cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Rullalautailu kesäolympialaisissa 2020 – naisten puistokilpailu
Naisten rullalautailun puistokilpailu Tokion 2020 kesäolympialaisissa kilpaillaan 4. elokuuta Ariake Urban Sports Parkissa, Tokiossa. Kilpailuun osallistuu 20 urheilijaa.
Karsinnat
Olympiaturnaukseen pääsee 20 urheilijaa. Yksi paikka on varattu isäntämaa Japanille. Kolme paikkaa jaetaan maailmanmestaruuskilpailujen 2020 perusteella. Loput 16 paikkaa jaetaan rankingien perusteella. Rankingit julkaistaan 30. kesäkuuta 2021. Yhdestä maasta saa osallistua korkeintaan kolme urheilijaa. Kilpailijaluettelo julkaistiin 9. kesäkuuta 2021.
Aasian kulttuurit
Aasian maanosa jaetaan yleisesti kuuteen maantieteelliseen alueeseen, joissa kussakin on omat kulttuuriset perinteensä: Etu-Aasia, Etelä-Aasia, Itä-Aasia, Keski-Aasia, Pohjois-Aasia (Siperia) ja Kaakkois-Aasia.
Etu-Aasian kulttuurit
thumb|left|[[Qutub Minarin minareetti Delhissä.]] Jo ennen vuotta 3000 eaa. Lähi-idässä, johon Etu-Aasian lisäksi luetaan myös Egypti, kehittyivät Mesopotamian ja Niilin jokilaakson ensimmäiset korkeakulttuurit ja varsinaiset valtiot. Etu-Aasia on monien uskontojen kuten kristinuskon, islamin, juutalaisuuden, jesidismin ja Iranin mithralaisuuden, zarathustralaisuuden, manikealaisuuden ja bahai-uskon syntypaikka ja hengellinen keskus. Keskiajalta lähtien islam ja islamilainen kulttuuri ovat olleet keskeisessä asemassa suuressa osassa Etu-Aasiaa.
Etelä-Aasian kulttuurit
thumb|Bharata natyam -tanssija Intiasta. Buddhalaisuus, hindulaisuus, jainalaisuus ja sikhiläisyys ovat vaikuttaneet tämän alueen kulttuureihin.
Itä-Aasian kulttuurit
thumb|left|[[Peking-oopperaa.]]
Kungfutselaisuus, Intiasta levinnyt buddhalaisuus, taolaisuus, šintolaisuus ja kommunistinen maolaisuus sekä Pohjois-Korean juche ovat vaikuttaneet tämän alueen kulttuureihin.
Montolan kaivos
Montolan kaivos oli kalkkikivilouhos Virtasalmella. Se oli toiminnassa vuosina 1909–1976.
Kaivostoiminnan päätyttyä kaivos täyttyi pohjavedellä ja sukelluksen harrastajat ovat käyttäneet sitä harjoittelupaikkana. Kaivoksen pohjavettä on käytetty myös juomavetenä, minkä takia sukellus kiellettiin vuonna 2004 terveydensuojelulain nojalla. Kiellosta huolimatta kaivoksessa sukeltaminen jatkui.
Sukelluskiellon purkua alettiin harkitsemaan vuonna 2010. Kielto purettiin vuonna 2016, koska talousveden ottaminen Montolasta rajoittui vain poikkeustilanteisiin. Montolaan on rakennettu kulutushuippujen aikana käytettävä alavesisäiliö, jossa käytetään Pieksämäen muista vedenottamoista saatavaa vettä.
Blaze
Blaze tarkoittaa seuraavia asioita:
Montolan kaivos
Kaivoksella on tapahtunut kolme sukellukseen liittynyttä hukkumistapausta vuosina 2008, 2013 ja 2021.
Matalusjoki
Matalusjoki eli Pinsiönjoki on Pirkanmaalla Nokialla 11,5 kilometriä (13 km ) pitkä joki, joka laskee Jokisjärveen sen itäpuolelta noin 5 kilometriä Siuron Siuronkoskesta yläjuoksulle päin. Joki toimii Hämeenkyrön ja Nokian välisenä rajajokena noin 5 kilometrin matkalla. Matalusjoki on Matalusjoen valuma-alueen laskujoki ja se kuuluu Ikaalisten reitin valuma-alueella Mahnalanselän alueeseen, joka laskee Kokemäenjoen vesistössä Kokemäenjoen alueeseen. Koko vesistön laskujoki on Kokemäenjoki, joka purkaa vetensä Selkämereen Eurajoensalmessa Eurajoen kunnassa.
Nimitys
Matalusjoen nimeä käytetään paikallisesti joen alajuoksulla ja Pinsiönjoen nimeä joen yläjuoksulla, joka saavat vetensä Pinsiön pohjoisosista. Nimitys vaihtuu Pertunvaaranojan eli Pertunkorvenojan kohdalla. Toisinaan jokea kutsutaan yhdistelmänimellä Pinsiön-Matalusjoki.
Joen alajuoksun nimitys on peräisin nimistötutkimuksen havaitsemasta perinteisestä joki-järvi-yhteydestä, jossa Matalusjärvi ja Matalusjoki ovat toisiinsa kytköksessä. Matalusjärveä eli Iso-Matalusta ei enää ole, koska se on kuivatettu pelloksi ja suometsäksi. Sen läheisyydessä sijaitseva Pikku-Matalus on sen pienempi kaima, jonka sivuitse joki laskee.
Valuma-alue
Matalusjoen valuma-alue ulottuu Hämeenkyrön, Nokian ja Ylöjärven alueille. Joki saa alkunsa Ylöjärven puolelta useasta Pinsiön­kankaan lähteestä ja Julkunmäen rinteiden juurelta alkavista puroista, jotka kaikki kuuluvat Hämeenkankaan harjujaksoon. Valuma-alueen pinta-ala on 49 km² ja sen järvisyys on 0,88 %.
Joen valuma-aluetta on helpompi kuvailla lähtemällä liikkeelle joen suistosta ja etenemällä kohti latvoja. Joen suu laskee Jokisjärven pohjoisosaan. Nokian ja Hämeenkyrön välinen raja seuraa joen alajuoksun uomaa tai paikoin joen entistä oikaisematonta uomaa Iso-Matalukselle saakka. Tämän jälkeen joki virtaa ainoastaan Nokian puolella lukuun ottamatta latvahaaroja, joista osa saa alkunsa Ylöjärven puolelta.
Alajuoksulla on parin kilometrin pituisella osuudella koskia ja joki mutkittelee uurtamassaan notkossa. Pikku-Matalus on pieni järvi, jota joki sivuaa matkallaan alaspäin. Pikku-Matalukseen on johdettu läntisen Heinijärven laskuoja, joka on kaivettu virtaamaan myös Heinilammin läpi. Hieman pohjoisempana sijaitsee Iso-Matalus, joka on kuivatetun järven pohjaa. Joki on kaivettu kulkemaan sen yli suoraa ojaa myöten. Tähän ojaan laskee läntinen Hangaslampi, joka on yhteydessä itäiseen Hangaslampeen. Ylempänä Ala-Pinsiössä jokeen yhtyy oikealta Blummanoja, jonka kautta laskevat Toivasjärven, Korpijärven ja Nuijalammin vedet. Kilometri yläjuoksulle päin jokeen yhtyy oikealta Pertunkorvenoja, joka tuo vettä Hämeenkankaan Julkunmäeltä ja Kivikeskulta asti.
Pinsiössä joen nimi muuttuu Pinsiönjoeksi. Siihen yhtyy täällä eri suunnilta useita ojia. Oikealta siihen yhtyy Okslamminoja, joka tuo Oksilammin kautta tai sen alapuolelta metsä- ja pelto-ojien vesiä lännestä. Yläjuoksulla pehmeään maahan kaivautuneet ojien uomat halkovat Ylä-Pinsiön pelto- ja metsämaita. Täällä sijaitsevat joen lähteet Hämeenkankaan Pinsiön kankaalla. Uomiin yhtyvät myös Iso Lehmijärven, Pikku Lehmijärven ja Vähä-Kaitan laskuojat. Viimeksi mainitut järvet ja niiden latvavedet sijaitsevat Hämeenkyrön puolella.
Luonto ja vedenlaatu
Koko Pinsiön-Matalusjoki on valtakunnallisessa pienvesi-inventoinnissa luokiteltu arvokkaaksi kohteeksi ja se onkin liitetty Natura 2000 -verkostoon. Joessa elää uhanalainen Jokihelmisimpukkaa eli raakku, jota esiintyy Etelä-Suomessa vain täällä ja Ruonanjoessa. Matalusjoessa sen esiintymisalue on joen alajuoksun kaksi kilometriä pitkä koskiosuus. Jokihelmisimpukka on luonnonsuojelulain 47§ ja luonnonsuojeluasetuksen mukaan erityisesti suojeltava laji. Raakku on hapekkaiden, viileiden, puhtaiden ja riittävästi virtaavien jokien ja purojen simpukka, jota uhkaavat monet esimerkiksi maatalous, pohja- ja pintavesien hyödyntäminen, maa-ainesotto ja haja-asutusten päästöt. Veden happamuutta ilmaiseva pH-luku tulee pysytellä 6-7 välillä. Näiden seikkojen vuoksi Pirkanmaan ympäristökeskus seuraa jokiveden laatua jatkuvasti. Raakku tarvitsee lisääntymisensä toukkavaiheessa isännäksi lohikaloja, sillä toukat kiinnittyvät näiden kiduksiin. Kalojen liikuessa virtauksia ylös ja alas, on simpukalla mahdollisuus itsekin liikkua. Tämän vuoksi Matalusjoessa elävä purotaimen on simpukalle elinehto.
Eri luontotyypeistä on Pinsiön-Matalusjoessa edustettuina pikkujokien ja purojen vesikasvillisuus, monet lähteet ja niiden lähdesuot sekä pohjoiset (boreaaliset) lehdot. Joen alkukohdan lähdelehto kuuluu valtakunnalliseen lehtojensuojeluohjelmaan ja osa alueesta on rauhoitettu yksityiseksi luonnonsuojelualueeksi. Harjunotkelmassa rehottava lehtokorpi ja purossa elävät raakku ja purotaimen ovat suojelun pääkohteita. Joessa elää myös silmälläpidettävä saukko.
Pinsiönjoen vedenlaatu on yläjuoksulla sijaitsevan mittapadon kohdalla hyvä. Vesi on siellä kirkasta ja väritöntä. Veden happipitoisuus on korkea, typpipitoisuus korkeahko ja fosforipitoisuus alhainen. Haja-asutuksesta peräisin olevia ulosteperäisiä bakteereja esiintyy pieninä määrinä myös yläjuoksulla. Alajuoksulla vedenlaatu yläjuoksua merkittävästi heikompi. Vesi on Pinsiönjoessa Rajalan maantiesillan kohdalla väriltään ruskeaa ja sameaa. Veden ravinnetaso on muuttunut korkeaksi ja se vaihtelee sääolosuhteista riippuen. Myös ulosteperäisten bakteerien määrä on korkeampi kuin yläjuoksulla. Alajuoksulla vedenlaatu vaihtelee tyydyttävästä välttävään.
Kalastus
Hämeen TE-keskus on vuonna 2003 määrittänyt Pinsiö-Matalusjoen lohi- ja siikapitoiseksi joeksi, jolloin onkiminen, pilkkiminen ja viehekalastus on kalastuslain mukaisesti kielletty joen koski- ja virtapaikoissa. Joki on välillä ollut laajemminkin kotitarve- ja urheilukalastukselta kiellettyä aluetta. Nykyinen tilanne kannattaa varmistaa kalastukunnalta.
Historia
Jokea ja sen sivu-uomia on perattu useaan otteeseen peltojen kuivatustarpeisiin.
Haukivuoren kirkko
right|250px|thumb|Haukivuoren kirkko, sankarihaudat kesällä 2014. Haukivuoren kirkko on Mikkelin Haukivuorella sijaitseva tiilikirkko. Se on arkkitehti Veikko Larkaksen suunnittelema ja valmistui vuonna 1951. Rakennus on saanut vaikutteita funktionalismista ja keskiajan kirkoista. Kirkon alttaritaulu on Veikko Vionojan maalaama ja se esittää ylösnoussutta Kristusta Pátmoksen saarella apostoli Johannesta lohduttamassa.
Historiaa
Kirkon sankarihautausmaan muistomerkin on tehnyt kuvanveistäjä Oskari Jauhiainen vuonna 1959.
Poliittinen saamelaisuus
Poliittinen saamelaisuus on vuonna 2009 valmistunut Sanna Valkosen väitöskirja. Teoksen on julkaissut Vastapaino.
Mylly (peli)
thumb|350px|Myllylauta
Mylly on vanha strateginen lautapeli. Peli on tarkoitettu kahdelle pelaajalle. Pelin alkuperästä ei ole varmaa tietoa, mutta Egyptin Kurnasta löydetty kappale on mahdollisesti varhainen myllypelin lauta. Pelin nimi ja säännöt vaihtelevat alueittain. Suomessa peli tunnetaan mylly-nimen lisäksi nimellä miilu.
Pelilauta
Pelilaudassa on kolme sisäkkäistä neliötä, joiden kulma- ja sivujen keskipisteisiin pelaajat voivat laittaa nappuloita. Neliöt on kytketty toisiinsa siten, että kunkin neliön sivun keskipiste on yhdistetty toisten neliöiden vastaavien sivujen keskipisteisiin.
Säännöt
Pelin alussa kumpikin pelaaja saa yhdeksän nappia, jotka sijoitetaan laudalle vuorotellen. Kun nappulat on vapaavalintaisesti sijoitettu laudalle, pelaajat koettavat vuorotellen siirtää nappuloita viivojen leikkauspisteistä toisiin viivoja pitkin. Siirron on päätyttävä johonkin lähimpään viivan leikkauspisteeseen, eli nappulaa ei saa kuljettaa ympäri lautaa yhdellä siirrolla. Jos pelaaja onnistuu siirtämään nappulan siten, että samalla viivalla on kolme saman pelaajan nappulaa, eli mylly, hän saa poistaa yhden sellaisen vastustajan nappulan, joka ei ole myllyssä. Paras tilanne on niin sanottu sahamylly, jossa pelaaja pystyy siirtämään yhtä nappulaa edestakaisin siten, että jokaisella siirrolla syntyy mylly.
Kun pelaajalla on jäljellä kolme nappulaa, voi nappula hyppiä siirrolla mihin tahansa laudalla vapaana olevaan ruutuun. Tämä antaa tasoitusta alakynnessä olevalle pelaajalle, mutta harvoin muuttaa pelin lopputulosta. Pelaaja voittaa mikäli hän onnistuu poistamaan 7 (vastustajalle jää vain 2 nappulaa jäljelle, eikä vastustaja voi enää muodostaa myllyä) vastustajan nappulaa laudalta. Myös jumittamalla vastustajan nappulat voi voittaa.
Myllyn matematiikkaa ja tietotekniikkaa
On laskettu, että myllyssä on noin 1010 erilaista asetelmaa, ja mahdollisten pelien määrä on lähes 1050.
Ruokatieto
Ruokatieto Yhdistys ry edistää suomalaista ruokakulttuuria viestimällä ruuasta ja ruokaketjusta sekä tekemällä tunnetuksi Hyvää Suomesta -merkkiä suomalaisen elintarvikkeen tunnuksena'''. Yhdistyksellä on noin 300 jäsentä vuonna 2022, joihin kuuluvat kaikki Hyvää Suomesta -merkkiä käyttävät yritykset sekä muita suomalaista ruokaketjua edustavia yhteisöjä. Hyvää Suomesta -merkittyjä tuotteita on noin 12 000 kappaletta.
Vuonna 1958 perustettu yhdistys toimii Helsingin Tukkutorilla. Yhdistyksen aiempina niminä ovat olleet Maatalousalan tiedotuskeskus MAT ry ja Finfood – Suomen Ruokatieto ry. Finfood - Suomen Ruokatieto ry vaihtoi nimensä Ruokatieto Yhdistys ry:ksi joulukuussa 2009. Yhdistyksen jäseneksi voivat hakea organisaatiot, jotka ovat kiinnostuneita käyttämään Hyvää Suomesta -merkkiä tai muutoin edistämään suomalaista ruokakulttuuria.
Ruokatieto yhdistys tuottaa vuosittain yhteistyössä Agronomiliiton, Luonnonvarakeskus Luken, Maa- ja metsätaloustuottajain Keskusliitto MTK:n, Svenska Lantbruksproducenternas centralförbund SLC:n ja ProAgria Keskusten Liiton kanssa Tietohaarukka-julkaisun. Tietohaarukka - tilastotietoa elintarvikealasta -julkaisu on monipuolinen tilastopaketti koko ruokaketjusta, niin alkutuotannosta, elintarviketeollisuudesta kuin ruuan kulutuksestakin. Tiedot ovat pääosin edelliseltä vuodelta, ja mukana on tilastotietoja aikaisemmilta vuosilta sekä kansainvälisiä lukuja vertailun mahdollistamiseksi. Tietohaarukkaan on sisällytetty tilastolukuina ruokaketjun käytäntöjä ja lisäarvotekijöitä, joita voidaan hyödyntää rakennettaessa suomalaisen ruokaketjun vastuullisuuteen nojaavaa kilpailukykyä. Tietohaarukka on ladattavissa suomen, ruotsin ja englannin kielellä Ruokatieto.fi -verkkosivuilta.
Ruokatieto Yhdistys tuottaa monipuolista materiaalia ruokakasvatuksen tueksi. Ruokavisa on yläkoululaisille suunnattu vastuullisen ruokaketjun opetuskokonaisuus, joka koostuu oppimateriaalista, verkossa tehtävästä osaamiskilpailusta ja loppukilpailusta. Retki kauppaan -yhteistyössä S-ryhmä n kanssa toteutettu opetuskokonaisuus vie oppilaat opettajan johdolla lähimarkettiin oppimaan kaupasta ja ruokaketjusta. Ruuan reitti on alakoululaisille suunnattu opetuskokonaisuus, joka tutustuttaa ruuan matkaan pellolta pöytään.
Dance of December Souls
Dance of December Souls on goottimetalliyhtye Katatonian debyyttialbumi, ja se julkaistiin vuonna 1993. Musiikillisesti "Dance of December Souls" edustaa deathdoom-genreä.
Kappaleet
Kaikki kappaleet säveltänyt Anders Nyström ja sanoittanut Jonas Renkse.
Milla Paloniemi
Milla Pauliina Paloniemi (s. 10. syyskuuta 1983 Jalasjärvi) on suomalainen sarjakuvapiirtäjä ja graafikko. Parhaiten hänet tunnetaan Kiroileva siili -sarjakuvastaan, jota hän on piirtänyt vuodesta 2003.
Paloniemen Kiroileva siili oli tammikuussa 2007 Ilta-Sanomien kuukauden kotimaisena sarjakuvana, minkä jälkeen sarjakuvista koottu ensimmäinen omakustannealbumi nousi Akateemisen Kirjakaupan neljänneksi myydyimmäksi kirjaksi. Helmikuussa julkaistiin toinen albumi, josta tuli maaliskuussa Suomen myydyin kirja ja pysyi kotimaisten kirjojen myynnissä kärjessä useita kuukausia.
Kemin sarjakuvapäivillä 2007 Paloniemi sai vuosittain jaettavan Strippi-Lempi Palkinnon Kiroileva siili -sarjakuvastaan. Perusteluna palkitsemiselle oli, että se on ”ensimmäinen hahmo, joka on ärhäkkyydellään tempaissut itsensä irti Internetistä ja pesiytynyt sieltä lehtien ja albumien sivuille”. Sarjakuvalle myönnettiin 2008 ensimmäinen Sarjakuva-Finlandia -palkinto. Joulukuussa 2010 sanomalehti Ilkka muisti Paloniemeä Artturi Leinosen palkinnolla eteläpohjalaisen kulttuurin hyväksi tehdystä työstä.
Vuonna 2020 Paloniemi osti hevostilan Tampereelta. Hevostilan pitämisen ohella hän toimii graafisena suunnittelijana ja tekee kuvituksia.
Verkkosarjakuvat
thumb|Milla Paloniemi Tampereen kirjamessuilla 2012.
Jubileinyi
Jubileinyi (, suom. "juhlavuosi"):
Artois
thumb|Lippu Artois [] on historiallinen maakunta Ranskan pohjoisosassa. Sen tärkeimpiä kaupunkeja ovat Arras, Calais, Boulogne-sur-Mer, Saint-Omer, Lens ja Béthune.
Artois’n alue teollistui nopeasti 1800-luvun jälkipuolella, kun sieltä löytyi suuria kivihiilivaroja. Ensimmäisessä maailmansodassa siellä käytiin useita Artois’n taisteluiksi kutsuttuja verisiä taisteluita.
Push Play
Push Play on Miriam Bryantin kappale, joka julkaistiin 14. tammikuuta 2013 toisena singlenä hänen debyyttialbumiltaan Raised in Rain.
Ampumahiihto talviolympialaisissa 1976
XII talviolympialaisissa Innsbruckissa vuonna 1976 ampumahiihto oli viidettä kertaa olympialaisten ohjelmassa. Ampumahiihdossa järjestettiin kaksi kilpailutapahtumaa: miesten 20 kilometrin kilpailu sekä 4 × 7,5 kilometrin viesti.
20 km
<br style="clear:both;"/>
4 × 7,5 km viesti
<br style="clear:both" />
Eri Hozumi
Eri Hozumi (s. 17. helmikuuta 1994 Kanagawa) on japanilainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on ollut kaksinpelissä WTA-listan sijalla 165 maaliskuussa 2014. Hän on voittanut urallaan yhden ITF-turnauksen kaksinpelissä ja kahdeksan ITF-turnausta nelinpelissä.
Hozumi pelasi WTA-turnauksen pääsarjassa ensimmäisen kerran Suzhoussa vuonna 2013 selviten karsijana puolivälieriin. Grand Slam -debyyttinsä hän teki Australian avoimissa 2017.
Barbara Murray
Barbara Ann Murray (27. syyskuuta 1929 Lontoo, Englanti – 20. toukokuuta 2014 Espanja) oli brittiläinen näyttelijä. Hänet tunnetaan Lady Pamela Wilderin roolista 1960-luvun televisiosarjassa The Plane Makers (myöhemmin The Power Game). Hän esiintyi myös monissa muissa televisiosarjoissa. Elokuvia, joissa Murray nähtiin, olivat muiden muassa Passi Pimlicoon (1949), Meet Mr. Lucifer (1953) ja The Punch and Judy Man (1963).
Murray oli naimisissa näyttelijä John Justinin kanssa, ja hän sai kolme lasta. Avioliitto päättyi eroon vuonna 1964.
HMS Courier (J349)
HMS Courier (viirinumerot J349 ja M49) oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1944 valmistunut Algerine-luokan miinanraivaaja toisessa maailmansodassa. Aluksen piti olla alun perin Kanadan laivaston HMCS Arnprior, mutta siitä luovuttiin jo ennen vesillelaskua ja alus siirrettiin Britannialle.
Valmistus
Alus tilattiin nimellä HMCS Arnprior Torontosta Kanadasta Toronto Ship Building Companylta, missä köli laskettiin 7. syyskuuta 1943. Se laskettiin vesille vielä saman vuoden lopulla 22. joulukuuta ja valmistui 31. elokuuta 1944.
Palvelus
Alus romutettiin 1959 Llanellissa.
Purjehtijamaneetti
Rakenteellisesti purjehtijamaneetit ovat polyyppiyhdyskuntia. Niiden keskeinen näkyvä osa on kuitenkin syvän sininen, kiekkomainen soikea kelluke. Kiekosta nousee sen vinon halkaisijan suuntainen, puoliympyränmuotoinen jäykkä kalvomainen ”purje” (velum). Osa yksilöistä on vasen-, osa oikeapurjeisia, joten tuuli kuljettaa niitä ulapalla eri suuntiin. Kellukekiekon halkaisija on enimmillään 10 cm, yleensä jonkin verran vähemmän.
Muiden polttiaiseläinten tapaan purjehtijamaneetit ovat petoja; ne pyytävät kiekosta roikkuvilla lyhyillä pyyntilonkeroillaan planktoneläimiä ja jopa pieniä kaloja. Kiekon alapuolella on keskellä sijaitsevan ravinnonottopolyypin (gastrotsooidi) ympärillä lisääntymiseen erikoistuneita polyyppeja (gonotsooidit). Sukupuolet ovat erilliset.
Sarvijoki
Sarvijoki on kylä Kurikan kaupungissa Etelä-Pohjanmaalla, entisen Jurvan kunnan alueella. Sarvijoelta on matkaa Kurikan keskustaan noin 45 kilometriä, mutta Vaasaan alle 40 kilometriä.
Sarvijoen eteläosassa sijaitseva Riskun umpipihainen talo kuuluu Suomen valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin.
Sarvijoen nauhamainen kyläasutus peltoineen on keskittynyt kylälle nimensä antaneen Sarvijoen ja sitä seuraavan maantien varrelle. Ensimmäiset asukkaat asettuivat kylään 1600-luvun alkupuolella. Maatalouden lisäksi elantoa ovat tuottaneet 1800- ja 1900-lukujen vaihteessa perustetut saha, mylly ja meijeri.
Kylätoiminta
Sarvijoen Kyläyhdistys on varsin aktiivinen. Yhdistys järjestää erilaista toimintaa ja kokoontumisia Sarvijoella. Kyläyhdistyksellä on myös oma internet-sivusto, joka on ollut toiminnassa elokuusta 2007 lähtien. Kylän keskuksessa sijaitsee Sarvijoen kyläkoulu, jonka pihapiirissä sijaitsee mm. tenniskenttä, kaksi uima-allasta ja leikkikenttä. Koulu ei ole enää toiminnassa. Myös kyläyhdistyksen hallinnoima hirsimökki sijaitsee alueella.
Užin kansallispuisto
thumb|Kansallispuiston maisemaa. thumb|Užjoen vartta kansallispuistossa. Užin kansallispuisto (, lyhennys Ужанський НПП tai Ужанський НП) on luonnonsuojelualue Ukrainassa, Taka-Karpatian hallinnollisella alueella. Suojelualue sijaitsee Užjoen yläjuoksun läheisyydessä ja on nimetty tämän joen mukaan. Už tämä on Tonavan sivujoki Tisza vesistöön kuuluvan Laborecin sivuhaara.
Kansallispuisto perustettiin vuonna 1999. Suojelualueena seutu on ollut kuitenkin jo vuodesta 1912. Se kuuluu Slovakian, Puolan ja Ukrainan alueella sijaitsevaan Itä-Karpaattien biosfäärialueeseen. Lisäksi se on osa Unescon maailmanperintöluettelon kohdetta Karpaattien pyökkimetsät.
Kansallispuistossa on merkittäviä luonto- ja kulttuurihistoriallisia kohteita. Alueelta löytyy sekä pyökkivaltaisia aarniometsiä että puuarkkitehtuuria. Puiston alueella on turisteja varten tehty vaellusreittejä.
Emma Goldman
thumb|right|Emma Goldman kuuluu anarkismin ja anarkofeminismin keskeisiin nimiin
Emma Goldman (27. kesäkuuta 1869 Kaunas, Liettua, Venäjän keisarikunta – 14. toukokuuta 1940 Toronto, Kanada) oli anarkisti ja feministi, joka tunnetaan poliittisesta aktivismistaan. Hänellä oli keskeinen rooli anarkistisen poliittisen filosofian kehityksessä 1900-luvun alussa Pohjois-Amerikassa ja Euroopassa.
Goldman emigroitui Yhdysvaltoihin 16-vuotiaana. Hänet karkotettiin myöhemmin takaisin Venäjälle, jossa hän näki Venäjän vallankumouksen tapahtumia. Hän vietti vuosia läntisessä Euroopassa, missä hän kirjoitti muun muassa omaelämäkertansa Living My Life.
Elämäkerta
Goldman syntyi juutalaiseen perheeseen Liettuan Kaunasissa, jossa hänen perheensä omisti pienen majatalon. Poliittisen sortokauden aikana, joka sai alkunsa Aleksanteri II:n murhasta, hän muutti perheensä mukana Pietariin kolmentoista vanhana. Pietarissa taloudellinen tilanne pakotti hänet lopettamaan koulunkäynnin ja työskentelemään tehtaassa. Tehdastyö sai Goldmanin kiinnostumaan vallankumouksellisista ideoista. Nikolai Tšernyševskin romaani Mitä on tehtävä? sai hänet innostumaan vallankumouksellisista ajatuksista.
Goldman pakeni 15-vuotiaana Yhdysvaltoihin sisarpuolensa kanssa kieltäydyttyään isänsä järjestämästä avioliitosta. Haymarketin verilöylyn jälkeinen neljän anarkistin hirttäminen veti nuoren Goldmanin anarkistiliikkeeseen, ja 20-vuotiaana hän päätti ryhtyä vallankumoukselliseksi. Tähän aikaan hän oli ollut kymmenen kuukautta naimisissa toisen venäläisen emigrantin kanssa. Avioliitosta ei tullut mitään, joten Goldman jätti miehensä ja muutti New Yorkiin. Siellä hän pysytteli virallisesti naimisissa olevana niin kauan, kunnes sai Yhdysvaltain kansalaisuuden.
New Yorkissa Goldman eli Alexander Berkmanin kanssa, jonka rinnalla hän toimi Yhdysvaltain anarkistiliikkeen johtotehtävissä. Koska hän puolusti Berkmania jälkimmäisen yritettyä murhata yhdysvaltalaisen teollisuusmiehen Henry Clay Frickin, hän joutui huonoon valoon viranomaisten silmissä. Berkman (eli Saša, joka oli Goldmanin käyttämä puhuttelunimi) joutui moneksi vuodeksi vankilaan.
Goldman vangittiin 1893 ja suljettiin Blackwells Islandin rangaistusvankilaan yllytettyään julkisesti työttömiä työläisiä ”pyytämään töitä, ja ellei niitä annettaisi, pyytämään leipää, ja ellei sitä annettaisi, ottamaan leipää”. Tämä kehotus on tiivistelmä haltuunottamisesta, jota anarkokommunistit, kuten Pjotr Kropotkin, kannattivat. Voltairine de Cleyre piti luennon Emma Goldmanin puolustukseksi vastaukseksi hänen pidättämiselleen. Goldman oli saanut yllyttämisestään vuoden tuomion, jonka aikana hän kiinnostui hoivatyöstä, josta oli myöhemmin tuleva hänen pääelinkeinonsa.
Goldman pidätettiin uudelleen 10. syyskuuta 1901 yhdeksän muun ihmisen kanssa, ja häntä syytettiin salaliitosta presidentti William McKinleyn murhaamiseksi. Goldmanin seuraaja Leon Czolgosz oli ampunut McKinleytä muutamia päiviä aiemmin. Itse asiassa Goldman oli tavannut Czolgoszin ainoastaan kerran lyhyesti muutama viikko aiemmin. Hän ei suostunut ottamaan vastuuta seuraajistaan, jotka typeryydessään käsittivät hänen sanansa väärin.
Goldman pidätettiin jälleen 11. helmikuuta 1916 ja vangittiin, tällä kertaa sen vuoksi, että hän oli levittänyt ehkäisykirjallisuutta. Seuraavina vuosina hän aina puheita pitäessään varautui pidätykseen ja piti siksi mukanaan kirjaa noustessaan puhujankorokkeelle.
Goldmanin kolmas vankilatuomio tuli 1917, tällä kertaa asepalvelukseen värväyksen estämisen suunnittelusta. Berkman ja Goldman olivat molemmat mukana perustamassa asevelvollisuuden vastaisia liittoja ja organisoimassa ensimmäisen maailmansodan vastaisia mielenosoituksia. Hänet vangittiin kahdeksi vuodeksi, minkä jälkeen hänet karkotettiin Venäjälle. Karkotuskuulemisessa kuulemisen johtajana ollut J. Edgar Hoover luonnehti häntä ”yhdeksi Amerikan vaarallisimmista naisista”.
Karkotus tarkoitti sitä, että Goldman todisti Venäjän vallankumousta itse paikalla. Saapuessaan Venäjälle Goldman oli valmistautunut tukemaan bolševikkeja huolimatta ensimmäisessä internationaalissa syntyneestä vastakkainasettelusta valtiokommunistien ja anarkistien välillä. Mutta poliittisen sorron, byrokratian ja pakkotyön näkeminen Venäjällä sai Goldmanin kirjoittamaan kirjat My disillusionment in Russia ja My further disillusionment in Russia (suomennettu yhdessä nimellä Vuoteni Venäjällä), joissa hän kertoo pettymyksestään bolševikkien vallankumoukseen.
Kokemukset bolševikkivallankumouksen pyörteissä saivat Goldmanin muuttamaan suhdettaan väkivaltaan. Kun puna-armeijaa käytettiin lakkoilijoita vastaan, Goldman hylkäsi väkivallan muuten kuin itsepuolustustarkoituksissa.
Vuonna 1936 Goldman matkusti Espanjan sisällissotaan tukemaan vallankumousta ja taistelemaan Francon fasismia vastaan.
Emma Goldman kuoli vuonna 1940 Torontossa, ja hänet on haudattu Chicagoon.
Myrskylinnut
Suomessa Myrskylintuja on esitetty Yle TV2 -kanavalla keväällä 1966 ja syksyllä 1973, myöhemmin Kolmoskanavalla, MTV3:lla ja SubTV:llä. Vuonna 2008 Myrskylintuja esitettiin maksullisella MTV3 Scifi -kanavalla.
Vuonna 2004 Jonathan Frakes ohjasi sarjaan perustuvan Myrskylinnut-elokuvan oikeilla näyttelijöillä. Elokuva ei menestynyt taloudellisesti tai kriitikkojen parissa.
Koskenpään kirkko
Koskenpään kirkko on Jämsän Koskenpään kylässä sijaitseva, rakennusmestari Erkki Alleniuksen suunnittelema puinen pitkäkirkko. Kirkon rakennustyöt Hietamäellä valmistuivat pääosin vuonna 1902, erillinen puinen kellotapuli valmistui 1904 ja koko sisustus vasta 1911.
Arkkitehtuurin tutkijat ovat arvioineet suunnittelija Alleniuksen luoneen vanhoista aineksista aivan ainutkertaisen kokonaisuuden. Kirkko on uusgoottilaista tyyliä edustava torniton pitkäkirkko, jossa on sivuille symmetrisesti sijoitetut pienet sakarat. Kirkkoon sopii 300 henkeä. Kirkon aikaansaamista oli puuhattu vuodesta 1887 alkaen. Paikaksi oli ehdolla kaksi eri tonttia, ja asia ratkesi vasta, kun tontti saatiin lahjoituksena. Rakentaminen oli kaikkiaankin mahdollista huomattavien lahjoitusten, monien rahankeräysten ja lainojen avulla.
Alttaritaulun aiheena on "Jeesus siunaa lapsia" ja se on taiteilija Aukust Koiviston vuonna 1915 maalaama. Vuonna 1962 saatiin Kangasalan urkutehtaan valmistamat 12-äänikertaiset sähköpneumaattiset urut. Vuonna 1968 sisämaalaus toteutettiin taiteilija Yki Nummen suunnitelman mukaisesti.
Ljubov Kabo
Ljubov Rafailovna Kabo (, 4. elokuuta 1917 Moskova – 29. marraskuuta 2007 Moskova) oli venäläinen kirjailija.
Ljubov Kabo valmistui Moskovan pedagogisesta instituutista ja työskenteli opettajana Bessarabiassa. Hänen teoksensa kuvaavat etupäässä koulun ja opettajien elämää. Niistä tunnetuin on ”Moskovan koulussa” (V trudnom pohode, 1956), jonka aiheena ovat Stalinin aikana syntyneet koulupedagogiikan vääristymät. Vuonna 1997 ilmestyi romaani Rovesniki Oktjabrja (”Lokakuun ikätoverit”), joka kuvaa neuvostonuorisoa vuosina 1929–1941.
Phil Mickelson
thumb|right|Phil Mickelson Philip Alfred "Phil" Mickelson (s. 16. kesäkuuta 1970) on yhdysvaltalainen golfaaja, ammattilaisena vuodesta 1992. Hän syntyi San Diegossa, Kaliforniassa, ja opiskeli University of San Diego High Schoolista vuonna 1988 valmistuttuaan Arizona State Universityssa.
Mickelson meni naimisiin puolisonsa Amyn kanssa 16. marraskuuta 1996. Parille on syntynyt kolme lasta: Amanda, Sophia ja Evan.
William Brent
William Brent Unger (s. 15. lokakuuta 1995 Palm Beach County, Florida) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan parhaiten Chase Davenportin roolista sarjassa Lab Rats. Brent käytti vuoteen 2016 asti nimeä Billy Unger, mutta otti silloin käyttöön nimen William Brent.
Gerald Cohen
Gerald Allan "Gerry" Cohen (14. huhtikuuta 1941 Montreal, Kanada – 5. elokuuta 2009) oli kanadalaissyntyinen Oxfordin yliopiston All Souls Collegen Chichele-oppituolin yhteiskunnan ja politiikan tutkimuksen professori. Hän opiskeli Oxfordissa Isaiah Berlinin ja Gilbert Rylen oppilaana.
Filosofina Cohen kuului analyyttisen marxismin suuntaukseen. Hän puolusti sellaista perinteistä tulkintaa Karl Marxin historiallisesta materialismista, jota sen kriitikot ovat nimittäneet usein taloudelliseksi determinismiksi tai teknologiseksi determinismiksi. Cohen puolusti myös sosialismia eettisin argumentein John Locken, John Rawlsin, Robert Nozickin ajattelua vastaan.
Cohenilta ovat saaneet vaikutteita muun muassa Jon Elster, John Roemer, Will Kymlicka, Michael Otsuka, John Torrance ja Leslie Jacobs.
Bootleg
Bootleg on luvattomasti tehty ja julkaistu musiikkiäänite tai video, joka sisältää useimmiten jonkin tietyn yhtyeen julkaisemattomia konsertti- tai studionauhoituksia. Bootlegejä tehdään sekä yksityiskäyttöön että taloudellisen hyödyn toivossa. Melkein kaikkien kuuluisien rockyhtyeiden esiintymisiä sisältäviä bootlegejä on julkaistu. Esimerkiksi Led Zeppelinin ja Jimi Hendrixin muiston ympärillä on toiminut mittava bootleg-teollisuus.
Bootlegeja on käytetty myös itse yhtyeen hyväksyminä julkaisuina. Tästä hyvänä esimerkkinä on Tangerine Dream, jonka johtohahmo Edgar Froese kokosi poikansa Jerome Froesen kanssa laillisesti myytävän bootlegkokoelman.
Vilhelm Rautakäsi
thumb|Hautevillen suvun hautamonumentti Santissima Trinitàn luostarissa Italiassa. Vilhelm Rautakäsi (k. 1046) oli normanniseikkailija, palkkasotilas ja yksi Tancred de Hautevillen pojista. Lempinimen "Rautakäsi" hän sai voitettuaan Syrakusan emiirin kaksintaistelussa.
Vilhelm saapui 1030-luvun puolivälissä Etelä-Italiaan veljiensä Drogon ja Humphreyn kanssa. Hän sai syksyllä 1042 Apulian kreivin arvon konsensusehdokkaana, vaikka vasta pieni osa provinssia oli normannien hallussa. Häntä kuvailtiin "urhoolliseksi taistelussa, hyväkäytöksiseksi, komeaksi, nuoreksi ja anteliaaksi". Hän oli naimisissa herttua Gaimarin veljentyttären kanssa.
Babyface
Kenneth Brian ”Babyface” Edmonds (s. 10. huhtikuuta 1959) on yhdysvaltalainen R&B- ja pop-laulaja, sanoittaja, kitaristi, kosketinsoittaja, musiikkituottaja, elokuvatuottaja ja yrittäjä.
Länsi-Amazonian arkeologiset kaivaukset
Länsi-Amazonian arkeologiset kaivaukset alkoivat vuonna 2007 Brasiliassa. Ne aloitettiin, kun Amazonin sademetsää kaadettiin sokeriruokoviljelmien tieltä, ja esiin tuli ihmisasutuksen jälkiä. Viidakosta löytyi kymmeniä metrejä leveitä bulevardeja ja geometrisesti tarkkoja geoglyfejä, kuten kahdeksankulmioita, neliöitä ja ympyröitä. Geoglyfejä on tähän mennessä paikallistettu noin 300, mikä on arvioitu olevan vasta 20% niiden todellisesta määrästä.
Muinainen sivilisaatio
Amazoniaa luultiin aiemmin koskemattomaksi sademetsäksi. Kaivauksien jälkeen on selvinnyt, että alueella on asunut miljoonia ihmisiä kehittyneissä yhteiskunnissa, joissa puhuttiin mahdollisesti useita kieliä. Tutkijoiden ensiarviot olivat, että geoglyfit ovat 1200-luvulta. Radiohiiliajoituksen perusteella on mahdollista, että ne ovat jopa ajalta 1000 eaa.
Suomalaiset kaivauksilla
Vuonna 2008 kaivaukset laajenivat Suomen Akatemian rahoituksella, ja niihin on osallistunut brasilialaisten lisäksi kymmenkunta suomalaista. Kaivauksia on tehty Amazon-tutkija, professori Martti Pärssisen johdolla.
Zveno
Zveno (, ’lenkki’) oli pienen eliitin muodostama bulgarialainen äärioikeistolainen poliittinen järjestö, joka muodosti toukokuusta 1934 tammikuuhun 1935 vallassa olleen diktatorisen hallinnon johdon.
Zveno perustettiin vuonna 1930 ja sen johtaja oli eversti Kimon Georgiev. Pääosa ryhmän jäsenistä oli siviilejä, jotka olivat tyytymättömiä hallituksen heikkouteen ja halusivat radikaalia muutosta poliittiseen järjestelmään. Zvenon kanssa yhteistyössä ollut eversti Damjan Veltšev teki 19. toukokuuta 1934 vallankaappauksen, jonka seurauksena Georgiev kohosi Bulgarian pääministeriksi. Hänen hallituksensa hajotti parlamentin, lakkautti puolueet, kielsi ammattiliitot ja asetti tiukan lehdistösensuurin. Tavoitteena oli kansallinen uudistuminen autoritaarisen, ei-puolueisiin perustuvan hallinnon avulla. Sitä varten luotiin uusi kansalliskokous, johon valittiin puolueisiin kuulumattomia edustajia hallituksen hyväksymiltä ehdokaslistoilta. Zvenon tavoitteissa oli joitain yhtäläisyyksiä italialaisen fasismin kanssa. Georgievin hallitus myös lakkautti VMRO-järjestön ja pyrki luomaan ystävällisemmät suhteet Jugoslaviaan sekä solmi diplomaattisuhteet Neuvostoliittoon. Lisäksi hallitus toteutti joitain sosiaalisia uudistuksia.
Zvenon valta päättyi kun kuningas Boris III syrjäytti lojaalien upseerien tuella Georgievin hallituksen 22. tammikuuta 1935. Boris nujersi pian myös muut vallasta kilpailleet ryhmät ja loi vuoden 1935 loppuun mennessä eräänlaisen sotilasjohdon tukeen perustuneen kuninkaallisen diktatuurin. Zvenoa ei kuitenkaan lakkautettu. Toisen maailmansodan aikana järjestö liittyi yhteistyötä Saksan kanssa vastustaneeseen isänmaalliseen rintamaan, joka kohosi valtaan sodan jälkeen ja Georgiev toimi uudelleen pääministerinä 1944–1946. Kommunistien otettua vallan Zvenon toiminta itsenäisenä organisaationa lopetettiin 1949.
Erotuskyky
Erotuskyky tarkoittaa optisen laitteen kykyä erottaa kohteita. Optinen laite voi olla esimerkiksi kaukoputki tai mikroskooppi. Erotuskykyyn vaikuttaa itse laitteen ominaisuuksien lisäksi havaintokohteen ja laitteen välinen väliaine. Erotuskyky ilmoitetaan tavallisesti kulmayksiköissä kuten asteina, kulmaminuutteina tai kulmasekunteina.
Kaukoputken erotuskyky
Kaukoputken paras mahdollinen erotuskyky riippuu sen suurimman linssin tai peilin, objektiivin halkaisijasta. Tämä johtuu valon diffraktiosta. Käytännössä erotuskykyyn vaikuttaa ilmakehän rauhattomuus siten, että pistemäisenkin kohteen kuva pyrkii aina leviämään noin 0,5-1,0 kulmasekunnin läpimittaiseksi kiekoksi. Aktiivinen optiikka eli peilin nopea muodon muuttaminen tietokoneohjauksella ja täpläinterferometria ovat suurissa kaukoputkissa käytettyjä keinoja, joilla erotuskykyä parannetaan. Käytännössä erotuskyky tarkoittaa esimerkiksi kahden lähekkäisen tähden erottumista erillisinä. Valokuvauksessa on otettava huomioon kuvan leviäminen filmin 0,01–0,03 mm rakeiden mukaan.
Tarkin ihmisen rakentama kaukoputki on kahdesta kaukoputkesta yhdistetty interferometri VLTI, jonka tarkkuus on luokkaa 0,001 kaarisekuntia.
Lähteet
Optical resolution
ZoneAlarm
ZoneAlarm on Check Point Software Technologiesin omistama tietoturvan parantamiseen tarkoitettu ohjelmisto, jonka kehitti alkujaan Zone Labs.
Ohjelmistotuoteperhe
ZoneAlarmin ohjelmistotuoteperhe on jaettu kuuteen eri ohjelmistotuotteeseen, joista ainoastaan ZoneAlarm Internet Security Suite sisältää kaikki ohjelmistotuoteperheen ominaisuudet. ZoneAlarm-nimellä viitataan usein ZoneAlarmin yhteen ohjelmistotuotteeseen, joka on nimeltään ZoneAlarm. ZoneAlarm sisältää vain peruspalomuurin ja on ilmaisohjelma. Alla lueteltu kaikki kotiin ja kotitoimistoon suunnatut ohjelmistotuotteet:
Ominaisuuksia
ZoneAlarmin ohjelmistotuoteperheen ominaisuuksiin kuuluu palomuuri, vakoiluohjelmien poisto, virustorjunta, käyttäjän yksityisyyden suojaus, tietokoneen langaton tietoturva sekä roskapostin ja phishing-viestien suodatus. Muita ominaisuuksia ovat muun muassa Auto-Learn, Spy Site Blocking, Game Mode, Email Security, Privacy Protection, Parental Control ja SmartDefence Advisor.
HK Kuban Krasnodar
HK Kuban Krasnodar oli venäläinen jääkiekkojoukkue Krasnodarin kaupungista Krasnodarin aluepiiristä. Joukkue perustettiin vuonna 2012, jolloin se liittyi Venäjän toiseksi korkeimmalle sarjatasolle VHL:ään. HK Kubanin toiminta loppui vuonna 2015.
Artturi Laitinen
Artturi Antti Laitinen (20. huhtikuuta 1882 Utajärvi – 5. tammikuuta 1959 Oulu) oli suomalainen kansakoulunopettaja, talousneuvos ja Maalaisliiton kansanedustaja.
Laitisen vanhemmat olivat maanviljelijä Abram (Aappo) Laitinen ja Margareeta Siira. Hän valmistui kansakoulunopettajaksi Kajaanin opettajaseminaarista 1904. Laitinen toimi opettajana Suomussalmen kirkonkylän kansankoulussa 1904–1909. Jouduttuaan erotetuksi tästä virasta hän oli opettajna Helsingin yksityisessä valmistavassa koulussa 1910–1913 ja Helsingin Kristillisessä kansanopistossa 1912–1913. Laitinen oli 1913–1914 opettajana Suomussalmen Kiannanniemen kansakoulussa ja sen jälkeen hän oli opettajana Utajärven kirknkylän kansakoulussa 1914–1943. Eläkkeelle jäätyään Laitinen oli vielä Utajärven kunnallisen keskikoulun uskonnonopettajana 1947–1949. Hän sai talousneuvoksen arvon 1952.
Laitinen oli Maalaisliiton kansanedustajana 1909–1910 edustaen Oulun läänin eteläistä vaalipiiriä. Hän oli Utajärven kunnanvaltuuston puheenjohtaja yli 20 vuoden ajan ja oli myös useiden kunnan lautakuntien puheenjohtaja sekä toimi osan aikaa Utajärven kunnankirjurina ja rahastonhoitajana.
Laitisella oli myös maatila Utajärvellä. Hän oli perustamassa Utajärven Valo sähköyhtiötä ja toimi sen ensimmäisenä johtajana. Talvi- ja jatkosodan aikana Laitinen toimi vankileirin päällikkönä.
Laitinen tuli kansanedustajakaudellaan tunnetuksi ns. Laitisen jutun takia. Kesällä 1909 joukko suomussalmelaisia kirkkoherra A. B. Calamniuksen johdolla jätti valituksen kouluylihallituksen Laitisen toiminnasta opettajana. Valituksen mukaan Laitinen oli käyttäytynyt sopimattomasti koulun tyttöoppilaita kohtaan muun muassa suutelemalla tyttöjä sekä saunomalla näiden kanssa ja lisäksi hänen opettajan työnsä oli kärsinyt Laitisen hankkimien useiden sivutoimien takia. Tutkimuksen jälkeen koulun johtokunta pidätti joulukuussa 1909 Laitisen virastaan vuoden ajaksi. Päätökseen tyytymätön Kajaanin piirin kansakoulutarkastaja Oskar Wuorisalmi valitti siitä kouluylihallitukseen. Marraskuussa 1910 kouluylihallitus katsoi toteennäytetyksi että Laitinen oli syyllistynyt haureelliseen käytökseen tyttöoppilaitaan kohtaan ja aiheuttanut näin suurta pahennusta paikkakunnalla. Niinpä kouluylihallitus erotti Laitisen kokonaan opettajan virasta.
Lähteet
Laitisen jutusta muun muassa seuraavissa lehdissä:
Luvian Kiekko -82
Luvian Kiekko -82 (lyh. LuKi-82) on Eurajoen kuntaan kuuluvalla Luvialla toimiva, vuonna 1982 perustettu jääkiekko- ja ringetteseura, jonka ringeten edustusjoukkue pelaa Ringeten 1 sarjassa.
Italian Grand Prix 1961
Italian Grand Prix 1961 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 10. syyskuuta 1961 Monzan radalla. Kilpailun voitti Phil Hill, jolle voitto oli kauden toinen. Saksalainen Wolfgang von Trips menehtyi kilpailussa traagisessa onnettomuudessa, jonka seurauksena kuoli myös 15 katsojaa. Von Tripsin ja Jim Clarkin autojen renkaat osuivat yhteen kilpailun toisella kierroksella ennen Parabolica-mutkaa. Von Tripsin auto syöksyi katsomoon. Wolfgang von Trips ja 11 katsojaa kuoli välittömästi. Neljä katsojaa kuoli myöhemmin vammoihinsa. Luku on suurin kuolonuhrien määrä Formula 1 -kilpailussa ikinä, kun katsojat lasketaan mukaan.
Aleksandra Rahmanova
Aleksandra Rahmanova (myös Alja, oikea nimi Galina Nikolajevna Djurjagina,, Аля, Гали́на Никола́евна Дюрягина; 27. kesäkuuta (J: 15. kesäkuuta) 1898 Kasli – 11. helmikuuta 1991 Thurgaun kantonin Ettenhausen) oli venäläinen kirjailija.
Aleksandra Rahmanova syntyi lääkärin perheeseen. Hän opiskeli Irkutskissa ja meni vuonna 1921 naimisiin entisen itävaltalaisen sotavangin kanssa. Vuonna 1925 pariskunta karkotettiin Neuvostoliitosta. Vuonna 1945 he pakenivat neuvostojoukkoja Sveitsiin.
Rahmanovan 1930-luvulla julkaisemat päiväkirjamuotoiset teokset kertovat elämästä vallankumouksen jälkeisellä Venäjällä. Hänen aviomiehensä käänsi kirjat venäjästä saksaksi. Ne olivat aikanaan hyvin suosittuja useissa eri maissa. Myöhemmin Rahmanova kirjoitti venäläisten kirjailijoiden ja historiallisten henkilöiden elämäkertoja.
Aktiivinen optiikka
Aktiivinen optiikka on kaukoputken peilin muodon muuttamista peilin vääntymistä vastaan. Vääntymistä aiheuttaa observatorioon kohdistuva tuuli, painovoima, teleskoopin akselin vääntyminen jne.
Aktiivinen optiikka tekee mahdolliseksi kevyiden, palasista koottujen suurten peilien tekemisen. Aktiivista optiikkaa hyödyntävä peili onkin koottu ohuista kuusikulmaisista palasista. Peilin muodon muuttamista säätelee tietokone ja peilin moottoroitu tuentamekanismi, joka pitää palasten keskinäiset asennot oikeina. Aktiivista optiikkaa käytetään esimerkiksi Keck-teleskoopeissa sekä myös pohjoismaisessa optisessa teleskoopissa (NOT Nordic Optical Telescope) La Palmassa Observatorio del Roque de los Muchachossa Kanariansaarilla ja uuden teknologian teleskoopissa (NTT New Technology Telescope) La Sillan observatoriossa Chilessä.
T. I. Itkonen
Nuoruus
Toivo Immanuel Itkosen isä oli Pulkkilan kappalainen Lauri Arvid Itkonen (1865–1925). Toivo oli perheen kolmas lapsi. Itkosten kuusilapsinen perhe muutti Inariin kevättalvella 1899, kun Lauri Itkonen valittiin Inarin kirkkoherraksi. Toivo sai Inarissa ensin kotiopetusta ja siirtyi vuonna 1901 Oulun lyseoon, josta hän pääsi ylioppilaaksi 1910.
Aktiivinen optiikka
Katso myös
Teleskop
T. I. Itkonen
Opiskelu ja ura
Hän suoritti Helsingin yliopistossa filosofian kandidaatin tutkinnon 1913, lisensiaatin tutkinnon 1916 ja väitteli tohtoriksi 1923. Muinaistieteellisessä toimikunnan amanuenssina Itkonen työskenteli 1919–1932, intendenttinä 1932–1935 ja koko toimikunnan osastonjohtajana 1935–1955. Hän oli myös Suomen muinaismuistoyhdistyksen sihteerinä 1920–1933, Lapin sivistysseuran johtokunnan jäsenenä 1934–1961 sekä jäsenenä Suomen tiedeakatemiassa vuodesta 1947.
Itkonen teki vuosina 1911–1949 aikana yhdeksän tutkimusretkeä Lappiin. Hän teki myös tutkimusmatkan Keski-Eurooppaan vuonna 1929, Skandinaviaanan 1931 ja 1947 sekä Italiaan 1955.
Itkonen kirjoitti uransa aikana useita teoksia. Hän toimitti 1917 Inarinlappalaista kansantietoutta -nimisen teoksen A. V. Koskimiehen vuonna 1886 keräämän materiaalin pohjalta. Vaikka hän ei tehnyt matkoja Venäjälle, hän kirjoitti muiden tutkimusmatkailijoiden aineiston pohjalta teoksen Suomensukuiset kansat (1921), jossa hän esitteli tasapuolisesti kansojen esineellistä, yhteiskunnallista ja henkistä kulttuuria sekä historiaa.
Perhe
Toivo Itkonen oli naimisissa Iina Amanda Seppäsen kanssa. Heillä oli kolme lasta Terho, Marja ja Kerttu.
Toivo Itkosella oli yhteensä 12 sisarusta. Heistä tunnetuimmat olivat varatuomari ja Inarin Juutuansuun kivikautisten kotapaikkojen löytäjä Lauri Ilmari Itkonen, Inarin kirkkoherra ja Saamelaisten kristillisen kansanopiston rehtori Tuomo Itkonen sekä akateemikko Erkki Itkonen.
HMS Coquette (J350)
HMS Coquette (viirinumerot J350 ja M350) oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1944 valmistunut Algerine-luokan miinanraivaaja toisessa maailmansodassa. Aluksen piti olla alun perin Kanadan laivaston HMCS Bowmanville, mutta siitä luovuttiin jo ennen vesillelaskua ja alus siirrettiin Britannialle.
Valmistus
Alus tilattiin 25. heinäkuuta 1942 nimellä HMCS Bowmanville Torontosta Toronto Ship Building Companylta, missä köli laskettiin 9. elokuuta 1943. Se laskettiin vesille vielä saman vuoden lopulla 24. marraskuuta ja valmistui 13. heinäkuuta 1944.
Palvelus
Marraskuussa alus siirtyi laivueen mukana Maltalle. Joulukuussa laivue sai määräyksen siirtyä Tarantoon, jonne alus siirtyi laivueen mukana. Alus aloitti raivauksen vielä ennen vuoden vaihdetta. Tammikuussa 1945 alus vapautettiin tehtävästä ja se siirtyi Maltalle huoltoon ja korjattavaksi. Alus määrättiin 12. tammikuuta laivueen johtoalukseksi edellisen johtaluksen HMS Reguluksen upottua Korfun edustan raivauksessa. Alus oli 16. tammikuuta laivueen mukana Korfulla, jossa raivaus jatkui 2. helmikuuta saakka.
Korfun raivausten päätyttyä Coquette liitettiin väliaikaisesti 12. miinanraivaajalaivueeseen Bariin, jonne alus siirtyi HMS Rowenan kanssa. Alus palasi laivueeseensa 12. maaliskuuta Tarantossa aloittaen alueen raivaukset. Tehtävän valmistuttua alus lähti laivueineen Maltalle. Laivue määrättiin huhtikuussa raivaamaan Italian länsirannikolle 8. laivueen kanssa. Alus lähti 20. huhtikuuta Maltalta ja saapui 22. huhtikuuta Livornoon käytyään Napolissa. Genovan sataman raivausten päätyttyä alus palasi 12. toukokuuta laivueineen Maltalle lepoon ja täydennettäväksi, minkä päätyttyä laivue palasi Livornoon vielä toukokuussa. Miinanraivaus Italian länsirannikolla jatkui, kunnes alus lähti 26. kesäkuuta operaation päätyttyä laivueensa mukana takaisin Maltalle. Heinäkuun alus oli Maltalla raivaten alueen miinoituksia. Elokuussa alus sai laivueineen määräyksen siirtyä Kaukoitään Hongkongiin, jonne se lähti 25. elokuuta laivueineen.
Alus oli laivueineen Brittiläisen Tyynenmeren laivastossa lokakuusta 1945 alkaen raivaten Hongkongin ja Singaporen rannikoilla alkuvuoteen 1946. Alus siirrettiin laivueineen Välimerelle, jossa se Bizertaa tukikohtana pitäen raivasi maaliskuusta alkaen Pohjois-Afrikan rannikolla, kunnes se määrättiin palaamaan Britteinsaarille elokuussa. Britteinsaarilla laivue lakkautettiin, jolloin Coquette poistettiin palveluksesta ja siirrettiin reserviin.
Alus makasi ankkurissa Harwichissa, kunnes se palautettiin palvelukseen huhtikuussa 1951 kalastuksenvalvontalaivueeseen. Marraskuussa 1956 alus poistettiin jälleen palveluksesta ja siirrettiin reserviin. Alus sijoitettiin 1958 poistolistalle ja myytiin vielä samana vuonna Metal Industriesille romutettavaksi. Alus saapui 26. toukokuuta 1958 hinattuna Rosythiin romutettavaksi.
Päälliköt
Aluksen päällikköinä olivat :
Last Soul on Earth
Last Soul on Earth on Miriam Bryantin debyyttialbumin Raised in Rain kolmas single, joka julkaistiin 8. heinäkuuta 2013.
Ulf Kristersson
Ulf Hjalmar Kristersson (s. 29. joulukuuta 1963 Lund) on ruotsalainen poliitikko, Maltillisen kokoomuksen puheenjohtaja ja nykyinen Ruotsin pääministeri. Kristersson nimitettiin Ruotsin pääministeriksi 18. lokakuuta 2022 ja samalla astui virkaan hänen johtamansa Kristerssonin hallitus. Kristersson toimi Ruotsin sosiaalivakuutusministerinä vuosina 2010–2014, minkä jälkeen hänet valittiin puolueensa talouspoliittiseksi edustajaksi. Kristersson sai vuoden 2018 ja 2022 valtiopäivävaalien jälkeen tehtäväksi hallituksen muodostamisen.
Kristersson kasvoi Eskilstunan lähistöllä Torshällassa. Lukion jälkeen hän opiskeli kansantaloustiedettä Uppsalan yliopistossa suorittaen civilekonom -tutkinnon. Kristersson toimi Moderata Ungdomsförbundetin puheenjohtajana vuosina 1989–1992.
Maltillisen kokoomuksen nimitysvaliokunta ehdotti yksimielisesti Kristerssonia puolueen puheenjohtajaksi Anna Kinberg Batran ilmoitettua jättävänsä puheenjohtajan tehtävän elokuussa 2017. Kristerssonin valinta puheenjohtajaksi vahvistettiin lokakuun alussa järjestetyssä puoluekokouksessa.
Kristersson valittiin Ruotsin pääministeriksi valtiopäivien äänestyksessä 17. lokakuuta 2022 äänin 176–173.
Ikivihreä Eino Grön
Ikivihreä Eino Grön  on suomalaisen Eino Grönin studioalbumi vuodelta 1971.
Tuomas Harpf
Jyrki Tuomas Harpf (s. 1957) on suomalainen oikeustieteen lisensiaatti ja työväenlehtitaustaisen sijoitusyhtiö Suomen Viestintärahoitus Oy:n toimitusjohtaja.