cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Islam
Šaria
pienois|pysty|Musliminaisen huivi eli [[hijab peittää hiukset ja kaulan.]] Islamin ytimenä on monoteismin ohella šaria eli islamilainen laki. Jumalan lakiin alistuminen on muslimin keskeinen velvollisuus. Siihen riittää jo ulkoinen käskyjen noudattaminen, mihin yksilö voidaan myös painostaa ”hyvään kehottamisen ja pahan kieltämisen” mukaisesti. Islamissa ei tunneta länsimaisen kaltaista eettistä keskustelua, vaan sen tilalla on juridinen pohdinta, jossa selvitetään Jumalan lain sisältöä. Lain sisällön määrittelevät Koraani ja profeetan elämäntapa eli sunna, joka on hadith-kokoelmissa. Näiden lisäksi šarian lähteitä ovat yksimielisyys (ijma) ja analogia (qiyas).
Islam ei hyväksy muita lakeja kuin Jumalan lain, joka on ikuinen ja muuttumaton. Näkemys tekee oikeaoppisesta islamista poliittisen liikkeen, joka pyrkii alistamaan viime kädessä koko ihmiskunnan Jumalan lain alaiseksi. Aktiivinen toiminta tavoitteen puolesta tunnetaan nimellä islamismi tai jihadismi. Käytännössä kaikki islamilaiset maat soveltavat myös maallista lainsäädäntöä, ja šarian soveltamisalue on rajallinen.
Kun ihminen toimii Jumalan lain mukaisesti, hän hankkii ansioita, joilla voi päästä Paratiisiin. Muussa tapauksessa häntä odottaa viimeisellä tuomiolla Helvetin tuli. Mikään ei silti ole varmaa, sillä Jumalan ylivertaisuuden takia hänen tahtonsa ei ole sidottu mihinkään sopimukseen ihmisten kanssa. Huolimatta siitä, että Koraani puhuu ihmisille annetuista varoituksista ja ohjauksesta, jokaisen kohtalo on ennalta määrätty. Islamiin kuuluvaa ennaltamääräämistä kuvaa arabiankielinen lausahdus in shä Allaah (jos Jumala suo). Ilmaisu tulee Koraanista, joka lausuu: ”Älä sano mistään ’teen sen huomenna’ lisäämättä: ’Jos Jumala niin tahtoo’.” (Koraani 8:24).
Joseph Schachtin mukaan šaria sisältää kattavasti kaikki uskonnolliset velvollisuudet, jotka ohjaavat jokaisen muslimin elämää kaikissa asioissa; se sisältää yhtä lailla rituaaliset ohjeet ja politiikkaa sekä lakia koskevat säännöt. Ajatollah Khomeinin mukaan ”ei ole yhtäkään seikkaa, josta islam ei olisi lausunut mielipidettään.”
Koraani Jumalan lain lähteenä
Koraani on islamissa Jumalan puhetta, ja sen katsotaan olleen olemassa Jumalan luona jo ennen maailman luomista. Alkuperäinen kirja uskotaan kirjoitetun arabiaksi, ja käännökset ymmärretään vain tulkinnoiksi, joilta puuttuu alkuteoksen arvovalta. Oppi Koraanista ikuisena ja luomattomana Jumalan sanana syntyi 800-luvulla. Kun kristinuskossa Jeesus on Jumalan sanan inkarnaatio, islamissa tämä asema on Koraanilla. Raamattua vastaavat islamissa paremmin hadith-kertomukset.
Koraanin tulkinnasta käytetään nimitystä tafsír. Se tarkoittaa Koraanin sisällön selittämistä sanojen merkityksen sekä tekstin historiallisten yhteyksien ja teologisen sisällön pohjalta. Kirjaimellisen tulkinnan lisäksi Koraania tulkitaan vertauskuvallisesti (ta'wíl). Sitä on harrastettu islamilaisen mystiikan ja suufilaisuuden piirissä. Koraani on arvovaltaisin šarian lähde. Kirjan sisältämä lainsäädännöllinen aines on kuitenkin vähäistä. Tärkeämmäksi šarian lähteeksi on siksi tullut sunna eli Muhammedin antama esimerkki.
Hadith-kokoelmat Jumalan lain lähteenä
Paksut hadith-kokoelmat ja teokset on koottu tai kirjoitettu pääasiassa 800-luvulla, ja islamilaiset uskonoppineet tuntevat ne läpikotaisin. Šarian tärkein sisältö on niissä. Sunnalaisille muslimeille vakiintui 1100-luvulle mennessä kuusi arvovaltaista hadith-kokoelmaa, joista arvostetuimmat ovat Sahih al-Bukhari kokoajana Muhammad al-Bukhari (k. 870) sekä Sahih Muslim kokoajana Muslim ibn al-Hajjaj (k. 865). Eri kokoelmien sisällöt vaihtelevat, ja kertomukset voivat olla keskenään ristiriitaisia myös saman kokoelman sisällä. Kuusi kanonisoitua sunni-kokoelmaa ovat yhteisnimitykseltään al-kutub as-sittah (’kuusi kirjaa’). Niiden lisäksi on muitakin kokoelmia, varhaisimpana Ahmad ibn Hanbalin (k. 855) Musnad. Maliki-koulukunnan oma kokoelma on nimeltään Muwatta Malik.
Šiiat nojautuvat ”puhdistettuun” profeetan sunnaan, joka on kokoelmassa Ali Ahl al-Bayt (’Alin talonväki’) Šiialaiset käyttävät ”kuutta kirjaa” vain silloin, kun se on sopusoinnussa ”Alin talonväen” kanssa, jolloin kuuden kirjan nimenä on Al-Sihah Al-Sittah (”luotettavat kuusi”).
Yksimielisyys (ijmá) ja analogia (qiyas)
Kun riita-asiaa ratkotaan uskonnollisessa oikeudessa, tuomari (qadi) muodostaa siitä tulkinnan (fiqh). Tällöin hän järkeilee (ijtihad) islamilaisten lähteiden pohjalta ja luo oman mielipiteensä (ra’y). Tässä tuomarilla on apuna kaksi periaatetta. Hän kiinnittää huomiota oppineiden yksimielisyyteen (ijma) kustakin asiasta, mikä varmentaa tulkinnan luotettavuuden. Toiseksi hän päättelee analogian (qiyas) avulla, jos vastaan tulee täysin uusia asioita. Oma mielipide ei koske itse šarian sisältöä, vaan lain tulkintaa kussakin erikoistapauksessa. Itse laki on muuttumaton. Alun pitäen yksimielisyyden periaatetta käytettiin myös täydentämään šarian sisältöä tapauksissa, joissa Koraani tai profeetan sunna eivät tarjonneet vastauksia. Tämä mahdollisuus on kuitenkin jäänyt historiaan ”järjen porttien sulkeutuessa” 900-luvulla.
Lakikoulukunnat
Islamissa on useita lainopillisia koulukuntia. Klassisen sunnalaisen islamin neljä tärkeintä koulukuntaa ovat hanafi, maliki, ahafi’i ja hanbali. Noin 75 prosenttia niiden säädöksistä on yhteisiä kaikille neljälle. Šiialaisten suurin lakikoulukunta on ja`fari. Zaidilaisuus muodostaa oman zaydi-koulukuntansa. Ammanin julistuksen lisäpöytäkirjan mukaan myös ibadilaisuus-koulukunta ja thahiri-koulukunta edustavat puhdasoppista islamia. Jaakko Hämeen-Anttilan mukaan šiialainen koulukunta ei paljon eroa sunnalaisesta laintulkinnasta.
Šarian tulkinta (fiqh)
Tavallinen muslimi ei voi itse tulkita Koraania tai Jumalan lakia, sillä siitä vastaa uskonnollinen papisto eli ulama, ”viisaat miehet”. Maallikon on käännyttävä jonkin hyväksyttyä lakikoulua edustavan uskonoppineen puoleen saadakseen tietää, mikä on islamilainen käsitys. Vaikka omat johtopäätökset eivät ole sallittuja, arabiankielisen Koraanin ääneen lukeminen on tärkeää jokaiselle muslimille. Sitä arvostetaan rituaalisena toimena, jossa tarkoituksena ei ole tekstin ymmärtäminen. Melkein kaikille muslimeille se onkin mahdotonta, sillä Koraanin teksti on muinaisarabiaa.
Šarian sisällöstä voi kysyä islamilaiselta uskonoppineelta, esimerkiksi imaamilta, joka johtaa rukouksia moskeijassa tai kirjallisesti muftilta, joka on šariaan syvällisesti perehtynyt oppinut. Perinteisesti kysymyksiin vastataan perjantairukouksen jälkeen, missä lainoppineen avustajat keräävät paperilapulle kirjoitetut kysymykset. Nykyisin on perustettu fatwa-neuvostoja, joita toimii myös internetissä. Kun vaikeasta asiasta neuvoa kysytään muftilta, saadaan pitkä kirjallinen lausunto. Ensin siinä lainataan asiaan liittyviä pyhien tekstien kohtia, minkä jälkeen mufti esittää oman kantansa. Lausunto päätyy toteamukseen ”Jumala tietää parhaiten”. Muftin lainopillinen mielipide eli fatwa on hänen oma kantansa, mutta sen katsotaan silti edustavan yleispätevää tulkintaa šariasta. Mufti voi myös muuttaa mieltään ja antaa jopa kaksi keskenään ristiriidassa olevaa fatwaa. Tällöin molemmat ovat yhtä päteviä, ja uskova voi valita niiden välillä.
Ongelmia uskonoppineille aiheuttaa se, että šaria-lain määräykset voivat olla ristiriitaisia jopa yksittäisen hadith-kokoelman sisällä. Lisäksi mielipide-eroja syntyy siitä, kuinka vahvoiksi tai heikoiksi uskonoppineet arvioivat yksittäisiin haditheihin liittyvät todistajaketjut eli isnadit. Vallitseva näkemys on, että luotettavimpiinkin kokoelmiin sisältyy ”aina muutamia epäilyttäviä perimätietoja”. Sellaisia ei kuitenkaan ole katsottu mahdolliseksi poistaa, koska 800-luvulta alkaen tapahtui järjen (ijtihad) porttien sulkeminen, jolloin lain sisältö vakiintui. Professori Ella Landau-Tasseron on todennut, että islamin pyhien kirjoitusten lukeminen ja tulkinta on pakosta valikoivaa, mistä tuloksena ovat loputtomat erimielisyydet eri tulkintojen välillä.
Vaikka šaria on muuttumaton laki, Pew-tutkimuslaitoksen asennetutkimukset osoittavat, että tavalliset muslimit suhtautuvat yleensä valikoiden sen noudattamiseen. Muslimien asenteet vaihtelevat varsinkin eri maiden ja maanosien välillä.
Hyvään kehottaminen ja pahan kieltäminen
Šariaan kuuluu Koraanissa mainittu hyvään kehottaminen ja pahan kieltäminen. Se tarkoittaa, että jos näkee vääryyden tapahtuvan, eli šariaa rikotaan, muslimin tulee myös yksityishenkilönä puuttua asiaan. Al-Ghazali (1057–1111) kirjoitti, että tämä on mitä tärkein uskonnon perustekijä. Jos se poistettaisiin, myös uskonto katoaisi. Ghazali esitteli väliintulossa kahdeksan tasoa. Niistä ensimmäinen oli rikkomuksen luotettava todentaminen ja kahdeksas aseellinen väkivalta. Kunniaväkivalta on Ayaan Hirsi Alin mukaan tämän periaatteen soveltamista. Sen asemaa osoittaa, että ensimmäisen islamilaisen Koraanin suomennoksen (1942) nimenä oli ''Koraani. Opastus ja johdatus pahan hylkäämiseen ja hyvän valitsemiseen''.
Jihad
pienois|Muslimimielenosoittajia Malediiveilla syyskuussa 2014. Islamin klassinen valtioteoria ja oppi kalifaatista kehittyivät 800-luvulla. Niiden mukaan islamilaisen yhteisön eli umman velvollisuus oli kalifin (tai imaamin) johdolla levittää islamin poliittinen herruus koko maailmaan joko hyvällä tai pahalla niin, että šaria lopulta vallitsee kaikkialla. Islamilainen valtioteoria jakoi maailman islamin tai rauhan alueeseen (Dár al-islám, Dár as-Salám) ja sodan alueeseen (Dár al-Harb). Islam rauhan uskontona tarkoitti, että muslimit tarpeellista väkivaltaa käyttäen kukistavat ”sodan alueen”. Patricia Cronen mukaan jihad oli sotaa, jonka syyksi riitti uskottomien pelkkä olemassaolo. Uskottomat oli alistettava muslimien valtaan, jolloin he saivat valita joko kuoleman, kääntymisen tai dhimmiksi alistumisen. Dhimmit saivat pitää uskontonsa, mutta joutuivat maksamaan jizya-veroa, joka useimpien lakikoulukuntien mukaan piti periä dhimmiä nöyryyttäen, kuten Koraanissa säädettiin. Kääntyminen islamiin oli vapaaehtoista, sillä perinteinen islam ei tunne kristillisen lähetystyön kaltaista toimintaa.
Jihad šiialaisuudessa
Islamin toisessa pääsuuntauksessa šiialaisuudessa hyökkäyssodan julistaa imaami, joka kuitenkin on 800-luvulta lähtien kätkeytynyt. Hänen velvollisuutensa siirtyivät lakia tulkitsevalla papistolle (fuqahāʾ) lukuun ottamatta hyökkäyssotaa, jota imaamin kätkeytymisen takia ei voida toistaiseksi julistaa. Periaatteessa šiialaisuus jakaa ajatuksen globaalista valloitussodasta, vaikka tavoite on siirtynyt lopun aikoihin. Ajatollah Khomeini on todennut, että sodan ”lopullisena tarkoituksena on saattaa Koraanin laki ulottumaan maailman laidasta laitaan.”
Henkinen kamppailu
Jo 800-luvun hadith-kokoelmissa jihadista puhutaan myös vertauskuvallisesti eli henkisenä kamppailuna. Monissa haditheissa todetaan, että naisten jihad on pyhiinvaellus. Suufilaisuuden piirissä kehittyi 1000-luvulla oppi, jonka mukaan ”sisäinen jihad” eli henkinen kilvoittelu on ”suurempaa jihadia” (jihad al-akbar), ja aseellinen jihad on ”pienempää jihadia”. Aiheesta kirjoitti etenkin al-Ghazali. Hän ei pitänyt suurta jihadia pienen vastakohtana, vaan liitti sen hyvään kehottamisen ja pahan kieltämisen periaatteeseen. Suurempi jihad ei ollut väkivallattomuutta vaan henkistä kamppailua oman itsensä kanssa. Sellaista harjoitti myös jihadisti, joka henkensä uhraten aiheutti vastustajalle tappioita. Islamilaiset terroristit ovatkin vedonneet al-Ghazalin kirjoituksiin.
Länsimaiset lähteet korostavat usein, että jihad tarkoittaa väkivallatonta itsensä kehittämistä, harvoin sotaa ja silloinkin puolustussotaa. Historioitsija David Cook pitää väitettä virheellisenä. Hänen mukaansa klassinen islamilainen kirjallisuus sisältää satoja teoksia sotaisesta jihadista, kun taas henkisestä hän on löytänyt vain yhden kirjan, ajatollah Khomeinin teoksen Jihade akbar eli ’suurempi jihad’. Myös keskiaikainen šarialakikirja, al-Misrin (1302–1367) Umdat al-salik tuntee vain sotaisen jihadin.
Tavallisen muslimin elämässä jihad tarkoittaa nykyisin lähinnä itsensä kehittämistä. Rauhallinen henkinen kilvoittelu on jokaisen muslimin velvollisuus ja sisältää ajatuksen Jumalan lakiin alistumisesta. Nykyiset uskonoppineiden mielipiteet jihadista vaihtelevat puolustussodasta terrorin oikeuttamiseen. Professori Landau-Tasseronin mukaan äärimmäisetkin näkökannat mahtuvat islamin monimuotoisuuteen, eikä niitä voi suoraan leimata epäislamilaisiksi.
Islamilainen teologia
Islamin uskontunnustus tiivistää sen sisällön kahteen asiaan, monoteismiin sekä siihen, että Muhammed on Jumalan lähettiläs. Uskontunnustuksen jälkeen islaminuskon sisältöä tarkentavat parhaiten islamin ”kuusi uskonkappaletta”, jotka perustuvat niin sanottuun Gabrielin hadithiin, joka on al-Bukharin ja Muslim ibn al-Hajjajin kokoelmissa 800-luvulta. Sen mukaan oikeaan uskoon kuuluvat seuraavat kuusi asiaa:
Tämä jaottelu on edelleen islamilaisen teologian pohjana. Teologiset asiat ovat kuitenkin islamissa toissijaisia verrattuna šariaan ja sitä koskevaan keskusteluun. Muslimille pelastusta ei tuo pelkästään oikea usko, kuten kristinuskossa, vaan sen ohella ansioiden hankkiminen seuraamalla šaria-lakia ja sen määräyksiä. Tärkeimmät šariaan sisältyvät velvoitteet ilmaistaan islamin ”viitenä pilarina”.
Islamin suhde valtioon
pienois|pysty=0.6|Islamin symbolina käytetään usein kuunsirppiä ja tähteä, joskaan sillä ei ole yhtä keskeistä asemaa kuin [[Kristinuskon risti|ristillä kristityille tai Daavidin tähdellä juutalaisille.]] Islamin pääsuuntaukset sunnalaisuus ja šiialaisuus sisältävät erilaisen käsityksen uskonnon suhteesta valtiovaltaan. Sunnalaisuudessa ihanteena on kalifaatti, jonka alaisuudessa koko ihmiskunta elää. Kalifi on uskonnon suojelija, mutta ei puutu uskonnon sisältöön, joka kuuluu papiston eli ulaman päätösvaltaan. Ulama tulkitsee Jumalan lakia, jonka ohjauksessa islamilaisessa valtiossa eletään. Šiialaisuus on säilyttänyt profeetta Muhammedin aikaan liittyvän ihanteen, missä uskonnollinen ja poliittinen auktoriteetti lankesivat yhteen. Koska Muhammed oli viimeinen profeetta, šiialaisuudessa uskonnollinen johtajuus jatkui imaamin virassa, johon samalla yhdistyi maallinen johtajuus. Asiaan kuului imaamin polveutuminen profeetan jälkeläisistä. Šiiat kuitenkin katsovat polveutumisen katkenneen jo varhain, mutta koska maailma ei toisaalta koskaan ole ilman imaamia, he katsovat viimeisen imaamin vain kätkeytyneen. Poliittinen demokratia ei kuulu asiaan kummassakaan suuntauksessa.
Tavallisesti katsotaan, että länsimainen sivilisaatio eroaa islamilaisesta maailmasta siinä, että pyhä ja maallinen lainsäädäntö on erotettu toisistaan toisin kuin islamilaisessa maailmassa. Käytännössä islamilaisessa maailmassa niiden täysi yhtäläisyys on pikemminkin esiintynyt ihanteena, jota elettiin vain islamin kulta-aikana eli oikeaan johdettujen kalifien aikana. Toisaalta myös länsimaissa on esiintynyt erilaisia maallisen lain ja Jumalan lain yhdistelmiä.
Yhtäläisyydet muihin uskontoihin
pienois|[[Kalliomoskeija Jerusalemin Temppelivuorella.]] Islamilla on yhtäläisyyksiä etenkin juutalaisuuteen ja kristinuskoon, koska islam kehittyi niiden pohjalta. Koraani on pitkälti Mooseksen kirjoissa olevien tarinoiden kommentaaria, ja myös Jeesus mainitaan usein. Islaminusko selittää yhtäläisyydet siten, että islam ei kehittynyt niistä, vaan juutalaisuus ja kristinusko kehittyivät islamista, joka on ainoa alkuperäinen, jo Aadamin tunnustama uskonto. Tämän takia islamiin kääntyminen on palaamista ihmiskunnan alkuperäiseen uskoon.
Eniten yhtäläisyyksiä islamilla on juutalaisuuden kanssa. Muslimit pitävät tätä osoituksena siitä, miten Toora ennusti Muhammedin tuloa. Juutalaisuuden tavoin islam on monoteistinen lakiuskonto, jossa profeetan saaman kirjan ja hänen esikuvansa seuraaminen antavat uskoville kaiken tarvittavan. Molemmissa esiintyy ajatus teokraattisesta valtiosta, jossa vallitsee Jumalan laki. Kristinuskossa ja islamissa on samanlainen lineaarinen historiankäsitys, jossa Vanhan testamentin profeettojen kautta kuljetaan ilmoituksen täydellistymiseen joko Jeesuksessa tai Muhammedissa. Viimeisellä tuomiolla ihmiset osoitetaan joko Helvettiin tai Paratiisiin. Kristillisen lähetyskäskyn korvaa ajatus maailmanlaajuisesta kalifaatista, jossa Jumalan laki on ulotettu koko maailmaan.
Islaminusko muovautui omaksi uskonnokseen Lähi-idän kalifaatissa, jonka väkirikkain ja kehittynein osa oli Persia. Tämän takia islamissa on paljon yhtymäkohtia iranilaisiin uskontoihin eli zarathustralaisuuteen ja manikealaisuuteen. Esimerkiksi oppi viimeisestä tuomiosta, johon kuuluu helvetin tulen yllä olevan miekanterää ohuemman sillan (sirat) ylittäminen, tulee zarathustralaisuudesta. Hämeen-Anttilan mukaan islamissa on jälkiä myös arabien pakanallisista uskomuksista. K.-H. Ohlig on tarjonnut siitä esimerkeiksi jinnit, taikuuden, alemmat jumaluudet (saatanalliset säkeet) sekä paimentolaisyhteiskuntien sosiaaliset normit. Sellaiselta näyttää myös Kaaban mustaan kiveen kohdistuva kunnioitus, joka muistutti Itä-Roomassa esiintynyttä meteoriittien palvontaa ja Lähi-idän betyyleihin eli kivipatsaisiin kohdistunutta riittiä. Islamin varhainen kehitysvaihe maallikkouskontona ilman oppineita pappeja olisi voinut vaikuttaa siihen, että islamin etiikka kiteytyi hyötymoraaliksi, missä pääsy Paratiisiin perustui yksinkertaiseen hyvien ja pahojen tekojen yhteenlaskuun. Persian itäosissa arabit olivat tekemisissä myös buddhalaisten kanssa. Ignaz Goldziherin mukaan buddhalaisuus vaikutti islamiin etenkin pyhiinvaellukseen liittyvien tapojen osalta. Koraanin Uskottomien suura 109 (Al-Kafirun) on Markus Großin mukaan muunnelma buddhalaisesta mieterunosta.
Historia
pienois|Arabivaltakunnan laajentumisvaiheet islamilaisen historiankirjoituksen mukaisesti:
Islamin formatiivinen vaihe 600- ja 700-luvuilla
Tutkijat kutsuvat islamin ”formatiiviseksi vaiheeksi” aikaa, joka alkoi Muhammedista ja jatkui suunnilleen 800-luvun alkuun. Syynä on se, että tältä ajalta ei ole historiallisia lähteitä. Historioitsijat ja tietokirjailijat ovat kuitenkin pääosin luottaneet islamilaisten lähteiden 800-luvulta alkaen antamaan kuvaukseen siitä, mitä kahdella ensimmäisellä islamin vuosisadalla tapahtui. Viime aikoina luottamus on vähentynyt, kun tieto lähdeaineiston myöhäisyydestä on lisääntynyt. Eräiden tulkintojen mukaan Muhammed ja oikeaan johdetut kalifit ovat vain kirjallisia henkilöitä. Arabikalifaatti ei olisi syntynyt ulkopuolisesta hyökkäyksestä, vaan suurvaltojen romahduksesta. Islam ei olisi syntynyt yhdellä kerralla Arabiassa vaan olisi alkanut kehityksensä Syyriassa kansanomaisena arabikristillisenä uskontona. Se olisi muuntunut islamiksi vasta 800-luvun alkuun mennessä. Koraani edustaisi tämän käsityksen mukaan pääosin arabien varhaista kansanomaista kristillisyyttä. Günter Lüling arvioi, että kolmasosa siitä on kristillisiä liturgisia tekstejä tai hymnejä, esimerkkeinä Norsun suura ja Niiniköyden suura.
Islam 800- ja 900-luvuilla
Islamia koskevia tekstejä alkoi ilmestyä vasta abbasidien kalifaatissa 800-luvun kuluessa, mitä helpotti uusi paperinvalmistuksen taito. Abbasidien myötä kalifaattiin oli tullut vahva persialainen vaikutus, ja myös melkein kaikki tärkeimmät uskonoppineet tulivat Persiasta. Varhaisin kirjallisuuden muoto oli profeetan elämäkerta (sirat). Sitä seurasi lainopillinen hadith-kirjallisuus. Tämän juridisen perimätiedon huomattavin järjestäjä oli imaami al-Shafi‘i (767–820), jonka ajatus oli, että jokaisen luotettavan hadithin kuului sisältää Muhammediin saakka ulottuva kertojaketju. Vaikka muslimit uskovat, että islam oli täysin valmis jo Muhammedin kuollessa vuonna 632, islamin läntiset tutkijat katsovat, että sen aktiivinen kehitys ajoittui 800-luvulta 1200-luvulle.
Kalifi al-Mamunin (813–833) aikana alkoi kalifien valtataistelu islamilaisen papiston eli ulaman valtaa vastaan uskonasioissa. Kalifi asettui tukemaan sitä vastaan mu’taziliitteja ja perusti vuonna 827 inkvisition, mihnan, valvomaan, että ulama noudattaa sen oppeja. Pääasiaksi nousi kysymys siitä, oliko Koraani luotu (jolloin sitä saattoi järkiperäisesti arvioida) vai oliko se ollut aina olemassa. Ulama voitti kiistan vuonna 848, jolloin inkvisitio lakkautettiin. Kalifi oli tuolloin jo menettänyt osan vallastaan omalle turkkilaiselle orja-armeijalleen. Inkvisitio ehti kuulustella satoja uskonoppineita, joista monet kuolivat vankiloissa ja toiset saivat mainetta marttyyreina. Kuuluisin heistä oli islamilaisen lakikoulukunnan perustaja Ahmad ibn Hanbal. Mutaziliittien ajatukset eivät kokonaan kadonneet, vaan niitä on säilynyt šiialaisudessa.
800-luvulla alkanutta vaihetta kutsutaan länsimaissa islamin kulta-ajaksi. Sitä leimasi antiikin tieteiden nousu kukoistukseen Bagdadissa ja muissa islamilaisen maailman keskuksissa. Parinsadan vuoden kuluessa lähes kaikki kreikkalainen filosofinen ja tieteellinen kirjallisuus oli käännetty arabiaksi. Islamilaisen sivilisaation piirissä harjoitettu tiede kohosi Eurooppaa, Kiinaa ja Intiaa korkeammalle etenkin matematiikan, optiikan, fysiikan ja lääketieteen aloilla. Johtoasema säilyi satoja vuosia, kunnes 1400-luvulla islamilainen maailma alkoi jäädä kilpailijoistaan jälkeen.
900-luvulla islamilainen periaate yhtenäisestä kalifaatista tuhoutui, kun syntyi uusia ”kalifaatteja”. Niitä olivat šiialaisten fatimidien kalifaatti Pohjois-Afrikassa ja umaijadien kalifaatti Espanjassa. Vuonna 945 Persiasta tulleet šiialaiset buijidit nousivat Bagdadissa valtaan ja tekivät abbasidikalifeista uskonnollisen keulakuvansa.
Islam 1000-luvulta eteenpäin
pienois|[[Moskeijat ovat yksi islamilaisen kulttuurin näyttävimmistä saavutuksista. Kuvassa suuri moskeija Banda Acehissa Indonesiassa.]] 1000-luvulla buijidien dynastia vaihtui turkkilaisten seldzukkien valtakuntaan, jonka rajat olivat lähellä muinaista sassanidivaltiota. Lähi-idän valtioiden suhteellinen voima eurooppalaisiin verrattuna oli taantunut, mikä näkyi ristiretkeläisten menestyksenä seldzukkeja vastaan. Näiden sotilaallista kykyä oli heikentänyt feodaalinen appanaasijärjestelmä. Myös islamilaiset emiraatit Sisiliassa kukistettiin 1000-luvulla. Abbasidikalifaatti poliittisena valtana kukistui lopullisesti, kun mongolit hävittivät Bagdadin vuonna 1258. Se jatkoi olemassaoloaan vielä seremoniallisena instituutiona Kairossa mamelukkisulttaanien alaisuudessa. Lähi-idässä muslimit kukistivat ristiretkistä syntyneet kristilliset valtiot 1200-luvun loppuun mennessä. Tärkeimmäksi islamilaiseksi voimaksi nousi turkkilainen Osmanien valtakunta (noin 1300–1918), joka eteni myös Eurooppaan ja Wienin porteille vuonna 1529. Idässä muslimivaltioita syntyi Intiaan ja Kaukoitään Indonesian saaristoa myöten. Afrikassa islam eteni Saharan eteläpuolelle.
Jaakko Hämeen-Anttilan mukaan islamin kehitys uskontona pysähtyi 1200-luvun jälkeen, ja uskonoppineet tyytyivät lähinnä seuraamaan ja järjestelemään aikaisemmin esitettyjä ajatuksia. Keskiajalla eläneillä oppineilla on islamissa edelleen ylivoimainen auktoriteetti.
1700-luvulta lähtien kaikki islamilaiset alueet joutuivat eurooppalaisen imperialismin piiriin. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen yhtä islamilaista valtakeskusta ei enää ollut, kun Osmanien valtakunta oli luhistunut sodassa. 1900-luvulla muslimiväestön nopea kasvu, arabimaiden öljylöydöt, kansainväliset konfliktit ja globalisaatio ovat nostaneet islamin merkittäväksi nykymaailmaa muokkaavaksi tekijäksi.
Islamilainen sivilisaatio
pienois|pysty=1.25|Islaminuskoisten osuus väestöstä eri maissa (lähde: [[CIA World Factbook 2004). Tummempi väritys osoittaa muslimien suurempaa osuutta. Vihreät tarkoittavat sunnalaista enemmistöä, punaiset šiialaista enemmistöä ja violetti Ibadi-enemmistöä (Oman).]] pienois|pysty=1.25|Muslimit maailmassa 2022. Islamin erikoisuutta uskontona luonnehtii se, että islam syntyi paimentolaisten klaaniperinteitä ylläpitävässä yhteiskunnassa. Antropologi Paul Harrison kirjoitti vuonna 1924: ”muhamettilaisuus on tuskin muuta kuin beduiinikulttuurin projisiointia uskontoon.” On väitetty, että islam muokkautui palvelemaan yhteiskuntaa, jossa heimokulttuuri oli vahvasti läsnä, mutta jossa keskusvallan oli anastanut käsiinsä yksi ryhmittymä. Philip C. Salzman pitää islamia eräänlaisena superklaanina, joka kohosi heimorakenteiden yläpuolelle. Patricia Crone katsoo, että islamin tausta yhteiskunnassa, joka tuli toimeen ilman valtiovaltaa, näkyy sen luottamuksessa yksilöiden itsehallintoon ja myös oman käden oikeuteen rikkomusten oikaisemiseksi. Islam levisi myös kauas sen alkuperäisten rajojen ulkopuolelle ja vakiintui sinne, missä sen katsottiin tarjoavan hyödyllisiä vastauksia yhteiskunnallisiin tarpeisiin. Sellaisia olivat paimentolaiskulttuurit ja niiden perustalle rakentuneet valtiot. Orientalisti Joseph Schacht totesi, että vaikka islamilainen laki heijasti varhaisen abbasidivaltakunnan sosiaalisia ja taloudellisia tarpeita, se joutui yhä enemmän ristiriitaan yhteiskuntien myöhemmän kehityksen kanssa.
Nykyään islam on maailman toiseksi suurin uskonto heti kristinuskon jälkeen ja valtauskonto lukuisissa valtioissa. Se on myös nopeimmin kasvava uskonto. Kasvu johtuu väestönkasvusta, ei niinkään islamiin kääntymisestä. Muslimien lukumääräksi on arvioitu 1,6 miljardia ihmistä vuonna 2009. Islamilainen maailma ulottuu Afrikan länsirannikolta Indonesiaan ja Keski-Aasiasta Saharan eteläpuolelle. Eniten muslimeita on Indonesiassa, yli 200 miljoonaa, mikä on yli 15 prosenttia kaikista. Noin 18 prosenttia asuu arabimaissa, 20 prosenttia Saharan eteläpuolisessa Afrikassa ja noin 30 prosenttia Pakistanissa, Intiassa ja Bangladeshissa. Länsi-Euroopassa, Venäjällä, Keski-Aasiassa ja Kiinassa on lisäksi merkittävät muslimivähemmistöt.
Muslimeista vain joka viides puhuu äidinkielenään arabiaa. Silti arabiankielinen maailma on säilyttänyt henkisen johtoaseman islamin tulkinnassa – poikkeuksena šiialainen Iran.
Šaria islamilaisissa maissa
Islamin poliittisen luonteen takia sekulaarisia muslimienemmistöisiä valtioita, joissa uskonto ja valtio olisi selvästi erotettu toisistaan, on vähän, poikkeuksina kuitenkin Turkki (vuoteen 2002), Senegal, Bosnia ja Hertsegovina, Azerbaidžan ja Syyria. Vanhoillisissa islamilaisissa maissa, esimerkiksi Iranissa ja Saudi-Arabiassa, uskonnon vaikutus näkyy voimakkaana kaikilla elämänaloilla. Kaikkein maallistuneimpia muslimivaltaisia maita ovat Keski-Aasian entiset neuvostotasavallat ja muut entiset sosialistimaat, kuten Albania tai Jugoslaviasta irtautuneet valtiot. Tämä näkyy niiden muslimiväestöjen šariaa koskevissa mielipiteissä.
Jihadisteiksi kutsutaan aseellista jihadia hyökkäyssotana käyviä tai terrori-iskuja toteuttavia islamisteja, joiden tavoitteena on islamilaisen valtion perustaminen. Jihadistien mukaan jihad on heidän uskonnollinen velvollisuutensa. Nykyisin toimivia jihadistisia järjestöjä ovat esimerkiksi Isis Irakissa ja Syyriassa, Al-Qaida Arabiassa ja Pohjois-Afrikassa, Boko Haram Nigeriassa sekä Taliban Afganistanissa ja Pakistanissa. Nykyajan poliittiset radikaali-islamilaiset eli islamistiset tai revivalistiset liikkeet taikka aseelliset ryhmät nojaavat yleensä fundamentalistisiin islamin suuntauksiin kuten wahhabismiin eli salafi-suuntaukseen tai intialaisen deobandi-koulukunnan opetuksiin. Rauhanomaisempaan tulkintaan sitoutuneet oppineet katsovat, että aseellinen jihad on oikeutettua vain puolustussotana.
Islamilainen koulujärjestelmä
Keskiajalta alkaen islamilaisissa maissa yleistyivät koraanikoulut alkeisopetuksen muotona. Niissä lähes yksinomaisena oppiaineena oli arabiankielisen Koraanin ulkoa opettelu. Opetuksen painottuminen koraanikouluihin on ollut tärkeä syy islamilaisten maiden laajaan lukutaidottomuuteen, sillä Koraanin klassinen arabia ei riittänyt modernimman arabian tarpeisiin. 1000-luvulta lähtien korkeammaksi opetuksen muodoksi kehittyi sunni-islamissa madrasa, joka palveli uskonoppineiden ja virkamiehistön koulutusta. Myös madrasoissa opetusmenetelmänä korostui ulkoa oppiminen.
Islamin suuntaukset
pienois|Islamin mystisen suuntauksen, [[Suufilaisuus|suufilaisuuden, mevlevi-järjestön dervissien tanssia.]] Islam jakautuu sunnalaisuuteen (90 %) ja šiialaisuuteen (10 %). Niiden suhteellinen asema on vaihdellut historiassa, ja vielä 900-luvulla näytti siltä. että valtauskonnoksi olisi tulossa šiialaisuus.
Näkyvin ero on, että šiiat korostavat Muhammedin ottopojan Alin asemaa ja hänestä polveutuvien imaamien erikoisasemaa umman johtajina. Myös Alin poika Husain on šiialaisuudessa suuren huomion kohteena. Šiiat viettävät hänen muistokseen ašura-juhlaa, joka on šiiojen tärkein vuosittainen juhla.
Sunnimuslimit nojautuvat sunnan tulkinnassa Koraaniin ja Muhammedin sunnaan, kun taas šiiat hyväksyvät myös imaamien sunnan jumalallisen lain lähteeksi. Sunnalaisuudessa šarian tulkinta kuuluu tasapuolisesti uskonoppineille. Šiialaisuus on hierarkkisempi niin, että papiston huipulla on ajatollah ja kaikkein korkeimmalla imaami, joka tosin on kätkeytynyt. Uskonnonharjoituksessa on pieniä eroja. Sunnit rukoilevat viisi kertaa päivässä, šiiat voivat yhdistää rukousajat myös kolmeksi. Paaston ajoituksessa käytetty valoisuuden arviointi voi poiketa puolella tunnilla. Sunnien ja šiiojen hadith-kokoelmat poikkeavat hieman toisistaan ja šarian määräykset ovat siksi osittain erilaisia.
Šiialaisuudella on vahvin asema Iranissa, missä se on ollut valtionuskonto 1500-luvulta lähtien. Muita vahvoja alueita ovat Libanon, Intia, Jemen, Bahrain ja Irak.
Islamin pääsuuntausten eli sunnalaisuuden ja šiialaisuuden sisällä on lakikoulukuntia ja lahkoja. Lisäksi on pieniä suuntauksia, kuten ahmadiyyalaisia (20 miljoonaa), ibadilaisia (2 miljoonaa) ja druuseja (1 miljoona). Bahai-usko (6 miljoonaa) on islamista erkaantunut synkretistinen uskonryhmä.
Suufilaisuus on islamin suuntaus, jonka seuraajia on molemmissa pääsuuntauksissa. Se syntyi 900-luvulla uudistavana liikkeenä, jonka tarkoitus oli turvata islamin ydin ja henki. Suufit korostivat henkilökohtaista puhtautta, jatkuvaa tietoisuutta ja itsetuntemusta pyrittäessä sisäiseen tietoon ja Jumalan tuntemiseen. Länsimaiset kirjoittajat ovat joskus hämärtäneet asiaa kutsumalla suufilaisuutta ”islamilaiseksi mystiikaksi”. 1100-luvulla alkoi syntyä suufi-veljeskuntia (tariqah), mutta kaikki suufit eivät kuulu niihin. Eräät islamin historian huomattavimmista imaameista ovat suufeja.
Mekka
pienois|[[Kaaba.]] Saudi-Arabiassa sijaitsevalla Mekan kaupungilla on erityisasema islamin pyhänä paikkana, joka on ei-muslimeilta kielletty kaupunki. Muhammedin lisäksi sekä Aadam että Abraham vaikuttivat siellä, ja jokaisen muslimin tulisi tehdä sinne pyhiinvaellus. Käytännössä silti vain muutama prosentti maailman muslimeista tekee eläessään pyhiinvaelluksen Mekkaan. Myös päivittäisten rukousten rukoussuunta on Mekkaan.
Jerusalem on muslimeille Mekan ja Medinan jälkeen kolmanneksi pyhin paikka. Ibn Hishamin mukaan Muhammedin taivasmatka tapahtui juuri siellä.
Islamismi
Islamismi tai poliittinen islam tarkoittaa sellaisia liikkeitä, jotka islamin nimissä ajavat poliittisia tavoitteita. Islamistisina liikkeinä on lueteltu muun muassa Muslimiveljeskunta, Al-Qaida, Isis, Taliban ja wahhabismi.
Vaikka islaminusko nojautuu Jumalan lakiin, käytännössä šaria ei ole edes muslimimaissa ainoa käytössä oleva laki. Ainoastaan Isisin lyhytaikainen valtio vuosina 2014–2017 on 2000-luvulla ollut esimerkkinä islamilaisen lain mukaisesta kalifaatista. Adrian Karatnyckyn mukaan muslimimaat eroavat silti jyrkästi muusta maailmasta vähemmän vapaina yhteiskuntina. 2000-luvun alussa 47 muslimimaan joukossa oli vain yksi ”vapaa” maa, Mali. Kehitys 1900-luvun lopulla vei myös eri suuntiin: muslimimaissa kohti suurempaa autoritaarisuutta, muussa maailmassa kohti demokratiaa. Arabisti Bernard Lewisiin vedoten Karatnytcy selittää tätä osaltaan sillä, että islamilaisessa perinteessä ei tehdä eroa uskonnon ja politiikan välillä. Islamilaiset tutkijat ovat puolestaan voineet esittää, että islamissa politiikka ja uskonto ovat perinteisesti erillään, ja poliittinen islam on seurausta siirtomaaherruudesta, ei islamin uskosta.
Islam Suomessa
Suomessa muslimeja on asunut pysyvästi 1800-luvulta lähtien. Ensimmäiset muslimit olivat tataareja, jotka muuttivat pääasiassa vuosien 1870 ja 1920 välillä. Seuraavan kerran Suomeen saapui muita muslimeita kuin tataareja vasta 1960-luvulla. Vielä 1990-luvun alussa Suomessa asui muutama tuhat muslimia. Yhdysvaltalaisen PEW-tutkimuskeskuksen mukaan Suomessa oli vuonna 2016 jo 150 000 muslimia, joista suurin osa sunneja. Suomalaiset lähteet eivät ole sisältäneet yhtä korkeita lukuja.
Diplom-Is
pienoiskuva|Jäätelötehtaan maskottina on ollut vuodesta 1936 asti Eskimonika.
Diplom-Is on norjalainen Tine-meijerin omistama jäätelötehdas. Sillä on tytäryhtiöt myös Tanskassa ja Ruotsissa. Diplom-Is perustettiin Oslossa vuonna 1930 erään meijerin oheen. Tehtaissa valmistetaan jäätelöä, mehujäätä, sorbettia ja muita pakastejälkiruokia. Omien tuotteiden lisäksi valmistetaan myös Mövenpickin, Mars Ice Creamsin ja Nestlén jäätelöitä. Vuonna 2006 valmistettiin yhteensä 47,9 miljoonaa litraa jäätelöä. Samana vuonna työntekijöitä oli 702 ja liikevaihto oli 1,249 miljoonaa kruunua. Norjassa markkinaosuus on 56,4%. Norjassa tehtaan ovat sijoittuneet Brevikiin ja Gjelleråseniin Oslon lähelle. Lisäksi yksi tehdas sijaitsee Ruotsissa Sävedalenissa Göteborgin lähellä.
Kafka valmistaa päivällistä
Kafka valmistaa päivällistä: Valitut novellit on yhdysvaltalaisen kirjailijan Lydia Davisin novellikokoelma. Sen on julkaissut suomeksi Siltala yhdessä Kari Hotakaisen Sanavalinta-yrityksen kanssa. Novellit on valinnut ja suomentanut Aki Salmela.
Valikoiman novellit ovat ilmestyneet vuosina 1986–2014 Davisin novellikokoelmissa Break it down, Almost no memory, Samuel Johnson is indignant, Varieties of disturbance ja Can't and won't.
Novellit ovat pääasiassa hyvin lyhyitä, jopa muutaman rivin mittaisia, pitemmät muutaman sivun. Teos edustaa flash fictionia tai micro-fictionia. Sofie Verraestin mukaan niissä ei ole varsinaista juonta, vaan niiden kantava ominaisuus on William Labovin määrittelemä ”tellability” eli kerrottavuus, ominaisuus jonka vuoksi tavallinen tapaus muuttuu kertomisen arvoiseksi. Sitäkin on tosin Davisilla hyvin vähän. Kertomusten sisältö on hyvin arkisia asioita. Vaikka joissakin kertomuksissa on dramatiikkaa, Davis kertoo ne hyvin epädramaattisesti, niin että kertomukset ovat pinnalta tyyniä, mutta pinnan alla kuohuu.
Verraest pohtii, miten Davis saa arkisista tapahtumista kerrottavia niin että arjen kudelma säilyy. Syynä on Verraestin mukaan ehkä se, että viittaaminen tunteeseen voi olla tehokkaampaa kuin tunteessa piehtarointi. Toinen tekijä on huumori. Mutta vielä tärkeämpänä hän pitää "arjen ihmettä" ja konkreettista kieltä, joka ei vie lukijaa toisiin ulottuvuuksiin. Siitä esimerkiksi Verraest ottaa ”Kaupunkilaiset”:
Davis on kääntänyt ranskankielistä kirjallisuutta englanniksi ja sanonut, että hän tuntee sukulaisuutta Maurice Blanchot’hon.
Harry Salmenniemi kirjoittaa jälkisanoissaan "Rajattu hiljaisuus" Davisin tekstien muodosta ja korostaa tyhjän tilan merkitystä: "Pieni tekstikappale miltei tyhjällä sivulla lupaa, että lauseet ovat punnittuja, että tekstissä kaikki on tärkeää, jokainen sana harkittu." Esimerkkinä tyhjän tilan merkityksestä Salmenniemi viittaa kertomukseen "Valamiesvelvollisuus", jossa kysymyksiä edustaa pelkkä K., johon V. vastaa. Niissä Salmenniemen mukaan "Lukija kohtaa valkoisen paperin kammon valmiin teoksen äärellä."
Tekstit lähenevät runoutta, Salmenniemen mukaan ranskalaista proosarunoutta. Davis on itse korostanut runouden merkitystä kirjoittamisensa taustalla ja on sanonut että erityistä vaikutusta on ollut Russell Edsonin tuotannolla, jonka avulla hän löysi oman äänensä, oman tekstilajinsa. Salmenniemi toteaa kuitenkin, että Edsonin tekstit ovat harmittomampia kuin Davisin: Edsonin humoristisuus voi olla pinnallista, kun Davisilla se on piinaavaa.
Salmenniemi avaa Davisin merkitystä itselleen kirjailijana. Davis osaa lopettaa ajoissa, kun taas Salmenniemi toteaa olleensa runsassanainen, kun vähempikin olisi riittänyt. Sen vuoksi hän pitää Davisia yhtenä innostavimmista nykyprosaisteista.
Suomentaja Aki Salmelalla on loppusanoissa muutama huomautus eräiden kokeellisten tekstien taustoista, että ne perustuvat osittain alkuperäisteksteihin, joita Davis yhdistää omaan tekstiinsä.
Arviot
Artikkelissaan kriitikko Eleonoora Riihinen huomauttaa, että novellien kategorisointi on hankalaa, ja on puhuttu niin runoista, anekdooteista kuin "flash fictionistakin". Lukutavaksi hän suosittelee proosarunojen lukua. Hän toteaa, että lukijan on itse täytettävä ihmetyksellä käsitetaiteeksi luonnehtimiensa tekstien jälkeinen tyhjä tila. Riihinen kiittää suomentaja Aki Salmelaa, että tämä saa suomen kielen soimaan alkutekstin sävyissä, ja toteaa, että suomentaminen on kulttuuriteko.
Ville Hänninenkin ojentaa Parnassossa kiitoksen suomentajalle ja toteaa, että "kääntäjällä lienee ollut hetkittäin melkoisia ongelmia" kielikomiikan ja arjen piensurrealismin suomentamisessa. Hän näkee myös yhteyksiä Daniil Harmsin kultivoituneeseen muotoon.
Tartessos
Tartessos oli satamakaupunki Iberian niemimaan etelärannikolla, Guadalquivir-joen suulla (nykyisin Espanjan Andalusiaa). Se oli olemassa ainakin vuosina 1000-600 eaa. Vuoden 1000 eaa. paikkeilla foinikialaisilla tiedetään olleen yhteyksiä kaupunkiin, mutta mitä ilmeisimmin kaupunki oli ollut olemassa jonkun aikaa ennen sitä. Tartessolaiset olivat kauppiaita ja merenkulkijoita, ja heidän arvellaan käyneen Englannissa, tarkemmin sanottuna Cornwallissa ostamassa tinaa. Toinen mahdollisuus on että tina oli löytynyt heidän oman jokensa yläjuoksulta, nyttemmin ehtyneistä kaivoksista. Tina oli pronssikaudella tärkeää, sillä se on toinen pronssin pääraaka-aineista.
500-luvulla eaa. Tartessos katosi historiasta varsin nopeasti ja selittämättömästi.
Eläintohtori 3
Juoni
Elokuva kertoo Maya Dolittlestä (Kyla Pratt), joka haluaisi olla tavallinen teinityttö, mutta hänen kykynsä puhua eläimille pilaa yleensä kaiken. Maya joutuu kotiarestiin, mutta karkaa juhlimaan ystäviensä kanssa, ja hänen äitinsä Lisa (Kristen Wilson) lähettää hänet rangaistukseksi kesäksi Durangon ratsutilalle. Siellä Maya ihastuu tilanomistaja Judin (John Amos) Bo-poikaan (Walker Howard). Leirin lopuksi Maya saa kuulla, että Jud joutuu myymään tilan vararikon vuoksi. Maya, Bo ja muut leiriläiset päättävät osallistua rodeoon voittaakseen pääpalkinnon 50 000 dollaria pelastaakseen tilan. Rodeossa Bo kestää härän selässä kahdeksan sekuntia ja voittaa kilpailun, ja vaikka hän putoaakin sen selästä hän ei loukkaannu vakavasti. Lopussa Bo ja Maya suutelevat.
Live Extreme, Vol. 1
Live Extreme, Vol. 1 on yhdysvaltalaisen heavy metal -yhtye Racer X:n vuonna 1988 julkaistu livealbumi. Se on yhtyeen kolmas albumi, mutta ensimmäinen livealbumi.
Bianca Bustamante
Alkuvuodesta 2023 Bustamante ajoi Prema Racing -tallin kuljettajana täyden kauden Formula 4 UAE -talvisarjassa. Hän ajoi kauden aikana kahdesti pisteille. Kesäkaudeksi 2023 hän siirtyi uuteen F1 Academy -sarjaan, jossa hän ajaa niin ikään Preman kuljettajana. Hän nousi ensimmäisen kerran palkintopallille heti kauden ensimmäisessä kilpailussa, jossa hän nousi Nerea Martín hylkäyksen myötä toiseksi.
Bustamante on rahoittanut kilpa-ajouraansa muun muassa myymällä NFT:itä.
Gillian Rubinstein
Gillian Rubinstein (s. 29. elokuuta 1942 Potten End, Berkhamsted, Hertfordshire, Englanti) on englantilainen kirjailija.
Vuonna 2002 Rubinstein julkaisi kirjailijanimellä Lian Hearn ensimmäisen osan sarjasta Otorin klaanin tarina. Sarja sijoittuu kuvitteelliseen 1300-luvun Japania muistuttavaan maahan. Kirjailijanimi Lian Hearn tulee Rubinsteinin etunimestä sekä kirjailija Lafcadio Hearnista.
Rubinstein asuu Australiassa.
Suomennetut teokset
Otorin klaanin tarina (Tales of the Otori, nimellä Lian Hearn):
Suomentamattomia teoksia
Tales of Otori:
Portaali (tietokonegrafiikka)
Portaali tarkoittaa kolmiulottisessa tietokonegrafiikassa näkymää, joka rajaa osan polygoneista piilotetun pinnan poistossa. David Luebken ja Chris Georgesin vuonna 1995 julkaiseman artikkelin Portals and mirrors mukaan menetelmää voi laajentaa myös peilien toteutukseen. Aiemmin menetelmää on kuvattu Seth Tellerin vuonna 1992 esittelemässä menetelmässä, joka vaatii paljon esikäsittelyä.
Joukko algoritmeja nimeltä portal culling käyttää näkymäkartiota (view frustum) ”portaalien” kohdalla kuten rakennuksen ovi tai ikkuna. Menetelmä on tyyppi occlusion culling menetelmästä ja voidaan sanoa olevan view frustum culling menetelmän laajennus.
Menetelmä esikäsittelee renderöitävää tilaa jollakin tavalla: tila jaetaan soluihin, jotka usein vastaavat huoneita tai käytäviä rakennuksessa. Ikkunat ja ovet jotka liittyvät vierekkäisiin huoneisiin ovat portaaleja. Jokainen kappale solussa ja solun seinät tallennetaan tietorakenteeseen, joka liittyy soluun. Myös vierekkäisten solujen ja niiden portaalien tiedot talletetaan graafiin (adjacency graph).
P-Dimetyyliaminobentsaldehydi
p-Dimetyyliaminobentsaldehydi eli 4-dimetyyliaminobentsaldehydi (C9H11NO) on aromaattinen aldehydeihin ja amiineihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään valmistettaessa väriaineita ja analyyttisessä kemiassa reagenssina.
Ominaisuudet
Puhtaana p-dimetyyliaminobentsaldehydi on väritöntä kiteistä ainetta. Epäpuhtaudet värjäävät aineen keltaiseksi. Valon vaikutuksesta yhdiste muuttuu väriltään punertavaksi. p-Dimetyyliaminobentsaldehydi liukenee veteen vain niukasti. Paremmin se liukenee moniin orgaanisiin liuottimiin esimerkiksi etanoliin, dietyylieetteriin ja kloroformiin.
Portaali (tietokonegrafiikka)
Antiportaali on optimointiin tarkoitettu menetelmä, jossa asetetaan näkymättömiä esteitä piilottamaan geometriaa renderöijän näkökulmasta. Niitä voidaan käyttää yhdessä pelaajalle näkyvien esteiden kanssa.
P-Dimetyyliaminobentsaldehydi
Valmistus ja käyttö
p-Dimetyyliaminobentsaldehydiä valmistetaan N,N-dimetyylianiliinista ja formaldehydistä tai dimetyyliformamidista. Yhdisteestä valmistetaan väriaineita esimerkiksi triaryylimetaanivärejä. Yhdistettä käytetään myös reagenssina analyyttisessä kemiassa ja se reagoi muun muassa indolin, indolijohdannaisten, pyrrolien ja amiinien kanssa muodostaen punaisen kondensaatiotuotteen. p-Dimetyyliaminobentsaldehydin liuosta alkoholeissa kutsutaan Ehrlichin reagenssiksi tai Kovacsin reagenssiksi ja sitä käytetään tutkimaan sisältääkö virtsa indolia, porfobilinogeenia tai urobilinogeenia.
Elias Kankaanpää
Elias Kankaanpää eli Elkku on kuvitteellinen Väinö Linnan Täällä Pohjantähden alla -kirjoissa esiintyvä punakaartilainen ja kyläjuoppo. Hänet kuvataan huumorintajuisena irvailijana, joka saa Pentinkulmalla rauhassa laulaa vallankumouslauluja, vaikka toiset punaiset ovat yhä vankiloissa.
Hän myös trokaa kaikenlaista tavaraa, ja onnistuu myös kolmannessa osassa miltei juomaan itsensä hengiltä. Jos rahat loppuvat niin ettei saa uutta varastoa, hän käy kerjäämässä vanhalta pirtuajan hankkijaltaan Lauri Kiviojalta rahat uuteen. Lauri murisee periaatteesta:
– koska tietää että se on pienin riesa, ja Elias katoaakin kylästä joksikin aikaa.
Eliaksella on nuorempi sisar, Aino ja vanhempi veli Antero, jolle heidän isänsä Kustaa luovutti torppansa kun hän katsoi ettei Eliaksesta ollut talonpitäjäksi. Kustaa kuului punakaartin esikuntaan. Hän kuoli Tampereen vankileirillä. Kansalaissodassa Elias oli signalisti eli torvensoittaja. Hän on harvoja punaisia, jotka ovat vielä 1950-luvulle sijoittuvassa kolmannen osan lopussa hengissä.
Rusolehdet
Rusolehdet (Ludwigia) on horsmakasvien (Onagraceae) heimoon kuuluva kasvisuku. Sukuun kuuluu ainakin 90 lajia, joiden lisäksi sukuun on kuvattu noin 40 muutakin lajia, mutta niiden taksonominen asema on toistaiseksi epäselvä.
Moottoriliikennetie
thumb|Moottoriliikennetien merkki 563 thumb|Moottoriliikennetie Ruotsissa.
Moottoriliikennetiet Suomessa
Suomen laissa "moottoriliikennetie" tarkoittaa tietä,
Vuoden 2021 alussa Suomessa oli moottoriliikenneteitä yhteensä 136 kilometriä.
Moottoriliikennetien yleinen nopeusrajoitus on 100 km/h, talvisin kuitenkin useimmilla tieosuuksilla 80 km/h. Moottoriliikennetiellä ei saa kuljettaa moottorikäyttöistä ajoneuvoa, jonka suurin sallittu tai rakenteellinen nopeus on enintään 70 kilometriä tunnissa. Vaatimusta ei kuitenkaan sovelleta puolustusvoimien ajoneuvoon tai erikoiskuljetuksessa käytettävään ajoneuvoon. Myös ajoneuvon hinaaminen köyttä, vaijeria tai muuta vastaavaa kytkentätapaa käyttäen on kiellettyä, lukuun ottamatta hinaamista seuraavaan poistumiskohtaan saakka.
Moottoriliikennetiet Ruotsissa
Ruotsissa on runsaasti moottoriliikenneteitä, joista useat on varustettu keskikaiteella.
Shire
Shire voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Merkuriuksen ylikulku
Merkuriuksen ylikulku on ilmiö, jossa planeetta Merkurius kulkee radallaan Maasta katsottuna Auringon kiekon editse. Verrattuna toisen sisäplaneetan, Venuksen, ylikulkuihin Merkuriuksen ylikulut ovat yleisiä, sillä niitä tapahtuu 13–14 kappaletta vuosisadassa.
IRC
IRC (, puhekielessä irkki) on eräs Internetin pikaviestintäpalvelu (instant messenger), joka mahdollistaa reaaliaikaisen keskustelun Internet-käyttäjien välillä. IRC:n keskustelut käydään kirjoittamalla tekstiä ja lukemalla näytöltä muiden kirjoittamia viestejä. IRC:iin pääsee tarkoitusta varten tehdyllä asiakasohjelmalla tai joidenkin WWW-sivujen kautta.
Historiaa
thumb|right|Tolsun, Oulun yliopiston tietojenkäsittelyopin laitoksen (TOL) Sun-3-tietokone esillä yliopiston tiloissa IRC:n kehitti Jarkko "Wiz" Oikarinen vuoden 1988 kesällä korvaamaan OuluBox BBS:n MUT ("MultiUser Talk") -ohjelman. IRC:n edeltäjä ja inspiraatio oli Bitnet Relay Chat -niminen ohjelma, joka mahdollisti reaaliaikaisen keskustelun kansainvälisten akateemisten verkkojen muodostamassa BITNET-verkossa. Ensimmäinen IRC-palvelin aloitti toimintansa Oulussa elokuussa 1988, osoitteenaan tolsun.oulu.fi.
Vuoden 1989 puolivälissä IRC-palvelimia oli maailmanlaajuisesti noin 40 kappaletta. Samana vuonna Michael Sandrof julkaisi tunnetun ircII-asiakasohjelman. Heinäkuussa 1990 IRC:tä käytti keskimäärin 12 käyttäjää 38 palvelimella.
IRC tuli kuuluisaksi, kun Neuvostoliiton vallankaappauksen yhteydessä käyttäjät kertoivat rautaesiripun takaisista tapahtumista. Yliopistonlehtori Mikael Niku muistaa myöhästyneensä koulusta, koska seurasi eräänä elokuisena aamuna Moskovan vallankaappausta IRC:ssä. Kuwaitilaiset käyttivät sitä aikaisemmin samalla tavalla Saddam Husseinin hyökättyä maahan. Vuonna 1991 saavutettiin ensimmäisen kerran 300 yhtäaikaisen käyttäjän raja.
IRC:n ympärille on Suomessa kehittynyt muutama WWW-palvelu, kuten IRC-Galleria. Lisäksi Internetiin on ilmaantunut IRC:n kaltaisia palveluita, chattejä. Nämä ja sosiaaliset verkkopalvelut ovat vallanneet alaa aloittelijalle vaikeakäyttöiseltä IRC-palvelulta.