cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Lapin historia
Toinen maailmansota ja Lapin sota
4. syyskuuta 1944 Suomi allekirjoitti aseleposopimuksen Neuvostoliiton uhkaavan suurhyökkäyksen vuoksi. Sopimuksessa Suomi sitoutui karkottamaan maasta Lappia miehittävät saksalaiset joukot, minkä seurauksena alkoi Lapin sota Suomen ja Saksan välillä 15. syyskuuta 1944. Sodan alussa Lapissa oli yli 200 000 Wehrmachtin sotilasta, mikä oli enemmän kuin läänin väkiluku. Koko Lapin siviiliväestö evakuoitiin kahdessa viikossa; yhteensä yli 100 000-140 000 asukasta siirtyi muualle, yli puolet näistä puolueettomaan Ruotsiin. Varsinaiset sotatoimet alkoivat syyskuun lopulla. Koska saksalaisilla ei ollut strategista kiinnostusta Lappiin, he aloittivat hallitun vetäytymisen, jonka aikana he sovelsivat poltetun maan taktiikkaa hidastaakseen suomalaisia. Saksalaiset räjäyttivät siltoja, miinoittivat teitä sekä polttivat kyliä ja kaupunkeja. Suuri osa Lapista tuhoutui kokonaan; esimerkiksi Rovaniemeltä tuhoutui noin 90 prosenttia rakennuksista. Kun Suomen armeija oli loka-marraskuussa saanut hallintaansa Lapin eteläosat, saksalaiset alkoivat vetäytyä kohti luodetta. Viimeiset Wehrmachtin sotilaat poistuivat Suomen maaperältä 27. huhtikuuta 1945 Kilpisjärvellä.
Lapin sodan tuhot ja tunne siitä, että oma hallitus oli hyväksynyt sodan pelastaakseen muun Suomen neuvostomiehitykseltä, aiheuttivat pitkäaikaisia traumoja Lapin väestölle. Lisäksi Suomi joutui vuonna 1944 luovuttamaan talvisodassa menetettyjen alueiden lisäksi koko Petsamon Neuvostoliitolle, mikä oli raskas isku Lapin taloudelliselle kehitykselle.
Sotien jälkeinen aika
Jälleenrakentaminen valmistui pääosin vuoteen 1950 mennessä. Myöhemmin Suomen valtio käynnisti useita suurhankkeita Lapin teollistamiseksi ja luonnonvarojen hyödyntämiseksi. Koska Suomi oli menettänyt sodassa useita Karjalan voimalaitoksia, jo vuonna 1945 aloitettiin Kemijoen vesivoimakäyttö. Kemijoelle rakennettiin vuoteen 1976 mennessä yhteensä 18 suurta vesivoimalaa. Tämä valtiollinen rakennushanke oli tarkoitettu myös työllisyyden edistämiseksi: 1960-luvun loppupuolella joka kahdeksas työikäinen asukas työskenteli rakennusteollisuudessa. Viimeinen valtiollisesti rahoitettu suurhanke oli Tornioon vuosina 1973-1976 rakennettu terästehdas. Rakentaja Outokumpu suunnitteli alun perin Poria tehtaan sijaintipaikaksi, mutta Lapin asukkaat vaativat alueelle uutta työllisyyden lähdettä, mikä sai hallituksen vaikuttamaan Outokumpuun ja valitsemaan sijaintipaikaksi Tornion.
Sodanjälkeisen ajan nopean väestönkasvun seurauksena Lapin väkiluku saavutti vuonna 1963 kaikkien aikojen suurimman lukemansa, 210 000 henkeä. Maatalouden väheneminen, metsätalouden koneellistuminen ja suurten rakennushankkeiden loppuminen tarkoittivat kuitenkin sitä, ettei sodanjälkeinen sukupolvi enää löytänyt töitä Lapista 1960-luvun lopulla. Tästä seurasi laaja väkiluvun lasku; vuosien 1967 ja 1974 välillä lähes 25 000 lappalaista muutti pois maakunnasta työn perässä. Näistä 9000 lähti ulkomaille, pääasiassa Ruotsiin. Lappi vahvistui jälleen 1970-80-luvuilla toteutetulla alueellisella rakennepolitiikalla. 1990-luvun alun suuri lama vaikutti erityisen voimakkaasti rakenteellisesti heikkoon Lapin lääniin. Tästä seurasi työttömyysasteen jyrkkä nousu ja voimakkaampi väestön väheneminen, joka jatkuu edelleen: laman ollessa pahimmillaan 24 prosenttia lappalaisista oli työttömiä ja väestö väheni lähes seitsemän prosenttia vuosien 1993 ja 2001 välillä.
Suuren Lapin pinta-ala ei muuttunut vuoden 1997 hallintouudistuksessa, jossa läänien määrä väheni kahdestatoista kuuteen. Vuoden 2010 alussa lakkautettiin kaikki läänit, mukaan lukien Lappi. Tilalle tuli vuonna 1994 läänijaon rinnalle muodostettuun maakuntajakoon kuuluva Lapin maakunta, jonka maa-alue oli yhtenevä aiemman Lapin läänin kanssa.
Junnila
Junnila voi viitata seuraaviin:
Lyyli Kaurila
Lyyli Kaurila, o.s. Moisio (6. maaliskuuta 1896 Helsinki – 1. helmikuuta 1987) oli suomalainen Oulussa asunut opettaja ja taidemaalari.
Lyyli Kaurilan vanhemmat olivat teknikko Heikki Moisio ja Liina Stade. Hän opiskeli Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1915–1919, Taideteollisen keskuskoulun kuvaamotaidonopettajalinjalla 1919 ja Pariisissa Académie Colarossissa 1924. Hän osallistui Suomen Taiteilijain näyttelyihin vuosina 1910- ja 1920-luvulla sekä Suomen Taideyhdistyksen näyttelyyn 1919. Kaurila toimi kuvaamataidon opettajana oppikoulussa 1921–1960.
Lyyli Kaurila oli naimisissa vuodesta 1925 metsäneuvos Arvid Aksel Kaurilan (1893–1959) kanssa.
Street Tape vol. 2
Street Tape vol. 2 "Homma etenee!!!" (tai pelkkä Street Tape vol. 2) DJPP:n mixtape vuodelta 2008. Sen julkaisi Lihi Records.
Aljaksandr H’atskevitš
thumb|250px|Aljaksandr H’atskevitš Aljaksandr Mikalajevitš H’atskevitš (, ; s. 19. lokakuuta 1973 Minsk, Valko-Venäjän SNT, Neuvostoliitto, nykyinen Valko-Venäjä) on valkovenäläinen jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja. Hän edustaassa pelaavaa Valko-Venäjän jalkapallomaajoukkue ja on pelipaikaltaan entinen keskikenttäpelaaja.
Kettujärvi
Kettujärvi on Päijät-Hämeessä Iitissä, Perä-Mankalan pohjoispuolella sijaitseva Kymijokeen laskeva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 124 hehtaaria eli 1,2 neliökilometriä, se on 2,4 kilometriä pitkä ja 1,3 kilometriä leveä. Kettujärvi on käytännössä järvenosa, jolla on lännessä Kymenkäänteessä suuret vesiyhteydet Kymijokeen ja sen takana olevaan Arrajärveen sekä idässä pengertien silta-aukon kautta vesiyhteys Keskimmäiseen. Järvenrantojen ympäristöt ovat pääasiassa kallioista metsämaata, jota rikkovat pohjoispuolella Keikkin pienialaiset peltomaat ja eteläpuolella Myllyjärven ja Tuhkurin peltoaukeat. Järvi alkaa Kymenkäänteessä Tapolanniemen luoteispuolelta ja se päättyy Sitikkalaan johtavalle tielle. Järvessä on kolme saarta, joiden pinta-ala on 0,94 hehtaaria. Saarista kaksi on kooltaan yli aarin ja kolmas on alle aarin kokoinen. Saaret sijaitsevat Tapolanniemen pohjoiskärjessä ja niitä kutsutaan Lakinsaariksi. Saarten kohdalla työntyy etelään 800 metriä pitkä Märkälahti. Pengertien ympäristö on matalinta järvialuetta ja siellä on ruohikkossa ahdas vesitie. Täällä järven ylittää korkeajännitelinja.
Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Järven tilavuus on 4,61 miljoonaa kuutiometriä eli 0,00461 kuutiokilometriä. Sen keskisyvyys on 3,7 metriä ja suurin syvyys on 8,0 metriä. Järven rantaviivan pituus on 9,7 kilometriä, josta saarten rantaviivan yhteispituus on 650 metriä. Järven ympäristön haja-asutuksen muodostaa yli kymmenen maatilaa tai muuta taloutta sekä rannoille rakennetut noin 40 vapaa-ajan asuntoa. Niille tulee tiet Vuolenkoskelta, Kalaksueelta tai Iitin Sitikkalasta.
Kymenkäänteessä Kettujärven puolella sijaitsee kalliossa vaatimaton Kymenkäänteen kalliomaalaus.
Säännöstely
Järven vedenpinnan korkeus on 74,1 metriä mpy. Järvi on säännöstely siten, että vedenpinnan korkeudeksi on määrätty raja-arvot 73,93 metriä ja 74,13 metriä mpy. Säännöstely on toteutettu tyydyttämään Mankalan voimalaitoksen tarpeita patoaltaassa, joka jää tämän ja yläjuoksulla sijaitsevan Vuolenkosken vesivoimalaitoksen välille.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Kymijoen alaosan alueella (14.11), jonka Anjalan voimalaitoksen alueeseen (14.112) järvi kuuluu. Sen vedenpinnan korkeus on 74,1 metriä mpy., mikä on sama kaikille järville ja Kymijoelle Mankalan- ja Vuolenkosken vesivoimalaitoksen välissä. Huomattavimmat järvet ovat Kotojärvi, Selkojärvi, Arrajärvi, Keskimmäinen ja Iso Valkjärvi. Kettujärven vesi vaihtuu laajan salmen vuoksi Kymijoen vedestä. Idästä siihen tulee vettä Keskimmäisen kautta Ylimmäisestä. Näillä kahdella järvellä on valuma-alueellaan muutamia järviä.
Historiaa
Kalmbergin kartastossa vuodelta 1855–1856 järven karttanimenä käytettiin ”Mäkilähdenjärvi”, ja sen vedenpinnan korkeus on ollut hyvinkin samalla korkeudella kuin nykyään. Järvi on silloin katsottu yltävän Kottikallion kaakkoispuolella asti, josta alkoi ”Kalaksudenlampi” (Keskimmäinen). Vuoden 1964 peruskartassa sen rannat olivat pääosin vapaan ranta-asutuksesta, mutta vuoden 1978 kartassa vapaa-ajan asuntoja oli paljon.
Embeddable Linux Kernel Subset
Embeddable Linux Kernel Subset (ELKS) on Linuxin kaltainen käyttöjärjestelmä, joka on Linux-ytimen osajoukko.
ELKS on tarkoitettu 16-bittisille alustoille, joiden mikroprosessori ja RAM-muisti eivät riitä normaalin 32-bittisen Linuxin ajamiseen.
ELKS on tarkoitettu Intel IA16 -arkkitehtuurille (16-bittiset suorittimet: 8088, 8086, 80188, 80186, 80286, Nec V20, V30 ja yhteensopivat). Eräät vanhat tietokoneet (IBM-PC XT / AT ja kloonit) tai uudemmat järjestelmäpiirit ja FPGA-piirit ovat kohteita alustalle.
Historia
Projektin aloitti Alan Cox vuonna 1995 haarana pääsarjan Linux-ytimestä.
Projekti on ilmoitettu välillä kuolleeksi, mutta vuonna 2019 viimeisteli kääntäjän vaihtamisen.
Sami Ikävalko
Sami Ikävalko (s. 24. lokakuuta 1989 Kirkkonummi) on suomalainen koripalloilija.
Ura
Ikävalkon kasvattajaseura on KTP-Basket, jonka edustusjoukkueessa hän debytoi kaudella 2007–2008. Hän edusti seuraa kolmen kauden ajan, jonka jälkeen hän siirtyi I-divisioonassa pelanneeseen Forssan Koripoikiin. Kahden divisioonakauden jälkeen seura nousi pääsarjaan kaudeksi 2012–2013. Kesällä 2013 Ikävalko siirtyi Korihaihin. Hän edusti seuraa vain yhden kauden ajan ja siirtyi kaudeksi 2014–2015 Salon Vilppaaseen. Ikävalko hyllytettiin Vilppaan joukkueesta vuoden 2015 lopussa tämän annettua paikallismedialle joukkueen johtoa ja valmennusta kritisoineen haastattelun. Vilpas ja Ikävalko purkivat sopimuksensa vuodenvaihteessa. Alkuvuodesta 2016 Ikävalko siirtyi I-divisioona A:ssa pelanneeseen Porvoon Tarmoon sopimuksella, joka mahdollisti Ikävalkon siirtymisen Korisliigaan helmikuun loppuun asti.
Heinäkuussa 2016 Ikävalko teki kaksivuotisen sopimuksen M1DA:ssa pelanneen Lahti Basketballin kanssa saatuaan opiskelupaikan Lahden ammattikorkeakoulusta.
Muuta
Ikvalko opiskelee Lahden ammattikorkeakoulussa. Hän suoritti varusmiespalvelustaan Lahden urheilujoukoissa.
Route Coloniale 4:n taistelu
Route Coloniale 4:n taistelu oli Indokiinan sodan aikainen taistelu Ranskan ja Việt Minhin joukkojen välillä Kiinan vastaisen rajan mukaisen Route Coloniale 4:n hallinnasta 16. syyskuuta – 18. lokakuuta 1950. Taistelut päättyivät ranskalaisten tappioon.
Tausta
Route Coloniale 4 eli RC-4 oli ranskalaisten rakennuttama Ranskan Indokiinan ja Kiinan vastaisen rajan mukaisesti kulkeva maantie Tonkinissa, joka yhdisti syrjäisiä sotilastukikohtia Cao Bằngissa, Đông Khêssa, Thất Khêssa ja Lạng Sơnissa. Kapeaa hiekkatietä reunusti tiheä viidakko ja kukkulat. Việt Minhin joukkoja oli kesäkuussa 1950 siirtynyt Kiinan puolelle rajaa, jossa kenraali Võ Nguyên Giápin johdolla alettiin suunnitella RC-4:n valtausta samalla, kun joukot saivat koulutusta ja aseistusta.
Taistelu
Việt Minhin hyökkäys alkoi 16. syyskuuta 1950. Vietnamilaiset kutsuivat hyökkäystään rajakampanjaksi. Ensimmäinen kohde oli Đồng Khê, joka kukistui tykistön ja ihmisaaltoiskujen paineessa. Ranskan Indokiinan joukkojen komentaja kenraali Marcel Carpentier määräsi tien sotilastukikohdat evakuoitavaksi.
Đồng Khên valtauksen jälkeen vielä samana päivänä ranskalaiset lähettivät RC-4 -tietä pitkin 3 000:n sotilaan osaston Lạng Sơnista pitkin eversti Marcel Le Pagen johdolla. Tavoitteena oli avustaa ensimmäisenä evakuoitavaa Cao Bằngin varuskuntaa. Hitaasti tietä pitkin etenevä ranskalainen kolona väijytettiin useampaan otteeseen. 2. lokakuuta sotilaat määrättiin jatkamaan viidakkoa pitkin jalan ja vallattu Đồng Khê kierrettiin. Joukot joutuivat kuitenkin nopeasti Việt Minhin joukkojen piirittämäksi.
Cao Bằngissa eversti Pierre Chartonin komentama 1 600:n miehen varuskunta alkoi evakuoida tukikohtaansa 3. lokakuuta. Charton yritti vetäytyä määräysten vastaisesti mukanaan varuskunnan ajoneuvot ja muut varusteet. Kun lopulta Charton sai tiedon Le Pagea uhkaavasta tuhoutumisesta, Charton tuhoututti ajoneuvonsa ja jatkoi jalan viidakkoon tavoittaakseen Charton Le Pagen joukot. 7. lokakuuta kohdattiin Le Pagen joukkojen rippeet, joiden oli onnistunut murtautua saartorenkaan lävitse. Le Pagen ja Chartonin yhdistyneet joukot tuhoutuivat kuitenkin edelleen Việt Minhin tykistötulessa ja ihmisaaltohyökkäyksissä. Vain muutamien onnistui paeta.
Sami Ikävalko
Muuta
Ikävalkon veli on jalkapalloilija Niko Ikävalko ja veljesten isä on kaksi Suomen-mestaruutta voittanut jalkapalloilija Mika Ikävalko.
Route Coloniale 4:n taistelu
Taistelu
Muutaman päivän kuluttua tuhottiin myös Thất Khêsta vetäytyvä ranskalainen kolona. Viimeinen ranskalainen tukikohta RC-4:n varrella oli Lạng Sơn, joka evakuoitiin yöllä 17.–18. lokakuuta.
Seuraukset
Ranskalaiset olivat kärsineet RC-4:n taistelujen aikana raskaat tappiot. Noin 6 000 sotilasta oli kaatunut tai haavoittunut. Ranskalaiset olivat lisäksi menettäneet noin 450 kuorma-autoa ja Việt Minhin divisioonan tarpeita vastaavan määrän muita varusteita. Giáp oli saanut joukkoineen aloitteen, turvannut huoltoreittinsä Kiinaan ja eteni taistelujen jälkeen edelleen etelään uhaten Hanoita ja Punaisenjoen suistoa.
Ranskalaisten joukkojen komentaja Marcel Carpentier korvattiin tappion jälkeen kenraali Jean de Lattre de Tassignilla. Sota oli kuitenkin RC-4: taistelujen jälkeen jo käytännössä menetetty.
Solar Fragment
Solar Fragment on saksalainen metallimusiikkia soittava yhtye, joka perustettiin vuonna 2004. Tyyliltään yhtyeen musiikki on yhdistelmä powermetallia sekä melodic metallia. Yhtye sai levytyssopimuksen Sleaszy Rider Recordsilta vuonna 2007. Yhtyeen kappaleita voi myös pelata JamLegend-pelissä.
Aktiivipihatto
Aktiivipihatto on hevosille tarkoitettu lajinmukainen asumismuoto, jossa ruokinnan hoitaa osittain tai kokonaan rehuautomaatt sekä muut laitteistot. Aktiivipihatoista on myös käytetty nimeä aktiivitalli, joka on suora käännös saksankielisestä sanasta Aktivstall. Rehuautomaatti tunnistaa hevosen erillisestä transponderista. Automaatti lukee transponderista hevosyksilön vuorokauden rehuannoksen ja jakaa sen useissa pienemmissä osissa pitkin vuorokautta. Rehuautomaatteja valmistaa konseptin keksijä HIT Aktivstall Saksassa ja Itävallassa Schauer. Suomessa on käytössä kumpaakin laitetta.
Lehkonen
Lehkonen on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Kiviaho
Kiviaho on suomalainen sukunimi. Kiviaho-nimisiä henkilöitä:
Richardsonin luku
Richardsonin luku (Ri) on dimensioton luku, joka ilmaisee potentiaalienergian ja kineettisen energian suhteen. Matemaattisesti ilmaistuna
missä g on putoamiskiihtyvyys, h on matka pystysuunnassa ja v on nopeus.
Richardsonin luku ilmakehän rajakerroksessa
Ilmakehän rajakerroksessa (ilmakehän alin < 1 000 m) Richardsonin luvulla on kolme erityisen käyttökelpoista ilmenemismuotoa:
Vuo-Richardsonin luku
Dimensioton vuo-Richardsonin luku on turbulenttisen kineettisen energian noste tuotto- tai tuhotermin (B, buoyancy) ja mekaanisen tuottotermin (S, shear) suhde :
missä g on paikallinen painovoimakiihtyvyys, \theta potentiaalilämpötila, w tuulen pystysuuntainen komponentti, u x-akselin suuntaiseksi keskimääräistetty tuulikomponentti ja z korkeus. Kovarianssitermi on kinemaattinen lämmönvuo, joka on positiivinen, kun lämmönvuo suuntautuu pinnasta ilmakehään (pinta ilmaa lämpimämpi), ja negatiivinen, kun lämmönvuo suuntautuu ilmakehästä pintaan (pinta ilmaa kylmempi). on liikemäärän kovarianssitermi, joka on aina negatiivinen, koska liikemäärää siirtyy ilmakehästä maanpintaan.
Gradientti-Richardsonin luku
Kun korvataan hankalasti mitattavat vuosuureet K-teorian mukaisilla pystygradienteilla, saadaan gradientti-Richardsonin luku
missä N on Brunt-Väisälä -taajuus.
Bulk-Richardsonin luku
Monesti käytettävissä on esimerkiksi mittausmastosta mittaustuloksia kahdelta tai useammalta korkeudelta. Tällöin on yleensä helpointa laskea bulk-Richardsonin luku
missä alaviitteet 1 ja 2 viittaavat eri mittauskorkeuksiin. Bulk-Richardsonin lukua käytetään myös numeerisessa mallinnuksessa, jolloin nämä kaksi korkeutta ovat mallin kaksi eri hilatasoa.
Richardsonin luvun merkitys
Richardsonin luku kertoo ilman stabiilisuudesta. Kun ilmakehä on stabiilisti kerrostunut, ja nostetermi on negatiivinen, sillä stabiilisuus pyrkii tuhoamaan turbulenssia. Tällöin Ri_f>0. Turbulenssia kuitenkin esiintyy kunnes nostetuho on neljänneksen mekaanisesta tuotosta, eli Ri_f=0.25.
Kun ilmakehä on epästabiilisti (eli labiilisti) kerrostunut, ja nostetermi on positiivinen, sillä noste synnyttää turbulenssia. Tällöin Ri_f<0 ja turbulenssia esiintyy aina.
Richardsonin luvulla voidaan kuvata myös turbulenssin anisotrooppisuutta, "turbulenssipyörteiden pyöreyttä". Neutraalissa tilanteessa pyörteet ovat joka suuntaan yhtä pyöreitä, stabiilissa tilanteessa pystysuunnassa litistyneitä ja labiilissa taas pystysuunnassa venyneitä.
Richardsonin luku ylempänä ilmakehässä
Meteorologiassa Richardsonin luvulla ennustetaan ilmakehän nousu- ja laskuvirtausten (konvektion) luonnetta. Luku lasketaan konvektion voimasta kertovasta CAPE:sta ja tuulen shearista (väännöstä), joka kuvaa tuulen suunnan ja nopeuden muutosta ylöspäin mentäessä.
Jos Ri on alle 10, ei tule ukkosia, välillä 11–49 supersolu-ukkosten mahdollisuus on keskinkertainen, 50 tai yli monisoluisia ukkosia. Kun Ri = 15–45, syntyy supersolu, kun Ri > 45, syntyy monisolukuuro.
Sorsan III hallitus
pienoiskuva|Pääministeri Sorsa vuonna 1983 [[Davos|Davosin huippukokouksessa.]] Sorsan III hallitus oli Suomen tasavallan 62. hallitus, jonka muodostivat SDP, Keskusta, RKP ja SKDL. Hallitus toimi 19. helmikuuta 1982 – 6. toukokuuta 1983. Sorsan III hallitus oli ensimmäinen enemmistöhallitus, joka kaatui hallituskriisin seurauksiin kesken kauden ilman, että presidentti olisi hajottanut hallituksen.
Kallas
Kallas on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Sorsan III hallitus
SKDL erosi hallituksesta joulukuussa 1982, ja samalla pääministeri Kalevi Sorsa jätti hallituksensa eroilmoituksen presidentille. Uusi hallitus muodostettiin heti edellisen hallituksen kaatumisen jälkeen nimellä Sorsan IIIb hallitus. SKDL:n tilalle hallitukseen tuli LKP.
Trần-dynastia
pienoiskuva Trần-dynastia (vietnamiksi: Nhà Trần) hallitsi nykyisen Vietnamin alueella sijainnutta Đại Việtin kuningaskuntaa vuosina 1225–1400. Se perustettiin, kun keisari Trần Thái Tông nousi valtaistuimelle sen jälkeen, kun hänen setänsä Trủn Thủ Độ järjesti Lý-dynastian kaatamisen. Trần-dynastia viimeinen keisari oli Thiếu Đế, joka viiden vuoden iässä pakotettiin luopumaan valtaistuimesta äitinsä isoisän Hồ Quý Lyn hyväksi. Trần-dynastia kukisti kolme mongolien hyökkäystä, etenkin Bạch Đằng -joen ratkaisevassa taistelussa vuonna 1288.
Trần-dynastian aikana valtakunta pystyi laajentumaan etelään voittaakseen ja vasaloidakseen Champan. He alkoivat myös ensimmäistä kertaa käyttää paperirahaa Vietnamissa. Tran-dynastiaa on pidetty kulta-ajanjaksona vietnamin kielessä, taiteessa ja kulttuurissa. Tämä on luonut taas perustaa vietnamin kielen ja vietnamilaisen identiteetin kehitykselle ja vahvistumiselle.
Sorsan III hallitus
Hallituksen muodostaminen
Edellisen pääministerin Mauno Koiviston tultua valituksi uudeksi tasavallan presidentiksi SDP:n puheenjohtaja ja kaksinkertainen pääministeri Kalevi Sorsa ei aluksi ollut halukas ryhtymään uuden hallituksen johtoon. Tällä hän pyrki torjumaan väitteet siitä, että SDP olisi presidentinvaalin jälkeen kaapannut itselleen valtakunnan avainpaikat varmistaakseen menestyksensä vuoden kuluttua pidettävissä eduskuntavaaleissa. Puoluesihteeri Erkki Liikanen laski, että oikein pelaamalla puolue pystyisi hyödyntämään Mauno Koiviston saaman 43 prosentin kannatuksen saadakseen eduskuntaan määrävähemmistön eli vähintään 67 kansanedustajaa. Keskusta puolestaan oli sekavassa tilassa presidentinvaalissa kärsimänsä tappion jälkeen. Puoluetta johtanut K-linja oli kokenut vaalin edellä nöyryytyksen Ahti Karjalaisen hävittyä presidenttiehdokkuuden Keskustan kenttäväen tukemalle Johannes Virolaiselle. SKDL:n sisäinen kriisi oli pahentunut entisestään vähemmistökommunistien eli taistolaisten presidentinvaalissa harjoittaman äänestyskäyttäytymisen vuoksi.
SDP ilmoitti Keskustalle, että se voisi hyväksyä uuden hallituksen pääministeriksi valtiovarainministeri Ahti Pekkalan tai sisäministeri Eino Uusitalon, jotka kumpikin olivat kiinnostuneita tehtävästä. Keskustan puheenjohtaja, ulkoministeri Paavo Väyrynen ajoi kuitenkin puoluehallituksessa läpi päätöksen, että puolue ei ota pääministerin eikä ulkoministerin paikkaa. Tässä tilanteessa Sorsa päätti itse ryhtyä pääministeriksi ja ulkoministeriksi hän nosti RKP:n puheenjohtajan Pär Stenbäckin. Koiviston hallituksen sosialidemokraattisista ministereistä vain toinen valtiovarainministeri Mauno Forsman jatkoi uudessa hallituksessa, samoin keskustalaisista ministereistä vain valtiovarainministeri Ahti Pekkala ja maa- ja metsätalousministeri Taisto Tähkämaa pääsivät mukaan Sorsan hallitukseen. Entisissä ministerintehtävissään jatkoivat lisäksi työministeri Jouko Kajanoja (SKDL), opetusministeri Kalevi Kivistö (SKDL), ulkomaankauppaministeri Esko Rekola (sit.) ja oikeusministeri Christoffer Taxell (RKP).
Hallituksessa ehti sen lyhyehköksi jääneellä toimikaudella tapahtua kuusi ministerinvaihdosta. Sosiaali- ja terveysministeri Jacob Söderman siirtyi heinäkuun alussa 1982 Uudenmaan läänin maaherraksi ja uudeksi ministeriksi tuli apulaisprofessori Vappu Taipale. Toinen valtiovarainministeri Mauno Forsman siirtyi syyskuussa 1982 Raha-automaattiyhdistyksen toimitusjohtajaksi ja hänen seuraajakseen nimitettiin kansanedustaja Jermu Laine.
Hallituskriisi ja SKDL:n eroaminen
Joulukuussa 1982 SKDL:n eduskuntaryhmä äänesti Eduskunnan budjettikäsittelyssä puolustusvoimien hankintamäärärahojen korottamista vastaan
SKDL:n ministerit Kalevi Kivistö, Jouko Kajanoja ja Jarmo Wahlström olivat itse poissa äänestyksestä sillä perusteella, että he olisivat muuten joutuneet äänestämään eduskuntaryhmänsä kanssa itseään vastaan. Esitys puolustusmäärärahojen korotuksesta oli ollut Valtioneuvoston yksimielinen päätös. Muut hallituskumppanit olisivat kuitenkin sallineet SKDL:n jatkaa hallituksessa, mikäli puolueen eduskuntaryhmä olisi äänestänyt tyhjää.
Pääministeri Sorsan mukaan hallituksen eroamiseen ajauduttiin, koska SKDL:n ministerit eivät itse suostuneet eroamaan vapaaehtoisesti hallituksesta.
SKDL:n puheenjohtajan Kivistön näkemys asiassa ei ollut pelkästään puolustusmäärärahoissa, vaan pitkin syyskautta tehdyissä ratkaisuissa, ja keskustelut puolustusmäärärahoista oli käyty Kivistön mukaan pitkä keskustelu eduskuntaryhmän sisällä. .
Hallituskriisi ei ollut ensimmäinen Sorsan III hallituksen aikana, sillä samana vuonna 1982 devalvaatiopäätöksessä SKDL oli äänestänyt tyhjää.
SKDL:n kolme ministeriä korvattiin demareilla, ja ammattiministeri Esko Rekola LKP:n edustajalla Arne Bernerilla.
Max Jakobsonin tulkinnan mukaan SKDL oli 1980-luvulle tultaessa muuttunut puolueeksi muiden joukossa, eikä sille enää tarvinnut myöntää erivapauksia, kuten Urho Kekkosen presidenttikaudella oli tehty.
Sandvik (täsmennyssivu)
Sandvik voi tarkoittaa seuraavia:
Ronny Rosenthal
Ronny Rosenthal, lempinimeltään Rocket Ronny, (s.4. lokakuuta 1963 Haifa, Israel) on israelilainen entinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä tai vasen laituri. Rosenthal aloitti uransa aikuisten tasolla kotimaansa Israelin sarjassa ja siirtyi sieltä seitsemän pelaamansa kauden jälkeen Belgian pääsarjaan, jossa pelasi Bruggen ja Liègen joukkueissa. Vuonna 1990 hän siirtyi Englannin valioliigaan 1,1 miljoonan punnan siirtosummalla. Rosenthal on Valioliigan historian ensimmäinen ei-englantilainen pelaaja, josta maksettiin yli miljoona puntaa. Neljän Liverpool-kauden jälkeen hän pelasi vielä Tottenhamissa ja viimeiset kaksi kautta Watfordissa. Vuosina 1983-1997 Rosenthal pelasi 60 A-maaottelua Israelin paidassa ja viimeisteli niissä kaikkiaan 11 maalia.
Ura seurajoukkueissa
Rosenthal liittyi Maccabi Haifan junioreihin 11-vuotiaana. 16-vuotiaana hänet nostettiin edustuksen rinkiin. Ensimmäisellä kaudellaan hän ei kertaakaan ollut avauskokoonpanossa, mutta teki kuitenkin kaksi maalia niissä otteluissa, joissa pääsi vaihdosta kentälle. 1982 Maccabi Haifaa valmentanut englantilainen valmentaja Jack Mansell ei erityisemmin uskonut Rosenthalin potentiaaliin ja oli valmis päästämään tämän muualle jopa ilmaisella siirrolla. Seuran presidentti Yochanan Vollach uskoi kuitenkin toisin ja kieltäytyi päästämästä Rosenthalia muualle. 1983-84 kaudelle valmentajaksi tuli israelilainen Shlomo Sharif, joka nosti Rosenthalin yhdeksi joukkueen kolmesta kärjestä. Taktiikka toi joukkueelle kaksi peräkkäistä Israelin mestaruutta. Kaikkiaan Rosenthal pelasi Maccabissa 138 ottelua ja teki niissä 38 maalia.
Kauden 1985-86 päätteeksi Rosenthal siirtyi Belgian Club Bruggeen 275 tuhannen dollarin siirtosummalla. Seuraavalla kaudella Rosenthal oli mukana voittamassa Bruggelle Belgian mestaruutta ja joukkue eteni myös UEFA Cupin semi-finaaleihin.
1988 Rosenthal siirtyi Standard Liegeen osana useamman pelaajan vaihtokauppaa. Liege lainasi hänet koejaksolle Italian Udineseen ja kauden 1989-90 puolivälissä koejaksolle englantilaiseen Luton Towniin, jossa ollessa hän kiinnitti Liverpoolin scouttien huomion. Liverpool hankki hänet ensin lainasopimuksella loppukaudeksi. Ollessaan lainalla Liverpoolissa kauden 1990 viimeisessä kahdekssa pelissä, hänet istutettiin joukkueen toiseksi kärkimieheski Peter Beardsleyn tilalle. Toisena kärkimiehenä pelasi seuralegenda Ian Rush. Rosenthal viimeisteli noissa kahdeksassa pelissä peräti seitsemän maalia, mikä vakuutti seurajohdon ja niin Liverpool osti hänen pelaajaoikeutensa Liegesta 1.1 miljoonalla punnalla. Seuraavalla kaudella hänen roolinsa oli kuitenkin useimmiten tulla vaihdosta kentälle. Tammikuussa 1991 Liverpool hommasi vielä David Speedlen kilpailemaan samasta pelipaikasta.
Kaudella 1991-1992 Rosenthal esiintyi kentällä 20 ottelussa joissa teki vain kolme maalia. Pääosin hänen roolinsa oli paikata loukkaantunutta Ian Rushia. Kuitenkaan Rosenthal ei mahtunut joukkueen kokoonpanoon FA Cupin finaaleissa.
Kaudella 1992-1993 Rosenthal sai eniten vastuuta koko Liverpool aikanaan. Hän syrjäytti alisuorittavan ja loukkaantumisherkäksi osoittautuneen tuoreimman hankinnan, Paul Stewartin ja pääsi näin kentälle 27 ottelussa. Rosenthalin kuusi maalia olivat kuitenkin laiha lohtu joukkueelle, joka oltuaan kaudenalus veikkausten ennakkosuosikki, majaili suurimman osan kautta valioliigan puolivälin heikommassa puoliskossa kunnes viime hetken ryhdistäytyminen nosti heidät sarjan kuudensiksi.
Tottenhamin paidassa Rosenthal debytoi kolme päivää myöhemmin tappiollisessa FA Cupin ottelussa Ipswichia vastaan. Rosenthalin tähtihetki osui FA Cupin 5. kierroksen uusintaotteluun vieraskentällä Southamptonia vastaan. Tottenham oli ottelun puoliajalla 2-0 tappiolla, mutta Rosenthalin hattutempun myötä Spurs nousi 2-6 voittoon. Kaikkiaan Rosenthal teki Spursille pelaamassaan sadassa ottelussa 11 maalia.
10. elokuuta 1997 Rosenthal teki vapaana agenttina sopimuksen Watfordiin. Hän auttoi joukkueen 2. divisioonan mestaruuteen. Rosenthal lopetti uransa kauteen 1998-99 kyettyään loukkaantumisten vuoksi pelaamaan vain viidessä ottelussa.
Maajoukkueura
1996 karsintaottelussa Azerbaizania vastaan Rosenthal teki yhden näyttävimmistä maaleistaan. Hän riisti pallon vastustajalta omalla rangaistusalueella ja kuljetti sen läpi kentän ja sijoitti kaiken päätteeksi pallon hallitusti vastustajan maaliin.
Pedro Petrone
Pedro Petrone Schiavone (11. kesäkuuta 1905 Montevideo – 13. helmikuuta 1964 Montevideo) oli uruguaylainen jalkapalloilija.
Hyökkääjänä pelannut Petrone aloitti seurajoukkueuransa Charley Montevideon joukkueesta, josta hän meni Nacionaliin 1923. Hän teki Copa Américassa 1923 kolmessa ottelussa kolme maalia ja oli jaetulla sijalla turnauksen paras maalintekijä. Uruguay myös voitti kyseisen turnauksen. Petrone oli voittamassa kultaa Pariisin olympialaisissa 1924, joissa hän iski seitsemän maalia ja otti itselleen maalikuninkuuden, ja toistamiseen Copa Américasta, jossa hän oli paras maalintekijä neljällä osumallaan. Kotimaassaan hän sai Nacionalin riveissä maansa mestaruuden samana vuonna.
Petrone osallistui Copa América -turnaukseen jälleen 1927, jolloin hän teki kolme maalia. Uruguayn joukkue sijoittui toiseksi Argentiinan jälkeen. Petrone oli vuonna 1928 voittamassa kultamitalia Amsterdamin olympialaisista, sai seuraavana vuonna Etelä-Amerikan mestaruusturnauksen pronssia ja kuului maansa joukkueeseen, joka vei maailmanmestaruuden 1930. Petrone pelasi MM-kisoissa viimeisen maaottelunsa, ja on Uruguayn joukkueen kaikkien aikojen listalla seitsemänneksi parhaana maalintekijänä 24 maalillaan.
Vuonna 1931 Petrone vaihtoi pitkäaikaisesta seurastaan Nacionalista italialaiseen Fiorentinaan. Hän pelasi Fiorentinassa kahden kauden aikana 44 ottelua, joissa hän teki yhteensä 37 maalia. Kaudella 1931–1932 hän oli Serie A:n paras maalintekijä onnistuttuaan 25 kertaa. Petrone palasi vuonna 1933 takaisin Nacionaliin ja lopetti uransa Uruguayn liigamestaruuteen.
Maria, skottien kuningatar
Maria, skottien kuningatar (suomenkielisenä rinnakkaisnimenä Kaksi kuningatarta; ) on vuonna 1971 ensi-iltansa saanut Charles Jarrottin ohjaama, John Halen käsikirjoittama ja Hal B. Wallisin tuottama brittiläinen historiallinen draamaelokuva, jonka nimiroolissa on Vanessa Redgrave. Muissa pääosissa ovat Glenda Jackson, Patrick McGoohan, Timothy Dalton ja Nigel Davenport. Sivurooleissa ovat muun muassa Trevor Howard, Daniel Massey ja Ian Holm. Maria, skottien kuningatar on elämäkertaelokuva, joka kertoo Maria Stuartin (1542–1587) elämästä ja hänen valtataistelustaan Elisabet I:stä (1533–1603) vastaan. Heidän elämästään ei puutu poliittista juonittelua, petoksia ja murhanhimoisia salaliittoja – eikä romantiikkaa. Universal Pictures oli elokuvan tuotanto- ja levittäjäyhtiönä.
Kuten Friedrich Schillerin näytelmä ja Gaetano Donizettin ooppera, Maria, skottien kuningatar -elokuva ei ole historiallisesti tarkka, jotta siihen saatiin enemmän dramaattista vaikutelmaa. Maria, skottien kuningatar -elokuvassa kuningattaret Maria Stuart ja Elisabet I tapaavat toisensa kahdesti, vaikka tosielämässä naiset eivät koskaan tavanneet toisiaan. Elokuva sai viisi Oscar-ehdokkuutta ja viisi Golden Globe -ehdokkuutta. Redgrave ja Jackson voittivat roolisuorituksistaan David-erikoispalkinnot.
Juoni
Maria Stuart nimitettiin Skotlannin kuningattareksi hänen ollessaan vain kuuden päivän ikäinen, ja hän oli Skotlannin viimeinen katolilainen hallitsija. Elokuvassa hänen täytyy taistella serkkuaan, protestanttista Englannin kuningatar Elisabetia, omaa velipuoltaan Jamesia, skotlantilaisia aatelisia ja protestantteja, omaa aviomiestään ja häntä itseään vastaan varmistaakseen pojalleen ja kruununperilliselle Jaakolle tälle oikeutetun kruunun. Elisabet vangitsee 23-vuotiaan serkkunsa Marian, ja 19 vuotta myöhemmin Marialle langetetaan kuolemantuomio. Marian teloituksen myötä viimeinenkin uhka Elisabetin valtaistuimelle poistetaan.
Tuotanto
Maria, skottien kuningatar -elokuvalla oli pitkä tuotantohistoria. The Hollywood Reporter -elokuvalehden numero heinäkuulta 1961 kertoi, että käsikirjoittaja James Kennaway ja ohjaaja Alexander McKendrick olivat saaneet Mary, Queen of Scots -nimisen käsikirjoituksen valmiiksi. Tällöin elokuvan kuvaukset oli määrä aloittaa Englannissa vuonna 1962. The Hollywood Reporter uutisoi vuonna 1965, että ohjaaja Anatole de Grunwald oli kiinnostunut elokuvasta, joka kertoisi skotlantilaisesta kuningattaresta. Vuoden 1968 Variety-viihdelehti kertoi, että tuottaja Robert Fryer oli harkinnut elokuvaa Maria Stuartista, jota näyttelisi Maggie Smith. Smithin silloinen aviomies Robert Stephens olisi näytellyt Bothwellin jaarlia, James Hepburnia. Variety uutisoi tammikuussa 1969, että Mia Farrow näyttelisi Maria Stuartia Alexander McKendrickin elokuvassa. Variety kertoi syyskuussa 1970, että tuottaja Hal B. Wallis oli ottanut haltuunsa elokuvaprojektin, jonka käsikirjoittaisi John Hale ja ohjaisi Charles Jarrott. Maria Stuartin roolia tarjottiin Geneviève Bujoldille, joka kuitenkin kieltäytyi siitä. Jane Fondaa ja Sophia Lorenia harkittiin Maria Stuartin rooliin, johon kiinnitettiin lopulta Vanessa Redgrave, joka alun perin oli kiinnitettynä Elisabetin rooliin. Elisabetin rooliin lopulta kiinnitettiin Glenda Jackson, joka oli aiemmin näytellyt Elisabetia kuusiosaisessa minisarjassa Kuningatar Elisabet I (Elizabeth R, 1971).
Maria, skottien kuningatar -elokuvan kuvaukset alkoivat toukokuussa 1971. Elokuva kuvattiin Technicolor-elokuvausmenetelmällä Ison-Britannian Englannissa ja Skotlannissa sekä Ranskassa. Englannissa elokuvaa kuvattiin Northumberlandissa, Surreyssa ja West Sussexissa. Northumberlandissa elokuvan kuvauspaikkoina olivat Alnwickin kylä, Alnwickin linna, Bamburghin kylä, Bamburghin linna, Seahousesin kylä ja Northumberlandin kansallispuisto. Elokuvaa kuvattiin Surreyssa Sheppertonin studioilla ja West Sussexissa Pulboroughin kylän Parham Housessa. Skotlannissa elokuvaa kuvattiin Scottish Bordersissa, jossa elokuvan kuvauspaikkana oli Newcastletonin kylän Hermitagen linna. Ranskassa elokuvaa kuvattiin Chenonceaun linnassa, joka sijaitsee Indre-et-Loiren Chenonceaux’n kunnassa. Elokuvan kuvaukset saatiin päätökseen elokuussa 1971. Redgrave laulaa elokuvan avauskohtauksen ”Vivre et Mourir” -kappaleen.
Julkaisu ja vastaanotto
Maria, skottien kuningatar sai ensi-iltansa Yhdysvaltain Los Angelesissa 22. joulukuuta 1971. New Yorkin ensi-ilta oli 2. helmikuuta 1972. Elokuvan kotimaan ensi-ilta oli Lontoossa 27. maaliskuuta 1972. Suomessa elokuva sai teatteriensi-iltansa 25. elokuuta 1972. Maria, skottien kuningatar oli Suomessa 204. katsotuin elokuva 6 645 hengen katsojamäärällään vuonna 1972. Elokuva sai The New York Timesin elokuvakriitikolta Vincent Canbylta kielteisen vastaanoton. Canby kirjoittaa arvostelussaan, että Maria, skottien kuningatar on rakkaudeton ja intohimoton pukudraama. Elokuvakriitikko Roger Ebert antoi elokuvalle kolme tähteä ja ylisti Redgraven ja Jacksonin roolisuorituksia.
Maria, skottien kuningatar julkaistiin ensi kerran DVD:nä 18. huhtikuuta 2000. Toinen DVD-versio julkaistiin 18. syyskuuta 2007.
Sing Sing (elokuva)
Sing Sing on vuonna 1983 ensi-iltansa saanut Sergio Corbuccin ohjaama italialainen komediaelokuva, jonka pääosissa ovat Adriano Celentano, Enrico Montesano ja Marina Suma. Sing Singin käsikirjoituksen laativat ohjaaja Corbucci, Franco Ferrini ja Enrico Oldoini. Elokuvan tuottajina olivat Mario ja Vittorio Cecchi Gori. Elokuvan tuotantoyhtiönä oli Intercapital. Sing Sing kuvattiin Italiassa, jossa se sai ensi-iltansa 15. lokakuuta 1983.
Bergström
Bergström voi viitata seuraaviin:
Simaorakas
Simaorakas (Hydnum umbilicatum) on vahvero-orakkaiden sukuun kuuluva sienilaji. Se luokitellaan Suomessa elinvoimaiseksi. Se erotettiin hiljattain rusko-orakkaasta (Hydnum rufescens).
Suomi yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa 2011
Suomi yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa 2011 käsittelee Suomen joukkueen valintaa Daegussa 27.8.–4.9.2011 pidettyihin vuoden 2011 yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuihin ja menestymistä niissä. Suomi on ollut alusta asti jokaisissa yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa mukana ja osallistui kisoihin 13. kerran. Suomen Urheiluliiton tavoite oli yksi mitali ja kaksi pistesijaa. Tavoitetta ei saavutettu. Suomen parhaiksi sijoituksiksi jäivät Antti Ruuskasen ja Olli-Pekka Karjalaisen yhdeksännet sijat keihäässä ja moukarissa.
Valinnat
Kisoihin voi yksilölajiin valita enintään neljä IAAF:n A-rajan rikkonutta tai yhden B-rajan rikkoneen 0, 1, 2 tai 3 A-rajan saavuttaneen urheilijan kanssa. Vain kolme saa kilpailla. Suomella ei ole yhtään Euroopan- tai maailmanmestaria. Heidät voisi lähettää Daeguun ilman saavutettua tulosrajaa.
Suomen Urheiluliitto SUL:n omassa valintajärjestelmässä määritellään, miten rajat saavuttaneista urheilijoista muodostetaan Suomen joukkue. Jos rajan saavuttaneita on enemmän kuin on mahdollista valita, otetaan huomioon vuoden 2011 tulokset. Suurin painoarvo oli Kalevan kisojen tuloksilla (4.–7.8.). Myös keihäässä huomioitiin vuoden 2011 tulokset, mutta painotetaan Kalevan kisojen lisäksi erityisesti Timanttiliigan osakilpailuja sekä Keihäskarnevaaleja (3.7. Pihtiputaalla). Ensimmäinen valinta tapahtui 4.7. ja toinen 15.8.2011. Tulosrajatavoitteiden lisäksi toisen valinnan hetkellä valittavan kilpakunto ja terveydentila piti olla moitteeton. Näiden lisäksi SUL asetti omat rajat maratonille ja kävelyihin (maraton, miehet/naiset: 2.16.00/2.38.00; 20 km kävely, m/n: 1.23.00/1.35.00; 50 km kävely: 4.03.00). .
Karsinta-aikana 1.10.2010–15.8.2011 (maraton, ottelut ja kävelyt 1.1.2010 alkaen) seuraavat urheilijat saavuttivat joko A- tai B-rajan (paras tulos ilmoitettu, valitut lihavoituna ja varaedustajat kursiivilla):
Ensimmäinen valinta 4.7.
Toinen valinta 13.8.
Joukkueesta, 13 urheilijaa, tuli kaikkien aikojen pienin Suomen osalta. Ylen yleisurheiluasiantuntijana käyttämän Mika Lehtimäen mielestä syyt olivat toisaalta heikko tulostaso ja toisaalta "todella kovat" tulosrajat.
Kaksi mahdollista valintaa jätettiin kuitenkin tekemättä. SUL perusteli maratonille itse asettamiaan rajoja tasa-arvoisuudella. Sen mukaan IAAF asettaa näihin löysemmät rajat kuin muihin lajeihin jotta kilpailuille tulisi komeammat puitteet. Siten rajat saavuttaneet naismaratoonarit Leena Puotiniemi ja Johanna Kykyri jäivät MM-joukkueen ulkopuolelle.
Teemu Wirkkala keskeytti kesäkuussa kautensa tulevan kyynärpääleikkauksen vuoksi eikä häntä voitu valita kisoihin. Pihtiputaan keihäskarnevaalien jälkeen keihäänheittäjät päätettiin valita vasta toisessa valinnassa kesän heikon tulostason vuoksi.
Kalevan kisoissa ratkaistiin kolme MM-paikkaa. Seipäässä Bergius voitti tuloksella 560 ja Salomäki tuli toiseksi, 554. Bergius saavutti tällä paikan MM-koneeseen. Moukarissa Karjalainen hankki paikan voittamalla kultaa (75,20). Seppänen sai hopeaa (74,47) ja Söderberg pronssia (73,12). Mannio varmisti keihään MM-valintansa ja voitti kultaa (85,12). Järvenpää tuli hopealle (80,10) ja Ruuskanen pronssille (79,51). Tero Pitkämäki ei osallistunut kilpailuun, minkä vuoksi muita valintoja ei vielä tehty vaan jätettiin lopullinen valinta Lappeenrannan eliittikisojen jälkeiseksi. .
Sampo Lehtola sai paikan voittamalla Lappeenrannan eliittikisat 13.8., mikä aiheutti kritiikkiä varsinkin varasijalle jääneen ja Lappeenrannassa toiseksi tulleen Ruuskasen leiristä. Poikkeamisen alkuperäisistä valintaperusteista valmennuksen johtaja Jarmo Mäkelä selitti koko kesän vallinneella heikolla tulostasolla ja sillä, että Ruuskanen oli tasainen koko kauden mutta Lehtolalla oli nouseva trendi tuloksissa.
Ruuskanen valitti päätöksestä urheilun oikeusturvalautakuntaan perusteenaan, ettei valintakriteereitä noudatettu; Ruuskasen asioita hoitava Jarmo Hirvonen esitti, että Ruuskanen voitti keskinäiset kamppailut Lehtolan kanssa 5–1 ja erityisesti voitti hänet sekä Kalevan kisoissa että Pihtiputaalla Keihäskarnevaaleissa. SUL lupasi etukäteen noudattaa lautakunnan päätöstä. Tiistain 23.8. päätöksessä lautakunta vertasi Ruuskasen valintaa suhteessa muihin valittuihin. Lautakunnan mielestä Ruuskasen ja Lehtolan välillä valinnan olisi pitänyt osua Ruuskaseen. SUL päättikin saman päivän illalla pidetyssä kokouksessaan, että Lehtolasta tulee keihäsjoukkueen varamies.
Emraan Hashmi
Emraan Anwar Hashmi (s. 24. maaliskuuta 1979 Bombay, Maharashtra, Intia) on intialainen näyttelijä, joka työskentelee hindinkielisissä elokuvissa. Hashmi teki näyttelijändebyyttinsä vuonna 2003 elokuvassa Footpath, joka ei menestynyt. Seuraavana vuonna hän näytteli Mallika Sherawatin kanssa trillerissä Murder, josta tuli suuri menestys Intiassa.
Yksityiselämä
Emraan Hashmi syntyi nykyisessä Mumbaissa muslimi-isälle ja katolilaiselle äidille. Hän valmistui Sydenham Collegesta. Hashmi meni naimisiin Parveen Shahanin kanssa vuonna 2006. Heidän poikansa syntyi vuonna 2010.
Ron Friedman
Ron Friedman (s. 1. elokuuta 1932) on yhdysvaltalainen Emmy-ehdokkuuden saanut käsikirjoittaja, joka aloitteli uraansa televisiossa 1960-luvulla. Hän muun muassa käsikirjoitti elokuvat The Transformers: The Movie ja Action Force: The Movie, sekä lukuisia televisiosarjoja, kuten Salainen agentti 86, Vaimoni on noita, Onnen päivät, Wonder Woman, Charlien enkelit, G. I. Joe: A Real American Hero, Zorro ja Rautamies.
Peter Honess
Peter Honess (s. 1945 Englanti, Iso-Britannia) on brittiläinen elokuvaleikkaaja. Hän on voitti elokuvan L.A. Confidential (1997) leikkauksesta Bafta-palkinnon ja oli siitä ehdolla parhaan leikkauksen Oscar-palkintoon. Hän on leikannut myös elokuvan Harry Potter ja salaisuuksien kammio (2002).
Ryžkova
Ryžkovan, ensimmäisen Siperian suomalaissiirtolan perustivat Siperiaan 1802 karkotetut inkeriläiset. 1840-luvulta alkaen sinne ruvettiin lähettämään myös suomalaisia. Ryžkovasta käsin perustettiin kaikki Siperian muut suomalaissiirtolat: Verhne-Suetuk 1845, Bugene ja Bojarka 1847 sekä Om 1861.
1845 alueelle alettiin lähettää Suomesta karkotettuja rikollisia, ja seuraavien 62 vuoden aikana koko Siperiaan karkotettiin yhteensä noin 3200 rikollista. Ensimmäinen Suomesta lähetty pappi oli Johannes Granö. Suomalaisjäljet näkyvät seudulla yhä, vaikka vallankumous katkaisi yhteydet.
Granö julkaisi ajastaan Siperiassa kirjan Kuusi vuotta Siperiassa (Helsinki: Weilin & Göös, 1893).
Baggbölen kartano
Baggbölen kartano on Uumajan kunnassa Ruotsissa sijaitseva kartanorakennus. Vuonna 1846 valmistunut rakennus oli James Dickson & Co:n omistama, ja rakennuksessa asuivat Baggböle sågverkin johtajat. Kartano sijaitsee Uumajajoen Baggböle-koskella noin kymmenen kilometriä ylävirtaan Uumajan keskustasta. Se on suunniteltu Uumajan seurakunnan kappalaisen, Johan Anders Linderin piirustusten mukaan.
Kappalainen Linder palkattiin usein arkkitehdiksi ja rakennusmestariksi eri rakennuksille Uumajassa, koska hänen kykyään laatia empiretyylisiä puutaloja arvostettiin. Linderin päiväkirjan mukaan hänet palkittiin suunnittelutyöstään rakennuksen avajaisissa vuonna 1847. Hän sai 50 kruunua James Robertson Dicksonilta, joka edusti tilaisuudessa göteborgilaista James Dickson & Co -yritystä.
Yritys osti sahan vuonna 1840. Seuraavina vuosikymmeninä yritystä syytettiin valtion metsien luvattomasta hakkuusta, jota ruvettiin kutsumaan nimellä "baggböleri".
Arkkitehtuuri
Hyvin vähän on kuitenkin säilynyt kartanon kahdesta siivestä, puutarhasta, ja monista muista rakennuksista, jotka alun perin kuuluivat kartanoon, rakennukset, jotka sisälsivät koulun, tallin, kaksi huvimajaa ja keilaradan.
Saha-aikakausi
Kartanosta, joka rakennettiin joenrannan yläpuolelle, oli näkymät vuokrakasarmille, toimistoille, materiaalivajoihin, ahjoon ja venevajaan, jotka oli kerätty jokivarren alueelle, jossa sijaitsee nykyään Arboretum Norr. Mikään näistä rakennuksista ja sahatalot - joista ylempi rakennettu vuonna 1842, alempi vuonna 1850 - joissa molemmissa oli kahdeksan vesikäyttöistä sahaa, eivät ole säilyneet. Yksi pokasaha on säilytetty ja laitettu toimintakuntoon, ja se on nähtävissä Umeå Energicentrumissa Klabbölessä, Uumajajoen toisella puolella.
Sahauksen kukoistamisen jälkeen vuosina 1850–1880, noin 170 miehen tehdas muutti sahatoimintansa (ja joitain pajoja) vuonna 1855 uuteen höyrysahaan Holmsundissa, jossa liikkeellä oli ollut jo pitkään sen lastauspaikka. Toiminta Baggbölessä meni selvitystilaan ja päättyi.
Nykyaika
Lahjoituksen ansiosta Umeå Missionsförsamling saattoi vuonna 1968 - samana vuonna, kun kartano julistettiin kulttuuriperintökohteeksi - ottaa haltuunsa Baggbölen kartanon, joka remontointiin ja vihittiin uudelleen käyttöön vuonna 1971. Seuraavat 35 vuotta seura hallinnoi toimintaa, joka ensisijaisesti vapaaehtoistyön kautta perusti kartanolle suositun kesäkahvilan ja matkakohteen Uumajan alueella - ei vähiten Vapun juhlimisen takia. Vuonna 2006 yksityinen liikemies osti maatilan ja noin 340 hehtaarin tontin, ja alkoi tehdä korjaustöitä laajentaakseen julkista sektoria.
Kirkkaampi kesäpäivä
Kirkkaampi kesäpäivä on taiwanilainen, lähes neljä tuntia pitkä elokuva vuodelta 1991. Sitä dominoivat suru, toivottomuus ja kuolema. Elokuvaa pitää elossa sen nimessä annettu lupaus: ehkä joskus tulee kirkkaampi päivä. Se kertoo taiwanilaisista nuorista 1960-luvulla, jolloin vanhempien Manner-Kiinassa ansaitsema arvostus on rapistumassa ja nuorisokulttuuri kehittyy historiattomassa tilassa. Elokuva perustuu tositapahtumiin ohjaajan nuoruusajoilta, jolloin maassa uutisoitiin jenginuorten välisestä tappoon johtaneesta mustasukkaisuusdraamasta.
Gösta Berlingin taru (elokuva)
Gösta Berlingin taru (Gösta Berlings saga) on Mauritz Stillerin ohjaama kaksiosainen ruotsalainen mykkäelokuva vuodelta 1924. Se kertoo alkoholisoituneesta papista (Lars Hanson), joka menettää työnsä ja tutustuu yläluokkaisiin naisiin, kuten kreivitär Dohnaan (Greta Garbo). Elokuvasta tuli tuolloin 19-vuotiaan Garbon läpimurto. Elokuva perustuu kirjailija Selma Lagerlöfin esikoisromaaniin Gösta Berlingin taru vuodelta 1891.
Dagneux
Dagneux on kunta itäisessä Ranskassa Ainin departementissa Auvergne-Rhône-Alpesin alueella. Se sijaitsee noin 25 kilometriä Lyonista koilliseen.
Historia
Toisessa maailmansodassa saksalaismiehityksen aikana saksalaissotilaat pidättivät tuhansia vastarintataistelijoita ja juutalaisia Rhône-Alpesin alueelta, joita he pitivät vangittuna Montlucin vankilassa Lyonissa. Keväällä 1944 alkoivat pidätettyjen mielivaltaiset teloitukset. Vankeja teloitettiin 33 paikassa Lyonin ympäristössä. 12. kesäkuuta 1944 Dagneux'ssa surmattiin 21 vankia. Surmapaikalla on tapahtuman muistomerkki. thumb|left|21 surmatun vangin muistomerkki
Hessu Pirhonen
Heikki ”Hessu” Pirhonen (s. 11. marraskuuta 1963 Helsinki) on suomalainen näyttelijä, muusikko ja toimittaja.