cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kirjoitusjärjestelmä
Kirjoitusjärjestelmä on symboleista koostuva merkkijärjestelmä, jossa kieltä tallennetaan näkyvin tai kosketeltavin merkein kirjoitukseksi siten, että merkeillä säilyy jokin järjestelmällinen suhde puhutun tai viitotun kielen yksiköihin. Kirjoitusjärjestelmiin ei lueta esimerkiksi liikennemerkkejä, koska vaikka nekin edellyttävät tulkintakonventioita, niillä ei ole yhteyttä nimenomaan johonkin tiettyyn kieleen vaan saman merkin voi tulkita eri kielillä samaa merkitseväksi (esim. suomeksi ’seis’, englanniksi ’stop’).
Kirjoitusta on tässä mielessä ollut olemassa noin viisi tuhatta vuotta: varhaisimman tunnetun oikean kirjoitusjärjestelmän katsotaan saaneen alkunsa Sumerissa n. 3200 eaa.
Luokittelu
Hierarkkisen perusjaon voi tehdä sen mukaan, edustaako kukin glyyfi kielessä jotakin sen ilmaisemaa merkitystä vai sen ääntämystä puheessa: näin syntyy eronteko glottografisiin ja fonografisiin järjestelmiin. Glottografisista tunnetaan vain yksi olemassa oleva tyyppi, logografinen eli ”sanakirjoitus”, jota paremmin voisi kutsua morfeemikirjoitukseksi, koska merkitty kielen yksikkö on tyypillisesti yksittäinen morfeemi. Fonografiset järjestelmät puolestaan voi edelleen jakaa sen mukaan, merkitseekö glyyfi tavua (tavukirjoitus eli syllabiset kirjoitusjärjestelmät), äännettä (aakkosto) vai äänteen osaa.
Toisaalta hierarkia unohtaen kirjoitusjärjestelmät voi luokitella myös suoraan erilaisten esiintyvien tyyppien mukaan, jolloin varsinaisen aakkoston ohella on otettava huomioon todellisuudessa esiintyvät huonosti hierarkiaan sopivat kirjoitusjärjestelmät: abjad eli konsonanttiaakkosto, jossa vokaaleja ei merkitä lainkaan tai niiden merkintä on valinnaista, ja abugida eli järjestelmä, jossa perusmerkki luetaan konsonantiksi ja sitä seuraavaksi inherentiksi vokaaliksi, paitsi milloin jokin muu vokaali on nimenomaisesti (usein tarkkeella) osoitettu.
Kirjoitusjärjestelmissä on usein piirteitä kahdesta tai kolmesta ryhmästä, mikä tekee yksiselitteisen jaottelun vaikeaksi. Vanhimmat kirjoitusmuodot olivat lähinnä sanakirjoitus­järjestelmiä, jotka perustuivat kuvakirjoitukseen ja ideogrammeihin.
Sanakirjoitus
Sanakirjoituksen perusyksikkö on logogrammi, kirjoitusmerkki, joka esittää kokonaista kieliopillista sanaa. Kun kukin kirjoitusmerkki vastaa yhtä sanaa (tai tarkemmin morfeemia), tarvitaan erilaisia logogrammeja suuri määrä. Kirjoitusmerkkien suuri määrä ja niiden opiskelun hankaluus onkin sanakirjoituksen heikkous aakkosjärjestelmiin verrattuna.
Koska symbolin merkitys on riippumaton kielestä, saatetaan samaa kirjoitusta periaatteessa käyttää ymmärrettävästi useissa eri kielissä. Käytännössä tämä toimii hyvin vain toisilleen läheistä sukua olevissa kielissä. Vaikka esimerkiksi japanin kielessä käytetään kiinalaisesta kirjoituksesta periytynyttä kirjoitusta, jossa suurimmalla osalla merkeistä on sama tai läheinen merkitys, kiina ja japani ovat kielinä niin erilaisia, ettei japanilainen kykene lukemaan pitkiä kiinalaisia tekstejä opettelematta kiinan kieliopin perusteita. Lyhyiden tekstien, kuten sanomalehtiotsikoiden, lukeminen kuitenkin onnistuu paremmin.
Vaikka useimmat kirjoitusjärjestelmät eivät ole logografisia, on useimmissa kielissä jotain logogrammeja, kuten numerot (1, 2, 3 jne.). Logogrammit samastetaan joskus ideogrammeiksi eli jotain käsitettä edustaviksi symboleiksi, mutta kielitieteilijät välttävät tällaista käyttöä, sillä kiinalaisissa kirjaimissa on yleensä sekä semanttinen että sanan lausumista selventävä foneettinen elementti, joten ne esittävät enemmänkin sanaa kuin sen takana olevaa käsitettä.
Tärkein ja lähes ainoa nykyisin käytössä oleva logografinen eli sanakirjoitus­järjestelmä on kiinan kirjoitusjärjestelmä. Sitä on käytetty pienin muutoksin kiinassa, japanissa, koreassa, vietnamissa ja eräissä muissa itäaasialaisissa kielissä.
Tavukirjoitus
Syllabisessa eli tavukirjoituksessa kirjoitusmerkit vastaavat tavuja, joista sanat koostuvat. Varsinaisessa tavukirjoituksessa ei ole järjestelmällistä samankaltaisuutta sellaisten kirjoitusmerkkien välillä, joiden edustamat tavut sisältävät samoja äänteitä: esimerkiksi tavuja ke, ka ja ko edustavien merkkien välillä ei ole yhdennäköisyyttä, joka edustaisi äännettä. Tämä erottaa tavukirjoituksen abugida-tyyppisestä aakkoskirjoituksesta, jossa yksi merkki tyypillisesti edustaa tavua, mutta jossa läheisiä äänteitä sisältävien tavujen merkit ovat samankaltaisia.
Tavukirjoitus soveltuu parhaiten kieliin, joiden tavutus on suhteellisen yksinkertaista, kuten japanin kieleen. Kielissä, joiden tavurakenne on mutkikas, kuten englannin, tavukirjoituksen käyttö olisi vaikeaa. Japanin kielessä tavukirjoitusmerkkejä tarvittaisiin vain 50–60, mutta englannissa useita tuhansia. Tavukirjoitusta käyttäneitä kieliä ovat muun muassa mykeneläinen kreikka (lineaari-B-kirjoitus) ja eräät intiaanikielet, kuten cherokeen kieli. Monet Lähi-idän muinaiskielet käyttivät nuolenpääkirjoituksen muotoja, jotka olivat muunlaisilla elementeillä täydennettyä tavukirjoitusta.
Lähes kaikki spontaanisti syntyneet tai luodut kirjoitusjärjestelmät, kuten cherokeen järjestelmä, ovat tavukirjoitusjärjestelmiä. Korean kielen hangul-järjestelmässä puolestaan äännemerkeistä muodostetaan tavumerkkejä.
Äänne- eli aakkoskirjoitus
Aakkosto on joukko kirjaimia, joista kukin vastaa karkeasti puhutun kielen foneemia. Täydellisesti foneettisessa aakkostossa foneemit ja kirjaimet vastaavat toisiaan yksikäsitteisesti: kirjoittaja voi päätellä sanan kirjoitusasun sen äänneasusta, ja lukija voi päätellä sanan äänneasun sen kirjoitusasusta. Kaikissa kielissä on yleisiä sääntöjä kirjaimen ja foneemin suhteesta, mutta kielestä riippuen sääntöjä noudatetaan enemmän tai vähemmän epäsäännöllisesti. Mitä mutkikkaampi ja epäsäännöllisempi kirjainten ja foneemien yhteys on, sen vaikeampi kirjoitusjärjestelmä on oppia. Nykyisin kielitieteilijät pyrkivätkin tekemään uusista aakkostoista täysin foneettisia käyttäen pohjana yleensä jotain tieteellistä tarkekirjoitusjärjestelmää, kuten kansainvälistä foneettista aakkostoa.
Malik Rose
thumb|Malik Rose Malik Jabari Rose (s. 23. marraskuuta 1974) on yhdysvaltalainen ammattilaisuransa lopettanut koripalloilija. Hän syntyi Philadelphiassa ja opiskeli Overbrook High Schoolissa sekä Drexelin yliopistossa. Hänen pituutensa on 2,01 metriä.
Kirjoitusjärjestelmä
Abjadit
Abjadit olivat varhaisimpia aakkostoja. Niissä jokaiselle konsonantille on oma kirjaimensa, mutta vokaalikirjaimet puuttuvat kokonaan, tai niitä käytetään vain poikkeustapauksissa. Käytännössä kaikki tunnetut abjadit periytyvät seemiläiselle kielelle kehitetystä aakkostosta. Muiden muassa heprealainen ja arabialainen kirjoitus kuuluvat abjadeihin (sana abjad tulee arabian kielen sanasta, joka tarkoittaa aakkostoa).
Abugidat
Abugida-aakkostoissa perusmerkit edustavat konsonanttia ja sitä seuraavaa perusvokaalia, ja kyseistä konsonanttia seuraavat muut vokaalit esitetään tekemällä kirjaimeen pieni säännöllinen muutos. Abugida-aakkostossa ei esimerkiksi olisi merkkiä konsonantille k, mutta sen sijaan siinä voisi olla merkki tavulle ka (jossa a on perusvokaali). Tällöin ke kirjoitettaisiin muuttamalla ka-tavun kirjoitusmerkkiä tavalla, joka olisi vastaava kuin kirjoitusmerkin la muuttamisessa merkiksi le. Suurimman ryhmän abugida-aakkostoja muodostavat brahmi-kirjoituksesta kehittyneet aakkostot, joihin kuuluvat lähes kaikki Intian ja Kaakkois-Aasian kotoperäiset kirjoitusjärjestelmät.
Ominaisuuksiin perustuvat kirjoitusjärjestelmät
Kirjoitusjärjestelmät, joissa symbolien muodot jäljittelevät joitain foneettisia ominaisuuksia, kuten ääntöelimistön asemaa foneemia äännettäessä.
Malik Rose
Pelaajauransa jälkeen Rose on toiminut asiantuntijakommentaattorina muun muassa Comcast SportsNet Philadelphian koripallolähetyksissä.
Historiallinen miekkailu
Laji
thumb|Hans Talhofferin Cod.icon. 394a -miekkailuoppas sisältää tekniikoita muun muassa varusteettomaan miekkailuun. Historiallinen miekkailu on osa historiallista kamppailutaitoperinnettä, jota nykyisin kansainvälisesti kutsutaan sateenvarjonimityksellä Historical European Martial Arts (HEMA). Laajemmalti taitoihin kuuluu miekan käytön lisäksi paini, tikarin käyttö ja sitä vastaan puolustautuminen, erilaiset varsiaseet sekä ratsailta käytävä kamppailu. Historiallista miekkailua harrastetaan laajasti monessa maassa, ja vuosittain järjestetään useita kansainvälisiä kokoontumisia sekä kilpailutapahtumia. Yleisin harjoiteltu asejärjestelmä on saksalainen pitkämiekka, ja myös rapiiria harjoitellaan paljon. Vanhojen aseiden käyttöä on rekonstruoitu jo 1800-luvulla, mutta viimevuosina laji on kehittynyt huomattavasti internetin myötä.
Historiallinen miekkailu Suomessa
Muita aktiivisesti toimivia miekkailuseuroja toimii useilla paikkakunnilla, mm. Helsingissä, Espoossa, Oulussa, Joensuussa, Turussa, Kuopiossa, Vaasassa, Lappeenrannassa sekä Jyväskylässä. Harrastuksen kävijämäärät ovat kasvussa ja useimmat seurat järjestävät alkeiskursseja muutaman kerran vuodessa, pääosin nuorille sekä aikuisille. Pääkaupunkiseudulla harjoittelee tällä hetkellä kolme seuraa: Historiallisen miekkailun seura EHMS, The School of European Swordmanship, sekä Helsingin yliopiston seura Grieswartt.
Suurin osa kouluista Suomessa keskittyy pitkämiekan harjoitteluun, mutta osassa harjoitellaan myös messerin ja rapiirin, sekä keskiaikaisen miekan ja kupurakilven käyttöä.
Historialliseen miekkailuun liittyen järjestetään myös kilpailutoimintaa, johon suomalaisetkin ovat ottaneet osaa hyvällä menestyksellä.
Yleisin harjoiteltu ase on pitkämiekka, mutta myös rapiiri sekä muut yhdellä kädellä käytettävät miekat ovat suosittuja. Harjoittelukäytännöt vaihtelevat eri seurojen välillä, mutta pääasiassa harjoittelu tapahtuu tavallisessa sisäliikuntavaatetuksessa joko teräksestä valmistetuilla tylsillä miekoilla tai muovista tai puusta tehdyillä harjoitteluvälineillä. Pariharjoituksissa pään suojana käytetään yleisesti urheilumiekkailumaskeja.
EV Zug
EV Zug on sveitsiläinen jääkiekkoseura, jonka kotikaupunki on Zug. Se pelaa Sveitsin pääsarjassa National League:ssa. EV Zug on perustettu 1967 ja sen kotiareenana toimii Bossard Arena. EV Zug:in joukkueen värit ovat sininen ja valkoinen. EV Zug on onnistunut kolme kertaa voittamaan Nationalliga A:n mestaruuden, vuonna 1998, 2021 ja 2022.
Historiallinen miekkailu
Historiallinen miekkailu Suomessa
Aluksi harjoittelu on tekniikkapainotteista ja vapausaste lisääntyy pikku hiljaa aina teräsmiekoilla käytävään vapaamiekkailuun kattavammassa suojavarustuksessa.
EV Zug
Doug Shedden oli joukkueen päävalmentajana 2008–2014, apunaan Waltteri Immonen. Suomalaisista joukkueessa ovat pelanneet mm. Jussi Markkanen (2009–2013) ja Josef Boumedienne.
Historiallinen miekkailu
Historiallinen miekkailu Suomessa
Useimmissa suurissa ulkomaisissa kilpailuissa käytössä oleva täysi miekkailuvarustus sisältää synteettisen tai teräksisen, kärkipuolelta taipuisan harjoitusmiekan ja urheilumiekkailumaskin lisäksi polvi- ja kyynärsuojat, miehillä alasuojat, miekkailuhansikkaat (kumi- tai muoviseoksesta, teräksestä tai muusta materiaalista varustettu, sormet, kämmenen ja ranteen suojaava käsine), miekkailutakin, kaulasuojan ja niskasuojan. Metallista valmistetut miekkailuhanskat eivät ole sallittuja useissa kansainvälisissä kisoissa.
Jotkut harrastajat käyttävät harjoittelussa historiallisen mallin mukaan tehtyjä haarniskoja, mutta monissa ulkomaisissa kilpailuissa ne ovat kiellettyjä turvallisuussyistä haarniskan sisältäessä teräviä osia jotka voivat vahingoittaa vastustajaa. Puumiekkoja ei tavallisesti käytetä otteluissa niiden jäykkyyden takia, joka tekee pistämisestä vaarallista. Myös synteettisiä aseitä käytetään laajasti niiden turvallisuuden ja matalan aloituskynnyksen takia, joskin jotkut mieltävät ne kuitenkin epähistoriallisiksi.
EV Zug
Joukkueenjohto
Lähde: EliteProspects
Historiallinen miekkailu
Historiallinen miekkailu Suomessa
Suomesta löytyy useita maailmalla hyvin tunnettuja miekkailunopettajia, esimerkiksi miekkailuseura EHMS:n ohjaaja Ilkka Hartikainen, joka on yksi maailman tunnetuimmista bolognalaisen miekkailun opettajista, italialaisen pitkän miekan opettaja Guy Windsor sekä saksalaisen miekkailun opettaja Matias Parmala. Viimeksi mainittu on myös niittänyt myös kilpailumenestystä pitkämiekkakilpailuissa Euroopassa sekä Yhdysvalloissa.
Kilpailutoiminta
Historialliseen kamppailuperinteeseen on aina kuulunut erilaiset kilpailu- ja näytösottelut. Erityisesti bolognalaisissa ja saksalaissa lähteissä on paljon mainintoja kilpailuista, sekä kokonaisia sääntökokoelmia. Modernit varusteet ovat mahdollistaneet elävän kilpailutoiminnan historiallisissa lajeissa ilman pelkoa vakavista loukkaantumisista. Kilpailutoiminta on suosittua, vaikka suunnalle löytyykin vastustajia. Ylivoimaisesti suosituin kilpailuase on pitkämiekka.
Kilpailut käydään yleensä kolmella tai neljällä linjatuomarilla, jotka näyttävät osumat ne nähdessään, sekä yhdellä erotuomarilla, joka vastaa kehän tai maton turvallisuudesta ja keskeyttää ottelun osuman tullessa. Pistesysteemi voi olla joko painotettu (esimerkiksi päästä saa enemmän pisteitä kuin muusta vartalosta) tai jokainen osuma on samanarvoinen. Yleisin ottelun pituus on kahdesta viiteen minuuttiin, ja eriä voi olla useita.
Suurimmat kilpailut ovat Ruotsissa järjestettävä Swordfish-tapahtuma, joka nauttii lajin piirissä ehdotonta ensimmäistä sijaa arvostetuimpana kilpailuna, sekä Yhdysvalloissa järjestettävä Longpoint-tapahtuman yhdeydessä järjestettävät kilpailut. Italiassa kilpaillaan laajasti bolognalaisessa miekkailussa, ja Ranskassa ja Espanjassa suosittuja ovat Rapiirikilpailut. Suomessa on järjestetty kaksi isoa kansainvälistä historiallisen miekkailun kilpailua, bolognalaisen yhdenkäden miekan kilpailu Helsinki Bolognese Open 2013 sekä pitkämiekkakilpailu Helsinki Longsword Open 2014. Helsinki Longsword Open oli myös osa ensimmäista Pohjoismaista historiallisen miekkailun liigaa, Nordic Historical Fencing Leagueta. Molemmat kilpailut järjestänyt EHMS on tällä hetkellä suomalaisista seuroista kansainvälisesti menestynein kilpailutoiminnassa.
Reichswehr
Reichswehr (suomeksi käytetty myös nimitystä Saksan valtakunnanpuolustus) oli Saksan asevoimien nimi vuodesta 1921 vuoteen 1935, jolloin kansallissosialistinen hallitus nimesi sen uudelleen Wehrmachtiksi (Puolustusvoima). Versailles’n rauhansopimus rajoitti armeijan koon 100 000 mieheen, mikä oli huomattava lasku vuodesta 1913, jolloin se koostui 780 000 sotilaasta. Tämä vaikutti miehistön laatuun positiivisesti: vain parhailla miehillä oli mahdollisuus jäädä armeijaan. Yhteensä noin 400 000 sotilasta palveli Reichsheerissä sen olemassa olon aikana.
Taustaa
Ensimmäisen maailmansodan päätyttyä Saksan keisarikunnan joukot hajaantuivat ja niiden miehistö palasi kotiin yksin tai pienissä ryhmissä. Monet liittyivät vapaaehtoisista koottuihin puolisotilaallisiin vapaajoukkoihin (Freikorps), joiden tehtävänä oli turvata yhteiskuntarauhaa vallankumouksellisessa Saksassa sekä turvata valtakunnan raja-alueita 1918–1923.
Perustaminen
Nuoreen Weimarin tasavaltaan perustettiin 6. maaliskuuta 1919 Vorläufige Reichswehr (”väliaikainen valtakunnanpuolustus”), joka koostui Vorläufige Reichsheerista (”väliaikainen valtakunnanarmeija”) ja Vorläufige Reichsmarinesta (”väliaikainen valtakunnanlaivasto”). Saksalla ei saanut olla ilmavoimia Versailles’n rauhan rajoitusten mukaisesti. Maavoimiin kuului aluksi 43 prikaatia.
thumb|center|500px|Organisaatio Berliinissä sijainnut yleisesikunta 1 johti neljää jalkaväkidivisioonaa ja kahta ratsuväkidivisioonaa. Kasseliin sijoitettu yleisesikunta 2 johti kolmea jalkaväkidivisioonaa ja ratsuväkidivisioonaa.
Vuosina 1933 ja 1934, Hitlerin tultua valtakunnankansleriksi Reichswehr aloitti salaisen laajennusohjelman, josta tuli julkinen Wehrmachtin perustamisen myötä 1935.
Härmärock
Suomalaista rockia kutsuttiin myös usein härmärock-nimellä, kunnes suomirock-nimitys on vakiintunut myöhempinä ajankohtina. Suomirock-nimellä oli myös sarja Ylen Ocsid-ohjelmissa 1980-luvulla Rockradion aikakaudella.
Matkalla maineeseen (radio-ohjelma)
Matkalla maineeseen  oli Yleisradion rinnakkaisohjelmassa epäsäännöllisesti lähetetty rock-ohjelma 1970-luvun lopulla. Ohjelmassa esiteltiin tuore musiikintekijä, yhtye tai artisti, jonka ensialbumi soitettiin usein kokonaan tai lähes kokonaan. Ohjelma kesti 40 minuuttia, ellei urheilulähetys vienyt ohjelma-aikaa kokonaan tai osittain.
Sekaemissio
Sekaemissio tarkoittaa osakeantia, joka on uusmerkinnän ja rahastoannin välimuoto.
Sekaemissiossa osakeyhtiö järjesti alihintaisen uusmerkinnän, jossa osakkeen merkintähinta alitti osakkeen nimellisarvon. Osakepääomaa kuitenkin korotettiin nimellisarvoa vastaavalla määrällä. Nimellisarvon ja merkintähinnan erotus korvattiin siirtämällä osakepääomaan vastaava summa muusta omasta pääomasta.
Sekaemissiota tarvittiin Suomessa vanhan osakeyhtiölain aikana. Lain mukaan osakkeilla oli oltava nimellisarvo. Laissa oli myös ns. alikurssikielto: uusmerkintää ei saanut järjestää alikurssiin siten, että merkintähinta olisi alittanut nimellisarvon. Ongelmaksi tuli uusmerkintöjen järjestäminen yhtiöissä, joiden kurssi alitti nimellisarvon. Uusmerkintä olisi ollut vaikea järjestää korkeampaan merkintähintaan kuin mitä vanhojen osakkeiden hinta oli. Ratkaisuksi sallittiin sekaemissio, jossa osakkeet voitiin merkitä nimellisarvoa alempaan arvoon. Alitus korvattiin siirtämällä erotus osakepääomaan muusta omasta pääomasta.
Alikurssikielto on poistettu, minkä johdosta sekaemissiota koskevaa sääntelyäkään ei enää tarvittu nykyisessä osakeyhtiölaissa.
Sekaemissio on ollut mahdollinen myös mm. Ruotsissa ja Norjassa.
Rajshahin alue
Rajshahin alue on yksi Bangladeshin kahdeksasta hallinnollisesta alueesta. Alueen hallinnollinen keskus ja suurin kaupunki on Rajshahi. Muita merkittäviä kaupunkeja ovat Bogra ja Pabna. Alueen pinta-ala on 18 197 neliökilometriä ja siellä on arviolta 20 412 000 asukasta (vuonna 2016). Alueen pohjoispuolella sijaitsee Rangpurin alue, eteläpuolella Khulnan alue, idässä Dhakan alue ja Mymensinghin alue, lännessä Intian Länsi-Bengalin osavaltio.
Pekka Sivonen
Pekka Päiviö Sivonen (s. 1961 Heinävesi) on valtiotieteen ylioppilas ja Digian hallituksen entinen puheenjohtaja. Hän on toiminut 1980-luvulla ja 1990-luvulla erilaisissa tiedotus-, viestintä- ja mainosalan tehtävissä muun muassa toimittajana Urheilukalastus-lehdessä, toimitussihteerinä Talouselämä -lehdessä ja vastaavana päällikkönä SanomaPrintin yritysjulkaisuissa. Sivonen on ollut perustamassa Viestinnäntekijät Oy:tä, Mainonnantekijät Oy:tä ja Comma Finland Oy:tä. Hän on myös Commasta irronneen kuopiolaisen mainostoimisto FC Mainonnantekijöiden osakas. Viestinnäntekijät ajautui konkurssiin kesällä 1995.
Sivosen tähän astisen toiminnan tärkein vaihe alkoi vuonna 1997, jolloin hän perusti Digia Oy:n. Aluksi yhtiö keskittyi internet-markkinoinnin ja multimediasovellusten tuottamiseen yrityksille, mutta 2000-luvun vaihteessa yrityksen toiminta siirtyi ja keskittyi Symbian-käyttöjärjestelmän hyödyntämiseen ja sitä alustanaan käyttävien ohjelmistojen tuottamiseen. Tästä alkoi yhtiön ja Nokia Oyj:n välinen yhteistyö.
Sivosen luotsaamana yksityinen Digia Oy fuusioitui vuonna 2005 pörssiyhtiö SysOpen Oyj:n kanssa, jolloin muodostui SysOpen Digia Oyj, joka muutti nimensä Digia Oyj:ksi vuonna 2008. Johdettuaan Digia Oyj:n hallitusta viisi vuotta päätoimisesti, Sivonen ilmoitti jättäytyvänsä hallituksen rivijäseneksi maaliskuun yhtiökokouksessa 2010. Keväällä 2012 Sivonen jäi kokonaan pois Digian hallituksesta.
Sivosella on kolme lasta.
Ernesto Vaser
Ernesto Vaser (31. maaliskuuta 1876 Torino – 23. marraskuuta 1934 Torino) oli italialainen näyttelijä ja elokuvaohjaaja.
Piemontelaisen murreteatterin näyttelijänä työskennellyt Vaser siirtyi vuonna 1905 Ambrosio Filmille, jossa hänestä tuli Italian ensimmäinen elokuvakoomikko. Vuosina 1910–1916 hän teki Ambrosiolle suositun Fricot-komedioiden sarjan, mutta näytteli myös muita tyylilajeja edustavissa elokuvissa. Vaser työskenteli ohjaajana ja näyttelijänä myös Itala Filmillä, jossa hänen koomikkohahmonsa nimi oli Fringuelli. Hänen elokuvauransa päättyi 1920-luvun alussa.
Vaserin veli Ercole oli myös näyttelijä.
Wake the Sleeper
Wake the Sleeper on Uriah Heepin 21. studioalbumi. Se äänitettiin kesällä 2007 ja julkaistiin virallisesti 2. kesäkuuta 2008. Levy oli yhtyeen ensimmäinen studioalbumi lähes kymmeneen vuoteen, ja ensimmäinen, jolla soittaa rumpali Russell Gilbrook. Gilbrook korvasi Lee Kerslaken, joka soitti rumpuja seitsemällä edeltäneellä studioalbumilla sekä jokaisella studioalbumilla vuosina 1972–1978. Kerslake oli eronnut yhtyeestä tammikuussa 2007 vedoten terveysongelmiin.
Albumi sai yleisesti hyvää palautetta kriitikoilta. Yhdysvalloissa se julkaistiin vasta 26. elokuuta.
Shorlin
Shorlin on kylä Syyriassa, joka sijaitsee Kafr Nabl Nahiyahissa Maarrat al-Nu ' man-alueella, Idlibissä. Syyrian Tilastokeskuksen (CBS) mukaan Shorlin kylän asukasluku oli 650 vuonna 2004.
Viikon pop-LP
Viikon pop-LP  oli Yleisradion rinnakkaisohjelmassa epäsäännöllisesti lähetetty rock-ohjelma 1970-luvun lopulla. Ohjelmassa esiteltiin uusi LP-levy, joka usein soitettiin kokonaan tai lähes kokonaan. Yleensä Viikon pop-LP:n artisti tai yhtye oli jo saanut jonkin verran nimeä. Uusien kykyjen ohjelma oli Matkalla maineeseen. Ohjelma kesti 40 minuuttia, ellei urheilulähetys vienyt ohjelma-aikaa kokonaan tai osittain. Kesäkuussa 1980 ohjelma siirtyi Rockradion perjantain lähetyksen yhteyteen juonnettuna. Nyt soitettiin enää alle puolet albumista.
Buffalo Bill Cody: The Man behind the Legend
Buffalo Bill Cody: The Man Behind the Legend on Buffalo Billin elämästä kertova kirja. Sen on kirjoittanut Robert A. Carter. Kirja on julkaistiin maaliskuussa 2002 eikä kirjaa ole suomennettu.
Käsipallo kesäolympialaisissa 2020 – naisten turnaus
Naisten käsipalloturnaus Tokion olympialaisissa 2020 käydään Yoyogi National Stadiumilla, Tokiossa. Alkulohkojen ottelut pelataan 25. heinäkuuta – 2. elokuuta. Pudotuspelit alkavat 4. elokuuta ja loppuottelu pelataan 8. elokuuta. Turnaukseen osallistuu 12 joukkuetta. Hallitsevana mestarina turnaukseen lähtee Venäjä.
Karsinnat
Olympiaturnaukseen osallistuu 12 joukkuetta. Isäntämaa Japani pääsee olympiaturnaukseen ilman karsintaa. Yksi paikka jaetaan MM–kilpailujen voittajalle. Jos Japani voittaa MM–kilpailut, myönnetään paikka hopeaa saavuttaneelle maalle. Neljälle alueelle (Amerikka, Eurooppa, Aasia, Afrikka) on annettu yksi paikka, jonka he karsivat valitsemassaan tapahtumassa. Loput kuusi maata valitaan kolmessa erillisessä karsintaturnauksessa siten, että jokaisen turnauksen kaksi parasta maata pääsevät olympialaisiin. Turnauksiin valitaan MM–kilpailuissa 2019 parhaiten sijoittuneet joukkueet, jotka eivät ole vielä saavuttaneet olympiapaikkaa sekä eri maanosien parhaita joukkueita.
Lohko A
<section begin=LohkoAsarjataulukko />
<section end=LohkoAsarjataulukko />
Lohko B
<section begin=LohkoBsarjataulukko />
<section end=LohkoBsarjataulukko />
Martti Poikolainen
Martti Olavi Poikolainen (28. huhtikuuta 1929 Mikkelin maalaiskunta – 9. maaliskuuta 2012 Mikkeli) oli suomalainen taiteilija. Hän toimi aluksi mainosgraafikon, myöhemmin mainospäällikön tehtävissä mikkeliläisessä osuuskaupassa ja sarjakuvapiirtäjänä mikkeliläisessä sanomalehdessä. Hän on kuvittanut erilaisia luontokirjoja kustannusosakeyhtiö Otavalle. Hän toimi myös vuosia paikallisessa kansanopistossa taideopettajana.
Poikolainen on myös tehnyt 1960-luvulla useina vuosina Suomen Punaiselle Ristille joulukortteja.
Hänen taiteellinen tuotantonsa on ollut hyvin laaja. Parhaiten hänet tunnetaan ehkä madonna-aiheistaan.
Kyle Gallner
Kyle Steven Gallner (s. 22. lokakuuta 1986 West Chester, Pennsylvania) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänen tunnetuimpia roolejaan ovat Cassidy Casablancas sarjassa Veronica Mars, sekä Matt Campbell kauhuelokuvassa The Haunting in Connecticut.
Nuoruus
Gallner syntyi ja varttui West Chesterissä, Pennsylvaniassa. Hänellä on isosisko, pikkusisko ja pikkuveli. Gallner kävi East High School -lukiota West Chesterissä, mutta keskeytti opintonsa luodakseen uraa näyttelijänä.
Ura
Gallnerin ura käynnistyi, kun hän meni kerran siskonsa mukaan yhteen tämän koekuvauksista. Uransa alussa Gallner vieraili useissa televisiosarjoissa, kuten Enkelin kosketus, Amyn lailla ja Kodinpuolustaja. Vuonna 2004 hän sai roolin teinisarjasta Veronica Mars, jossa hän näytteli sosiopaattista Cassidy "Beaver" Casablancasia. Cassidy esiintyi sarjan ensimmäisellä kaudella vain vähän, mutta kohosi toisella kaudella yhdeksi sarjan keskeisimmistä hahmoista.
Veronica Marsin jätettyään Gallner on vieraillut useissa televisiosarjoissa, joista merkittävimpiä ovat hänen useamman jakson verran kestäneet esiintymisensä sarjoissa CSI: New York ja Smallville. Gallner on myös vieraillut muun muassa sarjoissa Big Love, Bones, Kova laki: Erikoisyksikkö, Life, Näkijä, Ratkaisija, Shield – lain varjolla ja Todistettavasti syyllinen.
Gallnerin voi nähdä myös Colin Grayn roolissa elokuvassa Jennifer's Body, joka sai ensi-iltansa Suomessa 22. tammikuuta 2010. Gallnerin elokuvia ovat lisäksi muun muassa Painajainen Elm Streetillä -elokuvan uusi versio, jossa Gallner näyttelee Quentinin osaa, sekä Beautiful Boy ja Magic Valley.
Yksityiselämä
Gallner asuu Los Angelesissa, Kaliforniassa parhaan ystävänsä, näyttelijä Jake Abelin kanssa. Hän harrastaa rullalautailua.
Gallnerilla on synnynnäinen sydänvika, jonka vuoksi hänelle on tehty ainakin kaksi sydänleikkausta, ensimmäinen hänen ollessaan 4-vuotias.
Briljantti
thumb|Briljanteiksi hiotut timantit heijastavat hyvin valoa thumb|Briljantiksi hiotun timantin mittasuhteet ja osien nimet thumb|Briljanttileikatun [[topaasin halkaisijaa mitataan työntömitalla.]] thumb|Briljanttileikattu timantti (0,1 ct) titaanisessa vihkisormuksessa. Briljantti on jalokiven hiontamuoto. Siinä kivi hiotaan päältäpäin katsottuna lähes pyöreäksi, tulkinnasta riippuen 57 tai 58 -tahoiseksi kiveksi, joka heijastaa valoa mahdollisimman paljon takaisin. Alkuperäisen brillianttileikkauksen taustalla olevan matemaattisen laskukaavan timantin leikkaamiseen ja viisteiden kulmien valitsemiseksi, niin että heijastuneen valon määrä maksimoituu, kehitti Marcel Tolkowsky vuonna 1919 osana väitöskirjatyötään Lontoon yliopistoon.
Käytettäessä pelkkää briljantti-sanaa tarkoitetaan näin hiottua timanttia. Briljantti on timantin yleisin hiontamuoto.
Briljanttileikatun timantin arviopaino halkaisijan perusteella
Briljanttimuotoon leikatun timantin painoa (karaatteina, karaatti= 0,200 g) voidaan arvioida sen halkaisijan (mm) perusteella seuraavasti. Kaava:
Lähteet
Szlif brylantowy Бриллиантовая огранка
Madonna de la Charité, El Grecon mukaan
Madonna de la Charité, El Grecon mukaan on suomalaisen taiteilijan Helene Schjerfbeckin öljyvärimaalaus kankaalle vuodelta 1941. Maalaus kuuluu Ateneumin taidemuseon kokoelmiin ja kooltaan se on 46 × 33 cm.
Ateneumin taidemuseon Madonna de la Charite, El Grecon mukaan on yksi hänen 1940-luvun El Greco -töistään. Näitä on useita. Schjerfbeck maalasi 1940-luvulla suurimman osan töistään ”El Grecon mukaan”, mutta ensimmäisen jo vuonna 1928. Aiheena 1940-luvulla niissä ovat useimmiten erilaiset madonnatyypit. Schjerfbeck oli kiinnostunut El Grecon taiteesta kauan. Hän näki eläessään omien sanojensa mukaan ”yhden aidon El Grecon teoksen ja yhden kyseenalaisen”, mutta näki El Grecon maalauksista mustavalkoisia kuvia aikakauslehdissä ja kirjoissa. Häneen vetosi El Grecon dramaattisuus, ylivirittyneisyys ja El Grecon taiteen herkät ihmiset.
Schjerfbeckin Madonna de la Charite (Armeliaisuuden madonna) on uustulkinta El Grecon Illescasin katedraalissa olevasta suuresta maalauksesta, johon Schjerfbeck paneutui edellisenä vuonna 1940 taidekauppias Gösta Stenmanilta saamansa ranskankielisen El Greco -teoksen pohjalta. Hän maalasi näitä Madonna de la Charite, El Grcon mukaan -maalauksia kaksi tuona vuonna teoksen mustavalkoisen kuvan inspiroimana. Schjerfbeckin värit olivat näissä maalauksissa hänen omiaan ja poikkeavat alkuperäisteoksesta. Vaalea yleisvaikutelma, jota hallitsee himmeä liila, tumma tausta ja kasvojen vihertävä harmaanruskea väri ovat hänen valintojaan. Grecomaista dramatiikkaa hän teki maalaamalla etumuksen vaaleaksi ja tekemällä siveltimellä tummia vetoja madonnan kasvoihin ja kaulaan. Hän tavoitti maalauksiinsa loistavasti madonnan kasvojen äärettömän hellän ja herkän ilmeen. Maalauksen madonna katsoo alaspäin.
Toinen vuoden 1941 Madonna de la Charité -maalaus Schjerfbeckiltä on yksityiskokoelmassa Tukholmassa hieman suurempana.
Osoite
Osoite (lyhenne os. ) on kiinteistön tai rakennuksen sijaintia tarkoittava ilmaisu tai merkintä, jonka tavallisimmin muodostavat sen kadun tai tien nimi, jonka varrella kohde sijaitsee, sekä siihen liittyvä osoitenumero, joka osoittaa tarkemmin kohteen sijainnin kadun tai tien varrella. Jos rakennuksessa on useita huoneistoja, kuuluu kunkin huoneiston tarkkaan osoitteeseen myös asunnon numero sekä kerrostaloissa usein myös porraskäytävää tarkoittava kirjain.
Digi- ja väestötietovirasto hyväksyy Suomessa vakituiseksi osoitteeksi ainoastaan sellaisen osoitteen, jossa olevan rakennuksen rakennusluvan mukaisena käyttötarkoituksena on toimia vakituisena asuntona eikä esimerkiksi vapaa-ajan asuntona. Vakituinen osoite on Suomessa esimerkiksi asumisen liittyvien sosiaalitukien edellytys.
Osoitetta käytetään sijainnin ilmoittamiseen muun muassa postilähetyksissä, taksia tilattaessa tai sillä matkustettaessa, sekä usein myös esimerkiksi liikkeiden ilmoituksissa ja asuntojen myynti-ilmoituksissa. Posti­lähetyksissä posti­osoitteeseen kuuluu useimmissa maissa myös postinumero sekä posti­toimi­paikan, usein kunnan, taajaman tai kylän nimi. Sitä vastoin kiinteistörekisterissä kiinteistöjen tunnisteena käytetään Suomessa osoitteesta kokonaan poikkeavaa kiinteistötunnusta, jonka Suomessa muodostavat kuntanumero, kylän ja maakirjatalon taikka kaupunginosan ja korttelin numerot sekä kiinteistö­kohtainen rekisteri­numero. Kaupungeissa taloyhtiöiden nimenä on monesti talon osoite.
Henkilön osoitteeksi kutsutaan sen paikan osoitetta, jossa hän vakituisesti asuu tai jonka hän ilmoittaa postiosoitteekseen. Yrityksen osoitteena on vastaavasti sen toimipaikka tai muu ilmoitettu osoite. Useissa maissa viranomaiset pitävät kirjaa henkilöiden, yritysten ja yhteisöjen osoitteista.
Suomessa yksityishenkilöiden väestörekisteriin merkityt osoitetiedot ovat julkisia, ellei henkilö ole kieltänyt niiden luovuttamista esimerkiksi suoramarkkinointia varten tai ellei hänellä ole väestötietojärjestelmässä niin sanottua turvakieltoa. Yritysten osoitetiedot ovat Suomessa julkisia ja kenen tahansa saatavilla.
Osoitenumerot
thumb|Osoitenumerot kadun varrella: toisella puolella parilliset, toisella puolella parittomat. thumb|Osoitenumerointi paikoitellen Isossa-Britanniassa ja Saksassa noudatetun käytännön mukaisesti. thumb|upright|Osoitenumerokilpi talon seinässä Saksassa. thumb|Osoitenumerokilpi [[Kalevankatu|Kalevankadun varrella Helsingissä.]]
Monissa maissa noudatetun käytännön mukaan osoite­numerointi kunkin kadun tai tien varrella alkaa tien jommasta­kummasta päästä siten, että toisella puolella tietä osoite­numeroina ovat parittomat, toisella puolella parilliset luvut.
Kaupungeissa numerointi on vanhastaan yleensä sillä tavalla juokseva, että toisella puolella ovat käytössä kaikki parittomat numerot 1:stä lähtien, toisella puolella taas kaikki parilliset luvut 2:sta lähtien niin pitkälle kuin katu jatkuu. Jos tien eri puolilla on eri määrä kiinteistöjä, saattavat samalla kohdalla toisiaan vastapäätä olevien talojen numerot olla hyvinkin eri suuria. Toisinaan, jos tontteja on yhdistetty tai jaettu sen jälkeen, kun osoitenumerot olivat jo tulleet käyttöön, saattaa jollakin rakennuksella olla yhdistetty osoitenumero (esimerkiksi 13–15) tai eri talot on erotettu toisistaan liittämällä numeroon pieni kirjain (esimerkiksi 15a, 15b).
Muun muassa Isossa-Britanniassa ja Saksassa on paikoitellen, esimerkiksi Lontoon Pall Mall -kadulla, useilla paikkakunnilla Walesissa, Berliinin Kurfürstendammilla ja useilla useilla muilla kaduilla, yhä käytössä vanhempi järjestelmä, jonka mukaan osoite­numerot kasvavat kadun toisella puolella 1:stä alkaen juoksevasti niin pitkälle kuin tie jatkuu ja jatkuvat siitä eteenpäin toisella puolella päin­vastaiseen suuntaan.
Tien varrella osoite­numerointi alkaa useimmiten tien siitä päästä, joka sijaitsee lähempänä kunnan tai taajaman keskustaa. Sivuteillä numerointi alkaa yleensä siitä päästä, jossa tie liittyy suurempaan tiehen. . Kaupunkikeskustoissa varsinkin ruutukaava-alueilla on myös yleistä, että numerointi kasvaa kaikilla yhdensuuntaisilla kaduilla samaan suuntaan. Esimerkiksi Tukholmassa määrättiin vuonna 1832, että osoitenumerointi alkaa jokaisen kadun siitä päästä, joka on lähempänä kuninkaanlinnaa, tai jos se on vaikeasti määriteltävissä, numerointi kasvaa etelästä pohjoiseen tai idästä länteen. Parittomat numerot ovat kadun vasemmalla, parilliset oikealla puolella. Samaan tapaan myös Helsingin kantakaupungissa osoitenumerot kasvavat yleensä etelästä pohjoiseen tai idästä länteen, poikkeuksena kuitenkin Katajanokka sekä Hämeentien itäpuolella olevat alueet Sörnäisissä ja Hermannissa, joissa numerointi kasvaa lännestä itään. Toisin kuin Tukholmassa, Helsingissä ja Suomessa yleensäkin parittomat numerot ovat oikealla, parilliset vasemmalla puolella. Kantakaupungin ulkopuolisilla alueilla Helsingissä osoitenumerot alkavat yleensä kadun kantakaupungin puoleisesta päästä.
Pariisissa osoitenumerot otettiin käyttöön Napoleonin määräyksestä. Numerointi kasvaa Seinen suuntaisilla kaduilla joen virtaussuuntaan, siihen nähden likimain kohtisuorilla kaduilla Seinen puoleisesta päästä.
Rakennuksen osoitenumero on yleensä merkitty rakennuksen seinään oven läheisyyteen tai kiinteistölle johtavalle portille numerolaatalla, usein myös merkkivalolla.
Apple Records
Apple Records on The Beatles -yhtyeen jäsenten erityisesti verotussyistä vuonna 1968 perustama Apple Corpsiin kuuluva levy-yhtiö. Ensimmäinen yhtiön julkaisema levy oli John Lennonin ja Yoko Onon Unfinished Music No. 1: Two Virgins, jonka julkaisupäivä oli 11. marraskuuta 1968. Sitä seurasi 25. marraskuuta 1968 Beatlesin The Beatles -levy, joka tunnetaan myös nimellä ”Valkoinen tupla”.
Muut Apple Recordsin julkaisemat The Beatles -albumit:
Nimen samankaltaisuus Steve Jobsin perustamaan Apple Computer -yhtiöön on johtanut oikeudenkäynteihin, joissa levy-yhtiö on vaatinut tietokoneyhtiötä olemaan toimimatta musiikkialalla. Apple Computer on ainakin vuonna 1989 maksanut Apple Recordsille korvauksia musiikin vuoksi. Viimeisin kiista liittyy tietokoneyhtiön iPod-soittimeen.
Ykseys
Ykseys tarkoittaa seuraavia asioita:
Jillian Henry
Jillian Marisa Henry (s. 22. lokakuuta 1996 Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka on esiintynyt ääninäyttelijänä useissa eri animaatioelokuvissa. Jillianilla on kaksi isoveljeä, jotka ovat Aaron Henry ja Michael Tyler Henry, he kummatkin ovat myös näyttelijöitä. Jillian tunnetaan melko hyvin animaatioelokuvasta Lilo & Stitch 2, jossa hän esitti Elenan ääntä. Hänen ensiesiintymisensä oli vuonna 1997 televisiosarjassa Unsolved Mysteries, jossa hän esiintyi yhdessä jaksossa. Tuolloin hän oli 1-vuotias. Jillian on esiintynyt myös televisiosarjassa Mullan alla vuonna 2003 yhdessä jaksossa.
Juha Mielonen
Juha Mielonen on suomalainen Yö-yhtyeen kitaristina vuosina 1987–1990 toiminut muusikko. Ennen Yötä Mielonen soitti Himo-yhtyeessä.
Mielonen liittyi Yöhön 1987 ennen Lanka palaa -levyn julkaisemisesta. Hän korvasi Eve-yhtyeeseen ja myöhemmin Popedaan basistiksi siirtyneen kitaristi Markku Petanderin. Uusi kitaristi sävelsi levylle kolme ja sanoitti neljä kappaletta. Mielonen ja laulaja Olli Lindholm eivät kuitenkaan tulleet keskenään toimeen. Vuonna 1989 julkaistun epäonnistuneen Toinen puoliaika -LP:n jälkeen Mielonen erotettiin yhtyeestä yhdessä Juha Rauängin ja Veikko Lehtirannan kanssa 1990. Yö-yhtyeen lisäksi Juha Mielonen on tehnyt joitakin kappaleita myös Himo-yhtyeelle.
Pop eilen – tänään
Pop eilen tänään  oli Yleisradion rinnakkaisohjelmassa tiistai-iltapäivisin lähetetty juonnettu rock-ohjelma 1970-luvulla. Nimensä mukaisesti ohjelmassa soitettiin sekä vanhaa että uutta pop-musiikkia.
Branin linna
thumb|right|250px|Branin linna Branin linna on linna Romaniassa, joka sijaitsee lähellä Brania Brasovin alueella. Branin linna on romanialainen kansallismonumentti ja maamerkki. Linnoitus sijaitsee Transilvanian ja Valakian rajalla 762 metrin korkeudessa. Vuonna 1382 valmistunut Branin linna edustaa keskiaikaista arkkitehtuuria. Linnoituksen tarkoitus oli puolustaa Transilvanian rajaa.
Pop eilen – tänään
Toimittajina ja juontajina olivat aluksi Heikki "Hector" Harma, myöhemmin myös Jake Nyman sekä Heimo Holopainen. Heikki Harma tutustutti suomalaisia nuoria uusiin brittipopin ilmiöihin kuten David Bowieen, ja usein kävin niin, että ohjelmassa soitetut kappaleet tulivat myöhemmin tutuiksi Hectorin suomentamina ja esittäminä cover-versioina. Holopaisen ohjelmissa kuultiin usein punkrockia; muut toimittajat eivät sitä yleensä soittaneet.
Branin linna
Kirjailija Bram Stokerin luoma Kreivi Draculan myytti on liitetty Branin linnaan.
Struerin kunta
Struer on Keski-Jyllannin alueella Tanskassa sijaitseva kunta. Vuoden 2020 huhtikuussa kunnassa oli 20 990 asukasta, ja sen pinta-ala oli 246,2 neliökilometriä. Kunnan keskustaajama on myös nimeltään Struer.
Kuntauudistuksessa 2007 kuntaan liitettiin Thyholmin kunta.
Pop eilen – tänään
Ohjelma kesti tunnin, ellei urheilulähetys vienyt ohjelma-aikaa kokonaan tai osittain.
Heikki Harma teki myöhemmin Pop eilen – toissapäivänä -nimistä ohjelmaa Radio Suomeen sekä Radio Novaan.
HMS Munin (1911)
HMS Munin (runkonumero 8) oli Ruotsin laivaston Hugin-luokan hävittäjä.
Palvelus
Alus osallistui laivaston mukana maan puolueettomuuden valvontaan sekä ensimmäisen maailmansodan lopulla että toisen maailmansodan alussa. Alus poistettiin palveluksesta 18. lokakuuta 1940. Alus upposi tykistömaalina 1946.
Zeved habat
Zeved habat (זֶבֶד הַבָּת) on rituaali, jossa juutalaistytöille annetaan nimi. Rituaali vastaa poikien berit milaa, vaikkakin ilman ympärileikkausta.
Ihaksela
Ihaksela on kylä, joka kuuluu nykyään Ylämaan kuntaliitoksen kautta Lappeenrantaan. Alun perin Ihaksela kuului Säkkijärveen ja sittemmin Ylämaahan vuodesta 1929 alkaen. Vuonna 2010 Ylämaan kunta liitettiin Lappeenrantaan. Aikaisemmin Ihakselaan kuuluneet Hermusen ja Näpin kylät liitettiin Luumäkeen 1924.
Ihakselan isojaon aikaiseen alueeseen kuuluvat seuraavat kylät: Lahdenkylä, Ihaksi, Näppi, Hermunen, Kasari, Peräkasari, Kirppu ja Hostikka.
Kaukalopallon maailmanmestaruuskilpailut 2000
Kaukalopallon maailmanmestaruuskilpailut 2000 pelattiin Ruotsin Skellefteåssa. Suomi voitti kaikki neljä peliään ja otti MM-kullan. Suomi voitti alkusarjassa Ruotsin, Valko-Venäjän ja Venäjän, joka kaatui myös MM-finaalissa.
Nol
Nol ( ’nolla’) on venäläinen rock-yhtye, jonka perusti laulaja-bajanisti (venäläinen harmonikka) Fjodor Tšistjakov (syntynyt 28. joulukuuta 1967) yhdessä ystävänsä Aleksei "Nikols" Nikolajevin (syntynyt 9. heinäkuuta 1968) kanssa vuonna 1985 Leningradissa (nykyisessä Pietarissa). Yhtyeen basisti Dmitri Gusakov liittyi mukaan ensimmäisen äänitteen julkaisun jälkeen. Vuonna 1987 yhtyeeseen otettiin lisäksi kitaristi Georgi Starikov.
Tunnusomaista yhtyeen ilmaisulle on bajanin, venäläisen harmonikan, käyttö pääasiallisena instrumenttina rock-musiikissa. Yhtye ammentaa avoimesti venäläisestä rekilauluperinteestä ja länsimaisesta punk-rokista, reggaesta ja jazz-musiikista. Nolla on lajissaan omintakeisin kokoonpano Venäjällä. Verrata heitä voisi oikeastaan ainoastaan aikalaiseen Deti-yhtyeeseen, jonka jäsenen Pjotr Strukovin kanssa onkin ollut yhteistyötä yli bändirajojen.
Yhtyeen synty
thumb|200px|Nolla studioharjoituksissa vuonna 1991. Vasemmalta: Aleksei Nikolajev, Fjodor Tšistjakov, Dmitri Gusakov, Georgi Starikov. thumb|200px|Fjodor Tšistjakov ja bajan thumb|200px|Aleksei Nikolajev
Nollan juuret juontavat jo perustajiensa Tšistjakovin ja Nikolajevin kouluaikoihin. Varsinainen Nolla syntyi kuitenkin vasta Andrei Tropillon studiossa loppuvuodesta 1985, jolloin ensimmäistä albumia nauhoitettiin. Yhtye tunsi nimen Нулевая группа (Nollaryhmä) vielä tähän aikaan, myöhemmin loppuosa pudotettiin pois. Muita työnimiä oli Инвалиды нулевой группы (Nolla-invalidit).
Aktiivinen kausi
Yhtyeen ensimmäinen äänite, Музыка драчевых напильников, jota Tšistjakov ja Nikolajev olivat kahdestaan valmistelleet vuoden päivät, julkaistiin magizdatina (epävirallisena nauhana) vuoden 1986 kesällä. Nauhoitteen äänityksen jälkeen yhtyeeseen lisättiin vielä basisti Dmitri "Monstr" Gusakov, joka oli käyttänyt samaa Tropillon studiota omiin projekteihinsa. Joulukuussa 1986 he esiintyivät julkisesti Leningradin rock-klubilla saaden hyvän vastaanoton. Vuonna 1987 yhtye keikkaili Neuvostoliitossa maanlaajuisesti yltäen palkintosijoille kahdesti - Leningradin Rock-klubin viidensillä rock-festivaaleilla ja Moskovan lähellä Tšernogolovkassa (tuohon aikaan rock-festivaalit Neuvostoliitossa olivat euroviisujen tapaisia kilpailuja). Samaan aikaan yhtye valmisteli uutta materiaalia ja mukaan otettiin uusin jäsen, kitaristi Georgi Starikov, jonka tulo antoi yhtyeen ilmaisulle piristävän ruiskeen. Yhtyeen rumpali vaihtui useaan kertaan (Šarkov, Voronov, Nikoltšak ja muita), kunnes toisen albumin julkaisun aikoihin 1989 paikan otti alkuperäinen Nikolajev armeijasta palattuaan. Samana vuonna yhtye vieraili myös Suomessa Sata-Häme Soi -festivaaleilla Ikaalisissa. Yhtyeen kokoonpano on tämän jälkeen pysynyt ennallaan.
Toinen albumi, Сказки, valmistui 1989, ja se julkaistiin ensimmäistä kertaa myös valtion Melodija-levymerkillä seuraavana vuonna. Albumilla oli Nollan suurin hitti "Сказка о колбасе", joka irvaili perestroikan ajan uutuudella, ko-operatiiveilla (osuustoimintakauppa), sekä kaksimielinen "Болты вперед". Muita tuon ajan hittejä olivat kommuuniasumisen "ihanuutta" ylistävä "Коммунальная квартира" ja valtion propagandaa humoristisesti mukaileva "Доктор Хайдер". Tyytymättöminä albumin kohteluun (artistit eivät mm. saaneet siitä mitään korvausta), he päättivät jatkaa omakustanteilla (vuoden 1990 mainio kasettialbumi Северное буги). Yhtye myös keikkaili ahkerasti Ranskassa ja Saksassa vuosina 1990-1991.
Vuonna 1991 levytettiin yhtyeen paras pitkäsoitto (jo yksityisellä levymerkillä Fee-Lee) Песня о безответной любви к родине. Erityisesti kiiteltiin Tšistjakovin parantunutta lauluääntä. Levyltä tulivat hitit "Этот русский Rock-n-roll" ja hienostunut "Человек и кошка", villi "Песня о настоящем индейце", sekä kannabista propagoiva "Иду, курю". Levy sai jatkoa seuraavana vuonna albumilla Полундра, joka oli yhtyeen siihenastisista kaikkein raskain ja synkin enteillen jo tulevaa. "Я проиграл", "Школа жизни" ja eeppinen "Блуждающий биоробот" kuuluvat levyn parhaimmistoon.
Yhtye joutuu telakalle
Yhtyeen johtajalla, laulaja-lauluntekijä-haitarinsoittaja Tšistjakovilla, alkoi 1990-luvun alussa olla henkilökohtaisia ongelmia psyyken kanssa ja hän joutui joksikin aikaa vankeuteen tapon yrityksestä Pietarin Krestyn vankilaan. Elokuussa 1993 hänet otettiin psykiatriseen hoitoon Skvortsov-Stepanovin sairaalaan. Päästyään vapaaksi hän liittyi Jehovan todistajiin. Nolla-yhtye joutui näistä ja muista syistä katkolle määräämättömäksi ajaksi.
Comeback ja jäähyväiset
Viiden vuoden tauon jälkeen 1997-98 Nolla antoi joitakin konsertteja nimillä "Федор Чистяков и Оркестр электрического фольклора" (F. Tšistjakov ja sähköisen kansanperinteen orkesteri) ja "Fjodor Tšistjakov ja Nolla". Yhtyeen taival näytti kuitenkin tulleen tiensä päähän. Toukokuussa 1998 tämä viimeinen kokoonpano, jossa soitti Deti-yhtyeen Pjotr Strukov viidentenä jäsenenä, lopetti toimintansa. Nykyään Tšistjakov jatkaa soolo-uralla tehden mm. lastenloruja sisältävää musiikkia.
Pohnpeinluri
Pohnpeinluri (Trichoglossus rubiginosus) on sateenkaarilurien sukuun kuuluva kaija.
Koko ja ulkonäkö
Linnun pituus on noin 24 cm. Aikuisen linnun höyhenpuku on yleisväriltään kastanjanruskea ja kaulan sekä alapuolen höyhenten reunat ovat tummemmat synnyttäen raidallisen värityksen. Siipi- ja pyrstösulat ovat oliivinkeltaiset, nokka oranssi (koiras) tai kellanoranssi (naaras), iiris kellanoranssi (koiras) tai vaaleanharmaa (naaras) ja koivet tummanharmaat. Sukupuolet ovat muuten samanvärisiä. Nuoren linnun väritys on samanlainen kuin aikuisen.
Paikallisten asukkaiden lajille antama nimi tarkoittaa "suojautuu aina sateelta", mikä havainnollistaa sen taipumusta suojautua sateella ison lehden alle.
Esiintyminen
Pohnpeinluri esiintyy Pohnpein eli Ponapén saarella Mikronesiassa.
Lajin kantaa pidetään silmälläpidettävänä, sillä sen populaatio on saavuttamassa vaarantuneen rajaa ja on pienenemässä. Lajin levinneisyysalue on melko suppea, mutta se ei todennäköisesti ole kaventumassa, sillä laji on hyvin sopeutuva.
Elinympäristö
Pohnpeinlurit elävät metsissä, erityisesti kookospalmumetsiköissä.
Ravinto
Pohnpeinlurit liikkuvat yleensä pienissä muutaman yksilön parvissa ja ruokailevat enimmäkseen kookospalmuissa. Ne syövät siitepölyä, mettä, kukkia, siemeniä ja hedelmiä. Niiden nokka ja kieli ovat erilaistuneet siten, että nokka on kapea ja kielen päässä on eräänlainen harja siitepölyn nuolemista varten.
Julius Saaristo
Juho Julius Saaristo (21. heinäkuuta 1891 Tampere – 12. lokakuuta 1969 Tampere) oli suomalainen jääkärimajuri, ensimmäinen suomalainen keihäänheiton olympiavoittaja ja maailmanennätysmies. Hänen vanhempansa olivat ylikonduktööri Kaarlo Saaristo (Lindholm) ja Wilhelmina Lindberg. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1928 Olga Lydia Honkasen kanssa.
Opinnot
Saaristo kävi kansakoulun ja ylemmän käsityöläiskoulun ja Tampereella teollisuuskoulun vuosina 1909–1912. Opintojaan hän jatkoi Saksassa Mittweidan ja Altstrelitzin teknillisissä opistoissa vuosina 1912–1915 kone- ja sähkötekniikkaa sekä suoritti yksityisesti seitsemännen luokan Käkisalmen yhteiskoulussa vuonna 1928. Hän suoritti komppanianpäällikkökurssin vuonna 1930 ja pioneerikurssin vuosina 1934 ja 1937 Suojeluskuntain päällystökoulussa sekä pioneeriupseerikurssin Pioneeripataljoonassa vuosina 1932–1933.
Jääkärikausi
thumb|Näkymä [[Riianlahti|Riianlahden rannikko­asemista.]] Saaristo liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 18. syyskuuta 1915, josta hänet siirrettiin 30. huhtikuuta 1916 pataljoonan täydennysjoukkoon ja edelleen 23. heinäkuuta 1916 pataljoona 4. komppaniaan ja 6. kesäkuuta 1917 alkaen pataljoonan 2. komppaniaan. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella ja Riianlahdella.