cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Manuel Fernandes
Seurajoukkueura
Fernandes aloitti ammattilaisuransa kasvattajaseurassaan Benficassa, jonka ykkösjoukkueessa hän teki ensiesiintymisensä kaudella 2003–2004 José Antonio Camachon valmennusaikana. Tuolloin keskikentällä puolustavassa roolissa pelannut Fernandes teki välittömästi vaikutuksen sekä Camachoon että seuran kannattajiin, ja hänestä tuli Benfican kaikkien aikojen toiseksi nuorin maalintekijä onnistuttuaan maalinteossa jo toisessa ottelussaan. Camachon kommentit siitä, että Fernandes on parempi kuin Claude Makélélé samanikäisenä, toivat hänellä lempinimen Manélélé.
Seuraavalla kaudella hän nousi säännölliseksi avauskokoonpanon pelaajaksi vakiinnuttaen paikkansa keskikentän keskellä, Petitin rinnalla. Valmentajaksi nimitetyn Giovanni Trapattonin johdolla Benfica voitti Portugalin mestaruuden ensimmäistä kertaa 11 vuoteen. Kausi oli Fernandesilta hyvä myös yksilötasolla, sillä hän pelasi viittä lukuun ottamatta kaikissa otteluissa. Hän pelasi myös seitsemän ottelua UEFA Cupia, jossa Benfica eteni 32 parhaan joukkoon pudoten kuitenkin koko kilpailun voittaneelle TsSKA Moskovalle.
Ennen seuraavan kauden alkua Fernandes joutui nivustyräleikkaukseen, jonka suoritti Münchenissä lääkäri Ulrike Muschaweck. 2005–2006 Fernandes esiintyi Benfican paidassa Mestarien liigassa, jossa hän teki tasoitusmaalin tasapeliin päättyneessä lohkovaiheen Villarreal-ottelussa. Benfica selviytyi lopulta neljännesfinaaleihin, joissa Barcelona kuitenkin osoittautui vahvemmaksi.
Fernandes siirtyi lainasopimuksella Englannin Valioliigan Portsmouthiin vuonna 2006. Sopimukseen sisältyi myös pykälä, jonka mukaan Fernandes siirtyisi Englantiin pysyvästi noin seitsemän miljoonan punnan siirtosummalla, mikäli hän onnistuisi toipumaan täysin nivusvaivoistaan. Siirtoa suunniteltiin alun perin suoritettavaksi heinäkuussa, mutta se kaatui, kun nivusvaivoista kärsinut Fernandes reputti kahdesti Portsmouthin lääkärintarkastuksen. Tämän jälkeen Benfica antoi portugalilaispelaajan jäädä Englantiin hoidettavaksi siinä toivossa, että hän olisi kyennyt kuntoutumaan ennen syyskuun alkua, jolloin siirtoikkuna sulkeutuu. Viiden viikon kuntoutusjakson jälkeen todettiin, että Fernandes tarvitsee vielä kaksi kuukautta toipumisaikaa, jolloin päädyttiin edellä mainittuun lainasopimusratkaisuun.
Fernandes teki ensiesiintymisensä Portsmouthin paidassa Englannin liigacupin vierasottelussa Mansfield Townia vastaan ja teki rangaistusalueen ulkopuolelta maalin vain viiden minuutin pelin jälkeen. Ottelu päättyi vieraiden voittoon lukemin 1–2. Kauden alkupuoliskolla hän pääsi kentälle vain satunnaisesti manageri Harry Redknappin suosiessa keskikentän keskellä kaksikkoa Sean Davis ja Pedro Mendes. Myöhemmin Redknapp paljasti, että vähäiseen peliaikaan vaikutti Fernandesin sopimuksen kohta, jonka mukaan hänen pelatessaan kolmessa peräkkäisessä ottelussa Portsmouthin olisi tullut hankkia hänet 12 miljoonan punnan siirtosummalla. Jo joulukuussa Portsmouth ilmoittikin Benficalle summan olevan niin korkea, että jollei sitä lasketa, pysyvää siirtoa ei tule tapahtumaan. Benfica ei suostunut alentamaan hintapyyntöään, ja Fernandes palasi Portugaliin talven siirtoikkunan auettua.
Benfica onnistui kuitenkin löytämään toisen Fernandesista kiinnostuneen seuran, ja tammikuussa 2007 julkistettiin yhden kauden kattava lainasopimus niin ikään englantilaisen Evertonin kanssa. Siirrosta sopiminen oli monimutkaista, koska Fernandesin pelaajaoikeuksista osan omisti neuvotteluissa mukana olleiden kahden seuran ulkopuolinen taho eli Global Sports Investment -yhtiö, mutta hän teki ensiesiintymisensä Evertonissa lopulta 10. helmikuuta, 1–0-voittoon päättyneessä Blackburnia vastaan pelatussa ottelussa. Hänestä tuli nopeasti yksi kannattajien suosikeista. Ensimmäisen liigamaalinsa Fernandes teki 24. helmikuuta Watfordia vastaan ja seuraava syntyi 28. huhtikuuta sarjajohtaja ManU:a vastaan. Upea täysosuma ei kuitenkaan riittänyt ManU:n tehtyä neljä maalia ottelun viimeisen puolituntisen aikana ja pelin päätyttyä 4–2.
Myös Evertonin manageri David Moyes oli vastahakoinen maksamaan Benficalle 12 miljoonaa euroa pysyvästä siirrosta, joten Fernandes palasi jälleen kotimaahansa vuonna 2007. Benficassa hän esitti useita hyviä otteita kauteen valmistautuessa. 8. elokuuta Everton teki kuuden miljoonan punnan arvoisen tarjouksen, jonka hyväksyminen julkistettiin 13. elokuuta. Tuolloin tarjouksen uskottiin käsittävän kuusi miljoonaa puntaa Benficalle vastineeksi Fernandesin pelaajaoikeuksien toisesta puolikkaasta, jolloin Evertonin olisi pitänyt neuvotella toisesta puolesta erikseen GSI:n kanssa. Myöhemmin kerrottiin, että Everton olisi ollut halukas ostamaan Fernandesin 12 miljoonalla, mikäli sillä olisi saanut pelaajaoikeudet kokonaisuudessaan. 14. elokuuta tuli julkisuuteen tieto, jonka mukaan Fernandes oli lentänyt Englantiin varmistamaan siirtoa.
Pysyvä siirto Evertoniin kariutui GSI:n omistaman puolikkaan aiheuttamiin monimutkaisuuksiin ja siihen, että Valioliiga ei sallinut siirtoa, jossa Everton omistaisi vain puolet oikeuksista. Seura osoitti tyytymättömyytensä liigan kantaan, koska Anderson, Carlos Tévez ja Javier Mascherano olivat kaikki siirtyneet Valioliigaan samanlaisilla sopimusehdoilla.
26. elokuuta Fernandes allekirjoitti Valencian kanssa kuusivuotisen sopimuksen. Siirtoon sisältyi noin 17 miljoonan punnan siirtokorvaus Benficalle. GSI:lle jäi kuitenkin yhä puolet pelaajaoikeuksista. Evertonin johtokunnassa tämä aiheutti hämmästystä, sillä Fernandes oli antanut suullisen lupauksen siirrosta englantilaisseuraan, ja ollut jopa seuraamassa 25. elokuuta seuraamassa Evertonin ottelua Blackburniä vastaan. Valenciassa hän teki ensiesiintymisensä tultuaan vaihdosta kentälle vierasottelussa Almeríaa vastaan 2. syyskuuta.
Tammikuussa 2008 Fernandes siirtyi jälleen Evertoniin, loppukauden kestävällä lainasopimuksella. Palattuaan Valenciaan Fernandes siirtyi lainasopimuksella turkkilaiseen Beşiktaşiin. Tällä hetkellä hän edustaa Turkin Beşiktaşia.
Maajoukkueura
Vuonna 2003 Fernandes oli mukana Portugalin joukkueessa alle 17-vuotiaiden MM-kisoissa Suomessa. Portugali eteni neljännesfinaaleihin, kunnes hävisi Espanjalle 5–2 Tampereella.
Vuoden 2006 alle 21-vuotiaiden EM-kisoissa Fernandes pelasi Portugalin kaikki kolme ottelua. Portugali kuitenkin voitti niistä vain yhden ja jäi lohkovaiheeseen. Myös seuraavana kesänä Fernandes pelasi Portugalin kaikissa otteluissa vastaavissa kisoissa. Hän teki myös ensimmäisen maalin 4–0 päättyneessä Israelia vastaan pelatussa ottelussa.
Portugalia kaikilla junioritasoilla alle 15-vuotiaista lähtien edustanut Fernandes teki A-maajoukkuedebyyttinsä Irlantia vastaan pelatussa ystävyysottelussa helmikuussa 2005. Ensimmäisen maaottelumaalinsa hän teki jo kuukauden kuluttua seuraavassa pelissään tehtyään avausmaalin 4–1 päättyneessä ystävyysottelussa Kanadaa vastaan.
Gábor Jánosi
Gábor Jánosi (s. 14. joulukuuta 1976) on unkarilainen lentopalloilija, joka pelasi lentopallon SM-liigassa Salon Piivolleyssa kaudella 2008–2009. Janosi kuului Unkarin A-maajoukkueeseen sekä on moninkertainen Unkarin liigan sekä SM-liigan mitalisti.
Ura
Jánosi aloitti lentopallouransa syntymäkaupungissaan Kazincbarcikanissa juniorina. Nopeasti hän nousi kotikaupunginsa edustusjoukkueeseen ja näin Unkarin pääsarjaan. Janosi debytoi kotikaupunginsa pääsarjajoukkueessa jo 17-vuotiaana. Kazincbarcikan joukkueesta Janosi siirtyi Szegedissan joukkueeseen jossa hän pelasi vuosina 1998-2001. Samalla hän nousi Unkarin A-maajoukkueeseen hyvien esitystensä ansiosta. Szegedista Janosi siirtyi takaisin kotikaupungiinsa kauden 2001 päätteeksi. Kazincbarcikan joukkueen riveissä hän voitti Unkarin Cup-mestaruuden kauden 2003 päätteeksi. Hänet valittiin myös Unkarin Cupin parhaimmaksi pelaajaksi samalla kaudella. Kaudella 2004 Janosi oli jälleen voittamassa synnyinkaupunginsa seurassa mestaruutta, kun joukkue voitti Unkarin mestaruuden.
A-maajoukkue
Unkarin A-maajoukkueessa Janosi on pelannut 30 A-maaottelua. A-maajoukkueessa lasketaan vain ottelut, joissa pelaaja on ollut kentällä lähes koko ottelun ajan. Janosilla olisi muuten huomattavasti enemmän A-maajoukkuepelejä takanaan.
Yhdystie 1930
thumb|[[Kirkonsalmen silta]]
Yhdystie 1930 on tie joka kulkee Naantalin Hellemaalta Mynämäelle. Tien pituus on 34 kilometriä.
Swiss Cottagen metroasema (täsmennyssivu)
Swiss Cottagen metroasema voi tarkoittaa seuraavia Lontoon metron nykyisiä ja entisiä asemia:
Kalle Lindholm
Kalle Rikhard Lindholm (16. helmikuuta 1896 Kisko – 9. maaliskuuta 1966 Helsinki) oli suomalainen ammattiyhdistysjohtaja, joka toimi Suomen Ravinto- ja Nautintoainetyöväen Liiton puheenjohtajana 1929 ja Suomen Elintarviketyöläisten Liiton puheenjohtajana 1945–1949. Lindholm oli kommunistisen toimintansa vuoksi vankilassa 1920–1940-luvuilla lähes 20 vuoden ajan. Leipurina työskennellyt Lindholm tunnettiin yleisesti lempinimellä ”Kypsä”, jonka hänen kerrottiin saneen koputellessaan uunista otettuja ruisleipiä ja hokiessaan niiden olevan kypsiä.
Elämä
Kiskon Kaukurin kylässä syntynty Lindholm työskenteli Helsingissä leipurina vuosina 1912–1917. Helmikuun vallankumouksen jälkeen hän toimi maaliskuusta 1917 lähtien miliisinä. Sisällissodan aikana Lindholm liittyi Helsingin punakaartin miliisikomppaniaan ja osallistui Lempäälän rintaman taisteluihin. Toukokuun alussa Lindholm vangittiin Lahdessa, josta hän päätyi Tammisaaren vankileirille ja sai elokuussa 1918 neljän vuoden kuritushuonetuomion. Vapauduttuaan Lindholm vaikutti kielletyn SKP:n riveissä ja oli mukana myös SSTP:n toiminnassa.
Lokakuussa 1923 Lindholm vangittiin suuren kommunistijutun jälkimainingeissa ja hän sai puolen vuoden tuomion. Useampien lyhyiden vankeurangaistusten jälkeen Lindholm vapautui jälleen Tammisaaren pakkotyölaitoksesta huhtikuussa 1927. Vuodesta 1928 lähtien Lindholm työskenteli SRNL:n järjestäjänä kiertäen maata puhujana sekä nuorisotoiminnan organisoijana yhdessä naisjärjestäjä Sandra Lehtisen kanssa. Toukokuussa 1929 Lindholm valittiin liiton puheenjohtajaksi hänen voittaessaan äänestyksessä istuvan puheenjohtajan Heikki Joen. Etsivä keskuspoliisi pidätti kuitenkin Lindholmin jo marraskuussa ja keväällä 1930 hän sai jälleen valtiopetoksesta 3 vuoden kuritushuonetuomion. Se liittyi Kullervo Mannerin ”kapsäkkijuttuun”, jossa EK oli sannut haltuunsa papereita SKP:n maanalaisista toimijoista. Niiden mukaan Lindholm oli kesällä 1929 osallistunut puolueen Tukholmassa järjestettyyn salaiseen kokoukseen.
Vankilassa käymänsä kielletyn kirjeenvaihdon johdosta Lindholm sai lisätuomion ”salakapinasta”. Hänet siirrettin kriminaalivangiksi Sörnäisten vankilaan, josta Lindholm vapautui joulukuussa 1932. Seuraavana keväänä kansanedustaja Paavo Virkkunen luki eduskunnan välikysymyskeskustelussa Lindholmin yksityisluonteista kirjeenvaihtoa todisteena Tammisaaren poliittisten vankien vehkeilystä. Kesällä 1933 Lindholmin oli tarkoitus siirtyä Neuvostoliittoon, jossa hän oli vieraillut jo kuusi vuotta aikaisemmin Raittiusyhdistys Koiton järjestämällä tutustumismatkalla. Lindholm kuitenkin pidätettiin jälleen toukokuussa EK:n nimettömän tiedonantajan vihjeen perusteella. Hän sai tuomion muun muassa laittomaksi katsotun Vetoomus työväestölle -vaalikirjasen painattamisesta ja salaisesta kirjeenvaihdosta SKP:n johdon kanssa.
Lindholm vapautui syksyllä 1938, jonka jälkeen hän oli talvi- ja jatkosodan turvasäilössä. Kun kommunistien toiminta jatkosodan jälkeen laillistettiin, valittiin Lindholm viranomaisten lakkauttaman SRNL:n seuraajaksi perustetun SEL:n puheenjohtajaksi toukokuussa 1945. Hän jatkoi tehtävässä kevääseen 1949. Lindholm kuoli Helsingissä 70-vuotiaana maaliskuussa 1966. Hänet on haudattu Malmin hautausmaalle.
Yksityiselämä
Lindholmin puolis0 oli Martta Elina Vihniäinen (1907–2007). Kirjailija Sirpa Kähkösen mukaan Lindholmilla oli Tammisaaren pakkotyölaitoksessa rakkaussuhde Kemistä kotoisin olleen poliittisen vangin Sulo Kokkosen kanssa.
EPRDF
Liike muodostettiin 1989 ja vuoteen 1991 asti se oli Etiopiaa hallitsevaa Derg-junttaa vastaan taisteleva sissiliike.
Uusi puhemies Abiy Ahmed hajotti puolueen marraskuussa 2019. Sen seuraajaksi perustettiin uusi Paartii Badhaadhiinaa (Vaurauden puolue), johon liitettiin vanhan koalition puolueet TPLF:aa lukuun ottamatta.
Natalie Distler
Natalie Distler (s. 21. lokakuuta 1989) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan Tommy Gavinin (Leary) tyttären Colleenin roolista televisiosarjassa Asema 62 (Rescue Me).
Myös musikaalisesti lahjakas Distler on esiintynyt musiikkiteatterissa pienestä pitäen.
Turun kaupungin taidemuseo
Turun kaupungin taidemuseo WAM (aik. Wäinö Aaltosen museo) on Turussa sijaitseva nykytaiteeseen painottunut taidemuseo. WAM on vuodesta 2009 alkaen hallinnollisesti osa Turun museokeskusta. Näyttelytoiminnan rungon muodostaa Turun kaupungin taidekokoelma, joka sisältää muun muassa huomattavan kokonaisuuden lahjoituksena saatuja Wäinö Aaltosen töitä. Vaihtuvissa näyttelyissä museossa on esillä sekä kansainvälistä että kotimaista modernia taidetta. Museon viestinnällinen nimi vuodesta 2019 alkaen on WAM Turun kaupungin taidemuseo.
Lupaus (elokuva)
Lupaus on Ilkka Vanteen ohjaama suomalainen lotista kertova elokuva, joka sai ensi-iltansa 2. joulukuuta 2005. Elokuva kuvaa kolmen suomalaisen lotan elämää aina talvisotaan valmistautumisesta Porkkalan palautukseen saakka. Päähenkilöitä ovat siskokset Mona ja Anna Moisio sekä Ruth Limnell. Musiikin elokuvaan on säveltänyt Tuomas Kantelinen.
Turun kaupungin taidemuseo
Aurajoen itärannalla III kaupunginosassa sijaitsevan modernistisen museorakennuksen on suunnitellut Aaltonen yhdessä poikansa, arkkitehti Matti Aaltosen ja tämän vaimon arkkitehti Irma Aaltosen kanssa. Museo avattiin vuonna 1967. Wäinö Aaltosen Työ ja tulevaisuus -sarjan kolme veistosta seisovat museorakennuksen terassilla vieraiden vastaanottajana. Näistä teoksista on ajan myötä tullut museon ulkoisia tunnuskuvia. Vaalean travertiinipintaisen rakennuksen edustalla vapaasti seisovat hahmot vaikuttavat luonteeltaan erilaisilta kuin Eduskuntataloon sijoitetut kullatut kipsiveistokset. Museon terassin satamanpuoleisessa päässä on kahvila ”Cafe Wäinö”. Museorakennuksen viereisellä tontilla sijaitsee Ekoluoto, jossa museokeskus järjestää erityisesti kaupunkiekologisia aiheita käsitteleviä projektitaideteoksia. Wäinö Aaltosen museon toimialaan kuuluu vaihtuvien näyttelyjen lisäksi monipuolinen museopedagoginen toiminta ja konserttitoiminta.
Turun kaupungin taidekokoelma
Turun museokeskus hallinnoi noin kymmenentuhatta taideteosta käsittelevää kuvataiteen kokoelmaa. Kuvataidekokoelmat painottuvat erityisesti Wäinö Aaltosen taiteeseen, suomalaiseen ja kansainväliseen kuvanveistotaiteeseen ja turkulaiseen taiteeseen. Turun museokeskus hallinnoi lisäksi laajaa valokuvakokoelmaa, jossa on noin 1,5 miljoonaa valokuvaa, mukaan lukien Suomen vanhin valokuva.
Lupaus (elokuva)
Juoni
Mona Moisio pääsee ylioppilaaksi keväällä 1939, ja hänen haaveissaan on lähteä kotitilalta Porkkalasta opiskelemaan eläinlääkäriksi Osloon. Vanhemmat Helmer ja Lilli eivät vielä tähän suostu. Juhlavieraina ovat myös Helmerin veli Oiva, tämän vaimo Helmi ja kolme tytärtä. Monan vanhempi sisar Anna Moisio suunnittelee häitä ja perheen perustamista tulevan miehensä, lakitieteen opiskelija Lasse Edelmannin kanssa. Ruth Limnell opiskelee teologiaa yliopistossa. Suunnitelmat menevät kuitenkin uusiksi, kun isänmaa kutsuu. Kaikki kolme antavat lottalupauksensa ja lähtevät Karjalan kannakselle talvisodan syttyessä. Monan päätös ryhtyä lotaksi vahvistuu siinä vaiheessa, kun radiosta kuullaan väestönsuojelutiedotus ja lähdetään Helsinkiin pelastamaan Helmerin liikehuoneiston arkistoa. Samaan yhteyteen sattuu kuitenkin jo Helsingin ensimmäinen ilmapommitus. Mona palvelee sitten eläinlääkinnässä, Anna ilmavalvonnassa ja Ruth kenttäsairaalassa. Ruthilla on kokemusta työstä Haminan vanhainkodissa, joten ennen pitkää häntä pyydetään Anni-mummon avuksi valmistelemaan sodassa kaatuneita hautauskuntoon. Monan työtoveri kenttähevossairaalassa, kengitysseppä Ollinen, on aluksi epäileväinen ”herrasflikan” suhteen mutta joutuu ennen pitkää antamaan tälle tunnustusta.
Mona tapaa talvisodassa tulevan aviomiehensä, vänrikki ja sittemmin luutnantti Veikko Vuoren. Vuori on lähettiupseeri, ja hänen apulaisenaan on Ville Sorvali Nuijamaan Kansolan kylästä. Ville mieltyy elokuvan kuluessa Ruthiin. Mona on välillä lähtemäisillään kotiin, kun työvelvollinen syyllistyy ahdisteluun. Tapauksen yhteydessä hevostalli syttyy palamaan. Mona pelastaa ahdistelijansa hengen, kun tämä on menettänyt tajuntansa lyötyään päänsä. Tätä ennen Monalla on toinenkin raskas kokemus, kun Kannaksen taisteluissa haavoittunut naapurin poika Axel eli Ake kuolee hänen käsiinsä joulun aikaan.
Anna joutuu ilmavalvontatehtäviä suorittaessaan neuvostoliittolaisten sotilaiden vangiksi. Samassa yhteydessä Annan työpari Liisa Hakkarainen loukkaantuu ja tulee surmatuksi pistimellä. Anna palaa kotiin vasta seuraavana kesänä 1940 juuri, kun kotijoukkojen toivo Annan kotiinpaluusta on lähes tyystin hiipunut. Seuraavaksi vietetäänkin Annan ja Lassen häitä. Ennen Annan paluuta on koettu toinenkin iloinen jälleennäkeminen, kun Monalle rakas Roi-hevonen palautuu omistajilleen kadottuaan sotapalveluksessa.
Jatkosota syttyy kesäkuussa 1941, ja naiset lähtevät jälleen rintamalle. Tällä kertaa Anna ei mene enää ilmavalvontaan vaan palvelee puhelinkeskuksessa. Hän alkaa odottaa lasta Lassen kanssa, mutta saa keskenmenon. Sodan loppuvaiheessa Anna menee valonheitinkoulutukseen Degeröhön, jossa hänet opetetaan myös italialaisen Terni-kiväärin käyttöön. Fanni Luukkosen johtaman Lotta Svärd -järjestön keskusjohtokunta suostuu tällaiseen poikkeukselliseen menettelyyn, kun miesvahvuudesta on jo menetetty kolmannes. Anna saa surmansa saatuaan luodin rintaansa sodan viimeisenä päivänä.
Mona pitää yhteyttä kirjeitse luutnantti Vuoren kanssa satunnaisesti sodan aikana. Sodan päätyttyä he menevät naimisiin.
Turun kaupungin taidemuseo
Kävijät ja näyttelyt vuosittain
Museon 50-vuotisjuhlavuoden kävijämäärät nousivat kaikkien aikojen ennätykseen: museossa vieraili vuonna 2017 yhteensä 92 000 henkilöä. Juhlavuoden näyttelyohjelmistoon kuului muun muassa yhdysvaltalaisen Jacob Hashimoton näyttely ”Gas Giants and Uncertain Atmospheres”, sekä suurnäyttely ”Wäinö Aaltonen ja itsenäisyyden vuosisata”.
WAM:ssä nähtiin vuoden aikana Hannu Väisäsen, Simo Heleniuksen sekä Hertta Kiisken ja Jenna Sutelan näyttelyt. Lokakuussa avattiin Sisällissota-näyttely, joka jatkui 13.1.2019 asti. Museossa vieraili yhteensä 39 787 henkilöä.
Lupaus (elokuva)
Juoni
Elokuvan loppukohtauksessa on vuosi 1956. Mona perheineen palaa kotitilalleen Porkkalan palautuksen jälkeen. Monalla on nyt Anna-niminen tytär, ja tämä saa äidiltään perintökorun, joka on vaihtanut elokuvan kuluessa omistajaa useaan kertaan. Pianon sisällä on säilynyt Anna Moision aikanaan vaatettama Lotta-nukke. Veikko Vuori on tällä välin nostanut lipputankoon Suomen lipun.
Elokuvan musiikki
Elokuvan musiikin on säveltänyt Tuomas Kantelinen. Sen lisäksi kuullaan seuraavat kappaleet:
Turun kaupungin taidemuseo
Kävijät ja näyttelyt vuosittain
Poikkeuksellinen vuosi 2020 näkyi museon toiminnassa monella eri tapaa. Kokonaiskävijämäärät laskivat kautta linjan, sillä lähes kaikki museot joutuivat koronaviruspandemian vuoksi sulkemaan ovensa maaliskuussa ja uudelleen joulukuussa. Anneli Nygrenin ja taiteilijaryhmä Hyäryllistä retrospektiivit olivat esillä WAM:ssä, ja syksyllä museossa avattiin kansainvälisesti merkittävän italialaistaiteilija Rosa Barban näyttely. WAMx-tilassa oli esillä Sencer Vardarmanin, Elina Vainion ja Ulrike Mohrin näyttelyt. Museossa vieraili 25 476 henkilöä.
WAM:ssä oli esillä näyttelyt Epävarma horisontti (6.3.–16.5.2021), Anu Pentik – Alussa oli siemen (4.6.–19.9.2021) sekä Spektri (8.10.2021–9.1.2022) yhdessä WAMx-näyttelyiden monipuolisen nykytaidekattauksen kanssa toi museoon 46 683 museokävijää. Anu Pentikin näyttelyssä vieraili yli 32 000 henkilöä, ja sukupuolen ja seksuaalisuuden moninaisuutta käsittelevässä näyttelyssä Spektri vieraili 10 670 henkilöä.
Museossa vieraili yhteensä 57 967 henkilöä vuoden aikana. Vuoden 2022 näyttelyt olivat Anu Tuomen Väristä (28.1.–30.4.2022), Pekka ja Teija Isorättyän Kuolleet sielut (28.1.–30.4.2022), Antti Laitinen (28.5.–18.9.2022) sekä kokoelmanäyttely Liikuttaako (14.10.2022–22.1.2023). Museokävijöistä noin 39 prosenttia maksoi käyntinsä Museokortilla.
Taideväärennökset
Kesäkuussa 2009 WAM:ssä avattiin näyttely nimeltä "Ympyrä – viiva – piste: Venäläistä avantgardea yksityiskokoelmista". Näyttelyn järjestäjän mukaan se esitteli venäläisen avantgarden pyrkimyksiä ja suuntauksia. Edustettuina olivat muun muassa Kazimir Malevitš ja hänen koulukuntansa, Vladimir Tatlin ja hänen koulukuntansa, Aleksandr Rodtsenko ja Varvara Stapanova, Mihail Larionov ja Natalja Gontšarova sekä Aleksandra Ekster. Mukana oli myös teoksia, joiden tekijät eivät olleet tiedossa. Esillä oli yhteensä noin sata yksityiskokoelmista lainattua teosta.
Taidekriitikko Otso Kantokorpi arvosteli näyttelyn järjestelyjä voimakkaasti. Hän epäili osaa teoksista väärennöksiksi ja ehdotti näyttelyä purettavaksi. Kun muutkin asiantuntijat arvioivat julkisuudessa näyttelyn teosten aitoutta kyseenalaiseksi, museo ilmoitti 30. heinäkuuta 2009 sulkevansa näyttelyn "teosten tekijyyteen kohdistuneiden jatkotutkimusten vuoksi". Sama näyttely päätettiin myös olla järjestämättä Hämeenlinnan taidemuseossa syksyllä 2009 "teosten tekijyyteen kohdistuneiden epäilyjen vuoksi".
Väärennetyt teokset ovat samoja, joita poliisi tutki salakuljetusjutun yhteydessä jo vuosina 1996 ja 1997. Teosten varmistuminen väärennöksiksi vahvistettiin syyskuussa 2010.
Juttu laajeni myöhemmin käsittämään useita haaroja. Poliisi epäili yli 20 ihmisen kaupanneen väärennettyä taidetta Suomen rikoshistorian suurimman taideväärennösjutun lonkeroiden ulottuessa muun muassa Venäjälle, Ranskaan, Viroon ja Ruotsiin. Järjestäytyneeseen rikollisuuteen viittaa se, että kaksi rikollisjärjestö MOREn kuulunutta jäsentä tuomittiin elokuussa 2015 Turun hovioikeudessa.
Swiss Cottagen metroasema
Swiss Cottage on Lontoon metron asema Camdenissa, Lontoossa, Oyster-vyöhykkeellä 2.
Historia
Asema avattiin 20. marraskuuta 1939 osana Bakerloo Linen uutta Baker Streetin ja Finchley Roadin välistä tunneliosuutta. Aseman nimi on peräisin läheiseltä, vuosina 1803–1804 rakennetulta pubilta, jonka nimi oli alun perin The Swiss Tavern ja myöhemmin Swiss Cottage.
Aseman vieressä oli aluksi Metropolitan Linen samanniminen asema, ja ne toimivat yhtenä kokonaisuutena. Metropolitan Linen asema kuitenkin suljettiin 17. elokuuta 1940. Bakerloo Linen asema (kuten koko Stanmoren-haara) liitettiin osaksi Jubilee Linea, kun se avattiin 1. toukokuuta 1979.
Glass
Glass on vuonna 2019 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen psykologinen jännityselokuva, jonka on ohjannut M. Night Shyamalan. Se on jatko-osa elokuville Unbreakable – särkymätön (2000) ja Split (2016), joiden päähenkilöt David Dunn ja Kevin Wendell Crumb kohtaavat ja synnyttävät konfliktin. Elokuvan pääosissa esiintyvät Bruce Willis, James McAvoy, Samuel L. Jackson ja Sarah Paulson. Spencer Treat Clark ja Charlayne Woodard uusivat Unbreakable-elokuvasta tutut roolinsa Davidin poikana ja Elijahin äitinä, ja Split-elokuvan pääosassa oleva Anya Taylor-Joy tekee paluun Caseynä, Kevinin vankina olleena naisena.
Juoni
David Dunn tekee yhteistyötä poikansa Josephin kanssa torjuakseen rikoksia, ja hänet tunnetaan salaperäisena sankarina nimeltään ”Vartija”. Kolme viikkoa Split-elokuvan tapahtumien jälkeen David kohtaa jäljittämänsä Kevin Wendell Crumbin ja seuraa tätä rakennukseen, johon Kevin on vanginnut neljä nuorta naista. David pelastaa vangitut tytöt ja kamppailee Kevinin pahimman persoonan ”Pedon” kanssa, kunnes poliisit kukistavat heidät molemmat ja vangitsevat psykiatriseen laitokseen. Laitoksessa David kohtaa vanhan tuttavansa Elijah Pricen, joka on ollut vangittuna 19 vuotta eli siitä saakka kun David ilmiantoi tämän viranomaisille. Laitosta johtava tohtori Ellie Staple yrittää vakuuttaa sekä Davidin, Kevinin että Elijahin siitä, että nämä ovat tavallisia ihmisiä, joiden yliluonnolliset kykynsä ovat pelkkää kuvitelmaa.
Elijah paljastaa Kevinille suunnitelmansa, jossa nämä pakenevat laitoksesta ja paljastavat maailmalle, että supersankareita on olemassa – hän aikoo viedä Kevinin kaupungin keskustaan ja synnyttää näkyvän taistelun Pedon ja Vartijan välillä. Hän uhkaa vapauttavansa kaupunkiin myrkkyä, joka tappaisi satoja ihmisiä, ellei David ryhdy taistoon Petoa vastaan. David pakenee huoneestaan, ja kamppailu alkaa jo laitoksen pihalla. Samaan aikaan Joseph, Elijahin äiti ja Kevinin vankina ollut Casey saapuvat paikalle tarkoituksenaan vakuuttaa Staple siitä, että vangituilla miehillä todella on kykyjä.
Joseph keskeyttää tasaväkiseksi käyneen taistelun paljastamalla Pedolle, että Elijah on syyllinen junaonnettomuuteen, jossa Kevinin isä kuoli. Onnettomuuden jälkeen Kevinin äiti alkoi sortaa poikaansa, minkä johdosta tämän mieli synnytti erilaisia persoonia suojellakseen Keviniä. Tämä hyökkää Elijahin kimppuun, joka haavoittuu kuolettavasti. Elijah ehti kuitenkin paljastaa Pedolle, että Davidin suurin heikkous on vesi. Hän heittää Davidin vesisäiliöön, mikä heikentää tämän voimat. Peto aikoo paeta, mutta läheiseksi kokemansa Caseyn läsnäolo saa hänet vaihtamaan persoonaansa Keviniksi. Tohtori Staplen kutsumat erikoisjoukot käyttävät tilaisuutta hyväkseen ja ampuvat Keviniä kuolettavasti.
Staple paljastaa veden heikentämälle Davidille kuuluvansa järjestöön, jonka tarkoitus on piilottaa maailmalta totuus supersankareista, jotta ihmiset voisivat elää rauhassa. Hän toteaa, että jos David olisi myöntänyt olevansa tavallinen, hän olisi antanut tämän elää. Staplen käskystä erikoisjoukot hukuttavat Davidin. Staple selittää kuolemaisillaan olevalle Elijahille, että hänen järjestönsä on vuosituhansien ajan surmannut yliluonnollisia kykyjä omaavia ihmisiä, jotta ihmiskunta ei jakautuisi ”jumaliin ja ihmisiin”. Tohtori yrittää tuhota todisteet tapahtuneesta hävittämällä laitoksen valvontakameranauhat, mutta hänen tietämättään Elijah oli ennen kamppailua hakkeroinut kamerat ja alkanut lähettää taistelusta livekuvaa yksityiseen verkkoon. Joseph, Casey ja Elijahin äiti pääsevät käsiksi tallenteeseen ja päättävät julkaista sen maailmanlaajuisesti.
Tuotanto
Elokuvan kuvaukset alkoivat 2. lokakuuta 2017 Philadelphiassa. Joulukuussa ohjaaja M. Night Shyamalan ilmoitti kuvausten päättyneen, mutta joitakin kohtauksia kuvattiin vielä helmikuussa. Elokuvan alkuperäinen käsikirjoitus oli 150 sivua pitkä, ja ensimmäinen leikkaus elokuvasta kesti 3 tuntia 20 minuuttia.
Vastaanotto
Wiredin Angela Watercutter kuvaili, että vaikka elokuvassa on kerronnallisia ongelmia ja se vääntää monet asiat rautalangasta, Unbreakable, Split ja Glass muodostavat silti hyvin harvinaisen supersankaritrilogian, jossa käsitys sankareista rakennetaan uudelleen.
Kerronnan ongelmat huomioi myös Film-O-Holicin Sampo Bergman, joka sanoi, etteivät ”ohjaajan maneerimaiset lopputwistit istu luontevasti rytmittömän kokonaisuuden rakenteisiin”. Episodin Jesse Raatikainen kuvaili Shyamalanin käsikirjoitusta ”teennäiseksi, paikoin jopa imeläksi” ja totesi, että se sortuu helppoihin ja itsestäänselviin ratkaisuihin. Me Naiset -lehden Niko Ikosen mukaan Glass ”tuntuu jopa nälvivän supersankareille, tehden täten itsestään naurunalaisen”.
The New York Timesin Jason Baile kritisoi Split-elokuvasta tutun Casey Cooke -hahmon roolia elokuvassa: ”On vaivaannuttavaa, että hänestä on tehty sympaattinen tuki miehelle, joka melkein söi hänet [edellisessä elokuvassa].” Hän myös kummasteli elokuvan loppuratkaisua, jossa oletetaan maailmanlaajuisen ihmiskäsityksen muuttuvan valvontakameravideolla, ”joka näyttää manipuloidulta ja jollaisia näkee Facebook-syötteessä päivittäin”.
Mustalais-suon arvoitus
Mustalais-suon arvoitus on vuonna 1931 ilmestynyt kirjailija Aarne Haapakosken esikoisromaani, joka on yksi Suomen ensimmäisistä dekkareista. Myöhemmin salanimellä ”Outsider” tunnettu Haapakoski julkaisi teoksen omakustanteena ja sen jakelijana toimi Pekka Lönngrenin omistama viihdekirjallisuuteen erikoistunut Kustannusliike Minerva Oy.
Yleistä
Kirjan tarina sisältää viittauksia aikaisemmin samana vuonna paljastuneeseen Tattarisuon tapaukseen, jolloin Helsingin maalaiskunnan Malmilla sijaitsevasta lähteestä löytyi ruumiinosia. Mustalais-suon arvoitus on toinen Haapakosken omalla nimellään julkaisemasta kahdesta salapoliisikertomuksesta. Vuonna 1934 ilmestyi Madame Saahl’in salaisuus, joka pohjautuu kansainvälistä huomiota saaneeseen vakoilutapaukseen Pariisissa. Molempien päähenkilönä on helsinkiläinen sanomalehtimies ja yksityisetsivä Martti Kyttä.
Teos julkaistiin uudelleen Seaflower-kustannuksen näköispainoksena vuonna 1990.
Tarina
Teoksen päähenkilönä on sanomalehtimies ja yksityisetsivä Martti Kyttä, joka ratkoo salaperäisen K. CC Klubin arvoitusta. Kyseessä on kansainvälinen salaseura, joka pitää esikuvanaan Friedrich Nietzscheä ja pyrkii kohti yli-ihmisyyttä. Sen jäsenet edustavat eri kansallisuuksia ja poliittisia suuntauksia, mutta yhteisen päämäärän vuoksi henkilökohtaisista näkemyksistä vaietaan. Lisäksi kirjassa mainitaan toinen salaseura Vihreänvyö ritarit, joka on vielä K. CC Klubiakin salaperäisempi. Haapakoski kertoo järjestöstä vain sen verran, että sen toiminta on keskittynyt Lontooseen ja Pariisiin. K. CC Klubi on aikakaudelleen tyypillinen karikatyyri vapaamuurareista. Haapakosken mukaan kerho on epäisänmaallinen, koska sitä johdetaan Suomen ulkopuolelta. Lisäksi sen upporikkaat jäsenet elävät yltäkylläisyydessä samaan aikaan, kun muu yhteiskunta kärsii laman aiheuttamasta niukkuudesta.
Teoksessa esiintyy Tattarisuon löytöä muistuttava ruumislöytö ja lisäksi kirja sisältää muitakin viittauksia tapaukseen. Haapakoski oli todennäköisesti lisännyt Tattarisuohon liittyvän sivujuonen marraskuussa ilmestyneeseen kirjaansa vasta kun se oli noussut Suomen ykkösuutiseksi syksyllä 1931. Kirjan luku ”Kammottava löytö Mustalais-suolta” on kopioitu lähes suoraan sanomalehtiuutisista, eikä se liity kirjan varsinaiseen juoneen mitenkään. Haapakosken tarkoituksenä lienee ollut vain lisätä teoksen kiinnostavuutta ajankohtaisella aiheella. Merkittävimmät sanomalehdet eivät siitä huolimatta huomioineet kirjaa lainkaan.
Kemian filosofia
Kemian filosofia on tieteenfilosofian ala, joka tutkii kemiaan liittyviä filosofisia kysymyksiä. Se käsittelee kemian näkökulmasta tieteenfilosofeja yleisesti kiinnostavia asioita, kuten teorioita, malleja, selittämistä, luokittelua ja etiikkaa, sekä erityisesti kemiaan liittyviä aiheita, kuten uusien yhdisteiden syntetisointia, molekyylien muotoa ja kemian itsenäisyyttä. Kemian filosofiaa harjoittavat sekä filosofit että kemistit, usein yhteistyössä toistensa kanssa. Filosofian ulkopuolisista aloista kemian filosofia on vuorovaikutuksessa erityisesti kemian opetuksen kanssa.
Historia
Jaap van Brakelin mukaan Kantin näkemys kemiasta on vaikuttanut merkittävästi siihen, että kemia on saanut filosofiassa fysiikkaa vähemmän huomiota. Kant ajatteli, että kemia ei ole todellinen tiede, koska se pohjautuu pelkästään kokeellisiin tuloksiin eikä sen taustalla ole matemaattista teoriaa. Myöhemmin hän tosin lievensi kantaansa. Joachim Schummer on etsinyt syitä kemian aliarvostukseen filosofian historiallisesta kehityksestä. Filosofialla tarkoitettiin 1800-luvun vaihteessa filosofisissa tiedekunnissa harjoitettuja tieteitä. Niistä suurin oli matematiikka, johon sisältyi myös soveltavaa matematiikkaa, kuten mekaniikkaa ja geometrista optiikkaa. Kemiaa ja biologiaa opetettiin pääasiassa lääketieteellisissä tiedekunnissa. Fysiikka irtautui filosofiasta 1800-luvulla ja psykologia 1900-luvun alkuun mennessä. Schummer tiivistää, että karkeasti arvioituna mitä myöhemmin tieteenala on irronnut filosofiasta, sitä enemmän sitä tutkitaan filosofiassa. Näin voidaan selittää, miksi matematiikkaa, psykologiaa ja fysiikkaa on tutkittu filosofiassa jo pitkään. Fysiikan asemaa selittää myös se, että tieteenfilosofian ammattimaistuessa 1900-luvulla suuri osa oppituoleista myönnettiin filosofisesti suuntautuneille teoreettisille fyysikoille, jotka olivat tutkineet kvanttimekaniikan tai suhteellisuusteorian filosofiaa. Biologian filosofia alkoi muodostua omaksi alakseen vasta 1970-luvulla ja kemian filosofia 1990-luvulla.
Kemian filosofiaa on ollut jo ennen 1990-lukua. Monet filosofian klassikot ovat kirjoittaneet kemiasta, mutta siihen ei ole kiinnitetty paljon huomiota. Kemistit ja kemian historioitsijat ovat täyttäneet ammattifilosofien jättämää aukkoa. Ensimmäiset kemian filosofiasta kirjoittaneet kemistit tekivät kokeellista tutkimusta. Teoreettiset kemistit alkoivat 1970-luvulla kyseenalaistaa näkemystä, jonka mukaan kvanttikemia voidaan pelkistää kvanttimekaniikkaan. Kemian filosofiaa harjoitettiin myös Itä-Euroopan kommunistisissa valtioissa 1950-luvun lopulta 1990-luvulle. Näissä maissa mielenkiinto kemiaan pohjautui Engelsin dialektiseen materialismiin, jossa kemia oli oma itsenäinen alansa.
Eri maiden kemianfilosofit alkoivat järjestäytyä säännöllisesti kokoontuviksi työryhmiksi 1980-luvun lopulla. Vuonna 1994 pidettiin ensimmäisiä kansainvälisiä tieteellisiä kokouksia. Kemianfilosofien järjestö International Society for the Philosophy of Chemistry perustettiin 1997. Alalle on syntynyt kaksi lehteä: HYLE vuonna 1995 ja Foundations of Chemistry vuonna 1999. Internetin käytön samanaikainen yleistyminen on helpottanut kemianfilosofien yhteisön syntymistä ja tulosten esittelemistä.
Reduktio
thumb|Piirroksia d-orbitaaleista Useimmat kemianfilosofit vastustavat ajatusta täydellisestä reduktiosta. Sen sijaan he ottavat välittävän kannan, jonka mukaan kemia perustuu jossain määrin fysiikan lakeihin, mutta siihen kuuluu myös asioita, joille ei löydy vastaavuutta fysiikassa. Kemiassa esimerkiksi sanotaan, että elektronit asettuvat orbitaaleille, joiden rajoittamalla alueella elektronien ajatellaan liikkuvan. Kvanttimekaniikassa monielektronisella atomilla ei kuitenkaan ole orbitaaleja, koska elektroneja ei voida erottaa toisistaan. Siten kemian orbitaaleja ei pystytä palauttamaan kvanttimekaniikkaan. Eric Scerri on ehdottanut, että kemiassa asettauduttaisiin välimaastoon: orbitaaleja ei pidettäisi naiivin realismin mukaisesti todellisina objekteina, mutta toisaalta orbitaaleista ei niiden selitysvoiman vuoksi luovuttaisi, vaikka kvanttimekaniikka ei niitä tunnustakaan.
Toisena esimerkkinä reduktion epäonnistumisesta Scerri on ottanut esille jaksollisuuden lain. Oppikirjoissa jaksollisen järjestelmän rakentuminen selitetään tavallisesti elektronikonfiguraatioiden avulla. Ne eivät kuitenkaan perustu puhtaasti kvanttimekaniikkaan vaan kokeellisiin tuloksiin. Kvanttimekaniikkaan kuuluvasta Paulin kieltosäännöstä voidaan johtaa elektronikuorille mahtuvien elektronien lukumäärä (2, 8, 18, 32, …), mutta kvanttimekaniikka ei pysty selittämään jaksojen pituutta (2, 8, 8, 18, 18, 32, …). Siten jaksollisuuden lakia on pidettävä ennen kaikkea kemiallisena lakina.
Selittäminen
Kemiassa ilmiöt selitetään tavallisesti kausaalisesti esittämällä syyt, joiden uskotaan aiheuttavan ilmiön. Esimerkiksi reaktioiden tapahtuminen selitetään lähtöaineilla ja ympäristöllä. Usein esitetään myös reaktiomekanismi, jossa reaktio pyritään selittämään jakamalla se erillisten tapahtumien kausaaliseksi sarjaksi. Mekanismin avulla voidaan ennustaa, kuinka olosuhteiden muuttaminen vaikuttaa reaktioon.
Kemiassa asioita ei juuri koskaan selitetä funktionaalisesti. Biologiassa voidaan kysyä, mikä on hapen tehtävä elimistössä, mutta kemiassa ei kysytä, mikä on hapen tehtävä hapetusreaktiossa. Kemian filosofiassa kysytään myös, mikä muodostaa kemiallisen selittämisen rajat. Kemistit esimerkiksi selittävät, miksi happiatomit sitoutuvat vakaiksi happimolekyyleiksi mutteivät sitä, miksi happiatomit ovat vakaita.
Teoriat ja lait
Kemiassa teoriat tietyssä mielessä kilpailevat keskenään. Valenssisidosteoria ja molekyyliorbitaaliteoria selittävät kemiallista sidosta varsin erilaisista lähtökohdista, mutta kuitenkin molempia teorioita käytetään kemiassa. Kemistit hyväksyvät yleensä useita teorioita ja valitsevat selittämiseen sopivan teorian kulloisenkin tilanteen mukaan. Esimerkiksi VSEPR-teorialla voidaan selittää molekyylien rakenteita, ligandikenttäteorialla metallikompleksien ominaisuuksia ja niin edelleen.
Tieteenfilosofiassa lakeja tutkitaan usein fysiikan pohjalta. Kemiassa lait ovat tavallisesti epämääräisempiä kuin fysiikassa. Esimerkiksi jaksollisuuden lain mukaan alkuaineiden kemialliset ominaisuudet muuttuvat jaksollisesti. Jaksollisuutta ei määritellä mitenkään tarkasti, mutta kuitenkin laki on jaksollisen järjestelmän perustana.
Molekyylit
Kemiassa vedotaan toistuvasti molekyylien muotoon. Filosofiassa muotoa on tavallisesti pidetty aineen oleellisena ominaisuutena. Puhtaassa kvanttimekaniikassa molekyyleillä taas ei voida sanoa olevan muotoa. Myös kokeellisesti esimerkiksi ammoniakkimolekyyli ”näyttää” erilaiselta eri menetelmillä (tarkemmin sanottuna spektroskooppisia tuloksia tulkittaessa käytetään eri pisteryhmiä).
thumb|[[Maitohappo|Maitohapon enantiomeerit]] Molekyylien kiraalisuus eli peilikuvamolekyylien olemassaolo tuo oman osansa avaruutta pohtivaan filosofiaan. Peilikuvamolekyylien eli enantiomeerien ainoat kemialliset erot tulevat esiin, kun ne reagoivat kiraalisten molekyylien kanssa. Voidaan kysyä, onko kiraalisuus objektin sisäinen ominaisuus vai määräytyykö se suhteista muihin objekteihin. Esimerkiksi R-kirjainta ja sen peilikuvaa ei voi asettaa päällekkäin tasossa, mutta Möbiuksen nauhalla se onnistuu kahdessa ulottuvuudessa. Analogisesti voidaan ajatella, että molekyylien kiraalisuus häviäisi neljässä ulottuvuudessa ja samalla häviäisivät peilikuvamolekyylien erilaiset kemialliset ominaisuudet.
Yksi kemian filosofian kysymyksistä on molekyylien ja yhdisteiden suhde. Missä mielessä esimerkiksi voidaan sanoa puhtaan veden koostuvan H2O-molekyyleistä, kun tiedetään, että kaikki veden molekyylit eivät eri isotooppien olemassaolon vuoksi voi olla samanlaisia ? Lisäksi voidaan kysyä, miten alkuaineet säilyvät muuttumattomina yhdisteissä. Radiokemisti Fritz Paneth ehdotti Aristoteleen hengessä, että alkuaine voi tarkoittaa ”perusainetta”, pysyvää ominaisuuksien kantajaa, jota ei voi havaita, ja ”yksinkertaista ainetta”, jonka voimme aistein havaita. Scerrin mukaan Mendelejev ajatteli samantapaisesti jaksollisen järjestelmän alkuaineiden olevan perusaineita, eikä hän siksi välittänyt esimerkiksi siitä, että samaan ryhmään kuuluvat halogeenit poikkeavat yksinkertaisina aineina toisistaan paljon (fluori ja kloori ovat kaasuja, bromi on neste ja jodi on kiinteää). Sen sijaan halogeenien natriumsuolat, joissa halogeenit ovat piilevästi perusaineina, ovat samanlaisia. Scerri esittää, että tämä ajattelutapa sai Mendelejevin tekemään rohkeita ennustuksia, jollaisia toinen jaksollisen järjestelmän kehittäjä Lothar Meyer ei tehnyt.
Mittauslaitteet
Tietokoneistettujen mittauslaitteiden käyttö on luonnontieteissä yleistynyt nopeasti 1900-luvun puolivälin jälkeen. Kemiassa on siirrytty märkäkemiasta instrumenttianalytiikkaan. Kemian filosofiassa tutkitaan, missä määrin mittauksia voidaan pitää objektiivisina ja mitä tekijöitä mittausten taustalla vaikuttaa. Mittauksessa tutkimuskohdetta häiritään aina jollakin tavalla, joten asioiden todellista luonnetta ei voida paljastaa. Lisäksi tarvitaan käsitteitä, jotka kertovat idealisoituna, mitä mittauksessa tapahtuu. Siksi on ongelmallista sanoa, että mittauslaitteet laajentaisivat aistimiskykyämme.
Naisten 10 metrin liikkuva maali ammunnan Euroopan-mestaruuskilpailuissa 2008
Naisten 10 metrin liikkuvan maalin kilpailu vuoden 2008 ilma-aseiden EM-kilpailuissa käytiin Winterthurrissa 28. helmikuuta. Lajissa naiset ampuvat ensin 20 hidasta juoksua ja sitten 20 nopeaa juoksua. Joukkuekilpailussa joukkueen muodostaa kolme samanmaalaista kilpailijaa.
Lapponia (koru)
thumb|upright|Lapponia Jewelryn logo thumb|[[Björn Weckströmin Lapponialle suunnittelema Avaruushopea-sarjan rannekoru.]]
Lapponia-korut olivat suomalaisen Lapponia Jewelry Oy:n ja sittemmin Kalevala Korun valmistamia koruja. Vuonna 2020 tehdyn brändiuudistuksen myötä Lapponia Jewellery -koruja alettiin myydä Kalevala-tuotemerkillä.
Historia
Korujen veistoksellinen ulkonäkö sai alkunsa korumuotoilija Björn Weckströmin suunnittelemasta ensimmäisestä kokoelmasta 1960-luvulla. Weckströmin Avaruushopea-sarjan korut ovat saaneet kansainvälistä mainetta sen jälkeen, kun sarjan kaulakoru näkyi vuonna 1977 Prinsessa Leian kaulalla Tähtien sota -elokuvassa.
Lapponia Jewelry Oy sai alkunsa hopeaseppä, myöhemmin hopeaseppämestari, Pekka Anttilan (1931–1985) perustamana vuonna 1960 nimellä Kruunukoru. Vuonna 1963 Björn Weckström alkoi suunnitella yrityksen koruille uudenlaista ilmettä, ja hänen suunnittelemansa kokoelma aloittikin menestystarinan. Vuonna 1979 Lapponia Jewelry palkittiin Tasavallan Presidentin vientipalkinnolla. Suurin osa yrityksen valmistamista koruista meni jo tuolloin vientiin, vuoden 1990 paikkeilla 85 prosenttia, ja myös Suomen-myynnistä valtaosan ostavat ulkomaiset matkailijat. Lapponia Jewelryn taiteilijoihin kuuluivat vuoden 1990 syksyllä Björn Weckström, Juhani Linnovaara, Poul Havgaard, Zoltán Popovits ja Christophe Burger, vuoden 2009 syksyllä lisäksi Pekka Hirvonen ja Chao-Hsien Kuo.
Vuoden 2005 elokuussa Lapponia Jewelry siirtyi Kalevala Korun omistukseen. Lapponia Jewelryn ja koko Kalevala Koru -konsernin toimitusjohtaja on Kirsi Paakkari. Tammikuussa 2020 Kalevala Koru ilmoitti luopuvansa Lapponia-tuotemerkin käytöstä ja keskittyvänsä Kalevala-merkkiin.
Haakon Harteikas
Haakon Harteikas (Håkon II Sigurdsson Herdebrei) oli Norjan kuningas 1157–1162. Haakon oli Sigurd Munnin avioton poika, ja hän seurasi valtaistuimella setäänsä Östeniä. Haakonin surmasi Erling Skakke 7. heinäkuuta 1162.
Markus Lahtinen
Timo Markus ”Maka” Lahtinen on suomalainen muusikko.
Lahtinen on opiskellut Lahden Muotoiluinstituutin, videokuvauksen osastolla ja valmistunut 1994. Hän on ollut klarinetti- ja kitaraoppilaana Hämeenlinnan Musiikkiopistossa 1980-luvulla.
Lahtinen on soittanut freelancemuusikkona eri yhtyeissä, kuten Kuuma Satsi, Worth Holding, Kokooma, Faithfully Underground, Themes & Tunnelvisions, Brazilian Aeroplane, Jussu, Tommi Läntinen ja Kuutamolla Orkesteri, Tommi Lindell – Lindellandia, Kiipparikvartetti, Ressu Redford, Ysärihitit tour (Ressu Redford & Jussi Rainio), Eva Pohto & the Bonobos. Hän on tehnyt vuodesta 1998 yhteistyötä Circo Aereon kanssa, jolle hän on säveltänyt : Lopunaikoja Odotellessa Kabaree (1998), Glitter (2001), Sirkus Simpukka (2002–2003), Baby Dough (2003–2008) , Super8 (2004) , O/I (2006–2007) , Camping II (2012) ja viimeisimpänä Light Blue & Orange, jossa toiminut musiikin sovittajana ja muusikkona esityksissä (2013).
Muita muusikon töitä ovat mm. MTV3:n ohjelmien Häämatkalle & Sukujuhla studioyhtye Enoset, johtajanaan Tommi Lindell, Kapsäkin/Helsingin Kaupunginteatterin Risto Räppääjä ja Pakastaja Elvi -lastenmusikaalin yhtyeen alkuperäiskokoonpano, contemporary juggling act Peapot Live, muusikon rooli Risto Räppääjä -elokuvissa. Sävellystöitä mm. lyhytanimaatiot: - Pizza Passionata (2001), tuotanto Kinoproduction Oy, ohjaaja Kari Juusonen (palkittu Festival de Cannes 2001 - Syntymäpäivä (2004), tuotanto Kinoproduction Oy, ohjaus Kari Juusonen - Ö (2011), tuotanto Vanilla Oy, ohjaus Kari Juusonen
Alpo Sailo
Alpo Sailo (vuoteen 1902 Albin Leopold Enlund; 14. marraskuuta 1877 Hämeenlinna – 6. lokakuuta 1955 Helsinki) oli suomalainen kuvanveistäjä ja taidemaalari. Hänen työnsä edustavat hengeltään pääasiassa kansallisromanttista idealismia ja ovat tyylillisesti realistisia. Useat hänen töistään esittävät runonlaulajia ja kulttuurihenkilöitä.
Markus Lahtinen
Lahtisen isä Timo Sulo Ilmari Lahtinen (1941-2010), äiti Anna-Liisa Lahtinen (o.s. Porkka) (s.1942), veli Tuomas Antero Lahtinen (s. 1969).
Alpo Sailo
Elämänvaiheita
Alpo Sailo oli kolmilapsisen perheen vanhin lapsi. Nuorimmainen kuoli varhain ja jäljelle jäi vain Albin (Alpo) sekä Ilma. Vanhemmat maanmittausinsinööri Henrik Albin Enlund sekä Krista Muhr olivat kumpikin kotoisin Raumalta.
Isä innosti lapsia piirtämään mutta kuoli jo ennen lasten kouluikää ja tämän vuoksi äiti muutti lasten kanssa Hämeenlinnasta Turkuun.
Sailo työskenteli aluksi koristeveistäjänä Bomanin huonekalutehtaassa ja aloitteli samalla taideopintojaan. Aluksi Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa (nyk. Kuvataideakatemia) vuosina 1895–1897 opettajinaan Elias Muukka sekä Victor Westerholm. Tämän jälkeen Taideteollisuuskoulussa Helsingissä vuosina 1898–1899. Akseli Gallen-Kallelan oppilaana sekä apulaisena hänen ateljeessaan Ruovedellä vuosina 1900–1901 ja tämän jälkeen vielä Firenzessä vuonna 1901 sekä Budapestissä vuosina 1902–1903.
Suomen taideyhdistyksen piirustuskoulussa Alpon kanssa samalla luokalla olivat muun muassa Yrjö Liipola, Carl Bengts ja John Engelberg, joka sittemmin avioitui Alpon sisaren Ilma Sailon kanssa. Sailon huonetoveriksi tuli taiteilija Aarno Karimo, joka sittemmin oli erittäin tiiviisti mukana Sailon elämänvaiheissa. Karimon taidesuuntaus sekä ajatusmaailma oli Sailon tavoin erittäin kansallismielistä. Kumpaakin kiehtoi Kalevala, ja he vaikuttivat aktiivisesti kansallismielisissä piireissä. Kummatkin olivat myös mukana perustamassa Voimaliittoa.
Akseli Gallen-Kallela kiinnitti huomionsa Sailon keskeneräiseen patsaaseen vieraillessaan Taideteollisuuskeskuskoulussa (nyk. Ateneum). Gallen-Kallela pyysikin Sailoa ottamaan häneen yhteyttä. Näin Sailosta tuli Gallelan oppilas ja apulainen. Myöhemmin taiteilijoiden välille kehittyi vahva ystävyyssuhde, joka kesti läpi elämän. Sailo oli auttamassa Gallen-Kallelaa Suomen Paviljongin valmisteluissa Pariisin vuoden 1900 maailmannäyttelyä varten.
Sailo oli myös yksi vuonna 1910 perustetun Suomen Kuvanveistäjäliiton perustajajäsenistä.
Sailo oli aktiivinen suomalaisuusaatteen kannattaja, ja hänet tunnetaankin ennen kaikkea hänen runolaulajista tekemistään patsaista. Näitä olivat muun muassa Sortavalan Runonlaulajan patsas (1935) ja Larin Parasken patsas Hesperian puistossa Helsingissä (1949). Hänen suurimpia teoksiaan on muun muassa vuonna 1921 paljastettu M. A. Castrénin muistopatsas Kansallismuseon edustalla Helsingissä.
Sailo tunnettiin myös muotokuvamaalarina. Hän oli Gallen-Kallelan kanssa vankkoja kansallisromantiikan vaalijoita ja olivatkin Kalevalaseuran perustajajäseniä. Sailon suurin unelma oli Kalevalatalon toteutuminen. Kalevalatalo oli Kalevalaseuran toinen päätavoitteista kuvitetun Kalevalan ohella. Suunnitelmia talosta teki Carl Bengts sekä Eliel Saarinen. Vuonna 1934 Sailo valmisti Porissa sijaitsevaan Juseliuksen mausoleumiin uudet pronssiset ulko-ovet Gallen-Kallelan 1917 tekemien suunnitelmien mukaan.