cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Punainen armeijakunta
Kolmas sukupolvi
27. kesäkuuta 1993 Bad Kleinenissa, Schwerinissä pidätettiin Wolfgang Grams ja Birgit Hogefeld. Pidätyksen yhteydessä käydyssä laukaustenvaihdossa kuoli Grams sekä yksi erikoisjoukkojen GSG-9-poliiseista. Tässäkin tapauksessa on epäselvää, tekikö haavoittunut Grams itsemurhan, vai teloitettiinko hänet laukauksella päähän, kuten riippumattomat silminnäkijät raportoivat Der Spiegel -viikkolehdelle. Gramsia epäiltiin Rohwedderin murhasta 1. toukokuuta 1991. Sittemmin Gramsin osallistuminen tapaukseen on vahvistunut DNA-tutkimusten perusteella.
RAF:n hajoaminen
20. huhtikuuta 1998 RAF toimitti julkisuuteen kahdeksansivuisen ilmoituksen, jossa ilmoitettiin ryhmän lopettaneen toimintansa: ''”Lähes 28 vuotta sitten, 14. toukokuuta 1970, muodostui RAF vapauttamisiskun yhteydessä. Tänään päätämme tuon hankkeen. Kaupunkisodankäynti RAF:n muodossa on nyt menneisyyttä.”''
Kulttuuri
RAF:n tukijana pidetty Fassbinder irtisanoutui terroristien pyrkimyksistä viimeistään tragikoomisen elokuvansa Kolmas sukupolvi (Die dritte Generation, 1979) myötä. Ohjaaja Uli Edel on ohjannut RAF:aa käsittelevän vuonna 2008 valmistuneen elokuvan Baader Meinhof Komplex, jonka ennakoitiin nostavan Saksassa myrskyn. Vuonna 2001 valmistui Christopher Rothin elokuva Baader. Se kertoo fiktiivisen version 1970-luvun tapahtumista. Sitä on syytetty keltaisen lehdistön taannoisten selityskaavojen toistamisesta. Muita elokuvia on muun muassa Baader Meinhof (2002).
Punkrock-yhtye The Clash otti Punaisen armeijakunnan merkistä muokatun version merkikseen.
Muuramen liikennepaikka
Muuramen liikennepaikka on rautatieliikennepaikka Muuramessa rataosalla. Se toimii matkustajaliikenteessä vain kohtauspaikkana. Liikennepaikalla on pääraiteen lisäksi yksi läpiajettava raide ja yksi kuormausraide. Muurame avattiin liikenteelle 1. marraskuuta 1977 rataosan avaamisen yhteydessä.
Suuret setelit (albumi)
20 suosikkia - Suuret setelit on Four Catsin kokoelma-albumi vuodelta 1995. Levy on osa 20 suosikkia -kokoelmalevysarjaa.
Joensuun kaupunginteatteri
pienoiskuva|300x300px|Teatteri toimii [[Eliel Saarinen|Eliel Saarisen suunnittelemassa Joensuun kaupungintalossa.]] Joensuun kaupunginteatteri on samalla Pohjois-Karjalan alueteatteri, ja sitä ylläpitää Pohjois-Karjalan Teatteriyhdistys ry.
Vuosittain teatterissa on lähes 200 esitystä ja kävijöitä on 18 000–25 000. Teatterin päänäyttämönä on Eliel Saarisen piirtämän kaupungintalon juhlasali (267 katsomopaikkaa), lisäksi on pieni näyttämö (80 paikkaa). Myös kaupungintalon sisäpihalla on esitetty mm. Romeo ja Julia.
Teatterin vakituisen henkilökunnan määrä on runsaat 50, joista näyttelijöitä 12–14. Lisäksi teatteri käyttää vierailevia taiteilijoita näyttelijä-, lavastaja-, säveltäjä-, käsikirjoittaja- ja ohjaaja.
Joensuun kaupunginteatterin ohjelmiston pohjana on vankka kotimaisuus ja kunnianosoitus pohjoiskarjalaisuudelle, klassikkonäytelmiä unohtamatta. Teatterin ohjelmistossa on myös näytelmiä lapsille sekä musiikkiteatteriesityksiä.
Teatterin esityspaikkoja on ollut kaupungintalon remontin aikana 1990-luvulla Carelia-sali ja Salmisen sali. Vuonna 2024 Joensuun kaupunginteatterin pieni näyttämö muuttaa väistötiloihin Carelicum in auditorioon Joensuun kaupungintalon museoremontin ajaksi.
Historia
Joensuun kaupunginteatteri perustettiin 1948, kun Joensuun Työväen Teatteri (per. 1912) ja Joensuun Teatteri (per. 1914) yhdistettiin.
Katsojatilastoja
Kaupunginteatterin katsojalukuja vuoden 1995 jälkeen: suurin yleisömäärä kirjattiin vuonna 1996, jolloin katsojia oli 41 000. Vuonna 2003 katsojia oli 38 000. Ajanjakson pienin yleisömäärä oli vuonna 2015, jolloin katsojia oli noin 15 000. Vuoden 2017 yleisömäärä oli 17 500.
Teatterisota 1971
Joensuun kaupunginteatteri oli teatterimaailman puheenaiheena syksyllä 1971, kun teatterin johtokunnan ja teatterin henkilökunnan välille syntyi riita siitä, kuka saa päättää ohjelmistosta. Elokuussa 1971 riita johti siihen, että näyttelijät valtasivat teatterin. Teatterinjohtaja Jouko Turkka irtisanottiin, mistä seurasi näyttelijöiden lakko. Sopuun päästiin 17.9. Sen tuloksena Turkka ja uudeksi johtajaksi nimitetty Yrjö Kostermaa jatkoivat samanarvoisina johtajina.
Joensuun teatterikerho ry
Joensuun teatterikerho ry perustettiin 1. lokakuuta 1950 yhdyssiteeksi kaupunginteatterin ja yleisön välille. Kerho jakaa vuosittain Veikko Jalavan suunnitteleman Jokamies-patsaan tunnustuksena jollekin teatterin henkilökuntaan kuuluvalle.
Public Image Ltd
Public Image Ltd eli PiL on brittiläinen rockyhtye, joka toimi vuosina 1978–1993 ja jatkaa vuodesta 2009 alkaen. PiL:in perusti aiemmin Sex Pistols yhtyeestä tunnettu laulaja John Lydon alias Johnny Rotten, joka lauloi ja sanoitti myös PiL:in kappaleet. Lydonin oli tarkoitus ottaa Sex Pistolsissa bassoa soittanut kaverinsa Sid Vicious mukaan suunnitellessaan yhtyeen perustamista, mutta aikomus kaatui Sex Pistolsin Amerikan kiertueen jälkeen Sidin saadessa jälleen lisää heroiinia ja tämän bändärityttökaverin Nancy Spungenin palatessa kuvioihin.
PiL:iä ei voi tarkemmin määritellä mihinkään genreen, koska yhtye on tehnyt monenlaista musiikkia. Yleensä sitä kuitenkin nimitetään post punkiksi.
Nimen Public Image Lydon sai skotlantilaisen Muriel Sparkin kirjoittaman kirjan Public Image mukaan, joka kertoi äärimmäisen itsekeskeisestä näyttelijättärestä. Limited tuli siitä, että Lydon halusi rajoittaa olemistaan esillä yhtyeessä. Monet, erityisesti levy-yhtiö Virgin Records, olisivat halunneet PiL:istä Sex Pistolsille jatkon. He halusivat Lydonin työskentelevän Sex Pistolsin rumpalin Paul Cookin ja kitaristi Steve Jonesin kanssa, mutta hän kieltäytyi.
Yhtyeen kaksi ensimmäistä albumia valittiin vuonna 2005 hakuteokseen 1001 albumia jotka jokaisen on kuultava edes kerran eläessään.
Vuonna 2023 yhtye pyrkii Irlannin euroviisuedustajaksi kappaleella ”Hawaii”.
Arena Civica
pienoiskuva|Stadionin julkisivua pienoiskuva|Sisäänkäynti Arenalle Arena Civica, viralliselta nimeltään Arena Gianni Brera, on monikäyttöinen stadion Milanossa, Italiassa, joka avattiin 18. elokuuta 1807. Se on yksi kaupungin tärkeimmistä uusklassisen arkkitehtuurin esimerkeistä, nykyään siellä pelataan lähinnä jalkapalloa ja rugby union -pelejä, sekä järjestetään konsertteja ja kulttuuritapahtumia. Stadionille mahtuu noin 18 000 – 30 000 katsojaa.
17. tammikuuta 2010 lähtien Arena on ollut rugby union -seura Amatori Rugby Milanon kotikenttä. Stadionilla järjestetään myös vuosittain yleisurheilukilpailu – Notturna di Milano.
Edgar F. Codd
Edgar Frank ”Ted” Codd (19. elokuuta 1923 Portland – 18. huhtikuuta 2003 Williams Island ) oli englantilainen tietojenkäsittelytieteen tutkija, joka teki mittavan työn tietokantojen käytännön ja teorian parissa. Erityisesti mainittava on relaatiotietokantojen relaatiomallin kehitys.
Elämäkerta
Edgar F. Codd syntyi Englannin Portlandin saarella Dorsetin rannikolla. Hän opiskeli matematiikkaa ja kemiaa Oxfordin yliopistossa ennen asepalvelustaan Kuninkaallisten ilmavoimien pilottina toisen maailmansodan aikana. Vuonna 1948 hän muutti New Yorkiin työskennelläkseen IBM:llä matemaattisena ohjelmoijana. 1953 Codd muutti Ottawaan senaattori Joseph McCarthyn vihastuttamana.
Vuosikymmenen kuluttua Codd palasi Yhdysvaltoihin ja väitteli tietojenkäsittelytieteen tohtoriksi Michiganin yliopistossa Ann Arborissa. Kaksi vuotta myöhemmin hän muutti Kalifornian San Joséen työskentelemään IBM:n Almaden-tutkimuskeskuksessa. Hän työskenteli San Joséssa 1980-luvulle asti. 1990-luvulla hänen terveytensä heikkeni ja hän lopetti työnteon.
Codd sai työstään Turingin palkinnon vuonna 1981.
Ura
1960- ja 1970-luvuilla Codd työskenteli tiedon järjestämisen teorioidensa parissa. Coddin artikkeli A Relational Model of Data for Large Shared Data Banks julkaistiin vuonna 1970 Communications of the ACM -lehdessä. Coddin pettymykseksi IBM oli kovin hidas toteuttamaan hänen suunnitelmiaan ja tämän vuoksi kilpailijat ehtivät ensin. Esimerkiksi Larry Ellison rakensi Oracle-tietokannan Coddin ideoiden pohjalta.
Codd jatkoi relaatiomallinsa kehittämistä ja laajentamista, välillä myös yhteistyössä Chris Daten kanssa. Tietokannan normalisoinnissa käytettävä Boyce-Codd -normaalimuoto on nimetty Coddin mukaan.
Edgar Codd myös lanseerasi termin OLAP ja kirjoitti online-analyyttisen käsittelyn kaksitoista lakia. Codd teki myös työtä soluautomaattien parissa.
Martti Kainulainen
Martti Aarre Jalmari Kainulainen oli suomalainen näyttelijä, kirjailija, ohjaaja ja teatterinjohtaja.
Kainulainen näytteli useissa elokuvissa. Tunnetuin hänen rooleistaan lienee Herkko Päätalon osa Kalle Päätalon romaaneista 1980-luvulla tehdyissä elokuvissa Elämän vonkamies ja Nuoruuteni savotat. Hänen viimeinen televisiotyönsä oli vuonna 2000 valmistunut Kekkosen kaveri. Hän jäi eläkkeelle Lahden kaupunginteatterista vuonna 1985 mutta vieraili tämän jälkeenkin eri teattereissa näyttelijänä ja ohjaajana.
Kainulainen kuoli syöpään Joutsenon sairaalassa 72-vuotiaana.
Inno e Marcia Pontificale
Inno e Marcia Pontificale ("Paavillinen hymni ja marssi") on Vatikaanivaltion kansallislaulu. Laulu koostuu kahdesta osasta, hymnistä ja marssista. Sen on sanoittanut Antonio Allegra sekä Raffaello Lavagna ja säveltänyt Charles Gounod. Laulu esitettiin ensi kertaa paavi Pius IX:n kunniaksi 11. huhtikuuta 1869, mutta kansallislaulun aseman se saavutti vasta 1950 – tuolloisen Pyhän vuoden kunniaksi. Virallisesti se esitettiin tosin jo jouluyönä 1949. Hymni korvasi Vittorino Hallmayrin säveltämän vanhemman kansallislaulun Gran Marcia Trionfalen ("Suuren riemumarssin") vuodelta 1857. Laulun sanat olivat alun perin italian kielellä, mutta 1990–luvulla ne korvattiin latinankielisillä.
Inno Pontificale
Marcia Pontificale
Suora käännös suomen kielelle
Paavillinen hymni
Paavillinen marssi
Hymnin latinankielinen versio I
Vaikka Paavillisen hymnin ja marssin virallinen versio onkin italiaksi, katsottiin puutteeksi se, että hymnistä ei ollut versiota latinaksi, joka on Vatikaanivaltion virallinen kieli. Tämän johdosta hymnistä tehtiin myös latinankielinen versio, joka ei ole käännös italiankielisestä tekstistä, vaan oma itsenäinen laulunsa. Sen on laatinut Raffaello Lavagna (synt. 1918), ja sitä lauletaan samalla melodialla kuin italiankielistä hymniä, vaikkakin neliäänisesti. Latinankielinen versio esitettiin ensi kerran paavi Johannes Paavali II:n virkaanastumisen 15. juhlavuotena, 16. lokakuuta 1993.
Hymnin latinankielinen versio II
(Evaristo D'Anversa)
Roma, alma parens, Sanctorum Martyrumque,
Nobile carmen, te decete, sonorumque,
Gloria in excelsis, paternæ maiestati
Pax et in terra fraternæ caritati
Quam vere refers, Tu mitem Redemptorem!
Magister Sanctum, custodis dogma Christi,
Quod unun vitæ, solamen datur isti.
Non prævalebunt horrendæ portæ infernæ,
Sed vis amoris veritatisque æternæ.
Salve, Roma!
In te æterna stat historia,
Inclyta, fulgent gloria
Monumenta tot et aræ.
Roma Petri et Pauli,
Cunctis mater tu redemptis,
Lúmen cunctæ in facie gentis
Mundique sola spes!
Cuius lux occasum nescit,
Splendet, incandescit,
Et iniquo oppilat os.
Pater Beatissime,
Annos Petri attinge, excede
Unum, quæsumus, concede:
Tu nobis benedic.
Ylempi Potamos
Ylempi Potamos, joskus myös Ylempi Potamioi , oli antiikin aikainen Leontis-fyleen kuulunut Attikan eli Ateenan kaupunkivaltion muodostaneen alueen demos. Se kuului fylen asty-trittykseen eli kaupunkialueen demoksiin.
Ylemmän Potamoksen sijaintipaikaksi oletetaan nykyinen Kaisarianín luostarin paikka Ymittós-vuoren rinteessä. Sen alapuolella sijaitsi Alempi Potamos, joka oli erillinen demos. Kumpaakaan näistä ei tule sekoittaa kolmanteen Potamos-nimiseen demokseen, Potamos Deiradiotaihin.
Demos perustettiin Kleistheneen uudistuksessa arkaaisen kauden lopulla vuonna 508 eaa. Sillä oli alun perin yksi tai kaksi edustajaa Ateenan bulessa eli neuvostossa. Hellenistisellä kaudella fyleissä ja demoksissa tapahtuneiden muutosten seurauksena demoksella oli myöhemmin kaksi bule-edustajaa.
Demoksen kansalaisesta käytettiin demonyymiä Potamios. Ionin hautapaikkana pidettiin joko Ylempää tai Alempaa Potamosta.
Anneli Toijala
Anneli Toijala (s. 4. heinäkuuta 1930 Tampere) on suomalainen Tampereella asuva opettaja ja kirjailija. Hänet tunnetaan parhaiten nuortenkirjailijana, mutta hän on kirjoittanut myös muutamia Tampere-aiheisia historiallisia romaaneita.
Anneli Toijalan tuotantoon kuuluu nuortenkirjoja, romaaneja, historiallisia teoksia, kuunnelmia, näytelmiä ja artikkeleita eri lehdissä. Hänelle tärkeitä kirjailijoita ovat olleet Isaac Bashevis Singer, Marguerite Duras ja Peter Høeg.
Anneli Toijalan Tampere-aiheisia kirjoja ovat olleet 1930-luvulle sijoitetut Kukkiva kaakinpuu ja työttömyyttä kuvannut Kaikki elämäni päivät. Lentäkää linnut ja Lehti putoaa -romaanit puolestaan kuvasivat tamperelaisen työläisperheen elämää 1960-luvulta 1980-luvulle. Myrskylintu-romaanin aiheena oli taas 1850-luku ja päähenkilönä nuori Minna Canth. Vuonna 1999 ilmestyneen Punainen maa, valkea meri -romaanin tapahtumat liikkuivat taas Suomen sisällissodan aikaisessa Oulussa, Suomussalmella, Tampereella ja Vienan Karjalassa. Kirjan jatko-osa Merten takaa tulleet oli Finlandia-palkintoehdokkaana vuonna 2005.
Algimantas Šalna
Algimantas Šalna (s. 12. syyskuuta 1959 Vidiškės, Utenan lääni, Liettuan SNT) on liettualainen ampumahiihtäjä, joka aktiiviurallaan edusti Neuvostoliittoa.
Šalna hiihti kolmannen osuuden kultaa voittaneessa Neuvostoliiton 4 × 7,5 kilometrin viestijoukkueessa Sarajevon olympialaisissa 1984. Hän oli ensimmäinen talviolympialaisissa mitalin saavuttanut liettualaisurheilija. Hän sijoittui Sarajevossa lisäksi viidenneksi 10 kilometrillä. Hän voitti viestin maailmanmestaruuden Antholzissa 1983 ja Ruhpoldingissa 1985. Antholzissa hän oli lisäksi seitsemäs 10 kilometrillä. Hän voitti Neuvostoliiton-mestaruuden 20 kilometrillä ja viestissä 1983.
Aktiiviuransa jälkeen Šalna muutti Yhdysvaltoihin, jossa työskenteli ampumahiihtovalmentajana vuodesta 1991 lähtien. Hän valmensi Yhdysvaltojen ampumahiihtojoukkuetta vuosien 1994, 1998, 2002 ja 2006 olympialaisissa.
Chicago Wolves
Chicago Wolves on AHL-liigassa pelaava yhdysvaltalainen jääkiekkoseura, joka pelaa kotiottelunsa Allstate Arenalla Illinois'n osavaltion Rosemontissa. Se on kuulunut vuodesta 2011 alkaen AHL:n läntisen konferenssin keskilännen divisioonaan, mitä ennen se kuului kyseisen konferenssin läntiseen divisioonaan.
Historia
Chicago Wolves aloitti ensimmäisen kautensa vuonna 1994. Ensimmäiset seitsemän kauttaan se pelasi IHL-liigassa, joka lopetti toimintansa vuonna 2001. Wolves siirtyi samana vuonna viiden muun IHL-seuran tavoin AHL-liigaan. AHL:ään siirtymisensä jälkeen se oli kauteen 2010–2011 asti NHL-seura Atlanta Thrashersin farmijoukkue, minkä jälkeen se on kaudesta 2011–2012 alkaen ollut Vancouver Canucksin farmijoukkue.
IHL:ssä pelatessaan Wolves voitti liigan mestaruuden Turner Cupin kaksi kertaa. Vuoden 1998 loppuottelusarjassa se kaatoi Detroit Vipersin voitoin 4–3 ja vuoden 2000 loppuottelusarjassa Grand Rapids Griffinsin voitoin 4–2. Wolves pelasi Turner Cupin voitosta myös vuonna 2001, jolloin Orlando Solar Bears oli parempi voitoin 4–1. AHL:n mestaruuden seura on voittanut kahdesti. 2001–2002, ensimmäisellä AHL-kaudellaan, se kohtasi loppuotteluissa Bridgeport Sound Tigersin ja voitti Calder Cupin otteluvoitoin 4–1. Kauden 2007–2008 AHL-loppuotteluissa Wolves voitti Wilkes-Barre/Scranton Penguinsin voitoin 4–2. Se pelasi Calder Cupin voitosta myös vuonna 2005, mutta tuolloin Philadelphia Phantoms vei mestaruuden suoraan neljässä ottelussa. Yhteensä Wolves on edennyt AHL:n pudotuspeleihin vuoteen 2012 mennessä kahdeksana kautena yhdestätoista. AHL:n runkosarjassa se on menestynyt parhaiten kaudella 2007–2008, jolla sijoittui divisioonansa kärkeen kerättyään 80:ssä ottelussa 111 pistettä (53 voittoa, 22 tappiota varsinaisella peliajalla, kaksi tappiota jatkoajalla ja kolme tappiota rangaistuslaukauskilpailussa).
Steve Maltais pitää hallussaan useita Wolvesin seuraennätyksiä, kun vuodet IHL:ssä ja AHL:ssä lasketaan yhteen. Yksitoista kautta (1994–2005) seurassa pelannut laitahyökkääjä on edustanut sitä useammassa ottelussa kuin kukaan muu ja kerännyt sen riveissä eniten maaleja, syöttöpisteitä, pisteitä ja jäähyminuutteja. Chicago Wolves jäädytti hänen pelinumeronsa 11 vuonna 2006. Seura on jäädyttänyt myös pitkäaikaisen maalivahtinsa (1994–2001) Wendell Youngin pelinumeron, numeron yksi, mikä tapahtui vuonna 2001.
Chicago Wolvesin päävalmentajana toimii Scott Arniel, joka nimitettiin tehtävään kesäkuussa 2012. Häntä ennen tehtävässä ovat toimineet Gene Ubriaco, Grant Mulvey, Alpo Suhonen, John Anderson, Don Granato, Don Lever ja Craig MacTavish. Heistä pisimpään seuraa on valmentanut Anderson, vuodesta 1997 alkaen vuoteen 2008 saakka, jolloin hän siirtyi NHL:ään Atlanta Thrashersin päävalmentajaksi. Seuran general managerina on toiminut vuodesta 2009 Wendell Young.
Joukkueenjohto
Lähde: EliteProspects
Paddingtonin asema
Paddingtonin rautatieasema on Lontoosta länteen suuntautuvan rautatieliikenteen pääteasema. Se sijaitsee Lontoon keskusta-alueen länsipuolella ja avattiin vuonna 1854. Asemalta on junayhteyksiä esimerkiksi Heathrow’n lentokentälle, Cornwalliin, Plymouthiin, Exeteriin, Bathiin, Bristoliin ja Etelä-Walesiin sekä moniin Lontoon länsipuolisiin lähikaupunkeihin ja lähiöihin. Asemaa käyttää vuosittain yli 34 miljoonaa matkustajaa. Crossrailin valmistumisen noin vuonna 2018 odotetaan kasvattavan matkustajamääriä entisestään.
Aseman historiaa
Ensimmäinen rautatieasema nykyisen aseman läheisyydessä oli Great Western Railwayn väliaikainen pääteasema, joka avattiin vuonna 1838.
Isambard Kingdom Brunel sai vuonna 1849 tehtäväkseen suunnitella uuden aseman, josta piti tulla riittävän iso vuoden 1851 Lontoon maailmannäyttelyn väkijoukoille, ja lisäksi hienompi kuin GWR:n kilpailijan Great Northern Railwayn Eustonin rautatieasemasta. Brunel käytti lasi- ja teräsrakenteissa samaa rakennusyhtiötä, joka oli toteuttanut Joseph Paxtonin suunnitteleman Crystal Palacen. Asemaan tuli 69 valurautaista pylvästä kolmeen riviin, ja niiden varaan 189 takorautaista kaarta.
Brunelin suunnitteleman asemarakennuksen monet arkkitehtuuriset yksityiskohdat suunnitteli Brunelin avustaja Matthew Digby Wyatt. Alkuperäisen asemarakennuksen lasikattoa kannatteli kolme valurautaista 213 metriä pitkää kaarta. Aseman laajennuksen yhteydessä vuosina 1906–1915 rakennukseen lisättiin neljäs kaari.
Edellisen aseman aluetta käytettiin pitkään tavarapihana nykyisen,suunnitteleman, aseman käyttöönoton jälkeen. Nykyisin tätä aluetta kehitetään asuin- ja liikealueeksi.
Paddington vaihtoasemana
Heathrow’n lentoasemalta on junayhteys Paddingtoniin, jossa on myös neljän metrolinjan asema: Bakerloo, Circle, District ja Hammersmith & City. Paddington oli Lontoon ensimmäisen metrolinjan läntinen pääteasema. Crossrailin rakennustyön yhteydessä myös metroasemia uusitaan, jalankulkureittejä lisätään ja taksien tiloja parannetaan.
Toyota Kata
Toyota Kata on Mike Rotherin kirjoittama kirja. Kirja kuvaa Parannuskata-rutiinin, jonka avulla voidaan opettaa luovaa työskentelyä ja johtaa ihmisiä jatkuvaan parantamiseen.
Teos on suomennettu vuonna 2011.
Phil Katz
Phillip W. Katz (3. marraskuuta 1962 – 14. huhtikuuta 2000), tunnetaan yleensä nimellä Phil Katz, oli ohjelmoija, joka kehitti alkuperäisen PKZIP-tiedostopakkausohjelman.
Katz opiskeli tietojenkäsittelytiedettä Wisconsinin yliopistossa Madisonissa.
Hän kehitti 1980-luvun puolivälissä PKARC-tiedostonpakkausohjelman, joka oli yhteensopiva tuolloin suosituimman ARC-ohjelman kanssa. PKARC oli kuitenkin esikuvaansa huomattavasti nopeampi, joten se muodostui nopeasti suositummaksi. ARCin kehittäjä System Enhancement Associates (SEA) huomasi kuitenkin Katzin kopioineen suoraan ARCin lähdekoodia ja haastoi hänet oikeuteen tavaramerkki- ja tekijänoikeusrikkomuksesta. Katz julkaisi pian PKPAK-ohjelman, joka oli nimeä lukuun ottamatta samanlainen, ja sen jälkeen sharewarena täysin uudelleenkirjoitetun PKZIPin, joka pakkasi paremmin ja oli nopeampi kuin ARC. ZIP-tiedostomuoto oli kuitenkin avoin, joten siitä tuli myöhemmin standardi.
Katzista tuli yksi menestyneimmistä varhaisista sharewarejulkaisijoista, ja PKWAREsta tuli miljoonayritys.
Katz kamppaili kuitenkin alkoholismin kanssa, ja hänet pidätettiin useita kertoja rattijuopumuksesta. Hänet löydettiin lopulta kuolleena hotellihuoneesta seuranaan tyhjä minttuviinapullo.
Under the Influence
Under the Influence on thrash metal -yhtye Overkillin vuonna 1988 ilmestynyt kolmas studioalbumi. Kappale "Hello From the Gutter" julkaistiin singlenä, ja sai jonkin verran soittoaikaa MTV:llä.
Yleiskatsaus
Vaikka edellisellä levyllä Taking Over kuultiinkin hieman kunnianhimoisempia kappalerakenteita, oli Under the Influence jonkinlainen täyskäännös kohtiin yhtyeen alkuaikojen punk-vaikutteisempaa tuotantoa. Vanhan koulun thrash-ystävät pitivät kyllä levystä, mutta kaikkia kriitikoita yhtyeen tyylisuunnan pelkistäminen ei miellyttänyt.
Alfrēds Kalniņš
thumb|right|Alfrēds Kalniņš
Alfrēds Kalniņš (1879–1951) oli latvialainen säveltäjä. Hän sävelsi romanttisen, kansallismielisen oopperan Baņuta (1920, uudistettu 1927–1933). Neuvostomiehityksen vuosina siinä käytettiin ideologiaan paremmin sopinutta lopetusta, mutta perestroikan aikaan oopperaa alettiin esittää taas alkuperäisessä muodossaan. Alkuperäisversion kantaesitys länsimaissa järjestettiin New Yorkin Carnegie Hallissa 5. kesäkuuta 1982. Kalniņš oli myös urkuri ja laulujen säveltäjä. Lisäksi hänen tuotantoonsa kuuluu piano- ja urkumusiikkia, orkesteriteoksia, balettia ja kuorosävellyksiä sekä kansanmusiikin sovituksia. Kalniņš sai opetusta Anatoli Ljadovilta Pietarin konservatoriossa.
Kalniņš sävelsi vielä toisen oopperan, Saliniekin (1926). Hän oleskeli New Yorkissa vuosina 1927–1933.
Coventry (täsmennyssivu)
Coventry viittaa muun muassa seuraaviin:
Obsidian
Obsidian on brittiläisen Paradise Lostin kuudestoista studioalbumi, joka julkaistiin 15. toukokuuta 2020.
Valeri Vasiljev
Vasiljev aloitti pelaamisen Dynamo Moskovassa vuonna 1967. Vuonna 1970 hänet valittiin Neuvostoliiton maajoukkueeseen, jossa hän pelasi vuoteen 1982 saakka. Vasiljev tunnettiin erityisesti voimakkaista taklauksistaan ja laukauksistaan. Suurimmat menestyksensä hän saavutti pelatessaan Vladimir Petrovin johtaman ketjun selustan turvaajana.
Vasiljevin Jelena-tytär avioitui jääkiekon olympiavoittaja Aleksei Žamnovin kanssa. Vasiljev kuoli pitkällisen sairastelun jälkeen 62-vuotiaana huhtikuussa 2012.
Glykogeeni
pienoiskuva|Glykogeenin rakenne. Keskellä on glykogeniini-proteiini, jonka ympärille glykogeeni rakentuu.|400x400px Glykogeenit ovat monihaaraisia D-glukoosista koostuvia polysakkarideja, joiden perusrakenne on sama, mutta keskinäiset koot ja yksityiskohtaiset rakenteet vaihtelevat. Ne ovat homopolymeerejä lukuun ottamatta kunkin ytimessä olevaa glykogeniini-proteiinia. Glykogeeni toimii ihmisten, muiden eläinten, sienten, useiden bakteerien ja monien arkeonien ensisijaisena hiilihydraattivarastona samaan tapaan kuin kasvien tärkkelys.
Glykogeeniä on ihmisillä varastossa eniten luurankolihaksissa ja jossain määrin maksassa. Vasta näiden varantojen täytyttyä, alkavat ruoasta saadut hiilihydraatit muuntua pääsääntöisesti rasvakudokseksi. Täytetyt glykogeenivarastot taas paastossa riittävät noin vuorokaudeksi, mutta hyvin rasittava liikunta kuluttaa ne loppuun jo tunnissa.
Keho muuntaa glykogeenin glukoosia pääsääntöisesti energiaksi eli ATP-molekyyleiksi. Glukoosia käytetään jossain määrin myös eri aineiden synteeseihin.
Glykogeenin sijaan glukoosi voisi varastoitua soluihin myös irrallisina molekyyleinä, mutta usea molekyyli lisäisi liikaa solujen osmoottista painetta halkaisten siten solun. Ihmissoluissa glykogeenin molaarisuus M on nimittäin noin 0.1 µM, mutta glukoosina se olisi noin 0.4 M. Solujen ulkoinen osmolariteetti taas on 5 mM. Glukoosin sisäänotto soluihin olisi lisäksi tällöin energeettisesti epäsuotuisaa glukoosin pyrkiessä osmoottisesti ulos soluista.
Glykogeenin löysi Claude Bernard 1857 maksasta. A. Sanson havaitsi pian tämän jälkeen glykogeeniä olevan myös lihaksissa. Kekulé selvitti 1858 glykogeenin empiirisen kaavan (C6H10O5)n.
Rakenne ja ominaisuudet
α1→4 -sidoksin perättäin olevat glukoosit muodostavat vapaista hydroksyyliryhmistä glukoosien välisiä vetysidoksia, jotka saavat α1→4 -ketjut kiertymään tiiviisti oikeakätisiksi kierteiksi.
Glykogeenit ovat vesiliukoisia ja vesiliuoksessa ne ovat hyvin hydratoituneita eli niihin on sitoutunut vetysidoksin vesimolekyylejä.
Varastoituminen
pienoiskuva|[[Elektronimikroskooppi|TEM-kuva laakamadon siittiöistä. G - glykogeenijyväsiä, N - tumia. Koko: 0.3 µm (musta viiva).|400x400px]] Valtaosa glykogeenistä varastoituu luurankolihassoluihin ja maksasoluihin. Soluissa se on varastoituneena solulimaan 20–40 glykogeenin ryppäisiin, joita kutsutaan välillä α-ruusukkeiksi (eng. rosette) tai α-hiukkasiksi.
Ihmisen maksassa glykogeeniä on noin 100 g ja maksan märkäpainosta jopa 7 prosenttia on glykogeeniä.
Luurankolihaksissa glykogeeniä 350–700 g kehon lihasmassasta riippuen. Lihasten märkäpainosta tämä on 1–2 prosenttia.
Muodostuminen
Terve keho ylläpitää verensokeri- eli veren glukoosipitoisuutta suunnilleen samalla tasolla solujen energiansaannin takaamiseksi (katso hypoglykemia) tai korkean verensokerin haittojen välttämiseksi (katso hyperglykemia).
Insuliini sitoutuu insuliinireseptoriin vaikuttamansa solun ulkopinnalle ja sitten muutaman välivaiheen kautta
Glukoosin lisäksi monet muut hiilihydraatit, kuten fruktoosi ja sorbitoli muuntuvat ensisijaisesti glukoosiksi ja sitten glykogeneesin kautta glykogeeniksi, jos niitä saa ravinnosta ylimäärin.
Hajoaminen
Verensokerin lasku viestii keholle että kehon solujen saatavilla oleva energia on vähenemässä. Tällöin glykogeenistä vapautuu glukoosia vereen glykogenolyysi-tapahtumassa. Tapahtuman aktivoi maksassa (mutta ei esimerkiksi luurankolihaksissa) haiman tuottama glukagoni, jota erittyy vereen verensokerin laskiessa. Lisämunuaisydinten tuottama epinefriini kohottaa myös verensokeria. Säätelyyn osallistuu tosin muitakin vähemmän keskeisiä tekijöitä.
Glukagoni
Glukagoni vaikuttaa muun muassa maksasoluihin, mutta ei luurankolihassoluihin, sillä näissä ei ole glukagonireseptoreita. Glukagoni sitoutuu glukagonireseptoriin vaikuttamansa maksasolun ulkopinnalle ja sitten cAMP:n, PKA:n ja muutaman muun välivaiheen kautta
Maksan glykogeenista pilkotusta glukoosista valtaosa vapautuu verensokeriksi. Yksittäisessä glykogeenissä pilkkoutuminen tapahtuu useassa haarassa samanaikaisesti. Glukoosin vapautuminen on tällöin nopeampaa kuin yhden pitkän ketjun pään pilkkominen glukoosi kerrallaan. Vapaita päitä on yhdessä täysimittaisessa glykogeenissä noin 2000.
Epinefriini
Epinefriiniä erittyy akuutissa stressissä (taistele tai pakene -reaktio), jonka saa aikaan liikunta tai vaikka pelästyminen. Tällöin keho tarvitsee energiaa nopeasti reagoidakseen stressin aiheuttajaan tehokkaasti.
Glukagoni, ei vaikuta lihassoluihin, mutta epinefriini vaikuttaa sekä maksa- että luurankolihassoluihin sitoutumalla näiden pintojen adrenoreseptoreihin. Epinefriini
Toisin kuin maksasolut, lihassolut eivät vapauta glykogeenin glukoosia verenkiertoon, vaan käyttävät sitä vain omaksi energiakseen lihastoiminnan aikana. Glykogeeni nimittäin hajoaa glukoosi-1-fosfaatiksi, jonka fosfoglukomutaasi muuttaa glukoosi-6-fosfaatiksi. Tämä ei kuitenkaan muunnu tästä eteenpäin vereen sopivaksi glukoosiksi koska lihassoluilta (ja rasvasoluiltakin) puuttuu glukoosi-6-fosfataasi.
Obituary
Obituary lopetti toimintansa vuonna 1997, mutta teki paluun uuden kiertueen muodossa vuonna 2003. Vuonna 2005 yhtye julkaisi ensimmäisen studioalbuminsa kahdeksaan vuoteen. Obituaryn jäseniä nähtiin Obituaryn ollessa tauolla muun muassa Andrew W.K.:ssa, Lowbrowssa, Six Feet Underissa sekä Catastrophicissa.
Unto Salo
Unto Olavi Salo oli suomalainen arkeologi ja professori.
Obituary
Laulaja John Tardy tuli tunnetuksi vokaaleistaan, jotka hän tulkitsi matalaäänisellä murinalaululla. Kitaristit Trevor Peres ja Allen West sekä yhtyeen entinen kitaristi James Murphy soittivat enimmäkseen riffitteleviä, Obituaryn kappaleille ominaisia death metal -melodioita, mikä oli musiikkityylille erikoista 1980-luvun lopussa. Myös heidän soolonsa poikkesivat tyyliltään esimerkiksi Slayer-kitaristien sooloista.
Unto Salo
Salo kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1948 Tyrvään yhteiskoulusta. Hän suoritti filosofian kandidaatin tutkinnon Helsingin yliopistossa vuonna 1955. Tohtoriksi hän väitteli vuonna 1968. Hänen väitöskirjansa käsitteli Suomen alueen vanhempaa roomalaista rautakautta.
Obituary
Diskografia
Studioalbumit Livealbumit
EP:t
Unto Salo
Unto Salo työskenteli Satakunnan museon johtajana, kunnes hänet nimitettiin vuonna 1972 Turun yliopiston arkeologian professoriksi. Hän jäi virasta eläkkeelle vuonna 1991. vasen|pienoiskuva|200x200px|[[Satakunnan Museo|Satakunnan museonjohtaja Unto Salo esittelee arkelogisia esineitä vuonna 1957. ]] Salo tutki varsinkin Satakunnan alueen pronssi- ja rautakautta, joista hän julkaisi useita kirjoja. Lisäksi Salo tutki muun muassa Varsinais-Suomen esihistoriaa, suomalaista muinaisuskoa ja kristinuskon tuloa Suomeen. Salo tunnetaan kielihistorian käyttämisestä arkeologian aputieteenä.
Vuonna 2005 Salo sai Suomen kulttuurirahaston kulttuuripalkinnon elämäntyöstään Satakunnan menneisyyden tulkitsemisesta ja kulttuurin edistämisestä.
Obituary
Diskografia
Kokoelmat
DVD:t
Bill Joy
William Nelson Joy (s. 8. marraskuuta 1954 Farmington Hills), yleisemmin Bill Joy, on yhdysvaltalainen ohjelmistokehittäjä, yrittäjä ja yksi Sun Microsystemsin perustajista. Joy johti yhtiön tutkimusosastoa sen perustamisesta vuodesta 1982 vuoteen 2003.
Elämä
Bill Joy opiskeli sähkötekniikkaa Michiganin yliopistossa ja tietojenkäsittelytiedettä Kalifornian yliopistossa Berkeleyssä. Joy oli yksi Berkeley Software Distributionin (BSD) pääasiallisista kehittäjistä. Joy sai tehtäväkseen integroida ARPANETiin kehitetty TCP/IP-protokolla BSD-käyttöjärjestelmään mutta päätyi kirjoittamaan toteutuksen uusiksi.
Hän sai 1986 Association for Computing Machineryn (ACM) Grace Murray Hopper -palkinnon.
Joy on myös kirjoittanut muun muassa robotiikan ja nanoteknologian kehitystä kritisoivan artikkelin ”Why the Future Doesn’t Need Us” (”Miksi tulevaisuus ei tarvitse meitä”), joka julkaistiin Wired-lehdessä vuonna 2000.
Sun Microsystems
Sun Microsystems oli alun perin laitteistoyritys, Bill Joy pyydettiin mukaan yritykseen, kuuden kuukauden työskentelyn jälkeen Joy ansaitsi täyden perustajastatuksen. Bill Joyn liittymisen jälkeen yritys alkoi myös kehittämään tietokoneohjelmistoja. Joy tuotiin yritykseen rakentamaan ohjelmistoa halvalle, mutta tehokkaalle järjestelmälle nimeltään SUN-työasema.
Bill joy oli yksi aikansa johtavista Unix-kehittäjistä, jonka ansiosta hän on osallistunut C-shell, vi-editorin ja TCP/IP: ja BSD (Berkeley Software Distribution) Unix-käyttöjärjestelmän kehittämiseen. Joy oli myös inspiraationa NFS:n, SPARC mikroprosessorien, Java ohjelmointikielen, Jini-teknologian ja JXTA:n kehittämiselle. Työskenneltyään neljä vuotta Joy ansaitsi Grace Murray Hopper palkinnon, hänen työstään Berkeley Unix käyttöjärjestelmän parissa. Joy lähti Sun Microsystemsin palveluksesta vuonna 2003. Myöhemmin samana vuonna hän perusti pääomasijoitusyhtiön HighBar Venturesin kahden entisen Sunin kollegan kanssa.
Sun Microsystemsin jälkeistä toimintaa
Kaksi vuotta lähtönsä jälkeen vuonna 2005 Joy liittyi riskipääomayhtiöön Kleiner Perkins. Kyseisessä yrityksessä hän auttoi tekemään päätöksiä vihreästä teknologiasta. Joy kuitenkin lähti yrityksestä vuonna 2014. Nykyään Joy on Water Street Capitalin johtava tutkija ja tiedemies.
Vuosien aikana joy on ansainnut monia kunnianosoituksia. Vuonna 2011 Joy nimitettiin Computer History Museumin jäseneksi hänen työstään Sun Microsystemsissä ja Berkeley Software Distripution Unix-järjestelmän parissa. Bill Joy on myös National Academy of Engineering ja American Academy of Arts and Sciences jäsen, ja Aspen instituutin elinikäinen toimitsija.
Prasiai
Prasiai oli antiikin aikainen Pandionis-fyleen kuulunut Attikan eli Ateenan kaupunkivaltion muodostaneen alueen demos. Se kuului fylen paralia-trittykseen eli Attikan rannikkoalueiden demoksiin.
Prasiai sijaitsi Attikan itärannikolla Deiradiotain ja Steirian demosten välisellä alueella, länteen nykyisestä Avlákista Pórto Ráftin kaupungin eteläpuolella sijaitsevan lahden rannalla. Prasiaissa oli Apollonille omistettu temppeli sekä hyvä satama, ja sitä pidettiin Erysikhthonin kuolin- ja hautapaikkana.
Demos perustettiin Kleistheneen uudistuksessa arkaaisen kauden lopulla vuonna 508 eaa. Sillä oli kolme edustajaa Ateenan bulessa eli neuvostossa. Demoksen kansalaisesta käytettiin demonyymiä Prasieus.
Vinny Vinh
Quoc Al "Vinny" Vinh (s. 30. marraskuuta, Vietnam ) on vietnamilaissyntyinen yhdysvaltalainen pokeriammattilainen.
Vuonna 2005 Vinh oli toinen World Series of Pokerin (WSOP) 10 000 dollarin pot limit omaha -turnauksessa. Turnauksen voitti Rafi Amit ja Vinh sai palkintona 282 280 dollaria. Marraskuussa 2005 Vinh voitti 10 000 dollarin no limit texas hold'emissa Caesarsin Indianan kasinolla. Tämä oli WSOP-kiertueeseen kuulunut oheisturnaus. Ykköstilasta Vinh ansaitsi 437 760 dollaria.
Syyskuussa 2007 Vinhin pokeriuran turnausansiot ylittivät 2,3 miljoonaa dollaria.
Stuart Milner-Barry
(Philip) Stuart Milner-Barry (20. syyskuuta 1906 – 25. maaliskuuta 1995) oli brittiläinen shakinpelaaja, shakkikirjailija, koodinmurtaja toisessa maailmansodassa sekä valtion virkamies. Milner-Barry toimi sodan aikana Bletchley Parkissa ja oli "Hut 6":n johdossa. Ryhmä oli vastuussa saksalaisten käyttämän Enigma-salausjärjestelmän murtamisesta. Sodan jälkeen Milner-Barry työskenteli muun muassa valtiovarainministeriön virkamiehenä. Shakin saralla hän edusti Englantia kansainvälisissä turnauksissa ja antoi nimensä kolmelle avausmuunnelmalle.
Potamos Deiradiotai
Potamos Deiradiotai, joskus myös Potamos Deiradioton/Deiradon , oli antiikin aikainen alun perin Leontis-fyleen kuulunut Attikan eli Ateenan kaupunkivaltion muodostaneen alueen demos. Se kuului fylen paralia-trittykseen eli Attikan rannikkoalueiden demoksiin.
Demos perustettiin Kleistheneen uudistuksessa arkaaisen kauden lopulla vuonna 508 eaa. Tuolloin sen alkuperäinen fyle eli ”heimo” oli Leontis ja sillä oli kaksi edustajaa Ateenan bulessa eli neuvostossa. Myöhemmin hellenistisellä kaudella demoksissa tapahtui muutoksia, ja niiden seurauksena demos kuului vuodesta 307/306 eaa. Antigonis-fyleen ja fylen lakkauttamisen jälkeen vuodesta 201/200 eaa. jälleen Leontis-fyleen. Demoksen kansalaisesta käytettiin demonyymiä Potamios.
Britannia prima
Britannia prima ( eli Britannia I) oli Rooman valtakunnan provinssi, joka sijaitsi Ison-Britannian saarella ja käsitti alueen nykyisessä Etelä-Englannissa.
Maantiede
Britannia priman eli ”Ensimmäisen Britannian” provinssi sijaitsi nykyisen Englannin etelä- ja lounaisosissa ja käsitti oletettavasti myös nykyisen Walesin. Sen itäpuolella sijaitsivat oletettavasti Flavia Caesariensiksen ja Maxima Caesariensiksen provinssit. Sen ja muiden saman ajan Britannian provinssien rajoja ei kuitenkaan tunneta kovin hyvin, ja myös niiden sijainnista on ollut erilaisia teorioita.
Provinssin hallinnollisena keskuksena pidetään yleensä Coriniumia (nyk. Cirencester).
Historia
Britannia priman provinssi muodostettiin jakamalla aiempi Britannia superiorin provinssi kahdeksi provinssiksi, joista toinen oli Maxima Caesariensis. Tämä sijoitetaan keisari Diocletianuksen aikaan noin vuonna 293. Viimeistään muutos on ollut voimassa vuonna 312.
Provinssi kuului Britannian diokeesiin. 300-luvulta lähtien se oli osa Gallian prefektuuria. Rooman valtakunnan jaon jälkeen vuodesta 395 provinssi oli osa Länsi-Roomaa ja kuului edelleen samoihin prefektuuriin ja diokeesiin. Provinssi lakkasi olemasta, kun roomalaiset vetäytyivät Britanniasta lopullisesti vuonna 410.
Näin tärkeimmät provinsseissa tapahtuneet muutokset koko Britanniassa olivat:
Virallinen kieli
Virallinen kieli on hallinnon määrittelemä kieli, jota käytetään lainsäädännössä ja virallisissa dokumenteissa sekä opetetaan kouluissa.
Valtion tai osavaltion tai muun alueen laki määrittelee kielen viralliseksi kieleksi. Joissakin maissa saattaa olla vahva de facto virallinen kieli, jolla lait annetaan ja yhteisiä asioita hoidetaan, mutta nämä eivät ole de jure virallisia ellei niitä erikseen ole sellaiseksi määritelty.
Kieltä, joka on virallisena kielenä vähintään yhdessä valtiossa, voidaan kutsua valtiokieleksi.
Alice ei asu enää täällä
Alice ei asu enää täällä (Alice Doesn’t Live Here Anymore) on Martin Scorsesen ohjaama, draamaa ja komediaa yhdistelevä elokuva vuodelta 1974. Elokuvan on käsikirjoittanut Robert Getchell, ja sen pääosissa näyttelevät Ellen Burstyn, Kris Kristofferson ja Alfred Lutter.
Virallinen kieli
Käyttö
Valtion virallinen kommunikaatio käydään, hallintoelinten toiminta tapahtuu, ja julkaistut päätökset, mm. lainsäädäntö julkaistaan virallisella kielellä tai kielillä. Virallisen kielen asema voi tarkoittaa myös sitä että viralliseksi säädetyillä kielillä on mahdollista asioida viranomaisen kanssa, esimerkiksi oikeudenkäynnissä. Toisaalta voidaan määrätä että esim. kouluopetus tapahtuu vain valtion virallisella kielellä, jolloin se voi toimia assimilaation välineenä.
Alice ei asu enää täällä
Juoni
Kalifornian Montereyssä varttunut, nuorena laulajan urasta haaveillut Alice (Burstyn) on päätynyt väkivaltaisen aviomiehen vaimoksi New Mexicoon. Mies kuolee yllättäen, ja Alicen on otettava yksinhuoltajan vastuu 11-vuotiaasta pojastaan. He lähtevät matkalle kohti Alicen synnyinkaupunkia, mutta juuttuvat ensin Arizonan Phoenixiin ja sitten Tucsoniin asuen halvoissa motelleissa. Rahaa saadakseen Alice yrittää joka kaupungissa aloittaa uudelleen kauan sitten keskeytyneen laulajanuransa, mutta joutuu tekemään työtä myös lounaskahvilan tarjoilijana. Lyhyiden miessuhteiden jälkeen hän löytää Tucsonista pojalleen ja itselleen mahdollisen uuden mieshahmon (Kristofferson), mutta miettii pitkään sitoutumista.
Virallinen kieli
Viralliset kielet eri maissa
Noin puolella maailman maista on virallinen kieli, yksi tai useampia. Yhden virallisen kielen valtioita ovat mm. Albania, Liettua, Ranska (vaikkakin kansallisia kieliä on useampia) ja Saksa. Virallisesti kaksikielisiä valtioita ovat Suomen lisäksi esimerkiksi Kanada ja Irlanti. Joissakin valtioissa on useampia kansallisia kieliä, esimerkiksi Sveitsissä neljä ja Etelä-Afrikassa yksitoista. Useita virallisia kieliä on lisäksi sellaisilla mailla kuin Afganistan, Belgia, Bosnia ja Hertsegovina, Paraguay ja Valko-Venäjä.
Alice ei asu enää täällä
Vastaanotto
The New York Timesin kriitikot valitsivat elokuvan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta maailmassa. Video-oppaassa vuodelta 1994 Kati Sinisalo pitää erityisesti äidin ja näsäviisaan esimurrosikäisen pojan (Lutter) välisestä kemiasta. Hän antaa elokuvalle neljä tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”erinomainen”.
Virallinen kieli
Viralliset kielet eri maissa
Joissakin maissa, kuten Espanja, Irak ja Italia on yksi virallinen kieli, mutta joillakin tärkeillä alueilla sen rinnalla on muita virallisia kieliä. Joissakin valtioissa, muun muassa Yhdysvalloissa, ei ole virallista kieltä, mutta joissakin osavaltioissa on. Joissakin valtioissa virallista kieltä ei ole olemassa millään tasolla, tällainen maa on esimerkiksi Australia, ja tähän ryhmään kuului vuoteen 2009 asti myös Ruotsi.
Alice ei asu enää täällä
Televisiosarja
Vuosina 1976–1985 CBS-televisioyhtiö tuotti elokuvan hahmoihin perustuvaa tilannekomediasarjaa Alice, jota esitettiin Suomessakin elokuusta 1982 alkaen. Siinä Alicea näytteli Linda Lavin.
Virallinen kieli
Kansalliset ja muut kielet Suomessa
Suomessa perustuslain 17 § mukaan Suomen kansalliskielet ovat suomi ja ruotsi. Suomessa ei siis enää laissa käytetä termiä "virallinen kieli", mutta oikeusministeriön mukaan termi ”kansalliskieli” on siihen rinnastettavissa. Vanhassa hallitusmuodossa oli määräys virallisista kielistä. Ruotsin- ja suomenkielisten perustuslaillista oikeutta saada palveluita säädellään kielilaissa. Perustuslaki takaa saamelaisille, romaneille ja muille ryhmille oikeuden ylläpitää omaa kieltään ja kulttuuriaan. Viittomakielisien ja vammaisuuden vuoksi käännösapua tarvitsevien oikeudet turvataan myös lailla. Tarkemmin saamelaisten oikeudesta saada viranomaispalveluita omalla äidinkielellään säädetään saamen kielilaissa.
Hashima (saari)
thumb|Hashiman sijainti thumb|Hashima ilmakuvassa vuodelta 2008. thumb|Hashiman saari huhtikuussa 2009. thumb|Hashiman rakennuksia Hashima (, myös ) on yksi Nagasakin prefektuurin 505 asumattomasta saaresta Japanissa. Se sijaitsee noin viidentoista kilometrin päässä Nagasakista. Saarella oli asutusta vuodesta 1887 vuoteen 1974, kun siellä harjoitettiin kaivostoimintaa. Hiilikaivoksen sulkeuduttua saari autioitui ja on nykyään täynnä hylättyjä betonirakennuksia, jotka ränsistyvät vähitellen. Huhtikuussa 2009 maihinnousu saarelle sallittiin jälleen. Saarelle matkustaminen oli kiellettyä yli 20 vuotta.
Historia
Hashiman lähellä sijaitsevalle Takashiman saarelle syntyi brittien avustuksella Japanin ensimmäinen moderni hiilikaivos 1800-luvun loppupuolella. Saarella oli harjoitettu hiilenlouhintaa jo vuosisatoja alkeellisin menetelmin. Kaivoksen menestys toi vaurautta Nagasakille ja herätti kiinnostusta naapurisaaria kohtaan.
Vuoteen 1916 mennessä Hashiman väkiluku oli noussut yli kolmeen tuhanteen, ja saari tuotti noin 150 000 tonnia hiiltä vuodessa. Lisää asumuksia tarvittiin, ja pienellä saarella kohosi pian yli 30 korkeaa betonirakennusta, jotka olivat tuohon aikaan harvinaisuuksia Japanissa. Rakentaminen jatkui myös toisen maailmansodan aikana maan suuren hiilentarpeen tyydyttämiseksi. Vuonna 1941 saavutettiin tuotantohuippu: 410 000 tonnia hiiltä vuodessa. Merenalaisessa kaivoksessa työskentely oli kuitenkin raskasta ja vaarallista. Myös elinolot saarella olivat kehnot, ja onnettomuuksiin sekä uupumuksen ja aliravitsemuksen aiheuttamiin sairauksiin kuoli noin 1 300 työntekijää. Kun japanilaisia tarvittiin sotarintamalla, tehtaisiin tuotiin pakkotyöläisiä muun muassa Koreasta ja Kiinasta. Jotkut yrittivät paeta uimalla mantereelle.
Maailmansodan päätyttyä teollisuus alkoi taas kukoistaa, ja vuonna 1959 Hashiman väkimäärä oli ennätyslukemissa. Tila kävi todella ahtaaksi 5 259 asukkaalle, ja Hashiman tuon ajan asukastiheyden sanotaan olevan korkein maailmassa. Asunnon koko oli suoraan verrannollinen henkilön arvoasemaan. Saari tarjosi asukkailleen kaikki välttämättömät palvelut: siellä oli kouluja, ravintoloita, kauppoja, sairaala, elokuvateatteri, kampaamo, buddhalainen temppeli ja bordelli. Moottoroituja ajoneuvoja ei käytännössä ollut, sillä saaren läpi saattoi kävellä muutamassa minuutissa.
Ruoka saarelle tuotiin mantereelta, samoin juomavesi, kunnes merenalaiset vesiputket saatiin valmiiksi vuonna 1957. Myrskyjä pelättiin, sillä ne eristivät saaren ulkomaailmasta. Minkäänlaista kasvillisuutta saarella ei esiintynyt ennen kuin asukkaat alkoivat vuonna 1963 tuoda maata mantereelta ja istuttaa puutarhoja talojensa katoille.
Kaivostoiminta alkoi muuttua kannattamattomaksi, kun öljy korvasi hiilen Japanin energiantuotannossa 1960-luvun lopulla. Hiilikaivoksia alettiin sulkea ympäri maata, eikä Hashiman kaivos ollut poikkeus. Saaren työväestöä alettiin vähitellen vähentää, ja virallisesti kaivoksen sulkemisesta ilmoitettiin 15. tammikuuta 1974. Hashima tyhjentyi hyvin nopeasti: viimeinen asukas poistui 20. huhtikuuta.
Hashima taiteessa
Hashiman saarella kuvattiin elokuva Midori Naki Shima vuonna 1949. Myös James Bond vierailee saarella elokuvassa 007 Skyfall (2012). Helsingissä sijaitsevan nykytaiteen museo Kiasman ARS 06 -näyttelyssä oli esillä Carl Michael von Hausswolffin ja Thomas Nordanstadin videoteos Hashima, Japani, joka sisältää kuvia saarelta.
Vasas flora och fauna
Vasas flora och fauna on vuonna 2012 perustettu suomenruotsalainen Indie pop -yhtye, jonka jäseniä ovat Mattias Björkas, Tina Kärkinen ja Daniel Ventus. Vasas flora och faunan sanoitukset liittyvät usein Vaasan alueeseen ja murteeseen. Alun perin Vasas flora och fauna koostui Mattias Björkaksesta ja Iiris Viljasesta, mutta debyyttialbumin Släkt med Lotta Svärd levytyksen jälkeen Viljanen lähti yhtyeestä ja Björkas jatkoi projektia laulaja Tina Kärkisen ja pianisti Daniel Ventuksen kanssa.
Tausta
Vasas flora och fauna teki historiaa julkaistessaan kappaleet "Nog var han en vän" ja "Di tror int när jag säger" vuonna 2012. Tämä oli ensimmäinen kerta, kun vakavaa popmusiikkia oli tehty pohjanmaanruotsiksi. Kappaleet saivat myönteisen vastaanoton, ja albumi oli luonnollinen jatke aloitetulle projektille. Björkas oli aiemmin laulanut englanniksi ollessaan solistina yhtyeessä Cats on Fire. Yritettyään tehdä musiikkia monien vuosian ajan yleissuomenruotsiksi alkoi se sujua vasta Björkaksen alkaessa kirjoittaa murteella, jonka parissa hän oli kasvanut. Päätös kirjoittaa murteella vaikutti myös laulujen teemaan. Släkt med Lotta Svärd -debyyttialbumin ei ollut tarkoitus olla konseptialbumi, mutta sanoitukset keskittyivät kuitenkin Björkaksen nuoruuteen -- sekä maantieteellisesti hänen kotikaupunkiinsa Vaasaan että viittauksillaan 1990-luvun hardcore-punkiin ja straight edgeen, jotka rantautuivat Vaasaan Uumajasta.