cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Alam Halfan taistelu
Taistelu
Montgomery oli osannut odottaa tällaista päätöstä ja harjanteesta oli tehty loukku panssariarmeijalle. Saksalaisten saavuttaessa harjanteen kello 18.00 harjanteella olleet brittien panssarivaunut ja tykistö avasivat tulen heitä vastaan. Pimeän laskeuduttua saapuivat myös brittien pommikoneet. Taistelut raivosivat pitkin yötä ja seuraavana aamuna Rommel määräsi joukkonsa vetäytymään asteittain asemiinsa, jotka oli otettu 30. elokuuta. Hyökkäyksen jatkamisesta oli tullut mahdotonta polttoainepulan takia. Liittoutuneet tiesivät akselivaltojen polttoainepulasta ja keskittyivät erityisesti polttoainetta kuljettavien laivojen upottamiseen. Montgomery päätti pitää vahvat puolustusasemansa saksalaisten jahtaamisen sijaan. Uusiseelantilainen divisioona yritti vielä 3. syyskuuta ajaa saksalaisia taaemmas, mutta hyökkäys johti vain tappioihin, joiden osuus koko liittoutuneiden tappioista taistelun aikana oli huomattava. Rommel oli saavuttanut vanhat asemansa 4. syyskuuta mennessä.
Jeromen gambiitti
Jeromen gambiitti on italialaisen pelin muunnelma, jossa valkea uhraa kaksi kevyttä upseeria siirroilla
Muunnelmat
6.d4 Mustan paras jatko on 6...Lxd4 7.Dxd4 Df6 ja mustalla on selvä etu
6.Dh5+
Vännäsin kunta
Vännäsin kunta on Västerbottenin läänissä sijaitseva Ruotsin kunta. Maakuntajaossa se kuuluu Västerbotteniin ja Ångermanlandiin. Kunnan keskustaajama on Vännäs.
Kunnan maapinta-ala on 529,49 neliökilometriä (1.1.2016) ja asukasluku 9 054 henkeä (31.12.2021).
Vännäs on tärkeä rautatieristeys, kauppa- ja puutavarateollisuuskeskus. Alueella on Pengsjön museo. Kansainvälinen matkailutie, Sininen tie, Norjasta Ruotsin ja Suomen kautta Venäjän Karjalaan kulkee Vännäsin kunnan halki.
Vuonna 2007 kunnassa oli 55,31 km² peltoa, joten saman ajankohdan maapinta-alaan vertaamalla saadaan peltojen osuudeksi 10,4 prosenttia kunnan maapinta-alasta.
Kuntajaon kehitys
Vännäsin pitäjä muodostettiin vuonna 1834 erotettamalla se Uumajan maaseurakunnasta. Vuonna 1863 pitäjästä tuli maalaiskunta, kun Ruotsiin perustettiin uudenaikainen kuntajärjestelmä. Vuonna 1896 maalaiskuntaan perustettiin Vännäsin taajaväkinen yhdyskunta. Se erotettiin vuonna 1928 Vännäsin kauppalaksi. Vuonna 1939 maalaiskuntaan perustettiin toinen taajaväkinen yhdyskunta Vännäsby, joka oli olemassa vuoteen 1959 asti. Vuoden 1952 kuntauudistus ei vaikuttanut aluejakoon, mutta vuoden 1971 kuntauudistuksessa maalaiskunta ja kauppala yhdistettiin Vännäsin kunnaksi. Vuosina 1974–1982 myös Bjurholmin kunta kuului Vännäsin kuntaan.
Vaakuna
Nykyinen vaakuna on entisen Vännäsin maalaiskunnan vaakuna. Myös Vännäsin kauppalalla oli oma vaakuna.
Väestönkehitys
Kunnan väestö taustan mukaan on esitetty seuraavassa taulukossa.
Vielä vanhempien vuoden 1984 lopun tietojen mukaan 2,0 prosenttia kunnan asukkaista oli ulkomailla syntyneitä. Tuolloin kunnassa asui 95 Suomessa syntynyttä, mikä vastasi 1,2 prosenttia kunnan väestöstä.
Vuoden 2010 tietojen mukaan 20 vuotta täyttäneiden kuntalaisten mediaaninettotulot olivat 186 404 kruunua. Vuodelta 2007 olevan tiedon mukaan kuntalaisten nettovarallisuuden mediaani oli 78 000 kruunua.
Vuoden 2011 lopussa kunnan väestö jakautui eri ikäryhmiin seuraavasti:
Elinkeinot
Seuraava taulukko kuvaa työpaikkojen ja työllisten jakautumista eri elinkeinojen kesken. Luvut on laskettu kahdessa eri Statistiska centralbyrånin tilastossa ilmoitettujen perusteellisempien tietojen pohjalta. "Päiväväestö" (ruots. dagbefolkning) kertoo kunnassa sijaitsevista työpaikoista ja "yöväestö" (ruots. nattbefolkning) puolestaan kunnassa asuvien elinkeinosta. Työpaikkaomavaraisuus on laskettu päivä- ja yöväestön suhteena. Alkutuotanto tarkoittaa maa- ja metsätaloutta sekä kalastusta. Jalostuksen kohdalla on laskettu yhteen tavaranvalmistus- ja kierrätysteollisuus, energia- ja ympäristöyritykset sekä rakennusteollisuus. Muut toimialat on laskettu palveluihin lukuun ottamatta niitä, joiden elinkeino on tuntematon.
Taajamat
Kunnassa on 2 taajamaa, joiden osuus kunnan väestöstä vuoden 2010 lopussa oli 67,4 prosenttia. Taajamien ulkopuolella asui tuolloin 2 744 asukasta. Seuraavassa on lueteltu kunnan alueella sijaitsevat taajamat väkilukuineen:
Kunnan keskustaajama on lihavoitu.
Kunnanvaltuusto
Ruotsissa valitaan joka neljäs vuosi edustajat valtiopäiville, aluevaltuustoihin ja kunnanvaltuustoihin. Seuraavassa taulukossa on esitetty valtiopäivillä edustettuina olevien puolueiden saamat valtuustopaikat Vännäsin kunnanvaltuustossa vuodesta 1973 lähtien. Bjurholmin kunta sisältyy Vännäsin tuloksiin vuosina 1973–1979.
Piirit
Vuodesta 2016 alkaen kunnassa on yksi piiri, Vännäsin piiri.
Seurakunnat
Vuoden 2012 aluejaon mukaan kunnassa on seuraavat Ruotsin kirkon seurakunnat:
Historialliset seurakunnat
Seuraavassa luettelossa on mainittu kaikki nykyisen kunnan alueella sijainneet seurakunnat. Jos seurakunta on lakkautettu, niin sen perässä on asteriski (*). Mahdolliset suluissa lukevat nimet ovat seurakunnan vaihtoehtoisia tai vanhempia nimiä. Jos nimen perässä lukee kbfd, niin kyseessä "kirkonkirjapiiri", joka ei ole muodostanut omaa seurakuntaa, vaikka ne seurakuntiin rinnastetaankin.
Moritz Rabinowitz
thumb|Moritz Rabinowitzin muistomerkki Haugesundissa Moritz Moses Rabinowitz (20. syyskuuta 1887 Rajgrod, Puola – 27. helmikuuta 1942 Sachsenhausen, Saksa) oli menestyvä norjalainen liikemies. Hän joutui keskitysleirille juutalaisen syntyperänsä tähden ja menehtyi siellä.
Rabinowitz käytti yhteyksiään ja omaisuuttaan yhteisöllisesti. Jouluisin hän hankki uudet kengät orpokotien lapsille ja lähetti joululahjoja vankiloihin jaettavaksi vangeille, sekä jakoi lahjoja myös merimiesunionin ja sinisen ristin joulujuhlissa. Talvisodan sytyttyä Rabinowitz puhui Suomen tukemisen puolesta ja järjesti vaatekeräyksiä apupakettien lähettämiseksi Suomeen.
Moritz Rabinowitz oli niin ikään yhteiskuntakriitikko. Vuonna 1933 häneltä ilmestyi kriittinen kirja Hitleristä ja kansallissosialismista. Hän kirjoitti poleemisia artikkeleita myös Haugesunds Avis -nimiseen paikallislehteen. Kun saksalaiset miehittäessään Norjan saapuivat Haugesundiin, he olivat hyvin tietoisia tämän antinatsistisista kannanotoistaan. Rabinowitz oli haluton pakenemaan, mutta suostui lähtemään Åkrafjordeniin, jossa hän piileskeli saaressa kuusi kuukautta, mutta joutui vangituksi. Hän menehtyi perheineen keskitysleireillä.
Rabinowitzin vaiheita käsittelee dokumenttielokuva Mannen som elsket Haugesund.
Sanat murenevat
Sanat murenevat on vuonna 1984 julkaistu Lea Lavenin 12. albumi. Albumin on julkaissut LP-levynä ja C-kasettina Oy Bluebird Ab ja vuonna 1999 CD-levynä BMG Finland Oy. Albumia myytiin yli 50 000 kappaletta eli silloiseen timanttilevyyn oikeuttava määrä. Laven osallistui MTV:n "Kevään sävel" -kilpailuun albumin kappaleella "Sanat murenevat" ja sijoittui kilpailussa neljänneksi.
Levy on äänitetty pääosin MTV:n studiolla, jossa äänittäjänä on ollut Harri Sutinen. Kari Litmanen on johtanut studio-orkesteria ja tehnyt kappaleiden sovitukset.
Muista poiketen kappale "Taivaan lahja" on äänitetty Takomo-studiolla ja äänittäjä on Juha Laakso. Orkesterin johtaja ja sovittaja on Markku Johansson.
Levykannen suunnittelu ja valokuva ovat Erik Uddströmin käsialaa.
Kappaleet
Kaikki kappaleet sanoittanut Chrisse Johansson ja sovittanut Kari Litmanen, ellei toisin mainittu.
Helsingin Saksalainen koulu
Helsingin Saksalainen koulu eli Deutsche Schule Helsinki (lyhennettynä DSH) on Helsingissä sijaitseva kansainvälinen koulu, johon kuuluu sekä peruskoulu että lukio. Sitä ylläpitää kouluyhdistys Pestalozzi, joka toimii sekä Suomen että Saksan valtioiden tuella. Koulu määrittelee itsensä "kohtaamiskouluksi" (Begegnungsschule), jota kantavat suomalaisen ja saksalaisen kulttuurin yhteiset arvot. Oppilaat perehtyvät sekä saksan että suomen kieleen ja molempien maiden historiaan ja kulttuuriin. Koulun noin 650 oppilaasta 80 % on suomalaisia.
Historia
Helsingin Saksalaisella koululla on takanaan pitkä, mutta ajoittain vaikea historia, johon monet Euroopan valtapolitiikassa tapahtuneet mullistukset ovat vaikuttaneet.
Helsingin Saksalaisen koulun ikä lasketaan vuodesta 1881. Saksankielisiä kouluja oli toiminut Helsingissä ja Vanhassa Suomessa jo vuodesta 1804 lähtien, mutta Suomen suuriruhtinaskunnan muodostamisen ja 1800-luvun puolivälin tienoilla tapahtuneen koulujärjestelmän yhtenäistämisen jälkeen useimmat niistä joutuivat taloudellisista syistä lopettamaan. Saksankielinen opetustoiminta elpyi Helsingissä, johon perustettiin vuonna 1862 saksankielinen ylempi tyttökoulu ja vuonna 1868 saksankielinen katolinen alkeiskoulu. Aloite nykyisen Saksalaisen koulun perustamiseen tuli Saksan konsulina toimineelta Ferdinand von Lamezanilta. Hänen sekä Helsingin saksalaisen seurakunnan ja varakkaiden saksalaisten yksityishenkilöiden ansiosta Helsinkiin perustettiin vuonna 1880 hyväntekeväisyysyhdistys, josta tuli vuonna 1881 toimintansa aloittaneen Saksalaisen koulun kannatusyhdistys. Koulun kummeina toimivat Stockmannin, Fazerin, Pauligin ja von Rohden perheet.
Alkuvuosina koulu oli hyvin pieni eikä sillä edes ollut omia tiloja, vaan se toimi yksityiskodeissa. Vähitellen kasvava koulu sai ensimmäisen oman rakennuksensa vasta vuonna 1910 osoitteesta Unioninkatu 10. Suomessa valtaa pitäneet venäläiset lakkauttivat koulun ensimmäisen maailmansodan puhjettua vuonna 1914, mutta se herätettiin taas henkiin itsenäisessä Suomessa vuonna 1918. pienoiskuva|upright|Koulun uusien tilojen vihkiäiset syyskuussa vuonna 1933 [[Kamppi|Kampissa.]] Seuraavat vuodet olivat koululle vahvan kasvun aikaa. Toiminnan laajentumisen takia koulua ylläpitämään perustettiin vuonna 1922 erillinen kouluyhdistys (Deutscher Schulverein), jolle hyväntekeväisyysyhdistys lahjoitti tilat. Koulurakennusta laajennettiin vuonna 1924 ja aiemmin esi- ja alkeisopetukseen keskittynyttä opetustarjontaa laajennettiin. Koulun virallinen asema vahvistui, kun Suomen valtio tunnusti koulun 5. luokan päättötodistuksen samanarvoiseksi suomalaisten koulujen vastaavien todistusten kanssa. Vain ylioppilastutkinnon järjestämisestä koulu ja Suomen valtio eivät päässeet sopuun, joten koulu päätyi muovaamaan ylemmät luokkansa Saksan valtion tuella saksalaisen koulumallin mukaisiksi. Tilojen käydessä yhä ahtaammiksi koululle päätettiin rakentaa uusi talo Kampintorin laidalle, osoitteeseen Malminkatu 14. Se otettiin käyttöön vuonna 1933. Runar Eklundin suunnittelemaa taloa pidettiin suomalaisiin oppikouluihin verrattuna hyvin modernina. Koulurakennus oli tarkoitettu samalla suomensaksalaisten kulttuurikeskukseksi, ja se nimettiin Hindenburghausiksi Saksan presidentti Paul von Hindenburgin mukaan. Rakennushankkeen rahoittivat Suomen ja Saksan valtiot, minkä lisäksi varoja saatiin keräyksen avulla.
Samana vuonna Saksassa nousi valtaan Adolf Hitler, mikä ei voinut olla vaikuttamatta myös Helsingin Saksalaiseen kouluun, joka oli tullut varsinkin ylempien luokkien takia riippuvaiseksi Saksan valtiosta. Koulun rehtori Philipp Krämer yritti vaihtelevalla menestyksellä pitää politiikan erossa omasta koulustaan. Koulun sisäiset linjakiistat jäivät kuitenkin pian konkreettisempien huolien alle, kun toinen maailmansota syttyi vuonna 1939. Talvisodan aikana Suomi karkotti monia Saksan kansalaisia. Myös jatkosodan aikana koulutoiminnan ylläpitäminen oli vaikeaa monien opettajien rintamapalveluksen ja muiden syiden takia. Huomattava edistysaskel oli kuitenkin se, että vuonna 1943 Suomen valtio vihdoin myönsi koululle oikeuden suomalaismallisten ylioppilaskokeiden järjestämiseen. Vuonna 1944, kun aiemmin Saksan rinnalla Neuvostoliittoa vastaan taistellut Suomi vaihtoi puolia ja ryhtyi taistelemaan Saksaa vastaan Lapin sodassa, Suomi keskeytti koulun toiminnan ja antoi rakennuksen Neuvostoliiton käyttöön. Rehtori Krämer pakeni eräiden muiden suomensaksalaisten tavoin Saksaan syyskuussa 1944, eikä enää koskaan palannut Suomeen.
Profiili
Koulun nykyisessä opetussuunnitelmassa yhdistyvät suomalaisen peruskoulun ja saksalaisen Gymnasiumin (lukion) sisällöt ja tavoitteet. Yhdeksännen luokan jälkeen oppilaille myönnetään perusopetuksen päättötodistus. Siitä oppilaat voivat jatkaa kahdennelletoista luokalle asti, jonka päätteeksi suoritetaan saksalaismallinen Reifeprüfung-tutkinto. Se rinnastuu suomalaiseen ylioppilastutkintoon.
Koulu jakautuu kolmeen linjaan:
Aiheesta muualla
60.16722°N, 24.93194°W
Uunisepät
Turun Uunisepät Oy on suomalainen kaakeliuunien valmistaja. Yritys perustettiin keväällä 1982. Se valmistaa uuneja valutekniikalla, jonka ansiosta uunien pintamateriaaleissa ja muodoissa on useita eri vaihtoehtoja.
Yritys haettiin konkurssiin joulukuussa 2022.
Historia
Uuniseppien perustaja Atso Raittio on turkulaisen muurarin poika. Tehdessään muuraustöitä yhdessä isänsä kanssa Atso Raittio sai ajatuksen, että jos joitakin uunin osia pystytään tekemään valamalla, miksei koko uunia voitaisi tehdä niin.
Raittio oli valmistunut insinööriksi vuonna 1979. Opinnäytetyönään hän teki varaavan tulisijan. Kesällä 1980 Atso Raittio alkoi työstää ideaa elementtitakasta, jotka olisi valmistettu tulenkestävästä valumassasta. Aluksi suunnitelmissa oli pyöreä kaakeliuuni, mutta idea osoittautui liian vaikeaksi toteuttaa. Kun Raittio vaihtoi muodon pyöreästä neliöksi, ratkaisu löytyi parissa päivässä.
Vuoden 1980 lopussa Raittio ryhtyi toteuttamaan suunnittelemaansa elementtitakkaa. Yhdessä appensa Ilkka Tammen kanssa he valmistivat takkamuotteja Turun satamassa sijainneessa verstastilassa. Ensimmäistä takkaa varten Tammi rakensi kymmenkunta muottia metallista. Valuumassaksi he valitsivat samottimassan. Massa valmistettiin romukaupasta hankitulla vanhalla luunmurskaajalla, jolla pystyttiin rikkomaan tulitiiliä, ja käytettynä ostetulla jauhosekoittajalla, jolla tiilistä jauhettu massa voitiin sekoittaa.
Raittiolla oli laatoituksia tekevä yritys nimeltä Rakennuslaatoitus, jonka puitteissa Uuniseppien toiminta aluksi pyöri. Vuonna 1982 Raittio osti Port Arthurin kaupunginosassa sijaitseva Tonavan saunan kiinteistön, joka remontoitiin uuniverstastilaksi. Ensimmäinen Uuniseppien kaakeliuuni muurattiin keväällä 1982 uuniverstaan tiloihin. Uuni on edelleen toiminnassa.
Vuoteen 2009 mennessä Uunisepät on toimittanut yli 100 000 takkaa. Liikevaihto vuonna 2008 oli 18 miljoonaa euroa ja henkilökuntaa noin 200 ihmistä.
Takkatekniikka
Uuniseppien käyttämä valmistusmenetelmä, jossa koko takka valmistetaan tulenkestävästä valumassasta, mahdollistaa erilaiset pintamateriaalit ja toteutusratkaisut. Kaakeliuunien pinta on kotimaista kaakelia. Perinteisen uunikaakelin lisäksi uunin pinta voi olla graniittia, marmoria, muuta kiveä tai slammattu antiikkilaastilla. Koristeosat (muotokaakelit, kruunut, nischit) valmistetaan käsityönä Uuniseppien tehtaassa.
Runkoaineena Uuniseppien varaavissa takoissa käytetään suomalaisesta kallioperästä louhittua ja murskattua oliviinikiveä. Mäntyharjun Oliviinikivi on raskain tunnettu kiviaines Suomessa. Sen ominaispaino on n. 3200 kg/m³. Oliviinikivi on puhdas luonnontuote, joka kestää erinomaisesti korkeat lämpötilat ja lämmönvaihtelut. Painonsa ja lämpöominaisuuksiensa ansiosta Oliviinikivi takaa varaavassa takassa pitkän ja tehokkaan lämmönluovutuksen.
Kaikki Uuniseppien uunit ovat varaavia. Uunin varauskyky perustuu kuumien savukaasujen kierrättämiseen tulisijan sisällä kanavissa, jolloin uunin sisärakenteet lämpenevät. Puun palaessa savukaasut nousevat uunin keskiosan yläpalotilaan ja jatkavat kiertoa uunin alaosaan, josta ne päätyvät hormiin. Hormi täytyy aina valita talon rakenteiden mukaan.
Aito Tuplakierto on Uuniseppien kehittämä tulisijan lisätehojärjestelmä, joka auttaa saamaan puusta talteen enemmän lämpöenergiaa. Tällöin puuta ei tarvitse polttaa niin paljon, lämmitys on taloudellista ja päästöt ovat myös reilusti pienemmät. Tuplakierrossa savukaasut johdetaan alasvirtaamisen jälkeen vielä kerran uloimpaan lisäkanavaan.
Tuotteet
Uuniseppien valikoimassa on vuonna 2009 yli 50 tuotetta. Uuniseppien varaava takka on kotimainen Avainlippu-tuote.
Uuniseppien mallistot
Uuniseppien rautakauppamallistot
Uunisepät toteuttaa myös tilakohtaisesti räätälöityjä tuliratkaisuja ja tarjoaa Uuniseppien takkoihin sopivat hormit. Valikoimassa on myös kamiinoita, joita Uunisepät tuo maahan.
Ympäristövastuu
EU:n asettaman varaavien takkojen standardin mukaiset päästö- ja hyötysuhdetestaukset tehdään kotimaisessa puolueettomassa testauslaitoksessa VTT:llä. Uunisepillä on VTT:n kanssa lisäksi laadunvalvontasopimus varaavien tulisijojen valmistuksesta.
Kaakeliuunissa käytettävä puuenergia on uusiutuvaa ja puhdasta energiaa. Kun kuivaa puuta poltetaan oikein ja oikeanmallisessa tulipesässä, siten että kaikki palokaasut palavat, ei päästöjä juurikaan ole. Tällöin poltosta vapautuu hiilidioksidia saman verran kuin vapautuisi puun maatuessa metsässä. Hiilidioksidi palautuu luontoon uuden kasvun rakennusaineeksi.
Titanicin orkesteri
thumb|250px|Titanicin orkesterin jäsenet. Ylhäällä Georges Krins, Wallace Henry Hartley ja Roger Bricoux. Keskellä William Brailey, Percy Taylor ja John Woodward. Alhaalla John Clarke ja John Hume. Matkustajalaiva RMS Titanicilla oli kahdeksanhenkinen orkesteri, jota johti viulisti Wallace Henry Hartley. Titanicin törmättyä jäävuoreen neitsytmatkallaan 15. huhtikuuta vastaisena yönä 1912 orkesteri soitti matkustajille rauhoittavaa musiikkia laivan venekannella pelastustöiden aikana, pelastuneiden kertomusten mukaan aivan aluksen lopulliseen uppoamiseen asti. Loppuun asti soittaneesta orkesterista tuli keskeinen osa Titanicin legendaa. Yksikään orkesterin jäsenistä ei selvinnyt hengissä.
Viimeinen virsi?
Orkesterin ja Titanicin viimeiset hetket ovat alusta alkaen olleet kiistanalaisia. Osa eloonjääneistä muistaa kuulleensa orkesterin viimeisenä kappaleena virren ”Nearer, My God, to Thee” (”Käyn kohti sinua, oi Herrani”). Hartleyn hautajaisiin Colnessa osallistui 40 000 ihmistä, ja viimeisenä virtenä soitettiin juuri ”Nearer, My God, to Thee”, mistä legenda lienee saanut alkunsa. Hartleyn ystävät kertoivat myöhemmin, että se tai ”O God, Our Help in Ages Past” (”Turvamme, Herra Jumala”) olisi virsi, jonka Hartley olisi valinnut mikäli hän joutuisi uppoavalle laivalle. Tätä on kuitenkin epäilty, sillä soittajat jatkoivat työtään viime hetkeen estääkseen paniikin syntymisen ja hautajaisvirsi olisi vaikuttanut täsmälleen päinvastoin.
”Nearer, My God, to Thee” tunnetaan nykyään myös ”Titanic-hymnin” nimellä ja sitä esitetään Englannissa kahdellakin täysin eri sävelellä, minkä lisäksi Yhdysvalloissa (kuten myös Saksassa ja Suomessakin) käytetään kolmatta näistä täysin poikkeavaa eli Lowell Masonin unohtumattomaksi kutsuttua säveltä. Tällä sävelmällä virsi soi myös saksalaisessa elokuvassa Titanic (1943). Orkesteri koostui kahdesta normaalisti täysin erillään soittaneesta yhtyeestä (jousikvintetti ja pariisilaistrio) ja soitti ensi kerran yhdessä, joten musiikin täytyi olla jotain sellaista, jonka jokainen soittaja osasi ulkoa ja pystyi soittamaan ilman nuotteja.
Walter Lordin kirjassa Titanicin kohtalonyö (1955) uppoamisen kuvaus perustuu pääosin laivalla loppuun saakka olleen sähköttäjä Harold Briden kertomukseen, jossa hän kertoo orkesterin soittaneen viimeisenä kappaleena ”Syksy”-nimisen suositun kappaleen; kyseessä oli tällä kutsumanimellä tunnettu suosittu muoti-iskelmä, jota soitettiin kahviloissa, luistinradoilla ja vastaavissa paikoissa ja jonka jokseenkin jokainen tuon ajan ihminen tunsi. Lordin arvelun mukaan kyseessä oli ”Syysunelmia”-valssi (”Songe d'Automne”). On siis mahdollista, että juuri tuo hilpeän pulppuileva valssi oli viimeisenä Titanicilla soitettu sävelmä, koska sen jokainen orkesterin jäsen osasi soittaa.
Vuonna 1997 valmistuneessa James Cameronin elokuvassa Titanic Hartleyn johtama orkesteri soittaa perinteisen mielikuvan mukaisesti viimeisenä kappaleena ”Nearer, My God, to Theen”.
Uppoamisen jälkeen
thumb|left|Titanicin orkesterille pystytetty muistomerkki [[Southamptonissa.]]
Walter Lord kirjoitti aiheesta vuonna 1985 toisen selventävän osan The Night Lives on, jossa hän kävi läpi tapahtumien kulun ja ajoittain ruoti myyttejä. Hän kertoi myös vaietun tosiasian: kun soittajien sankaruutta julkisuudessa ylistettiin, samaan aikaan heidät palkannut musiikkitoimisto velkoi heidän omaisiltaan noin kuudentoista shillingin suuruista saatavaa yhtiön nappien ja lyyramerkkien ompelusta virkapukuihin. Varustamo, musiikkitoimisto ja vakuutusyhtiö lähettelivät kuukausien ajan tätä asiaa toinen toisilleen, kunnes lopulta uhreja auttamaan perustettu Titanicin avustusrahasto otti korvaukset vastuulleen ja maksoi myös musiikkitoimistolle heidän saamisensa. Soittajien saamatta olleita palkkoja ei maksettu, vaan pesti katkesi aluksen upotessa ja palkat jäivät ikuisiksi ajoiksi maksamatta.
Muutamien puntien säästön vuoksi soittajat eivät olleet miehistöä vaan heidät oli merkitty toisen luokan matkustajiksi ja nimellinen lipunhinta vähennettiin heidän palkastaan. Asian takana oli musiikkitoimisto, joka oli luvannut varustamolle ”parempaa musiikkia halvemmalla”: soittajat olivat sen eikä varustamon palveluksessa ja heille maksettiin alle puolet aiemmasta. Valinnan varaa ei tosin ollut, sillä pääjohtaja J. Bruce Ismay suhtautui kylmäkiskoisesti soittajien valituksiin.
Claes-Håkan Ahnsjö
Claes-Håkan Ahnsjö (s. 1. elokuuta 1942 Tukholma) on ruotsalainen ooppera- ja konserttilaulaja, äänialaltaan tenori.
Suoritettuaan opettajakoulutuksen Ahnsjö opiskeli laulua Tukholman kuninkaallisessa musiikkikorkeakoulussa Erik Sædénin, Aksel Schiøtzin ja Max Lorenz johdolla. Hän teki debyyttinsä Ruotsin kuninkaallisessa oopperassa Taminon roolissa Taikahuilussa vuonna 1969. Samana vuonna hän aloitti säännöllisen esiintymisen Drottningholms Slottsteaterissa. Vuonna 1973 Ahnsjö kiinnitettiin Baijerin valtionoopperaan, jossa hän on esiintynyt muiden muassa Idamanten (Idomeneo), kreivi Almavivan (Sevillan parturi), Des Grieux'n (Manon), Davidin (Nürnbergin mestarilaulajat) ja Albert Herringin (Albert Herring) rooleissa. Sittemmin myös Ahnsjön vaimo, mezzosopraano Helena Jungwirth, sai paikan samasta oopperasta. Ahnsjölle myönnettiin Kammersänger-arvonimi vuonna 1977.
Yhdysvaltain-debyyttinsä Ahnsjö teki vuonna 1975 Kennedy Centerissä Antal Dorátin johtamassa Joseph Haydnin Vuodenaikojen esityksessä. Hän on esiintynyt myös liedresitalistina ja solistina orkesterien kanssa. Vuosina 2000–2001 Ahnsjö johti Ruotsin kuninkaallista oopperaa. Hän on tehnyt levytyksiä esimerkiksi Hugo Alfvénin teoksista BIS-levymerkille.
Otar Taktakišvili
Otar Taktakišvili (27. heinäkuuta 1924 Tbilisi – helmikuu 1989) oli georgialainen, koko elämänsä neuvostoaikana elänyt säveltäjä.
Taktakišvili opiskeli Tbilisin musiikkikoulussa vuosina 1938–1942 ja Tbilisin konservatoriossa vuosina 1942–1947. Hän toimi konservatorion rehtorina vuosina 1962–1965 ja professorina vuodesta 1966. Hän toimi myös Neuvostoliiton säveltäjäliiton sihteerinä. Hänen sävellystöihinsä kuuluu suuri määrä erilaisia teoksia; oopperoita, sinfonioita, konserttoja, lauluteoksia ja elokuvamusiikkia. Taktakišvilin säveltämiin oopperoihin lukeutuvat esimerkiksi Mindiia (1961), joka perustui Važa-Pšavelan runoihin, ”Kolme novellaa” (1967), Mikheil Džavakhišvilin ja Galaktion Tabidzen teoksiin perustuva kolmen yksinäytöksisen oopperan triptyykki, ja ”Kuun ryöstö” vuodelta 1974. Hänen musiikkiaan luonnehtivat ”lempeä modaalisuus, ajoittaiset parallelismit ja kansansoittimien imitaatio”.
Risto Niinikoski
Niinikoski on soittanut lukuisilla albumeilla ja esiintynyt muun muassa Samu Haberin, Hectorin, Laura Voutilaisen, Egotripin, Lauri Tähkän, Cheekin, Samuli Edelmannin, Kaija Koon, Hanna Pakarisen, Johanna Kurkelan, Mikael Gabrielin, Anna Erikssonin ja Vain elämää -yhtyeen kanssa.
Niinikoski on esiintynyt orkestereissa mm. Vantaan Viihdeorkesteri, Kymi Sinfonietta, Turun Filharmonia.
Niinikoski on naimisissa laulaja Hanna Pakarisen kanssa ja heillä on yksi lapsi.
Televisio
Niinikoski on soittanut myös seuraavissa tv-ohjelmissa:
Flatland
thumb|250px|Flatland BMX -ajaja. Flatland on BMX-pyörällä tehtävää temppuilua tasaisella maalla pyörän etu- ja taka-akseleihin kiinnitettyjä tappeja hyväksi käyttäen. Laji muistuttaa etäisesti taitoluistelua ja breakdancea.
Flatland-pyörät eroavat normaaleista BMX-pyöristä lähinnä pienemmän painonsa ja korkeammalle nostetun satulansa, sekä lyhyemmän runkonsa takia.
Temput
Lajissa tehdään erilaisia temppu- ja liikesarjoja, käyttäen hyväksi pyörän taka- ja etutappeja sekä polkimia ja renkaita. Näin voidaan tehdä lukemattomia variaatioita. Temppusarjojen tavoitteena on olla koskettamatta maata.
Paphiopedilum malipoense
Kuvaus
P. malipoense on pieni, rönsyillen kasvava venuksenkenkä. 10–20 cm pitkiä lehtiä on neljästä kuuteen kappaletta. Väritys on päältä tumman- ja vaaleanvihreän läikikäs, alta violetinkirjava. Kukkavana on 30–65 cm pitkä, lyhyen karvan peittämä, ja väriltään vihreä violetinruskein pilkuin. Kukkavanan kärkeen kehittyy yksi kukka, harvoin kaksi. Kukka on 8-14 cm leveä ja tuoksuu kevyesti vadelmalta. Kukka on väritykseltään vaaleanvihreä, sepalit ja petalit ovat violettijuovaiset. Huuli on hailakanvihreä ja violettipilkullinen, joskus vaaleankeltainen, muodoltaan pallomainen. Laji kehittää nuppunsa luonnossa syys-lokakuussa, ja kukkii maaliskuusta huhtikuuhun.
Elinympäristö ja hoito
P. malipoense kasvaa varjoisissa paikoissa kalkkipitoisten vuorien kosteissa rotkoissa ohuessa maassa tai hajoavissa lehtikerroksissa 450–1 450 metrin korkeudella. Lajin luontainen levinneisyysalue ulottuu Etelä-Kiinan ja pohjoisimman Vietnamin alueelle. Alueen lämpötila vaihtelee 12 ja 25 celsiusasteen välillä. Ilmasto on talvisin kuiva ja viileä, kesäisin kuuma ja kostea
Käyttö
P. malipoensea myydään Vietnamissa lääke- ja koristekäyttöön.
Hillevi Blylods
Hillevi Blylods (s. 1932 Ludvika) on ruotsalainen ooppera- ja konserttilaulaja, äänialaltaan sopraano.
Blylods opiskeli Tukholmassa Arne Sunnegårdhin ja Joel Berglundin sekä Saksan Essenissä Clemens Kaiser-Bremen johdolla. Hän lauloi Ruotsin kuninkaallisen oopperan kuorossa vuosina 1961–1965 ja oli kiinnitettynä sen solistiksi vuosina 1968–1985. Blylods debytoi kuninkaallisessa oopperassa solistina kreivittären roolissa Figaron häissä. Blylods on tehnyt vierailevia esiintymisiä Edinburghissa, Moskovassa ja Kööpenhaminassa.
Kreivittären lisäksi Blylodsin oopperarooleihin ovat kuuluneet muiden muassa Micaëla (Carmen), Eurydike (Orfeus ja Eurydike), Antonia (Hoffmannin kertomukset), Morgana (Alcina), Fiordiligi (Così fan tutte), Pamina (Taikahuilu) ja Sophie (Ruusuritari).
For Lack of a Better Name
For Lack of a Better Name on deadmau5:n neljäs studioalbumi, joka julkaistiin 22. syyskuuta 2009. Albumi sisältää yhteystyökappaleita MC Flipsiden ("Hi Friend!") ja Rob Swiren ("Ghosts 'n' Stuff") kanssa. Albumi on artistin ensimmäinen kansainvälisesti Virgin Recordsin kautta julkaistu levy. Kanadassa albumi myi kultaa ja Isossa-Britanniassa hopeaa.
Manólis Kalomoíris
Manólis Kalomoíris (usein Kalomíris,, 14. joulukuuta 1883, Smyrna – 3. huhtikuuta 1962, Ateena) oli kreikkalainen säveltäjä. Hän kävi koulua Istanbulissa ja opiskeli pianonsoittoa ja sävellystä Wienissä. Ennen asettumistaan Ateenaan hän toimi muutamien vuosien ajan pianonsoiton opettajana Harkovassa.
Kalomoíris perusti Helleenisen konservatorion vuonna 1919 ja Kreikan kansallisen konservatorion 1926. Hän sävelsi kolme sinfoniaa, viisi oopperaa, pianokonserton, viulukonsertinon, muuta sinfonista musiikkia, kamarimusiikkia ja lukuisia lauluja ja pianokappaleita.
Nightline
Nightline on yhdysvaltalaisen ABC:n myöhäisillan uutisohjelma, jonka tarkoituksena on tarjota syvällisempää tietoa ajankohtaisista uutistapahtumista. Ohjelma kehittyi Iranin panttivankikriisin seuraamista varten 8. marraskuuta 1979 aloitetun ohjelman The Iran Crisis: America Held Hostage pohjalta. Nightlinea isännöi sen alusta alkaen Ted Koppel, kunnes hän jätti ABC:n uutistoimituksen vuonna 2005. Hänen tilalleen tulivat Cynthia McFadden, Terry Moran ja Martin Bashir. Ohjelma sai Peabody-palkinnon vuonna 2002.
Bergues
Bergues (, länsiflaamiksi Bergen) on ranskalainen kaupunki, joka sijaitsee Nordin departementissa ja Hauts-de-Francen alueella. Kaupunki on tunnettu Unescon maailmanperintöluetteloon merkitystä kellotornistaan. Kaupungissa on arviolta 3 889 asukasta.
Maantiede
Kaupunki sijaitsee "Bootlandin" alueella, joka on Ranskassa, Belgian rajan läheisyydessä, sijaitseva alankoalue. Alueen nimi tulee flaamista ja se tarkoittaa alastonta maata. Suurempiin kaupunkeihin Dunkerqueen on matkaa kymmenen kilometriä ja Lilleen 70 kilometriä.
Alueella on hyvät liikenneyhteydet, jotka takaavat kaksi moottoritietä. Kanaalitunneli on vain 40 kilometrin päässä kaupungista.
Historia
Bergues oli tuomiokunnan keskuspaikka aina Ranskan suureen vallankumoukseen saakka. Aurinkokuningas valloitti kaupungin takaisin Ranskalle vuonna 1658. Aachenin rauhassa 1668 virallistettiin kaupungin paluu Ranskan yhteyteen.
Kaupungissa ovat säilyneet sen vanhat puolustuslinnoitukset, josta varhaisimmat ajoittuvat 1200-luvulle ja 1400-luvulle. Sébastien Le Prestre de Vauban on valmistuttanut osan linnoituksista.
Toinen maailmansota kohteli kaupunkia kaltoin ja sen vanha kellotorni raunioitui pahoin, mutta rakennettiin uudelleen sodan jälkeen. Alueella on myös nähtävillä vanhan, Flanderin kreivi Baudouin IV:n rakennuttaman (1022) luostarin rauniot.
Unix Amiga Delitracker Emulator
Unix Amiga Delitracker Emulator (UADE) on soitto-ohjelma Unixin kaltaisille käyttöjärjestelmille, joka soittaa noin 200 eri musiikkitiedostomuotoa Amiga-tietokoneilta.
Toiminta
UADE emuloi Amiga-tietokonejärjestelmiä soittaakseen tiedostomuodot oikein. UADE:ssa on UAE:n avulla toteutettu emulaatio sekä Motorola 68000 -käskykannalle että Amigan oheispiireille.
Oheispiireistä oleellisin emuloitava osuus on Paula, joka tuottaa järjestelmän äänen. Tärkeä emuloitava osuus Paulassa on äänen uudelleennäytteistys Paulan sisäisestä kellotaajuudesta (3,6 MHz) oikeaksi ääniulosmenoksi (esimerkiksi 44 kHz). Tämän lisäksi Paula tekee äänelle suodatusta, jonka voi UADE:ssä valita vastaamaan joko A500- tai A1200-tietokoneita.
UADE tukee Eagleplayer- ja Delitracker-ohjelmointirajapintoja.
Tiedostomuodot
Osittainen lista UADEn tukemista tiedostomuodoista (kaikki ovat Amiga-tiedostomuotoja):
Tarja Nurmi
Jäätyään leskeksi hän ei ole avioitunut uudestaan mutta on seurustellut pitkään vuorineuvos Göran J. Ehrnroothin kanssa. Ennen avioitumistaan Johan Berggårdhin kanssa Nurmi oli pari vuotta kihloissa näyttelijä Ville-Veikko Salmisen kanssa.
Suomen tekoälykeskus
Suomen tekoälykeskus (Finnish Center for Artificial Intelligence, FCAI) on kansallinen tekoälyn osaamiskeskus, jonka ovat perustaneet Aalto-yliopisto, Helsingin yliopisto ja Teknologian tutkimuskeskus VTT. Tekoälykeskus on yksi Suomen Akatemian lippulaivoista. Suomen Akatemian lippulaivaohjelma tukee korkeatasoista tutkimusta ja siitä kumpuavaa laajaa vaikuttavuutta, jolla luodaan tulevaisuuden osaamista ja kestäviä ratkaisuja yhteiskunnan haasteisiin sekä edistetään taloudellista kasvua kehittämällä mm. uusia liiketoimintamahdollisuuksia.
Tekoälykeskusta johtaa Aalto-yliopiston professori ja akatemiaprofessori Samuel Kaski.
Huntington Beach
thumb|Katunäkymä Huntington Beachista. Huntington Beach on merenrantakaupunki Orangen piirikunnassa eteläisessä Kaliforniassa, Yhdysvalloissa. Vuoden väestönlaskennassa kaupungin asukasluku oli 189 594. Sitä rajaa lännessä Tyynimeri, pohjoisessa Seal Beach, etelässä Costa Mesa, koillisessa Westminster ja idässä Fountain Valley.
Huntington Beachilla on rantaviivaa noin 14 kilometriä. Sen pinta-ala on 81,7 neliökilometriä, josta maa-alaa on 68,3 neliökilometriä ja vesialaa 13,4 neliökilometriä. Kaupungin asukastiheys on 2 779 as./km². Suurin osa asukkaista, noin 79 prosenttia, on valkoihoisia.
Huntington Beachin aluetta asutti alun perin tongva-heimo. Eurooppalaisia alueelle saapui espanjalaisen sotilaan Manuel Nieton vanavedessä. Nieto oli vuonna 1784 saanut alueen tunnustuksena sotilaallisesta palvelustaan. Huntington Beachista tuli kaupunki vuonna 1909, ja sen ensimmäisenä pormestarina oli Ed Manning. Nykyisin kaupunki tunnetaan etenkin surffausmahdollisuuksista.
Aiheesta muualla
33.69289°N, -118.00019°W
Värjäys
Värjäys on menetelmä, jolla käsiteltävänä olevan materiaalin tai esineen väri saadaan muutetuksi pintaa syvemmältä, kun taas maalauksessa käytettävä maali jää esineen pinnalle. Värjäyksessä käsiteltävään kohteeseen lisätään väriainetta. Tyypillisiä kohteita ovat
Kasvivärjäys
Kasvivärjäyksellä tarkoitetaan luonnosta kerätyillä väriaineilla värjäämistä. Yleisimmin luonnonväreillä värjätään villaa ja silkkiä, koska ne värjäytyvät helposti ja toistavat värejä kirkkaasti ja syvästi. Kasvivärjäys soveltuu myös muiden luonnonmateriaalien, esimerkiksi nahan, puun, paperin, höyhenten, luiden ja kaislan värjäykseen. Kasvivärjäyksessä voidaan käyttää monia eri kasvinosia, esimerkiksi lehtiä, kuorta, puuydintä, juuria, sekä muita kuin kasviperäisiä aineita kuten hyönteisiä tai sieniä. Luonnosta saatavia värejä ovat erityisesti punaisen, keltaisen, oranssin, ruskean ja vihreän eri sävyt. Violettia ja sinistä saadaan verrattain harvoista aineista. Erikseen tunnetaan sienivärjäys.
Sinipyrstöt
Sinipyrstöt (Tarsiger) on sieppojen (Muscicapidae) heimoon kuuluva lintusuku. Brian Houghton Hodgson kuvasi suvun tieteelle vuonna 1845.
Värjäys
Kasvivärjäys
Samalla kasvilla voi saada aikaan erilaisia värisävyjä käytetyistä apuaineista, värjättävistä materiaaleista, värjäysaineen suhteellisesta käyttömäärästä ja muista muuttujista riippuen. Lisäksi luonnosta kerättyjen väriaineiden voimakkuus voi vaihdella esimerkiksi eri populaatioiden tai kasvupaikkojen välillä. Kasvivärjäyksessä onkin vaikea tuottaa täsmällisiä sävyjä – toisaalta sävyjen moninaisuus voi olla myös haluttu piirre. Ennen värjäystä, materiaalit punnitaan suhteuttaen ne värjättävien materiaalien määrään. Jos tavoitteena on tasainen värjäystulos, käytetään kookasta värjäysastiaa ja värjättävät materiaalit kastellaan ennen värjäystä.
Puretusaine on aine joka kiinnittää värit värjättäviin materiaaleihin. Yleisin kasvivärien puretusaine on aluna, eli kaliumalumiinisulfaatti. Aluna myös kirkastaa värisävyjä. Sitä käytetään 10% värjättävän materiaalin kuivasta painosta, värjäysveteen lisättynä. Muita puretus- ja apuaineita ovat muiden muassa viinikivi, rauta(II)sulfaatti, kuparisulfaatti, tinakloridi sekä ammoniakki.
100 g:aan värjäysmateriaalia tarvitaan noin 1 kg kasveja. Kasveja keitetään 80–90 asteessa noin tunnin ajan, jonka jälkeen värineste kaadetaan toiseen astiaan siivilän läpi. Täten saadaan eroteltua roskat pois värinesteestä.
Sinipyrstöt
Lajit
Suomenkielisten nimien lähde:
Värjäys
Kasvivärjäys
Värineste mitataan kattilaan ja lisätään tarvittaessa vettä. Suosituksena on noin 6 litraa nestettä/100 g materiaalia. Värjäystä aloitettaessa veden tulisi olla noin 40-asteista. Värinesteeseen lisätään puretusaineet ja materiaalit. Neste lämmitetään hitaasti 80–90-asteiseksi ja lämpötila pidetään samana noin 1–3 tuntia. Materiaaleja nostellaan värjäyksen aikana tasaisen lopputuloksen takaamiseksi. Materiaalit joko otetaan värjäyksen jälkeen pois nesteestä jäähtymään, tai annetaan niiden jäähtyä värinesteessä. Värjätyt materiaalit huuhdotaan runsaalla vedellä ja viimeisessä huuhteluvedessä suositellaan käytettävän hieman etikkaa. Lopuksi materiaalit laitetaan kuivumaan ilmavaan paikkaan. On kuitenkin vältettävä suoraa auringonvaloa, ettei värjäystulos pilaantuisi.
Välkkyludekääpä
Välkkyludekääpä (Skeletocutis stellae) on koko Suomessa esiintyvä mutta harvinainen ja vaarantuneeksi luokiteltu kääpälaji. Se elää vanhoissa metsissä kauan maassa maanneilla kuusen ja männyn (kelo)rungoilla, joiden alapinnoille kasvavat käävän monivuotiset itiöemät.
Itiöemä on resupinaattinen ja joskus hyvinkin suurikokoinen (pituus yli metrin). Pystypinnalla kasvaessaan välkkyludekääpä voi muodostaa matalia portaita. Varsinkin vuosia vanhalla itiöemällä reuna on korostuneen selvä ja vallimainen, leveydeltään 1–5 mm ja väriltään mustanruskea. Pillipinta on kermavalkoinen, hieman lohenpunaiseen sävyttynyt. Pillistöä kääntäessä väri välkkyy, koska pillit ovat väriltään harmahtavan puunvärisiä. Pillit ovat pyöreitä ja ahtaita. Niitä on 6–11 millimetrillä. Malto on kermanväristä ja lohkopinnassa näkyvä kerroksellisuus melko selvä. Kääpä on tuoreena nahkamaisen taipuisa, ei kuitenkaan sitkeä vaan lohkeava, ja se kuivuu puumaisen kovaksi ja kiertyy rullalle. Tuoksu on tuoreena ludemaisen kirpeä, puolikuivana taas makea.
Vertaa lamokääpään, jonka pillit isompia ja kulmikkaita, ja sitkaskääpään.
Päivi von Hertzen
Päivi von Hertzen on suomalainen tanssija ja koreografi. Hänen merkittäviä koreografioitaan on Big Boss (1987). Von Hertzen on tanssinut muun muassa Tanssiteatteri Hurjaruuthissa ja Tanssistudiossa. Rollossa hän on myös ohjannut esimerkiksi produktion Rock'n Rollo (1985).
Gilmore-palkinto
Gilmore-palkinto (Gilmore Artist Award) on klassisen musiikin palkinto, joka jaetaan joka neljäs vuosi. Palkinto myönnetään pianistille, joka tuomariston mielestä ansaitsee laajempaa huomiota. Palkintosumma on 300 000 dollaria (noin 220 000 euroa).
Valkokurkkusiepot
Valkokurkkusiepot (Vauriella) on sieppojen (Muscicapidae) heimoon kuuluva lintusuku. Hans Edmund Wolters kuvasi suvun tieteelle vuonna 1980.
Lajit
Valkokurkkusieppoihin kuuluu seuraavat 4 lajia:
Suomenkielisten nimien lähde:
Benedictus II
Benedictus II (635–8. toukokuuta 685) oli paavina 26. kesäkuuta 684 – 8. toukokuuta 685. Hän oli syntyisin roomalaisesta Savellin suvusta. Hänet valittiin Leo II:n kuoltua heinäkuussa 683, mutta keisari Konstantinos IV:n lupaa paaviksi vihkimiselle jouduttiin odottamaan melkein vuoden ajan.
Benedictus II selvisi kunnialla suhteista Bysantin kanssa, jotka olivat kireät monoteletismiin liittyvien kiistojen takia. Katolinen kirkko on julistanut hänet pyhimykseksi ja hänen muistopäiväänsä vietetään 8. toukokuuta.
Marielundin rautatieasema (ULJ)
Historia
Liikennepaikka avattiin liikenteelle vuonna 1876 seisakkeena ja kuormauspaikkana, mutta muutettiin myöhemmin asemaksi. Asemamiehen tehtäviä hoiti Marielundiin sijoitettu ratavahti. Vuonna 1918 asemarakennus ja laiturialueet varustettiin sähkövalaistuksella. Makasiinirakennus valmistui vuonna 1949, ja samana vuonna valmistui myös pää- ja sivuraiteen välissä oleva välilaituri.
Liikennepaikka varustettiin sähköisillä turvalaitteilla ja tulosuunnan opastimilla vuonna 1953. Sähkötoiminen esiopastin Lännan tulosuunnalta oli otettu käyttöön jo 1943.
Sirkkeli
Sirkkeleitä valmistetaan useiden materiaalien työstöön. Puun lisäksi näitä ovat muun muassa metallit, kivet, keraamiset laatat ja muovit.
Marielundin rautatieasema (ULJ)
Historia
Rataa hallinnoiva museorautatieyhdistys, Museiföreningen Stockholm-Roslagens Järnvägar, on rakentanut uudelleen poispuretun ratapihan junakohtauksia varten. Yhdistys on myös siirtänyt puretun makasiinirakennuksen tilalle makasiinin Österbybrukista.
Isuzu Ascender
Isuzu Ascender on katumaasturi, jota General Motors valmisti Isuzulle. Seitsenpaikkainen malli esiteltiin vuonna 2003, ja se korvasi Isuzu Trooperin. Viisipaikkainen Asceder esiteltiin seuraavana vuonna, se korvasi Isuzu Rodeon ja Axiomin. pienoiskuva|left|Viisipaikkainen Isuzu Ascender takaa
Peter Simons
Peter Simons voi viitata seuraaviin henkilöihin:
Sirkkeli
Lähes kaikki sirkkelit on varustettu jollakin teräsuojalla, joka peittää valtaosan terästä. Sirkkeli on puusepän tärkeimpiä työkoneita.
Pöytäsirkkeli
Pöytäsirkkelissä on työstöpöytä, jonka keskellä on kiinteä terä. Useimmissa pöytäsirkkeleissä terän korkeutta pöytäpinnasta sekä sen kulmaa pöydän pinnan suhteen voidaan säätää. Pöytäsirkkelissä leikattava kappale työnnetään vapaasti tai ohjurin avulla terän läpi. Katkaisusirkkeleissä työstettävä kappale asetetaan työstöpöydälle, minkä jälkeen saranoituun moottoriin kiinnitetty terä painetaan alas.
Käsisirkkeli
Käsisirkkeliä käytetään yleensä, kun halutaan leikata levymäisiä esineitä. Käsisirkkelin runkoon on rakennettu säädettävä ohjuri, jonka avulla terä saadaan liikkumaan leikattavan levyn reunan suuntaisena. Ohjaus voi tapahtua myös ohutta, yleensä alumiinista ohjainkiskoa pitkin.
Klapisirkkeli
Klapisirkkeli on polttopuiden tekemiseen tarkoitettu sirkkeli, jossa voi rankojen katkaisun lisäksi olla halkaisuruuvi tai muu mekanismi klapien halkaisuun. Klapisirkkeli toimii sähkömoottorilla tai traktorin voiman ulosotolla, joko hihnalla tai nivelakselin välityksellä.
Halkaisusirkkelit
Tavallisen sirkkelin lisäksi puuteollisuudessa käytetään myös halkaisusirkkeliä, jossa voi olla yksi tai useampia teriä. Nimensä mukaisesti halkaisusirkkeli halkaisee automaattisesti pitkät puukappaleet. Kenttäsirkkelillä sahataan ulkosalla tukeista lautaa ja pattinkia.
Terä
Sirkkelin terä on kiekkomainen ja pyörivä. Terän hampaiden muoto ja koko vaihtelee sahattavan materiaalin kovuuden, suuruuden ja kehänopeuden mukaan. Terän hampaat haritetaan terän paksuutta leveämmälle, jotta se liikkuu sahatussa urassa vapaasti.
Harry Prieste
Haig Prieste (23. marraskuuta 1896 Fresno, Kalifornia – 15. huhtikuuta 2001 Camden, New Jersey) oli yhdysvaltalainen uimahyppääjä. Hän oli armenialaisten maahanmuuttajien poika ja edusti kotimaassaan Los Angeles Athletic Clubia. Hänen uransa huipentui pronssimitaliin kymmenen metrin kerroshypyissä vuoden 1920 kesäolympialaisissa Antwerpenissä. Ponnahduslaudalla hän ei päässyt finaaliin. Priestellä oli myös lukuisia muita aktiviteetteja; hän toimi muun muassa stunttina Hollywood-elokuvissa, vaudeville-esiintyjänä, akrobaattina ja Ice Follies -luistelijana.
Prieste kilpaili olympialaisissa nimellä Harry Prieste ja käytti sitten viihdeurallaan nimeä Hal Haig Prieste.
Antwerpenin olympialaisten lopussa Prieste varasti Duke Kahanamokun kannustuksella olympialipun (ensimmäisen, jossa käytettiin viittä olympiarengasta ). Lippu pysyi kateissa, kunnes Prieste 103-vuotiaana ilmoitti sen olevan laukussaan keskustellessaan aiheesta sattumalta toimittajan kanssa. Vuoden 2000 kesäolympialaisissa Sydneyssä järjestettiin erikoisseremonia, ja Prieste palautti lipun Kansainväliselle olympiakomitealle. Hän eli 104-vuotiaaksi ja oli ennen kuolemaansa vanhin elossa ollut olympiamitalisti.
Paul Nehlen
Paul Nehlen on amerikkalainen republikaaninen vaaliehdokas, joka on kampanjoillaan herättänyt valtakunnallista huomiota. Hän on pyrkinyt kaksi kertaa esivaaleissa republikaanien ehdokkaaksi Yhdysvaltain kongressiin.
Poliittiset näkemykset
Media on kuvannut Nehleniä alt-rightin, antisemitismin, valkoisen nationalismin ja valkoisen ylivallan kannattajaksi.
Poliittinen ura
Nehlen oli Paul Ryanin vastaehdokas vuoden 2016 kongressivaalien esivaalissa republikaanien ehdokkaaksi Yhdysvaltain edustajainhuoneeseen Wisconsinin 1. kongressipiiristä. Asettuessaan ehdolle hän sanoi olevansa teekutsuliikkeen linjoilla ja että Ryan oli pettänyt konservatiivit. Nehlen oli aiemmin tukenut Ryanin kampanjoita, mutta kertoi nyt kokevansa itsensä, vaalipiirinsä ja maansa petetyksi, koska Ryan tuki valtion liiallisia menoja, laitonta maahanmuuttoa ja tuontityövoimaa sekä kannatti ”työpaikkoja tappavaa” Trans-Pacific Partnership -vapaakauppasopimusta. Tukensa Nehlenille osoittivat Breitbart, Laura Ingraham ja Sarah Palin. Hän sai esivaalissa 10 864 ääntä eli 15,92 prosenttia äänistä ja Ryan valittiin puolueen ehdokkaaksi vaalipiirissä.
Joulukuussa 2017 Nehlen kertoi lukevansa antisemitistisenä pidettyä The Culture of Critique -kirjaa ja käytti twiiteissään #ItsOkayToBeWhite -aihetunnistetta. Hän myös käytti antisemitistisinä pidettyjä kolminkertaisia sulkuja syyttäessään juutalaista Ari Cohnia siitä, että tämä oli Nehlenin mielestä teeskennellyt olleensa valkoinen aloittaakseen häntä vastaan rotusodan. Tämän jälkeen Breitbart ja Nehleniä siihen asti tukenut Steve Bannon vetivät häneltä tukensa. Nehlenin kirjoittamat tekstit otettiin pois Breitbartin verkkosivuilta ja lehden toimittaja Joel Pollak ilmoitti, ettei lehti tue Nehleniä, joka oli tehnyt itse itsensä kelpaamattomaksi. Lehti ei kuitenkaan erikseen irtisanoutunut hänestä eikä Breitbart eikä Bannon kumpikaan vastaneet kysymyksiin. Bannonin avustaja Arthur Schwartzin mukaan päätös lopettaa välit Nehleniin tehtiin sen jälkeen, kun hän oli aiemmin samassa kuussa vieraillut valkonationalistisessa podcastissa. Helmikuussa 2018 Twitter ilmoitti jäädyttäneensä Nehlenin Twitter-tilin pysyvästi toistuvien käyttöehtorikkomusten vuoksi.
Nehlen on uudelleen ehdolla republikaanien esivaalissa vuoden 2018 kongressivaaleihin.
Yksityiselämä
Nehlen asuu vaimonsa kanssa Wisconsinin Delavanissa.
Evelyn Venable
pienoiskuva|Evelyn Venable vuonna 1934. Evelyn Venable (18. lokakuuta 1913 Cincinnati, Ohio – 15. marraskuuta 1993 Coeur d’Alene, Idaho) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän esiintyi muun muassa elokuvissa Kuoleman lepopäivä (1934), Pikku eversti (1935) ja 19-vuotiaana (1935). Hän oli Sinisen haltiattaren äänenä Disneyn Pinocchio-animaatiossa (1940).
Venable oli naimisissa elokuvaaja Hal Mohrin kanssa vuodesta 1934 tämän kuolemaan vuonna 1974 saakka. Pari sai kaksi tytärtä. Venable kuoli syöpään 80-vuotiaana. Hänellä on tähti Hollywood Walk of Famella.
LVMH
LVMH Moët Hennessy Louis Vuitton SE (yleisesti lyhennettynä LVMH) on ranskalainen ylellisyystuotteita valmistava ja markkinoiva yritys. Liikevaihdolla mitattuna LVMH on toimialallaan maailman suurin konserni, joka koostuu kaikkiaan noin 60:stä verraten itsenäisesti johdetusta tytäryrityksestä, joista kukin keskittyy yhden tai useamman ylellisen tuotemerkin markkinointiin.
LVMH:n omistamia tuotemerkkejä ovat esimerkiksi samppanjavalmistajat Moët & Chandon, Veuve Clicquot-Ponsardin, Cloudy Bay, Krug ja Mercier; konjakinvalmistaja Hennessy; viinivalmistaja Château d'Yquem; kellovalmistajat Hublot ja Tag Heuer; sekä muotimerkit Louis Vuitton, Donna Karan ja Kenzo.
LVMH:n omistaa osittain muotitalo Christian Dior, ja Bernard Arnault on kummankin yrityksen toimitusjohtaja ja hallituksen puheenjohtaja. LVMH on syntynyt kahden merkittävän fuusion tuloksena: vuonna 1971 samppanjavalmistaja Moët et Chandon fuusioitui konjakkitalo Hennessyn kanssa. Tästä fuusiosta syntynyt yritys sulautui Louis Vuittonin kanssa vuonna 1987 muodostaen nykyisen LVMH:n.
Anne Kalliomäki
Anne Kalliomäki on suomalainen tarinallistamisen asiantuntija, tietokirjailija ja Tarinakone-yrityksen yrittäjä. Koulutukseltaan hän on filosofian maisteri.
Ura
Kalliomäki on audiovisuaalisen markkinoinnin merkonomi ja mediatuottaja ja teki "ensimmäisen uransa" erilaisissa työtehtävissä televisio- ja elokuvatuotannoissa. Hän oli tekemässä ohjelmia kotimaisille tv-kanaville, esimerkiksi Ylellä. Hän oli tekemässä muun muassa Heinähattu ja Vilttitossu -elokuvaa, Noriko Showta, Innoa ja Big Brotheria. Kolmenkympin kriisin seurauksena hän haki Jyväskylän yliopiston kirjoittamisen maisteriohjelmaan ja alkoi yrittäjäksi. Tarinakone on perustettu vuonna 2008. Yrityksen asiakkaita ovat erityisesti matkailuyritykset.