cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Slade
Menestys haihtuu (1976–1979)
Vuonna 1978 manageri Chas Chandler ehdotti Noddy Holderille ja Jim Lealle kitaristi Dave Hillin erottamista ja uuden yhtyeen perustamista, mutta Holder ja Lea tyrmäsivät idean. Samana vuonna julkaistiin livealbumi Slade Alive Volume Two. Myös kaksi singleä tehtiin; jalkapalloteemainen "Give Us a Goal", sekä diskovaikutteinen "Rock ’n’ Roll Bolero", mutta menestys tuntui karkaavan yhä kauemmas. Yhtye esiintyi Puolassa, mikä oli hyvin harvinaista länsimaiselta yhtyeeltä sosialistisessa maassa.
Comeback (1980–1985)
Syksyllä 1980 hajoamispisteessä olleelle yhtyeelle tarjottiin yllättäen paikkaa Readingin rockfestivaaleilta. Ozzy Osbourne oli joutunut peruuttamaan esiintymisensä, ja paikkaa tarjottiin Sladelle, sillä he olivat jo vuonna 1978 ilmaisseet halunsa esiintyä festivaaleilla. Konserttipäivänä yhtye joutui pysäköimään autonsa yleiselle pysäköintialueelle ja kuljettamaan soittimensa yleisön läpi lavan taakse, sillä heillä ei ollut paikalle kulkulupia. Yleisö otti kuitenkin Sladen hyvin vastaan, ja keikan jälkeen yhtyettä lähestyttiin lukuisilla konserttipyynnöillä. BBC kuvasi ja äänitti esiintymisen, ja kyseisistä nauhoista julkaistiin EP-levy, joka nousi listoille. Myös kokoelma-albumi Slade Smashes nousi brittilistan sijalle 21.
thumb|Soolokitaristi [[Dave Hill vuonna 1981.]] Vuonna 1981 julkaistiin LP We'll Bring The House Down, joka palautti Sladen lopullisesti huipulle. Myös albumin nimikappale muodostui hitiksi yltäen Britannian sijalle 11. Albumi oli soundiltaan melko raskas ja rokkaava. Levyn julkaisi jälleen Jim Lean oma Cheapskate-niminen yhtiö. Yhteistyö pitkäaikaisen managerin Chas Chandlerin kanssa päättyi tähän albumiin, ja viimeisenä työnään hän hankki yhtyeelle levytyssopimuksen RCA Records -yhtiöltä.
Vuonna 1983 julkaistut singlet, "My Oh My" ja seuraavana vuonna julkaistu "Run Runaway" olivat molemmat suuria hittejä nousten Britannian top 10:een. Singlet olivat peräisin vuoden 1983 The Amazing Kamikaze Syndrome -albumilta, jolla Slade oli valinnut uuden, pop-vaikutteisemman tyylin. Yhtyeen jäsenten ystävä Ozzy Osbourne pyysi Sladea Yhdysvaltain-kiertueelleen, ja hänen vaimonsa Sharon Osbourne tarjoutui uudeksi manageriksi. Yhtye suostui mielellään, sillä se sai näin uuden tilaisuuden yrittää Amerikan valloitusta. Ensimmäisen konsertin jälkeen basisti Jim Lea tunsi itsensä kuitenkin sairaaksi. Hänellä todettiin hepatiitti, ja Sladen loput esiintymiset jouduttiin peruuttamaan. Lean toivuttua yhtye palasi Englantiin. Yhtyeelle suunniteltiin kiertuetta Britanniassa, mutta Holder oli väsynyt kiertämiseen, joten keskeytynyt Yhdysvaltain-kiertue jäi alkuperäisen Slade-kokoonpanon viimeiseksi. Rumpali Don Powell puolestaan kärsi alkoholiongelmasta. Lopulta hän meni samaan vieroitukseen, jota kävi myös Ozzy Osbourne. Powell onnistui lopettamaan juomisen kokonaan.
Vuonna 1985 julkaistiin albumi Rogues Gallery, joka sisälsi hittikappaleen "All Join Hands". Samana vuonna julkaistiin myös "joululevy" Crackers. Molemmat albumit nousivat listoille Britanniassa.
Uuteen laskuun (1987–1991)
Alkuperäisen Sladen viimeiseksi jäänyt studioalbumi You Boyz Make Big Noize julkaistiin vuonna 1987. Näihin aikoihin yhtyeen yhteistyö alkoi takkuilla ja syntyi riitoja. Dave Hilliä suututti, kun hänen kappaleitaan ei päästetty albumeille, eikä hän siten saanut rahaa levynmyynnistä yhtä paljon kuin Jim Lea ja Noddy Holder. Albumi jäi listojen ulkopuolelle eikä myynyt hyvin. Myöskään albumilta julkaistut singlet eivät menestyneet. Vuoden 1988 loppuun mennessä Sladen toiminta oli käytännössä hiipunut kokonaan, mutta virallista tiedotetta yhtyeen hajoamisesta ei annettu. Tällä välin rumpali Don Powell ryhtyi vaimonsa kanssa antiikkikauppiaaksi ja kirjoitti lastenkirjan.
thumb|right|250px|Nykyinen Slade kuvattuna Sofiassa heinäkuussa 2011. Keskellä kitaristi Dave Hill, joka on rumpali Don Powellin ohella toinen yhtyeen alkuperäisjäsenistä. Vuonna 1991 Slade palasi vielä listoille kappaleella "Radio Wall of Sound", joka ylsi Britannian top 20:n tuntumaan. Saman vuoden 1. huhtikuuta Slade teki viimeisen keikkansa alkuperäisellä kokoonpanollaan Walsallissa Englannissa fanclubin järjestämässä tilaisuudessa. Alun perin tarkoituksena oli järjestää ainoastaan juhlatilaisuus, mutta yleisön vaatimuksesta yhtye kuitenkin nousi lavalle. Tasan 25 vuotta sitten, 1. huhtikuuta 1966, Noddy Holder, Dave Hill, Jim Lea ja Don Powell olivat esiintyneet ensimmäisen kerran yhdessä.
Alkuperäisen Sladen jälkeen (1992–)
Dave Hill ja Don Powell perustivat nopeasti hajoamisen jälkeen Slade II -yhtyeen, joka on esiintynyt myös Suomessa useaan otteeseen. Vuonna 2002 Jim Lea ja Noddy Holder antoivat yhtyeelle luvan pudottaa nimestä järjestysluvun pois, ja nykyisin yhtye tunnetaan jälleen nimellä Slade.
Noddy Holderia on usein pyydetty palaamaan Sladeen, mutta hän ei ole lämmennyt ajatukselle. Jim Lea on sanonut, että hän on valmis palaamaan Sladeen, jos Holderkin palaa. Holder itse on kuitenkin sanonut, että alkuperäisen Sladen paluu on erittäin epätodennäköistä.
Vuonna 2006 Salvo Records aloitti vanhojen Slade-albumien julkaisun remasteroituina versioina. Levyt sisältävät alkuperäisten kappaleiden lisäksi myös bonusmateriaalia. Salvo julkaisi myös neljän CD-levyn boksin Sladen tuotannosta vuosilta 1969–1991.
Sladen alkuperäinen rumpali Don Powell erotettiin yhtyeestä vuonna 2020. Hänet korvasi muun muassa Wilko Johnsonin ja The Rubettesin kanssa soittanut Alex Bines.
Virtsa
thumb|260px|[[Brysselin kuuluisa Manneken Pis -patsas esittää virtsaavaa pikkupoikaa.]] Virtsa on eläinkuntaan kuuluvan eliön muodostamaa nestemäistä kuona-ainetta. Virtsa erittyy munuaisissa, jotka suodattavat verta. Verestä suodatettua ainetta kulkeutuu virtsanjohtimia pitkin virtsarakkoon, jonka tarpeeksi täytyttyä eliö, myös ihminen, alkaa tuntea virtsaamisen tarvetta. Virtsa poistuu rakosta virtsaputkea pitkin ulos elimistöstä.
Elimistössä kiertää jatkuvasti monia litroja nestettä, josta munuaiset suodattavat vuorokauden aikana 180 litraa alkuvirtsaa. Suurin osa nesteestä ja ainesosista imeytyy kuitenkin takaisin, sillä lopullinen virtsamäärä on vain noin 0,5–2,5 litraa vuorokaudessa. Virtsa on vaaleampaa, jos kehon nestemäärä on suuri ja tummempaa, jos se on pieni. Kuivuuteen sopeutuneilla eläinlajeilla virtsa voi olla erittäin väkevää.
Virtsa saattaa muuttua tahmeaksi sokeriliemeksi, jos henkilö sairastaa hoitamatonta diabetesta, jolloin sokeria pääsee virtsaan.
Virtsanmuodostus
Virtsa muodostuu hiussuonikeräsissä, jotka ovat kahden valtimon välissä ja joissa on lähes sama paine kuin suurissa valtimoissa. Paine puristaa ja suodattaa kapillaarien seinämien läpi keräsen koteloon plasmasuodosta eli primaarivirtsaa. Aineosien suhde on siinä plasman suurimolekyylisiä valkuaisaineita lukuun ottamatta suunnilleen sama kuin plasmassa. Verisolut ja suurin osa plasman proteiineista jäävät verisuoniin. Vuorokauden aikana proteiiniakin silti siirtyy suodokseen yhteensä kolmisenkymmentä grammaa.
Glomerulussuodoksen määrä on vuorokaudessa noin 160 litraa, mutta siitä imeytyy takaisin niin paljon, että vain 0,5–2 litraa erittyy lopullisesti virtsana. Glomerulusten suodatustoiminta on verenpaineesta riippuvaista. Jos suurien valtimoiden paine šokissa laskee noin 60 mmHg:iin, lakkaa virtsaneritys glomerulusten filtraatiotoiminnan loppumisen takia.
Glomerulussuodos siirtyy keräsestä proksimaaliseen tubulukseen. Tubuluksen verisuonituksesta huolehtii munuaiskeräsestä lähtevä vas efferens. Sen sisältämä veri on luovuttanut glomerulussuodokseen vettä ja tähän liuenneita pienimolekyylisiä aineita ja väkevöitynyt siksi erittäin suuresti. Nyt siihen imeytyy takaisin eli reabsorboituu hyvin suuri osa samoista aineista, jotka poistuivat verestä glomeruluksessa. Esimerkiksi vedestä imeytyy proksimaalisen tubuluksen alueella takaisin 75–85 prosenttia. Samoin imeytyy takaisin natrium-, kalium-, kloridi- ja fosfaatti-ioneja. Osittain aktiivisen, osittain passiivisen imeytymisen johdosta suodoksesta siirtyy vereen myös glukoosia, aminohappoja ja useita muita orgaanisia aineita. Proteiinimolekyylit poistuvat suodoksesta tubulussolujen pinosytoimina.
Munuaisten kyky säädellä virtsan väkevyyttä perustuu Henlen lingon ja kokoojaputken toimintaan. Henlen lingon nousevan osan seinämäsolut siirtävät natriumioneja aktiivisesti tubuluksesta kudosnesteeseen. Kloridi-ioni seuraa passiivisesti natriumia. Vettä sen sijaan nousevan osan seinämä läpäisee huonosti. Kudosnesteeseen näin tuleva natriumkloridi siirtyy suureksi osaksi takaisin tubulukseen Henlen lingon laskevan osan seinämien läpi. Se saattaa kiertää useita kertoja tubuluksen laskevasta osasta nousevaan ja kudosnesteen kautta takaisin. Munuaisten ydinkerroksessa, jossa Henlen lingon mutka sijaitsee, natriumkloridipitoisuus ja siten myös osmoottinen paine on sekä tubuluksen sisällä että sen ulkopuolella moninkertainen kuorikerrokseen verrattuna. Henlen lingon nousevan osan sisällä osmoottinen paine pienenee lähestyttäessä munuaisen kuorikerrosta, koska natriumkloridia poistuu ja vesi jää jäljelle. Distaalisen kiemuratiehyen alussa virtsa onkin hyvin laimeaa. Se väkevöityy uudestaan distaalisessa kiemuratiehyessä ja kokoojaputkessa, jossa vettä poistuu seinämien läpi kudosten korkeamman osmoottisen paineen imemänä. Edellytyksenä on aivolisäkkeen takalohkon antidiureettisen hormonin eli ADH:n vaikutus, sillä vain ADH:n läsnä ollessa distaalisen kiemuratiehyen ja kokoojaputken seinämät läpäisevät mainittavasti vettä. ADH:n puutteessa vesi ei pääse seinämien läpi, joten virtsa pysyy runsaana ja laimeana. Diabetes insipidus -taudissa, joka johtuu ADH:n vajauksesta, voi vuorokaudessa erittyä jopa 20 litraa hyvin laimeaa virtsaa.
Distaalinen tubulus osallistuu natrium-kalium-tasapainon ja happo-emäs-tasapainon ylläpitoon. Sen solut voivat vaihtaa suodoksen natriumioneja solunsisäisiin kaliumioneihin tai vetyioneihin. Distaalinen tubulussolukko kykenee lisäksi muodostamaan ammoniakkia glutamiinista ja eräistä muista aminohapoista. Ammoniakista muodostuneet ammoniumionit neutraloivat happoja ja säästävät näin elimistöön natrium- ja kaliumioneja, joita muuten kuluisi virtsan happojen neutraloimiseen. Munuaistubuluksen solut kykenevät erittämään aktiivisesti muitakin yhdisteitä. Niinpä jotkin elimistölle vieraat aineet poistuvat sekä glomerulusten että tubulusten kautta (penisilliini, virtsateiden kuvauksessa käytettävät röntgenvarjoaineet).
Virtsan koostumus
thumb|180px|Virtsanäyte purkissa. Virtsan määrä vaihtelee suuresti henkilön koon ja iän, nautitun ruuan ja juoman laadun ja määrän, hikoilun sekä vuorokaudenajan mukaan. Yleensä virtsaa erittyy täysikasvuisella ihmisellä 0,5–2 litraa vuorokaudessa. Eritys on voimakkainta iltapäivällä ja vähäisintä aamuyöllä. Virtsan vuorokautisen määrän väheneminen alle 500 millilitraan paastoavalla henkilöllä tai alle 700 millilitraan normaalisti syövällä henkilöllä merkitsee kuona-aineiden kasautumista ruumiiseen; kuona-aineet voivat näet erittyä vain kohtalaisen suuriin nestemääriin liuenneina.
Toisin kuin uloste, tuore (pilaantumaton) virtsa ei ole myrkyllistä. Sen juominen ei ole vaarallista, ja jotkut, jotka ovat olleet tilanteessa, jossa muuten ei ole ollut vettä saatavilla, ovat selviytyneet hengissä juomalla virtsaansa. Kuitenkin virtsa on epämiellyttävää ja pahanmakuista juotavaa. Ainakin avaruusaluksissa suodatetaan virtsaa siten, että virtsa-aine eli urea poistetaan ja jäljelle jää vesi, jonka miehistön jäsenet juovat.
Virtsan ominaispaino vaihtelee ääritapauksissa 1,001:stä 1,050:aan. Yleensä se kuitenkin on 1,010–1,025. Tilasta, jossa munuaiset eivät kykene laimentamaan ja väkevöimään virtsaa, käytetään nimitystä isostenuria. Sen vallitessa virtsan ominaispaino pysyy 1,010:na nautitusta nestemäärästä riippumatta. Isostenuria on merkki munuaisten reservien loppumisesta.
Virtsan pH on riippuvainen siitä, miten runsaasti nautitusta ravinnosta muodostuu poistettavia happamia tai emäksisiä aineenvaihduntatuotteita. Normaalia sekaravintoa nautittaessa muodostuu happamia aineenvaihduntatuotteita enemmän kuin emäksisiä. Virtsa onkin tavallisesti hieman hapanta (pH noin 6). Tarpeen vaatiessa virtsan pH voi kuitenkin vaihdella 4,6:sta 8,2:een. Koska yhden pH-asteen lasku tarkoittaa vetyionikonsentraation kasvamista kymmenkertaiseksi, tämä merkitsee sitä, että virtsan vetyionien määrä voi vaihdella monituhatkertaisesti.
Virtsan keltainen väri johtuu pääsiassa eräistä urobiliiniyhdisteistä (urokromeista). Värisävy voi joskus olla osviittana tautia diagnosoitaessa (verenvuoto), mutta yleensä sillä ei ole paljoakaan käytännön merkitystä. Virtsan väri muuttuu jo lyhyessäkin säilytysajassa. Virtsa myös helposti samenee sitä säilytettäessä joko siksi, että bakteerit lisääntyvät siinä tai siksi, että jotkin aineet saostuvat.
Virtsasta on yleensä noin 95 prosenttia vettä. Jäljelle jäävistä kiinteistä aineista on yli puolet (15–30 g/vrk) virtsa-ainetta eli ureaa. Jonkin verran erittyy myös muita typpipitoisia kuona-aineita (kreatiniinia 1–3 g, virtsahappoa 0,5–1 g ja ammoniumioneja 0,5–1 g vuorokaudessa. Natriumioneja erittyy keskimäärin 2–5 g, kalium-ioneja 1–3 g, kalsiumia 0,1–0,3 g, kloridi-ioneja 4–9 g sekä fosforia, lähinnä epäorgaanisina fosfaatteina, gramman verran vuorokaudessa.
Virtsaamisen ongelmat
Mahdollisia ongelmia ovat muiden muassa virtsankarkailu (inkontinenssi), virtsattaessa koettava kipu, virtsakivitauti, heikentynyt virtsasuihku, tihentynyt virtsaamisen tarve ja virtsan jälkitiputtelu. Virtsankarkailu on yleinen vaiva: se koskettaa noin viittä prosenttia suomalaisista. 25–69-vuotiaista naisista siitä kärsii jopa 19 prosenttia. Heillä sen aiheuttajia ovat esimerkiksi synnytys, raskaus, vaihdevuodet ja jatkuvat virtsatietulehdukset.
Virtsaamishäiriöiden muita taustatekijöitä saattavat olla esimerkiksi virtsarakon toimintahäiriö, virtsaputkitulehdus, virtsarakkotulehdus, diabetes, Parkinsonin tauti, dementia, ongelmat sydämessä ja verisuonissa, kasvain sekä miehillä eturauhasvaivat.
Virtsan käyttö maataloudessa
Virtsa on erittäin käyttökelpoinen typen lähde kasveja lannoitettaessa. Maataloudessa kotieläinten virtsa pyritään keräämään virtsakaivoon, mistä se kuljetetaan säiliöperävaunulla pellolle ravinteeksi. Nykyaikaisessa lietelantalassa uloste ja virtsa sekoittuvat, ja saadaan entistä monipuolisempaa ravintoa pellolle. Myös ihmiset tuottavat päivittäin kasveille hyödyllisiä ravinteita, kuten typpeä ja fosforia virtsan mukana. Suomessa ravinteet päätyvät usein jätevedenpuhdistuslaitoksille, jossa ne muuntuvat osittain kasveille huonosti käyttökelpoiseen muotoon. Ihmisten tuottamien ravinteiden hyötykäyttöä on tutkittu paljon maailmalla ja virtsa on todettu lannoiteteholtaan käyttökelpoiseksi lannoitteeksi.
Suomessa virtsan lannoitekäyttöä on tutkittu mm. vuonna 2015-16 BIOUREA-hankkeessa, jossa virtsa todettiin keinolannoitteisiin verrattuna yhtä tehokkaaksi lannoitteeksi. Huolenaiheena virtsan lannoitekäytössä ovat edelleen erilaiset haitta-aineet, kuten lääkeainejäämät. Ihmisten käyttämät lääkkeet erittyvät suureksi osaksi virtsan mukana ja tietoa niiden päättymisestä takaisin ruokaketjuun ei vielä ole tarpeeksi tietoa.
thumb|300px|Muun muassa [[susi merkitsee reviirinsä rajoja virtsaamalla.]]
Virtsa luonnossa
Useat eläimet merkitsevät reviirinsä tai kulkureittinsä virtsaamalla. Räkättirastas puolustaa pesäänsä ja poikasiaan esimerkiksi ihmisen tunkeiluja vastaan virtsasta ja ulosteesta muodostuvilla "pommeilla".
Pioneerirykmentti
Pioneerirykmentti (lyhenne PIONR, aik. PionR) oli Suomen maavoimiin kuulunut Keuruulla toiminut rauhanajan joukko-osasto. Rykmentti sijaitsi Keski-Suomessa, ja se oli samalla pioneeri- ja suojelualojen koulutus- ja kehittämiskeskus. Rykmentissä koulutettiin varusmiehiä, reserviläisiä ja palkattua henkilökuntaa. Rykmentissä työskenteli noin 250 palkattuun henkilökuntaan kuuluvaa ja siellä koulutettiin vuosittain noin tuhat varusmiestä. Sen rauhanajan kokoonpanoon kuului Pioneeri- ja Suojelukoulu (Pion- ja SluK), Keski-Suomen Pioneeripataljoona (KSPionP) ja Huoltokeskus (Hkesk/PIONR).
Yleistä
Pioneerirykmentti oli perustettu 1. tammikuuta 2004 ja sen vuosipäivää vietettiin 25. heinäkuuta, joka on Saksan jääkäreiden 1916 Latviassa venäläisiä vastaan käymän Schmardenin taistelun vuosipäivä. Preussilaiseen jääkäripataljoona 27:ään kuului neljäntenä komppaniana alusta alkaen myös pioneerikomppania teknisenä aselajina.
Lakkautuspäätös ja uudet toimijat
Puolustusvoimat päätti lakkauttaa joukko-osaston osana puolustusvoimauudistusta vuoden 2014 loppuun mennessä.
Varuskunnalta vapautuviin tiloihin on valmistunut mm. majoitustiloja ja kansainväliset mitat täyttävä ampumaurheilukeskus. Syksyllä 2015 kasarmeihin jouduttiin majoittamaan väliaikaisesti pakolaisia. Alueen palvelussuhdeasunnot tulivat myyntiin jo vuonna 2014. Alueen uusi nimi on Viikinlahti Campus.
Komentajat
Rykmentin komentaja toimi samalla Keuruun varuskunnan päällikkönä.
Historia ja perinteet
Rykmentin kunniamarssina oli Kristeri Westerin ja Heikki Klemetin säveltämä Koljonvirran marssi.
Pioneerirykmentin historia alkoi vuodesta 1919, jolloin annettiin käsky Pioneeripataljoona 1 -nimen käytöstä. Sittemmin joukon nimenä on ollut myös Pioneeripataljoona ja vuodesta 1944 lukien Pioneerirykmentti aina sen lakkauttamiseen saakka 1967. Tämän jälkeen joukko-osasto toimi nimellä Keski-Suomen Rykmentti (KeSR).
Kultainen salama (nuortensarja)
Kultainen salama on suomalainen Yleisradion tuottama kuusiosainen vuonna 1994 valmistunut televisiosarja. Sarja perustuu kirjailija Taru Mäkisen kirjoittamiin Kultainen Salama -nuortenkirjoihin. Sarja esitettiin ensi kertaa vuonna 1994 Yle TV1-kanavalla, ja uusintana kesällä 1997.
Juoni
Luontoa rakastava Visa on viettämässä syntymäpäiväänsä, ja on kutsunut juhliinsa Elisan, Hakkerin, Rekon ja hänen pikkusiskonsa Terhin. Mukaan juhliin tulee myös Elisan omistama Bella-koira, joka on rodultaan kultainennoutaja. Juhlissa porukka keskustelee, että voisivat perustaa jonkinlaisen kerhon. Ehdotuksia tulee jokaiselta, ja loppujen lopuksi he päättävät perustaa kerhon, joka tutkii asioita, jotka pitää tutkia ja korjata. Terhi ehdottaa kerhon nimeksi Kultainen salama. Bellasta tulee kerhon keulahahmo.
Jaksot 1-2: Miljoonakeikka
Visa on isänsä kanssa sieniretkellä, kun hän sattuu kuulemaan kahden miehen välisen keskustelun, ja suunnitelman miljoonakeikan teosta. Paikallisessa sanomalehdessä on artikkeli, jossa Syrjän perhe on voittanut lottovoiton. Lottovoittajan perheen tytär Niina on samassa koulussa Rekon, Terhin, Elisan, Visan ja Hakkerin kanssa. Melkein kaikki koulun oppilaat kiusaavat Niinaa, ja syrjivät häntä ulkonäkönsä takia. Terhi ja Elisa ovat ainoat, jotka eivät häntä kiusaa, ja ystävystyvät hänen kanssa.
Reko ja Bella kuulevat saarella, että toinen miljoonakeikkaa suunnittelemassa olevista miehistä olisi kiristänyt Petäjän Heikkiä. Kultainen salama alkaa selvittämään, kuka toinen miehistä on. Selviää, että kyseessä on taloudellisiin vaikeuksiin joutunut taimitarhuri Niko Leppäjoki. Elisa murtautuu Leppäjoen taloon, ja paikalle hälytetään poliisit. Talosta löytyy lunnasrahat, jotka Syrjän perhe on ehtinyt maksaa Leppäjoelle.
Jaksot 3–4: Kaahariauto
Elisa on saattamassa Bella-koiransa kanssa Terhiä kotiin myöhään illalla. Elisa ja Terhi huomaavat harmaan värisen Volvon kaahaavan tiellä, joka ajaa Bellan päälle. Paikalle saapuu iltalenkillä oleva nuori lupaava jalkapalloilija Janne Mäki, joka vie Bellan eläinlääkäriin.
Amon Hen
Amon Hen (sindaria, ) on kukkula J. R. R. Tolkienin luomassa fantasiamaailmassa Keski-Maassa. Amon Hen sijaitsee Anduin-virran länsirannalla vastapäätä Amon Lhawia. Se rakennettiin Gondorin valtakunnan alkuaikoina, mahdollisesti jo Toisella Ajalla. Amon Hen on yksi kolmesta huipusta jotka sijaitsevat Nen Hithoel -järven eteläpäässä, Raurosin putousten vieressä. Keski-Maan Kolmannella Ajalla Amon Henillä käytiin taistelu Rautapihan uruk-hai-joukkojen ja Sormuksen Ritarien välillä. Siellä kohtasi loppunsa monta kymmentä örkkiä sekä Boromir Denethorin poika. Amon Heniä pidetään Keski-Maassa viisauden ja kukoistuksen paikkana: siellä seisovat Keski-Maan ylväimmät patsaat, jotka esittävät suurta kuningasta Elendiliä ja hänen poikaansa Isilduria.
Kultainen salama (nuortensarja)
Jaksot 3–4: Kaahariauto
Myöhemmin Terhi on lenkkeilemässä, ja tapaa jälleen jalkapalloilija Janne Mäen. He juttelevat hetken, kunnes Mäki jatkaa lenkkiään. Hetken päästä sama auto, joka ajoi Bellan päälle kaahaa jälleen tiellä, ja ajaa Janne Mäen päälle. Terhi yrittää saada pysäytettyä ensimmäisen vastaantulevan auton, joka ei pysähdy. Jonkin ajan päästä paikalle saapuu punaisen värisellä autolla lääkäri Kankaanpää, joka tutkii Jannen, ja toteaa hänen halvaantuneen. Paikalle saapuu poliisi, joka soittaa paikalle ambulanssin, mutta selviää että lääkäri Kankaanpää on tilannut ambulanssin jo aiemmin. Terhi ja halvaantunut Janne viedään sairaalaan. Lääkäri Kankaanpää tutkii Terhin, ja kyselee häneltä mitä tiellä tapahtui. Terhi kertoo nähneensä ison tumman värisen Volvon tiellä kaahaamassa, jolloin lääkäri Kankaanpää suivantuu, ja väittää Terhin olevan poissa tolaltaan, ja keksineensä koko tarinan. Poliiseille annetaan lääkärinlausunto, jossa lääkäri toteaa Terhin olleen poissa tolaltaan, ja että hän ei muista mitään tapahtuneesta. Paikalla oleva poliisi Taisto Virta uskoo kuitenkin Terhin kertomusta, ja pyytää hänen ottavansa yhteyttä poliisiin jos hän näkee vielä samaisen auton.
Amon Hen
Lista gór i wzgórz Śródziemia
Kultainen salama (nuortensarja)
Jaksot 3–4: Kaahariauto
Seuraavana päivänä Terhi ja Reko keskustelevat edellisillan tapahtumista, ja ihmettelevät eritoten lääkäri Kankaanpään outoa käytöstä. Reko kertoo käyneensä edellisenä päivänä katsomassa Kankaanpään asunnon pihaa, ja nähneensä siellä harmaan värisen Volvon. Terhi ja Reko lähtevät uudestaan katsomaan Kankaanpään pihaa, ja huomaavat lääkäri Kankaanpään saapuvan kotiinsa autonkorjaajan kyydissä. Lääkäri Kankaanpää kertoo korjaajalle hänen vaimonsa törmänneen autolla autotallin oveen, ja että korjauksella ei ole kiirettä. Terhi ja Reko tajuavat, että kaahariauton ajaja ajoi Janne Mäen päälleajon jälkeen Kankaanpään asunnolle, kertoi mitä oli tapahtunut, jolloin lääkäri Kankaanpää soitti ambulanssin, ja lähti itse paikalle punaisen värisellä autollaan.
Myöhemmin Hakkeri ja Visa tapaavat kioskilla lääkäri Kankaanpään punkkaritukkaisen pojan Leon, johon Visa oli tutustunut aiemmin linturetkellä. Leo on lukemassa iltapäivälehteä, jossa on uutinen Janne Mäen päälleajosta. Leolle seiviää, että hänen isänsä oli paikalla, mutta ei ollut hänelle kertonut mitään. Leo lähtee nopeasti paikalta, jolloin Hakkeri ja Visa alkavat epäillä häntä kaahariauton kuskiksi.
Myöhemmin Visa, Hakkeri, Reko ja Terhi ovat viettämässä iltaa kaupungin asemaravintolan edustalla. Reko ja Terhi tullaan hakemaan pois kotiin. Hakkeri ja Vesa jäävät paikalle, ja huomaavat vanhemman naishenkilön kävelevän pois ravintolasta punkkaripoika Leon kanssa. Paikalle saapuu skinhead-joukko, joka alkaa uhittelemaan Leoa. Skinheadit lähtevät karkuun, kun poliisiauto saapuu paikalle. Poliisi Taisto Virta kyselee pojilta ovatko he nähneet kaahariautoa, jolloin samaan aikaan kyseinen auto lähtee ajaa pois ravintolan parkkipaikalta. Selviää, että kaahariauton ajaja on rouva Kankaanpää. Poliisi ajaa Leon kotiin puhalluttamaan rouva Kankaanpäätä. Leo pyytää äitiänsä tunnustamaan rattijuoppouden, mutta lääkäri Kankaanpään painostaessa hän ei tunnusta. Leo suuttuu, ja lähtee pois paikalta. Visa pyytää häntä luokseen yöksi. Seuraavana aamuna rouva Kankaanpää tulee Visan luo, ja kertoo tunnustaneensa kaiken poliisille, ja hakevansa apua. Hän pyytää Leoa menemään takaisin kotiin.
Elisa ja Reko menevät Janne Mäen luo sairaalaan, ja antavat hänelle lahjoituksen heidän kerhonsa varoista, jotta Mäki pääsee elämässään eteenpäin.
Näyttelijät
Sarjan lapsinäyttelijät Juha Auvinen, Paavo Ritala, Elina Elovirta, Ville Geitel ja Virva Garam eivät ole sarjan tekemisen jälkeen osallistuneet muihin näytelmätöihin, eikä heistä kukaan ole aloittanut uraa näyttelijänä.
Julkaisut
Yle Tallennemyynti on julkaissut sarjan kirjastokäyttöön VHS-kasettina.
Statisti
Statisti voi tarkoittaa seuraavia:
Metsäalan kymmenluokittelu
Metsäalan kymmenluokittelu (FDC) on Metsäntutkimusjärjestöjen kansainvälinen liiton (IUFRO) ylläpitämä kirjastoluokittelu.
Historiaa
IUFRO (International Union of Forest Research Organizations]) käynnisti metsäbibliografian ja siihen liittyvän luokittelun valmistelutyön jo vuonna 1903. IUFRO otti luokittelun käyttöön 1933 ja siitä käytettiin UDC-luokittelussa tunnusta 634.9F, koska sen jaottelu poikkesi hieman UDC:n jaottelusta. Luokittelua kutsuttiin ns. metsäalan Flury-systeemiksi, koska suuren osan valmistelusta teki sveitsiläinen Philipp Flury.
Tieteenalan kehityksestä johtuen luokittelun uudistustyö käynnistyi lähes välittömästi ja uudistettu luokitus esiteltiin 1948 Zürichissä pidetyssä kokouksessa. Tämän version valmistelutyöstä suuri osa tehtiin Commonwealth Forestry Bureaussa (CFB) Englannissa.
1950-luvulla IUFRO ja FAO perustivat yhteisen bibliografisen komitean uudistamaan luokittelua. Tämän komitean puheenjohtajana toimi Helsingin yliopiston professori Eino Saari. Uusi versio julkaistiin IUFROn kongressissa Roomassa 1953 ja CABI julkaisi tämän ns. Oxfordin metsäalan kymmenluokittelun 1954 (Oxford System of Decimal Classification for Forestry, ODC).
Vuosina 1981-1989 luokittelua täydennettiin kahdeksalla lisävihkolla. Vuonna 1990 IUFRO julkaisi päivitetyn lyhennetyn kolmikielisen (englanti, ranska, saksa) version luokittelusta ja täydellisenä saksaksi 1992.
Yleinen kymmenluokittelu UDC
FDC muodostaa käytännössä tarkennetun jaottelun yleisen kymmenluokittelun UDK-luokkaan 630. Kymmenluokittelussa aihe jaetaan kymmeneen luokkaan, jotka voidaan edelleen jakaa kymmeneen jne. Kutakin luokkaa kuvataan numerosarjalla. Luokan tunnisteen numeroiden määrä ei kuitenkaan kerro hierarkiatasoa eli samalla numeromäärällä voidaan kuvata hyvin eri tasoisia aihekokonaisuuksia.
GFDC
IUFRO julkaisi keväällä 2006 World Series -julkaisusarjassaan uuden täydellisen englannin- ja saksankielisen version FDC-luokittelusta nimellä Global Forest Decimal Classification. Luokitteluun sisältyy myös hakemisto.
Pääluokat
Main headings
Huom. Luokka 0 on yleinen eikä sitä pidä jakaa alaluokkiin paitsi lisänumeroiden avulla eli luokat 01/09 ovat kiellettyjä, mutta yhdistelmät, kuten 0--011 (= metsäterminologia) ja 0(031) (= metsätietosanakirjat) ovat sallittuja. Lisänumerot on julkaistu luokittelun liitteenä. Myös UDK-lisänumeroita voidaan käyttää.
GFDC suomeksi
Helsingin yliopiston Metsäkirjasto, sittemmin Viikin kampuskirjasto on julkaissut lyhennettyjä versioita Metsäalan kymmenluokituksesta. FDC luokitusta ei ole aiemmin käännetty, mutta GFDC-luokittelusta ilmestyy suomenkielinen käännös vuonna 2016. Käännöksen luonnos on saatavilla Luonnonvarakeskuksen kirjastosta.
'''Huom. 2.' Sekä 2 Silviculture että 6 Forest management'' voidaan molemmat kääntää suomeksi termillä metsänhoito. Ensiksi mainittu painottuu puiden ja metsien käsittelyyn, kun taas jälkimmäinen metsänhoitotyön suunnitteluun ja organisointiin. Tässä käytetään jälkimmäiselle termiä metsätalous.
Elias Koponen
Elias Artturi Koponen (s. 24. elokuuta 2002 Kuopio) on suomalainen jääkiekkoilija, joka edustaa SM-liigajoukkue Kalevan Palloa. Hän on pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä.
Seuraura
Koponen aloitti jääkiekkoilun seitsemänvuotiaana Kalevan Pallossa. Kaudella 2017–2018 hän oli joukkueensa paras syöttäjä sekä C-nuorten SM-karsinnoissa 14 syöttöpisteellään että C-nuorten SM-sarjassa 11 syöttöpisteellään. Kaudella 2019–2020 Koponen toimi KalPan B-nuorten varakapteenina. Kaudella 2020–2021 hän oli tehoilla 15+23=38 seuran U20-joukkueen paras syöttäjä Veikka Halosen kanssa ja toiseksi paras pistemies Oliver Kapasen jälkeen.
Kaudella 2021–2022 Koponen nousi KalPan U20-joukkueen kapteenistoon. Hän oli joukkueen kolmanneksi paras maalintekijä tehtyään 17 ottelussa 16 osumaa. Koponen voitti kauden päätteeksi U20 SM-sarjan hopeaa. Hän debytoi kauden aikana myös KalPan SM-liigajoukkueessa. Koponen teki liigadebyyttinsä 9. lokakuuta 2021 vieraissa JYPiä vastaan. Hänet merkittiin joukkueensa nelosketjun vasempaan laitaan Jaakko Rissasen ja Tuomas Vartiaisen viereen. Koponen sai ottelussa jääaikaa 7.53 minuuttia. Hän teki myös liigauransa avausmaalin ja Koponen keräsi yhden kahden minuutin jäähyn estämisestä. Kauden edetessä hän vakiinnutti kauden edetessä paikkansa ja Koponen teki 38 runkosarjaottelussa tehot 10+9=19. Hän jakoi SM-liigan tulokkaiden maalipörssin kuudennen sijan Jukureiden Markus Odenin kanssa ja tulokkaiden pistepörssin kuudennen sijan SaiPan Mikko Juusolan kanssa. Koponen voitti myös KalPan sisäisen tehotilaston lukemalla +12, joilla hän sijoittui myös tulokkaiden tehotilastossa toiseksi edellään vain Ilveksen Leo Lööf.
Huhtikuussa 2022 Koponen teki KalPan kanssa kaksivuotisen SM-liigasopimuksen. Kaudella 2022–2023 hänen roolinsa jäi hieman pienemmäksi ja Koponen pelasi SM-liigassa 27 runkosarjaottelua tehopistein 1+3=4. Hän pelasi miesten pelejä myös seitsemän ottelua lainalla Mestis-joukkue Iisalmen Peli-Karhuissa. Koponen ei pelannut SM-liigassa enää tammikuun 2023 jälkeen, vaan hän vietti loppukauden pääasiassa KalPan U20-joukkueessa.
Maajoukkueura
Koponen valittiin Suomen alle 20-vuotiaiden MM-leiriryhmään elokuun 2022 turnaukseen, mutta hän putosi kuitenkin lopullisesta kisajoukkueesta. Yhteensä hän on pelannut kahdeksan nuorten maaottelua.
Muuta
Koponen kirjoitti ylioppilaaksi keväällä 2022 Kuopion klassillisesta lukiosta. Hänen pikkuveljensä Eemil pelaa hyökkääjänä KalPan U18-joukkueessa.
Orelle
Vuonna 1996 Orelleen valmistui maailman pisin gondolihissilinja, joka on noin viisi kilometriä pitkä. Sen avulla pääsee 20 minuutissa Francozin kylästä suuriin Val Thorensin ja Les Trois Valléesin hiihtokeskuksiin.
Pilar Bardem
thumb|right|Pilar Bardem Pilar Bardem Muñoz (14. maaliskuuta 1939 Sevilla – 17. heinäkuuta 2021 ) oli espanjalainen näyttelijä. Hänen poikansa on näyttelijä Javier Bardem.
Eskolanvuori
Eskolanvuori on Pirkanmaalla Akaan Kylmäkoskella sijaitseva linnavuori, josta tunnetaan runsaasti perimätietoa.
Pilar Bardem
Bardemille myönnettiin vuonna 1996 parhaan naissivuosan esittäjän Goya-palkinto.
Eskolanvuori
Muinaislinna
Linnavuori sijaitsee noin kahdeksan kilometriä Kylmäkosken kirkosta eteläkaakkoon Jalannin etelärannan tuntumassa. Mäki kohoaa 37 metriä Jalannin vedenpintaa korkeammalle, ja vuorelta on järvelle hyvät näkymät. Kallioalue on 150×60 metriä suuri. Vuoden 1943 inventoinnissa kohde täytti tutkijoiden useimmat linnavuoren kriteerit, joten sitä alettiin pitää sellaisena. Kallion itärinteiltä löydettiin kivivalli, joka on 40–50 metriä pitkä ja 1,5 metriä korkea. Toinen kivivalli löytyi länsirinteeltä ja se oli noin 50 metriä pitkä. Mitään arkeologisia tutkimuksia siellä ei ole vielä tehty. Vuoden 1996 inventoinnissa valleja alettiin pitää Itämeren Ancylusvaiheen rantakivikkona, johon ne sopisivat myös hyvin.
Paikkaan liittyy runsaasti perimätietoa, ja yhden tarinan mukaan vuorella olisi ollut Isonvihan aikana pakopaikka ja puolustusvarustus. Paikalla palavat myös aarnivalkeat.
Madingou
Madingou on kaupunkikunta sekä Bouenzan departementin ja Madingoun piirikunnan hallinnollinen keskus Kongon tasavallassa. Se sijaitsee Niarijoen varrella 240 kilometriä Brazzavillesta länteen. Vuonna 2018 kunnassa oli arviolta 36 183 asukasta.
Madingoun kautta kulkevat Brazzavillen ja Pointe-Noiren väliset valtatie RN1 ja Kongon–Atlantin rautatie. Kaupungin kehitys perustuu sen asemaan hallinto- ja palvelukeskuksena. Departementin taloudellinen keskus on Nkayi.
Madingoun piirikunnan pinta-ala on 590 neliökilometriä. Vuonna 2018 siellä oli arviolta 100 783 asukasta.
Legend II
Legend Part II on yhdysvaltalaisen Saviour Machine -yhtyeen toinen osa neljän CD:n Legend-trilogiassa, "maailmanlopun epävirallisessa soundtrackissa". Levy julkaistiin vuonna 1998 Massacre Recordsin kautta ja vuonna 2007 Saviour Machine julkaisi levystä kahden CD:n erikoisversion, jota painettiin vain 300 kappaletta. Jokainen kappale on käsin numeroitu sekä yhtyeen johtohahmon, Eric Claytonin, allekirjoittama. Toinen CD käsittää lähinnä alkuperäisiä midi programming -kappaleita. Levyn kansivihkoista on kaksi eri versiota, koska jakelija Diamante Music Group käski yhtyettä sensuroimaan Yhdysvaltain markkinoille menevistä vihkoista kaksi kuvaa. Eurooppalaisessa versiossa tätä sensurointia ei ole tehty.
Kaivos
thumb|300px|Yksi maailman suurimmista avolouhoksista, [[Chuquicamatan kuparikaivos Chilessä.]] pienoiskuva|Kohtlan maanalainen kaivos [[Virossa (Kohtla-Nõmme), 1994.]] Kaivos on kaivannaistoiminnan tuotantoyksikkö, jossa louhitaan jotakin mineraalia tai malmia. Kaivos voi olla avolouhos tai maanalainen kaivos. Avolouhinta on kustannustehokkaampaa, mutta sen jäljet maisemaan ovat isommat kuin maanalaisella louhinnalla. Maanalaisessa kaivoksessa joudutaan malmin ja sivukiven irrotuksen ja poiston lisäksi rakentamaan runsaasti infrastruktuuria: tunneleita, sähköverkostoa, tuuletuskanavia ja vesijohtoja.
Kaivokset ovat riskialttiita työpaikkoja, kuten muutkin maanrakennusalan työpaikat. Vaaroja ovat muun muassa sortumat, tulvat ja myrkylliset kaasut. Tämän vuoksi työturvallisuudesta huolehtiminen on oleellinen osa kaivostoimintaa.
Länsimaissa kaivostoiminta on nykyisin yleensä pitkälle koneistettua ja osin automatisoitua. Kehitysmaissa kaivostoiminta on työvoimaintensiivisempää toimintaa, jossa käsityöllä on edelleen merkittävä osuus. Sama näkyy myös työturvallisuudessa. Vaarallisimpia kaivoksia ovat maanalaiset hiilikaivokset, joissa on metaanikaasua.
Omistus
Kaivosten muodostumisessa on olemassa pääasiassa kolmenlaisia periaatteita. Kaivosten konsessioperiaatteen mukaan malmivarat omistaa valtio, joka voi vuokrata oikeutensa yrityksille. Toisen periaatteen mukaan malmivarat kuuluvat maanomistajalle. Kolmannen periaatteen mukaan malmivarat kuuluvat kaivoksenvaltaajalle, joka voi maanomistajan maalle hakea kaivosvaltauksen ja myöhemmin tutkimusten perusteella kaivospiirin. Ruotsin kuningaskunnan periaatteiden mukainen kaivosvaltausmenetelmä on ollut Suomessa voimassa vuodesta 1723 alkaen. Yhdysvalloissakin valtausperiaate on ollut yleinen, ja se on edelleen voimassa Texasissa.
Kaivosten tuotteet
Kaivokset tuottavat pääosan ihmiskunnan tarvitsemista metalleista ja mineraaleista. Yleisimmät kaivosten tuotteet ovat: kivihiili, rauta ja bauksiitti. Tiettyjen metallien osalta osa kulutuksesta voidaan kattaa kierrätyksen avulla, mutta kulutuksen kasvaessa tarve myös neitseellisen raaka-aineen käyttöön kasvaa. Kasvava kulutus myös nostaa metallien hintoja, mikä laskee kynnystä entistä köyhempien esiintymien tuotantoon ottamiselle. Metalleja ihmiskunta tarvitsee nykyaikaisen elintavan ylläpitämiseen, sillä lähes kaikki kestokulutushyödykkeet polkupyörästä taulutelevisioon ja puhelimen akkuun sisältävät metallisia raaka-aineita.
Kaivosten tuottamat mineraalit puolestaan ovat raaka-aineita, jotka eivät välttämättä näy loppukuluttajalle. Siksi puhutaankin teollisuusmineraaleista. Esimerkiksi paperissa on lähes puolet mineraaliraaka-aineita: kalsiittia, kaoliinia tai talkkia. Tämä siksi, että ne ovat täyteaineina halvempia kuin puukuitu, ja niiden avulla voidaan parantaa esimerkiksi paperin ominaisuuksia. Myös maalit ja muovit sisältävät runsaasti mineraaliraaka-aineita, muun muassa väriaineita. Teollisuusmineraalien kierrätettävyys on toistaiseksi vielä huonoa, lasia lukuun ottamatta. Teollisuusmineraalien louhinta on länsimaissa usein määrällisesti jopa metallimalmien louhintaa merkittävämpää.
Avolouhinta
Avolouhinnassa siirretään kaivosalueen pinnassa olevat maamassat ja kiviaines sivuun kunnes varsinainen mineraaliesiintymä paljastuu. Mineraaliesiintymä murskataan ja kuljetetaan rikastamoon. Kaivosalueen sivuun siirrettyä louhittua kiviainesta kutsutaan sivukiveksi.
Tunnelilouhinta
Tunnelilouhinnassa mineraaliesiintymää seurataan kalliossa poraamalla ja räjäyttämällä tunneli. Aikaisemmin poraus on tehty käsin mutta nykyisin käytetään pyörillä tai teloilla kulkevaa porauskalustoa, joka voi toimia myös osittain automatisoituna. Tunnelilouhinta tapahtuu yleensä ns. välitasolouhintana jossa yhdestä pystysuorasta kaivoskuilusta louhitaan vaakasuuntaisia tuotantotunneleita pystysuunnassa 25 metrin välein.
Liuotusmenetelmät
Liuotusmenetelmissä (ISL, In-Situ Leaching) maata ei siirretä ollenkaan eikä kaivoksessa tarvita myöskään tunneleita. Maahan porataan pystysuuntaisia kaivoja joista osaa käytetään mineraalit erottavan liuoksen pumppaamiseen maahan, osa taas saman liuoksen keräämiseen pois. Maaperän koostumuksesta riippuen liuos on joko hapanta tai emäksistä.
ISL-menetelmää käytettiin ensimmäisenä Wyomingissa Yhdysvalloissa 1960-luvulla Sitä käytetään nykyisin erityisesti uraanikaivostoiminnassa. Esimerkiksi Yhdysvalloissa valtaosa uraanista kerätään ISL-menetelmällä.
ISL-menetelmällä on parhaimmillaan kyetty hyödyntämään 80 % esiintymän mineraalista. Australiassa tyypillinen tavoite on 70 % saanto 12 kuukauden kuluessa. Energiankulutus menetelmää käytettäessä on ollut 19–33 kWh/kgU joten se on varsin energiatehokas.
Menetelmän ympäristövaikutukset rajoittuvat lähinnä pohjaveteen. Käytännössä esimerkiksi Australiassa pohjavesi on jo ennen kaivostoiminnan aloittamista käyttökelvotonta johtuen sen suolaisuudesta ja sen sisältämistä radioaktiivisista nuklideista. ISL -kaivoksiin liitetään kuitenkin vedenpuhdistamo. Käytetty liuos voidaan neutraloida esimerkiksi kalkilla.
Biokasaliuotus
Bioliuotuksessa metallit irrotetaan malmista siinä luonnostaan esiintyvien bakteerien avulla. Kaupallisessa tuotannossa on kehitetty menetelmiä, joilla tätä luonnollista prosessia voidaan kiihdyttää. Menetelmää soveltaa ensimmäisten joukossa maailmassa Talvivaaran kaivos Sotkamossa.
Biokasaliuotuksessa avolouhoksesta siirrety malmi murskataan ja agglomeroidaan rikkihapolla. Murske kasataan noin kahdeksan metriä korkeaksi kasaksi, jossa sitä bakteerien avulla liuotetaan puolentoista vuoden ajan. Liuosta kierrätetään kasan läpi kunnes sen metallipitoisuus on riittävän suuri, jotta metalli voidaan siitä erottaa. Metallin irrotuksen jälkeen sama liuos voidaan käyttää uudelleen.
Biokasaliuotuksen suuri etu on sen edullisuus ja luonnonmukaisuus. Se tarvitsee toimiakseen vettä, ilmaa ja tarkoitukseen jalostettuja mikrobeja. Koska bakteerien optimaalinen toiminta-alue on happamassa pH:ssa, säädellään lioksen pH:ta hapolla, usein rikkihapolla. Liuoksen jatkuva pumppaus kasan läpi vaatii myös sähköenergiaa.
Kultakaivosten syanidirikastus
Kultakaivoksilla käytetään yleisesti syanidia kullan liuottamiseen hienoksi murskatusta malmista. Tämä johtuu siitä, että kulta ei liukene muihin nesteisiin.
Kullan erotteluun roskakivestä on olemassa vaihtoehtoisia menetelmiä, mutta ne eivät ole vielä laajassa käytössä.
Vaikka rutiininomainen syanidin käsittely kultakaivoksilla ympäri maailman on yleensä tapahtunut turvallisesti, viime vuosina on kuitenkin sattunut onnettomuuksia, joilla on ollut vaikutusta alueen luontoon. Useita parannuskeinoja on olemassa ja joitakin niistä on käytetty syanidipitoisuuden pienentämiseen.
Kansallisia syanidin käsittelyohjeita ja säännöksiä on valmisteltu joissakin maissa, esimerkiksi Australiassa. The International Council for Metals and the Environment on tuottanut ohjekirjasen. Mining Environmental Management -journaalin numero käsittelee syanidin käsittelyä.
Ympäristöhaitat
thumb|[[Sotkamossa sijaitsevan Talvivaaran kaivoksen jätettä. Kuvassa kipsisakka-allas kesäkuussa 2013.]] Usein teollisuusjätteeksi luokiteltava kaivosjäte (tai ”kaivannaisjäte” siten kuin se määritellään direktiivissä 2006/21/EY) on peräisin hiilen tai muuhun kuin energiantuotantoon käytettävien mineraalien etsinnästä, louhinnasta ja käsittelystä. Satoja miljoonia tonneja jätettä edelleen toiminnassa olevilta tai entisiltä kaivosalueilta on edelleen varastoitu käsittelemättä enemmän tai vähemmän tiiviisti paikallisyhteisöjen läheisyyteen. Suljetut ja hylätyt kaivosjätealueet voivat aiheuttaa vakavan vaaran ympäristölle ja paikallisyhteisöille.
Kaivostoiminnan jätteitä ovat etupäässä kaivosten vedet. Myös kaivosten sivukiveä voidaan pitää jätteenä, ellei sitä pystytä hyödyntämään esimerkiksi maanrakennuksessa ja louhosten täytössä. Ympäristöviranomaiset ovat asettaneet kaivoksen ympäristöluvassa kaivosten jätevesille rajat, ja niitä on tietysti noudatettava. Kaivoksesta riippuen vesien laatuun vaikuttavat muun muassa alueen kallioperän sisältämät metallit ja niiden esiintymismuoto. Osa metalleista liukenee kivistä veteen, osa ei. Vesiä joudutaan usein käsittelemään lupaehtojen täyttämiseksi muun muassa pH:ta säätelemällä, esimerkiksi kalkin avulla.
Kaivosten lupa-asiat
Kaivostoiminnan lupa-asiat Suomessa
Suomessa kaivostoimintaan tarvitaan Turvallisuus- ja kemikaalivirastolta (Tukes) haettava kaivoslupa sekä ympäristölupa, jonka myöntää ympäristölupavirasto. Lain mukaan malminetsintää voidaan suorittaa joko jokamiehenoikeuksia muistuttavana etsintätyönä tai malminetsintäluvalla. Etsintätyössä tapahtuvasta näytteenotosta on tehtävä kirjallinen ilmoitus etsintätyön kohteena olevaan alueeseen kuuluvan kiinteistön omistajalle ja haltijalle, jonka etua tai oikeutta asia saattaa koskea. Myös kullanhuuhdonta valtion mailla on luvanvaraista toimintaa ja edellyttää kullanhuuhdontalupaa. Ennen kaivostoiminnan aloittamista tarvitaan myös kaivosturvallisuuslupa, jolla pyritään takaamaan kaivostyöntekijöiden turvallisuus. Luvat ovat määräaikaisia, ja mikäli toimintaan tulee oleellisilta osin muutoksia, on lupiin haettava myös muutosta tai uutta lupaa.
Malminetsintälupa
Malminetsintälupa antaa oikeuden tutkia luvassa määritellyllä alueella geologisten muodostumien rakennetta ja koostumusta. Luvan haltija saa myös rakentaa tai siirtää alueelle tutkimustoimintaa varten tarvittavia rakennuksia ja laitteita. Malminetsintälupa ei vielä oikeuta esiintymän hyödyntämiseen, mutta luvanhaltija saa etuoikeuden malminetsintäalueen kaivoslupaan .Tarkoituksena on antaa kaivosyhtiölle etuoikeus tehdä rajatulla alueella tutkimuksia sen selvittämiseksi, onko kaivostoiminnan aloittaminen kannattavaa.
Etuoikeus malminetsintään on sillä, joka on ensimmäisenä jättänyt lupahakemuksen, jossa on selvitetty kaikki tarpeelliset tiedot. Hakemuksessa on esitettävä luotettava selvitys kaikkiin kaivoslaissa määrättyihin kohtiin. Hakemukseen tarvitaan muun muassa selvitys luvan hakijan asiantuntemuksesta ja ammatillisesta pätevyydestä sekä arvio tarvittavista toimenpiteistä sekä niiden vaikutuksista ympäristöön. Lupahakemus toimitetaan turvallisuus- ja kemikaalivirastoon (Tukes).
Malminetsintälupaa ei myönnetä esimerkiksi hautausmaalle, puolustusvoimien alueelle, yleisessä käytössä olevalle kulkuväylälle tai 150 metriä lähemmäksi asumiseen tarkoitettua rakennusta, eikä 50 metriä lähemmäksi yleistä rakennusta. Myöskään maantielle, lentokentälle tai rautatiealueelle lupaa ei myönnetä. Näistä voidaan kuitenkin poiketa asiassa toimivaltaisen viranomaisen suostumuksella.
Malminetsintälupa voi olla voimassa korkeintaan 15 vuotta, mutta lupaa voidaan jatkaa enintään kolme vuotta kerrallaan. Luvan jatkamisen edellytyksinä on muun muassa se, että luvanhaltija on noudattanut laissa säädettyjä velvollisuuksia ja malminetsintä on ollut järjestelmällistä ja tehokasta.
Kaivoslupa
Kaivostoiminnan harjoittamiseen tarvitaan kaivoslupa, joka oikeuttaa hyödyntämään määrätyllä alueella esiintyvät kaivosmineraalit, sivutuotteena syntyvän orgaanisen ja epäorgaanisen pintamateriaalin, sekä muut kaivosalueen kallio- ja maaperään kuuluvat aineet siltä osin, kun niiden käyttö on tarpeen kaivostoimintaan .Kaivosluvan myöntäminen edellyttää, että esiintymän tulee olla kooltaan, pitoisuudeltaan ja teknisiltä ominaisuuksiltaan hyödyntämiskelpoinen. Kaivostoiminnan kokoa voidaan pitää riittävänä jos käyttökustannukset saadaan katettua esiintymän hyödyntämisestä saatavilla tuloilla ja lisäksi sijoitetulle pääomalle saadaan vaadittava tuotto.
Kaivoslupaa ei myönnetä jos sen oletetaan aiheuttavan vaaraa yleiselle turvallisuudelle tai huomattavia ympäristövaikutuksia .Lupaa ei myönnetä myöskään siinä tapauksessa, jos on perusteltavissa epäillä ettei luvanhakijalla ole edellytyksiä tai ilmeisesti tarkoitustakaan huolehtia kaivostoiminnan aloittamisesta. Kaivosluvan myöntämisen voi estää myös saamelaisten elinkeinojen vaarantuminen kotiseutu-, koltta- ja poronhoitoalueilla.
Kaivoslupa on yleensä voimassa toistaiseksi ja voimassa olevan luvan määräyksiä tarkastellaan vähintään kymmenen vuoden välein. Perustelluista syistä kaivoslupa voidaan myöntää myös määräaikaisesti. Määräaikainen kaivoslupa ei kuitenkaan voi olla voimassa kuin enintään kymmenen vuotta, jonka jälkeen jatkoaikaa pitää hakea.
Kaivosturvallisuuslupa
Ympäristölupa
Kaivostoiminnalta edellytetään vielä lisäksi selvitys kaivannaisjätteen jätehuoltosuunnitelmasta sekä toimintaperiaateasiakirja, turvallisuusjohtamisjärjestelmä ja sisäinen pelastussuunnitelma, mikäli kaivannaissätteen jätealue aiheuttaa suuronnettomuuden riskin. [9]
Lupahakemuksen käsittelystä peritään hakijalta maksu. Ympäristölupien keskimääräinen käsittelyaikatavoite on 12 kuukautta; uusien toimintojen osalta 10 kuukautta.
Kullanhuuhdontalupa
Kullanhuuhdontalupa on voimassa 4 vuotta ja sitä voidaan jatkaa enintään kolme vuotta kerrallaan. Kullanhuuhdontalupaa edellytetään valtion omistamalla alueella tapahtuvalta kullanhuuhdonnalta.
Kaivostoiminnan eettisyys
Dosentti Petri T. Peltosen mukaan Suomella on moraalinen velvollisuus osallistua metallien tuotantoon. Suomi käyttää jatkuvasti Afrikan ja muiden maiden kaivannaisia, joten olisi Peltosen mukaan siirtomaapolitiikkaa olla kantamatta omaa vastuuta globaalista metallien tuotannosta, kun miljardit muut ihmiset haluaisivat lähestyä elintasoamme.
Kaivos fiktiossa
Kaivos on ollut aiheena tai tapahtumaympäristönä lukuisissa elokuvissa sekä kaunokirjallisissa teoksissa. Kaivos esittää merkittävää roolia esimerkiksi romaaneissa Kivihiilenkaivajat, Kuningas Salomon kaivokset, Kaivos ja kartano ja Kun suuret sortuvat. Elokuvateollisuudessa kaivos esiintyy huomattavassa roolissa esimerkiksi teoksissa Kultakuume, Tuhansien silmien edessä, Villi Pohjola, Indiana Jones ja tuomion temppeli, Lapin kullan kimallus ja Billy Elliot sekä Billy Elliotiin pohjautuvassa samannimisessä musikaalissa.