cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ljubomir Fejsa
Seurajoukkueura
Fejsa aloitti ammattilaisuransa Hajduk Kulassa, jossa hän nousi junioreista edustusjoukkueeseen kesällä 2006. Hän oli jo kaudella 2005–2006 pelannut neljässä Serbian superliigan ottelussa, mutta seuraavina kahtena kautena hän lukeutui joukkueen runkopelaajiin pelaten yhteensä 52 liigaottelua.
Kaudeksi 2008–2009 Fejsa siirtyi saman sarjan suurseuraan Partizaniin, jossa voitti sekä Serbian-mestaruuden että Serbian cupin heti ensimmäisellä kaudellaan pelaten 27 liigaottelua. Partizan uusi mestaruutensa seuraavalla kaudella Fejsan pelatessa 20 ottelussa. Kaudella 2010–2011 Partizan saavutti taas sekä liigan että cupin voitot, mutta Fejsa pelasi kauden aikana vain kaksi liigaottelua.
Heinäkuussa 2011 Kreikan Superliigan Olympiakos hankki Fejsan 2,5 miljoonalla eurolla. Hän pelasi seurassa kaksi täyttä kautta, joina molempina joukkue voitti sekä liigamestaruuden että Kreikan cupin. Fejsan vastuu jäi kuitenkin varsin vähäiseksi – hän pelasi ensimmäisen kautensa aikana neljä ja toisen kautensa aikana 15 sarjaottelua. Hän edusti lisäksi Olympiakosia yhdessä sarjaottelussa kauden 2013–2014 alussa.
Maajoukkueura
Fejsa edusti Serbian alle 19-vuotiaiden maajoukkuetta viidessä ja alle 21-vuotiaiden maajoukkuetta 25 ottelussa. A-maajoukkueessa hän teki ensiesiintymisensä 24. marraskuuta 2007 Javier Clementen alaisuudessa Kazakstania vastaan pelatussa 2008 EM-kilpailujen karsintaottelussa. Seuraavan A-maaottelunsa Fejsa pelasi kuitenkin vasta vuonna 2010.
Saavutukset
Partizan:
Benfica:
Gabriel Bonnot de Mably
thumb|Gabriel Bonnot de Mably, François Bonnevillen litografia. Gabriel Bonnot de Mably (myös Abbé de Mably; 14. maaliskuuta 1709 Grenoble – 2. huhtikuuta 1785 Pariisi) oli ranskalainen yhteiskuntafilosofi, historioitsija ja aikanaan suosittu poliittinen kirjailija.
Mably kävi Saint-Sulpicen pappisseminaarin ja eteni pappisurallaan alidiakoniksi. Hän pääsi myöhemmin Ranskan ulkoministerinä toimineen kardinaali Pierre Guérin de Tencinin avustajaksi ja neuvotteli vuonna 1743 tämän edustajana Preussin lähettilään kanssa liiton solmimisesta Ranskan ja Preussin välille Itävaltaa vastaan. Mably hylkäsi vuonna 1746 myös diplomaattiuransa ja omistautui kirjalliselle työlleen. Hänen varhaisin julkaisunsa oli 1740 ilmestynyt Parallèles des Romains et des Français, jossa hän puolusti yksinvaltiutta. Vuonna 1763 ilmestyneessä teoksessaan Entretiens de Phocion, sur l'introduction de la morale avec la politique hän asetti antiikin Spartan hyvän yhteiskunnan esikuvaksi.
Mablyn ajattelu muistutti myöhemmin Jean-Jacques Rousseaun yhteiskuntafilosofiaa. Mably muun muassa vastusti fysiokraattien näkemyksiä ja piti yksityisen omistuksen yhteiskunnallisia vaikutuksia kielteisinä. Hän ehdotti muun muassa omaisuuden periytymisen lakkauttamista taloudellisen epätasa-arvon rajoittamiseksi. Mablyn ajattelussa on tämän vuoksi nähty yhtymäkohtia myöhempään sosialismiin ja kommunismiin. Hän tosin kannatti reformeja eikä vallankumousta. Mably on kuitenkin myöhemmin laskettu yhdessä aikalaisensa Morellyn kanssa varhaisiin utopistisiin sosialisteihin. Rousseaun ja Montesquieun ohella Mablyn ajattelun on katsottu vaikuttaneen Ranskan vallankumouksen aikaiseen lainsäädäntöön. Mablyn kootut teokset julkaistiin neljässä vaiheessa vuosina 1789–1818.
Mablyn nuorempi veli oli filosofi Étienne Bonnot de Condillac.
Matti Virtanen (toimittaja)
Matti Virtanen (s. 1955 Espoo) on suomalainen toimittaja ja tietokirjailija, joka työskenteli 16 vuotta Helsingin Sanomissa muun muassa lehden Saksan-kirjeenvaihtajana 1994–1997. Virtanen siirtyi vuonna 1998 Yleisradioon tv:n ajankohtaisohjelmien MOT:n ja A-Studion toimittajaksi ja tuottajaksi. Vuoden 2015 alusta lähtien hän työskenteli Talouselämä-lehdessä, kunnes jäi eläkkeelle vuonna 2020. Elokuussa 2021 Virtanen aloitti juontajana Alfa-tv:llä Tavallinen Virtanen -keskusteluohjelmassa.
Maaliskuussa 2019 Docendo julkaisi Virtasen kirjan Ilmastopaniikki, joka sai tekijänsä ennustaman ristiriitaisen vastaanoton. Vuonna 2021 julkaistiin hänen toinen tietokirjansa Ääripäät: Miten identiteettipolitiikka hajottaa Suomea?
Ericus Tigerstedt
Ericus (Erik) Tigerstedt (Fahlander) (21. maaliskuuta 1640 Turku – 16. huhtikuuta 1697 Turku) oli suomalainen virka- ja tiedemies.
Tigerstedtin vanhemmat olivat kirkkoherra Erik Fahlander ja Magdalena Harmainen. Hän opiskeli vuodesta 1650 Turussa ja nähtävästi myös Uppsalassa, tuli maisteriksi ja 1666 Turun hovioikeuden auskultantiksi. 1668 Tigerstedtistä tuli Turun Akatemian filosofisen tiedekunnan apulainen ja 1699 yliopiston sihteeri. Hän toimi myös varalaamannina ja lainlukijana. 1671 Tigerstedtistä tuli heprean ja kreikan kielten professori ja 1682 lainopin professori. Akatemian rehtorina hän toimi 1681–1682. Tigerstedt jatkoi luentojaan yliopistossa senkin jälkeen, kun hänestä oli 1685 tullut hovioikeuden asessori. 1694 Tigerstedt toimi Turun ja Porin läänin vt. maaherrana. Hänet aateloitiin nimellä Tigerstedt vuonna 1691. Tigerstedt julkaisi yhteensä 16 väitöskirjaa, etupäässä siveys- ja oikeusfilosofiasta.Tigerstedtin puoliso 1660-luvulta alkaen oli Kristina Wallenstjerna (k. 1731).
Askolan kirkonkylä
Askolan kirkonkylä on kylä ja taajama Askolassa. Tilastokeskuksen taajama-aluerajauksen mukaisen Askolan kirkonkylän taajaman väkiluku oli 1 299 vuoden 2018 lopussa. Askolan toinen päätaajama on asukasmäärältään likimain samankokoinen Monninkylä (1 339 as., vuonna 2018).
Kirkonkylässä sijaitsevat esimerkiksi kunnantalo, Askolan kirkko, Askolan terveyskeskus, palvelukeskus, apteekki, kauppoja, ala- ja yläkoulut (Kirkonkylän koulu ja Askolan koulu, Askolan kotiseutumuseo sekä Askolan pääkirjasto.   Iso omakotitaloalue Askolassa on nimeltään Ruutipelto.
Kylän halki kulkee yhdystie 1611 (Tiillääntie), joka länteen päin mentäessä tulee Mäntsälän ja Porvoon väliselle kantatie 55:lle. 1611:stä on myös tieyhteys yhdystie 1635:lle (eteläänpäin nimeltään Monninkyläntie), joka puolestaan kulkee Monninkylään asti.
Nate Thurmond
Nathaniel ”Nate” Thurmond (25. heinäkuuta 1941 Akron, Ohio – 16. heinäkuuta 2016 San Francisco, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen koripalloilija. Yhteensä 14 kautta NBA:ssa 1960–1970-luvuilla pelannut Thurmond otti ammattilaisurallaan enemmän levypalloja kuin teki pisteitä. Thurmond valittiin seitsemän kertaa NBA:n tähdistöotteluun, kahdesti sarjan ykköspuolustusviisikkoon ja kolmesti kakkospuolustusviisikkoon ja NBA:n tulokastähdistöjoukkueeseen vuonna 1964.
211-senttinen Thurmond pelasi isona laitahyökkääjänä ja sentterinä. Vuonna 1974 hän teki jatkoajalle venyneessä ottelussa Atlanta Hawksia vastaan NBA:n historian ensimmäisen virallisen neloistuplan (22 pistettä, 14 levypalloa, 13 korisyöttöä, 12 heitontorjuntaa). Hän on Wilt Chamberlainin ja Bill Russellin ohella yksi kolmesta yksittäisessä NBA-ottelussa enemmän kuin 40 levypalloa ottaneesta pelaajasta. Thurmondia pidetään yleisesti yhtenä NBA:n historian parhaista levypallojen ottajista ja heitontorjujista.
Elämä ja ura
Thurmond kuoli sairastettuaan lyhyen ajan leukemiaa 74-vuotiaana Kalifornian San Franciscossa 16. heinäkuuta 2016.
Salome Bey
Salome Bey (10. lokakuuta 1939 Newark, New Jersey – 9. elokuuta 2020) on yhdysvaltalaissyntyinen kanadalainen laulaja, näyttelijä ja lauluntekijä. Hän esiintyi vuosina 1957–1966 eri puolilla Yhdysvaltoja sisarensa Geraldine ja veljensä Andy Beyn kanssa Bey Sisters -nimisen kokoonpanon jäsenenä. Vuonna 1966 Salome Bey asettui Torontoon, jossa hän oli ensimmäistä kertaa esiintynyt vuonna 1961. Hän saavutti suosiota esiintymällä etenkin musikaaleissa.
Bey sai Obie-palkinnon vuonna 1972. Hänestä tehtiin Kanadan ritarikunnan kunniajäsen vuonna 2005. Lisäksi hän on muun muassa saanut Montrealin Black Theatre Workshopin Martin Luther King Jr. -palkinnon elinikäisistä saavutuksista (1996).
Tiina Vilenius
Tiina Vilenius (s. 4. heinäkuuta 1971 Tampere) on entinen suomalainen seiväshyppääjä. Hän edusti Yleisurheilu-Team Sahalahtea ja vastasi itse valmennuksestaan.
Vilenius sijoittui 18:nneksi sisäratojen EM-kilpailuissa Tukholmassa 1996 tuloksella 345 cm. Hän voitti uransa aikana yhden aikuisten maaottelukilpailun, Helsingissä elokuussa 1996 ennätyksellään 380 cm.
Vilenius voitti Kalevan kisoissa kultaa Tampereella 1996, hopeaa Lapualla 1995 ja Lappeenrannassa 1997 sekä pronssia Oulussa 1998 ja Seinäjoella 1999. Sisäratojen SM-kilpailuissa hän sai hopeaa 1996 ja pronssia 1999.
Arpikudos (kirja)
Arpikudos on Red Hot Chili Peppers -yhtyeen keulakuvan Anthony Kiediksen elämäkerta. Se kertoo muun muassa yhtyeen villistä elämästä, seksistä ja huumeista, jotka veivät monelta hänen läheisistään hengen. Teos on selviytyjän ja menestyjän oma tarina. Kirja ilmestyi suomeksi Liken kustantamana vuonna 2005. Kirjan on suomentanut Hannu Tervaharju.
Tangata manu
thumb|Lintumies kuvattuna luolamaalauksessa. Tangata manu eli lintumies oli nimitys, jota käytettiin Pääsiäissaarella vuosittain järjestetyn kilpailun voittajasta. Kilpailun voitti se, joka pääsi Motu Nuin saarelle ja toi sieltä linnunmunan Orongoon. Voittaja sai hallita Pääsiäissaarta seuraavaan kilpailuun saakka. Kokonaisuudessaan tavasta käytetään nimitystä lintumieskultti. Lintumiehet katosivat kristinuskon myötä 1860-luvulla.
Kilpailu ja rituaalit
thumb|vasen|Motu Nuin saari kuvattuna Pääsiäissaarelta. Lintumieskultti syntyi todennäköisesti Pääsiäissaaren katoavien luonnonvarojen myötä, jolloin linnuista ja niiden munista oli tullut hedelmällisyyden symboli. Linnut – erityisesti fregattilinnut ja albatrossit – olivat tosin olleet jo aiemmin tärkeässä osassa Pääsiäissaarten mytologiassa. Lintuihin oli myös liittynyt vanhempia aikuistumisrituaaleja, joihin lintumieskultti ainakin osittain pohjautui. Nokitiiran merkitys nousi 1700- tai 1800-luvuilla. Nokitiiroja muutti Pääsiäissaarelle syyskuisin pesimään Orongon kallioille ja sen läheisyyden särkille, kuten Motu Nuille. Kilpailijat tulivat venein noin kahden kilometrin päähän Motu Nuista jo ennen nokitiirojen pesimistä. Pesimisen alettua kilpailijat meloivat saarelle, josta he yrittivät ensimmäisenä löytää nokitiiran munan sen jyrkiltä kallioilta. Kun muna löytyi, kilpailija meloi takaisin Pääsiäissaarelle ja Orongolle. Ensimmäisenä paikalle saapunut tunnustettiin voittajaksi eli lintumieheksi, jota pidettiin lintujumaluus Makemaken uudelleensyntymänä. Uusi lintumies ajeli päänsä, kulmakarvansa ja silmäripsensä. Tämän jälkeen hän siirtyi hallitsemaan saarta seuraavaan syyskuuhun saakka Rano Rarakuun.
Tanssiorkesteri Koivu
Tanssiorkesteri Koivu on suomalainen puhallinyhtye joka on tehnyt yhden pitkäsoiton Bluebird-levymerkille.
Yhtye julkisti albuminsa Pyykkiyö toukokuussa 1990 ”poikkitieteellisissä pyykki-iltamissa” hotelli Lordissa, vierailevina solisteina oopperasopraano Taru Valjakka, jazzpianisti Seppo Kantonen ja viulisti Manfred Gräsbeck.
Tanssiorkesteri Koivu on toiminut iskelmälaulaja Marita Taavitsaisen yhtyeenä.
Jake Shields
Jake Sequoyah Shields (s. 9. tammikuuta 1979 Summertown, Tennessee) on yhdysvaltalainen vapaaottelija. Hän on saavuttanut urallaan useita mestaruuksia eri organisaatioissa. Shields voitti Shooton välisarjan mestaruuden vuonna 2003, EliteXC:n välisarjan mestaruuden 2008 ja Strikeforcen keskisarjan mestaruuden 2009. Hän otteli myös UFC:n mestaruudesta 2011, mutta hävisi kamppailun Georges St-Pierrelle.
Aheym: Kronos Quartet Plays Music by Bryce Dessner
Aheym: Kronos Quartet plays music by Bryce Dessner on yhdysvaltalaisen jousikvartetti Kronos Quartetin albumi, joka julkaistiin vuonna 2013 levymerkillä ANTI– Records. Levyllä kuullaan yhdysvaltalaisen Bryce Dessnerin teoksia.
Kappaleet
Kaikki sävellykset Bryce Dessner.
Kristillinen seurakunta Uusipesula
Kristillinen seurakunta Uusipesula on helluntaiherätykseen ja Suomen Helluntaikirkkoon kuuluva seurakunta Turun Varissuolla Kousankadulla.
Seurakunta itsenäistyi Turun helluntaiseurakunnasta vuoden 2005 lopulla. Toimintamuotoihin kuuluvat jumalanpalvelukset, kerhot, pienryhmät sekä diakoniatoimintana kirpputori "Wakke" ja ruokajako torstaisin Leipä-iltojen muodossa. Seurakunnassa oli vuonna 2022 noin 200 jäsentä.
Kyogajärvi
Kyogajärvi on Itä-Afrikassa Ugandassa sijaitseva järvi. Valkoinen-Niili kulkee sen kautta matkallaan Victorianjärvestä Albertinjärveen. Järvi luetaan yleensä Afrikan suuriin järviin, mutta pienemmän kokonsa vuoksi sitä ei aina pidetä joukkoon kuuluvana. Järven pinta-ala on 1 720 neliökilometriä. Kyogajärvi on matala: keskisyvyys on kuusi ja suurin syvyys kahdeksan metriä.
Valtiorahasto
Valtiorahasto oli Venäjän vallan alaisessa Suomessa rahasto, johon valtion vakinaiset tulot kerättiin ja josta useimmat valtion menot maksettiin. Hallitus (senaatti) ei tarvinnut valtiorahaston käyttöön eduskunnan suostumusta.
Harjavallan vanha kirkko
Harjavallan vanha kirkko on Harjavallassa sijaitseva puukirkko. Paikalle rakennettiin vuonna 1750 lounaissuomalaista tyyppiä edustanut pitkäkirkko, joka purettiin ja rakennettiin uudelleen nykyiseen muotoonsa vuonna 1870. Tuolloin kirkkoon lisättiin myös torni. Oletettavasti samalla paikalla on sijainnut myös tätä vanhempi, noin vuonna 1670 rakennettu kappelikirkko.
Kirkon nykyisen ulkoasun suunnitteli Turun ja Porin läänin lääninarkkitehti G. T. Chiewitz. Arkkitehtonisesti kirkko edustaa 1800-luvun lopun kertaustyyliä. Kirkon alttaritaulu on Alexandra Frosterus-Såltinin Jeesus ja Maria Magdalena vuodelta 1878. Kirkon 21+3-äänikertaiset urut ovat vuodelta 1947 ja ne on rakentanut Kangasalan Urkutehdas.
KIrkon kellotornissa on kaksi kelloa, joiden valuvuodet ovat 1688 ja 1740.
Kirkkomaan sankarihautojen muistomerkin Vartijasotilas on suunnitellut harjavaltalainen kuvanveistäjä Emil Cedercreutz vuonna 1945.
Anniskelulupa
Anniskelulupa voidaan myöntää täysi-ikäiselle henkilölle tai oikeushenkilölle, joka ei ole konkurssissa. Lisäksi hakevan henkilöiden tai asianomaisten yritysten toimihenkilöiden tulee olla taloudellisesti kykeneviä suoriutumaan taloudellisista velvoitteistaan ja olla yleisesti luotettavia ja henkilökohtaisilta ominaisuuksiltaan sopivia. Lisäksi on myös erilliset säädökset anniskelualueesta, jolla anniskelua tapahtuu. Anniskelulupaa ei voi siirtää oikeushenkilöltä toiselle.
Anniskeluoikeus jaettiin ennen vuoden 2018 alkoholilain uudistusta A-, B- ja C-luokkiin. Tuolloin A-oikeuksilla sai anniskella alkoholia 80 tilavuusprosenttiin saakka, B-oikeuksilla 22 tilavuusprosenttiin saakka ja C-oikeuksilla ainoastaan käymisteitse valmistettuja juomia korkeintaan 4,7 tilavuusprosenttiin saakka.
Anniskelulupa maksaa luvan tyypistä riippuen 450–650 euroa vuonna 2020. Marraskuussa 2018 Suomessa oli voimassa noin 9 000 anniskelulupaa.
Kutaisin lentoasema
Kutaisin lentoasema on Georgian Kutaisissa sijaitseva lentoasema. Kutaisin lentoasema on Georgian toiseksi vilkkain. Lentoasema sijaitsee 18 kilometriä Kutaisin kaupungista lounaaseen. Vuoden 2019 kesäkuussa Wizz Air ilmoitti aloittavansa suorat lennot Kutaisista Turkuun vuoden 2020 kesällä.
Historia
Lentoasema suljettiin vuonna 2011 uudistustöitä varten. Lentoasema avattiin uudelleen syyskuussa 2012. Kutaisista lentävät pääasiassa halpalentoyhtiöt kuten Wizz Air. Lentokentällä tehdään isoja laajennustöitä ja lentoasema odottaa, että vuonna 2020 Kutaisiin lentäisi miljoona matkustajaa.
Wayne’s World 2
Wayne’s World 2 on Mike Myersin tähdittämä jatko-osa vuoden 1992 komediaelokuvalle Wayne’s World vuodelta 1993. Elokuva kertoo kaveruksista Waynestä ja Garthista, jotka kuvaavat televisio-ohjelmaa Wayne’s World. Elokuvan ohjasi Stephen Surjik.
Elokuva pohjautuu Saturday Night Livessä esitettyyn samannimiseen sketsiin.
Arvioita
Video-oppaassa vuodelta 1994 Olavi Similä sanoo elokuvaa koko lailla turhaksi jatko-osaksi ja antaa sille kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.
Luettelo heinäkasvien suvuista
Tämä on tieteellisten nimien mukaan aakkosellinen luettelo heinäkasvien (Poaceae) heimoon kuuluvista suvuista.
Montola (Virtasalmi)
Montola on kylä Pieksämäen Virtasalmella. Siellä sijaitsee entinen kalkkikivilouhos.
Operaatio Compass
Operaatio Compass oli liittoutuneiden ensimmäinen suuroperaatio Pohjois-Afrikan taisteluiden kuluessa toisessa maailmansodassa. Operaation tuloksena Britannian armeija yhdessä Kansainliiton joukkojen kanssa työnsi Italian asevoimat Egyptin rajalta kauas Libyaan ja valtasi lähes koko Kyrenaikan niemimaan.
Taustaa
Italia julisti 10. kesäkuuta 1940 sodan Ranskalle ja Yhdistyneelle kuningaskunnalle, jolloin Pohjois-Afrikassa vastakkain olleet italialaiset ja brittiläiset joukot aloittivat rajakahakat. Merkittävimpiä tuloksia kahakoinnista olivat:
HMS Sentinel (1904)
HMS Sentinel oli Britannian kuninkaallisen laivaston Sentinel-luokan tiedusteluristeilijä, joka palveli ensimmäisessä maailmansodassa.
Operaatio Compass
Taustaa
Benito Mussolinin käskystä Rodolfo Graziani aloitti 13. syyskuuta hyökkäyksen Egyptiin (operaatio E). Hyökkäävinä joukkoina oli Italian 10. armeija. Hyökkäävien joukkojen edetessä liittoutuneet vetäytyivät viivyttäen kohti Egyptiä. Samanaikaisesti rakennettiin puolustusasemaa Mersa Matruhin itäpuolelle. Italialaisten hyökkäys pysähtyi 16. syyskuuta linjalle Maktila-Tummar-Nibeiwa-Bir Rabia-Sofafi.
Joukot
Egyptissä olevan armeijan vahvistukseksi lähetettiin Britteinsaarilta kolme panssaripataljoonaa (154 panssariajoneuvoa), 48 panssarintorjuntatykkiä ja saman verran 88 millimetrin kenttätykkejä sekä muita varusteita. Varusteet siirrettiin Hyväntoivonniemenreittiä operaatio Hatsissa. Saattue saapui 19. syyskuuta Punaiselle merelle.
HMS Sentinel (1904)
Valmistus
Alus tilattiin Vickersiltä Barrow-in-Furnessista, missä köli laskettiin 8. kesäkuuta 1903. Alus laskettiin vesille 19. huhtikuuta 1904 ja otettiin palvelukseen huhtikuussa 1905.
Operaatio Compass
Suunnitelma
thumb|Italialaisten hyökkäys Egyptiin ja operaatio Compass Italialaisten pysähdyttyä Archibald Wavell määräsi Egyptissä olevien joukkojen komentajan kenraaliluutnantti Sir Henry Maitland Wilsonin suunnittelemaan rajoitetun operaation italialaisten työntämiseksi takaisin lähtöasemiin. Wavell havaitsi italialaisten vankkojen tukikohtien suuret etäisyydet toisistaan, jolloin ne eivät kyenneet tukemaan toisiaan. Operaatio Compassin kestoksi oli alun perin suunniteltu viisi vuorokautta huollon takaamiseksi, mutta operaation menestyttyä sitä jatkettiin.
Suunnitelman mukaan Brittiläinen 7. panssaridivisioonan ja Intian 4. divisioonan tuli hyökätä Sofafin ja Nibeiwan välistä tukikohtien taakse. Prikaati intialaisesta divisioonasta vahvennettuna 7. Panssarirykmentillä hyökkäisi sitten Nibeiwaan selustasta (lännestä) ja panssaridivisioonan pääosa suojaisi pohjoiseen. Valtauksen jälkeen toinen prikaati intialaisesta divisioonasta edelleen vahvennettuna 7. Panssarirykmentillä hyökkäisi Tummarin tukikohtaan.
HMS Sentinel (1904)
Palvelus
Vuonna 1906 alus oli Välimeren laivaston 3. risteilijälaivueessa, kun se määrättiin palaamaan Devonportiin Kanaalinlaivastoon. Alus oli 1907 Kotilaivastossa. Alus oli telakalla vuoden 1909, mistä se palasi palvelukseen toukokuussa. Se aloitti palveluksensa helmikuussa 1910 Devonportissa Kotilaivaston 5. hävittäjälaivueen johtoaluksena.
Kesäkuussa 1910 alus oli huollossa 1910 Chathamin telakalla, josta huhtikuussa seuraavana vuonna se liitettiin Devonportiin. Se oli 1912 huollettavana Portsmouthissa, mistä palatessa alus liitettiin 3. risteilijälaivueeseen vuoden 1913 sotaharjoitusten ajaksi. Harjoitusten päätyttyä alus liitettiin Portsmouthissa 9. hävittäjälaivueen johtoalukseksi, mistä se siirrettiin vielä samana vuonna Doveriin 6. hävittäjälaivueeseen.
Ensimmäisen maailmansodan syttyessä Sentinel siirrettiin Forthiin 8. hävittäjälaivueeseen, josta se siirtyi hetkeksi Humberiin 6. risteilijälaivueeseen ennen siirtoaan Välimeren laivastoon. Alus liitettiin 1918 Egeanmerenlaivueeseen ja edelleen samana vuonna 12. marraskuuta Dardanelleille ja sieltä Mustallemerelle.
Huhtikuussa 1919 alus palasi Sheernessiin, jossa se poistettiin palveluksesta. Aluksen palvelus jatkui heinäkuusta 1920 vuoden 1922 loppuun mekaanikkojen koululaivana Chathamissa.
Harry Winston
Hän osti Hope-timantin, jonka sanottiin tuottavan omistajalleen tai anastajalleen huonoa onnea. Vuonna 1958 Winston lahjoitti timantin Smithsonian-instituutin kokoelmiin.
Operaatio Compass
Hyökkäysvalmistelut
Hyökkäyksen tueksi siirrettiin Egyptiin 33. ja 274. laivueen Hawker Hurricanet, 112. laivueen Gloster Gladiatorit, Adenista ja Sudanista 45., 55. ja 113. laivueiden sekä osa 11. ja 39. laivueiden Blenheimeistä, 37., 38. ja 70. laivueiden Wellingtonit sekä 216. laivueen Bombayt. Lentokoneita oli operaation käytössä kaikkiaan 48 hävittäjää ja 116 pommikonetta.
Hyökkäys valmistelut oli suoritettu salassa ja ainoastaan muutama upseeri tiesi, että joukkojen harjoitukset 25.–26. marraskuuta kuvasivat todellisuudessa Nibeiwan ja Tummarin italialaisleirejä. Harjoitus oli siten todellisuudessa valmistautumista tulevaan hyökkäykseen lisäksi harjoituksen aikana joukoille kerrotaan tulevasta lisäharjoituksesta. Monet yksiköt saivat tiedon harjoituksen todellisesta luonteesta vasta 7. joulukuuta, kun ne olivat lähtöasemissa.
Marmarican taistelu/Taistelu leireistä
Operaation alku tunnetaan Britanniassa taisteluna leireistä ja Italiassa Marmarican taisteluna. Italialaisten nimi tulee rannikkotasangon nimestä ja brittien käyttämä nimi italialaisten Sidi Barranin ympäristön linnoitetuista leireistä, joita olivat Sofafi, Nibeiwa, Tummars ja Maktila.
Kenraalimajuri Richard O’Connorin läntisen aavikon joukot ), johon kuuluivat 7. panssaridivisioona ja Intian 4. jalkaväkidivisioona täydennettynä 16. jalkaväkiprikaatilla, eteni 7.–8. joulukuuta välisenä yönä kaikkiaan runsaat sata kilometriä. Kuninkaalliset ilmavoimat hyökkäsivät Italian ilmavoimien hallussa olleille lentokentille tuhoten tai vaurioittaen 29 lentokonetta. Selby Force, joka koostui 1 800 prikaatinkenraali A. R. Selbyn alaisuudessa toimivasta sotilaasta, eteni Matruhista kuvaten panssariprikaatia ja ollen 9. joulukuuta Maktilan koillispuolella. Samanaikaisesti monitori HMS Terror ja tykkivene HMS Aphis tulittivat Maktilan leiriä ja tykkivene HMS Ladybird Sidi Barrania.
Italian ilmavoimien tiedustelukone havaitsi iltapäivällä 8. joulukuuta kohti Maktilaa ja Nibeiwaa etenevät joukot. Lentäjä ilmoitti havainnoistaan Benghazissa olleelle esikunnalle, mutta italialaisjoukkojen komentaja kenraali Maletti ei uskonut saamaansa tietoa.
Aamulla 9. joulukuuta Italian 10. armeijan joukot oli sijoitettu siten, että:
Italialaisjoukkojen komentaja eli 10. armeijan komentaja kenraali Mario Berti oli hyökkäyksen alkaessa sairauslomalla, joten joukkoja komensi kenraali Italo Gariboldi. Gariboldi esikuntineen sekä 1. mustapaitadivisioona ”23. maaliskuuta” olivat Bardiassa.
Tummarit
Saman aikaisesti oli sivustaa suojannut 7. panssaridivisioonan 4. prikaati edennyt Azziziyaan, jossa ollut 400 miehinen italialaisvaruskunta antautui. Husaarirykmentin 7. pataljoona työntyi eteenpäin katkaistakseen Sidi Barranista Buq Buqiin johtavan tien ja saman rykmentin 11. pataljoona tiedustelu vielä edemmäs länteen. Panssaridivisioonan 7. prikaati pidettiin edelleen reservissä.
Maktila
Tietämättömänä Tummarin tilanteesta Selby ei lähettänyt joukkojaan sulkemaan Maktilasta länteen johtanutta tietä. Yön kuluessa 1. libyalainen divisioona pakeni siten ansasta.
Sidi Barrani
16. prikaati otti 10. joulukuuta rintamavastuun 4. intialaiselta divisioonalta, joka siirtyi reserviksi. Osa 11. intialaisesta prikaatista siirrettiin kuorma-auto kuljetuksin lähemmäs Sidi Barrania. Edetessään joukot kärsivät jonkin verran tappioita, mutta tykistön ja panssarijoukkojen tuki mahdollisti etenemisen aina eteläiselle ja lounaiselle Sidi Barranista lähtevälle tielle kello 13 mennessä. Kello 16 divisioonan tykistön ja panssareiden tukiessa aloitettiin hyökkäys kaupunkiin. Yön laskeutuessa kaupunki saatiin haltuun ja kahden libyalaisen ja 4. mustapaita divisioonan jäännökset jäivät ansaan 16. prikaatin ja Selbyn osaston väliin. Seuraavana päivänä Selbyn joukot muutamien tankkien tukemana hyökkäsivät ja siten varmistivat 1. libyalaisen divisioonan antautumisen. Iltaan mennessä 4. mustapaita divisioona lopetti vastarinnan.
Buq buq
Buq Buq oli vesivarantoineen suunnitellun hyökkäyksen päämäärä. 7. panssariprikaati sai määräyksen 11. joulukuuta vapauttaa 4. panssariprikaatin Buq buqissa, joka sen tuli puhdistaa vihollisista. Alueelta saatiin runsaasti sotasaalista sekä vankeja.
Sofafi
7. tukiryhmän lähettämä partio totesi 11. joulukuuta Rabian tyhjäksi. Italian Cirene divisioona oli vetäytynyt Rabiasta ja Sofafista edellisen yön aikana. Käsky 4. panssariprikaatille katkaista italialaisten pakotie länteen oli saapunut liian myöhään ja vetäytyneet italialaisjoukot liittyivät Halfyassa oleviin maan miehiinsä.
Saavutukset ja joukkojen täydennykset
Seuranneiden päivien aikana 4. ja 7. panssariprikaati pyrkivät raivokkaasti eteenpäin. Joukot kärsivät huollon puutteesta, jota lisäsi lukuisat sotavangit ja vaikea maasto. Rantatiellä kohti länttä vaeltavat Sidi Barranista ja Buq buqista pakenevat italialaiset muodostivat loistavan maalin rannikon edustalla oleville tykkiveneille, jotka tulittivat Sollumia sekä 10. että 11. joulukuuta. 12. joulukuuta ainoat italialaisten hallussa olevat alueet Egyptissä olivat Sollumin sisäänajotiet ja Sidi Omarin ympäristö.
Etenemisen aikana oli tuhottu tai vallattu 73 italialaista panssarivaunua ja 237 tykistöasetta ja sen lisäksi noin 38 300 italialaista ja libyalaista sotilasta oli saanut surmansa tai joutunut sotavankeuteen. Britit liittolaisineen olivat kärsineet ainoastaan 700 miehen tappiot. Joukot etenivät täydennysten jälkeen kohti länttä pitkin Via della Vittoriaa, kulkivat Halfayan solan lävitse sekä valtasivat jälleen Fort Capuzzon.
O’Connor tahtoi jatkaa etenemistä länteen haluten edetä ainakin Benghaziin. Kenraali Wavell antoi kuitenkin 11. joulukuuta määräyksen siirtää 4. intialainen divisioona itään, jossa sen tuli valmistautua hyökkäämään Italian Itä-Afrikkaan. Australian 6. divisioona korvasi 14. joulukuuta intialaiset, mutta sotakokemusta omaavien joukkojen korvaaminen taistelukokemusta omaamattomille ja vajaasti varustetuilla joukoilla ei mahdollistanut etenemisen jatkamista.
Etenemisen jatkaminen
Kaksi panssariprikaatia ja 7. panssaridivisioonan tukiryhmä jatkoivat etenemistä tukenaan 16. jalkaväkiprikaati, jota ei oltu siirretty itään. Sollum ja Halfya vallattiin 15. joulukuuta mennessä, jolloin Egypti oli vapautettu italialaisista joukoista. Panssaridivisioona keskitettiin Bardian lounaispuolelle odottamaan Australian 6. divisioonan saapumista, jonka jälkeen aloitettaisiin hyökkäys Bardiaan.
Bardia
Kenraaliluutnantti Annibale Bergonzolin komentama Bardian ympäristöön kaivautunut Italian XXIII armeijakunta oli rintamavastuussa italialaisten peräännyttyä etenevien brittien tieltä Egyptistä ja Sidi Barranista. Bergonzolin valmistautuessa pysäyttämään etenevät britit Graziani aloitti Tobrukin ja Dernan välisten siirtokuntien evakuoinnin. Graziani määräsi 23. joulukuuta kenraali Giuseppe Telleran ottamaan komentoonsa 10. armeijan.
Bardiassa ympäristöineen oli noin 10 000 italialaista sotilasta, kun mukaan lasketaan alueelle vetäytyneiden 62. jalkaväkidivisioona Marmarican, 62. jalkaväkidivisioona Cirenen, 1. mustapaitadivisioona 23. maaliskuuta sekä 2. mustapaitadivisioona 28. lokakuuta jäänteet. Nämä joukot puolustivat 29 kilometriä pitkää puolustuslinjaa, jossa oli valmistellut panssariesteet, piikkilankaesteet sekä kaksin kertaiset pesäkelinjat. Liikkuvana reservinä joukoilla oli tusina keskiraskaita panssarivaunuja sekä hieman yli sata L3 tankettia. Bergonzolilla oli lisäksi käytössään 64. jalkaväkidivisioona Cantaron jäänteet sekä jonkin verran linnoitusjoukkoja. Suurimpana puutteena oli ainoastaan kuukauden vesivarannot.
thumb|Hyökkäys Bardiaan O'Connor jatkoi hyökkäystä joukkojen uudelleen järjestelyn päätyttyä, minkä aikana se samalla nimettiin XIII armeijakunnaksi. Kenraali Mackayn 6. australialainen divisioona hyökkäsi 3. tammikuuta 1941 Bardiaan. Sen 16. prikaati aloitti hyökkäyksen aamunkoitteessa tiedustelun heikoimmaksi määrittämässä paikassa. Pioneerit räjäyttivät piikkilankaesteet ja täyttivät kaivannot, minkä jälkeen 23 7RTR:n Matilda II panssarivaunun tukemana jalkaväki tunkeutui puolustuksen läpi. Hyökkääjät saivat nopeasti 8 000 sotavankia.
Hyökkäyksen kuluessa otettiin kaikkiaan 36 000 sotavankia. Italialaisten komentaja Bergonzoli pääsi pakoon ja hän saapui Tobrukiin juuri ennen via Balbiaa edennyttä brittiarmeijaa.
Tobruk
thumb|6 tuuman tykistö ampuu Tobrukiin tammikuussa 1941 Bardian antauduttua 7. panssaridivisioona 19. australialaisen prikaatin tukemana eteni kohti Tobrukia, joka eristettiin 6. tammikuuta ja se oli saarrettu 9. tammikuuta mennessä. Seuranneiden kahden viikon aikana piirittäjät kokosivat joukkojaan. O' Connorin joukkoihin kuului lopulta kenraali Mackayn 6. australialaisen divisioonan kolme prikaatia (16., 17. ja 19. prikaati), 16 7RTR:n Matilda vaunua, Northumberland ja Cheshire rykmenttien konekivääripataljoonat.
thumb|left|Tobrukin valtauksen eteneminen Kapteeni Campbellin johtama komppania joutui hyökkäyksen loppu vaiheessa maahan kaivettujen panssarivaunujen tuleen, jolloin kapteeni Anderson ja luutnantti Russell haavoittuivat ja luutnantti Russell sai surmansa. Paikoin hyökkääjät kohtasivat kiivastakin vastarintaa, mutta siitä huolimatta 8. pataljoona otti 1 300 sotavankia. Italialaiset avasivat saman aikaisesti tulen ja jalkaväki aloitti yhdeksän keskiraskaan panssarivaunun tukemana vastahyökkäyksen. Paineen alaisena kapteeni Campbellin komppania joutui vetäytymään, jolloin australialaiset kärsivät lähes sadan miehen tappiot kaatuneina, haavoittuneina ja sotavankeina. Kahden paikalle saapuneen Matildan tukemana australialaiset aloittivat etenemisen. Kiivaassa tulituksessa luutnantti Trevorrow ja kersantti Duncan haavoittuivat pahoin. Kapteeni McDonald kutsui asema 42:a valvoneet kaksi Matildaa tukemaan hyökkäystä, jonka jälkeen asema 41 saatiin vallattua. Kapteeni Abbotin komppania jatkoi etenemistä italialaisten tulen alla kohti kaivantoa sekä asemia 34 ja 35, mutta australialaisten eteneminen pysähtyi ja he joutuivat vetäytymään.
Yön aikana 19. prikaatin esikunta pyrki neuvottelemaan tulitauosta Italian XXII armeijakunnan komentajan ja Tobrukin varuskunnan kanssa. Keskustelut päättyivät tuloksettomina Italian pääesikunnan vaatiessa taistelun jatkamista. Mussolini keskusteli henkilökohtaisesti Manellan kanssa kieltäen antautumisen ja ilmoittaen, että laivue Regia Aeronautican pommikoneita on matkalla tukemaan puolustajia. Myöhemmin SM.79 pommikone teki matalapommituksen, jossa se pudotti pomminsa 8000 sotavangin keskelle. Pommitus heikensi merkittävästi puolustajien taistelutahtoa.
thumb|Tobrukin valtaus 22. tammikuuta Lopulta kenraali Manella antautui kaksitoista tuntia myöhemmin, mutta hän kieltäytyi käskemästä miehiään antautumaan. Siten alueen puhdistaminen asepesäkkeistä vei vielä vuorokauden. Paikalle saapuneet 2. kivääriprikaati ja Kuninkaallisten kiväärijoukkojen 1. pataljoona saivat panssarivaunujen tukemana loppujen asemien R1:stä S11:een puhdistuksen päätökseen seuraavana päivänä.
Derna
Italian pääesikunta loi erikoispanssariprikaatin, johon kuului 55 kappaletta M13/40 panssarivaunuja, tykistöä ja sen tukena oli erityisesti panssarintorjuntaan kykenevää jalkaväkeä ja pioneereja. Joukko siirrettiin Pohjois-Afrikkaan vähän yli kuukaudessa komentajansa kenraali Valentino Bambinin komennossa. Yhtymän vaunut oli varustettu 47 millimetrin tykeillä, jotka kykenivät tuhoamaan brittien kevyet ja cruiser-vaunut. Italialaisten vaunuista ainoastaan komentovaunuissa oli radio ja viestintä tapahtui lipuin.
Tobrukin kukistuttua Egyptiin sijoitettujen joukkojen esikunta lakkautettiin, minkä jälkeen O’Connor raportoi suoraan Wavellille Lähi-idän alueen esikuntaan. O'Connorin alainen Australian 6. divisioona jatkoi hyökkäystä kohti Dernaa ja 7. panssaridivisioona lähetettiin Jebel Akhdar vuoriston eteläpuolitse kohti Mekhiliä. 4. panssariprikaati kohtasi 24. tammikuuta italialaisyksikön panssariosaston Dernan ja Mekhilin välisellä reitillä. Yhteenotossa tuhoutui yhdeksän italialaista vaunua ja kuusi kevyttä ja yksi cruiser tyyppinen brittivaunu.
Australialaisten 11. pataljoona sai seuraavana päivänä Dernan lentokentällä kosketuksen italialaisten jalkaväkeen. Eteneminen oli hidasta italialaisten sitkeän vastarinnan vuoksi. Derna-Giovanni Bertan alueella oli asemissa 60. jalkaväkidivisioona Sabratha sekä BCS:n jalkaväkiosastoja. Hyökkääjät saivat haltuunsa ainoastaan Dernan Wadi alueen. Voimakas italialaisosaston tekemä vastaisku löi takaisin australialaisten pataljoonan 27. tammikuuta ja samana päivänä joutui 6. ratsuväkirykmentti tuliylläkköön, jossa kolme miestä jäi italialaisten vangeiksi.
Australialaisten muiden joukkojen eteneminen uhkasi jättää alueella olevat italialaiset saarroksiin ja ne vetäytyivät seuraavana päivänä. Dernan kaupunki jäi liittoutuneiden käsiin jo 26. tammikuuta. Käydyissä taisteluissa sai surmansa ainakin 15 australialaista ja italialaiset menettivät suuren osan 60. divisioonastaan.
Beda Fommin taistelu
Brittijoukkojen nopea eteneminen pakotti italialaiset aloittamaan vetäytymisen Kyrenaikasta. Tammikuun lopulla hyökkääjät havaitsivat italialaisten vetäytymisen alkaneen pitkin Benghazista lähtevää rantatietä. Kenraalimajuri Sir Michael O'Moore Creaghin komentama brittiläinen 7. panssaridivisioona sai määräyksen hyökätä vetäyvien Italian 10. armeijan jäänteiden kimppuun.
Panssaridivisioona eteni Msusin ja Antelatin kautta koukaten ja Australian 6. jalkaväkidivisioona eteni pitkin rantatietä sekä kiersi Jebel Akhdar vuorten pohjoispuolitse. Vaikea maasto hidasti panssarivaunujen etenemistä ja Creagh teki rohkean päätöksen lähettää pyöräajoneuvoin varustetun etujoukon (niin kutsuttu Combe Force) lounaaseen kartoittamattoman aavikon halki. 11. husaarirykmentin komentajan everstiluutnantti John Comben mukaan nimetty osasto, johon kuuluivat panssariautokomppania 11. husaarirykmentistä ja kuninkaan rakuunarykmentistä, 2. kivääriprikaati, ilmavoimien panssariautolaivue, 3. hevosvetoisen tykistörykmentin panssarintorjuntatykit, C patteri 4. hevosvetoisesta kenttätykistörykmentistä sekä 106. hevosvetoinen kenttätykistöpatteri. Viimeksi mainitun yksikön kalustona oli yhdeksän kuorma-autoihin asennettua 37 millimetrin panssarintorjuntatykkiä. Osaston kokonaisvahvuus oli noin 1 200 sotilasta.
Combe Force kykeni 6. helmikuuta estämään noin 20 000 italialaisen, joiden tukena oli kuutisenkymmentä M13/40 panssarivaunua sekä parisataa tykkiä etenemisen. Lopulta saapui häntäpään suojana ollut Bambinin johtama erikoispanssariprikaati Benghazin edustalle. Prikaatin kalustona oli edelleen lähes sata panssariajoneuvoa, mutta osan niistä piti edelleen turvata häntäpäätä. Prikaati teki noin kuudellakymmenellä panssariajoneuvollaan läpimurtohyökkäyksen Beda Fommissa.
Taistelu muodostui paikoitellen jopa käsikähmäksi ja muun muassa eräs rykmentin sotilasmestareista valtasi tankin tyrmäämällä kiväärinperällä italialaisvaunun johtajan. Italialaiset tekivät viimeisen yrityksensä murtautua saarrosta 7. helmikuuta, jolloin loput parikymmentä keskiraskasta panssarivaunua murtautuivat ohuen jalkaväkiryhmityksen lävitse. Panssarivaunut kuitenkin tuhoutuivat kenttätykistön tulessa lähellä brittirykmentin esikuntaa. Viimeisen epäonnistuneen yrityksen jälkeen ja Brittiläisen 7. panssaridivisioonan loppuosan saavuttua sekä Australian 6. divisioonan vallattua Benghazin italialaisjoukot antautuivat. Kaatuneiden joukosta löytyi muun muassa Italian 10. armeijan komentaja Tellera ja vangittujen joukosta muun muassa kenraalit Bambini ja Bergonzoli.
Taistelun jälkeen O’Connor lähetti 11. husaarirykmentin länteen kohti Agedabia, josta sen piti jatkaa edelleen El Agheilaan kiertäen hajallaan olevat italialaisryhmät sekä valvoa joukkojen keskityksiä.
Taistelu keitaasta
Wavellin etenemisen pysäytti everstiluutnantti Castagnan komentama noin 800 italialaisen ja 1 200 siirtomaasotilaan varuskunta Giarabubissa, joka on lähes 260 kilometriä Bardiasta etelään ja lähes sata kilometriä Egyptin rajalta länteen sijaitseva keidas. Vaikka siirtomaasotilaat antautuivat italialaiset joukot jatkoivat vastarintaa aina puoleen väliin maaliskuuta saakka. Varuskunnan huolto hoidettiin lentokuljetuksin ja sitä valvova Australian 6. divisioonan yksikkö ei ollut tarpeeksi vahva hyökätäkseen.
Maaliskuun lopulla keidas tuli vallata, jotta australialaiset voitaisiin lähettää divisioonansa mukana Kreikkaan. 9. pataljoona saapui alueelle, minkä jälkeen aloitettiin hyökkäys prikaatinkenraali Woottenin johdolla. Lopullinen hyökkäys aloitettiin 21. maaliskuuta ja noin kahden vuorokauden taistelun jälkeen keidas oli vallattu. Taistelussa australialaisia kaatui 17 ja haavoittui 77. Arviolta 250 italialaista sai surmansa tykkitulessa, ilmaiskuissa sekä lopun käsikähmässä.
Seuraukset
Etenevät joukot saavuttivat 9. helmikuuta El Agheilan, jolloin Churchill määräsi joukot pysähtymään. Samalla annettiin määräys siirtää osa joukoista Kreikkaan.
Kymmenen viikkoa kestäneen operaation aikana oli Italian 10. armeija tuhoutunut. Liittoutuneet olivat edenneet 800 kilometriä länteen, jonka aikana oli tuhottu tai vallattu 400 panssarivaunua ja 1 290 tykistöasetta. Lisäksi oli jäänyt sotavangiksi 130 000 libyalaista ja italialaista sotilasta. Vankien joukossa oli 22 kenraalia. Liittoutuneiden tappiot olivat 494 kaatunutta ja 1 225 haavoittunutta.
Pohjois-Afrikassa oli jäljellä noin 32 000 Kyrenaikaan paennutta italialaista sotilasta sekä Tripolitaniassa ollut Italian 5. armeija neljine divisioonineen: 17. jalkaväkidivisioona Pavia, 25. jalkaväkidivisioona Bologna, 27. jalkaväkidivisioona Brescia ja 55. jalkaväkidivisioona Savona. Osa Tripolitaniaan sijoitetuista joukoista oli nimellisesti motorisoitu, mutta niiden kaluston pääosa oli siirretty tuhoutuneelle 10. armeijalle. Valmistautuakseen vastaanottamaan etenevät liittoutuneiden joukot italialaiset vahvistivat Sirten, Tmed Hassanin ja Bueratin linnoitteita.
Italiasta saapuneiden täydennysten avulla saatiin muodostettua uudelleen Dernan taisteluissa tuhoutunut 60. jalkaväkidivisioona Sabratha, 102. motorisoitudivisioona Trento ja 132. panssaridivisioona Ariete lukuun ottamatta Beda Fommin taistelussa menetettyä kalustoa. Täydennysten saavuttua Tripolitaniaan sijoitettujen joukkojen vahvuus nousi noin 150000 mieheen.
Britannian kuninkaallisen laivaston lentotukialus HMS Illustrious oli 11. tammikuuta vaurioitunut toimintakyvyttömäksi ilmahyökkäyksessä, mikä mahdollisti Rommelin komentaman Saksan Afrikan armeijakunnan joukkojen laivaamisen Tripolitaniaan. Operaatio Sonnenblumen ensimmäinen saattue saapui 11. helmikuuta.
Kenraali Italo Garibaldi korvasi 25. maaliskuuta marsalkka Rodolfo Grazianin, joka oli pyytänyt vapauttamista tehtävästä. Gariboldi korvattiin 19. heinäkuuta, koska hän ei kyennyt yhteistyöhön Rommelin kanssa.
Luohe
Luohe (, pinyin: Luòhé Shì) on prefektuuritason kaupunki Kiinan Henanin maakunnan keskellä. Kaupungin keskusta sijaitsee linnuntietä noin 135 kilometriä maakunnan pääkaupunki Zhengzhousta eteläkaakkoon. Kaupungin väkiluku on 2,54 miljoonaa (2010) ja pinta-ala 2 617 neliökilometriä.
Prefektuuri rajoittuu pohjoisessa Xuchangin, idässä Zhoukoun, etelässä Zhumadianin, sekä lännessä Pingdingshanin prefektuuritason kaupunkeihin. .
Hallinnollinen jako
thumb|left|180px|Piirikuntatason aluejako.
Ellen Wilson
Ellen Louise Axson Wilson (15. toukokuuta 1860 – 6. elokuuta 1914)  oli Yhdysvaltain presidentti Woodrow Wilsonin  ensimmäinen puoliso ja siten Yhdysvaltojen ensimmäinen nainen vuodesta 1913 kuolemaansa asti. Hän hoiti julkista tehtäväänsä arvokkaasti mutta ei koskaan oppinut nauttimaan siitä. Hän oli opiskellut taidetta, ja hänellä oli Valkoisessa talossa pieni ateljee johon hän asennutti kattoikkunan. Ellen Wilson kuoli munuaisvaivoihin vuonna 1914.
Luohe
Hallinnollinen jako
Piirikuntatasolla kaupunki jakautuu viiteen osaan. Osat ovat (numerointi kuten oheisessa kuvassa):
Stewart Adams
Stewart Adams (16. huhtikuuta 1923 – 30. tammikuuta 2019) oli brittiläinen kemisti, joka keksi ibuprofeenin. Hän jätti koulunsa 16-vuotiaana ja meni harjoittelemaan Bootsin rohdoskauppaan. Sieltä hän jatkoi farmasian opintoihin. Valmistuttuaan hän palasi Bootsille ja työskenteli penisilliinin tuotannossa. Työ oli tylsää ja hän siirtyi tuotekehitykseen. Ensimmäinen tutkimuskohde oli hepariini. Ne tutkimukset jatkuivat Leedsin yliopistossa, missä hän väitteli tohtoriksi ja palasi 1952 Bootsille. Uusi tulehduskipulääke ibuprofeeni pääsi markkinoille vuonna 1969. Aluksi sitä käytettiin reumaattisten kipujen hoitoon. Stewart Adams kokeili itse lääkettä krapulan hoitoon, mihin se osoittautui hyvin tehokkaaksi.
Singaporen talous
Singaporen talous on maailman vapaimpia, ja siellä on vain vähän rajoituksia ulkomaalaisten yrityksille, joiden pääoma on merkittävä tekijä maan talouskasvussa. Global Financial Centres Indexin vuoden 2012 listan mukaan Singapore oli maailman neljänneksi merkittävin finanssikeskus. Singaporen bruttokansantuote asukasta kohden on maailman korkeimpia. Lisäksi maalla on huomattavat valuuttavarat. Palvelut tuottavat noin 73 prosenttia bruttokansantuotteesta, ja erityisen merkittäviä ovat finanssipalvelut ja turismi. Teollisuus tuottaa bruttokansantuotteesta noin neljänneksen, ja se on keskittynyt erityisesti elektroniikkaan ja öljynjalostukseen. Maanviljely on hyvin vähäistä, ja käytännössä kaikki ruokatuotteet on tuotava ulkomailta.
Talouspolitiikka
Singapore on vapaa markkinatalous, ja sen taloudellinen vapaus on maailman korkeimpia. Singaporen hallitus valvoo tiukasti maan talouskehitystä, joka on melko riippuvainen monikansallisten yritysten pääomasta. Singaporessa onkin vain vähän rajoituksia ulkomaalaisten yritysten toiminnalle, ja sijoitukset ovat sallittuja kaikilla toimialoilla. Osakkeisiin, toimilupiin ja yhteisyrityksiin on olemassa joitain rajoituksia, ja merkittäviä rajoituksia on aseteollisuudessa, joukkotiedotusvälineissä ja kotimaisella pankkisektorilla.
Singaporen valtiontalous on ollut 2000-luvulla suhteellisen vakaa. Yli- ja alijäämät ovat olleet pieniä, ja julkisten menojen osuus bruttokansantuotteesta on ollut pitkään noin 15 prosenttia. Budjettivaje on selvästi pienempi kuin monissa muissa kehittyneissä valtioissa, mutta valtion velkamäärä on korkea, joskaan ei huolestuttava. Vaihtotase on ollut pitkään ylijäämäinen, minkä ansiosta maalla on kokoonsa nähden huomattavat valuuttavarat.
Maatalous
Singapore on kaupunkivaltio, eikä maanviljelyä juurikaan harjoiteta. Vain noin 0,1 prosenttia bruttokansantuotteesta tulee maan- ja metsätaloudesta. Yhtä suuri osa työvoimasta työskentelee maataloudessa. Singapore on täysin riippuvainen elintarvikkeiden tuonnista, ja vain kananmunien tuotannon suhteen maa on omavarainen. Maanviljelyn lisäksi Singaporessa harrastetaan jonkun verran kalastusta ja vesiviljelyä. Maa on merkittävä orkideoiden ja akvaariokalojen viejä.
Palvelut
Palvelut tuottavat noin 73 prosenttia bruttokansantuotteesta, ja työvoimasta yli 80 prosenttia saa tulonsa palveluammateista. Erityisen merkittäviä palvelualoja ovat finanssipalvelut ja turismi. Singaporen rahoitusmarkkinat ovat maailman kehittyneimpiin kuuluvat, ja maassa toimii yli 600 paikallista ja ulkomaista rahoituslaitosta. Singaporen pörssi oli Aasian ensimmäinen pörssi, jossa alettiin tarjota osakkeiden ja johdannaistuotteiden integroitua kaupankäyntiä. Monetary Authority of Singapore on keskuspankkia vastaava elin.
Singaporen suurimmista yrityksistä monet ovat pankkeja tai muita finanssialan yrityksiä. Talousjulkaisu Forbesin maailman suurimpien julkisesti noteerattujen yritysten Forbes Global 2000 -listan mukaan alkuvuonna 2016 Singaporen suurimmat yritykset olivat: DBS Bank, OCBC Bank, SingTel, United Overseas Bank, Wilmar, Keppel Corporation, Singapore Airlines, CapitaLand, Flextronics International ja Global Logistics Properties. Pankeista kolme sijoittui vuonna 2016 taseensa perusteella maailman sadan suurimman pankin joukkoon (70. DBS Bank, 82. OCBC Bank ja 97. United Overseas Bank). Suuria singaporelaisia pankkeja pidetään myös erittäin turvallisina pankkeina, sillä esimerkiksi yhdysvaltalainen Global Finance Magazine luokitteli suuret singaporelaiset pankit maailman turvallisimpien liikepankkien ryhmään (sijoille 3., 5. ja 6., vuonna 2016).
Turismin merkitys on ollut kasvavaan päin. Sen keskeinen sijainti Kaakkois-Aasiassa ja hyvät lentoyhteydet sekä suuret investoinnit hotelleihin ja ostoskeskuksiin ovat auttaneet turismin kasvussa. Singaporeen saapui 2010 yli 11,6 miljoonaa turistia.
Ulkomaankauppa
Kansainvälinen kauppa on merkittävä tekijä Singaporen taloudessa, ja maan talous on hyvin voimakkaasti riippuvainen viennistä. Lisäksi maan elintarvike- ja energiahuolto sekä teollisuuden raaka-ainehuolto ovat vahvasti riippuvaisia tuonnista. Ulkomaankauppa on jakautunut suhteellisen tasaisesti tärkeimpien kauppakumppanien kesken. Vuonna 2011 tärkeimmät vientimaat olivat Malesia, Hongkong, Kiina ja Indonesia ja tärkeimmät tuontimaat olivat Malesia, Yhdysvallat, Kiina ja Japani.
Viennistä yli neljänneksen muodosti vuonna 2009 elektroniikkatuotteet. Seuraavaksi tärkeimmät tuoteryhmät olivat polttoaineet sekä lääkkeet ja kemikaalit. Koneet ja kuljetusvälineet sen sijaan muodostivat tuonnista lähes puolet. Muita merkittäivä tuontitavaroita olivat polttoaineet ja erilaiset tavarat.
Singapore investoi voimakkaasti Kiinaan ja on Kiinan suurin ulkomainen investoija. Singaporelaiset pankit DBS, OCBC ja UOB laajentavat verkostojaan Kiinassa ja kiinteistöjä Kiinassa kehittävät singaporelaiset CapitaLand, Keppel ja CDL.
Työmarkkinat
Singaporen työvoima on pääosin ammattitaitoista ja hyvin koulutettua. Työvoimaan kuuluu noin 3,2 miljoonaa ihmistä, ja niistä noin neljä viidesosaa työskentelee palveluammateissa.
Singaporen työllisyystilanne on hyvä, ja työttömyysaste on vain noin kaksi prosenttia. Hyvän työllisyyden ansiosta maassa on työvoimapulaa vähän arvostetuilla, huonosti palkatuilla ja raskailla aloilla. Tällaisiin töihin singaporelaisia on vaikeata saada, ja niissä työskentelevät usein laittomat siirtolaiset Indonesiasta tai Malesiasta. Ulkomaalaisen työvoiman osuus on muutenkin suurin, sillä maassa työskentelee arviolta 1,3 miljoonaa ulkomaalaista.
Singaporen ammattiyhdistysliike ei ole kovinkaan vaikutusvaltainen, ja liittoihin kuuluu noin 400 000 työntekijää. Suurin osa teollisuus ja toimistotyöntekijöistä ei kuulu ammattiliittoihin. Tämän vuoksi lakot ovatkin hyvin harvinaisia.
Energia
Singaporella ei ole omia energiavaroja, mutta maa kuuluu henkeä kohden mitattuna maailman kymmenen eniten energiaa kuluttuvan valtion joukkoon. Singapore onkin riippuvainen tuontienergiasta. Sähköstä noin 80 prosenttia tuotetaan nesteytetyllä maakaasulla.