cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vichyn Ranska
Talous ja kansantalous
Aselevon ehtojen mukaisesti Vichyn Ranskan oli korvattava miehityksen kuluja Saksalle 20 miljoonan Saksan markan arvosta joka päivä. Ranskasta toimitettiin Saksaan sodan loppuun mennessä yhteensä 2,4 miljoonaa tonnia vehnää, 891 000 tonnia lihaa ja 1,4 miljoonaa hehtolitraa maitoa. Tämä haittasi merkittävästi Ranskan väestön omaa ruokahuoltoa. Ranskan eteläosissa myös tuotettiin tyypillisten maataloustuotteiden – vehnä, voi, liha, sokeri – sijasta enemmän viiniä. Esimerkiksi viinintuotannon keskeisellä alueella Nîmes'ssä kansa kärsi nälkää jo vuoden 1940 kesällä, siinä missä maataloudeltaan tasapainoisempi Limousinin alue selvisi helpommalla.
Säännöstely otettiin käyttöön syyskuussa 1940 siten, että henkilö saattoi saada 1 800 kilokaloria päivässä. Määrää alennettiin vuonna 1942 1 700 kilokaloriin, ja myöhemmin se laski aikuisten osalta jopa 900 kilokaloriin pahenevien materiaalipulien takia. Ranskalaiset alkoivat enenevässä määrin turvautua omaan nokkeluuteensa ja mustaan pörssiin saadakseen riittävästi syötävää – ilmiöstä käytettiin nimitystä système débrouillard (vapaasti suom. neuvokkuusjärjestelmä). Clermont-Ferrandin kaupungissa maaliskuussa 1941 tehdyn arvion mukaan tyypillinen ruokakunta kulutti budjetistaan 62 prosenttia ruokaan, mutta ei silti välttämättä saanut tasapainoista tai riittävää ravitsemusta.
Vuoden 1942 kesäkuun lopulla pääministeri Pierre Laval ilmoitti niin sanotusta relève-ohjelmasta, jossa Saksa vapauttaisi ranskalaisia sotavankeja vastineeksi siitä, että Vichyn Ranska toimittaisi Saksaan vapaaehtoisia tehdastyöläisiä. Erityisesti Saksaan kaivattiin metalliteollisuuden parissa työskenteleviä. Alkuun kiinnostuneiden kansalaisten mielipide vaihtui pian ärtymykseen, sillä vaihtosuhde vapaaehtoisten ja sotavankien välillä oli yks vanki kolmea vapaaehtoista vastaan. Hallitus joutui tämän vuoksi lokakuusta 1942 alkaen ottamaan tehtaista pakolla työntekijöitä Saksaan lähtijöiksi, ja myöhemmin 16. helmikuuta 1943 kaikki ranskalaiset miehet määriteltiin työvelvollisiksi. Työvelvollisten mahdollisiin kohtaloihin lukeutui Saksaan siirtymisen lisäksi saksalaisilta tilauksia saaneissa tehtaissa työskentely, Organisation Todtissa linnoituslaitteiden kuten Atlantin vallin rakentaminen tai kriittisten rautatieyhteyksien suojaaminen.
Metakromaattinen leukodystrofia
Metakromaattinen leukodystrofia (MLD) on kromosomissa 22 olevan resessiivisesti perinnöllisen geenivirheen aiheuttama aivojen valkean aineen surkastumishäiriö. Varsin vaihteleviin neurologisiin oireisiin kuuluvat mm. psykoottiset tilat, ajattelun jähmeys, dementia, jäykkäkouristukset, pakkoliikkeisyys, halvaus, tajuttomuus, näkövauriot ja epilepsia, joiden lisäksi taudinkuvaan voi kuulua lihasoireita.
Jos metakromaattinen leukodystrofia puhkeaa jo varhain lapsuudessa, puhutaan sairauden infantiilista muodosta. Tämä saattaa johtaa varhaiseen kuolemaan viiden vuoden ikään mennessä. Juveniili tautimuoto puhkeaa myöhemmin, noin 3–10-vuotiaana, ja aikuisiän muoto tavallisesti yli 16-vuotiaana. Nuoruus- ja aikuisiän metakromaattiset leukodystrofiat etenevät hitaammin kuin infantiili muoto, ja niistä kärsivät saattavat elää yli vuosikymmenen diagnoosin saamisesta.
Huonoennusteisin muoto, infantiili metakromaattinen leukodystrofia, on kaikkein yleisin. Vanhemmilla potilailla saattaa jatkua pitkään etenevänä keskushermostosairautena. Heillä sairaus on vaikeampi todeta, koska se saatetaan sekoittaa esimerkiksi skitsofreniaan.
Metakromaattisen leukodystrofiaan ei tunneta parantavaa hoitoa. Sairaus kuvattiin vuonna 1933, ja siitä kärsii yksi ihminen noin 40 000:sta.
Suomessa todetaan vuosittain 1–2 MLD-tapausta, ja arviolta 0,5–1 prosenttia väestöstä on MLD-sairauden aiheuttavan geenivirheen terveitä kantajia.
Hoitona on oireisiin perustuva kuntoutus. Myös luuydinsiirtoja on kokeiltu.
Waziristan
thumb|Waziristan Pakistanin kartalla. Waziristan on wazirien pataaniheimon asuttama alue Pakistanin länsiosassa. Suurin osa alueesta kuuluu entisiin Pakistanin heimoalueisiin ja nykyiseen Khyber Pakhtunkhwaan.
Historia
Waziristanin varhaishistoriasta tiedetään vain vähän. Joitakin mainintoja alueesta on esimerkiksi Baburin valtakaudelta ja myöhemmin Ahmad Šah Dorranin valtakaudelta 1700-luvulta. Enemmän tiedetään kuitenkin vuodesta 1849 eteenpäin, jolloin britit alkoivat ulottaa valtaansa Intiassa Waziristaniin saakka. Briteille wazirit olivat turvallisuusongelma, jonka ratkaisemiseksi tehtiin rangaistusretkiä ja rakennettiin varuskuntia ja teitä. Britit loivat myös kaksi hallinnollista aluetta, Pohjois-Waziristanin (1895) ja Etelä-Waziristanin (1896). Brittivalta herätti vastustusta paikallisten keskuudessa, ja paikallinen uskonnollinen johtaja Mulla Muhyi al-Din (k. 1913), joka tunnettiin paremmin nimellä Mulla Powinda, johti epäonnistunutta kapinaa brittejä vastaan. Kolmannen afgaanisodan aikana vuonna 1919 britit menettivät otteensa suuresta osasta Waziristania. Valtansa palauttamiseksi britit suorittivat alueella suuria sotilasoperaatioita vuosina 1919-1923. Väkivaltaisuudet jatkuivat vielä näiden operaatioiden jälkeenkin.
Pakistanin itsenäistyminen toi muutoksia Waziristaniin. Vakinaisen armeijan varuskunnat korvattiin paikallisilla puolisotilaallisilla joukoilla ja alueelle tuli nyt myös kouluja ja sairaaloita. Monet paikalliset työskentelivät eri puolilla Pakistania. Luotettavien väestönlaskentojen puutteesta huolimatta Waziristanin väestön tiedetään kasvaneen selvästi 1900-luvun jälkimmäisellä puoliskolla. Väestönkasvu johti omiin ongelmiinsa alueen heimojen välillä. 1970-luvulla hallitusten joukkojen piti puuttua väkivaltaisuuksiin mahsudien ja wazirien heimojen välillä. Afganistanin sodan myötä Waziristanista ontullut merkittävä piilopaikka Afganistanin Taliban-liikkeen taistelijoille. Pakistanin hallitus on taistellut Yhdysvaltojen painostuksesta Taliban-taistelijoita vastaan alueella.
Väestö
thumb|Tanssijoita Waziristanissa. Waziristanin väestön valtaosa on pataaneja. Wazirit ovat pataaniheimo, joiden mukaan Waziristan on nimetty. Toinen alueella vaikuttava heimo ovat mahsudit, joita asuu etenkin Etelä-Waziristanin keskiosissa. Alueella on perinteisesti harjoitettu lähinnä maanviljelyä ja karjanhoitoa, joita ovat tukeneet kauppa, kaivostoiminta, pienimuotoinen teollisuus ja ryöstöretket.
Tauria
pienoiskuva|pysty=1.3|Pohjoisen Mustanmeren kreikkalaiset siirtokunnat. Tauria, Tauris tai Taurike  eli Taurien Khersonesos  oli antiikin aikainen nimitys nykyiselle Krimin niemimaalle. Kreikkalaiset perustivat alueelle siirtokuntia 600-luvulla eaa. Taurian tärkeimpiä kaupunkeja oli nykyisen Sevastopolin liepeillä sijainnut Khersonesos, jonka perustivat Herakleia Pontiken asukkaat.
pienoiskuva|vasen|Nykyisen [[Sevastopolin alueella sijaitsevan Khersonesoksen raunioita. Kohde on valittu yhdeksi Ukrainan seitsemästä ihmeestä.]]
Tiedeyhteisö
Tiedeyhteisö toimii erityisesti tiedejulkaisujen ja konferensseissa tapahtuvan keskustelun ja väittelyn kautta. Tiedejulkaisuihin hyväksyttävät tutkimusartikkelit käyvät julkaisijan lisäksi läpi ulkopuoliset alan asiantuntijat vertaisarvioinnissa. Tällä pyritään edistämään objektiivisuutta pitämällä yllä tutkimusmenetelmien ja tulosten tulkinnan laatua.
Yleisen tiedeyhteisön lisäksi on lukuisia ”alayhteisöjä”, jotka tekevät työtä tietyillä tieteenaloilla tai tietyissä laitoksissa. Eri tieteenalojen välistä toimintaa kutsutaan poikkitieteellisyydeksi.
Lahtivalas
Lahtivalas (Balaenoptera acutorostrata) on hetulavalaisiin kuuluva laji, joka elää sekä pohjoisen että eteläisen pallonpuoliskon merialueilla. Lahtivalaita on maailmassa noin 500 000–700 000 yksilöä.
Ulkonäkö ja koko
Lahtivalas on pienimpiä hetulavalaita. Se kasvaa 11 metrin pituiseksi ja noin 10 000 kilon painoiseksi.
Erityisesti pohjoisen pallonpuoliskon lahtivalaat erottaa muista valaista kummassakin rintaevässä olevasta valkoisesta tai vaaleasta poikkiraidasta. Monilla yksilöillä on vaaleita juovia myös pään takana. Lahtivalaan ruumis on selkäpuolelta musta tai tummanharmaa ja vatsapuolelta valkoinen. Lahtivalaan suussa on 230–350 hetulaa, joista enemmistö on väriltään kellertäviä ja osa mustia. Kurkussa on 50–70 uurretta.
Levinneisyys
vasen|thumb|Lahtivalas Antarktiksella. Lahtivalaan elinalue kattaa maailman meret arktisilta seuduilta tropiikkiin ja Antarktiksen lähiympäristöön asti. Pohjoinen populaatio asustaa pohjoisella ja eteläinen populaatio eteläisellä pallonpuoliskolla.
Lahtivalaita ei yleensä elä sisämerissä tai muissa matalissa vesissä, mutta harhailijoita voidaan tavata epätyypillisissäkin ympäristöissä. Esimerkiksi Tanskan salmissa liikkuu lahtivalasyksilöitä miltei vuosittain. Lisäksi Amazonin sademetsästä, 1 600 kilometrin päästä merestä, löytyi marraskuussa 2007 lahtivalas. Tutkijoiden mukaan valas oli luultavasti uinut niin kauas sisämaahan eksyttyään Amazonjoen jokiverkostossa.
Lahtivalas on havaittu kerran myös Suomen aluevesillä. Kyseessä oli nuori, hieman yli viisi metriä pitkä yksilö, joka saatiin kiinni puolikuolleena Perämereltä, Siikajoen suulta 2. heinäkuuta 1881. Valaan hetulat otettiin tuolloin talteen, mutta niiden nykyisestä olinpaikasta ei ole tietoa.
Lisääntyminen
Lahtivalaat pariutuvat eteläisen pallonpuoliskon lämpimillä merillä, minkä jälkeen uivat takaisin napaseutujen kylmille mutta ruokaisille vesille. Pariutuminen tapahtuu vuodenvaihteen jälkeen. Kymmenen kuukauden kuluttua parittelusta naaras palaa ennen urosta lauhkean vyöhykkeen vesille synnyttämään. Poikanen on lähes kolmen metrin pituinen ja painaa noin 400 kg. Emo ruokkii poikasta ruiskuttamalla sen suuhun maitoa piilossa olevasta nisästään. Poikanen juo maitoa neljäkuukautiseksi asti, jolloin se on saavuttanut 4,5 metrin pituuden. Poikanen vieroitetaan noin puolivuotiaana, mutta se pysyttelee emonsa seurassa vähintään vuoden ajan ja joskus jopa pari vuotta. Atlantin ja Tyynenmeren populaatioiden kesken esiintyy pientä vaihtelua. Tyynellämerellä poikaset saattavat syntyä mihin aikaan vuodesta tahansa. Atlantilla synnytykset ajoittuvat sen sijaan tavallisesti joulukuuhun. Saavuttaessaan sukukypsyyden lahtivalaat ovat vähintään 6,5 metrin pituisia. Ne voivat elää ainakin 45-vuotiaiksi.
Ravinto
thumb|Lahtivalaan koko verrattuna ihmiseen.
Kurkkunahan pitkittäisuurteet, eräänlaiset laskokset, helpottavat lahtivalasta pyydystämään riittävästi ravintoa. Nämä jopa 5 cm syvät sopeutumat ulottuvat kurkusta vatsaan asti. Laskosten avulla valas pystyy laajentamaan suunsa tilavuutta ja nauttimaan valtavan määrän vettä ja siinä olevaa planktonia sekä kaloja ja krillejä. Valas siivilöi veden hetuloidensa lomitse, puhdistaa hetulat kielensä avulla ja nielee saaliin. Etelämantereen vesillä elävät lahtivalaat pyydystävät ravinnokseen miltei yksinomaan planktonia. Pohjoiset lahtivalaat syövät myös pieniä parvissa uivia kaloja, kuten sardelleja, sillejä ja makrilleja. Tärkeintä ravintoa ovat kuitenkin krillit, joita valaat ahmivat ruokailuvesillään valtavia määriä.
Valaiden pyynti
Norja on tällä hetkellä ainoa kansainvälisen valaanpyyntikomission (IWC) jäsenmaa, joka harjoittaa kaupallista valaanpyyntiä. Sen pyyntikiintiönä vuonna 2006 oli 1 052 valasta. Suomen ja Ruotsin ympäristöministerit ovat vedonneet Norjan hallitukseen luopua lahtivalaiden pyynnistä.
Miekkailu kesäolympialaisissa 1952 – miesten säilän joukkuekilpailu
Helsingin olympiakisojen miesten säilämiekkailun joukkuekilpailuun osallistui 19 joukkuetta ja 95 urheilijaa. Kilpailupäivät olivat 29.–30. heinäkuuta. Unkari kukisti finaalissa niukasti Italian otteluvoitoin 8-7. Viimeistä kamppailua ei enää tarvinnut käydä, koska Unkari olisi joka tapauksessa voittanut kamppailun pistoilla. Pronssin ratkaisseessa ottelussa Ranska kukisti Yhdysvallat 8-6.
1. kierros
Jokaisesta ryhmästä kaksi parasta jatkoon.
1. ryhmä
2. ryhmä
3. ryhmä
4. ryhmä
5. ryhmä
6. ryhmä
2. kierros
Jokaisesta ryhmästä kaksi parasta välieriin.
1. ryhmä
3. ryhmä
4. ryhmä
Välierät
Kummastakin ryhmästä kaksi parasta loppukilpailuun.
1. ryhmä
2. ryhmä
Guy Sebastian
Guy Sebastian (s. 26. lokakuuta 1981 Klang, Selangor, Malesia) on australialainen laulaja. Hänen äitinsä on malesialainen ja isänsä englantilainen. Nuoruudessaan hän muutti perheensä kanssa Adelaideen, Australiaan. Hän voitti Australian Idolin ensimmäisen kauden vuonna 2003 ja teki levytyssopimuksen BMG:n kanssa. Hänen ensimmäinen singlensä, ”Angels Brought Me Here”, debytoi Australian singlelistan ykkössijalla. Joulukuussa 2003 julkaistua debyyttialbumia, Just as I Am, myytiin kuusinkertaiseen platinalevyyn oikeuttava määrä. Yhteensä hän on julkaissut kuusi studioalbumia, joista viimeisimmän vuonna 2012.
Timothy L. Kopra
Kopran isoäiti on kotoisin Helsingistä. Kopran suku on kotoisin Karjalan Valkjärveltä, josta Timothy Kopran isoisä Antti lähti 1910 Amerikkaan. Timothyn isä tohtori Lennart Kopra puhui vielä sujuvasti suomea, mutta kielitaito ei periytynyt hänen pojalleen. Kopra on kuitenkin sanonut olevansa ylpeä suomalaisista juuristaan ja on vieraillut Suomessa kerran sukunsa yhteisessä tapaamisessa. Kopra on naimisissa kentuckylaisen Dawn Kaye Lehmanin kanssa. Heillä on kaksi lasta.
Kopra pääsi onnistuneesti lähtemään avaruuteen 16. heinäkuuta 2009 avaruussukkula Endeavourin lennolla STS-127, kun lentoa oli sitä ennen siirretty viidesti teknisten ongelmien ja sään vuoksi. Kopra osallistui 18. heinäkuuta ensimmäiselle avaruuskävelylleen, joka kesti viisi ja puoli tuntia. Hänellä oli avaruuslennollaan mukanaan suomalainen muistoesine, Kalevala-mitali, joka kuuluu Rahapajan lyömään Sydämeltään suomalainen -mitalisarjaan. Kopra soitti avaruudesta videopuhelun presidentti Tarja Haloselle Kultarantaan 3. elokuuta 2009. Kopra palasi maahan avaruussukkula Discoveryn mukana 12. syyskuuta 2009 lennolla STS-128 Nicole Stottin korvatessa hänet avaruusasemalla.
Kopran oli tarkoitus lentää avaruuteen uudestaan NASAn avaruussukkulalennolla STS-133 helmikuussa 2011, mutta hän loukkaantui polkupyöräonnettomuudessa 15. tammikuuta 2011 ja hänen tilalleen lennolle valittiin toinen astronautti, Stephen Bowen. Kopra uskoo myös miehitetyn Mars-lennon toteutuvan tekniikan kehityttyä riittävästi.
Kopra lensi Tim Peaken ja Juri Malentšenkon kanssa Sojuzilla Kansainväliselle avaruusasemalle 15. joulukuuta 2015 ja palasi takaisin maahan 18. kesäkuuta 2016.
thumb|left|350px|Kopra ensimmäisellä avaruuskävelyllään Endeavourin rahtitilassa 18.7.2009 ([//upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/1/16/STS-127_EVA1_Kopra03.jpg iso kuva])
Kerettiläisyys
thumb|260px|[[Galileo Galileita syytettiin harhaoppisuudesta.]] thumb|[[Jan Husin polttaminen roviolla. Carl Gustaf Hellqvistin piirros 1800-luvulta.]] Kerettiläisyys eli virallisesta uskonopista poikkeava harhaoppi (heresia, kreikan sanasta, hairesis < , haireomai ’valita’) tarkoittaa uskonnollista vääräoppisuutta.
Historiaa
Sanaa kerettiläinen käytti ensimmäisenä kirkkoisä Irenaeus (noin 130–202) teoksessaan Harhaoppeja vastaan (Contra Haereses) kuvatessaan ja arvostellessaan kristittyjä, joiden näkemykset erosivat hänen omistaan. Myös monet muut kirkkoisät kirjoittivat teoksia harhaoppeja vastaan; näihin kuuluu muun muassa Epifanioksen (noin 315–403) teos Panarion. Eusebios Kesarealainen (noin 275–339) kirjoitti Kirkkohistorian (Ekklesiastike historia, Historia Ecclesiastica), jossa tarkastellaan myös eri oppisuuntauksia. Kerettiläisyys ei ole puolueettomasti määriteltävissä, vaan se voidaan määritellä vain suhteessa oikeaoppisena ("ortodoksisina") pidettyihin näkökantoihin.
Tunnetuimpia kerettiläisinä pidettyjä kristinuskon suuntauksia ovat areiolaisuus, ebionitismi, markionismi, montanismi ja gnostilaisuus.
1000- ja 1100-luvulla paavit määräsivät, että harhaoppisuudesta oli rangaistava vankeudella ja omaisuuden takavarikolla. Ruhtinaita, jotka eivät toimineet kerettiläisiä vastaan, uhattiin kirkonkirouksella, jota pidettiin keskiajalla äärimmäisen ankarana rangaistuksena.
Kirkko uudisti menetelmiään ja perusti inkvisitio-laitoksen, jonka tehtävänä oli saada kerettiläiset luopumaan harhaopistaan. Inkvisitio aloitti toimintansa harhaoppia vastaan jo vuonna 1231. Kirkkoa huolestuttivat suuret joukkokerettiläiset liikkeet kuten valdolaiset (valdesilaiset), albigenssit ja kataarit. Inkvisiittorien kuulustelumenetelmien ohella kerettiläisiä pyrittiin käännyttämään saarnaamalla.
Maalliset valtiaat käyttivät ankariakin keinoja kerettiläisyydestä epäiltyjä vastaan. Heitä saatettiin kiduttaa, jolleivät he suostuneet tunnustamaan kerettiläisyyttään. Jos he tunnustivat eivätkä suostuneet luopumaan uskostaan, heitä saatettiin polttaa roviolla tai hirttää. Ensimmäisen laajamittaisen kerettiläisvastaisen teloituksen katsotaan tapahtuneen jo vuonna 1022, jolloin surmansa sai Orléansissa Ranskassa useita satoja harhaoppisia. Heidän väitettiin muun muassa järjestäneen sukupuoliorgioita öisin – sittemmin kyseinen kuvitelma esiintyy lukuisten harhaoppiepäilysten yhteydessä.
Kerettiläisyys ei tarkoita samaa kuin noituus. Noidat luettiin kyllä kerettiläisiksi, mutta yleisimmin kerettiläinen oli toiseen uskontoon kuuluva tai ”Jumalasta luopunut” henkilö. Myös Martti Luther oli kerettiläinen, sillä hänen oppinsa ei ollut katolisen kirkon mukaista. Myös monet uskovaiset ja tieteentekijät leimaantuivat esimerkiksi erheiden perusteella kerettiläisiksi. Yleensä kerettiläiset kuitenkin leimattiin saatanalle sielunsa myyneiksi ihmisiksi.
Ortodoksiseen piispanvalaan sisältyy edelleen kohta, jossa vihittävä piispa sanoutuu irti kaikista harhaopeista:
North Field
North Field on Persianlahdella noin 70 kilometriä Qatarin niemimaan pohjoiskärjestä koilliseen sijaitseva maailman suurin maakaasukenttä. Kenttä löydettiin vuonna 1972. Kaasukentän pinta-ala on 2 590 neliökilometriä.
Öljykenttä on Qatarin ja Iranin yhteiskäytössä siten, että kumpikin omistaa sitä puolet. Iranin valtion maakaasuyhtiö National Iranian Oil Company löysi omilta aluevesiltään kenttään yhtyvän South Pars -maakaasukentän vuonna 1990.
Kovera
thumb|250px|Kovera talvella. thumb|175px|Koveran kunta Aunuksen piirin kartalla. Kovera on maalaiskunta ja siihen kuuluva maaseututaajama Karjalan tasavallan Aunuksen piirissä Venäjällä. Kunnan hallinnollinen keskus on Nurmoila. Koveran taajama sijaitsee 20 kilometriä Aunuksesta pohjoiseen. Taajamassa on 516 ja kunnassa 954 asukasta (vuonna 2012).
Maantiede ja asutus
Koveran kunnan pinta-ala on 510 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Prääsän piirin Vieljärven, idässä Aunuksen piirin Kotkatjärven, kaakossa Kuittisen, etelässä Aunuksen ja Tuuksen, lounaassa Alavoisen ja lännessä Vitelen kuntiin. Pinta-alasta suurin osa on metsää ja vesialuetta.
Kunnan alueella virtaavat Alavoisenjoki, Sjandebka, Puoroioja, Lappoje, Guškalka ja Pitkäoja (Pidkrutšei). Suurimmat järvet ovat Puskujärvi, Irzijärvi, Niiniselänjärvi (Niniselgskoje), Rybnoje ja Peizijärvi. Suojeltuja luonnonmuistomerkkejä ovat Tergan ja Koveran suoalueet.
Kuntaan kuuluu Koveran taajaman ja keskuskylän Nurmoilan lisäksi 11 kylää: Harakkamäki (ven. Sorotšja Gora), Huskala (Guškala), Kuksumäki, Lemijärvi (Lemozero), Niiniselkä (Niniselga), Sepänvaara (Sjappjavaara), Siltsoi (Novinka), Säntämä (Sjandeba), Tenhuselkä (Tenguselga), Tihveri ja Tuulasjärvi (Tulosozero). Koveran jälkeen toiseksi suurin asutuskeskus on 136 asukkaan Nurmoila (vuonna 2012). Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan kunnan asukkaista 54 % on karjalaisia, 37 % venäläisiä, 3 % valkovenäläisiä ja 3 % ukrainalaisia.
Historia
Saarimäen kyläneuvostoon kuulunut Koverin metsätyöläisasutus mainitaan vuoden 1933 väestönlaskennassa, jolloin siellä oli viisi asukasta. Jatkosodan aikana paikkakunnalla toimi suomalaisten perustama poliittisten vankien keskitysleiri. Sodan jälkeen Kovera kuului Nurmoilan kyläneuvostoon.
Liikenne, talous ja palvelut
Koveran ohi kulkee Pietarin ja Murmanskin välinen M18-valtatie. Kunnassa harjoitetaan perunan ja vihannesten viljelyä sekä karjanhoitoa.
Taajaman palveluihin kuuluu Kotkatjärven keskikoulun alaisuudessa toimiva lastentarha ja alakoulu, kulttuuritalo, kirjasto, lääkintäasema, posti ja kaksi kauppaa. Nurmoilassa on kauppa ja lastenkodin kesäleiri.
Nähtävyydet
Kuksumäen ja Säntämän lähellä on muinaisia asuinpaikkoja. Siltsoilla ja siihen kuuluvalla Keksoilalla (ven. Pertiselga) sekä Sepänvaaralla on historiallisen asutuksen status. Rakennusmuistomerkkejä ovat 1700-luvun alusta peräisin oleva Siltsoin kirkko, Keksoilan ja Sepänvaaran tsasounat sekä vanhat asuin- ja talousrakennukset. 1700–1800-luvun vaihteessa pystytetty Keksoilan tsasouna on valtakunnallinen suojelukohde. Historiallisia kohteita ovat Keksoilan, Niiniselän, Nurmoilan, Sepänvaaran ja Siltsoin karsikkometsät sekä toisen maailmansodan taistelupaikat. Säntämän lähellä on uudelleen perustettu nunnaluostari.
Enkelipeli
Enkelipeli on Carlos Ruiz Zafónin vuonna 2008 ilmestynyt romaani. Teos on jännitys-, kauhu- ja rakkaustarina.
Vasili Aksjonov
Vasili Pavlovitš Aksjonov (, 20. elokuuta 1932 Kazan, Neuvostoliitto – 6. heinäkuuta 2009 Moskova, Venäjä ) oli venäläinen kirjailija.
Aksjonovin vanhemmat joutuivat 1937 vankileirille, ja hän itse kasvoi orpokodissa. Hän valmistui lääkäriksi Leningradin lääketieteellisestä korkeakoulusta. Hän aloitti kirjallisen toimintansa Neuvostoliitossa, mutta joutui kriittisten mielipiteidensä takia lähtemään 1980 maanpakoon Yhdysvaltoihin. Hän opetti Venäjän kirjallisuutta George Masonin yliopistossa Fairfaxissa Virginiassa. Neuvostoliiton hajottua Aksjonov alkoi jälleen vierailla Venäjällä. Hän asui vaimonsa Maya Zmeulin kanssa Moskovassa. Hänellä oli asunto myös Ranskassa Biarritzissa.
Maanpakolaisuuteen Aksjonovin ajoi erityisesti hänen teoksensa Ozhog ('polte'), jossa hän kuvasi kiellettyä aihetta, Stalinin ajan sortoa. Teos Volterjantsy i volterjanki ('Voltairelaismiehiä ja voltairelaisnaisia') perustuu Katariina Suuren ja Voltairen väliseen kirjeenvaihtoon. Teos sai venäläisen Booker-palkinnon vuonna 2004.
Viimeiseksi jäänyt teos Redkie zemli (2007, Редкие земли, 'harvinaiset maat') on kriittisesti nyky-Venäjään suhtautuva romaani. Se on FSB:n syrjäyttämän oligarkin muotokuva ja viittaa Mihail Hodorkovskiin. Toisin kuin Aleksandr Solženitsyn ja monet muut kansallismieliset toisinajattelijat, hän edusti vapaamielistä demokratiaa kannattavaa näkemystä.
Aksjonovin trilogiasta Moskovskaja saga, on tehty televisiosarja, joka oli Venäjällä yksi katsotuimmista ohjelmista. Trilogia ilmestyi 1992 ja kertoo Stalinin terrorin alla kamppailevasta perheestä. Aksjonovilta ilmestyi kaikkiaan 20 teosta.
Aksjonovin äiti oli kirjailija Jevgenija Ginzburg.
Marulapuu
Marulapuu eli rohtomarulapuu (Sclerocarya birrea) on sumakkikasveihin (Anacardiaceae) kuuluva puu, jota tavataan Afrikassa Saharan eteläpuolella. Se kasvaa yleensä 10–15-metriseksi, joskus jopa 20-metriseksi. Sen runko on harmaa, lehdet harmaanvihreät, sormiliuskaiset. Pallomaiset hedelmät muuttuvat kypsyessään voinkeltaisiksi.
Marulapuu on tärkeä ruokapuu, jonka hedelmissä on runsaasti C-vitamiinia, ja siemenissä proteiinia ja terveellisiä öljyjä.
Puolalainen keittiö
thumb|250px|Puolalainen lihakauppa Puolalainen keittiö on tyypiltään itäeurooppalainen ja perinteinen. Se on saanut vaikutteita sekä naapurimaidensa että juutalaisesta ruokatraditiosta vuosisatojen kuluessa. Puola on myös maantieteellisesti suuri maa, joten ruokaperinteet vaihtelevat jonkin verran eri puolilla maata.
Pääruoan kanssa tarjotaan keitettyjä perunoita, riisiä, tattaria, hapankaalia ja erilaisia taikinasta tehtyjä makaroninkaltaisia lisäkkeitä. Ruoan kanssa tarjotaan myös tummaa ja vaaleaa leipää sekä voita.
Ruokajuomana tarjotaan viiniä, vettä, teetä tai vahvempia alkoholijuomia. Ruoka on aina kauniisti katettu ja pöytä koristeltu. Kukat, pellavainen valkoinen tai käsin kirjottu pöytäliina ja kankaiset servietit kuuluvat kattaukseen.
Puolassa tee haudutetaan usein teelehdistä ja tarjotaan sokerin ja joskus myös sitruunan kera. Kahvi turkkilaiseen tapaan tehdään perinteisesti laittamalla jauhettu kahvi lasin pohjalle, sitten lisäämällä keitetty vesi, sokeri ja kerma. Tämän jälkeen sekoitetaan, annetaan laskeutua ja juodaan.
Ideaalikaasu
thumb|Kaavio ideaalikaasun olemuksesta ja törmäyksien johdosta aiheutunut hiukkasen satunnainen rata. Kuva on kaappaus ohjelmasta, jonka teki prof. Fu-Kwun Hwang, Taipei, Taiwan.
Ideaalikaasu on yksinkertaisin kaasumaisen olomuodon teoreettinen malli, jolla selitetään todellisten kaasujen eli reaalikaasujen ominaisuuksia. Siinä oletetaan, että kaasu koostuu rakennusosasista, jotka
Ideaalikaasu on yleinen malli, joka selittää tyydyttävästi useimpien kaasujen käyttäytymistä.
Lain julkaisi Émile Clapeyron vuonna 1834. Laki on yhdistelmä kokeellisesta Boylen laista, Charlesin laista ja Avogadron laista. August Krönig ja Rudolf Clausius johtivat lain 1850-luvulla toisistaan riippumatta kineettisestä kaasuteoriasta.
Ideaalikaasu reaalikaasun selittäjänä
Todelliset reaalikaasut noudattavat pienissä paineissa ideaalikaasun mallia. Tällöin rakenneosaset ovat kaukana toisistaan eivätkä niiden sähköiset vuorovaikutukset vaikuta osasten lentoratoihin kovin paljon. Sähköiset vuorovaikutukset vaikuttavat myös itse törmäyksiin tehden niistä entistä vähemmän kimmoisia.
Reaalikaasun molekyylirakenne vaikuttaa osaltaan kaasun sisäenergian määrään. Raskas ja suuri moniatominen kaasumolekyyli alkaa törmäyksien johdosta pyöriä ja värähdellä. Energiaa kuluu sellaisiin liikkeisiin, jotka silloin eivät muodosta painetta.
Reaalikaasu käyttäytyy ideaalikaasun tavoin myös, jos kaasun lämpötila on korkea. Tällöin lämpöliike on keskimäärin suuri ja törmäyksen ajallinen kesto jää pieneksi ja liikemäärä riuhtaisee todennäköisemmin rakenneosaset irti toisistaan. Ionisaation vaikutus jää pienemmäksi ja kemiallisten sidoksien syntyminen on vähäisempää. Myös tiivistyminen höyrypisaroiksi on tällöin epätodennäköisempää.
Ilmakehässä olevat kaksiatomiset kaasut happi ja typpi noudattavat ideaalikaasun lakeja tyydyttävästi. Sitä vastoin esimerkiksi ammoniakin ja hiilidioksidin kiehumispiste on odotettua korkeampi ja poikkeamat ideaalikaasun laista huomattava. Reaalikaasuja voi kuvata tarkemmin monimutkaisemmilla tilanyhtälöillä, esimerkiksi van der Waalsin tilanyhtälöllä.
Ideaalikaasun tilanyhtälö
pienoiskuva|Molekyylien törmäykset suljetussa astiassa (kaasupullo) osoitetaan oikeanpuoleisessa kuvassa. Nuolet edustavat molekyylien satunnaista liikettä ja törmäyksiä. Kaasun paine ja lämpötila ovat suoraan verrannollisia: kun lämpötila kasvaa, myös kaasun paine kasvaa.
Ideaalikaasun tilanyhtälö yleistää ja yksinkertaistaa kaasun käyttäytymistä suuresti. Kaasun tilaa kuvaamaan tarvitaan neljä suuretta:
Jos kahdella kaasulla kaikki nämä suureet ovat samat, sanotaan molempien kaasujen olevan samassa tilassa. Kun tutkitaan jotakin tiettyä kaasua, voidaan huomata sen likimain noudattavan lakia
jota kutsutaan ideaalikaasun tilanyhtälöksi. Tilanyhtälön mukaan kaasun paine ja tilavuus ovat keskenään kääntäen verrannollisia suureita; paine ja lämpötila sekä paine ja ainemäärä ovat keskenään suoraan verrannollisia suureita. Yhtälön oikealla puolella esiintyvä yleinen kaasuvakio R on kaikille kaasuille yhteinen vakio. Sen arvo on noin 8.314 J⋅K−1⋅mol−1.
Ainemäärän n sijaan ideaalikaasun tilanyhtälö voidaan ilmaista kaasuhiukkasten lukumäärän N suhteen. Koska yhdessä moolissa on Avogadron luvun verran hiukkasia, hiukkasten lukumäärä voidaan ilmaista ainemäärän avulla muodossa
missä N_{\rm A} on Avogadron vakio. Kaasuvakio puolestaan voidaan kirjoittaa muotoon
Mazharin piirikunta
Mazharin piirikunta sijaitsee Raiman maakunnassa Jemenissä. Vuonna 2003 sen asukasluku oli 64 661.
Ideaalikaasu
Ideaalikaasun tilanyhtälö
missä k on Boltzmannin vakio. Boltzmannin vakio on yksi SI-järjestelmän perusvakioista, ja sen arvoksi on kiinnitetty 1,380649⋅10-23 J⋅K−1.
jota kutsutaan toisinaan ideaalikaasun tilanyhtälön mikroskooppiseksi muodoksi.
Tilanyhtälön erikoistapaukset
Ideaalikaasua kuvaavat yksinkertaisemmat tilanyhtälöt ovat Boylen, Gay-Lussacin ja Charlesin lait. Kaasulakien nimityksissä on pientä vaihtelua. Monissa maissa Charlesin- ja Gay-Lussacin lait on nimetty poikkeavalla tavalla ja monesti eri nimilläkin. Syynä lienee kansallinen ylpeys tieteen kehityksen kiihkeinä alkuaikoina eikä muutoksiin ole koettu tarvetta myöhemminkään.
Phil Brown (alppihiihtäjä)
Phil Brown (s. 9. marraskuuta 1991) on kanadalainen alppihiihtäjä, joka edustaa Craigleith Ski Clubia.
Vuoden 2011 nuorten MM-kilpailuissa Crans-Montanassa Brown saavutti pronssia alppiyhdistetyssä. Schladmingin MM-kilpailuissa 2013 Brown sijoittui suurpujottelussa 35:nneksi. Sotšin olympialaisissa 2014 Brown sijoittui pujottelussa 20:nneksi ja suurpujottelussa 29:nneksi. Vailin / Beaver Creekin MM-kilpailuissa 2015 Brown saavutti hopeaa joukkuekilpailussa.
Brown kilpaili maailmancupissa ensimmäisen kerran Adelbodenin suurpujottelussa tammikuussa 2012. Maailmancupin pisteille hän pääsi ensimmäisen kerran Kranjska Goran suurpujottelussa maaliskuussa 2014 oltuaan 24:s. Parhaimmillaan hän on sijoittunut maailmancupissa 21:nneksi Söldenin suurpujottelussa lokakuussa 2014.
Klubi-36
Klubi-36 on vuonna 1992 perustettu iisalmelainen tyttöjen ja naisten jalkapalloseura.
Seuran historia
Klubi-36 r.y. sai alkunsa vuonna 1992, jolloin 1980-luvulla miesten jalkapalloseuraksi perustettu ja toiminnaltaan hiipunut seura herätettiin uudelleen henkiin Pertti Kalantin toimesta edistämään naisten ja tyttöjen jalkapalloharrastusta Iisalmessa.
1990-luvun puolenvälin jälkeen seurassa pelaavien naisten ja tyttöjen määrä on noussut. Seura on lisännyt toimintaa useissa ikäluokissa, ja nuorimmat pelaajat ovat nykyisin iältään 5-vuotiaita. Vanhimmat pelaajat pelaavat edustusjoukkueessa. Seuran tavoitteena on kasvattaa harrastajien määrä lähelle 150 pelaajaa.
Ikäluokan 1981–82 tytöt pelasivat 1998 B-tyttöjen SM-sarjaa. Kaudella 2009 B-tytöt pelasivat uudelleen SM-sarjassa.
Seuran puheenjohtaja on Virpi Murtola.
Menestyneitä pelaajia
Seuran C15-ikäluokan mestari Saara Winter on menestynyt yksilösuorituksissa, ja hän on tehnyt kuljetus–laukauksen sekä pituuspotkun ennätysten valtakunnallisissa taitokisoissa. Klubi-36:n kasvateista Ella Vanhanen, Emilia Iskanius, Erika Winter ja Tiia Savolainen ovat edustaneet kaudella 2015 Suomea maajoukkueissa.
Turnaus
Seura järjestää Säästöpankki Optia Girls'Cup -nimisen jalkapalloturnauksen. Ensimmäinen Klubi-36:n järjestämä turnaus pelattiin kesäkuussa 1997 nimellä RCollection. Siitä lähtien tapahtuma on järjestetty joka vuosi kesäkuussa ennen juhannusta.
Pierre-Joseph Proudhon
Pierre-Joseph Proudhon (lausutaan [pʁudɔ̃] (15. tammikuuta 1809 Besançon – 19. tammikuuta 1865 Pariisi) oli ranskalainen ekonomisti, sosiologi sekä filosofi. Hän oli ensimmäinen, joka käytti itsestään nimitystä ”anarkisti”, ja häntä pidetään eräänä anarkismin keskeisistä teoreetikoista. Proudhonista tuli Ranskan parlamentin jäsen helmikuun vallankumouksen (1848) jälkeen. Parlamentissa hän kutsui itseään "federalistiksi".
Proudhon piti työväenliittoja ja osuuskuntia parempana omaisuuden hallintamuotona kuin yksityisomistusta tai maaomaisuuden ja työpaikkojen kansallistamista. Hän toivoi, että anarkososialistinen yhteiskunta toteutettaisiin ilman pakkoa tai väkivaltaa: korkoja ja vuokria ei tulisi Proudhonin mukaan kieltää - ihmisten vain tulisi omasta tahdostaan olla pyytämättä niitä ja hankkimatta yksityisomistukseen tuotantovälineitä tai suuria omaisuuksia. Proudhon piti omaisuutta vapauden perustana.
Ura
thumb| Proudhon ja hänen lapsensa. Proudhon työskenteli nuoruudessaan työläisenä ja toimittajana. Hän oli ensimmäinen yhteiskuntafilosofi, joka käytti kirjoituksissaan sanaa ”anarkismi”, ja itseään hän nimitti ”anarkistiksi”. Hän joutui silti erimielisyyksiin Karl Marxin ja muiden anarkistien, kuten Mihail Bakuninin, kanssa vuonna 1850. Proudhon piti Marxia yhtä vakavana vihollisena kuin Ranskan yläluokkaa.
Proudhonin mielestä yhteisomistus oli epäsuotavaa ja yhteiskunnallinen vallankumous tulisi saavuttaa rauhanomaisin keinoin.
Proudhon piti oikeudenmukaisuutta kaikkeutta hallitsevana periaatteena, joka hänen mielestään toteutuu luonnon tasapainona. Teoksessaan Qu'est-ce que la propriété? ('Mitä omaisuus on') hän perustelee lausettaan, sillä ettei kenelläkään ole ikuista omistusoikeutta.
Vartuttuaan Proudhon opiskeli latinaa ja menestyi opinnoissaan hyvin, ja hän käänsi muutamia teoksia. Hän käänsi myös ensimmäisen englanninkielisen Individualist anarchism 18 -teoksen yhdessä Benjamin Tuckerin kanssa.
Poliittinen ajattelu
Yksi Proudhonin sloganeista oli "Anarkia on järjestystä". Anarkistien kuuluisan tunnuksen (A-kirjain O:n sisällä) voidaan sanoa kuvaavan juuri tätä lausetta. Vielä tunnetumpi lainaus Proudhonilta on "Omaisuus on varkautta", joka liittyy hänen teokseensa Qu’est ce que la propriété (1840, 'Mitä omaisuus on?', ei suom.). Alussa hän torjui omaisuuden kokonaan, yksityisen ja yhteisomistetun.
Myöhemmin hän muutti mieltään ja nosti yksityisomaisuuden vapauden välttämättömäksi edellytykseksi. Tuomitessaan omaisuuden hän ajatteli lähinnä laiskaa maanomistajaa, joka hänen mielestään varasti maillaan ahkeroivilta työläisiltä.
Kirjassaan Théorie de la propriété hän sanoi: ”Omaisuus on ainoa voima, joka voi toimia vastavoimana valtiolle.” Yksityinen omistusoikeus luo ulkoisesta vallankäytöstä irrallisia piirejä, jotka eivät ole valtiovallan valvonnassa, ja tämä on ainoa keino taata ihmisten vapaus.
Omaisuus on yhteiskunnan spontaani luomus ja suoja kaikenvaltaavaa valtiovaltaa vastaan mutta myös luo mahdollisuuden väärinkäyttöön, riistoon ja varkauteen.
Proudhonia pidetään silti sosialistina, koska hän kannatti sitä, että työntekijät omistaisivat tuotantovälineensä, eivät kapitalistit. Hän ei hyväksynyt maan yksityisomistusta, ja tuotantovälineiden yksityisomistusta hän vastusti monella perusteella, muun muassa siksi, että se mahdollisti voiton ja työntekijöiden palkkaamisen esimiehen alaisuuteen. Hän myös halusi, että omaisuus jakautuisi melko tasaisesti.
Hän halusi lakkauttaa valtion ja sen tilalle tulisivat vapaaehtoisten muodostamat kunnat ja niiden muodostamat liitot (federaatiot).
Hän vastusti korkoa ja vuokraa mutta halusi niiden katoavan vapaaehtoisesti. Hän korosti, ettei niitä tai muutakaan vapaaehtoista toimintaa saisi kieltää lailla.
Proudhon ei julkisesti juurikaan vaivautunut arvostelemaan Marxia, koska tuolloin Marxia ei pidetty merkittävänä ajattelijana. Sen sijaan hän arvosteli tuolloin vaikutusvaltaisia sosialisteja. Proudhonin kirja Qu'est-ce que la propriété? sai Marxin vakuuttumaan, että yksityisomistus tulisi lakkauttaa.
Proudhonin mielestä ihminen ei ole luonnostaan hyvä tai paha, vaan ihmisen hyvyys tai pahuus juontuu ulkoisista oloista. Jotta ihmiset voisivat elää Proudhonin kuvaamassa yhteiskunnassa, heidän tulisi olla huomattavasti valistuneempia kuin nyt ja kunnioittaa muita ihmisiä suuresti, jotta hallintokoneisto kävisi turhaksi. Hallinnon tulisi olla eräänlainen julkinen tila, jossa vaihtaa mielipiteitä tärkeistä kysymyksistä. Proudhon myönsi kuitenkin utopiansa vaikeuden, sillä oikeudenmukaisuus on henkinen ominaisuus, joka kehittyy ihmisessä hitaimmin, ja sen esiin saaminen vaatii ankaraa ja tarmokasta kasvatusta.
Fridolf Höök
thumb|Fridolf Höök Fridolf Fabian Höök (, Fridolf Kirillovitš Gek; 30. joulukuuta 1836 Danskog, Tammisaari – heinäkuussa 1904 Vladivostok, Venäjä) oli suomalainen merikapteeni, valaanpyytäjä, tutkimusmatkailija, kansanperinteen kerääjä ja Amur-joen varteen Venäjän Kaukoitään vuonna 1868 perustetun suomalaisen siirtokunnan johtaja.
Höökin vanhemmat olivat tullilaitoksen luutnantti Erik Höök (1792–1848) ja Ulrika Charlotta Sofia Aminoff (1806–1885). Hänen veljensä oli kanavainsinööri ja tunnettu karhunkaataja Berndt Höök. Fridolf Höök lähti merille jo 13-vuotiaana. Hän suoritti Turun merenkulkukoulussa perämiestutkinnon 1856 ja merikapteenin tutkinnon 1863.
Keisari Aleksanteri II antoi 1860-luvulle julistuksen jossa luvattiin Amur-joen varrella sijaitseville alueille muuttaville suomalaisille uudisasukkaille verovapaus ja ilmaista viljelysmaata. Höökin johdolla perustettiin Amurinmaan yhtiö jonka tarkoituksena oli luoda Amurinmaalle suomalainen kommunistisia periaatteita noudattava utopiasiirtokunta. Höökin johtama 49 siirtolaisen joukko purjehti 1867–1868 Venäjän Kaukoitään ja he nousivat maihin Strelokissa joka sijaitsi Nahodkan ja Vladivostokin välisellä rannikolla. Siirtokunta hajosi kuitenkin jo muutaman vuoden jälkeen 1870-luvun alussa ja useimmat siirtolaiset palasivat Suomeen mutta siirtokunnan johtaja Höök jäi Venäjän Kaukoitään. Höök oli sittemmin Turussa toimineen Venäläis-suomalaisen valaanpyyntiyhtiön palveluksessa valaanpyytäjänä Venäjän Tyynenmeren rannikon vesillä ja hän kartoitti tässä tehtävässä samalla Kamtšatkan niemimaan ja Tšuktšien niemimaan rannikkoalueita. Höök toimi myös alueen kansanperinteen kerääjänä ja hänen keräämälleen esineistölle perustettiin oma osastonsa Vladivostokissa sijainneen Arsenjev-museon etnografiselle osastolle.
Höök ampui itsensä laivansa kajuutassa Vladivostokissa kesällä 1904. Hänet on haudattu Vladivostokiin ja hänen haudalleen pystytettiin vuonna 1990 muistopatsas Arsenjevin museon ja Höökin jälkeläisten toimesta. Höökin mukaan on nimetty useita lahtia ja niemiä Kaukoidässä. Hänen mukaansa on nimetty myös useita Škiper Gek (Шкипер Гек, ”Kippari Höök”) -nimisiä venäläisiä rahtilaivoja.
Encyclopedia Americana
thumb|right|Encyclopedia Americana Göttingenin valtion- ja yliopistonkirjastossa Encyclopedia Americana on yksi laajimmista englanninkielisistä tietosanakirjoista. Sarjaa julkaisee Scholastic.
Encyclopedia Americana sisältää yli 45 000 artikkelia, joista useimmat ovat yli 500 sanan mittaisia ja useat huomattavasti pidempiä (Yhdysvaltoja käsittelevä artikkeli on yli 300 000 sanaa pitkä). Tietosanakirjan vahvimpina osa-alueina on perinteisesti pidetty Yhdysvaltain ja Kanadan maantiedettä ja historiaa. Tietosanakirjan tekemiseen on osallistunut yli 6 500 henkilöä ja se sisältää yli 9 000 bibliografiaa, 150 000 ristiviittausta, yli 1 000 taulukkoa, 1 200 karttaa ja lähes 4 500 kuvaa.
Tietosanakirja oli pitkään saatavilla 30-osaisena painoksena, mutta nykyään sitä markkinoidaan sähköisenä tietosanakirjana. Maaliskuussa 2008, Scholastic kertoi, että painetun tietosanakirjan myynti on edelleen hyvä ja että yritys oli päättänyt jatkaa painetun version julkaisemista. Vuonna 2007 tietosanakirjasta ei poikkeuksellisesti julkaistu uutta laitosta. Yleensä Encyclopedia Americanasta on julkaistu vuosittain päivitetty laitos.
Encyclopedia Americanan sähköinen versio julkaistiin ensimmäisen kerran vuonna 1997. Sekä sähköinen että painettu versio on suunnattu lukioikäisille ja julkisten kirjastojen käyttäjille.
Ensimmäisen kerran Encyclopedia Americana julkaistiin vuosina 1829–1833 ja se koostui 13 osasta. Vuonna 1846 tietosanakirjaan liitettiin 14. osa. Vuonna 1849 John Sutter tarkisti tietosanakirjan avulla tekemänsä kultalöydön aitouden. Tästä syntyi myöhemmin Kalifornian kultaryntäys. 1902 julkaistiin uusi laitos, joka koostui 16 osasta. Tietosanakirjan toimittamista valvoi Scientific American. Lehden päätoimittaja Frederic Converse Beach toimi myös tietosanakirjan päätoimittajana. Yhteistyö Scientific Americanin kanssa päättyi vuonna 1911. Vuosina 1918–1920 julkaistiin George Edwin Rinesin johdolla huomattavasti laajennettu laitos, joka koostui 30 osasta.
Grolier osti tietosanakirjan vuonna 1945. Vuoteen 1950 mennessä tietosanakirjan, ja Grolierin muiden julkaisujen myynti oli niin suurta, että yritys pystyi ostamaan Manhattanillä, Lexington Avenuellä sijainneen suuren rakennuksen. Tuohon aikaan tietosanakirjaa myytiin pääasiassa postimyynnin ja ovelta-ovelle-myynnin avulla. 1970-luvulla telemarkkinointi lisäsi myyntiä. Vuonna 1988 ranskalainen mediayhtiö Hachette osti Grolierin. Hachette vuorostaan sulautui Lagardère Groupiin ja Grolier siirsi toimitilansa Danburyyn, Connecticutiin. Tietosanakirjasta julkaistiin CD-ROM-versio vuonna 1995 ja verkkoversio vuonna 1997. Vuonna 2000 Grolier päätyi Scholasticin omistukseen.
Steve Peters
Ura
NHL-varauksensa jälkeen Peters vietti kauden 1979–1980 vielä lähinnä OMJHL:ssä. Hän siirtyi siellä vietetyn kauden päätteeksi Colorado Rockiesin vahvuuteen ja pelasi kaksi NHL-ottelua tehden yhden syöttöpisteen. Niiden jälkeen Peters vietti loppukauden CHL-joukkue Fort Worth Texansissa, jossa hän pelasi kaksi playoff-ottelua. Kaudesta 1980–1981 Peters vietti noin puolet Texansissa ja puolet IHL-joukkue Muskegon Mohawksissa. Kauden 1981–1982 hän vietti kokonaan Texansissa ja kauden 1982–1983 puolestaan Mohawksissa, jonka paras syöttäjä ja kolmanneksi paras pistemies Peters oli tehoilla 38+58=96, kuten myös kevään 1983 pudotuspeleissä neljällä syöttöpisteellään.
Kaudeksi 1983–1984 Peters siirtyi Eurooppaan ja Saksan Eishockey-Bundesligassa pelanneen SC Riesserseen riveihin. Hän voitti joukkueen sisäisen pistepörssin tehoilla 18+25=43. Kauden 1984–1985 Peters pelasi Sveitsin National League A:n EHC Churissa ja viisi seuraavaa kautta hän pelasi SM-liigassa, jossa Peters aloitti kaudella 1985–1986 Saimaan Pallon riveissä. Kauden 1986–1987 hän pelasi Helsingin IFK:ssa, jossa Peters voitti kauden päätteeksi SM-pronssia. Kaudeksi 1987–1988 hän siirtyi SM-liigan nousijajoukkue KooKoohon, jossa Peters teki SM-liigan yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 9+18=27, joilla hän jakoi joukkueen sisäisen pistepörssin kolmannen sijan Risto Kermisen kanssa. Peters palasi SM-liigakautensa päätteeksi loppukaudeksi Pohjois-Amerikkaan vahvistamaan AAHL-joukkue Miami Valley Sabresia.
Peters pelasi kauden 1988–1989 Tapparassa ja kaudeksi 1989–1990 hän palasi SaiPaan. Peters lopetti pelaajauransa sarjatasoa alempana I-divisioonajoukkue Imatran Ketterässä kauteen 1990–1991.
Al Buraiqehin piirikunta
Al Buraiqehin piirikunta sijaitsee Adenin maakunnassa Jemenissä. Vuonna 2003 sen asukasluku oli 62 405.
Haviland Morris
Haviland Morris (s. 14. syyskuuta 1959) on yhdysvaltalainen elokuva-, televisio- ja Broadway-näyttelijä.
Morris syntyi New Jerseyssä, mutta vietti paljon aikaa lapsuudessaan Hongkongissa. Hänen isänsä työskenteli elektroniikkateollisuudessa. Morris on valmistunut Purchase Collegesta, missä hänen opiskelukaverihinsa lukeutui näyttelijä Stanley Tucci. Morrisin tunnetuin rooli on Caroline Mulford elokuvassa Synttärit.
Morris on näytellyt myös yhdessä Sinkkuelämää-televisiosarjan jaksossa.
Sibghatullah Mojadedi
Sibghatullah Mojadedi (21. huhtikuuta 1925 – 11. helmikuuta 2019 ) oli afganistanilainen uskonoppinut, joka oli ensimmäisen Afganistanin islamilaisen valtion presidentti kommunistien vallan kaaduttua 1992. Hän oli myös Afgaanien kansallisen vapautusrintaman johtaja ja taliban-vallan jälkeen parlamentin ylähuoneen Meshrano Jirgan puhemies. Häntä pidettiin maltillisen suunnan kannattajana.
Mojadedi pidätettiin 1959 Nikita Hruštšovin ollessa tulossa vierailulle Afganistaniin. Häntä pidettiin pidätettynä neljä ja puoli vuotta, minkä jälkeen hänet karkotettiin vuodeksi maanpakoon Kööpenhaminaan, jossa hän oli moskeijan imaamina. Hänen ollessaan ulkomailla 1973 Mohammed Daoud Khan kaappasi vallan, jolloin Mojadedi jäi Saudi-Arabiaan ja siirtyi vuoden kuluttua uudelleen Tanskaan, jossa hän perusti islamilaisen kulttuurikeskuksen. Kun Nur Muhammad Tarakin kommunistinen Khalq-puolue kaappasi vallan huhtikuussa 1978, Mojadedi matkusti Pakistaniin ja perusti Afgaanien kansallisen vapautusrintaman järjestämään aseellista taistelua.
Hänet valittiin helmikuussa 1989 mujahideen-järjestöjen kokouksessa Rawalpindissa, Pakistanissa Afganistanin väliaikaisen islamilaisen hallituksen presidentiksi. Vuonna 1992 hänet nimitettiin Kabulissa jehadi-šuran kokouksessa Afganistanin islamilaisen valtion ensimmäiseksi presidentiksi. Sisällissota jatkui kuitenkin presidentiksi valitun Burhanuddin Rabbanin ja Gulbuddin Hekmatyarin välillä. Talibanin vallan aikana Mojadedi asui Pakistanissa.
Mojadedi oli perustuslakia säätävän Loya Jirgan puheenjohtaja 2003. Presidentti Hamid Karzai nimitti hänet vuonna 2005 vaikutusvaltaisen Kansallisen rauhankomission johtajaksi. Joulukuussa 2005 hänet äänestettiin ylähuoneen puhemieheksi viisivuotiskaudeksi.
Kuusiherkkusieni
Kuusiherkkusieni eli anisherkkusieni (Agaricus sylvicola, syn. Agaricus silvicola) on valkoinen tai kellertyvä herkkusienilaji. Sen jalka on iso ja renkaallinen, heltat ovat aluksi punertavat ja myöhemmin ruskeat. Sieni viihtyy melko yleisenä seka- ja havumetsissä koko Suomessa. Anisherkkusieni on hyvän makuinen ja siten herkullinen ruokasieni.
Sieni on hyvä ruokasieni, mutta se kerää itseensä niin paljon ympäristömyrkkyjä, esimerkiksi elohopeaa, ettei säännöllistä pitkäaikaista käyttöä suositella, eikä sitä pidä kerätä alueilta, joilla liikenne ja teollisuus päästävät paljon raskasmetalleita.
Kokemattoman sienestäjän ei tule kerätä tätä sientä, koska se muistuttaa tappavan myrkyllistä valkokärpässientä. Nämä sienet voi erottaa siitä, että valkokärpässienen heltat ovat pysyvän valkoiset, kuusiherkkusienellä ne tummuvat myöhemmällä iällä tumman itiöpölynsä vuoksi. Valkokärpässienen itiöpöly on valkoista. Ne voi kokenut erottaa myös hajusta: valkokärpässieni tuoksuu raa'alta perunalta, kuusenherkkusieni anikselta.
HMS Fritillary (K199)
HMS Fritillary (viirinumero K199) oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1941 valmistunut Flower-luokan korvetti toisessa maailmansodassa.
Palvelus
Alus myytiin 1947.