cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Lie
Lie voi tarkoittaa seuraavia:
Ozzy Osbourne
Osbourne on yksi heavy metal -yhtye Black Sabbathin perustajajäsenistä. Ozzy erotettiin Black Sabbathista vuonna 1979, minkä jälkeen hän aloitti menestyksekkään soolouran. Lisäksi Osbournesta tuli suosittu televisioesiintyjä The Osbournes -tositelevisiosarjan myötä. Like julkaisi vuonna 2010 Osbournen omaelämäkerran Minä, Ozzy.
Osbourne on saanut eri lempinimiä ja tunnetuimmat niistä ovat Pimeyden prinssi tai Pimeyden ruhtinas ("Prince of Darkness") ja Heavy metalin kummisetä ("The Godfather of Metal").
Lapsuus ja nuoruus
Perhe asui pienessä ja huonokuntoisessa talossa Birminghamin Astonin tehdasalueen läheisyydessä Lodge Roadilla. Isä teki yövuoroja työkaluseppänä GEC:n tehtaalla, äiti oli päivät töissä Lucasilla, mutta Ozzyn mukaan rahaa ei silti ollut koskaan. Heikon rahatilanteen vuoksi vaatteita jouduttiin käyttämään, kunnes ne kuluivat puhki. Talviöisin lapset nukkuivat yhdessä kasassa lämpiminä pysyäkseen. Päivisin lapset olivat omillaan.
Ozzy tunsi itseään vuotta vanhemman Tony Iommin, tulevan yhtyekumppaninsa, jo lapsena. Tony kuitenkin kuului koulun koviksiin, eivätkä pojat olleet varsinaisesti kavereita. Tony herätti silti tietynlaista ihailua, koska oli iso ja komea kaveri, joka osasi soittaa omaa kitaraa. Ozzyn isosisko Jean toi kotiin Chuck Berryn ja Elviksen levyjä ja sisaret lauloivat yhdessä Everly Brothersia. Ozzyn ensimmäinen julkinen lauluesitys kotiväelle oli Cliff Richardin ”Living Doll”. Musiikki kolahti toden teolla silloin, kun hän ihastui The Beatlesin musiikkiin.
Black Sabbath
Vankilasta päästyään Osbourne ryhtyi tavoittelemaan laulajan uraa. Isältään lainaamillaan rahoilla hän hankki äänentoistolaitteet ja kaksi mikrofonia. Hän lauloi erilaisissa yhtyeissä ja tapasi Geezer Butlerin. Myöhemmin Butler ja Osbourne aikoivat perustaa oman yhtyeen.
Osbourne vei birminghamilaisen musiikkikaupan ikkunaan ilmoituksen, jossa ilmoitti etsivänsä yhtyettä. Ilmoituksessa luki: ”Ozzy Zig needs a gig”,. Butler tunsi kitaristi Tony Iommin ja rumpali Bill Wardin. Nämä olivat soittaneet silloin jo hajonneessa Mythology-nimisessä yhtyeessä. Osbournen ilmoituksen nähtyään Butler vei Iommin ja Wardin tapaamaan Osbournea. Tapaamisessa Iommi tajusi, että Osbourne oli sama poika, jota hän oli kiusannut porukkansa kanssa heidän ollessaan samassa koulussa. Alkujärkytyksen jälkeen Osbourne ja Iommi sopivat riitansa.
Tony Iommi työskenteli niihin aikoihin levyseppähitsaajana ja joutui viimeisenä työpäivänään onnettomuuteen työpaikallaan. Iommi joutui käyttämään suurta metallilevyleikkuria, koska henkilö, jonka vastuulle kone kuului, ei saapunut kyseisenä päivänä työpaikalleen. Tuntemattomiksi jääneistä syistä Iommin oikean käden nimettömästä ja keskisormesta leikkautuivat sormenpäät irti.
Koska Iommi soittaa vasenkätisesti, hän ei useilla spesialisteilla käytyäänkään saanut kättään soittokuntoon. Hän yritti myös soittaa oikeakätisesti siinä onnistumatta. Lopulta hän keksi valaa sulatetusta Fairy-pullosta implantit sormiinsa, liimasi niiden päihin nahkapäälliset ja laski kitaransa virettä sekä kielten korkeutta helpottaakseen kitaransa soitettavuutta. Tämän johdosta myös Butler joutui madaltamaan bassonsa virettä. Matalat vireet toimivat yhtyeen mielestä heidän musiikissaan erinomaisesti.
Yhtye nousi maineeseen albumien Black Sabbath (1970) ja Paranoid (1970) sekä hittien "Paranoid" ja "Iron Man" myötä. Päihteiden käyttö yhtyeen keskuudessa oli rankkaa. Osbourne jätti Black Sabbathin vuonna 1976, koska oli kyllästynyt Tony Iommin määräilyihin. Hän kuitenkin palasi pian takaisin yhtyeeseen. Ozzyn tilannetta ei helpottanut hänen isänsä kuolema syöpään vuoden 1978 alussa. Vuonna 1979 Ozzy erotettiin Black Sabbathista alkoholin ja huumeiden liiallisen käytön takia ja tilalle pestattiin Ronnie James Dio.
Sooloura
Osbournen yhtyekokoonpanot ovat tunnettuja siitä, että niissä ovat vaikuttaneet monet sellaiset kitaristit, jotka ovat tulleet kuuluisiksi teknisten soolotaitojensa ansiosta. Näitä ovat muun muassa Randy Rhoads, Zakk Wylde, Jake E. Lee ja Gus G.
Soolouran alkuajat Rhoadsin kanssa (1980–1982)
Diary Of A Madman -kiertueen konsertti Iowassa 20. tammikuuta 1982 on rockhistorian kuuluisimpia. Osbourne puri elävältä lepakolta pään irti luullen sitä kumiseksi lelulepakoksi. Eläinsuojeluyhdistykset ympäri Yhdysvaltoja reagoivat tapaukseen voimakkaasti ja Osbournen konsertteja alettiin seurata tarkoin. Yhdysvaltalaisten lasten vanhemmat ilmaisivat paheksuntansa Osbournea kohtaan.
Ystävän kuolema
Suosionsa huipulla olevaa Osbournea kohtasi tragedia, kun hänen kahdella ensimmäisellä albumillaan kitaraa soittanut 25-vuotias Randy Rhoads sai surmansa 19. maaliskuuta 1982 Floridassa pienkoneen maahansyöksyssä. Konetta ohjasi Osbournen kiertuebussinkuljettaja Andrew Aycock (36), joka oli nauttinut kokaiinia ja houkutellut Rhoadsin sekä kiertueella kampaajana ja meikkaajana toimineen Rachel Youngbloodin (58) mukaansa huvilennolle. Kaikki kolme kuolivat onnettomuudessa. Osbourne halusi keskeyttää kiertueen, mutta Osbournen kumppani Sharon Arden (myöh. Sharon Osbourne) kuitenkin rohkaisi miestään jatkamaan. Yhtye kitaristinaan Brad Gillis äänitti kiertueen yhteydessä livealbumin Speak of the Devil. Heinäkuussa 1982 Ozzy Osbourne ja Sharon Arden vihittiin Havaijilla ennen Osbournen Japanin-kiertuetta. Myöhemmin heille syntyi kolme lasta, Aimee, Kelly ja Jack Osbourne.
Uudet kuviot
Osbournet ottivat Ozzyn uran omiin käsiinsä. Vuonna 1983 Osbourne julkaisi kolmannen soololevynsä Bark at the Moon. Kitaraa sekä tällä että seuraavalla, vuonna 1986 ilmestyneellä albumilla The Ultimate Sin soitti Jake E. Lee. Vuonna 1988 Leen tilalle tuli Zakk Wylde. Wylde soitti Ozzyn yhtyeessä aina vuoteen 2010 asti, jolloin hän päätti panostaa kokonaan oman yhtyeensä Black Label Societyn toimintaan. Wylden tilalle hankittiin Gus G. Myöhemmin Wylde palasi Osbournen yhtyeeseen No More Tours 2 -kiertueelle. The Ultimate Sinillä on eräs Osbournen tunnetuimmista kappaleista, ”Shot in the Dark”. Siitä tuli hänen ensimmäinen henkilökohtainen hittisinglensä ja se nousi Billboardin singlelistalla sijalle 20. Ozzy Osbourne esiintyi ensimmäistä kertaa soolourallaan Suomessa Helsingissä 12. tammikuuta 1983.
Osbourne ajautui jälleen hankaluuksiin yhdysvaltalaisten vanhempien kanssa. Kuuluisin tapaus oli vuonna 1984 tapahtunut yhdysvaltalaisen John McCollumin itsemurha. McCollum kuunteli Osbournen laulua ”Suicide Solution”, joka kertoi alkoholin väärinkäytöstä ja AC/DC:n laulaja Bon Scottin elämästä ja kuolemasta. Päivän laulua kuunneltuaan poika ampui itseään päähän vahvassa humalatilassa. Osbourne joutui oikeuden eteen puolustaen itseään: ”Ei ole minun vikani, jos musiikkini ymmärretään väärin”. Syytteet raukesivat lopulta, eikä Osbournea tuomittu. Pian myös muut heavy metal -artistit joutuivat samanlaisten syytösten kohteeksi ja heavy metalia alettiin kutsua paholaisen musiikiksi. Vuonna 1985 Osbourne esiintyi Live Aid -konsertissa Black Sabbathin alkuperäiskokoonpanon kanssa. Viidennen studioalbuminsa, No Rest For The Wicked, julkaistuaan hän lähti pitkälle kiertueelle, joka ulottui myös Suomeen. Kiertueen jälkeen syyskuussa 1989 hänet pidätettiin Sharon-vaimonsa murhayrityksestä. Heidän tyttärensä 6-vuotissyntymäpäivillä Osbourne yritti päihtyneenä kuristaa vaimonsa hengiltä. Hän sai kolmen kuukauden yhdyskuntapalvelutuomion ja joutui vieroitushoitoon.
Vieroituksen jälkeen Osbourne vietti hiljaiseloa ja teki pieniä kiertueita oman yhtyeensä kanssa. Syyskuussa 1991 ilmestyi Ozzyn kuudes studioalbumi No More Tears, jonka kappaleesta ”Mama I'm Coming Home” tuli suuri radiohitti.
Syy Ozzyn tärisemiseen on geneettinen ja hän sairastaa Parkinsonin taudin lievempää muotoa Parkinin syndroomaa. Heikosta fyysisestä kunnostaan huolimatta Osbourne lanseerasi Madness of Theater -kiertueen ja sen jälkeen No More Toursin, jonka väitettiin olevan hänen viimeinen kiertueensa. Alkuperäinen Black Sabbath esiintyi lyhyesti muutamalla kiertueen konsertilla.
Omien sanojensa mukaan Osbourne turhautui Madness of Theater -kiertueen jälkeen. Tekemisen puute sai hänet säveltämään uutta musiikkia. Hän lyöttäytyi yhteen kitaristi Steve Vain kanssa. Tuloksena oli noin 50 laulua. Vuoden 1995 alussa Osbourne lensi Pariisiin, missä hän äänitti Ozzmosis-albumin.
Uuden julkaisun jälkeen Osbourne lähti maailmankiertueelle ja esiintyi muun muassa KISSin kanssa Monsters of Rock -festivaalilla. Sharon Osbournen ehdotuksesta hänelle perustettiin oma rockfestivaali: syksyllä 1995 järjestettiin ensimmäinen Ozzfest, jossa esiintyi Osbournen ohella metallimusiikin uusia lupauksia sekä vanhempia rock- ja heavybändejä.
Black Sabbathin paluu
Vuoden 1996 joulukuussa Black Sabbath soitti jälleen yhteiskonsertin kotikaupungissaan Birminghamissa. Pian yhtyeen ilmoitettiin olevan Ozzfestin pääesiintyjä vuonna 1998. Vuonna 1998 yhtye julkaisi Reunion-tupla-albumin, jossa oli Birminghamin konserttitaltioinnin lisäksi kaksi uutta studioraitaa. Yhtye esiintyi myös Suomessa Provinssirockissa 1998 ja Helsingin Jäähallissa 1999.
5. heinäkuuta 2005 yhtye vieraili Euroopan-kiertueellaan Suomessa, Helsingin Hartwall Areenalla.
Ozzyn paluu
Ozzy Osbourne teki paluun sooloartistiksi marraskuussa 2001 kuuden vuoden tauon jälkeen. Hänen uusi sooloalbuminsa oli nimeltään Down to Earth. Dreamer-singlestä tuli suosittu radiohitti, ja samana syksynä alkanut The Osbournes -tosi-tv-sarja nosti Osbournen uudelleen suosioon. Ohjelma rikkoi jo ensimmäisellä tuotantokaudellaan katsojaennätyksiä. Se oli Music Televisionin katsotuin sarja, mutta kuvaukset lopetettiin vuonna 2004. Kuvauksiin osallistui koko Osbournen perhe vanhinta tytärtä Aimeeta lukuun ottamatta, ja sarja nosti Ozzyn lapset Jackin ja Kellyn kuuluisiksi.
Vuonna 2002 Osbourne teki ensimmäisen soolokiertueensa seitsemään vuoteen. 15. helmikuuta tokiolaisella Budokanin urheiluareenalla soitettu konsertti taltioitiin livealbumiksi sekä DVD:ksi. Joulukuussa 2003 Osbourne oli kuolla Buckinghamshiren maatilallaan sattuneessa mönkijäonnettomuudessa, mutta hän selvisi siitä luunmurtumilla. Vuonna 2005 Ozzy Osbournella todettiin Parkinin syndrooma, Parkinsonin taudin lievempi muoto, mutta se hoidettiin lääkkeillä.
Vuoden 2005 alussa Sharon Osbourne ilmoitti, että hänen miehensä säveltää uusia lauluja. Uusi studiolevy Black Rain julkaistiin 23. toukokuuta 2007. Ozzy Osbourne teki levyn markkinoimiseksi myös Euroopan-kiertueen, joka saapui Suomeen 6. kesäkuuta 2007 Hartwall Areenalle. Helsingin Sanomien arvion mukaan Ozzy lauloi ensimmäisessä kappaleessa ”heti täysin metsään” ja vain viimeisen kappaleen hän lauloi oikein. Lisäksi Ozzy esitti lehden mukaan liikaa kappaleita ”uudelta, musiikillisesti aika tyhjänpäiväiseltä levyltään”. Todellisuudessa Ozzy esitti vain kaksi hiteiksi noussutta kappalettaan kyseiseltä albumilta. Edellisen kerran Ozzy oli esiintynyt sooloartistina Suomessa lähes 20 vuotta aiemmin 1980-luvun loppupuolella.
Vuonna 2009 Ozzy Osbourne esiintyi mm. BlizzCon 2009 -tapahtumassa Anaheimissa Kalifornian osavaltiossa Anaheim Convention Centerillä.
Kesäkuussa 2010 julkaistiin Osbournen studioalbumi Scream. Seuraava studioalbumi Ordinary Man julkaistiin vasta lähes kymmenen vuotta myöhemmin, vuoden 2020 helmikuussa. Kyseessä on Osbournen soolouran pisin julkaisutauko kahden studiolevyn välissä.
Osbournesta ollaan työstämässä elämäkertaelokuvaa.
Maaliskuussa 2022 lanseerattiin Osbournen nimikkogini.
9. syyskuuta 2022 julkaistiin Osbournen studioalbumi Patient Number 9.
Osbournen vierailut Suomessa
Ozzy Osbourne on esiintynyt Suomessa sooloyhtyeensä kanssa seuraavasti:
Yksityiselämä
Osbourne on ollut naimisissa kahdesti ja hänellä on yhteensä kuusi lasta, joista viisi omaa ja yksi epävirallisesti adoptoitu. Ensimmäisen vaimon Thelman kanssa Louis ja Jessica sekä toisen vaimon Sharonin kanssa Aimee, Kelly ja Jack. Ozzy Osbourne päätyi väliaikaiseen asumuseroon vaimostaan Sharonista 33 vuoden avioliiton jälkeen toukokuussa 2016, mutta he palasivat yhteen loppukesällä 2016. Ozzylla oli salasuhde 33-vuotiaan kampaaja Michelle Pughinin kanssa. Ozzy ja Sharon Osbourne uusivat vihkivalansa keväällä 2017 Las Vegasissa.
Tammikuussa 2020 Osbourne kertoi haastattelussa sairastavansa Parkinsonin tautia. Sairaus oli todettu jo edellisvuoden helmikuussa. Kivut hermostossa olivat saaneet alun Osbournen kaaduttua pahasti satuttaen niskansa, joka oli johtanut leikkaukseen.
Elokuussa 2022 Osbourne ilmoitti muuttavansa Yhdysvalloista takaisin Isoon-Britanniaan.
Leuhunkosken vesivoimalaitos
Leuhunkosken vesivoimalaitos on Keski-Suomen Saarijärvellä Leuhunjoen Leuhunkoskessa toimiva vesivoimalaitos, joka on toimintansa perusteella lähinnä jokivoimalaitos. Voimalan omistaa kokonaan Vattenfall.
Lupaehdot
Leuhunkosken voimalalle on vuonna 1980 määrätty Itä-Suomen vesioikeuden päätöksellä istutusvelvoite. Yhtiön on kustannettava vuosittain Saarijärven, Lumperoisten, Kallinjärven ja Summasen kalakantojen hoito, jonka teho vastaa vuosittain keskimäärin 1 200 vaellusikäisen vähintään 20 senttimetrin pituisen järvitaimenen sekä 2 000 plankton- tai peledsiian normaalimittaisen yksi-kesäisen poikasen istutusta sekä Roikolankoskeen että Majakoskeen ja 1 800 vähintään neljän senttimetrin pituisen hauenpoikasen istutusta Kallinjärveen. Lupaehtoihin ei sisälly virtaamarajoituksia. Istutusvelvoitteita tullaan tarkistamaan, kun kalatie todetaan toimivaksi.
Keski-Suomen ELY-keskus hoitaa Saarijärven sekä Pieni-Lumperoisen ja Iso-Lumperoisen säännöstelyä. Säännöstelyä koskevan lupapäätöksen muuttamista koskevassa Länsi- ja Sisä-Suomen aluehallintoviraston päätöksessä on määrätty vedenpinnoille ylä- ja alarajat. Lisäksi on määrätty, että keväällä 1.5.–20.6. välisenä aikana Leuhunkosken säännöstelypadosta on juoksutettava virtaaman oltava vähintään 40 kuutiometriä sekunnissa (m³/s) tilanteessa, jossa säännöstelyrajat on ylitetty.
Vesistöjärjestelyt
Voimalaitos on rakennettu Leuhunjoen joensuuhun. Leuhunjoki on 2,7 kilometriä pitkä joki Saarijärven ja Kallinjärven välissä. Saarijärven mittausasema sijaitsee Saarijärven luusuassa, jonka valuma-alueen pinta-alaksi on ilmoitettu 2 243 neliökilometriä. Valuma-alueen järvisyys on 7,27 %.
Saarijärven lähtövirtaama tulee kokonaisuudessaan Leuhunjokeen ja samalla voimalaitokseen. Joen keskivirtaama (MQ) on ollut 20,45 m³/s ( tai 32 m³/s vuosina 1981–2010 ), keskiylivirtaama (MHQ) 82,97 m³/s ja keskialivirtaama (MNQ) 0,54 m³/s. Virtaama-arvot on mitattu vuosina 1968–2022. Pienin mitattu virtaama (NQ) on 0 m³/s, joka sattui viimeksi 30.5.2015, ja suurin virtaama (HQ) on 142,70 m³/s, joka mitattiin 11.5.1982.
Patorakennelma, vesitiet ja patoallas
Leuhunjoessa sijaitseva patoaltaan alaosa on voimalaitoksen kohdalla noin 100 metriä leveä, mutta poikittain rakennettu pato on hieman pitempi. Padon päälle on rakennettu myös tie. Veden tulokanava on vain 5–6 metriä leveä ja se sijaitsee joen vasemmalla puolella. Käytöstä poistettu uittoränni sijaitsee voimalaitosrakennuksen oikealla puolella. Kosken vanha suvanto sijaitsee joen oikeassa laidassa ja paikalla sijaitsee pieni lampi, joka on jäänyt voimalan alakanavan penkereen taakse. Alakanava on 270 metriä pitkä ja se laskee Kallinjärveen Myllysaaren suojaan. Samaan kohtaan laskee myös etelästä tuleva Murronjoki. Padolla on joen vedenpintaa nostettu niin paljon, että joessa on käytännössä sama vedenpinnan korkeus kuin yläpuolisella Saarijärvellä.
Yläpuolisessa patoaltaassa varastoidaan yleensä se vesi, joka juoksutetaan voimalan läpi. Patoaltaan tehtävänä on olla paitsi vesivarastona myös vaikuttaa altaan vedenpinnan korkeudella tuotannon määrään. Patoaltaaseen kuuluvat järvet Saarijärvi, Pieni-Lumperoinen ja Iso-Lumperoinen. Niiden vedenpinta on säännöstelty samalle korkeudelle, joka on keskimäärin 117,4 metriä mpy. ja joka saa säännöstelyluvan mukaan vaihdella 115,76–118,36 metriä.
Kalatie
Kalatie on tyypiltään pystyrakokalatie. Kalatien pituus on 125 metriä ja se sisältää 37 allasta. Altaiden välinen korkeusero on 0,25 metriä, jolloin siirtymien virtausnopeus jää alle kaksi metriä sekunnissa. Kalatien rakennevirtaama on 0,4–0,7 metriä sekunnissa. Sen nousuaukko sijaitsee voimalaitoksen poistoaukon lähellä. Kalatie on rakennettu poistokanavan penkereelle, jossa se kulkee ensin alajuoksulle päin, kääntyy sitten yläjuoksulle päin ja nousee padon päälle. Kalatie on osoittautunut toimivaksi. Koska vesistöreitillä noin 18 kilometriä alempana sijaitsevalle Hietamankosken vesivoimalaitokselle valmistui kalatie jo vuonna 2020, pääsevät vaelluskalat nousemaan Päijänteeltä asti ylös Saarijärvelle ja sieltä eteenpäin latvavesiin.
Voimalaitos
Vedenottoaukko sijaitsee padon vasemmassa puoliskossa. Voimalaitoksessa toimii pystyasennossa pyörivä vesiturbiini, joka on tyypiltään Kaplan-turbiini. Turbiinissa on neljä säädettävää siipeä, joilla sen pyörimisnopeus säädetään 187,5 kierrokseen minuutissa. Turbiinin pyörijän napa on halkaisijaltaan 0,87 metriä ja siivekkeiden ulkohalkaisija on 2,7 metriä. Voimalan tuotantokapasiteetti on 45 m³/s (ennen peruskorjausta 43,5 m³/s ). Yksikkö pystyy suurimman virtaaman aikana tuottamaan sähköenergiaa 3,2 megawatin teholla. Vuosituotanto oli ennen peruskorjausta 11 gigawattituntia, mutta peruskorjausten jälkeen 13 gigawattituntia.
Luontoarvoja
Nykyisen voimalaitos on estänyt vaelluskalojen nousun yläpuolisiin vesistöihin vuodesta 1960 vuoteen 2021, jolloin valmistui kalatie. Yläpuoliset vaelluskalat ovat aikaisemminkin voineet vaeltaa alajuoksulle. Reitti tosin on kulkenut vesiturbiinin läpi, mikä on aiheuttanut kaloille arviolta 35 % kuolleisuuden. Suurien virtaamien aikana ohijuoksutuskanava on tarjonnut kaloille turvallisemman reitin alajuoksulle. Kalatien pieni virtaama ei yleensä houkuttele kaloja, vaan niiden huomio kiinnittyy helposti voimalan voimakkaaseen poistovirtaamaan. Ei ole tietoa, onko kalatien virtaamaa kasvatettu vaelluskalojen nousun aikoihin. Kalatiestä huolimatta voimala on edelleen osittainen nousueste vaelluskaloille.
Historiaa
Joessa on toiminut aikaisempina vuosisatoina vesimyllyjä, joilla on jauhettu viljaa. Ensimmäinen maatila Saarikoski perustettiin joen rannalle vuonna 1743 ja joen eteläpäähän ilmestyi vuonna 1758 torppa, joka kuului Tarvaalan valtiontilalle. Molemmat maatilat hyödynsivät vesivoimaa omilla vesimyllyillään jo 1700-luvun puolivälissä. Vesimyllyjen lisäksi vesivoimaa on hyödynnetty sahan voimanlähteenä. Vuonna 1926 siirtyi Leuhunkosken maatilan Heinäahonkoskessa sijaitsevat myllyn ja saha uusille omistajille, jotka perustivat Osakeyhtiö Leuhunkosken tulevaa sähkövoimalaitosta varten. Koskeen rakennettiin 150 kilowatin vesivoimala ja sille sähkönjakeluverkko saman vuoden aikana. Kirkonkylälle syttyi tammikuussa 1927 ensimmäiset sähkövalot. Verkko laajeni myös Hännilään, Pajupurolle, Tarvaalaan ja Heikkilään.
Leuhunvirran eli Leuhunjoen osalta irtouittosääntö on kumottu 15.11.1933. Suomi aiottiin sähköistää kokonaan sotien jälkeen, jota varten perustettiin Keski-Suomen Valo Oy vuonna 1947. Sen alkutaival perustui valovirran toimittamiseen kotitalouksiin, mutta voimaloiden kapasiteetti jäi pian alimittaiseksi. Saarijärvelle perustettiin vuonna 1958 Saarijärven Voima Oy, johon tulivat osakkaiksi Keski-Suomen Valo Oy, Osakeyhtiö Leuhunkoski ja Saarijärven kunta. Tarkoituksena oli korvata aikaisempi vesivoimalaitos uudella, jossa otettiin koko joen pudotus voimatuotantoon. Voimalaitoksen paikka tuli joensuun yläpuolelle Leuhunkoskeen (aikaisemmalta nimeltään Saunakoski ), joka oli ennen rakentamista 225 metriä pitkä, 25 metriä leveä ja jonka pudotus oli 2,1 metriä. Voimalaa alettiin rakentamaan elokuussa 1960 ja se valmistui 14 ja puoli kuukautta myöhemmin. Yläpuolisten järvien säännöstely on aloitettu 1.1.1976. Vuonna 1982 Saarijärven Voima yhdistettiin Keski-Suomen Valoon, joka lopulta myytiin vuonna 2000 Vattenfallille.
Rudolf Diesel
thumb|Rudolf Dieselille 1893 myönnetty [[dieselmoottorin patentti]] Rudolf Diesel (18. maaliskuuta 1858 Pariisi – 29. tai 30. syyskuuta 1913) oli saksalainen keksijä, joka tunnetaan dieselmoottorin keksimisestä.
Varhainen elämä ja koulutus
Diesel syntyi Pariisissa vuonna 1858 Elise (o.s. Strobel) ja Theodor Dieselin kolmantena lapsena. Perhe oli baijerilaisia maahanmuuttajia jotka asuivat Pariisissa Rue Notre Dame de Nazarethin kadulla talossa numero 38. Hänen isänsä, kirjansitoja Theodor Diesel oli lähtenyt kotikaupungistaan Augsburgista vuonna 1848. Vuonna 1855 Theodor tapasi Pariisissa tulevan puolisonsa, nürnbergiläisen kauppiaan tyttären Elise Strobelin. Sittemmin hänestä tuli nahkatuotteiden valmistaja.
Vain muutama viikko Rudolfin syntymästä hänet vietiin Vincennesissä asuvan maanviljelijäperheen luokse, jossa hän vietti ensimmäiset yhdeksän kuukautta elämästään. Kun hän palasi takaisin perheensä luokse hän muutti heidän kanssa Rue Fontaineau-Roilin kadulle, taloon numero 49. Dieselin perhe kärsi taloudellisista vaikeuksista, joten nuori Rudolf Diesel joutui työskentelemään isänsä työpajassa ja toimittamaan nahkatuotteita asiakkaille kottikärryillä. Rudolf kävi protestanttis-ranskalaista koulua ja kiinnostui pian sosiaalisista kysymyksistä ja tekniikasta. Erittäin hyvänä oppilaana 12-vuotias Diesel sai Alkeisopetuksen seuran pronssimitalin ja hänellä oli aikomus hakeutua Ecole Primaire Supérieuren kouluun vuonna 1870.
Ranskan ja Preussin sodan puhkeamisen yhteydessä samana vuonna hänen perheensä, kuten monet muut saksalaiset, pakotettiinkin lähtemään Ranskasta. Perhe asettui Lontooseen, Englantiin, missä Rudolf kävi englantilaista koulua. Ennen sodan päättymistä Dieselin äiti lähetti 12-vuotiaan Rudolfin Augsburgiin asumaan tämän tädin ja sedän Barbaran ja Christoph Barnickelin luo, jotta Rudolf oppisi puhumaan sujuvasti saksaa ja kävi myös Königliche Kreis-Gewerbeschulen koulua, jossa hänen setänsä opetti matematiikkaa.
14-vuotiaana Diesel vanhemmilleen kirjeen, jossa kertoi haluavansa insinööriksi. Saatuaan peruskoulutuksen vuonna 1873 hän ilmoittautui äskettäin perustettuun Augsburgin teollisuuskouluun. Kaksi vuotta myöhemmin hän sai Baijerin kuninkaalliselta polyteknillisestä ansiostipendin, jonka hän hyväksyi vanhempiensa toiveiden vastaisesti; nämä olisivat mieluummin nähneet hänen aloittavan työnteon.
Ura
Dieselin ajatuksena oli painesytytysmoottori, joka lähestyisi Carnot'n ideaalikoneen hyötysuhdetta. Vuonna 1893 hän julkaisi teoksen Theorie und Konstruktion eines rationellen Wärmemotors. Diesel sai patentin laitteeseensa 23. helmikuuta 1893 ja rakensi toimivan prototyypin vuoden 1897 alussa työskennellessään Maschinenfabrik MAN AG Augsburg -yhtiön (myöhemmin MAN AG) tehtaalla Augsburgissa Saksassa. Tämä dieselmoottori nimettiin hänen mukaansa. Alun perin se tunnettiin "öljymoottorina".
Katoaminen ja kuolema
29. syyskuuta 1913 Diesel nousi Antwerpenissä olevaan SS Dresden höyrylaivaan, joka oli matkalla Lontooseen Englantiin, jossa hänen oli tarkoitus osallistua Lontoon konsolidoidun dieselinvalmistusyhtiön kokoukseen. Rudolf Diesel nautti illallisen laivalla ja vetäytyi hyttiinsä noin klo 22.00 jätettyään sanan, että hänen pitäisi saada herätys seuraavana aamuna kello 06.15; mutta häntä ei nähty enää elossa sen jälkeen kun hän oli mennyt hyttiinsä. Aamulla hytti havaittiin tyhjäksi, eikä vuoteessa ollut nukuttu vaikka yöasu oli aseteltu vuoteelle ja kello oli jätetty siihen mistä hän olisi nähnyt sen helposti vuoteesta. Hattu ja siististi taitettu päällystakki löydettiin kannella olevalta kaiteelta.
Kymmenen päivää myöhemmin hollantilaisen Coertzen-laivan miehistö löysi Norjan rannikon läheltä Pohjanmereltä kelluvan miehen ruumiin, joka oli hajoamistilassa, niin että se oli tunnistamaton, ja laivan miehistö ei nostanut sitä laivaan. Sen sijaan miehistö poimi kuolleen miehen vaatteista henkilökohtaiset esineet (lääkelaukku, lompakko, henkilökortti, taskuveitsi, silmälasikotelo) ja jätti ruumiin merelle. Rudolfin poika, Eugen Diesel, tunnisti 13. lokakuuta esineet isänsä omistamiksi. Eräs soutaja löysi 14. lokakuuta 1913 Rudolf Dieselin ruumiin Scheldejoen suulta mutta hän joutui heittämään sen yli laidan huonon sään vuoksi. Emanuel Nobel oli Rudolf Dieselin liikemiesystävä ja hän kustansi Eugen Dieselin koulutuksen, Eugen Dieselistä tuli kirjailija.
Useita teorioita katoamisesta ja kuolemasta
Dieselin kuoleman selittämiseksi on olemassa useita teorioita. Morton Grosser väitti vuonna 1978 kirjoittamassaan Dieselin elämäkerrassa, että Diesel olisi tehnyt itsemurhan. Toisen teorian mukaan hänet surmattiin, koska hän kieltäytyi myöntämästä saksalaisjoukoille yksinoikeuksia käyttää keksintöä. Diesel nousi todennäköisesti SS Dresdeniin aikeenaan matkustaa Englantiin tapaamaan Britannian kuninkaallisen laivaston edustajia keskustellakseen mahdollisuudesta saada brittiläisille sukellusveneille dieselmoottoreita. Diesel ei koskaan päässyt perille Englantiin. Kaikille selityksille hänen kuolemastaan on kuitenkin todisteita rajoitetusti, ja hänen katoamisensa ja kuolemansa ovat edelleen ratkaisematta.
Pian Dieselin katoamisen jälkeen hänen vaimonsa Martha avasi pussin, jonka Rudolf oli antanut hänelle juuri ennen matkaa, ohjeineen, että sitä ei pidä avata kuin vasta viikon päästä. Martha löysi pussista 200 000 Saksan markkaa käteistä ja useita tiliotteita, jotka osoittavat heidän pankkitilinsä olleen lähes tyhjä Päiväkirjassa, joka oli Dieselin mukana SS Dresden laivassa, oli merkitty päivämäärän 29. syyskuuta 1913 kohdalle risti, joka mahdollisesti osoitti kuoleman ajankohdan.
Dieselin on myös väitetty olleen menossa tapaamaan Roverin edustajia. Koska hän päätti myydä lisenssin moottoripatentteihinsa kaikille halukkaille, epäillään, että saksalaiset agentit surmasivat hänet estääkseen häntä paljastamasta keksintönsä yksityiskohtia Saksan vihollisille tulevassa sodassa. Toinen salaliittoteoria uskoo öljyteollisuuden surmanneen Dieselin, koska hän oli suunnitellut moottorin toimivan bioöljyllä, mikä olisi voinut viedä markkinat bensiiniä myyviltä yrityksiltä. Dieselin elämäkerran kirjoittaja arvelee, että Diesel oli ylirasittunut ja tehnyt itsemurhan. Patenttiriidat olivat heikentäneet hänen terveyttään. Kun todisteita sadan vuoden jälkeen salaliitoista ei ole löytynyt, on todennäköisin kuoleman syy itsemurha.
Kenttäsaha
Traktorikenttäsirkkeli on kenttäsaha, jota kuljetetaan ja käytetään traktorilla. Sahana on suuri yksiteräinen pystyssä oleva sirkkeli, jota käytetään traktorin voimanulosotolla. Terä pysyy paikoillaan ja puuta siirretään liikkuvalla sahauspöydällä. Nykyaikaista hyvin varustettua sahaa voi operoida jopa yksin, mutta perusmallisen sahan käyttäjä tarvitsee avukseen vähintään yhden henkilön, joka auttaa tukkien siirtelyssä ja sahauspöydälle asettamisessa. Myös valmiin sahatavaran nosteluun pois pöydältä on hyvä olla avustajia. Kenttäsirkkeli on kenttäsahoista tuotokseltaan tehokkain.
Kenttävannesaha on tukkien sahaukseen tarkoitettu vannesaha. Siinä tyypillisesti puu pysyy paikoillaan ja vannesahaa liikutetaan puun yläpuolella olevassa kelkassa.
Myös moniteräisiä kenttäsirkkeleitä on olemassa. Esimerkiksi Ecosågenin konstruktiossa halkaisusahaus hoidetaan kahdella pienemmällä vaakatasossa olevalla sirkkelillä. Sahassa on lisäksi kaksi pystyssä olevaa kanttausterää, joten sahalla voidaan halkaista ja kantata yhdellä sahausliikkeellä.
Nummen pitäjänmakasiinit
Arkkitehtuuri
Makasiineista vanhempi on pitkänurkkainen hirsirakennus, joka on pystytetty luonnonkiviperustukselle itse makasiinia kapeamman hirsikehikon päälle. Makasiinissa on kaksinkertainen pohja, joiden välissä on tiilikerros, jota lujitettiin savella. Ovissa oli kankiraudat ja kolme lukkoa, joista yksi oli Nummen kunnanvaakunasta tuttu putkilukko.
Rakennuksista vanhempi on pitkänurkkainen hirsirakennus, kun taas uudempi viljamakasiini on lyhytnurkkainen. Makasiineista vanhempi on pystytetty luonnonkiviperustukselle itse makasiinia kapeamman hirsikehikon päälle. Uudemman makasiinin kuistissa, ovessa ja räystäslinjoissa on empireen palautuvaa ilmettä. Uudemmassa makasiinissa on luonnonkivestä ladottu porras.
Sharon Lawrence
pienoiskuva|Sharon Lawrence vuonna 2013. Sharon Elizabeth Lawrence (s. 29. kesäkuuta 1961 Charlotte, Pohjois-Carolina) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan muun muassa televisiosarjasta NYPD Blue, jossa hän esitti Sylvia Costasia vuosina 1993–1999. Hän oli tästä roolityöstään kolmesti ehdolla Primetime Emmy -palkinnon saajaksi. Vuonna 2009 hänelle myönnettiin neljäs Emmy-ehdokkuus, vierailusta sarjassa Greyn anatomia.
Nummen pitäjänmakasiinit
Arkkitehtuuri
Nykyisin Nummen pitäjänmakasiinit ovat Nummi-Seuran omistuksessa ja myös niissä toimii Nummen kotiseutumuseo.
Sharon Lawrence
Filmirooleja Lawrencella on ollut esimerkiksi elokuvissa Mieheni ex-naiset (2004) ja Nuclear Family (2012).
Nummen pitäjänmakasiinit
Historia ja toiminta
Vuoden 1814 tilien mukaan Nummen lainajyvästön pääoma-arvo oli 12 000 riikintaaleria. Näin suuri varallisuus riitti muun muassa uuden kivikirkon rakentamiseen Nummen pitäjään vuonna 1822.
Suomen Talousseura myönsi vuonna 1805 lainajyvästön hoitajalle Kristian Ilmoniukselle Talousseuran hopeisen palkintomitalin hopeisella ketjulla ansioistaan lainajyvästön hoitajana. Kristian Ilmoniuksen isä Johan Ilmonius oli saanut vuonna 1773 Ruotsin Isänmaalisen Seuran hopeisen muistorahan niin ikään lainajyvästön ansiokkaasta hoidosta.
Nummen kunnanvaakuna on saanut aiheensa Nummen pitäjänmakasiineista. Vaakunassa on sinisellä pohjalla hopeinen putkilukko, jolla on aikoinaan lukittu pitäjänmakasiinien ovet. Nummen pitäjänmakasiinit olivat varastoltaan suurimmat Uudenmaan ja Hämeen läänissä heti Porvoon jälkeen. pienoiskuva|Nummen pitäjänmakasiinit pienoiskuva|vanhemman pitäjänmakasiinin ovi, jossa muistolaatta.
Maisons-Alfort
Maisons-Alfort [mɛzɔ̃ alfɔʁ] on Ranskan kunta Pariisin kaakkoisella esikaupunkivyöhykkeellä noin 9 kilometriä Pariisin keskustasta kaakkoon. Se kuuluu Île-de-Francen hallintoalueen Val-de-Marnen departementtiin ja siellä asuu noin 54 000 ihmistä.
Maisons ja Alfort olivat erillisiä kuntia Ranskan vallankumoukseen asti, jolloin ne yhdistyivät. Vuonna 1885 Maisons-Alfortin lounaisosasta erotettiin omaksi kunnakseen Alfortville. Muita naapurikuntia ovat luoteessa Charenton-le-Pont, pohjoisessa Saint-Maurice, koillisessa Joinville-le-Pont, idässä Saint-Maur-des-Fossés ja etelässä Créteil.
Alfortin vanhan kartanon perusti 1200-luvulla englantilainen Herefordin piispa Peter of Aigueblanche. Kartanossa toimii nykyisin eläinlääketieteellinen korkeakoulu.
Monitoimihalli
Monitoimihalli on kuntalaisten liikuntaharrastuksiin sekä liikuntaseurojen ja kunnan tilaisuuksiin tarkoitettu, yleensä kunnan rakennuttama tai rahoittama halli. Joskus suuria jäähalleja rakennettaessa puhutaan myös monitoimihallista. Monitoimitalolla taas tarkoitetaan yleensä monikäyttöistä kulttuuritaloa, jossa voi olla muun muassa konserttisali sekä luokka- ja toimistotiloja esimerkiksi musiikkiopistolle ja kansalais- tai työväenopistolle.
Maisons-Alfort
Maisons-Alfortiin kulkee Pariisista metrolinja 8 (asemat École Vétérinaire de Maisons-Alfort, Maisons-Alfort – Stade ja Maisons-Alfort – Les Juilliottes) sekä RER-linja D (asemat Maisons-Alfort – Alfortville ja Le Vert de Maisons).
Monitoimihalli
Monitoimihalli sisältää yleensä:
Toivo Kuisma
Toivo Kuisma (käytti Saksassa peitenimeä Theodor Kuhme), oli suomalainen jääkärikapteeni, heimosoturi ja idealisti. Hänen vanhempansa olivat antrealainen kauppias Juhana Kuisma ja Anna Virkki. Kuisman lempinimi oli Napoleon hänen lyhytkasvuisuutensa takia.
Opinnot
Kuisma kirjoitti ylioppilaaksi Tampereen reaalilyseosta vuonna 1904 ja liittyi Viipurilaiseen osakuntaan. Opintojaan hän jatkoi Helsingin yliopiston filosofisen tiedekunnan fyysis-matemaattisella osastolla vuosina 1904–1909.
Kastellet
thumb|upright|Kastellet Kastellholmenin saarella. Kastellet on linnoitusmainen rakennus Ruotsin pääkaupungissa Tukholmassa sijaitsevalla Kastellholmenin saarella, joka kuuluu Norrmalmin kaupunginosaan. Se rakennettiin vuosina 1846–1848, ja sen suunnitteli ruotsalainen arkkitehti Fredrik Blom. Rakennukseen kuuluu pyöreä, punatiilinen ja 20 metrin korkuinen porrastorni. Tornin huipulla liehuu kolmikielekkeinen Ruotsin lippu, joka tarkoittaa että maassa on rauha.
Toivo Kuisma
Nuoruusvuodet
Hän otti ylioppilasvuosinaan osaa Voimaliiton toimintaan ja pyrki saavuttaakseen tarvittavat sotilastaidot sotilaskoulutukseen ensin Unkariin Honvéd-rykmenttiin, mutta edellytys Unkarin alamaiseksi ryhtymisestä kariutti suunnitelman. Vuonna 1909 hän haki Ranskaan muukalaislegioonaan, mutta luopui pestistä, koska korkeampaan koulutukseen pääsyn edellytys olisi kolmen vuoden palvelus. Venäjälle hän haki vuonna 1914 ja tulikin valituksi Pietarin jalkaväen junkkarikouluun, mutta santarmien antama lausunto sulki pois tämän vaihtoehdon. Kuismalle aukesi kumminkin tie sotilasoppiin kun jääkärivärväykset alkoivat vuonna 1915.
Kastellet
Ensimmäinen linnoitus alueelle rakennettiin vuonna 1667. Sen suunnitteli arkkitehti Erik Dahlbergh. Alkuperäinen linnoitus kuitenkin tuhoutui räjähdyksessä 1. kesäkuuta 1845, jolloin päätettiin nykyisen linnoituksen rakentamisesta.
Toivo Kuisma
Nuoruusvuodet
Opintojensa jälkeen Kuisma työskenteli aputoimittajana Suur-Savon, Helsingin Sanomain ja Turun Sanomain toimituksissa vuosina 1909–1912. Vuonna 1913 hän pääsi töihin henkivakuutusosakeyhtiö Fenniaan kirjeenvaihtajaksi. Fenniassa hän toimi myös suomenkielisen asiamieslehden toimittajana vuosina 1913–1914. Kuisma oli myös Vienan karjalaisten liiton jäsen.
Jääkärikausi
thumb|300px|Toivo Kuisma palveli useiden muiden [[Jääkäriliike|jääkäriliikkeen vapaaehtoisen tavoin Saksassa Jääkäripataljoona 27:ssa. Kuva pataljoonan 2. komppaniasta on otettu 5. huhtikuuta 1916.|alt=|vasen]] Kuisma liittyi yhtenä ensimmäisten vapaaehtoisten joukkoon, joiden päämääränä oli Saksassa sotilaskoulutusta antava Pfadfinder-kurssi, joka järjestettiin Pohjois-Saksassa sijaitsevalla Lockstedter Lagerin harjoitusalueella. Leirille hän ilmoittautui 27. helmikuuta 1915. Hänet sijoitettiin joukon 2. komppaniaan. Myöhemmin hänet sijoitettiin Kuninkaallisen, Preussin Jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan. Saksasta hänet lähetettiin värväys- ja tiedustelutehtäviin Suomeen 22. lokakuuta 1915. Takaisin Saksaan pataljoonaansa hän palasi 14. maaliskuuta 1916.
Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Kuisman sotatieteellistä osaamista käytettiin hyväksi Suomalaista Sotilaskäsikirjaa luotaessa. Kirja oli tarkoitettu Suomeen perustettavan armeijan johdolle. Hän valvoi kirjan painattamista Berliinissä.
Suomen sisällissota
Kuisma saapui Vaasaan jääkäreiden pääjoukon mukana yliluutnantiksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Vaasassa hänet määrättiin Vaasaan suunnitellun aliupseerikoulun johtajaksi, mutta siirrettiin jo 4. maaliskuuta 1918 Vienan Karjalan (Malmin) retkikuntaan. Retkikunnassa hän toimi 2. komppanian päällikkönä ja otti osaa taisteluihin Vienan Kemissä.
Sisällissodan jälkeinen aika
Kuisma määrättiin 1. heinäkuuta 1918 Suomen senaatin sota-asiaintoimituskunnan sotilassanomalehtiosaston päälliköksi, mutta erosi tehtävästä liittyäkseen 24. heinäkuuta 1918 päälliköksi Vienan-Karjalan retkikuntaan. Kuisma johti retken järjestelyä, koulutusta ja toimintaa, muun muassa Vuokkiniemen taistelua ja peräytymistä Suomen puolelle.
Kuisma toimi retkikunnan hajottamisen jälkeen Kuopion suojeluskunnan järjestäjänä ja päällikkönä 1. joulukuuta 1918 – 10. helmikuuta 1919 välisen ajan ja järjesti oman toimensa ohella Vienan-Karjalan pakolaisille alipäällystökursseja. Kuopiosta Kuisma määrättiin Sortavalan suojeluskuntapiirin päälliköksi 1. helmikuuta 1919, mutta erosi tehtävästä vain pystyäkseen osallistumaan Karjalan (Aunuksen) retkikunnan järjestelyihin ja toimi itse retkikunnalla retkikunnan ylipäällikön Aarne Sihvon esikunnassa yleisesikuntaupseerina touko-kesäkuussa vuonna 1919. Esikuntatyöskentely ei Kuismaa tyydyttänyt vaan hän matkusti 26. kesäkuuta 1919 rintamalle ja missä hänen kohtalokseen tuli haavoittua pahasti Vitelen taistelussa 27. kesäkuuta 1919. Hän menehtyi haavoihinsa jo seuraavana päivänä Salmissa (Sortavala) matkalla sairaalaan. Kuollessaan hän oli naimaton ja kirjoilla Turussa. Hänet haudattiin Antrean sankarihautaan.
Luettelo tunnetuista kuopiolaisista
thumb|250px|[[Tamperelaissyntyistä Minna Canthia, joka asui Kuopiossa kahteen otteeseen noin puolet elämästään, voidaan pitää kenties kaikkein merkittävimpänä kuopiolaisena. Hänen mukaansa on nimetty useita kaupungin paikkoja.]] Tunnettujen kuopiolaisten joukossa on useita Suomen eturivin kirjailijoita, poliitikoita, toimittajia ja urheilijoita. Sen sijaan elinkeinoelämän huipulla kuopiolaisia on vähän. Monet kuuluisuuteen nousseet kuopiolaissyntyiset henkilöt ovat tehneet elämäntyönsä toisaalla, kun taas muualta Kuopioon tulleista Minna Canthilla ja J. V. Snellmanilla on erityinen paikka kaupunkilaisten sydämissä. Merkittävimpänä kuopiolaissyntyisenä kautta aikojen voidaan pitää kreivi Johan Henrik Tawastia, joka toimi muun muassa viimeisenä suomalaissyntyisenä Ruotsin armeijan johtajana.
Kuopio kasvoi todelliseksi kaupungiksi vesiliikenteen varassa harjoitetun kaupan avulla. 1850-luvun jälkeen alkunsa saivat Raninin ja Saastamoisen perheyritykset, jotka ovat jokseenkin ainoat Suomen mittakaavassa suurina pidetyt kuopiolaisyritykset.
Kuopion kulttuurielämän kultakausi ajoittui myös 1800-luvun puolivälin paikkeilta 1900-luvun alkuvuosikymmeniin kestävälle ajanjaksolle. Minnan salonki ja Järnefeltin ylioppilassalonki synnyttivät ja vetivät puoleensa kaikista nimekkäintä kulttuuriväkeä niin maan rajojen sisältä kuin ulkopuoleltakin. Tuolta ajalta mieliin on jäänyt monia elämäntyönsä muun muassa naisasialle, suomen kielen ja koulutuksen kehittämiselle omistaneita. 1880- ja 1890-luvuilla Kuopio oli myös yksi Suomen kirjallisen elämän keskuksista.
Kuopiosta on saanut inspiraatiota moni taidemaalari, alkaen von Wrightin veljeksistä aina Haloseen, Rissaseen, Thesleffiin ja Weurlanderiin asti. Sadan vuoden takaisessa Kuopiossa ilmestyi myös kaupungin kokoon verrattuna paljon sanomalehtiä. Kuopiolaiset olivat taustalla myös monessa muualla Suomessa käynnistyneessä lehtihankkeessa. Toimittajien ja kirjailijoiden virta ei ole loppunut, heitä on löydettävissä lukuisia erityisesti Lyseon ja Yhteiskoulun entisten oppilaiden listoilta.
Entisenä varuskuntakaupunkina ja huomattavana hallintokaupunkina moni tunnetuimmista kuopiolaisista on taustaltaan upseeri tai virkamies, ja huomattavan usein poliitikko. Silmiinpistävästi moni SDP:n viime vuosikymmenten tunnetuimmista nimistä, kuten Lehtinen, Lipponen, Luhtanen sekä presidentiksi noussut Ahtisaari ovat vaikuttaneet jossain vaiheessa Kuopiossa.
Hannes Kolehmainen juoksi aikanaan Suomen maailmankartalle, mutta hänen jälkeensä kuopiolaismenestys yleisurheilussa on ollut melko vaatimatonta. Kuopion tunnetuimmista urheilijoista valtaosa on jalkapalloilijoita, mäkihyppääjiä ja jääkiekkoilijoita.
Jalkapallon kuopiolaissankarit pelasivat 1950-, 1960- ja 1970-luvuilla, jolloin KuPS oli Mestaruussarjan parhaita joukkueita. Jääkiekon puolella nimekkäimmät kuopiolaiset ovat NHL:ään päätyneet Jokinen, Kapanen ja Timonen. Mäkihyppy on kuitenkin kuopiolaisittain kansainvälisesti menestyksekkäin laji. Myös suuri osa tämän päivän tunnetuimmista suomalaisista mäkihyppyvalmentajista on kuopiolaistaustaisia. Puijolle jo varsin varhain rantautuneissa alppilajeissa on ollut yksittäismenestyjiä.
Tieteentekijät ovat olleet nousussa aina Kuopion yliopiston perustamisesta vuonna 1966 lähtien. Lääketieteellinen tutkimus saa huomiota, erityisesti terävimmän kärjen, kuten diabetestutkimuksen osalta. Myös medikalisaatiota vastustavan ns. Kuopion koulukunnan edustajat ovat esiintyneet vuosikausien ajan julkisuudessa.
Lieksankosken voimalaitos
Lieksankoski on vesivoimala Lieksanjoessa Lieksassa. Sen on rakentanut Enso-Gutzeit ja se on valmistunut 1960. Sen putous on 10,8 metriä, ja 1980-luvulla sen teho oli 16 MW. Yksi koneisto peruskorjattiin vuonna 2013, jolloin teho nousi yhden megawatin. Seuraava korjaus on suunniteltu vuoteen 2018, jolloin toiselle koneistolle tehdään pienempi peruskorjaus. Lieksankosken vuotuinen energiantuotanto on 76 GWh.
Voimalaitos on Alvar Aallon suunnittelema. pienoiskuva|Lieksankosken voimalaitos
Laseraseet (Tähtien sota)
Laseraseet (blasters) ovat yleisimpiä käytettyjä tuliaseita George Lucasin Tähtien sota -maailmassa ja tieteisfiktiossa yleensäkin. Laseraseet ampuvat lasereita, keskitettyä valoa, joka polttaa tiensä jopa suojaavien vaatteiden läpi. Laserit lajitellaan tehon ja käyttötavan mukaan. Kaikki laserit eivät ole kuitenkaan tappavia vaan joidenkin aseiden tehoa voi laskea jotta ne vain lamauttavat kohteen. On olemassa kuitenkin tiettyjä laseraseita, jotka voivat hajottaa kokonaisia eläviä otuksia atomeiksi.
Laseraseiden tehon voi yleensä päätellä ammuttavan laserin väristä. Varhaisemmissa elokuvissa laserit värjättiin lähes poikkeuksetta punaisiksi tuon ajan erikoistehosteiden teknillisten rajoitteiden takia. Myöhemmät Tähtien sota -aiheiset ensimmäisen persoonan ammuntapelit käyttävät pääasiassa lasertehon spektrinä järjestystä keltainen-punainen-vihreä(-sininen), jolloin laserinteho kasvaa tasaisesti.
Tietyt laserluokat on myös mainittu nimeltä. Peruslaseraseita eli käsin kannettavista aseista laukaistavia lasereita ei yleensä puhutella yhtenä luokkana, mutta kaikki jonkilaista tukea tai aluksen vaativat laserit aina avaruushävittäjien tykkeihin luokitellaan yleisnimellä turbolaseri.
Superlaseri on kaikkein harvinaisin ja teholtaan tarpeeksi voimakas räjäyttämään kokonaisia planeettoja. Imperiumin superase, Kuolemantähti, oli aseistettu superlaserilla, joka laukaistiin aseman pohjoispuoliskolla sijaitsevasta syvänteestä.
Budapestin veneonnettomuus
thumb|Hableány vuonna 2017. Budapestin veneonnettomuus sattui toukokuussa 2019, kun jokilaiva ja vene törmäsivät toisiinsa Tonavalla aivan Budapestin keskustassa Margitin sillan kohdalla. Onnettomuus tapahtui kello 21 jälkeen ja oli iltahämärä. Vähintään seitsemän kuoli ja 21 oli kateissa. Jokilaiva oli nimeltään Viking Sigyn. Uponnut vene oli Hableány ja kooltaan pienempi.
Unkarin poliisi pidätti Viking Sigynin kapteenin.
Hoitoteko-palkinto
Hoitoteko-palkinto oli vuosittain jaettu tunnustus terveydenhoidon ammattilaisille. Vuodesta 1988 jaetun palkinnon perusti hoitotieteen ja terveydenhuollon ajankohtaisiin kysymyksiin keskittynyt, vuosina 1986–2013 toiminut turkulainen yhdistys Pro Nursing. Palkinnon suuruudeksi määriteltiin erikoissairaanhoitajan korkein kuukausipalkka kunakin vuonna; esimerkiksi vuonna 1989 palkinto oli noin 7 300 markkaa.
Keksi
pienoiskuva|Suklaamurukeksejä. pienoiskuva|Keksejä. Keksi (< <  ) on pieni, kuiva ja kevyt leivonnainen, joka pikkuleivästä poiketen yleensä valmistetaan tehdasmaisesti. Yleensä keksejä nautitaan välipalaksi, jälkiruoaksi tai kahvin tai teen kanssa. Keksit voivat olla myös täytekeksejä, joiden sisällä on täytettä, kuten marmeladia tai suklaata. Makeiden keksien ohella suosittuja ovat suolaiset keksit, kuten cream crackers -tyyppiset voileipäkeksit tai TUC- ja Ritz-tyyppiset suolakeksit.
Klubi 04
right|thumb|300px|Töölön jalkapallostadion HJK Klubi 04 on Helsingin Jalkapalloklubin reservijoukkue, joka pelaa kaudella 2023 Kakkosessa. Se perustettiin vuonna 2004, kun HJK osti Jokerien jalkapallotoiminnan. Se otti tuolloin sarjapaikan Kakkosesta. Jokerien liigapaikan sai sarjasta karsinnoissa pudonnut FC KooTeePee ja kotkalaisten Ykkösen paikan GBK.
Keksi
Varhaisimmat keksin tai pikkuleivän tyyppiset leivonnaiset tehtiin Persiassa, nykyisen Iranin alueella 600-luvulla.
Klubi 04
Historia
Kaudeksi 2006 joukkue nousi Ykköseen pudottamalla karsinnoissa FC Interin reservijoukkue VG-62:n. Joukkueen päävalmentajana toimi Abdou Talat. Ensimmäisenä kautenaan Ykkösessä joukkue sijoittui kuudenneksi.
Keksi
Kansainvälisiä keksinvalmistajia ja niiden tuotemerkkejä ovat muun muassa amerikkalainen Nabisco (Oreo, Ritz) ja englantilainen United Biscuits (McVitie's ym.) sekä alun perin ranskalainen LU (Le Petit Êcolier, Bastogne, Champagne, Petit Beurre, Pim's, Paille d'Or ja TUC). Suomalaisista keksinvalmistajista suurin on Fazer, joka vuonna 2012 osti Kraft Foodsilta takaisin omistukseensa LU Suomi Oy:n eli Vantaan keksitehtaan, jossa valmistetaan muun muassa Jyväshyvä-, Domino-, Jaffa- ja Fanipala-keksejä. Kantolan keksejä markkinoi norjalaiseen Orkla-konserniin kuuluva Orkla Suomi. Muita kotimaisia keksinvalmistajia ovat muun muassa Malviala Groupiin kuuluvat Tasangon Herkkutuote ja Töysäläinen Oy sekä Leivon Leipomo Oy ja Vanajan keksi Oy.
Klubi 04
Historia
Kaudella 2007 Klubi 04:n sijoitus Ykkösessä oli 14:s. Joukkue putosi kaudeksi 2008 Kakkoseen. Kaudella 2008 joukkue uudistui lähes täysin ja valmentajaksi vaihtui Juho Rantala. Joukkue varmisti nousun takaisin Ykköseen jo kaksi kierrosta ennen kauden päätöstä.
Pilar Primo de Rivera
Pilar Primo de Rivera y Sáenz de Heredia (1907, 1910 tai 1912 – 17. maaliskuuta 1991) oli Espanjaa vuodet 1923–1930 diktaattorina hallinneen Miguel Primo de Riveran tytär, José Antonio Primo de Riveran sisko ja Falange Españolan naisjärjestön perustaja.
Pilar Primo de Rivera osallistui neljän muun naisen kanssa Falangen perustamiskokoukseen vuonna 1933, mutta hänen veljensä ei huolinut naisia jäseniksi. Niinpä naiset perustivat sisarjärjestö Seccio Feminina, SF, vuonna 1934. Järjestön huippuaikoina, sisällissodan päättyessä, siinä oli 600 000 jäsentä.
Klubi 04
Historia
Kaudella 2011 Klubi 04 voitti Kakkosen A-lohkon, mutta hävisi karsintojen ensimmäisessä vaiheessa kaksiosaisen karsintaottelun BK-46:lle. Klubi 04:n Joel Pohjanpalo voitti kaudella 2011 Kakkosen maalikuninkuuden 33 maalilla, mikä sivusi Kakkosen maaliennätystä.
Kaudella 2012 Klubi 04 pelasi Kakkosen etelälohkossa ainoana helsinkiläisenä joukkueena. Vuodesta 2011 Klubi 04:n valmentajana toimi jälleen jälleen Abdou Talat. Vuonna 2015 päävalmentajana aloitti Toni Koskela. Koskelan ensimmäisellä kaudella Klubi 04 voitti Kakkosen itälohkon, mutta hävisi kaksiosaisessa karsinnassa GrIFK:lle.
Kauden 2017 päätteeksi Klubi 04 nousi Ykköseen voittamalla nousukarsinnassa FC Viikingit.
Kaudella 2018 Klubi 04 jäi Ykkösen viimeiseksi ja putosi kauden päätteeksi takaisin Kakkoseen.
Kaudella 2019 Klubi 04 sijoittui Kakkosen A-lohkon viidenneksi.
Kauden 2020 päätteeksi Klubi 04 nousi Ykköseen pelattuaan tappiottoman sarjan Kakkosen B-lohkossa.
Kauden 2021 jälkeen Klubi 04 putosi niukasti takaisin Kakkoseen.
Kaudella 2022 Klubi 04 pääsi B-lohkon jatkosarjaan sijoittuen neljänneksi.
Pelaajat kaudella 2022
Päivitetty 25. helmikuuta 2022.