cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Den Harrow
Stefano Zandri ei kuitenkaan 1980-luvulla itse laulanut omia kappaleitaan, vaan hän oli ainoastaan hahmo, joka huulisynkkasi varsinaisten laulajien äänen. Aluksi Chuck Rolandon ääntä käytettiin kappaleissa "To Meet Me" ja "Taste of Love". Myöhemmin Silver Pozzoli valittiin laulamaan kappale "Mad Desire". Suurimman osan kappaleista, mukaan lukien hittibiisin "Don't Break My Heart", lauloi kuitenkin Tom Hooker. Tätä ei kuitenkaan aikoinaan yleisölle kerrottu minkä lisäksi Zandrin valehdeltiin olevan amerikkalaissyntyinen ja sukunimeltään Carry. Ensimmäinen kappale, jolla hän itse lauloi, oli vuonna 1991 julkaistu "Ocean".
Stefanon ura alkoi, kun Roberto Turatti, joka tuohon aikaan oli DJ "American Disaster" yökerhossa Milanossa, huomasi hänen kykynsä. Turatti ja Miki Chieregato ryhtyivät hänen tuottajikseen, ja hänestä päätettiin tehdä tähti. Samaan aikaan myös tuleva nimi valittiin, joka oli väännös italian kielen rahaa tarkoittavasta sanasta denaro.
1990-luvulla Turatin ja Chieregaton sijaan Den Harrowille uutta musiikkia tuotti muun muassa Mauro Farina ja aikansa trendejä seuraten musiikki vaihtui italodiskosta eurodanceksi.
Lotta ystäväni
Lotta ystäväni on E. B. Whiten vuonna 1952 kirjoittama lastenromaani. Kirja kertoo Vilppu-porsaasta ja Lotta-hämähäkistä. Romaanista on tehty animaatioelokuva Laulava porsas ja vuonna 2006 elokuva Lotta ystäväni, jonka pääosassa on Dakota Fanning.
Alfred Schreuder
Ura pelaajana
Schreuder pelasi junioritasolla PSV Eindhovenin ja Feyenoordin juniorijoukkueissa. Ammattilaisuransa hän aloitti Feyenoordissa vuonna 1991, muttei saanut juurikaan vastuuta joukkueessa. Hän siirtyi kesällä 1993 Feyenoordista RKC Waalwijkiin. Waalwijkissa Schreuder pääsi pelaavaan kokoonpanoon ja edusti seuraa Eredivisiessä neljän kauden ajan.
Waalwijkista Schreuderin ura jatkui NAC Bredaan, jota edusti myös Eerste Divisiessä joukkueen pudottua sinne kaudeksi 2000/01. Schreuder palasi kesällä 2003 Feyenoordiin, jossa pelasi kaudella 2003/04 liigassa 25 ottelua. Kauden 2004/05 hän vietti lainalla Waalwijkissa. Uransa viimeiset ammattilaiskautensa Schreuder edusti FC Twenteä ja SBV Vitesseä. Hän lopetti uransa vuonna 2009.
Ura valmentajana
Lopetettuaan uransa tammikuussa 2009 Schreuder siirtyi Vitessen apuvalmentajaksi. Hän toimi tehtävässä kauden loppuun saakka. Kesällä 2009 hän siirtyi FC Twenteen. Helmikuussa 2013 hän toimi hetken aikaa Twenten päävalmentajana Steve McClarenin saatua potkut. Schreuderilla ei kuitenkaan ollut valmentajadiplomia, joten hän siirtyi Michel Jansenin apuvalmentajaksi. Schreuder suoritti valmentajatutkintonsa kesällä 2014. Tämän jälkeen Schreuderista tuli Twenten päävalmentaja ja Jansen siirtyi apuvalmentajaksi. Hän sai kuitenkin potkut elokuussa 2015 heikosti alkaneen kauden vuoksi.
Lokakuun lopulla 2015 Schreuderista tuli Huub Stevensin apuvalmentaja TSG 1899 Hoffenheimissa. Stevensin jätettyä tammikuussa 2016 seuran ja Julian Nagelsmannin noustua päävalmentajaksi jatkoi Schreuder uuden valmennustiimin apuvalmentajana. Schreuder jätti Hoffenheimin tammikuussa 2018 siirtyen Erik ten Hagin apuvalmentajaksi Ajaxiin.
Maaliskuussa 2019 TSG Hoffenheim vahvisti, että Schreuder palaa seuraan päävalmentajaksi kesällä 2019. Hänen sopimuksensa seuran kanssa on kolmivuotinen.
Kesäkuussa 2020 TSG Hoffenheim paljasti, että Schreuder lopetti työnsä seuran päävalmentajana. Schreuderin lähdön taustalla olivat erilaiset näkemykset seuran tulevaisuudesta ja kehittämisestä.
Elokuussa 2020 Schreuder liittyi Ronald Koemanin valmennustiimiin ja hänestä tuli FC Barcelonan apuvalmentaja. Schreuder sai Koemanin ja muun valmennustiimin tavoin potkut marraskuun alussa 2021.
Tammikuussa 2022 Schreuderista tuli belgialaisseura Club Bruggen päävalmentaja. Schreuderin johdolla Club Brugge hävisi vain yhden kevätkauden otteluistaan ja nousi liigan runkosarjan kakkossijalta mestariksi. Kauden jälkeen Schreuder siirtyi Ajaxin päävalmentajaksi kesään 2024 ulottuvalla sopimuksella.
Schreuderin johdolla Ajax aloitti kauden 2022/23 vahvasti ja hävisi vain yhden kauden 10 ensimmäisestä liigaottelustaan. Kauden edetessä tulokset kuitenkin kääntyivät ja lopulta Ajax ajautui Schreuderin johdolla voitottomien otteluiden putkeen. Seurajohto erotti hänet 27. tammikuuta 2023, kun Ajax oli pelannut Eredivisiessä 7 ottelua ilman voittoa ja joukkueen edellinen voitto oli marraskuun alusta Mestarien liigasta Rangersia vastaan.
Robert Waseige
Robert Waseige (26. elokuuta 1939 – 17. heinäkuuta 2019 ) oli belgialainen jalkapallovalmentaja ja puolustaja. Hän valmensi pitkällä yli 30 vuotta kestäneellä urallaan muun muassa Belgian maajoukkueatta ja Standard de Liègeä.
Ura pelaajana
Waseige aloitti pelaajauransa RFC de Liègessä vuonna 1959. Hän edusti seuraa neljä vuotta ja pelasi 100 ottelua joukkueen takalinjoilla. Hän siirtyi Racing White Bruxellesiin 1963. Waseige pelasi seurassa seitsemän kautta ja oli kaudella 1968/69 sekä 1969/70 mukana Belgian cupin loppuottelussa. Hän jätti seuran 1970 ja siirtyi KFC Winterschlagiin, jossa lopetti pelaajaurnasa vuonna 1973.
Ura valmentajana
KFC Winterschlagissa Waseige aloitti myös pitkän valmennusuransa 1971 pelaajavalmentajana. Hän siirtyi kokoaikaiseksi päävalmentajaksi 1973 ja johdatti seuran lopulta aina Belgian liigaan saakka kakkosdivisioonan mestarina 1975/76. Tämän jälkeen hän siirtyi Standard de Liègen peräsimeen ja palasi 1979 takaisin Winterschlagiin. Kahden kauden jälkeen hän siirtyi KSC Lokereniin, jossa valmensi pari vuotta.
Vuonna 1983 Waseige palasi kasvattajaseuraansa RFC de Liègeen, joka taisteli tuolloin olemassaolossaan. Nuorten pelaajien ja uskollisten kannattajien avulla Waseige onnistui johdattamaan seuran Belgian Cupin finaaliin 1986/87 ja voittajaksi 1989/90. Waseigen johdolla RFC pelasi myös eurokentillä mm. Juventusta ja SL Benficaa vastaan. Seura ajautui 1990-luvun alkupuolella vakaviin talousvaikeuksiin ja 1992 Waseige jätti seuran. Kaksi vuotta myöhemmin seura teki konkurssin.
RFC-pestinsä jälkeen hän valmensi kaksi vuotta Sporting Charleroita, jonka johdatti Belgian cupin loppuotteluun 1993. Seuraavana vuonna hän siirtyi Standard de Liègen peräsimeen ja luotsasi seuran debyyttikaudellaan Belgian mestaruushopealle. Hän siirtyi seurasta 1996 Sporting Lissabonii, mutta sai pian potkut tehtävistään.
Waseige palasi 1997 Royal Charleroihin. Vuonna 1999 hän nousi Belgian maajoukkueen päävalmentajaksi ja luotsasi Punaiset paholaiset EM-kisohin 2000. Tie katkesi kuitenkin jo lohkovaiheeseen heidän hävittyään Turkille viimeisessä ottelussa 2–0. Waseige sai kuitenkin jatkaa ja luotsasi Belgian myös MM-kisoihin 2002. Tällä kertaa Belgia selvisi jatkoon lohkostaan, mutta putosi toisella kierroksella Brasilialle. Kisojen jälkeen paljon kritiikkiä pelaajavalinnoistaan ja taktiikoistaan saanut Waseige jätti tehtävänsä.
Maajoukkuepestinsä jälkeen Waseige siirtyi toistamiseen Standard Liègen peräsimeen, mutta sai potkut surkeasti alkaneen kauden jälkeen. Toukokuussa 2004 hän palasi valmennustehtäviin siirryttyään Algerian maajoukkueen valmentajaksi. Pesti jäi kuitenkin lyhyesti Waseigen saatua potkut syyskuussa 2004 Gabonille kärsityn 3–0 tappion jälkeen.
Maaliskuussa 2005 Waseige jatkoi uraansa FC Brysselin päävalmentajana. Hän onnistui pelastamaan seuran putoamiselta, mutta jätti tehtävänsä kauden jälkeen.
Sari Essayah
Sari Miriam Essayah (s. 21. helmikuuta 1967 Haukivuori ) on suomalainen kristillisdemokraattinen poliitikko, ministeri sekä entinen kilpakävelijä ja maailmanmestari vuodelta 1993. Essayah on toiminut puolueensa puheenjohtajana vuodesta 2015 sekä Suomen maa- ja metsätalousministerinä kesäkuusta 2023.
Suomen Kristillisdemokraattiseen puolueeseen kuuluva Essayah oli puolueensa ehdokas presidentinvaaleissa 2012. Kansanedustajana hän on toiminut vuosina 2003–2007 ja uudelleen vuodesta 2015 lähtien. Vuosina 2009–2014 Essayah oli Euroopan parlamentin jäsen.
Kilpakävelijänä Essayah on vuoden 1993 maailmanmestari Stuttgartista sekä 1994 euroopanmestari Helsingistä. Essayah valittiin Vuoden naisurheilijaksi vuosina 1993 ja 1994. Essayah teki urheilu-urallaan seitsemän edelleen voimassa olevaa Suomen ennätystä. Koulutukseltaan hän on kauppatieteiden maisteri Vaasan yliopistosta 1995.
Vuodesta 2016 lähtien Essayah on ollut Kansainvälisen olympiakomitean jäsenen. Hän on KOK:n kahdeksas suomalaisjäsen.
Essayahin perhe asuu Lapinlahdella.
Varhainen elämä ja koulutus
Essayah toimi yläasteella oppilaskunnan puheenjohtajana, osallistui tukioppilastoimintaan sekä oli kouluneuvostossa oppilaiden valitsemana edustajana. Lukioaikanaan Essayah jatkoi tukioppilastyötä sekä osallistui alueelliseen yhteistoimintaan, kuten Kuopion hiippakunnan koululaisparlamenttiin. Essayah toimi myös ohjaajana Lapinlahden lasten- ja nuorten leireillä. Vuonna 1986 Essayah aloitti kauppatieteiden opinnot Vaasan yliopistossa. Essayah valmistui kauppatieteen maisteriksi vuonna 1995, pääaineenaan laskentatoimi.
Urheilu-uran ja eduskuntatyön välisinä vuosina 1997–2003 hän työskenteli tilintarkastajana PricewaterhouseCoopersin palveluksessa Kuopiossa sekä laskentatehtävissä TeliaSoneralla.
Urheilu-ura
Essayah edusti aktiiviurallaan Lapinlahden Vetoa. Hän sijoittui 18-vuotiaiden EM-kilpailuissa 1985 Cottbusissa 5 000 metrin kävelyssä 11:nneksi. Rooman MM-kilpailuissa 1987 hän oli 10 kilometrin kävelyssä yhdeksästoista ja Budapestin halli-EM-kilpailuissa 1988 3 000 metrillä yhdeksäs. Vuonna 1989 hän sai pronssia Duisburgin universiadien 5 kilometrillä. Samana vuonna Essayahin valmentajaksi tuli Juha Väätäinen.
Essayah sijoittui Splitin EM-kisoissa 1990 10 kilometrin kävelyssä viidenneksi. Sevillan sisäratojen MM-kilpailuissa 1991 hänet hylättiin 3 000 metrillä. Myöhemmin samana vuonna hän voitti kultaa Sheffieldin universiadeissa ja pronssia Tokion MM-kisoissa ajalla 43.13. 1992 Barcelonan olympialaisissa hän oli neljäs.
Essayah oli Toronton sisäratojen MM-kilpailuissa 1993 seitsemäs 3 000 metrin kävelyssä. Saman vuoden maailmancupissa hän oli toinen ja voitti maailmanmestaruuden Stuttgartin kisoissa ajalla 42.59. Pariisin halli-EM-kilpailuissa 1994 hän oli kuudes ja voitti myöhemmin samana vuonna kultaa Helsingin EM-kisoissa ajalla 42.37. Göteborgin MM-kilpailuissa 1995 hän oli neljäs suomenennätysajalla 42.20. Atlantan olympialaisissa 1996 hän oli kuudestoista ja lopetti kävelijänuransa kauden jälkeen. Hänet valittiin Vuoden naisurheilijaksi vuosina 1993 ja 1994.
Poliitikon ura
Essayah on Paavo Väyrysen, Elisabeth Rehnin, Heidi Hautalan, Timo Soinin ja Laura Huhtasaaren ohella yksi kuudesta suomalaisesta poliitikosta, joka on istunut niin kunnanvaltuustossa, eduskunnassa kuin Euroopan parlamentissakin sekä ollut ehdokkaana presidentinvaaleissa.
Kunnallispoliitikkona
Vuonna 1988 entinen opinto-ohjaaja pyysi Essayahia osallistumaan kuntavaaleihin. Essayah osallistui vaaleihin sitoutumattomana ehdokkaana keskustan listalla ja pääsi osallistumaan nuoriso- ja raittiuslautakunnan työhön. Keskustalla oli tuolloin Lapinlahdella enemmistö ja varsinainen puoluepolitiikka jäi vieraaksi. Seuraavien kuntavaalien aikaan Essayah keskittyi urheiluun sekä harjoitusleireihin ja teki päätöksen olla ryhtymättä ehdokkaaksi.
Vuoden 1996 kunnallisvaaleissa Essayah oli SKL:n ehdokkaana ja tuli valituksi Lapinlahden valtuustoon, missä hän toimi vuoteen 2000 asti. Vuosina 2009–2012 Essayah oli Paimion kunnanvaltuustossa ja kaupunginhallituksessa vuonna 2009.
Kansanedustajana
Vuoden 2003 eduskuntavaalien alla Essayah asui Varsinais-Suomessa ja lupautui kristillisdemokraattien ehdokkaaksi eduskuntavaaleihin. Essayah sai vaaleissa 9 597 ääntä ja tuli valituksi kansanedustajaksi Varsinais-Suomen vaalipiiristä. Vaalikauden aikana Bjarne Kallis luopui KD:n puheenjohtajan tehtävästä ja Päivi Räsänen siirtyi eduskuntaryhmän puheenjohtajasta puolueen johtoon. Essayah valittiin Räsäsen tilalle eduskuntaryhmän puheenjohtajaksi. Vuoden 2007 eduskuntavaaleissa Essayahin jatko kansanedustajana jäi 58 äänen päähän.
KD:n puoluesihteerinä
Kansanedustajakauden jälkeen Essayah toimi hetken aikaa laskentapäällikkönä TeliaSoneran tytäryhtiössä, kunnes hänet valittiin kristillisdemokraattien puoluesihteeriksi Annika Kokon erottua. Essayahin puoluesihteerikautena puolue valmisti historiikin, vietti 50-vuotisjuhlia sekä teki tietojärjestelmä- ja hallintouudistuksia. Essayahin tultua valituksi Euroopan parlamenttiin, hänen seuraajakseen puoluesihteeriksi valittiin Peter Östman.
Europarlamentaarikkona ja presidenttiehdokkaana
Vuoden 2009 eurovaaleissa Essayah valittiin Euroopan parlamenttiin 53 803 äänellä. Hän toimi Euroopan kansanpuolueen ryhmässä yhdessä kokoomuksen edustajien kanssa. Vuoden 2014 eurovaaleissa Essayah sai viidenneksi eniten ääniä (61 264) muttei tullut valituksi.
Vuoden 2008 talouskriisi hallitsi Essayahin europarlamentaarikon kautta. Essayah istui parlamentin talous- ja raha-asioiden valiokunnassa, jossa teema oli erityisesti pinnalla. Lisäksi Essayahin toimi työllisyyden ja sosiaaliasioiden valiokunnassa sekä Israelin ja Välimeren unionin valtuuskunnissa. Essayah edisti parlamentissa suomalaisia linjauksia julkisista hankinnoista ja rajat ylittävistä työntekijöistä. Essayah teki vaalikauden aikana koko parlamentista kolmanneksi eniten muutosesityksiä lausuntoihin ja mietintöihin. Hän teki muutosesityksiä yhteensä 333 raporttiin.
Essayah oli kristillisdemokraattien presidenttiehdokas vuoden 2012 presidentinvaaleissa. Hän sai 2,5 % äänistä, ehdokkaista vähiten. Vaalin toisella kierroksella Essayah asettui tukemaan Sauli Niinistöä.
KD:n puheenjohtajana
Essayah valittiin uudestaan kristillisdemokraattien kansanedustajaksi vuoden 2015 eduskuntavaaleissa Savo-Karjalan vaalipiiristä 11 186 äänellä. Kesäkuussa 2015 Essayah ilmoitti asettuvansa ehdolle kristillisdemokraattien puheenjohtajaksi Päivi Räsäsen luopuessa puheenjohtajuudesta elokuun 2015 puoluekokouksessa. . Hänet valittiin puolueen puheenjohtajaksi vastaehdokkaan, kansanedustaja Sari Tanuksen vetäydyttyä kilpailusta. Hänen mukaansa sosiaalinen oikeudenmukaisuus on puolueelle oppositiokaudella tärkeää.
Vuonna 2019 Sari Essayah valittiin eduskuntaan uudelle kaudelle. Hän sai 12 387 ääntä.
Ennen kristillisdemokraattien elokuun 2019 puoluekokousta oli spekulaatioita siitä, jatkaako Essayah puolueen johdossa, sillä hän sairastui kesällä 2019 rintasyöpään. Alkuvaiheen syöpähoitojen onnistuttua Essayah ilmoitti kuitenkin olevansa käytettävissä, ja hänet valittiin ilman vastaehdokkaita kolmannelle kaudelle puolueen puheenjohtajana.
Vuoden 2023 eduskuntavaaleissa Essayah valittiin kansanedustajaksi uudelle kaudelle 15 862 äänellä.
Urheilujohtajana
Elokuussa 2016 Sari Essayah valittiin jäseneksi Kansainväliseen olympiakomiteaan. Essayah valittiin toimeen Kansainvälisen olympiakomitean kokouksessa Rio de Janeirossa. Hän on Kansainvälisen olympiakomitean kahdeksas suomalaisjäsen. Vuodesta 2016 Essayah on ollut myös Suomen olympiakomitean hallituksen jäsen. Suomen urheiluliiton luottamustehtävissä Essayah on ollut vuodesta 1997.
Poliittisia näkemyksiä
Puheenjohtajaksi valintansa jälkeen Essayah ilmoitti tavoitteekseen kehittää kristillisdemokraateista puolueen, jota voi verrata Saksan CDU-puolueeseen. Essayah totesi tarvittavan työmarkkinauudistusta. Häneen mukaansa Suomi on jäänyt 1990-luvulle Ruotsin ja Tanskan tehdessä uudistuksia.
Essayah vastustaa sukupuolineutraalia avioliittoa ja alkoholilain kokonaisuudistusta. Essayah on pitänyt ruotsin kielen vapaaehtoisuuden lisäämistä "kyseenalaisena linjauksena" ja vastustaa ylioppilaskuntien pakkojäsenyyttä, joka on hänen mielestään ristiriidassa opiskelijoiden yhdistymisvapauden ja yhdenvertaisuuden kanssa. Hän vastustaa eutanasiaa ja puolustaa perhevapaiden kiintiöimistä äidille mm. 6+6+6-mallin sijaan.
Essayh on kritisoinut Rinteen hallituksen talouspolitiikkaa. Hän sanoi elokuussa 2019, että valtion tuottavan omaisuuden myynti ja pysyvien lisämenojen kasvattaminen tulevat pahentamaan alijäämää, ja esitti huolensa siitä, että samaan aikaan kansainvälinen taloussuhdanne on kääntymässä laskuun.
Yksityiselämä
Essayah ilmoitti saaneensa rintasyöpädiagnoosin heinäkuun lopulla 2019 ja hoitojen alkavan elokuun alussa.
Essayah asuu Lapinlahdella talossa, joka on rakennettu tontille, jonka hän sai voitettuaan kävelyn MM-kultaa Stuttgartissa. Essayahin puoliso on Robert Knapp, ja heillä on kaksi tytärtä, Noora ja Nea Knapp.
Urheilusaavutukset
Sari Essayah teki kävelyuransa aikana Suomen ennätyksiä seitsemällä eri matkalla ja kaikkien matkojen ennätykset ovat edelleen (2016) voimassa.
Asterix olympialaisissa
Asterix olympialaisissa on Asterix seikkailee -sarjan neljäs Suomessa julkaistu osa. Se ilmestyi Ranskassa vuonna 1967 ja Suomessa vuonna 1970. Sarjan on käsikirjoittanut René Goscinny ja piirtänyt Albert Uderzo.
Annoonat
Annoonat (Annona) on kasvisuku ja annoonakasvien heimon tyyppisuku. Siihen kuuluu 120–175 lajia. Niitä esiintyy alkuperäisenä Amerikassa ja Afrikassa. Monet annoonien lajeista kasvattavat ihmisen syötäviä hedelmiä, esimerkiksi suomuannoona eli kirimoija (Annona cherimola).
Suomenkielisiä synonyymejä annoonien suvulle ovat annonat, intiaaniomenat, kerimoiat ja kirimoijat.
Andre Spitzer
Andre Spitzer (1945 Timișoara, Romania – 6. syyskuuta 1972 München) oli israelilainen miekkailuvalmentaja. Spitzer osallistui Münchenin vuoden 1972 olympialaisiin Israelin miekkailumaajoukkueen valmentajana. Hän oli yksi niistä panttivangeista, jotka palestiinalaiset terroristit surmasivat Münchenin verilöylyssä.
Spitzer syntyi Romaniassa mutta muutti Alankomaihin vuonna 1964. Hän avioitui vuonna 1971 entisen miekkailuvalmennettavansa Ankien kanssa. Myöhemmin he muuttivat Israeliin. Pariskunnan tytär Anouk syntyi muutamaa kuukautta ennen Münchenin olympialaisia. Andre ja Ankie matkustivat Müncheniin, mutta Anouk jäi Alankomaihin isovanhempiensa luo.
Olympialaisten puolivälissä Spitzerit kutsuttiin takaisin Alankomaihin tyttären jouduttua sairaalaan. Tyttären terveydentila oli kuitenkin luultua parempi, ja Spitzer palasi takaisin olympiakaupunkiin. Hän myöhästyi junasta, mutta hänen vaimonsa ajoi hänet Eindhoveniin asemalle, missä hän nousi junaan. Silloin Spitzerit näkivät toisensa viimeisen kerran.
Andre Spitzer tuli Müncheniin neljä tuntia ennen kuin terroristit ottivat olympiakylän asukkaat panttivangiksi. Painivalmentaja Moshe Weinberg ja painonnostaja Jossef Romano murhattiin, ja Spitzer ja kahdeksan muuta urheilijaa otettiin vangiksi. Spitzer nähtiin elävänä viimeisen kerran, kun hän puhui avoimesta ikkunasta neuvottelijoille.
20 tunnin neuvottelujen jälkeen panttivangit ja terroristit lennätettiin helikopterilla Fürstenfeldbruckin lentotukikohtaan, mistä – niin terroristeille uskoteltiin – heidät lennätettäisiin johonkin heille ystävällismieliseen arabimaahan. Baijerin rajavartiosto ja Münchenin poliisi toteuttivat kuitenkin kentällä väijytyksen ja pelastusyrityksen, joka huonosti valmisteltuna epäonnistui. Kahden tunnin laukaustenvaihdon jälkeen terroristit ampuivat Spitzerin ja muut panttivangit.
Maximilian von Prittwitz
thumb|185px|Max von Prittwitz Maximilian von Prittwitz und Gaffron (27. marraskuuta 1848 Bernstadt, Sleesia – 29. maaliskuuta 1917 Berliini) oli saksalainen kenraali, joka toimi hetken aikaa komentajana aivan ensimmäisen maailmansodan alussa.
Prittwitzit olivat vanha sleesialainen sotilassuku, johon oli kuulunut useita Preussin armeijan kenraaleita. Max von Prittwitz aloitti uransa upseerina jalkaväessä vuonna 1866. Hänestä tuli 1894 eversti, 1896 rykmentinkomentaja, 1898 kenraalimajuri ja prikaatinkomentaja, 1901 kenraaliluutnantti ja divisioonankomentaja sekä 1906 jalkaväenkenraali ja armeijakunnan komentaja. Vuonna 1913 hänet ylennettiin kenraalieverstiksi ja nimitettiin sotilastarkastajaksi.
Maailmansodan puhjettua elokuussa 1914 Prittwitz nimitettiin Itä-Preussiin sijoitetun 8. armeijan komentajaksi, tehtävänään torjua Venäjän odotettavissa ollut hyökkäys. Kärsittyään tappion Gumbinnenin taistelussa 19.–20. elokuuta hän pelkäsi jäävänsä Venäjän ensimmäisen ja toisen armeijan saartamaksi, sillä niillä oli yhteensä nelinkertainen ylivoima hänen joukkoihinsa nähden. Tämän vuoksi hän määräsi armeijansa perääntymään Veikselin länsipuolelle ja jättämään siten koko Itä-Preussin venäläisille. Pääesikunnan päällikkö Helmuth von Moltke ei hyväksynyt tätä, joten Prittwitz korvattiin jo 22. elokuuta Paul von Hindenburgilla ja hänen antamansa perääntymiskäsky peruttiin. Prittwitz ei enää tämän jälkeen toiminut komentajana.
Niko ja Lypsyjakkarat
Niko ja Lypsyjakkarat on kuopiolaislähtöinen huumorimusiikkia soittava yhtye. Sen perustivat vuonna 1997 Sami Karhunen, Vuokko Järvinen ja Antti Heikkilä. Pian perustamisen jälkeen yhtyeeseen liittyivät myös Sampsa Väätäinen ja Kimmo Räsänen.
Historia
Niko ja Lypsyjakkarat perustettiin vuonna 1997 Kuopiossa. Perustajajäseniin kuuluvat Sami Karhunen (kitara), Vuokko Järvinen (laulu, kitara) ja Antti Heikkilä (basso). Hyvin pian perustamisensa jälkeen yhtyeeseen liittyi myös Sampsa Väätäinen (rummut) ja Kimmo Räsänen (laulu, mutekitara). Niko ja Lypsyjakkarat on esittänyt alusta lähtien omia kappaleitaan, mutta varsinkin uran alkuvaiheissa ohjelmistoon kuului myös runsaasti parodiaversioita tunnetuista rock-klassikoista, kuten "Born to be bylsimään" ("Born to be wild").
Niko ja Lypsyjakkat ehti hankkia itselleen kovan livebändin maineen Itä-Suomessa, vaikka se soittikin vuosina 1997-1999 yhteensä vain neljä keikkaa. Yhtyeen keikat olivat tapahtumia, jotka liikkuivat jossakin rock-konsertin ja performanssin välillä. Varsinkin kolmannella keikallaan yhtye herätti runsaasti huomiota. Keikan järjestäjä keskeytti esityksen vain kolmen kappaleen jälkeen ja uhkasi kutsua paikalle poliisin. Syynä oli ilmeisesti soittajien alastomuus ja "arveluttava" käytös. Järjestäjän voimakkaaseen reaktioon vaikutti varmasti myös yhtye nimeltä "Ipe Törnänen ja Orkka", jonka hyvin performatiivinen esitys toimi tuolloin Lypsyjakkaroiden lämmittävänä aktina.
Tähän asti viimeisen keikkansa Niko ja Lypsyjakkarat soitti Kuopiossa "Vessankatto Festivaaleilla". Tuolloin lavalla soitti myös yhtyeen ulkojäsen Toni Suominen (lyömäsoittimet, taustalaulu). Viimeisen keikan jälkeen yhtye on keskittynyt vain studiotyöskentelyyn. Viimeisin levytys on kokoelma "Tissimillenium" (2004).
MP3-singlet "Mä lennän taas (sun makkaralla)", "Lähes autenttinen Dingo" ja "Taikakäsi" ovat Niko ja Lypsyjakkaroiden muistetuimmat kappaleet.
Tulevaisuus
Niko ja Lypsyjakkaroilta on piakkoin tulossa uusi levy, joka kantaa työnimeä "Kortti Euroopasta". Myös mahdollisesta comeback-kiertueesta (Millenium-comeback) on huhuttu jo vuosia. Haastatteluissa yhtye ei ole täysin tyrmännyt ajatusta mahdollisesta paluustaan esiintymislavoille. Yhtyeen laulaja Vuokko Järvinen on valmistelemassa ensimmäistä soololevyään.
Haridwar
Haridwar on noin 230 000 asukkaan kaupunki Intian Uttarakhandin osavaltiossa. Hindulaisille Haridwar on yksi tärkeimmistä pyhistä kaupungeista ja merkittävä pyhiinvaelluspaikka. Kumbh Mela -juhla järjestetään siellä joka kahdestoista vuosi. Gangesin vedenlaatua testaavan tutkimuksen mukaan joki oli kaikkein puhtain Haridwarissa verrattuna muihin sen verralla sijainneisiin kaupunkeihin, jotka testattiin.
Kaupungin väestöstä noin 83 prosenttia on hinduja, toiseksi suurin uskonto on islam, jota tunnustaa noin 16 %.
Sotaveteraani
Sotaveteraani, myös rintamaveteraani ja joskus lyhyemmin veteraani on sotaan osallistunut ja siitä hengissä selvinnyt henkilö. Sodassa haavoittunut on sotainvalidi, josta voidaan käyttää myös ilmaisua sotavammainen.
Lupauksia maailmansotien veteraaneille
Ensimmäisen maailmansodan jälkeen sotaveteraaneja oli paljon. Sodan aikana heille oli annettu monia lupauksia siitä, miten heitä palkittaisiin sodan jälkeen. Niinpä Yhdysvalloissa oli luvattu, että kukin veteraani saisi tuhannen dollarin palkkion, mutta vasta vuonna 1945, jolloin veteraanit olisivat lähellä eläkeikää. Suuren laman aikaan vuonna 1932 17 000 yhdysvaltalaista sotaveteraania ja heidän perheitään ja tukijoitaan, jopa 43 000 henkeä, kerääntyi Washingtoniin vaatimaan poliitikkojen lupaamien bonusten maksamista etukäteen. Senaatti kuitenkin esti maksatuksen. Lopulta Yhdysvaltain armeija ajoi protestoijat pois tankein ja taistelukaasujen avulla 28. heinäkuuta 1932.
Sotaveteraanit Suomessa
thumb|Suomen sotaveteraanien nauha vuodelta 1967 Suomessa sotaveteraanilla tarkoitetaan nykyisin yleensä talvisotaan, jatkosotaan tai Lapin sotaan osaa ottaneita henkilöitä.
Suomen sotaveteraaniliitto kuitenkin kutsuu sotaveteraaneiksi ainoastaan omia jäseniään, jotka palvelukseen kutsuttuna, määrättynä tai vapaaehtoisena ovat osallistuneet Suomen vuosina 1939–1945 käymiin sotiin. Toinen suuri veteraanijärjestö Suomessa on Rintamaveteraaniliitto. Myös Lotta Svärd -järjestössä sota-aikana palvelleita naisia kutsutaan toisinaan sotaveteraaneiksi.
Viranomaiset, kuten Kansaneläkelaitos ja sosiaali- ja terveysministeriö käyttävät nimityksiä veteraani tai rintamaveteraani miehistä ja naisista, joilla on rintamasotilastunnus, naisille myönnetty rintamapalvelustunnus, rintamatunnus tai veteraanitunnus. Nämä tunnukset oikeuttavat moniin alennuksiin ja ilmaispalveluihin. Sotaveteraanin voi myös tunnistaa rintapielessä pidettävästä tammenlehvästä, joka tuli käyttöön vuonna 1986. Sitä jakoi ensin puolustusvoimat ja nykyisin Sotainvalidien Veljesliitto Ry.
Sotaan lähetettiin eniten vuosina 1923–1925 syntyneitä miehiä. Vuoden 2022 lopussa sotaveteraaneja oli runsaat 3 000, ja valtaosa heistä oli naisia. Tuolloin sotaveteraanien keski-ikä oli 97 vuotta. Naisten suurempaa osuutta 2020-luvulta alkaen selittää se, että heitä palveli miehiä nuorempina monenlaisissa tehtävissä kuten lottina, sairaanhoidossa, sotilaskodeissa ja karjan evakuoinneissa. Tilanne muuttui vuonna 2020, jolloin naisia oli sotaveteraaneina ensi kertaa enemmän kuin miehiä. Sotaveteraaniliiton mukaan sotaveteraaneja kuolee kuusi henkilöä joka päivä. Kansaneläkelaitoksen arvion mukaan viimeinen heistä poistuu todennäköisesti vuonna 2030 ja hän on nainen joko pääkaupunkiseudulta tai Pohjois-Suomesta. Virolaisista jatkosodan vapaaehtoisista, Suomen-pojista, oli kesällä 2022 elossa viisi Virossa ja kymmenkunta muualla maailmassa.
Jokispilä totesi blogissaan vuonna 2008, että viime vuosikymmeninä on julkisuudessa ajoittain väitetty, ettei sotaveteraaneja arvostettu Suomessa aiemmin ja että nuoriso ja vasemmistolaiset, varsinkin taistolaiset, olisivat pilkanneet veteraaneja erityisesti 1960- ja 1970-luvuilla. Veteraanien muistoja tutkineen Ville Kivimäen mukaan ajatus heidän laajamittaisesta haukkumisestaan on kuitenkin pitkälti myytti. Kivimäki oudoksuu myös sitä, että veteraanien nimissä lähinnä Internetin keskustelupalstoilla otetaan kantaa moniin nykyajan ilmiöihin ilman, että kirjoittajat itse olisivat veteraaneja.
Kommunismin katoaminen Euroopasta ja Neuvostoliiton hajoaminen 1980- ja 1990-lukujen taitteessa kiinnitti huomiota kommunistisissa maissa esiintyneisiin ongelmiin. Sotaveteraanit saivat tällöin julkista arvostusta osakseen, koska yleisesti katsottiin Suomen välttyneen kommunismilta sodan ansiosta. Tutkija Markku Jokisipilän mukaan tällöin sotaveteraaneista lopullisesti tuli Suomessa kunniakansalaisia, joiden tekemiä uhrauksia on runsaasti muisteltu ja ylistetty. 2000-luvulla sotaveteraaneihin kohdistunut huomio on pysynyt suurena ja vuoden 2006 veteraanikeräys sai ennätystuloksen.
Sotaveteraaneista halutaan joskus luoda ihannekuvaa sankareina, joiden kestokyky saavutti myyttiset ja yli-inhimilliset mitat. Ville Kivimäen kirja Murtuneet mielet kertoo veteraaneista, joille taistelujen paine ja stressi osoittautuivat ylivoimaisiksi kestää. Kivimäen mukaan yliampuvat sankaritarinat vähättelevät sodan kauheuksia, ja hän huomauttaa, että: "jokaista Mannerheim-ristin ritaria kohden oli lähes sata psyykkisten oireiden takia hoitoon joutunutta".
Suuri enemmistö veteraaneista selvisi sodasta mielenterveyttään menettämättä, mutta siviiliin sopeutuminen ja sotakokemusten unohtaminen oli vaikeaa. Sodan traumojen siirtymistä myös seuraaville sukupolville on tutkittu.
Lapin sodan päättymisen vuosipäivä27. huhtikuuta on Suomessa kansallinen veteraanipäivä. Valtiovalta käynnisti perinteen vuonna 1987 lisätäkseen veteraanien julkista arvostusta.
Suomalaisia sotaveteraanijärjestöjä
Suomessa toimii myös sotaveteraanitoiminnan yhteistyöelin Suomen veteraaniliittojen valtuuskunta, Veva.
Rauhanturvaoperaatioiden veteraanit
Suomen sotien lisäksi suomalaiset valmiusjoukot ovat osallistuneet rauhanturva- ja kriisienhallintaoperaatioihin. Suomalaisia sotilaita on eri operaatioissa kuollut yhteensä viitisenkymmentä. Maanpuolustuskorkeakoulu arvioi, että 1,2–3,6 % kriisinhallintaoperaatioihin osallistuneista suomalaisista, eli yli 400, on sairastunut traumaperäiseen stressihäiriöön. Jonkinasteisia mielenterveysongelmia esiintyy noin 15–35 prosentilla taistelukentällä olleista.
Aliupseeriliitto piti vuonna 2011 rauhanturvaajien hoidon ja kuntoutuksen tilannetta heikkona. Ongelmia on aiheuttanut muun muassa puutteellinen lainsäädäntö. Puolustusministeriö ilmoitti vuonna 2013 uuden kriisinhallintaveteraaniohjelma laatimisesta.
Suomen Rauhanturvaajaliitto, on tarjonnut vuodesta 2008 lähtien keskusteluapua ja vertaistukea valtakunnallisen tukipuhelimen kautta. Lisäksi Suomen Rauhanturvaajaliiton Tukea kotona ja kaukana –projekti 2013–16 tarjoaa vertaistukea entisille ja nykyisille rauhanturvaajille, sekä heidän läheisilleen. Operaatioiden aikana psykososiaalista, henkistä ja hengellistä tukea antaa muun muassa sotilaspastori.
Espanjan koripallomaajoukkue
Espanjan koripallomaajoukkue edustaa Espanjaa koripallon maajoukkuekilpailuissa.
Olympialaisissa
Koripallo oli ensimmäisen kerran virallisena lajina mukana olympialaisissa Berliinissä 1936, mutta tuolloin Espanja vetäytyi turnauksesta sisällissotansa vuoksi. Seuraavan kerran maa osallistui olympialaisten koripalloturnaukseen Roomassa 1960 sijoittuen 14:nneksi. Méxicossa 1968 joukkue oli seitsemäs ja Münchenissä 1972 yhdestoista.
Moskovan 1980 kisoja boikotoivat monet länsimaat mutta Espanja oli mukana ja sijoittui neljänneksi hävittyään pronssiottelussa Neuvostoliitolle pistein 94–117. Los Angelesin 1984 kisoja boikotoivat puolestaan itäblokin maat ja Espanja selviytyi finaaliin, jossa se hävisi Yhdysvalloille 65–96.
Soulin 1988 olympialaisissa Espanja sijoittui kahdeksanneksi, kotikisoissaan Barcelonassa 1992 yhdeksänneksi ja Sydneyssä 2000 jälleen yhdeksänneksi. Ateenan 2004 olympialaisissa joukkue sijoittui seitsemänneksi. Pekingin 2008 olympialaisissa se saavutti hopeaa hävittyään ainoastaan Yhdysvalloille, ensin alkulohkossa ja toistamiseen loppuottelussa. Lontoon olympialaisissa 2012 Espanja sai jälleen hopeaa. Voitettuaan välieräottelussa Venäjän se hävisi loppuottelussa Yhdysvalloille. Rio de Janeirossa 2016 Espanja sai pronssia kukistettuaan pronssiottelussa Australian.
MM-kisoissa
Espanja osallistui koripallon ensimmäisiin maailmanmestaruuskilpailuihin 1950 ja sijoittui yhdeksänneksi. Seuraavan kerran maa pääsi kisoihin mukaan 1974 ja sijoittui viidenneksi. Yksien väliin jääneiden kisojen jälkeen maa oli mukana jälleen 1982 ja sijoittui neljänneksi. Vuonna 1986 Espanja sijoittui kotikisoissaan viidenneksi. Kaksissa seuraavissa MM-kisoissa joukkueen sijoitus oli kymmenes. Vuoden 1998 kisoissa se sijoittui viidenneksi ja Alberto Herreros oli kisojen paras korintekijä.
Vuoden 2002 MM-kisoissa Yhdysvalloissa Espanja sijoittui viidenneksi voitettuaan viimeisessä sijoitusottelussaan poikkeuksellisen huonosti pelanneen isäntämaan pistein 81–75.
MM-kisat 2006
Japanissa järjestetyissä vuoden 2006 MM-kisoissa Espanjan miesten koripallomaajoukkue voitti historiansa ensimmäisen arvokisakultamitalin. Välierässä se kaatoi olympiavoittaja Argentiinan pistein 75–74. Finaalissa se voitti Kreikan ylivoimaisin pistein 70–47, vaikka kisojen arvokkaimmaksi pelaajaksi valittu Pau Gasol ei pystynyt enää pelaamaan loukkaannuttuaan välierässä. Finaalissa Espanjan parhaat pistemiehet olivat 20 pistettä keränneet Juan Carlos Navarro ja kisojen tähtiviisikkoon Gasolin ohella valittu Jorge Garbajosa. Joukkuetta valmensi Pepu Hernández, jonka isä kuoli finaalia edeltävänä yönä.
MM-kisat 2010–
Vuoden 2010 MM-kilpailuissa Espanja sijoittui kuudenneksi ja 2014 viidenneksi.
Kiinan MM-kilpailuissa 2019 Espanja voitti historiansa toisen maailmanmestaruuden: loppuottelussa se voitti Argentiinan 95–75.
EM-kisoissa
Espanja on historiansa aikana saavuttanut 12 mitalia koripallon EM-kisoissa. Jo vuonna 1935 lajin ensimmäisissä EM-kisoissa se sai hopeaa. Seuraava hopeamitali tuli kotikisoista 1973. Vuonna 1983 joukkue sai jälleen hopeaa ja 1991 pronssia. Vuosituhannen taitteessa se oli kolmissa peräkkäisissä kisoissa mitaleilla: hopeaa 1999, pronssia 2001 ja hopeaa 2003. Vuoden 2005 kisoissa sijoitus oli neljäs ja vuonna 2007 joukkue sai hopeaa. Vuoden 2009 kisoissa joukkue voitti EM-kultaa.
Liettuan vuoden 2011 EM-kilpailuissa Espanja puolusti mestaruuttaan ja eteni loppuotteluun, jossa se kohtasi Ranskan. Ottelu päättyi lopulta Espanjan voittoon ja maa uusi mestaruutensa. Espanjan Juan Carlos Navarro valittiin kisojen arvokkaimmaksi pelaajaksi.
Vuoden 2013 EM-kilpailuissa Sloveniassa Espanja voitti alkulohkonsa neljällä otteluvoitolla ja isäntämaalle kärsityllä tappiolla. Jatkolohkossa Espanja voitti kaksi ottelua viidestä, kun se voitti Suomen ja sen alkulohkovoitto Kroatiasta laskettiin mukaan. Puolivälierissä Espanja voitti toisen alkulohkon ykkösen Serbian mutta hävisi välierissä jatkoajan jälkeen Ranskalle. Pronssiottelussa Espanja voitti Kroatian pistein 92–66.
Vuoden 2015 EM-kilpailuissa Espanja voitti kolmannen mestaruutensa voitettuaan loppuottelussa Liettuan. EM-kilpailuissa 2017 se saavutti pronssia kukistettuaan pronssiottelussa Venäjän.
Patrice de Mac-Mahon
Edme Patrice Maurice, Mac-Mahonin kreivi, Magentan herttua, Solférinon ruhtinas (13. heinäkuuta 1808 Sully, Saône-et-Loire – 16. lokakuuta 1893 Montcresson, Loiret) oli Ranskan marsalkka ja Ranskan kolmannen tasavallan ensimmäinen presidentti vuosina 1875–1879.
Änew
Änew (myös Anau tai Annau) on kaupunki melko keskellä Turkmenistania sijaiten lähellä Iranin rajaa. Änew on Ahalin maakunnan pääkaupunki.
Patrice de Mac-Mahon
Sotilasura
Sullyssa syntynyt Patrice de Mac-Mahon oli aatelisperheensä seitsemästätoista lapsesta kuudestoista. Hänen esi-isänsä olivat kotoisin Irlannista ja paenneet Jaakko II:n harjoittamaa katolilaisten vainoa. Ludvig XV aateloi hänen isoisänsä Marquis d'Equillyksi.
Patrice de Mac-Mahon kävi St-Cyrin sotilasakatemiaa ja valmistui 1827. Hän oli kenraali Achardin adjutantti Algeriassa, jossa hän oli vuoteen 1854. Hänestä tuli muukalaislegioonan komentaja 1843 ja divisioonankenraali 1852. Hän kunnostautui Krimin sodassa erityisesti Malakoffin taistelussa 1855. Mac-Mahonille tarjottiin ylennystä, mutta hän halusi palata Algeriaan.
Patrice de Mac-Mahon nimitettiin Ranskan senaattiin 1856. Hän taisteli Itävallan-Sardinian sodassa 2. armeijankunnan (Italian armeijan) komentajana ja varmisti voiton Magentassa 4. kesäkuuta 1859. Hänet nimitettiin kentällä marsalkaksi ja Napoleon III myönsi hänelle myöhemmin Magentan herttuan aatelisarvon.
Patrice de Mac-Mahon oli Algerian kenraalikuvernöörinä syyskuusta 1864, mutta jätti viran Ranskan–Preussin sodan alussa, jossa hän komensi Alsacen yksikköä sekä I ja V armeijakuntia Reinin armeijan eteläsiivellä. Alle viikossa koko Reinin armeija joutui perääntymään Ranskaan armottomien preussilaisten edellä. Mac-Mahon jätti armeijakuntansa ja komensi Napoleon III:n kanssa Reinin armeijan 120 000 miehen jäänteitä (I, VII, XII armeijakunta). Armeija lähti marssiin kohti Metziä 130 km:n päässä vapauttaakseen sinne piiritetyt joukot. Preussin 3. armeija oli kuitenkin edennyt 325 km kolmessa viikossa ja tapasi ranskalaiset Meusen varrella 29. elokuuta, josta ranskalaiset vetäytyivät kolmen päivän taistelujen jälkeen Sedaniin. Tällä välin uusi Preussin 4. armeija eteni Sedanin eteläpuolelle 3. armeijan kaivautuessa sen pohjoispuolelle. 1. syyskuuta 1870 Preussilaiset sulkivat piiritysrenkaan Helmuth von Moltken johdolla.
Mac-Mahon haavoittui, ja komento siirtyi kenraali De Wimpffenille, joka ilmoitti Ranskan armeijan antautumisesta. 2. syyskuuta Napoleon III antautui viimeisten 83 000 miehensä kanssa. Mac-Mahon johti vielä Versaillesin joukkoja kukistaen Pariisin kommuunin toukokuussa 1871.
Ranskan presidenttinä
9. marraskuuta 1873 kansalliskokous nimitti Mac-Mahonin presidentiksi seitsemäksi vuodeksi. Tammi- ja helmikuussa 1875 säädettiin lait, jotka viimein tekivät tasavallasta Ranskan laillisen valtiomuodon. Mac-Mahon hyväksyi myös Jules Armand Dufauren ja Jules Simonin hallitukset, joissa tasavaltalaiset olivat edustettuina. Kuitenkin toukokuussa 1877 Mac-Mahon erotti pääministeri Jules Simonin ja korvasi hänet herttua Albert de Brogliella estääkseen tasavaltalaisuuden kannatuksen kasvun ja parantaakseen Henri d'Artoisin kuninkaaksi pääsemisen mahdollisuuksia. Tätä nimitetään toukokuun 16. päivän kriisiksi (Crise du Seize mai). Tasavallan kannattajat ja vasemmisto katsoivat, että Mac-Mahon tavoitteli diktatuuria ja toimi siten vastoin perustuslakia.
Mac-Mahon matkusti läpi maan varmistaakseen konservatiivien kannatuksen parlamenttivaalissa, mutta vasemmisto sai silti 120 edustajan enemmistön. De Broglien ministeriö erosi, ja Jules Dufaure muodosti vasemmistolaisen hallituksen. Mac-Mahon pysyi vallassa vielä vuoden 1878, jotta Pariisin maailmannäyttely onnistuisi. Sitten hän pyysi eroa, ja tammikuun 1879 presidentinvaaleissa hänen seuraajakseen valittiin vasemmistolainen Jules Grévy.
Patrice de Mac-Mahon kuoli Montcressonissa Loiretissa 1893. Hänet haudattiin täysin kunnianosoituksin Invalidikirkkoon.
Moniza Alvi
Moniza Alvi (s. 1954 Lahore, Pakistan) on brittiläinen runoilija.
Alvi syntyi Pakistanissa, mutta muutti Britanniaan muutaman kuukauden ikäisenä ja varttui Hertfordshiressä. Hän opiskeli Yorkin ja Lontoon yliopistoissa. Alvi on väitellyt tohtoriksi East Anglian yliopistosta Stevie Smithin runoudesta.
Vuonna 1991 Alvi ja Peter Daniels voitettivat yhdessä Poetry Business Prizen ja julkaisivat Peacock Luggage -runokokoelman. Sittemmin Alvi on jatkanut omien runoteostensa julkaisemista. Hänen saamiensa tunnustusten joukossa on Cholmondeley-palkinto vuodelta 2002.
Sven
Sven on skandinaavinen miehen etunimi, joka merkitsee poikaa, nuorukaista. Nimi on ollut käytössä jo keskiajalla, ja se on ollut myös muutamilla Ruotsin, Norjan ja Tanskan kuninkailla. Suomessa nimestä ovat käytössä myös muunnelmat Soini ja Veini.
Julius Yego
Julius Kiplagat Yego  (s. 4. tammikuuta 1989 Soba River, Tinderet, Nandin eteläinen piirikunta ) on kenialainen keihäänheittäjä. Hän kuuluu juoksijoistaan tunnettuun kalenjin-heimon nandi-haaraan.
Sven
Vuoden 2019 loppuun mennessä nimi Sven on Suomessa annettu Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan 7 373 miehelle sekä muutamalle naisellekin. Suomenruotsalaisen kalenterin mukaan Svenin nimipäivä on 21. elokuuta, samana päivänä, jolla Soini ja Veini ovat suomenkielisessä kalenterissa.
Julius Yego
Yego on kokeillut myös 100 metrin juoksua sekä maastojuoksua. Vuonna 2006 hän teki keihäänheitossa maansa juniorien ennätyksen 71 metriä. Myöhemmin Kenian poliisi otti Yegon palvelukseensa ja alkoi sponsoroida häntä. Vuonna 2010 Yego sijoittui kolmanneksi Afrikan-mestaruuskilpailuissa tuloksella 74,51 m ja seitsemänneksi kansainyhteisön kisoissa tuloksella 69,60 m. Vuonna 2011 hän voitti kultaa Afrikan kisoissa uudella Kenian ennätyksellä 78,34 m. Alun perin Yego oli otettu pois Kenian Maputoon lähteneestä kisajoukkueesta, koska juoksijoita oli haluttu saada mukaan enemmän, mutta myöhemmin hänet palautettiin joukkueeseen. Yego sijoittui kolmanneksi, kun Nairobissa joulukuussa 2011 järjestetyssä tilaisuudessa palkittiin vuoden urheilupersoonallisuuksia Keniassa. Afrikan kisojen voiton jälkeen hän sai myös IAAF:n myöntämän stipendin, jonka turvin Yego saattoi harjoitella eurooppalaisten keihäsvalmentajien kanssa kuuden kuukauden ajan. Afrikan-mestaruuskilpailuissa Porto-Novossa 2012 hän voitti mestaruuden tuloksella 76,68 m. Huhtikuussa 2012 hän paransi Kenian ennätystään tulokseen 79,95 m ja 22. heinäkuuta Kuortaneen eliittikisoissa tulokseen 81,12 m. Lontoon olympialaisissa 2012 Yego heitti keihään karsinnassa uuden ennätyksensä 81,81 ja pääsi finaaliin yhdeksäntenä. Loppukilpailussa Yego sijoittui 12:nneksi tuloksella 77,15.
Heinäkuussa 2013 Yego paransi ennätystään Kenian MM-karsinnoissa tulokseen 82,09 m. Moskovan MM-kilpailuissa hän selviytyi loppukilpailuun ja hänestä tuli ensimmäinen kenttälajin loppukilpailuun selviytynyt kenialaisurheilija. Loppukilpailussa hän sijoittui neljänneksi. Kilpailun viidennellä kierroksella hän heitti ennätyksensä 85,40 m ja nousi kolmannelle sijalle. Kilpailun viimeisellä kierroksella Dmitri Tarabin ohitti hänet nousten pronssimitalistiksi. Yego voitti 2014 kultaa Glasgow'n Kansainyhteisön kisoissa tuloksella 83,87 ja Marrakechin Afrikan-mestaruuskilpailuissa heitettyään 84,72.
Afrikan-mestaruuskilpailuissa Asabassa 2018 hän voitti mestaruuden tuloksella 77,34 m. Hän voitti kultaa Rabatin Afrikan kisoissa 2019 tuloksella 87,73. Dohan MM-kilpailuissa 2019 Yego selvitti tiensä karsinnoista loppukilpailuun, mutta 12 heittäjän loppukilpailussa hän jäi ilman tulosta. Hän karsiutui loppukilpailusta vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa. Seuraavana vuonna hän voitti Afrikan-mestaruuden tuloksella 79,62, mutta karsiutui loppukilpailusta Eugenen MM-kilpailuissa. Birminghamin Kansainyhteisön kisoissa hän sai pronssia tuloksella 85,70.
Yego on poliisi ja naimisissa Sincy Yegon kanssa. Keniassa Yegolle ei löytynyt valmentajaa, joten aluksi hän opiskeli keihäänheiton tekniikkaa katselemalla muun muassa Andreas Thorkildsenin ja Tero Pitkämäen otteita YouTube-videoilta, minkä vuoksi häntä alettiin kutsua nimellä ”YouTube-mies”. Talven 2011–2012 aikana Yego harjoitteli Kuortaneella ja sai valmennusapua suomalaiselta Petteri Piiroselta. Yego itse pitää Suomea yhtenä parhaista paikoista, joissa keihäänheittoa voi harjoitella, ja on verrannut maan suhdetta keihäänheittoon siihen suhteeseen, joka vallitsee Kenian ja juoksun välillä. Heinäkuussa 2012 hän valmistautui Lontoon olympialaisiin hyödyntämällä Bristolin yliopiston tarjoamia harjoitusmahdollisuuksia.
Kakkurilampi (Hämeenkyrö)
Kakkurilampi eli Kaakkurilampi on Pirkanmaalla Hämeenkyrössä sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Mahnalanselän alueen. Kakkurilampi on osa Turkimusojan valuma-aluetta, joka sivuaa Hämeenkyrön taajamaa.
Maantieto
Lampi on 250 metriä pitkä, 100 metriä leveä ja sen pinta-ala on 2,1 hehtaaria. Se sijaitsee Ulvaanharjun jatkeella pitänomaisessa painaumassa ja sen rannat ovat soistunutta metsämaata. Vain suon länsipäässä on ojia, joita pitkin Kakkurilammen pintavedet valuvat Kuroonsuon kautta Järvenkylänjärveen. Lampi on asumaton, mutta sen eteläpuolelta ohittaa maantie lammen ja pohjoispuolelta kulkee kärrypolku nimeltään Pirkanura.
Historiaa
Järvi on piirretty näkyviin Hämeenkyrön pitäjänkartassa, jossa se oli asumaton ja laskuojaton suojärvi.
Gad Tsobari
Gad Tsobari (tai Tsabari) (s. 1944) on israelilaissyntyinen painija ja vuoden 1972 Münchenin olympialaisten urheilija. Hän on ainoa eloonjäänyt kahdestatoista israelilaisesta olympiaedustajasta, jotka palestiinalaiset terroristit ottivat panttivangiksi Münchenin olympialaisissa.
Terroristit tunkeutuivat urheilijoiden vartioimattomaan asuntolaan aamuyöllä 5. syyskuuta 1972. Tsobari oli herännyt asuntoyksikön ulkopuolelta kuuluneeseen hälinään, ja hän avasi oven. Terroristit ottivat Tsobarin ja yksikössä nukkuneet viisi muuta miestä kiinni. Heidän lisäkseen kiinniotettuja oli kuusi, mukaan lukien painivalmentaja Moshe Weinberg, jota oli ammuttu.
Kun terroristit veivät miehiä toiseen yksikköön, Tsobari lähti juoksemaan ja pääsi pysäköintihalliin, jonka pilarit antoivat hänelle suojaa. Hänen perässään tullut terroristi ampui mutta ei osunut. Lopulta Tsobari pääsi lehdistökeskukseen, jossa hän tapasi yhdysvaltalaisen kuvausryhmän.
Tsobarin juostessa pakoon Weinberg hyökkäsi yhden terroristin kimppuun, jolloin toinen terroristi ampui hänet kuoliaaksi. Pian terroristit tappoivat toisenkin panttivangin. Loput yhdeksän kuolivat saksalaisviranomaisten epäonnistuneessa vapautusyrityksessä myöhään saman päivän iltana.
Terrori-iskun jälkeen Tsobarilla oli univaikeuksia, ja jonkin aikaa hän käytti alkoholia unohtaakseen tapahtumat.
Luettelo seksiasennoista
Tämä on luettelo eräistä asennoista, joissa ihmiset voivat harrastaa seksiä, esimerkiksi emätin- tai anaaliyhdyntää sekä suuseksiä.
Eräitä asentoja
Luettelossa "vastaanottava partneri" saa peniksen emättimeensä tai peräaukkoonsa. Vastaanottava partneri voi anaaliyhdyntään soveltuvissa asennoissa olla joko nainen tai mies, mutta joissakin asennoissa vain emätinyhdyntä onnistuu.
HMS Aslög
Valmistus
Alus laskettiin vesille 3. kesäkuuta 1861 Nyköpingin telakalta ja se otettiin palveluksen 25. marraskuuta. Alus valmistettiin puusta ja teräksestä. Alus oli varustettu kahdella mastolla, joihin kyettiin nostamaan kaikkiaan 270 m² purjeet.
Palvelus
Vuosina 1866-1867 aluksen tykit korvattiin yhdellä 96 millimetrin kanuunalla ja samalla sen miehistöntarve laski 31 mieheen. Alus poistettiin palveluksesta 20. huhtikuuta 1892.
Joulun henki
Joulun henki on Suvi Teräsniskan 7. marraskuuta 2014 julkaistu seitsemäs studioalbumi ja järjestyksessään hänen toinen joululevynsä. Albumi on parhaimmillaan ollut Suomen virallisen albumilistan neljännellä sijalla. Albumi oli vuoden 2014 seitsemänneksi myydyin albumi Suomessa 14 143 kappaleen myynnillään.
Maintpartner
Maintpartner on suomalainen teollisuuden kunnossapito- ja käyttöpalveluja toimittava yritys. Yritys aloitti toimintansa marraskuussa 2006, mihin asti se oli ollut osa Fortum Servicesiä. Asiakkaita ovat mm. energiayhtiöt, kemian-, metalli-, elintarvike- ja metsäteollisuus. Yhtiön päämarkkina-alueet ovat Suomi, Ruotsi, Puola ja Viro.
Bambi: Tarina metsästä
Bambi: Tarina metsästä on itävaltalaisen Felix Saltenin kirjoittama romaani, joka kertoo Bambi-nimisen metsäkauriin syntymästä ja kasvusta aikuiseksi.