cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Lähetystyö (mormonismi)
Lähetyssaarnaajan viikko-ohjelma
Lähetyssaarnaajat toistavat edellä kerrotun päiväohjelman kaikkina päivinä, lukuun ottamatta yhtä "vapaata" viikonpäivää. Tämä tunnetaan nimellä "valmistautumispäivä" (engl. preparation day), koska lähetyssaarnaajat valmistautuvat silloin edessä olevaan viikkoon. Valmistautumisen lisäksi lähetyssaarnaajat voivat käyttää päivän lepäämiseen, urheilun harrastamiseen, kotitöiden tekemiseen (kuten siivoamiseen, pyykinpesuun ja ostosten tekemiseen), kirjeiden kirjoittamiseen tai nähtävyyksien katselemiseen. Lähetyssaarnaajat, jotka asuvat lähellä temppeliä, voivat käydä valmistautumispäivänään temppelissä ja osallistua endaumenttiin. Mikäli lähetyssaarnaaja saa siirron toiselle paikkakunnalle, hän matkustaa valmistautumispäivänä uudelle paikkakunnalle.
Valmistautumispäivä loppuu illalla klo 18:00, minkä jälkeen lähetyssaarnajat palaavat takaisin normaaliin päivärytmiin. Lähetyssaarnaajia kehotetaan pitämään kiinni aamurutiineistaan valmistautumispäivänäkin, mukaan lukien varhainen herääminen ja pyhien kirjoitusten tutkiminen.
Myös sunnuntai katkaisee lähetyssaarnaajan normaalin rytmin, ainakin jumalanpalveluksen ja pyhäkoulujen ajaksi.
Elämä lähetyssaarnaajana
Ajankäytön lisäksi myös muut asiat lähetyssaarnaajien arjessa on tarkkaan säädelty. Lähetyssaarnaajan kutsumuksena ajatellaan olevan Jumalan ja kirkon palveleminen, evankeliumin julistaminen ja lähimmäisenrakkauden työt. Tämän takia lähetyssaarnaajan päivän tulisi koostua rukouksista, pyhien kirjoitusten tutkimisesta, evankelioimisesta ja humanitäärisistä töistä. Kaikki, mikä ei palvele tätä tarkoitusta, tulisi periaatteessa jättää. Myös materiaalisesti lähetyssaarnaajan tulisi viettää vaatimatonta elämää.
Lähetyssaarnaajien ei tule esimerkiksi katsoa televisiota, kuunnella muuta kuin hengellistä musiikkia tai lukea muuta kuin pyhiä kirjoituksia ja hengellistä aineistoa. He eivät saa ottaa osaa huvituksiin, kuten käydä elokuvissa tai tanssimassa. Sen sijaan nähtävyyksien katseleminen on sallittu. Toisten kirkkojen ja uskontojen tilaisuuksissa saa käydä.
Näiden sääntöjen lisäksi lähetyssaarnaajien elämää säätelevät lukuisat kiellot, joiden tarkoituksena on suojella lähetystyössä olevia nuoria. Useat loukkaantumisvaaran sisältävät urheilulajit, kuten jääkiekko, on kielletty lähetyssaarnaajilta. Myöskään uimista ei sallita. Saunominen oli kielletty lähetyssaarnaajilta vuosina 2000-2020. Nykyään lähetyssaarnaajat saavat saunoa jäsenten seurassa jäsenten saunoissa, mutta eivät esim. yleisissä saunoissa.
Lähetystyötoverit
Mormonilähetyssaarnaajat eivät nykyään koskaan palvele yksinään, vaan aina yhdessä toisen, samaa sukupuolta olevan lähetyssaarnaajan kanssa. Tästä poikkeuksena ovat vain eläkkeellä olevat lähetyssaarnaajapariskunnat, jotka palvelevat yhdessä koko lähetystyöaikansa. Myös kolmen lähetyssaarnaajan muodostamia ryhmiä on olemassa, vaikka nämä ovatkin harvinaisia. Tätä kahden (tai poikkeustapauksissa kolmen) lähetyssaarnaajan ryhmää kutsutaan lähetyssaarnaajatoverien ryhmäksi (engl. missionary companionship), ja sen katsotaan olevan pienin lähetystyöyksikkö.
Lähetyssaarnaajatoverien odotetaan, paitsi tekevän lähetystyötä yhdessä, myös viettävän muun aikansa keskenään. Heidän tulee opiskella yhdessä paikallista kieltä, pyhiä kirjoituksia ja lähetystyön tekemistä. Samoin "valmistautumispäivän" vapaa-ajan aktiviteetit tulisi tehdä yhdessä. Lähetyssaarnaajat jakavat keskenään saman asunnon, ja heidän tulisi nukkua samassa makuuhuoneessa, joskaan ei samassa sängyssä (vain lähetystyössä olevat avioparit ovat poikkeus tähän). He jakavat keskenään myös tarvittavat kotityöt. Lähetyssaarnaaja saa olla erossa toveristaan vain peseytymisen ja WC:ssä käymisen aikana.
Vain poikkeustapauksissa lähetyssaarnaaja on tavannut toverinsa jo ennen lähetystyötä. Lähetyssaarnaaja viipyy yhdessä kaupungissa yleensä kolmesta kuuteen kuukautta, minkä jälkeen lähetysjohtaja siirtää hänet toiseen kaupunkiin. Tämä merkitsee, että lähetyssaarnaaja tutustuu lähetystyönsä aikana useisiin tovereihin. Poikkeuksena tähän ovat tietysti avioparit, jotka palvelevat yhdessä koko lähetystyön ajan.
Mikäli lähetystyöntekijöillä on vaikeuksia sopeutua toisiinsa tai suhteet kiristyvät, heitä kehotetaan ensi sijassa selvittämään asia keskenään, rukouksen ja paaston avulla. Jos tämä ei onnistu, he voivat kääntyä lähetysjohtajan puoleen, joka yleensä yrittää sovitella. Joissain tapauksissa ainoa ratkaisu voi olla parin erottaminen toisistaan.
Perhesuhteet
Lähetyssaarnaajat eivät yleensä tapaa perhettään lähetystyön aikana. Heitä kehotetaan pitämään perheeseensä yhteyttä kirjeitse, mutta kireä päivärytmi saa aikaan sen, että yleensä kirjeitä kirjoitetaan vain kerran viikossa, valmistautumispäivänä. Helmikuuhun 2019 asti lähetyssaarnaajat saivat soittaa kotiinsa vain kahdesti vuodessa, jouluna ja äitienpäivänä (joidenkin alueiden lähetysjohtajat tosin sallivat puhelut myös isänpäivänä). Lähetyssaarnaajille on nykyään luvallista pitää yhteyttä läheisiinsä myös sähköpostitse, mutta postien lukeminen ja niihin vastaaminen on luvallista vain valmistautumispäivänä, jolloin lähetyssaarnaajat saavat käyttää julkisissa tiloissa olevia tietokoneita, esimerkiksi kirjastossa tai internet-kahvilassa. Helmikuussa 2019 sallittiin lähetyssaarnaajien pitää yhteyttä kotiinsa puhelimitse tai Skypen kautta viikoittain.
Suhteet vastakkaiseen sukupuoleen
Lähetyssaarnaajilla on lupa ylläpitää heteroseksuaalista seurustelusuhdetta myös lähetystyönsä aikana, mutta heillä ei ole oikeutta tavata seurustelukumppaniaan tänä aikana. Näin ollen yhteydenpito rajoittuu viikoittaisiin kirjeisiin tai sähköposteihin. Kahden vuoden erossaoloaika voi olla nuorille ihmisille kohtuuton rasitus, ja osa lähetystyöhön lähtevistä voikin katsoa parhaaksi seurustelusuhteen lopettamisen ennen lähetystyöhön lähtemistä. Toisaalta monet suhteet kestävät erossa olemisen ja saattavat jopa lujittua.
Lähetyssaarnaajien suhde vastakkaiseen sukupuoleen on hyvin tarkkaan säädeltyä. He eivät saa missään olosuhteissa olla kahden vastakkaista sukupuolta olevan henkilön kanssa, ja fyysiset läheisyydenosoitukset (esimerkiksi halaaminen tai suudelma) johtavat lähetystyön päättymiseen. Lähetyssaarnaajien ei liioin ole luvallista tutkia uskontoa yksinäisen vastakkaista sukupuolta olevan henkilön kanssa, ensimmäistä tutustumiskäyntiä lukuun ottamatta. Tällaisessa tapauksessa kiinnostuneen luo pyritään lähettämään hänen omaa sukupuoltaan olevia lähetyssaarnaajia tai aviopari. Jos tämä ei ole mahdollista, lähetyssaarnaajien tulee pyytää mukaansa paikallinen kirkon jäsen.
Avioliitto
MAP-kirkon historian alkuvaiheissa oli tavallista, että naimisissa olevia ja perheellisiä miehiä kutsuttiin lähetystyöhön jopa useiden vuosien ajaksi. Nykyään avioliitossa elävien nuorien ei odoteta suorittavan lähetystyötä, vaan heidän kutsumuksensa katsotaan olevan perheen hoitaminen. Sen sijaan eläkkeellä olevia aviopareja voidaan hyväksyä lähetystyöhön. Työikäisiä aviopareja kutsutaan lähinnä lähetystyön johtamisesta vastaaviin lähetysjohtajan virkoihin. Tällöin he muuttavat asemamaahansa yleensä perheineen.
Lähetyssaarnaajien ja kääntyneiden lukumäärä
31. joulukuuta 2010 maailmassa oli kaiken kaikkiaan 52 225 mormonilähetyssaarnaajaa, jotka palvelivat 344 lähetyskentällä. Heidän ja paikallisseurakuntien työn tuloksena kirkkoon liittyi vuoden 2010 aikana 271 814 uutta jäsentä. Vuonna 2006 yhtä lähetyssaarnaajaa kohden kääntyneitä oli 4,67, kun heitä vuonna 1989 oli 8,03. Kehityssuunta on herättänyt huolta eräissä kirkon johtajissa. 2020-luvulle tultaessa vuosittain lähetyssaarnaajiksi lähtee noin 60 000 henkilöä vuosittain.
Suomessa on vuonna 2022 noin 50 lähetyssaarnaajaa, joista suurin osa tulee ulkomailta.
Lähetystyön muodot
Suurelle yleisölle tunnetuin lähetystyön muoto ovat kaksittain liikkuvat nuoret miehet ja naiset, jotka kulkevat ovelta ovelle tai pyrkivät keskustelemaan tapaamiensa ihmisten kanssa kaduilla ja toreilla. Tämä on näkyvin, muttei ainoa lähetystyön muoto. Eräät lähetyssaarnaajat toimivat "palvelulähetyssaarnaajina", jolloin he osallistuvat täysipäiväisesti humanitäärisiin tai kehitysapuprojekteihin, yleensä kehittyvissä maissa. Tämä on mahdollistanut kirkon toiminnan maissa, joissa uskonnon julistaminen ei ole laillista tai sitä rajoitetaan (esim. Kiinassa ei kirkon humanitaaria työntekijöitä voida kutsua edes palvelulähetyssaarnaajan nimellä). Tällaisia ovat ennen muuta islamilaiset maat ja eräät valtiot Afrikassa. Jotkut palvelulähetyssaarnaajat, erityisesti sellaiset, joilla on alaan liittyvää erikoisosaamista, palvelevat kirkon virastoissa, temppeleissä (yleensä vanhempia pareja) tai sukututkimuskeskuksissa sukututkimuslähetyssaarnaajina. Osa lähetyssaarnaajista kutsutaan oppaiksi kirkon vierailijakeskuksiin, joita on Salt Lake Cityn temppeliaukiolla, eräissä muissa mormonismin historiaan liittyvissä paikoissa ja joidenkin temppeleiden yhteydessä. Heidän tehtävänään on ottaa vierailijat vastaan, järjestää heille opastettuja kiertokäyntejä ja vastata heidän kysymyksiinsä sekä jakaa tietoa kirkosta.
Vuonna 2019 alkanut koronapandemia on aiheuttanut huomattavan suuria muutoksia lähetystyön käytäntöihin. Lähetystyössä panostetaan nyt ennen muuta sosiaalisessa mediassa tapahtuvaan työhön. Lisäksi lähetystyössä olevat mormonit suorittivat pieniä askareita rajoitusten rajoissa. Tällaisia olivat mm. lumien kolaaminen ja ikäihmisten puolesta kaupassa asiointi.
Vuonna 2007 80 % lähetyssaarnaajista oli nuoria miehiä, 13 % nuoria naisia ja 7 % vanhempia aviopareja.
Capra (suku)
Capra on onttosarvisten heimoon kuuluva nisäkässuku.
Lajit
Sukuun kuuluu kahdeksan lajia.
Guelfit ja ghibelliinit
pienoiskuva|Guelfit ja ghibelliinit ottamassa yhteen [[Bolognassa 1300-luvulla luccalaisen Giovanni Sercambin maalauksessa. Kuva on Sercambin teoksesta Croniche.]] Guelfit ja ghibelliinit olivat kaksi keskiajalla Italian keski- ja pohjoisosissa vaikuttanutta poliittista ryhmittymää. Guelfit kannattivat paavinvaltaa ja ghibelliinit Pyhän saksalais-roomalaisen keisarin vallankäyttöä. He ottivat rajusti yhteen 1100- ja 1200-luvuilla.
Nimitykset guelfit ja ghibelliinit viittasivat saksalaisen Welfin hallitsijasuvun vihanpitoon Hohenstaufen-sukuisten keisarien kanssa 1100–1200-luvuilla. Guelf oli Welfin suvun italiankielinen nimi, ja Ghibellini taas viittasi Hohenstaufenien tärkeään tukikohtaan Waiblingeniin. Epäluotettavan perimätiedon mukaan nimitykset olisivat väännöksiä sotahuudoista, joita Welfien ja Hohenstaufenien armeijat olisivat käyttäneet vuonna 1140 Weinsbergin piiritystaistelussa. Nimitykset vakiintuivat käyttöön ensin Firenzessä ja sitten muissakin Italian kaupunkivaltioissa alkaen keisari Fredrik II:n valtakaudesta 1200-luvun alkupuolella.
Guelfit löivät ghibelliinit, mutta ajautuivat lopulta sisäisiin ristiriitoihin ja jakautuivat ”mustiin” ja ”valkoisiin”. Mustat jatkoivat paavin kannattamista, kun taas valkoiset vastustivat paavin liiallista vaikutusvaltaa, etenkin vuosina 1294–1303 paavina olleen Bonifatius VIII:n aikana.
Dante Alighieri eli konfliktin aikaan, ja hän saikin siitä aineksia teokseensa Jumalainen näytelmä. Dante itse kuului valkoisten guelfien puolelle, ja mustat karkottivat hänet Firenzestä vuonna 1302.
Sorvisto (Alahärmä)
Sorvisto on kylä Kauhavan kaupungissa Etelä-Pohjanmaalla, entisen Alahärmän kunnan alueella. Kylä sijaitsee Lapuanjoen itäpuolella etäläpohjalaisen latomeren rannalla. Asutusta kylässä on ollut ainakin 1700-luvun alusta alkaen.
Maja Wasander
Ester Maria Hjelt, kirjailijanimeltään Maja Wasander (23. marraskuuta 1885 Vaasa – 29. tammikuuta 1960 Helsinki), oli suomenruotsalainen psykologi ja nuortenkirjailija.
Henkilöhistoria
Hjeltin isä oli professori Hjalmar Hjelt ja äiti Hedvig Forsblom. Hänellä oli ottolapsi Ingmar. Hjelt tuli ylioppilaaksi 1904 ja valmistui filosofian maisteriksi 1910. Filosofian lisensiaatiksi hän valmistui Åbo Akademista 1930 ja väitteli 1948. Hän opiskeli psykologiaa muun muassa Saksassa, ja hän oli merkittävä soveltavan psykologian pioneeri Suomessa. Hjelt työskenteli 1922–1927 työntekijöiden valintatestejä suorittaneessa Valtionrautateiden psykoteknillisessä laboratoriossa ja myöhemmin muun muassa Åbo Akademin sovelletun sielutieteen dosenttina vuodesta 1947. Hän toimi myös opettajana ja ammatinvalinnanohjaajana muun muassa Turussa, Inkoossa ja Helsingissä.
Uransa alkuvuosina Hjelt toimi opettajana Porvoossa ja Turussa.
McLaren M5A
McLaren M5A oli McLarenin kolmas Formula 1-auto, jota käytettiin kausina –. Kaudella 1967 auto korvasi kauden alussa käytetyn väliaikaisen M4B-mallin. Auton suunnitteli Robin Herd. Pääpolttoainesäiliöt olivat auton sivuilla ja lisätankit kuljettajan jalkojen alueella, jotta autossa ei esiintynyt ylimääräisiä epämuodostumia tai kohoumia.
Bruce McLaren ajoi auton ensimmäisessä F1-osakilpailussa Kanadan osakilpailussa seitsemänneksi (kilpailun aikana hän oli sadekelillä parhaimmillaan toinen). Kaudella autoa ajoivat Denny Hulme ja Joakim Bonnier, joista Hulme oli viides Etelä-Afrikan osakilpailussa ja Bonnier parhaimmillaan kuudes Italian osakilpailussa.
Vesa (kasvitiede)
pienoiskuva|[[Puistolehmus|Puistolehmuksen tyvivesoja.]] pienoiskuva|[[Chilenaraukarian kantovesoja.]] Vesa on monivuotisen siemenkasvin juuresta, rönsystä tai ilmavarren tyvestä alkuperäisen perusrungon rinnalle tai tilalle kasvava pystyverso. Nimitystä käytetään erityisesti lehtipuiden ja pensaiden yhteydessä. Uusi verso saa alkunsa esimerkiksi varren tyvessä sijaitsevasta leposilmusta tai juuressa olevasta juurisilmusta. Sijaintinsa ja syntytapansa perusteella erilaisista vesoista käytetään seuraavia nimityksiä:
Kantokäsittelyllä pyritään estämään lehtipuuvesakon syntymistä levittämällä tuoreen kannon leikkauspintaan torjunta-ainetta. Menetelmällä torjutaan kantojen ja juuriyhteyksien välityksellä terveisiin puihin leviäviä kasvitauteja. Kantoihin ruiskutetaan torjunta-aineliuosta tai sienen itiöseosta, joka kilpailee taudinaiheuttajan kanssa.
Vesalehdiksi kutsutaan juuresta, rönsystä tai varren tyvestä kasvaneen sivuhaaran lehtiä. Yleensä sivuhaara ei kuki sinä kasvukautena.
Vesaaminen tarkoittaa kasvatettavien metsäpuiden, etenkin havupuiden, taimikon kasvua haittaavien vesojen ja siemenestä kasvaneiden lehtipuiden taimien katkomista. Työ suoritetaan vesurin, moottorikäyttöisen raivaussahan tai kemikaalin (vesakkomyrkyn) avulla.
Vesakko on (lehti)puiden vesoista ja usein myös siemenistä kasvavista taimista muodostunut kasvusto.
HMS Begonia (M66)
HMS Begonia (viirinumerot M66 ja K66) oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1941 valmistunut Flower-luokan korvetti toisessa maailmansodassa.
Valmistus
Alus tilattiin 25. heinäkuuta 1939 East Yorkshirestä Beverleystä Cook, Welton and Gemmelliltä, missä köli laskettiin 13. huhtikuuta 1940. Alus laskettiin vesille 18. syyskuuta ja valmistui 3. maaliskuuta 1941.
Palvelus
Alus luovutettiin Yhdysvaltain laivastolle nimellä USS Impulse.
USS Impulse (PG-68)
Alus otettiin Yhdysvaltain laivaston palvelukseen 16. maaliskuuta 1942 Lontoossa ensimmäisenä päällikkönään C. M. Lyons. Se lähti 15. huhtikuuta Londonderrystä Pohjois-Irlannista saattueen mukana Yhdysvaltoihin. Alus saapui 4. toukokuuta New Yorkiin, mistä se jatkoi edelleen Norfolkiin. Alus aloitti palveluksensa suojaten rannikkosaattueita Norfolkista Key Westiin. Alus palasi New Yorkiin 25. elokuuta suojaamaan saattueita New Yorkista Kuubaan Guantanamonlahdelle.
Alus saapui 6. heinäkuuta 1945 Britannialle palauttamista varten Bostoniin. Se lähti 1. elokuuta Harwichiin, jonne alus saapui 15. elokuuta. Alus poistettiin Yhdysvaltain laivaston palveluksesta 22. elokuuta ja palautettiin Britannian kuninkaalliselle laivastolle, joka myi sen vuonna 1946.
Ritarillisuus
thumb|Konrad von Limpurg esitettynä ritarina, jonka hänen rouvansa varustaa 1300-luvun [[Codex Manessessa.]] Ritarillisuus tai ritariaate on sydänkeskiajalla vuosien 1170 ja 1220 välillä kehittynyt keskiajan ritariluokan käytöskoodisto. Ritariaate korosti hyveitä ja hovikäytöstapoja yhdistettyinä soturi-ihanteeseen ja kristilliseen hartauteen.
Ritari sitoutui olemaan herralleen uskollinen, suojelemaan naisia ja turvattomia sekä taistelemaan kristinuskon puolesta. Ritarilaitos toi aatelin seuraelämässä valtaan uudet, hienostunutta tapakulttuuria korostavat säännöt. Ritarikulttuurin huipentumana oli naisenpalvonta. Ritariaatteen keskiössä oli kunnian käsite, jota jokaisen ritarin tuli vaalia.
Myöhemmin ritarillisuus on laajentunut tarkoittamaan huomaavaisuutta ja jaloja käytöstapoja yleisesti sekä kohteliaisuutta varsinkin naisia kohtaan.
Moby
Moby (oikealta nimeltään Richard Melville Hall, s. 11. syyskuuta 1965 Harlem, New York) on yhdysvaltalainen elektronisen musiikin artisti. Moby on ottanut taiteilijanimensä sukulaisensa, kirjailija Herman Melvillen kirjasta Valkoinen valas, alkuperäiskielellä Moby Dick.
Musiikillinen ura
Moby soittaa itse kosketinsoittimia, kitaraa ja bassokitaraa. Hän on kuulunut punk-yhtyeeseen Vatican Commandos, mutta siirtyi elektroniseen musiikkiin vuonna 1989.
Hänen ensimmäinen levynsä Elektra Records -levy-yhtiölle oli Everything Is Wrong, joka sai hyvät arvostelut kriitikoilta. Tämän jälkeen Moby julkaisi levyt Animal Rights ja I Like to Score, jotka eivät menestyneet kaupallisesti ja Mobyn ja Elektra Recordsin tiet erkanivat.
Mobyn lopullinen läpimurto tuli levyn Play myötä. Mobyn ja levyn suosiota edisti se, että levyn kaikki 18 kappaletta lisensoitiin elokuviin, televisioon tai mainoksiin.
Moby julkaisi vuonna 2005 albumin Hotel, jolta on taottu hitti Lift Me Up.
Vuonna 2008 hän osallistui Songs for Tibet -ohjelmaan ja tapasi Dalai Laman.
Henkilö
Moby on avoimesti tunnustuksellinen kristitty fundamentalisti ja vegaani. Levyjen Everything Is Wrong ja Play kansilehdissä hän kirjoittaa mm. veganismista, luonnonsuojelusta, fundamentalismista ja humanitarismista. Vuonna 2001 hän syytti Eminemin musiikkia misogynistiseksi ja homofobiseksi. Hän on kutsunut George W. Bushia ”Saatanasta siinneeksi” (”Spawn of Satan”). Tämä voi viitata isä-Bushiin (George H. W. Bush), tai olla yleisluontoinen vertauskuva Bushin hallinnosta.
Mobylla oli New Yorkissa kahvila nimeltä TeaNY, jossa hän toisinaan tarjoili.
Leonid Bashmakov
Leonid Bashmakov (1. huhtikuuta 1927 Terijoki – 4. joulukuuta 2016 Tampere) oli suomalainen säveltäjä.
Bashmakov toimi Kotkan kaupunginteatterin kapellimestarina 1955–59 ja Tampereen Työväen Teatterin kapellimestarina 1969–84.
Bashmakovin monipuoliseen tuotantoon kuuluu mm. seitsemän sinfoniaa, useita soitinkonserttoja, Requiem Lassi Nummen tekstiin, ortodoksista kirkkomusiikkia, baletti-, näyttämö- ja elokuvamusiikkia. Lisäksi hän sävelsi musiikin mm. televisiosarjoihin Pertsa ja Kilu ja Sodan ja rauhan miehet.
Helsingin metropoliitta Ambrosius myönsi vuonna 2009 director musices -arvonimen Leonid Bashmakoville. Arvonimi myönnettiin tunnustuksena Bashmakovin ansioista kirkkomuusikkona ja hänen vuosia jatkuneesta ahkerasta kirkkomusiikin sävellystyöstään.
Antti Piuhola
Antti Juhani Piuhola (s. 8. joulukuuta 1977 Nurmo) on uransa lopettanut suomalainen pesäpalloilija. Nykyisin hän toimii JymyJussien pelinjohtajana lopetettuaan peliuransa kauden 2008 jälkeen. Hänen kasvattajaseuransa on Nurmon Jymy ja sitä hän edusti koko uransa ajan lukuun ottamatta kahta ottelua Ylistaron Kilpa-Veljissä kaudella 2009. Pelirooliltaan hän oli huippuvuosinaan lyöjäjokeri ja löikin hurjia määriä juoksuja. Superpesiksessä Piuhola pelasi viisi kautta Piuhola pelasi myös yhden Itä-Länsi-ottelun ja voitti pelaajaurallaan kaksi SM-mitalia. Hän toimi Superpesiksessä myös Jymyn kapteenina.
Uran alku ja vuodet Ykköspesiksessä
pienoiskuva|250px|Piuhola vuonna 2008 keskellä kuvaa jokeripaita päällä (nro.10) pienoiskuva|250px|Piuhola johtamassa Nurmon Jymyn peliä kaudella 2012. Piuhola aloitti uransa Nurmon Jymyn junioreissa. 1990-luvun puolivälissä hän pääsi mukaan Nurmon Jymyn edustusjoukkueeseen pelaten ensimmäiset vuodet Suomensarjassa. Piuholan ja samana vuonna syntyneen Marko Männikön jälkeen oma juniori Jymyn edustusjoukkueessa debytoi vasta kaudella 2006. Piuhola oli edustusjoukkueessa suuressa roolissa jo vuonna 1999, kun Nurmon Jymy nousi Ykköspesikseen. Noihin aikoihin Piuhola pelasi vielä etukentällä. Ensimmäisen ottelunsa Ykköspesiksessä Piuhola pelasi 14. toukokuuta vuonna 2000. Tuosta ottelusta saldoksi jäi kaksi kärkilyöntiä onnistumisprosentilla 33. Kotiutustilastonsa Piuhola avasi kuudennessa ottelussaan Kempelettä vastaan parin viikon päästä debyytistään. Tuossa ottelussa Piuhola löi myös uransa ensimmäisen kunnarin Ykköspesiksessä. Ensimmäisen tuodun juoksun Piuhola sai tililleen jo kauden toisessa ottelussa. Ensimmäisellä kaudellaan Ykköspesiksessä Piuhola pelasi 26 ottelua lyöden 2+19=21 juoksua. Niillä hän sijoittui sarjan 27. voittaen Jymyn sisäisen lyöjäpörssin. Samalla kaudella hän toi 15 juoksua. Ulkopelissä Piuhola toimi ykkösvahtina pelaten numeroilla 3–5.
Kaudella 2001 Piuhola pelasi Ykköspesiksessä kaikissa Nurmon 26 ottelussa. Hän löi 1+24=25 juoksua ja oli joukkueensa toiseksi tehokkain kotiuttaja. Tuotuja juoksuja kertyi yhteensä 11 ja kärkilyontejä 79. Tuolla kaudella Piuhola pelasi edelleen ykkösvahtina, mutta kokeili jo muutamassa ottelussa jokerin roolia. Kausi 2002 oli hyvä koko Nurmon Jymyn joukkueelle sen voittaessa Ykköspesiksen. Piuhola oli joukkueen paras kotiuttaja nousten sarjan kärkilyöjien joukkoon kotiutettuaan 22 ottelussa 52 kertaa. Sillä hän sijoittui koko sarjan lyöjätilastossa neljänneksi. Suuri syy tilastojen kohentumiseen oli se, että Piuhola pelasi jo suuren osan kautta ykkösvahdin tontin lisäksi lyöjäjokerina numerolla kymmenen. Muutoin hän pelasi yleispelaajana peräpään numeroilla. Tuotuja juoksujakin Piuholalle kertyi Ykköspesiksessä peräti 28. Hyvän kauden päätteeksi Jymyllä oli edessä karsinta paikasta Superpesikseen. Karsintasarja ei mennyt Jymyltä hyvin, mikä näkyy myös Piuholan tilastoissa. Seitsemässä ottelussa syntyi ainoastaan kuusi lyötyä ja kolme tuotua juoksua. Piuholan ensimmäisessä kosketuksessa Superpesikseen tasoon kertyi kaikkiaan 26 onnistumisprosentilla 57.
Kaudeksi 2003 Piuhola siirtyi lopullisesti ulkokentältä lyöjäjokeriksi pelinumerolle kymmenen. Tämä näkyikin heti myös tuloksessa, kun Piuhola paukutti 22 pelaamassaan Ykköspesiksen ottelussa peräti 1+74=75 juoksua. Tuloksella hän voitti sarjan lyöntikuninkuuden 13 juoksun erolla seuraavaan. Samalla Piuhola johdatti Nurmon Jymyn Ykköspesiksen runkosarjan voittoon. Tuotuja juoksuja sarjassa kertyi 12. Lyötyjen ja tuotujen juoksujen summan perusteella lasketussa tehopistetilastossa Piuholan kokonaispistemääräksi kertyi siis 87 pistettä. Tällä määrällä Piuhola voitti myös tuon tilaston peräti 17 pisteen erolla seuraavaan. Nurmon joukkue eteni hyvän kauden päätteeksi myös Superpesiksen karsintoihin. Karsintasarjassa Piuhola löi seitsemässä ottelussa yhteensä 2+19 juoksua. Tällä lukemalla hän voitti myös karsintasarjan lyöjätilaston. Kun siihen lisätään kuusi Piuholan tuomaa juoksua, voitti mies 27 pisteellään myös karsintasarjan tehopistetilaston. Lopulta kausi päättyi koko Nurmon Jymyn joukkueen kannalta hyvin Piuholan oltua tärkeässä roolissa. Jymy nousi kauden päätteeksi Superpesikseen.
Superpesiksen vuoden tulokas
Vuoden 2004 Superpesikseen Piuhola johdatti Nurmon Jymyn kapteenin roolissa. Ensimmäisen Superpesisottelunsa Piuhola pelasi 11. toukokuuta vuonna 2004. Mies pelasi tutusti jokerina numerolla kymmenen. Avausottelu oli Piuholalle heti menestys, sillä hän löi ottelussa kolme juoksua. Samalla hänet palkittiin pääsarjadebyytissään Nurmon parhaana pelaajana. Koko kauden aikana Piuhola pelasi runkosarjassa 28 ottelua. Niissä hän löi tulokkaalle loistavat 54 juoksua ollen heti pääsarjan kärkikotiuttajia. Piuhola sijoittui lukemallaan lyöjätilaston neljänneksi. Tuotuja juoksuja Piuholalle kerty kymmenen ja kärkilyöntejä 78. Piuhola oli runkosarjassa Nurmon Jymyn tehokkain ja koko sarjan kuudenneksi tehokkain pelaaja. Joukkueen osalta runkosarjan sijoitukseksi tuli kuudes mikä tiesi paikkaa ylempään jatkosarjaan. Niissä joukkue sijoittui viidenneksi ja jäi välierien ulkopuolelle. Piuhola löi jatkosarjan seitsemässä ottelussa 17 juoksua ja toi yhden. Kärkilyöntejä hänelle kertyi 28. Menestyksekkään kauden päätteeksi Superpesis valitsi 26-vuotiaan Piuholan myös koko sarjan tulokkaaksi.
Vuonna 2004 Piuholan hyvät otteet toivat hänelle paikan myös Hyvinkäällä pelattuun Itä-Länsi -otteluun yhdessä kahden muun nurmolaispelaajan kanssa. Ottelua edeltävässä Itä-Länsi -pelaajien tähtien kisoissa Piuhola osallistui nopeuslyöntikilpailuun jääden sen viimeiseksi tuloksella 157 kilometriä tunnissa. Itse ottelu pelattiin 20. kesäkuuta. Ottelussa Piuhola pelasi Lännen joukkueessa jokerina numerolla 11. Kotiutusta Piuhola pääsi yrittämään kolmesti. Hän löikin kaksi juoksua. Piuhola onnistui kotiutuessa heti ensimmäisellä arvo-ottelulyönnillään toisessa vuoroparissa, kun Timo Rautiainen juoksi kotiin. Toisella jaksolla Piuhola kotiutti Tommi Murron. Lisäksi Piuhola pääsi yrittämään kolmosvaihtoa kolmesti, joten kuudesta kärkilyönnistä onnistui kaksi prosentilla 33.
Pelityyli ja -rooli
300px|right|thumb|[[Skaala-areena|Hyllykallion pesäpallostadion toimi vuosia Piuholan kotikenttänä]]Antti Piuhola pelasi koko pesäpallouransa seurauskollisesti kasvattajaseurassaan Nurmon Jymyssä, ja hänet tunnetaankin Jymy-ikonina. Hän toimi vuoden 2003 sarjanousun jälkeen ensimmäiset vuodet Superpesiksessä myös Jymyn kapteenina. Piuhola pelasi uransa alkuvuodet etukentällä ykkösvahdin paikalla. Huippuvuosinaan hän toimi kuitenkin kotiuttajajokerina ja Piuhola muistetaankin parhaiten suuresta määrästä lyötyjä juoksuja. Piuholan tavaramerkiksi kehkeytyi kumuralyönti taakse kopparien eteen.
Yksityiselämä
Antti Piuhola syntyi 8. joulukuuta vuonna 1977 Nurmossa. Hänen vanhempansa ovat Esko ja Pirjo Piuhola, joista Esko on toiminut pitkää Nurmon Jymyn pesäpallojaoston puheenjohtajana. Piuholalla on kaksi vuotta vanhempi veli Jukka. Syyskuussa 2009 Piuhola avioitui Ilmajoella Mari Mäkilaakson kanssa. Koulutukseltaan Piuhola on diplomi-insinööri ja ammatiltaan fysiikan ja matematiikan lehtori. Piuhola valmistui diplomi-insinööriksi vuonna 2003 Oulun yliopistosta. Oulussa hän opiskeli sähkötekniikan osastolla optoelektroniikkaa ja mittaustekniikkaa. Hän toimii opettajana Nurmon Lukiossa. Lisäksi aiemmin hän on opiskellut Jyväskylän avoimessa yliopistossa. Vapaa-ajallaan Piuhola harrastaa mökkeilyä ja viettää aikaa kavereiden kanssa. Piuholan lempinimi on Ändi.
Tilastot Ykkös- ja Superpesiksessä
Piuola pelasi urallaan viisi kautta Superpesiksessä pelaten tuona aikana yhteensä 125 runkosarja- ja 57 pudotuspeliottelua. Niissä hän löi yhteensä 313 ja toi 38 juoksua. Lisäksi Piuhola on pelannut Ykköspesiksessä viidellä eri kaudella.
Epäilyt Barack Obaman kansalaisuudesta
thumb|Barack Obaman pitkä syntymätodistus|250px thumb|Aikaisemmin julkistettu syntymätodistus|250px
Yhdysvaltain 44. presidentin Barack Obaman kansalaisuudesta on esitetty teorioita, joiden mukaan hän ei olisi syntyperäinen Yhdysvaltain kansalainen eikä näin ollen voisi toimia presidenttinä. Joidenkin teorioiden mukaan hän syntyi Keniassa eikä Havaijilla ja että hänen syntymätodistuksensa olisi väärennös. Toinen teoria väittää hänen syntyneen Indonesiassa. Yhdysvaltain korkein oikeus on hylännyt kolme valitusta asiasta. Vaikka kongressi varmisti Obaman valinnan presidentiksi 8. tammikuuta 2009 ja hän astui virkaansa 20. tammikuuta, oikeusjutut asiasta jatkuivat.
Yhdysvalloissa Obaman syntyperän kyseenalaistajia nimitetään nimellä birthers.
Yleinen argumentti oli, että Obama ei julkistanut valokopiota ns. pitkästä syntymätodistuksestaan. Lopettaakseen nämä väitteet Valkoinen talo julkisti virallisen pitkän syntymätodistuksen 27. huhtikuuta 2011. Se vahvistaa Obaman syntyneen 4. elokuuta 1961 kello 19:24 Honolulussa Havaijilla.
Tausta
Politico on jäljittänyt teorioiden alkuunpanijaksi erään illinoisilaispoliitikon, joka leimasi Obaman kaappimuslimiksi 2004. Kysymys Obaman syntyperästä nousi esiin vuonna 2008, kun hän kilpaili Hillary Clintonia vastaan demokraattien esivaalikampanjassa. Clintonin vanhempi strategisti Mark Penn kirjoitti vuonna 2007 muistion, jossa ehdotettiin vaalikampanjassa keskittymistä Obaman asumiseen Havaijilla ja Indonesiassa hänen leimaamistaan epä-amerikkalaiseksi ja amerikkalaisten juurten puutetta. Ehdotusta ei otettu osaksi kampanjaa, mutta Clintonin kovimmat kannattajat alkoivat levitellä huhuja, joiden mukaan Obama ei olisi USA:n kansalainen. Clintonin kampanjasta myös erotettiin yksi vapaaehtoiskoordinaattori, joka oli välittänyt huhuja eteenpäin sähköpostilla.
Donald Trump toisti oman presidentinvaalikampanjansa aikana usean kerran väitettä, että Hillary Clinton aloitti huhut Obaman syntyperästä.
Kannattajat
Tunnettuja teorioiden kannattajia ovat pennsylvanialainen lakimies Philip J. Berg ja konservatiivinen aktivisti Alan Keyes, joka hävisi Obamalle Illinois'n vuoden 2004 senaatin vaalin. Berg kannattaa myös salaliittoteorioita syyskuun 11. päivän iskuista. Vuosina 2003 ja 2004 aloittamissaan oikeusjutuissaan hän pyrki paljastamaan George W. Bushin hallinnon osallisuuden iskuihin. Perustuslakipuolue vaati myös Obaman "pitkän kaavan" syntymätodistuksen ("Long form") julkaisua.
Tunnettuja poliitikkoja, jotka ovat suhtautuneet epäilevästi Obaman syntymätodistukseen ovat muun muassa Richard Shelby, Roy Blunt ,Joe Arpaio. .Jean Schmidt ja Sarah Palin. Median kiinnitettyä huomiota Palinin kommenttiin hän julkaisi Facebook-sivullaan lausunnon, jossa totesi tarkoittaneensa, että äänestäjillä on oikeus kysyä kysymyksiä ja että hän itse ei pyytänyt Obamaa julkaisemaan syntymätodistustaan tai väittänyt tämän syntyneen Yhdysvaltain ulkopuolella. Hän vertasi syntymätodistuksen kyseenalaistamista siihen, että jotkut epäilivät onko hän todella poikansa Trigin äiti. Donald Trump, joka vuonna 2011 pohti asettumista ehdolle republikaanien seuraavan vuoden presidentinvaalien esivaaleihin, kyseenalaisti kampanjassaan Obaman syntyperän.
Orly Taitz
Kalifornialainen asianajaja Orly Taitz julkisti syntymätodistuksen, jonka mukaan Obama olisi syntynyt mombasalaisessa sairaalassa. Siinä hänen syntymäajakseen oli merkitty 4.8.1961 ja siinä oli Kenian tasavallan leima. Dokumentti paljastui lähes välittömästi väärennökseksi : ko. aikaan maa oli Ison-Britannian Itä-Afrikan protektoraatti ja Mombasa osa Sansibaria vuoteen 1963. Kenian tasavalta itsenäistyi 1964.
Berg v. Obama et al.
Tuomari R. Barclay Surrick hylkäsi Philip J. Bergin 21. elokuuta 2008 jättämän valituksen, jonka mukaan Obama olisi syntynyt Keniassa tai että hän olisi Indonesian kansalainen. Berg anoi valituslupaa korkeimpaan oikeuteen, joka hylättiin 12. tammikuuta. United States Court of Appeals for the Third Circuit hylkäsi tapauksen Berg v. Obama et al., koska asiasta ei ollut näyttöä tai väittelyä.
pienoiskuva|Mainostaulu, jossa teksti "Missä on syntymätodistus?", vuodelta 2010.
Mielipidetiedustelut
Pew Researchin elokuussa 2009 tekemän tutkimuksen mukaan 80 % yhdysvaltalaisista oli kuullut Obaman syntymätodistukseen liittyviä väitteitä. Republikaaneista 39 % oli sitä mieltä, että asia oli jäänyt liian vähälle huomiolle, kun taas 26 % mielestä asia oli saanut liikaa huomiota. Demokraateista 58 % katsoi asian saaneen liikaa julkisuutta mediassa.
Research 2000 -yhtiön vuonna 2009 tekemän mielipidemittauksen mukaan vain 42 % republikaaneista uskoi Obaman syntyneen Yhdysvalloissa, 28 % ei tähän uskonut ja 30 % ei osannut sanoa kantaansa. Eniten epäilijöitä oli etelävaltioissa.
Helmikuun 2011 kyselyssä, jossa kartoitettiin republikaanien presidenttiehdokkaan valitsevien valitsijamiesten kantoja, 51 % uskoi että Obama on syntynyt ulkomailla. 28 % uskoi hänen olevan syntyjään yhdysvaltalainen.
Silkkitilhet (suku)
Silkkitilhet (Ptilogonys) on silkkitilhien heimoon kuuluva varpuslintusuku. Silkkitilhien sukuun kuuluu BirdLifen mukaan kaksi lajia.
Töölön pallokenttä
Töölön pallokenttä (lempinimeltään Bollis, ) on Helsingissä Taka-Töölön kaupunginosassa sijaitseva kahden jalkapallokentän kokonaisuus, jonka vanhin osa avattiin vuonna 1915. Se oli valmistuessaan Suomen ensimmäinen jalkapallolle tarkoitettu ruohokenttä. Myöhempi pääkenttä otettiin käyttöön vuonna 1921, ja nykyään se tunnetaan myös nimellä Erik von Frenckellin kenttä. Töölön Pallokentän alueella on myös kaksi tekonurmikenttää, talvikäyttöön tarkoitettu kuplahalli sekä vuonna 2000 valmistunut Töölön jalkapallostadion.
Töölön Pallokenttä oli Suomen jalkapallomaajoukkueen kotikenttä vuosina 1919–1937, ja vuonna 1952 siellä pelattiin viisi Helsingin olympialaisten jalkapallo-ottelua. Nykyään Töölön Pallokenttä on muun muassa Helsingin Jalkapalloklubin naisten edustusjoukkueen kotikenttä ja se toimii myös nuorten Helsinki Cupin ja Stadi Cupin pääpaikkana.
Historia
Ajatus Helsinkiin rakennettavasta nurmipintaisesta jalkapallokentästä syntyi 1910-luvun alussa, kun Suomen Palloliitolta puuttui kansainvälisiin otteluihin soveltuva kenttä. Käytössä olivat vain hiekkapintaiset Kaisaniemen ja Eläintarhan kentät. Koska Helsingin kaupunki oli juuri rakentanut vuonna 1909 valmistuneen Eläintarhan kentän, se ei ollut enää halukas rahoittamaan jalkapallokenttää. Yksityisen hankken laittoi vireille urheiluvaikuttaja Erik von Frenckell, jonka vuonna 1914 perustama osakeyhtiö Aktiebolaget Bollplan sai ilman vuokraa kaupungilta haltuunsa 11 hehtaarin suuruisen maa-alueen Eläintarhan puistoalueen länsilaidalta. Alue oli entistä suota, jolle oli raivattu venäläisten viljelemiä kasvimaita ja peltoja.
Töölön pallokenttä rakennettiin Tivolimäen juurelle nykyisten Urheilukadun ja Stadionpolun kulmaan. Lauta-aidalla ympäröidyn kentän katsomoissa oli noin 5 000 paikkaa, joista 320 oli numeroituja istumapaikkoja. Avajaiset pidettiin 12. syyskuuta 1915. Juhlallisuuksien huipentumana pelattiin KIF:n ja HIFK:n välinen jalkapallo-ottelu, joka päättyi KIF:n 4–2-voittoon. Kyseessä oli kaikkien aikojen ensimmäinen ruohokentällä pelattu ottelu Suomessa. Vuonna 1921 viereen valmistui toinen nurmikenttä, ja 1930-luvulla alueella oli jo seitsemän jalkapallokenttää, joista osa oli hiekkapintaisia. Tuolloin otettiin käyttöön muun muassa Urheilukadun ja Nordenskiöldinkadun kulmaan rakennettu hiekkapintainen ”Sahara”.
Pallokenttää hallinnoinut yhtiö purettiin vuonna 1939, jolloin alue siirtyi kaupungin hoitoon. Samana vuonna kenttää alettiin kunnostamaan sodan vuoksi peruuntuneita vuoden 1940 kesäolympialaisia varten. Alueelle rakennettiin uudet pukuhuonetilat sekä pitkä Urheilukadun suuntainen katsomorakennus, joka ulottui kolmelle jalkapallokentälle. Vuoden 1952 kesäolympialaisten alla valmistui Olympiastadionin puoleinen betoninen aurinkokatsomo, joka otettiin käyttöön 1949. Siihen littyi myös 1 050 hengen puinen katsomonosa, joka purettiin 1970. Uudistusten myötä pääkentäksi tuli vuonna 1921 valmistunut kenttä numero 2. Sille mahtui 4 650 katsojaa, mutta kun maalit siirrettiin nurmialueen keskelle ja käyttöön otettiin myös ykköskentän katsomot, saatiin tilaa 8 000 hengen yleisölle.
Soisesta maaperästä johtuen kentän nurmi oli usein erittäin huonossa kunnossa. Pelikuntoon saaminen kesti keväsin useita viikkoja, ja lisäksi se oli rankkasateiden jälkeen käyttökelvoton. Jo 1930-luvulla suunniteltiin salaojitusta ja kentän pinnan korottamista usealla kymmenellä sentillä, tai vaihtoehtoisesti pumppaamon rakentamista. Parannustöistä huolimatta ongelmat jatkuivat läpi vuosikymmenten. Vihdoin syksyllä 1994 oli tarkoitus käynnistää mittavat korjaustyöt, mutta ne toteutettiin alkuperäistä suppeammassa muodossa vasta vuoden kuluttua. Suunnitelmissa ollutta valaistusta ja kentän lämmitystä ei rakennettu. Vuonna 1999 alettiin kenttien numero 3 ja 4 tilalle rakentamaan Töölön jalkapallostadionia, jonka valmistumisen jälkeen Pallokentälle tehtiin laaja saneeraus vuosina 2000–2001. Nurmikenttien peruskorjauksen lisäksi Urheilukadun puoleiset katsomot purettiin, aurinkokatsomo kunnostettiin ja sen yhteyteen rakennettiin uusi kahvio saniteteettitiloneen. Projektin kustannukset olivat yhteensä 1,37 miljoonaa euroa. Pallokenttä 7:n paikalle valmistui vuonna 2015 HJK:n juniorien käyttöön tarkoitettu jalkapallohalli.
Vuosina 1919–1937 Töölön pallokenttä oli Suomen jalkapallomaajoukkueen kotikenttä. Kentällä on pelattu yhteensä 47 A-maaottelua sekä kymmeniä nuorten maaotteluita. Vuonna 1952 Töölön pallokentällä pelattiin yhteensä viisi Helsingin olympialaisten jalkapallo-ottelua. Kentällä pelattiin karsintasarjasn ottelut Jugoslavia–Intia ja Unkari–Italia sekä puolivälierät Ruotsi–Itävalta, Saksa–Brasilia ja Jugoslavia–Tanska.Kumpaakin karsintasarjan ottelua oli seuraamassa noin 20 000 katsojaa, mikä on myös Pallokentän yleisöennätys. 13. kesäkuuta 2015 pelattin Töölön pallokentän 100-vuotisjuhlaottelu, jossa kohtasivat Suomen ja Ruotsin alle 21-vuotiaiden jalkapallomaajoukkueet. Samalla kenttä numero 2 nimettiin Erik von Frenckellin kentäksi.
Vuonna 2022 Helsingin Olympiastadionilla pelatun UEFA Super Cupin ottelun ajaksi Töölön pallokentästä tehtiin mediakeskus ja pysäköintialue medialle. Tämä tuhosi luonnonnurmen, mutta sen tilalle asennettiin uusi siirtonurmi, samalla kun kentän salaojitusta korjattiin. Kenttäremontin yhteydessä myös katsomon puupenkit vaihdettiin uusiin.
Töölön pallokentällä on jalkapallon lisäksi pelattu lukuisia muita pallopelejä, kuten pesäpalloa, käsipalloa, lentopalloa, maahockeyta, krikettiä, amerikkalaista jalkapalloa sekä talvisin kentälle jäädytetyllä luistinradalla jääpalloa ja jääkiekkoa. Pallokenttä on myös toiminut joukkuevoimistelun ja massaliikunnan sekä messujen ja erilaisten yleisötapahtumien näyttämönä. Kentällä on järjestetty muun muassa SVUL:n suurkisoja sekä TUL:n liittojuhlia. Heinäkuussa 1930 kentällä pidettiin talonpoikaismarssin tilaisuus, jota oli seuraamassa yli 10 000 henkeä.
Abdus Salam
Abdus Salam (, 29. tammikuuta 1926 Punjab – 21. marraskuuta 1996 Oxford, Englanti) oli pakistanilainen teoreettinen fyysikko, joka sai Nobelin fysiikanpalkinnon vuonna 1979 teoriasta, joka yhdisti alkeishiukkasten välisen heikon ja vahvan sähkömagneettisen ydinvoiman.
Sähköheikko vuorovaikutus on sähkömagneettisen ja heikon vuorovaikutuksen matemaattinen ja käsitteellinen yhdistelmä ja askel kohti kaiken teoriaa. Salam jakoi Nobel-palkinnon Steven Weinbergin ja Sheldon Lee Glashow’n kanssa. Kaikki kolme keksivät teorian toisistaan riippumatta.
Abdus Salam toimi Lahoren yliopiston matematiikan professorina vuodesta 1951 vuoteen 1954 ja sen jälkeen luennoi Cambridgessa matematiikasta 1954–1956. Hän johti Italiaan pystytettyä teoreettisen fysiikan laitosta vuodesta 1964. Abdus perusti myös Kolmannen maailman tiedelaitoksen ja toimi tärkeässä roolissa Pakistanin ydin- ja avaruusohjelman perustusvaiheessa. Hän oli Lontoon yliopiston professori 1957–1993. Salam kuoli pitkäaikaiseen sairauteensa Oxfordissa vuonna 1996. Hänet haudattiin Rabwahiin, Pakistaniin.
Abdus Salam oli harras uskovainen ja kuului rauhantahtoiseen Ahmadiyya-suuntaukseen.
Naapurini Totoro
Naapurini Totoro on japanilainen Hayao Miyazakin käsikirjoittama ja ohjaama fantasia-aiheinen anime-elokuva vuodelta 1988. Elokuvan tuotti Studio Ghibli. Naapurini Totoro on nykyään yksi Ghiblin tunnetuimmista ja suosituimmista animeista, ja elokuvassa esiintyvästä Totoro-kuninkaasta on sittemmin tullut studion tunnuksessa esiintyvä maskotti. Elokuvaa pidetään joskus omaelämäkerrallisena, sillä ohjaaja Miyazakin oma äiti sairasti elokuvan päähenkilöiden äidin tapaan tuberkuloosia. Miyazaki suunnitteli Totoro-aiheista lastenkirjaa 1970-luvulla, mutta päätyi toteuttamaan visionsa animaatioelokuvana seuraavalla vuosikymmenellä.
Yleisradio esitti elokuvan ensimmäisen kerran Suomen televisiossa vuonna 1995. Teatteri-ensi-iltansa elokuva sai syyskuussa vuonna 2006, 18 vuotta valmistumisensa jälkeen. Suomeksi puhutun version ääninäyttelijöitä on ohjannut Pekka Lehtosaari. Yleisradion televisioesityksessä elokuvasta käytettiin nimeä Näkymätön ystävä. .
Hahmot
Elokuvan pääosassa ovat kymmenenvuotias Satsuki Kusakabe (草壁皐月) ja hänen neljävuotias pikkusiskonsa Mei Kusakabe (草壁メイ). Satsuki on japanilaisen kalenterin toukokuuta vastaavan viidennen kuukauden perinteinen nimi. Mei-nimi heijastaa Satsukin nimeä (, toukokuu). Alun perin ohjaaja Miyazaki luonnosteli elokuvan perheeseen vain yhtä kuusivuotiasta tyttölasta, jolla oli lopullisten kahden lapsen piirteitä. Tyttö näkyy elokuvan laajasti levinneessä ja Suomessakin käytettävässä julisteessa, mutta ennen tuotannon aloittamista yhtiö päätti tehdä kaksi erillistä tyttöä. Tämä näkyy hahmojen etunimissä, jotka tarkoittavat molemmat toukokuuta.
Satsukin ja Mein isä Tatsuo Kusakabe (草壁達夫) työskentelee Tokion yliopiston arkeologian ja antropologian laitoksella. Heidän äitinsä Yasuko Kusakabe (草壁靖子) sairastaa tuberkuloosia ja on sen vuoksi sairaalassa. Kusakabejen naapurustossa asuvat myös esiteini-ikäinen Kanta Ōgaki (大垣寛太) ja hänen isoäitinsä (お祖母ちゃん, Obāchan). Kanta karttelee Satsukia kun taas hänen isoäitinsä huolehtii tytöistä heidän isänsä poissa ollessa. Tärkeässä osassa ovat myös Totoro-olennot (トトロ, Totoro), joita on kolme. Totoro-kuningas (大トトロ, Ō-Totoro) on Totoroista suurin. Se on ystävällinen ja väriltään harmaa. Totorosta puhuttaessa yleensä viitataan Totoro-kuninkaaseen. Keskimmäinen totoro (中トトロ, Chū Totoro) on sininen ja hieman yli puolimetrinen. Se muistuttaa suuresti Totoro-kuningasta. Pikkutotoro (小トトロ, Shō Totoro) on 20-senttimetrinen, valkoinen totoro, joka voi muuttua näkymättömäksi. Kissabussi (猫バス, Nekobasu) on Totorojen ystävä, kissa, joka on muuttunut bussiksi. Kissabussi juontaa juurensa japanilaiseen uskomukseen, jonka mukaan kissa saisi tarpeeksi vanhaksi eläessään taikavoimia ja muuttuisi velhokissaksi, bakenekoksi. Kissabussi oli tällainen kissa, joka näki kerran linja-auton ja halusi itsekin olla sellainen.
Juoni
On vuosi 1958. Kusakaben perhe yhdistyy jälleen, kun yliopiston professori (Shigesato Itoi) ja hänen noin 10- ja 4-vuotiaat tyttärensä Satsuki ja Mei (Noriko Hidaka ja Chika Sakamoto) muuttavat Japanin maaseudulle erääseen vanhaan taloon ollakseen lähellä tyttöjen pitkästä ja nimettömästä sairaudesta sairaalassa toipuvaa äitiä (Sumi Shimamoto). Tytöt saavat selville, että talossa asustaa pikkuruisia eläviä tomupalloja nimeltä susuwatari (pieniä talon henkiä, joita näkyy siirryttäessä valoisasta paikasta pimeään). Tyttöjen sopeutuessa uuteen kotiinsa ja pitäessä hauskaa isänsä kanssa nokipallot jättävät talon ja ajelehtivat tuulen mukana pois.
Leikkiessään eräänä päivänä ulkona Mei näkee kaksi valkeaa suippokorvaa kulkemassa ruohikon halki. Mei seuraa korvia talon alle ja löytää sieltä kaksi pientä maagista olentoa. Olennot johdattavat hänet orjantappurapensaan halki suureen onttoon kamferipuuhun. Onkalossa Mei tapaa pienten valkeiden otusten suuremman version ja ystävystyy sen kanssa. Kun Mei kysyy otukselta (Hitoshi Takagi) sen nimeä, otus päästää sarjan karjaisuja, jotka Mei tulkitsee ”Totoroksi” (”Totoro” on ilmeisesti tulos Mein epäonnistuneesta yrityksestä lausua japanin ”peikkoa” tarkoittava sana (トロール torōru)). Tyttöjen isä kertoo otuksen olevan ”metsän vartija”.
Eräänä sateisena iltana tytöt seisovat bussipysäkillä odottaen isäänsä töistä kotiin. He huolestuvat, kun bussi saapuu pysäkille ilman isää. Lopulta väsynyt Mei nukahtaa Satsukin selkään. Vähän ajan kuluttua Totoro saapuu tyttöjen viereen, ja Satsuki saa nähdä otuksen vihdoin omin silmin. Totoro seisoo sateessa suojanaan vain yksi pieni lehti, joten Satsuki tarjoaa tälle isänsä sateenvarjoa. Totoro ilahtuu sekä sateenvarjosta että siihen putoavien sadepisaroiden aiheuttamasta ropinasta. Vastalahjaksi Totoro antaa Satsukille pähkinöitä ja siemeniä sisältävän nyytin. Sitten pysäkille saapuu bussin mallinen jättiläiskissa, jonka kyytiin Totoro nousee sateenvarjo mukanaan. Pian sen jälkeen tyttöjen isä saapuu viimein pysäkille toisella bussilla.
Tytöt kylvävät Totorolta saamansa siemenet maahan. Muutamaa päivää myöhemmin he heräävät keskellä yötä ja näkevät Totoron ja tämän pikkuapulaiset seremoniallisen tanssin pyörteissä kylvettyjen pähkinöiden ja siementen ympärillä. Tytöt osallistuvat mukaan tanssiin, ja siemenet alkavat itää nopeaan tahtiin. Lopulta taimista kasvaa jättimäinen puu. Totoro vie apulaisensa ja tytöt ajelulle maagisella lentävällä hyrrällä. Aamulla puu on kadonnut, mutta siemenet ovat todella alkaneet itää.
Tytöt saavat tietää, että heidän äitinsä suunnitteilla ollut vierailu kotiin on jouduttu perumaan, koska äidin vointi on kääntynyt huonommaksi. Satsuki huolestuu syvästi, sillä hän on jo tarpeeksi vanha ymmärtääkseen kuoleman. Turhautuneena ja peloissaan Satsuki huutaa Meille ja ryntää sitten tiehensä. Mei puolestaan uskoo, että äiti paranee, jos tämä vain saa terveellistä ruokaa, joten hän lähtee itse kävelemään kohti sairaalaa mukanaan maissintähkä.
Mein katoamisen johdosta Satsuki ja kylän naapurit ryhtyvät suuriin etsintöihin. Etsintöjen jatkuessa tuloksettomina Satsuki alkaa vaipua epätoivoon ja käy lopulta kamferipuun luona rukoilemassa Totoroa apuun. Totoro ilahtuu saadessaan olla avuksi, kutsuu kissabussin paikalle ja neuvoo Satsukia nousemaan sen kyytiin. Kissabussi viekin Satsukin eksyneen ja kaukana tien varrella istuvan Mein luo. Sitten kissabussi vie molemmat tytöt maaseudun halki sairaalaan katsomaan tyttöjen äitiä. Tytöt istuvat sairaalan ulkopuolella sijaitsevassa puussa kuunnellen vanhempiensa käymää keskustelua. He saavat tietää, että äitiin on iskenyt vain pienimuotoinen flunssa ja että tällä ei muuten ole hätää. He jättävät maissintähkän vaihvihkaa sairaalaan ikkunalaudalle, mistä heidän yllättyneet vanhempansa löytävät sen. Sitten kissabussi vie tytöt takaisin kotiin ja katoaa näkyvistä.
Lopputekstien aikana nähdään, että Mein ja Satsukin äiti pääsee viimein kotiin. Tytöt leikkivät yhdessä muiden lasten kanssa Totoron ja tämän ystävien seuratessa heitä näkymättömistä.
Taustaa
Naapurini Totoroa ja samaan aikaan julkaistua Tulikärpästen hautaa näytettiin elokuvateattereissa peräkkäin. Tätä on selitetty kahdella syyllä, joista toisen mukaan Naapurini Totoron pelättiin epäonnistuvan ja Tulikärpästen haudan toivottiin houkuttelevan katsojia. Toisen selityksen mukaan Tulikärpästen hauta olisi saattanut masentaa katsojia liikaa, ellei sen perässä olisi näytetty Naapurini Totoroa. Alkuperäisessä esityksissä monet katsojat eivät elokuvien aihepiirien vastakohtaisuuden takia pystyneet katsomaan Tulikärpästen hautaa loppuun mikäli se esitettiin Naapurini Totoron jälkeen, mutta elokuvien ollessa toisin päin ongelmaa ei ollut.