cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
RedTube
Historia
Nykyään MindGeek omistaa RedTube-, YouPorn-, PornMD- ja Pornhub -sivustot.
Mäkilä
Mäkilä on suomalainen sukunimi. Nimi muistuttaa paljon sekä sisällöltään että synnyltään sitä paljon yleisempää nimeä Mäkelä, ja vanhoista asiakirjoista onkin välillä vaikeaa päätellä, kumpaa näistä nimistä tarkoitetaan. Vastaavaa e:n ja i:n vaihtelua esiintyy esim. nimien Nummela ja Nummila tapauksessa. Mäkilöitä asuu varsinkin Rauman seudulla. Tunnettuja nimenkantajia:
Endodermi (kasvitiede)
pienoiskuva|Mikroskooppikuva [[isokorte|isokortteen (Equisetum giganteum) endodermistä, jossa näkyy Casparin rengas.]] Endodermi eli sisäketto on kasvien juuren kuorikerroksen sisimmäinen solukerros, joka ympäröi juuren keskuslieriötä. Heti endodermin alla on juuressa lieriöketto eli perisykli. Juuren vanhetessa endodermi sekä kaikki sen ulkopuolella olevat juuren kuoren solukerrokset kuluvat pois, kun lieriöketon soluista erilaistunut korkkijälsi tuottaa juureen korkkikuoren.
Endodermin solut ovat kiinnittyneet toisiinsa hyvin tiiviisti paksuin soluseinin, jolloin vesi ja siihen liuenneet aineet eivät pääse kulkemaan endodermikerroksen läpi solujen välisessä tilassa, vaan veden ja muiden aineiden on mentävä endodermin solujen kautta päästäkseen keskuslieriöön ja johtosolukkoon. Tämä mahdollistaa "tarkkailun" siitä, mitä aineita juuren keskuslieriöön ja sitä kautta kasvin johtosolukkoon pääsee. Jos jokin patogeeni pääsee endodermin läpi johtosolukkoon, voi se sitä kautta kulkea helposti eri kasvinosiin. Juuren endodermin solujen paksujen soluseinien muodostamaa rengasmaista rakennetta kutsutaan Casparin renkaaksi tai juovaksi.
Havupuiden neulasten johtojänteen ympärillä olevaa solukerrosta kutsutaan myös endodermiksi.
Andrew Murdoch
Andrew Murdoch (s. 4. huhtikuuta 1978) on brittiläinen Williamsin Formula 1 -tallin insinööri. Murdorch toimi Williamsilla testiryhmän datansinöörinä vuosina 2006–2007. Vuosina 2008–2009 hän toimi Kazuki Nakajiman, 2010 Nico Hülkenbergin ja 2011–2012 Pastor Maldonadon datainsinöörinä. Vuonna 2013 hän toimi Maldonadon ja 2014 Felipe Massan kisainsinöörinä. Vuodesta 2015 lähtien hän on toiminut auton suorituskyvystä vastaavana insinöörinä.
Brian Jamieson
Brian Jamieson (s. 7. maaliskuuta 1969) on yhdysvaltalainen soutaja. Hän saavutti pariaironelosessa olympiahopeaa Atlantassa 1996. Maailmanmestaruuskilpailuihin hän osallistui neljä kertaa mutta ei yltänyt kertaakaan A-finaaliin.
Mikko Kanninen
pienoiskuva|Mikko Kannisen väitöstilaisuus 22.4.2012. Tampereen yliopisto. Teatterimonttu Mikko Tapani Kanninen (s. 1971 Tampere) on suomalainen näyttelijä, teatteriohjaaja ja teatterinjohtaja. Hänet valittiin Tampereen Teatterin johtajaksi 1. elokuuta 2020 alkaen. Hän on työskennellyt mm. Circus Maximus teatterissa, Helsingin Kaupunginteatterissa, Tampereen Työväen Teatterissa, Tampereen Teatterissa, ja Turun kaupunginteatterissa.
Casparin rengas
Casparin renkaan eli endodermin solujen välisten paksujen ja tiiviiden soluseinien ansiosta vesi ja sen mukana kulkevat aineet eivät pääse juuren keskuslieriöön ja johtosolukkoon endodermin solujen väleistä, vaan kaikkien maaperästä juuren keskuslieriöön ja johtosolukkoon kulkevien aineiden on mentävä endodermin solujen läpi. Näin kasvi voi yleisesti ottaen säädellä sekä seurata, mitä aineita ja kuinka paljon, juurista johtosolukkoon ja sitä kautta koko kasviin pääsee.
Casparin rengas on saanut nimensä saksalaisen kasvitieteilijän Robert Casparyn mukaan.
Nire (1944)
Nire oli keisarillisen Japanin laivaston vuonna 1945 valmistunut Tachibana-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.
Valmistus
Alus tilattiin vuoden 1944 hankinnoissa Maizurun laivastontelakalta, missä köli laskettiin 14. elokuuta 1944. Se laskettiin vesille 25. marraskuuta ja otettiin palvelukseen 31. tammikuuta 1945.
Palvelus
Alus poistettiin alusluettelosta 15. lokakuuta 1945 ja romutettiin 1948.
Tim Young (soutaja)
Timothy "Tim" Young (s. 9. huhtikuuta 1968) on yhdysvaltalainen soutaja. Hän saavutti pariaironelosessa olympiahopeaa Atlantassa 1996. Maailmanmestaruuskilpailuissa hän sijoittui samassa luokassa kuudenneksi Tampereella 1995 ja seitsemänneksi Indianapolisissa 1994.
Takalampi (Ikaalinen)
Takalampi on Pirkanmaalla Ikaalisissa Juhtimäen kylän lähellä sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 4,3 hehtaaria ja se on 550 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Lammella on kartan mukaan yksi saari. Sen rantaviivan pituus on 1,4 kilometriä.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Näsijärven–Ruoveden alueen (35.3) Jakaman valuma-alueella (35.34), jonka Parkusjoen yläosan valuma-alueeseen (35.343) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 152,5 metriä mpy.
Condon
Condon voi tarkoittaa seuraavia:
Pappila (Salo)
Pappila on kylä Salossa. Pieni kylä erottuu Uskelanjoen viljellyssä laaksossa selkeästi. Pappila sijaitsee valtatien 1 Salon liittymän eteläpuolella.
Pappilan kyläalue sijaitsee Asolanojan ja Uskelanjoen välisellä kaistaleella. Kylän rakennukset muodostavat tiiviin kokonaisuuden Hiidentien varrella. Kylässä sijaitsee entisen Uskelan Isokylän emäkirkon muistomerkki ja hautausmaa. Nimensä mukaisesti kylässä on ollut Uskelan seurakunnan pappila. Pappilasta tehtiin Isokylän kansakoulu, joka muutettiin asuintaloksi 1980-luvulla. Kylässä on vanhan pappilan lisäksi ja muutama muu asuintalo.
Uskelan Pappila sijaitsi vielä 1700-luvulla aivan Isokylän emäkirkon vieressä. Vuonna 1802 se siirrettiin pari sataa metriä nykyiselle paikalleen. Isokylän emäkirkko vaurioitui maanvyöryssä 1825 ja se purettiin.
Lauttalampi (Ikaalinen)
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 1,7 hehtaaria ja se on 200 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 600 metriä.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Näsijärven–Ruoveden alueen (35.3) Jakaman valuma-alueella (35.34), jonka Parkusjoen yläosan valuma-alueeseen (35.343) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 149,6 metriä mpy.
Markku Tervahauta
Markku Petteri Tervahauta (s. 3. maaliskuuta 1962 Lahti ) on suomalainen lääketieteen tohtori ja terveysviranomainen. Hänet nimitettiin 18. lokakuuta 2018 viisivuotiskaudelle Terveyden ja hyvinvoinnin laitoksen pääjohtajaksi Juhani Eskolan seuraajana.
Nuorukaisena Tervahauta työskenteli kesän ajan ambulanssin apumiehenä Lahden palokunnassa ja innostui siitä hakeutumaan lääketieteen pariin. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Lahden lyseosta 1981, valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1990 ja väitteli tohtoriksi Kuopion yliopistossa 1997. Tervahauta työskenteli johtavana lääkärinä Kiuruvedellä 1998–2000 ja Leppävirralla 2000–2007.
Lauren Beukes
pienoiskuva|pysty|Lauren Beukes [[Finnconin kunniavieraana 2018.]] Lauren Beukes (s. 1976 Johannesburg) on eteläafrikkalainen televisiokäsikirjoittaja, kolumnisti ja kirjailija.
Markku Tervahauta
Tervahauta oli Leppävirran kunnanjohtaja vuosina 2007–2009. Hän toimi myös yhtenä kolmesta Kuopion apulaiskaupunginjohtajasta; tästä virasta hän piti virkavapaata yli puolentoista vuoden ajan ennen irtisanoutumistaan, joka astui voimaan lokakuussa 2019. Ennen siirtymistä Kuopioon hän oli toiminut Lahden sosiaali- ja terveystoimialan johtajana. Helmikuusta 2018 Tervahauta työskenteli Suomen sosiaali- ja terveysministeriön hyvinvointi- ja palveluosaston osastopäällikkönä, kunnes sai nimityksen Terveyden ja hyvinvoinnin laitoksen pääjohtajaksi.
13. maaliskuuta 2020 Tervahauta herätti huomiota esiintymällä niiskuttavana ja hikeä otsaltaan pyyhkivänä Terveyden ja hyvinvoinnin laitoksen tiedotustilaisuudessa koronavirusepidemiassa sairastumisen ehkäisemiseksi. Hän pahoitteli heikkoa esiintymistä sekä huonon esimerkin antamista ja lupautui koronavirustestiin, jonka tulos oli negatiivinen.
Lauren Beukes
Beukes opiskeli luovaa kirjoittamista Kapkaupungin yliopistossa ja työskenteli 12 vuotta freelancetoimittajana. Hän kirjoitti muun muassa The Sunday Timesiin, The Hollywood Reporteriin, Marie Claireen ja The Big Issueen.
Beukesin teos Zoo City (2010) sai Arthur C. Clarke -palkinnon. Se oli ehdolla myös World Fantasy -palkinnon saajaksi. Romaani Säkenöivät tytöt oli Tähtivaeltaja-palkintoehdokkaana 2014.
Deepa Bhatia
Deepa Bhatia on intialainen elokuvaohjaaja ja elokuvaleikkaaja. Hänen ohjauksensa Neron vieraat (Nero’s Guests) on osa Yleisradion Dokumenttiprojektin kolmasulottuvuus.fi-ohjelmistoa. Bhatia on naimisissa myös elokuva-alalla työskentelevän Amole Gupten kanssa.
Joutsenlampi (Ikaalinen)
Joutsenlampi on Pirkanmaalla Ikaalisissa Juhtimäen kylän lähellä sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 3,2 hehtaaria ja se on 350 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 800 metriä.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Näsijärven–Ruoveden alueen (35.3) Jakaman valuma-alueella (35.34), jonka Parkusjoen yläosan valuma-alueeseen (35.343) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 156,8 metriä mpy.
Ylenia Carrisi
Ylenia Maria Sole Carrisi (29. marraskuuta 1970 Rooma – katosi 6. tammikuuta 1994) oli italialainen televisiojuontaja, joka työskenteli kirjainten kääntäjänä La Ruota Della Fortuna -ohjelmassa, Onnenpyörän italialaisessa versiossa. Hän katosi tammikuussa 1994 lomamatkalla New Orleansissa.
Ylenia Carrisi oli Albano Carrisin ja Romina Powerin näyttelijä-laulajapariskunnan vanhin tytär. Hänen isovanhempiaan olivat näyttelijät Tyrone Power ja Linda Christian. Carrisi esiintyi vanhempiensa kanssa elokuvassa Champagne in paradiso vuonna 1983.
thumb|Katoamisensa aikaan Carrisi oli kirjoilla LeDale-hotellissa New Orleansin St. Charles Avenuella. Kuvassa toimintansa lopettanut hotelli vuonna 2008. Carrisi katosi epäselvissä olosuhteissa lomamatkalla New Orleansissa 6. tammikuuta 1994. Viimeinen varma havainto hänestä on ranskalaiskortteleista. Poliisin yritykset löytää Carrisi epäonnistuivat. Katoamisensa aikoihin Carrisi asui LeDale-hotellissa yhdessä katumuusikko Alaxander Masakelan kanssa. Masakela pidätettiin 31. tammikuuta 1994, mutta vapautettiin myöhemmin, koska hänen ei voitu todistaa liittyvän Carrisin katoamiseen.
Eräs vartija väitti nähneensä Carrisia muistuttavan naishenkilön hyppäävän Mississippijokeen. Rannikkovartioston yritykset löytää naisen ruumis joesta päättyivät tuloksettomina, mutta on mahdollista, että ruumis huuhtoutui mereen. Ei ole varmaa tietoa siitä, oliko vartijan näkemä naishenkilö todella Ylenia Carrisi.
Carrisin äiti uskoo tyttärensä olevan elossa, mutta marraskuussa 2006 Albano Carrisi sanoi uskovansa vartijan tarinan olevan totta.
Aitonevan liikennepaikka
Aitonevan laiturivaihde muutettiin miehittämättömäksi seisakevaihteeksi vuonna 1954 ja henkilöliikenne lopetettiin 30. toukokuuta 1965. Henkilöliikenne Porin ja Haapamäen välillä lakkautettiin kokonaisuudessaan vuonna 1981. Aitonevasta tuli radan itäinen päätepiste, kun rataosa Haapamäelle poistettiin käytöstä vuonna 1985. Tavaraliikenne Aitonevan liikennepaikalla lopetettiin 1. tammikuuta 2001. Kihniön ja Aitonevan välisen rataosan kunnossapito lopetettiin vuonna 2003 ja Aitoneva lakkautettiin. Aitonevan liikennepaikkarakennus on purettu, mutta sivuraiteet ovat yhä jäljellä.
Kaleton (Ikaalinen)
Kaleton on Pirkanmaalla Ikaalisissa Juhtimäen kylän lähellä sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 4,7 hehtaaria ja se on 300 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 850 metriä.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Näsijärven–Ruoveden alueen (35.3) Jakaman valuma-alueella (35.34), jonka Parkusjoen yläosan valuma-alueeseen (35.343) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 156,9 metriä mpy.
Ruostehousuhaukka
Ruostehousuhaukka (Accipiter bicolor) on haukkojen heimoon kuuluva lintu. Sen esiintymisaluetta on Keski- ja Etelä-Amerikka.
Taksonomia
Sillä on neljä alalajia:
Tuliorakas
Tuliorakas (Hydnellum auratile) on nahkaorakkaisiin kuuluva Suomessa äärimmäisen uhanalainen sienilaji, jonka lakki on korkeintaan viisi senttimetriä pitkä, keskeltä oranssi ja reunalta vaalea. Laji on levinnyt ympäri Eurooppaa ja sitä tavataan myös luoteisimmassa Pohjois-Amerikassa.
Ruostehousuhaukka
Taksonomia
Se on kyyhkyhaukan (A. cooperii) ja kuubanlintuhaukan (A. gundlachi) kanssa läheistä sukua, ja ne muodostavat yhdessä superlajin. Accipiter chilensis katsotaan toisinaan myös kuuluvan alalajeihin (Accipiter bicolor chilensis), sillä se poikkeaa ulkonäöltään huomattavasti.
Tuliorakas
Tuliorakas on kasvupaikan suhteen kalkinvaatija. Suomessa se on harvinainen, itse asiassa äärimmäisen uhanalainen, ja se tunnetaan vain Paraisten saaristosta. Laji muistuttaa paljon oranssiorakasta (Hydnellum aurantiacum), mutta sen muoto on säännöllisempi eikä siinä havaita kirkkaanvalkoista.
Ruostehousuhaukka
Elinpiiri ja levinneisyys
Ruostelintuhaukkaa esiintyy hyvin laajalla alueella, mutta sitä havaitaan harvoin. Sitä tavataan seuraavissa maissa: Argentiina, Brasilia, Chile, Kolumbia, Costa Rica, Ecuador, El Salvador, Ranskan Guayana, Guatemala, Guyana, Honduras, Meksiko, Nicaragua, Panama, Paraguay, Peru, Suriname ja Uruguay. Sen elinpiiriä ovat lauhkean vyöhykkeen metsät, subtrooppiset ja trooppiset kuivat ja kosteat alava metsät sekä kuivat savannit.
Linnun elinpiiriin ja määrään vaikuttavat heti metsässä ilmenevät häiriöt ja sirpaloituminen, sillä se on runsaimmillaan koskemattomissa metsissä ja rantametsissä. Esimerkiksi hakatuissa ja muissa käsitellyissä metsissä sitä esiintyy vähemmän, vaikka metsäalasta olisi peitossa yli 66 prosenttia. Niitä on harvoin metsissä, joiden peitto on alle 66 prosenttia.
Käyttäytyminen
Ruostehousuhaukkaa on vaikea havaita, eikä siitä tiedetä paljon, sillä se on arka ja huomaamaton. Niinpä se voi olla arvioitua tavallisempi.
Ääntely
Sen ääntely on yleensä vaimeaa ja huomaamatonta. Koiraiden on havaittu päästävän hiljaista, kirkasta vihellystä, ja naaraat voivat äänellä pesän ja poikasten lähellä voimakkaasti "kak kak kak kak ". Haukkuvaa ääntä "kra-kra-kra-kr-kr-kr-ka" voi myös kuulla molempien sukupuolten ääntelynä. Saapuessaan haudonta-aikana pesälle mukanaan ravintoa urokset ääntelevät terävästi "kek", mihin naaras vastaa nasaalimaisesta "vre".
Ravinto
Tämä haukka saalistaa hyvin vaivihkaisesti lentämällä tiheän kasvillisuuden läpi yllättäen saaliin kimppuun. Ne voivat saalistaa myös ilmasta käsin, kun ne ovat huomaamatta vahtineet kohdetta. Ajoittain ne voivat saalistaa parina. Yleensä ruostehousuhaukka syö pieniä lintuja, kuten rastaita ja kyyhkysiä. Sen tiedetään kuitenkin syövän myös pieniä nisäkkäitä ja matelijoita. Joitakin kertoja haukkojen on todettu käyvän saimiri- tai tamarinilaumaan kimppuun. Lisäksi on havaittu, että ne voivat seurata apinalaumoja ja syödä apinoiden esiin kaivamia hyönteisiä.
Lisääntyminen
Ruostehousuhaukka pesii metsäisillä alueilla, usein aukon lähellä, ja rakentaa pesän puun oksalle tai joskus riippuvaan köynnökseen. Koiras ja naaras rakentavat pesän yhdessä. Pesään käytetään kuivia risuja ja lehtiä. Pesimäkauden alussa rakennetaan aina uusi pesä. Parittelu tapahtuu sen jälkeen kun pesintätoimet kuten ruokkiminen ja pesänrakennus on suoritettu. Harmaanvalkoiset munat ovat kooltaan keskimäärin 47,1 mm × 36,5 mm,. Naaras hautoo kolmisen viikkoa, jolloin koiras hankkii ravintoa. Ruostehousuhaukan poikaset luokitellaan puoli-pesäviipyisiksi eli ne lähtevät pesästä jo ennen kuin ovat lentokykyisiä. Poikasilla on silmät auki kuoriutuessa, mutta ne eivät pysty heti liikkumaan, ja emot ruokkivat niitä. Kuoriutumisen jälkeen poikaset kasvavat pesässä 30–36 vuorokautta, ja lentokykyiseksi kasvaminen kestää lähes seitsemän viikkoa, jona aikana poikaset palaavat pesälle ruokittaviksi niin kauan, että niistä tulee riippumattomia.
Ferdinand III
Ferdinando (regantoj)
Epätäydellinen avioliitto
Epätäydellinen avioliitto oli Ruotsin ja Suomen vuoden 1734 lain naimiskaaren mukainen miehen ja naisen yhteiselämän muoto, joka syntyi tuomioistuimen päätöksellä eikä vihkimisellä kuten tavanomainen avioliitto. Suomen nykyisen avioliittolain mukaan epätäydellisiä avioliittoja ei voi syntyä. Avioliittolaki tuli voimaan vuoden 1930 alussa. Aikoinaan tuomioistuin saattoi julistaa miehen ja naisen aviopuolisoiksi kahdessa tapauksessa. Ensiksi jos mies oli maannut morsiamensa ja jompikumpi karttoi vihkimistä. Toiseksi jos mies makasi naisen antamalla avioliittolupauksen, mutta ei suostunutkaan vihille. Naisen vaatimuksesta tuomioistuin voi tällöin julistaa hänet miehen vaimoksi. Epätäydellinen avioliitto esti muun avioliiton solmimisen ja se voi purkautua vain tavanomaisen eli täydellisen avioliiton tavoin (avioero). Epätäydellisessä avioliitossa syntyneiden lasten asema vastasi aviolapsen asemaa.
Diane O’Grady
Diane O'Grady (s. 23. marraskuuta 1967) on kanadalainen soutaja. Hän saavutti pariaironelosessa olympiapronssia Atlantassa 1996. Maailmanmestaruuskilpailuissa hän saavutti samassa luokassa hopeaa Tampereella 1995 sekä sijoittui kuudenneksi Aiguebelettessa 1997.
Let L-410 Turbolet
L-410:n ylivoimaisesti suurin käyttäjä oli Aeroflot, jolla oli käytössään kaikkiaan yli 640 konetta. Nykyään konetta käyttävät eniten yksityishenkilöt, lentokerhot ja muut vastaavat. Suurin yksittäinen käyttäjä on Venäjän ilmavoimat, jolla marraskuussa 2017 oli aktiivikäytössä 29 konetta.
Kehitys
Neuvostoliittolainen Aeroflot alkoi 1950- ja 1960-lukujen vaihteessa etsiä 10–12-paikkaista potkuriturbiinikäyttöistä korvaajaa Antonov An-2 -koneelle. Tšekkoslovakialainen Let Kunovice -lentokonetehdas alkoi kehittää tehtävään sopivaa L-400-konetta, johon haluttiin noin 735 kilowatin moottorit. Projekti lähti kunnolla vauhtiin vasta 1960-luvun loppupuolella. Uudistettu suunnitelma sai mallinimen L-410. Voimalaitteeksi harkittiin muun muassa Garrett AiResearchin ja Turbomécan moottoreita. Prototyyppien ja ensimmäisten tuotantokoneiden moottoriksi valittiin kuitenkin lopulta 526-kilowattinen kanadalainen Pratt & Whitney Canada PT6A-27, ja sen pohjalta alettiin myös kehittää koneeseen soveltuvaa tšekkoslovakialaista Walter M601 -moottoria.
Koelento-ohjelman pohjalta koneeseen tehtiin useita muutoksia muun muassa polttoainejärjestelmään ja laskutelineisiin. Ensimmäisessä kuudessa koneessa, jotka tunnettiin pelkällä mallinimellä L-410, oli kolmilapaiset Hamilton-potkurit, mutta myöhemmissä koneissa siirryttiin Hartzellin valmistamiin vastaaviin potkureihin. Niihin oli tehty myös muita muutoksia: runkoa ja pyrstön ohjainpintoja oli vahvistettu ja jäänpoistossa siirrytty paineilmalla toimivaan järjestelmään. Uusien muutosten myötä koneet saivat mallinimen L-410A.
Neljä L-410A-konetta lähetettiin Neuvostoliittoon Aeroflotin testattavaksi. Ne kilpailivat tilauksista Berijev Be-30:n ja Antonov An-28:n kanssa. Neuvostoliittolaiskoneista Be-30:llä oli pidempi toimintamatka, suurempi huippunopeus ja paremmat hallintaominaisuudet sivutuulessa, kun taas An-28:lla oli parempi suorituskyky lentoonlähdössä ja laskussa sekä suurempi kapasiteetti. Niinpä molempia koneita suositettiin tuotettaviksi. Vuonna 1972 Aeroflot tilasi yllättäen L-410-koneita Be-30:n sijasta. Vaikka L-410:een mahtui hieman enemmän matkustajia, sen valinta oli lähinnä poliittinen ja vahvisti Neuvostoliiton ja Tšekkoslovakian taloudellisia siteitä. Valinta oli hyvin merkittävä, sillä Neuvostoliittoon toimitettiin lopulta kaikkiaan 879 L-410-konetta.
Prototyypit ja L-410A
pienoiskuva|Slov-Airin L-410A Pariisin ilmailunäyttelyssä 1973. L-410 teki syksyllä 1970 ensiesiintymisensä Brnon kauppamessuilla, joilla siitä tuli lähes jokavuotinen vieras vuoteen 1990 saakka. Näyttelykone purettiin tehtaalla, kuljetettiin messukeskuskselle maitse ja koottiin siellä uudelleen. L-410 vieraili vuonna 1970 myös Hampurin ilmailunäyttelyssä. Seuraavana vuonna vuorossa olivat Zagrebin kauppamessut, jotka eivät kuitenkaan poikineet tilauksia, sekä ilmailunäyttelyt Pariisissa, Varsovassa ja Unkarissa. Vuoden 1971 Brnon kauppamessujen yhteydessä L-410 tuli ensi kertaa liikennekäyttöön, kun Slov-Air lensi sillä messujen ajaksi avatulla Praha–Brno-reitillä. Yhtä L-410A:ta esiteltiin Moskovassa Aeroflotin edustajille huhtikuussa 1972, ja ensimmäiset toimitukset Neuvostoliittoon olivat vuorossa seuraavana vuonna.
Slov-Air sai vuosina 1971–1974 käyttöönsä lisää L-410A-koneita, jotka korvasivat Tšekkoslovakian sisäisillä reiteillä Avia 14 -koneita. Niinpä 1970-luvun alkupuolella L-410:iä näkyi säännöllisesti muun muassa Kunovicessa, Lucenecissa, Žilinassa, Mariánské Lázněssa ja Holešovassa. Pelkästään vuonna 1974 yhtiö kuljetti koneillaan yli 95 000 matkustajaa ja suunnitteli toimintansa laajentamista. Kehitys kuitenkin pysähtyi, kun liikenneministeriö päätti siirtää L-410:t miehistöineen ČSA:lle vuoden 1976 alussa. Sen laivastoon L-410 ei sopinut, ja ne poistettiinkin käytöstä 1980-luvun puoliväliin mennessä, tosin väitetysti taloudellisista syistä. Osa koneista siirtyi ČSA:lta ilmavoimille, osa taas yrityksille, kuten Škoda Pilsenille ja Vítkovicen terästehtaalle, jotka 1990-luvun alussa perustivat omat lentoyhtiönsä, Škoda Airin ja Air Vítkovicen.
Tšekkoslovakian lisäksi L-410A-koneita toimitettiin Unkariin ja Neuvostoliittoon. Kuuden myöhemmin L-410A:ksi muutetun prototyypin lisäksi niitä valmistettiin 25, joista viimeiset vuonna 1974.
L-410M
pienoiskuva|Aeroflotin L-410M näytillä Kiovan ilmailuinstituutissa. Walter M601 -moottoria aiemmin vaivanneet ongelmat, joiden vuoksi L-410 käytti aluksi Pratt & Whitney Canadan moottoreita, saatiin korjattua 1970-luvun puoliväliin mennessä. M601A-moottoreita käyttävä L-410M lensi ensilentonsa vuoden 1973 lopulla ja tuli sarjatuotantoon seuraavana vuonna. Vaikka Walter-moottorit olivat tehokkaammat, koneen lakikorkeus ja lentonopeus olivat hieman L-410A:ta pienemmät. Ensimmäiset koneet toimitettiin Tšekkoslovakian ilmavoimille, ja ne pysyivät Tšekin ja Slovakian ilmavoimien käytössä vuoteen 1996. Ensimmäinen kone Aeroflotille valmistui vuonna 1975, mutta kokeiden ja säätöjen jälkeen varsinaiset toimitukset alkoivat vasta kaksi vuotta myöhemmin. Vuosina 1977–1979 Aeroflotille toimitettiinkin sata konetta, joista osa M601B-moottorein varustettuna L-401MA-versiona. Kaikkiaan L-410M-sarjan koneita valmistettiin 108.
L-410UVP
pienoiskuva|Aeroflotin L-410UVP harvaan asutuille alueille tarkoitetussa punaisessa erikoisvärityksessä. L-410M-konetta muokattiin tuotannon aikana Aeroflotin vaatimusten mukaiseksi, sillä se oli käytännössä ainoa ostaja. Kaikkia toiveita ei kuitenkaan voitu täyttää pienillä parannuksilla, vaan jatkokehitys oli tarpeen. Aeroflot halusi koneen, joka pystyisi lentämään pienimmiltäkin lentokentiltä ja huonoissa sääoloissa, jotta se olisi todellinen Antonov An-2:n korvaaja. Let teki useita erilaisia suunnitelmia kaksi- ja kolmimoottorisista koneista ja harkitsi Walter-moottorien lisäksi myös neuvostoliittolaisia TVD-10-moottoreita. Lopulta näistä suunnitelmista muodostui uusi STOL-versio (Short Take-Off and Landing) L-410UVP, jonka nimi tuli venäjänkielisistä sanoista ”parannettu lentoonlähtö ja laskeutuminen” (украченного взлёта и посадки, ukratšennogo vzljota i posadki).
Uuden mallin runko oli 80 senttimetriä pidempi ja kärkiväli kaksi metriä suurempi. Siihen oli lisäksi asennettu lyhyille kiitoteille laskeutumista helpottavat spoilerit. Voimalaitteina olivat edelleen Walter M601B -moottorit. Vaikka uuden version ohjainpinnat olivat metallisten sijaan kangaspäällysteiset, sen tyhjäpaino oli huomattavasti edeltäjiään suurempi. Koneteho pysyi samana, minkä seurauksena UVP-mallin hyötykuorma ja lakikorkeus jäivät pienemmiksi, ja matkustajamäärä oli rajoitettava 15:een.
Kun L-410UVP:n tuotanto saatiin tyyppihyväksynnän saamisen ja pienien muutosten jälkeen kunnolla käyntiin, oli mahdollista ottaa huomioon yksittäisten asiakkaiden toiveita. Marraskuusta 1980 lähtien osa Aeroflotille toimitetuista koneista maalattiin normaalista poikkeavaan punaiseen väritykseen, joka helpotti koneiden havaitsemista laajoilla asumattomilla alueilla, joilla ne lensivät. Itä-Saksan ilmavoimille toimitettiin konetta VIP-versiona ja Tšekkoslovakian ilmavoimille yhdistettynä laskuvarjohyppy-, ambulanssi- ja rahtiversiona. Tšekkoslovakian ilmavoimien koneita käytti jopa taitolentoryhmä Szobi kvartet. Myöhemmin koneesta tehtiin myös ilmakuvausversio, jota käyttivät Interflug ja Tšekkoslovakian ilmavoimat.
L-410UVP-E ja L-410NG
L-410UVP-E:hen tuli uudet Walter M601E -moottorit ja viisilapaiset Avian potkurit, joiden ansiosta matkustajakapasiteetti voitiin taas nostaa alkuperäiseen 19:ään. Sen laskusiivekkeiden maksimikulmaa kasvatettiin 41 asteeseen. Siihen oli saatavissa lisävarusteena siivenkärkiin sijoitetut ylimääräiset polttoainetankit, joihin mahtui 315 kilogrammaa polttoainetta normaalin 1 000 kilon lisäksi. Koneessa oli myös uudistettua avioniikkaa, joka oli yhteensopivaa sekä itäblokin maissa että lännessä käytettyjen navigointilaitteistojen kanssa. Luvattu avioniikkauudistus jäi kuitenkin puolitiehen, sillä korkealaatuista avioniikkaa ei itäblokissa ollut juuri saatavilla. Esimerkiksi säätutkaa tarjottiin koneen ostajille lisävarusteena, mutta niiden neuvostoliittolainen valmistaja ei koskaan saanut yhtäkään tutkaa toimitettua. L-410UVP:hen verrattuna avioniikassa tapahtuikin vain pieni parannus.
Koneen prototyyppi teki ensilentonsa vuoden 1984 viimeisenä päivänä lentäjinään František Srnec ja Stanislav Sklenář. Seuraavana vuonna kolme prototyyppiä osallistui koelentoihin Tšekkoslovakiassa ja Neuvostoliitossa. Neuvostoliittoon toimitettiin vuonna 1985 vielä kolme konetta lisää ennen kuin sarjatuotanto oli edes alkanut, ja niiden käyttökokemusten perusteella UVP-E:hen tehtiin vielä muutoksia. Varsinainen sarjatuotanto alkoi vuonna 1986, ja ensimmäisen sarjatuotantokoneen sai Aeroflot. UVP-E:n eri versioita toimitettiin Aeroflotin ja Tšekkoslovakian lisäksi myös muun muassa Neuvostoliiton ilmavoimille, Unkariin, Puolaan, Ruotsiin ja Brasiliaan. Siitä suunniteltiin myös pidennettyä L-410UVP-V-versiota 22 matkustajalle, mutta suunnitelmat hyllytettiin, kun mahdollinen ja siinä vaiheessa ainoa asiakas ei ollut koneesta kiinnostunut.
Aeroflotille toimitettiin 4. joulukuuta 1990 tuhannes valmistettu L-410. Samassa tilaisuudessa oli myös tarkoitus allekirjoittaa sopimus seuraavan vuoden toimituksista, mutta sitä siirrettiin tammikuulle 1991. Sopimuksen synty kuitenkin viivästyi ja viivästyi, mutta tuotanto jatkui, ja valmistuneet koneet jäivät tehtaalle Kunoviceen odottamaan. Lopulta sopimus jäi Neuvostoliiton hajottua kokonaan tekemättä, ja kymmenittäin koneita jäi odottamaan ostajaa. pienoiskuva|[[Air Guyane Expressin L-410UVP-E20.]] UVP-E:stä tehtiin useita eri versioita. Niistä kenties merkittävin oli L-410UVP-E20, joka tuli tuotantoon vuonna 1990. Sen runkoa oli lyhennetty 40 senttimetriä ja se kykeni toimimaan paremmin jäätävissä olosuhteissa. Tekniset muutokset olivat pieniä, mutta E-20 sai sekä Euroopan EASA:n että Yhdysvaltain FAA:n tyyppihyväksynnän. Kansainvälisen hyväksynnän ansiosta L-410 saavutti laajemman asiakaskunnan. E-20 onkin edelleen tuotannossa ja on vuodesta 1994 ollut ainoa valmistettu L-410-malli. Yhdysvaltain markkinoille sertifioitiin sen lisäksi myös toinen uusi versio, L-420, joka ei laajoista esittelykiertuiesta huolimatta herättänyt mielenkiintoa, ja niitä valmistettiin vain kaksi.
Vuoteen 1995 mennessä L-410-koneita oli valmistettu yli 1 050, joskaan kaikkia vuonna 1991 tehtyjä koneita ei vielä ollut saatu myytyä. Uusia koneita toimitettiin 1992–1996 muun muassa Boliviaan, Viroon, Djiboutiin ja Tunisiaan, ja Neuvostoliittoon aikoinaan vietyjä koneita myytiin käytettyinä esimerkiksi Filippiineille, Bulgariaan ja Afrikkaan. Tämä osoittaa koneen monipuolisuuden ja kyvyn toimia hyvin erilaisissa olosuhteissa. pienoiskuva|L-410NG:n prototyyppi vuonna 2016. Vuosien varrella Let Kunovicen omistajuus on vaihtunut kahteen kertaan, ja vuodesta 2005 se on tunnettu nimellä Aircraft Industries. Korjausten ja päivityspakettien lisäksi Kunovicen tehtaalla on valmistunut vuosittain useita uusia L-410UVP-E20-koneita. Vuonna 2013 tehtaan osti venäläinen UGMK, joka ilmoitti aloittavansa koneen tuotannon Venäjällä. Ensimmäinen L-410 valmistui siellä vuonna 2015. Vuoteen 2016 mennessä L-410-koneita oli valmistettu kaikkiaan yli 1 200 kappaletta.
L-410:n uusin versio, L-410NG, esiteltiin vuonna 2016. Siinä on päivitetyt General Electric H85 -moottorit sekä uudet siipitankit, jotka nostavat polttoainekapasiteetin 2 450 kilogrammaan, toimintamatkan 2 500 kilometriin ja lentoajan yhdeksään tuntiin. Sille haetaan tyyppihyväksyntää sekä Euroopan, Yhdysvaltain että Venäjän viranomaisilta, ja sertifiointia odotetaan vuoden 2017 lopulla.
Käyttäjät
Marraskuussa 2017 L-410-koneita oli käytössä 341.
Siviilikäyttäjät
pienoiskuva|Costaricalaisen [[Nature Airin L-410UVP-E20.]] Tähän on listattu vain L-410-koneita käyttävät lentoyhtiöt, järjestöt ja muut vastaavat, ei esimerkiksi lentokerhoja tai yksityishenkilöitä. Koneiden lukumäärä sulkeissa.
Sotilaskäyttäjät
pienoiskuva|[[Venäjän ilmavoimat|Venäjän ilmavoimien L-410UVP-E20.]] Koneiden lukumäärä sulkeissa.
Onnettomuudet
Syyskuuhun 2018 mennessä valmistetuista noin 1 200 L-410:sta 121 eli noin 10,1 prosenttia on tuhoutunut onnettomuuksissa ja kaappauksissa. Vertailun vuoksi muista vastaavan kokoluokan ja aikakauden konetyypeistä de Havilland Canada DHC-6 Twin Otterilla vastaava osuus on 29,8 prosenttia, Dornier Do 228:lla 14,3 prosenttia ja Embraer EMB 110 Bandeirantella 19,6 prosenttia.
L-410:n toistaiseksi pahin onnettomuus tapahtui 26. elokuuta 1993 Aldanissa Venäjällä, kun Sakha Avian lento 301 sakkasi ja syöksyi maahan loppulähestymisen aikana. Ylipainoisen koneen painopiste oli liian takana, ja kun miehistö laski laskusiivekkeitä, koneen nokka alkoi nousta ylöspäin eikä miehistö saanut enää konetta hallintaansa. Kaikki 24 koneessa ollutta kuolivat maahansyöksyssä.
Tekniset tiedot (L-410UVP-E20)
pienoiskuva|L-410UVP:n ohjaamo. pienoiskuva|L-410A:n matkustamo.
Uuteen elämään
Uuteen elämään on Toivo Särkän ohjaama suomalainen elokuva vuodelta 1942.
Atlas Copco
Atlas Copco AB on ruotsalainen teollisuuskonserni, joka on erikoistunut paineilmaa käyttävien työkalujen ja muiden pneumatiikkaan perustuvien laitteiden kehittämiseen ja valmistukseen. Vuonna 2018 Atlas Copcolla oli noin 34 000 työntekijää yli 180 maassa, ja konsernin liikevaihto oli noin yhdeksän miljardia euroa.
Liiketoiminta
Atlas Copco oli vuonna 2018 jaettu neljään liiketoiminta-alueeseen: kompressoritekniikkaan, rakennustekniikkaan, teollisuustekniikkaan ja tyhjiötekniikkaan. Konsernin suurimmat asiakaskunnat ovat valmistava teollisuus, prosessiteollisuus ja elektroniikkateollisuus. Arvioiden mukaan esimerkiksi suurin osa maailman autoista on koottu käyttäen Atlas Copcon työkaluja ja peräti puolet maailmalla pantavasta oluesta on tuotettu käyttämällä yhtiön kompressoreita.
Historia
pienoiskuva|Atlas Copcon pääkonttori [[Nackassa tammikuussa 2014]] Atlas Copcon alku ajoittuu vuoteen 1873, jolloin ruotsalainen Atlas-yhtiö perustettiin valmistamaan rautateiden tarvitsemia laitteita. Perustajilla oli vaikeuksista huolimatta vahva usko tulevaisuuteen, ja uusi yhtiö näki päivänvalon 1890 Nya AB Atlas -nimisenä. Vuonna 1917 Nya AB Atlas sulautettiin M. Wallenbergien AB Diesel Motorer -yhtiöön, jonka tehtävänä oli kehittää dieselkoneita. Uusi yhtiö sai nimekseen AB Atlas Diesel.
Uuteen elämään
Juoni
Niilo Nurmi istuu kalifornialaisessa putkassa. Paikallinen konsuli erehtyy pitämään häntä Yrjö Sahlberg -nimisenä miehenä. Sahlbergin perhe haluaa hänet pikimmiten Suomeen ja maksaa matkan. Pian Niilo on Helsingissä tuttujen rikostovereidensa Karlssonin eli Kello-Kallen ja Einari Oksan luona. Einari pakottaa Niilon jatkamaan Yrjönä esiintymistä, sillä hän uskoo, että näin Niilo saa käsiinsä Sahlbergin kassakaappitehtaan valmistamien kassakaappien avaimet.
Niilo voittaa Yrjö Sahlbergin isoäidin rouva Sahlbergin ja serkun Annikki Ahon luottamuksen. Oikea Yrjö on hävinnyt ulkomaille viettämään paheksuttavan rietasta elämää. Isoäiti uskoo liikkeen johdon Yrjönä esiintyvälle Niilolle. Einarin yllyttämänä Niilo avaa yhtiön kassakaapin, mutta voittaa kiusauksen eikä tee rikosta. Sen sijaan Niilo saa selville, että konttoripäällikkö Kapperi on varastanut Sahlbergien obligaatioita. Hän erottaa Kapperin ja tekee Penttisestä uuden konttoripäällikön.
Einari pistäytyy Sahlberg-yhtiön toimistossa, mutta Niilo esiintyy hänellekin uskottavasti Yrjönä. Kello-Kalle puolestaan väittää rouva Sahlbergille olevansa Yrjön vanha toveri, ja Niilon on palkattava hänet työhön konttoriin, jottei paljastuisi. Niilon ja Annikin välille kehittyy vähitellen romanttinen suhde. Niilo koettaa kertoa Annikille totuuden henkilöllisyydestään, mutta ei kykene. Kello-Kalle sen sijaan on pannut tuulemaan keittäjätär Teklan kanssa, ja ilmassa on hääkellojen kuminaa. Kun Niilo vihdoin paljastaa henkilöllisyytensä rouva Sahlbergille, tämä kertoo tietävänsä asian: oikea Yrjö on kuollut ja Niilo taasen on juuri sellainen, jollainen rouva Sahlberg olisi tahtonut Yrjö-vainaan olevan. Myös Annikki hyväksyy Niilon ja vannoo miehelle ikuista rakkautta. Poliisiasemalla komisario toteaa Niilon rikokset vanhentuneiksi, eikä miehen tilille ole tullut uusia rikosilmoituksia.
Kello-Kalle pelästyy muuttunutta Niiloa ja primitiivireaktionomaisesti kähveltää komisarion kellon. Yhdessä komisarion kanssa Niilo panee Karlssonin ojennukseen ja saa tältä lupauksen käyttäytyä vastaisuudessa rehellisesti. Niilo kiirehtii uuden perheensä luo Kello-Kallen kanssa. Tekla ottaa Kallen innostuneena vastaan. Annikki antaa Niilolle yhteistä loppuelämää enteilevän suudelman.
Tuotanto
Uuteen elämään kuvattiin keväällä ja kesällä 1942. Ulkokuvia otettiin ympäri Helsinkiä: Eteläsatamassa, ravintola Alppilassa, Vuorimiehenpuistikossa ja Aleksanterinkadulla. Sahlbergien konttori- ja asuintaloa esitti Töölön Sokeritehtaan konttori Turuntien numeroissa 5–7 eli nykyisessä Mannerheimintie 15:ssä. Elokuvan ulkokuvissa näytetään myös San Franciscon satamaa. Studiona oli SF-studio 1.
Vastaanotto
Uuteen elämään sai nuivan vastaanoton aikalaiskriitikoilta. Uuden Suomen kriitikko kirjoitti: ”Niin kömpelöä kuin eilen ensiesityksensä saanut SF:n elokuva Uuteen elämään ei valkokankaalla tosiaan aikoihin ole esitetty.” Kriitikko piti teoksen juonta ”psykologisesti mahdottomana”. Ilta-Sanomissa kriitikko vertasi elokuvaa viikkolukemistojen tositarinoihin ja niiden mauttomaan tunnepitoisuuteen. Helsingin Sanomien kriitikko kiitti elokuvan ohjausta ja näyttelijäsuorituksia, mutta piti aihevalintaa pieleen menneenä. Savo-lehden kriitikon mielestä Uuteen elämään tarjosi naiviudestaan ja eskapismistaan huolimatta herttaisen somaa vastapainoa ajankohdan kovalle todellisuudelle.
Myöhempien kriitikoiden näkemys on linjassa aikalaisarvostelijoiden kanssa. Elokuvaa moititaan näkemyksen puutteesta, ja kuvauskin pysyy vain hatarasti koossa.
Atlas Copco
Historia
Toisen maailmansodan aikana AB Atlas Diesel toi markkinoille uuden kallionporausmenetelmän, jota kutsuttiin ”ruotsalaiseksi menetelmäksi” eli ”mies ja paineilmapora”. Järjestelmä oli menestys ja se johti yhtiön voimakkaaseen laajentumiseen. Vuonna 1948 AB Atlas Diesel lopetti dieselien tuotannon ja yhtiö erikoistui paineilma-alueelle. Yhtiön nimi muuttui vuonna 1956 Atlas Copcoksi; Copco on lyhenne konsernin silloisen belgialaisen tytäryhtiön nimestä: Compagnie Pneumatique Commerciale.
Koulutuskeskus Valo
Koulutuskeskus Valo on Pirkanmaalla Ylöjärven kunnassa sijaitseva vuonna 2012 valmistunut koulutuskeskus. Keskus koostuu kahdesta rakennuksesta, joissa sijaitsee Ylöjärven lukio, Tredun Pallotien toimipiste, Tampereen seudun työväenopiston Ylöjärven toimisto ja osa sen opetuksesta ja Ylötehtaan koulutus- ja kehittämispalvelut.
Atlas Copco
Historia
Atlas Copco eriytti kaivos- ja louhintatekniikan liiketoiminta-alueen kesäkuussa 2018 Epiroc-yhtiöksi, joka listattiin samalla myös Tukholman pörssiin.
Simon J. Berger
250px|thumb|Simon J. Berger vuoden [[2013 Guldbagge-gaalassa.]]
Simon Jönsson Berger (s. 1. kesäkuuta 1979 Tukholma) on ruotsalainen näyttelijä.
Vuonna 2007 Bergerillä oli yksi pääosista minisarjassa Aatteen asialla. Bergerin ensimmäiset roolit pitkissä elokuvissa olivat pienet roolit elokuvissa Sovinto ja Wallander – Perintö vuonna 2010.
Rikastumiskerros
Rikastumiskerros eli rikastumistaso on podsolimaannoksen uuttumiskerroksen alapuolinen maaperän osa, johon veteen liuenneet aineet saostuvat eli erottuvat liuoksesta kiinteänä sakkana. Pohjoisessa havumetsävyöhykkeessä tavattava maannostyyppi, podsoli, koostuu kolmesta vyöhykkeestä, joita kutsutaan horisonteiksi. Maan pinnan alapuolella on kangashumuskerros eli A1-horisontti, sen alla harmaa huuhtoutumiskerros eli A2-horisontti ja sen alla ruskea tai miltei musta rikastumiskerros eli B-horisontti. Alimpana on pohjamaa eli C-horisontti.
Vähä-Jakama
Vähä-Jakama on Pirkanmaalla Ylöjärvellä Parkkuun kylän lähellä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 12,0 hehtaaria ja se on 900 metriä pitkä ja 300 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 2,1 kilometriä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Näsijärven–Ruoveden alueen (35.3) Jakaman valuma-alueella (35.34), jonka Sikkilänjoen alaosan alueeseen (35.344) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 103,2 metriä mpy.
Laryssa Biesenthal
Laryssa Biesenthal (s. 22. kesäkuuta 1971) on kanadalainen soutaja. Hän saavutti olympiapronssia pariaironelosessa Atlantassa 1996 ja kahdeksikossa Sydneyssä 2000. Maailmanmestaruuskilpailuissa hän saavutti hopeaa pariaironelosessa Tampereella 1995, kahdeksikossa Aiguebelettessa 1997 ja perämiehettömässä nelosessa Kölnissä 1998 sekä pronssia kahdeksikossa Kölnissä 1998 ja St. Catharinesissa 1999.
Coloradon territorio
Coloradon territorio oli Yhdysvaltain territorio, joka perustettiin 28. helmikuuta 1861 ja lakkautettiin 1. elokuuta 1876, jolloin territoriosta tuli Coloradon osavaltio. Alueen väkiluku oli vuoden 1870 väestönlaskennassa 39 864.
Uuttuminen
Uuttuminen on maaperässä tapahtuva geologinen ilmiö. Uuttumisessa maanpinnalta pohjavettä kohti valuva vajovesi kuljettaa mukanaan liukoisia aineita maan pintakerroksesta alempiin maakerroksiin.
Uuttumiskerros eli huuhtoutumiskerros on karikkeen ja humuksen alapuolinen maaperän osa, josta vajovesi on huuhtonut rautaa, alumiinia, alkaleita ja maa-alkaleita.
Uutemaa on maannostyyppi, jossa on tapahtunut runsaasti kolloidien, raudan ja saven uuttumista. Uutemaat ovat tyypillisiä lauhkean ilmaston runsassateisilla alueilla.
Sousáki
Sousáki (, myös Susáki) on sammunut tulivuori Korintin kannaksella Kreikassa. Sen korkeus on noin 180 metriä.
Sousáki sijaitsee Loutráki-Perachóra-Ágioi Theódoroin kunnassa Korinthian alueyksikön koillisosassa Ágioi Theódoroin kaupungin länsipuolella, linnuntietä noin 14 kilometriä itään Kórinthoksen kaupungista, noin 24 kilometriä länsilounaaseen Mégaran kaupungista ja noin 58 kilometriä länteen Ateenan keskustasta. Tulivuori on niin kutsutun helleenisen kaaren läntisimpiä. Se oli aktiivinen viimeksi noin 2,7 miljoonaa vuotta sitten. Maasta purkautuu kuitenkin rikkikaasuja ja muita vulkaanisia kaasuja, ja alue on seismisesti aktiivista. Tulivuoren alueella on kaksi rotkoa.
Yhtäaikaisreaktio
Yhtäaikaisreaktioille on tyypillistä, että niissä ei esiinny kationisia tai anionisia välivaiheita tai radikaaleja. Näin ollen esimerkiksi liuottimen polaarisuudella tai radikaali-initiaattoreilla- tai -inhibiittoreilla ei ole vaikutusta mekanismiin eikä reaktionopeuteen. Mikäli yhtäaikaisreaktion siirtymätilan muodostumisessa vanhan sidoksen ja uuden sidoksen muodostuminen tapahtuu samalla nopeudella on kyseessä synkroninen prosessi. Mikäli tämä tapahtuu eri tahtia on yhtäaikaisreaktio asynkroninen. Esimerkiksi sykloadditiot ovat tyypillisesti synkronisia ja SN2 asynkronisia.
Vastalammi
Vastalammi on Pirkanmaalla Ylöjärvellä Parkkuun kylän lähellä sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 2,3 hehtaaria ja se on 250 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 650 metriä.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Näsijärven–Ruoveden alueen (35.3) Jakaman valuma-alueella (35.34), jonka Sikkilänjoen alaosan alueeseen (35.344) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 104,1 metriä mpy.
Sanja Iveković
Sanja Iveković (s. 6. tammikuuta 1949 Zagreb, Jugoslavia) on kroatialainen taiteilija, joka oli ensimmäisiä jugoslavialaisia taiteilijoita, jotka ottivat feministisiä lähtökohtia taiteeseensa. Hän on ollut aktiivinen monilla eri taiteenaloilla ja luonut muun muassa veistoksia, kollaaseja, käsitetaidetta ja esittänyt performansseja.
Sanja Iveković syntyi Zagrebissa vuonna 1949. Hänen äitinsä Nera Šafarič oli selviytynyt Auschwitzista. Iveković opiskeli Zagrebin kuvataideakatemiassa graafista suunnittelua. Hän valmistui vuonna 1971.
Iveković kuuluu taiteilijasukupolveen, joka kasvoi vuoden 1968 opiskelijamellakoiden aikana. Taiteilijat pyrkivät irtautumaan perinteiseistä instituutioista ja viedä taide julkisiin tiloihin. Taiteilijasukupolven edustajat yhdistivät perinteiseen maalaustaiteeseen monia erilaisia taidemuotoja, kuten valokuvausta, elokuvaa, videota ja graafista suunnittelua. Iveković perusti vuonna 1978 Dalibor Martinisin kanssa Podroom-gallerian, josta tuli monien uusien taiteilijoiden keskus.
Ivekovićin ensimmäinen soolonäyttely oli vuonna 1973 valtion omistamassa opiskelijoiden keskusgalleriassa. Hän oli kuitenkin jo varhaisissa töisään varsin kriittinen Jugoslavian politiikkaa kohtaan. Slatko nasilje (”Suloinen väkivalta”) käyttää Jugoslavian television propagandamainoksia osoittaakseen yksipuolueyhteiskunnan, joka kuitenkin on samaan aikaan mukana utooppisessa konsumerismissa. Iveković on ollut mukana monissa töissään päähenkilönä. Teoksessa Tragedija Venere (”Venuksen tragedia”) hän yhdistää kuvia itsestään ja mediasta fotomontaasiksi. Hän kokosi teokseen kuvia lehtimainoksista, muotivalokuvista ja tabloideista. Niitä hän vertasi kuviin itsestään osoittaakseen kulutuskulttuurin petollisen kuvan naiseudesta.
Iveković teki 1980- ja 1990-luvuilla sekä yhteistyötä ohjaaja Dalibor Martinisin kanssa että myös soolotöitä. Hänen näyttelyitään ja performanssejaan oli 1990-luvun alkuun mennessä ollut esillä Zagrebissa, Torontossa, Kölnissä, Novigradissa, Belgradissa, Montrealissa, New Yorkissa ja Berliinissä. Hän perusti vuonna 1995 Zagrebiin Electran, naisten taidekeskuksen.
Iveković kutsuttiin vuonna 1998 toiseen Manifesta-biennaaliin Luxemburgiin. Hän esitteli siellä suunnitelman ”Pregnant Memory”, jossa Claus Citon suunnitteleman Gëlle Fra -muistomerkin Niken veistos siirrettäisiin obeliskinsa päältä pahoinpideltyjen naisten turvakodin tiloihin. Toisessa maailmansodassa kaatuneiden sotilaid<en muistomerkkiin koskeminen oli liian kontroversaali suunnitelma, joten sitä ei toteutettu. Iveković teki sen sijaan Women’s House -nimisen installaation. Iveković kutsuttiin vuonna 2001 uudestaan Luxemburgiin toteuttaakseen alkuperäisen suunnitelman muunnelman. Hän päättikin luoda Gëlle Fran suuruisen muistomerkin, jossa olisi jumalatar Niken sijaan veistetty raskaana oleva filosofi Rosa Luxemburg. Naiset ovat perinteisesti olleet lähinnä kansallisen historian symbolisina hahmoina, mutta Iveković halusi tuoda esille myös todellisen naisen kautta naisten merkittävän aseman muun muassa toisen maailmansodan aikaisessa vastarintaliikkeessä.
New Yorkin Museum of Modern Artissa järjestettiin vuonna 2011 laaja Iveković-retrospektiivi. Samaan aikaan hänellä oli myös ensimmäinen näyttely Lontoossa.
Lamminlammi (Ylöjärvi, Parkkuu)
Lamminlammi on Pirkanmaalla Ylöjärvellä Parkkuun kylän lähellä sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 3,0 hehtaaria ja se on 550 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Lammella on kartan mukaan yksi saari. Sen rantaviivan pituus on 1,3 kilometriä.
Lviturva
Pohjolan LVIturva Oy on suomalainen vuonna 2012 perustettu omakotitalojen putkiremontteihin erikoistunut yritys ja osa LVIturva Group -konsernia.
Historia
Omakotitalojen putkiremonttien kysyntä kasvoi voimakkaasti 2010-luvun aikana, koska ennen 1990-lukua rakennettujen omakotitalojen korjausvelka kasvoi voimakkaasti. Tähän tarpeeseen putkimiehet Juhana Kilpeläinen ja Juha-Matti Kemppainen perustivat Pohjolan LVIturvan Jyväskylässä vuonna 2012. Nykyään LVIturva toimii kaikkialla Suomessa Lappia lukuun ottamatta. Vuonna 2017 LVIturva laajeni Ruotsiin Tukholman alueelle.
Vuonna 2017 LVIturva palkkasi noin sata uutta työntekijää. Yhtiö työllisti noin 200 työntekijää ja valittiin GPTW:n listauksessa yhdeksi Suomen parhaista työpaikoista toisena vuotena peräkkäin.
Toiminta
LVIturvan töihin kuuluu käyttövesiputkien uusiminen, lämpöverkon uusiminen ja viemärienn saneeraus sukittamalla. Yritys aloitti omakotitalojen viemäreiden sukittamisen ensimmäisenä Suomessa vuonna 2014. Sukittaminen on vasta viime vuosina yleistynyt omakotitaloissa. Kun vanhan putken sisäpinta sukitetaan epoksimuovilla, joka kovettuu uudeksi putkeksi, talon rakenteita ei tarvitse purkaa, mikä säästää aikaa ja rahaa.
LVIturva Group
LVIturva Group -konserniin kuuluu seuraavat yritykset:
Miller Anderson
Miller Altman Anderson (27. joulukuuta 1922 Columbus, Ohio – 29. lokakuuta 1965 Columbus, Ohio) oli yhdysvaltalainen uimahyppääjä ja olympiamitalisti.
Anderson palveli lentäjänä toisessa maailmansodassa ja sai useita kunniamerkkejä. Andersonin pommittaja ammuttiin alas Italiassa, ja hän joutui sotavangiksi saksalaiseen sotasairaalaan vakavasti vaurioituneen jalkansa vuoksi. Noin kuukausi myöhemmin yhdysvaltalaisjoukot valtasivat sairaalan ja kuljettivat Andersonin leikkaukseen Roomaan. Jalan amputaation partaalla käynyt Anderson saavutti vammastaan huolimatta kolmen metrin ponnahduslaudalla olympiahopeaa Lontoossa 1948 ja Helsingissä 1952. Hän kuoli sydäninfarktiin 42-vuotiaana.
Yoshinobu Oyakawa
Yoshinobu Oyakawa (s. 9. elokuuta 1933 Kona, Havaijin territorio) on yhdysvaltalainen uimari ja olympiavoittaja.
Pikku Salmijärvi (Ylöjärvi)
Pikku Salmijärvi tai myös Pikku-Salmijärvi on Pirkanmaalla Ylöjärvellä Parkkuun kylän lähellä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 1,7 hehtaaria ja se on 250 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 750 metriä.
Avant Garden
Avant Garden on Helsingissä kesällä 2013 perustettu alternative rock -yhtye. Yhtyeen debyytti-EP The Amazing Adventures Of Space Cadet julkaistiin marraskuussa 2015, ja ensimmäinen täyspitkä albumi Avant Garden lokakuussa 2017.
Historia
Yhtye sai alkunsa Queens Of The Stone Agen konsertin jälkeen kesäkuussa 2013. Perustajajäsenet, laulaja-kitaristi Jaakko Inkinen, multi-instrumentalisti Teemu Kaipomäki ja basisti Ville Hardén tapasivat alun perin opiskellessaan Keski-Suomen Opistolla vuonna 2009. Yhtyeen nykyiseen livekokoonpanoon kuuluu kolmikon lisäksi multi-instrumentalisti Samuli Hyvönen sekä rumpali Konsta Vehkala.
Lähteet
__INDEX__