cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Algecirasin konferenssi
Algecirasin konferenssi oli Espanjan Algecirasissa 16. tammikuuta – 7. huhtikuuta 1906 järjestetty suurvaltojen välinen kansainvälinen konferenssi, jonka tarkoituksena oli ratkaista Ranskan asemaa Marokossa koskenut ensimmäinen Marokon kriisi.
Taustalla olivat Ranskan pyrkimykset alistaa Marokon sulttaanikunta suojelukseensa, mille Iso-Britannia oli antanut hyväksyntänsä vuoden 1904 entente cordiale -sopimuksella. Saksa oli kuitenkin yrittänyt puuttua tähän. Kun Ranskan hallitus oli esittänyt Marokon sulttaani Abdelazizille listan uudistuksista, joita tämän pitäisi toteuttaa, oli Saksan keisari Vilhelm II vieraillut maaliskuussa 1905 Tangerissa ja ilmoittanut tukevansa Marokon suvereeniutta sekä vaatinut ”avoimen oven politiikan” säilyttämistä Marokon ulkomaankaupan osalta. Vilhelm sai suostuteltua Yhdysvaltain presidentti Theodore Rooseveltin kutsumaan koolle kansainvälisen konferenssin päättämään Marokon asiasta. Myös Marokon sulttaani Abdelaziz toivoi kansainvälistä konferenssia.
Algecirasin konferenssiin osallistuivat Marokko, Euroopan johtavat suurvallat sekä Yhdysvallat. Vilhelm II oli kuvitellut saavansa muut suurvallat puolelleen Ranskaa vastaan. Iso-Britannia, Yhdysvallat, Espanja, Italia ja Venäjä asettuivat kuitenkin kaikki Ranskan tueksi. Saksan näkemyksiä tuki vain sen liittolainen Itävalta-Unkari sekä Marokon sulttaani itse. Konferenssin päätteeksi 7. huhtikuuta 1906 allekirjoitettu sopimus tosin rajoitti Ranskan mahdollisuuksia kontrolloida Marokkoa, sillä se vahvisti sulttaanin itsenäisyyden ja ulkovaltojen tasavertaisen aseman Marokon kauppasuhteissa. Ranskalaiset ja espanjalaiset valtuutettiin hoitamaan kansainvälisiä poliisitoimia Marokon satamakaupungeissa, mutta heidät asetettiin sveitsiläisen ylitarkastajan alaisuuteen. Lisäksi Marokon valtionpankki asetettiin Ranskan valvontaan. Vaikka Ranska ei saanut toivomaansa täyttä suojeluherruutta Marokossa, se sai mahdollisuuden ottaa kaikessa hiljaisuudessa Marokon asiat kontrolliinsa.
Algecirasin konferenssin suurimpana merkityksenä on pidetty Ison-Britannian ja Yhdysvaltojen asettumista Ranskan tueksi, mikä heijasteli myöhemmin ensimmäisen maailmansodan aikana syntyneitä liittoumia.
Toinen Marokon kriisi puhkesi toukokuussa 1911, jolloin Saksa ilmoitti Ranskan Marokkoon suorittaman intervention rikkoneen Algecirasin sopimuksen ehtoja.
Sosialistiliitto
thumb|100px|Sosialistiliiton nyrkkitunnusSosialistiliitto (SL) on Suomessa toimiva vallankumouksellinen sosialistinen järjestö, joka kuuluu kansainväliseen trotskilaiseen International Socialist -suuntaukseen (IS). Vuosina 1995–1998 järjestö tunnettiin nimellä Kommunistinuoret.
Kommunistinuoret (1995–1998)
Kommunistinuoret perustettiin vuonna 1995, kun joukko Suomen demokraattisessa nuorisoliitossa toimineita irtautui järjestöstä. Eronneet vastustivat SDNL:n liittokokouksessa hyväksyttyä linjausta, jossa järjestön perustehtäväksi määriteltiin Vasemmistoliiton nuorisotoiminta. Kommunistinuoret oli tarkoitettu alle 35-vuotiaille.
Kommunistinuoret teki yhteistyötä ”uuden” Suomen kommunistisen puolueen kanssa. Järjestöstä käytettiin alkuvaiheessa myös nimiä SKP:n kommunistinuorten valiokunta ja SKP:n nuorten toimintaryhmä. SKP:n keskuskomitea päätti maaliskuussa 1996 tukea kommunistinuorten kesäkurssitoimintaa ja lehden levikkityötä sekä ottaa nuoret paremmin huomioon puoluetyössä. Ryhmän puheenjohtajana toimi aluksi Pia Kovin. Juhani Lohikoski toimi helmikuussa 1996 aloittaneen Murros-lehden päätoimittajana. Lohikoski kuului kaksi kautta puolueen keskuskomiteaan. Kovin kuului myös poliittiseen toimikuntaan.
Solid. Prod. oli yhtiö, jonka kautta Kommunistinuoret harjoittivat postimyyntiä. Murrosta julkaisi varsinaisesti Sosialistinen julkaisu. Elokuussa 1996 järjestö ryhtyi julkaisemaan myös Luokkasota-jäsenlehteä.
Vuonna 1998 järjestö vaihtoi nimensä Sosialistiliitoksi karistaen näin nuorisojärjestön leiman itsestään. Nimi muutettiin myös ennen kaikkea siksi, että kaikki kommunismi on Suomessa perinteisesti yhdistetty Neuvostoliittoon. Sosialistiliiton puheenjohtajana jatkoi Juhani Lohikoski.
Sosialistiliitto
Järjestön nimenmuutoksesta päättänyt kokous jakoi jäsenistöä, ja joitain SKP:tä lähellä olleita osastoja erosi järjestöstä. Nämä osastot perustivat 2000 puolueisiin sitoutumattoman mutta SKP:tä lähellä olleen Kommunistisen nuorisoliiton. Hajoamisen jälkeen Sosialistiliiton toiminta pääkaupunkiseudun ulkopuolella väheni.
Huhtikuussa 2000 SL päätti kevätkokouksessaan liittyä, trotskilaisuuden ”cliffiläistä” haaraa edustavaan, International Socialist -suuntaukseen (IST). Tätä ennen järjestö teki yhteistyötä monien eri internationaalien ja järjestöjen kanssa. Päätös IST:hen liittymisestä tehtiin äänin 11–3. Liittymistä vastusti nimellä Marxilainen Oppositio (MO) järjestäytynyt ryhmä, joka erosi Sosialistiliitosta ja perusti kesällä 2000 Marxilaisen työväenliiton (MTL). MTL liittyi Kansainväliseen työväenkomiteaan (IWC).
SL oli mukana rakentamassa antikapitalistista ja sodanvastaista liikettä. Sosialistiliitto järjesti kuljetuksia muun muassa Göteborgin ja Kööpenhaminan protesteihin kesällä 2000 ja talvella 2001. Sosialistiliitto oli mukana perustamassa uusliberalisminvastaista Suomen Attac -järjestöä. Järjestön aktiiveja kuului Attacin hallitukseen ja Juhani Lohikoski toimi pari kautta sen puheenjohtajana.
SL tekee yhteistyötä vasemmistolaisten ja muiden kansalaisjärjestöjen kanssa eri kampanjoissa yhteisten teemojen puolesta. Aktiivisinta liiton toiminta on ollut pääkaupunkiseudulla.
Organisaatio
SL:n korkein päättävä elin on liittokokous, joka valitsee vähintään viisihenkisen keskusneuvoston organisoimaan toimintaa liittokokousten välissä. Keskusneuvosto valitsee Murroksen päätoimittajan, kansainvälisen sihteerin ja rahastonhoitajan sekä koordinoi toimintaryhmiä.
SL:lla on kaksi paikallisryhmää pääkaupunkiseudulla ja yksi Tampereella. Vuonna 2003 järjestössä kerrottiin olevan 150 jäsentä. Alkuvuonna 2001 Juhani Lohikoski kertoi liittoon kuuluvan 80 jäsentä. Vuonna 1999 Sosialistiliitolla oli toimintaryhmä 10 paikkakunnalla.
Tiedonvälitys
Järjestön äänenkannattaja on 1996 ilmestymisensä aloittanut kuukausittainen Murros-lehti. 2005 aloitti ilmestymisensä myös SL:n teoreettinen äänenkannattaja Antikapitalisti. SL on julkaissut myös lukuisia pamfletteja ja kirjasia.
Vaalit
Sosialistiliitto on osallistunut ajoittain eduskunta- ja kunnallisvaaleihin. Eduskuntavaaleissa 1999 järjestö asetti yhteensä neljä ehdokasta neljässä vaalipiirissä. Sosialistiliiton ehdokkaat olivat SKP:n listoilla Muutos 99 -vaaliliitossa. Ehdokkaat saivat 390 ääntä. Europarlamenttivaaleissa 1999 SL ei antanut tukeaan millekään listalle.
Kunnallisvaaleissa 2004 Sosialistiliitto asetti neljä ehdokasta Asukkaiden Helsinki ja Asukkaiden Vantaa -listoille, ja järjestö kampanjoi ympäri pääkaupunkia omin tunnuksin. SL:n ehdokkaat saivat Helsingissä 208 ääntä (0,08 %). Asukkaiden Helsinki -listan vaaliliitto SKP:n kanssa varmisti yhden valtuutetun läpimenon.
Presidentinvaaleissa 2000 SL kehotti äänestämään porvarillisia ehdokkaita vastaan, ja järjestö antoi kriittisen tukensa Tarja Haloselle. Vuoden 2005 syksyllä Sosialistiliitto oli mukana Utopia 2006 -kampanjassa, jonka tavoitteena oli saada mikkeliläinen vasemmistonuori Ilkka Tillanen presidenttiehdokkaaksi. Kampanjan epäonnistuttua SL kehotti äänestämään Tarja Halosta.
Vuoden 2007 eduskuntavaaleissa Sosialistiliitto tuki eräitä Vasemmistoliiton ehdokkaita kuten Paavo Arhinmäkeä Helsingissä. Helsingin Sosialistiliitto organisoi vaalikampanjan aikana "Paavon jengin lähiökiertueen". Kiertue jatkui myös vaalien jälkeen.
Ylioppilaskuntavaaleissa sosialistiliittolaisia on valittu edustajistoihin muun muassa 1999 Helsingissä (Sitoutumaton vasemmisto) ja 2001 Turussa (Radikaalivasemmisto).
Kultabokombali
Kultabokombali (Hapalemur aureus) on makien heimoon kuuluva puoliapina, joka elää vain Madagaskarilla. Laji löydettiin vasta vuonna 1983. Se on IUCN:n luokituksen mukaan äärimmäisen uhanalainen. Yksilöitä lienee jäljellä noin tuhat.
Levinneisyys ja elinympäristö
Kultabokombalit elävät Madagaskarin kaakkoisosien soistuvissa metsissä.
Elintavat
Kultabokombalit liikkuvat pienissä ryhmissä, joissa on kahdesta kuuteen jäsentä. Ne ovat aktiivisimpia aamulla ja illalla.
Ravinto
Kultabokombalit syövät ruokoja ja bambun versoja, mieluiten Cephalostachium viguieri -bambua.
Viktor Svaetichin
thumb|Viktor Svaetichin: Talvinen satama, 1902. Viktor Svaetichin ([sve'tiːhin], , myös muodossa Светишин, Svetišin; 1877 Salmi – 27. marraskuuta 1942 Helsinki) oli suomalainen taidemaalari. Hänet tunnetaan erityisesti Karjalan kannaksen rakennuskannan ja Viipurin kaupungin kuvaajana. Svaetichin maalasi valokuvamaisia teoksia, joita pidetäänkin enemmän historiallisina dokumentteina kuin minkään tietyn taidesuuntauksen edustajina.
Laatokan rannalla sijainneen Salmin pitäjän Tuleman kylässä syntynyt Svaetichin opiskeli 1890-luvulla Viipurin taiteenystäväin piirustuskoulussa ja Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa Helsingissä. Viipurissa elämäntyönsä tehneen Svaetichinin teoksia oli Viipurin historiallisen museon kokoelmissa talvisodan syttyessä vuonna 1939 noin 900 kappaletta. Niistä onnistuttiin sodan tuhoilta pelastamaan yli 500. Teokset ovat nykyään Viipuri-säätiön omistuksessa ja niitä säilytetään Lahden historiallisessa museossa sekä Etelä-Karjalan taidemuseossa Lappeenrannassa.
Sinimatkija
Sinimatkija (Melanotis caerulescens) on Meksikossa elävä matkijoiden heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys ja elinympäristö
Sinimatkija on endeeminen laji Meksikon alankomailla. Toisinaan lajia tavataan myös Yhdysvalloissa – havaintoja on muun muassa Texasista, Arizonasta ja New Mexicosta. Sinimatkijan elinympäristöä ovat metsät ja pensaikkomaat aina 2 500 metrin korkeuteen.
Ravinto
Sinimatkijan ravinto koostuu suurimmaksi osaksi hedelmistä sekä hyönteisistä.
Topi Taavitsainen
Topi Taavitsainen (s. 2. elokuuta 1991 Turku) on suomalainen entinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä. Hän pelasi urallaan SM-liigaa Turun Palloseurassa ja KooKoossa yhteensä 89 runkosarjaottelua tehopistein 6+8=14 ja kuusi playoff-ottelua tehden kolme syöttöpistettä. Taavitsainen pelasi suurimman osan urastaan kuitenkin Mestis-joukkue TUTO Hockeyssa, jossa hän pelasi kolme kokonaista kautta ja voitti pronssia vuonna 2019, johon Taavitsainen lopetti myös pelaajauransa.
Seuraura
Taavitsainen on Turun Palloseuran kasvatti. Hän voitti B-nuorten SM-hopeaa vuonna 2007 ja A-nuorten SM-hopeaa vuonna 2009. Taavitsainen oli TPS:n paras pistemies ja maalintekijä sekä kaudella 2007–2008 B-nuorissa tehoilla 11+17=28. Kaudella 2010–2011 hän oli TPS:n A-nuorten kapteeni ja toiseksi paras pistemies tehoilla 9+26=35. Taavitsainen sai kauden aikana kokemusta miesten peleistä TPS:n edustusjoukkueessa myös kahdeksan ottelun verran European Trophy -turnauksessa ja Mestiksessä alle 20-vuotiaiden maajoukkueesta kahden ottelun verran.
Kaudella 2011–2012 Taavitsainen teki SM-liigadebyyttinsä. Hän pelasi ensimmäisen liigaottelunssa 27. joulukuuta 2011 vieraissa Espoo Bluesia vastaan. Taavitsainen sai ottelussa jääaikaa 8.30 minuuttia. Taavitsainen pelasi kauden aikana kaksi SM-liigaottelua ja vietti kautensa lähinnä A-nuorissa.
Kaudeksi 2012–2013 Taavitsainen siirtyi II-divisioonajoukkue Kaarinan Kiekko-Poikiin. Hän voitti joukkueen sisäisen piste- ja maalipörssin tehoilla 42+36=78, joilla Taavitsainen sijoittui koko sarjan pistepörssissä kolmanneksi. Kauden 2013–2014 päätteeksi hän oli nostamassa KaKiPoa seuraavaksi kaudeksi Suomi-sarjaan. Taavitsainen jatkoi kaudella 2014–2015 kuitenkin uraansa Mestis-joukkue TUTO Hockeyssa. Kaudella 2015–2016 hän oli joukkueen paras maalintekijä ja kolmanneksi paras pistemies tehoilla 22+11=33. Taavitsainen jakoi Mestiksen maalipörssin neljännen sijan Jukureiden Jaakko Turtiaisen ja Tomi Wileniuksen kanssa.
Taavitsainen palasi kaudeksi 2016–2017 kaksivuotisella sopimuksella TPS:ään. Hän teki ensimmäisen miesten pääsarjamaalinsa Mestarien liigan avausottelussa 24. elokuuta 2016 norjalaista Lørenskog IK:ta vastaan. Ensimmäisen SM-liigamaalinsa Taavitsainen teki 6. lokakuuta 2016 vieraissa Saimaan Palloa vastaan. Hän keräsi ottelussa myös yhden syöttöpisteen. Kaikkiaan Taavitsaisen ensimmäinen SM-liigakausi toi 54 runkosarjaottelussa tehot 5+5=10, kuudessa playoff-ottelussa kolme syöttöpistettä ja neljässä CHL-ottelussa kaksi maalia. Kesken kauden 2017–2018, helmikuussa 2018 TPS lainasi hänet loppukaudeksi KooKoohon.
Kaudeksi 2018–2019 Taavitsainen palasi vuoden mittaisella sopimuksella TUTOon. Hän voitti kauden päätteeksi Mestis-pronssia.
Maajoukkueura
Taavitsainen on pelannut 11 nuorten maaottelua.
Yaya Banana
Yaya Banana (s. 29. heinäkuuta 1991 Maroua) on kamerunilainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan puolustaja. Hän on pelannut seuratasolla kotimaansa lisäksi Tunisiassa, Ranskassa, Sveitsissä ja vuodesta 2014 Kreikassa, jossa hän on edustanut Plataniasta, Panioniosia ja Olympiakosia.
Banana pelasi Kamerunin maajoukkueessa ensimmäisen maaottelunsa maaliskuussa 2015. Hän on pelannut kaikkiaan 12 maaottelua ja tehnyt niissä kaksi maalia. Hän kuuluu Kamerunin joukkueeseen Afrikan-mestaruuskilpailuissa 2019.
Virginia Mukwesha
Virginia Mukwesha on zimbabwelainen laulaja, soittaja ja tanssija. Hän syntyi Stella Chiweshen tyttärenä ja kasvoi maaseudulla. Hän on esiintynyt eri puolilla maailmaa äitinsä kanssa ja yksin. Hän on sekä ollut mukana äitinsä albumeilla että julkaissut omia levyjään. Hänen pääasiallinen musiikkityylinsä on jiti. Mukwesha asuu nykyisin Zimbabwessa ja Saksassa. Hän käsikirjoitti elokuvan Rambisayi - Music of the Ancestors, jota oli myös tuottamassa. Hän on lisäksi jäsenenä Zimbabwen kansallisessa kansanparantajaseurassa.
Leonard Nimoy
Leonard Simon Nimoy (26. maaliskuuta 1931 Boston, Massachusetts – 27. helmikuuta 2015 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä, ohjaaja, runoilija ja valokuvaaja, joka tunnettiin parhaiten roolistaan Star Trekin Mr. Spockina, jota hän näytteli melkein viidenkymmenen vuoden ajan, aluksi alkuperäisessä Star Trek -sarjassa ja sittemmin muun muassa useissa elokuvissa. Nimoy ohjasi myös osan Star Trek -elokuvista, ja lisäksi hänen ohjaustöihinsä kuuluu menestyskomedia Kolme miestä ja baby. Nimoy ei ollut pelkästään näyttelijä ja ohjaaja, sillä hän julkaisi runokokoelmia, valokuvateoksia ja musiikkialbumeita.
Nuoruus
Leonard Nimoy syntyi Bostonissa 1931. Hänen vanhempansa Max ja Dora Nimoy olivat Ukrainasta tulleita ortodoksijuutalaisia maahanmuuttajia. Hänen isänsä työskenteli parturina.
Nimoy aloitti näyttelemisen jo kahdeksanvuotiaana paikallisteatterissa, jossa hän jatkoi high school -vuosiensakin ajan.
Ensimmäiset roolit
Nimoy kävi vuonna 1949 kesäkursseilla Boston Collegessa ja muutti sen jälkeen Kaliforniaan. Ensimmäiset pienet roolinsa hän sai vuonna 1951 elokuvista Queen for a Day ja Katinkultaa. Niiden lisäksi Nimoy näytteli myös teatterissa ja televisiossa. Ensimmäisessä pääroolissaan hän oli nuorena nyrkkeilijänä elokuvassa Kid Monk Baroni (1952).
Nimoy palveli vuodet 1953–1955 Yhdysvaltain armeijassa. Hän palveli ajastaan 18 kuukautta Fort McPhersonissa, missä hän muun muassa tuotti armeijan viihdetapahtumia. Tuona aikana hän esiintyi myös atlantalaisessa teatterissa Viettelyksen vaunun pääosassa. Nimoy kotiutettiin kersanttina marraskuussa 1955.
Armeija-aikansa jälkeen Nimoy palasi Kaliforniaan, missä hän työskenteli muun muassa baaripoikana, elokuvateatterin paikannäyttäjänä ja taksikuskina sekä opiskeli näyttelemistä Pasadena Playhousessa. Nimoy esiintyi 1950-luvun lopulla ja 1960-luvun alussa muun muassa televisiosarjoissa Wagon Train, Lännen tie, Perry Mason yllättää, Bonanza ja ''Hämärän rajamailla.
Star Trekin Mr. Spockin avulla uran huipulle
Nimoy nousi uransa huipulle alkuperäisestä Star Trek -televisiosarjasta, jota näytettiin 1966–1969. Siinä hän näytteli puoliksi vulkanuslaista Mr. Spockia. Star Trekin luonut Gene Roddenberry oli nähnyt Nimoyn toisessa koe-esiintymisessä ja ajatteli Spockin roolin tälle. Vaikka NBC lakkautti sarjan huonojen katsojalukujen takia, siitä tuli kulttiklassikko. Nimoy sai sarjasta kolme Emmy-ehdokkuutta.
Star Trekin jälkeen Nimoy jatkoi vakituisena televisiosarjassa Vaarallinen tehtävä. Tämän jälkeen hän palasi yliopistoon ja opiskeli 1970-luvulla valokuvausta Kalifornian yliopistossa ja espanjaa Antiochin yliopistossa, mistä hän valmistui 1978.
Nimoy palasi 1970-luvulla muun muassa Star Trekin pariin, kun hän esitti Spockia ääninäyttelijänä Star Trek (Star Trek: The Animated Series, 1973–74) -televisioanimaatiosarjassa, kahdessa Star Trek – uusi sukupolvi (Star Trek: The Next Generation, ST: TNG, TNG, 1987–94) -televisiosarjan jaksossa ja seitsemässä Star Trek -elokuvassa.
1970-luvun lopulla Nimoy juonsi televisiosarjaa In Search of..., joka esitteli paranormaaleja tai selittämättömiä tapahtumia. Uutta Star Trek -televisiosarjaa alkuperäisin näyttelijöin suunniteltiin 1970-luvun lopulla, mutta Nimoy kieltäytyi kunniasta. Hän suostui kuitenkin vuoden 1979 elokuvaan Star Trek: Avaruusmatka (Star Trek: The Motion Picture). Nimoyn rooleihin kuului myös Nainen nimeltä Golda (A Woman Called Golda, 1982), jossa hän esitti Israelin pääministerin Golda Meirin puolisoa. Siitä hän sai uransa neljännen Emmy-ehdokkuuden.
1980-luvulla ohjaajaksi
Ohjattuaan muutamia televisiosarjojen jaksoja Nimoy ohjasi televisioelokuvan Vincent, joka kertoi taidemaalari Vincent van Goghin elämästä. Nimoy ohjasi myös Star Trek -elokuvat Star Trek III: Spockin paluu (The Search for Spock, 1984) ja seuraavan Star Trek IV: kotiinpaluu (Star Trek IV: The Voyage Home, 1986). Nimoyn ohjauksiin kuuluvat myös kansainvälinen menestyskomedia Kolme miestä ja baby (1987), Intohimon hinta (1988) sekä epäonnistuneet komediat Pilapiirtäjän elämästä (1990) ja Tosivaimo (1994).
Nimoy palasi Mr. Spockin rooliin Star Trek -sarjan uudelleen käynnistäneessä elokuvassa Star Trek (2009). Hän näytteli myös sitä seuranneessa elokuvassa Star Trek Into Darkness (2013), joka jäi hänen viimeiseksi Star Trek -esiintymisekseen. Nimoy oli ainoa alkuperäisen sarjan näyttelijöistä, jotka esiintyivät niissä. Viimeinen Nimoyn televisiorooli oli sarjassa Fringe – rajamailla vuosina 2009–2012.
Ääninäyttelijänä
Nimoy esiintyi silloin tällöin ääninäyttelijänä animaatioissa, kuten Galvatronina The Transformers: The Movie -elokuvassa (1986), Futurama- ja Simpsonit-televisiosarjoissa sekä Disneyn piirroselokuvassa Atlantis – Kadonnut kaupunki (2001), josta hänet huomioitiin Annie-ehdokkuudella parhaasta ääninäyttelemisestä elokuvassa vuonna 2001. Nimoy lainasi myös ääntään vuoden 2005 tietokonepeliin Civilization IV ja oli vuoden 2011 Transformers: Kuun pimeä puoli -elokuvassa Sentinel Primen äänenä.
Vuonna 1996 Nimoy ja Star Trek – uusi sukupolvi (Star Trek: The Next Generation, ST: TNG, TNG, 1987–94) -televisiosarjassa Q:ta esittänyt John de Lancie perustivat Alien Voices -multimediatuotantoyhtiön. Yhtiö on julkaissut kuunnelmasovituksia useista tieteiskirjallisuuden klassikoista, kuten H. G. Wellsin teoksista Näkymätön mies ja Ensimmäiset ihmiset kuussa. Yhtiö on julkaissut myös kaksi Star Trek -universumiin sijoittuvaa humoristis-filosofista väittelyä Spock vs. Q ja Spock vs. Q: The Sequel.
Kirjailijana, muusikkona ja valokuvaajana
Elokuvauransa lisäksi Nimoy oli muutenkin aktiivinen taiteellisesti ja julkaisi kirjoja, runoja ja musiikkia sekä harrasti valokuvausta. Hän kirjoitti kaksi omaelämäkertaa, I Am Not Spock (”En ole Spock”) ja I Am Spock (”Olen Spock”). Hän julkaisi myös runokirjoja, joista viimeinen oli A Lifetime of Love: Poems on the Passages of Life (2002).
Nimoy julkaisi myös useita levytyksiä, mukaan lukien Star Trek -aiheisia ja covereita. Hänen musiikkiansa ei pidetä kovinkaan arvostettuna, mutta hänen faninsa pitävät varsinkin cover-kappaleiden camp-huumorista.
Nimoy oli kuvittanut useita runokirjojansa valokuvillaan, mutta vuonna 2002 hän julkaisi juutalaisaiheisen valokuvakirjan Shekhina. Se herätti keskustelua ortodoksijuutalaisten keskuudessa alastomilla ja puolialastomilla kuvilla.
Yksityiselämä
Nimoy oli kahdesti naimisissa. Hänen ensimmäinen vaimonsa oli näyttelijä Sandi Zober, jonka kanssa hän sai kaksi lasta, Adamin ja Julien. Hänen toinen vaimonsa oli Susan Bay.
Helmikuussa 2014 Nimoylla diagnosoitiin keuhkoahtaumatauti huolimatta siitä, että hän oli lopettanut tupakoimisen jo 30 vuotta aikaisemmin. Hän kuoli 27. helmikuuta 2015 83-vuotiaana taudin komplikaatioihin kotonaan Bel Airissa, Los Angelesissa.
Billy Elliot
Billy Elliot on vuonna 2000 ensi-iltansa saanut Stephen Daldryn ohjaama ja Lee Hallin käsikirjoittama brittiläinen draamaelokuva. Elokuvan tapahtumat sijoittuvat kuvitteelliseen Everingtonin kaupunkiin County Durhamissa. Elokuvan pääosissa ovat Jamie Bell 11-vuotiaana Billynä, joka haaveilee tanssijan urasta, Gary Lewis hänen isänään, joka on kaivostyöntekijä, Jamie Draven Billyn isoveljenä ja Julie Walters hänen tanssinopettajanaan.
Juoni
Elokuva sijoittuu vuosiin 1984–1985, jolloin Britanniassa oli käynnissä hiilikaivostyöläisten suuri lakko. Elokuvan päähenkilönä on 11-vuotias Billy Elliot (Jamie Bell), joka rakastaa tanssia ja toivoo pääsevänsä ammattimaiseksi balettitanssijaksi. Billy elää yhdessä leskeytyneen isänsä Jackien (Gary Lewis), vanhemman veljensä Tonyn (Jamie Draven) ja invalidisoituneen, aikoinaan ammattimaiseksi ballerinaksi aikoneen isoäitinsä (Jean Heywood) kanssa. Sekä Jackie että Tony ovat hiilikaivostyöläisiä ja ottaneet osaa lakkoon.
Jackie vie Billyn urheilukeskukseen tutustuttaakseen pojan nyrkkeilyn maailmaan, mutta Billy ei voi sietää lajia lainkaan. Sen sijaan hän tahtoisi osallistua kuntosalissa väliaikaisesti pidetyille balettitunneille. (Se kellarissa sijaitseva sali, jossa balettitunnit on varsinaisesti pidetty, toimii paraikaa kaivostyöläisten väliaikaisena soppakeittiönä.) Billy osallistuu balettitunneille salaa isänsä tietämättä. Myöhemmin Jackie saa kuitenkin tietää asiasta, kun Billyn nyrkkeilyvalmentaja kertoo hänelle pojan useista poissaoloista. Hän kieltää Billyä jyrkästi osallistumasta balettitunneille. Billy on kuitenkin ihastunut tanssiin intohimoisesti ja jatkaa tuntejaan salaa yhdessä tanssinopettajansa Georgia Wilkinsonin (Julie Walters) kanssa.
Georgia uskoo Billyn olevan kyllin lahjakas opiskelemaan Lontoon Royal Ballet Schoolissa. Billy ei kuitenkaan pääse koe-esiintymiseen, sillä Tony pidätetään eräässä poliisien ja lakkoilevien kaivostyöläisten välisessä kahakassa. Georgia käy Billyn kotona kertomassa Jackielle Billyn menettämästä tilaisuudesta. Jackie ja Tony, jotka pelkäävät tanssimisen tekevän Billystä ”hintin”, raivostuvat ajatuksesta, että Billystä tulisi ammattimainen balettitanssija.
Kun Jackie kuitenkin sattumalta näkee Billyn tanssivan, hän tajuaa poikansa olevan hyvin lahjakas. Hän päättää tehdä kaikkensa, jotta Billyn unelma toteutuisi. Jackie yrittää mennä lakkovartion läpi takaisin töihin voidakseen maksaa Billyn balettikoulutuksen, mutta Tony astuu hänen tielleen. Jackien työtoverit ja naapurusto keräävät Billylle rahaa, ja Jackie pääsee viemään Billyn Lontooseen Royal Ballet Schoolin koe-esiintymiseen. Hermostuneisuudestaan huolimatta Billy tanssii hyvin. Asiat uhkaavat kuitenkin mennä pahemman kerran pieleen, kun Billy hermostuu koe-esiintymisen jälkeen ja lyö toista poikaa. Raati nuhtelee häntä ankarasti. Billy on mitä ilmeisimmin menettänyt tilaisuutensa lopullisesti, ja hän palaa häväistynä ja lannistuneena isänsä kanssa takaisin kotiin. Hiukan myöhemmin Billy saa Royal Ballet Schoolilta hyväksymiskirjeen, minkä seurauksena hän muuttaa perheensä luota Lontooseen.
Kuluu 14 vuotta (vuosi on ilmeisesti 1999), ja Billy on viimein saavuttanut päämääränsä: aikuinen Billy (tanssija/näyttelijä Adam Cooper) astuu lavalle tanssiakseen Matthew Bournen Joutsenlammen miespääosan Jackien, Tonyn ja Billyn lapsuudenystävän, Michaelin (Merryn Owen), katsellessa häntä yleisön joukossa.
Soundtrack
Elokuvan soundtrack sisältää tunnettuja rock- ja punk-rock-kappaleita sekä uusia kappaleita. Niiden välissä kuullaan vuorosanoja itse elokuvasta.
Antonianon instituutti
pienoiskuva|upright|Antonianon instituutin nykyinen tunnus, joka on ollut käytössä vuodesta 2019 alkaen. pienoiskuva|upright|Antonianon instituutin vanha tunnus, joka oli käytössä vuoden 2011 loppuun.
Antonianon instituutti on Bolognassa Italiassa sijaitseva instituutti, joka tekee hyväntekeväisyystyötä sekä toimii monipuolisesti taiteiden ja kulttuurin saralla.
Antonianon instituutin perustivat vuonna 1953 neljä fransiskaanimunkkia: isä Gabriele Adani, isä Ernesto Caroli, isä Benedetto Dalmastri ja isä Berardo Rossi. Alun perin instituutti toimi köyhien ruokailupaikkana, taideakatemiana ja elokuvateatterina. 1960-luvulta alkaen instituutissa on alettu tuottaa myös televisio-ohjelmia sekä äänilevyjä. Vuodesta 1961 alkaen instituutti on tuottanut vuosittain yhteistyössä Italian yleisradioyhtiön RAI:n kanssa Kultaisen šekiinin laulukilpailua (Zecchino d'Oro), joka on myös kuvattu instituutin tiloissa.
Instituutissa annetaan opetusta muun muassa klassisessa baletissa, moderneissa tanssilajeissa, kuvataiteissa sekä teatteri- ja elokuvataiteissa. Instituutissa toimii myös kaksi kuoroa: 3–11-vuotiaille suunnattu Piccolo Coro dell’Antoniano ja yli 12-vuotiaille tarkoitettu Verdi Note dell’Antoniano.
20. syyskuuta 2006 perustettu Antoniano ONLUS kokoaa yhteen instituutin hyväntekeväisyystyöhön kuuluvia projekteja, tapahtumia ja keräyksiä. Näihin kuuluvat muun muassa taloudellisissa vaikeuksissa oleville tarkoitetun avoimen ruokalan ylläpitäminen sekä vuonna 1991 alkanut vuosittainen hyväntekeväisyyskeräys Il Cuore dello Zecchino d’Oro (suom. Kultaisen šekiinin sydän), jonka nimi oli I Fiori della Solidarietà (suom. Solidaarisuuden kukat) vuosina 1991–2012.
Chevrolet Tracker
Chevrolet Tracker viittaa seuraaviin automalleihin:
Biblioteka imeni Leninan metroasema
Biblioteka imeni Lenina on yksi Moskovan metron asemista. Se avattiin 15. toukokuuta 1935.
György Kolonics
thumb|György Kolonicsen hauta. György Kolonics (4. kesäkuuta 1972 Budapest, Unkari – 15. heinäkuuta 2008 Budapest, Unkari) oli unkarilainen kilpameloja ja kaksinkertainen olympiavoittaja. Yli 16-vuotisen kansainvälisen kilpauransa aikana hän voitti 15 maailmanmestaruutta.
Kolonics voitti ensimmäisen olympialaisen kultamitalinsa Atlantan olympialaisissa kanoottikaksikon 500 metrillä parinaan Csaba Horváth. Samoista kisoista pari voitti lisäksi pronssia 1000 metriltä. Horváth oli parina myös useimmissa maailmanmestaruuksissa.
Kolonics kuoli kesken harjoitusten heinäkuussa 2008 todennäköisesti sydänkohtaukseen. Kesken harjoitusten Kolonics lyhistyi kanoottiinsa, eivätkä elvytysyritykset onnistuneet. Hän oli harjoittelemassa parinsa Kozmannin kanssa Pekingin olympialaisiin, joissa heidän oli määrä osallistua 500 ja 1000 metrin kisoihin. Kisat olisivat olleet Kolonicsin viidennet olympiakisat.
Munapirtti
Munapirtti on saari Suomenlahden pohjoisrannikolla Pyhtään kunnassa. Saaren suurin pituus on noin 8,5 km. Munapirtissä on kolme kylää. Munapirtin kylään kuuluu saaren itäpään lisäksi länsipään Tuuski. Saaren keskiosissa sijaitsevat Hinkapyöli ja Malmi. Mantereesta saaren erottaa kapeat Keihässalmi ja Kirksalmi. Munapirtin ja mantereen väliin jää Purolanlahti ja Santaniemenselkä. thumb|260px|Keihässalmen silta Munapirttiin Munapirtti sai Keihässalmen kautta lauttayhteyden mantereelle vuonna 1960 ja siltayhteyden vuonna 1969. Saaressa toimi ruotsinkielinen kansakoulu vuosina 1906–1970.
Chevrolet Trax
Chevrolet Trax on Chevroletin vuodesta 2013 lähtien valmistama crossover-tyyppinen automalli. Traxin sisarmallit ovat Buick Encore ja Opel Mokka, joiden kanssa se jakaa suurimman osan tekniikastaan. Venäjällä ja Etelä-Amerikassa mallin nimenä on Chevrolet Tracker, Oseaniassa Holden Trax. Autoa myytiin Euroopassa vuoteen 2016 saakka, jolloin Chevrolet vetäytyi Euroopan markkinoilta. Kiinassa mallin korvasi vuonna 2019 uusi Chevrolet Tracker.
Vuoden 2013 Euro NCAP -kolaritestistä Trax sai tulokseksi täydet viisi tähteä. vasen|pienoiskuva|Facelift-mallin Chevrolet Trax. Trax esiteltiin Pariisin autonäyttelyssä syksyllä 2012. Chevroletilla ei aluksi ollut aikomusta myydä mallia Yhdysvalloissa, mutta keväällä 2014 se ilmoitti lisäävänsä Traxin Yhdysvaltain mallistoonsa.
Chicagon autonäyttelyssä helmikuussa 2016 esiteltiin kasvojenkohotuksen kokenut Trax. Se sai muutoksia keulan ilmeeseen sekä uuden kojelaudan.
Plague Inc.
Plague Inc. on Ndemic Creationsin kehittämä ja julkaisema simulaatiopeli. Peli on julkaistu Android ja iOS-laitteille vuonna.
Plague Inc. on saavuttanut yli 10 miljoonaa latausta, ja oli Yhdysvalloissa 15. ladatuin maksullinen peli App Storesta vuonna 2012.
Pelin seuraaja Plague Inc.: Evolved on julkaistu Linuxille, Mac OS X:lle, Nintendo Switchille, PlayStation 4:lle, Windowsille ja Xbox Onelle. Seuraajassa on ominaisuuksia joita alkuperäisessä pelissä ei ollut.
Pelaaminen
Pelissä tarkoituksena on luoda pandemia ja tartuttaa kaikki maailman ihmiset. Alkuvalintojen jälkeen pelaaja voi ohjata kehitystä.
Pelissä on yksinkertaistettu maailman kartta josta pelaaja valitsee lähtöpaikan infektiolle. Valittavissa on bakteerin, viruksen, sienen, loisen, prionin, nano-viruksen tai bioaseen levittämä tauti. Sen jälkeen nimetään oma tauti, ja valitaan maa, josta tauti alkaa levitä. Pelin aikana tautia voi parannella esimerkiksi lisäämällä sen tappavuutta tai levittäytymistä. Kun kaikki ihmiset kuolevat, peli on voitettu. Pelissä on kolme eri vaikeustasoa, sekä neljäs vaikeustaso heille jotka luulivat että "vaikein oli helpoin".
Liian aikaisin ilmenevät oireet saavat ihmiset havaitsemaan infektion ja etsimään vastakeinoa.
Vastaanotto
Peli on saanut Eurogamerin arvostelussa arvosanaksi 8/10.
Peli on saanut IGN:n arvostelussa arvosanaksi 7/10.
Muuta
Maaliskuussa 2020 pelin kehittäjä Ndemic Creations ilmoitti, että Plague Inc. ei ole enää saatavilla Kiinassa. Tarkkaa syytä pelin kieltämiseen ei tiedetä, mutta uskotaan, että koronaviruspandemia saattoi vaikuttaa kieltämispäätökseen.
Ayumi Hara
Ayumi Hara (s. 21. helmikuuta 1979 Tokio) on japanilainen entinen jalkapalloilija.
Jalkapallomaajoukkue
Hara debytoi Japanin maajoukkueessa toukokuussa 1998. Hän kuului Japanin joukkueeseen myös MM-kilpailuissa 1999, 2007 ja kesäolympialaisissa 2008. Hän on pelannut 42 maaottelua ja tehnyt niissä kaksi maalia.
Ensi Lahdensuu
Ensi Lahdensuu (28. heinäkuuta 1897 Kärkölä – 3. helmikuuta 1976 Helsinki) oli suomalainen runoilija.
Bonifacio Edu
Bonifacio Edu N'Dong (s. 3. kesäkuuta 1969) on päiväntasaajanguinealainen entinen yleisurheilija. Hän kilpaili vuoden 1996 kesäolympialaisissa Atlantassa. Hän putosi miesten 100 metrin juoksussa ensimmäisellä kierroksella jäätyään eränsä yhdeksänneksi. Hän osallistui lisäksi 4 × 100 metrin viestijuoksuun, jossa hän myös putosi ensimmäisellä kierroksella jäätyään eränsä viidenneksi yhdessä Ponciano Mbomion, Casimiro Asumu Nzen ja Gustavo Envelan kanssa.
Mr. Spock
thumb|Leonard Nimoy Mr. Spockina Mr. Spock on pääasiassa Leonard Nimoyn esittämä U.S.S. Enterprisen tiedeupseeri ja yliperämies televisiosarja Star Trekissä. Hän on toiminut myös Tähtilaivaston kadettien kouluttajana. Spockin tunnetuimpia piirteitä lienevät hänen suippokorvansa. Spock luottaa aina ensisijaisesti logiikkaan ja on oppinut hallitsemaan tunteitaan. Tosin joskus (todella harvoin kuitenkin), Spock on käynyt tunteelliseksi osoittaen vihaa ja surua. Näissä tapauksissa on todennäköistä, että hänen ihmispuolensa tulee esiin. Vuoden 2009 Star Trek, vuoden 2013 Star Trek Into Darkness ja vuoden 2016 Star Trek Beyond -elokuvissa nuorta Spockia näytteli Zachary Quinto.
Spock on puoliksi vulkanuslainen ja puoliksi ihminen, tosin fyysisesti hän on lähes täysin vulkanuslainen. Jakson "This Side of Paradise" mukaan Spockilla on etunimi, mutta se on mahdoton lausua Federaation standardikieltä puhuvalle. Spockin isä on Vulkanuksen suurlähettiläs Sarek, äiti Amanda Grayson. Spockilla on puoliveli Sybok, joka kohdataan ainoan kerran viidennessä elokuvassa.
Spock on naimisissa, koska kapteeni Jean-Luc Picard on sanonut tavanneensa Sarekin tämän pojan häissä, ja koska Sybok on kuollut jo ennen kapteeni Picardin syntymää, hän ilmeisesti tarkoitti Spockia. Ei-kaanonin Vulcan’s Heart -romaanin mukaan Spock on naimisissa Enterpriselläkin palvelleen luutnantti Saavikin kanssa.
Spock liittyi tähtilaivastoon isänsä tahdon vastaisesti ja palveli lähes yksitoista vuotta kapteeni Christopher Piken alaisuudessa U.S.S. Enterprisella. Sittemmin hän palveli myöhemmin samalla aluksella kapteeni James T. Kirkin alaisuudessa. Spock sai surmansa Genesis-kriisin aikana palvellessaan amiraali James T. Kirkin alaisuudessa taistelussa Khan Noonien Singhia vastaan. Myöhemmin saatiin selville hänen siirtäneen kuollessaan katransa aluksen lääkäriin, Leonard McCoyhin. Genesis-aalto palautti Spockin ruumiin henkiin Genesis-planeetalla, ja kolmannen elokuvan lopussa Spock sai mielensä sekä ruumiinsa jälleen yhdistettyä.
Noin 70–75 vuoden kuluttua tästä, 2370-luvun alussa, Spock toimi Federaation lähettiläänä romuluslaisten kotiplaneetalla Romuluksessa.
Figuren im Star-Trek-Universum
Matti Jokinen (jalkapalloilija s. 1928)
Matti Jokinen (8. marraskuuta 1928 Forssa – 9. elokuuta 1999) oli suomalainen jalkapalloilija.
Maalivahtina pelannut Jokinen edusti Suomen maajoukkuetta seitsemässä A-maaottelussa. Kotimaassaan hän edusti SM-sarjassa Vaasan IFK:ta vuosina 1950–1955 pelaten yhteensä sata ottelua ja tehden yhden maalin huhtikuussa 1952 rangaistuspotkusta. Hän oli voittamassa Suomen mestaruutta vuonna 1953 ja saavutti lisäksi kaksi SM-hopeaa ja kaksi SM-pronssia. Vuonna 1957 hän voitti Suomen Cupin toisella sarjatasolla pelanneen IF Drottin riveissä.
Suomen Palloliitto ja Urheilutoimittajain liitto valitsivat Jokisen vuoden jalkapalloilijaksi Suomessa vuonna 1955. Matti Jokinen asui urheilu-uransa jälkeen Ruotsissa, mutta on kuollut ruotsalaisten viranomaistietojen mukaan Suomessa vuonna 1999.
Yrjö Ilvessalo
Yrjö Ilvessalo (vuoteen 1911 Sarén; 1. joulukuuta 1892 Tampere – 6. joulukuuta 1983 Helsinki) oli suomalainen akateemikko ja metsätieteilijä.
Henkilöhistoria
Ilvessalon vanhemmat olivat vankilanjohtaja Karl Sarén ja Amanda Sahlbom ja puoliso vuodesta 1920 Lyyli Metsäpelto. Hänen veljensä oli metsätieteilijä Lauri Ilvessalo. Ilvessalo tuli ylioppilaaksi Tampereen reaalilyseosta 1911, suoritti Helsingin yliopistossa metsänhoitotutkinnon 1914 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1917 ja lisensiaatiksi 1920 ja väitteli filosofian tohtoriksi 1921. Hän oli Helsingin yliopiston metsänarvioimistieteen dosentti 1932–1948 ja työskenteli ajoittain virkaatekevänä professorina.
Ilvessalo oli Metsäntutkimuslaitoksen metsänarvioinnin professori 1922–1948 ja Suomen Akatemian jäsen vuosina 1948–1962. Hänen merkittävin työnsä oli laajojen alueiden metsävarojen inventointimenetelmien kehittäminen ja inventointien tekeminen. Hän suunnitteli ja johti ensimmäisen valtakunnallisen metsävarojen inventoinnin linja-arviointimenetelmällä 1921–1924 sekä vielä kolmesti sen jälkeen.
Valtiotieteen tohtori, kaupallinen neuvos Jaakko Ilvessalo on Yrjö Ilvessalon poika.
Michael Olunga
Michael Olunga (s. 26. maaliskuuta 1994 Nairobi) on kenialainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on pelannut seuratasolla kotimaansa lisäksi Ruotsissa, Kiinassa, Espanjassa ja vuodesta 2018 japanilaisseura Kashiwa Reysolissa.
Olunga on pelannut Kenian maajoukkueessa vuodesta 2015. Hän kuului Kenian joukkueeseen Afrikan-mestaruuskilpailuissa 2019.
Kannusjalka
Kannusjalka on Walter Wangerin, Jr.:n vuonna 1978 ilmestynyt romaani. Teoksen on suomentanut Kersti Juva ja julkaissut suomeksi WSOY vuonna 1980.
Vähemmistökieli
Vähemmistökieli tarkoittaa yleisesti kieltä, joka ei ole jonkin valtion valtakieli. Vähemmistökieli voidaan määritellä myös tiukemmin.
Euroopan neuvostossa on tehty alueellisia kieliä ja vähemmistökieliä koskeva eurooppalainen peruskirja. Se on kansainvälinen sopimus, jonka monet Euroopan neuvoston jäsenmaat ovat allekirjoittaneet ja jota Euroopan neuvosto valvoo. Peruskirjan määritelmän mukaan vähemmistökieliä ovat kielet, ”joita osa jonkin valtion väestöstä perinteisesti käyttää, mutta jotka eivät ole kyseisen valtion virallisten kielten murteita, maahanmuuttajien kieliä eivätkä keinotekoisia kieliä”. Tällaisia kieliä ovat esimerkiksi baski Espanjassa ja unkari Romaniassa.
Vähemmistökielillä on hyvin erilaisia asemia eri yhteiskunnissa, ja niiden puhujamäärät vaihtelevat miljoonista muutamiin kymmeniin. Jos kielen puhujien määrä on kovin pieni, kieli muuttuu uhanalaiseksi ja lopulta katoaa kokonaan nuorempien sukupolvien siirtyessä käyttämään pelkästään valtaväestön kieltä. Useissa maissa vähemmistökielten asemaa pyritään tukemaan esimerkiksi lainsäädännöllä, joka takaa palveluiden saamisen kyseisillä kielillä.
Matin ja Liisan koulu
Tilastokeskuksen mukaan koulua kävi vuonna 2016 yhteensä 583 oppilasta.
Katolinen kirkko Malissa
thumb|[[Bamakon pyhän sydämen katedraali.]] thumb|upright|Sanin hiippakunnan piispa [[Jean-Gabriel Diarra.]] Katolinen kirkko Malissa toimii osana maailmanlaajuista katolista kirkkoa paavin ja hänen kuuriansa hengellisessä ohjauksessa.
Katolisuus alkoi levitä nykyisen Malin alueelle ranskalaisen siirtomaavallan mukana 1800-luvun lopussa. Vuonna 1868 perustettiin Algerin arkkipiispan Charles Lavigerien johtama Saharan ja Sudanin apostolinen prefektuuri. Ensimmäiset lähetyssaarnaajat pääsivät Ranskan Sudaniin Senegalista vuonna 1885. Vuonna 1888 he perustivat ensimmäisen seurakunnan Kitaan. Vuonna 1895 lähetyssaarnaajat avasivat lähetysasemat Ségouun ja Timbuktuun. Katoliset nunnat perustivat vuonna 1898 sairaalat Katiin ja Ségouun.
1920-luvulle saakka lähetystyötä hidastivat ranskalaisten siirtomaavirkailijoiden vihamielisyys, keltakuume-epidemiat ja ensimmäinen maailmansota. Vuonna 1921 perustettiin Bamakon apostolinen vikariaatti, jonka toiminta-alue käsitti nykyisen Malin. Vuonna 1955 perustettiin metropoliitan johtama Bamakon arkkihiippakunta. Ensimmäisestä malilaisesta piispasta Luc Sangarésta tuli arkkipiispa vuonna 1962. Vuonna 1962 perustettiin hiippakunta Ségouun, vuonna 1963 Kayesiin ja Sikassoon ja vuonna 1964 Moptiin ja Saniin.
Anna Louhi
Anni (Anna) Agnes Louhi, kirjailijanimi Jyrki Vaassila (15. tammikuuta 1897 Teuva – 6. helmikuuta 1977 Seinäjoki) oli suomalainen kirjailija.
Louhi on saattanut kirjoittaa myös miehensä Eemeli Louhen nimellä julkaistun teoksen.
Teokset
Nimellä Jyrki Vaassila:
Stéphane Bahoken
pienoiskuva|Stéphane Bahoken vuonna 2020. Stéphane Bahoken (s. 28. toukokuuta 1992 Grasse, Ranska) on kamerunilainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on pelannut seuratasolla Ranskassa OGC Nicen, RC Strasbourgin ja vuodesta 2018 SCO Angersin joukkueissa sekä lainasopimuksella Skotlannissa St Mirrenissä.
Bahoken pelasi Kamerunin maajoukkueessa ensimmäisen maaottelunsa maaliskuussa 2018. Hän on pelannut kaikkiaan 22 maaottelua ja tehnyt niissä neljä maalia. Hän kuului Kamerunin joukkueeseen Afrikan-mestaruuskilpailuissa kesällä 2019 ja tammi-helmikuussa 2022. Vuoden 2019 turnauksessa hän teki kaksi maalia. Vuoden 2022 turnauksessa hän saavutti pronssia ja teki pronssiottelussa joukkueensa ensimmäisen maalin sen noustessa kolmen maalin tappioasemasta tasoihin.
Hintalautakunta
Käsiteltävät asiat esitteli lautakunnalle kansanhuoltoministeriön esittelijä. Asiat ratkaistiin äänten enemmistöllä ja äänten mennessä tasan ratkaisuksi tuli puheenjohtajan kanta. Lautakunta oli päätösvaltainen, kun kolme jäsentä oli paikalla. Sihteerinsä lautakunta sai valita itse.
Vaappiot
Vaappiot (Traganum) on revonhäntäkasvien (Amaranthaceae) heimoon kuuluva pieni kasvisuku. Sukuun kuuluu vain muutama laji.
Elokuvamusiikki
Elokuvamusiikki on elokuvassa käytettävää musiikkia, joka on joko sävelletty nimenomaisesti tiettyä elokuvaa varten tai sijoitettu siihen. Musiikilla luodaan ja tehostetaan kuvamateriaalin ja muun ääniraidan luomaa tunnelmaa.
Elokuvamusiikkia ovat säveltäneet kaikkien musiikin alojen edustajat klassisen ja oopperamusiikin säveltäjistä rock-säveltäjiin. Jotkut säveltäjät ovat erikoistuneet elokuviin, ja toiset tekevät elokuvamusiikkia muun uransa ohella. Elokuvien orkesterimusiikki perustuu tyyliltään useimmiten romantiikan ajan musiikkiin.
Käyttö
Elokuvamusiikki nojaa usein katsojan tunnistamiin kulttuurisiin konventioihin, kuten vaskipuhaltimiin kuvastamaan länsimaisessa elokuvassa sankarillisuutta ja intialaisessa roistomaisuutta, tai jousisoittimiin ja nouseviin, kauniisiin melodioihin kuvastamaan romanttista intohimoa. Psykon (1960) suihkukohtauksessa Bernard Herrmann loi kauhua melodiattomuudella, arvaamattomilla rytmeillä, riitasoinnuilla sekä kirkuvilla viuluilla ja matalilla bassoilla. Ennio Morricone käytti Hyvissä, pahoissa ja rumissa (1966) odotustenvastaisesti mollia monissa vauhdikkaissa toimintakohtauksissa ja duuria vakavissa ja melankolisissa kohtauksissa. Tällaisilla valinnoilla elokuvan tekijät voivat ohjailla katsojaa tunnetasolla ja psykologisesti.
Musiikin määrä vaihtelee elokuvittain. Useimmissa elokuvissa musiikkia käytetään ainakin jonkin verran. Joissain elokuvissa musiikkia on tuskin lainkaan, toisissa taas on vain harvoja kohtia missä musiikkia ei olisi taustalla. Rauni Mollbergin Tuntemattomassa sotilaassa ei käytetä musiikkia ollenkaan, ellei se ole osa tapahtumia.
Ohjaajan ja säveltäjän roolit
Elokuvamusiikin tekotapa riippuu monesta asiasta. Intian Bollywoodissa elokuvamusiikin tekijöillä on paljon enemmän vapauksia kuin Yhdysvaltain Hollywoodissa. Jotkut ohjaajat osallistuvat musiikin suunnitteluun, ja toiset ohjaajat antavat säveltäjälle paljon vapauksia. Jotkut tunnetuimmat säveltäjät, kuten Bernard Herrmann, ovat vaatineet tiukasti itselleen viimeisen sanan musiikkiinsa. Joillain ohjaajilla ja elokuvasäveltäjillä on pitkäaikainen yhteistyösuhde, kuten Steven Spielbergillä ja John Williamsilla sekä Rainer Werner Fassbinderilla ja Per Rabenilla.
Jotkut ohjaajat säveltävät itse elokuviensa musiikin tai osan siitä. Heistä tunnetuimpia ovat olleet esimerkiksi Satyajit Ray, D. W. Griffith, Teinosuki Kinugasa, Charles Chaplin, John Carpenter ja Clint Eastwood. John Ford tunsi hyvin Yhdysvaltain musiikkiperinteen ja valitsi lännenelokuviensa kansanlaulut itse. Akira Kurosawa antoi säveltäjilleen joka elokuvaansa eri mallin jota jäljitellä, esimerkiksi Rashomoniin (1950) Ravelin Boleron. Jean-Luc Godard saattoi sijoittaa säveltäjänsä valmiiksi tekemän musiikin kokonaan itse elokuvaansa. Joskus ohjaaja ja säveltäjä ovat olleet lähes tasaveroisia kumppaneita kuvan ja musiikin yhdistämisessä, kuten Sergei Eisenstein ja säveltäjä Sergei Prokofjev Aleksanteri Nevskissä (1938). Elokuvahistorian tunnetuimpia ohjaaja-säveltäjäpareja olivat Alfred Hitchcock ja Bernard Herrmann. Hitchcockilla oli paljon ajatuksia elokuviensa musiikista, mutta hän antoi Herrmannille melko vapaat kädet. Hitchcock oli esimerkiksi halunnut jättää Psykon (1960) kuuluisan suihkukohtauksen ilman musiikkia, mutta Herrmann teki siihen kuitenkin unohtumattoman musiikin. Kaksikon yhteistyö katkesi kuitenkin katkerasti 1966, kun Hitchcock erotti Herrmannin erimielisyyksistä Revitty esirippu -elokuvan musiikista.
Vielä 1930-luvun Hollywoodissa ohjaajalla oli musiikin suhteen paljon nykyistä vähemmän valtaa, ja vaikutusvaltaiset tuottajat kuten David O. Selznick saattoivat suureksi osaksi määrätä elokuvan musiikista.
Sävellysprosessin alku
Hollywoodin ja muun maailman elokuvateollisuuden käytäntönä on kutsua elokuvasäveltäjä töihin kun kuvaukset ovat ohi. Animaatioelokuva on poikkeus: siinä musiikki sävelletään ennen piirrostyötä. Useimmat säveltäjätkin tekevät musiikin mieluiten jo kuvattuun materiaaliin. Jotkut säveltäjät haluavat kuitenkin lukea jo elokuvan käsikirjoituksen ja joskus keskustellakin siitä ohjaajan kanssa. Esimerkiksi säveltäjä Tan Dun keskusteli elokuvan Hiipivä tiikeri, piilotettu lohikäärme (2000) ohjaajan Ang Leen kanssa elokuvan musiikista jo neljä vuotta ennen tuotannon alkua. Säveltäjä Gabriel Yared kirjoittaa Jean-Jacques Beineix’n elokuviin yleensä suurimman osan musiikista jo ennen kuvausten alkua, ja ohjaaja soittaa tätä musiikkia kuvauksissa. Jotkut säveltäjät seuraavat itsekin kuvauksia: esimerkiksi Danny Elfman kertoo saaneensa Batmanin (1989) kuvauspaikalta inspiraatiota sävellystyöhönsä.
Useimmat elokuvasäveltäjät saavat elokuvasta raakaversion, johon he säveltävät musiikin. Hollywoodissa elokuvasäveltäjä on perinteisesti ja vielä nykyisinkin saanut kolmesta kuuteen viikkoa aikaa, ja jotkut tunnetuimmat säveltäjät enemmän. Ennio Morricone on yleensä pyytänyt yhtä kuukautta, ja A. R. Rahman teki Slummien miljonäärin (2008) musiikin kolmessa viikossa.
Joskus ohjaaja liittää elokuvaan aluksi väliaikaisen musiikkiraidan, jossa on jotain vanhaa musiikkia eikä vielä elokuvaa varten sävellettyä. Tällaista musiikkiraitaa saatetaan käyttää etenkin elokuvien ennakkopätkien taustalla. Ohjaaja voi käyttää sitä myös malliksi säveltäjälle. Joskus väliaikaiseksi tarkoitettu musiikki jätetäänkin elokuvaan, kuten elokuvissa Miehuuskoe (1967) ja 2001: Avaruusseikkailu (1968).
Musiikin tekeminen elokuvaan aloitetaan merkkaamalla elokuvan raakaversiossa kohdat, joihin halutaan musiikkia. Merkkaamisen voi tehdä ohjaajasta riippuen ohjaaja itse, säveltäjä, tai musiikin editoija. Esimerkiksi Slummien miljonäärin musiikin paikat merkkasi ohjaaja Danny Boyle, ja säveltäjä Rahman lähetti hänelle muutaman musiikkinäytteen, joista Boyle valitsi mieluisimman.
Säveltäminen
Eräs tunnettu yhteistyö ohjaajan ja säveltäjän välillä nähdään elokuvan Hyvät, pahat ja rumat loppukohtauksessa, jossa Sergio Leone on sovittanut Ennio Morriconen sävellyksen kohtaukseen. Toinen esimerkki on Steven Spielbergin elokuvassa E.T. – The Extra Terrestrial, jossa hänen pitkäaikaisella työtoverillaan John Williamsilla oli vaikeuksia saada musiikki sykronoitua tiettyihin kohtauksiin. Spielberg antoi Williamsille mahdollisuuden nauhoittaa musiikin ilman kuvamateriaalia, vapaasti. Sen jälkeen Spielberg editoi kohtauksen uudelleen sopimaan musiikkiin täydellisesti.
Bollywoodissa oli tapana vielä 1990-luvulle asti, että taustamusiikin tekijöitä ei ilmoitettu elokuvan tekijäluetteloissa, vaan kunnian siitä sai musiikillinen ohjaaja.