cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Fiddler’s Green
Fiddler's Greenillä soi jatkuvasti musiikki, riemu on loputon ja tanssi ainaista. On väitetty, että myytin juurina olisi ollut merirosvojen kehittämä kuolemanjälkeinen paikka, koska he eivät luonnollisesti uskoneet kelpaavansa taivaaseen. Ratsuväen tunnuslaulussa Fiddler's Green on paikka, jonne helvettiin matkalla oleva sotilas juuttuu ikuisiksi ajoiksi, koska vesi ei riitä juomapullossa helvettiin asti, ja sotilas joutuu aina palaamaan Fiddler's Greeniin juomaan maljoja vanhojen taistelutoveriensa kanssa.
Tarinalle on tarjottu useita lähteitä Homeroksen Odysseiasta sekä merirosvoista lähtien. Vanha irlantilainen legenda esittää sen muodossa, jossa maankiertäjä kantaa olallaan airoa, kunnes joku kysyy häneltä mikä hänellä on kantamuksenaan. Tässä muodossa siinä on selkeä viittaus kreikkalaiseen Odysseuksen taruun, jossa oraakkeli sanoo Tiresias-nimiselle miehelle, joka kysyy missä voisi elää onnellisena, että hänen pitää kävellä rannikolta sisämaahan päin airo olallaan, kunnes joku kysyy mikä kapine hänen olallaan on. Tiresiaksen tulee tehdä sillä paikalla uhrilahja ja asettua asumaan.
Hilja Vilkemaa
pienoiskuva|Hilja Vilkemaa vuonna 1926 Hilja Elina Vilkemaa (sukunimi vuoteen 1914 Vilkman; 24. joulukuuta 1887 Turku – 8. joulukuuta 1976 Helsinki) oli suomalainen oppikoulun lehtori, edistyspuolueen kansanedustaja ja kirjailija.
Vilkemaa toimi Kansallisen edistyspuolueen kansanedustajana 1920–1922 edustaen Turun läänin pohjoista vaalipiiriä. Hän oli myös Helsingin kaupunginvaltuuston jäsenenä 1951–1964 ja kuului Vapaamielisten Liiton hallitukseen ja johtokuntaan.
Nakkilan rautatieasema
Nakkilan rautatieasema on rautatieliikenteen asema, joka avattiin Nakkilan kirkonkylään Porin radan valmistuessa vuonna 1895. Asema sijoitettiin Kokemäenjoen vartta seuraavan, Porin ja Kokemäen välisen maantien ja Eurajoelle lähtevän tien risteykseen lähelle Nakkilan kirkkoa. Asemarakennus rakennettiin naapurinsa Harjavallan tapaan Oulun radan pysäkin piirustuksin. Asemarakennusta on laajennettu useasti. Asema-alueelle rakennettiin myös hirsinen vesitorni, joka on sittemmin purettu. Henkilöliikenne lopetettiin asemalta 1983. Tavaraliikenne loppui ja vaihteet purettiin vuonna 1999, jolloin myös otettiin käyttöön Nakkilan junakohtauspaikka, joka sijaitsee kolmisen kilometriä asemalta Porin suuntaan entisen Ruskilan seisakkeen paikkeilla. Nykyhetkellä asemarakennuksessa toimii Nakkilan vammaiset ry:n kirpputori.
Ramón Mascort
Ramon Mascort Amigó on espanjalainen lintutieteilijä, yrittäjä ja lakimies.
Mascort oli perustamassa Lynx Edicions kustannusyhtiötä 1988 yhdessä Josep del Hoyon, Jordi Sargatalin ja Andy Elliottin kanssa. Hän toimii yhtiön toimitusneuvoston puheenjohtajana.
Nuorena Mascort oli olympiatason jousiampuja, mutta urheilu jäi ammatillisten tehtävien takia. Mascort perusti Mascortin säätiön (Fundació Mascort) Torroella de Montgríin Kataloniaan, ja toimii säätiön puheenjohtajana. Säätiö toimii Mascortin iso-isoisän Ramon Galibern Casanovasin rakennuttamassa palatsissa.
Remington 51
Remington 51 (myös Remington model 51) on Remingtonin suunnitelema ja valmistama massasulkuinen itselataava pistooli.
Tuotanto
Remington aloitti itselataavien pistoolien valmistuksen vuonna 1917 saadessaan tilauksen Colt M1911 -pistoolien valmistuksesta. Kun tilaus valmistui, yhtiö päätti aloittaa oman pistoolien valmistuksen. Yhtiö suunnitteli uuden M51:n ja aloitti sen valmistuksen.
Ominaisuudet
Aseen sulkujärjestelmä perustuu massasulkuun. Aseessa on sekä kahvavarmistin että tavallinen varmistinvipu rungossa, lähellä aseen takapäätä.
Sega Superstars Tennis
Sega Superstars Tennis on Sumo Digitalin kehittämä ja Segan julkaisema urheilupeli. Peli on julkaistu vuonna Nintendo DS:lle, PlayStation 2:lle, PlayStation 3:lle, Wiille ja Xbox 360:lle sekä myöhemmin Mac OS X:lle.
Teleoperaattori
Teleoperaattori on yritys tai muu organisaatio, joka hoitaa tietoliikenteen välitystä yhteyden tilaajien välillä kaupallisena toimintana. Tätä tarkoitusta varten operaattori ylläpitää tietoliikenneverkkoa tai vuokraa välityskapasiteettia muilta. Tietoliikenteellä tarkoitetaan tässä yhteydessä lähinnä matkapuhelin- ja lankaverkon puhelinliikennettä sekä Internet-yhteyksiä. Jotkut operaattorit tarjoavat myös muuta tiedonsiirtokapasiteettia.
Suomen suurimmat teleoperaattorit ovat Elisa, Telia Finland ja DNA.
Zvi Zeitlin
Zvi Zeitlin (21. helmikuuta 1922 Dubrouna, Neuvostoliitto, nykyinen Valko-Venäjä – 2. toukokuuta 2012 Rochester, New York ) oli yhdysvaltalainen viulisti ja viulupedagogi.
Zeitlin varttui Israelissa, jonka Heprealaisessa yliopistossa opiskeli vuosina 1940–43. 11-vuotiaana hänestä tuli nuorin Juilliard Schooliin stipendin turvin opiskelemaan päässyt. Hänen opettajiaan olivat Sascha Jacobsen, Louis Persinger ja Ivan Galamian. Hän palveli Britannian kuninkaallisissa ilmavoimissa vuosina 1943–46 ja esiintyi Lähi-idässä ja Kreikassa britti-, yhdysvaltalais- ja neuvostojoukoille.
Zeitlin oli solistina Arnold Schönbergin viulukonserton ensimmäisessä esityksessä Buenos Airesissa vuonna 1964. Hän levytti sen Rafael Kubelíkin ja Baijerin osavaltionorkesterin kanssa Deutsche Grammophonille (DGG) vuonna 1971. Zeitlin myös kantaesitti Gunther Schullerin konserton säveltäjän itsensä johdolla Luzernin festivaalilla vuonna 1976. Hän esitti teoksen sittemmin lukuisia kertoja eri puolilla maailmaa. Zeitlin saattoi Pietro Nardinilta uutena löydetyn konserton julkaistuksi G. Schirmer -kustantajan kautta.
Face to Face with the Truth
Face to Face with the Truth on yhdysvaltalaisen yhtyeen The Undisputed Truthin toinen albumi. Albumi julkaistiin vuonna 1972. Kuten yhtyeen edellisenkin albumin, myös tämän albumin tuotti kokonaan Norman Whitfield.
Face to Face with the Truth sijoittui Billboard 200 -musiikkilistan sijalle 114. ja Billboardin Top Soul Albums -musiikkilistan sijalle 16.
Ark Royal (1587)
Ark Royal oli Englannin laivaston kaljuuna.
Valmistus
Alus piti laskea vesille 12. kesäkuuta 1586 Ark Raleigh -nimisenä Deptfordin telakalta, missä se valmistui 1587. Alus oli rakennuttajan Walter Raleighin uusien periaatteiden mukaan suunnittelema nelimastoinen purjealus. Elisabet I osti aluksen vesillelaskettaessa nimeten sen samalla Ark Royaliksi ja luovutti sen Charles Howardille laivaston lippulaivaksi.
Alus oli etriä pitkä ja etriä leveä. Sen uppouma oli 692 tonnia. Aluksen aseistuksena oli 38 suusta ladattavaa pronssitykkiä. Näistä kahdeksan oli lyhytputkisia, raskaita kuulia ampuvia puolikartauneja, 12 pitkäputkisia 18 naulan kulveriinejä ja 12 yhdeksän naulan puolikulveriinejä.
Palvelus
Alus otti osaa Espanjan Voittamattoman armadan tuhoamiseen Howardin lippulaivana. Taistelun jälkeen se johti alusten purjehtimisen ohi Firth of Forthin. Se oli edelleen lippulaiva, kun laivasto hyökkäsi 21. kesäkuuta 1596 Cádiziin. Hyökkäyksessä tuhottiin satamassa ollut Espanjan laivasto.
Seuraavan hallitsijan Jaakko I:n aikana Ark Royalin kunnostaminen hyväksyttiin elokuussa 1606. Alus purettiin osiin ja rakennettiin uudelleen 1607–1608 Woolwichissa laivanrakentaja Phineas Pettin johdolla. Vesille laskettaessa 29. kesäkuuta 1608 alus nimettiin uudelleen Anne Royaliksi kuningatar Annen mukaan. Alus oli telakalta palatessaan muuttunut 40-tykkiseksi kuninkaalliseksi jahdiksi. Alus otettiin palvelukseen 1625 päällikkönään Thomas Love amiraali Edvard Cecilin lippulaivana epäonnisessa hyökkäyksessä Cádiziin.
Aluksen nostaminen joesta tuli kalliimmaksi kuin sen rakentamiskustannukset ja lisäksi todettiin, että alus on korjauskelvoton. Aluksen jäännökset romutettiin 1638 Blackwallissa.
Ripsisiippa
Ripsisiippa (Myotis nattereri) on Euroopassa elävä lepakko, joka kuuluu siippojen heimoon.
Levinneisyys
Ripsisiipan levinneisyysalue ulottuu Afrikan pohjoisrannalta (Marokosta ja Algeriasta) Euroopan halki Suomen ja Ruotsin eteläosiin, Venäjän länsiosiin ja Kaukasukselle ja Iraniin asti.
Ripsisiippa on harvinainen laji Suomessa ja sitä on tavattu aivan eteläisimmästä Suomesta noin 30 kertaa. Se elää todennäköisesti Suomessa kuitenkin säännöllisesti. Ripsisiippoja on kuitenkin niin vähän, ettei niitä havaita usein. Sen saattaa sekoittaa helposti vesisiippaan tai viiksisiippoihin. Ripsisiippa elää erilaisissa perinneympäristöissä eli puistojen, pihamaiden ja puutarhojen läheisyydessä.
Sen on nähty talvehtivan Turussa ja Virolahdella, mutta lisääntymisestä Suomessa ei ole todisteita.
Adalbert Gyrowetz
thumb|right|Adalbert Gyrowetz
Ripsisiippa
Tuntomerkit
Sen turkki on päältä harmaanruskea, alapuolelta hyvinkin vaalea ja väriraja on kaulan sivuilla jyrkkä. Lajille nimen antaneet ripsimäiset karvat kasvavat sen häntäräpylässä. Ripsisiippa on 40–50 mm pitkä ja siipien kärkiväli on 245–300 mm. Painoa sillä on 7–12 grammaa. Korvan pituus on 14–18 mm ja käsivarren pituus 36–43 mm.
Adalbert Gyrowetz
Adalbert Gyrowetz (alun perin Vojtěch Matyáš Jírovec ; 20. helmikuuta 1763 – 19. maaliskuuta 1850) oli böömiläinen säveltäjä. Wolfgang Amadeus Mozart johti erään hänen sinfoniansa esityksen, ja myöhemmin (1818) nuori Frédéric Chopin teki debyyttinsä esittämällä Gyrowetzin säveltämän konserton. 1790-luvulla Gyrowetz asui kolmen vuoden ajan Lontoossa, jossa tapasi Joseph Haydnin. Lisäksi hän matkusti Pariisiin ja useisiin Italian kaupunkeihin.
Gyrowetz sai varhaisimman musiikkiopetuksensa isältään. Hän opiskeli Prahassa filosofiaa ja oikeustiedettä ennen musiikkiuransa aloittamista viulistina. Gyrowetz sai paikan toisena Kapellmeisterina Wienissä vuonna 1804. Hän sävelsi paljon sekä italiankielisiä oopperoita että Singspielejä. Selvästi suurin osa tuotannosta on kuitenkin soittimellista; yksi säveltäjän erikoistumisala oli jousikvartetto. Gyrowetz tapasi Franz Schubertin varmuudella viimeistään Ludwig van Beethovenin hautajaisissa, joissa molemmat toimivat arkunkantajina.
Ripsisiippa
Elintavat
Ripsisiipan elintavat ovat jokseenkin samanlaiset kuin muilla siipoilla. Se on taitava, mutta hidas lentäjä ja saalistaa hämärässä usein puiden oksistoissa, kivimuurien lähettyvillä tai kivisiltojen alla. Valoisan ajan ripsisiippa viettää linnun- tai lepakonpöntöissä, rakennuksissa tai puunkoloissa. Talvihorros kestää yleensä syyskuusta toukokuun loppuun. Ripsisiipat horrostavat tavallisesti yksin.
Lisääntyminen
Ripsisiipat pariutuvat syksyllä ja kokoontuvat lisääntymisyhdyskuntiin toukokuussa. Ripsisiippanaaras synnyttää ainoan poikasensa heinäkuussa. Se imettää poikasta kuuden viikon ajan. Poikanen oppii lentämään suunnilleen kolmeviikkoisena. Lisääntymisyhdyskunnat ovat usein melko pieniä, mutta Ruotsistakin tunnetaan joitakin kymmenien naaraiden yhteiskuntia.
Uhanalaisuus
Ripsisiippa kuuluu Suomessa erittäin uhanalaisiin lajeihin ja on rauhoitettu. Sen laskennallinen arvo on 1177 euroa. Ripsisiipan vähenemisen todennäköisiä syitä ovat lahoavan puuaineksen, kuolleiden tai kuolevien puiden sekä oksien, laho- ja kolopuiden väheneminen sekä häirintä ja liikenne.
Jukka Ukkola
Pekka Jukka Ukkola (s. 23. heinäkuuta 1947 Utajärvi) on suomalainen toimittaja ja kirjailija. Hän toimi Kalevan toimittajana vuosina 1967–1983, ja siirtyi sitten Suomen Kuvalehteen. Ukkola on julkaissut yli 30 kirjaa, ja hän on tunnettu pakinoitsija. Jukka Ukkola on valmistunut filosofian maisteriksi Oulun yliopistosta pääaineenaan kansantaloustiede.
Ukkolan pakinat ovat huumorilla höystettyjä perinteisiä pakinoita. Ukkolan tavaramerkkinä on liioittelu, joka lähenee jo absurdia tasoa. Ukkolan omin sanoin: “Pakinoitsijan keinoja ovat satiiri, liioittelu ja ilkeily.” Ukkola käsittelee teksteissään ajankohtaisia aiheita, joten tekstit ovat vahvasti aikaansa sidottuja. Kalevaan kirjoittamansa pakinat Ukkola julkaisee nimimerkillä Aleksis K. Hän on laatinut myös Oulun murteen sanakirjan ja lukuisia Ouluun liittyviä historia- ja kuvateoksia. Erikoinen teos on hupaelma Elviira, viittä vaille vauva (2004) on Tiina Pajun kuvittama teos sikiön elämästä äidin vatsassa.
Yksityiselämä
Jukka Ukkola oli naimisissa kansanedustaja Tuulikki Ukkolan kanssa vuodesta 1969 tämän kuolemaan vuonna 2019. Heillä on yksi tytär, toimittaja Sanna Ukkola.
Myrskyn ratsastajat
Myrskyn ratsastajat on vuonna 1991 ensi-iltansa saanut toimintaelokuva. Elokuvan on ohjannut Kathryn Bigelow ja pääosissa ovat Keanu Reeves ja Patrick Swayze.
Juoni
Elokuva kertoo FBI-agentista Johnny Utahista, joka saa tehtäväksi soluttautua useista pankkiryöstöistä epäiltyyn surffariporukkaan. Johnny Utah ystävystyy porukan johtajaan Bodhiin. Johnny Utah hyväksytään nopeasti mukaan ja hän alkaa kiinnostua surffauksesta ja uusien ystäviensä seurasta entistä enemmän. Hän onkin pian vaikean valinnan edessä: velvollisuus vai ystävyys?
Arvioita
Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano kutsuu elokuvaa koko ajan liikkeessä olevaksi ja hengästyttäväksi ja antaa sille neljä tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”erinomainen”.
Pietro Nardini
thumb|right|Pietro Nardini
Pietro Nardini (12. huhtikuuta 1722 Livorno – 7. toukokuuta 1793 Firenze) oli italialainen viulisti ja säveltäjä. Hän kuului 1700-luvun merkittävimpiin viulisteihin.
Nikolai Beljajev
Nikolai Ivanovitš Beljajev oli neuvostoliittolainen 139. Jalkaväkidivisioonan komentaja talvisodassa. Beljajevin joukot ottivat yhteen talvisodassa Tolvajärven–Ägläjärven taisteluissa komentanutta eversti Paavo Talvelan joukkoja vastaan joulukuussa 1939. Hänen komentamansa 139. Jalkaväkidivisioona kuului Neuvostoliiton 8. armeijan alaisuuteen, jota johti sodan alussa divisioonankomentaja Ivan Habarov.
Sotilasuran alku
Beljajev aloitti sotilasuransa puna-armeijassa huhtikuussa 1918. Hänen sotilaspiirinsä oli tuolloin Petrogradissa. Beljajev oli tuolloin sotamies ja kuului konekiväärirykmenttiin. Beljajev otti osaa myös Venäjän sisällissotaan vuosina 1918–1921 muun muassa joukkueenjohtajana. Beljajev suoritti Saratovin kaupungissa järjestetyn komentajakurssin.
Talvisota
Nikolai Beljajev ylennettiin prikaatinkomentajaksi juuri ennen talvisodan alkua marraskuussa 1939. Talvisodassa hän komensi joukkojaan Tolvajärven suunnalla. Vastassa tuolloin oli eversti Paavo Talvelan komentama Ryhmä Talvela. Taistelut eivät menneet Beljajevin komentamalla 139. Jalkaväkidivisioonalla kovinkaan hyvin ja näin ollen 2. luokan armeijankomentaja Grigori Kulik päätti siirtää Beljajevin sivuun tehtävistään. Tilalle uudeksi prikaatinkomentajaksi tuli 15. joulukuuta 1939 Pavel Ponedelin joka johti joukkoja sodan loppuun saakka.
Pietro Nardini
Elämä ja ura
Nardinia kommentoivat tämän eläessä Johann Schobert, Charles Burney ja Adalbert Gyrowetz. Burney kuuli sekä Nardinin että Niccolò Paganinin soittoa ja piti Nardinia näistä kahdesta suurempana.
Nikolai Beljajev
Talvisodan jälkeen
Talvisodan jälkeen puna-armeija otti käyttöönsä kenraalinarvot ja silloinen prikaatinkomentaja Beljajev ylennettiinkin kesäkuussa 1940 kenraalimajuriksi. Myöhemmin Beljajev joutui kuitenkin epäsuosioon. Beljajev otti osaa myös suureen isänmaalliseen sotaan vuosina 1941–1945, erilaisten joukko-osastojen komissaarina eri rintamilla. Vakinaisesta palveluksesta Beljajev siirtyi reserviin majurina. Beljajev kuoli vuonna 1976.
Muuta
Beljajevin tilanne oli hänen sotilasurallaan hieman erikoinen, etenkin kun tarkastelee hänen sotilasarvojaan. Talvisodassa hän palveli 139. Jalkaväkidivisioonan komentajana ja oli arvoltaan prikaatinkomentaja. Talvisodan jälkeen hänet ylennettiin kenraalimajuriksi. Suuressa isänmaallisessa sodassa hän kuitenkin palveli vain majurin arvossa. Talvisodan jälkeen Beljajev joutui rajun kritiikin ja arvostelun kohteeksi heikosti menneen talvisodan jälkeen, jossa Tolvajärven taistelut epäonnistuivat. On siis mahdollista, että Beljajev alennettiin ennen suuren isänmaallisen sodan alkua arvoasteissa alaspäin. Tämä oli usein toistuva käytäntö puna-armeijassa, mikäli taistelut eivät menneet komentajalta toivotulla tavalla. Reservissä Beljajevin sotilasarvo oli majuri.
Pietro Nardini
Tuotanto
Nardinin viulusävellykset eivät ole runsaslukuisia, mutta niitä pidetään arvossa soittotekniikan harjoittelussa. Häneltä aiemmin kateissa olleen, mutta sittemmin löydetyn konserton saattoi julkaisukuntoon viulisti Zvi Zeitlin. Teoksen kustantaja oli G. Schirmer.
Nardini käytti teoksissaan samaa sonaatin muotoa kuin Tartini. Nardini sävelsi myös jousikvartettoja ja cembalomusiikkia, vaikka suurin osa hänen tuotannostaan onkin viululle sävellettyä.
Oireachtas na Gaeilge
Oireachtas na Gaeilge tarkoittaa iirin kielen edistämisliiton Irlannissa vuosittain järjestämiä festivaaleja, joilla kilpaillaan mm. iirinkielisen musiikin ja iirinkielisen kirjallisuuden kaltaisissa lajeissa. Esikuvana on toiminut walesilainen Eisteddfod-perinne. Skotlannin gaelinkieliset kutsuvat omaa vastaavaa juhlaansa nimellä Mòd.
Sana Oireachtas (tai Oireachtas Éireann) tarkoittaa myös Irlannin parlamentin molempien kamarien, senaatin (Seanad Éireann) ja edustajainhuoneen (Dáil Éireann) yhteistä kokoontumista.
Venesuksi
Venesuksi on moottoriveneen keulaan kiinnitettävä iskunvaimentimena toimiva lyhyt ja leveähkö jousitettu suksi, jonka ansiosta veden aallot eivät pääse lyömään veneen keulaan täydellä voimallaan rauhoittaen näin veneen kulkua. Venesuksen keksijä on Spede Pasanen. Historiallisesti talvikalastuksessa on käytetty hiihtosuksen kaltaista rööki-nimistä veneeseen kiinnitettävää apusuksea, jolla helpotettiin kalastusveneen vetämistä jäällä ja lumella.
Novum Organum
thumb|180px|Novum Organum, 1645. Novum Organum on Francis Baconin vuonna 1620 julkaisema filosofinen teos, joka käsittelee logiikkaa ja tieteellistä päättelyä. Latinankielisen teoksen nimi voidaan suomentaa ”(Tieteiden) uusi työkalu”, mikä viittaa toisaalta Aristoteleen teokseen Organon ja toisaalta Baconin itsensä kehittämään uuteen tieteelliseen menetelmään.
Novum Organumissa Bacon kuvaa uuden logiikan järjestelmänsä, jonka hän uskoo olevan aiempia syllogistisia järjestelmiä parempi. Baconin mukaan jonkin asian olemuksen löytämisessä on kyse pelkästään reduktiosta ja induktiivisen päättelyn käyttämisestä. Kun etsitään syytä jollekin ilmiölle, kuten kuumuudelle, tulee tehdä luettelo kaikista tilanteista, jossa kuumuutta esiintyy. Tämän jälkeen tulee tehdä toinen luettelo, joka luettelee kaikki ne tilanteet, jotka ovat samanlaisia kuin ensimmäisen luettelon tapaukset, mutta joista kuumuus puuttuu. Kolmas luettelo luettelee tilanteet, joissa kuumuus voi vaihdella. Syyn tulee olla se, joka on yhteistä kaikille ensimmäisen luettelon tilanteille, puuttuu kaikista toisen luettelon tilanteista, ja vaihtelee asteittain kolmannen luettelon tilanteissa.
Baconin teos oli merkittävä tieteellisen menetelmän kehityksen kannalta.
Teoksen ensimmäisten painosten kansikuvassa oli purjelaiva, joka purjehtii kahden suuren pylvään välistä merellä, jossa on merihirviöitä. Laiva symboloi Baconia ”löytöretkellä”. Pylväät ovat Herakleen pylväät, jotka symboloivat tunnetun maailman rajoja. Merihirviöt symboloivat kaikkea sitä, mikä maailmasta vielä oli jäljellä löydettäväksi.
Vuoden 1650 taskukokoinen painos julkaistiin nimellä Novum Organum Scientiarum (Tieteiden uusi työkalu).
Klitšau
Klitšau eli Klitšev  on pikkukaupunki ja maaseutuvaltainen hallintopiiri Valko-Venäjän Mahiljoun alueella noin 40 kilometriä Babruiskin pohjoispuolella. Syksyn 2009 väestönlaskennan mukaan Klitšaun kaupungissa asui 7 521 ja koko piirissä 17 246 ihmistä.
Francesco Maria Veracini
Francesco Maria Veracini (1. helmikuuta 1690 Firenze – 31. lokakuuta 1768 Firenze) oli italialainen säveltäjä ja viulisti. Hän sai opetusta Firenzessä sedältään tai enoltaan Antonio Veracinilta sekä Giovanni Maria Casinilta, Francesco Ferocilta ja G. A. Bemabeilta. Nuorempi Veracini toimi vuosina 1711–1712 viulistina Venetsiassa, ja keväällä 1712 Firenzessä esitettiin oratorionsa ''Il trionfo della innocenza patrocinata da. S. Niccolò''. Tammikuusta joulukuuhun 1714 Veracini oli Lontoossa, jossa hän esiintyi hyväntekeväisyyskonserteissa ja kuningattaren teatterin solistina. Vietettyään aikaa Venetsiassa ja Düsseldorfissa hän sai työpaikan Dresdenin hovista vuonna 1717; vuosina 1723–1733 hän oli jälleen Firenzessä, ja vuonna 1733 hän palasi Lontooseen jatkamaan konsertoimista.
Vuodesta 1755 kuolemaansa Veracini oli San Pancrazion maestro di cappella Firenzessä. Hän jatkoi viulunsoittoa vanhoilla päivillään. Hänen sävellystuotantoonsa kuuluu neljä oopperaa, kahdeksan sittemmin kadonnutta oratoriota, messuja, motetteja, vespereitä, Te Deum -versio, kantaatteja, lauluja, sonaatteja ja konserttoja. Säveltäjän suurimmiksi mainitut viulusonaatit kuuluvat teoskokonaisuuteen Sonate accademiche vuodelta 1744.
Vuonna 1996 löydetty asteroidi 10875 Veracini on nimetty säveltäjän mukaan.
Mud Rock
Mud Rock on brittiläisen Mud-yhtyeen syyskuussa 1974 julkaistu esikoisalbumi. Levy koostuu 1950- ja 60-lukujen rock and roll -klassikoista sekä muutamasta Nicky Chinnin ja Mike Chapmanin kirjoittamasta kappaleesta, kuten ”Rocket”-hitistä. Levyllä ei ole yhtäkään Mudin itse kirjoittamaa kappaletta.
Yhtye uudelleenäänitti hittinsä ”Dyna-Mite”, ”The Cat Crept In” ja ”Tiger Feet” sikermää varten. Levyllä on myös cover The Marcels -yhtyeen vuoden 1961 hitistä ”Blue Moon” sekä kitaristi Rob Davisin sovitus Glenn Millerin tunnetuksi tekemästä instrumentaalista ”In the Mood”.
Kappaleiden väliin on lisätty juhlimisen ääniä, ja lisäksi yhtyeen esittelijänä toimii Geoffrey-niminen radiokuuluttaja.
Kappaleet
A-puoli B-puoli
Antony Hegarty
thumb|220px|Anohni vuonna 2012.Anohni (s. 1971 Sussex, Iso-Britannia) on englantilainen laulaja ja lauluntekijä, joka tunnetaan erityisesti Antony and the Johnsons -nimisen yhtyeen solistina.
Elämänvaiheet
Teini-iässä Anohni innostui ajan brittiläisestä synteettisestä popista, etenkin sellaisista tunteikkaista laulajista kuin Marc Almond, Alison Moyet ja Boy George. Hän muutti 1990 Manhattanille ja perusti performanssikollektiivin nimeltä Blacklips, jossa hänen yhteistyökumppaninaan oli Johanna Constantine.
Kokeellinen brittimuusikko David Tibet yhtyeestä Current 93 kuuli Anohnin demon ja tarjoutui julkaisemaan tämän musiikkia Durtro-levymerkillään. Esikoisalbumi Antony and the Johnsons ilmestyi 1998. Vuonna 2001 siitä julkaistiin EP I Fell in Love with a Dead Boy, jolla nimikappaleen lisäksi oli cover-versio eräästä David Lynchin ja Angelo Badalamentin laulusta sekä lisäksi yksi Current 93:n laulu.
Antony and the Johnsonsin albumi I Am a Bird Now sai 2005 arvostetun brittiläisen palkinnon Mercury Prize, ja Mojo-lehti valitsi sen vuoden albumiksi.
Anohni on ollut yhteistyössä islantilaisen muusikon Björkin levytyksissä Jamaikalla ja Islannissa. Hänen työhönsä ovat vaikuttaneet muun muassa Devendra Banhart, Boy George, Marc Almond, Björk ja Rufus Wainwright.
Anohni on käynyt konsertoimassa Suomessa vuosina 2005, 2007, 2009 ja 2012.
Lidija Veselitskaja
Lidija Ivanovna Veselitskaja (ven. Ли́дия Ива́новна Весели́тская; 5. maaliskuuta 1857 Jegorjevsk, Venäjän keisarikunta – 23. maaliskuuta 1936 Tsarskoje Selossa, Neuvostoliitto) oli venäläinen kirjailija ja kääntäjä. Hän on paremmin tunnettu taiteilijanimillä V. Mikulitš (ven. В. Микулич) sekä L. Tšernavina (ven. Л. Чернавина), ja tuli kuuluisaksi ”Mimotska”-trilogiastaan.
Veselitskaja syntyi vuonna 1857 Jegorjevskissa. Vuonna 1874 hän valmistui Pavlovskin naisinstituutissa opettajaksi ja vuonna 1876 suoritti korkeamman asteen opettajakurssit Pietarissa, mutta pian kieltäytyi kyseisestä urasta ja ryhtyi kirjailijaksi. Hän julkaisi satuja ja novelleja erilaisissa lastenlehdissä.
Varsinaisen kirjailijan uran Veselitskaja aloitti vuonna 1883 julkaistuaan muun muassa ensimmäisen osan ”Mimotska”-trilogiastaan ”Vestnik Evropy” -lehdessä. Suuri menestys oli trilogian toinen osa, joka ilmestyi samassa lehdessä vuonna 1891. Tuolloin kaksi julkaistua trilogian osaa olivat käännetty saksaksi, ranskaksi, englanniksi, puolaksi, ruotsiksi ja tanskaksi. Vuonna 1893 julkaistu trilogian kolmas osa oli sen sijaan paljon vähemmän suosittu ja jäi melko huomaamattomaksi. ”Mimotska”-trilogiansa lisäksi Veselitskaja kirjoitti paljon etuoikeutettujen luokkien elämästä sekä vähävaraisen väestön ja työväen ongelmista.
Veselitskaja on myös tunnettu kääntäjä. Hän käänsi venäjäksi Alphonse Daudet’n, Victor Hugon, Charles Nodierin, Adam Mickiewiczin ja Friedrich Schillerin teoksia. Käännöksistään hän loppujen lopuksi teki kokoelmateoksen vuonna 1899.
Elämänsä loppupuolella Veselitskaja asui köyhyydessä Tsarskoje Selossa, missä toimi musiikinopettajana lastenkodissa.
Willy Heinz
Willy Heinz (oik. Wilhelm "Willy" Hussmann, 1. tammikuuta 1895 Osterfeld – 8. huhtikuuta 1918 Kymi) oli Suomen sisällissotaan osasto Brandensteinin joukoissa osallistunut saksalainen 14. Jääkäripataljoonasta irrotetun polkupyöräkomppanian sotilas, joka kaatui huhtikuussa 1918 nykyisen Kotkan alueella Kyminlinnassa käydyssä taistelussa. Oikealta nimeltään hän oli Wilhelm Hussmann, jota myös Suomen sotasurmat -tietokanta käyttää, mutta hänet on haudattu Kotkan vanhalle hautausmaalle nimellä Willy Heinz. Hautajaisista kirjoittanut Hufvudstadsbladet puolestaan kertoi haudatuksi tulleen sotilaan nimeltä Heinz Lauf. Hänen hautansa sijaitsee lähellä hautausmaan pääporttia.
Heinz kuoli Kyminlinnassa punaisten tulitukseen yrittäessään pystyttää konekivääriä linnoituksen vallille. Taistelun tauottua punaiset hautasivat hänet Kotkan vanhalle hautausmaalle Korelan Metsolaan. Sodan päättymisen jälkeen Heinzille järjestettiin toukokuussa uudet hautajaiset, jossa Hufvudstadsbladetin mukaan oli paikalla nelisenkymmentä saksalaissotilasta sekä suuri joukko kaupunkilaisia.
Myöhemmin Willy Heinz on tullut tunnetuksi erityisesti Veikko Lavin pasifistisesta laulusta Balladi Willy Heinzista. Ensimmäisen kipinän siihen Lavi kertoi saaneensa jo lapsuudessaan käydessään ennen hänen syntymäänsä kuolleen sisarensa haudalla, joka sijaitsi Willy Heinzin haudan vieressä. Lavin kertoman mukaan Willy Heinzin hauta oli hoitamaton ja sen päälle oli usein heitelty roskia. Lopullinen sysäys laulun kirjoittamiseen Laville tuli hänen luettuaan 1960-luvun lopulla kuvauksen Kyminlinnan taistelusta: "Balladi hänestä liukuu läpi koko sotilaallisen hierarkian alkaen keisarista alimpaan pelinappulaan, tähän nuoreen sotilaaseen. Hän tuskin tiesi, miksi oli joutunut vieraaseen maahan. Hän oli sodassa viattomin, mutta sai maksaa korkeimman hinnan. Muistan myös lapsena miettineeni, kaipasiko kukaan tätä poikaa." Laulun ensimmäisen version Lavi levytti vuonna 1974 marssimaisena ja toisen, enemmän balladin omaisen, seuraavalla albumillaan vuonna 1976. Kappale on mukana myös Lavin kansalaissotaa käsittelevien laulujen kokoelmassa Punaiset ja valkoiset (1980), jossa sen esittää Sinikka Sokka.
Toroidion
thumb|280px|Toroidion-sähköauton prototyyppi
Toroidion Oy oli suomalainen autoalan start-up-yritys, joka toimi Pohjassa Raaseporissa. Vuonna 2015 se esitteli sähkökäyttöisen superauton 1MW Concept. Toroidion Oy väitti kehittäneensä uusia teknologioita, jotka ratkaisevat sähköautojen tämänhetkiset käytännön ongelmat, mm. akkujen riittämättömän keston. Auton voimanjakotekniikassa on uutuuksia, jotka liittyivät sähkömoottoreiden rakenteeseen ja taajuusmuuttajiin. Toroidionilla oli myös patenttihakemus, joka koskee sähköauton akun muotoilua, rakennetta ja sijoitusta sähköautossa. Toroidion valmistautui teollisen tuotannon käynnistämiseen. Huomattava haaste oli sarjatuotantoon tarvittavan rahoituksen hankkiminen. Toroidion pyrki esittelemään vuoden 2019 aikana uuden kehitysversion sähköisestä voimalinjastaan. Autojen valmistusaikataulu viivästyi toistuvasti. Tuotantoon tulevan automallin valmistus luvattiin pitää Suomessa ja vuotuiseksi valmistusmääräksi ilmoitettiin enintään 75 kappaletta. Toroidion aikoi esitellä tuotantoversion vuonna 2020. Aiemman tiedon mukaan Toroidionin oli tarkoitus esitellä tuotantoauto jo syksyllä 2019.
Maaliskuussa 2022 yhtiö jätti konkurssihakemuksen Länsi-Uudenmaan käräjäoikeuteen. Toimitusjohtajan mukaan yhtiön kassa on tyhjä ja yhtiö on ollut yhteydessä moniin eri tahoihin ja kiinnostusta oli, mutta yhtiötä pyydettiin palaamaan asiaan "kun voitte näyttää, että tekniikkanne toimii”.
Toroidion-sähköauton mallikappale on esillä Tekniikan museossa. Itse prototyyppi myytiin huutokaupassa 60250 eurolla.
Toroidion 1MW Concept
Sähkökäyttöisen superauton teho on mallimerkinnän mukaisesti yksi megawatti eli 1341 hevosvoimaa. Toroidionin erikoisuus on sähköinen, suoravetoinen voimansiirto ilman vaihteistoa. Jokaisella pyörällä on oma moottorinsa, edessä kaksi 200 kilowatin ja takana kaksi 300 kilowatin moottoria. Vastaavaa ratkaisua hyödyntää toinenkin suomalainen sähköauto; Electric RaceAbout. Kukin auton pyörään kytketty moottori koostuu useista mekaanisesti rinnakkaisista alimoottoreista. Tämän ansiosta jokainen alimoottori käy pienemmällä jännitteellä ja pienemmällä virralla verrattuna tavanomaiseen sähkömoottoriratkaisuun. Jokaisella alimoottorilla on oma vaihtosuuntaajansa. Alimoottoreiden avulla madalletusta jännitteestä on hyötyä sähköauton akkujen käytön kannalta. Prototyyppiauton koeajossa todennettiin matala energiankulutus. Kulutus oli pienempi kuin millään markkinoilla olevalla sähköautolla. Toroidionin sähkömoottorit ovat tyypiltään ulkoroottorimoottoreita, mikä mahdollistaa korkean vääntömomentin. Ulkoroottorirakenteen ja korkean vääntömomentin ansiosta Toroidionin voimansiirrossa ei käytetä lainkaan alennusvaihteita. Toroidionin sähkömoottorin uutuusarvo on ennestään tunnettujen keksintöjen yhdistelmässä.
Kritiikkiä
Toroidionia on kritisoitu julkisuudessa katteettomista lupauksista. Moottori-lehden toimittaja Lauri Ahtiainen kirjoittaa, että "saadakseen uskottavuutta kunnianhimoisille väitteilleen Toroidionin tulisi kuitenkin esittää konkreettisia faktoja. Nyt niitä on odotettu aina huhtikuusta 2015 lähtien". Autoelektroniikan lehtori Vesa Linja-ahon mukaan Toroidionin konseptin markkinointi sähköturvallisuudella on ongelmallista, koska sähköturvallisuus ei ole ongelma sähköautoissa suuremmillakaan jännitteillä. Auton julkituodussa tekniikassa tai myönnetyissä hyödyllisyysmalleissa ei myöskään ole mitään oikeasti uutta. Sähkötekniikan professori Juha Pyrhönen kritisoi Toroidionin hyödyllisyysmallissa määriteltyä sähkömoottoria äänekkääksi ja vertaa sitä muinaiseen Soliferin dynamoon. Skeptikko-lehden mukaan suuri osa auton lupauksista on teknisesti mahdollista lunastaa, mutta ei yhtä aikaa.
Luusolu
Luusolut eli osteosyytit ovat mineralisoituneessa soluväliaineessa sijaitsevia yksitumaisia soluja. Ne syntyvät osteoblasteista eli luunmuodostajasoluista, jotka jäävät valmistamansa soluväliaineen vangiksi ja muuttuvat luusoluiksi tapahtuman, jota kutsutaan osteogeneesiksi, aikana. Luusolut ovat liittyneinä toisiin solu-ulokkeiden avulla: solu-ulokkeiden välissä olevia aukkoliitoksia edistää aineenvaihdunnan välittymistä solusta toiseen, kun taas mineralisoitunut soluväliaine estää hapen ja ravintoaineiden diffuusion tehokkaasti.
Toroidion
Julkinen tuki
Toroidion Oy oli vuonna 2020 yksi 100 000 euron koronatuen saajista.
Liikenteen tutkimuskeskus Verne
Liikenteen tutkimuskeskus Verne tutkii ja opettaa Tampereen yliopistossa (vuoteen 2018 Tampereen teknillisessä yliopistossa) liikenne- ja kuljetusjärjestelmiin liittyviä aiheita. Verne toimii Tampereen yliopiston rakennetun ympäristön tiedekunnassa rakennustekniikan opetus- ja tutkimusalueella.
Verne perustettiin kesäkuussa 2011 vanhan liikenne- ja kuljetustekniikan laitoksen tilalle. Tutkimuskeskuksessa työskentelee noin 10 henkilöä. Tutkimuskeskus on nimetty kirjailija Jules Vernen mukaan.
Videopelivuosi 1972
Tämä artikkeli käsittelee vuoden 1972 videopelijulkaisuja ja videopelimaailman merkittäviä tapahtumia.
Diandran diskografia
Tämä artikkeli on suomalaislaulaja Diandran diskografiasta.
Qutb al-Din Aibak
Qutb al-Din Aibak (1150–1210) oli Delhin sulttaanikunnan ja Intian muslimivallan perustaja ja Delhiä hallinneen orjadynastian ensimmäinen sulttaani. Ennen Delhin perustamista hän oli Ghuridien sulttaani Mu'izz ad-Dinin sotajoukkojen komentaja.
Elämäkerta
thumb|vasen|Qutb-ud-Din Aibakin [[mausoleumi Lahoressa.]] thumb|[[Delhissä sijaitseva Qutub Minar on rakennettu muslimien voiton merkiksi.]] Aibak oli alkujaan orjasotilas, eli mamelukki. Hän syntyi Turkestanissa ja hän oli turkkilaista syntyperää. Hänet vietiin lapsena orjaksi sulttaanin palvelukseen, missä hän kyvykkäänä johtajana ja sotilaana kohosi merkittävään asemaan. Ghuridien valtakunta vakiinnutti valtansa nykyisen Pakistanin alueella 1170- ja 1180-luvuilla, minkä jälkeen ghuridit jatkoivat sotaretkiään kohti Intiaa. 1190-luvulla ghuridien armeija hyökkäsi ensin pohjoisintialaisten radžputien hallitsemien valtakuntien kimppuun, minkä jälkeen sotaretket jatkuivat kohti Delhiä. 1200-luvun alkuun mennessä suuri osa Intian pohjoisista osista oli muslimien vallassa. Delhin valtauksen jälkeen Aibak nimitettiin ghuridien Pohjois-Intian alueiden kuvernööriksi.
Ghuridien sulttaani Mu'izz ad-Din murhattiin vuonna 1206. Hänellä ei ollut poikaa, minkä jälkeen valtakunta jaettiin uskollisen Aibakin ja Muhammadin veljenpojan Ghiyathin kesken. Sulttaanin kuoltua Aibak oli edelleen teknisesti katsoen orja. Hän nosti vaikutusvaltaansa naimalla ghaznavidiprinsessan. Mu'izz ad-Din oli jäänyt viimeiseksi kaikkien ghuridien suvun jäsenten tunnustamaksi sulttaaniksi, joten Aibak huomasi pian olevansa omillaan. Aibak julistautui Delhin hallitsijaksi ja perusti Delhin sulttaanikunnan vuonna 1206, jolloin hänestä tuli Delhin ensimmäinen muslimisulttaani. Aibak ei ehtinyt hallita montaa vuotta, hän kuoli vuonna 1210.
Perintö
Aibakin johtaman sulttaanikunnan asema oli aluksi tukala, mutta sen onnistui vakiinnuttaa asemansa seuraavien vuosikymmenten aikana. Lopulta sulttaanikunnasta kasvoi Pohjois-Intian valtakunnista merkittävin. Aibakin perintönä Delhiin rakennettiin Qutub Minar, joka toimi muslimien voitonmerkkinä hinduista saavutetuista voitoista. Hän oli suvaitsematon muita uskontoja kohtaan ja hindutemppeleitä tuhottiin ja tilalle rakennettiin moskeijoita. Hän oli hyvä diplomaatti ja sotilas, mutta hallitsijana hän ei ollut kokenut. Maata hallittiin sotilasvoimin ja hallinto ei ollut vakaa. Delhi ei myöskään Aibakin aikana täysin pystynyt irtautumaan muslimiaatelin vaikutusvallasta. Aibakin jälkeen Delhin sulttaaniksi nousi hänen vävynsä Iltutmiš, lyhytaikaisen sulttaani Aram Šahin valtakauden jälkeen.
Yoshiaki Onishi
Yoshiaki Onishi (大西　義明) on säveltäjä ja kapellimestari. Hän on saanut useita kansainvälisiä palkintoja ja kunniakirjoja. Hän on asunut Yhdysvalloissa vuodesta 1997.
Koulutus
Yoshiaki aloitti vuonna 2000 musiikkiopinnot Kaliforniassa Tyynenmeren yliopiston konservatoriolla pääaineinaan sävellys ja klarinetti. Hän valmistui vuonna 2004. Vuosina 2005–2008 hän suoritti sävellyksen ylemmän korkeakoulututkintonsa Yalen yliopistossa. Helmikuussa 2015 hän väitteli tohtoriksi Columbian yliopistosta, missä häntä ovat opettaneet Fabien Lévy, Tristan Murail and Fred Lerdahl.
Onishi on saanut vuonna 2011 Gaudeamus-säätiön kansainvälisten säveltäjien palkinnon, vuonna 2012 Civitella Ranieri -säätiön stipendin sekä vuonna 2018 John Simon Guggenheimin muistosäätiön stipendin.
Yoshiaki Onishi säveltäjänä
Onishin musiikkia osaltaan leimaa sointivärien arkkitehtoninen käyttö. Vuonna 2009 säveltämässään jousikvartetossa Culs-de-sac (en passacaille) Onishi esittelee monipuolisesti jousisointinten laajennettuja tekniikoita. New York Times -lehden Anthony Tommasini kommentoi teosta: “Kuka kaipaa elektronisia soittimia silloin, kun säveltäjällä on taito maalata näin kirjavia, aavemaisen vietteleviä ääniä vanhoista kunnon jousisoittimista?”
Onishin töitä ovat tilanneet monet esiintyjät ja organisaatiot, muiden muassa Mayumi Miyata, Pacific Music Festival sekä Norfolk Festival ja Lucerne Festival. Vuonna 2010 Takefun kansainvälinen musiikkifestivaali tilasi häneltä sävellyksen Départ dans…, joka myös voitti vuoden 2011 Gaudeamus-palkinnon säveltäjäsarjassa.
Useat yhtyeet, kuten JACK Quartet, Yarn/Wire, Nieuw Ensemble ja Ensemble Intercontemporain, ovat esittäneet Onishin teoksia.
Vuodesta 2014 lähtien Onishin teoksia on julkaissut Edition Gravis Verlag.
Onishi kapellimestarina
Onishi toimi apulaiskapellimestarina Columbian yliopiston orkesterissa vuoteen 2013 asti. Hän johtaa nykyään New Yorkissa toimivan Iktus Percussion -lyömäsoitinyhtyeen Iktus+-haaraa. Hän on myös toiminut vierailevana kapellimestarina useissa yhtyeissä kuten Wet Ink Ensemblessa.
Pauliina Suominen
Pauliina Suominen (s. 1991) on suomalainen näyttelijä, joka näytteli Siirin roolissa televisiosarjassa #lovemilla ja siitä tehdyssä elokuvassa Lovemilla.
Suominen on opiskellut viestintää Helsingin yliopistossa ja hän on toiminut Ylioppilaslehti Ainon päätoimittajana.
Suominen on vieraillut Turun Kaupunginteatterissa vuosina 2011 ja 2016.
Vesisiippa
Vesisiippa (Myotis daubentonii) on lepakkolaji, jota tavataan pääasiassa Etelä-Suomessa, mutta sitä tavataan Keski-Suomeen saakka. Vesisiippa on yleinen koko Euroopassa. Vesisiippa kuuluu kapeasiipisiin lepakkolajeihin.
Ulkonäkö
Vesisiippa on noin 3,5–5 cm pitkä, noin 5–15 gramman painoinen. Vesisiippa on päältä tasaisen tummanruskea ja alapuolelta hopeanharmaa. Sen kyljissä ei ole selkeää rajaa värin vaihtumiselle. Lentopoimu ja korvalehdet ovat tummanruskeita. Vesisiipan ja viiksisiipan erottaminen toisistaan on lähes mahdotonta: ainut ero on se, että vesisiipan takajalan ulkosyrjän räpylä ei ulotu varpaisiin asti.
Ympäristö
Vesisiippa jättää päiväpiilonsa iltahämärässä ja voi olla liikkeellä koko yön; varsinaisia aktiiviaikoja ovat kuitenkin ilta- ja aamuyö. Välillä vesisiippa käy lepäämässä puunkolossa, linnunpöntössä, muurissa tai sillan alla. Talven vesisiippa viettää horroksessa luolissa, kellareissa, kaivoskäytävissä jne. Kaivoksissa talvehtiminen on vesisiipalle tyypillistä. Vesisiippaa tavataan usein vesistöjen varsilla, etenkin Suomen eteläisissä osissa. Laji on vain lyhyen matkan muuttaja ja talvehtii suurimmaksi osaksi Suomessa.
Ravinto
Suomessa vesisiippa pyydystää enimmäkseen pieniä tai keskikokoisia hyönteisiä, kuten surviaissääskiä, vesiperhosia ja yöaktiivisia perhosia. Ravintolajistosta voidaan päätellä, että vesisiippa nimensä mukaisesti saalistaa mieluusti veden äärellä. Se saalistaa veden pintaa viistäen siepaten veden pinnasta hyönteisiä. Saalistava vesisiippa kaartelee laajasti lampien pinnan yllä kadoten välillä veden pinnan päälle kaartuneiden oksien lomaan. Laji voi joskus saalistaa myös lehti- ja sekametsien aukoissa. Kokonaisuutena vesisiippa on monipuolinen saalistaja, joka voi napata saaliinsa joko suoraan ilmasta, vedestä, lehdiltä tai muilta pinnoilta.
Lisääntyminen
Parittelu tapahtuu syksyllä ja pitkin talvea horroksessa kivikasoissa, luolissa, kellareissa, pöntöissä ja kaivoskäytävissä. Sikiönkehitys viivästyy, ja vasta heinäkuussa syntyy yleensä yksi poikanen, jota emo imettää noin kuukauden. Poikanen alkaa pärjätä itsekseen vasta 6–8 viikon iässä.
Raivotauti
Sveitsiläinen lepakkotutkija kuoli 1985 Suomessa raivotautiin. Aluksi hänen epäiltiin saaneen tartunnan Sveitsistä, mutta myöhemmissä tutkimuksissa on todettu, että virustyyppi oli Suomessa esiintyvää lajia. Asia varmistui, kun Turun Kakskerrasta löytyi syksyllä 2009 ensimmäisen kerran vesisiippa, joka sairasti raivotautia. Virusta on ykkös- ja kakkostyyppiä, ja Kakskerran lepakolla oli samaa kakkostyyppiä kuin tutkijalla. Sitä ei juuri ole Keski-Euroopassa, jossa ykköstyyppi on yleisempi. Tutkimukset ovat jatkuneet vuonna 2010.
Norsukalat
Lajit ja anatomia
Norsukalojen heimoon kuuluu 18 sukua ja noin 201 lajia. Yleensä ne kasvavat korkeintaan 9–50 cm pitkiksi, mutta suurimmat lajit voivat saavuttaa 1,5 metrin pituuden. Heimon lajien tyypillisiä piirteitä ovat pitkähkö selkäevä ja selvästi haarautunut pyrstöevä. Norsukalalajien kuonon muoto ja pituus vaihtelevat huomattavasti eri sukujen kesken. Eräillä lajeilla, kuten Campylomormyrus-, Gnathonomus- ja Mormyrus-suvun lajeilla kuono on hyvin pitkä ja alaspäinkaartunut ja muistuttaa norsun tai tapiirin kärsää. Eräiden sukujen, esimerkiksi Marcusenius- ja Petrocephalus-sukujen lajeilla kuono on lyhyt ja pyöreä. Monien muiden arapaimakalojen tavoin myös norsukaloilla on kielessään hampaita. Norsukalat pystyvät tuottamaan heikon sähkökentän pyrstönvarren lihaksillaan. Kalojen päässä on elimiä, jotka aistivat hyvin heikkojakin sähkökentän muutoksia ja näin kalat voivat havaita esimerkiksi saaliin tai saalistajan. Heimon kalojen aivot ovat kookkaat ja aivojen painon suhde koko ruumiin painoon on samaa luokkaa kuin ihmisellä.
Levinneisyys ja elintavat
Eräitä heimon lajeja voidaan pitää myös akvaariokaloina. Useimmiten akvaarioissa tavattavia lajeja ovat mustanorsukala (Gnathonomus petersii), huulinorsukala (Gnathonemus rhynchophorus) ja guineantapiirikala (Mormyrus tapirus).
Hamza bin Laden
Hamza bin Laden (noin 1989 – 2017–2019 ) oli yksi Osama bin Ladenin pojista ja viidestoista lapsi. Osaman kuoltua hän nousi keskeiseen asemaan Al Qaida -terroristijärjestössä. Heinäkuussa 2019 Yhdysvalloissa kerrottiin, että hän olisi kuollut Yhdysvaltojen pommituksissa parin vuoden sisällä.
Hänen kerrottiin menneen elokuussa 2018 naimisiin Mohammed Attan tyttären kanssa. Maaliskuussa 2019 Yhdysvallat julkaisi Hamzasta etsintäkuulutuksen, jossa luvattiin miljoonan dollarin palkkio.
Ștefan Petrescu
Ștefan Petrescu (1. heinäkuuta 1931 Râmnicu Sărat, Romania – 1993) oli romanialainen pistooliampuja, olympiavoittaja ja MM-mitalisti.
Petrescu voitti olympialaisissa Melbournessa 1956 kultaa 25 metrin olympiapistoolissa. MM-kilpailuissa hän on saavuttanut pronssia Moskovassa 1958.
Andrija Balić
Andrija Balić (s. 11. elokuuta 1997 Split) on kroatialainen jalkapalloilija, joka edustaa slovakialaista Dunajská Stredaa lainalla italialaisseura Udinesesta. Oikeajalkainen Balić on pelipaikaltaan puolustava keskikenttäpelaaja.
Seurajoukkueura
Balićin kasvattajaseura on Hajduk Split. Hän pelasi seuran kakkosjoukkueessa vuosina 2014-2015 12 ottelua onnistuen neljästi maalinteossa. Seuran ykkösjoukkueen paidassa 1. HNL:issä Balić debytoi huhtikuussa 2014 ja teki avausmaalinsa maaliskuussa 2015.
Balić siirtyi helmikuussa 2016 Serie A:n Udineseen, arviolta neljän miljoonan euron siirtosummalla.
Carolina Ruiz Castillo
thumb|right|200px|Ruiz Castillo vuonna 2011
Carolina Verónica Ruíz Castillo (s. 14. lokakuuta 1981 Osorno, Chile) on espanjalainen alppihiihtäjä. Hän edustaa seuratasolla Sociedad Sierra Nevadaa.
Ruiz Castillo on kilpaillut maailmancupissa vuodesta 1998 lähtien. Hän voitti Meribelin syöksylaskun helmikuussa 2013. Lisäksi hän on sijoittunut toiseksi Sestrieren suurpujottelussa 2000.
Ruiz Castillo osallistui MM-kisoihin ensimmäistä kertaa vuonna 1999. Tuolloin hän osallistui pujotteluun ja suurpujotteluun, muttei päässyt kummassakaan maaliin saakka. Ruiz Castillo oli vuoden 2001 kisoissa suurpujottelussa kahdeskymmenesensimmäinen ja supersuurpujottelussa 25:s. Hän kilpaili vuonna 2002 Salt Lake Cityn olympialaisissa, joissa hän sijoittui super-G:ssä viidenneksitoista. Ruiz Castillo osallistui kisoissa myös pujotteluun, jossa hän oli kahdeskymmeneskuudes ja suurpujotteluun, jossa hän keskeytti. Hän sai toistaiseksi parhaan arvokisasijoituksensa St. Moritzin MM-kisoista 2003, joissa hän oli supersuurpujottelussa yhdeksäs. Ruiz Castillo oli samassa lajissa viidestoista Santa Caterinan kisoissa 2005. Hän osallistui Torinon olympialaisissa 2006 kolmeen eri lajiin ja sai parhaan sijoituksensa suurpujottelusta, jossa hän oli kahdeskymmenes. Ruiz Castillo kilpaili Åren MM-kisoissa 2007 neljässä lajissa ja oli kolmenkymmenen parhaan joukossa syöksylaskussa ja supersuurpujottelussa. Hän oli super-G:ssä neljästoista Val d'Isèren kisoissa 2009. Ruiz Castillo osallistui kolmansiin olympialaisiinsa vuonna 2010 ja oli kyseisissä kisoissa syöksyssä viidestoista, supersuurpujottelussa kahdeksastoista ja suurpujottelussa kolmaskymmenesneljäs. Hän sijoittui syöksylaskussa yhdeksänneksitoista Garmisch-Partenkirchenin MM-kisoissa 2011. Schladmingin MM-kilpailuissa 2013 hän oli syöksylaskussa viidestoista ja supersuurpujottelussa 20:s.
Superoksididismutaasi 1
thumb|Superoksididismutaasiproteiini.
Superoksididismutaasi 1 (SOD1) on yksi ihmisen superoksididismutaasientsyymeistä. Sen EC-numero on 1.15.1.1. Superoksididismutaasi 1 koodaa SOD1-geeni, joka sijaitsee kromosomissa 21. SOD1-geenin mutaatiot liittyvät ALS-taudin eli amyotrofisen lateraaliskleroosin kehitykseen.
Mika Pettersson
Mika Petteri Pettersson (s. 7. heinäkuuta 1961 Helsinki) on suomalainen toimittaja.
Pettersson opiskeli Helsingin yliopistossa poliittista historiaa ja viestintää ja kävi Sanomain toimittajakoulun 1985–1987. Hän työskenteli toimittajana muun muassa Ilta-Sanomissa (1982–1985) ja Helsingin Sanomissa (1987–2006). Hän oli STT-Lehtikuvan päätoimittaja ja toimitusjohtaja vuosina 2006–2018.
Mario & Yoshi
Mario & Yoshi (Pohjois-Amerikassa nimellä Yoshi) on vuonna 1992 Nintendon valmistama peli Nintendo Entertainment System ja Game Boy -konsoleille.
Pelaaminen
Peli on Tetris-peliä muistuttava pulmapeli, jossa Mario pitelee kahta lautasta ilmassa, joihin on tarkoituksena pudottaa Yoshi-dinosauruksen munanpuolikkaat, jolloin ne yhdistyvät ja munasta kuoriutuu uusi Yoshi. Munanpuolikkaiden väliin voi pisteiden keräämiseksi asettaa muita putoavia asioita. Jos näitä asetetaan kaksi samanlaista päällekkäin, ne poksahtavat pois. Muut putoavat asiat ovat esimerkiksi vanhemmista Mario-peleitä tutut viholliset Goomba, piraijakasvi ja pyöreä kummitus.
Pelissä on kaksi eri tyyppiä pelata sekä kaksinpeli (jolloin toisella pelikentällä on Luigi)
Peliä pelataan niin kauan (pisteitä keräten) kunnen peli päättyy kentän täyttyessä. Peli vaikenee eteenpäin mentäessä.
Pelissä on tarkoitettuna saada kenttä tyhjäksi mahdollisimman nopeasti. Kaksinpelissä pelataan vain tyyppiä B.
Pelin ohjattavuus on hyvin yksinkertainen. Pelissä liikutellaan Marioa (ja Luigia) neljän lautasen alla edestakaisin ja käännellään sitä, jotta lautaset päällysteineen vaihtaisivat paikkoja.
Michael Cainen filmografia ja teatteriesiintymiset
Tämä on Michael Cainen filmografia ja teatteriesiintymiset.
Sofonisba Anguissola
pienoiskuva|300px|Shakkipeli, taiteilijan sisarten muotokuva 1555, Kansallismuseo Poznań. pienoiskuva|Omakuva 1556.
Sofonisba Anguissola (n. 1532 Cremona – 16. marraskuuta 1625 Palermo) oli italialainen renessanssin taidemaalari.
Anguissola oli aikansa johtavia muotokuvamaalareita. Hän teki myös omakuvia ja uskonnollisia teoksia, mutta jälkimmäisistä tärkeä osa on kadonnut vuosien varrella. Anguissolan tiedetään opiskelleen nuoruusvuosinaan jonkin aikaa Bernardino Campin ja Bernardino Gattin johdolla. Hän tutustui Roomassa Michelangeloon ja lähti vuonna 1559 Espanjan hoviin.
Elämänvaiheita
Anguissola syntyi Cremonassa seitsemästä lapsesta vanhimmaksi. Hänen vanhempansa Amilcare Anguissola ja Bianca Ponzone polveutuivat vanhoista aatelissuvuista. Sofonisba menetti äitinsä ollessaan 4–5-vuotias. Isä kannusti kaikkia tyttäriään etenemään urallaan, mikä oli ajalle epätyypillistä, sillä naisten koulutusta ei pidetty tärkeänä. Kaikki tytöt olivat taiteellisesti lahjakkaita, mutta Sofonisba Anguissola oli ainoa, jonka tuotanto on jäänyt elämään.