ydinterrorismin riskiä.
The Who
Paluun jälkeen (1985/1989–)
Vuoden 2017 heinäkuusta syyskuuhun bändi kiertää Amerikan mantereella esiintyen Kanadassa, Yhdysvalloissa (sisältäen kuuden konsertin kiinnityksen Las Vegasin Caesars Palacessa), ja Brasiliassa. Lisäksi Guns N' Roses on ilmoittanut yhteiskeikasta Argentiinassa. Myös bändien kiertueesta Etelä-Amerikassa on huhuttu.
Ydinaseiden leviäminen
Historia
60-luvulta alkaen viralliset ydinasevallat olivat Yhdysvallat, Neuvostoliitto, Englanti, Ranska, Kiina ja  peitetymmin Israel ja vuodesta -74 Intia ja myöhemmin Etelä-Afrikka. Ydinaseiden leviäminen on hidasta, koska aseluokan ydinmateriaalien valmistus vaatii kallista ja erikoista tekniikkaa. Yhdysvallat pani jo vuonna 1950 ydintekniikkasopimukseen vaatimuksen ydinlaitteiden rauhanomaisesta käytöstä. Vuonna 1968 monet maat allekirjoittivat ydinsulkusopimuksen eli NPT-sopimuksen. Kansainvälinen ydinenergiajärjestö IAEA valvoo sopimusta, mutta senkään suorittama valvonta ei ole täydellinen. Vuonna 1975 merkittävimmät ydintekniikan myyjät perustivat "Lontoon klubin".
The Who
Paluun jälkeen (1985/1989–)
Tammikuussa 2019 bändin manageri Bill Curbishley puhui BBC:n radiohaastattelussa suunnitelmista julkaista uusi levy ja lähteä kiertueelle vuoden aikana. Pian tämän jälkeen yhtye julkisti 29 konserttia käsittävän Pohjois-Amerikan kiertueen ohjelman.
Ydinaseiden leviäminen
Historia
Muutamat maat, sellaiset kuin Israel, Intia, Pakistan ja Etelä-Afrikka jättäytyivät sopimuksesta pois. Intia räjäyttikin vuonna 1974 ydinlatauksen. 80-luvun alussa näkyi ulospäin, miten Pakistan oli hankkinut ydinaseiden valmistukselle välttämättömän tutkimusreaktorin ja sekä uraanirikastamon että plutoniumin jälleenkäsittelylaitoksen. Kulissien takana ydinaseiden kehittelytyö oli täydessä vauhdissa. Vuoden 1983 tienoilla Pakistanin arveltiin olevan korkeintaan vuoden päässä pommista.
The Who
Paluun jälkeen (1985/1989–)
Syyskuussa 2019 yhtye tiedotti julkaisevansa uuden albumin, Who, saman vuoden marraskuussa. Albumi sisältää 11 kappaletta. Samassa yhteydessä julkaistiin singlelohkaisu Ball and Chain suoratoistopalveluissa. Pete Townshend on julkaissut kappaleen aiemmin nimellä Guantanamo soolokokoelmallaan Truancy.
Ydinaseiden leviäminen
Historia
Vuonna 1998 pitkään ydinaseiden havittelusta epäilty Pakistan tekikin ydinkokeita Intian koesarjan jälkeen. Ydinaseen hankkiminen oli vienyt maalta 26 vuotta. Se onnistui muun muassa vakoilun ja Kiinan avulla. Pakistanin ydinohjelman johtaja myi salaa ydintekniikkaa muun muassa Iraniin, jota epäillään seuraavaksi ydinaseita omistavien maiden "atomikerhon" jäseneksi. Jo pitkään ydinaseiden hankinnan kannalta kynnysvaltiona pidetty Etelä-Afrikka kehitti itselleen ydinaseen.
The Who
Esiintymiset Suomessa
The Whon klassinen kokoonpano on esiintynyt Suomessa 30.4.1967 Helsingin jäähallilla. Timo Aarniala teki vierailusta lyhytelokuvan The Who Suomessa (tunnetaan myös nimellä The Who Helsingissä), joka sisältää niin yhtyeen jäsenten haastatteluja kuin katkelmia itse konsertista.
Ydinaseiden leviäminen
Historia
1990-luvulla Pohjois-Korea ja Etelä-Korea sopivat ydinaseettomasta vyöhykkeestä, ja maan ydinaseohjelma pysähtyi.
2000-luvun alussa George W. Bush kovensi Pohjois-Korean politiikkaansa. Se julisti maan kuuluvan "pahan akseliin" ja asetti maalle kovat talouspakotteet. Pohjois-Korea vastasi talouspakotteisiin alkamalla kehittää omaa ydinasettaan. Maa vetäytyi ydinsulkusopimuksesta ja Korean niemimaan ydinaseettomuussopimuksesta. Ohjelman tavoitteena oli luoda maalle toimiva pelote Etelä-Koreaa ja Yhdysvaltoja vastaan. Pohjois-Korea hankki tietoja ydinaseen tekoon muun muassa Pakistanista. Vuonna 2005 Pohjois-Korea ilmoitti luopuvansa ydinaseohjelmasta, mutta käynnisti reaktorinsa jo seuraavana vuonna.
The Who
Esiintymiset Suomessa
Noin neljäkymmentä vuotta myöhemmin yhtye esiintyi Endless Wire -kiertueella Helsingin Hartwall Areenalla 9.7.2007.
Ydinaseiden leviäminen
Historia
Pohjois-Korea räjäytti vuonna 2006 ensimmäisen ydinlatauksensa, joka ilmeisesti osin epäonnistui. Sen jälkeen maa kokeili paremmalla menestyksellä melko pieniä latauksia vuosina 2009, 2012, 2016. Vielä vuonna 2012 Pohjois-Korea ja Yhdysvallat yrittivät liennyttää välejään ja ydinaseohjelman katkaisua. Maa kehitti 2010-luvulla myös ohjuksiaan.
Vuonna 2017 maa testasi ilmeisesti vetypommia, jonka voima lienee ollut 60–280 kilotonnia. samana vuonna maa kokeili ensi kertaa mannertenvälistä ohjusta.
Määrä
Sotilaskäytössä olevien ydinreaktoreiden ja ydinaseiden tietoja salaillaan. Maailmassa on 450 siviilikäytössä olevaa ydinreaktoria ja arviolta ainakin sama määrä ydinreaktoreita sotilaskäytössä. Ydinkärkiä on ehkä kymmeniä tuhansia, eikä niiden säilytyksestä tai vanhentuneiden aseiden purkamisesta ole kyetty arvioimaan luotettavasti.
Maita, joiden epäillään olevan hankkimassa ydinaseita
Lähi-idässä ainoastaan Israelilla oli vuonna 2020 ydinaseita. Iran ja Saudi-Arabia saattavat olla tulevia ydinasevaltioita.
Iran
Iranin arvellaan käynnistäneen ensimmäisen ydinvoimalansa vuonna 2009. Se on Venäjän tuella rakennettu 1000 MW kevytvesireaktori. YK:n ydinenergiajärjestä IAEA on vaatinut Irania keskeyttämään ydinohjelmansa, koska se pelkää polttoaineen jalostusta ydinaseiden plutoniumiksi. Yhdysvallat ja osa EU-maista epäilee Iranin rakentavan ydinpommin. Iran kiistää eikä piittaa YK:n vastalauseista.
Saudi-Arabia
Saudi-Arabia hankkii ydinaseita, jos Iran hankki niitä. Maan johto on kertonut tämän avoimesti. Saudi-Arabia ja Iran ovat pitlkään kilpailleet vaikutusvallasta Lähi-idässä.Saudit ovat pääosin sunnimuslimeita, iranilaiset shiiamuslimeita. Tämä on luonut pahoja jännitteitä maiden välille. Iran ja Saudi-Arabia ovat ajautuneet vastakkain esimerkiksi Jemenissä, jonka sisällissodassa kumpikin tukee eri osapuolta Saudi-Arabialla on rauhanomainen ydinreaktoriohjelma, jonka tavoite on vähentää maan riippuvuutta raakaöljystä. Maa on myös neuvotellut Pakistanin kanssa siitä, että se toimittaisi ydinaseita saudeille. Iranin ja Saudi-Arabian ohjelmien pelätään vetävän Turkin ja Egyptin hankkimana omia ydinaseitaan.
Heinrich Geissler
Johann Heinrich Wilhelm Geissler (26. toukokuuta 1814 – 24. tammikuuta 1879) oli saksalainen keksijä ja mittalaitteiden valmistaja. Geissler tunnetaan erityisesti keksimästään elohopea-tyhjiöpumpusta ja Geisslerin putkesta, joka oli varhainen loisteputki.
Geissler syntyi Igelshiebissä, Thüringenin vapaavaltiossa, Saksassa. Geissler opiskeli isänsä johdolla lasinpuhallusta. Hän työskenteli aluksi hänen vanhempiensa yrityksessä, mutta vietti sitten kymmenen vuotta kierrellen Saksan yliopistoilla valmistamassa erilaisia tutkimuslaitteita.
Vuonna 1850 hän rakensi talon Bonniin ja perusti kaksi vuotta myöhemmin työpajan sinne. Työpajassaan hän teki erilaisia fysikaalisia ja kemiallisia kojeita ja mittalaitteita, osa niistä palkittiin kansainvälisesti. Geissler meni töihin Bonnin yliopistoon vuonna 1868.
Geissler kuoli Bonnissa vuonna 1879.
200px|thumb|Xe-muotoinen Geisslerin putki
Rock of the Westies
Rock of the Westies on Elton Johnin kymmenes studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 1975.
Kuten edellinen albumi, se debytoi Billboard 200 -listan sijalla yksi. Se sisälsi myös singlen "Island Girl", joka julkaistiin ennen albumin julkaisua, ja josta tuli valtava hitti.
Kappaleet
Kaikki kappaleet kirjoittanut Elton John ja Bernie Taupin ellei toisin mainita.
Criminal (Natti Natashan ja Ozunan kappale)
Criminal on dominikaanilaislaulaja Natti Natashan sekä puertoricolaislaulaja Ozunan kappale. Kappaleen ovat sanoittaneet Natasha, Ozuna, Jhay Cortez, Rafael Pina sekä Vincente Saavedra ja sen tuotannosta vastasi puolestaan Fino Como el Haze. Kappaleen julkaisi Pina Records singlenä 1. syyskuuta 2017. Kappaleelle on tehty myös musiikkivideo, joka julkaistiin videopalvelu YouTubessa 18. elokuuta 2017. Videota oli katsottu heinäkuussa 2018 yli 1,4 miljardia näyttökertaa, joka tekee siitä YouTuben kaikkien aikojen 46:ksi katsotuimman videon.
Rhythm of Love
Rhythm of Love on Kylie Minoguen järjestyksessä kolmas studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 1990. Albumilta julkaistiin singleinä kappaleet "Better the Devil You Know", "Step Back in Time", "What Do I Have to Do" ja "Shocked". Kyseessä oli myös ensimmäinen albumi, jolla Kylie oli itse mukana tekemässä kappaleita. Albumi oli huomattavasti house-vaikutteisempi kuin kaksi edeltäjäänsä, mutta menestyi samalla muita heikommin. Levyn menestynein kappale oli ensimmäinen single "Better the Devil You Know".
"Shocked"-kappaleen remiksasi vuonna 1991 DNA, joka on tehnyt remiksejä muun muassa Army of Loversille, sillä albumiversio oli radioon liian pitkä. Rhythm of Love pysyi kymmenen viikkoa Suomen albumilistalla korkeimmillaan sijalla 15. Albumia on maailmanlaajuisesti myyty noin 3 000 000 kappaletta.
Pyhä Kuolema
Pyhä Kuolema on suomalainen neofolk-yhtye. Sen ainoa vakituinen jäsen on aiemmin yhtyeessä Tuhat Kuolemaa Sekunnissa soittanut Mikko Pöyhönen. Yhtye on julkaissut kolme albumia Anima Arctica- ja Svart Records -levymerkkien kautta.
HMS L’Abondance
HMS L'Abondance oli Britannian Kuninkaallisen laivaston kuudennen luokan alus, joka myöhemmin luokiteltiin aseistetuksi varastolaivaksi. Alus oli HMS Unionin 12. joulukuuta 1781 valtaama Ranskan laivaston La Baleine -luokan gabarre L'Abondance, joka oli rakennettu tammikuusta marraskuuhun 1780 Le Havressa.
Palvelus
Kempenfeltin laivueen toisen luokan linjalaiva Union valtasi 12. joulukuuta 1781 Biskajanlahdella Ranskan laivaston L'Abondancen, joka luokiteltiin 19. heinäkuuta seuraavana vuonna kuudennen luokan alukseksi L'Abondance. Alus kuparoitiin ja varustettiin 2. syyskuuta 1782 - 6. tammikuuta 1783 Plymouthissa 6 058 punnalla 12 shillingillä ja 9 pennyllä. Työn lopulla alus luokiteltiin uudelleen varastolaivaksi, jonka tykistöaseistus supistettiin 14:ään.
L'Abondance otettiin palvelukseen huhtikuussa 1873 päällikkönään kommodori Nathaniel Phillips. Alus purjehti 23. toukokuuta Pohjois-Amerikkaan, jossa se poistettiin maaliskuussa 1784 palveluksesta. Alus myytiin 29. huhtikuuta 1784 Deptfordissa 2 200 punnalla.
Ylinen Viipurintie
Ylinen Viipurintie, aikaisemmin Ylinen Viipurin tie (vanhalla ruotsin kielellä Then annen wäg ifrå Wijborg til Taffuestehwsz eli Toinen tie Viipurista Hämeenlinnaan), oli pohjoisempi kahdesta Hämeestä Kymenlaakson kautta Viipuriin johtavasta vanhasta tiestä. Se on ollut jo Kustaa Vaasan sihteerin, Jaakko Teitin 1555–1556 laatimassa yhtenäisessä luettelossa. Viipurin alinen eli eteläisempi tie kulkee nimellä Suuri Rantatie. Muita mainittuja teitä ovat Hämeen härkätie, Suuri Savontie, tie Turusta Ulvilaan, tie Ulvilasta Korsholmaan sekä Kyröskankaan tie.
Tien linjaus
Ylisen Viipurintien reitti kulki Hämeenlinnasta Hollolan (myös nykyisen Lahden) kautta Viipuriin. Tiellä on kaksi linjausta nykyisen Lahden ja Lappeenrannan välillä:
Hämeenlinna (Luhtialan silta hieman linnan pohjoispuolella) – (3-tien haara Hauho, Vanajan kirkko) - Sairionmäki – Katumajärvi – Syrjäntaka – Tanttila – Porvola – Huljala – Helvetti – Haisevanojansilta – Toivola – Likalamminsillat – Kiviojan silta – Sairakkala – Salpausselän kangas – Hollolan kirkon eteläpuolitse – Untila – Vesijärven ja Porvoonjoen latvan välistä harjua pitkin – Lahti – Teilimäki – Nastola – Keskimaansilta – Iitti – Lapveden ranta – Vuolenkoski – Kimola – Jaala – Selänpää – Tuohikotti – Lappeenranta – Viipuri. Salpausselkää pitkin kulkeva tielinjaus noudattaa Kouvolan ja Lappeenrannan välillä nykyisen valtatie 6:n linjausta pääosin.
Eteläisempi tielinja ylittää Kymijoen Keltissä, nykyisen Kymen Paviljongin eteläpuolelta. Rantaan johtaa tiepohja, jota pitkin pääsee lauttavalkamaan. Kymijoen itäpuolella tie jatkuu Ruotsulan vallien vierestä peltojen keskeltä Anttilan talolle ja pitkin Ulvinkujaa. Niskalantien itäpuolella tie jatkuu ensin Ahopellonkujaa pitkin ja siirtyy sitten kärrypolulle ja kääntyy kohti pohjoista. Tie menee Sikomäenvuoren huipun itäpuolelta ja metsittyy yhä enemmän, kunnes se saavuttaa 6-tien eteläpuolta kulkevalle sähkölinjalle. 6-tien tie ylittää Tykkimäen mainoskyltin länsipuolelta ja nousee yhä olemassa olevalle metsätielle. Metsätie jatkuu 6-tien pohjoispuolella, sen suuntaisena ja päättyy liikenneympyrään kauppakeskus Veturin länsipuolella. Tielinja ylittää likenneympyrän ja 6-tien ja häviää Prisman alle.
Kustaan sodan aikana vuonna 1789 käydyn Utin taistelun seurauksena Venäjän keisarikunta rakensi Uttiin linnoituksen. Tätä ennen tien varteen oli rakennettu Taavetin linnoitus (Davidovin linnoitus).
Hämeenlinnan Lammilla on tieosuus, jonka nimi on muistoksi Ylinen Viipurintie. Myös Lahdessa on valtatie 12:sta Lahden kaupungin Möysään erkaneva katuosuus, jonka nimi on Viipurintie.
Yhteys jatkui Suomen suuriruhtinaskunnan päähallintopaikkaan, Turkuun, Hämäläisten Härkätienä (vanhalla ruotsin kielellä Ifrå Taffuestehuss til Åbo eli (Tie) Hämeenlinnasta Turkuun) eteenpäin Turkuun.
René Goblet
René Goblet (26. syyskuuta 1828 Aire-sur-la-Lys – 13. syyskuuta 1905 Pariisi) oli ranskalainen poliitikko, joka toimi Ranskan pääministerinä 1886–1887.
Goblet väitteli 1850 oikeustieteen tohtoriksi ja toimi asianajajana Amiensissa, jonka pääprokuraattoriksi hänet nimitettiin kolmannen tasavallan perustamisen yhteydessä 1870. Seuraavana vuonna hän omistautui politiikalle ja hänet valittiin kansalliskokoukseen tasavaltalaisen vasemmiston edustajana. Goblet oli 1879 oikeusministeriön alivaltiosihteerinä sekä 1882 sisäministerinä Charles de Freycinetin hallituksessa. Hän kannatti hallinnon hajauttamista ja perustuslainmuutosta. 1885–1886 Goblet oli opetusministerinä kahdessa peräkkäisessä tasavaltalaisten hallituksessa, jotka uudistivat yliopistolaitosta ja siirsivät alkeisopetuksen pois kirkolta. Hänestä tuli pääministeri joulukuussa 1886, mutta hänen hallituksensa kaadettiin jo seuraavan vuoden toukokuussa. Lyhyelle hallituskaudelle mahtui rajaselkkaus Saksan kanssa, jota lietsoi puolustusministerinä toiminut kenraali Georges Boulanger.
Eduardo Vargas
Eduardo Jesús Vargas Rojas (s. 20. marraskuuta 1989 Santiago, Chile) on chileläinen jalkapalloilija. Hän edustaa meksikolaista Tigresiä ja on pelipaikaltaan hyökkääjä.
23. joulukuuta 2011 italialaisseura Napolin puheenjohtaja Aurelio De Laurentiis ilmoitti seuran hankkineen Vargasin, josta he maksoivat 17,9 miljoonaa dollaria. Vuodet 2015–2017 Vargas edusti saksalaista Hoffenheimia.
Maajoukkueura
Chilen maajoukkueessa Vargas on pelannut vuodesta 2009 lähtien. Hän oli mukana MM-kilpailuissa 2014, jossa teki yhden maalin.
Vargas on pelannut 82 maaottelua ja tehnyt niissä 35 maalia.
Nurkostam
Nurkostam on suomalainen taiderock-yhtye Tampereelta. Yhtyeen rungon muodostaa alkuperäisjäsenistä koostuva kolmikko Tero Koski, Toni Nurmi ja Janne Tamminen.
Nurkostam julkaisi ensimmäisen levynsä, XIII:n, vuonna 2005. Debyyttialbumi sai hyvän vastaanoton. Progressiiviseen musiikkin keskittynyt Colossus-lehti arvosteli levyn kuvaten musiikkia syvälliseksi ja yhtyettä erittäin lupaavaksi. Tästä alkaneen pitkäjänteisen työn tuloksena Radio957 kuvasikin radiotiedotteessaan Nurkostamia Tampereen progelegendaksi.
Vuonna 2007 Nurkostam toteutti Tapani Hiedaniemen Katalyytti-lyhytelokuvan musiikkiraidan. Elokuva voitti IIK!!-kauhuelokuvafestivaaleilla ensimmäisen palkinnon. Yhteistyö jatkui Pakkanen-lyhytelokuvan parissa vuonna 2010.
Vuonna 2010 valmistui Tampereen palolaitoksen historiasta kertovan dokumenttifilmin ääniraita.
Yhtyeen perustaminen
Nurkostam-jäsenet tutustuivat Tampereen yhteiskoulun lukiossa. Myöhemmin Tero Koski suoritti musiikkiteknologin opintojaan Tampereen konservatoriossa ja vuonna 2004 hänen oli määrä suorittaa yhtyesoittoon ja multi-instrumentalismiin liittyvä kurssi. Suorituksena esitettiin Kolme kuningasta -konsertti, jossa esiintyi Nurkostam. Jokainen jäsen sävelsi yhden pitkän teoksen konserttia varten. Nämä sävellykset olivat ensimmäiset sävellykset Nurkostam-nimikkeellä. Konsertissa säveltäjä itse esitti kosketinsoitinosuudet ja muut jäsenet hoitivat basso- ja rumpuosuudet.
Nurkostam (2005–)
Nurkostam-nimi on muodostettu perustajajäsenten sukunimien ensimmäisistä tavuista. Nimi otettiin virallisesti käyttöön vuonna 2005 julkaistun levyn myötä. Yhtyeeseen liittyi XIII-levyn äänityksiin rumpali Tomi Hyttinen ja laulaja Aki Tulikari. Molemmat esiintyvät levyllä muutamalla raidalla. III of Dreamers -albumin nauhoituksista lähtien kokoonpanoon on kuulunut myös rumpali Eljas Tikanmäki.
Nurkostam on esiintynyt vuodesta 2006 lähtien Tampereella järjestettävässä Uforock-tapahtumassa toimien viimeisinä vuosina tapahtuman pääesiintyjänä.
Vuonna 2010 Nurkostam esitti Uforockissa The Beatles -yhtyeen Sgt. Pepper’s Lonely Hearts Club Band -albumin kokonaisuudessaan. Esitys oli albumikokonaisuuden osalta ensiesitys Suomessa ja se noteerattiin laajasti Aamulehdessä sekä Tamperelaisessa. Vuoden 2011 alussa Nurkostam sai Sgt. Pepper -esityksen vauhdittamana mahdollisuuden esiintyä Tampere Beatles Happening -tapahtumassa Tampere-talossa. Loppuvuodesta 2011 Nurkostam osallistui Yleisradion järjestämään Uuden Musiikin Kilpailuun kappaleella ”Under the Sun”.
Laitteisto
Nurkostam on tunnettu omaperäisestä sointimaailmastaan. Suuri osa tätä sointia on yksi Suomen monipuolisimmista kosketinsoitinkokoelmista, joka sisältää paljon harvinaisia elektronisia instrumentteja. Nurkostamin käytössä on muun muassa kaksi harvinaista Mellotronia sekä Synclavieria.
USS Montgomery
USS Montgomery voi tarkoittaa seuraavia Yhdysvaltain laivaston aluksia:
Johnny Thomson
Johnny Thomson (9. huhtikuuta 1922 Lowell, Massachusetts – 24. syyskuuta 1960 Allentown, Pennsylvania) oli yhdysvaltalainen Indianapolis 500 -kuljettaja. Hän osallistui kahdeksaan Indianapolis 500 -kilpailuun kausina 1953–1960. Hän oli kolmas vuoden 1959 kilpailussa. Hän saavutti yhteensä yhden paalupaikan, yhden palkintosijan, yhden nopeimman kierroksen ja 10 MM-pistettä. Hänet tunnettiin lempinimellä "Lentävä skotlantilainen".
Thomson kilpaili myös AAA- ja USAC-mestaruussarjoissa voittaen seitsemän kertaa. Hän voitti vuoden 1948 UCOA New England -tittelin voitettuaan 32 Midget car -tapahtumaa. Hän voitti tittelin uudestaan vuonna 1950. Hän voitti myös AAA Eastern Division Midget -mestaruuden. Hän oli vuoden 1958 USAC Sprint car -sarjan mestari. Hän voitti Eastern Spint car -sarjan mestaruuden vuonna 1954.
Thomson oli ensimmäinen kuljettaja, joka voitti sadan mailin (160 km) hiekkatiekilpailun alle tunnissa Pennsylvaniassa Langhornella. Hän menehtyi vuoden 1960 Sprint car tapahtumassa Great Allentown Fairissa, kun hänen autonsa ajoi aidan läpi ja kääntyi katolleen.
Thomson valittiin vuoden 1996 National Sprint car Hall of Fameen ja National Midget Auto Racing Hall of Fameen vuonna 1997. Hän oli myös kilpailija Bud Collyersin "Beat tht Clock" kilpailussa.
Red Man
America's Best Chew (vuoteen 2022 asti Red Man) on purutupakkamerkki, joka tuli Pohjois-Amerikan markkinoille vuonna 1904. Nykyisin sen omistaa Swedish Match. Merkin aiemman nimen uskotaan tulleen intiaanien johtavasta asemasta purutupakan käytössä. Vuoteen 1954 saakka merkkiä myytiin vain Keskilännessä, mutta saatavuus laajeni sitten kansalliseksi; vuonna 1963 merkkiä myytiin 42:ssa Yhdysvaltain osavaltiossa. America's Best Chew -nimen alle on lisätty myös uusia tuotteita.
Adi Sjöblom
Teoksia
Nimimerkillä A. S-m:
Felix Sturm
Felix Sturm (oik. Adnan Ćatić, s. 31. tammikuuta 1979 Leverkusen, Länsi-Saksa) on saksalainen ammattilaisnyrkkeilijä ja entinen WBA, WBO sekä IBF-liittojen keskisarjan maailmanmestari.
Amatööriura
Saksassa bosnialaisille vanhemmille syntynyt Ćatić otteli amatöörinä 113 voittoa ja 9 tappiota. Vuonna 1999 hän voitti Saksan mestaruuden, ja 2000 uusi mestaruutensa sekä voitti kultamitalin Tampereen EM-kisoissa. Samana vuonna Sydneyn olympialaisissa hänen tiensä katkesi lopulta pronssia voittaneeseen Jermaine Tayloriin.
Ammattilaisura
Ensimmäisen ammattilaisottelunsa markkinointisyistä taiteilijanimen Felix Sturm omaksunut ja Marvelous Marvin Haglerin esikuvakseen nimennyt nyrkkeilijä otteli 27. tammikuuta 2001 angolalaista Antonio Ribeiroa vastaan ja voitti nelieräisen kamppailun pisteillä. 8. maaliskuuta 2003 hän voitti Javier Alberto Mamanin IBF:n nuorten keskisarjan mestaruusottelussa, ja puolusti titteliä Tshepo Mashegoa vastaan. Seuraavassa ottelussa hän voitti Roberto Mario Vecchion WBO:n keskisarjan Inter-Continental -tittelistä, puolusti sitä Hector Javier Velazcoa vastaan.
13. syyskuuta 2003 Sturm pääsi iskemään maailmanmestaruudesta Hector Javier Velazcoa vastaan viime hetken korvaajana nuhaan sairastuneelle haastajalle Bert Schenkille, ja kaikkien yllätykseksi voitti ottelun tuomariäänin 2–1. Joulukuussa hän puolusti titteliään Ruben Varon Fernandezia vastaan, mutta menetti sen kesäkuussa Oscar de la Hoyalle tuomariäänin 3–0, mikä herätti laajaa keskustelua, sillä monien mielestä Sturmin olisi kuulunut voittaa kamppailu. Sturm palasi kehään syyskuussa WBO:n Inter-Continental -ottelussa voitolla Robert Frazieria vastaan ja puolusti titteliään Bert Schenkiä (tyrmäys 2. erässä) ja Jorge Sendraa vastaan.
11. maaliskuuta 2006 Sturm pääsi iskemään WBA:n maailmanmestaruudesta Maselino Masoeta vastaan ja voitti Hampurissa käydyn ottelun kaikin tuomariäänin. Hän kuitenkin menetti tittelinsä heti ensimmäisessä puolustuksessaan heinäkuussa espanjalaiselle Javier Castillejolle. Hän kohtasi Castillejon uudestaan 28. huhtikuuta 2007 ja sai mestaruuden takaisin itselleen kaikin tuomariäänin. Sturm puolusti mestaruuttaan 30. kesäkuuta voitolla kaikin tuomariäänin Noe Tulio Gonzalez Alcobaa vastaan, ja 20. lokakuuta ratkaisemattomaan päättyneessä ottelussa Randy Griffiniä vastaan. 1. marraskuuta 2008 Sturm puolusti mestaruuttaan Sebastian Sylvesteriä vastaan Saksan Oberhausenissa. Sturm voitti kamppailun kaikin tuomariäänin täysien erien jälkeen.
11. heinäkuuta 2009 Sturm puolusti mestaruuttaan Khoren Gevoria vastaan voittaen kaikin tuomariäänin täysien erien jälkeen. Syyskuussa 2010 hän puolusti mestaruutta voittaen Giovanni Lorenzon kaikin tuomariäänin 12-eräisessä ottelussa. Vuonna 2011 Sturm puolusti mestaruuttaan voitokkaasti Matthew Mackliniä ja Ronald Hearnsia vastaan. Joulukuussa 2011 hän otteli Martin Murrayta vastaan ottelun päättyessä ratkaisemattomaan ja Sturmin säilyttäessä mestaruutensa. Huhtikuussa 2012 Sturm kukisti Sebastian Zbikin 9. erän teknisellä tyrmäyksellä.
1.9.2012 Sturm kohtasi IBF:n maailmanmestarin Daniel Gealen. 12 eräinen taisto päättyi australialaisen Gealen voittoon.
Mestaruuden menetyksen jälkeen Sturm yritti palauttaa uransa takaisin raiteillen kohtaamalla australialaisen veteraanin Sam Solimanin. Soliman (42-11-0) oli kaksinkertainen MM-haastaja. Australian Soliman voitti ottelun yllätyksellisesti pistein. Saksan nyrkkeilykomissio mitätöi tuloksen myöhemmin, kun Solimanin virtsanäytteestä löydettiin kiellettyjä aineita. Soliman uusi huumetestin ja läpäisi sen, mutta mitäitöity tulos pysyi.
Sturm jatkoi paluutaan kohtaamalla tappiottoman Predrag Radosevicin (27-0-0). Sturm dominoi kokemattomamman montenegrolaisen. Sturm voitti ottelun 4. erän tyrmäyksellä. Voiton myötä Sturm nousi IBF:n mestaruusotteluun brittiläistä Darren Barkeria vastaan. Sturm tyrmäsi mestarin 2. erässä ja nousi itse nelinkertaiseksi maailmanmestariksi.
31.5.2014 Sturm kohtasi Sam Solimanin uusintaottelussa. Soliman otti ohjat haltuunsa ja dominoi mestaria läpi ottelun. Soliman nousi mestariksi yksimielisellä pistetuomiolla.
Sarah Habel
Sarah Evelyn Habel (s. 30. heinäkuuta 1982 Michigan, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on näytellyt televisiosarjoissa Underemployed ja Riverdale.
Habel suoritti tutkinnon Michiganin osavaltionyliopistossa.
Ura
Yliopiston jälkeen Habel työskenteli teatterien näyttämöillä Lontoossa, New Yorkissa ja Wild Swanin lastenteatterissa. Habel teki ensimmäisen elokuvaroolinsa Drew Barrymoren ohjaamassa elokuvassa Roller Girl.
Vuonna 2012 Habel valittiin yhdeksi pääroolin esittäjäksi MTV:n humoristiseen draamasarjaan Underemployed.
Vuonna 2017 hän vieraili muutamassa jaksossa The CW -kanavan draamasarjassa Riverdale, sekä oli suuressa roolissa Syfyn jännityselokuvassa Atomica.
O. R. Tambon kansainvälinen lentoasema
O. R. Tambon kansainvälinen lentoasema (tunnetaan myös nimellä Johannesburgin kansainvälinen lentoasema) on Afrikan mantereen suurin lentoasema, joka sijaitsee Johannesburgissa, Etelä-Afrikan tasavallassa. Lentoasema toimii solmukohtana South African Airways -lentoyhtiölle ja muutamalle muulle paikalliselle lentoyhtiölle.
Lentoasema perustettiin vuonna 1952 nimellä Jan Smutsin lentoasema, entisen Etelä-Afrikan pääministerin Jan Smutsin mukaan. Nykyisin lentoaseman kautta lentää lähes viisikymmentä lentoyhtiötä lähes sataan kohteeseen. Lentoasema on nimetty uudelleen vuonna 2006 kunnianosoituksena eteläafrikkalaiselle kansalaisoikeusaktivistille Oliver Tambolle.
Mikaël Kingsbury
Mikaël Kingsbury (s. 24. heinäkuuta 1992) on kanadalainen freestylehiihtäjä.
Kingsbury voitti kumparelaskun kultamitalin Pyeongchangin olympialaisissa 2018 ja sai hopeaa Sotšin olympialaisissa 2014. Hän voitti kumparelaskun maailmanmestaruuden Voss-Myrkdalenissa 2013, missä sai lisäksi parikumpareissa hopeaa. Kreischbergissä 2015 hän voitti parikumpareiden maailmanmestaruuden ja sai kumparelaskussa hopeaa. Deer Valleyn MM-kilpailuissa 2011 hän saavutti parikumpareissa hopeaa ja kumparelaskussa pronssia. Vuoden 2017 MM-kisoissa hän saavutti pronssia kumparelaskusta. Vuoden 2019 MM-kisoissa hän voitti kultaa kumparelaskussa ja parikumparelaskussa.
Kingsbury voitti sekä maailmancupin kokonaiskilpailun että kumparelaskun cupin kausilla 2011–2012, 2012–2013, 2013–2014, 2014–2015, 2015–2016, 2016–2017 ja 2017–2018. Hän sijoittui kaudella 2010–2011 kolmanneksi kumparelaskun cupissa ja neljänneksi kokonaiscupissa.
Marie-Jean Hérault de Séchelles
thumb|Marie-Jean Hérault de Séchelles, Jean-Louis Laneuvillen maalaama muotokuva. Marie-Jean Hérault de Séchelles (20. syyskuuta 1759 Pariisi – 5. huhtikuuta 1794 Pariisi) oli Ranskan vallankumouksen aikainen poliitikko. Hänet syrjäytettiin ja teloitettiin niin sanottuna terrorin aikana.
Hérault de Séchelles kuului vanhaan, merkittävään ja varakkaaseen aatelissukuun. Hänen isänsä oli upseeri. Hérault de Séchelles valmistui vuonna 1777 lakimieheksi ja sai suoraan nimityksen kruunun edustajaksi Grand Châtelet’n oikeuteen, sillä hän oli päässyt kuningatar Marie Antoinetten suosioon. Vuonna 1785 hänet nimitettiin vastaavaan tehtävään (avocat général) Pariisin parlamentissa. Vallankumouksen puhjettua hän kuitenkin osallistui Bastiljin valtaukseen vuonna 1789 ja sai myöhemmin uuden viran kassaatio-oikeuden komissaarina. Hérault de Séchelles valittiin vuonna 1791 edustajana kansalliskokoukseen ja 1792 kansalliskonventtiin. Hän liittyi jakobiiniklubiin ja äänesti vuoripuolueen mukana. Hän oli vuosina 1792–1793 useita lyhyitä kausia kansalliskokouksen ja kansalliskonventin puhemiehenä. Hän johti puhetta myös girondistivastaisen kansannousun aikana ja määräsi kansalliskonventin istunnossa 2. kesäkuuta 1793 girondistien johtajat vangittaviksi.
Hérault de Séchelles valittiin yhteishyvän valiokuntaan 30. toukokuuta 1793. Hän pääosin laati kesäkuussa 1793 hyväksytyn vuoden I perustuslain, joka ei koskaan astunut voimaan. Pian tämän jälkeen hän kuitenkin joutui jakobiinien sisäisen valtataistelun uhriksi. Hérault de Séchellesin ollessa loka–joulukuussa 1793 komennuksella Elsassissa Pariisissa alettiin levittää tekaistuja huhuja, joiden mukaan hän juonittelisi joko äärivasemmistolaisten hébertistien tai maanpaossa elävien rojalistien kanssa hallitusta vastaan. Hänet erotettiin yhteishyvän valiokunnasta ja muista viroistaan 29. joulukuuta. Hänet vangittiin 15. maaliskuuta 1794 sekä tuomittiin kuolemaan ja teloitettiin 5. huhtikuuta samassa yhteydessä Georges Dantonin ja tämän tukijoiden kanssa.
Atauro
Atauro on Itä-Timoriin kuuluva pieni saari, jolla asuu 8 602 ihmistä. Kokoa saarella on 140,5 km². Itä-Timorin pääkaupunki Dili sijaitsee noin 30 kilometrin päässä Itä-Timorin pääsaarella.
Maantiede
220px|thumb|vasen|Atauroa nähtynä Dilidtä käsin. Atauro on melko harvaan asuttua seutua, ja asutus on keskittynyt saaren rannikolle. Suurin saaren asutuskeskittymistä on Vilan kylä, joka tunnettiin ennen nimellä Maumeta. Muita saaren kyliä ovat muun muassa Anartutu ja Makili. Atauturolla on myös korkeampia seutuja ja sen vuorialue kulkee saaren päästä päähän. Korkein kohta saarella on Mano Côco, joka kohoaa 999 metriä merenpinnasta. Saari ei ole kovin metsäinen, ja suuri osa siitä on kuivaa puutonta aluetta. Vettä on saarella ylipäätään vähän. Saaren edustalla on koralliriutta, joka ulottuu itärannikolta länsirannikon pohjoisosiin.
Atauron väestö on muun Itä-Timorin tapaan lähinnä kristittyjä. Pääosa on protestantteja, toisin kuin muualla maassa, missä väestö on pääasiassa katolilaisia. Merkittävä osa on kuitenkin myös Ataurolla katolilaisia ja uskontoryhmien määrä vaihtelee paljon kylittäin.
Historia
220px|thumb|Kylä Ataurolla. 1500-luvulla portugalilaiset käyttivät saarta vankisiirtokuntana. Portugalin valta saarella päättyi Indonesian hyökkäykseen Itä-Timoriin vuonna 1975, jolloin alueen portugalilainen kuvernööri ja maan virkamiehet pakenivat pääsaarelta Ataurolle. Mukana oli myös kaksi sota-alusta, korvetit Joao Roby ja Alfonso Cerqueira. Ne eivät kuitenkaan vastustaneet indonesialaisia, jotka saapuivat saarelle 7. joulukuuta 1975. Sen sijaan ne pakenivat Darwiniin Australiassa. Indonesian vallan alaisuudessa vuosina 1981-1986 saarella pidettiin noin 3 000:ta vankia. Vuonna 1999 väkivalta Itä-Timorin pääsaarella kiihtyi, mutta Ataurolla se vaikutti vain vähän.
Slovakian naisten koripallomaajoukkue
Slovakian naisten koripallomaajoukkue edustaa Slovakiaa koripallon naisten maajoukkuekilpailuissa. Sitä hallinnoi Slovakian koripalloliitto.
Slovakian maajoukkue osallistui arvokilpailuihin ensimmäisen kerran Italian EM-kisoissa 1993. Voitettuaan alkulohkonsa se hävisi välieräottelussa Espanjalle 55–73, mutta sai pronssia kukistettuaan pronssiottelussa Italian 68–67. Unkarin EM-kilpailuissa 1997 Slovakia voitti alkulohkonsa ja kukisti puolivälieräottelussa Jugoslavian. Välierässä Slovakia voitti Unkarin 81–55, mutta hävisi loppuottelussa Liettualle 62–72 saaden hopeaa.
Maailmanmestaruuskilpailut
=== Euroopan-mestaruuskilpailut ===
Yhdistyneen työtä tekevien yhteisön tukikeskus (Meksiko)
Yhdistyneen työtä tekevien yhteisön tukikeskus (Centro de Apoyo Comunitario Trabajando Unidos, CACTUS) on meksikolainen järjestö. Se ajaa alkuperäiskansojen itsehallintoa / itsemääräämisoikeutta Meksikossa, yhteisön vesihuoltoa, itsemääräämisoikeutta ravinnontuotantoon ja ruokaturvaa (kestävästi tuotettua, terveellistä, paikallisesti tuotettua ruokaa) ja maaperän suojelua.
Järjestö toimii Oaxacan osavaltiossa.