cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Nostoi
Sisältö
Proklos tiivistää eepoksen seuraavasti. Athene saa aikaan riidan Agamemnonin ja Menelaoksen välille koskien paluuta Troijasta. Agamemnon pyrkii lepyttämään Athenen vihan. Diomedes ja Nestor lähtevät purjehtimaan kotiin ja pääsevät turvallisesti perille. Tämän jälkeen lähtee Menelaos, joka päätyy Egyptiin viiden jäljellä olevan laivansa kanssa, loppujen tuhouduttua merellä. Kalkhaan, Leonteen ja Polypoiteen joukot kulkevat maateitse Kolofoniin, missä haudataan siellä kuollut Teiresias.
Kun Agamemnon ja hänen joukkonsa ovat lähdössä Troijasta, ilmestyy Akhilleuksen haamu, joka yrittää estää heitä kertomalla, mikä heitä odottaisi. Euboialla Kaferidien kallioilla raivonnut myrsky surmaa Aiaan. Neoptolemos kulkee Thetiin varoituksesta maateitse, saapuu Traakiaan ja tapaa Odysseuksen Maroneiassa. Hän hautaa matkalla kuolleen Foiniksin ja jatkaa kotiin. Aigisthos ja Klytaimnestra murhaavat Agamemnonin tämän palattua kotiin. Orestes ja Pylades kostavat murhan. Lopuksi Menelaos palaa kotiin.
Näin eepos on päättynyt lähes siihen mistä Odysseia jatkaa.
István Horthy
Horthy valmistui insinööriksi vuonna 1928. Sen jälkeen hän toimi unkarilaisen konepajayhtiö MÁVAGin höyryveturitehtailla. Hän toimi suunnitteluryhmässä ja osallistui moniin merkittäviin projekteihin kuten höyryveturi MÁV 424:n suunnitteluun. Vuosina 1934–1938 hän toimi yrityksen johtajana, ja vuodesta 1938 hän toimi sen pääjohtajana. Vuonna 1940 hän nai kreivitär Ilona Edelsheim-Gyulain. Hän suhtautui kansallissosialismiin epäilevästi ja esitti usein julkisesti kritiikkiä natsismia kohtaan. Tammikuussa 1942 hänen isänsä teki hänestä varavaltionhoitajan. "Pikku-valtionhoitajasta" tuli Unkarissa valtavan suosittu. Tämän jälkeen Horthy nuorempi lähetettiin itärintamalle. "Juutalaiskysymykseen" ja sen "lopulliseen ratkaisuun" Horthy suhtautui rikollisena toimintana. Hän lähetti Kiovasta isälleen kirjeen:
Horthy kuoli pian saapumisensa jälkeen selittämättömässä lentokoneen maahansyöksyssä itärintaman takana. On spekuloitu, että saksalaiset agentit olisivat tarkoituksellisesti pudottaneet hänen koneensa pelätessään hänen lisäävän natsismin vastustusta Unkarissa.
István Horthyn vanhin poika (myös etunimeltään István) on toiminut insinöörinä Indonesiassa, missä kääntyi muslimiksi, ja Yhdysvalloissa.
Vanhankaupunginselkä
Vanhankaupunginselkä on Helsingin kantakaupungin itäpuolella sijaitseva merenlahti, jota ympäröivät Hermannin, Toukolan (Arabianrannan alue), Viikin, Herttoniemen ja Kulosaaren kaupunginosat. Lahden pohjoisosaan laskee Vantaanjoki, jonka suulle Vanhankaupunginkosken kupeeseen, nykyisen Vanhankaupungin alueelle Helsinki alun perin vuonna 1550 perustettiin.
Vanhankaupunginselän pohjoisosasta 316 hehtaarin kokoinen alue kuuluu EU:n Natura 2000 -luonnonsuojeluohjelmaan. Tästä 254 hehtaaria on luonnonsuojelualuetta. Luonnonsuojelualueen läheisyydessä sijaitsee myös tärkeitä Helsingin kaupungin ulkoilu- ja liikuntakohteita sekä Viikin Arboretum.
Nimitys
Lahdesta käytettiin 1600-luvulla nimeä Helsingfors fjärden (Helsingin selkä). Nimi Gammelstadsfjärden tuli käyttöön 1700-luvulla, joskin ajoittain käytettiin myös nimeä Gumtäkts fjärden (Kumpulan selkä). Suomalainen nimi Vanhankaupunginselkä tuli käyttöön 1800-luvun lopulla ja virallistettiin vuonna 1909. Lahden pohjoisosasta on käytetty myös nimeä Latokartanonlahti.
Linnut ja kalat
Alueella on havaittu kaikkiaan 285 lintulajia, joista 114 on pesinyt alueella viimeisten kymmenen vuoden aikana. Pesivien parien määrä on lähes 2 500.
Lahdella esiintyy sekä makean veden kalalajeja että merilajeja. Lahden pohjukkaan laskeva Vantaanjoki on monille kalalajeille tärkeä kutupaikka, ja muun muassa lohi, taimen ja siika pyrkivät koskea pitkin ylävirtaan kutupaikoille. Kalastetettavia saalislajeja ovat erityisesti hauki ja kuha.
left|thumb|800px|[[Vantaanjoki|Vantaanjoen suistoalue Vanhankaupunginselällä.]]
Super GT
Super GT on japanilainen autourheilusarja, joka on perustettu vuonna 1993. Sarja tunnettiin aiemmin nimellä All-Japan Grand Touring Car Championship tai JGTC (Japanese Grand Touring Championship, ) ja sarja nimettiin uudelleen vuonna 2005. Sarjassa kilpaillaan kahdessa luokassa, jotka ovat GT500 ja GT300.
Historia
Uusi sarja alkoi pienenä (18 autoa), mutta seitsemän vuoden jälkeen sarjassa oli mukana 48 tallia.
Kaudelle 2014 Super GT ja DTM-sarja yhtenäistivät sääntöjä "Class 1" -säännöillä pääasiassa aerodynaamikkaa ja koria koskien helpottamaan samoilla autoilla kilpailemista molemmissa sarjoissa. Myöhemmin sääntöjä muutettiin kattamaan standardoitu moottorinohjausyksikkö ja jousitus. "Class 1" -sääntöjen mukaisilla autoilla ajettiin yksi yhteinen kilpailu Fujin radalla vuonna 2019, mutta "Class 1" -luokan käyttö DTM:ssä päättyi kun Audi lähti DTM-sarjasta, joka siirtyi edullisempaan GT3-muotoon. Super GT jatkoi ainoana sarjana, jossa on "Class 1" -sääntöjen mukaisia autoja.
Vuonna 2020 otettiin käyttöön uudet GT500-säännöt, jotka jatkuvat vuoteen 2025 saakka. Vuosina 2024 ja 2027 alkavat kolmivuotiset regulaatiojaksot osana tavoitteita puolittaa hiilidioksidipäästöt vuoteen 2030 mennessä. Hybridijärjestelmien ottamista käyttöön pohditaan kaudelle 2027.
Vuonna 2023 otettiin käyttöön hiilineutraali polttoaine, joka tehdään selluloosasta. Polttoaine on käytössä GT500- ja GT300-luokissa ja sitä toimitetaan myös valmistajille, jotka osallistuvat GT3-luokan autoilla GT300-luokkaan. Polttoaineen toimittaja Haltermann Carless on tehnyt kolmivuotisen sopimuksen ja toimittaa polttoainetta myös Super Formula -sarjaan.
Kuljettajat
Sarjassa jokaista autoa kohden on oltava kaksi kuljettajaa. Molempien kuljettajien on ajettava aika-ajossa ja kilpailussa saadakseen mestaruuspisteitä. Kuljettajan vaihtaminen kilpailun aikana on pakollista ja yksi kuljettaja ei saa ajaa enempää kuin kaksi kolmasosaa kilpailun kokonaispituudesta.
F1-kuljettajista sarjan mestaruutta ovat juhlineet David Brabham, Pedro de la Rosa, Érik Comas, Toranosuke Takagi, Ralph Firman, Heikki Kovalainen ja Jenson Button.
Heikki Kovalainen on ajanut kilpaa sarjassa vuodesta 2015 lähtien Lexus Team Sard -tallin autolla. Kauden 2016 päätteeksi Kovalainen juhli GT500-sarjan mestaruutta parinsa Kohei Hiraten kanssa.
Autot ja luokat
Sarjassa on kaksi luokkaa: GT500 (enintään 500 hevosvoimaa) ja GT300 (enintään 300 hevosvoimaa). Tehoa rajoitetaan ilmanoton kuristimilla. Luokkiin käyvät JAF-GT-luokituksen mukaiset autot ja Le Mans -autot (GT2-luokan mukaiset autot ennen vuotta 1998) ja muut JAF:n hyväksymät autot (mm. FIA-GT, DTM). GT500-luokassa käytetään nykyään polttoainevirtauksen rajoitusta.
Autoissa käytetään painolasteja kilpailun tasaamiseen: painolastia lisätään aika-ajon kolmelle ensimmäiselle, kilpailun kolmelle ensimmäiselle sekä nopeimman kierroksen ajaneelle.
GT500 luokan tunnistaa valkoisista etuvaloista ja numeropaneeleista, GT300 luokassa ne taas ovat keltaisia.
GT300
GT300 luokassa kilpailee eritasoisia talleja ammattilaistasoisista yksityistalleihin. Luokassa on kolme eri tekniikkasääntöä: JAF-GT300, FIA GT3 ja "Mother Chassis".
Kilpailut
Kilpailut ajetaan tunnetuilla radoilla kuten Fuji Speedway, Suzuka Circuit ja Twin Ring Motegi. Kilpailut ovat tyypillisesti 250 tai 300 kilometriä pitkiä, joissa on välissä pakollinen varikkopysähdys sekä kuljettajan vaihto. Vuonna 2022 sarjaan on lisätty 450 kilometriä pitkiä kilpailuja, joiden tavoitteena on kannustaa parempaan polttoainetalouteen ja kestävämpien renkaiden kehittämiseen.
Kilpailun on oltava vähintään 250 kilometriä, mutta se ei ole saanut ylittää tuhatta kilometriä. Vähintään yksi varikkopysähdys on pakollinen kilpailun aikana, jolloin kuljettajaa vaihdetaan. Auto myös tankataan ja renkaat vaihdetaan. Vain viisi varikkohenkilöä saa työskennellä auton parissa pysähdyksen aikana: kaksi renkaiden vaihdossa, kaksi tankkauksessa ja yksi muissa tehtävissä. Tunkkia ei saa käyttää tankkauksen aikana, jolloin renkaat on vaihdettava kun tankkaus on valmis.
Euroopan unionin perussopimukset
Euroopan unionin perussopimukset muodostavat ylimmän tason Euroopan unionin lainsäädännöstä eli ns. acquis'sta. Hallitustenvälinen konferenssi (HVK) valmistelee muutokset perussopimuksiin.
Euroopan unionin lainsäädäntö tarkoittaa kaikkia jäsenmaita sitovaa ja velvoittavaa normistoa. Tämä säännöstö muodostuu kolmella tasolla:
Jon Mårdalen
pienoiskuva|243x243px Jon Olsen Mårdalen (18. elokuuta 1895 Tinn, Norja – 5. joulukuuta 1977 Tinn) oli norjalainen maastohiihtäjä, joka kilpaili 1920-luvulla. Hän edusti Tinn Skilag -seuraa.
Mårdalen kilpaili talviolympialaisissa 1924.
Oidipodeia
Oidipodeia (, joskus myös Oidipodia, ; ) oli antiikin kreikkalainen eeppinen runoelma, joka kertoi nimensä mukaisesti Oidipuksesta. Se luetaan kuuluvaksi niin kutsuttuun eeppiseen kyklokseen ja tarkemmin Theban kyklokseen. Eepos ei ole säilynyt nykyaikaan, mutta siitä tunnetaan katkelmia.
Historia
Oidipodeia-eepos on ajoitettu 700-luvulle eaa. Sen kirjoittajana pidettiin myöhemmän antiikin aikana Kinaithon Spartalaista. Eepos muodosti Thebais- ja Epigonoi-eeposten ohella eeppisen kykloksen Thebaan sijoittuvan osan.
Sisältö
Eepoksen kirjojen lukumäärää ei tunneta. Sen kooksi mainitaan runosäettä. Eepos kertoi todennäköisesti Thebaan sijoittuvien myyttien alkuosan. Ainakin siihen kuuluivat Sfinksin ja Oidipuksen tarina.
Eepoksesta on säilynyt kolme katkelmaa myöhemmissä antiikin aikaisissa teoksissa, muun muassa Pausaniaan teoksessa Kreikan kuvaus sekä Euripideen skoliastilla. Eepos esitti Oidipus-myytistä osittain vaihtoehtoisen version: Pausanias sanoo, että sen mukaan Oidipus ei olisi saanut lapsia äitinsä ja vaimonsa Iokasten kanssa, niin kuin usein esitetään. Sen sijaan lasten äiti olisikin ollut Euryganeia.
Eepoksesta on säilynyt vain yksi suora lainaus, kaksi heksametrisäettä, Euripideen skoliastilla:
Daniil Sobtšenko
Daniil Jevgenjevitš Sobtšenko (,, 13. huhtikuuta 1991 Kiova, Ukrainan SNT, Neuvostoliitto – 7. syyskuuta 2011 Jaroslavl, Venäjä) oli venäläis-ukrainalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Hän pelasi vuosina 2009–2011 KHL-liigaa Lokomotiv Jaroslavlin joukkueessa yhteensä 51 runkosarja- ja 17 playoff-ottelun verran tehoin 6+3=9. Jäähyminuutteja kertyi 28. San Jose Sharks varasi Sobtšenkon 166. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2011.
Seuraura
Sobtšenko syntyi Ukrainassa, mutta hän aloitti pelaamisen Venäjällä ja Lokomotiv Jaroslavlissa. Hän pelasi ensimmäiset miesten pelinsä kaudella 2007–2008 Jaroslavlin kakkosjoukkueessa, Venäjän kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla Pervaja Ligassa. Seuraavalla kaudella Sobtšenko oli tehoilla 57+30=87 sarjan maalipörssin voittaja sekä pistepörssin toinen Dynamo Moskovan kakkosjoukkueen Nikita Dvuretšenskin kanssa.
Kausi 2009–2010 oli Sobtšenkon debyytti- ja tulokaskausi Jaroslavlin KHL-joukkueessa, jossa hän teki kauden aikana 35 runkosarja- ja kuudessa playoff-ottelussa tehot 5+1=6. Sobtšenko pelasi kauden aikana myös Loko Jaroslavlissa kuusi ottelua nuorten sarjaa, MHL:ää. Kaudella 2010–2011 hän pelasi KHL:ssä 16 runkosarja -ja 11 playoff-ottelua tehoin 1+2=3 sekä 14 runkosarjaottelua nuorten sarjassa.
San Jose Sharks varasi Sobtšenkon kuudennella kierroksella 166. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2011. Hän kuitenkin kuoli 7. syyskuuta 2011, kun Lokomotiv Jaroslavlin joukkuetta kuljettanut Jakovlev Jak-42 -tyyppinen kone syöksyi maahan Venäjällä, lähellä Jaroslavlin kaupunkia. Kone oli matkalla Minskiin, jossa joukkueen oli tarkoitus pelata kauden ensimmäinen ottelu Dinamo Minskiä vastaan.
Maajoukkueura
Sobtšenko edusti kansainvälisissä peleissä Venäjää ja oli voittamassa alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuden vuonna 2011. Hän oli neljällä osumallaan Vladimir Tarasenkon ja Jevgeni Kuznetsovin kanssa Venäjän toiseksi paras maalintekijä. Sobtšenko pelasi myös alle 17-vuotiaiden World Hockey Challengessa vuonna 2008, jolloin hän jakoi kolmella osumallaan Venäjän sisäisen maalipörssin voiton Sergei Tšvanovin kanssa.
Muuta
Sobtšenkon isä Jevgeni pelasi kaudella 2010–2011 puolustajana Ukrainan pääsarjaa Berkut Kiovassa.
Gene DiNovi
Eugene Salvatore Patrick ("Gene") DiNovi (s. 26. toukokuuta 1928 Brooklyn) on yhdysvaltalainen säveltäjä, lauluntekijä, pianisti ja laulaja, joka on työskennellyt myös Kanadassa. Hän aloitti uransa teini-ikäisenä bebop-pianistina, ja 1940-luvun lopussa hän teki yhteistyötä muiden muassa Henry Jeromen, Joe Marsalan, Boyd Raeburnin ja Stan Hasselgardin kanssa. Hän levytti Benny Goodmanin, Brew Mooren, Aaron Sachsin, Artie Shawin ja Lester Youngin kanssa. 1950-luvun alussa DiNovi soitti Peggy Leen ja Tony Bennettin kanssa sekä vuosina 1955–63 ajoittain Lena Hornen kanssa.
DiNovin lauluja ovat sanoittaneet muiden muassa Spence Maxwell, Bob Comstock ja Johnny Mercer. Eräitä hänen kappaleitaan ovat "Brand New Day" ja "I Can Hear the Music". Niitä ovat levyttäneet sellaiset artistit kuin Maurice Chevalier, Doris Day, Percy Faith, Peggy Lee ja Nancy Wilson. DiNovin omia levytyksiä hänen Kanadan-vuosiltaan ovat Softly As I Leave You (1977), Each Day Is Valentine's Day (1984), Ruby & Gene Play George & Ira Gershwin (1984) ja Precious Moment (1990). Vuonna 1991 DiNovi palasi bebopin pariin basisti Dave Youngin ja rumpali Memo Acevedon kanssa. Hän on sittemmin myös levyttänyt Don W. Thompsonin kanssa.
Taidemusiikin säveltäjänä DiNovin tuotantoon kuuluvat teokset The Scandinavian Suite No. 1, Divertimento in Blue ja Hommage à Satie. Vuonna 1984 DiNovi alkoi kiertää Kanadaa klarinetisti James Campbellin kanssa. Kaksikko esitti ohjelmistoja, joihin kuului yhdistetysti niin jazzia kuin taidemusiikkiakin.
Town-luokka (risteilijä, 1910)
thumb|250px|Town-luokan risteilijä HMS Gloucester. Town-luokka oli Britannian Kuninkaallisen laivaston ja Australian laivaston ensimmäisessä maailmansodassa palvellut kevyt risteilijäluokka, jonka muodosti viisi alaluokkaa ja yhteensä kaksikymmentäyksi alusta. Alukset oli suunniteltu merireittien valvontaan brittiläisen imperiumin osien välillä. Ne oli alun perin luokiteltu toisen luokan risteilijöiksi.
Bristol-luokka
Bristol-luokan viisi alusta tilattiin osana vuoden 1909 laivasto-ohjelmaa, ja ne otettiin palveluskäyttöön vuoden 1910 lopulla. Alukset olivat 138 metriä pitkiä, ja niiden uppouma oli 5300 tonnia. Alusten mataluus korjattiin seuraavissa luokissa.
Luokan alusten pääaseina oli kaksi kuuden tuuman tykkiä, joista toinen oli sijoitettu keulaan ja toinen perään. Apuaseina oli kymmenen nelituumaista yksittäin torneihin asennettuina. Ilmatorjunta-aseistuksena aluksilla oli neljä kolminaulaista tykkiä ja neljä Maxim-konekivääriä.
Weymouth-luokka
Weymouth-luokan neljä alusta tilattiin osana vuoden 1910 laivasto-ohjelmaa, ja ne otettiin palveluskäyttöön 1911-1912. Alukset poikkesivat edeltäneestä luokasta ainoastaan hieman. Aluksille asennettiin kahdeksan kuuden tuuman tykkiä ja niiden apuaseina oli neljä kolmennaulan tykkiä.
Luokan alukset kokivat sodan aikana runsaasti muutoksia. Aluksille muun muassa asennettiin kolmen tuuman QF-ilmatorjuntatykki. Samoin luokka oli ensimmäinen, jolle asennettiin lentokoneet, vaikkakin ainoastaan lentoonlähtö oli mahdollista.
Chatham-luokka
thumb|HMS Gloucester, [[Brindisi 1917]] Chatham-luokan kuusi alusta tilattiin osana vuoden 1911 laivasto-ohjelmaa ja ne otettiin palvelukseen 1912-1916. Luokan aluksista kolme siirrettiin Australian laivastolle, jossa luokan alukset muodostivat Sydney-luokan. Luokan alusten kannen panssarointia heikennettiin, jotta niihin voitiin asentaa panssarivyöt kylkiin. Alusten aseistuksena oli kahdeksan kuuden tuuman tykkiä. Aluksille ei asennettu varsinaisesti apuaseita, vaan niille asennettiin neljä kolmennaulan ilmatorjuntatykkiä.
Luokan aluksille asennettiin lisäksi toiset neljä kolminaulaista sodan aikana.
Birmingham-luokka
Birmingham-luokan neljä alusta tilattiin osana vuoden 1912 laivasto-ohjelmaa ja ne otettiin palvelukseen 1914. Luokan aluksista yksi siirrettiin Australian laivastolle. Luokan alukset olivat toisinto edeltäneestä Chatham-luokasta lukuun ottamatta toisen 6 tuuman tykin asentamista etukannelle tulivoiman kasvattamiseksi keulan suuntaan. Lisäksi keulan kulmaa muutettiin roiskeiden vähentämiseksi.
Birkenhead-luokka
thumb|HMS Glasgow, Valparaiso (Chile), 1914 Kreikan laivaston brittiläinen esikuntapäällikkö kontra-amiraali Sir Mark Kerr ehdotti 1912 ajanmukaisen laivueen luomista pitkien rannikkojen sekä suuren kauppalaivaston suojaksi. Kerrin ehdotus sisälsi hävittäjiä sekä sukellusveneitä suojaamaan saaristoa sekä niiden tueksi ilmavoimat tiedustelijoiksi ja kevyet risteilijät tykistöaluksiksi tukemaan maavoimia. Tästä kaukonäköisestä esityksestä huolimatta Kreikan hallitus päätti tilata Saksasta taisteluristeilijän ja Ranskasta taistelulaivan. Tilauksista huolimatta 1914 alussa tehtiin uusi tilaus Britannialle kahdesta risteilijästä ja neljästä hävittäjästä. Tilaus kohdistettiin vastaperustetulle Coventry Syndikaatille, joka oli John Brownin, Fairfieldin, Cammell Lairdin ja Coventry Ordnance Worksin liittoutuma.
Risteilijät perustuivat Chatham- ja Birmingham-luokkien aluksiin, mutta niiden pääaseiksi valittiin Coventry Ordnance Worksin 5,5 tuuman 50 kaliiperin tykit. Tykit olivat noin 13 cwt:tä keveämpiä kuin Kuninkaallisen laivaston käyttämät 6 tuuman Mk XII -tykit, jolloin niitä voitiin asentaa kymmenen. Tykkien 85-paunaiset kranaatit olivat helpompia käsitellä, mikä lisäsi tulinopeutta ja niiden kantama ja läpäisykyky olivat ainoastaan hieman heikommat kuin kuusituumaisilla. Toinen uudistus oli 12-naulaisten ilmatorjuntatykkien asentaminen, jolloin aluksista tuli maailman ensimmäiset ilmatorjunta-asein varustetut pinta-alukset. Nopeusvaatimuksen (26,5 solmua) täyttämiseksi alukset muutettiin puhtaasti öljyä polttaviksi.
Kreikan hallitus maksoi alusten varustamista alkuvuoteen 1915, jolloin Antinavarhos Kontoutiotis oli laskettu vesille ja brittihallituksen toiveet nopeasta voitosta oli haihtuneet. Amiraliteetin hankintaosastonpäällikkö suositti, että hallitus lunastaisi puolivalmiit alukset sekä 38 kappaletta 5,5 tuuman tykkejä ammuksineen. Aluksille määrättiin uudet nimet ja määräys lähetettiin Cammell Lairdille siirtää piirustukset ja suunnitelmat.
Alusten vastatessa aseistusta lukuun ottamatta lähes täysin Amiraliteetin vaatimuksia ei ollut tarvetta aloitta suuria muutostöitä. Muutostöistä merkittävin oli kahden vedenalaisen Elswick-tyyppisen torpedoputken vaihtaminen Amiraliteetti-mallisiksi. Samoin 12 naulan ilmatorjuntatykkiä ei ollut saatavilla, joten sen tilalle asennettiin Vickersin kolminaulainen.
HMS Birkenhead varustettiin 1918 lentoonlähtöalustalla, joka asennettiin sillan etupuolelle. Samoin alukselle asennettiin valvontapalloa varten vinssi sillan takapuolelle. HMS Chester varustettiin 1918 miinanraivauskalustolla.
Enrique Míguez
Enrique Míguez Gómez (s. 4. maaliskuuta 1966 Tui, Pontevedra) on espanjalainen ratameloja ja olympiamitalisti.
Míguez edusti yhdessä Narciso Suárezin kanssa Espanjaa Los Angelesin kesäolympialaisissa 1984, Soulin kesäolympialaisissa 1988 ja Barcelonan kesäolympialaisissa 1992. Los Angelesissa 1984 he saavuttivat pronssia 500 metrin kanadalaiskaksikossa ja sijoittuivat kuudenneksi 1 000 metrin kanadalaiskaksikossa. Soulissa 1988 ja Barcelonassa 1992 pari karsiutui 500 metrin kanadalaiskaksikossa välierissä. Välimeren kilpailuissa Míguez saavutti Languedoc-Roussillonissa 1993 yhden kultamitalin ja yhden hopeamitalin sekä Ateenassa 1991 yhden hopeamitalin.
Sergei Avdejev
Sergei Vasiljevitš Avdejev (Сергей Васильевич Авдеев, s. 1. tammikuuta 1956) on eläkkeellä oleva venäläinen kosmonautti.
Avdejev syntyi Tšapajevskissä Samaran alueella. Hän valmistui Moscow Physics-Engineering Institute -koulusta vuonna 1979. Vuosina 1979–1987 hän toimi insinöörinä NPO Energija -yhtiössä. Hänet valittiin kosmonauttikoulutukseen tätä kautta 26. maaliskuuta 1987. Koulutus päättyi heinäkuussa 1989.
Avdejevilla oli jonkin aikaa maailmanennätys avaruuslentotunneissa: 747,6 vuorokautta Mir-avaruusasemalla. Elokuussa 2005 ennätys siirtyi Sergei Krikaljoville.
Avdejev jäi kosmonauttijoukoista eläkkeelle 14. helmikuuta 2003. Hän on naimisissa ja perheessä on kaksi lasta.
Josef von Haller
Josef von Haller (13. elokuuta 1873 Jurczyce, Galitsia – 4. kesäkuuta 1960) oli puolalainen kenraali (1919), joka oli opiskellut Wienissä teknillisessä sota-akatemiassa ja osallistunut ensimmäiseen maailmansotaan keskusvaltojen puolella.
Haller nimitettiin 1916 Puolalaisen legioonan toisen prikaatin komentajaksi. Puolalaista legioonaa komensi tuolloin Józef Piłsudski. Puolalaiset joukot järjestivät 15. helmikuuta 1918 kapinan saksalaisia vastaan, joka murskattiin. Hallenr pakeni Murmanskiin, josta hän jatkoi Ranskaan. Pariisissa hän sai yhteyden Roman Dmowskiin, joka edusti Puolan kansalliskomiteaa siellä.
Haller muodosti Ranskassa puolalaisen armeijan ja komensi sitä Puolan vapaussodassa 1919–1920 bolsevikkeja vastaan. Ensimmäisen maailmansodan kahden viimeisen kuukauden aikana von Hallenberg komensi kuutta divisioonaa. Hänen joukkonsa siirrettiin marraskuun 1918 alkupuolella Itä-Galitsiaan taistelemaan itsenäisyyden julistanutta Länsi-Ukrainan kansantasavaltaa vastaan.
Haller syrjäytettiin vuonna 1926, mutta hän toimi toisen maailmansodan aikana Puolan pakolaishallituksen johtotehtävissä ja länsiliittoutuneiden joukoissa Lähi-idässä.
Baltazar Enrique Porras Cardozo
thumb|right|Baltazar Enrique Porras Cardozo pienoiskuva Baltazar Enrique Porras Cardozo (s. 10. lokakuuta 1944 Caracas) on venezuelalainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihki papiksi Miguel Antonio Salas Salas 30. heinäkuuta 1967, ja hänet nimitettiin Méridan arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Lamdian titulaaripiispaksi 23. heinäkuuta 1983. Piispaksi vihkiminen seurasi 17. syyskuuta. Pääkonsekraattorina toimi José Alí Lebrún Moratinos, jota avustivat Salas Salas ja Domingo Roa Pérez.
Josef von Haller
Josef von Haller toimi Władysław Sikorskin Puolan pakolaishallituksessa opetusministerinä 1940–1943.
Baltazar Enrique Porras Cardozo
Porras Cardozo sai 30. lokakuuta 1991 nimityksen Méridan arkkipiispaksi.
Luis Alfonso Márquez Molina
Márquez Molina jäi eläkkeelle 15. heinäkuuta 2013.
Christian Kern
Christian Kern (s. 4. tammikuuta 1966 Wien, Itävalta) on itävaltalainen poliitikko, joka toimii Itävallan liittokanslerina ja sosiaalidemokraattisen puolueen johtajana.
Elämä ja ura
Kern opiskeli Wienin yliopistossa sosiologiaa, valtiotiedettä ja viestintää. Hän työskenteli nuoruudessaan journalistina sekä parlamentissa ja liittokanslerinvirastossa. Vuonna 1997 hän siirtyi työskentelemään energiateollisuudessa ja pääsi kymmenen vuotta myöhemmin energiayhtiö Verbundin hallitukseen. Vuonna 2010 Kern nimitettiin Österreichische Bundesbahnen -rautatieyhtiön hallituksen puheenjohtajaksi. Hänen johdollaan ÖBB:ssä järjestettiin tutkimus yhtiön toiminnasta natsivallan aikana. Vuonna 2014 Kern valittiin Euroopan rautatieyhtiöiden yhteisön puheenjohtajaksi.
Kern valittiin liittokansleriksi ja sosiaalidemokraattien johtajaksi toukokuussa 2016, kun hänen edeltäjänsä Werner Faymann oli eronnut puolueensa heikon presidentinvaalimenestyksen vuoksi. Toukokuussa 2017 Kern hyväksyi ennenaikaisten parlamenttivaalien järjestämisen lokakuussa 2017 riitaannuttuaan hallituskumppaninsa ÖVP:n kanssa.
Pekka Mattila (kirjallisuustieteilijä)
Pekka Ilmari Mattila (24. tammikuuta 1920 Tampere – 9. tammikuuta 2009 Tuusula) oli suomalainen kirjallisuudentutkija ja professori.
Mattila valmistui 1946 filosofian kandidaatiksi Helsingin yliopistosta. Hän valmistui Turun yliopistosta filosofian lisensiaatiksi 1954 ja tohtoriksi 1955. Hänen väitöskirjansa (1954) aiheena oli V. A. Koskenniemi lyyrillisenä taiteilijana.
Mattila toimi suomen kielen lehtorina Saarijärven yhteiskoulussa 1947–1952, Tyrvään yhteiskoulussa 1952–1954 ja Helsingin suomalaisessa yhteiskoulussa 1954–1978.
Mattila oli Turun yliopiston kotimaisen kirjallisuuden dosenttina 1968–1985 ja Tampereen yliopiston kotimaisen kirjallisuuden professorina 1978–1986.
Churchillin satama
Churchillin satama on Churchillin kaupungissa Manitobassa, Kanadassa sijaitseva satama. Satama sijaitsee Pohjoisen jäämeren sivulahden, Hudsoninlahden lounaisosassa. Sataman omisti aiemmin Kanadan valtio, mutta se myytiin yhdysvaltalaiselle OmniTRAX-konsernille.
Satamassa on neljä valtamerialuksille tarkoitettua laituria, jotka on tarkoitettu viljan, irtotavaran, kappaletavararahdin sekä nestemäisen rahdin käsittelyyn. Satama on perustettu vuonna 1931 Hudsoninlahden rautatien valmistuttua. Satama sijaitsee tämän rataverkon pohjoisena pääteterminaalina. Nykyään tätä rautatieyhteyttä satamaan Churchillin rautatieaseman kautta Kanadan muuhun rataverkkoon hallinnoi OmniTRAX-konserni.
Pääasiallisesti sataman kautta on kulkenut vain lähtevää rahtia sekä vientitavaraa, josta pääosa on Canadian Wheat Boardin viljatuotteita. Lokakuussa 2007 sataman kautta kulki ensimmäisen kerran seitsemään vuoteen tuontitavaraa, kun Venäjältä ostettu lannoite-erä purettiin laivasta.
Churchillin satamalla on arktisen alueen satamista suurin öljynkäsittelykapasiteetti, joka rautatien vuoksi mahdollistaa raakaöljyn kuljettamisen aina Pohjois-Dakotasta asti.
Grand Central Academy of Art
Grand Central Academy of Art on 2006 perustettu yhdysvaltalainen New Yorkissa, Manhattanilla sijaitseva koulu. Koulu on keskittynyt klassisen akateemisen taiteen tekotapoihin ja opettaa piirustusta, maalausta ja kuvanveistoa.
Opinto-suunnitelma
Opintosuunnitelma noudattaa klassista tapaa opetella piirtämisen, maalaamisen ja kuvanveiston taito. Luentoja on yleensä vähän, ja suurin osa ajasta vietetään piirtäen elävää mallia ja kipsipatsaita. Ohjaajat yleensä ainoastaan siis ohjaavat työskentelyä ja antavat kussakin vaiheessa tarvittavat tiedot perusteiden hallintaan. Kuvanveistoon ei ole yksittäistä opintosuunnitelmaa, vaan se on suunniteltu tukemaan piirtämistä antamalla oppilaille kuva ihmiskehon kolmiulotteisesta rakenteesta, kaksiulotteisten mittausten rinnalle.
Ensimmäinen vuosi piiretään ja maalataan grisaille-tekniikalla (tekniikka jossa paletilla on ainoastaan mustaa ja valkoista) kipsipatsaita, asetelmia ja elävää mallia. Toisena vuonna maalauksessa siirytään käyttämään koko väripalettia. Viimeisenä vuonna koko paletin käyttö jatkuu ja lisäksi oppilaille esitellään eri koulukuntien ja taiteilijoitten tekniikoita.
Opintosuunnitelma vaatii oppilailta vahvaa työmoraalia ja päättäväisyyttä tavoitteittensa suhteen. Tavallisesti pääopinto-ohjelman oppilaat työskentelevät koululla klo 9:00-17:00. On myös tavallista, että oppilaat jatkavat opintojaan koulupäivän jälkeenkin, niin että yhteensä harjoitteluaikaa päivässä voi kertyä yli 10 tuntia.
Oppilaitten käytössä on isot studiot, joissa käytetään yleensä ainoastaan kattoikkunoista tulevaa päivänvaloa esineiden ja mallien valaistukseen. Käytössä on myös laaja, yli 200 kipsin valikoima klassisia Metropolitan Museumin lahjoittamia kipsipatsaita.
Skewesin luku
Skewesin luku viittaa lukuteoriassa esiintyviin erittäin suuriin lukuihin, jotka on nimetty eteläafrikkalaisen matemaatikon Stanley Skewesin mukaan. Nämä luvut ovat ylärajoja pienimmälle luonnolliselle luvulle x, jolle missä alkulukufunktio π ilmaisee annettua lukua pienempien tai yhtäsuurten alkulukujen lukumäärä ja li on logaritminen integraalifunktio.
Historia
Stabley Skewesin opettaja, John Edensor Littlewood, todisti vuonna 1914, että kyseinen luku on olemassa, sekä huomasi sen, että erotuksen π(x) − li(x) etumerkki vaihtuu äärettömän monta kertaa. Siihen asti kaikki saatavilla oleva tieto näytti viittavan, että π(x) on aina vähemmän kuin li(x). Lausekkeen todistukselle on kaksi vaihtoehtoa: joko oletetaan Riemannin hypoteesin olevan epätosi, tai vaikeammassa todistuksessa, että se on tosi.
Näitä ylärajoja on sittemmin saatu pienemmiksi Riemannin hypoteesia, Herman te Riele sai 1987 ylärajaksi ja vielä paremman arvion  löysivät Carter Bays ja Richard H. Hudson vuonna 2000.
Natriumpermanganaatti
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö
Huoneenlämpötilassa natriumpermanganaatti on tummanviolettia kiteistä ainetta. Yhdisteestä tunnetaan myös kidevedelliset mono- ja trihydraatit (NaMnO4·H2O ja NaMnO4·3H2O). Aine liukenee runsaasti veteen ja reagoi etanolin kanssa. Natriumpermanganaatti on vahva hapetin.
Natriumpermanganaattia valmistetaan hapettamalla ferromangaania elektrolyyttisesti natriumkarbonaattia sisältävässä liuoksessa tai lähtien kaliumpermanganaatista.
Natriumpermanganaattia käytetään hapettimena vedenpuhdistuksessa ja piirilevyjen etsauksessa. Orgaanisen kemian synteeseissä sitä käytetään hapettamaan alkoholeja aldehydeiksi, ketoneiksi tai karboksyylihapoiksi, tioeettereitä sulfoneiksi ja amiineja nitroyhdisteiksi.
Pyörätuolirugby kesäparalympialaisissa 2020
right|220px Pyörätuolirugbyssa kilpaillaan Tokion paralympialaisissa 2020 7. kertaa. Ottelut pelataan Yoyogi National Stadiumilla. Ottelut pelataan 26. – 30. elokuuta. Rugbyssa pelataan vain yksi turnaus, jossa miehet ja naiset pelaavat sekaisin. Turnaukseen osallistuu kahdeksan 12 urheilijan joukkuetta.
Karsinnat
Isäntämmaa Japani saa automaattisesti paikan paralympialaisiin. Vuoden 2018 maailmanmestari pääsee myös paralympialaisiin. Neljä joukkuetta valitaan alueellisten mestaruusturnausten kautta: Amerikalla on yksi paikka, Euroopalla kaksi ja Aasia/Osenialla yksi paikka. Kaksi joukkuetta karsitaan erillisessä karsintaturnauksessa.
Aikataulu
Lähde:
Zirkonium
Zirkonium [tsirkonium] eli sirkonium on alkuaine, jonka järjestysluku on 40, kemiallinen merkki Zr ja CAS-numero 7440-67-7. Zirkonium on harmahtava metalli, joka on terästä kevyempää ja yhtä kovaa kuin kupari (Cu). Zirkonium on hankalasti erotettavissa hafniumista (Hf).
Esiintyminen
thumb|Zirkoniumkuutio ja -kidetankoja Zirkonium on hyvin yleinen alkuaine. Sitä on löydetty erityisesti Yhdysvalloista, Australiasta, Brasiliasta, Etelä-Afrikasta ja Sri Lankasta. Zirkoniumia arvellaan olevan maaperässä kaksi kertaa enemmän kuin kuparia tai sinkkiä ja jopa kymmenen kertaa enemmän kuin lyijyä.
Käyttö
thumb|Zirkoniaa eli zirkoniumdioksidia Zirkonium on poikkeuksellisen korroosionkestävää, minkä vuoksi sitä käytetään vaativissa erikoistarkoituksissa kuten ydinvoimaloissa polttoainesauvojen materiaalina, erityisen happamissa olosuhteissa, joissa tavallinen haponkestävä teräs ei kestä; sekä kirurgisissa instrumenteissa.
Zirkonium on pehmeähkö aine ja sen koneistettavuus on hyvä. Hankalana ominaisuutena on vain se, että se saattaa syttyä herkästi palamaan.
Zirkoniumoksidia käytetään muun muassa maalien pigmenttinä. Lasiteollisuudessa zirkoniumoksidia käytetään hyvin laajasti lasin valontaiton parantamiseksi. Zirkoniumoksidia käytetään myös tulenkestävien materiaalien valmistamiseen. Nokia julkisti vuonna 2012 Lumia 920 -mallinimellä tunnetun matkapuhelimen, jossa edeltävän Lumia 900 -mallin kromiset osat oli korvattu zirkoniumilla naarmuuntumisen välttämiseksi.
Zirkoniumin mineraali, zirkoni, muistuttaa hyvin paljon timanttia. Koruksi käytettävän zirkonin väriä voidaan muuttaa keinotekoisesti radioaktiivisella käsittelyllä.
Historia
Berliiniläinen apteekkari Martin Heinrich Klaproth löysi zirkoniumin Sri Lankassa vuonna 1789. Vasta 35 vuotta myöhemmin ruotsalainen kemisti Jöns Jacob Berzelius onnistui valmistamaan epäpuhdasta zirkoniumia. Hän pelkisti kaliumheksafluorozirkonaattia kaliumin kanssa. Nykyisin pelkistys tehdään magnesiumilla.
Zirkoniumin nimi juontuu arabian sanasta zargus, "kullanvärinen".
Aleksanteri Karađorđević
thumb|Ruhtinas Aleksanteri Karađorđević, [[Uroš Kneževićin maalaama muotokuva.]] Aleksanteri (Aleksandar) Karađorđević (11. lokakuuta (J: 29. syyskuuta) 1806 Topola, Serbia – 4. toukokuuta (J: 22. huhtikuuta) 1885 Temesvár, Itävalta-Unkari) oli Serbian ruhtinas vuosina 1842–1858.
Elämäkerta
Aleksanteri oli serbien turkkilaisvastaista kansannousua johtaneen Karađorđen kolmas poika. Hän joutui asumaan vuosia maanpaossa ja palveli Venäjän armeijassa, mutta pääsi palaamaan Serbiaan Mikael Obrenovićin ollessa hallitsijana ja toimi tämän adjutanttina. Mikaelin syrjäyttämisen jälkeen vuonna 1842 Serbian kansalliskokous eli skupština valitsi Aleksanterin maan ruhtinaaksi. Muutoksen tyytymättömän Venäjän vaatimuksesta asiasta äänestettiin uudelleen kesäkuussa 1843, mutta lopputulos oli sama. Turkki kieltäytyi tunnustamasta häntä perinnölliseksi ruhtinaaksi, mutta ei muuten puuttunut valintaan.
Aleksanteri hallitsi yhdessä pienen senaattoriryhmän kanssa. Hänen hallintonsa pyrki kehittämään Serbian koulu- ja oikeusjärjestelmiä sekä rahataloutta, mutta korruption ja väärinkäytösten vuoksi uudistukset herättivät yleistä tyytymättömyyttä. Oppositioasenteen omaksui varsinkin perustuslaillisia uudistuksia toivonut älymystö. Kun eteläisessä Unkarissa nousi vallankumousvuoden 1848 aikana unkarilaisvastainen serbien kapina, Aleksanteri kieltäytyi tukemasta sitä suoraan, mutta salli vapaaehtoisten mennä vapaasti rajan yli Unkariin auttamaan kapinallisia.
Krimin sodan aikana Aleksanteri taipui Itävallan vaatimuksiin pidättäytyä Venäjän tukemisesta ja Serbia pysyi näin ollen puolueettomana. Tämä lisäsi hänen epäsuosiotaan, sillä monet serbit kannattivat panslavismia. Pariisin rauha vuonna 1856 tosin lisäsi Serbian vapauksia ja antoi sen asemalle suurvaltojen takeet. Hallitusneuvosto eli senaatti kääntyi juonittelemaan Aleksanteria vastaan, joten hän erotti vuonna 1857 sen johtajat. Kun hän seuraavana vuonna kutsui skupštinan koolle, se asettui heti vaatimaan hänen eroaan. Kokous päätti lopulta Aleksanterin syrjäyttämisestä 23. joulukuuta 1858 ja palautti Miloš Obrenovićin hänen tilalleen ruhtinaaksi. Aleksanteri pakeni Belgradin turkkilaiseen linnoitukseen, mutta kun niin Turkki kuin Itävaltakin kieltäytyivät tukemasta häntä, hän ilmoitti kruunusta luopumisestaan 3. tammikuuta 1859.
Aleksanteri vietti loppuikänsä maanpaossa asuen vuoroin Itävallassa ja Valakiassa. Hänen kannattajansa olivat ilmeisesti vastuussa ruhtinas Mikael Obrenovićin salamurhasta vuonna 1868 ja myös Aleksanteria syytettiin osallisuudesta murhasalaliittoon. Syytöksiä ei ole voitu näyttää toteen, mutta hänet tuomittiin silti poissaolevana 20 vuodeksi vankeuteen.
The Great McGinty
pienoiskuva|Vas. [[Akim Tamiroff, Muriel Angelus ja Brian Donlevy.]] The Great McGinty on Preston Sturgesin käsikirjoittama ja ohjaama poliittinen komediaelokuva vuodelta 1940. Se on käsikirjoittajana uransa aloittaneen Sturgesin ensimmäinen ohjaustyö. Elokuva toi hänelle parhaan alkuperäiskäsikirjoituksen Oscar-palkinnon ja käynnisti Sturgesin läpi 1940-luvun jatkuneen uran menestyskomedioiden kirjoittajana ja ohjaajana.
Juoni
1930-luvun lamavuosina muuan pummi (Brian Donlevy) pääsee paikallisten hämärämiesten työrukkaseksi väärentämään vaalituloksia. Mies menestyy niin, että hänet nostetaan korruptoituneen pikkukaupungin pormestariksi. Kuvernöörin virkaan edetäkseen hän menee kulissiavioliittoon kovin rehellisen naisen kanssa, joka alkaa vaatia mieheltään oikeita uudistuksia, jotka hyödyttävät kansalaisia. Pahaksi onneksi mies rakastuu puolisoonsa aidosti. Tästä alkaa miehen alamäki hänen ”työnantajiensa” hylätessä hänet. Mies kertoo tarinan takaumana työskennellessään baarimikkona jossain Keski-Amerikan pikkukylässä jouduttuaan pakenemaan Yhdysvalloista.
Myöhempi arvostus
The New York Timesin kriitikot valitsivat elokuvan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa. Rotten Tomatoes -kokoomasivustolla elokuvalla oli 2010-luvun lopulla kriitikoiden 100 prosentin ja suuren yleisön 79 prosentin arvostus.
Debra Messing
Debra Lynn Messing (s. 15. elokuuta 1968) on yhdysvaltalainen Emmy-palkittu näyttelijä, joka tunnetaan parhaiten roolistaan Grace Adlerina tv-sarjassa Will & Grace.
Nuoruus
Messing syntyi 15. elokuuta vuonna 1968 Brooklynin kaupunginosassa New York Cityssä. Hänen vanhempansa olivat juutalaisia. Kouluikäisenä Messing alkoi ottaa laulu-, tanssi- ja draamatunteja. Hänen vanhempansa olivat hyvin kannustavia ja tukivat Messingin aietta ryhtyä näyttelijäksi, mutta vaativat häntä myös suorittamaan opintonsa loppuun ennen näyttelijänuran aloittamista. Messing ilmoittautuikin Brandeisin yliopistoon Massachusettsiin. Hän valmistui vuonna 1990 ja palasi kotiinsa New Yorkiin, jossa hän pääsi New Yorkin yliopiston draamaopetukseen.
Ura
Uransa alkuaikoina Messing näytteli muutamassa näytelmässä ennen pääsyään tv-sarjaan NYPD Blue, johon hän suoritti vierailuja usean jakson verran. Hänen ensimmäinen elokuvansa oli Rakkauden pilvitarha. Se valmistui vuonna 1995. Elokuva toi Messingille näkyvyyttä ja sen avulla hän sai toisen pääosan sarjasta Ned and Stacey. Sarjaa tehtiin kahden tuotantokauden verran vuosina 1995–1997. Tuona aikana Messing myös vieraili muun muassa suositussa tv-sarjassa Seinfeld.
Vuonna 1998 Messing sai osan Grace Adlerina NBC:n uudessa komediasarjassa Will & Grace. Sarjasta tuli suuri hitti ja se toi vuosien varrella Messingille useita palkintoja ja ehdokkuuksia. Hän oli kuusi kertaa parhaan naispääosan Golden Globe -ehdokkaana ja viisi kertaa parhaan naispääosan Emmy-ehdokkaana. Golden Globea Messing ei voittanut kertaakaan, mutta Emmyn hän sai vuonna 2003. Will & Grace lopetettiin vuonna 2006, jonka jälkeen Messing on jatkanut uraansa valkokankaan puolella.
Vuonna 2012 Messing näytteli Smash-televisiosarjassa merkittävää sivuosaa.
Yksityiselämä
Messing on ollut naimisissa näyttelijä-käsikirjoittaja Daniel Zelmanin kanssa vuodesta 2000 lähtien. Heillä on yksi lapsi (s.2004). Pari muutti erilleen ja haki avioeroa vuonna 2011. Se myönnettiin kesäkuussa 2012. Messing alkoi seurustelemaan Smash-vastanäyttelijänsä Will Chasen kanssa.
Thierry Henry
pienoiskuva|Henry vuonna 2011. Thierry Daniel Henry (s. 17. elokuuta 1977 Les Ulis) on ranskalainen entinen jalkapalloilija ja valmentaja. Menestyneimpien ranskalaisten kärkipelaajien joukkoon luettu Henry edusti urallaan useita huippuseuroja, ja hän on Ranskan maajoukkueen kaikkien aikojen toiseksi paras maalintekijä sekä toiseksi eniten maaotteluita pelannut mies (123 ottelua ja 51 maalia). Henry lopetti uransa vuonna 2014 ja aloitti urheilukanava Sky Sportsin asiantuntijana alkuvuodesta 2015.
Pelaajana
Henry aloitti ammattilaisuransa Monacossa, jossa hän debytoi 17-vuotiaana. Monacon valmentajana toimi tuolloin Arsène Wenger. Ranskan maajoukkueessa Henry teki ensiesiintymisensä lokakuussa 1997 Etelä-Afrikkaa vastaan. Hän oli mukana myös Ranskan maailmanmestarijoukkueessa sen kotikilpailuissa vuonna 1998. Henry teki turnauksessa kolme maalia ollen joukkueensa paras maalintekijä. Onnistuneiden MM-kilpailuiden jälkeen hän siirtyi tammikuussa 1999 italialaiseen Juventukseen. Juventuksessa Henry pelasi kuitenkin vain puolen kauden verran. Keskushyökkääjänä viihtyvää Henrya peluutettiin joukkueessa laidassa ja hän teki Juventukselle vain kolme maalia.
Kesällä 1999 Henry siirtyi Englannin Valioliigan Arsenaliin, jossa hänen uransa nousi uuteen kukoistukseen. Hän oli mukana myös Ranskan voittaessa vuoden 2000 EM-kilpailut. Turnauksessa Henry teki kolme maalia. MM-kilpailuissa 2002 Henry kuului Ranskan avauskokoonpanoon mutta hänen turnauksensa päättyi ulosajoon toisessa ottelussa Uruguayta vastaan eikä Ranska päässyt alkulohkosta jatkoon, kun kukaan joukkueesta ei onnistunut maalinteossa. Arsenalissa Henryn maalintekotahti oli hurjaa ja hän nousi seuran kaikkien aikojen parhaaksi maalintekijäksi. Sekä pelaajat että lehdistö valitsivat Henryn Englannin Valioliigan parhaaksi pelaajaksi kausina 2002–2003 ja 2003–2004. Hän on sijoittunut kahdesti toiseksi Fifan vuoden pelaaja -äänestyksessä. Viimeisinä kausinaan Arsenalissa hän toimi myös joukkueen kapteenina.
Kesällä 2007 Henry siirtyi espanjalaiseen Barcelonaan. Sopimus oli neljävuotinen ja siirtosummaksi arvioitiin 24 miljoonaa euroa. Kaudella 2008–2009 Henry oli voittamassa Barcelonan riveissä Espanjan mestaruutta ja cupia sekä Mestarien liigaa.
17. lokakuuta 2007 Henrysta tuli Ranskan maajoukkueen kaikkien aikojen paras maalintekijä, kun hänen kaksi maaliaan EM-karsintaottelussa Liettuaa vastaan nosti maalimäärän 43 osumaan. Entistä ennätystä piti hallussaan Michel Platini.
MM-karsinnoissa 2010 Henry alusti kyseenalaisen maalin käsivirheen jälkeen Irlantia vastaan jättäen sen ulos kilpailuista. Vaikka Henry olikin mukana Barcelonassa kaudella 2009, jolloin joukkue voitti triplamestaruuden, siellä pelatut kaudet eivät olleet henkilökohtaisella tasolla yhtä menestyksekkäitä, kuin Arsenalissa vietetyt.
Heinäkuussa 2010 Henry siirtyi Pohjois-Amerikan Major League Soccer -liigan New York Red Bullsiin. Hän teki täyden debyyttinsä 31. heinäkuuta 2–2-tasapelissä Houstonia vastaan syöttäen molemmat maalit Juan Pablo Angelille. Hän teki ensimmäisen MLS-maalinsa 28. elokuuta 2–0-voitossa San Josesta. Henry sai 2000 dollarin sakot syyskuun 16. päivänä ottelussa FC Dallasia vastaan, kun hän aiheutti Kevin Hartmanin loukkaantumisen halutessaan potkaista pallon maaliin Mehdi Ballouchyn maalin jälkeen.
Tammikuussa 2011 hän siirtyi harjoittelemaan Arsenalin vahvuuteen pitääkseen yllä kuntoaan ennen MLS-kautta. 7. tammikuuta 2012 Arsenal kertoi tehneensä kahden kuukauden lainasopimuksen Henryn kanssa. Paluuottelussaan Henry teki vaihdosta tultuaan ratkaisumaalin FA Cupin ottelussa Leeds Unitedia vastaan. Sopimus kattoi tammi- ja helmikuun, minkä jälkeen Henry palasi taas New York Red Bullsin vahvuuteen. Hän jätti seuran kauden 2014 jälkeen ja lopetti pelaajauransa. Hän siirtyi uransa lopettamisen jälkeen Sky Sportsin jalkapalloasiantuntijaksi. Hän työskenteli kanavalla kesään 2018 saakka, kunnes ilmoitti keskittyvänsä valmennusuransa rakentamiseen.
Valmentajana
13. lokakuuta 2018 Henrystä tuli entisen seuransa AS Monacon päävalmentaja kesään 2021 ulottuvalla sopimuksella. Henry ei onnistunut kääntämään Monacon peliä parempaan suuntaan, vaan joukkue hävisi hänen alaisuudessaan pelaamistaan 20 ottelusta 11 ja voitti vain neljä. Seurajohto erotti Henryn 24. tammikuuta 2019, kun Monaco oli hävinnyt Ranskan cupissa FC Metzille.
Marraskuussa 2019 Henry teki kaksivuotisen sopimuksen MLS-liigan kanadalaisjoukkue Montreal Impactin kanssa.
Fennomania
Fennomania eli suomalaisuusliike oli Suomen autonomian ajan alkupuolelle ajoittuva suomalaiskansallinen liike. Liike taisteli suomen kielen aseman parantamisen puolesta ja pyrki osoittamaan kansallisromantiikan perusteella Suomen kansakunnaksi, jonka kielenä olisi suomi. Fennomaniasta on käytetty myös nimityksiä suomenmielisyys ja suomenkiihko.
1870-luvulta lähtien poliittinen kiistely ja ajatustenvaihto kielelliseen enemmistöön kuuluvien fennomaanien ja suomenruotsalaista vähemmistöä edustavien svekomaanien välillä aktivoitui. Fennomaanien ja svekomaanien välistä poliittista taistelua kutsutaan kielitaisteluksi. Sitä käytiin erityisesti vuoden 1863 kieliasetuksen voimaantulon ja suomenkielisten oppikoulujen perustamisen ympärillä.
Itsenäistymisen jälkeen fennomaniaa seurasi aitosuomalainen liike, joka halusi saada aikaan nopean ratkaisun Suomen kieli- ja kansallisuustaistelussa. Aitosuomalainen liike pyrki nostamaan suomalais-kansallista sivistystä sekä rakentamaan suomalaista kansallisvaltiota.
Sanaa fennomania on tiettävästi ensi kerran käyttänyt saksalainen historioitsija Christian Friedrich Rühs saksankielisessä kirjeessään C. C. Gjörwellille.
1700-luvun fennofilia
thumb|[[Henrik Gabriel Porthan (Johan Erik Hedberg)]] 1600-luvun lopulla tai 1700-luvun alussa alkoi orastaa fennofiliaksi kutsuttu suomalaisuusliike, jonka varhainen edustaja oli Daniel Juslenius. 1700-luvun jälkipuolella Turun akatemian piirissä sitä edusti erityisesti Henrik Gabriel Porthan. Fennofiliassa yhdistyivät suomen kieleen ja suomalaiseen kansanperinteeseen kohdistuva tieteellinen kiinnostus sekä halu kehittää suomen kieltä kansanvalistustyön tarpeisiin. Porthan kuitenkin katsoi, että kulttuurin levitessä suomen kieli lopulta häviää kokonaan, kuten hänen mukaansa Länsi-Suomen kehityksestä saattoi päätellä. Porthan ei pitänyt ongelmallisena, että maassa puhuttiin kolmea eri kieltä (suomea, ruotsia ja latinaa), ja että maassa sosiaalisen aseman kohoamiseen liittyi tuolloin automaattisesti kielen vaihto ruotsiin. Hän kuitenkin määritteli suomalaisuuden nimenomaisesti kielen perusteella. Tutkijoiden näkemykset siitä, hahmottiko Porthan maan kieliryhmät omina kansakuntinaan, eroavat. Matti Klingen mukaan Porthan katsoi, että Suomessa oli kaksi kansakuntaa: "barbaarimetsäläiset ja sivistyneemmän rannikkoseudun väestö", kun taas Juha Manninen katsoo, että Porthanin käyttämä ilmaus quasi nationes ("ikään kuin kansakuntia") ei tue tätä tulkintaa.
Fennomania syntyy Venäjän vallan aikana
Kun Suomi 1808–1809 liitettiin Venäjään ja sai laajan valtiollisen itsenäisyyden, oli suomen kieli edelleen syrjäytetyssä asemassa. Se oli kirjallisesti vähän viljeltyä ja kokonaan poissa virastoista, yliopistosta ja kouluista; kirkko oli ainoa julkinen paikka, missä suomea käytettiin. Muutamat isänmaanystävät kuitenkin katsoivat, että perinpohjainen muutos olisi saatava aikaan. Tästä käsityksestä sai alkunsa uusi, valtiollinen suomenmielisyys, joka ei enää tyytynyt pelkkään suomen kielen tieteelliseen tutkimukseen, vaan asetti päämääräkseen maassa enemmistökielenä puhutun suomen kohottamisen sivistys- ja valtakielen asemaan. Tämä toiminta sai pian fennomanian nimen. Sanan keksi tiettävästi ruotsalainen kansallisromantikko Lorenzo Hammarskjöld. Hammarskjöld tarkoitti termin myönteiseksi, vaikka myöhemmin fennomania herätti ruotsalaisissa ja ruotsinkielisissä torjuvia asenteita.
Valtiollinen suomenmielisyys lähti, kuten fennofiilisyyskin, yliopistopiireistä. Sen ensimmäisiä edustajia olivat J. G. Linsén ja professori Fredrik Bergbom, jotka Mnemosyne-lehdessään ajoivat tätä uutta suomalaisuutta, A. I. Arwidsson, joka lehdessään Åbo Morgonblad (1821) teroitti sivistyneistölle, että sen tuli rakastaa kaikkea kotimaista ja ennen kaikkea suojella ja hoitaa kotimaista kieltään, ja E. G. Ehrström, joka samassa lehdessä esitti, että suomi oli otettava käyttöön kouluissa, yliopistossa ja virastoissa. Tämän ensimmäisen kansallisen herätyksen vaikutuksia lienee ollut, että ylioppilaat vuonna 1820 tekivät anomuksen suomen kielen opettajan asettamisesta. Vuonna 1826 perustettiinkin suomen kielen lehtorin virka, mutta yleensä Arwidssonin, Ehrströmin ym. esittämät kansalliset vaatimukset eivät saavuttaneet vastakaikua, ja julkinen keskustelu suomen kielen kohottamisesta taukosi parin vuosikymmenen ajaksi.