cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tracy Letts
200px|thumb|Letts vuonna 2013. Tracy Letts (s. 4. heinäkuuta 1965 Tulsa, Oklahoma) on yhdysvaltalainen näytelmäkirjailija, käsikirjoittaja ja näyttelijä. Letts on voittanut kaksi Tony-palkintoa sekä Pulitzer-palkinnon.
Redundanssi
Redundanssi eli toiste on ylimäärää, esimerkiksi informaation yhteydessä. Jos informaatiossa on redundanssia, informaatiosta voidaan poistaa osia ja informaatiosisältö säilyy silti ennallaan. Kun informaatiovirrassa, esimerkiksi puheessa, on redundanssia, se kestää siirtovirheitä. Virheenkorjauskoodit lisäävät viestiin toistetta virheiden korjaamiseksi.
Puheen redundanssi
Esimerkiksi digitaalinen puhetallenne koodataan PCM-järjestelmässä 8 000 näytteellä sekunnissa, joista kukin näyte on 8 bittiä eli 256 erilaista voimakkuustasoa tai -vaihtoehtoa. Lause "Pekka on kotona" kestää noin 1,5 sekuntia, ja sen informaatiosisältö PCM-koodattuna on 1,5 × 8 000 × 8 eli 96 000 bittiä. Vastaavasti ASCII-koodissa lause koodautuu 120 bitillä (15 merkkiä × 8 bittiä). Puheesta nauhotetussa äänessä on siis pelkän sanallisen tiedon kannalta paljon redundanssia.
Toisaalta 120 bitillä voidaan koodata noin miljardi × miljardi × miljardi × miljardi vaihtoehtoa (1036), esimerkiksi lausetta. Lause "Pekka on kotona" voidaan siis koodata vielä paljon vähemmillä biteillä kuin 120:llä sopimalla jokin muu koodi kuin ASCII tai PCM. Vähimmillään "Pekka on kotona" voidaan koodata yhdellä bitillä. Esimerkiksi Liisa (Pekan vaimo) on sopinut Matin (Liisan rakastajan) kanssa, että kaksi sanomalehteä verannan pöydällä (joka näkyy tielle) tarkoittaa "Pekka ei ole kotona, tule käymään". Kaikki muut lehtimäärät verannan pöydällä tarkoitavat siis "Pekka on kotona".
Datan redundanssi
Datan redundanssi viittaa käytäntöön, jossa samaa tietoa säilötään kahdessa tai useammassa paikassa tietokannassa tai tiedon tallennusjärjestelmässä. Redundanssilla varmistetaan, että organisaatio voi toimia tai palvella jatkuvasti vaikka jotain tapahtuu datalle kuten datan korruptoituminen tai datan menettäminen. Konseptia sovelletaan tietokantoihin, tietokoneen muistiin ja tiedostotallennusjärjestelmiin. Vikasietoinen järjestelmä voi vaihtaa redundanttiseen laitekomponenttiin (suorittimeen, emolevyyn, virtalähteeseen, IO-järjestelmään tai tallennusjärjestelmään) laitevian ilmetessä ilman häiriötä palveluun.
Nicole Fawcett
Nicole Fawcett (s. 16. joulukuuta 1986) on yhdysvaltalainen lentopalloilija, pelipaikaltaan yleispelaaja. Hän voitti maailmanmestaruuden vuonna 2014.
Paul Sinebrychoff
Paul Sinebrychoff (14. huhtikuuta 1859 Helsinki – 19. marraskuuta 1917 Helsinki) oli suomalainen tehtailija, kauppaneuvos ja taiteenharrastaja, joka johti vuodesta 1886 kuolemaansa asti Sinebrychoffin olutpanimoa. Hän keräsi yhdessä vaimonsa Fanny Sinebrychoffin kanssa laajan taidekokoelman, joka lahjoitettiin vuonna 1921 Suomen valtiolle ja joka muodosti pohjan nykyiselle Sinebrychoffin taidemuseolle.
Liiketoimet
Paul Sinebrychoff oli nuorempi upporikkaan kauppaneuvos Pavel Sinebrychoffin kahdesta pojasta. Hän kirjoitti vuonna 1877 ylioppilaaksi Helsingin ruotsalaisesta normaalilyseosta ja tuli seuraavana vuonna perheensä panimon palvelukseen. Vuodesta 1881 hän oli yritykseen kuuluneen viinatehtaan toimitusjohtajana. Hänen vanhempi veljensä Nicolas Sinebrychoff joutui luopumaan perheyrityksen johdosta sairastelunsa vuoksi ja kun panimo vuonna 1888 muutettiin osakeyhtiöksi, Paul Sinebrychoffista tuli sen toimitusjohtaja. Liiketoimintaa valvoi hänen äitinsä Anna Sinebrychoff, joka hallitsi testamenttisäädöksen nojalla isän jakamatonta kuolinpesää. Sekä Anna että Paul Sinebrychoffin lanko, pankkiiri Emil Kjöllerfeldt kuolivat vuonna 1904, jolloin yhtiön johto jäi kokonaan hänen käsiinsä. Paul Sinebrychoffin johtajakaudella panimo menestyi hyvin, lainsäädännössä tapahtuneista epäsuotuisista muutoksista huolimatta. Tuotantoa alettiin siirtää vähemmän alkoholipitoisiin juomiin, kun yleinen asenneilmapiiri Suomessa alkoi kääntyä väkijuomia vastaan. Viinatehdas myytiin kokonaan pois vuonna 1892.
Sinebrychoffilla oli merkittäviä omistuksia myös useissa muissa teollisuusyrityksissä, kuten Hietalahden Laivatelakassa, Fiskars Ab:ssä, Suomen Höyrylaiva Osakeyhtiössä ja Vaasan Puuvillatehtaassa. Hänen perheensä omisti kuusi prosenttia Suomen Yhdyspankin (SYP) koko osakekannasta. Hän toimi SYP:n pankkivaliokunnan puheenjohtajana vuosina 1907–1916. Sinebrychoff kuului myös Helsingin kaupunginvaltuustoon vuosina 1889–1902. Hän sai kauppaneuvoksen arvonimen vuonna 1909.
Sinebrychoff omisti Hagalundin ja Otaniemen kartanot Espoossa. Ne siirtyivät hänelle hänen äitinsä kuoltua.
Avioliitto ja taidekokoelma
thumb|185px|Paul ja Fanny Sinebrychoff vuonna 1885. Sinebrychoff meni vuonna 1883 naimisiin Ruotsalaisen teatterin näyttelijän Fanny Grahnin kanssa, joka luopui samalla omasta urastaan. He eivät saaneet lapsia. Aviopari omistautui jo varhain ulkomaisen taiteen keräämiselle, ja heidän tarkoituksenaan oli alusta alkaen lahjoittaa kokoelmansa lopuksi ”kansakunnalle”. He erikoistuivat varsinkin 1600- ja 1700-lukujen taiteeseen. Vuodesta 1904 kokoelmaa säilytettiin Helsingin Bulevardilla sijainneessa Sinebrychoffien vanhassa kaupunkitalossa, joka on nykyään Sinebrychoffin taidemuseo. Paul Sinebrychoff kuului myös Suomen Taideyhdistyksen johtokuntaan ja oli sen rahastonhoitajana 1905–1908. Pariskunta tuki taloudellisesti monenlaisia kulttuurihankkeita, kuten Kansallisteatterin ja Helsingin kaupunginorkesterin perustamista. Varsinkin Fanny Sinebrychoff harjoitti myös hyväntekeväisyyttä.
André Gide
André Paul Guillaume Gide (22. marraskuuta 1869 Pariisi – 19. helmikuuta 1951 Pariisi) oli ranskalainen prosaisti ja runoilija, joka sai Nobelin kirjallisuuspalkinnon vuonna 1947. Hänen aforismejaan ja sutkauksiaan lainataan usein elämänohjeita jakelevissa teoksissa. Nuoruudessaan Gide sai vaikutteita Friedrich Nietzscheltä ja symbolisteilta. Hitlerin Saksassa Giden teokset asetettiin julkaisukieltoon ja ne joutuivat pian Hitlerin valtaantulon jälkeen tuhansien muiden kirjojen tavoin julkisesti poltettaviksi.
Paul Sinebrychoff
Avioliitto ja taidekokoelma
Kuollessaan syksyllä 1917 sydänkohtaukseen Paul Sinebrychoff jätti jälkeensä Pohjoismaiden suurimman yksityisen taidekokoelman. Fanny Sinebrychoff lahjoitti sen kokonaisuudessaan Suomen valtiolle tammikuussa 1921, vain muutamaa kuukautta ennen omaa kuolemaansa. Kokoelmasta muodostettiin valtion ulkomaisen taiteen museo, joka vuonna 2000 nimettiin Sinebrychoffin taidemuseoksi. Paul ja Fanny Sinebrychoffin yksityisasuntona olleet tilat museorakennuksessa on nykyään palautettu 1910-luvun asuunsa. Museo avasi vuonna 2008 hallussaan olevan Paul Sinebrychoffin laajan kirjearkiston yleisön käyttöön.
André Gide
1930-luvulla Gide oli jonkin aikaa kommunisti. Syksyllä 1936 hän matkusti vierailulle Neuvostoliittoon, jossa hänet otettiin vastaan valtionpäämiehelle kuuluvin kunnianosoituksin. Lokakuun vallankumouksen vuosipäivänä hänet kutsuttiin Leninin mausoleumin parvekkeelle seuraamaan suurta paraatia Stalinin ja muiden neuvostojohtajien kanssa. Hänen saamansa vaikutelma Neuvostoliitossa vallinneesta ilmapiiristä, muun muassa Staliniin kohdistetusta henkilönpalvonnasta ja siitä, miten vähän tavalliset neuvostokansalaiset tiesivät muusta maailmasta, oli kuitenkin avannut hänen silmänsä, ja kotiin palattuaan hän sanoutui irti kommunismista. Gide päätti matkaraporttinsa toteamukseen: "Käynti Neuvostoliitossa (ja tietysti Saksassa) auttaa meitä paremmin kuin mikään muu antamaan arvoa ajatuksen vapaudelle, josta saamme nauttia Ranskassa."
Turkinmänty
Turkinmänty (Pinus brutia) on Välimeren itäosassa, Lähi-idässä ja Kaukasuksella kasvava havupuulaji. Sitä tavataan rannikkoalueilla 0–1500 metrin korkeudella merenpinnasta.
André Gide
Hän vietti paljon aikaansa Afrikassa useissa elämänsä vaiheissa, muun muassa toisen maailmansodan aikana.
Turkinmänty
Turkinmänty kasvaa 20–35 metriä korkeaksi. Sen oksat ovat epäsäännöllisiä. Neulaset ovat 10–18 senttimetriä pitkiä ja kasvavat useimmiten kaksittain. Kävyt ovat 6–11 senttimetriä pitkiä.
André Gide
Teoksia
upright|pienoiskuva|Gide vuonna 1920. upright|pienoiskuva|[[Paul Albert Laurensin maalaama André Giden muotokuva vuodelta 1924.]]
Juventus FC
Juventus Football Club yleisemmin Juventus tai Juve (ise: IT0000336518 JUVE) on vuonna 1897 perustettu torinolainen jalkapalloseura, joka pelaa Italian korkeimmalla sarjatasolla Serie A:ssa. Seura on hyvin suosittu kaikkialla maailmassa.
Seura on italialaisen jalkapalloilun menestyksekkäin seura. Se on ollut koko historiansa ajan maan huipulla. Pääsarjapaikastaan se on joutunut luopumaan vain 2000-luvun sopupeliskandaalin seurauksena, mutta nopeasti se palasi takaisin Serie A:han ja sarjakauden 2007–2008 kolmas sija takasi joukkueelle paikan Mestarien liigan karsintoihin ja paluun Euroopan jalkapalloviheriöille.
Juventus on voittanut kaikkiaan 68 virallista palkintoa, enemmän kuin yksikään muu italialainen seura. Näistä palkinnoista 11 on eurooppalaisia tai maailmanlaajuisia palkintoja ja 57 italialaisista sarjoista voitettuja. Juventus oli ensimmäinen eteläeurooppalainen seura, joka voitti UEFA Cupin (1976–77). Kun vuonna 1985 seura voitti Euroopan cupin, oli se näin ainoa joukkue maailmassa, joka oli voittanut kaikki kansainväliset kilpailut (mukaan lukien eurooppalaiset kilpailut ja mannertenväliset kilpailut).
Italiassa Juventus on suurin seura, myös fanipohjalla mitattuna; sillä on Italiassa yli 12 miljoonaa kannattajaa ja maailmanlaajuisesti yli 170 miljoonaa kannattajaa. Torinolaisseura oli myös jäsenenä Euroopan eliittiseurojen muodostamassa Euroopan seurayhdistyksessä, jota kutsuttiin ennen hajoamistaan nimellä G-14.
Juventus pelaa mustavalkoraidallisissa pelipaidoissa, jotka se sai aikoinaan englantilaiselta Notts Countylta ja tämän takia Juventus pelasikin Juventus Stadiumin avausottelun tätä vastaan. Siitä tuleekin seuran lempinimi "bianconeri" (mustavalkoiset). Aiemmin seura oli pelannut vaaleanpunaisissa paidoissa, sillä niitä tehtiin halvimmasta materiaalista.
Historia
thumb|190px|right|Historiallinen, ensimmäinen kuva Sport Club Juventuksesta vuonna 1898.
Seuran perusti joukko opiskelijoita torinolaisesta Massimo D'Azeglio -lyseosta 1. marraskuuta 1897. Alun perin seuran nimi oli Sport Club Juventus. Seura liittyi Italian pääsarjaan vuonna 1900, jolloin sen peliasu oli vaaleanpunainen. Kolme vuotta myöhemmin peliasuksi muuttui nykyinen mustavalkoinen väritys. Ensimmäisen mestaruutensa Juventus voitti vuonna 1905.
Vuonna 1906 seuran presidenttinä toiminut sveitsiläinen Alfredo Dick lähti seurasta erimielisyyksien takia. Hänen mukanaan seurasta lähti muutamia nimekkäitä pelaajia, jotka siirtyivät Dickin perustamaan Torino FC:n. Uuden seuran perustaminen johti Derby della Molen eli Torinon derbyn syntyyn. Juventus käytti 1910-luvun vankasti rakentaen uutta joukkuetta, sekä selviytyäkseen ensimmäisestä maailmansodasta. Joukkue menetti sodassa monia pelaajiaan.
thumb|190px|left|Juventuksen pelaajia vuonna 1903
Serie A:n herruus
Fiatin perustajan poika, Edoardo Agnelli valittiin seuran uudeksi puheenjohtajaksi vuonna 1923. Seura pelasi ottelunsa Corso Marsiglia -nimisellä stadionilla. Se helpotti seuraa saavuttamaan toisen mestaruutensa kaudella 1925–1926. 1930-luku osoittautui entistä paremmaksi, kun Juventus voitti viisi peräkkäistä mestaruutta vuosina 1930–1935, useimmat niistä valmentaja Carlo Carcanon aikana. Silloisia huippupelaajia seurassa olivat muun muassa Raimundo Orsi, Luigi Bertolini, Giovanni Ferrari ja Luis Monti. Juventus kilpaili myös ensimmäistä kertaa kansainvälisissä otteluissa osallistuttuaan Euroopan Cupiin.
Juventus sai uuden stadionin, Stadio Comunalen, käyttöönsä 1930-luvun lopulla aina suurimmaksi osaksi 1940-lukua. 40-luvulla seura ei saavuttanut yhtään mestaruutta. Toisen maailmansodan jälkeen, vuonna 1947, Gianni Agnelli valittiin seuran puheenjohtajaksi. Hänen isänsä, Edoardo kuoli lentokoneonnettomuudessa vuonna 1935. Juventus voitti vielä kaksi Scudettoa kausina 1949–1950 ja 1951–1952, josta jälkimmäinen englantilaisen Jesse Carverin valmentaessa.
Kaudella 1957–1958, Juventus hankki kaksi uutta hyökkääjää riveihinsä: walesilaisen John Charlesin ja italialais-argentiinalaisen Omar Sivorin, silloisen pitkäaikaispelaajan Giampiero Bonipertin lisäksi. Kyseisellä kaudella Juventus palkittiin kultaisella tähdellä urheilullisesta erinomaisuudesta. Seurasta tuli ensimmäinen italialainen seura, joka saavutti 10 Italian mestaruutta. Kaudella 1959–1960 seura voitti ensimmäisenä joukkueena "tuplan" eli Scudetton ja Italian-cupin. Cupin finaalissa he löivät Fiorentinan. Vuonna 1961 Omar Sivorista tuli kautta aikain ensimmäinen Juventuksen pelaaja, joka voitti Euroopan parhaan pelaajan palkinnon. John Charles oli sijoittunut vuonna 1959 samaisessa kisassa kolmanneksi. Samana vuonna Giampiero Boniperti lopetti uransa tehtyään Juventukselle, kaikki pelit mukaan lukien, 182 maalia. Tämä oli seuraennätys seuraavat 45 vuotta.
1960-luvulla Juventus voitti vain yhden mestaruuden kaudella 1966–1967. 1970-luku oli aika, jolloin Juventus lujitti vahvaa asemaansa italialaisessa jalkapalloilussa. Entisen pelaajansa Čestmír Vycpálekin alaisuudessa Juventus voitti Scudetton kaksi kertaa peräkkäin vuosina 1971–1973. Kaudella 1977–1978 voitettu mestaruus oli valmentajalegenda Giovanni Trapattonin edesauttama.
”Kultainen 80-luku”
Trapattonin aikakausi 1980-luvulla alkoi loistavasti, kun Juventus voitti mestaruuden vuosina 1980–1982. Seuraava mestaruus kaudella 1983–1984 oli Juventuksen kahdeskymmenes Serie A:ssa, minkä johdosta seura sai toisen kultaisen tähden paitaansa. Juventus on edelleen ainoa seura, joka on saavuttanut 20 Italian mestaruutta. Paolo Rossi voitti toisena Juventuksen pelaajana Euroopan parhaan pelaajan palkinnon vuonna 1982. Samassa äänestyksessä Juventuksen puolalainen hyökkääjä Zbigniew Boniek sijoittui kolmanneksi. Juventus voitti mestaruuden vielä kaudella 1985–1986, jonka jälkeen Trapattoni siirtyi valmentajaksi FC Internazionale Milanoon.
Kauden 1985–1986 mestaruuden jälkeen Juventuksen niin kutsuttu kultainen 80-luku sai loppunsa.
Lippin aikakausi
Marcello Lippi aloitti Juventuksen päävalmentajana kauden 1994–1995 alussa ja Juventus voitti mestaruuden yhdeksän vuoden jälkeen. Seurassa pelasivat tällöin muun muassa Ciro Ferrara, Roberto Baggio, Gianluca Vialli ja Alessandro Del Piero. Juventus voitti lisäksi Mestarien liigan seuraavana vuonna. Finaalin varsinainen peliaika AFC Ajaxia vastaan päättyi 1–1, maalintekijöinä Juventuksen Fabrizio Ravanelli ja Ajaxin Jari Litmanen. Rangaistuspotkukilpailussa Juventus oli parempi 4–2, ja ratkaisevan pilkun laukoi Ciro Ferrara.
Juventus hankki seuraavana vuonna nimekkäitä pelaajia, kuten Zinédine Zidanen, Filippo Inzaghin ja Edgar Davidsin. Juventus voitti jälleen Serie A:n kausilla 1996–1997 ja 1997–1998, jolloin se eteni myös peräkkäisinä vuosina Mestarien liigan finaaliin, mutta hävisi molemmat ensin Borussia Dortmundille ja toisen Real Madridille. Lippi lähti seurasta kauden 1998–1999 jälkeen, jolloin Juventuksen uudeksi päävalmentajaksi hankittiin Carlo Ancelotti.
Calciopoli (sopupeliskandaali)
Vuonna 2004 Fabio Capellosta tuli Juventuksen uusi päävalmentaja. Hänen valmentamanaan joukkue voitti kaksi Serie A:n mestaruutta. Juventus vastasi kesällä 2006 syytteisiin sopupelijupakasta. Muut jupakan osapuolet olivat Lazio, Fiorentina sekä Milan, myöhemmin myös Reggina ja Serie B:ssä pelaava Arezzo. Tuomiot annettiin 14. heinäkuuta, ja Juventukselle annettu tuomio pudotti sen Serie A:sta Serie B:hen, jossa seura pelasi kauden 2006–2007 ensimmäistä kertaa koko historiansa aikana. Lisäksi Juventuksen kaksi viimeisintä mestaruutta (2004–2005 ja 2005–2006) peruttiin ja joukkueelle aiottiin antaa seuraavalle kaudelle −30 pistettä. Myöhemmin tuomioita lievennettiin ja Juventus aloitti kauden 2006–2007 Serie B:ssä −17 pisteestä. Vuoden 2005 mestaruutta ei annettu jälkikäteen kenellekään, vuoden 2006 mestaruustittelin sai Internazionale.
Skandaalin seurauksena moni pelaaja jätti Juventuksen, kuten Lilian Thuram, Patrick Vieira, Gianluca Zambrotta, Fabio Cannavaro, Emerson, Zlatan Ibrahimović ja Adrian Mutu. Juventukseen jäi kuitenkin pelaajia, kuten Alessandro Del Piero, Pavel Nedvěd, Gianluigi Buffon, Mauro Camoranesi ja David Trézéguet. Lokakuun lopulla vetoomustuomioistuin lievensi tuomioita vielä entisestään, ja Juventuksen miinuspisteet vähenivät lopulta yhdeksään. Kauden päätteeksi Juventus nousi Serie B:stä takaisin Serie A:han, voitettuaan Serie B:n ylivoimaisesti, lisäksi Del Piero voitti sarjan maalikuninkuuden.
Uudelleenrakentamisen aika
Juventuksen noustua pääsarjatasolle, joukkueen valmentajaksi nimettiin seuraaviksi kahdeksi kaudeksi Claudio Ranieri. Juventus sijoittui kaudella 2007–2008 Serie A:ssa kolmanneksi ja näin ollen sai paikan Mestarien liigan kolmannelle karsintakierrokselle. Alessandro Del Piero voitti ensi kerran capocannonieren, Serie A:n parhaan maalintekijän palkinnon, 21 maalilla. Lisäksi Juventuksen toinen kärkimies David Trezeguet sijoittui maalintekijätilastossa toiseksi. Viimeksi saman seuran pelaajat ovat jakaneet maalintekijätilaston kärkipaikat 80-luvun lopulla SSC Napolin joukkueessa.
Juventus selviytyi Mestarien liigan lohkovaiheeseen voittamalla bratislavalaisen Artmedian yhteismaalein 5–1. Lohkovaiheessa Juventus voitti kaksi kertaa Real Madridin, ensin kotona 2–1 Del Pieron ja Amaurin maaleilla. Bernabeulla Juventus voitti kotijoukkueen 2–0 Del Pieron maaleilla. Juventus voitti oman lohkonsa ja eteni seuraavalle kierrokselle, jossa vastaan tuli englantilainen Chelsea FC. Edellisen kauden finalisti Chelsea voitti Juventuksen yhteismaalein 3–2.
Serie A:ssa kaudella 2008–2009 Juventus pelasi hyvin maaliskuun loppuun saakka. Tämän jälkeen alkoi voitottomien otteluiden putki, jonka seurauksena seurajohto päätti erottaa päävalmentaja Claudio Ranierin. Tilalle tuli loppukauden ajaksi Juventuksen juniorivalmentaja ja ex-pelaaja Ciro Ferrara. Joukkue paransi otteitaan ja saavutti lopulta toisen sijan Serie A:ssa, Internazionalen viedessä mestaruuden.
Ferrara jatkoi päävalmentajana kaudella 2009–2010. Hän muutti Juventuksen taktiikkaa Ranierin suosimasta puolustusvoittoisemmasta taktiikasta uuteen hyökkäysvoittoiseen taktiikkaan. Uusi päävalmentaja hankki Diegon Werder Bremenistä 24.5 M€:lla, Felipe Melon ACF Fiorentinasta 20.5 M€:lla, Fabio Cannavaron takaisin Real Madridista , Martín Cáceresin FC Barcelonasta lainaksi , sekä Fabio Grosson Lyonista 3 M€:lla.
Mestarien liigassa Juventus arvottiin samaan lohkoon yhdessä Bayern Münchenin, FC Girondins de Bordeauxin ja Maccabi Haifan kanssa. Juventus pelasi Bordeaux'ta vastaan 1–1 tasapelin ja hävisi 0–2. Maccabi Haifaa vastaan Juventus voitti molemmat ottelut 1–0 ja Bayernia vastaan 0–0 tasapelin ja hävisi 1–4. Näin Juventus karsiutui alkulohkosta eikä päässyt pudotuspeleihin. Vahvan alkukauden jälkeen sillä alkoi mennä huonommin myös Serie A:ssa. Juventus putosi sijalle kuusi, ja kun joukkue vielä hävisi Interille Italian cupissa 2–1, valmentaja Ferrara sai lähteä. Uudeksi valmentajaksi palkattiin Alberto Zaccheroni. Zaccheroni ei pystynyt auttamaan Juventusta tarpeeksi, ja joukkue jäi sarjassa seitsemänneksi.
Valmentajanvaihdoksia ja Serie A -mestaruus
Kesällä 2011 Juventus käytti osto-option Simone Pepeen, Marco Mottaan, Fabio Quagliarellaan ja Alessandro Matriin. Conten alaisuudessa Juventus aloitti kauden vahvasti johtaen sitä viiden pelatun kierroksen jälkeen. Juventus jatkoi sarjan kärjessä 12 ottelun jälkeen. 29. marraskuuta 2011 joukkue nousi Napolia vastaan kahdesti kahden maalin takaa-ajoasemasta 3–3 tasapeliin. Juventus eteni kauden aikana voitosta voittoon ja tasapelistä tasapeliin. Lopulta seura pääsi kierros ennen Serien loppua juhlimaan liigamestaruutta yhdeksän vuoden odotuksen jälkeen. Juventus ei hävinnyt kauden aikana yhtään liigaottelua. Koko kauden aikana joukkue voitti 23 ottelua ja pelasi 15 tasapeliä. Juventuksella oli mahdollisuus mestaruuteen myös Italian Cupissa, mutta se hävisi finaalissa Napolille 0–2. Tämä jäi seuraikoni Alessandro Del Pieron viimeiseksi otteluksi Juventuksen paidassa.
Ennen Serie A-kauden 2012–2013 alkua Juventus voitti Italian supercupin kukistettuaan Napolin jatko-ajalla. Juventuksen päävalmentaja Antonio Conte puolestaan sai kymmenen kuukauden toimitsijakiellon jätettyään kertomatta kauden 2010–2011 aikana Italian jalkapalloliitolle mahdollisesta vetovilpistä toimittuaan Sienan valmentajana. Juventus hävisi ensimmäisen ottelunsa Serie A:ssa 49 otteluun 3. marraskuuta 2012, kun Inter voitti sen 1–3. Vuoden aikana Juventus saavutti 94 pistettä pelaamissaan Serie A -otteluissa tehden uuden nimissään jo aiemmin olleen piste-ennätyksen.
Paluu Mestareiden liigaan (2012–13)
Kaudella 2012–13 Juventus selvisi myös mukaan Euroopan korkeimpaan ja arvostetuimpaan seurajoukkuekilpailuun, Mestareiden liigaan. Juventus arvottiin Mestareiden liigassa samaan alkulohkoon FC Nordsjællandin, FK Šah’tar Donetskin ja Mestareiden liigan edellisen mestarin, Chelsea FC:n kanssa. Juventus aloitti Mestareiden liiga-taipaleensa 2–2 vierastasapelillä Chelseaa vastaan, Juventuksen maaleista vastasivat Leonardo Bonucci sekä Fabio Quagliarella. Juventus pelasi alkulohkossa kuusi ottelua, häviämättä yhtään. Se pelasi kolme tasapeliä, ja voitti kolme ottelua, mikä riitti nostamaan sen lohkovoittajaksi. Ensimmäisellä pudotuspelikierroksella Juventus sai vastaansa skotlantilaisen Celtic FC:n. Joukkueiden välillä oli selvä tasoero, ja ottelusarjaan suursuosikkina lähtenyt Juventus eteni otteluparista jatkoon yhteismaalein 5–0. Näin Juventus eteni Mestareiden liigassa aina kahdeksan parhaan joukkoon. Seuraavaksi se sai vastaansa saksalaisen suurseuran Bayern Münchenin. Bayern voitti ensimmäisen osaottelun kotonaan 2–0. Bayernin toinen maali, jonka viimeisteli Thomas Müller, oli kuitenkin kyseenalainen, sillä maali oli monien mielestä selvä paitsio. Toisessa osa-ottelussa takaa-ajoasemassa ollut Juventus oli näin pakotettu hyökkäämään ja hakemaan raivokkaasti tasoitusmaaleja, mikä avasi Bayernille paikkoja vastahyökkäyksiin. Bayern iskikin niistä kahdesti, ja loppunumerot Torinossa olivat 2–0. Näin Juventus putosi jatkosta yhteismaalein 4–0.
Värit, tunnukset ja lempinimet
thumb|100px|Juventuksen logo vuosina 2004–2017. Juventus on pelannut valkomustaraitaisissa paidoissa ja valkoisissa shortseissa (joskus mustissa) jo vuodesta 1903. Alun perin seura pelasi pinkeissä paidoissa, joihin kuuluivat mustat solmiot. Erään pelaajan isä teki ensimmäiset paidat, mutta jatkuva paitojen pesu kulutti niistä värit, ja seura joutui etsimään vuonna 1903 uudet paidat.
Juventus kysyi englantilaiselta pelaajaltaan John Savagelta, oliko tällä yhteyksiä kotimaassaan kehenkään, joka voisi tarjota kulutusta paremmin kestävät uudet paidat. Savagella oli Nottinghamissa ystävä, joka oli paikallisen Notts Countyn kannattaja. Hän lähetti Torinoon laivarahtina mustavalkoraidalliset paidat. Siitä lähtien Juventus on käyttänyt mustavalkoisia raitapaitoja.
Juventuksen virallinen tunnuskuva muutettiin radikaalisti vuonna 2017. Aiemmin 1920-luvulta lähtien siihen oli tehty vain pienehköjä muunnoksia. Uusi tunnuskuva muodostuu kolmesta tyylitellystä J-kirjaimesta, kahdesta valkoisesta ja yhdestä mustasta.
Historiansa aikana seura on saanut lukuisia lempinimiä, tästä hyvänä esimerkkinä La vecchia signora (Vanha rouva). Sana vecchia (vanha) on sanaleikki Juventuksesta, joka tarkoittaa latinaksi nuoruutta, se on johdettu Juven tähtipelaajien iästä 1930-luvulta. Signora (rouva) -osa puolestaan tulee siitä, että seuran fanit kutsuivat Juventusta sillä nimellä sen menestyksen johdosta 1930-luvulla. Seuran lempinimiä ovat myös La Fidanzata d'Italia (Italian kihlattu), koska vuosien kuluessa seura sai paljon kannatusta eteläisessä Italiassa, alueiden siirtolaistyöntekijöiltä (enimmäkseen Napolista ja Palermosta), jotka saapuivat Torinoon Fiatin tehtaalle töihin 1930-luvulla. Muut lempinimet, I bianconeri (valkomustat) ja Le zebre (seepra), tulevat yksinkertaisesti Juventuksen väreistä.
Kannattajat ja kilpailijat
Juventus on eniten kannatettu seura Italiassa, yli 12 miljoonalla kannattajalla (28 % kaikista jalkapallofaneista), sanomalehti La Repubblican elokuussa 2007 tekemän tutkimuksen mukaan. Juventus on myös yksi suosituimmista seuroista koko maailmassa, seuralla on arviolta noin 170 miljoonaa kannattajaa maailmassa (43 miljoonaa näistä Euroopassa), enimmäkseen välimerenalueen maissa. Juventuksella on paljon faniklubeja myös Italian ulkopuolella aina Kanadassa, Yhdysvalloissa, Ranskassa, Englannissa, Israelissa, Vietnamissa ja myös Suomessa.
Suuresta kannattajamäärästä huolimatta valkomustien pelejä käy keskimäärin katsomassa noin 35 000 kannattajaa, huomattavasti vähemmän kuin muilla suurilla eurooppalaisilla suurseuroilla. Tämä onkin herännyt keskustelua siitä, että Juventuksen pitäisi pelata kotiottelunsa muualla kuin Torinossa, sillä seuralla on niin paljon kannattajia muualla Italiassa. Kannattajia on paljon muun muassa eteläisessä Italiassa, josta johtuu seuran suuri kannattajamäärä vierasotteluissa. Vieraspeleissä käy lähes yhtä monta seuran fania kuin Torinossa kotiotteluissa.
thumb|190px|left|Juventus täytti 109 vuotta vuonna 2006. Juventus ultrilla on hyvät suhteet Piacenzan, ADO Den Haagandin ja Legia Warsawan faneihin. Seuran kannattajilla on monia kilpailijoita (lähes kaikki Italian seurat). Yksi näistä on paikallinen taisto Torinoa FC:tä vastaan, jota kutsutaan nimellä Derby della Mole (Torinon derby). Tämä kilpailu syntyi vuonna 1906, jolloin entiset Juventus-pelaajat perustivat Torino FC:n. Toinen merkittävä ottelu on FC Internazionale Milanoa vastaan. Tätä kiihkeää ottelua kutsutaan nimellä Derby d'Italia (Italian derby), johtuen seurojen pysymisestä Serie A:ssa joka kausi sen perustamisesta lähtien. Tämä kesti aina vuoteen 2006 asti, jolloin Juventus tiputettiin Serie B:hen Italian jalkapalloskandaalin takia. Tämä ottelu on Italian intensiivisin eri kaupungin joukkueiden välillä. Seurat ovat myös kaksi suosituinta Italiassa, derby on yltynyt 90-luvun lopulla erittäin suosituksi, ja on nyt kaikkien aikojen huipussaan Juventuksen palattua Serie A:han vuonna 2007.
Muita tärkeitä otteluja on esim. firenzeläista ACF Fiorentinaa vastaan. Juventuksen ja Fiorentinan välinen kiista kiihtyi äärimmilleen kaudella 1981–1982, jolloin Juventus voitti mestaruuden 1 pisteen erolla Fiorentinaan viimeisten peli-kierrosten käänteillä. Juventus ja AS Roma ovat myös kilpailevia seuroja keskenään ja ovat olleet sitä jo pitkään. AC Milaniakin vastaan käydään intensiivisiä kamppailuita, mutta se ei ole yltänyt Juventuksen ja Interin tasolle. Myös SSC Napolia vastaan on vihamielisyyksiä seuran kannattajilla.
Juventuksen fanit ovat myös erittäin huonoissa väleissä kaikkien englantilaisten seurojen kanssa. Tästä esimerkkinä kaudella 2002–2003 Mestareiden liigassa Delle Alpilla vierailivat englantilaiset Manchester United FC ja Newcastle United FC, tällöin stadionilla kuultiin laulua ”English Animals” läpi otteluiden. Suurin kauna Juventuksen kannattajilta kohdistuu kuitenkin liverpoolilaisjoukkueeseen Liverpool FC:hen. Tämä vihanpito alkoi vuonna 1985 tapahtuneen surullisenkuuluisan Heysel-stadionin onnettomuuden, jossa 39 Juventus-fania kuoli, silloisen Euroopan Cupin finaalissa, kuolleiden joukossa oli myös lapsia. Lisäksi loukkaantuneita oli 450. Tapahtumasta huolimatta finaali pelattiin ja Juventus voitti pelin 1–0 Michel Platinin rangaistuspotkumaalilla.
Stadionit
Kahden ensimmäisen kauden ajan (1897 ja 1898) Juventus pelasi kotiottelunsa Parco del Valentinon- ja Parco Cittadellan-stadioneilla. Sen jälkeen seura siirtyi Piazza d'Armi Stadionille ja pelasi siellä aina vuoteen 1908 asti. Poikkeuksena ovat kaudet 1905 ja 1906, jotka seura pelasi Corso Re Umbertolla ja voitti siellä ensimmäisen scudettonsa 1905.
pienoiskuva|Stadio Municipale Benito Mussolini, jolla Juventus pelasi kotiottelunsa 57 vuoden ajan.Sittemmin vuosina 1909–1922 seura pelasi kotiottelunsa Corso Sebastopoli Campilla. Sieltä seura siirtyi pelaamaan Corso Marsiglia Campille aina vuoteen 1933, jolloin Juventus sai jälleen pelata uudella stadionilla, tällä kertaa Stadio Benito Mussolinilla (ennen Stadio Comunale Vittorio Pozzo ja lopuksi Stadio Olimpico di Torino). Stadion vihittiin käyttöön vuonna 1934 jalkapallon maailmanmestaruuskisoihin. Tällä samaisella stadionilla Juventus pelasi 890 liigaottelua 57 vuoden ajan vuoteen 1990 asti. Tällöin seura sai uuden tarvitsemansa stadionin, Stadio delle Alpin, joka sekin rakennettiin jalkapallon maailmanmestaruuskisoihin, tällä kertaa vuoden 1990 kisoihin.
Delle Alpi pysyi seuran kotistadionina kaudet 1990–2006. Kaudeksi 2006–2007 seura palasi Stadio Olimpico di Torinolle eli Stadio Grande Torinolle, Delle Alpin remontin takia. Olimpicolla on 27 128 katettua istumapaikkaa, Delle Alpilla taas paikkoja on 69 000. Stadio Olimpico di Torino oli myös vuoden 2006 talviolympialaisten avajais- ja lopetusseremonianäyttämö.
Alkukeväästä 2008 Juventus sai Torinon valtuustolta luvan rakentaa uuden modernimman stadionin. Uusi stadion rakennettiin vanhan Delle Alpin tilalle. Stadionille tehtiin paikat noin 40 000 katsojalle ja sen yhteyteen rakennetaan muun muassa harjoituskenttä, sekä joitakin viihdekeskuksia, kuten elokuvateatteri. Uudelle stadionille olikin tarvetta, ei pelkästään Torinossa vaan koko Italiassa, sillä maassa on Euroopan vanhimmat stadionit. Vanhojen stadioneiden infrastruktuuri on rapistunut, eikä niissä ole nykyajan standardien mukaisia turvatoimia. Lisäksi Delle Alpin näkyvyyttä haukuttiin kehnoksi. Lähin istumapaikka oli 28 metrin päässä kentästä, kun taas uudella stadionilla etäisyyttä on vain yhdeksän metriä. Päästääkseen yhdeksän metrin läheisyyteen uudelle stadionille ei tullut juoksuratoja ja näin ollen se on tarkoitettu vain jalkapallolle. Uuden stadionin rakentaminen aloitettiin vuonna 2009, ja Juventus Stadiumin avajaiset pidettiin 8. syyskuuta 2011.
Puheenjohtajat
Juventuksella on historiansa aikana ollut monta puheenjohtajaa, joista jotkut ovat olleet seuran omistajia ja toiset kunniapuheenjohtajia. Tässä täydellinen lista puheenjohtajista.
Päävalmentajat
Alla lista Juventuksen päävälmentajista alkaen vuodesta 1923, jolloin Edoardo Agnelli sai puheenjohtajan tehtävän.
Seuran tilastot ja ennätykset
thumb|upright|Juven kaikkien aikojen paras maalintekijä [[Alessandro Del Piero.]] Alessandro Del Piero pitää hallussaan Juventuksen virallista esiintymisennätystä (660, 17. tammikuuta 2011). Hän rikkoi Gaetano Scirean vanhan ennätyksen 6. maaliskuuta 2008 Palermoa vastaan käydyssä ottelussa.
Giampiero Boniperti pitää hallussaan Serie A:n peliennätystä 444 ottelulla. Kaikki viralliset kilpailut mukaan lukien Juventuksen kaikkien aikojen maalintekijä on Alessandro Del Piero 280 maalillaan (17. tammikuuta 2011).
Kaudella 1933–34 Felice Borel viimeisteli Serie A:ssa 31 maalia 34 ottelussa ja näin ollen pitää hallussaan vielä seuran yhden kauden maaliennätystä Serie A:ssa. Ferenc Hirzer on kuitenkin seuran maalikuningas 35 maalillaan, jotka hän teki Italian kansallisessa liigassa kaudella 1925–1926 (Italian jalkapalloilun ennätys). Juven maaliennätys yhdessä ottelussa on kuusi, ja tämän teki italialais-argentiinalainen Enrique Omar Sivori ottelussa verivihollista Internazionalea vastaan kaudella 1960–1961.
Ensimmäinen virallinen jalkapallo-ottelu, johon Juventus osallistui, pelattiin vuonna 1900, jolloin sarjan nimi oli ”Italian kansallinen liiga”. Juventus hävisi ottelun 0–1 FBC Torineselle. Suurinumeroisin voitto, jonka Juve on saanut, on 15–0 Centoa vastaan, Italian cupin toisella kierroksella kaudella 1926–1927. Pääsarjassa maalieroltaan suurin voitto on 11–0 ACF Fiorentinasta sekä US Fiumanasta kaudella 1928–1929. Juventuksen raskain tappio tuli seuran alkuaikoina kaudella 1912–1913, jolloin he hävisivät Torino FC:lle 0–8.
Solnetšnyi
Solnetšnyi on kaupunkimainen taajama ja suljettu alue Tverin alueen luoteisosassa Venäjällä. Se sijaitsee Seligerjärven Gorodomlja-saarella lähellä Ostaškovin kaupunkia. Vuonna 2010 taajamassa asui 2 242 henkeä.
Juventus FC
Seuran tilastot ja ennätykset
Juventus pitää hallussaan yhden kauden maaliennätystä, mukaan lukien Serie A, Italian cup ja eurooppalaiset kilpailut; 106 maalia kaudella 1992–1993.
Myötävaikutus Italian maajoukkueeseen
Kaiken kaikkiaan Juventus on ”tuottanut” eniten maajoukkuepelaajia Italian maajoukkueeseen. Se onkin ainoa italialainen seura, joka on ”tuottanut” pelaajia toisten jalkapallon maailmanmestaruuskisojen jälkeen jokaiseen Italian maajoukkueeseen. Juventuksesta on osallistunut lukuisia pelaajia Italian MM-kisamatkoihin. Vuoden 1934 jalkapallon maailmanmestaruuskisoihin osallistui peräti yhdeksän Juventuksen pelaajaa.
Solnetšnyi
Saarelle on Ostaškovista kesäisin laivayhteys ja talvella jäätie.
Juventus FC
Myötävaikutus Italian maajoukkueeseen
Kaksi joukkueen pelaajaa on voittanut MM-kisojen kultaisen kengän, Paolo Rossi vuonna 1982 ja Salvatore Schillaci vuonna 1990. Juventuksesta on tullut myös kaksi vuoden 1936 olympialaisten kultamitalistia, Alfredo Foni ja Pietro Rava. Kolme Juventuksen pelaajaa oli myös voittamassa Italian tähän asti ainutta Euroopan mestaruutta vuonna 1968, Sandro Salvadore, Ernesto Càstano ja Giancarlo Bercellino.
Juventuksesta on tullut myös muille maille maailmanmestareita, nimittäin Ranskalle. Vuoden 1998 kannua olivat nostamassa Zinédine Zidane ja Didier Deschamps. Juventus on näin ollen tuottanut 24 jalkapallon maailmanmestaria, 22 Italialle ja 2 Ranskalle. Kolme Juventuksen pelaajaa Italian ulkopuolelta on myös voittanut Euroopan-mestaruuden. Espanjalainen Luis del Sol voitti kannun vuonna 1964. Ranskalainen Michel Platini voitti sen vuonna 1984 ja teki samalla kisojen maaliennätyksen (9 maalia), joka on vieläkin voimassa. Toinen ranskalainen EM-voittaja on Zinédine Zidane, joka oli voittamassa kisoja vuonna 2000.
Juventus FC yrityksenä
SS Lazion ja AS Roman lisäksi Juventus on ainoa italialainen seura, joka on listautunut Italian pörssiin. Deloitten julkaiseman Football Money Leaguen mukaan Juventus oli maailman kolmanneksi varakkain seura kaudella 2005–2006, seuralla oli arviolta 251,2 miljoonan euron omaisuus. Kauden 2006–2007 jälkeen Juventuksen varallisuus oli pudonnut 145,2 miljoonaan euroon, eli pudotusta oli tapahtunut 106 miljoonaa euroa. Tämä selittyneekin seuran pudottamisella sarjaporrasta alemmas vuonna 2006. Juventuksen osakkeiden arvo on kuitenkin kasvanut koko ajan ja seura on pääsemässä tukevasti jaloilleen muun muassa sen varakkaiden omistajien ja hyvien peliesitysten ansiosta.
Kauden 2010–2011 päättyessä Juventuksen velat olivat 95 miljoonaa euroa. Suurin syy suuren velan määrään oli uuden stadionin rakentaminen, joka maksoi 122 miljoonaa euroa. Myös jääminen Mestareiden liigan ulkopuolelle kahtena edellisenä kautena oli osasyynä huonoon taloudelliseen tulokseen.
Bergön kirkko
Bergön kirkko on Maalahden Bergöhön vuosina 1800–1802 rakennettu puinen länsitornillinen pitkäkirkko. Se rakennettiin alun perin rukoushuoneeksi, mutta muutettiin kirkoksi 1835. Rakennusta korotettiin, pidennettiin ja laajennettiin kylkiäisillä vuosien 1852–1853 korjauksissa. Satulakattoiset kylkiäiset ovat runkohuonetta matalammat, runkohuoneesta erkanevat myös sakasti ja eteinen. Tornissa on huippuun päättyvä telttakatto, kellot ovat vuosilta 1813 ja 1883. Runkohuoneen satulakatto on itäpäädyn yläosasta aumattu. Kirkkosalin sisäkattona on puuholvaus, sisätilat uusittiin 1966. Kirkossa on istumapaikkoja 300 hengelle. Alttaritaulun Jeesus ja samarialaisnainen on maalannut Teodor Schalin 1919. Kirkon 8-äänikertaiset urut on valmistanut Urkurakentamo Veikko Virtanen 1956. Kirkon saarnatuoli on vuodelta 1829.
René Cassin
thumb|200px|René Cassin. René Cassin (5. lokakuuta 1887 Bayonne – 20. helmikuuta 1976) oli ranskalainen juristi ja tuomari. Hän sai Nobelin rauhanpalkinnon vuonna 1968 työstään kansainvälisen ihmisoikeusjulistuksen luonnostelijana.
Cassinin syntyi Bayonnen kaupungissa, Pohjoisessa Baskimaalla. Cassinin isä oli sefardijuutalainen kauppias Henri Cassin (alun perin Azaria) ja äiti elsassilainen aškenasijuutalainen Gabrielle Dreyfus Cassin. Hän valmistui juristiksi Aix-en-Provencen yliopistosta ja aloitti uransa lakimiehenä Pariisissa vuonna 1911 kunnes ura katkesi väliaikaisesti ensimmäisessä maailmansodassa jossa Cassin haavoittui 1916.
Vuosina 1924–1938 Cassin toimi Ranskan edustajana Kansainliitossa. Hän ajoi aseistariisuntaa ja oli mukana kehittämässä instituutioita jotka pyrkivät ratkaisemaan kansainväliset erimielisyydet kansainvälisen lain keinoin.
Cassin toimi ensimmäisenä Ranskaa edustavana tuomarina Euroopan ihmisoikeustuomioistuimessa. Hän toimi tuomioistuimen presidenttinä vuosina 1965-1968. Hän on perustanut nimeään kantavan kansainvälisen ihmisoikeusinstituutin.
Luettelo Albanian lentoyhtiöistä
Tämä on luettelo lentoyhtiöistä, joilla on tai on ollut Albanian siviili-ilmailuviranomaisen myöntämä toimintalupa.
Joululahja
thumb|Joululahjoja.
Joululahja on jouluna ystäville ja omaisille annettava lahja. Suomessa joulupukki käy jouluaattoiltaisin vierailemassa kodeissa lahjoja jakamassa.
Vuonna 2006 Suomessa myytiin joulumyyntinä jopa 7 miljoonaa lelua.
Lahja
pienoiskuva|150px|[[Venny Soldan-Brofeldtin piirustus äidistä paketoimassa joululahjoja pojansa kanssa, 1909]] Joululahja on kääritty joulupaperiin ja sitä koristavat lahjanauhat tai -narut. Lahjapaketissa on lahjansaajan nimi, yleensä myös hyvän joulun toivotus sekä lahjan antajan nimi.
Suomalaisessa kultturissa joululahjoja jaetaan myös pikkujouluperinteessä. Osallistujat ostavat sovitun hintaisen tavaran lahjaksi. Lahjat jaetaan satunnaisesti pikkujouluihin osallistuville ihmisille. Toisinaan lahjansaajat on etukäteen arvottu ja lahjan antaja tietää kenelle lahjan hankkii.
Jakaminen
Toisen tavan mukaan lahjat asetetaan kuusen alle. Joulupukin sanotaan käyneen sillä välin kun perhe on ollut muualla tai nukkumassa.
Erilainen joululahja
Erilainen joululahja tai eettinen joululahja -käsitteellä tarkoitetaan hyväntekeväisyyslahjoja, jotka lanseerattiin Suomessa vuonna 2005. Lahjanantaja maksaa avustusjärjestön tilille rahaa, jolla järjestö ostaa lahjanantajan tahdon mukaan esimerkiksi kanoja, vuohia, koulupuvun, tai kalastusverkon kehitysmaan asukkaalle – ja lahjanantaja antaa tästä kertovan kortin läheiselleen, jota haluaa muistaa jouluna. Erilaisia joululahjoja voi hankkia esimerkiksi Kirkon ulkomaanavun, Oxfamin tai Fida International ry:n kautta.
Blackburn Firebrand
Blackburn Firebrand oli brittiläinen yksimoottorinen ja yksipaikkainen torpedohävittäjä, jonka suunnitteli G. E. Petty. pienoiskuva|Blackburn Firebrand Britannian laivaston vaatimus kaksipaikkaisuudesta muutettiin myöhemmin, joten tähystäjää ei enää erikseen tarvittu.
Konetyyppi laadittiin korvaamaan joitakin lentonopeudeltaan hitaampia edeltäjiään. Näillä oli lisäksi heikompi puolustusaseistus. Yksi niistä oli legendaarisen maineen saanut Fairey Swordfish, joka oli kolmipaikkainen kaksitaso.
Lentokonetyyppi oli palveluksessa aktiivisti vuosina 1943–1953. Alkujaan sen Napier Sabre H-moottori eli luistiventtiilimoottori oli aiheuttanut ongelmia. Moottori osoittautui myöhemmin melkoisen tehokkaaksi.
Vuoden 1940 vaatimuslistassa oli esitys neljästä 20 millimetrin konetykistä. Vaatimus toteutettiin tässä konetyypissä. Blackburn Firebrand TF.1 (TF=torpedo fighter) oli aseistettu neljällä 20 millimetrin tykeillä siivissä sekä rungon alle ripustetulla 457 millimetrin torpedolla.
Fanny Rinne
Fanny Rinne (s. 15. huhtikuuta 1980 Mannheim, Baden-Württemberg) on saksalainen maahockeypelaaja. Hän kuului kultaa voittaneeseen naisten joukkueeseen vuoden 2004 kesäolympialaisissa Ateenassa. Lisäksi hän oli mukana sijoittumassa neljänneksi kesäolympialaisissa 2008 Pekingissä sekä seitsemänneksi kesäolympialaisissa 2000 Sydneyssä ja kesäolympialaisissa 2012 Lontoossa.
Rinne on ollut mukana voittamassa lukuisia mitaleita Hockey Champions Trophyssa (mm. kultaa 2006) ja maahockeyn Euroopan-mestaruuskilpailuissa (mm. kultaa 2007).
Rinne on pelannut TSV Mannheim Hockeyssa. Hän suoritti ylioppilastutkintonsa 1999 ja valmistui sittemmin Heidelbergin yliopistosta.
Teemu Brunila
Teemu William Brunila (s. 24. marraskuuta 1976) on suomalainen laulaja, muusikko, tuottaja ja säveltäjä-sanoittaja. Hän tuli tunnetuksi suomalaisen The Crash -yhtyeen solistina ja soitti yhtyeessä myös kitaraa ja koskettimia sekä sävelsi että sanoitti yhtyeen kappaleet. The Crashin lopetettua Brunila on toiminut laulunkirjoittajana muille artisteille ja Helsingin Sanomien mukaan hänen uransa kansainvälisenä laulunkirjoittajana on Suomen merkittävin.
Elämä ja ura
Teemu Brunila on valmistunut Turun yliopistosta pääaineenaan oikeustiede. Lakiopinnoista on hänen kertomansa mukaan ollut paljonkin hyötyä muun muassa sopimuksia solmittaessa. Myös kaupalliset opinnot Turun kauppakorkeakoulussa ovat auttaneet Brunilaa ymmärtämään musiikkibisnestä.
The Crash
Brunila toimi vuonna 1991 perustetun The Crash -yhtyeen laulajana ja kitaristina. Yhtye julkaisi yhteensä neljä studioalbumia ja esiintyi 20 maassa. The Crash lopetti vuonna 2009.
Sävellyksiä ja sanoituksia muille artisteille
Brunila on säveltänyt ja sanoittanut musiikkia useille suomalaisille ja ulkomaisille artisteille. Esimerkkejä ovat muun muassa Anna Abreun ”End of Love”, Katri Ylanderin ”Välitunnilla”, sekä Jenni Vartiaisen ”Ihmisten edessä”, "Duran Duran" ja "Nettiin". Seta ry palkitsi Brunilan ja Vartiaisen vuonna 2008 Asiallisen tiedon omena -palkinnolla kappaleesta ”Ihmisten edessä”. Brunila on ollut mukana säveltäjänä, muusikkona ja feat-laulajana myös useilla JVG:n biiseillä, kuten "Hehkuu", "Paluu tulevaisuuteen" ja "Tarkenee". Brunila on laulanut myös hollantilaisten Sam Feldtin ja Deependin singlellä "Runaways".
Brunila on ollut säveltämässä myös David Guettan vuonna 2014 julkaistua kappaletta ”I’ll Keep Loving You” sekä brittiläisen Pixie Lottin kappaletta ”Catching Snowflakes”. Hän on sekä säveltänyt että sanoittanut kappaleita Jenni Vartiaisen albumeille Ihmisten edessä, Seili ja Terra.
Teemu Brunila on ollut säveltämässä ja sanoittamassa yhdysvaltalaisen R&B-artisti Trey Songzin kappaletta ”Never Again”. Kappale on Trey Songzin albumilla Chapter V, joka nousi syksyllä 2012 Billboard 200 -listan ensimmäiselle sijalle. Näin ollen Teemu Brunila on historian ensimmäinen suomalainen, jonka tekemää musiikkia sisältävä albumi on päässyt Billboard-listan kärkeen. Helmikuussa 2017 Brunilan tuottama ja JP Cooperin kanssa säveltämä kappale "Birthday" oli mukana Billboard 200 -listan ykkössijalle nousseella Fifty Shades Darker -elokuvan soundtrackilla.
Brunila on ollut mukana tekemässä Kylie Minoguen vuoden 2020 syksyllä julkaistun levyn Disco kappaleita "Magic", "Miss a Thing" ja "Real Groove".
Uimahyppyjen Euroopan-mestaruuskilpailut 2009
Uimahyppyjen Euroopan-mestaruuskilpailut järjestettiin vuonna 2009 ensimmäisen kerran itsenäisinä kilpailuina. Kilpailut käytiin Italian Torinossa 1.–5. huhtikuuta. Kilpailujen järjestäjänä toimi Euroopan uimaliitto LEN.
Mitalitaulukko
Isäntämaa
Vought
Vought oli yhdysvaltalainen lentokonevalmistaja, jonka perustivat Chance Vought ja Birdseye Lewis vuonna 1917 nimellä Lewis and Vought Corporation. Vuonna 1922 yhtiön nimeksi tuli Chance Vought Corporation. Yhtiö on tunnettu myös nimellä Ling-Temco-Vought (LTV) sekä LTV Aerospace.
1960-luvun lopulla yhtiö keskittyi valmistamaan rakenteita muille lentokonevalmistajille. Vuonna 1992 yhtiö myi lentokoneosastonsa Northrop-yhtiölle ja vuonna 1994 Northrop Grumman osti koko jäljellä olevan yhtiön. Myöhemmin Northrop Grumman myi lentokonerakenteita valmistavan osaston Carlyle Groupille.
Olli-Matti Oinonen
Olli-Matti Oinonen, myös Allu Oinonen (s. 15. tammikuuta 1953 Askola) on suomalainen teatteriohjaaja ja näyttelijä, joka työskentelee Kuopion kaupungin teatterissa vakituisena ohjaajana. Hän on työskennellyt Kuopiossa vuodesta 1996.
Riina Vilén
Riina Susanna Hyöky (entinen Vilén, o.s. Tolonen, s. 4. toukokuuta 1983 Vantaa) on uransa lopettanut suomalainen keskimatkojen juoksija ja kestävyysjuoksija, joka edusti Suomea aikuisten maaotteluissa ja Euroopan cupin kilpailuissa vuosina 2000–2006. Hän edusti seuratasolla Kenttäurheilijat-58:aa ja Viipurin Urheilijoita, ja häntä valmensivat Eero Hosio, Glen Grant ja Esa Tikkanen.
Hyöky sijoittui maastojuoksun EM-kilpailuissa Ferrarassa 1998 alle 20-vuotiaiden sarjassa 41:nneksi ja Suomi joukkuekilpailussa kymmenenneksi. Vuonna 1999 hän oli maastojuoksun MM-kilpailuissa Belfastissa samassa ikäluokassa 60:s ja Suomi joukkueena kymmenes. Velenjen EM-maastoissa hän sijoittui henkilökohtaisessa kilpailussa 18:nneksi ja Suomi joukkuekilpailussa kuudenneksi.
Hyöky oli 2000 Vilamouran maastojuoksun MM-kilpailuissa alle 20-vuotiaiden sarjassa 49:s ja Suomi joukkuekilpailussa 17:s. Santiago de Chilen alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa hän sijoittui 3 000 metrillä 13:nneksi. Kauden päätteeksi hän oli Malmön maastojuoksun EM-kilpailuissa 20-vuotiaissa 25:s ja Suomi joukkuekilpailussa viides. Vuonna 2001 hän sai pronssia Grosseton alle 20-vuotiaiden EM-kilpailujen 1 500 metrillä ajalla 4.14,48. Hän voitti saman ikäluokan maastojuoksun Pohjoismaiden-mestaruuden sekä henkilökohtaisessa että joukkuekilpailussa Perniössä. Thunin EM-maastoissa hän sijoittui 39:nneksi ja Suomi joukkuekilpailussa neljänneksi.
Hyöky sijoittui aikuisten maaotteluissa parhaimmillaan kolmanneksi 1 500 metrillä Uumajan halli- ja Göteborgin ulkoratamaaotteluissa 2001. Hän sai Kalevan kisoissa pronssia 5 000 metrillä 2005. Sisäratojen Suomen-mestaruuden hän voitti 3 000 metrillä 1999, 2000 ja 2001.
Hyökyllä on nimissään useita yleisurheilun Suomen ikäkausiennätyksiä: 800 metrillä (15-vuotiaiden ylipitkän radan halli-SE 2.13,91 ja 17-vuotiaiden halli-SE 2.10,55), 1 500 metrillä (17-vuotiaiden halli-SE 4.26,5, 17-vuotiaiden ylipitkän radan halli-SE 4.21,78 ja 19-vuotiaiden SE 4.14,48), 2 000 metrillä (15-, 17-, 19- ja 22-vuotiaiden SE 6.12,66) ja 10 kilometrin tiejuoksussa (17-, 19- ja 22-vuotiaiden SE 34.42).
Yksityiselämä
Hyöky avioitui vuonna 2007 myös pika-juoksijana tunnetun Markus Vilénin kanssa, jolloin hän otti miehensä sukunimen, mutta sittemmin pariskunta erosi. Urheilu-uransa jälkeen Hyöky satsasi opiskeluun, valmistui vuonna 2008 valtiotieteiden maisteriksi ja vuonna 2011 kauppatieteiden maisteriksi. Nyt (2020) hän työskentelee Finnairilla vastuualueenaan asiakaskokemusten kehittäminen.
Kimberly Hill
Kimberly Hill (s. 30. marraskuuta 1989) on yhdysvaltalainen lentopalloilija, pelipaikaltaan hakkuri. Hän voitti maailmanmestaruuden vuonna 2014 ja saavutti olympiapronssia vuonna 2016. Hänet valittiin MM-kisojen 2014 arvokkaimmaksi pelaajaksi.