cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Billy Wilder
Tyyli
thumb|upright=1.5|[[Jack Lemmon ja Shirley MacLaine Poikamiesboksissa]] Vastapainona monimutkaisille käsikirjoituksille Wilderin ohjaustyyli on hyvin konservatiivista ja suoraviivaista. Hän vierasti Alfred Hitchcockin ja Orson Wellesin kaltaisia ohjaajia, jotka käyttivät elokuvissaan mitä erilaisimpia kuvakulmia ja trikkejä. Wilderin mielestä tällaiset temput vain häiritsivät elokuvaa ja ohjasivat katsojan huomion pois juonesta. Hänen ohjauksissaan kuvauksen tehtävä oli tukea tarinaa ja olla sille alisteinen.
Wilderin suosikkinäyttelijä oli Jack Lemmon, joka esitti pääosaa seitsemässä hänen elokuvassaan, mukaan lukien Piukat paikat, Poikamiesboksi, Irma la Douce – pikku pariisitar ja Avanti!. Sen sijaan tunnetuin hänen näyttelijöistään on epäilemättä Marilyn Monroe, Kesälesken ja Piukkojen paikkojen seksikäs naistähti. Vaikka Wilder ei pitänyt repliikkejään unohtelevasta ja oikukkaasta Monroesta, hän sai tähdestä irti tämä uran kenties parhaat näyttelijänsuoritukset. Wilderin elokuvissa esiintyi komea kaarti aikansa nimekkäimpiä näyttelijöitä, kuten Humphrey Bogart, James Cagney, Marlene Dietrich, Kirk Douglas, Audrey Hepburn, William Holden, Shirley MacLaine ja Walter Matthau.
Omien sanojensa mukaan Wilder teki sellaisia elokuvia, joita hän itse olisi halunnut nähdä.
Talent House
Talent House on suomalainen elokuvien tuotantoyhtiö. Se on tuottanut muun muassa elokuvat Yöjuna (1996), Pitkä kuuma kesä (1999), Helmiä ja sikoja (2003) ja FC Venus (2005).
Pommerinvirna
Pommerinvirna (kašubianvirna) (Vicia cassubica) on pääasiassa Euroopassa kasvava hernekasvi. Suomessa laji on hyvin harvinainen ja rauhoitettu.
Ulkonäkö ja koko
Monivuotisen pommerinvirnan varret kasvavat 30–60 cm pitkiksi. Varret ovat pystyjä ja pehmeäkarvaisia. Lehdet ovat 5–13 cm pitkiä ja niissä on pareittain 6–12 paria kapeansoikeita tai suikeita lehdyköitä. Kukkavarsi on noin viisisenttinen. Huulimaisten kukkien teriö on punavioletti ja venho valkoinen. Kukat kasvavat 10–12 kukan kukintoina. Hedelmä on kellertävä, kalju ja pari senttiä pitkä palko. Pommerinvirna kukkii heinäkuussa. Muista Suomessa tavattavista virnalajeista pommerinvirna muistuttaa lähinnä aitovirnaa (V. sepium).
Levinneisyys
Pommerinvirnan pääesiintymisalue ulottuu Saksasta ja Italiasta Balkanin ja Puolan kautta Keski-Venäjälle. Pohjoisessa kasvualue ulottuu eteläiseen Skandinaviaan, Baltiaan ja Etelä-Suomeen. Lajia tavataan myös paikoin Ranskassa, Kaukasiassa ja Vähässä-Aasiassa. Suomessa pommerinvirna kasvaa vain maan lounaisosissa. Ensimmäisenä laji löydettiin vuonna 1936 Tenholasta ja myöhemmin myös Kiskosta. Suomessa pommerinvirna on levinneisyysalueensa pohjoisrajalla, minkä takia sen leviämiskyky on esiintymisalueella varsin heikko.
Elinympäristö
Suomessa pommerinvirna kasvaa kivisillä, kuivahkoilla metsärinteillä, hakkuuaukioilla ja pellon- ja metsänreunoilla. Lajin kasvupaikkoja uhkaavat lähinnä niiden umpeenkasvu ja metsittyminen. Ilmeisesti metsäpalojen torjunta on yksi syy lajin taantumiseen.
Maarit Hurmerinnan diskografia
Tämä on laulaja Maarit Hurmerinnan diskografia.
Suolovuopmi
Suolovuopmi on paikka Norjan Koutokeinossa. Suolovuopmissa on sääasema ja Suolovuopmin tunturimaja.
Hawash!
Hawash! on suomalaismuusikko Jaakko Löytyn studioalbumi vuodelta 1984. Albumi on Löytyn ensimmäinen, jolla on vaikutteita afrikkalaisesta musiikista.
Levyn nimikappale on etiopialaisen oromo-muusikon Ali Mohammed Birran inspiroima. Löytty oli tavannut tämän Etiopiasafarin aikana vuonna 1976 addisabebalaisessa yökerhossa. Löytty oli ostanut tältä LP-levyn, jolla oli laulu Hawash-virrasta, ja hän kirjoitti käännöksen kappaleen sanoista levyn sisäpussiin. Tämä kappale inspiroi Löytyn samannimisen kappaleen, tämän albumin nimikappaleen.
Rapolan muinaislinna
Historiallisessa Hämeessä sijaitseva muinaislinna on rakennettu 65–70 metriä Vanajaveden pinnan yläpuolelle kohoavalle harjulle. Harju ja sitä ympäröivä alue muodostavat merkittävän kulttuuriympäristön, joka kuuluu Vanajaveden laakson kansallismaisemaan. Muinaislinnan aluetta kiertää noin kilometrin pituinen valli, jonka päällä oli todennäköisesti hirsivarustukset. Muinaislinna rakennettiin mahdollisesti viikinkiajalla 800–1000-luvuilla, ja sitä pidetään Vanajaveden reitin varrelle rakennettujen linnoitusten päälinnoituksena. Linnaa ei todennäköisesti käytetty kuin ajoittain, mutta pinta-alaltaan suuri linnoitusalue on saattanut tarjota suojaa lähialueen asukkaille.
Sijainti
Rapolanharju sijaitsee Hämeenlinnasta Lempäälään kulkevalla harjujonolla. Rapolan muinaislinna sijaitsee Rapolanharjun eteläpäässä, ja sen toisella puolella on Vanajaveden Rautunselkä ja toisella Sääksmäen kirkonkylä. Alueelta on hyvät liikenneyhteydet Vanajavettä pitkin sekä nykyisen Hämeenlinnan alueelle että myös pohjoiseen.
Muinaislinna kohoaa jääkauden synnyttämän harjun laella noin 65–70 metriä Vanajaveden vedenpinnan yläpuolella. Varsinaisen linna-alue sijaitsee 200 metriä leveällä ja 400 metriä pitkällä harjulaajentumalla, jonka alueella on kaksi jääkauden muodostamaa harjuhautaa eli suppaa. Niistä isompi on 200 metriä pitkä, 150 metriä leveä ja 15 metriä syvä. Pienempi hauta on 50 metriä pitkä, 40 metriä leveä ja 7 metriä syvä.
Rapola on Museoviraston määritelmän mukaan Suomen arvostetuimpia kulttuuriympäristöjä. Harju kuuluu Vanajaveden laakson kansallismaisemaan ja Sääksmäen–Tarttilan kulttuurimaisema-alueeseen. Rapolan kulttuurimaisemaan kuuluu harjun lisäksi Rapolan ja Voipaalan kartanot sekä Sääksmäen kirkko.
Rauniot
Harjun päälle rakennettiin aikoinaan maastonkohtia apuna käyttäen noin kilometrin pituinen kehämäinen valli, josta on jäljellä enää hirsivarustuksen tukikiveys ja hiekkapengerrys. Portteja linnoitukseen oli ainakin kaksi. Muuri oli aikoinaan salvottu ja noin kymmenen hirsikerran korkuinen. Porttien kohdalla kehämuuri oli niin paksu, että portti oli kuin eräänlainen käytävä. Porttien ulkopuolella oli lisäksi ulkovarustukset.
Kehämuuri ympäröi 52 000 neliömetrin laajuista aluetta. Harjuhaudat ovat saattaneet toimia linnan varusväen tai sen hevosten ja viljan piilopaikkana. Muurien sisäpuolelta on löydetty noin 80 asuinpaikan sijainniksi tulkittua syvennystä sekä 13 uunimaista tulisijaa. Talot ovat olleet pohjaratkaisultaan suorakulmaisia ja pyöreitä. Rapolan lähistöltä on myös muitakin muinaisjäännöksiä. Harjun länsirinteiltä on löytynyt kalmistoja ja lounaispuolelta muinaispelto. Kaikkiaan Rapolan muinaislinna muodostaa ympäristöineen Suomen laajimman yhtenäisen muinaismuistoalueen.
Historia
Rapolan muinaislinna on luultavasti rakennettu viikinkiajalla 800–1000-luvuilla, mutta sen pinta-alasta on tutkittu vasta noin prosentti, joten käsitykset linnan historiasta voivat muuttua. Läheiset kalmistot on ajoitettu 600-luvulle keskiajalle.
Vanhin merkintä historiallisesta linnasta on vuoden 1641 tiluskartassa, jossa Rapola mainitaan raunioituneena linnana. Myöhemmät tutkijat, kuten Hjalmar Appelgren-Kivalo, Julius Ailio ja Anna-Liisa Hirviluoto, ovat arvioineet Rapolan Suomen merkittävimmäksi esihistorialliseksi kiinteäksi muinaisjäännökseksi. Rapolan luonnollinen yhteys Rautunselkään oli vaarassa katketa 1980-luvulla, kun tie- ja vesirakennushallitus suunnitteli vetävänsä Hämeenlinnan ja Tampereen välisen moottoritien Rapolan länsipuolelta. Museoviraston johtaman taistelun jälkeen tielaitos päätti vuonna 1991 siirtää tien kulkevaksi vesistön länsipuolelta.
Muinaismuisto- ja luonnonsuojelulaki suojelevat Rapolanharjua, ja Museoviraston muinaisjäännösten hoitoyksikkö on hoitanut aluetta vuodesta 1989. Suurin osa harjualueesta siirtyi valtiolle 1993, ja vuodesta 1994 hoitoalueeseen on kuulunut koko 140 hehtaarin laajuinen Rapolanharju ja sen kartanoympäristö. Vuoden 2014 alussa harju siirtyi Metsähallituksen hallintaan.
Luri (lintu)
Luri (Lorius lory) eli aiemmalta nimeltään aitoluri on lurien sukuun kuuluva kirkasvärinen kaija.
Esiintyminen
Luri elää Uudella-Guinealla ja sen lähisaarilla. Se puuttuu pääsaaren sisäosista. Lajin elinympäristön laajuus on 50 000–100 000 neliökilometriä. Lajista tunnetaan 7 alalajia, joiden väritys vaihtelee jonkin verran. Lajin populaation koko on yli 100 000 yksilöä. Luria pidetään myös vankeudessa lemmikkilintuna.
Elinympäristö
Lurit asuvat alavien maiden metsissä ja vuorten alarinteillä, etenkin palmumetsiköissä. Ne esiintyvät yleensä pienissä parvissa tai pareittain. Laji on melko arka.
Lisääntyminen
Pesintä ajoittuu touko-heinäkuulle. Pesintä tunnetaan vain vankeudessa elävien lintujen osalta. Naaras munii kaksi munaa. Muna on kooltaan 27 × 22 mm. Haudonta kestää noin 24 päivää ja vain naaras hautoo. Koiras voi yöpyä samassa pesässä. Poikaset jättävät pesän noin kahden kuukauden ikäisinä.
Ravinto
Lurit syövät siitepölyä, mettä, kukkia, hyönteisiä ja muita pieniä niveljalkaisia, hedelmiä ja mahdollisesti siemeniä.
Lisa Nowak
Lisa Marie Nowak (s. 10. toukokuuta 1963) on yhdysvaltalainen entinen astronautti.
Nowak syntyi Alfred ja Jane Caputon tyttäreksi vuonna 1963. Hän kiinnostui avaruudesta ja sen tutkimuksesta lapsena. Nowak alkoi opiskella alaa ja liittyi lopulta Lyndon B. Johnson Space Centerin astronautteihin.
Juri Vlasov
Juri Petrovitš Vlasov (, 5. joulukuuta 1935 Makijivka, Donetsk, Ukrainan SNT, Neuvostoliitto – 13. helmikuuta 2021 ) oli venäläinen painonnostaja, runoilija ja poliitikko. Hän voitti olympiakultaa painonnostossa 1960.
Lisa Nowak
Nowak lähti 4. heinäkuuta 2006 NASA:n STS-121-sukkulalennolle ja kävi tämän yhteydessä Kansainvälisellä avaruusasemalla. Nowak oli ensimmäinen yhdysvaltainitalialainen nainen avaruudessa, ja lennon aikana hän pitikin yllään Italialaisamerikkalaisten naisten kansallisen yhdistyksen merkkiä.
Chionidi
Chionidi on rantalintujen lahkoon kuuluva alalahko.
Juri Vlasov
Vlasov voitti raskaassa sarjassa (yli 90 kg) olympiakultaa Roomassa 1960 yhteistuloksella 537,5 kg, joka oli uusi maailmanennätys. Hänen tuloksensa punnerruksessa oli 180 kg, tempauksessa 155 kg ja työnnössä 202,5 kg. Tokion 1964 olympialaisissa hän saavutti hopeaa tuloksella 570 kg häviten Leonid Žabotinskille 2,5 kilon erolla. Vlasov oli paras punnerruksessa tuloksellaan 197,5 kg mutta tempauksellaan 162,5 kg ja työnnöllään 210 kg hän hävisi maanmiehelleen.
Chionidi
Heimot
Alalahko jaetaan kolmeen heimoon:
Lisa Nowak
Nowak oli tammikuuhun 2007 asti naimisissa Richard T. Nowakin kanssa. Pari sai kolme lasta: pojan (s. 1992) sekä vuonna 2001 syntyneet kaksoistyttäret.
Juri Vlasov
Vlasov voitti MM-kilpailujen raskaassa sarjassa kultaa vuosina 1959, 1961, 1962 ja 1963. Hän voitti EM-kultaa raskaassa sarjassa vuosina 1959–1964.
Urheilu-uransa jälkeen Vlasovista tuli tunnettu runoilija. Hän siirtyi myös politiikkaan ja tuli valituksi Duuman jäseneksi vuonna 1993. Hän pyrki Venäjän presidentiksi vuonna 1996, mutta jäi kymmenestä ehdokkaasta toiseksi viimeiseksi ja jätti politiikan.
Lisa Nowak
Rikosepäilyt
Nowakilla oli ollut romanttinen suhde laivaston komentaja William Oefeleiniin, mutta koki, että hänen kanssaan miehen suosiosta kilpaili Colleen Shipman. Hän ajoi kotoaan 1 600 kilometriä Orlandoon voidakseen tavata Shipmanin kasvokkain. Nowak yritti siepata Shipmanin, mutta tämä pääsi pakoon.
Nowakilla oli ollut mukanaan pippurisuihke, veitsi sekä suuria jätesäkkejä. Astronautti itse kuitenkin väittää vain halunneensa keskustella Shipmanin kanssa. Aluksi Nowakia epäiltiin vain pahoinpitelystä ja automurron yrityksestä, mutta hänelle vaadittiin syytettä myös murhan yrityksestä. Syyttäjä päätti myöhemmin jättää tämän syytteen, mutta Nowak on yhä vastuussa vähäisemmistä rikoksista.
7. maaliskuuta 2007, kuukausi kidnappausyritystä myöhemmin, NASA erotti Nowakin.
Unkarin Grand Prix 2006
Kilpailu sai jo vapaissa harjoituksissa mielenkiintoisen käänteen kun Fernando Alonso hermostui Red Bullin kolmoskuljettajalle Robert Doornbosille kun tämä ei päästänyt Alonsoa kunnolla ohitse. Alonso kosti tilanteen näyttämällä tälle keskisormea ja muuttamalla ajolinjaansa niin, että Doornbosin oli pakko väistää Alonsoa. Alonso sai tilanteesta aikarangaistuksen, jonka vuoksi kaikissa aika-ajosessioissa, jonne hän pääsee, hänen aikoihinsa lisättiin kaksi ylimääräistä sekuntia. Saman kohtalon koki Michael Schumacher, joka ohitti kaksi autoa punaisen lipun aikana Jenson Buttonin auton moottorin sytyttyä tuleen vaarallisessa paikassa niin että koko harjoitussessio jouduttiin keskeyttämään. Schumacher ja Alonso pääsivät vielä toiselle aika-ajosessiolle, mutteivät sitä pidemmälle, vaikka he olivat session kaksi nopeinta ja Schumacher ajoi vieläpä koko radalle uuden rataennätyksen 1.18,875. Koska aikaan lisättiin kaksi rangaistussekuntia, riitti se vasta sijaan 12. Alonso oli 15. Buttonin saatua moottorivaihdosta kymmenen lähtöruudun pudotusrangaistuksen, nousi Schumacher yhden pykälän ylöspäin lähtöruudukossa sijalle 11.
Aika-ajot sessioittain
Tummemmalla seuraavalta aika-ajosessiolta pudonneet kuljettajat.
Kilpailu
Kilpailun alettua Kimi Räikkönen otti heti paikkansa kilpailun johdossa. Felipe Massa putosi lähdössä viidenneksi Rubens Barrichellon, Pedro de la Rosan ja tallikaverinsa Michael Schumacherin taakse, joka otti unelmalähdön ruudusta 11. Fernando Alonso sai myös fantastisen lähdön noustuaan 15. lähtöruudusta sijalle kuusi. Alonso nousi kuitenkin entistä ylöspäin ja oli 10 kierroksen jälkeen kilpailussa kolmantena, Räikkösen ja de la Rosan takana. Kahdeksan kärjen täydensivät Jenson Button, Michael Schumacher, Giancarlo Fisichella, David Coulthard ja Nick Heidfeld.
Räikkönen oli tehnyt ison raon taempana olleisiin. Kierroksella 17 hän tuli varikolle, tallikaveri de la Rosan tultua kierrosta aiemmin. Myös Button ja Schumacher kävivät aikaisin varikolla. Alonso siirtyi johtoon ja lisäsi sateen avulla etumatkansa Räikköseen lopulta lähes 40 sekuntiin kierroksella 25, kun hänen ensimmäinen pysähdyksensä oli vielä tekemättä. Kierrosta myöhemmin Räikkönen kolaroi kierroksella hänestä jääneen Vitantonio Liuzzin kanssa ja edessä oli keskeytys. Turva-auto ajoi radalle, joka tuhosi Alonson etumatkan muihin. Kun päästiin jälleen ajamaan kilpailua, toisena kilpailussa ollut Button oli enää yhdeksän sekunnin päässä Alonsosta.
Button teki toisen pysähdyksensä kierroksella 46. oltuaan aivan Alonson imussa kiinni. Alonso ei saanut taotta nopeaa kierrosta heti alkuunsa painettuaan ohjauspyörässään väärää nappia menettäen neljä sekuntia. Tästä huolimatta Alonso onnistui tekemään tarpeeksi ison raon Buttoniin ja pysähtyi lopulta kierroksella 51. Espanjalainen ei päässyt kuitenkaan radan toista mutkaa pidemmälle jouduttuaan keskeyttämään kilpailuun pultin irrottua renkaasta. Button nousi kisassa selvään johtoon. Rata alkoi myös noiden kierrosten aikana kuivua, jolloin kaikki vaihtoivat välikelin renkaat kuivan kelin renkaisiin.
Taempana käytiin kovempaa taistelua. Schumacher nousi muiden renkaanvaihtojen ansiosta kisassa toiseksi, mutta kolmantena ollut de la Rosa lähestyi häntä kierros kierroksella sekuntikaupalla. Seitsemän kierrosta ennen maalia espanjalainen ohitti lopulta Schumacherin, joka taisteli edelleen välikelin renkailla. Kolme kierrosta ennen maalia Heidfeld ohitti myös Schumacherin, joka sai osuman autoonsa että oli pakko keskeyttää varikolle.
Viimeisellä kahdella kierroksella eivät sijoitukset muuttuneet muuten kuin Jarno Trulli joutui keskeyttämään moottorin hajottua. Button voitti ensimmäisen GP:nsä, de la Rosa oli toinen ja Heidfeld kolmas. Barrichello, Coulthard, Ralf Schumacher, Massa ja Michael Schumacher täydensivät kahdeksan kärjen. Debyyttikilpailussaan 7. sijalle ajaneen Robert Kubican auton todettua alipainoiseksi hänet hylättiin, jolloin Schumacher nousi pisteille.
Kilpailun nopein kierros
Kierros 65 Felipe Massa 1.23,516
Mario Scalzo
Mario Scalzo Jr. (s. 11. marraskuuta 1984 Saint-Hubert, Québec, Kanada) on kanadalais-italialainen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa Saksan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla DEL2-liigajoukkue Eispiraten Crimmitschaussa. Scalzo on hyökkäävä puolustaja, jonka vahvuuksiin kuuluu luistelu, pelikäsitys ja syöttäminen. Hänen heikkouksiin kuuluu oman pään pelaaminen ja suhteellisen pieni koko.
Junioriura
Scalzo pelasi juniorijääkiekkoa kaudella 2001–2002 QMJHL-joukkue Victoriaville Tigresissä yhden ottelun sekä runkosarjassa, pudotuspeleissä että Memorial Cup -turnauksessa. Kaudella 2002–2003 hän teki 72 runkosarjaottelussa tehopisteet 10+34=44, joilla hän oli Tigresin tehokkain puolustaja. Scalzo palkittiin QMJHL:n parhaana puolustavana tulokkaana Raymond Lagacé Trophylla ja valittiin tulokkaiden tähdistökentälliseen.
Ammattilaisura
Scalzoa ei varattu koskaan NHL:ään. Hän siirtyi kaudeksi 2005–2006 Dallas Starsin organisaatioon, jossa pelasi kolme kautta kuitenkin vain sen farmijoukkue Iowa Starsissa, AHL:ssä. Kesken viimeisen AHL-kautensa 2007–2008 Scalzo siirtyi Tampa Bay Lightningin farmijoukkue Norfolk Admiralsiin, kun Lightning hankki hänet Dallas Starsista vaihdossa Bryce Lampmaniin.
Scalzo siirtyi kaudeksi 2008–2009 Eurooppaan, Itävallan Erste Bank Eishockey Ligassa pelaavaan EC Salzburgiin. Hän teki tehopisteet 10+30=40. Scalzo antoi Salzburgissa toiseksi eniten maalisyöttöjä John Hughesin kanssa. Scalzo oli kevään 2009 pudotuspeleissä tehopisteillä 4+8=12 joukkueen tehokkain puolustaja. Kaudeksi 2009–2010 Scalzo siirtyi Saksan DEL-liigassa pelaavaan Adler Mannheimiin. Hän oli pisteillä 11+17=28 joukkueen tehokkain puolustaja. Scalzo teki seuraavalla kaudella 2010–2011 tehopisteet 13+19=32.
Huhtikuussa 2011 Scalzo teki yksivuotisen sopimuksen sveitsiläisjoukkue EHC Bielin kanssa. Hän pelasi Biel/Biennessä kuitenkin vain viisi ottelua, kunnes siirtyi toiseen sveitsiläisjoukkueeseen SC Berniin lokakuun alussa. Bernissä Scalzo pelasi kuusi ottelua, kunnes hän siirtyi SM-liigassa pelaavaan Turun Palloseuraan lokakuun puolivälin jälkeen. Scalzo pelasi kauden 2011–2012 aikana myös joissakin otteluissa hyökkääjänä. Hän oli kauden jälkeen vapaana agenttina lokakuun 2012 lopulle saakka, jolloin Scalzo siirtyi try-outille itävaltalaiseen EC Graz 99ersiin.
Maajoukkueura
Scalzo edusti Kanadaa kevään 2011 MM-kilpailuissa. Hän oli joukkueen ainoa NHL:n ulkopuolella pelannut pelaaja.
Nyrkkeilyn Euroopan-mestaruuskilpailut 1942
Vuoden 1942 nyrkkeilyn Euroopan-mestaruuskilpailut järjestettiin 20. – 25. tammikuuta 1942 Saksan Breslaussa eli nykyisessä puolalaisessa Wroclawissa sen Satavuotishallissa. Kisat järjestettiin Toisen maailmansodan ollessa käynnissä. Niinpä normaalista 2 vuoden välein tapahtuvista järjestelyistä poiketen vuodelta 1941 lykätyt kisat järjestettiin myöhästyneinä tammikuussa 1942. Saksa hallitsi sotilaallisesti ja poliittisesti silloin suurta osaa Eurooppaa. Mukana oli poikkeuksellisesti Saksa ja sen liittolaiset sekä sotaa osallistumattomia eurooppalaismaita Espanja, Ruotsi ja Sveitsi. Kisoihin osallistui kaikkiaan 97 nyrkkeilijää 11 maasta. Osanottajissa sarjaa kohti saattoi olla kaksi nyrkkeilijää maata kohti, joka poikkesi aiemmista EM-kisoista.
Maailmansodan päättymisen jälkeen Kansainvälinen Nyrkkeilyliitto (AIBA) mitätöi tulokset.
Nils Bäckström
Nils Bäckström (s. 29. kesäkuuta 1986 Tukholma, Ruotsi) on ruotsalainen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa SHL-joukkue AIK IF:ssä. Hän on pelityyliltään all-round -puolustaja, jolla ei ole erityisiä vahvuuksia eikä heikkouksia. Bäckström on kohtalaisen hyvä liikkumaan ja pitämään kiekkoa, mutta hän ei tee kovin paljon tehopisteitä, eikä Bäckströmin laukaus ole kovin hyvä.
Ura
Bäckström on Danderyds SK:n kasvatti. Hän pelasi juniorina myös Hammarby IF:ssä kevääseen 2003 asti, jonka jälkeen Bäckström siirtyi Stocksunds IF:ään. Detroit Red Wings varasi Bäckströmin yhdeksännellä kierroksella 209. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2004. Hän oli edellisellä kaudella 2003–2004 pelannut Stocksundin J18-joukkueessa. Bäckström siirtyi kaudeksi 2004–2005 Djurgårdens IF:n J20-junioreihin. Hän pelasi kaudella 2005–2006 myös yhden ottelun Elitserienissä.
Vuodet 2006–2010 Bäckström kävi Alaska-Anchoragen yliopistoa. Hänet valittiin kausina 2008–2009 ja 2009–2010 WCHA:n akateemiseen tähdistökentälliseen. Keväällä 2010 Bäckström pelasi myös yhteensä viiden ottelun verran ECHL-joukkue Alaska Acesissa. Kesällä 2009 Bäckström kävi NHL-joukkue Washington Capitalsin harjoitusleirillä. Joukkueessa pelaava Nicklas Bäckström ei ole sukua hänelle.
Bäckström teki elokuussa 2010 kuukauden mittaisen try-out -sopimuksen SM-liigajoukkue Tampereen Ilveksen kanssa. Hän sai syyskuussa 2010 vuoden mittaisen sopimuksen. Bäckström kärsi lokakuussa 2010 olkapäävammasta, joka lyhensi hänen runkosarjansa 48 ottelun mittaiseksi. Bäckström teki pelaamissaan otteluissa tehot 4+2=6. Joulukuussa 2010 hän teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen Ilveksen kanssa.
Kahden Ilveksessä vietetyn kauden jälkeen Bäckström teki huhtikuussa 2012 vuoden mittaisen sopimuksen Timrå IK:n kanssa. Kesken kauden 2012–2013, tammikuun 2013 lopulla hän siirtyi kuitenkin loppukaudeksi AIK IF:ään. Yhteensä ensimmäinen kokonainen Elitserien-kausi toi Bäckströmille 53 runkosarjaottelussa viisi syöttöpistettä.
Myötäpäivä
thumb|upright|Myötäpäivään thumb|upright|Vastapäivään Myötäpäivä on suunta, johon aurinko näyttää liikkuvan taivaan yli pohjoisella pallonpuoliskolla: se nousee idästä ja kiertää päivän aikana etelän kautta länteen. Myötäpäivän vastakohta on vastapäivä. Eteläisellä pallonpuoliskolla aurinko kiertää vastapäivään.
Todellisuudessa Maapallo pyörii vastapäivään (pohjoisnavan kohdalta katsottuna) ja aurinko pysyy paikallaan suhteessa maapallon pyörimiseen. Voidaan myös määritellä, että kiertävä liike suuntautuu myötäpäivään, jos keskus, jota kierretään, on liikesuuntaan nähden oikealla puolella. Helpommin myötäpäivän suunta on todettavissa vertaamalla liikettä kellon viisareihin. Niiden normaalipyörintäsuunta on myötäpäivä. Myötäpäivä on hankala käsite, koska se riippuu mistä päin jotakin katsotaan: kello pyörii myötäpäivään kun sitä katsotaan edestä päin, mutta takaa päin katsottuna (jos kello olisi läpinäkyvä) nähtäisiin että kello pyörii vastapäivään. Sama pätee myös polkupyörän renkaissa: katsojasta riippuu se, pyöriikö pyörän rengas myötäpäivään vai vastapäivään.
Eri alojen käytäntöjä
Kun ilmansuuntia ilmoitetaan numeerisesti esimerkiksi merenkulussa, ne lasketaan tavallisesti myötäpäivään niin, että pohjoinen on 0°, itä 90°, etelä 180° ja länsi 270°.
Matematiikassa, erityisesti kompleksilukujen yhteydessä positiivisena kiertosuuntana pidetään yleensä vastapäivää ja nollakohtana positiivista x-akselia, joka osoittaa oikealle.
Tavallinen niin sanottu oikeakätinen ruuvi kierretään kiinni myötäpäivään ja avataan vastapäivään. Vasenkätisten ruuvien kierre on päinvastainen.
Sens trigonométrique 時計回り Lewoskrętność
4. marraskuuta
4. marraskuuta on gregoriaanisen kalenterin mukaan vuoden 308. päivä (309. päivä karkausvuonna). Vuodesta on jäljellä 57 päivää.
Juhlapäiviä
Katso myös: kalenteri ~ 3. marraskuuta, 5. marraskuuta
Africanis
Africanis (Canis africanus, swahili Umbwa wa ki-shenzi) on afrikkalainen koirarotu. Sillä on kotiseudullaan monta nimeä, mutta africanis eli "afrikkalainen koira" on niistä yleisin ja muuallakin maailmassa käytetty. Etelä-Afrikan virallinen kennelliitto Kennel Union of Southern Africa on tunnustanut ja sijoittanut sen ryhmään "kehittyvät rodut". Sen tarkempi luokittelu suoraan rotumääritelmässä on "alkukantainen metsästyskoira".
Ulkonäkö
Africanis näyttää dingon ja vinttikoiran risteytykseltä. Sen ulkonäössä on piirteitä niin vinttikoirasta kuin lyhytkarvaisesta keskikokoisesta portugalinpodengostakin. Sen kuuluu olla keskikokoinen, hoikkarakenteinen, lyhytkarvainen, atleettinen, ketterä ja nopea mutta kuitenkin lihaksikas. Se on hieman korkeuttaan pidempi. Sen säkäkorkeus on 50–60 cm (3 cm vaihtelu molempiin suuntiin sallitaan), ja se voi olla minkä värinen tahansa. Selässä saattaa toisinaan kasvaa samanlainen harja kuin rhodesiankoiralla, thai ridgebackilla, phu quocinkoiralla ja hottentottikoiralla, mutta ridge-mutaatioon liittyvästä dermoid sinus -terveongelmasta johtuen tällaisia yksilöitä ei yleensä suosita jalostuksessa. Pää on pitkänomainen, kartionmuotoinen ja virtaviivainen. Kartionmuotoinen kuono on lähes yhtä pitkä kuin kallo-osa. Otsapenger on vähäinen. Silmät ovat soikeat ja niiden koko vaihtelee keskikokoisista suuriin. Niiden sävy vaihtelee meripihkanväriset tai mustiin. Korvat ovat v:n muotoiset ja ne voivat olla joko pystyt, puolipystyt tai riippuvat - toisinaan jopa keskenään eriasentoiset. Raajat ovat pitkät ja häntä kärjestään hieman ylöspäin kaartuva. Yleensä africanis on lyhyt- ja sileäkarvainen, mutta myös karkeakarvaisia yksilöitä esiintyy.
Luonne ja käyttäytyminen
Africanis on älykäs ja seurakoirana ystävällinen. Uusiin tilanteisiin se suhtautuu kuitenkin varautuneesti. Se soveltuu paitsi metsästykseen, myös karja-, vahti- ja seurakoiraksi. Se on vuosisatojen saatossa oppinut hakeutumaan ihmisten läheisyyteen saadakseen ravintoa ja lämpöä. Se on erinomainen juoksija, ja se tarvitsee hyvin paljon tilaa. Se on ystävällinen, mutta se vartioi reviiriään tarkkaan.
Alkuperä
Africanis on ikivanha rotu, kenties kaikkein vanhimpia. Se polveutunee muinaisen Egyptin koirista, ja sen perimä johtaa Niilin suistolle 4700-luvulle eaa. asti. Sieltä se levisi nopeasti paikallisten heimojen mukana ensin Saharan alueelle ja sieltä n. 200-luvulla etelään, Niilin jokivartta pitkin Sudaniin ja edelleen eteenpäin - sen arvellaan saavuttaneen Etelä-Afrikan viimeistään 570-luvulla. Joidenkin lähteiden mukaan sen esi-isät olisivat olleet Niilin laaksoon idästä saapuneita afrikkalaisia villikoiria ja muinaisia vinttikoiria. On olemassa paljon todisteita siitä, että paikallinen afrikkalainen koira olisi Lähi-idästä tulleiden koirien jälkeläinen.
Aidi
Aidi on marokkolainen vuoristokoirarotu, joka tunnetaan myös atlaksenkoirana.
Africanis
Alkuperä
Faaraoiden aikaisessa Egyptissä sekä hoikkien ja nopeiden vinttikoirien että tyypillisten paikalliskoirien kasvattaminen oli erittäin yleistä. Ensimmäiset kesykoirat saapuivat eteläiseen Afrikkaan bantukieliä puhuneiden heimojen mukana varhaisen rautakauden aikana, ja samoihin aikoihin myös muita niloottista alkuperää olevia koiria kulkeutui alueelle. Nämä muuttoaallot kulkivat pitkin keskistä isoa hautavajoamaa ja isojen järvien aluetta; seuraavaksi ne saapuivat Zimbabween ja Zambiaan ja saavuttivat lopulta Botswanan ja Etelä-Afrikan.
Varhaisin todiste kesykoirasta Etelä-Afrikassa on vuoteen 570 ajoittuvat jäänteet, jotka löytyivät läheltä Etelä-Afrikan ja Botswanan välistä rajaa. Vuodesta 650 lähtien Tugelan laakson alajuoksulla on esiintynyt kotikoiria. Khoisanit (hottentotit) ja bantut ovat todistettavasti käyneet kauppaa keskenään 800-luvulta lähtien, mikä lienee vaikuttanut myös paikallisten koirien leviämiseen.
Aidi
Ulkonäkö
thumb|280px|Kolmivärinen aidi näyttelyssä. Aidi on vahvarakenteinen ja lihaksikas molossikoira. Karvapeite on pitkää ja muodostaa niskassa kauluksen. Väriltään se voi olla fawn, ruskea, musta tai valkoinen. Se voi olla myös valkoinen ruskein, mustin tai kellertävänruskein (fawn) merkein. Tavallisimpia värejä ovat puhtaanvalkoinen ja valkoinen mustin merkein. Vuoristossa työskenteleviltä koirilta on perinteisesti typistetty korvat. Rotua tavataan jonkin verran myös Ranskassa, mutta Suomessa sitä ei ollut rekisteröity ennen vuotta 2011.
Luonne ja käyttäytyminen
Aidi on palvellut Atlas-vuoristossa jo vuosisatojen ajan omistajaansa karjan ja omaisuuden vartijana, sitkeänä työkoirana, jolla on ollut sisua ja voimia hyökätä petoja vastaan. Sittemmin myös Marokon poliisi on käyttänyt sitä palveluksiinsa. Se on vahvaluonteinen ja peloton, eikä sovellu pelkäksi seurakoiraksi.
Suomi muotoilee
Tuotteet näyttelyyn valitsi Suomen Taideteollisuusyhdistyksen vuonna 1979 perustama Muotoiluraati, joka toimi Ornamon kanssa yhteistyössä. Ensimmäisen näyttelyn arkkitehtuurin suunnittelijat olivat teolliset muotoilijat Antti Siltavuori ja Barbro Kulvik. Se sai hyvän vastaanoton lehdistöltä ja yleisöltä.
Aidi
Alkuperä
Aidi on alkuperäinen pohjoisafrikkalainen laumanvartija, ja afrikkalaisen paariakoiran kookkaampi, jalostuneempi versio. Se on säilynyt vuoristossa tyypiltään muuttumattomana ja sekoittumatta muihin rotuihin. Jotkut tutkijat jopa arvelevat sen olevan pyreneittenkoiran kantamuoto. Aidi on Marokon kansallisrotu.
Suomi muotoilee
Näyttelyitä järjestettiin sekä Suomessa että ulkomailla. Ensiksi näyttelyitä järjestettiin vuosittain, tämän jälkeen joka toinen vuosi yhteensä kymmenen kertaa.
Aidi
Rotu Suomessa
Suomeen tuotiin ensimmäinen aidi, narttu, Ranskasta vuonna 2011. Vuonna 2017 tuotiin ensimmäinen uros, niinikään Ranskasta. Kolmas koira, narttu, tuotiin maahamme vuonna 2019.
Africanis
Alkuperä
Puolivillinä koirana rotu vaelteli välillä itsekseen ja toisinaan sitä taas käytettiin karjan ohjailemiseen, vartiointiin, metsästykseen tai pelkästään seuralaiseksi. Muuan heimopäällikkö käytti 7000-päisen karjansa kontrollointiin 70 africanista. Satojen vuosien ajan afrikkalainen koira sopeutui Etelä-Afrikan vaihteleviin olosuhteisiin ja kehittyi erilaiksi paikallismuunnoksiksi - jotka kaikki kuitenkin kuuluivat samaan rotuun.
On esitetty teoria, jonka mukaan arabialaisten kauppiaiden, itämaisten merimiesten ja portugalilaisten tutkimusmatkailijoiden mukana alueelle kulkeutuneet koirat voisivat risteytyä paikalliseen koiraan ja olla uhka tämän rotupuhtaudelle. Sekoittuminen muihin rotuihin kävi aiempaa mahdollisemmaksi 1800-luvulla, kun Zulumaasta ja Transkeista tuli Britannian siirtomaita. Niilin jokisuistoilta ja Afrikan muista osista on kuitenkin löydetty todisteita, joiden mukaan africanis olisi säilynyt melko samanlaisena jo tuhansia vuosia.
Etymologia
Nimi africanis viittaa yleisesti kaikkiin eteläisen Afrikan alkuperäiskoiriin, eikä pelkästään Etelä-Afrikan populaatioon. Rotu on tunnettu eri alueilla monilla eri nimillä, kuten "afrikankoira", "bantunkoira", "hottentottien metsästyskoira", "khoikhoi" ja "zulunkoira". Sen swahilinkielinen nimi on umbwa wa ki-shenzi, mikä tarkoittaa "yleiskoiraa", "kulkukoiraa" tai "perinteistä koiraa".
Terveys
Africanis on säilynyt alkukantaisena ja melko terveenä luonnollisen jalostuksen ansiosta. Sillä on myös luontainen vastustuskyky useita loisinfektioita kohtaan.
Hoito
Africaniksen turkki ei tarvitse erityisiä hoitotoimenpiteitä. Africanis tarvitsee hyvin paljon tilaa, sillä luonnollisessa elinympäristössään Afrikassa se juoksee ja metsästää hyvin paljon. Africanis on myös seurallinen koira. Se ei tarvitse erikoisruokia.
Stanley Rogers Resor
thumb|right|Stanley Rogers Resor Stanley Rogers Resor (5. joulukuuta 1917 New York – 17. huhtikuuta 2012 Washington) oli yhdysvaltalainen poliitikko ja upseeri. Hän oli puolustusministerin alainen maavoimaministeri (Secretary of the Army) Yhdysvaltain puolustusministeriössä 1965-1971.
Resor opiskeli Yalen yliopistossa ja palveli toisessa maailmansodassa upseerina. Sodan loppuvaiheessa hän oli taistelutehtävissä Euroopan rintamalla. Sotapalvelunsa Resor päätti everstiluutnanttina; hänelle myönnettiin kunniamerkit Silver Star, Bronze Star sekä Purple Heart.
Toimittuaan pitkään yritysjuristina newyorkilaisessa lakiasiaintoimistossa Resor siirtyi 1965 puolustusministeriön palvelukseen. Hän palveli Vietnamin sodan aikaan armeijan ministerinä sekä demokraattipresidentti Lyndon B. Johnsonia että republikaanipresidentti Richard Nixonia. Resor esitti myöhemmin kritiikkiä Yhdysvaltain puolustuspoliittista linjaa vastaan. Hän esiintyi vuonna 1997 julkisuudessa Naton itälaajentumisen vastustajana, koska hän pelkäsi sen hankaloittavan aseistariisuntaneuvotteluja Venäjän kanssa.
Minna Painilainen-Soon
Minna Mari Painilainen-Soon (o.s. Painilainen, s. 12. heinäkuuta 1964 Turku) on suomalainen, Turun Urheiluliittoa edustanut pikajuoksija.
Painilainen-Soon kuului Suomen 4 × 100 metrin viestijuoksujoukkueeseen, joka karsiutui alkuerissä Barcelonan olympialaisissa 1992. Tokion MM-kilpailuissa 1991 hän kuului välierissä Suomen-ennätysajalla 43,73 s karsiutuneeseen pikaviestijoukkueeseen. Hän edusti Suomea viidessä maaottelussa.
Painilainen-Soon voitti Suomen-mestaruuden 4 × 100 metrin viestijuoksussa vuosina 1990, 1991 ja 1992. Hän saavutti viestissä SM-pronssia vuonna 1988. Henkilökohtaisen SM-mitalin hän saavutti 100 metrin juoksussa kahdesti: hopeaa vuonna 1988 ja pronssia vuonna 1991. Turun Urheiluliiton joukkueessa hän juoksi 4 × 100 metrillä seurajoukkueiden Suomen-ennätyksen 45,57 s.
Ammatiltaan Minna Painilainen-Soon on peruskoulun maantiedon ja biologian lehtori.
Trakain kunnallispiiri
Trakain kunnallispiiri on yksi Liettuan kuudestakymmenestä kunnallispiiristä, joka sijaitsee Vilnan läänissä. Vuonna 2008 kunnallispiirin väkiluku oli 36 135 asukasta. Hallinnollisena keskuksena toimii Trakai.
Fylkesvei 5 (Finnmark)
Bredbuktnesveien eli Fylkesvei 5 Finnmarkin läänissä on tie Norjan Koutokeinossa. Tien varrella sijaitsevat mm. Koutokeinon ala- ja yläaste.
Aleksi Hämäläinen
Aleksi Hämäläinen (s. 30. marraskuuta 1995 Suonenjoki) on suomalainen jääkiekkoilija, joka pelaa Puolan Polska Hokej Ligan STS Sanokissa. Hän on pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä, mutta Hämäläinen osaa pelata myös keskellä.
Ura
Kaudeksi 2011–2012 Hämäläinen siirtyi Kalevan Pallon B2-junioreihin. Hän nousi joukkueen kapteenistoon. Hämäläinen voitti koko B2-nuorten SM-karsintojen piste- ja syöttöpörssin tehoilla 13+19=32. Runkosarjan pistepörssissä hän sijoittui tehoilla 19+25=44 toiseksi edellään vain TPS:n Matias Lehtonen. Hämäläinen voitti myös B2-nuorten SM-sarjan jäähypörssin 88 minuutillaan. Myös kevään 2012 pudotuspeleissä hän oli KalPan paras pistemies ja syöttäjä tehoilla 1+3=4. Kaudella 2012–2013 Hämäläinen oli 22 osumallaan KalPan B-nuorten paras maalintekijä Niko Hirvosen kanssa. Kaudella 2013–2014 hän oli seuran A-nuorten paras syöttäjä 21 syöttöpisteellään.
Kaudella 2015–2016 Hämäläinen nousi KalPan SM-liigamiehistöön. Hän teki miesten pääsarjadebyyttinsä Mestarien liigassa 3. syyskuuta 2015 vieraissa norjalaista Stavanger Oilersia vastaan. Hämäläinen merkittiin KalPan ylimääräiseksi hyökkääjäksi. SM-liigadebyyttinsä hän teki 29. syyskuuta 2015 vieraissa Turun Palloseuraa vastaan. Hämäläinen merkittiin KalPan kolmosketjun vasempaan laitaan Mikael Ruohomaan ja Jesse Mankisen viereen. Hän sai ottelussa jääaikaa 9.52 minuuttia. Hämäläinen pelasi tulokaskautensa aikana kaikkiaan 28 runkosarjaottelua tehden kolme syöttöpistettä sekä kaksi CHL-ottelua ilman tehopisteitä. Hän pelasi suurimman osan kaudestaan kuitenkin KalPan A-nuorissa, joiden kolmanneksi paras pistemies Hämäläinen oli tehoilla 17+24=41. Pudotuspeleissä hän oli joukkueen paras syöttäjä ja jakoi sisäisen pistepörssin voiton Topi Piipposen kanssa. Hämäläinen voitti kauden päätteeksi A-nuorten SM-pronssia.
Hämäläinen siirtyi kaudeksi 2016–2017 vuoden mittaisella sopimuksella Mestiksen nousijajoukkue Iisalmen Peli-Karhujen riveihin. Hän pelasi kauden aikana myös kaksi runkosarja- ja yhden CHL-ottelun lainalla KalPassa. Kaudella 2017–2018 Hämäläinen nousi IPK:n varakapteeniksi. Hän oli pudotuspeleissä joukkueen paras pistemies ja syöttäjä tehoilla 1+7=8. Kaudeksi 2019–2020 Hämäläinen nimettiin IPK:n varakapteeniksi. Hän oli tehoilla 15+28=43 joukkueen toiseksi paras pistemies Ilkka Pikkaraisen jälkeen. Hämäläinen teki huhtikuussa 2020 vuoden mittaisen jatkosopimuksen IPK:n kanssa. Kauden 2020–2021 päätteeksi hän voitti Mestis-pronssia.
Kaudeksi 2021–2022 Hämäläinen siirtyi Puolan Polska Hokej ligan STS Sanokiin.
Pelityyli
Hämäläistä Kalevan Pallon A-nuorissa valmentaneen Sami Kapasen mukaan hän on tekninen ja hyväasenteinen sentteri sekä monipuolinen pelaaja, jolla on halu voittaa.
Muuta
Hämäläisen isoveli Aatu pelasi omalla urallaan hyökkääjänä pudotuspelit mukaan lukien urallaan yli 200 SM-liigaottelua ja hän oli voittamassa Suomenmestaruutta Turun Palloseurassa vuonna 2010. Veljekset pelasivat joukkuetovereina IPK:n Mestis-joukkueessa vuosina 2016–2020. Heidän serkkunsa Iiro Pakarinen pelaa hyökkääjänä KHL-seura Jokereissa ja hän on pelannut urallaan myös yhteensä 135 NHL-ottelua Edmonton Oilersissa. Iiron pikkuvelipuoli ja veljesten toinen serkku Tatu Kokkola on pelannut hyökkääjänä Aleksi Hämäläisen joukkuetoverina sekä KalPan organisaatiossa että IPK:n Mestis-joukkueessa.
Hallusinaatio
thumb|upright|Saksalaisen taiteilijan [[August Nattererin maalaus Silmäni näkyjen ilmestyessä. Hän teki useita piirroksia hallusinaatioistaan.]]Hallusinaatiolla eli aistiharhalla tarkoitetaan todentuntuista aistikokemusta, joka kuitenkin on mielen tuottama. Tällöin aistialueiden aivosolut aktivoituvat spontaanisti ilman ulkoista ärsykettä tai viestiä aistinelimiltä. Hallusinaatiot alkavat ja loppuvat tahdosta riippumatta.
Aistiharha voidaan kokea minkä tahansa aistin välittämäksi: Silloin ihminen näkee, kuulee, tuntee, maistaa tai haistaa jotakin, jolle ei ulkoisesta, yhdessä havainnoidusta maailmasta löydy vastinetta. Yleisimpiä hallusinaatioita ovat näkö- ja kuuloharhat. Hallusinaation kokeminen sinänsä ei ole vaarallista eikä sairasta.
Hallusinaatio on eri asia kuin illuusio eli havaintoharha, jossa on kyse todellisen ulkoisen ärsykkeen virheellisestä havainnoinnista tai tulkinnasta. Illuusioita ovat esimerkiksi ulkomaailmasta peräisin olevat ”harhanäyt” kuten optiset harhat ja kangastukset. Hallusinaatio eroaa myös eideettisestä muistista, eli kyvystä palauttaa mielikuvia elävästi mieleen.
Cabo Blanco
Cabo Blanco tarkoittaa seuraavia asioita:
Ras Nouadhibou
thumb|Niemimaan kartta vuodelta 1958. Tuolloin niemimaa oli jaettu [[Espanjan Sahara|Espanjan ja Ranskan kesken.]]
Samsung Galaxy Tab 4 10.1
Samsung Galaxy Tab 4 10.1 on Samsungin kesäkuussa 2014 julkaisema tabletti. Siinä on 10,1 tuuman näyttö ja neliydinprosessori. Tallennustilaa on 16 gigatavua ja keskusmuistia 1,5 gigatavua. Laite tukee enintään 64 gigatavun microSD-kortteja. Takakameran tarkkuus on 3,15 megapikseliä ja etukameran 1,3 megapikseliä. Akkua on 6 800 milliampeerituntia. Käyttöjärjestelmänä on Android 4.4.2 KitKat.
Ras Nouadhibou
Ras Nouadhibou on noin 60 kilometriä pitkä niemimaa Länsi-Afrikassa. Niemimaan läntinen osa kuuluu Länsi-Saharalle ja itäinen puolestaan Mauritanialle. Länsipuolella sijaitsee Lagouiran kaupunki ja itäpuolella, alle mailin eli 1,61 kilometrin päässä rajasta Mauritanian toiseksi suurin kaupunki Nouadhibou (aikaisemmin Port-Étienne).
9. tammikuuta 1885 espanjalaiset vaativat aluetta leveysasteelta 20° 51' N. (Capo Blanco) leveysasteelle 26° 8' N. (Cabo Bojador) itselleen. 6. huhtikuuta 1887 espanjalaiset julistivat hallitsevansa tätä aluetta Kanariansaarilta käsin. Myöhemmin Ranska vaati Länsi-Saharan aluetta itselleen. 27. kesäkuuta 1900 tehdyssä ranskalais-espanjalaisessa sopimuksessa nykyinen Ras Nouadhibou jaettiin kahtia. Läntinen osa jäi Espanjan Saharalle ja itäinen Ranskan Länsi-Afrikalle.
Lähteet
20.77139°N, -17.04722°W
Hallusinaatio
Yleisyys
10–15 prosenttia ihmisistä on kuullut kuuloharhoja eli auditiivisia hallusinaatioita tai ääniä. Todennäköisesti jokaisella ihmisellä on valmius kuulla harhoja, eikä niiden kuuleminen ole sairaus. Lääkäriin hakeutuminen on tarpeen, jos äänet häiritsevät elämää.
Luokittelu ja sisältö
Äänet voidaan jakaa yksinkertaisiin ja monimutkaisiin. Yksinkertaiset kuuloharhat ovat esimerkiksi kellonsoittoa, hälyääntä tai sellaista puhetta, josta ei saa selvää: puheensorinaa, kuiskauksia tai suhauksia. Ne ovat erittäin tavallisia ja kuuluvat yleensä unenpöpperössä. Esimerkiksi väsynyt vanhempi saattaa kuulla lapsensa itkevän.
Monimutkaiset kuuloharhat ovat sanoja tai puhetta, josta saa selvää, tai musiikkia. Esimerkiksi oman nimensä kuuleminen on yleistä. Äänet kuulostavat erilaisilta, kuin oikeat äänet, sanalliset ajatukset tai yritykset kuvitella jonkun toisen ääntä hänen puhuessaan. Ne voivat esittää kommentteja tai niiden kanssa voi keskustella. Jotkut kuulevat ääniä jatkuvasti. Äänet voivat olla sävyltään mitä vain; syyttäviä, loukkaavia, kielteisiä, vihamielisiä, väkivaltaisia, kiduttavia, neuvovia, komentelevia, leikkisiä, kannustavia, sarkastisia, viihdyttäviä, seksuaalisia, hyväntahtoisia, lohduttavia tai humoristisia.
Ainakin skitsofrenian kohdalla kulttuurilla on vaikutusta äänten sisältöön. Yhdysvaltain Kaliforniassa kuuloharhat olivat yksinomaan piinaavia, Intiassa ja Ghanassa taas usein positiivisia. Ghanassa yli puolet uskoi äänten kuuluvan jumalalle ja ne käsittelivät uskonnollisia asioita. Intiassa äänet miellettiin todennäköisemmin vanhemmiksi sukulaisiksi tai esivanhemmiksi. Intiassa äänet komensivat tekemään kotitöitä tai käsittelivät seksuaalisia asioita.
Altistavia tekijöitä
Äänten kuulemiselle erityisesti altistavia tekijöitä ovat esimerkiksi hapenpuute, äärimmäinen stressi tai traumakokemukset. Jos äänet johtuvat traumasta, kuulo- ja muut aistiharhat ovat usein traumakokemusten ja trauman aikaisten aistimusten takaumia tai muutoin käsittelevät sitä. Puolison kuoleman jälkeen ihminen saattaa esimerkiksi kuulla hänen äänensä.
Joihinkin sairauksiin saattaa liittyä kuuloharhoja, esimerkiksi skitsofreniaan, psykoosiin, psykoottiseen masennukseen, maniaan, dissosiatiivisiin tiloihin kuten dissosiatiiviseen identiteettihäiriöön ; sekä Huntingtonin tautiin. Esimerkiksi 60–80 % skitsofreenikoista on kuullut ääniä. Psykoottisessa masennuksessa äänet ovat usein sävyltään ahdistavia.
Hoito
Ei-toivottuja ääniä hoidetaan psykoosilääkkeillä riippumatta siitä onko henkilö psykoosissa. Kaikilla ihmisillä lääkkeet eivät poista ääniä. Äänten negatiivisuutta voi kuitenkin usein vähentää nimeämällä äänet ja keskustelemalla niiden kanssa välttelyn sijaan.
Määrittely
Kuuloharhat, etenkin monimutkaiset ja toistuvat on länsimaissa perinteisesti leimattu epänormaaleiksi ja mielisairauksien oireiksi, mutta normaaliuden käsitettä käytetään valikoivasti. Pitkäaikaiset kuuloharhat käsitetään usein automaattisesti psykoosi oireiksi, ja ne riittävät itsessään skitsofreniadiagnoosiin, vaikka henkilö ymmärtäisi ne harhoiksi. Esimerkiksi skitsofrenian diagnostisissa kriteereissä ei nykyisinkään edellytetä, että ollakseen sairas henkilön täytyisi uskoa kokemiensa kuuloharhojen olevan tosia.
Kuitenkaan vahvaakaan hallusinaatioihin liittyvää uskomusta ei pidetä harhaluulona, jos uskomus on luonteeltaan henkilön kulttuurissa tai alakulttuurissa yleisesti ilmenevä uskonnollinen vakaumus tai maailman selitys. Siksi esimerkiksi kuuloharhojaan enkeleiksi tai kuolleiksi omaisiksi uskovia ihmisiä ei määritellä psykoottisiksi eli todellisuudentajultaan heikentyneiksi. Ihmisen rajaaminen sairaaksi tai terveeksi sillä perusteella sattuvatko hänen harhansa noudattamaan ympärillä olevien harhoja johtuu uskonnon vahvasta yhteiskunnallisesta valta-asemasta maailmassa.
Psykologi ja kipututkija Tage Orenius on esittänyt, että voimakkaan kipustressin synnyttämä hallusinaatio kipua tuottavasta olennosta, jonka kanssa voi käydä vuoropuhelua, saattaa toimia hyvänä keinona käsitellä voimakasta kipua.
Alttius
Hypnoosille alttiiden ihmisten on havaittu kykenevän luomaan ainakin yksinkertaisia näköharhoja pelkällä eläytymisellä. Tutkimuksessa hypnoosialttiit ihmiset näkivät harmaita kuvia värillisinä silloinkin kun eivät olleet hypnoosissa. Samalla heidän aivojensa väriaistimuksiin liittyvät osat aktivoituivat. Hypnoosissa oleminen taas lisäsi hallusinaatiota. Noin 10 % ihmisistä on erittäin hypnoosiherkkiä ja 80 % kohtalaisen alttiita, kun taas 10 prosenttiin hypnoosilla ei ole mitään vaikutusta.
Sokeilla
Muut kuin syntymästä asti sokeat henkilöt kykenevät näkemään näköharhoja. Vaikka henkilö olisi ollut kauankin sokeana, harhojen voimakkuus ei haalistu. Charles Bonnetin oireyhtymässä ihminen menettää näkökykynsä silmän tai verkkokalvon ongelmien takia, mutta visuaalinen aivokuori säilyy ennallaan, joten se voi yhä aktivoitua itsestään tai rappeutuvan verkkokalvon lähettämästä vähäisistä havainnoista. Aktivoitumisesta seuraa näköharhoja, jotka kokija yleensä tunnistaa harhoiksi. Harhat voivat olla monimutkaisia, esimerkiksi sateenkaaren väreissä hohtavia kirjolohia; ja niitä voi tarkkailla kuin kuvia tai elokuvaa.
Pallosalamat
Pallosalamoita on toisinaan epäilty näköharhoiksi, jotka johtuisivat salamaniskujen synnyttämistä magneettikentistä. TMS-magneettisimulaattorilla koehenkilöt on saatu näkemään pallosalamaa muistuttavia hallusinaatioita, mutta näköharhat olivat valkeita. Salamahavainnot taas ovat olleet esimerkiksi oransseja, vihreitä ja sinisiä. Ilmiön todellisuuteen viittaa sekin, että laboratoriossa on kyetty luomaan pallosalaman tapainen ilmiö, ja havaintoja samasta pallosta ovat tehneet useat ihmiset eri puolelta sitä.
Tuntoharhat
Tuntoharhoja eli haptisia hallusinaatioita voi ilmetä sekä pinta- että syvätunnon alueella. Ne ovat melko yleisiä sekavuustiloissa, kuten juoppohulluudessa. Oireisiin saattaa liittyä ihotuntemuksia, jotka muistuttavat ötököiden ryömintää pitkin ihoa.
Vainajahallusinaatiot
Edesmenneen läheisen ilmestyminen on yleinen hallusinaatiokokemus, jonka takana on läheisen menetyksen tuottama suuri suru ja kaipaus. Ilmiön on kokenut arviolta 46–82 prosenttia läheisensä menettäneistä ihmisistä. Kokemukseen voi kuulua näkö-, kuulo-, tunto- ja läsnäolokokemuksia. Selvästi suurin osa kokijoista on pitänyt kokemustaan myönteisenä asiana.
Aiheuttajia
Hallusinaation synnyn syytä ei tarkoin tiedetä. Aistiharhat saattavat liittyä mielisairauksiin, mutta niitä esiintyy myös terveillä ihmisillä. Aistiärsykkeen vapautumiseen perustuvan teorian mukaan aistiharha syntyy, kun ihmisen sisäinen vireys on vahva ja ulkoinen ärsykevirta vähäinen. Tilaa ilmenee esimerkiksi ärsykevajauksessa eli sensorisessa deprivaatiossa. Jonkin aistin ärsykevajaus voi johtua esimerkiksi kuuroudesta tai se voidaan saada aikaan kokeellisesti.
Esimerkiksi sekavuustiloissa keskushermoston heikentynyt tarkkaavaisuuden ylläpito ja kyky ottaa vastaan ulkoa tulevia ärsykkeitä voi johtaa sisäisten tuntemusten, muistikuvien ja ajatusten tunkeutumiseen mieleen siten kuin ne tulisivat ympäristöstä.
Uneliaisuus
Yleisimmin hallusinaatioita esiintyy puoliunessa, erittäin väsyneenä ja unihalvauksessa. Tällöin hypnagogisia hallusinaatioita, tavallisesti näköharhoja, esiintyy yleensä henkilön ollessa nukahtamaisillaan tai juuri äkillisesti herännyt. Ilmiön on kertonut kokeneensa jopa kolmannes ihmisistä. Joka kolmannella narkoleptikolla esiintyy joko unihalvausta tai hypnagogisia harhoja. Harhat voivat olla ahdistavia.
Sairaudet
Jotkut neurologiset ja aineenvaihdunnan häiriöt sekä korkea kuume, myrkytykset, dementia ja hoitamaton kuppa voivat aiheuttaa aistiharhoja. Aistiharhat ovat myös Huntingtonin taudin eräs harvinaisempi oire. Tauti johtuu glutamiinia koodaavan emäsjakson liiallisesta toistumisesta eräässä geenissä. Skitsofrenian ja muiden todellisuudentajua heikentävien sairauksien kohdalla aistiharhojen uskotaan johtuvan useiden keskushermoston välittäjäaineiden, kuten glutamaatin tai dopamiinin toiminnan liiallisesta vilkkaudesta. thumb|300px|Unilääkkeitä, joiden vaikuttavana aineena [[tsolpideemi. Tsolpideemi voi aiheuttaa voimakkaita hallusinaatioita.]]