cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Roxy Music (albumi)
Tyyli ja äänitykset
Albumi nauhoitettiin Lontoon Command Studiosissa 14.–29. maaliskuuta 1972 yhdessä Peter Sinfieldin kanssa. Äänitykset maksoivat 5 000 puntaa. Miksaus alkoi maanantaina 3. huhtikuuta ja päättyi perjantaina 7. huhtikuuta. Levy-yhtiö Island Records ilmoitti suostumisestaan albumin julkaisuun 2. toukokuuta. Basisti Graham Simpson erosi yhtyeestä äänitysten ja julkaisun, 16. toukokuuta, välillä. Syynä tähän olivat masennus, henkinen romahdus sekä kiinnostus sufilaisuuteen. Simpsonia tuli korvaamaan BBC:n John Peelin isännöimää radio-ohjelmaa Sounds of the Seventies varten Rik Kenton.
Yleistä kappaleista
Nopea, glam rock -tyylinen avausraita ”Re-Make/Re-Model” on saanut vaikutteita Derek Boshierin maalauksesta Re-Think/Re-Entry ja siinä toistetaan brittiläistä auton rekisteritunnusta CPL593H. Kappaleen on sanottu muistuttavan perinteistä rockia aina siihen asti, kunnes Brian Enon syntetisaattori tulee mukaan. Sitä seuraavassa ”Ladytronissa” yhdistyvät modernit ja klassiset instrumentit, joille avaruusaluksen laskeutumista muistuttavat äänet luovat taustakulissin. Bryan Ferryn lauluääntä on verrattu määkivään vuoheen, ja kappale sisältää myös Andy Mackayn oboe-soolon. Brian Enon Moog-syntetisaattori ja mellotron yhdistyvät Phil Manzaneran kitaroihin King Crimson -vaikutteisessa ja futuristiseksi countryksi kuvatussa kappaleessa ”If There Is Something”, joka koostuu vähintään kolmesta hyvin erilaisesta osasta.
B-puolen avaava kappale, pastoraalinen ja eeppinen ”The Bob (Medley)” kertoo toisen maailmansodan mielettömyydestä. ”Chance Meeting” muistuttaa tyyliltään surullista joutsenlaulua, mutta on samalla levyn tasaisimpia kappaleita. ”Would You Believe?” alkaa rauhallisesti mutta muuttuu elektroniseksi versioksi Chubby Checkerin ”The Twististä”, kunnes kappale lopuksi jälleen rauhoittuu tamburiinin ja häivytyksen myötä. ”Sea Breezes” on levyn hitain kappale. Päätöskappaleessa ”Bitters End” on vaikutteita The Platters -tyylisestä doo-wop musiikista.
Roxy Musicin myöhempiin painoksiin lisättiin singlekappale ”Virginia Plain”, ja vaikka Rik Ketton soitti vain ”Virginia Plainissa”, hänet ilmoitettiin virheellisesti albumin basistiksi. Todellisuudessa alkuperäisen albumin kaikissa kappaleissa bassoa soitti Graham Simpson.
Julkaisu ja vastaanotto
Roxy Music ilmestyi perjantaina 16. kesäkuuta 1972. Britanniassa se nousi albumilistalle 29. heinäkuuta 1972, jolloin sijoitus oli 22. Korkeimmillaan levy oli 10:ntenä syyskuun 30. päivä. Yhteensä listaviikkoja top 50:ssä kertyi 16. Kun albumia oli myyty 60 000 kappaletta, siitä myönnettiin hopealevy 1. tammikuuta 1976. Yhdysvalloissa albumi epäonnistui eikä saavuttanut sijoitusta top 200:ssa. Kappaleesta ”Re-Make/Re-Model” tekivät esittelyvideon Royal College Of Artin oppilaat. 20. heinäkuuta yhtye esiintyi ensimmäisen kerran televisiossa, BBC:n ohjelmassa The Old Grey Whistle Test, jossa se esitti kokonaisuudessaan kappaleen ”Ladytron”.
Ennen kuin albumi oli noussut listalle, Roxy Musicin levy-yhtiö oli pyytänyt yhtyettä julkaisemaan promootiotarkoituksessa siltä singlen. Yhtye kuitenkin äänitti tätä tarkoitusta varten kokonaan uuden kappaleen: ”Virginia Plain” ja sen b-puoli ”The Numberer” äänitettiin 10.–12. huhtikuuta ja miksaus tehtiin viikkoa myöhemmin. Single julkaistiin 4. elokuuta, ja se nousi Britannian singlelistalle elokuussa 1972 ja pääsi parhaimmillaan sijalle 4.
Kriitikoilta albumi sai hyvän vastaanoton. New Musical Expressin Tony Tyler kuvasi Roxy Musicia 24. kesäkuuta 1972 ilmestyneessä arvostelussaan vuoden levyksi sekä parhaaksi esikoisalbumiksi, jonka hän on koskaan kuullut. Yksittäisistä kappaleista Tyler ylisti eniten ”Sea Breezesia”, jota hän kuvasi kauniiksi ja Bryan Ferryn pianonsoittoa sekä sanoituksia loistaviksi. Osansa kiitoksista sai myös albumin äänimaailma. Robert Christgau oli omassa arviossaan maltillisempi: hän kutsui albumin musiikkia hienostuneen epämuodostuneeksi ja totesi albumin kakkospuolen nojaavan liiaksi syntetisaattoriin, jota soittaa ”kaljuuntuva, pitkätukkainen eunukinnäköinen mies nimeltään Eno”.
Jukka Nummelin arvosteli albumin suomalaisen MUSA-lehden vuoden 1972 toisessa numerossa. Nummelin kutsui Bryan Ferryn musiikkia impulsiiviseksi. Hänen tekstinsä ovat runollisia ja niissä on suurkaupungin köyhälistön dramatiikkaa hänen lapsuudestaan. Samalla Nummelin kuitenkin myöntää Roxy Musicin olevan yliampuva.
Allmusicin Stephen Thomas Erlewinen tuoreemmassa arvostelussa levy sai neljä tähteä viidestä mahdollisesta. Erlewinen mielestä Roxy Music murtautui jo esikoisalbumillaan taidekouluprojektista 1970-luvun alun seikkailunhaluisimmaksi rockyhtyeeksi.
Palkinnot
Arvostelut
Kappaleet
A-puoli B-puoli
Kokoonpano
Roxy Music
Muut
Painokset
Albumista on julkaistu lukuisia versioita. Alkuperäinen Island Recordsin julkaisema Britannian-painos oli avattavakantinen ja keskiaukeamalla oli kuva yhtyeestä lava-asuissa. Kyseisellä painoksella ei myöskään ollut kappaletta ”Virginia Plain”. Yhdysvalloissa albumin julkaisi Reprise Records, ja sen sisältöön kappale sen sijaan kuului. Toinen merkittävä ero oli se, että keskiaukeaman kuva basisti Graham Simpsonista oli poistettu, ja tilalle oli laitettu uuden basistin Rik Kentonin kuva. Myöhemmät Yhdysvaltain-painokset eivät olleet avattavakantisia.
Valikova julkaisulista:
Grimoald II
Grimoald II (k. 714) oli Neustrian, frankkien valtakunnan läntisen osan, major domus eli käskynhaltija vuodesta 695 kuolemaansa saakka. Hän oli Pipin Heristalilaisen ja Plektrudiksen nuorempi poika.
Grimoald oli naimisissa friisien kuninkaan Radbodin tyttären Teudesindan kanssa. Grimoaldin apen palkollinen Rantgar murhasi Grimoaldin vuonna 714 tämän ollessa matkalla erään pyhimyksen haudalle. Grimoaldilla oli rakastajattarensa kanssa avioton poika Teudoald, jonka Plektrudis pyrki nostamaan Pipin Heristalilaisen lailliseksi perijäksi Pipinin kuoleman jälkeen.
Rexim-Favor
Ominaisuudet
Ase ampuu lukko kiinni: patruuna työnnetään piippuun viritystapin avulla, ja se pysyy siellä kunnes liipaisimeen kohdistettu paine vapauttaa iskurin. Aseen piippu voidaan vaihtaa nopeasti painamalla karhennetun piipun kiinnitysruuvin alla olevaa pientä jousisalpaa, kiertämällä ruuvi irti ja vetämällä piippu eteenpäin irti aseesta.
In the City
”In The City” on Lauri Ylösen musiikkikappale hänen keväällä 2011 julkaistulta sooloalbumiltaan New World. ”In The City” julkaistiin 17. kesäkuuta 2011 singlenä. Se oli albumilta poimituista singleistä toinen ”Heavyn” jälkeen. Kappale pääsi Airplay-listan 6. sijalle ja Suomen virallisen latauslistan 29. sijalle.
Musiikkivideo
Singlen musiikkivideo on kuvattu pääosin Yhdysvalloissa, Los Angelesin ja Las Vegasin kaupungeissa, mutta muutaman kohtauksen on sanottu olevan kuvattu myös Helsingissä. Videossa seurataan pääosin Amanda-nimisen käsinuken seikkailuja ympäri Amerikkaa. Nukke oli pääosassa myös ”Heavy”-singlen musiikkivideossa. ”In The Cityn” videossa Amanda esimerkiksi juhlii alkoholinhuuruisessa strippibaarissa.
Änkyrimadot
Änkyrimadot (Enchytraeidae) on heimo harvasukasmatojen alaluokassa, Haplotaxida-jaksossa. Heimossa on noin 50 lajia, joista monet elävät pelto- ja puutarhamullassa.
Änkyrimadot ovat monella tavalla ekologisesti hyödyllisiä. Yhdessä lierojen kanssa ne muuttavat kasvimateriaalia mullaksi, jolloin ravinteita vapautuu kasvien käyttöön. Maaperän rakenne ja huokoisuus paranevat, kun maaperässä kaikissa kerroksissa on mahdollisimman paljon sekä lieroja että änkyrimatoja.
Änkyrimadot vaikuttavat maaperän kalsiumin sekä typen ja fosforin vapautumiseen kasvien juuria varten. Ne käyttävät ravintonaan myös maaperän haitallisia bakteereja ja siten ehkäisevät niiden leviämistä.
Videopelivuosi 1986
Tämä artikkeli käsittelee vuoden 1986 videopelijulkaisuja ja videopelimaailman merkittäviä tapahtumia.
Lapsiavioliitto
Tyypillisessä lapsiavioliitoissa tyttölapsi päätyy usein vanhemman miehen vaimoksi. Lapsisulhasista ei ole olemassa yhtä paljon tutkimustietoa kuin lapsimorsiamista. Maailmanlaajuisesti kuitenkin noin 115 miljoonaa poikaa ja miestä ja noin 650–700 miljoonaa tyttöä tai naista on mennyt naimisiin alaikäisenä. Lapsiavioliitot ovat tyypillisimpiä köyhissä maissa ja köyhän väestönosan keskuudessa. Avioliittoon päätyy todennäköisemmin lapsi, joka asuu maaseudulla ja joka on käynyt koulua vain vähän tai ei lainkaan.
Syyt lapsiavioliitoille
Etenkin epävarmoina aikoina ja sota-aikoina on vanhempia, jotka järjestävät tyttölapsensa alaikäisenä avioliittoon toivoen, että se suojelee tyttöä väkivallalta. Sota-aikoina lapsiavioliittojen määrä myös kasvaa. Joitain perheitä myös köyhyys saattaa ajaa naittamaan tyttärensä nuorena, sillä mitä nuorempi morsian on, sitä pienemmät myötäjäiset hänen perheensä on maksettava. Joillain alueilla morsiamen perhe saattaa avioliiton seurauksena saada sulhasen perheeltä morsiuslunnaat, mikä parantaa morsiamen perheen toimeentuloa. Jotkin köyhät vanhemmat toisaalta uskovat, että naittamalla tyttärensä toiseen perheeseen tytär saa itselleen paremman tulevaisuuden.
Osa lapsiavioliitoista solmitaan uskonnollisista syistä tai perinteiden sanelemana. Jotkin yhteisöt etenkin Afrikassa pitävät avioliiton ulkopuolista raskautta häpeällisenä ja kannustavat vanhempia naittamaan raskaana olevan tyttärensä.
On olemassa vanhempia, jotka näkevät tyttölapsen taakkana tai kauppatavarana ja ovat siksi valmiita naittamaan hänet aiemmin. Lapsiavioliiton kannattajat saattavat myös pitää alaikäisiä vaimoja tottelevaisempina ja siksi sopivampina avioliittoon.
Lapsiavioliittojen vaikutukset
Unicefin mukaan avioliitto saattaa estää tai rajoittaa sekä tyttöjä että poikia kouluttautumasta tai edistymästä työuralla tai pakottaa lapsen ottamaan enemmän vastuuta kuin mihin hän on ikänsä puolesta valmis. YK:n väestörahaston mukaan monet lapsimorsiamet lopettavat koulunkäynnin aviouduttuaan, jotta he voisivat keskittyä kodinhoitoon. On yleistä, että he joutuvat parisuhdeväkivallan kohteeksi ja päätyvät synnyttämään myös, vaikka he eivät olisi henkisesti tai fyysisesti vielä tarpeeksi kehittyneitä siihen. Raskaus ja synnytyskomplikaatiot ovat 15–19-vuotiaiden tyttöjen yleisin kuolinsyy maailmassa. Lapsisulhasille avioliitto saattaa aiheuttaa lisäksi taloudellisia paineita.
Osa vanhemmista naittaa tyttärensä tämän raiskaajan kanssa, mikä aiheuttaa tytölle kärsimystä.
Lapsiavioliitto maittain
Lapsiavioliitot ovat tyypillisimpiä köyhissä maissa. Vaikka useimmat maat ovat sitoutuneet lapsiavioliittojen lopettamiseksi, naitetaan joka kolmas lapsi kehitysmaissa ennen 18 vuoden ikää ja joka yhdeksäs naitettu tyttö on alle 15-vuotias.
Talo puiston laidalla
Talo puiston laidalla (alkuperäinen italiankielinen nimi La casa sperduta nel parco, muita nimiä mm. Talo puiston perällä, Koston enkeli sekä englanninkielinen nimi The House on the Edge of the Park) on Ruggero Deodaton ohjaama italialainen seksploitaatio-kauhu/jännityselokuva vuodelta 1980. Päärooleissa nähdään elokuvan esikuvana usein mainitun The Last House on the Leftin pääroolin esittänyt David Hess ja myös "John Morghen" -nimisenä tunnettu Giovanni Lombardo Radice.
Lapsiavioliitto
Honduras
Vuonna 2017 Honduras kielsi avioliiton ehdottomasti alle 18-vuotiailta. Säädetty laki nostaa avioitumisen ikärajan 16 vuodesta 18 vuoteen ja alaikäiset eivät voi astua avioon edes vanhempiensa luvalla. Ennen lakimuutosta joka neljäs hondurasilainen avioitui ennen 18 ikävuotta.
Talo puiston laidalla
Elokuva keskittyy psykopaattisen Alexin sekä hänen ystävänsä Rickyn vierailuun yläluokkaisten nuorien juhlissa. Ryhmien väliset ristiriidat kiristyvät lopulta Alexin aloittamaksi sarjaksi pahoinpitelyjä ja raiskauksia. Elokuva tapahtuu lähes kokonaan suljetussa tilassa, rikkaiden talossa, ja sen henkilöhahmot – joita on hyvin vähän – pysyvät koko ajan samoina. Tätä suljettua asetelmaa pidetään usein syynä elokuvan ahdistavaan tunnelmaan.
Lapsiavioliitto
Suomi
Toukokuun 2019 loppuun saakka oikeusministeriö sai antaa alaikäiselle poikkeusluvan avioliittoon kirjallisella hakemuksella. Syiksi lapsiavioliittoihin olivat kelvanneet raskaus taikka uskonnollinen tai kulttuurinen syy. Muun muassa Suomen lapsiasiavaltuutettu sekä Unicef olivat kritisoineet alaikäisenä avioitumisen mahdollistavaa lainsäädäntöä. Useimmat poikkeusluvan saaneet olivat 17-vuotiaita tyttöjä, jotka perustelivat tarvetta uskonnollisella vakaumuksella. Sitä nuoremmille lupia on myönnetty vain harvoin, mutta nuorin 2010-luvulla poikkeusluvan saanut oli vasta 15-vuotias tyttö.
Talo puiston laidalla
Juoni
Alex (David Hess) ajaa moottoritiellä New Yorkissa ja saa sattumalta katsekontaktin toista autoa ajavaan naiseen. Vähän ajan kuluttua hän pakottaa naisen auton tieltä pois, sitoo ja raiskaa tämän. Myöhemmin Alex nähdään suttuisen autokorjaamon omistajana, jonka ystävä ja työtoveri on kehitysvammainen Ricky. Miehet ovat aikeissa sulkea korjaamon ja lähteä kaupungille viettämään aikaa. Suunnitelmat kuitenkin peruuntuvat kun korjaamolle saapuu viime hetkellä Lisa (Annie Belle) poikaystävänsä kanssa. Ricky korjaa auton, mistä kiitollisina pariskunta kutsuu miehet juhliinsa.
Lapsiavioliitto
Eurooppa
Myös Ruotsi, Norja, Tanska, Saksa ja Alankomaat ovat viime vuosina lopettaneet mahdollisuuden avioitua alaikäisenä. Alaikäisenä avioituminen on oikeuslaitoksen antamalla erityisluvalla vielä mahdollista esimerkiksi Virossa, Latviassa, Irlannissa,, Tšekissä, , Belgiassa, Ranskassa, Italiassa, Maltalla, Bulgariassa ja Kreikassa. Puolassa tyttö voi mennä naimisiin oikeuden luvalla 16-vuotiaana, mutta pojan on oltava täyttänyt 18. 16–17-vuotias voi avioitua vanhempiensa luvalla Englannissa, Itävallassa ja Portugalissa. Skotlannissa naimisiinmenon ikäraja on 16.
Talo puiston laidalla
Juoni
Saapuessaan paikalle Alex ja Ricky saavat havaita kyseessä olevan rikkaiden juppien juhlat. Aluksi Alex ja Ricky käyttäytyvät etiketin mukaisesti, mielistelevät isäntiään ja pelaavat pokeria näiden kanssa. Muut vieraat kuitenkin pilkkaavat itseään heikompiosaisia autokorjaajia. Tilanne kärjistyy lopulta riidaksi, jonka seuraksena Alex pahoinpitelee yhden miehistä ja alkaa suunnitella paikalla olevien naisten raiskaamista. Kesken riidan juhliin saapuu myöhässä Cindy-niminen nuori nainen, jonka Alex viiltelee ja raiskaa. Jonkin ajan kuluttua paikan alkuperäiset vierat kuitenkin onnistuvat saamaan käsiinsä omistamansa aseen ja ampuvat Alexin ja Rickyn. Lopussa paljastuu, että elokuvan alussa raiskattu nainen olikin juhlan järjestäneen miehen sisko, ja koko juttu suunniteltu – Alexin väkivaltaisuuden vuoksi tilanne vain oli riistäytynyt käsistä.
Lapsiavioliitto
Yhdysvallat
Vuonna 2021 lapsiavioliitot olivat vanhempien suostumuksella laillisia 44 Yhdysvaltain osavaltiossa.
Talo puiston laidalla
Vastaanotto
Ilmestyessään elokuva keräsi todella paljon kritiikkiä, mikä johtui sen tavasta esittää alastomuus ja väkivalta täysin peittelemättömästi. Britanniassa elokuva päätyi nopeasti kiellettyjen elokuvien kuuluisalle "video nasty" -listalle. Elokuva kiellettiin myös monessa muussa maassa vaikka kielto onkin sittemmin useimmissa maissa poistettu. Elokuva yritettiin tuoda myös Suomeen nimellä Talo puiston laidalla, mutta Valtion elokuvatarkastamo kielsi sen ennakkotarkastuksessa kokonaan (ikäraja: KK - Kokonaan Kielletty) vuonna 1986. Täyskielto raukesi vasta vuonna 1.1.2001 kuvaohjelmien tarkastusta koskevan lakimuutoksen tultua voimaan. . Nykyään elokuva on saatavilla myös suomenkielisenä laitoksena Firebox Oy:n levittämänä englanninkielisellä nimellään The House on the Edge of the Park. Britanniassakin elokuva on saatavilla, tosin raskaasti, 11 minuuttia leikattuna versiona.
Cordillera del Paine
thumb|302px|right|[[Torres del Painen tornimaiset huiput, joista koko kansallispuisto on saanut nimensä.]] thumb|302px|right|[[NASAn kuva Cordillera del Painen huipuista.]]
Talo puiston laidalla
Vastaanotto
Talo puiston laidalla on yksi Ruggero Deodaton tunnetuimmista ja arvostetuimmista elokuvista, tosin se on myös hyvin kiistelty ja usein kyseenalaistettu elokuva. Elokuvan on nähty käsittelevän samoja teemoja kuin Deodaton kannibaalielokuvatkin, yhteiskunnallisia ja sosiaalisia ristiriitoja. Telviksen filmioppaan arvostelussa elokuvaa kuvataan "häiriintyneeksi jännäriksi", jonka tunnelma on "inhottava". Elitistin arvostelija Jari Mustonen kirjoittaa:
Cordillera del Paine
Cordillera del Paine on Patagonian Andeilla, Chilessä sijaitseva ryhmä vuoria. Ne kuuluvat Torres del Painen kansallispuiston alueelle ja sijaitsevat 400 kilometriä Punta Arenasista pohjoiseen ja noin 2 500 kilometriä Santiagosta etelään.
Talo puiston laidalla
Vastaanotto
Toisaalta esimerkiksi elokuvan loppuratkaisua on toisinaan pidetty tökerönä ja elokuvaa itsetarkoituksellisen väkivaltaisena ja eksploitatiivisena. Silti huonosta arviosta (puolitoista tähteä viidestä) huolimatta esimerkiksi Allmovien kriitikko Donald Guarisco arvostelun yleissävy on melko positiivinen niin näyttelijöiden suoritusten, käsikirjoituksen kuin yleisvaikutelmankin osalta. Tosin Guarisco toteaa elokuvan ensivaikutelmalla "lupailevan saastaa, ja tämän se toteuttaakin".
Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano kutsuu elokuvaa väkivaltaiseksi, painostavaksi ja sadistisen raa’aksi yhden asian eksploitaatioelokuvaksi. Hän antaa sille kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.
Haisurusokas
Haisurusokas (Entoloma politum vanh. E. nidorosum) on kartiomainen, kellanruskea rusokaslaji. Sen heltat ovat aluksi vaaleat ja muuttuvat vanhemmilla sienillä punaisiksi. Jalka on valkoinen tai kellanvalkoinen. Rusokas ei ole ruokasieni. Se kasvaa yleisenä koivikoissa ja lepikoissa.
Mutsi
Mutsi on slangisana äidille. Sen lisäksi se voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Caldwell
Caldwell voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:
Acanthodrilidae
Acanthodrilidae on nivelmatoheimo Haplotaxida-lahkossa. Heimon lajit asuvat Australiassa, Uudessa-Seelannissa, Etelä-Afrikassa sekä Etelä- ja Pohjois-Amerikassa.
Francesco Borromini
thumb|220px|Francesco Borromini thumb|Borromini 100 [[Sveitsin frangin setelissä vuodelta 1976.]]
Francesco Borromini, alkujaan Castelli (25. syyskuuta 1599 Bissone, Ticino, Sveitsi – 3. elokuuta 1667 Rooma), oli maineikas italialainen barokkiarkkitehti. Hän suunnitteli Roomaan palatseja ja kirkkoja, joista merkittävimpiä ovat Palazzo Barberini, San Carlo alle Quattro Fontane, Sant'Ivo alla Sapienza, Sant'Agnese in Agone ja Sant'Andrea delle Fratte.
Elämä
Borromini osallistui Pietarinkirkon suuren baldakiinin suunnitteluun, mutta joutui riitoihin Berninin kanssa. Borrominin kohtalona oli myöhemminkin jäädä eläessään suuren kilpailijansa varjoon.
Hänen ensimmäinen itsenäinen työnsä oli S. Carlo Borromeon luostarin saneeraus ja siihen kuuluva kirkko, pienelle kulmatontille ahdettu San Carlo alle Quattro Fontane (1634), jossa on jo havaittavissa hänen tyylilleen ominainen plastinen rytmiikka ja vapauksia ottava muotokieli. Kirkon julkisivu ja kellotorni valmistuivat vasta Borrominin kuoleman jälkeen 1670.
Elinaikanaan Borromini ei saanut juurikaan tunnustusta, eikä hänellä paavi Innocentius X:ttä lukuun ottamatta ollut mahtavia kirkollisia suojelijoita. Melankoliasta ja masennuksesta kärsinyt arkkitehti teki itsemurhan heittäytymällä miekkaansa 3. elokuuta 1667 saatuaan päätökseen Falconierien hautakappelin. Hänet on haudattu San Giovanni dei Fiorentinin kirkkoon.
Jälkimaine ja vaikutus
Aikalaisilleen Borromini oli arkkitehtuurin kapinallinen ja "futuristi", jonka vallankumouksellisuus jäi useimmille käsittämättömäksi, mutta hänen kuolemanjälkeinen maineensa kasvoi ja kiiri Torinoon, jossa Guarino Guarini jatkoi Borrominin aloittamaa barokin evoluutiota. Myöhemmin Borrominin vaikutteet siirtyivät Alppien pohjoispuolelle Saksaan ja Itävaltaan, jossa myöhäisbarokin arkkitehdit Bernhard Fischer von Erlach, Johann Lukas von Hildebrandt ja Balthasar Neumann löysivät innoituksensa Borrominin muotokielestä. pienoiskuva|316x316px|San Carlo alle Quattro Fontanen kirkko.
Lucas Biglia
Lucas Rodrigo Biglia (s. 30. tammikuuta 1986 Mercedes, Argentiina) on argentiinalainen jalkapalloilija. Hän edustaa turkkilaista İstanbul Başakşehiriä ja on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Biglia aloitti pelaajauransa Argentinos Juniorsista vuonna 2003, jossa hän pelasi seuraavat kaksi kautta. Kaudeksi 2006–2007 hän siirtyi belgialaisseura Anderlechtiin. Pelattuaan siellä seitsemän kautta Biglia siirtyi vuonna 2013 italialaiseen Lazioon noin 8,5 miljoonan euron siirtosummalla solmien viiden vuoden sopimuksen. Vuonna 2017 hän siirtyi AC Milaniin.
Maajoukkueura
Biglia pelasi Argentiinan nuorisomaajoukkueissa. Hän voitti nuorten maailmanmestaruuden 2005.
Biglia kuului Argentiinan hopeajoukkueeseen Brasilian MM-kilpailuissa 2014. Loppuottelussa Saksaa vastaan hän pelasi täydet 120 minuuttia. Hyvien otteidensa kautta hänestä tuli tärkeä osa Argentiinan keskikenttää turnauksen kuluessa.
Biglia lopetti Venäjän MM-kilpailujen 2018 jälkeen maajoukkueuransa. Hän pelasi 59 maaottelua ja teki niissä yhden maalin vuosina 2011–2018.
Colossus-luokka (taistelulaiva, 1910)
Colossus-luokka oli Britannian kuninkaallisen laivaston taistelulaivaluokka, johon kuului kaksi nk. dreadnoughtia, HMS Colossus ja HMS Hercules. Luokan alukset kuuluivat aluksi Neptune-luokkaan, mutta tehdyt muutokset tekevät niistä niin paljon luokasta poikkeavia, että ne normaalisti lasketaan omaksi luokakseen.
Aseistus
Colossus-luokka poikkesi edeltäjästään apuaseiden sijoittelussa. Tämä luokka oli viimeinen Kuninkaallisen laivaston taistelulaivaluokka, jonka pääaseina olivat 12" (305 mm) tykit. Luokka oli myös ensimmäinen taistelulaivaluokka, johon asennettiin 21" torpedoputket. Tällä uudella aseella saavutettiin tehokas 6000-7000 yardin kantama ja torpedon nopeus oli jopa 45 solmua lyhyille etäisyyksille.
Panssarointi ja kansirakenteet
Panssarointia oli palautettu HMS Dreadnoughtin 11" paksuuteen, mutta samalla heikennettiin sisäisiä rakenteita painon liiallisen kasvun estämiseksi. Aluksella oli ainoastaan yksi masto kytkettynä etummaiseen savupiippuun, mikä oli havaittu epäonnistuneeksi ratkaisuksi jo HMS Dreadnoughtissa.
Voimanlähde
Koneet oli jaettu kolmeen eri osastoon aikaisemman kahden sijasta. Koneet olivat kuitenkin samanlaiset kuin edeltäneessä luokassa. Tällä saavutettiin keskimmäisen koneen itsenäinen käyttö risteilynopeudella ajettaessa sekä toivottiin saatavan parempi tasapaino vuodonsattuessa.
Riitta Vartti
Riitta Mailis Hellevi Vartti (s. 5. elokuuta 1949 Jyväskylä) on suomalainen kirjailija. Vartti on opiskellut Taideteollisen korkeakoulun kamerataiteen osastolla elokuvalinjalla vuosina 1969–1972 ja suorittanut filosofian maisterin tutkinnon kehitysmaantieteen alalta Helsingin yliopistossa vuonna 1996.
Vartin romaanit Sun lapsuutes (1990), Pispalan enkeli (1991), Nuoruuden yliopistot (1992) ja Naaraan aika (1993) muodostavat löyhän omaelämäkerrallisista aineksista kostuvan sarjan, jossa kuvataan päähenkilön, Orvokki Dahlin varttumista pikkulapsesta kolmikymmenvuotiaaksi. Sarjan kahdessa viimeisessä romaanissa kuvataan päähenkilön vaiheita taistolaisessa opiskelijaliikkeessä ja liikkeen vähittäistä hiipumista.
Vartti on toimittanut käännösvalikoiman Tulikärpänen – filippiiniläisiä novelleja (2001) ja julkaissut kirjan Pieni filippiiniläinen kasviskeittokirja (5. painos 2006). Hän on myös ollut tekijänä filipinon kielen sana- ja oppikirjoissa ja suomen kielen oppaissa filipinon puhujille.
Yungas-tie
Yungas-tie on tie Boliviassa. Se kulkee 70 kilometrin matkan La Pazista Yungasin alueella sijaitsevaan Coroicoon. Yungas-tietä on kutsuttu maailman vaarallisimmaksi tieksi, sillä siellä kuoli vielä 2000-luvun alussa vuosittain 200–300 ihmistä.
Yungas-tie kulkee suureksi osaksi jyrkkiä vuorenrinteitä pitkin. Pudotusta alla olevaan laaksoon voi olla 800 metriä. Tie on paikoitellen vain kolme metriä leveä, kesällä pölyinen ja sadekaudella rankkasateiden huuhtoma. Näkyvyyttä heikentää myös laaksosta nouseva jatkuva sumu.
Yungas-tien rakensivat paraguaylaiset sotavangit 1930-luvulla. Vuonna 2006 reitille avattiin turvallisempi tie, mikä vähensi Yungas-tien vaarallisimpien osuuksien käyttöä. Tie on nykyisin suosittu extreme-pyöräilykohde, jolla käy vuosittain 25 000 uskalikkoa. Tien vartta reunustavat sillä kuolleiden muistoristit.
Dionysos-malja
Dionysos-malja on antiikin kreikkalainen kyliks eli juomamalja, joka on tehty arkaaisella kaudella noin vuonna 530 eaa. Se edustaa attikalaista mustakuviokeramiikkaa, ja sen on valanut ja maalannut Eksekias. Kyliksin tondon kuva-aihe esittää Dionysokseen liittyvää myyttiä, mistä malja on saanut nimensä. Nykyisin malja on esillä Staatliche Antikensammlungenissa Münchenissä (esine 2044, inv.nro. 8729). Se on eräitä parhaiten tunnettuja esimerkkejä antiikin kreikkalaisesta keramiikasta.
pienoiskuva|vasen|upright=0.86|Maljan alapinta. Muotonsa puolesta kyliks on tyyppiä A. Sen halkaisija on noin 30,5 cm ja korkeus noin 13,6 cm. Kyliks on säilynyt nykyaikaan täysin ehjänä.
Maljan tondon maalauksessa viininjumala Dionysos purjehtii merellä valkoiset purjeet pullollaan. Jumala makoilee aluksellaan vasemman käden varassa kuin pitovuoteella, ja oikeassa kädessään hänellä on rhyton. Laivan keulassa on silmät ja perä kaartuu joutsenenpääksi. Laivan masto versoo viiniköynnökseksi, jossa on suuria rypäleterttuja. Meressä laivan ympärillä hyppii seitsemän delfiiniä, jotka ympäröivät Dionysosta kuin mainadit ja satyyrit yleensä. Maalaus kuvaa tunnettua kohtausta Homeerisesta hymnistä Dionysokselle: Dionysos oli joutunut tyrrheeni- eli etruskimerirosvojen vangiksi näiden laivalle. Merellä jumala kuitenkin toi esille kuka todella oli. Merirosvot hyppäsivät hädissään mereen, ja Dionysos muutti nämä delfiineiksi. Maalauksen sommittelu sopii hyvin käytettävissä olleeseen pyöreään tilaan.
pienoiskuva|vasen|upright=0.86|Maljan sivulla olevat ”kasvot”. pienoiskuva|vasen|upright=0.86|Eksekiaan signeeraus. Ulkopuolensa maalauskoristelun puolesta malja edustaa silmämaljaa. Sen kummallekin sivulle on maalattu silmäpari ja eräänlaiset kasvot, jotka toimivat apotropaaisina symboleina. Kummankin kädensijan alapuolella ja sivuilla on maalaukset, jotka esittävät jotakin mytologista kohtausta, mahdollisesti taistelua Patrokloksen ruumiista Troijan sodassa. Maljan jalassa on Eksekiaan signeeraus, ”Eksekias teki [minut]”. Tämä ilmaisee Eksekiaan toimineen savanvalajana. Maalaustyylin perusteella Eksekias on myös vaasin maalaaja.
Malja löytyi Etrurian Vulcin hautausmaalta Lucien Bonaparten suorittamissa kaivauksissa vuonna 1828. Baijerin kuningas Ludvig I hankki sen vuonna 1841.
Dipylon-amfora
Dipylon-amfora (myös Dipylon-mestarin amfora) on suurikokoinen antiikin kreikkalainen amfora, joka on tehty geometrisella kaudella noin vuonna 760–750 eaa. Se on tunnetuin esimerkki Dipylon-vaaseista, jotka ovat saaneet nimensä siitä, että niitä on löydetty Ateenan Kerameikoksesta Dipylon-portin läheltä.
Dipylon-amforan on maalannut niin kutsuttu Dipylon-mestari. Muiden Dipylon-vaasien tavoin se on toiminut alun perin haudan merkkinä. Nykyisin amfora on esillä Kansallisessa arkeologisessa museossa Ateenassa (NAMA 804).
Amfora on kärjellään seisovan munan muotoinen ja siinä on pitkä sylinterimäinen kaula ja pienet kädensijat hartian korkeudella. Sen korkeus on noin 1,6 metriä. Vaasia kiertää useita koristenauhoja, jotka ovat täynnä geometriselle keramiikalle ominaisia kuvioita. Keskiössä oleva kuvanauha kulkee vaasin hartian ja kädensijojen korkeudella. Sen keskellä on prothesis-kohtaus eli vainajan suremista kuvaava hautajaiskohtaus. Vainaja makaa korkealla korokkeella, ja hänen ympärillään on surijoita, joiden kädet ovat koholla.
The Voice of Jazz
The Voice of Jazz on yhdysvaltalaisen jazzlaulaja Billie Holidayn tuotannosta Mercury Recordsin Jazz Master -sarjassa vuonna 1973 julkaistu monofoninen kokoelma-albumi. Tuotannosta on vastannut Norman Granz. Kokoelman kappaleet on valinnut John Snell ja esittelytekstin on laatinut Benny Green. Levykannen on suunnitellut Helmut Schiefer. Levyn kappaleet on äänitetty 3. syyskuuta 1954 Los Angelesissa ja 14. helmikuuta 1955 New York Cityssä. Holiday kuoli vuonna 1959. Alkuperäisiä LP-levyjä on valmistettu Hollannissa.
Kappaleet
Kappaleet 1-5 on julkaistu vuonna 1958 ja kappaleet 6-7 vuonna 1960.
Kappaleet 1, 2 ja 4 on julkaistu vuonna 1960 ja kappaleet 3 ja 5 vuonna 1973.
Muusikot
(A) Äänitetty Los Angelesissa 3. syyskuuta 1954
(C) Äänitetty New York Cityssä 14. helmikuuta 1955
Imolan 4 tunnin ajo
thumb|Imolan Rata Imolan 4 tunnin ajo (4 Hours of Imola) (aiemmin Imolan 6 tunnin ajo) on moottoriurheilun kestävyyskilpailu, joka ajetaan Autodromo Enzo e Dino Ferrarin moottoriradalla Italiassa. Ensimmäinen kestävyyskilpailu siellä ajettiin vuonna 1954. Vuodesta 2013 alkaen kilpailu on kuulunut European Le Mans Series -sarjaan.
Vuodesta 2014 alkaen kilpailun kesto on ollut neljä tuntia, mutta aiemmin kilpailu on ajettu muun muassa kuuden tunnin tai tuhannen kilometrin ajona.
Vaivaispäästäinen
Vaivaispäästäinen (Sorex minutus) on Suomessa rauhoitettu nisäkäs.
Levinneisyys
Vaivaispäästäinen on levinnyt suureen osaan Eurooppaa ja sitä tavataan myös Irlannissa ja Gotlannissa.
Tuntomerkit
Vaivaispäästäinen on metsäpäästäistä hieman vaaleampi ja sillä on selvästi pienempi ruumis, vain 4,2–6,4 senttiä ja paino 2–7,5 grammaa. Vaivaispäästäisen hännän tyvi on lyhytkarvainen. Nuorten yksilöiden häntä on karvainen ja erikoisesti keskiosasta miltei tuuhea.
Elintavat
Vaivaispäästäinen esiintyy yleisenä rehevissä kuusimetsissä ja lehdoissa, kosteissa rantametsissä, rantaniityillä sekä peltojen laiteilla korkeissa heinikoissa. Suomessa tehdyissä pyynneissä parhaalla biotoopilla kosteissa koivuvaltaisissa tiheiköissä vaivaispäästäisiä on ollut peräti 37 % pyydetyistä pikkunisäkkäistä.
Ravinto
Vaivaispäästäinen syö eri selkärangattomia, kuten hämähäkkejä ja kovakuoriaisia. Se on myös taitava uimari ja kiipeilijä.
Musikverein
48.20056°N, 16.37222°W
thumb|250px|Musiikkiyhdistyksen rakennus thumb|250px|Suuri musiikkiyhdistyssali
Musikverein on konserttitalo Wienissä, Itävallassa. Se toimii Wienin filharmonikkojen kotisalina. Rakennuksen omistaa Wienin musiikkiystävien seura eli Wienin musiikkiyhdistys. Konserttitalon suunnitteli Theofil Hansen. Avajaiskonsertti pidettiin 6. tammikuuta 1870.
Konserttitalon Suuressa musiikkiyhdistyssalissa on 1 744 istumapaikkaa ja noin 300 seisomapaikkaa. Se on 48,80 m pitkä, 19,10 m leveä ja 17,75 m korkea. Sali on tunnettu hyvästä akustiikastaan. Wienin filharmonikkojen uudenvuoden konsertti pidetään salissa joka vuosi.
Rakennukseen kuuluu myös pienempiä saleja ja harjoittelutiloja. Brahms-salina nykyisin tunnetussa kamarimusiikkisalissa on noin 600 paikkaa. Se on 32,50 m pitkä, 10,30 m leveä ja 11 m korkea.
Kyyhkyrusokas
Kyyhkyrusokas (Entoloma porphyrophaeum) on kartiomainen tai kellomainen rusokaslaji. Sienen lakki on harmaanruskea tai taatelinruskea ja siinä on purppuransävyä. Jalka on harmaanruskea ja purppurainen. Sienen heltat ovat aluksi likaisenvaaleat ja myöhemmin muuttuvat sienillä lihanpunaisiksi. Kyyhkyrusokas ei ole ruokasieni. Se kasvaa harvinaisena avoimilla ruohikkomailla.
Kyyhkyrusokas on Suomessa silmälläpidettävä laji.
Toukorusokas
Toukorusokas (Entoloma aprile) on kartiomainen tai kellomainen harmaanruskea rusokaslaji. Sienen heltat ovat aluksi harmaanvaaleat ja muuttuvat myöhemmin punertaviksi. Sienen jalka on harmaanruskea. Sieni kasvaa lehtimetsissä jalavan seuralaisena. Se on melko harvinainen Suomessa.
Sarvet (romaani)
Sarvet on Joe Hillin vuonna 2010 ilmestynyt romaani. Kirjan pohjalta on tehty vuonna 2013 Alexandre Ajan ohjaama elokuva Horns, jonka pääosassa näytteli Daniel Radcliffe.
Juoni
Kirja rakentuu viidestä osasta. Ensimmäisessä osassa 26-vuotias Ignatius "Ig" Perrish herää muistamatta edellisillan tapahtumia ja huomaa, että hänellä on sarvet päässään. Pian hänelle selviää, että hän kykenee lukemaan ihmisten ajatuksia, ja päättää käyttää kykyä hyväkseen puhdistaakseen maineensa. Kirjassa on paljon takaumia, joiden kautta lukija käy läpi Ignatiuksen elämää aina sarvien puhkeamiseen asti.
Karnosinaasi
Karnosinaasi on entsyymi, joka pilkkoo karnosiinidipeptidiä elimistössä.
Karnosinaasientsyymi pilkkoo karnosiinia veressä ja muissa kudoksissa. Karnosinaasit ovat haimassa tuottuviin eksopeptidaaseihin kuuluvia dipeptidaaseja (EC 3.4.13.3) joita erittyy ruuansulatukseen ohutsuolessa.
Karnosinaasia on muun muassa nisäkkäiden hermokudoksessa.
Karnosinaasientsyymin puutosta karnosinemiaa aiheuttaa CNDP1-geenin mutaatio kromosomissa 18. Oireina ovat hermoston kehityksen ja toiminnalliset ongelmat.
Nils Hedengren
thumb|Fakiiri Kronblom vuonna 1963. Ikkunasta kurkistaa tirehtööri [[Orvo Kontio.]] Nils Hedengren (16. lokakuuta 1913 Helsinki – 16. kesäkuuta 1996 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä. Hän tuli tunnetuksi 1960-luvun lastenohjelman Sirkus Papukaijan taikatemppuja tekevänä fakiiri Kronblomina. Murtaen suomea puhuva fakiiri Kronblom esiintyi lastenohjelmissa vielä myöhemminkin. Fakiiri Kronblomin tunnettu lausahdus oli ”Suolaa, suolaa, enemmän suolaa” – hän levytti vuonna 1965 myös samannimisen singlen yhdessä Juha ”Watt” Vainion kanssa. Rooli oli enemmän ilveilijän kuin vakavasti otettavan taikurin, saati fakiirin.
Pirkka-Pekka Petelius parodioi fakiiri Kronblomia sketsisarjassa Velipuolikuu.
Esiintyminen oli Nils Hedengrenille vain harrastus. Päätoiminen työ hänellä oli Svenska Byggmästare- och Ingenjörsförbundet YH i Finlandin liittosihteerinä 1957–1977.
Norman Burton
Norman Burton (5. joulukuuta 1923 New York – 29. marraskuuta 2003 Imperial, Kalifornia), näyttelijänä toisinaan myös nimellä Normann Burton, oli yhdysvaltalainen elokuva- ja televisionäyttelijä. Hän näytteli muun muassa Felix Leiterin roolin James Bond -elokuvassa Timantit ovat ikuisia vuonna 1971. Hän esiintyi myös katastrofielokuvassa Liekehtivä torni ja televisiosarjassa Wonder Woman (1975–1979) sen toisella esityskaudella. Burton edusti ja opetti metodinäyttelemistä.
Peter Banks
Peter Banks (Peter William Brockbanks) (15. heinäkuuta 1947 Lontoo – 7. maaliskuuta 2013 ) oli brittiläinen kitaristi. Hänet tunnetaan erityisesti Yes-yhtyeen alkuperäisenä kitaristina vuosilta 1968–1970. Hän soitti yhtyeen ensimmäisillä albumeilla Yes (1969) ja Time and a Word (1970).
Banksin ensimmäinen tunnetumpi yhtye oli psykedeliavaikutteinen The Syn, joka teki vuonna 1967 kaksi singleä ”14 Hour Technicolour Dream”/”Flowerman” ja ”The Gardener and The Flowers”. Sen kokoonpanoon kuului Yesin toinen perustajajäsen, basisti Chris Squire.
The Synin rinnalle syntyi toinen kokoonpano Mabel Greer’s Toyshop, johon Banks ja Squire myös kuuluivat. Kokoonpano muuttui ja siihen tulivat mukaan laulaja Jon Anderson, kosketinsoittaja Tony Kaye ja rumpali Bill Bruford. Kesäkuussa 1968 Banks liittyi lyhyeksi ajaksi The Neat Change -nimiseen kokoonpanoon. Kitaristi-laulaja Clive Baileyn lähtiessä The Syn/Mabel Greer’s -yhdistelmästä Banks palasi elokuussa 1968 Andersonin ja Squiren kehittäessä uusia ideoita kokoonpanon musiikista. Ideoiden myötä haluttiin uusi nimi. On sanottu, että Banks olisi keksinyt nimen Yes.
Banks erotettiin Yesistä Time and a Word albumin äänitysten jälkeen. Banks oli tyytymätön vähentyneeseen osuuteensa albumilla käytettyjen orkesterisovitusten vuoksi, jotka paljolti noudattivat Banksin ja Kayen kitara- ja kosketinsovituksia. Tähän aikaan levinneet ilmaukset siitä, että Banks ei kehittynyt riittävästi muun yhtyeen mukana, on asetettu myöhemmin kyseenalaiseksi, sillä Yes tuli tunnetuksi alusta lähtien nimenomaan soittotaidostaan.
Yesin jälkeen Banks soitti joitakin sessioita muun muassa Blodwyn Pig -yhtyeen kanssa. . Näiden jälkeen hän perusti Flash-kokoonpanon, joka julkaisi vuosina 1972–1973 kolme albumia Flash, In The Can ja Out Of Our Hands saaden hyviä arvosteluja. Yhtyeen hajottua Banks teki sooloalbumin Two Sides of Peter Banks.
Banks teki Yes-yhtyeen tribuuttialbumille Tales from Yesterday: Yes Tribute (1995) uuden version Time & Word -albumin kappaleesta ”Astral Traveler”.
Hän oli mukana Yesin varhaiseen musiikkiin liittyvissä albumiprojekteissa.
7. maaliskuuta 2013 Banks löydettiin kodistaan kuolleena, kun hän ei ollut saapunut sovittuun äänityssessioon.
Satra lbaeng
Satra lbaeng on eeppisten runoelmien, kokonaisten ruonomuotoisten romaanien tyyppi. Niitä kirjoitettiin Kambodžassa 1700-luvulla. Nimi tarkoittaa "teoksia huvin vuoksi", millä ne erottuvat samaan aikaan tehdyistä opettavaisista chbap-runoista. Monet satra lbaeng-runoelmat tallettavat vanhaa jataka-tarinoiden perinnettä. Jataka-tarinat kertovat Buddhan aikaisemmista elämistä, ja munkit käyttivät niitä myös opettaessaan pojille lukemista, kirjoitusta ja uskontoa. Osa Satra lbaeng-tarinoista pohjautui kansansatuihin tai jopa värittyneisiin tositapahtumiin, kuten suosittu tarina Tumin ja Teavin onnettomasta rakkaudesta.
Gakudō Takada
pienoiskuva|Gakudō Takada Joensuun torilavalla kesällä 2011. Gakudō Takada (, s. 19. kesäkuuta 1939 Jokohama, Japani) on Nihon Iaidō-kyōkain (erään Japanin iaidō-yhdistyksen) puheenjohtaja, Musō Shinden-ryūn Gotō-tyylisuunnan 20. pääopettaja ja Jokohamassa sijaitsevan Yūshigijuku-dōjōn johtaja.
Muita Takadan opettajan Matsuo Kenpūn korkea-arvoisia oppilaita olivat Masao Kaminodan, Kiyoshi Watanabe (10. dan) ja Hideo Taki. Matsuo Kenpū oli itse Hakudō Nakayaman oppilas ja opetti Musō Shinden-ryūn lisäksi Takadalle myös useita muita taistelutaitoja, joita olivat muun muassa Ono-ha Hoki-ryū, Mugai-ryū ja Araki-ryūn iaijutsu ja nagamakijutsu.
Gakudō Takada on naimisissa Rumin (iaidō hanshi 9. dan) kanssa ja heidän poikansa on Tokudō (徳道, renshi 8. dan).
Kontiainen
Kontiainen eli aiemmalta nimeltään maamyyrä (Talpa europaea) on pääasiassa maan alla elävä hyönteissyöjä. Se ei ole läheistä sukua myyrille, jotka ovat jyrsijöitä. Sekaannusten välttämiseksi Kielitoimisto suosittaa nykyään kontiainen-nimen käyttöä maamyyrän sijasta.
Ulkonäkö ja koko
left|pienoiskuva|Luuranko Kontiaisen vartalo on sylinterimäinen. Eläin on 12–16 cm pitkä ja painaa 70–130 grammaa, naaraat ovat tyypillisesti pienempiä kuin koiraat. Sen silmät ovat pienet ja korva vain pieni poimu nahassa. Turkki on musta ja kiiltävä, mutta eturaajat ovat karvattomat. Tunnelien kaivamiseen käytetyt eturaajat ja niiden kynnet ovat lapiomaiset.
Elintavat
Kontiaiset elävät maan alla käytävissä, joiden suulla on kartion muotoinen multakeko, kun taas vesimyyrä tekee käytäviensä suuaukoille epäsäännöllisen muotoisia multaläjiä. Kontiaiset elävät tavallista lyhyemmässä vuorokausisyklissä; ne nukkuvat neljä tuntia ja valvovat sitten neljä tuntia.
Ravinto
Kontiainen käyttää ravinnokseen selkärangattomia eläimiä, kuten kastematoja ja hyönteisiä. Toisinaan se syö myös liskoja ja pieniä käärmeitä. Se ei syö kasveja toisin kuin myyrät. Ravintoa tulee vastaan tunneleita kaivaessa. Kontiainen varastoi kastematoja puremalla niiltä pään poikki, jolloin madot eivät enää pääse pakoon.
Levinneisyys
Kontiainen on levinnyt suureen osaan Eurooppaa. Suomessa sitä tavataan maan eteläosissa. Venäjällä sen levinneisyysalue ulottuu aina Ob- ja Irtyš-joelle asti. Laji puuttuu muun muassa Irlannista, Kreikasta ja Portugalista sekä useimmilta Välimeren saarilta. pienoiskuva|Kontiaisen tekemiä multakekoja
Kontiainen ja ihminen
Tuhohyönteisten toukkien syöjänä kontiaisesta on suoranaista hyötyä ihmisille. Sen kaivamista käytävistä on myös hyötyä sadevesien imeyttämisessä maahan ja maan kuohkeuttamisessa. Toisaalta pienten taimien juuret voivat kuivua jos sattuvat maanalaisen käytävän kohdalle. Varsinaiset myyrät voivat myös liikkua kontiaisen käytäviä pitkin ja jyrsiä kasvien juuria.
Koska kontiainen on rauhoitettu Suomessa, sitä ei saa tappaa, pyydystää eikä muutoin tahallaan häiritä. Tapetun tai vahingoitetun yksilön ohjeellinen korvausarvo on 17 euroa.
Laji kulttuurissa
Tšekkiläisen Zdeněk Milerin luoma Myyrä (Krtek) on tunnettu lastenkirjojen ja piirroselokuvien sankari (Kun Myyrä sai housut, Myyrä eväsretkellä). Myös Kaislikossa suhisee -kirjan myyrä on itse asiassa kontiainen.
Ihmeneloset-sarjakuvan maanalaisen valtakunnan hallitsijan Myyrämiehen nimi juontuu myös kontiaisesta.
Dipylon-vaasit
Dipylon-vaasit ovat suurikokoisia antiikin kreikkalaisia vaaseja, joita valmistettiin Ateenassa geometrisella kaudella. Ne ovat saaneet nimensä siitä, että niitä on löydetty Kerameikoksesta Dipylon-portin läheltä. Tunnetuimpia esimerkkejä ovat niin kutsutut Dipylon-amfora ja Hirschfeld-krateeri.
Dipylon-vaaseja valmistettiin geometrisen kauden lopulla 700-luvulla eaa. Ne toimivat haudan merkkeinä niin, että krateeri merkitsi miehen hautaa ja amfora naisen hautaa. Tunnetuin vaaseja maalannut on niin kutsuttu Dipylon-mestari, joka toimi noin vuosina 760–735 eaa. Hänen tekemikseen on tunnistettu noin 50 vaasia.
Suurimmat Dipylon-vaasit olivat korkeudeltaan lähes kaksi metriä. Suuren kokonsa vuoksi vaasit tehtiin dreijalla useassa osassa, jotka sitten koottiin yhteen. Vaasien maalauskoristelussa on tyypillisiä geometrisen kauden kuvioaiheita sekä hautajaiskohtauksia, joissa esiintyy ihmisiä ja eläimiä, kuten hevosia ja uhrieläimiä. Tyypillisimmät kuva-aiheet ovat prothesis, jossa on kuvattu makaava ruumis, sekä ekfora eli hautajaissaatto.
Ronald Rich
Ronald Rich on brittiläinen sivuosanäyttelijä. Hän näytteli 1960-luvulla elokuvissa Alfie – naisten viettelijä ja Bond-elokuvassa Elät vain kahdesti roolihahmo Ernst Stavro Blofeldin henkivartijaa Hansia. Hän on esiintynyt myös Doctor Whossa ja Benny Hill show’ssa. Rich on 203 cm pitkä.
Agnes Langenskjöld
Agnes Langenskjöld (20. heinäkuuta 1887 Pietari – 27. heinäkuuta 1965 Helsinki) oli suomalainen ruotsin kielellä kirjoittanut kirjallisuuskriitikko, esseisti ja kirjastonhoitaja.
Langenskjöldin vanhemmat olivat kenraalimajuri Nikolai Teodor Albrekt Langenskjöld (1855–1907) ja Vera Malova. Perheen kotikieli oli venäjä, mutta isä päätti kouluttaa tyttärensä Gretan ja Agneksen Suomessa jotta he oppisivat ruotsia.
Langenskjöld oli lisäksi ranskan kielen opettajana Helsingin ruotsalaisessa yhteiskoulussa vuodesta 1927 alkaen ja hän toimi Finsk Tidskrift-lehden kirjallisuusarvostelijana vuodesta 1921 alkaen. Hänen arvostelujaan julkaistiin myös muissa ruotsinkielisissä lehdissä.
Agnes Langenskjöld sai Granbergin palkinnon vuonna 1938.
Bror Niska
pienoiskuva|Bror Niska. Bror Ivar Niska (11. elokuuta 1887 Uuras – 18. elokuuta 1952 Ruovesi) oli suomalainen näyttelijä, operettilaulaja ja näytelmäkirjailija.
Bror Niska oli naimisissa vuodesta 1909 Anna Maria Pelanderin kanssa. Heillä oli kaksi lasta. Niska kuoli liikenneonnettomuudessa kesällä 1952.
Johan Tanskanen
Johan (Juho) Tanskanen (20. joulukuuta 1851 Kontiolahti – 2. joulukuuta 1919 Hankasalmi) oli suomalainen kirkkoherra ja lestadiolaista herätysliikettä arvostelleen pamfletin Hihhulilaisuus oikeassa karvassansa kirjoittaja.
Tanskasen vanhemmat olivat talollinen Antti Tanskanen ja Anna Turunen. Hän pääsi ylioppilaaksi 1872 Kuopion lukiosta ja opiskeli Helsingin yliopistossa suorittaen teologian erotutkinnon 1875. Tanskanen vihittiin papiksi 1876.
Tanskanen toimi kirkkoherran apulaisena Kiihtelysvaarassa 1876 ja Iisalmen maaseurakunnassa 1876–1877, armovuodensaarnaajana Liperissä 1877–1878 ja Tyrnävällä 1878, kappalaisen apulaisena Kalajoella 1878–1880, Kuusamossa välisaarnaajana 1880–1881, Vesannolla kappalaisen sijaisena 1881–1882 ja Keiteleellä kirkkoherran apulaisena 1882–1888. Hän toimi Hankasalmen kirkkoherrana vuodesta 1888 alkaen ja sai rovastin arvon 1907. Tanskanen jäi 1912 virkavapaalle sairauden takia.
Tanskanen toimi myös Walon Säeniä ja Kyyhkynen-nimisten uskonnollisten lehtien toimittajana ja hän suomensi uskonnollista kirjallisuutta.
Johan Tanskanen oli naimisissa 1881–1911 Maria Sofia Kolströmin (k. 1911) kanssa ja vuodesta 1912 Iida Paatelaisen kanssa. Jääkärikapteeni Aarne Tanskanen oli Johan Tanskasen poika hänen ensimmäisestä avioliitostaan.
Pentti Karvonen
Pentti Karvonen -nimisiä henkilöitä ovat:
Uladzislau Hantšarou
Uladzislau Alehavitš Hantšarou (, latinal. Uładzisłaŭ Alehavič Hančaroŭ,, s. 2. joulukuuta 1995 Vitsebsk, Valko-Venäjä) on valkovenäläinen trampoliinivoimistelun olympiavoittaja ja Euroopan-mestari. 173 senttimetriä pitkä ja 66 kilogrammaa painava Hantšarou edustaa Sdušor Vitsebskiä ja hänen valmentajanaan toimii Olga Vlasova.
Hantšarou saavutti olympiakultaa trampoliinivoimistelusta vuoden 2016 kesäolympialaisista Rio de Janeirosta. MM-kilpailuista hänellä on kolme hopeaa ja kaksi pronssia. Vuoden 2015 Euroopan kisoista Bakusta Hantšarou saavutti hopeaa sekä henkilökohtaisesta kilpailusta että parikilpailusta. EM-kilpailuista hänellä on yksi kulta ja yksi pronssi.
Suomi-areena
pienoiskuva|Suomi-areenan logo vuodesta 2019 alkaen. thumb|240px|Suomi-areenan logo 2018 asti.
Porissa kesäisin järjestettävä Suomi-areena (järjestäjien käyttämä kirjoitusasu: SuomiAreena) on Suomen suurin yhteiskunnallinen keskustelutapahtuma. Tapahtuma on järjestetty vuodesta 2006. Suomi-areenan järjestävät MTV ja Porin kaupunki. Suomi-areena järjestettiin vuoteen 2022 asti yhtä aikaa Pori Jazzin kanssa. Vuonna 2023 ajankohta vaihtui kesäkuun lopulle.
Keskustelutilaisuudet ovat yleisölle maksuttomia ja kaikille avoimia. Tapahtuman esikuvana on ollut Ruotsissa järjestettävä Almedalsveckan.
MTV järjesti keväällä 2022 lisäksi oman SuomiAreena Goes Media -tapahtuman, joka oli suunnattu tv- ja media-alan ajankohtaistapahtumaksi.
2006
Vuoden 2006 Suomi-areena järjestettiin 19.–20. heinäkuuta. Tapahtumia järjestettiin yhteensä 28. Yhteistyökumppanina oli 100-vuotisjuhliaan viettänyt eduskunta. Lähes 500 kuulijaa osallistui eduskunnan EU:n tulevaisuutta koskeneeseen tapahtumaan, jossa olivat mukana muun muassa Euroopan komission puheenjohtaja José Manuel Barroso ja Viron parlamentin EU-komitean puheenjohtaja Kristiina Ojuland. Puolueiden puheenjohtajien vaalitentti televisioitiin MTV3-kanavalle. Tilaisuuksien järjestäjinä olivat muun muassa eduskunnan tulevaisuusvaliokunta ja Euroopan parlamentin Suomen tiedotustoimisto, joka toi europarlamentaarikot Suomi-areenalle.
2007
Vuoden 2007 Suomi-areena järjestettiin 18.–20. heinäkuuta. Tapahtumia oli kaikkiaan 46 ja keskustelijoita yli 150. Pääyhteistyökumppaneina olivat Suomen Pankki, Suomi-90-vuotisjuhlatoimikunta valtioneuvoston kansliasta sekä Elinkeinoelämän Keskusliitto ja SAK. Tunnetuimpia vieraita olivat Euroopan keskuspankin pääjohtaja Jean-Claude Trichet ja Federal Reserve Bank of Kansas Cityn special advisor Graig S. Hakkio. Suomi-areenalla kansanedustajat pelasivat YK-liiton ihmisoikeuspeliä. Puheet käsittelivät tupoa, onnellisuutta, tuulivoimaa sekä uskontoa ja vihaa.
thumb|Kunnallisvaalitentti vuonna 2008. Puoluejohtajat vasemmalta: [[Tarja Cronberg (vihr.), Matti Vanhanen (kesk.), Jutta Urpilainen (sd.), Jyrki Katainen (kok.)]]