cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Georg Ots
Kevyen musiikin esittäjänä ja elokuvanäyttelijänä
Ots vieraili ensimmäisen kerran Suomessa 1951. Ensimmäiset suomenkieliset äänitteensä hän lauloi Viron radion suomenkielisen toimitukselle, jonka kuuluttaja Artur Ader harjoitti hänet laulamaan suomeksi. Näihin kuuluivat vuonna 1954 äänitetyt ja Otsin ensimmäiseen Suomessa julkaistuun äänilevyyn sisältyneet "Saarenmaan valssi" ja "Kalastajan laulu", jotka Musiikki-Fazer julkaisi gramofonilevyllä heinäkuussa 1957. Hän teki useita levytyksiä myös Suomen puolella v. 1958–1973. Hänen tunnetuin kappaleensa Suomessa on ehkä Raimond Valgren säveltämä ja Debora Vaarandin sanoittama "Saarenmaan valssi", muita suosikkeja ovat "Hopeahapset" (1958), "Heijastus" (1959), "Muuttuvat laulut" (1969), "Rakastan sinua, elämä" (1962), "Moskovan valot" (1972) ja "Uudelleen jos luokses tulla voisin" (1970). "Rakastan sinua, elämä" jäi Otsin esittämänä aluksi melko vähälle huomiolle, kunnes Kauko Käyhkön levytys nosti sen suosioon. Myöhemmin sen ovat levyttäneet myös mm. Mauno Kuusisto ja Tapio Rautavaara.
Otsin suosio kulminoitui 1958 Lenfilmin esittämään musikaaliin "Mister X", joka perustui Imre Kálmánin operettiin "Sirkusprinsessa". Ots näytteli myös pääroolin Kolme katku vahel -elokuvassa, joka perustuu Jaan Krossin historialliseen novelliin, joka kuvaa Balthasar Russowin elämää. Ots esitti myös virolaisia kansanlauluja ja piti kamarilaulukonsertteja 1959. Ots esiintyi Prahan kevät -festivaalilla 1962. Hänen ääntään voitiin kuulla radiosta ja televisiosta kaikkialla Neuvostoliitossa ja hänen levytyksensä myytiin aina heti loppuun.
Virolaisen Peeter Simmin ohjaama, Georg Otsin elämään perustuva elokuva Georg Ots – rakkaani sai ensi-iltansa 5. lokakuuta 2007 Virossa. Kyseessä on ensimmäinen virolais-venäläis-suomalainen yhteistuotantoelokuva.
Kukkia muovipussissa
Kappaleet
Sanoitukset Klemetti, sävellykset ja sovitukset Klemetti ja Tuomi, paitsi kappaleessa Mona sävellys Klemetti.
Lahden kansainvälinen urkuviikko
Lahden kansainvälinen urkuviikko on kansainvälinen Lahdessa vuosittain järjestettävä urkumusiikkiin keskittyvä tapahtuma. Se kuuluu Finland Festivals -yhdistykseen.
Historia ja vaiheita
thumb|Lahden Sibeliustalon konserttisali. Ensimmäinen Lahden kansainvälinen urkuviikko pidettiin vuonna 1973, tuolloin vielä nykyistä Ristinkirkkoa edeltäneessä puukirkossa, ja se oli jatkoa perinteiselle kesäkonserttien sarjalle. Ensimmäisinä vuosina ohjelmisto keskittyi puhtaasti urkumusiikkiin ja sisälsi teemaan liittyviä konsertteja, seminaareja, paneelikeskusteluja sekä näyttelyjä. Ensimmäisten kesien jälkeen alun perin urkumusiikkiin keskittynyt ohjelmisto laajentui nopeasti. Vaikka eri aikakausilta on laaja kirjo eri tyylisiä urkuja ja niille tehtyjä sävellyksiä, ja urut mahdollistavat monenlaista taiteellista tulkintaa, pelkän urkumusiikin rinnalle Lahden urkuviikon ohjelmistoon on otettu myös koti- ja ulkomaisia kuoroja, orkestereita, soitinyhtyeitä sekä soitin- ja laulusolisteja.
thumb|Lahden Ristinkirkko. Lahden kansainvälinen urkuviikko on myös pyrkinyt uudistumaan ja tuonut vuosittain ohjelmistoonsa jotakin ennennäkemätöntä: vuonna 1994 esitettiin Ristinkirkossa mykkäelokuva Notre Damen kellonsoittaja sveitsiläisen Guy Bovet’n säestäessä uruilla. Vuonna 1995 olivat vuorossa Venäjän valtionsirkuksen ryhmän esitykset teltassa Lahden kauppatorilla Hannes Meyerin säestyksellä. Vuonna 2019 esitettiin täysimittainen ooppera, Joonas Kokkosen Viimeiset kiusaukset, urkujen ja flyygelin säestyksellä.
Lahden kansainvälinen urkuviikko hyväksyttiin vuonna 1978 Finland Festivals -yhdistykseen yhdessä Savonlinnan oopperajuhlien, Kuhmon kamarimusiikkijuhlien ja Helsingin juhlaviikkojen kanssa. Kansainvälisyyttä urkuviikolla edustavat näyttävimmin ulkomaiset taiteilijavieraat, mutta myös sen konsertit leviävät Yleisradion konserteista tekemien nauhoitusten myötä ympäri maailmaa miljoonien kuultaviksi.
Kilpailut ja tukitoiminta
Lahden kansainvälinen urkuviikko on ollut luovan ja esittävän urkumusiikin tukijana myös monin kilpailuin: sävellyskilpailuja on järjestetty kahdesti ja urkukilpailu viisi kertaa. Vuonna 1980 järjestettiin kansallinen urkukilpailu, vuonna 1984 pohjoismainen ja vuosina 1989, 1993 ja 1997 kansainvälinen urkukilpailu. Kansainvälinen urkukilpailu järjestetään neljän vuoden periodeissa.
Urkuviikon aikana on esitetty myös suomalaista nykymusiikkia, ja lisäksi suomalaisilta säveltäjiltä on tilattu urkusävellyksiä. Kahden sävellyskilpailun parhaimmisto on esitetty urkuviikon konserteissa.
Tapahtumapaikat
Urkuviikon pääkonserttipaikkana on aiemmin ollut Lahden keskustassa sijaitseva Ristinkirkko. Vuonna 1978 valmistuneen Ristinkirkon on suunnitellut Alvar Aalto ja 53-äänikertaiset urut ovat urkurakentamo Veikko Virtasen rakentamat. Konsertteja järjestetään myös Lahden ympäristökunnissa. Lahden Sibeliustaloon vuonna 2007 valmistuneiden urkujen myötä urkuviikon yksi pääkonsertti on siirretty sinne.
Jo mainitun Lahden kauppatorin lisäksi vuodesta 1996 vuoteen 2000 yhtenä tapahtumapaikkana oli Lahden keskustan vierellä sijaitseva, 400 metriä pitkä Mustankallion autotunneli, jossa järjestettiin konsertteja ja tanssiesityksiä. Tunneliin rakennettiin esiintymistilat sekä 600-paikkainen ravintola.
Luettelo lakkautetuista Suomen paperitehtaista
Lakkautetut paperitehtaat
Jurvelin
Jurvelin on muun muassa seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi:
Ranskan Indokiinan piasteri
Ranskan Indokiinan piasteri ( tai piastre indochinoise) oli Ranskan Indokiinan rahayksikkö vuodesta 1885. Se jakautui sataan centiin.
Ennen Ranskan siirtomaa-aikaa Indokiinassa käytettiin paikallisen rahan lisäksi Meksikon piastereja. Ranskalaiset alkoivat vuonna 1863 lyödä frangin kolikoita. Setelien annosta tuli vuonna 1875 ranskalaisen Indokiinan pankin (Banque de l’Indochine) yksinoikeus.
Meksikon piasteria ja Yhdysvaltalaista kauppadollaria vastannut ranskalainen kauppapiasteri laskettiin liikkeelle vuonna 1885. Sen arvo oli 24,4935 grammaa hienoa hopeaa. Vuonna 1895 siitä tuli Indokiinan piasteri, jonka hopeapitoisuus oli 24,3 grammaa. Meksikon piasterit vedettiin pois liikenteestä vuonna 1903.
Indokiinan piasteri oli vapaasti vaihdettava valutta ja sen arvo suhteessa Ranskan frangiin vaihteli. Vuonna 1914 sen arvo oli 2,50, vuonna 1914 16,50, vuonna 1921 6,75 ja vuonna 1926 27,50 frangia. Hopeakannasta siirryttiin kultakantaan vuonna 1930, jolloin piasterin arvoksi määriteltiin 589,5 milligrammaa hienoa kultaa eli 10 frangia.
Japanilaisten toisen maailmansodan aikana julkaisemat 500 piasterin setelit mitätöitiin sodan jälkeen. Muut setelit määrättiin talletettaviksi tileille, jotka vapautettiin vuonna 1946. Piasterin arvoksi määrättiin Ranskan inflaation takia 17,00 frangia vuonna 1945.
Việt Minhin valvomilla alueilla otettiin vuonna 1946 käyttöön oma ”kansanpiasteri” đồng. Indokiinan piasterien liikkeellelaskuoikeus siirrettiin vuonna 1951 Ranskan, Vietnamin, Kambodžan ja Laosin yhteiselle emissiolaitokselle. Piasteri devalvoitiin vuonna 1954 41 prosentilla, jolloin sen arvoksi tuli 10,00 frangia tai 25,391 milligrammaa kultaa.
Indokiinan jakamisesta päätettiin Geneven konferenssissa vuonna 1954. Ranskan Indokiinan piasterit vaihdettiin suhteessa yksi yhteen Etelä-Vietnamin piastereihin, Kambodžan rieleihin ja Laosin kipeihin vuonna 1955.
Lohjelm
thumb|160px|Lohjelm-suvun vaakuna Lohjelm (myös muodossa Lohielm) oli Ruotsin vallan aikainen suomalainen aatelissuku. Vaikka suvun jäseniä edelleen elää Suomessa, ei sukua kuitenkaan koskaan introdusoitu Suomen Ritarihuoneeseen.
Aatelissuvun kantaisä on luutnantti Göran Lohjelm, jonka Ruotsin kuningas Kaarle XI aateloi 1693 hänen sotakentillä osoittamansa urhoollisuuden perusteella. Suku introdusoitiin Ruotsin ritarihuoneeseen vuonna 1697 aatelisena sukuna numero 1302. Göran Lohjelm peri isältään Sääksmäen kirkkoherralta Thomas Knutsson Paltheniukselta Lotilan kartanon Sääksmäellä. Isä polveutuu 1600-luvulla eläneestä turkulaisesta porvarista nimeltä Knut Palttu. Huonosta maineesta ja alkoholin käytöstä huolimatta hän onnistui pysymään kirkkoherran virassa 49 vuotta. Göranin äiti Anna Nöding oli skånelais-liiviläistä aatelissukua.
Göranin ainoa aikuisikään elänyt lapsi, poika Patrik (1686-1706) menehtyi Viipurin puolustuksessa saamiinsa haavoihin 21-vuotiaana. Myös kolmen seuraavan sukupolven ajan suku säilyi hengissä vain yhden aikuisikään eläneen pojan kautta, samalla "vaipuen talonpoikaisuuteen". Patrikin pojan pojan poika Otto-Eric Lohjelm (1774-1843) asettui 1797 torppariksi Vesilahden Krääkkiön kylän Rautialan rusthollin Oravanlinnan torppaan. Suomen Ritarihuoneen järjestäytyessä vuonna 1815 olisi myös Lohjelmin suvun pitänyt ilmoittautua introduktiota varten. Torpparina Otto-Eric ei enää kuulunut säätyläisiin ja ilmoittautuminen jäi tekemättä.
Maanviljelijöinä ja torppareina suku menestyi ja lisääntyi. Vuonna 1995 perustetussa Lohjelmin sukuseurassa onkin satoja jäseniä.
Vuonna 1857 torppari Otto Erik Oravalinna Lohjelmille myönnettiin Suomen talousseuran pieni ansiomitali. Kahdesti 1800-luvulla suvun jäsenten asioita käsiteltiin Turun hovioikeudessa. Vuonna 1859 M. Mikonpoika Orawa kävi oikeutta talollista O. E. Otonpoikaa Lohjelmia vastaan. Vuonna 1880 torppari Gustaf Orawalinna eli Lohjelm kävi oikeutta talollista Efraim Mösää vastaan.
Vuoden 1906 suuressa nimenmuutoksessa suvun jäsenet suomalaistivat nimiään; eräästä Ernst Lohjelmistä tuli Järvinen, hänen veljestään Laakso. Suvun mieslinjaisista jälkeläisistä osa käyttää nimeä Junkkaala Jopin talon erään torpan mukaan. Suvun päämies on Rauno Kokkola – sukunimi tulee Kokkolan talosta, jonne torpparinpoika Otto Eric pääsi kotivävyksi. Suvun mieslinjaisista jäsenistä nykyään tunnetuimmat lienevät Suomen Raamattuopiston entinen rehtori, nykyinen toiminnanjohtaja Timo Junkkaala sekä Suomen teologisen instituutin entinen pääsihteeri, nykyinen Suomen lähetysseuran Tansanian lähetti Eero Junkkaala.
Vuonna 1996 suvun jäsenet pyysivät introduktiota Suomen Ritarihuoneeseen, mutta tämä ei tasavaltaisten lakien aikana ollut mahdollista.
Lapponia (kappale)
Lapponia on Monica Aspelundin esittämä kappale vuoden 1977 Eurovision laulukilpailussa. Sen on säveltänyt Aarno Raninen ja sanoittanut Monica Aspelund. Laulu esitettiin kilpailussa illan aikana kuudentenatoista Italian kappaleen jälkeen. Laulu johti kilpailua hetken Irlannin annettua sille täydet 12 pistettä, mutta sijoittui lopulta sijalle 10. Kappale julkaistiin myös singlenä, jonka B-puolella oli ”La-la laula laulu”.
”Lapponia” käsittelee miehen ja naisen tapaamista Lapissa. Nuori nainen käyttää loitsuja houkutellakseen miestä, ja taika toimiikin: mies lähtee vaistoaan seuraten Lappiin ja rakastuu nuoreen noitaan. Lapin ja saamelaisuuden käyttö laulun aiheena liittyy Euroviisuista väitöskirjan tehneen Mari Pajalan mukaan etnisten vähemmistökulttuurien pari vuotta jatkuneeseen esiinmarssiin Eurovision laulukilpailujen Suomen karsinnoissa. Jo 1976 Aspelund ja ”Lapponian” säveltäjä Aarno Raninen osallistuivat karsintoihin Lappi-aiheisella laululla ”Joiku” (sijoitus 6./9), ja saman vuoden karsinnoissa kuultiin myös samanaiheinen Markku Aron tulkitsema ”Ruska” (sijoitus 3./9). 1970-luvulla euroviisukarsinnoissa esiteltiin varsin hyvällä menestyksellä myös romanikulttuuria Anneli Sarin kappaleessa ”Mustalaiskaravaani” (1976, 2. sija) ja Hortto Kaalon kappaleessa ”Kauan sitten” (1977, 2. sija).
Gävleborgin lääni
thumb|right|270px|Gävleborgin läänin kunnat.
270px|thumb|right|Eteläisen [[Norlanti|Norlannin läänijaon kehitys. Sekä keltaiset että siniset alueet olivat aluksi Västernorrlandin lääniä. Sittemmin lääni jaettiin Gävleborgin lääniin (sinisellä) ja Västernorrlandin lääniin (keltaisella). Kun Jämtlandin lääni erotettiin Västernorrlandin läänistä, niin siihen liitettiin myös Härjedalen Gävleborgin läänistä. Nykyiset lääninrajat ovat kartassa paksuilla viivoilla.]]
thumb|right|250px|Maakäräjävaaleissa käytettävä vaalipiirijako.
Gävleborgin lääni on lääni Selkämeren länsirannikolla Norlannissa Ruotsissa. Lääniin kuuluu lähes koko Gästriklandin maakunta (paitsi pieni alue Söderforsin pitäjästä) ja melkein koko Hälsingland (lukuun ottamatta Ytterhogdalin ja Ängersjön pitäjiä). Lisäksi lääniin kuuluu pieni osa Taalainmaan maakuntaa (Hamran seurakunta Orsan suomalaismetsien alueelta). Läänin pääkaupunki ja suurin taajama on Gävle aivan läänin etelärannikolla. Gävlen kunta on myös läänin väkimäärältään suurin kunta.
Vuonna 2007 läänissä oli 686,49 km² peltoa, joten saman ajankohdan maapinta-alaan vertaamalla saadaan peltojen osuudeksi 3,8 prosenttia läänin maapinta-alasta.
Vaakuna
Aluksi lääninhallitus käytti maakuntavaakunoita kaksijakoisessa kilvessä. Kun vaakuna vahvistettiin läänin käyttöön vuonna 1938, valittiin kaksijakoisen kilven sijaan nelijakoinen kilpi. Vaikka lääniin kuuluu pieni osa Taalainmaata, niin sitä ei ole huomioitu vaakunassa.
Suurimmat taajamat
Vuonna 2010 Gävleborgin läänissä sijaitsi 87 taajamaa. Seuraavassa on lueteltu läänin 10 suurinta taajamaa.
Läänin pääkaupunkia vastaava keskustaajama on lihavoitu.
Elinkeinot
Seuraava taulukko kuvaa työpaikkojen ja työllisten jakautumista eri elinkeinojen kesken. Luvut on laskettu kahdessa eri Statistiska centralbyrånin tilastossa ilmoitettujen perusteellisempien tietojen pohjalta. "Päiväväestö" (ruots. dagbefolkning) kertoo läänissä sijaitsevista työpaikoista ja "yöväestö" (ruots. nattbefolkning) puolestaan läänissä asuvien elinkeinosta. Työpaikkaomavaraisuus on laskettu päivä- ja yöväestön suhteena. Alkutuotanto tarkoittaa maa- ja metsätaloutta sekä kalastusta. Jalostuksen kohdalla on laskettu yhteen tavaranvalmistus ja kierrätys, energiahuolto ja ympäristötoiminta sekä rakennustoiminta. Muut toimialat on laskettu palveluihin lukuun ottamatta niitä, joiden toimiala on tuntematon.
Valtiopäivävaalit
Gävleborgin lääni kuuluu kokonaisuudessaan Gävleborgin läänin vaalipiiriin. Vuoden 2010 valtiopäivävaaleissa vaalipiirillä oli 10 kiinteää paikkaa (ruots. fasta mandat) valtiopäiville. Kiinteiden paikkojen lisäksi valtiopäivävaaleissa on koko maassa 39 tasauspaikkaa (ruots. utjämningsmandat), jotka jaetaan vaalipiirien kesken vasta vaalien jälkeen.
Yhteensä vaalipiiristä valittiin 12 valtiopäiväedustajaa, ja seuraavassa on esitetty viimeisimpien valtiopäivävaalien tulos.
Maakäräjät
Gävleborgin läänissä toimii Gävleborgin läänin maakäräjät. Ruotsissa maakäräjät vastaavat pääasiassa yhteiskunnan julkisesti rahoitetusta terveydenhuollosta. Lisäksi maakäräjät huolehtii yleisesti liikenteestä, vastaa tietyistä aluekehittämiseen liittyvistä tehtävistä ja tuottaa kulttuuritoimintaa.
Läänin kunnat
Gävleborgin lääniin kuuluu nykyään 10 kuntaa:
Väestönkehitys
Vuoden 2011 lopussa 11,2 prosenttia läänin väestöstä oli ulkomaalaistaustaisia, joista 9,1 prosenttia oli syntynyt ulkomailla.
Hieman vanhempien vuoden 2009 lopun tietojen mukaan läänissä asui 4 415 Suomessa syntynyttä, mikä vastasi 1,6 prosenttia läänin väestöstä.
Vuoden 2010 tietojen mukaan 20 vuotta täyttäneiden läänin asukkaiden mediaaninettotulot olivat 180 240 kruunua.
Vuoden 2011 lopussa läänin väestö jakautui eri ikäryhmiin seuraavasti:
Väestö maakunnittain
Gävleborgin läänissä oli vuoden 2011 lopussa yhteensä 276 130 asukasta, jotka jakaantuivat eri maakuntiin seuraavasti:
Kaikki maakunnat kuuluvat lääniin vain osittain.
Emmanuelle
Emmanuelle on vuonna 1974 julkaistu ranskalainen eroottinen elokuva, jonka on ohjannut Just Jaeckin. Emmanuellen tapahtumat sijoittuvat Thaimaahan, jossa elokuva on myös suurelta osin kuvattu.
Emmanuellessa Sylvia Kristel teki läpimurtoroolinsa. Elokuva oli tuottajilleen taloudellinen menestys. Ilmestyessään elokuvan sisältö jakoi voimakkaasti mielipiteitä. Tekijöiden mielestä aihe käsitteli ”uuden, nykyaikaisen vapautuneen naisen fantasioita”, mutta kriittisten arvioiden mukaan se vain heijasteli käsitteen keksineiden miesten omia kuvitelmia siitä, millainen tuon naisen tulisi olla. Elokuva perustuu nimimerkki Emmanuelle Arsanin romaaniin vuodelta 1959. Elokuva on saanut lukuisia jatko-osia.
Suomessa Emmanuellen ensi-ilta oli 15. marraskuuta 1974 elokuvateatteri Reassa. Televisiossa Suomessa elokuva esitettiin ensimmäisen kerran kesällä 1987 MTV:n ohjelmistossa. 2000-luvulla elokuva on esitetty televisiossa 10 kertaa. Suomessa ensi-esityksen aikaan elokuvasta leikattiin pois minuutin verran, muun muassa osia ”lemmiskelystä pöydällä” ja raiskauskohtauksesta. Nykyisin elokuva on Suomessa leikkaamaton.
Virtuaalitodellisuus
Virtuaalitodellisuus eli tekotodellisuus (keinotodellisuus, lumetodellisuus, ) on tietokonesimulaation tuottamien aistimusten avulla luotu keinotekoinen ympäristö. Virtuaalitodellisuus voi joko pyrkiä simuloimaan jotakin todellista ympäristöä tai se voi luoda täysin kuvitteellisen ympäristön. Useimmat virtuaalitodellisuuden ympäristöt perustuvat lähes kokonaan visuaaliseen vaikutelmaan, joka luodaan joko tietokoneen näytölle, laajakankaalle tai erityiselle stereoskooppiselle katselulaitteelle. Joissakin simulointiympäristöissä käytetään lisäksi muita aistiärsykkeitä, kuten simuloitua äänimaailmaa tai tuntoaistiin perustuvia liikeärsykkeitä.
Laajennettu todellisuus on kattotermi, joka sisältää virtuaalitodellisuuden.
Tekniikka
Nykyinen virtuaalitodellisuuden malli perustuu päähän puettaviin virtuaalitodellisuuslaseihin, joiden linsseihin tietokone piirtää ympäristön. Laitteisto seuraa pään liikkeitä, joten päätä kääntämällä voi katsella ympärilleen. Vaihtoehto tälle mallille on virtuaalitodellisuuden toteuttaminen jonkinlaisen kammion tai huoneen avulla.
Ensimmäiset virtuaalitodellisuuden osaset on kehitetty jo 1950-luvulla. Vuonna 1960 patentoitiin Telesphere Mask, joka oli ensimmäinen päässä pidettävä näyttö molemmille silmille. Vuonna 1961 Philco Corporation kehitti sotilaskäyttöön yhden ruudun Headsight-laitteen, joka oli ensimmäinen pään liikkeitä seuraava puettava näyttö.
Elokuvantekijä Morton Heiligin rakensi vuonna 1962 Sensorama-kolikkoautomaatin, joka jäljitteli New Yorkin katujen hajuja sekä simuloi tuulta ja moottoripyörän tärähdyksiä käyttäjän ajaessa ympäri keinotekoista Brooklynia. Automaattia käytettiin istumalla istuimeen ja työntämällä pää takaa avoimeen kammioon. Cambridgen yliopiston professori Ivan Sutherlandin vuonna 1968 kehittämä ”The Sword of Damocles” oli ensimmäinen tietokoneohjattu lisätyn todellisuuden laite. Laitteessa käyttäjän päähän kiinnitettiin stereoskooppisen näyttölaite, joka heijasti todellisuuden päälle 3D-rautalankamalleja, joita käyttäjä pystyi katsomaan eri perspektiivistä liikuttamalla päätään. Laite oli kuitenkin niin isokokoinen ja painava, että se piti ripustaa laboratorin katosta roikkuvaan telineeseen.
VR:n isoisäksi on kutsuttu Yhdysvaltain ilmavoimien upseeria Tom Furnessia, joka kehitti hävittäjien lentosimulaattoreita. Furnessin kehitti ensimmäiset lentäjän kypärään asennetut näyttölaitteet. Furnessin tunnetuin kehitelmä on ”Super Cockpit” -simulaattori. Tässä F-16-hävittäjän sensorien tieto tuotiin suoraan lentäjän kypärään. AR-järjestelmä piirsi kolmiulotteisen kartan ympäristöstä ja muuta dataa näkymän päälle.
1980-luvulla Atarilla työskennellyt Jaron Lanier perusti Thomas Zimmermanin kanssa VPL Researchin tuottamaan virtuaalitodellisuuden kuluttajasovelluksia. VPL Researchin merkittävin tuote on Dataglove-hansikas, jolla tietokonetta ohjataan käden liikkeillä. Mattel yksikertaisti datahansikasta ja lisensoi sen Nintendolle, joka julkaisi joulumarkkinoille 1989 Power Gloven. Tuote lakkautettiin kuitenkin jo seuraavana vuonna.
Illinoisin yliopistossa kehitettiin 1990-luvun alussa CAVE Automatic Virtual Environment -niminen virtuaalitodellisuustila, kolmelle seinälle heijastetaan kuva ympäristöstä, ja lisäksi käyttäjän pitämät virtuaalitodellisuuslasit piirtävät objekteja. Silicon Graphics ja Pyramid Systems alkoivat 1990-luvun lopulla markkinoida vastaavia Computer Assisted Virtual Environment -virtuaalitiloja huipputehokkaan tietokonegrafiikan sovelluksena. Tuolloin oli myös jo kehitetty virtuaalitodellisuuden kuvauskieli VRML
Pelikonsolivalmistaja Sega suunnitteli Genesis-konsolille Sega VR -virtuaalitodellisuuslasit, mutta tuotetta ei ikinä julkaistu. Ilmeisesti ensimmäinen kuluttajille päätynyt tuote oli Nintendon Virtual Boy vuonna 1995.
Vuonna 2012 alettiin kerätä joukkorahoitusta Oculus Rift -virtuaalilasien kehittämiseksi. Projekti keräsi 250 000 dollarin tavoitteensa neljässä tunnissa. Hanketta tukivat useat pelinkehittäjät, kuten Doom ja Quake-pelien luoja John Carmack, Valven Gabe Newell (mm. Half-Life, Portal) ja Epic Gamesin Cliff Bleszinski (Unreal-pelimoottori). Facebook osti Oculuksen vuonna 2014 kahdella miljardilla dollarilla.
Vuonna 2014 Google julkaisi ohjeita halpojen "Cardboard" -virtuaalitodellisuuslasien valmistamiseksi pahvista, näyttönä pahvin sisään laitetty kännykkä. Vuosikymmenen aikana Sony (PlayStation VR), Samsung (Samsung Gear VR), LG (LG 360 VR), Microsoft (Microsoft HoloLens) ja Valve (Valve Index) julkaisivat omat virtuaalitodellisuuslasinsa. Valve julkaisi Half-Life: Alyx -pelin 2020. Alyxia on pidetty ensimmäisenä VR:n läpimurtopelinä ja sen on sanottu tuoneen miljoona uutta VR:n käyttäjää.
Multimediataide
Mediataiteessa virtuaalitodellisuudella (VT) tai keinotodellisuudella tarkoitetaan mediainstallaatioita ja -tiloja, joissa tietokoneella tuotettu kolmiulotteinen kuvatila tuotetaan katsojalle siten että hän kokee olevansa kuvan sisällä (immersiivinen 3D-kuvatodellisuus). VT-tiloja voidaan kokeilla niin sanotun VT-kypärän tai -lasien kautta, jossa stereokuva tuotetaan suoraan silmien eteen sijoitettujen monitorien kautta tai niin sanotuilla cave-installaatioilla, joissa käytetään kolmea tai useampaa projisointipintaa, joiden kuvatilan sisällä ihmiset voivat seisoa, liikkua tai liikuttaa tilassa olevia kuvaobjekteja. Tilaan on luotu usein myös kolmiulotteinen äänimaailma.
Koulutussimulaattorit
Lentokoneiden ja avaruusalusten ohjaamisen harjoitteluun käytettävät lentosimulaattorit kuuluvat vanhimpiin esimerkkeihin virtuaalitodellisuutta luovista simulointiympäristöistä. Lentosimulaattoreiden käyttöliittymä jäljittelee oikean lentokoneen ohjaamoa, ja tietokoneen luomat simuloidut maisemaprojektiot muistuttavat todellisen aluksen ohjaamosta avautuvia näkymiä lennon kaikissa vaiheissa. Nykyisin vastaavanlaisia simulaattoreita käytetään yhä laajemmin monissa vaativissa koulutustehtävissä, joissa harjoittelu todellisessa ympäristössä olisi liian kallista tai vaarallista. Uusimpiin sovelluksiin kuuluu lääketieteellinen koulutus, esimerkiksi leikkausten harjoittelu virtuaalitodellisuudessa.
Virtuaalimaailmat
Virtuaalimaailma on tietokoneen luomaan virtuaalitodellisuuteen perustuva ympäristö, johon käyttäjä voi liittyä jäseneksi tai "asukkaaksi" ja jossa hän on vuorovaikutuksessa muiden käyttäjien tai simuloitujen asukkaiden kanssa. Ympäristö visualisoidaan kaksi- tai kolmiulotteisella grafiikalla, jossa kullakin käyttäjällä on yleensä joko ihmisenkaltainen tai muu käyttäjän valitsema simuloitu hahmo. Virtuaalimaailmaan voi osallistua yhtä aikaa joko vain yksi käyttäjä tai monia käyttäjiä yhtaikaa. Internet-pohjaisissa virtuaalimaailmoissa voi olla yhtaikaa jopa tuhansia käyttäjiä, kuten tunnetussa Second Life -virtuaalimaailmassa. Myös monet online-tietokonepelit perustuvat virtuaalimaailman ideaan.
Viihdekäytössä esimerkiksi pelien yhteydessä on mahdollista käyttää virtuaalitodellisuuden luomiseksi virtuaalitodellisuuslaseja (ent. virtuaalikypärä).
Virtuaalitodellisuusterapia
Virtuaalitodellisuutta hyödynnetään nykyisin myös terapiassa erilaisten pelkojen eli fobioiden hoitoon. Sitä voidaan soveltaa muun muassa julkisten, ahtaan ja korkean paikan kammon (agorafobia, klaustrofobia, akrofobia), lentopelon, hämähäkkipelon ja esiintymispelon hallintaan. Tutkimusten mukaan virtuaalitodellisuudessa koettu pelkoärsyke aiheuttaa samanlaisia reaktioita kuin todellisuudessa koettu, mutta virtuaalitodellisuuden etuna on pelkoa aiheuttavan tilanteen kontrolloitavuus. Hoitomuoto on myös edullisempaa, sillä terapia voidaan toteuttaa terapeutin vastaanotolla eikä altistumista tarvitse järjestää todellisissa olosuhteissa. Kuten reaalimaailmassa myös virtuaalitodellisuudessa altistuminen pelkotilanteelle voi aiheuttaa väliaikaista pahoinvointia, joten terapiaistuntojen on oltava ainakin alussa melko lyhyitä. Virtuaalitodellisuutta on kehitetty ja tutkittu myös fyysisen kuntoutushoidon tarkoituksiin.
Uno Jansson
Uno August Jansson (6. lokakuuta 1879 Urjala – 1. joulukuuta 1961 Tampere) oli suomalainen rehtori ja teollisuusneuvos.
Henkilötiedot ja ammattiura
Janssonin vanhemmat olivat kauppias, tilanomistaja Bror Knut Jansson ja Hulda Charlotta Alm. Hän pääsi ylioppilaaksi Turun ruotsalaisesta klassillisesta lyseosta 1899 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1903 ja maisteriksi 1907 sekä Polyteknillisestä opistosta insinööriksi 1905. Jansson opiskeli myös Göttingenissä Saksassa.
Jansson toimi Raahen opettajaseminaarin matematiikan ja luonnontieteiden lehtorina 1908–1911, Jyväskylän opettajaseminaarin matematiikan lehtorina 1911–1912 sekä Tampereen teknillisessä opistossa matematiikan ja mekaniikan opettajana 1912–1919 ja rehtorina 1913–1919. Hän oli Yleisen suomalaisen Vakuutus Oy:n ja Vakuutus Oy Veritaksen toimitusjohtajana 1919–1922, Tampereen tyttölyseon matematiikan vanhempana lehtorina 1923–1926 sekä viimeksi Tampereen teknillisessä oppilaitoksessa matemaattisten aineiden yliopettajana 1927–1947 ja rehtorina 1928–1947. Tampereen kaupunginvaltuutettu Jansson oli vuosien 1918 ja 1928 välillä. Hän oli myös Tampereen teknillisen seuran sihteeri 1924–1930. Teollisuusneuvoksen arvo hänelle myönnettiin 1941.
Teoksia
Jansson kirjoitti useita matematiikan oppikirjoja kansa-, ammatti- ja teollisuuskouluja varten, samoin kuin joitakin muita teoksia.
Virtuaalitodellisuus
Kiinteistöjen esittely
Virtuaalitodellisuusteknologiaa on ryhdytty yhä enemmän käyttämään hyväksi kiinteistösektorilla. Teknologian avulla voidaan internet-sivustoilla esittää esimerkiksi myynnissä olevista kiinteistöistä simuloituja panoraamakuvia, joita käyttäjä voi ohjata haluamiinsa suuntiin vaakasuunnassa yleensä koko 360 asteen kiertomahdollisuudella ja pystysuunnassakin yleensä rajoitetusti. Lisäksi kuvaa voi zoomata, ja usein tarkastelupistettä voi liikutella tiettyihin suuntiin kiinteistön sisällä. Näin kiinnostuneet voivat saada kiinteistöstä vaivattomasti melko kattavan ja lähellä todellisuutta olevan kuvan.
Aurinkoperhoset
Aurinkoperhoset (Heliconiinae), aikaisemmalta nimeltään kaposiivet ja hopeatäplät, on melko laaja täpläperhosten alaheimo. Siihen kuuluu noin 500 lajia pääasiassa maapallon trooppisilla, mutta myös lauhkeilla alueilla. Ryhmän lajit puuttuvat kokonaan Uudesta Seelannista.
Virtuaalitodellisuus
Kiinteistöjen esittely
Myös monet turistinähtävyydet käyttävät samaa tekniikkaa sivustoillaan, jolloin kiinnostuneet voivat tutustua kohteeseen varsin perusteellisesti virtuaalitodellisuuden keinoin.
Aurinkoperhoset
Alaheimoa yhdistävät tuntomerkit ovat selvät ja muodostuvat ennen kaikkea toukkien rakenteen yksityiskohdista. . Monet perhoslajit ovat siiviltään mustan ja punaisen tai mustan ja oranssin kirjavia ja lajin sisäinen vaihtelu siipikuvioinnissa voi olla huomattavan suurta. Kookkaat, värikkäät ja rauhallisesti lentävät kaposiivet (Heliconius) ovat trooppiselle Amerikalle lähes tunnusomainen päiväperhosryhmä. Myös Afrikassa tavalliset nahkeiset (Acraea) ja etenkin tropiikin ulkopuolella erilaiset hopeatäplät kuuluvat alaheimoon.
Virtuaalitodellisuus
Suunnittelu
Virtuaalitodellisuusteknologian avulla voidaan testata esimerkiksi suunnitellun uudisrakennuksen toimivuutta tai siltahankkeen sopivuutta ympäristöön. Suomessa esimerkiksi Tampereen teknillisessä yliopistossa on käytössä Virtual Reality Center (VRC), jonka avulla voidaan virtuaalisesti siirtyä rakennus- ja kaavoitussuunnitelmien mukaiseen todellisuuteen. VRC:n palveluja on hyödyntänyt muun muassa Tampereen kaupunki halutessaan mahdollisimman hyvän käsityksen siitä, millaiseksi kaupunkikuva muodostuisi esimerkiksi jonkin uudisrakennushankkeen toteutuessa arkkitehtien suunnitelmien pohjalta.
VRC:ssä virtuaalitodellisuus luodaan noin 150 neliön ikkunattomassa tilassa, jonka keskellä on pienempi esittelytila, ns. luola. Luolassa voidaan 3D-simuloinnilla todentuntuisesti visualisoida arkkitehtien ja insinöörien suunnitelmat. Kaikille luolan seinille heijastetaan projektoreilla tietokoneen simuloima näkymä ja näin luodaan virtuaalitila, joka ympäröi käyttäjää. Tampereen korkeakouluilla on ollut myös yhteishanke, jossa on pyritty luomaan koko kaupungista virtuaalitietokanta. Tällöin 3D-mallinnuksen avulla voitaisiin tarvittaessa kulkea vaikkapa vielä suunnitteilla olevilla kaduilla tai astua sisään suunnitteilla oleviin rakennuksiin ja tutkia niiden tilavaikutelmaa.
Virtuaalinen matkailu
Virtuaalimatkailu tarkoittaa virtuaalista liikkumista paikasta toiseen tietokoneen visualisointimahdollisuuksia hyväksi käyttäen, yleensä internetin luomassa kyberavaruudessa.
Aurinkoperhoset
Perhosten toukat elävät syöden etenkin passiokasveja (Passifloraceae). Tropiikin ulkopuolella keskeisiä ravintokasveja ovat mm. orvokit (Viola).
Tribukset ja suvut
Aurinkoperhosiin kuuluu viidessä tribuksessa noin 500 lajia. Suvuista ylivoimaisesti lajirikkain on nahkeiset (Acraea).
Virtuaalitodellisuus
Virtuaalinen matkailu
Monet internetin matkailuportaalit (matkailualan palvelusivustot) tarjoavat virtuaalimatkailua harrastaville käyttäjille mahdollisuuden vierailla virtuaalisesti maailman eri matkakohteissa muun muassa web-kameroiden ja panoraamakuvaustekniikan avulla. Lisäksi niistä voi etsiä kaikenlaista matkailutietoa, varata ja ostaa matkoja sekä usein myös chattailla muiden matkailijoiden kanssa.
Myös esimerkiksi Google Maps -palvelu tarjoaa rajoitetusti mahdollisuutta kulkea virtuaalisesti valitulla karttaosuudella 360 asteen panoraamakameroiden avulla. Vastaavia panoraamakuvaukseen perustuvia palveluja on tarjolla eri sivustoilla yhä laajemmin. Lisäksi muun muassa Google tarjoaa käyttäjille tehokkaampaa virtuaalista karttaohjelmaa (Google Earth), joka yhdistää satelliitti- ja ilmakuvia sekä paikkatietoja muodostaen kolmiulotteisen kuvan maapallosta. Ohjelman kuva-aineisto on heijastettu pallopinnalle, josta syntyy lumemaapallo. Käyttäjä voi muuttaa karttapistettä, tarkastelukorkeutta ja katselukulmaa. Korkeuserojen mallinnuksen ansiosta esimerkiksi vuoristojen syvyysvaikutelma säilyy. Ohjelmiston tietokantoihin sisältyy 3D-mallinnus myös monien kaupunkien keskustoista.
Virtuaalitodellisuus populaarikulttuurissa
Populaarikulttuurissa virtuaalitodellisuus esiintyy vaihtelevissa määrin. Visiot vaihtelevat laajasti villeihin dystopia-aiheisiin kuvauksiin.
Eräitä huomattavia ovat:
Glenn Tipton
Glenn Raymond Tipton (s. 25. lokakuuta 1947 Blackheath, Englanti) on entinen Judas Priest -yhtyeen kitaristi. Uransa alkuvaiheessa Tipton käytti Fender Stratocaster -kitaraa ja myöhemmin Gibson SG:tä. Nykyään hän soittaa Hamer-kitaralla. Tipton on julkaissut kaksi soololevyä. Tipton jäi sivuun Judas Priestistä 2018 sairastuttuaan Parkinsonin tautiin.
Uran alkuajat
Glenn Tipton soitti nuorella iällä pianoa äitinsä opetuksella, mutta kitaransoiton hän aloitti vasta 21-vuotiaana. Tipton soittaa pianoa Judas Priestin kappaleessa "Epitaph".
Gilles de Rais
thumb|250px|Gilles de Rais'n fantasiamuotokuva 1800-luvulta. De Rais'n ulkomuotoa esittäviä aikalaiskuvia ei ole olemassa. Gilles de Rais (syyskuu 1405 – 26. lokakuuta 1440 Nantes) oli ranskalainen sarjamurhaaja, sotilas, aristokraatti ja vähän aikaa kansallissankari. Hänet tuomittiin satojen lasten kiduttamisesta, raiskaamisesta ja murhaamisesta. Yhdessä Erzsébet Báthoryn kanssa häntä on pidetty nykyaikaisten sarjamurhaajien edeltäjänä.
Elämä
thumb|140px|Gilles de Raisin vaakuna. Gilles de Rais syntyi Bretagnen ja Poitoun rajalla rikkaaseen Montmorency-Lavalin aatelisperheeseen 1404/1405. Vuosina 1427–1435 hän toimi komentajana kuninkaallisessa armeijassa ja oli mukana Jeanne d'Arcin joukoissa 1429. Joskus de Rais'n asemaa Jeanne d'Arcin armeijassa on suurenneltu, mutta todellisuudessa hän komensi vain noin kolmeakymmentä miestä: vastaavia komentajia oli kymmeniä. Hän ei myöskään toiminut Jeanne d'Arcin henkivartijana, kuten joskus on väitetty. Suurin de Rais'n näistä taisteluista saama kunnianosoitus oli puoliseremoniallinen marsalkan arvo, jonka hän sai yhdessä kolmen muun komentajan kanssa kuningas Kaarle VII:n kruunajaispäivänä 1429.
Vuonna 1435 de Rais eläköityi armeijasta. Näihin aikoihin hän oman todistuksensa mukaan aloitti okkultistiset kokeilut Francois Prelati -nimisen miehen ohjauksessa. Prelati kertoi de Rais'lle, että tämä saisi tuhlaamansa varat takaisin uhraamalla lapsia Barron-nimiselle demonille. Vuonna 1440 de Rais kidnappasi erään pappismiehen, mikä johti Nantesin piispan tutkintaan, jonka yhteydessä de Rais'n vuosien aikana tekemät rikokset paljastuivat. De Rais tunnusti murhat sekä pedofiiliytensä ja homoseksuaalisuutensa, kun häntä uhattiin kiduttaa. De Rais ja hänen apurinsa Henriet ja Poitou teloitettiin Nantesissa 26. lokakuuta 1440.
Ihmisten mieliin de Rais ei silti jäänyt niinkään lastenmurhaajana kuin verenhimoisena Ritari Sinipartana, jonka pelättiin naivan rikkaita naisia ja murhaavan heitä perinnön vuoksi.
Rikokset
Gilles de Rais houkutteli pikkupoikia kartanoonsa, jossa hän raiskasi, kidutti ja silpoi heidät, joi heidän vertaan ja usein masturboi kuolevien uhriensa äärellä. De Rais'n surmaamien lasten määrää ei tarkasti tiedetä: sen arvioidaan olevan 140:n ja 200:n välillä. Uhrit olivat iältään kuuden ja kahdeksantoista välillä ja edustivat molempia sukupuolia: vaikka de Rais suosikin poikia, hän kaappasi myös tyttöjä, mikäli hänen palvelijansa Poitou ja Henriet eivät poikia onnistuneet saamaan.
Lavastusepäilyt
Jotkut ovat epäilleet, että kirkko lavasti de Rais'n murhaajaksi ja kerettiläiseksi, koska halusi hänen maansa. Kirkko ei kuitenkaan saanut de Rais'n maita, vaan ne jaettiin paikallisille aatelisille. Lisäksi de Rais tuomittiin sekä kirkollisessa että maallisessa oikeudessa. Salaliiton hänen lavastamisekseen olisi pitänyt olla hyvin laaja.
Plamen Dimov
Dimov on ammatiltaan musiikinopettaja, mutta hän on toiminut myös muusikkona muun muassa Norjassa, Saksassa, Suomessa ja Sveitsissä. Dimov osaa soittaa bassoa, viulua, kitaraa, rumpuja ja pianoa. Hän on tehnyt noin 80 acapella-sovituksia ja monta sovitusta combo-kokoonpanoille. Tyylit, joissa hän viihtyy on jazz/jazz-rock ja funk.
Dimovin ensimmäinen projekti oli Chameleon vuodelta 1995, jossa esiintyy muun muassa Tuomas Holopainen, tenorisaksofonilla. Toinen projekti oli Play That Funky Humppa Music, vuodelta 1996, sisältää kaikki Nightwishin tulevat jäsenet, Emppu, Jukka ja Sami, kappaleella Carelian Night, ja Tuomas kaikilla muilla kappaleilla. Muut projektit ovat: Heidi Sandström (Night And Day), The Voice-single, Montun Arkielämää, Montun Arkielämää 2, Kiteen 375-vuotis-levy, Montun Henki, Paha Pajari-musikaali, ja 20 projektia, joissa Flame Music on osallistunut tuottajana.
Dimov pyörittää Kiteellä Monttu-studiota, josta on vuosien varrella tullut yksi Kiteen nähtävyyksistä musiikin harrastajille.
Dimov organisoi Nightwish-viikkoa Kiteellä. Ensimmäinen oli vuonna 2013 ja seuraava heinäkuussa 2014. Tapahtumaan tulee Nightwish-faneja ympäri maailmaa.
Dimovilla on kaksi tytärtä, yksi poika ja Leena-vaimo. Plamen Dimov opettaa musiikkia mm. Kiteen Evankelisessa Kansanopistossa.
Greg
Greg, oikealta nimeltään Michel Regnier, (5. toukokuuta 1931 Ixelles – 29. lokakuuta 1999) oli belgialainen sarjakuvapiirtäjä ja -käsikirjoittaja. Hänen tunnetuin sarjakuvahahmonsa oli Achille Talon, joka ilmestyi Suomessa nimellä Akilles Jänne.
Greg kirjoitti käsikirjoituksia yhdessä useiden eri taiteilijoiden kanssa. Franquinin kanssa hän teki yhteistyötä sarjojen Piko ja Fantasio sekä Modeste et Pompon kanssa. Hergén kanssa hän työskenteli kahdessa Tintti-projektissa (Les Pilules ja Tintin et le Thermozéro), jotka jäivät kuitenkin toteutumatta. Tunnetuimpia, ja myös Suomessa julkaistuja, Gregin luomuksia ovat Akilles Jänne, realistiset jännityssarjat Bernard Prince ja Comanche (piirtäjänä Hermann) sekä agenttisarja Bruno Brazil (piirtäjänä Wiliam Vance).
Differentiaaliyhtälö
Differentiaaliyhtälöllä tarkoitetaan matematiikassa yhtälöä, jossa esiintyy tuntematon yhden tai useamman muuttujan funktio sekä sen derivaattoja. Differentiaaliyhtälöillä on runsaasti käyttöä mitä erilaisimmissa käytännön sovelluksissa, erityisesti fysikaalisten ilmiöiden mallintamisessa, mutta sovelluskenttä jatkuu lääkeaineen poistumisesta jyrsijäkantojen vaihteluun.
Differentiaaliyhtälöiden ratkaisemiseen ei ole olemassa mitään yleispätevää menetelmää, vaan ratkaiseminen tapahtuu yleensä tunnistamalla yhtälö tietyn muotoiseksi ja käyttämällä tämän nimenomaisen yhtälötyypin ratkaisumenetelmää. Mikäli yhtälön analyyttinen ratkaiseminen ei ole mahdollista, on tyydyttävä numeeriseen ratkaisuun.
Differentiaaliyhtälöihin liittyviä nimityksiä
on epälineaarinen.
Ratkaisu ja sen olemassaolo
Tavallisen differentiaaliyhtälön ratkaisun olemassaoloa koskee Picardin–Lindelöfin lause, joka takaa ratkaisun olemassaolon ja yksikäsitteisyyden tiettyjen reunaehtojen vallitessa. Differentiaaliyhtälön ratkaisu on funktio y = y(x), joka alkuperäiseen yhtälöön sijoitettaessa toteuttaa sen. Ratkaisua ei kuitenkaan ole aina mahdollista kirjoittaa tällaiseen eksplisiittiseen muotoon vaan joskus saatetaan joutua tyytymään myös implisiittiseen ratkaisuun, joka on muotoa G(x,y) = 0.
Differentiaaliyhtälön ratkaisu ei yleisessä tapauksessa ole yksikäsitteinen, vaan ratkaisuun jää aina yhtälön kertaluvun osoittama määrä vakioita, joita ei ole mahdollista määrätä ilman lisätietoja kuvattavasta systeemistä. Kaikkien näiden ratkaisujen muodostamaa joukkoa kutsutaan yhtälön ratkaisuparveksi. Yksikäsitteisen ratkaisun löytämiseen tarvittavia lisätietoja ovat tyypillisesti alkuarvot (esimerkiksi tiedetään että y(0) = 3), joita on kaikkien tuntemattomien vakioiden määräämiseksi tunnettava yhtälön kertaluvun osoittama määrä. Jos alkuarvot tunnetaan, yhtälön ratkaisussa puhutaan alkuarvotehtävästä.
Mikäli yhtälön ratkaisemiseen ei ole olemassa valmista ”kaavaa”, analyyttistä ratkaisua voidaan hakea olettamalla ratkaisulle jokin sarjakehitelmä (yleensä potenssisarja) ja sijoittamalla se tarvittavine derivaattoineen yhtälöön. Näin on mahdollista löytää sarjakehitelmän kertoimet. Mikäli yhtälön ratkaisu on alkuarvotehtävä, ratkaisussa voidaan yrittää käyttää integraalimuunnoksia. Useimmat yhtälöt on kuitenkin ratkaistava lopulta numeerisesti tietokoneella, koska analyyttistä ratkaisua ei ole olemassa.
Differentiaaliyhtälöiden erikoistapauksia
Koska differentiaaliyhtälön ratkaiseminen yleensä edellyttää yhtälön tyypin tunnistamista, huomattavan monet differentiaaliyhtälöt, joiden ratkaisumenetelmä tunnetaan, on nimetty erikseen.
Toisen kertaluvun yhtälöitä
tai epähomogeeninen Tässä a ja b ovat reaalilukuja. Tämän yhtälön ratkaisut ovat Besselin funktioita. ja sen ratkaisut ovat modifioituja Besselin funktioita. ratkaisut ovat hypergeometrisia funktioita, joiden erikoistapauksina monet muut funktiot saadaan. ratkaisut muodostavat erään ortogonaalisten polynomien joukon. Muita vastaavia yhtälöitä ovat
Internet-paneeli
Internet-paneeli muodostuu joukosta tutkimuskohteita, jotka ovat suostuneet antamaan tietoa itsestään ja mielipiteistään. Alan termistö ei vielä ole kovinkaan vakiintunutta ja esimerkiksi Internet-paneeli ja Online-paneeli nimikkeitä käytetään usein rinnakkain.
Internet-paneeleihin perustuvat tutkimusmetodit ovat kasvattaneet suosiotaan erityisesti kuluttajille tehtävän markkinointitutkimuksen parissa. Usein tutkimusyritykset pyrkivät keräämään myös fokusoituneita paneeleja esimerkiksi yritysten päätöksentekijöistä tai tietyistä toimialoista.
Internet-paneeleille tyypillisiä piirteitä ovat mm. seuraavat:
• Liittyessään paneeliin kuluttajat luovuttavat paneelin ylläpitäjälle erilaista demografista taustatietoa itsestään ja kulutustottumuksistaan. Tällaisesta taustatiedosta esimerkkejä ovat mm. ikä, perhesuhteet, koulutus ja vuositulot.
• Paneelin jäseniä palkitaan vastaamisesta. Perinteisesti markkinointitutkimusyritykset ovat pyrkineet tähän erilaisten arvontojen avulla. Tätä nykyä yhä useampi yritys kuitenkin käyttää sitouttamiseen erilaisia pistejärjestelmiä. Käytännössä järjestelmät toimivat niin, että jokaista vastaajaa palkitaan pisteillä vastaamisesta. Pisteiden määrä voi vaihdella esimerkiksi vastaamiseen oletettavasti käytettävän ajan perusteella. Pisteitä kerryttämällä paneelin jäsenet voivat lunastaa erilaisia tuotteita tai lahjakortteja paneelin tarjoajan verkkomyymälästä tai tämän yhteistyökumppaneilta. Jotkut markkinointitutkimusyritykset palkitsevat vastaamisesta myös rahalla.
• Markkinointitutkimusalan eettisiä standardeja (mm. ESOMAR) noudattavat yritykset eivät koskaan käytä tutkimusta esimerkiksi myyntiliidien keräämiseen asiakkaalle. Tutkimusdata käsitellään yhtenä kokonaisuutena, eikä yksittäisten vastaajien yhteystietoja näin ollen myydä tutkimuksen tilanneelle yritykselle, vaikka vastaaja ilmoittaisikin olevansa kiinnostunut tämän yrityksen tuotteista tai palveluista. Toimialalla kuitenkin toimii myös yrityksiä, jotka tällaista toimintaa harrastavat.
• Myös panelistien rekrytointiin on kohdistettu paljon kritiikkiä. Luotettavimmat toimijat käyttävät Internet-paneelien rekrytoinnissaan ns. double opt-in periaatetta, jolloin jokaisen jäsenen on erikseen varmistettava halunsa liittyä tutkimuspaneeliin. Toisin sanoen tällöin tutkimuspaneeliin ei voi joutua ns. vahingossa osallistumalla esimerkiksi johonkin Internetissä järjestettävään arvontaan tai kilpailuun.
Julkisuudessa on viime vuosina käyty paljon keskustelua markkinointitutkimusten laadusta, luotettavuudesta ja metodien eettisyydestä. Myös Internet-paneeleita tarjoavat markkinointitutkimusyritykset ovat saaneet kritiikistä osansa.
Lähteet
http://m3researchfinland.blogspot.fi/2013/12/internet-paneelit-pahkinankuoressa.html
-->
Hans Knauß
Hans Knauß (s. 9. helmikuuta 1971 Schladming, Itävalta) on itävaltalainen uransa lopettanut alppihiihtäjä.
Canarseet
pienoiskuva|Long Islandilla asui useita pieniä delawareheimoja, kuten canarseet. Canarsee-intiaaniheimon koti oli Brooklynissa, nykyisessä New Yorkissa. Heidän alueensa ulottui 1600-luvun alussa osin myös Queensiin, läntiselle Coney Islandille ja Jamaicalahdelle, josta he keräilivät simpukoita ja ostereita. Simpukoista tehtiin wambumia, joka oli intiaanikansojen maksuväline. Osterit taas olivat suosittua herkkua eurooppalaisten keskuudessa. Canarseet viettivät suojattua, rauhaisaa elämää ilman ulkopuolista häirintää ja heidän nimensä lienee tarkoittanutkin "suojaisaa paikkaa". He olivat osa suuresta delaware-kansasta, josta oli liikkunut heimoryhmiä eri suuntiin itärannikkoa. Canarseiden lisäksi toistakymmentä muuta algonkinin kieliä puhuvaa heimoa oli ottanut asuinpaikakseen Long Islandin. Heillä ei ollut saarella varsinaisia rajoja, vaan he voivat harjoittaa kalastusta ja metsästystä ilman, että olisivat tunkeutuneet naapuriheimon maille.
Hans Knauß
Supersuurpujottelussa Knauß sijoittui hopealle Naganon olympialaisissa yhdessä sveitsin Didier Cuchen kanssa. Vuotta myöhemmin hän saavutti pronssia MM-kisoissa Vailissa samassa lajissa. St. Moritzin kisoissa 2003 hän tuli toiseksi suurpujottelussa heti Bode Millerin jälkeen.
Canarseet
Kaikkien Long Islandin alkuperäisten asukkaiden elämä muuttui 1600-luvun alkupuolella, kun maihinnousun tekivät niin englantilaiset kuin hollantilaisetkin. Ensin nykyisen New Yorkin alueella teki laajan tutkimusretken englantilainen navigaattori Henry Hudson, jonka alus "Half Moon" ankkuroi kallioisen saaren rantaan vuonna 1609. Tämä saari tuli myöhemmin tunnetuksi Manhattanina. Hieman myöhemmin hollantilainen tutkimusmatkailija Adriaen Block purjehti samoille rannoille. Paikalliset heimot kävivät kauppaa majavannahoilla ja tulivat eurooppalaisten kanssa toimeen. Hyvin pian Long Islandilla vallitsevan viattomuuden ja rauhan aika oli kuitenkin ohi. Hollantilaisia alkoi kiinnostaa kivikkoinen saari, ja he halusivat ostaa siitä osan itselleen.
Hans Knauß
Alppihiihdon maailmancupissa osakilpailuvoittoja kertyi seitsemän kappaletta. Vuoden 2004 lopulla Knauß kärysi dopingista ja seuraavan vuoden maaliskuussa hän sai 18 kuukauden kilpailukiellon. Kesällä 2005 hän ilmoitti uransa päättyneen.
Canarseet
Manhattanin myyminen
Hollantilaisen Uuden Amsterdamin sotilasosaston johtaja Peter Minuit halusi perustaa tukikohdan saarelle. Hän ei aikaillut viedessään asiaansa eteenpäin, vaan ryhtyi neuvottelemaan maiden ostosta seudun intiaanien kanssa. Vuonna 1626 hän osti Manhattanin canarsee-heimolta halvoilla rihkamilla ja tavaralla, jonka arvoksi on arvioitu 24 dollaria. Tosin myöhempien aikojen tutkijat ovat kyseenalaistaneet kauppasumman epäillen sen olleen mainittua huomattavasti suuremman. Pysyvä asutuksen nopea leviäminen Manhattanilla sai aikaan New-Amsterdamin linnakkeen rakentamisen, josta samalla tuli Uuden-Hollannin hallintokeskus. Ensimmäinen hollantilaisten viidestä kaupungista nykyisessä Brooklynissä, Amerfoort, perustettiin vuonna 1636. Kymmenen vuotta myöhemmin perustettiin Breuckelen, joka sitten myöhemmin laajeni Brooklyniksi.