cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Neuvosto-Venäjä
Tasavallan aika ja bolševikkien nousu
Väliaikaisen hallituksen sotapolitiikka kiristi sen välejä neuvostoihin. Neuvostot vaativat luopumista valloituspolitiikasta ja rauhansopimuksen solmimista ilman aluemuutoksia ja sotakorvauksia. Sodan vastaiset mielenosoitukset jatkuivat, rauhoittaakseen tilannetta väliaikaishallitus joutui tekemään myönnytyksiä neuvostoille ja Kerenski nimettiin sotaministeriksi.
Helmikuun vallankumous mahdollisti myös bolševikkien laillisen toiminnan. Heidän johtajansa Vladimir Lenin oli ollut maanpaossa vuodesta 1907 saakka, mutta huhtikuussa 1917 hän palasi Pietariin. Maahan palattuaan hän toi julki puolueensa lähiajan ohjelman, niin kutsutut huhtikuun teesit. Niissä vaadittiin sodan lopettamista välittömästi, yksityisen maan takavarikointia ja pankkien sosialisoimista. Väliaikaiselta hallitukselta oli vedettävä pois kaikki tuki ja oli muodostettava neuvostojen tasavalta. Lenin kuitenkin tiedosti, etteivät bolševikit kykenisi ottamaan valtaa haltuunsa ennen kuin kansanjoukot olisi saatu bolševikkien puolelle. Kansanjoukkojen tuen saadakseen bolševikit ryhtyivät levittämään propagandaa, jossa vaadittiin leipää, maata ja rauhaa sekä vallan siirtämistä neuvostoille. Bolševikkien propaganda tarjosi sodasta kärsivälle kansalle juuri sitä, mitä se oli vailla. Huolimatta iskevästä propagandasta bolševikkien kannatus neuvostoissa oli pientä. Kesäkuussa 1917 pidetyn ensimmäisen yleisvenäläisen neuvostokongressin bolševikkiedustus oli vielä vaatimatonta sosialistivallankumouksellisiin ja menševikkeihin verrattuna.
Väliaikainen hallitus yritti vahvistaa valtaansa kansan silmissä sotamenestyksen avulla. Sotaministeri Kerenski lähti itse rintamalle nostattamaan mielialaa ja ehkäistäkseen sotilaiden riveissä kytevää kapinamieltä. Venäjän armeija suoritti kesäkuussa Itävalta-Unkarin vastaisella rintamalla niin kutsutun Kerenskin offensiivin. Sotamenestys herättikin aluksi toiveita, mutta saksalaisten tultua itävaltalaisten tueksi tilanne kehittyi keskusvaltojen eduksi.
Väliaikaishallitus näytti kukistaneen bolševikkien kapinan, mutta uusi uhka tuli nyt oikeiston taholta. Tätä vallankaappaushanketta johti kenraali Lavr Kornilov, josta oli tehty armeijan ylipäällikkö epäonnistuneen Kerenskin offensiivin jälkeen. Keskustaan ja maltilliseen vasemmistoon nojanneen hallituksen katsottiin olevan kyvytön toimimaan, jolloin sotilasdiktatuurin katsottiin olevan ratkaisu maan asioihin. Kun Kornilovin joukot aloittivat marssinsa kohti Pietaria, Kerenski joutui kääntymään radikaalin vasemmiston puoleen, jonka hän oli juuri pari viikkoa aiemmin nujertanut. Vangittuja bolševikkijohtajia vapautettiin ja bolševikeille myötämieliset rautatietyöläiset estivät Kornilovin joukkojen etenemisen. Kornilovin vallankaappausyritys epäonnistui ja hän joutui antautumaan hallituksen joukoille. Välikohtaus näytti kuitenkin sen, että hallitus ei kyennyt toimimaan ilman että se liittoutuisi jommankumman äärisiiven kanssa. Kun Kerenski joutui kutsumaan bolševikit apuun, hän menetti pelin.
Lokakuun vallankumous
Bolševikit olivat saaneet hallintaansa Pietarin ja Moskovan, mutta heidän valtansa ei juuri ulottunut muualle Venäjälle. Länsimaat suhtautuivat Leniniin vihamielisesti ja Venäjän sisällä oli myös vastavallankumouksellisia aineksia. Lenin torjui demokraattiset periaatteet, mikä karkotti myös mahdolliset liittolaiset, kuten sosialistivallankumoukselliset ja menševikit. Bolševikkien valta oli vielä siinä määrin heikko, että he saivat joulukuun 1917 neuvoston vaaleissa vain 101 paikkaa 707:stä. Bolševikit tiedostivat valtansa kapeuden ja vasta näiden vastarintojen nujertaminen tulisi ratkaisemaan lokakuun vallankumouksen onnistumisen. Vastavallankumouksellisten paljastamiseksi bolševikit perustivat erikoiskomission, Tšekan. Sen johtoon nimettiin Feliks Dzeržinski. Tšeka ryhtyi harjoittamaan väkivaltaa ja terroria ja se ryhtyi puhdistamaan hallintokoneistoa.
Neuvostohallituksen ensimmäisiä toimia oli lehdistön vapauden rajoittaminen. Marraskuussa 1917 lähes kaikki ei-bolševistiset lehdet lakkautettiin. Suuri ongelma oli saada maan talous jälleen jaloilleen siitä tilasta, johon yhä jatkuva ensimmäinen maailmansota oli sen ajanut. Talonpojat jarruttivat edelleen kaupunkien elintarvikelähetyksiä ja bolševikeille oli suuri ongelma se, että suurimmaksi osaksi talonpoikaisväestö kannatti sosialistivallankumouksellisia. Bolševikit eivät kyenneet saamaan heitä väkivalloin puolelleen, joten oli turvauduttava taktikointiin; bolševikit liittoutuivat sosialistivallankumouksellisten vasemmistosiiven kanssa, jolloin he saivat muodostettua koalition, jolla oli kokouksessa enemmistö.
Lopulliseksi ratkaisuksi muodostui Venäjän perustuslakia säätävä kansalliskokous, jonka koollekutsumisesta jo väliaikainen hallitus oli päättänyt. Marraskuun lopulla pidettyjen vaalien tulos oli bolševikeille epäedullinen. 5. tammikuuta 1918 kansalliskokous kokoontui Taurian palatsissa, jonka suojaksi Lenin oli hälyttänyt bolševikkeja tukevia sotilaita. Kokouksen lopulta käynnistyttyä bolševikit halusivat ensiksi käsiteltäväksi heidän julistuksensa valtiovallan ottamisesta välittömästi neuvostoille. Vaatimus torjuttiin ja bolševikit ja vasemmistososialistivallankumoukselliset poistuivat salista. Kokousta oli määrä jatkaa seuraavana päivänä, mutta bolševikkeja kannattaneet armeijan joukot estivät heidän kannaltaan hankalan kokouksen jatkamisen. Kansankomissaarien neuvosto antoi samana päivänä dekreetin perustavan kokouksen hajottamisesta. Lenin tähdensi, että ”perustuslakia säätävän kansalliskokouksen hajottaminen merkitsee demokratian ajatuksen täydellistä ja avointa syrjäyttämistä diktatuurin ajatuksen tieltä”. Bolševikkien dekreettiä ei kansalliskokous ottanut käsiteltäväkseen, mutta heidän onnistui saada se hyväksytyksi yleisvenäläisen neuvostokongressin tuella, tietenkin ilman juridista oikeutta. Venäjä julistettiin Leninin dekreetin perusteella työläisten, sotilaiden ja talonpoikien edustajien neuvostojen tasavallaksi. Korkeinta valtaa Neuvosto-Venäjällä käytti neuvostojen yleisvenäläinen edustajakokous.
Neuvostokongressi pyrki irrottamaan maan ensimmäisestä maailmansodasta. Lenin halusi ryhtyä rauhanneuvotteluihin keskusvaltojen kanssa, mutta muille ympärysvalloille tämä ei käynyt, sillä ne pitivät Venäjän uutta hallitusta laittomana ja kieltäytyivät yhteistyöstä. Suhteita hiersi myös se, että Neuvosto-Venäjän hallitus ilmoitti, ettei se aio vastata länsivaltojen Venäjän keisarikunnalle antamista suurista lainoista. Muiden vastatessa kieltävästi, Neuvosto-Venäjä lähti Trotskin johtamana yksin hakemaan erillisrauhaa keskusvaltojen kanssa. Keskusvallat vaativat, että Venäjä luopuisi Saksan miehittämistä reuna-alueista, joihin kuuluivat Puola, Liettua ja Kuurinmaa. Näiden lisäksi Ukrainan kansantasavalta vaati täyttä irtautumista Neuvosto-Venäjästä, ja tätä vaatimusta keskusvallat tukivat.
Keskusvaltojen rauhanehdot olivat Neuvosto-Venäjän kannalta ankarat, ja bolševikit eivät antaneet niihin vastausta, vaan he yrittivät pelata aikaa uskoen siihen, että keskusvaltojen ja myös ympärysvaltojen työväenpuolueet nousisivat kapinaan. Saksa kyllästyi lopulta odottamaan Neuvosto-Venäjän vastausta ja esitti rauhanehtonsa uhkavaatimuksena. Trotski vastasi tähän että Neuvosto-Venäjä ei hyväksy rauhanehtoja, mutta julisti sotatilan päättyneeksi. Saksa vastasi tähän aloittamalla helmikuussa 1918 hyökkäyksen Baltian keski- ja pohjoisosiin. Kuun loppuun mennessä Liivinmaa ja Viro olivat saksalaisten miehittämät.
Saksan hyökkäys ja eteneminen Narvajoelle asti pakotti bolševikit palaamaan neuvottelupöytään ja taipumaan Saksan rauhanehtoihin. Bolševikkien omien vallankumouksellisten saavutusten säilyttämiseksi Neuvosto-Venäjän oli taivuttava Brest-Litovskin rauhansopimuksen ehtoihin. Maaliskuun 3. päivänä solmittu Brest-Litovskin rauha oli Neuvosto-Venäjälle raskas: keskusvaltojen vaatimuksesta bolševikit joutuivat tunnustamaan Viron, Latvian, Liettuan ja Puolan itsenäisyyden, vetämään joukkonsa Suomesta ja tunnustamaan Ukrainan irtaantumisen Neuvosto-Venäjästä. Kaukasuksella alueita luovutettiin Turkille. Rauhanehtojen myötä Venäjä menetti neljänneksen väestöstään ja viljelykelpoisesta maastaan ja rautateistään, sekä yli 70 prosenttia rautateollisuudestaan ja hiilikaivoksistaan. Uusi rajalinja oli myös vaarallisen lähellä pääkaupunki Pietaria, joten pääkaupunki päätettiin siirtää Moskovaan.
Kohti sisällissotaa
Brest-Litovskin sopimusta puitiin bolševikkien puoluekokouksessa rauhansopimuksen solmimisen jälkeen. Leninin linja oli, että rauhanehtoihin oli taivuttava, jotta voitiin turvata juuri muodostuneen neuvostojen maan ensiaskeleet. Bolševikkien kanssa liitossa olleet vasemmistososialistivallankumoukselliset eivät jakaneet tätä näkemystä, vaan erosivat kansankomissaarien neuvostosta, joka jäi samalla yksin bolševikkien haltuun. Tämän eron myötä bolševikkien sosiaalidemokraattisen työväenpuolueen nimi muutettiin muotoon Venäjän kommunistinen puolue (bolševikit). Maan hallinto siirrettiin samalla Moskovaan, sillä saksalaisten edettyä Narvajoelle asti, he olivat jo vaarallisen lähellä Pietaria. Välirikko vasemmistososialistivallankumouksellisten kanssa aiheutti sen, että bolševikit saivat heistä vaarallisen sisäpoliittisen uhan. Välienselvittely kehkeytyi aseelliseksi yhteenotoksi heinäkuussa 1918, kun vasemmistososialistivallankumoukselliset murhasivat Saksan suurlähettilään Wilhelm von Mirbachin, tavoitteenaan synnyttää sota Saksan ja bolševikkihallinnon välille. Vasemmistososialistivallankumouksellisten kapina saatiin kesän 1918 aikana tukahdutettua, minkä jälkeen maan kongressi oli kokonaisuudessaan bolševikkien kommunistipuolueen hallussa.
Rauhansopimuksen hyväksymisen jälkeisinä kuukausina Neuvosto-Venäjä ajautui yhä kasvavaan sekasortoon. Bolševikkeja vastustaneet oppositiovoimat alkoivat perustaa vastarintakeskuksia Siperiaan ja maan eteläosiin. Antikommunistiset joukot järjestäytyivät valkokaarteiksi, jotka pyrkivät syöksemään bolševikit vallasta. Lisäksi bolševikit joutuivat taistelemaan ulkomaiden interventiota vastaan. Venäjän entiset liittolaiset Ranska, Iso-Britannia ja Yhdysvallat eivät hyväksyneet Neuvosto-Venäjän kommunistista hallintoa ja antoivat tukensa Venäjän sisällissodassa bolševikkeja vastustaneille valkoisille. Ulkovaltojen sekaantumisen syy oli, että Venäjän irtaantuminen sodasta lisäsi niiden sotilaallista rasitusta, kun taas oikeistolaiset olivat taipuvaisia jatkamaan Saksan vastaista sotaa liittolaistensa rinnalla. Leninin hallinto ei myöskään katsonut olevansa vastuussa keisarivallan aikana otetuista ulkomaisista lainoista. Lisäksi Murmanskissa, Arkangelissa ja Vladivostokissa oli varastoituna runsaasti länsivaltojen toimittamaa sotamateriaalia, jonka ei haluttu joutuvan bolševikkien käsiin. Bolševikkien vallassapysymistaistelu alkoi muuttua sisällissodaksi.
Näitä uhkia torjumaan perustettiin vuoden 1918 alussa työläisten ja talonpoikien puna-armeija. Sen johtoon nimettiin Lev Trotski. Puna-armeijan perustamiseksi maahan määrättiin yleinen asevelvollisuus. Pätevän upseeriston värväämiseksi armeijaan hyväksyttiin vanhan keisarillisen armeijan upseereita. Vuoden 1918 lopulla puna-armeijaan kuului jo miljoona miestä.
Venäjän sisällissota
Tšekkien tuella merkittävimmäksi valkoisten johtohahmoksi nousi Aleksandr Koltšak, jonka komennossa oli 100 000 sotilaan armeija. Tšekit ja valkoiset venäläiset saivat tuekseen Ranskan, Ison-Britannian ja Yhdysvaltojen joukot, kun britit nousivat maihin Murmanskissa ja Arkangelissa, Ranska lähetti joukkonsa Mustallemerelle ja amerikkalaiset nousivat maihin Kaukoidässä. Näiden rinnalle liittyivät myös japanilaiset. Toisin kuin muita, Japania ei motivoinut poliittinen ideologia vaan halu hyödyntää Venäjän heikkoutta ja saada Siperia hallintaansa.
Kesällä 1918 bolševikkien hallitus oli jo ahtaalla joka suunnalta etenevien vihollisten vuoksi. Neuvostojen hallinnassa oli vain Venäjän keskinen alue. Bolševikit uskoivat, että valkoisten tavoitteena oli vapauttaa Jekaterinburgissa vangittuna oleva Nikolai II perheineen ja nostaa tämä keulakuvakseen. Kun valkoiset lähestyivät Jekaterinburgia, bolševikit murhasivat Nikolain perheineen heinäkuussa 1918. Murhapäätöksen tekijästä ei ole varmuutta.
Bolševikit saivat kesän 1918 loppuun mennessä vahvistettua puna-armeijaa siinä määrin, että se kykeni työntämään valkoisten armeijat Uralvuorten itäpuolelle. Merkittävän käänteen Venäjän sisällissotaan aiheutti myös Saksan vallankumous. Saksa vetäytyi vallankumouksen jälkeen Baltiasta ja Ukrainasta, minkä jälkeen Neuvosto-Venäjä irtisanoutui Brest-Litovskin rauhansopimuksesta ja aloitti etenemisen saksalaisilta jääneille alueille. Saksan vetäytyminen vapautti myös länsivaltojen joukkoja enemmän siirrettäväksi Venäjälle valkoisten tueksi. Iso-Britannia tuki aseellisesti Etelä-Venäjällä toiminutta kenraali Anton Denikiniä ja tunnusti Omskissa toimineen Koltšakin johtaman hallituksen.
Kaukoidässä yhdysvaltalaiset vetäytyivät 1920 ja japanilaiset 1922. Samalla lakkautettiin kaukoitään osittain japanilaisten tuella perustettu Kaukoidän tasavalta, joka liitettiin Neuvosto-Venäjän yhteyteen. Venäjän sisällissota oli ratkennut bolševikkien hyväksi. Sota autioitti laajoja alueita ja romahdutti maan talouden. Ensimmäiseen maailmansotaan verrattuna venäläisuhrien määrä oli sisällissodassa merkittävästi suurempi. Maailmansodan aikana venäläisiä kaatuneita oli noin puolitoista miljoonaa, kun sisällissodassa kaatuneita oli yli kaksi miljoonaa. Lisäksi nälänhätä, taudit ja terrori vaativat ehkä jopa kymmenen miljoonan ihmisen hengen. Merkittävänä tekijänä bolševikkien voitossa oli paitsi länsimaiden tuen loppuminen valkoisille, myös se, että bolševikkien johto oli kyvykkäämpi kuin hajanaisten valkoisten joukkojen johto.
Bolševikkien talouspolitiikka
Bolševikkien suurena haasteena oli myös maan taloustilanne. Tilanteen parantamiseksi Leninin hallinto teki vuonna 1918 useita sosialistisia uudistuksia, joita kutsutaan sotakommunismiksi. Tähän sisältyivät laajamittaiset kansallistamistoimet ja maatalouden pakko-otot. Sotakommunismin tulokset olivat täysin päinvastaiset. Teollisuustuotanto laski edelleen. Inflaatio teki ruplasta käytännössä arvottoman ja työntekijät saivat osan palkastaan luontoissuorituksina. Maataloustuotanto laski, koska maanviljelijöiltä takavarikoitiin kaikki, jonka katsottiin menevän yli heidän oman tarpeensa. Tämä johti siihen, että maanviljelijöillä ei enää ollut intressiä tuottaa viljaa yli oman tarpeensa ja osa pelloista jäi kylvämättä.
Sotakommunismin politiikka tuli lopulliseen umpikujaan keväällä 1921. Nälästä ja kylmästä kärsineet talonpojat ja työläiset ryhtyivät avoimeen vastarintaan ja myös Pietarissa nähtiin nälkämellakoita. Merkittävin kapina syntyi Kronstadtin laivastotukikohdassa, jossa matruusit nousivat bolševikkeja vastaan. Hallitus reagoi julmasti ja Trotskin johtamassa operaatiossa marsalkka Tuhatševski johti joukkoja meren jään yli kapinallisia vastaan. Satoja miehiä kuoli ja jälkeenpäin teloitettiin vielä satoja. Noin 8 000 kapinallista pakeni jään yli Suomeen.
Kronstadtin kapina kukistettiin, mutta se sai aikaan sen että Lenin luopui sotakommunismin politiikasta. Sen korvaajaksi hän esitti teoriansa valtionkapitalismista. Tämä toimi periaatteena uudesta NEP-talouspolitiikasta (Novaja ekonomitšeskaja politika). Uusi talouspolitiikka salli rajatun määrän yksityisyritteliäisyyttä. Sen mukaan talonpojat saivat pitää yksityisiä palstoja ja kasvattaa ruokaa voittoa saadakseen. Raskas teollisuus taas pysyi valtion hallinnassa. Poliittista vapautta NEP-politiikka ei tuonut. Päinvastoin uusi politiikka muistutti kilpailevien puolueiden sosialistivallankumouksellisten ja menševikkien ohjelmaa. Näissä olosuhteissa näiden poliittisten tahojen laillinen toiminta kiellettiin.
Hajoava imperiumi
Keisarivallan loppuvuosina Venäjän imperiumiin kuului noin 130 miljoonaa alamaista, joista noin 75 miljoonaa lukeutui johonkin vähemmistökansallisuuteen. Näistä kansoista näkyvimmät asuttivat Venäjän läntisiä ja eteläisiä raja-alueita. Runsasväkisin vähemmistökansa 22 miljoonan asukkaan Ukraina. Poliittisesti omaleimaisin oli Suomen suuriruhtinaskunta, jolla oli autonominen asema. Niiden keskuudessa oli 1800-luvun puolivälistä lähtien ilmennyt nationalismia, joka tähtäsi vain oman kielen ja kulttuurin aseman parantamiseen. Separatistisia aatteita, eli halusta irtautua Venäjän vallasta, ei pääasiassa vielä ennen vuotta 1917 noussut esiin. Keskushallinto suhtautui kielteisesti kaikkiin nationalistisiin pyrkimyksiin pyrkien tukahduttamaan ne venäläistämisellä. Helmikuun vallankumous antoi vähemmistökansoille uusia toiveita. Ukrainan johdolla vähemmistökansat pitivät syyskuussa 1917 Kiovassa yhteisen kongressin, joka vaati Venäjän muuttamista liittovaltioksi, joka muodostuisi eri kansojen muodostamista autonomisista tasavalloista. Huomattavimmista vähemmistökansoista Puola ja Suomi eivät olleet mukana, sillä niiden asema oli toisenlainen kuin muiden.
Ukrainan itsenäistymisvaatimukset sen sijaan olivat bolševikeille hankalampi kysymys, sillä maata hallitsi keskusrada, joka ei tunnustanut Leninin hallitusta. Tämän vastavoimaksi bolševikkien tukijat perustivat bolševistisen hallituksen. Keskusrada kääntyi itsenäistymistaistelussaan keskusvaltojen puoleen rauhantarjouksin, minkä bolševikit pelkäsivät johtavan siihen että porvarillinen Ukraina irtautuisi Saksan tuella Neuvosto-Venäjästä. Kun menševikit tiedustelivat miksi neuvostohallitus salli Suomen itsenäistyä, mutta samaa oikeutta ei suotu Ukrainalle, bolševikkien keskuskomitean jäsen Josif Stalin totesi, että Ukrainassa toimi jo neuvostoja, joita ei muissa reunavaltioissa, kuten Puolassa ja Suomessa ollut. Missä neuvostoja jo oli, ei enää voitaisi sortua porvarilliseen parlamentarismiin. Itsenäisyyden myöntäminen muille reunavaltioille ei ollut bolševikeille itsetarkoitus, vaan keino sosialistisen vallankumouksen toteuttamiseksi maassa.
Ukrainan keskusrada julisti Ukrainan kansantasavallan itsenäiseksi valtioksi tammikuussa 1918 ja Saksan tuella bolševikit ajettiin pois Kiovasta. Valko-Venäjälläkin kansallinen rada vaati täyttä itsenäisyyttä Neuvosto-Venäjästä ja maa julistautui itsenäiseksi maaliskuussa 1918, mutta ilman saksalaisten tunnustusta. Itsenäiseksi julistautui myös Transkaukasia, jonka kansallinen hajanaisuuden vuoksi se jakaantui toukokuussa 1918 Georgian, Armenian ja Azerbaidžanin demokraattisiksi tasavalloiksi. Näin Neuvosto-Venäjän läntiselle ja luoteiselle rajalle oli syntynyt kymmenen itsenäistä valtiota: Suomi, Viro, Latvia, Liettua, Puola, Valko-Venäjä, Ukraina, Georgia, Armenian ja Azerbaidžan.
Bolševikkien vallankaappausstrategia
Pakolaishallitusten perustaminen oli poliittinen osa bolševikkien strategiaa Venäjän sisällissodassa. Niillä pyrittiin legitimoimaan sotilaallisia valloituksia ja perustelemaan vallankumoussotaa, joka aseellisena toimena kutakin laillisesti valittua hallitusta vastaan oli aina laiton. Sisällissodan toinen osapuoli eli keisarille uskolliset valkoiset kenraalit taas perustivat valloitetuille alueille väliaikaisia hallituksia.
Puna-armeijan komentaja Mihail Tuhatševski esitti kirjeessään Kominternin johtaja Grigori Zinovjeville Puolan sodan aikana 18. heinäkuuta 1920 ajatuksen, jonka mukaan Kommunistisesta internationaalista tulisi muodostaa todellinen sotilaallinen kansainvälisen vallankumouksen esikunta. Tuhatševskin ajatus hylättiin, koska niin huomattavan vallan keskittäminen Kominternin käsiin nähtiin riskinä.
Uudelleen yhdistyvä neuvostojen maa
thumb|[[Puna-armeija valtasi Tbilisin vuonna 1921.]] pienois|Uutisfilmi vuodelta 1918. Saksan vetäydyttyä Baltiasta vuoden 1918 lopulla Neuvosto-Venäjä aloitti hyökkäyksen Viroa, Latviaa ja Liettuaa vastaan liittääkseen alueet takaisin Neuvosto-Venäjään. Hyökkäys epäonnistui ja Neuvosto-Venäjä tunnusti Baltian maiden itsenäisyyden vuonna 1920. Puolan armeija tuki Ukrainaa itsenäistymispyrkimyksessä ja tämän johdosta Neuvosto-Venäjä julisti sodan Puolalle. Puola kykeni torjumaan venäläisten hyökkäyksen ja maiden välillä solmittiin Riian rauha vuonna 1921, jolloin Neuvosto-Venäjä tunnusti Puolan riippumattomuuden. Valko-Venäjän, Ukrainan ja Transkaukasian kohtalo oli toisenlainen. Valko-Venäjä jäi saksalaisten vetäydyttyä ilman vahvaa tukijaa. Valko-Venäjä joutui bolševikkien valtaan ja siitä muodostettiin Valko-Venäjän sosialistinen neuvostotasavalta vuonna 1919. Saksan vetäydyttyä Ukrainasta tilalle tulleet bolševikit perustivat Kiovaan ukrainalaisen neuvostohallituksen. Puolan tuella nämä karkotettiin vuonna 1920, mutta kun Puola solmi vuonna 1921 rauhan Neuvosto-Venäjän kanssa, Ukraina jäi oman onnensa nojaan ja neuvostohallitus pääsi uudelleen valtaan. Ukrainan neuvostohallitus solmi joulukuussa 1920 sopimuksen Neuvosto-Venäjän kanssa. Sopimus oli taloudellis-sotilaallinen liitto, joka muodollisesti jätti Ukrainan itsenäiseksi, mutta käytännössä liitti sen Neuvosto-Venäjään.
Transkaukasian alueella bolševikkihallitusta houkuttivat alueen luonnonvarat, mutta myös se, että Kaukasuksella valtaa pitivät menševikit. Puolassa, Suomessa ja Baltiassa vallassa olivat porvarilliset hallitukset, mitä Leninin hallitus piti harmittomana suuntauksena, sillä nämä eivät voineet saada puolelleen sosialistisia neuvostohallituksia. Transkaukasiassa taas vallassa olivat sosialistis-demokraattiset menševikit, minkä bolševikit katsoivat olevan uhka itselleen. Oli pelättävissä, että mikäli Transkaukasian tasavallat menestyisivät paremmin kuin Neuvosto-Venäjä, se saattaisi muistuttaa venäläisiä bolševismin vaihtoehdoista. Puna-armeija hyökkäsi huhtikuussa 1920 Azerbaidžaniin, joka pian antautui kommunisteille. Armenian vastarinnan Neuvosto-Venäjä kukisti yhdessä Turkin kanssa. Neuvosto-Venäjä sai pohjoisen pääosan, ja Turkkiin liitettiin Armenian eteläinen osa. Viimeisenä Neuvosto-Venäjä valloitti Georgian helmikuussa 1921. Valloitetuille alueille perustettiin Azerbaidžanin, Armenian ja Georgian sosialistiset neuvostotasavallat.
Venäjän sosialistisen federatiivisen neuvostotasavallan ympärille oli siten muodostettu viisi muuta neuvostotasavaltaa, eli niin kutsutut alkuperäiset neuvostotasavallat. Merkittävin näistä oli Venäjän SFNT, jonka tavoitteena oli liittää tiukkaan valvontaansa muut neuvostotasavallat. Stalinin katsoi, että kaikki viisi neuvostotasavaltaa tulisi liittää Venäjän SFNT:aan autonomisina tasavaltoina. Leninin päämääränä taas oli sosialististen tasavaltojen liitto, johon viisi pienempää tasavaltaa kuuluisivat samanarvoisina Venäjän SFNT:n kanssa. Leninin näkemys pääsi voitolle, minkä jälkeen kutsuttiin koolle sosialististen neuvostotasavaltojen liiton ensimmäinen edustajakokous. Kokous hyväksyi joulukuussa 1922 sopimuksen uuden liittovaltion muodostamisesta. Sosialististen neuvostotasavaltojen liiton perustuslaki tuli voimaan 1923. Liittovaltion yhteisiä asioita perustuslain mukaan olivat ulkopolitiikka, ulkomaankauppa, taloussuunnittelu, maanpuolustus ja oikeudenhoito. Muut asiat olivat ensisijaisesti osavaltioiden hoidossa. Tiukasti keskitetyn kommunistisen puolueen valta ulottui laajan liittovaltion kaikille elämänaloille. Käytännössä valta oli edelleenkin viime kädessä Moskovan Kremlissä.
Prudent Joye
Prudent Joye (s. 15. joulukuuta 1913 Roubaix, Nord, Ranska – 1. marraskuuta 1980) oli ranskalainen yleisurheilija, joka voitti Euroopan mestaruuden 400 metrin aitajuoksussa.
Joye voitti Ranskan mestaruuden 400 metrin aitajuoksussa vuosina 1936–1939, 1941 ja 1943 sekä 400 metrin juoksussa vuonna 1941. Hän teki 400 metrin aitajuoksussa Ranskan ennätyksen 53,4 s vuonna 1936 sekä 53,0 s pari viikkoa ennen vuoden 1938 EM-kilpailuja. Jälkimmäinen säilyi Ranskan ennätyksenä kahdeksan vuotta. Joye edusti CAF Paris -seuraa.
Lotus F1
Lotus F1 Team oli brittiläinen Formula 1 -talli.
Talli kilpaili vuodet 2012–2015 Renault F1 -tallin tilalla. Tallin päämaja sijaitsi Renault’n vanhalla tehtaalla Englannissa Enstonessa. Tallin omisti luxemburgilainen yhtiö Genii Capital. Huhtikuussa 2012 uutisoitiin Lotuksen purkavan sopimuksen tallin pääsponsori Lotus Carsin kanssa. Vaikka urheiluautoja valmistava Group Lotus ei toiminut enää tallin tukijana, tallin nimi pysyi Lotuksena.
Lotus-tallilla oli lähes koko olemassa olon aikansa isoja talousvaikeuksia. Muun muassa kaudella 2013 talli ei pystynyt edes maksamaan palkkaa heidän silloiselle kilpakuljettajalleen Kimi Räikköselle, joka sai vasta vuotta myöhemmin tallilta palkkarahansa. Lisäksi Lotus-tallin työntekijät jäivät ilman palkkaa koska tallilla oli kertynyt velkaa maksamattomien laskujen vuoksi. Kauden 2015 Japanin GP:n viikonloppuna Lotus ei päässyt omiin tiloihinsa laskujen erääntymisen takia. Työntekijät joutuivat kiertämään varikolla löytääkseen ruokaa, kahvia ja ylipäänsä tilat taukoja varten.
Kehnosta taloustilanteestaan huolimatta talli menestyi ensimmäisinä vuosinaan urheilullisessa mielessä hyvin. Kausilla 2012 ja 2013 Lotuksen kuljettajat Kimi Räikkönen ja Romain Grosjean pystyivät kilpailemaan voitoista. Talli saavuttikin kahdella ensimmäisellä kaudellaan 24 palkintokorokesijoitusta ja kaksi GP-voittoa, kun Kimi Räikkönen selviytyi voittajaksi Abu Dhabissa 2012 ja Australiassa 2013. Räikkönen teki myös Lotuksella F1-sarjan ennätyksen ajamalla pisteille 27 peräkkäisessä kilpailussa. Kahdella ensimmäisellä kaudellaan talli sijoittui valmistajien MM-sarjassa neljänneksi Red Bullin, Ferrarin ja Mercedeksen jälkeen, jääden kokonaan pisteittä vain yhdessä osakilpailussa. Kuljettajien MM-sarjassa tallin paras sijoitus oli Räikkösen kauden 2012 kolmas sija. Räikkösen siirryttyä Ferrarille kaudelle 2014 ja talousvaikeuksien nostaessa päätään tallin menestys kuitenkin taittui ja kahdella viimeisellä kaudellaan talli saavutti enää yhden palkintokorokesijan.
Heikki Kovalainen ajoi uransa viimeiset F1-osakilpailut Lotuksella kaudella 2013 Kimi Räikkösen jouduttua selkäleikkaukseen. Caterham-tallin varakuljettajana toiminut Kovalainen ajoi USA:n ja Brasilian osakilpailuissa maaliin sijalla 14, mitä pidettiin heikkona suorituksena etenkin tallitoveri Grosjeanin ajettua USA:ssa toiseksi. Urakehityksessään laskusuunnassa olleen Kovalaisen suoritukset vaikuttivat hänen F1-uransa päättymiseen.
Marraskuussa 2015 Renault ilmoitti ostavansa pitkään talousvaikeuksissa olleen Lotus-tallin. Renault palasi F1-sarjaan omalla autollaan kaudella 2016.
Kausi 2012
thumb|left|250px|Räikkönen Malesiassa 2012. Kaudella tallissa kilpailivat paluun tehneet Kimi Räikkönen ja Romain Grosjean. Räikkösen sopimus tallin kanssa on kaksivuotinen. Talli julkisti kauden autonsa Espanjan Jerezin moottoriradalla 5. helmikuuta. Auton nimettiin E20:ksi. Lotus-talli osoitti Jerezin ja Barcelonan testeissä olevansa vahvassa iskussa. Räikkönen oli nopein heti Jerezin talvitestien ensimmäisenä päivänä. Lotus-talli joutui jättämään ensimmäisen testiviikon Barcelonassa väliin, kun Lotuksen auton rungosta löytyi vika heti ensimmäisenä päivänä ja auto piti viedä takaisin tallin päämajaan korjattavaksi. Alkuun kolmen testipäivän hukkaamisen pelättiin olevan tallille kova takaisku, mutta Barcelonan toisella testiviikolla Grosjean oli kaksi ensimmäistä päivää nopein kuljettaja ja Räikkönen oli nopein talvitestien päätöspäivänä.
Haminan Pyhien apostolien Pietarin ja Paavalin kirkko
Haminan Pyhien apostolien Pietarin ja Paavalin kirkko on vuonna 1837 valmistunut Haminan ortodoksisen seurakunnan kirkko.
Lotus F1
Kausi 2012
Kauden avanneen Australian GP:n aika-ajoissa talli aloitti lupauksia herättävästi, kun Räikkösen tallikaveri Romain Grosjean ajoi kolmanteen lähtöruutuun. Räikkönen epäonnistui aikakierroksella sattuneen ajovirheen takia jääden sijalle 18. Itse kilpailussa Grosjean keskeytti kolaroituaan Williamsin Pastor Maldonadon kanssa. Räikkönen ajoi seitsemänneksi nousten viimeisellä kierroksella kolme sijaa. Kauden toisessa osakilpailussa Malesiassa Räikkönen saavutti kilpailun nopeimman kierrosajan, mikä oli osoitus auton suorituskyvystä. Lähtöruuturangaistuksen vuoksi 10. ruudusta startannut Räikkönen oli kilpailun viides, Grosjeanin keskeyttäessä toistamiseen ulosajon seurauksena. Kiinan osakilpailussa Räikkönen taisteli jo palkintokorokesijoituksista, mutta renkaiden pidon loppuminen pudotti hänet toiselta sijalta lopulta sijalle 14. Talli sai kuitenkin ensimmäisen kerran molemmat kuljettajansa maaliin Grosjeanin ollessa kuudes.
Monacon GP meni Lotukselta penkin alle Grosjeanin keskeytettyä ja Räikkösen jäätyä yhdeksänneksi. Kanadan GP:ssä oli Grosjeanin vuoro tuoda tallille palkintokorokesijoitus olemalla toinen, kun aika-ajojen kolmannesta osiosta yllättäen karsiutunut ja sen vuoksi 12. lähtöruudusta startannut Räikkönen jäi kahdeksanneksi. Grosjean oli voittokamppailussa myös Valenciassa ajetussa Euroopan GP:ssä, mutta tekninen vika pakotti ranskalaiskuljettajan keskeytykseen. Räikkönen jatkoi tallin palkintokorokeputkea jo neljän osakilpailun mittaiseksi nousemalla toiseksi. Britannian GP:ssä putki katkesi Räikkösen oltua viides ja Grosjean kuudes. Räikkönen kuitenkin kellotti kilpailun nopeimman kierroksen. Saksan GP:ssä Räikkönen oli kolmas, kun Vettel sai aikarangaistuksen kilpailun jälkeen. Grosjean oli Saksassa vasta 18. Unkarin GP:stä muodostui tallille kauden toinen huippuhetki, kun molemmat kuljettajat nähtiin palkintokorokkeella. Toiseksi sijoittunut Räikkönen kilpaili jälleen tasaisesti voitosta, tällä kertaa McLarenin Lewis Hamiltonin kanssa, Grosjean oli kilpailun kolmas. Belgian GP:ssä Räikkönen nousi palkintokorokkeelle kuudennen kerran kauden aikana ajettuaan kolmanneksi. Grosjeanin kilpailu puolestaan päättyi jo kauden viidenteen keskeytykseen.
Belgian GP:n jälkeen tuli kuitenkin selväksi, että huipputallit Red Bull ja Ferrari olivat kasvattaneet teknistä etumatkaansa muihin talleihin kesätauon aikana. Myös McLarenin suorituskyky oli parantunut. Lotus ei ollut koko kaudella pysynyt kilpailemaan paalupaikoista, eikä tallin kisavauhti enää riittänyt kuromaan takamatkaa umpeen palkintokorokesijoille asti. Grosjean ei osallistunut Italian osakilpailuun Belgian GP:stä saamansa kilpailukiellon vuoksi. Toista Lotus-autoa ajoi kilpailussa Jérôme d’Ambrosio sijoittuen 13.
Kauden loppupisteissä Lotus sijoittui valmistajien MM-sarjassa neljänneksi, edellään Red Bull, Ferrari ja Mercedes. Kuljettajien MM-sarjassa Kimi Räikkönen oli kauden päätteeksi kolmas ja Romain Grosjean kahdeksas. Räikkönen teki lajin historiaa ajamalla maaliin kauden jokaisessa 20 osakilpailussa. Grosjean puolestaan keskeytti tai jäi pisteiden ulkopuolelle peräti 9 kertaa osallistumastaan 19 osakilpailusta, mikä maksoi tallille paljon pisteitä.
Kausi 2013
thumb|left|Grosjean [[Malesian GP:ssä 2013.]] Kaudella tallin kuljettajina jatkoivat Kimi Räikkönen ja Romain Grosjean. Tallin uusi E21-nimeä kantava auto julkistettiin 28. tammikuuta ensimmäisenä kaikista talleista.
Talli sai toisen voittonsa Räikkösen voitettua kauden avaavan Australian osakilpailun. Toisessa kilpailussa Malesiassa talli saavutti 14 pistettä Grosjeanin oltua kuudes ja Räikkösen seitsemäs. Kiinassa Räikkönen ajoi toiseksi ja Grosjean yhdeksänneksi. Bahrainissa talli sai molemmat autot palkintokorokkeelle Räikkösen oltua toinen ja Grosjean saavutti kauden ensimmäisen palkintosijan oltuaan kolmas. Espanjassa Räikkönen ajoi jälleen toiseksi ja Grosjean kärsi tallin kauden ensimmäisestä keskeytyksestä. Monacon GP meni tallilta pieleen, kun Grosjean keskeytti ja Räikkönen oli vasta kymmenes. Kanadan GP ei mennyt yhtään paremmin, sillä Räikkönen oli yhdeksäs ja Grosjean kolmastoista. Britanniassa Räikkönen jäi viidenneksi, kun talli teki pahan taktiikkavirheen. Grosjean keskeytti. Saksan ja Unkarin kisoissa Räikkönen oli molemmissa toinen ja Grosjean oli kolmas ja kuudes. Belgiassa Räikkönen keskeytti jarruongelmiin ja hänen huikea pisteputkensa katkesi. Grosjean oli kahdeksas ja uusi sijoituksensa Italiassa. Räikkönen jäi Italiassa yhdenneksitoista. Singaporessa Räikkönen oli kolmas ja Grosjean keskeytti. Koreassa talli sai molemmat autot palkintokorokkeelle Räikkösen oltua toinen ja Grosjeanin kolmas. Grosjean sijoittui kolmanneksi myös Japanissa ja Intiassa. Räikkönen oli näissä kisoissa viides ja seitsemäs.
Intian GP:ssä Räikkönen lähti kuudennesta lähtöruudusta. Hän ajoi pitkään toisena mutta putosi seitsemänneksi renkaiden suorituskyvyn loputtua kesken. Räikkönen ajoi viimeisellä kierroksella kilpailun nopeimman kierroksen vaihdettuaan uudet renkaat. Toisena ajaessaan Räikkönen yritti puolustaa sijoitustaan tallikaveri Grosjeania vastaan suututtaen tallin pääinsinööri Alan Permanen. Permane käski Räikköstä tiimiradion välityksellä: "Kimi, mene vittu pois edestä!", johon Räikkönen vastasi: "Älä vittu huuda minulle (Don't fucking shout at me)". Kilpailun jälkeen Permane sanoi Auto, Motor und Sportin haastattelussa olevansa "erittäin pettynyt" Kimiin ja väitti Twitterissä Aftonbladetin mukaan saaneensa radioviestinsä vuoksi tappouhkauksia Räikkösen faneilta. Räikkösen kapinointi sai paljon huomiota kansainvälisessä mediassa. Räikköstä puolustivat niin manageri Steve Robertson kuin myös Mika Häkkinen, joiden mielestä Permanen huutaminen ja kiroileminen oli ollut asiatonta. Seuraavana viikonloppuna ennen Abu Dhabin GP:tä Räikkönen ei osallistunut torstain lehdistötilaisuuteen. Vaikka Räikkönen oli aiemminkin jättänyt tilaisuuksia väliin, tulkittiin ratkaisu vastalauseeksi tallin toimintaa kohtaan. Motorsport.comin uutisoimien varikkohuhujen mukaan Räikkönen uhkasi jättää koko kilpailun väliin. Myöhemmin Räikkönen myönsi harkinneensa kilpailusta pois jäämistä, koska Lotus ei ollut maksanut hänen palkkaansa. Räikkönen sijoittui aika-ajoissa viidenneksi mutta joutui lähtemään kilpailuun viimeisestä lähtöruudusta, koska auton pohjalevy oli sallittua taipuisampi. Hän keskeytti ensimmäisellä kierroksella osuttuaan Giedo van der Garden takapyörään hajottaen eturipustuksensa. Grosjean oli kilpailun neljäs.
Kauden kahteen viimeiseen kilpailuun Räikköstä tuurasi kauden ajan Caterhamin testikuljettajana ollut Heikki Kovalainen. USA:n GP:ssä Austinissa Kovalainen oli neljästoista ja Grosjean toinen. Kauden päätöskilpailussa talli jäi ilman pisteitä Kovalaisen oltua neljästoista ja Grosjeanin keskeytettyä.
Talli sijoittui valmistajien MM-sarjassa edellisvuoden tapaan neljänneksi. Kuljettajien sarjassa vielä ennen loukkaantumistaan kolmantena ollut Räikkönen oli lopputuloksissa viides ja Grosjean seitsemäs.
Kausi 2014
Kaudella tallin kuljettajina olivat Romain Grosjean ja Pastor Maldonado. Testikuljettajana toimi Charles Pic. Tallin E22:ksi nimetty auto ja sitä vauhdittanut Renault'n V6-turbomoottori osoittautuivat 2014 talvitesteistä lähtien epäluotettaviksi ja talli keräsi ensimmäiset pisteensä vasta Espanjan GP:ssä Grosjeanin sijoittuessa kahdeksanneksi. Talli keräsi pisteitä myös Monacon ja USA:n osakilpailuista, mutta kokonaisuudessaan kausi oli tallille historiansa huonoin. E22-auto erosi kilpailijoidensa autoista siten, että etusiiven nokka oli kaksikärkinen, jolla Maldonado aiheutti Sauberin Esteban Gutierrezin ilmalennon Bahrainin GP:ssä.
Kausi 2015
Kaudella tallin kuljettajina jatkoivat Romain Grosjean ja Pastor Maldonado. Testikuljettajana toimi Jolyon Palmer. Talli vaihtoi Renault'n moottorit täksi kaudeksi Mercedeksen moottoreihin. Belgian GP:ssä Grosjean ajoi kolmanneksi ja otti tallin ensimmäisen palkintosijoituksen sitten Yhdysvaltain GP:n 2013. Talli saavutti yhteensä 78 pistettä ja sijoittui kuudenneksi.
Kauden päätteeksi Renault osti talousvaikeuksista kärsineen Lotus-tallin.
Muu henkilöstö
Lähde: F1 Fanatic
Martijn Zuijdweg
Martijn Hendrik Zuijdweg (s. 16. marraskuuta 1976 Rotterdam, Etelä-Hollanti) on entinen alankomaalainen uimari, joka voitti Kesäolympialaisissa 2000 pronssia 4x200 metrin vapaauintiviestissä. Hänen joukkuetovereitaan olivat Pieter van den Hoogenband, Johan Kenkhuis ja Marcel Wouda.
MTV Sarja
MTV Sarja (aiemmin MTV3 Sarja) oli maksullinen MTV3 Kanavapaketin televisiokanava vuosina 2008–2014. Kanava näkyi digitaalisessa kaapeliverkossa (DVB-C) sekä laajakaista-TV:n (IPTV) ja satelliitin (Canal Digital) kautta.
Kanavan lähetykset alkoivat maaliskuussa 2008. Sen lähetykset päättyivät 31. maaliskuuta 2014 vähäisten katsojamäärien vuoksi.
Kanavan viimeinen ohjelma ennen lopettamista oli "Dallas".
Robert Wilhelm Ekman
Robert Wilhelm (R. W.) Ekman (13. elokuuta 1808 Uusikaupunki – 19. helmikuuta 1873 Turku) oli merkittävä suomalaisen romanttisen muotokuvamaalauksen ja varhaisen kansallisromantiikan taidemaalari ja opettaja.
Lapsuus ja taideopinnot
R. W. Ekman syntyi Uudessakaupungissa säätyläisperheeseen. Hänen vanhempansa olivat lääkäri, pormestari Karl Kristoffer Ekman ja Sara Elisabet o.s. Gadolin. Robert Wilhelmin ollessa kymmenvuotias molemmat vanhemmat kuolivat. Perheeseen jäi viisi orpoa, jotka sijoitettiin kasvatuskoteihin. Koulunkäynti jäi puutteelliseksi, eikä yliopisto-opintoihin ollut mahdollisuutta.
Ekman opiskeli ensin kotimaassa Gustaf Wilhelm Finnbergin johdolla, mutta aloitti vuonna 1824 opinnot veljensä Fredrikin kanssa Ruotsin kuninkaallisessa taideakatemiassa Tukholmassa. Jo opiskeluaikana Ekman suuntautui akateemisen klassismin sijasta kansanelämän kuvauksiin. Ekman valmistui taideakatemiasta 1836, ja opinnoissaan hyvin menestyneelle taiteilijalle myönnettiin suuri matkastipendi. Sen turvin hän vietti useita vuosia vuosina 1837–1844 työskennellen Hollannissa, Ranskassa ja Italiassa. Koska apurahoja ei olisi voinut muuten saada, Ekman siirtyi Ruotsin kansalaiseksi.
Hovimaalari ja opettaja
thumb|Robert Wilhem Ekman: [[Yrjö Aukusti Wallin, 1853.]]
Palattuaan Tukholmaan Ekman sai agréen arvon eli hänet hyväksyttiin akatemian jäseneksi vuonna 1844. Nimitykseen liittyi kuninkaallisen hovi- ja historiamaalarin arvonimi. Vuonna 1845 Ekman palasi Turkuun, jossa aloitti Turun tuomiokirkon koristamisen seinämaalauksilla. Tuomiokirkon suuritöiset freskot Kaikkien pyhien kappeliin, kirkon kuoriosaan, valmistuivat vuonna 1854.
Asuttuaan Suomessa kymmenen vuotta Ekman otti vuonna 1855 takaisin Suomen kansalaisuuden. Muutettuaan Turkuun Ekman alkoi maalarimestari Carl Gustaf Söderstrandin kanssa puuhata kuvataiteen opetusta. He olivat tunteneet toisensa jo 20 vuotta. He olivat työskennelleet Tukholman taideakatemiassa samaan aikaan. Ekman oli kahdeksan vuotta Söderstrandia nuorempi. Vuonna 1830 perustetun Turun piirustuskoulun johtajaopettajana Ekman toimi vuosina 1846–1873. Hänen aikanaan Turun piirustuskoulussa kehitettiin erityisesti elävän mallin maalaamista paljon aikaisemmin kuin Helsingin piirustuskoulussa edes maalattiin alastonmallia.
Tuotanto
Ekman oli kiinnostunut maansa historiallisesta menneisyydestä ja kansanelämästä. Hänen tuotannossaan on 1850-luvulta lähtien muinaissuomalaisia aiheita sekä kansanelämänkuvauksia rahvaan asuinsijoilta.
Ekmanin haaveena oli Kalevalan sankaritarujen kuvittaminen. Suuresta innostuksesta ja suunnittelusta huolimatta aiheesta ei kuitenkaan syntynyt valmista, koska kukaan ei suostunut suunnitelman rahoittajaksi. Ekman rinnasti kalevalaisen muinaissuomalaisuuden antiikin Kreikan mytologioihin. Kalevalaisista aiheista syntyi kymmeniä harjoitelmia ja luonnoksia, joista osan Ekman julkaisi painokuvina. Hänen kalevalainen pääteoksensa Väinämöisen soitto valmistui vuonna 1866.
Ekman oli Suomen taiteilijaseuran jäsen, ja kunniajäsenyyden hän sai 1864. Ekmanin puoliso oli Josefina o.s. Pippingsköld.
Hänen teoksiaan on julkisissa kokoelmissa: Ateneumin, Turun, Tampereen ja Imatran taidemuseossa, Kansallismuseossa, Cygnaeuksen galleriassa ja Serlachiuksen taidemuseossa. Ulkomailla: Konstmuseet, Göteborg, Ruotsi, Norrköpings museum, Ruotsi, Gripsholmin linna, Ruotsi, Drammens Kunstforening, Norja.
Ekmanin julkisia taideteoksia ovat Turun tuomiokirkon freskomaalaus 1850–1854 sekä yli 30 alttaritaulua, muun muassa Helsingin Vanhankirkon 1846–1848, Sääksmäen 1847, Viitasaaren 1849, Sauvon 1853, Oulun 1859, Tammelan 1860, Vaasan 1861, Porin 1863, Paimion 1865 ja Perttelin kirkkojen 1871 alttaritaulut. Vimpelin pyöreän kirkon Alttaritaulun on maalannut hovimaalari R.V. Ekman vuonna 1872
Jupiter One
Jupiter One on yhdysvaltalainen indie rock -yhtye, joka on kotoisin Brooklynistä, New Yorkin osavaltiosta. Se on perustettu vuonna 2003, ja julkaissut kaksi täysipitkää studioalbumia ennen vuotta 2013.
Yhtyeen musiikkia on käytetty useissa Electronic Artsin videopeleissä.
Twentieth Anniversary Macintosh
Twentieth Anniversary Macintosh (lyhyemmin TAM) on Applen 20. toukokuuta 1997 julkaisema erikoismallinen tietokone, jota valmistettiin 12 000 kappaletta yhtiön 20-vuotisjuhlavuoden kunniaksi. Tietokoneena laite oli keskinkertainen, mutta innovatiivisen muotoilunsa ja lisävarusteidensa kanssa se erottui selvästi muista aikansa Macintosheista.
Yleistä
TAM oli Classic Macintoshien tapaan rakennettu laite, jossa näyttö ja keskusyksikkö sijaitsivat samassa kotelossa. Vanhojen mallien sijaan TAM sisälsi 12" nestekidenäytön, joka mahdollisti ohuen, futuristisen koteloinnin. Kotelo sisälsi myös suuret kaiuttimet ja laitteistoon kuului subwoofer. Äänijärjestelmä oli Bosen suunnittelema . ATI 3D Rage II -näytönohjaimella varustetussa laitteessa oli TV- ja radioviritin sekä S-videoliitäntä. TAMin arkkitehtuuri perustui Power Macintosh 5500 -malliin.
Albert Heijn
180px|right Albert Heijn (lyhenne AH) on Oostzaanissa vuonna 1887 perustettu alankomaalainen supermarketketju. Se on nimetty Albert Heijn, Sr.:n mukaan.
Albert Heijn on alankomaalaisen supermarketoperaattorin Aholdin omistamista organisaatioista vanhin. Ketjun myymälät ovat täyden palvelun marketteja (toisin kuin alennusmyymälät). Vuoden 2003 lopulta aina vuoteen 2006 asti kestäneen hintasodan jälkeen hinnat ovat kuitenkin laskeneet. Hintasodan oli aloittanut Albert Heijn itse, ja siinä olivat osallisina lähes kaikki alankomaalaiset supermarketketjut.
Albert Heijn käyttää tällä hetkellä kolmea erillistä hintatasoa: "A-brändi", myymäläbrändi ja halpamerkki AH Basic. Myymäläbrändillä myydään lähes samanlaatuisia mutta halvempia tuotteita kuin A-brändillä. Hinnoista voi saada lisäalennusta "Bonuskaart"-nimisellä alennuskortilla.
Albert Heijnin markkinaosuus on tällä hetkellä noin 30 prosenttia. Ketjun logossa on tyylitellyt kirjaimet "ah" valkoisella pohjalla. pienoiskuva|Albert Heijn-myymälä [[Amsterdamissa.]]
Muhammed Zafrulla Khan
pienoiskuva|pysty|Muhammed Zafrulla Khan vuonna 1939. Muhammed Zafrulla Khan (6. helmikuuta 1893 – 1. syyskuuta 1985) oli yksi Pakistanin valtion perustajiin (ns. Founding Fathers) kuulunut diplomaatti, lakimies, poliitikko ja islamin tuntija. Hän oli Pakistanin ensimmäinen ulkoministeri ja toimi puheenjohtajana YK:n yleiskokouksessa ja Haagin kansainvälisessä tuomioistuimessa.
Zafrulla opiskeli lakia Intiassa ja Lontoossa. Ennen Pakistanin itsenäistymistä hän työskenteli erilaisissa oikeudellisissa ja hallinnollisissa tehtävissä ja valittiin Intian islamilaisen liiton (All-India Muslim League) johtoon 1931. Vuonna 1939 hän johti Intian valtuuskuntaa Kansainliitossa ja 1941–1947 toimi tuomarina Intian liittovaltion tuomioistuimessa. Vuonna 1947 Zafrullasta tuli itsenäisen Pakistanin ensimmäinen ulkoministeri vuoteen 1954 saakka, jolloin hän siirtyi Kansainvälisen tuomioistuimen jäseneksi Haagiin vuoteen 1961 asti. Vuosina 1962–1963 Zafrulla johti puhetta YK:n 17. yleiskokouksessa. Jo ulkoministerintoimensa ohessa hän oli johtanut Pakistanin valtuuskuntaa YK:ssa, ja palasi tehtävään vuosiksi 1961–1964. Sen jälkeen hän palasi Haagiin 1964 ja toimi kansainvälisen tuomioistuimen presidenttinä 1970–1973.
Kaunis päivä
thumb|Anna Puu "”Kaunis päivä” -videolla.
Kaunis päivä on Anna Puun esikoisalbumin toinen single, joka julkaistiin digitaalisesti 8. kesäkuuta 2009.
Kappaleen on säveltänyt Knipi. Sen on sanoittanut Heimo Hatakka. Sen sovittivat Knipi, Jukka Immonen ja Lasse Kurki.
Vuorikaunokki
Vuorikaunokki (Centaurea montana) on monivuotinen kaunokkilaji, jota esiintyy Euroopassa. Tavallisesti haarattomat ja siipipalteiset varret kasvavat 30–80 senttimetriä korkeiksi. Lehdet ovat yläviistoja, ruodittomia, suikealapaisia, ehytlaitaisia ja seittikarvaisia. Mykeröjä on vähälukuisesti. Ulompien kehtosuomujen kärkilisäke on kolmiomainen, mustanruskea, matalasti halkoinen. Mykerön laitakukat ovat suuria, tavallisesti tummansinisiä tai vaaleanpunaisia ja kehräkukat tumman sinipunaisia.
Kaunis päivä
Atria on käyttänyt kappaletta Fresh -tuotesarjansa mainoksessa vuonna 2009.
Vuorikaunokki
Vuorikaunokkia käytetään koristekasvina.
Kaunis päivä
Musiikkivideo
Jukka Immosen ohjaama musiikkivideo esitettiin ensimmäisen kerran The Voice -kanavalla elokuun alussa 2009. Video on kuvattu studiolla, jossa Anna Puu levyttää kappaletta. Videolla esiintyvät myös levyn tuottajat Lasse Kurki ja Knipi, sekä trumpettia soittava Mikko Karjalainen.
Chakrami
Chakrami populaarikulttuurissa
Chakrami on ollut monen kuvitteellisen peli- ja tv-sarjan hahmon asevalinta. Parhaiten Chakrami on tullut tunnetuksi tv-sarjasta Xena. Sarjan päähenkilö Xena pystyy heittämään Chakramin pitkänkin matkan päähän ja katkoo tällä tavoin vihollisten aseet tai estää muuten näiden pahat aikeet. Yleensä Xena heittää Chakramin ja se kimpoilee aikansa paikasta paikkaan, kunnes palaa takaisin Xenan käteen. Todellisuudessa Chakrami lentää vain suoraan, eikä palaa takaisin kuten bumerangi.
Wuhai
Wuhai on prefektuuritason kaupunki Kiinan Sisä-Mongolian autonomisen alueen länsiosassa. Kaupungin keskusta sijaitsee linnuntietä noin 440 kilometriä autonomisen alueen pääkaupunki Hohhotista länsilounaaseen. Kaupungin pinta-ala on 1 754 neliökilometriä ja väkiluku 532 902 (2010).
Kaupunki rajoittuu pohjoisessa, idässä ja etelässä Ordosin, ja lounaassa Shizuishanin prefektuuritason kaupunkeihin. Lännessä naapurina on Alxan liitto.
Hallinnollinen jako
thumb|160px|vasen|Wuhain hallinnollinen jako. Piirikuntatasolla prefektuuri jaetaan kolmeen kaupunkipiiriin (numerointi kuten oheisessa kuvassa):
Smith & Wesson Model 460
Smith & Wesson Model 460 on yhdysvaltalaisen Smith & Wessonin valmistama kaksitoiminen revolveri. .460 S&W Magnum -kaliiperisessa aseessa on viiden patruunan rulla. Aseen rakenne perustuun Smith & Wessonin kehittämään X-Frame -runkoon ja valmistajan Smith & Wesson Model 500 revolveriin. Model 460:aa valmistetaan usealla erilaisella piipulla varustettuna ja siitä on omat erityismallinsa urheiluammuntaan sekä metsästykseen.
Pohjois-Atlantin oskillaatio
thumb|Talvisen NAO-indeksin aikasarja. thumb|NAO-indeksin vertailua: positiivisen vaiheen aikana ilmanpaine-ero Islannin ja Azorien välillä on voimakas, negatiivisen vaiheen aikana heikko.
Pohjois-Atlantin oskillaatio (, NAO) on ilmastoilmiö, joka vaikuttaa sään vaihteluihin Pohjois-Atlantin ympäristössä. Ilmiötä kuvaava NAO-indeksi on verrannollinen länsituulten voimakkuuksiin Pohjois-Atlantilla, ja indeksi voidaan laskea mille aikavälille tahansa.
Nao-indeksi on vanha zonaalinen tutkimusindeksi
Aiempina vuosikymmeninä indeksiä kutsuttiin zonaaliseksi indeksiksi pituusasteiden 40W ja 20E välillä, ja se oli ilmaston tutkijoiden työväline.
Ana Belén Palomo
Ana Belén Palomo Jiménez (s. 20. lokakuuta 1977, Algeciras, Cádiz) on espanjalainen uimari, joka on edustanut kotimaataan kaksissa kesäolympialaisissa, alkaen vuodesta 2000. Hän karsiutui alkuerissä 50 metrin vapaauinnissa molemmilla kerroilla.