cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Veli-Pekka Ketola -palkinto
pienoiskuva|Veli-Pekka Ketola -palkinto [[Suomen Jääkiekkomuseo|Suomen jääkiekkomuseossa.]] pienoiskuva|Veli-Pekka Ketola, jonka mukaan palkinto on nimetty, voitti SM-sarjan ja SM-liigan pistepörssin vuosina 1971 ja 1979. Hänet valittiin uransa aikana kuusi kertaa All Stars -hyökkääjäksi ja kahdesti Suomen parhaaksi jääkiekkoilijaksi 1974 ja 1978. pienoiskuva|Matti Hagman voitti palkinnon ennätykselliset neljä kertaa. Veli-Pekka Ketola -palkinto on jääkiekon SM-liigan vuosittain runkosarjan pistepörssin voittajalle myöntämä tunnustuspalkinto. Ensimmäisen kerran palkinto myönnettiin kaudella 1977–78, mutta nykyisen nimensä se sai vuonna 1995 kunnianosoituksena hyökkääjä Veli-Pekka Ketolalle.
Parhaan animaatioelokuvan Golden Globe -palkinto
Parhaan animaatioelokuvan Golden Globe -palkinto jaettiin ensi kerran vuonna 2007 64. Golden Globe -gaalassa Pixarin elokuvalle Autot.
Tenoksikaami
Tenoksikaami (C13H11S2N3O4) on heterosyklinen orgaaninen yhdiste. Sitä käytetään tulehduskipulääkkeenä muun muassa nivelkipujen hoidossa.
Ominaisuudet ja käyttö
Tenoksikaami kuuluu niin kutsuttujen oksikaamien lääkeaineryhmään. Sen käyttö kivunlievitykseen ja tulehduksen vähentämiseen perustuu siihen, että se sitoutuu syklo-oksigenaasientsyymeihin ja estää niiden toimintaa. Tällöin nämä entsyymit eivät kykene muodostamaan prostaglandiineja, jotka ovat tulehdusreaktiota välittäviä aineita elimistössä. Tenoksikaamia voidaan käyttää reuman, nivelrikon ja kihdin hoidossa.
Haittavaikutukset
Tenoksikaamin haittavaikutukset ovat samankaltaisia kuin piroksikaamilla. Tyypillisimpiä ovat suoliston oireet ja iho-oireet.
Valmistus
Tenoksikaamin synteesissä metyyli-3-hydroksitiofeeni-2-karboksylaatista valmistetaan metyyli-3-kloorisulfonyyli-2-karboksylaattia. Tämä välituote reagoi seuraavassa vaiheessa sarkosiinin etyyliesterin kanssa ja muodostunut tuote muodostaa heterosyklisen rakenteen kuumennettaessa vahvasti emäksisissä olosuhteissa. Viimeinen vaihe tenoksikaamin synteesissä on reaktio 2-aminopyridiinin kanssa.
Yksin
Yksin on suomalaisen iskelmälaulaja Joel Hallikaisen neljäs iskelmäalbumi, joka julkaistiin vuonna 1997. Albumia myytiin lähes 30 000 kappaletta.
Albumilta julkaistiin peräti kolme singleä. Ensimmäinen sisälsi kappaleet Hyvää huomenta, Yksin ja Haihtuu päivät, toinen kappaleet Kaikki muuttuu ja Miehen kyyneleet ja kolmas kappaleet Aika pienet siivet ja Soittajan taivas.
Lauricochan kulttuuri
Lauricochan kulttuuri oli varhaisten metsästäjä-keräilijöiden luoma kivikautinen intiaanikulttuuri Perussa noin 8000–2500 eaa. Siihen liittyvät löydöt on tehty Lauricochan luolasta, joka on Andeille 4 000 metrin korkeudessa meren pinnasta Huanucon lähellä Amazoninin latvoja. Lauricochan löytöjä on pidetty Perun vanhimpina ihmislöytöinä.
Ensimmäiset ihmiset asuttivat lähellä Marañónjoen latvoja sijaitsevan Lauricochan luolan noin 9 500 vuotta sitten, kun jääkauden jäät olivat sulaneet. Paikka sijaitsee alkulähteillä. Lauricochan ensimmäinen vaihe on ajoitettu noin vuosille 8000–6000 eaa. Varhaisimmasta kerroksesta on löytynyt muun muassa ihmisten luurankoja ja keihäitä, joiden kärjet ovat lehdenmuotoisia. Löydetyt kohteet edustavat kausittaisia metsästysmajoja. Lauricochan kulttuurin toinen jakso on ajoitettu vuosille 6000–4200 eaa. ja kolmas jakso ulottui noin vuoteen 2500 eaa. Kulttuurin jaksot erottuvat erilaisten keihäänkärkien perusteella. Viimeisen jakson aikana Perun rannikolla oli jo varhaisia maanviljelyskulttuuria, joista on löytynyt jäänteitä myös Lauricochan kulttuurin keihäänkärjistä.
Sakari Toiviainen
Matti Sakari Toiviainen (s. 25. lokakuuta 1946 Kajaani) on suomalainen elokuvantutkija, toimittaja ja tietokirjailija. Sakari Toiviainen työskenteli pitkään Kansallisessa audiovisuaalisessa arkistossa, josta hän jäi eläkkeelle vuonna 2009. Hän tekee toimittajan ja kirjailijan töitä ja on julkaissut useita tietokirjoja.
Oberpfalz
Oberpfalz on yksi saksalaisen Baijerin osavaltion hallintopiireistä. Se sijaitsee itäisen Baijerin alueella ja sen keskuskaupunkina toimii Regensburg. Siellä on arviolta 1 092 339 asukasta (vuonna 2015) ja sen pinta-ala on 9 690 neliökilometriä.
Oberpfalzin hallintopiiri on jaettu seitsemään piirikuntaan ja kolmeen niin kutsuttuun piirivapaaseen kaupunkiin. Piirivapaita eli piirikuntiin kuulumattomia kaupunkeja Oberpfalzissa ovat Amberg, Regensburg ja Weiden in der Oberpfalz.
Luettelo perinteisistä suomalaisista vesiliikennesanoista
Tämä on toistaiseksi epätäydellinen luettelo perinteisistä vesillä liikkumiseen liittyvistä sanoista suomen kielessä. Tavallinen rahvas tunsi näitä sanoja ennen 1800- ja 1900-lukujen taitteen suurta kulttuurillista murrosvaihetta, perinteisen kansankulttuurin hajoamista. Osa näistä sanoista on jäänyt käytöstä, osa on käytössä edelleen, ja osan merkitys on muuttunut.
Veneisiin, laivoihin ja merenkulkuun liittyvästä suomen kielen sanastosta iso osa on nuorta lainaa indoeurooppalaiselta taholta. Tämä ei kuitenkaan tarkoita, että keksinnöt olisi otettu käyttöön vasta silloin, kun niitä tarkoittavat sanat lainattiin. Usein lainasanat kertovat jostakin uudistuksesta aiempaan teknologiaan, esimerkiksi airo lienee vain uudentyyppinen mela, jonka käyttötarkoitus oli kuitenkin jotakuinkin sama kuin melallakin. Sana mela on kuitenkin jäänyt lähinnä vain aluksen kulkua ohjaavan perämelan nimitykseksi. Ikivanhat lainat tai omaperäiset sanat ovat monissa tapauksissa korvautuneet uudemmilla lainasanoilla.
Omaperäiset sanat
Nämä ovat suomessa ja sukulaiskielissä omaperäisiä sanoja:
Suvilahti Event Hub
Suvilahti Event Hub (tai Suvilahden viihdekeskus) on Helsingin Kalasatamaan Suvilahden alueelle suunniteltu tapahtumakeskus, jossa voisi järjestää yleisötapahtumia. Rakennuksessa voisi olla myös toimistoja, hotelli, ravintoloita ja gallerioita. Suunniteltu koko on miltei 50 000 kerrosneliömetriä, ja kävijöitä mahtuisi 3 000–5 000.
Tapahtumakeskuksen rakentaminen hyväksyttiin Helsingin kaupunginvaltuustossa huhtikuussa 2023. Hanketta vetää Mikko Leppilammen puheenjohtama Suvilahti Event Hub -yhtiö. Helsingin kaupungin mukaan Suvilahti Event Hubin rakentamisen on määrä alkaa vuoden 2023 lopulla, ja se voisi aloittaa toimintansa viimeistään kesällä 2026.
Marcus Burghardt
Marcus Burghardt (s. 30. kesäkuuta 1983 Zschopau) on saksalainen maantiepyöräilijä, joka edustaa Bora-Hansgrohe-tallia.
Burghardt ajoi amatöörinä U-23 Wiesenhof -joukkueessa voittaessaan Bundesliiga Gerlingen -kilpailun vuonna 2004. Hän aloitti ammattilaisuransa T-Mobile Team -tallissa seuraavana vuonna, jolloin sijoittui neljänneksi Dwars door Vlaanderen -kilpailussa.
Vuonna 2007 Burghardt voitti Gent-Wevelgem -klassikon ennen tallitoveriaan Roger Hammondia. Voiton ratkaisi Burghardtin irtiotto runsas kilometri ennen maalia. Hän voitti myös 3-Länder-Tour -ajon kolmannen ja viidennen etapin sekä pistekilpailun. Lisäksi hän oli paras Ruta del Sol -etappiajon sprinttikilpailussa ja sijoittui kolmanneksi E3 Prijs Vlaanderen -kilpailussa.
Vuonna 2008 Burghardt voitti Ranskan ympäriajon 18. etapin kukistettuaan loppukirissä irtiottokumppaninsa Carlos Barredon. Seuraavana vuonna hän oli Flanderin ympäriajossa seitsemäs.
Burghardt edusti BMC Racing Teamia 2010–2016. Vuoden 2010 Sveitsin ympäriajossa hän voitti pistekilpailun sekä viidennen ja seitsemännen osuuden. Seuraavana vuonna hän voitti Belgian ympäriajon sprinttikilpailun. Vuonna 2013 hän voitti Tour de Romandien mäkikirikilpailun.
Burghardt on edustanut Bora-Hansgrohe-joukkuetta vuodesta 2017. Hän voitti maantiejon Saksan-mestaruuden 2017.
Homework
Homework on ranskalaisen Daft Punk -yhtyeen debyyttialbumi, joka julkaistiin vuonna 1997. Albumi yhdistelee vaikutteita muun muassa housesta, teknosta, acidista ja funkista, ja sitä pidetään yleisesti yhtenä vaikutusvaltaisimmista 1990-luvun elektronisen musiikin julkaisuista. Albumi sisältää hittikappaleet Around the World ja Da Funk.
Albumin historia
Vuonna 1993 Thomas Bangalter ja Guy-Manuel de Homem-Christo tarjosivat demoaan Slam-yhtyeen Stuart Macmillanille rave-tapahtumassa EuroDisneyssa. Kasetin sisältö päätyi myöhemmin julkaistavaksi The New Wave-singlenä, joka julkaistiin 11. huhtikuuta 1994 Slamin Soma Quality Recordings -levymerkillä. Julkaisu sisälsi myös lopullisen miksauksen "The New Wavesta" nimellä "Alive".
Vaikka Virgin pitääkin hallussaan levitysoikeudet yhtyeen tuotantoon, kaksikko omistaa kappaleiden masternauhat Daft Trax -merkillään.
Komentaja (sotilasarvo)
Komentaja (lyhenne kom. tai sotilaskäytössä kom ) on sotilasarvo Suomen merivoimissa. Maavoimissa sitä vastaa everstiluutnantin sotilasarvo. Komentajaa alempi sotilasarvo on komentajakapteeni ja ylempi kommodori.
Komentajan hihamerkissä on tummansinisellä pohjalla alhaalta lukien seuraavat kultaiset arvonauhat: kaksi paksua, yksi ohut, yksi paksu. Näiden päällä on kultainen leijona.
Arvo on kansainvälinen, ja muissa maissa sitä käytetään vastaavalla tasolla. Tunnuksetkin ovat pääsääntöisesti lähes samanlaisia. Erikoisupseereilla on lisätunnus: insinööreillä nauhojen välit ovat purppuranvärisiä ja lääkäreillä, eläinlääkäreillä, hammaslääkäreillä ja proviisoreilla punaisia.
Ankara vastuu
Ankara vastuu eli objektiivinen vastuu tarkoittaa, että henkilö tai oikeushenkilö on vastuussa vahingosta, jota kukaan ei ole aiheuttanut tahallaan tai huolimattomuudellaan. Usein kyseessä on luvanvarainen toiminta, jossa on läsnä tavallista suurempi vahinkoriski. Ankaran vastuun osa on vaarantamisvastuu, joka liittyy sopimuksenulkoiseen vastuuseen. Ankaran vastuun yhteydessä vaaditaan vahingonkorvausvelvollisuuden syntymiseen, että vastuun perustana oleva toiminta on syy-yhteydessä vahinkoon.
Komentaja (sotilasarvo)
Komentajan arvo on pääsääntöisesti kadettikoulun käyneiden (sotatieteiden maisterin tutkinto) ammattisotilaiden arvo; reserviupseerien yleneminen tähän arvoon on äärimmäisen poikkeuksellista ja johtuu lähes poikkeuksetta sota-ansioista. Kuuluisimpia tällaisia poikkeuksia lienee brittiläinen sukeltajaupseeri, RNVR:n komentaja Lionel Crabb, joka ansaitsi arvonsa suojasukeltajana toisessa maailmansodassa.
Suomalaisista reserviupseereista komentajan arvon on saavuttanut kustantaja, ministeri Aatos Erkko (1932–2012). Erkko tunnettiin paitsi keskeisenä suomalaisena sanomalehti- ja kustannusalan vaikuttajana, myös innokkaana sotilasmusiikkitoiminnan tukijana ja höyrylaivaharrastajana. Erkko toimi vuosia muun muassa kansainvälisen Hamina Tattoo -sotilasmusiikkitapahtuman järjestelytoimikunnan kunniapuheenjohtajana.
Ankara vastuu
Ilma-, maantie-, meri- ja rautatiekuljetuksissa rahdinkuljettajan vastuu on pääsääntöisesti ankaraa vastuuta, mutta vastuuta on rajoitettu kansainvälisin sopimuksin tiettyyn rahamäärään tavaran painokiloa kohden. Yhdysvaltain useimmissa osavaltioissa on 1960-luvulta lähtien omaksuttu ankara tuotevastuu ja suuret korvaukset. Siellä syntyneiden suurten tuotevastuukustannusten ja ongelmien välttämiseksi EY:n ministerineuvosto hyväksyi 1985 tuotevastuuta koskevan direktiivin (85/374/ETY).
Komentaja (sotilasarvo)
Neuvostoliitossa oli loppuun asti käytäntönä ja Venäjällä on edelleen, että merivoimien esiupseerit käyttävät kapteenin arvoa, johon liittyy arvoluokkamerkintä. 3. arvoluokan kapteeni vastaa komentajakapteenia, 2. arvoluokan komentajaa ja 1. arvoluokan kommodoria. Neuvostolaivastolla oli myös erillinen kommodorin arvo, mutta se merkitsi kenraalikuntaan kuuluvaa kommodoria.
Ankara vastuu
Esimerkkejä
Ankaraa vastuuta noudatetaan lannoitteiden, rehujen ja siementen kaupassa. Vahingonkorvausvelvollisuudesta säädetään lannoitevalmistelain (539/2006) 40. pykälässä, rehulain (86/2008) 48 §:ssä ja siemenkauppalain (728/2000) 14 §:ssä. Siemenkauppalaki koskee vain kylvösiemenen kunnostajia ja pakkaajia, mutta ei muiden siementen myyjiä. Taimiaineistolaki (1205/1994) ei sen sijaan sisällä lainkaan määräyksiä ankarasta kaupanvastuusta. Ydinlaitoksen haltija vastaa vahingoista ankaran vastuun mukaisesti ja vastuu on rajoittamaton, paitsi muualla kuin Suomessa syntyneistä vahingoista enintään 700 miljoonaa euroa (ydinvastuulaki, 484/1972, 12 ja 18 §). Ankaraa vastuuta noudatetaan myös ympäristövahinkojen korvaamisessa (ympäristövahinkolaki, 737/1994, 7 §). Niihin liittyy sellainen erityispiirre, että vahingon aiheuttajan lisäksi korvausvelvolliseksi voi joutua toiminnanharjoittajaan rinnastettava taho (7 §).
HMS Diadem
HMS Diadem on ollut viiden Britannian Kuninkaallisen laivaston aluksen nimenä.
Perälänjärvi
Perälänjärvi on järvi Veikkolassa Pohjois-Kirkkonummella. Se sijaitsee Turunväylän pohjoispuolella. Järven pinta-ala on 22,7 hehtaaria. Sen pituus on 700 metriä ja leveys 400 metriä. Järvellä ei ole saaria, ja se on matala. Sen keskisyvyys on vain 0,76 metriä ja suurin syvyys 1,25 metriä.
Perälänjärven ympäristössä on runsaasti asutusta. Sen valuma-alueen pinta-ala on 5,19 neliökilometriä ja vedenpinnan korkeus 50,4 metriä. Järvi laskee sen eteläpäästä lähtevää ojaa pitkin Turunväylän eteläpuolella sijaitsevaan Lamminjärveen. Laskuojan pituus on 400 metriä ja pudotus 0,5 metriä.
Perälänjärvi on luokiteltu rehevöityneeksi järveksi. Sen vesi on luokiteltu ekologiselta tilaltaan tyydyttäväksi ja kemialliselta tilaltaan hyväksi. Järven happitilanne on ollut ajoittain alhainen. Elokuussa 2020 sen happitilanne oli tyydyttävä.
Harvey Fletcher
Harvey Fletcher (11. syyskuuta 1884 – 23. heinäkuuta 1981) oli amerikkalainen puheen ja kuulon ominaisuuksien tutkija, joka kehitti vakioäänekkyyskäyrästöä (Fletcher–Munson käyrästöä), äänekkyysasteikkoa ja äänekkyyden summaamista. Hän väitteli 1911.
Karjalan väestömuutos 1600-luvulla
pienoiskuva|Väritetyt alueet kuuluivat Ruotsille vuonna 1658: Käkisalmen lääni väritetty tummanvihreällä. Karjalan väestömuutos 1600-luvulla tapahtui Ruotsin saatua Stolbovan rauhassa 1617 alueikseen muun muassa koko Käkisalmen läänin. Ruotsin hallintoaikana 1600-luvulla suurin osa alueen ortodoksisesta kantaväestöstä pakeni laittomasti Venäjälle. Tilalle muutti väestöä pääosin Savosta ja vanhastaan Ruotsille kuuluneesta Viipurin Karjalasta. Vuosisadan loppuun mennessä alueen väestö oli muuttunut karjalaa puhuvista ortodokseista luterilaisiin talonpoikiin. Ortodoksiväestön joukkopaon syynä olivat enimmäkseen verotus ja ankarat katovuodet, mutta myös kulttuuriset ja uskonnolliset syyt.
Emämaan suhde provinsseihin
Ruotsi provinsseineen muodosti 1600-luvulla enemmän ryvästyyppisen valtion kuin homogeenisen suurvallan. Provinssien kulttuurit, hallintotavat ja uskonnot poikkesivat sekä toisistaan että emämaasta, vaikka hallinto pyrkikin integraatioon. Keskushallinto haki yhtenäistämiseen eri provinsseissa erilaiset ratkaisut. Stolbovan rauhassa 1617 saadut Käkisalmen lääni ja Inkerinmaa liitettiin ruotsalaisen tuomiovallan, virkamieshallinnon ja kirkollisen järjestyksen piiriin, mutta poliittista edustusta valtiopäivillä ne eivät saaneet. Sen sijaan alueen huomattavan suurelle ortodoksiväestölle myönnettiin uskonnonvapaus. Yhtenäisen valtiouskonnon periaatteesta huolimatta ratkaisu ei ollut poikkeuksellinen, sillä myös talouselämää hyödyttäville kalvinisteille ja Narvan anglikaaneille sallittiin uskonnonharjoitus. Ruotsin keskusvallan päävastustajia olivat katoliset.
Talous ja maanomistusolot
Alue oli pahoin köyhtynyt 1500-luvun lopun 25-vuotisen sodan (pitkän vihan) aikana, eikä keskusvallalla ollut suuria odotuksia taloudellisista tuotoista. Vuosina 1618-1630 lääni oli vuokrattuna sotamarsalkka Jakob De la Gardielle. Menettely koko läänin vuokraamisen suhteen ei ollut epätavallinen; valtion kannalta näin saatiin nopeasti ja vähillä panostuksilla istutettua ruotsalainen hallintomalli laajalle alueelle. Vuokrasopimukseen sisältyi oikeus asuttaa tilatonta väestöä naapurilääneistä. Talous koheni nopeasti Ruotsin hallintoajan alussa. Vuonna 1629 Käkisalmen lääni, Inkeri, Viro ja Liivinmaa yhdistettiin yhdeksi kenraalikuvernöörikunnaksi.
Vuokra-aika päättyi 1630, jolloin alue siirtyi takaisin kruunulle. Kuningatar Kristiina luovutti runsaasti läänityksiä, joko kuittauksena valtion veloista tai palkkiona ansioituneille sotilaille ja virkamiehille. Jatkuvien lahjoitusten seurauksena vuonna 1654 Käkisalmen läänin maa-alasta 96 prosenttia oli läänitetty aatelisille tai säätyläisille. Koska alueella ei ollut paikallista aatelistoa ja läänityksiäkin hoitelivat useimmiten palkatut huovit, merkitsi läänitysjärjestelmä lähinnä alueen tuoton vientiä emämaahan. Omistaja saattoi myös jälleenvuokrata läänityksensä talonpoikineen, ja vuokraaja pilkkoa vielä vuokraoikeuden eteenpäin. Tällöin läänitysmaiden talonpoikien asema kurjistui tuoton jakajien lisääntyessä.
Talonpoikien asema
Venäjän vallan aikaiset maanomistukset oli mitätöity vallanvaihdon yhteydessä ja maat julistettiin kuuluvaksi kruunulle. Läänin kaikki talonpojat olivat siis kruununtalonpoikia, joilla ei ollut oikeutta myydä tai jättää perinnöksi viljelemäänsä tilaa, sillä sen omisti valtio. Talonpoika menetti tilansa jos veroja ei pystytty maksamaan kolmena perättäisenä vuonna. Emämaan kruununtalonpojat saivat halutessaan lunastaa tilansa itselleen, mutta voittomaiden talonpojille tätä ei sallittu. Tästä huolimatta Käkisalmen läänissä talonpojat yleisesti myivät, jakoivat ja perivät tilojansa kuin omiaan. Poliittisesti voittomaiden talonpojilla ei ollut oikeutta valtiopäiväedustukseen kuten emämaan talonpojilla.
Läänin siirtyminen kruunulle de la Gardien vuokra-ajan jälkeen vuonna 1630 merkitsi rajua verorasituksen nousua. Jo kolmen vuoden kuluttua verojen arvioidaan kaksinkertaistuneen. Ankarimmillaan verotus oli vuosina 1635–45. Alueella noudatettiin vanhastaan arvioverotusta, jossa verot määrättiin pitäjäkohtaisena, ja jaettiin talollisten maksettavaksi heidän vuosittain arvioitujen varallisuussuhteidensa perusteella. Muuttoliikkeen vuoksi verorasituksen vaihtelu oli suurta, koska jakajien määrä vaihteli vuosittain. Perussummat määritettiin 1630, ja edellisellä vuosikymmenellä alkanut pakolaisliike lisäsi paikalleenjääneiden talonpoikien verorasitetta. Ankara verorasite oli osittain syynä talonpoikien kasvaneeseen poismuuttoon 1630-luvulla. Lääni oli kyllä saanut verohelpotuksiakin, Elfsborgin linnan lunastusmaksua ei kerätty, eikä virkamiesten veropalkkajärjestelmää ollut otettu täysimääräisenä käyttöön. .
Käkisalmen läänin luterilaistamistoimenpiteet 1617–1656
Tärkein aluetta Ruotsiin integroiva asia oli ruotsalainen laki ja oikeuslaitos, jotka toimeenpantiin välittömästi Stolbovan rauhan jälkeen 1617. Läänissä ei ollut lainkaan paikallista maa-aatelia, mikä helpotti tuomiovallan ruotsalaistamista. Oikeuslaitoksen lisäksi kirkon organisaatio nähtiin tärkeäksi keinoksi levittää alueelle Ruotsin kruunun sääntöjä ja määräyksiä. Myös käännytystyötä tukeva politiikka aloitettiin heti rauhanteon jälkeen, ja Viipuriin perustettiin piispanistuin vuonna 1618. Väestöä ei kuitenkaan haluttu käännyttää valtionuskontoon pakkokeinoin, ortodokseille vakuutettiin toistuvasti uskonnonvapautta. Tähän oli useitakin syitä: luterilaiset periaatteet, kruunun pelkäämä ortodoksien massakarkuruuden uhka, ja ulkopoliittiset syyt, sillä suhteita Venäjään ei haluttu vaarantaa.
Virkakieltoja, veroja ja kansanvalistusta
Vaikein ortodoksien uskonnonharjoitusta rajoittava asia oli pappien ajoittainen puute; jos ortodoksipappi kuoli tai karkasi, hänen sijalleen ei saanut pyytää uutta pappia Venäjältä. Hallinnon ajatuksena oli korvata pappi luterilaisella ja saada näin seurakunta luterilaiseksi. Pyrkimys epäonnistui seurakuntalaisten säännönmukaisesti kieltäydyttyä. Uusien pappien tulo Venäjältä jouduttiinkin osittain hyväksymään. Ortodoksit määrättiin jo 1622 käymään myös luterilaisissa jumalanpalveluksissa, joskaan määräystä ei suuremmin valvottu. Ajoittain ortodoksit määrättiin osallistumaan myös luterilaisten pappien palkkakustannuksiin ja luterilaisten kirkkojen rakennuskustannuksiin. Kansanopetustarkoituksiin luterilainen kirkko painoi Lutherin katekismuksen kirkkoslaaviksi 1628 ja suomeksi kyrillisin kirjaimin 1644 (ns. Selowin katekismus).
Käännytyspolitiikan saavutukset
Hallinnon alkuvuosina luterilaisuus levisi vaivoin. Muutamat ortodoksipapit suostuivat opettamaan kansaa katekismuksen mukaan; näille maksettiin asiasta erityiskorvausta. Luterilaisten pappien istuttaminen ortodoksiseurakuntiin epäonnistui täysin. Samaten epäonnistui hanke hankkia omalle alueelle Ruotsille myötämielinen ortodoksipiispa suoraan Konstantinopolin hyväksymänä, ohi Novgorodin.
Ortodoksiväestön muuttoliike Venäjälle
Luterilainen käännytyspolitiikka, kulttuuriset seikat sekä alueen raskaat verotusolot aiheuttivat ortodoksien laajan pakolaisliikkeen Venäjän puolelle. Pakolaisia lähti 1620-luvun lopulta lähtien tasaisesti. Kiristyvä veronkanto 1630-luvulla, vuoden 1635 kato ja erityisesti katovuodet 1640-luvulla kiihdyttivät muuttoa. Kokonaisuudessaan arvioidaan ennen ruptuurisotaa Venäjän puolelle muuttaneen yli 20 000 henkeä. Uukuniemellä vuonna 1637 jo neljännes taloista oli autiona, lähinnä poismuuton takia. Kiteellä autiona oli samana vuonna lähes 40 prosenttia tiloista. Ruotsin ortodoksipolitiikan epäonnistuminen kävi konkreettisesti ilmi ruptuurisodan 1656–58 aikaan ortodoksien joukkopakona Venäjän puolelle.
Ruptuurisodan joukkopako
Ruptuurisotaa edeltävinä vuosina 1650-luvulla venäläisten agitaattorit värväsivät asukkaita, neuvoivat näitä muuttamaan ja valmistelivat hyökkäystä. Sodan aikana ortodoksitalonpojat yleisesti liittyivät hyökkäävien venäläisjoukkojen puolelle. Karjalaisten samaistumista venäläisyyteen ja Venäjään tukivat uskonto, kreikkalaiskatolisen kirkon organisaatio, sukulaisuussuhteet, sekä aineellinen ja henkinen kulttuuriyhteys. Sotatapahtumien kääntyessä venäläisille tappiollisiksi alkoi ortodoksien joukkopako. Sodan aikana ja sen jälkimainingeissa Käkisalmen läänistä muutti 20–25 000 henkeä. Vain itäiset Salmin ja Suojärven pitäjät säilyivät ortodoksienemmistöisinä. Joissakin pitäjissä säilyi saarekkeina ortodoksienemmistöisiä kyliä.
Esimerkiksi Kiteellä oli vuonna 1631 ortodoksitaloja 250 kpl, luterilaisia 50 kpl; 50 vuoden kuluttua taloista ortodoksisia oli 7 kpl, luterilaisia 276 kpl. Kesälahdella ortodoksitalot vähenivät samassa ajassa 71:stä kolmeen. Pälkjärven taloista vuonna 1631 kaikki olivat ortodoksisia; vuonna 1683 ortodokseja löytyi vain kaksi taloa, luterilaisia sen sijaan 82 taloutta. Vuonna 1695 laskettiin Sortavalasta, Impilahdelta, Jaakkimasta ja Parikkalasta yhteensä vain nelisenkymmentä ortodoksiperhettä.
Ruptuurisodan jälkeen osa pakenijoista oli halukkaita palaamaan, erityisesti mukaan pakotetut ja jotkut ortodoksien mukana paenneet luterilaiset perheet. Ennen rauhantekoa palasi väkeä tasaisesti, mutta rauhanehdot vaikeuttivat rajan yli käyntiä; paenneet katsottiin Venäjän kansalaisiksi. Palanneiden oli myös vaikea sopeutua yhteisöön; sodanaikaiset väkivallanteot säilyivät mielissä molemmin puolin.
Kaiken kaikkiaan Ruotsin hallitsemasta Karjalasta muutti 1600-luvun aikana Venäjälle 40–50 000 henkeä. Tämä oli yli kaksi kolmasosaa alueen kantaväestöstä.
Ortodoksipakolaisten määränpää
Lähtijät päätyivät lähinnä ylisen Volgan pohjoisosiin, jonne haluttiin viljelijöitä pitkällisten levottomuuksien autioittamiin kyliin. Kantaväestö oli paennut Volgan alajuoksulle, minne muodostui runsaasti itsenäisiä kasakkayhteisöjä. Sijainti oli tärkeä Moskovan kaupungin elintarvikehuollon kannalta, joten asuttamista tuettiin hallitsijatasolta asti. Asutus organisoitiin järjestelmällisesti ja tulokkaille annettiin etuuksia sekä verohelpotuksia. 1650-luvulla ennen ruptuurisotaa houkuttelu muuttui aktiiviseksi ja Käkisalmen lääniin organisoitiin asiamiesverkosto vakoilua ja värväystä varten. Tverin alueelle 150–200 km Moskovasta luoteeseen muodostui nk. Tverin Karjala, jossa suurimmat yhteisöt ovat osittain säilyttäneet oman kielensä ja kulttuurinsa.
Luterilaisväestön muutto Käkisalmen lääniin
Ortodoksien pako avasi tilaa uudelle väestölle. Väestöpaine ympäristöstä oli kova, sillä naapurimaakunnat olivat kärsineet raskaasta sotaväenotosta, Käkisalmen lääni puolestaan oli sotaväenotosta vapautettu. Tyhjeneviin kyliin muutti väestöä pääosin Savosta, jonkin verran myös Kainuusta ja Ruotsille vanhastaan kuuluneesta Viipurin Karjalasta. Vähäisessä määrin väestöä tuli Pohjanmaalta asti. Tilaton väestö sai siirtyä alueelle luvallisesti, mutta talonpojat laskettiin Suomen puolelta karanneiksi. Savossa voudit laativat luetteloita karanneista, osin määränpäänkin mainiten. Tulokas sai autioituneen tilan viljelyynsä käräjäpäätöksen jälkeen.
Muuttoliikkeen syyn ja Ruotsin ortodoksipolitiikan arviointia
Ruotsin käännytyspolitiikan määrätietoisuudesta on esitetty tutkijoiden keskuudessa jyrkempiäkin arvioita. Vanhastaan tutkimus arvioi käännytystyön ja luterilaistamistoimenpiteet varsin ankariksi, kuitenkin niin ettei suoranaisia pakkokeinoja tai väkivaltaa käytetty. Seurauksena myös ortodoksien maastapaon pääsyynä olisi ollut luterilainen käännytyspolitiikka.
Uudemman historiakirjoituksen mukaan erityisesti kruunun ja ylimmän virkamiehistön kanta oli maltillinen ja vältti pakkokeinoja. Aikaisemmin ankariksi mielletyt luterilaistamistoimenpiteetkään eivät näytä olleen säännönmukaisesti jatkuvia (tästä esimerkkinä luterilaisseurakuntien kustannuksiin osallistuminen), määräyksistä lipsuttiin (pappiskielto) tai käytäntö perustui vapaaehtoisuuteen (saarnapakko). Muuttoliikkeen pääsyinä pidetään ankaria katovuosia, raskasta verotusta ja kulttuurisia syitä: ortodoksiväestö samaistui venäjää puhuviin uskonveljiin, ei luterilaisiin ruotseihin. Rajan takana odotti helpompi elanto tutussa kulttuurissa.
Barricade
Generation 1
Barricade esiteltiin vasta Generation 1 -lelusarjaan pohjautuneen animaatiosarjan jälkeen vuonna 1990, jossa sen kerrottiin oppineen pitämään itsestään huolta pyöriessään Cybertronin vaarallisimpien kilpa-ajojengien mukana. Barricade käyttää kaduilla ja jengeissä oppimaansa julmuutta Decepticonien partionjohtajana. Hänen joukkonsa tietävät, että pienikin virhe johtaa armottomaan tuomioon.
Transformers: Energon
Transformers: Energonissa Barricade oli Destruction-ryhmän johtaja, jotka yhdistyessään muodostivat Bruticus Maximusin. Erään virtuaaliharjoituksen aikana Barricade ja Steamhammer kokoontuivat muiden jäsenten kanssa kohtaakseen Storm Jetin ja hänen Air-ryhmän. Molemmat johtajat muodostivat oman yhdistelmänsä, joista Barricaden Bruticus Maximus voitti taistelun. He kuitenkin hävisivät seuraavalla kierroksella Optimus Supremelle.
Barricadea ei viitattu sarjan aikana nimeltään vaan se oli suurimmaksi osaksi vain Bruticus Maximusin vartalo.
Transformers (2007)
Vuoden 2007 Transformers-elokuvassa Barricade kuuluu Decepticonien ryhmään ja muuntautuu Saleen S281-malliseksi poliisiautoksi. Hän toimii Bumblebeen tavoin vakoojana. Lisäksi hän ja hänen apurinsa, Frenzy ovat ainoat ei-sotilaalliset Decepticonit, toisin kuin toinen maapallolla toiminut tiedustelija Blackout ja tämän pari Scorponok.
Barricade etsi yhdessä Frenzyn kanssa tietoa Megatronin olinpaikasta, jonka Frenzy myös löysi murtauduttuaan Air Force Onessa Yhdysvaltain armeijan verkostoon. Lisäksi he saivat selville internetin kautta kapteeni Archibald Witwickyn jälkeläisen Sam Witwickyn pitävän hallussaan isoisoisänsä silmälaseja, johon Megatron oli vuosia sitten vahingossa skannannut kauan kadoksissa olleen Allsparkin sijainnin. Myöhemmin Barricade löytää Witwickyn, jonka he tuntevat tämän eBay-tunnuksen nimellä Naistenmies217 ja alkaa kuulustelemaan häntä uhkaavasti. Sam onnistuu kuitenkin pakenemaan ja saa apua Bumblebeeltä, jota hän piti aluksi uhkana. Barricade vahingoittui taistelussa Bumblebeeta vastaan, eikä saanut tarvittavaa tietoa haltuunsa.
Myöhemmin Barricade lähti yhdessä Brawlin ja Bonecrusherin kanssa takaa-ajaamaan Autobotteja. Devastator otti oman reittinsä, kun Barricade ja Bonecrusher menivät moottoritielle. Barricade jäi kuitenkin taka-alalle antaessaan tietä Bonecrusherille, jonka Optimus Prime kuitenkin tuhosi.
Barricaden kohtalo jäi epäselväksi. Eikä häntä nähty elokuvan jatko-osassa Transformers: Kaatuneiden kostossa.
Transformers: The Game
Barricade esiintyy elokuvaan perustuvassa videopelissä Transformers: The Game. Barricade on pelattavana hahmona Decepticon kampanjamoodissa ja se on kahdesti pomovastuksena Autobottien kampanjamoodissa.
Decepticonien kampanjamoodissa Barricade on pelattavana hahmona toisella tasolla, jossa sen täytyy tuhota Autobottien massarobotteja ja hakea Frenzy kyytiin. Samalla Frenzy kertoo kokoamansa tiedot Allsparkista ja Megatronista, jonka sijaintiin tarvittava kartta on kaiverrettu Sam Witwickyn hallussa olevaan silmälaseihin. Barricade joutuu kohtaamaan Bumblebeen, joka yrittää suojella Samia. Barricade onnistuu kuitenkin saamaan lasit haltuunsa tapettuaan Bumblebeen. Myöhemmin Barricade on pelattavana hahmona neljännen tason ensimmäisessä tehtävässä, jossa Megatron käskee häntä etsimään Sam Witwickyn. Löydettyään pojan Barricade joutuu taistelemaan Jazzia vastaan, jonka hän lopulta onnistuu tappamaan. Witwicky kuitenkin pääsee pakoon. Barricade esiintyy vielä pelin lopussa animaatiossa, jossa Maan hallitsijaksi noussut Megatron käskee Barricadea, Brawlia, Scorponokia, Blackoutia, Bonecrusheria ja Starscreamia tuhoamaan jäljellä olevat ihmisrodun.
Autobottien kampanjamoodissa Barricade esiintyy ensimmäisen kerran pomovastuksena kolmannen tehtävän ensimmäisessä tasossa, jossa pelaajan täytyy estää Bumblebeellä Barricadea sieppaamasta Sam Witwickya. Toisen kerran se on neljännen tehtävän neljännen tason viimeinen vastus, joka on toisintoa edelliseen kohtaamiseen, mutta tällä kertaa Barricade kuolee taistelun aikana.
Transformers: Kuun pimeä puoli
Barricade teki pienen paluun elokuvassa Transformers: Kuun pimeä puoli. Chicagon taistelussa hän oli yksi Soundwaven alaisuudessa olevista sotilaista ja hänen käskystään tappoi Autobottien varustemestari Quen. Mutta Bumblebeen tapettua Soundwave, NESTin sotilaat hyökkäsivät Barricaden ja muiden kimppuun.
Elokuvassa ilmenneen teknisen virheen takia Barricade puhuu Soundwaven äänellä elokuvassa muutaman repliikin.
Transformers: Viimeinen ritari
Ohjaaja Michael Bay ilmoitti Barricaden palaavan elokuvassa Transformers: Viimeinen ritari julkaisemalla kuvan tämän uutena muuntautumismuotonsa toimivasta vuoden 2016 Ford Mustang -poliisiautosta.
War for Cybertron
Barricade esiintyy Transformers: War for Cybertron videopelissä pelattavana hahmona. Decepticonien kampanjamoodissa Barricade on yksi Megatronin kätyreistä. Hän on pelattavana ainoastaan kampanjan ensimmäisessä tasossa, jossa hän yrittää Megatronin ja Brawlin mukana tunkeutua tehtaaseen, jossa Starscream säilyttää pimeää energonia. Barricade käyttää aseinaan neutronitoistajaa ja energonsapelia.
Jógvan Isaksen
Jógvan Isaksen (s. 25. elokuuta 1950 Tórshavn, Färsaaret) on färsaarelainen kirjailija ja kirjallisuushistorioitsija. Hän on kirjoittanut rikosromaaneja ja kirjan färsaarten kirjallisuudesta Færøsk Litteratur (1993, tanskaksi). Hän johtaa färsaarelaista kustannusyhtiötä Mentunargrunnur Studentafelagsins, jonka osoite on Färsaarilla mutta toimituskunta Kööpenhaminassa. Se julkaisee färsaarelaisia kirjoja ja on saarten vanhin kustantamo, perustettu 1910.
Elämäkerta
Jógvan Isaksenin vanhemmat ovat Magnhild Isaksen s. Olsen ja Reimar Isaksen, jotka molemmat ovat kotoisin Gøtan kylästä. Isaksen muutti koulun jälkeen 1970 opiskelemaan pohjoismaista filologiaa Tanskaan Aarhusin yliopistoon. Hän suoritti maisterintutkinnon 1982 pääaineena skandinaavinen kirjallisuus. Vuodesta 1986 hän on ollut Kööpenhaminan yliopistossa fäärin kielen ja kirjallisuuden apulaisprofessori. Hän on ollut vuodesta 2000 Pohjoismaiden neuvoston julkaiseman Nordisk litteratur -lehden päätoimittaja.
Isaksen aloitti 1978 kirjailijana. Hänen rikosromaaninsa ovat Färsaarilla suosittuja ja joulun ajan bestsellereitä. Niitä on käännetty muillekin kielille. Hän on kirjoittanut myös muutamia lastenkirjoja sekä kirjoja färsaarelaisista kirjailijoista ja saarten kirjallisuudesta. Isaksen on saanut 1994 Färsaarten kirjallisuuspalkinnon kahdesta teoksesta, joista toinen käsittelee kirjailija Hanus Kambania (silloin Hanus Andreassen), toinen Färsaarten kirjallisuutta. Vuonna 2006 hän sai Färsaarten hallituksen myöntämän palkinnon Heiðursgáva landsins.
Rikosromaani Blíð er summarnátt á Føroyalandi oli Isaksenin ensimmäinen lajissa ja ensimmäisiä färinkielisiä, jonka tapahtumat sijoittuvat Färsaarille. Se on käännetty tanskaksi, islanniksi ja saksaksi.
Antero Ruuhonen
Antero Ruuhonen (21. marraskuuta 1933 Lahti – 11. huhtikuuta 1979 Jaala) oli suomalainen dokumenttielokuvien ohjaaja ja elokuvaaja. Hän työskenteli myös elokuvanäyttelijänä.
Ura
Ruuhonen ohjasi kymmenkunta dokumenttielokuvaa 1960- ja 1970-luvuilla, mukaan luettuna lappalaisaiheinen teos Jutaamakeino (1965) ja Jääkiekkoaapinen (1974). Hän oli yksi Edvin Laineen Tuntemattoman sotilaan neljästä kuvaajasta. Lisäksi hän kuvasi muutamia televisioelokuvia ja dokumentteja suomalaisen televisiotoiminnan alkuaikoina.
Ruuhonen näytteli sivurooleja erinäisissä 1950-luvun elokuvatuotannoissa. Laineen Tuntemattomassa hänellä oli pieni mutta mieleenpainuva rooli kuolemaantuomittuna. Laineen ohjaamassa teoksessa Niskavuori taistelee Ruuhonen näytteli sodasta palaavaa Pikku-Marttia. Ruuhosella oli lisäksi useita kreditoimattomia rooleja, muun muassa lehtipojan osa rillumarei-klassikossa Rovaniemen markkinoilla.
Zero 7
thumb|[[Sia|Sia Furler ja Zero 7 esiintymässä.]] Zero 7 on Henry Binnsin ja Sam Hardakerin muodostama elektronisen musiikin yhtye Lontoosta. Yhtyeen musiikki voidaan luokitella ryhmiin downtempo, acid jazz ja soul. Yhtyettä on verrattu usein ranskalaiseen Airiin. Ensimmäiset julkaisut olivat remiksejä muiden artistien kappaleista. Vuonna 2001 Zero 7 julkaisi ensimmäisen albumin Simple Things. Levystä tuli erittäin suosittu, sitä myytiin yli 300 000 kappaletta. Yhtyeen toinen levy, When It Falls, ei ollut yhtä hyvä menestys.
Mari Kaasinen
Mari Hannele Kaasinen-Paaso (s. 6. joulukuuta 1971 Rääkkylä ) on suomalainen laulaja, lauluntekijä ja muusikko, jonka pääsoitin on kantele. Hänet tunnetaan yhdessä sisarensa Sari Kaasisen kanssa yhtenä Värttinä-yhtyeen perustajista. Täyttäessään 50 vuonna 2021 Mari Kaasinen oli laulanut yhtyeen eturivissä 38 vuotta ja oli sen ainoa alkuperäisjäsen.
Kaasinen valmistui ylioppilaaksi Joensuun lyseon lukiosta 1990 ja aloitti samana vuonna opiskelun Sibelius-Akatemiassa. Hän oli tuolloin jo puoliammattilainen, sillä hän oli laulanut Värttinässä vuodesta 1983, ja esiintynyt kiireisimpänä vuotenaan yli sadassa tilaisuudessa. Hän on opiskellut klassista laulua, harmonikan- ja viulunsoittoa sekä kansanmusiikkia Sibelius-Akatemiassa, josta Kaasinen on valmistunut musiikin maisteriksi. Muita hänen yhtyeitään ovat olleet muun muassa sveitsiläisen pianistin ja säveltäjän Simon Hon johtama Ho Orchestra sekä Sirmakka.
Hausjärven Oitissa 2006–2019 asunut Kaasinen muutti sieltä Helsinkiin. Vuonna 2021 hän oli urallaan laulanut kaikilla kolmellatoista Värttinän levyllä ja tehnyt yhtyeelle yhteensä 30 sävellystä ja sanoitusta. Värttinä oli siihen mennessä esiintynyt yli 50 maassa ja suurin osa konserteista oli siihen aikaan muualla kuin Suomessa. Keikkailun ohessa Kaasinen on opettanut lapsia vuodesta 1987 lähtien kaiken kaikkiaan yli kymmenessä koulussa ja pitänyt omaa musiikkikoulua Hausjärvellä.
Kokeneena esiintyjänä ja tunnettuna muusikkona Kaasinen ei ole kuitenkaan koskaan halunnut sooloartistiksi, vaikka sitä on ehdotettu monta kertaa. Hän pitää itseään ryhmätyöskentelijänä, eikä ole pyrkinyt Värttinänkään johtajaksi edes silloin, kun Sari Kaasinen erosi yhtyeestä 1996. Mari Kaasinen katsoo Värttinän pitkäikäisyyden johtuvan vastuun tasaisesta jakautumisesta ja muusikkojen vaihtuvuudesta, sillä yhtyeessä on ollut vuoteen 2021 mennessä viitisenkymmentä soittajaa jättämässä jälkensä sen sointiin.
MacArthur
MacArthur tai McArthur on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Epäilty
Epäilty on perustelluista syistä rangaistavaan tekoon syylliseksi oletettu henkilö. Samaan esitutkintaan voi liittyä useita epäiltyjä ja heidän lukumääränsä voi muuttua esitutkinnan kuluessa. Epäilty saattaa tutkinnassa osoittautua syyttömäksi, jolloin hän lakkaa olemasta epäilty. Toisaalta todistajana kuullusta henkilöstä saattaa tulla epäilty. Esitutkinnalle on tyypillistä, että asianosaisten asema voi muuttua esitutkinnan edistyessä ja asema selkeytyy vasta siirryttäessä syyteharkintaan ja oikeudenkäyntiin. Rikoksesta ilmiannetusta ei automaattisesti tule epäiltyä, vaan asiassa pitää olla ilmiannon uskottavaksi tekeviä seikkoja. Nimetön ilmianto ei tee kenestäkään epäiltyä. Epäiltyä koskee syyttömyysolettama eli häntä pidetään syyttömänä mahdolliseen tuomioon saakka.
Esitutkinnan aikana epäillyllä on asianosaisen asema. Kuulusteltavalle on ennen kuulustelua ilmoitettava hänen asemansa prosessissa (epäilty vai todistaja), mistä häntä epäillään ja myös aseman muuttumisesta. Epäillyllä ei ole velvollisuutta antaa lausumaa esitutkinnassa, hänellä ei ole tunnustuspakkoa ja häntä ei rangaista, vaikka hän poikkeaisi totuudesta. Epäilty on velvollinen ilmoittamaan vain oikeat henkilötietonsa. Epäillyllä on oikeus jo esitutkinnan aikana käyttää avustajaa ja valmistella puolustustaan.
Saundra Santiago
Saundra Santiago ( 13. huhtikuuta 1957 Bronx, New York) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tunnetaan parhaiten etsivä Gina Calabresena 80-luvun hittisarjassa Miami Vice.
Santiagon läpimurto oli esiintyminen Arthur Millerin Näkymä Sillalta -näytelmässä Broadwaylla. Hänellä oli myös pieni rooli HBO:n sarjassa Sopranos.
Bostoninkurkku
Bostoninkurkku,, on ruotsalainen kurkkusalaatti, johon kuuluu hienoksi hakattua maustekurkkua, punaista paprikaa, sipulia, sinapinsiemeniä ja muita mausteita.
Historia
Nimestään huolimatta bostonkurkulla ei ole mitään tekemistä Bostonin kanssa. Se on ruotsalaisen AB Felix-yhtiön 1951 kehittämä tuote, johon käytettiin maustekurkkuviipaleita tehdessä ylijääneet kurkun päät. Nimi on peräisin yrityksen työntekijöille järjestetystä kilpailusta.
Bostongurka on ollut Felixin (nykyään Orklan omistuksessa) tavaramerkki vuodesta 1979 asti. Vuonna 1999 toinen elintarvikeyhtiö Björnekulla lanseerasi samalla nimellä samanlaisen kurkkusalaatin. Oikeudessa Björnekulla esitti, että bostongurka oli vesittynyt yleistermiksi, eikä Felixin tavaramerkki enää ollut voimassa. Oikeus kuitenkin ratkaisi vuonna 2005 asian Felixin hyväksi, ja Björnekulla ryhtyi kutsumaan tuotettaan "kurkkusilpuksi".
SS Colvile
SS Colvile oli Winnipegjärvellä liikennöinyt höyryvene. Se rakennettiin Grand Forksissa Pohjois-Dakotassa, osittain käyttäen hyväksi aiemmin liikenteessä olleen aluksen, Chief Commissionerin osia. Alus oli yksi suurimmista Hudson's Bay Companyn rakennuttamista aluksista, ja se rakennettiin Winnipegjärvellä tapahtuvaa kaupankäyntiä varten. Yhtiö palkkasi kapteeni J. Reevesin valvomaan aluksen rakentamista.
Vuoteen 1878 mennessä Colvile oli tärkeä linkki Hudson's Bay Companyn Redjoen ja Edmontonin suuntien kuljetusketjussa. Kun rautatie Selkirkiin valmistui, rakennettiin Red-joen varrelle varastoalue kauppaliikennettä varten. Yhtiö rakennutti sivuraiteen Selkirkin rautatieasemalta varastoalueelle, joka sai nimekseen Colvile Landing aluksen mukaan.
Colvilen kauppareitti hyötyi rautatien rakentamisesta, ja seuraavien kahdenkymmenen vuoden ajan alus lastasi säännöllisesti kauppatavaraa ja kuljetti ne Winnipegjärven rannikkokyliin.
Colvile tuhoutui tulipalossa Grand Rapidsin satamassa vuonna 1894. Tulipalossa tuhoutui myös useita satamarakennuksia.
Akademeia
Akademeia (, alun perin ; ) eli ”Akatemia” oli antiikin aikainen lehto sekä gymnasion eli voimistelu- ja urheilupaikka Ateenassa Kreikassa. Se sijaitsi Ateenan esikaupungeissa noin kuusi stadioninmittaa eli noin 1,5 kilometriä kaupungista luoteeseen. Akademeia tunnetaan erityisesti Platonin perustaman filosofikoulun Platonin Akatemian toimintapaikkana Platonin itsensä aikana ja vielä pitkään hänen jälkeensä.
Platonin koulun kautta lehdon nimi on sanan ”akatemia” alkuperä. Akademeian ja Platonin Akatemian arkeologinen alue sijaitsee siitä nimensä saaneessa nykyisessä Akadimía Plátonoksen kaupunginosassa. Arkeologinen puisto Archaiologikó Párko Akadimías Plátonos on avoinna yleisölle. Sen yhteydessä toimii pieni museotila Psifiakó Mouseío.
Varhaishistoria
Akademeia tai Hekademeia on ollut asuttu jo esihistoriallisella ajalla. Alue sai nimensä sen alun perin omistaneesta heeros Akademoksesta tai Hekademoksesta, joka jätti sen ateenalaisille urheilupaikaksi. Sinne rakennettiin gymnasion arkaaisella kaudella 500-luvulla eaa., ja se oli yksi Ateenan kolmesta tärkeimmästä gymnasionista Kynosargeen ja Lykeionin ohella. Hipparkhos ympäröi alueen muurilla. Kimon puolestaan kaunisti sitä klassisen kauden alussa 400-luvun eaa. alkupuolella puuistutuksin ja lähdekaivoin sekä järjesti alueen kastelun. Akademoksen ja Akademeian nimet olivat niin kunnioitettuja, etteivät spartalaisetkaan, jotka usein miehittivät Attikan aluetta Ateenan ympärillä peloponnesolaissodan aikana, koskaan aiheuttaneet siellä tuhoja.
Platonin kouluna
pienoiskuva|Akademeian arkeologisen puiston sisäänkäynti. pienoiskuva|Akademeian arkeologista puistoa.
Idyllisenä lehtona Akademeia oli sopiva filosofian ja muusisten taitojen harjoittamiseen. Filosofi Platon omisti alueelta isänperintönä pienen puutarhan ja talon, ja avasi sinne oman filosofikoulunsa noin vuonna 388/387 eaa. Myös Platonin seuraajat jatkoivat opettamista samalla paikalla Platonin kuoleman vuonna 347 eaa. jälkeen. Tästä sai nimensä akatemialaisiksi ja Platonin Akatemiaksi kutsuttu filosofian koulukunta, josta puolestaan on peräisin nykyinen sanan ”akatemia” käyttö.
Päin vastoin kuin Aristoteleen koulu Lykeionissa ja kyynikkojen koulu Kynosargeessa, Akatemia ei näin varsinaisesti toiminut Akademeian gymnasionissa vaan Platonin kotona ja mailla, jotka vain sijaitsivat Akademeian laajalla alueella.
Myöhempi historia
Akademeian alue toimi pitkään filosofian pyhäkkönä, ja säästyi vihollisten aiheuttamilta tuhoilta aina Sullan johtamaan roomalaisten hyökkäykseen vuonna 86 eaa. saakka. Sulla hakkautti Akademeian puut Ateenaa piirittäessään, ja niitä käytettiin piirityskoneiden rakentamiseen. Myöhemmnin puut istutettiin uudelleen. Tuho merkitsi kuitenkin todennäköisesti varsinaisen Platonin Akatemian toiminnan loppua ainakin Akademeiassa, sillä myöhempi uusplatonilainen Akatemia toimi ilmeisesti muualla, kuten Prokloksen talossa. Akademeian alue säilyi asuttuna 500-luvulle jaa. saakka.
Kaivaukset
1800- ja 1900-lukujen kuluessa nykyinen Ateenan kaupunki laajeni alueen ympärille. Akademeian paikka tunnistettiin jo 1800-luvulla paitsi sijaintia koskevien antiikin aikaisten kuvausten kautta myös siitä, että sen nimi oli säilynyt paikalla muodossa Kathímeia. Oikean suunnan vahvistivat myös Kerameikoksen arkeologiset kaivaukset vuonna 1872. Akademeian alueella suoritti ensimmäisenä kaivauksia P. Kastriótis vuonna 1908, kuitenkaan ilman huomattavia tuloksia.
Varsinaiset kaivaukset aloitti Panagiótis Aristófron vuonna 1929. Ensimmäisessä vaiheessa vuosina 1929–1940 kaivauksia suoritettiin Ateenan akatemian rahoittamina, ja toisessa vaiheessa vuosina 1955–1963 F. Stavrópouloksen johdolla ja Ateenan arkeologisen seuran rahoittamina. Kaivauksia on jatkettu edelleen 2000-luvulla, ja aluetta on pyritty kohentamaan arkeologisena puistona.
Rakennukset ja löydökset
Akademeiaan johti tie Kerameikoksesta kaupunginmuurin eli Themistokleen muurin Dipylon-portilta. Akademeiassa oli sekä varjoisaa lehtoa että avoimempia alueita. Sinne oli istutettu erityisesti plataani- ja oliivipuita. Akademeain alueella oli myös gymnasioniin liittyneitä rakennuksia, pyhäköitä, lähdekaivoja, kuvapatsaita ja merkittävien miesten hautoja. Alue sai vetensä Kefissos-joesta sekä mahdollisesti myös Eridanos-joesta Kimonin rakennuttamia vesijohtoja pitkin.
Pyhäköt ja pyhät oliivipuut
Antiikin kirjallisten lähteiden mukaan Akademeian sisäänkäynnillä oli Eroksen patsas ja alttari. Alueen sisäpuolella olivat Athenelle omistettu temppeli sekä muun muassa Akademoksen, muusien, Prometheuksen, Herakleen ja Zeus Kataibatoksen pyhäköt tai alttarit. Prometheuksen alttarilta sai alkunsa lampadeforia eli soihtujuoksu, joka päättyi Dipylon-portille.
Gymnasion pienoiskuva|Akademeian raunioita.
Alueen suurin arkeologinen löytö ovat suurikokoisen gymnasionrakennuksen rauniot. Ne on ajoitettu myöhäiselle hellenistiselle kaudelle tai varhaiselle roomalaiselle kaudelle. Gymnasion on saattanut olla Platonin Akatemian käytössä kyseisellä aikakaudella, mutta ei ollut olemassa vielä Platonin itsensä aikana. Esinelöytöihin lukeutuu muun muassa suuri määrä kirjoitustauluja. Rauniot sijaitsevat arkeologisen alueen eteläosassa Tripóleos-kadulta tulevan pääsisäänkäynnin ja Pyhän Tryfonin (Ágios Trýfonas) kirkon välisellä alueella (37.99139°N, 23.70806°W).
Platonin Akatemian tilat
Platonin omistama ja Akatemian alun perin käyttämä puutarha rakennuksineen sijaitsi ilmeisesti Akademeian muurien ulkopuolella siitä koilliseen sijainneen Kolonos Hippeioksen kukkulan suunnassa. Sen paikkaa ei tunneta. Arkeologisessa puistossa esiintyy kuitenkin vanhoja opasteita, jotka kutsuvat yllä mainittuja hellenistisen ja roomalaisen kauden gymnasionin rakennelmia ”Platonin Akatemiaksi”.
Pyhä talo
Arkeologisen alueen pohjoisosassa sijaitsevat alueen vanhimmat rakennusjäänteet. Ne ovat niin kutsuttu Pyhä talo (Hiera oikia), joka on ajoitettu geometriselle kaudelle 700-luvulle eaa., sekä varhaiselle helladiselle kaudelle noin 2500 eaa. ajoitettu apsis-päätyinen talo. Rauniot sijaitsevat nykyisen Drákontos-kadun varrella ja ne on katettu suurella katoksella (37.99333°N, 23.70611°W).
Muut rakennelmat
Arkeologisissa kaivauksissa on löydetty muurien osia ja rajakiviä, jotka suunnilleen osoittavat Akademeian alueen rajat. Alueelta on löydetty myös muun muassa kaivoja ja hautoja. Antiikin lähteiden perusteella Akademeian ja Kolonos Hippeioksen välillä sijaitsivat Platonin hauta ja Timonin torni.
Ellinoora Huotari
Ellinoora Huotari (s. 23. joulukuuta 1997) on suomalainen salibandyn pelaaja, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on naisten Salibandyliigassa edustanut lappeenrantalaista NST:tä kausina 2013–2015 ja tamperelaista Kooveeta kaudesta 2015–2016 alkaen. Hän on pelannut runkosarjassa 98 ottelua, joissa hän on tehnyt 64 maalia ja antanut 51 maalisyöttöä. Pudotuspelejä hänellä on 29, joissa hänen tehopisteensä ovat 13 + 17. Hän on saavuttanut SM-pronssia vuosina 2015 ja 2019.
Lüdenscheid
Lüdenscheid on kaupunki Saksan Nordrhein-Westfalenin osavaltiossa. Se on piirikuntansa keskuskaupunki. Kaupungissa asuu noin 73 700 ihmistä, ja se on pinta-alaltaan 86,73 neliökilometrin suuruinen. Asukkaista noin 16 prosenttia on ulkomaalaisia.