cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Fire of Unknown Origin
Albumin julkaisu ja vastaanotto
Albumi sai kehuja musiikkilehdissä, esimerkiksi Rolling Stone- ja Sounds-lehtien kriitikot antoivat positiivista palautetta ylistäen yhtyeen omaperäistä lauluntekotyyliä ja onnistunutta tuotantoa. Tämän päivän mediassa Allmusic-sivuston kriitikko kehuu albumia ”yhtyeen parhaimmistoon kuuluvaksi” ja myös Sputnik Music -sivuston arvostelija sanoo albumia ”ehkäpä BÖC:n parhaaksi 1980-luvun levyksi”.
Albumi jäi Blue Öyster Cultin alkuperäiskokoonpanon viimeiseksi rumpali Albert Bouchardin erottua yhtyeestä kesken albumin jälkeistä kiertuetta. Hänet korvasi yhtyeen lavamanageri Rick Downey, joka oli myös osaava rumpali.
Kultaiset korvarenkaat
Kultaiset korvarenkaat on alun perin amerikkalaiseen elokuvaan Golden Earrings vuonna 1947 sävelletty ja sanoitettu nimikkokappale. Sen sävelsi elokuvan musiikista vastannut Viktor Young ja sanoitti Ray Evans ja Jay Livingston. Elokuvan pääosissa olivat Ray Milland ja Marlene Dietrich. Kappaleen esitti Murvyn Vye. Elokuva sai ensiesityksensä elokuussa 1947.
"Golden Earrings" -kappaleen musiikki on sävelletty tangomusiikin tahtiin. A-osan eli ensimmäisen säkeistön jälkeen musiikki etenee kertosäkeeseen. Kertosäkeiden välissä on instrumentaalisoolo. Laulun sanat kertovat kultaisista korvarenkaista, joita käyttämällä mustalaisten tarun mukaan rakkaus tulee luoksesi.
Suomenkielinen versio: Kultaiset korvarenkaat
Laulun suomenkielisen version on sanoittanut Anja Eskonmaa. Anja Eskonmaata pidetään taiteilijanimenä, jonka todellista henkilöllisyyttä ei kuitenkaan tunneta. Suomenkieliset sanat ovat varsin tarkka käännös englanninkielisen laulun aiheesta ja sanoista runomittaan sovitettuna.
Laulu alkaa sanoin: "Kohtasin kerran tiellä mustalaisen, Lausui mulle tuo: Ostaos multa korvarenkaat vainen, Niin ne sulle suuren onnen suo. Totta varmaan on taru vanha tää: Kenelle nämä renkaat annat, Iäks valtaas jää."
Suomenkielisen kappaleen levytti ensimmäisenä Kalevi Tauru vuonna 1957. Kappaleen ovat levyttäneet suomalaisartisteista myös muun muassa Eila Pellinen (1963), Eino Grön (1970), Taisto Tammi (1976) ja Erkki Junkkarinen (1978).
Vuoden 1989 Seinäjoen tangomarkkinoilla tangokuningattareksi kruunattu Arja Koriseva esitti tangon "Kultaiset korvarenkaat" kilpailun finaalissa. Hän myös levytti kappaleen samana vuonna.
Vuoden miessolistin Emma-palkinto
Vuoden miessolistin Emma-palkinto on yksi Musiikkituottajat – IFPI Finlandin vuosittain jakamista musiikkialan Emma-palkinnoista. Palkinto jaettiin ensimmäisen kerran vuonna 1983, jolloin palkinnon voitti Matti ja Teppo.
Vesa-Matti Loiri on voittanut palkinnon useammin kuin kukaan muu, yhteensä kolme kertaa. J. Karjalainen, Kari Tapio, Ismo Alanko ja Antti Tuisku ovat voittaneet palkinnon kahdesti.
Voittajat ja ehdokkaat
thumb|[[Vesa-Matti Loiri on voittanut palkinnon kolmesti vuosina 2003, 2006 ja 2007.]] thumb|[[Antti Tuisku on voittanut kategorian kahdesti.]] Listassa vuosi tarkoittaa sitä vuotta, minkä vuoden miessolistina artisti palkittiin. Palkinnot jaettiin seuraavana vuonna.
Extraterrestrial Live
Extraterrestrial Live (tunnetaan myös nimellä E.T.L.) on Blue Öyster Cultin kolmas livealbumi, joka julkaistiin huhtikuussa 1982. Albumin nimeksi piti alun perin tulla Cult In The Act. Albumi on nauhoitettu pääosin vuoden 1981 Fire of Unknown Origin-albumin kiertueella syystalvella 1981, lukuun ottamatta paria kappaletta, jotka on nauhoitettu vuoden 1980 Mirrors- ja "Black and Blue"-kiertueilla.
Taustaa
Albumin julkaisun aikoihin yhtyeen kitaristi Donald Roeser oli tekemässä sooloalbumiaan Flat Out ja perustajajäsen ja yhtyeen pää-säveltäjiin kuulunut rumpali Albert Bouchard oli eronnut edellisvuonna yhtyeestä. Bouchardilla oli henkilökohtaisia ongelmia, jotka vaikuttivat hänen esiintymiseensä. Tämän johdosta hän myöhästeli keikoilta ja tuurajaksi ja lopulta hänen korvaajakseen tuli yhtyeen lavamanagerina toiminut Rick Downey, joka oli myös rumpali.
Näiden seikkojen johdosta livealbumi julkaistiin lähinnä levy-yhtiön sopimuksellisista velvoitteista johtuen ja "ajan pelaamiseksi" uutta materiaalia odottaessa. Yhtye oli julkaissut jo aiemmin kaksi livealbumia edellisen seitsemän vuoden aikana, jotka sisälsivät osin samoja kappaleita.
Albumin sisältö
Albumin kappalemateriaali on otettu tasaisesti yhtyeen silloisen kymmenvuotis-historian ajalta. Jokaiselta studioalbumilta on vähintään yksi kappale. Tuolloin uusimmalta Fire of Unknown Origin-albumilta on kolme kappaletta. Mukana ovat yhtyeen tunnetuimmat hitit "(Don't Fear) The Reaper", "Godzilla" ja "Burnin' For You". Albumi on ensimmäinen, jossa Rick Downey soittaa rumpuja. Hän oli korvannut kesken kiertueen eronneen Bouchardin syksyllä 1981. Kappaleet soitetaan pääosin alkuperäisissä muodoissaan. Pitempää sooloilua tai "jammailua" löytyy "E.T.I. (Extra-Terrestrial Intelligence)"- ja "Veteran of the Psychic Wars"-kappaleista, "Dominance and Submission" sisältää yleisönlaulatusta ja "Godzilla"-kappaleen alussa kuullaan vokalisti-kitaristi Eric Bloomin "dramaattinen", efektejä sisältävä alkuintro.
The Doors -yhtyeestä tuttu kitaristi Robbie Krieger vierailee yli 9-minuuttiseksi kasvassa kappaleessa "Roadhouse Blues", joka on kyseisen yhtyeen kappale alun perin. The Doors oli yksi Blue Öyster Cultin innoittajista sen uran alkuaikana, jolloin se tunnettiin vielä nimillä Soft White Underbelly ja Stalk Forrest Group ja sen jäsenet kuuluivat BÖC:in ystäväpiiriin. "Roadhouse Blues" julkaistiin myös singlenä ja videona.
Kansitaide
Albumin kannessa on sini-harmaasävyinen, maalattu kuva avaruusaluksesta tulevasta kaapu-asuisesta hahmosta. Kuvassa näkyy myös kaksi koiraa ja yhtyeen roudaus-laatikoita, sekä yhtyeen tunnettu risti-logo. Takakannen piirrokseen yhtyeestä on otettu mukaan myös entinen rumpali Albert Bouchard, sillä hän soittaa kahdella vuonna 1980 nauhoitetulla albumin kappaleella. Albumi julkaistiin alun perin tupla-vinyylinä avattavilla kansilla sisältäen kappaleiden sanoitukset.
Julkaisu
Albumi julkaistiin huhtikuussa 1982. Se sai kohtalaiset listasijoitukset sekä Pohjois-Amerikan (29.) ja Iso-Britannian (39.) albumilistoilla. Singleinä julkaistiin kappaleet "Roadhouse Blues", "Veteran of the Psychic Wars", "Burnin' For You" ja "(Don't Fear) The Reaper". Kahdesta ensin mainitusta kuvattiin myös konserttimateriaalia sisältävät promovideot.
Albumia ei julkaistu alun perin CD:nä sellaisenaan, koska noin puolet kappaleista oli mukana kokoelma-CD:llä Career of Evil – The Metal Years. Myöhemmin albumista tuli kuitenkin oma CD-painos. Vuonna 2012 albumi julkaistiin remasteroituna Columbia Recordsin The Columbia Albums Collection-boksissa, joka sisältää mm. kaikki yhtyeen albumit vuosilta 1972-1988.
Kappaleet
A-puoli
B-puoli <OL START=5> <LI> <LI> <LI> </OL> C-puoli <OL START=8> <LI> <LI> <LI> </OL> D-puoli <OL START=11> <LI> <LI> <LI> </OL>
Muusikot
sekä:
Saar-riitti
Saar-riitti on somalinaisten matriarkaalinen miehiltä salattu riitti jonka tehtävänä on välittää hengissä selviämisen tietoa äidiltä tyttärelle. Riittiin kuuluu initaatioriitit naisten salaisuuksiin; hyvä elämä ja elämän jatkaminen. Siihen kuuluu omasta henkisestä hyvinvoinnista, kehosta, perinteistä ja kodista huolehtiminen. Riittiin kuuluu henkien eli jinnien hyvinvoinnista huolehtiminen.
Tausta
Naiset kokoontuvat riittimenoihin ja tanssivat yhdessä tamburiinien ja laulujen säestyksellä, ”jolloin saar-henget täyttävät tilan ja aika pysähtyy”. Rituaali on olennainen osa somalikulttuuria. Se on syntynyt paimentolaisuuden myötä jo ennen islamia. Saar-rituaali korostaa naisen asemaa autonomisena toimijana. Hän vastaa elämän jatkumisesta, rakentaa kodin ja huolehtii lapsista ja vanhuksista samaan aikaan, kun miehet kulkevat paimenessa kamelien kanssa poissa kotoa. Saar-riitti on siirtynyt sanallisena perinteenä äidiltä tyttärelle. Saar-riittejä tunnettiin aiemmin huonosti, koska useimmat antropologit olivat miehiä ja saar-riitit ovat miehiltä salattua tietoa. Naiset eivät myöskään kirjoittaneet saar-runojaan kuten miehet, sillä edelleenkään useimmat naiset eivät osaa kirjoittaa.
Saar-henkien hoitaminen
Riitti järjestetään saar-henkien hoitamiseksi. Uskonnolliset johtajat eivät tällaista tilaisuutta hyväksy, mutta eivät voi sitä estääkään. Mielenterveysongelmat ovat lisääntyneet varsinkin sisällissodan myötä ja henkien hoitaminen toimii psykoterapian tavoin. Mielisairaus merkitsee, että tasapaino hengen ja ruumiin välillä horjuu. Saar-hengen uskotaan olevan ruumiin seuralainen ja siirtyvän esivanhemmilta lapsille. Kun saar-riitillä pidetään hengestä huolta, niin myös ruumis voi hyvin.
Saar-riitit diasporassa
Diasporan myötä miljoonat somalit ovat muuttaneet ulkomaille ja saar-riitistä on tullut naisten selviytymiskeino uusissa oloissa. Isalamin usko tarjoaa miehille henkisen pakotien. Somalinaisille saar-riitit tarjoaa keinon jakaa kokemuksiaan ja pitää kiinni perheensä historiasta. Sisällissodan vaikeat muistot, pakolaisuuden ongelmat ja uudessa kotimaassa koettu syrjintä pyrkivät pinnalle sairauksien ja kipujen muodossa. Somalinaiset selittävät pahaa oloaan henkien avulla ja hoitavat itseään perinteisin rituaalein, tanssein ja lauluin yhdessä kanssasisartensa kanssa.
Uskonnolliset johtajat leimaavat naisten selviytymiskeinot taikauskoksi. Saar-rituaalit ovat naisille kuitenkin keino selvitä arjen traumoista ja säilyttää itsenäisyytensä ympäristön paineessa. Perinteisesti naisella on ollut määräysvalta kotipiirissä. Uudessa kulttuuriympäristössä saar-rituaalit ovat tarjonneet kotirouvillekin aktiivista yhteisöllisyyttä, jonka puitteissa voi keskustella ongelmistaan ja olla tukena kanssasisarilleen.
Diasporassa somalinaisiset ovat sopeutuneet paremmin kuin miehet, sillä heillä on enemmän tukea toisistaan kuin miehillä. Ammatillisten sekä uskontoon liittyvien tietojen ja taitojen lisääntyminen yhdessä suuremman taloudellisen riippumattomuuden kanssa on antanut heille uudenlaista vaikutusvaltaa myös somaliyhteisön sisällä.
Helsingin seudun ympäristöpalvelut
Helsingin seudun ympäristöpalvelut HSY kuntayhtymä, joka tuottaa kunnallisia vesihuollon ja jätehuollon palveluja sekä tietoa pää​kaupunkiseudusta ja ympäristöstä. Kuntayhtymän perustaja- ja jäsenkunnat ovat Espoo, Helsinki, Kauniainen ja Vantaa. HSY tuottaa myös seutu- ja ympäristötietoa muun muassa ilmanlaadusta, ilmastonmuutoksesta ja asumisesta. Se on Suomen suurin vesi- ja ympäristöalan toimija.
HSY:ssä työskentelee lähes 800 henkilöä ja sen liikevaihto on yli 350 miljoonaa euroa. Kuntayhtymän toimitusjohtaja on Tommi Fred.
Historiaa
HSY aloitti toimintansa vuoden 2010 alussa. Kuntayhtymässä yhdistyivät Espoon, Helsingin, Kauniaisten ja Vantaan vesilaitokset sekä Pääkaupunkiseudun yhteistyövaltuuskunnan (YTV) jätehuollon ja seutu- ja ympäristötiedon toiminnot. Pääkaupunkiseudun ilmastoneuvontakeskus Ilmastoinfo tuli osaksi HSY:n toimintaa vuoden 2013 alussa. Ilmastoinfo kampanjoi ja neuvoo pääkaupunkiseudun asukkaita ja pk-yrityksiä energiansäästössä ja hiilijalanjäljen pienentämisessä.
Jätehuolto
HSY:n toimialueen yli miljoona asukasta ja 50 000 yritystä tuottavat yhdyskuntajätettä yli 700 000 tonnia vuosittain. Vuonna 2015 HSY otti vastaan yli 300 000 tonnia jätettä, josta loppusijoitettiin noin 12 000 tonnia hyödyntämiseen kelpaamatonta jätettä. Päivittäin HSY:n alueella tyhjennetään yli 34 000 jäteastiaa. Alueen kotitalouksissa syntyvästä jätteestä 45 % kierrätetään materiaalina. Sekajäte hyödynnetään energiaksi jätevoimalassa.
HSY järjestää pääkaupunkiseudun asuinkiinteistöjen ja julkisten palvelujen seka- ja biojätteen sekä lasin, metallin, kartongin ja muovipakkausten keräyksen ja kuljetuksen. Yritykset järjestävät itse oman jätehuoltonsa. Pääkaupunkiseudulla jätehuollossa on noudatettava jätelain lisäksi HSY:n laatimia jätehuoltomääräyksiä. HSY huolehtii lisäksi Kirkkonummen kunnallisesta jätehuollosta sopimusperusteisesti.
HSY:n vastuulla on myös alueen asukkaiden vaarallisen jätteen (aiemmin ongelmajätteen) keräys. Sen sijaan muun muassa paperin sekä sähkö- ja elektroniikkaromun jätehuolto noudattaa tuottajavastuuperiaatetta eli tuottajien on huolehdittava näiden jätelajien keräyksestä, hyödyntämisestä ja muusta jätehuollosta.
HSY:llä ei ole omia jäteautoja, vaan kuljetus tilataan kilpailuttamalla alan yrityksiltä.
HSY tarjoaa jäteneuvontaa muun muassa lajittelusta ja jätteen vähentämisestä alueen kotitalouksille ja julkisille toimijoille.
HSY:n Sortti-asemille voi tuoda maksutta monia kodeissa kertyneitä jätteitä, kuten sähkölaitteita, kotitalouksien vaarallisia jätteitä, metallia, kartonkia, pahvia, paperia, lasipurkkeja. Lisäksi Sortti-asemille voi tuoda maksullista jätettä, kuten puutarhajätettä ja risuja, puujätettä, muovia, kipsiä, eristevillaa, painekyllästettyä puuta, kiviainesta, palamatonta (kuten lavuaarit, ikkunalasit) ja sekajätettä. Pääkaupunkiseudulla keväisin kiertävät keräysautot ottavat vastaan kodin vaarallisia jätteitä, sähkölaitteita ja metalliromua.
Eri puolilla pääkaupunkiseutua ja Kirkkonummea on Suomen Pakkauskierrätys Rinki Oy:n vastuulla olevia kierrätyspisteitä, joissa kerätään lasia, paperia, kartonkia, pienmetallia ja vaatteita sekä joissakin muovipakkauksia.
Vesihuolto
pienoiskuva|HSY:n vesihuollon toimitalo Vantaan [[Havukoski|Havukoskella.]]
Vedenpuhdistus
Suurin osa Helsingin seudun talousvedestä tulee Päijänteestä, josta se johdetaan 120 kilometriä pitkää kalliotunnelia pitkin pääkaupunkiseudulle. Tunnelin 64 kilometrin pituinen pohjoisosa peruskorjattiin vuonna 2001 ja noin 56 kilometrin pituinen eteläosa vuonna 2008.
Päijännetunnelin on suunnitellut ja rakennuttanut Pääkaupunkiseudun Vesi Oy.
Raakavesi otetaan 26 metrin syvyydestä ja 350 metrin päässä rannasta, jolloin lämpötila pysyy tasaisena kautta vuoden. Vuosittain vettä otetaan Päijänteestä noin 86 miljoonaa kuutiometriä.
Talousvesi puhdistetaan Pitkäkosken ja Vanhankaupungin vedenpuhdistuslaitoksissa. Vedenpuhdistusprosessi on samanlainen molemmilla laitoksilla. Raakaveden sisältämä humus saostetaan ferrisulfaatilla. Syntynyttä sakkaa hämmennetään selkeytyksen parantamiseksi, minkä jälkeen sakka erotetaan vedestä selkeytysaltaissa ja hiekkasuodattimissa. Vedessä mahdollisesti olevat bakteerit tuhotaan otsonilla, joka myös parantaa veden hajua ja makua. Tämän jälkeen veteen syötetään hiilidioksidia, joka lisää veden alkaliteettia ja vähentää siten korroosiota vesijohtoverkostossa. Jäljellä olevaa orgaanista ainesta poistetaan vielä aktiivihiilisuodatuksessa, jonka jälkeen seuraa UV-desinfiointi.
Lopuksi veteen lisätään sidottua klooria eli klooriamiinia bakteerikasvun rajoittamiseksi jakeluverkossa. Veden pH säädetään kalkkivedellä ja veteen syötetään tässä vaiheessa vielä lisää hiilidioksidia alkaliteetin säätämiseksi sopivalle tasolle vesijohtoverkossa.
Vedenpuhdistuslaitosten käyttölaboratoriot ja pääkaupunkiseudun kaupunkien terveydensuojeluviranomaiset valvovat veden laatua. Vesijohtovesi täyttää sekä Suomen että EU:n asettamat laatuvaatimukset ja -suositukset.
Jätevedenpuhdistus
HSY käsittelee 1,2 miljoonan asukkaan jätevedet pääkaupunkiseudulla. Jokainen asukas tuottaa vuorokaudessa noin 160 litraa jätevettä, joka puhdistetaan Viikinmäen tai Suomenojan jätevedenpuhdistamoilla. Parhaillaan Espooseen rakennetaan uutta Blominmäen jätevedenpuhdistamoa. Se valmistuu vuonna 2022 ja korvaa nykyisen Suomenojan jätevedenpuhdistamon.
Puhdistamoiden kuormituksesta viidennes on peräisin alueen teollisuudesta. Helsingin keskustan sekaviemäröidyiltä alueilta myös sadevedet päätyvät jätevedenpuhdistamolle.
Viikinmäen ja Suomenojan jätevedenpuhdistamolla jätevedestä poistetaan kiinteät ja happea kuluttavat aineet sekä fosfori noin 95-prosenttisesti sekä typpi Viikinmäessä noin 90-prosenttisesti ja Suomenojalla 70 prosenttisesti.
Jätevedenpuhdistusprosessi perustuu aktiivilietemenetelmään ja se sisältää kolme vaihetta: mekaanisen, biologisen ja kemiallisen puhdistuksen. Prosessi vie kokonaisuudessaan vajaan vuorokauden.
Mekaanisessa puhdistuksessa jätevedestä erotetaan kiinteät hiukkaset kuten hiekka, sora, rasva ja muu sekajäte eli välpe. Jätevedessä on runsaasti fosforia, joka on peräisin ihmisten käyttämästä ruuasta ja esimerkiksi pesuaineista. Kemiallisessa puhdistuksessa jätevedessä oleva fosfori saostetaan rautasuolan avulla ja se sitoutuu osaksi lietettä. Biologinen puhdistus hyödyntää jäteveden luontaista bakteerikantaa, jonka avulla jätevedestä hajotetaan siinä oleva orgaaninen aines. Jäteveden sisältämä typpi puhdistetaan myös biologisesti bakteerien avulla ja typpi yhdisteet muuntuvat bakteeritoiminnan tuloksena typpikaasuksi, joka vapautuu ilmakehään.
Jätevedestä poistettavan lietteen sisältämä orgaaninen aines hyödynnetään mädättämällä se hapettomissa olosuhteissa. Mädätyksessä syntyy biokaasua eli metaania. Kaasu kerätään molemmilla puhdistamoilla talteen ja biokaasusta tuotetaan sähköä ja lämpöä laitosten omaan käyttöön. Viikinmäen jätevedenpuhdistamolla syntyvä liete jatkojalostetaan puutarha- ja nurmikkomullaksi Sipoossa, Metsäpirtin kompostointikentällä. Vapo käsittelee Suomenojan lietteet kompostoimalla Nurmijärvellä ja komposti loppusijoitetaan Ämmässuon jätteenkäsittelykeskuksen verhousmateriaaliksi.
Vesijohto- ja viemäriverkosto
Pääkaupunkiseudun vesijohtoverkoston kokonaispituus on noin 3 000 kilometriä, josta noin 300 kilometriä on päävesijohtoja, jotka johtavat vettä vesitorneihin ja suuriin kulutuskeskuksiin. Pääjohdoista haarautuvat jakelujohdot, joihin kiinteistöt liittyvät omilla tonttivesijohdoillaan. Espoossa, Helsingissä ja Vantaalla on kussakin neljä käytössä olevaa vesitornia.
Vedenjakelun varmistamiseksi vesijohtoverkosto on rakennettu rengasmaiseksi. Verkosto on varustettu sulkuventtiilein, joilla putkirikon aiheuttama jakelukatkos saadaan rajatuksi mahdollisimman suppealle alueelle. Vedenjakelujärjestelmän toimintaa seurataan kaukovalvontajärjestelmällä. Vesitornit ja paineenkorotusasemat sekä tärkeimmät venttiiliristikot ovat kauko-ohjauksen piirissä.
HSY seuraa jakeluverkoston veden laatua säännöllisesti ottamalla vesinäytteitä eri puolilla verkostoa olevista näytteenottopaikoista. HSY:n vesihuollon käyttölaboratorion lisäksi veden laatua valvovat kaupunkien omat terveydensuojeluviranomaiset.
Pääkaupunkiseudun viemäriverkoston kokonaispituus on noin 4 900 kilometriä, josta jäte- ja sekavesiviemäreitä on noin 2 700 km ja hulevesiviemäreitä noin 2 200 km. Kallioon louhittuja viemäritunneleita on noin 80 kilometriä.
Pääkaupunkiseudulla on käytössä kaksi viemäröintijärjestelmää. Helsingissä kantakaupungin ulkopuolella sekä Espoossa, Vantaalla ja Kauniaisissa on käytössä erillisviemäröinti, jossa vain jätevedet johdetaan viemärissä jätevedenpuhdistamolle ja hulevedet lähimpään vesistöön. Helsingin kantakaupunki on pääosin sekaviemäröityä aluetta, jossa sekä jäte- että hulevedet johdetaan samassa viemärissä Viikinmäen jätevedenpuhdistamolle. Sekaviemäreiden osuus on noin 6 prosenttia viemäreiden kokonaispituudesta.
Jätevesiviemäröinti pyritään suunnittelemaan siten, että jätevesi virtaisi jätevedenpuhdistamolle painovoiman avulla. Maaston korkeuseroista johtuen se ei kuitenkaan aina ole mahdollista, vaan tarvitaan jätevedenpumppaamoita. Pääkaupunkiseudulla on käytössä yli 500 jätevedenpumppaamoa, joita valvotaan ja ohjataan kaukovalvontajärjestelmällä Viikinmäen ja Suomenojan jätevedenpuhdistamoilta.
HSY on Suomen suurimpia maanalaisten putkistojen saneeraajia. Saneerauksessa ei ole olemassa vain yhtä joka kohteeseen sopivaa menetelmää, vaan teknisesti ja taloudellisesti edullisin menetelmä arvioidaan tapauskohtaisesti. Pääosa viemäreistä saneerataan viemärikaivojen kautta sujuttamalla ilman kaivutöitä. Vesijohtoja saneerataan sekä aukikaivamalla että niin sanotuilla no-dig-menetelmillä, jotka vaativat melko vähän kaivamista.
Seutu- ja ympäristötieto
HSY edistää ja seuraa aktiivisesti pääkaupunkiseudun ilmastostrategioiden toteuttamista. HSY:ssä lasketaan vuosittain pääkaupunkiseudun kasvihuonekaasupäästöt ja tuotetaan tietoa pääkaupunkiseudun jätemääristä ja kierrätysasteesta. HSY toimii aktiivisesti ilmasto- ja kiertotalouden TKI-hankkeissa. HSY ylläpitää seudullista perusrekisteriä (SePe), jonka pohjalta tuotetaan pääkaupunkiseutua koskevia rekisteri- ja paikkatietoaineistoja suunnittelun ja päätöksenteon tueksi. HSY tuottaa raportteja ja katsauksia sekä avointa dataa muun muassa pääkaupunkiseudun rakennetusta ympäristöstä, tonttivarannosta, yritystoiminnan sijoittumisesta sekä pendelöinnistä.
Musiikkipeli
Musiikkipeli on videopelilajityyppi, jossa pelaaminen on vuorovaikutusta musiikkikappaleen kanssa. Musiikkipelit voi jaotella tanssipeleihin, soittopeleihin ja laulupeleihin. Rytmipelit vaativat ajoitettuja näppäinpainalluksia, mutta vapaamuotoisemmissa peleissä musiikkia voi myös tuottaa itse. Tunnetuin musiikkipelejä julkaiseva peliyhtiö on japanilainen Konami, mutta pelejä julkaisevat myös useat muut yhtiöt.
Tanssipelit
Tanssipelit ovat Euroopan markkinoilla näkyvämpi rytmipelien alalaji. Tanssipeleissä tarkoituksena on heittäytyä musiikkiin mukaan ja seurata sitä mahdollisimman tarkasti ruudulla näkyvien nuottimaisten ohjeiden mukaan. Peleihin liittyy myös vahva fyysinen suoritus: useimmissa tanssipeleissä vaikeimmat kappaleet käyvät raskaasta liikunnasta. Tätä ominaisuutta pitävät useimmat tanssipelaajat ratkaisevana tekijänä sen viehättävyydessä. Tanssipelit ovat myös ystävällisiä freestyle-esityksille, joissa normaalin pelaamisen tyyliä muokataan tai rikotaan oikeaksi tanssimiseksi asti.
Soittopeli
thumb|250px|Japanilainen mies pelaa DrumMania V -soittopeliä. Nykyään Japanissa – rytmipelien kehdossa – menestyvämpi laji on soittopelien alalaji. Soittopeleissä musiikki soitetaan itse. Peliä pelataan lukemalla ruudulta tulevia nuotteja ja soittamalla ne mahdollisimman tarkasti omasta ohjaimesta.
Laulupeli
Kotitietokoneiden laskentatehon kasvaessa käyttäjän lauluäänenkorkeuden tunnistus reaaliajassa tuli mahdolliseksi 1990-luvun lopulla. Tämä mahdollisti laulupelit, joissa käyttäjän laulua arvostellaan vertaamalla laulun melodialinjaa mikrofonista signaalinkäsittelyllä laskettuun nuottiin. Ilmeisesti ensimmäisen julkaisi Suomessa Elmorex Ltd vuonna 2000 nimellä SoittoPeli. Peli oli yhtenä alapelinä tuotteessa SoittoPeli. Myöhemmin SoittoPelistä erotettu laulupeli julkaistiin nimellä Staraoke, ja siitä tehtiin samanniminen televisioformaatti. Tunnetuin äänenkorkeuden tunnistava laulupeli on Sonyn vuoden 2004 peliksi valittu SingStar PlayStation 2:lle. Pelialatyypistä on sittemmin muodostunut oma pelialatyyppi.
Säätyvaltiopäivät 1900
Säätyvaltiopäivät 1900 olivat sääntömääräiset Suomen suuriruhtinaskunnan valtiopäivät. Ne ajoittuivat ensimmäisen sortokauden alkuun.
Kenraalikuvernööri Nikolai Bobrikovin lukemassa valtaistuinpuheessa keisari-suuriruhtinas kielsi valtiopäiviä puuttumasta yleisvaltakunnallisiin asioihin. Tästä huolimatta valtiopäivät hyväksyi keisarille lähetetyn anomuksen, jossa arvosteltiin kenraalikuvernööri Bobrikovin politiikkaa. Anomus jätettiin huomiotta.
Valtiopäivien avajaisissa talonpoikaissäädyn puhemies Kaarle Ojanen herätti huomiota rohkealla puheellaan kansan huolenaiheista.
Aatelissääty
Aatelissäädyn puhemies eli maamarsalkka oli Lorenz Lindelöf. Aatelissäädyn valtiopäiväedustajia olivat hän mukaan luettuna seuraavat henkilöt:
Pappissääty
Säädyn puhemieheksi määrättiin arkkipiispa Gustaf Johansson, mutta varapuhemieheksi ei vakiintuneen käytännön mukaisesti nimitetty Porvoon hiippakunnan piispaa Herman Råberghia, vaan Savonlinnan hiippakunnan piispa Otto Immanuel Colliander, joka oli kuitenkin verraten usein poissa istunnoista. Kuopion hiippakunnan piispan virka oli auki valtiopäivien alkaessa ja melkein niiden loppuun asti. Pappissäädyn valtiopäivämiehet olivat puhemies mukaan luettuna seuraavat:
Papiston edustajat:
Koska Kuopion hiippakunnan koulunopettajat päättivät valita ainoastaan yhden edustajan ja kaikki muut valitsijaryhmät lähettivät entisen määrän edustajia, säädyn valtiopäivämiesten määrä oli edellisiin valtiopäiviin nähden yhtä vähempi eli puhemies mukaan luettuna 47. Säädystä poisjääneiden tilalle tulleista Troberg ja Granö olivat kokonaan ensinkertalaisia valtiopäivämiehinä. Poisjääneistä ehkä merkityksellisin oli Jaakko Forsman, joka oli kuollut 26. syyskuuta 1899.
Porvarissääty
Porvarissäädyn puhemies oli Felix Heikel ja sihteeri Axel Valdemar Lindberg. Säädyn jäsenet olivat puhemies mukaan luettuna seuraavat:
Talonpoikaisääty
Talonpoikaissäädyssä valtiopäiville osallistuivat, puhemies Kaarle Ojanen mukaan luettuna, seuraavat edustajat, tulkkina Emil Almberg ja sihteerinä Fredrik Werner Hjelmman:
Emmeloord
Emmeloord on Noordoostpolderin kunnan hallinnollinen keskus, Flevolandin provinssissa, Alankomaissa. Emmeloord sijaitsee keskellä kuntaa, missä kolme kuivauskanavaa risteää. Asukkaita Emmeloordissa on 24 840 (2006), joista naisia on 12 670 ja miehiä 12 160. Emmeloord sijaitsee polderilla, eli se on rakennettu IJsselmeeristä kuivatulle maalle.
Emmeloordista on linnuntietä matkaa Bantiin 5,7 kilometriä, Nageleen 7,7 km ja Kuinreen 8,7 km.
Historia
Emmeloord suunniteltiin vuonna 1943 polderin palvelu- ja hallintokeskukseksi. Kymmenen pienempää maanviljelysyhdyskuntaa suunniteltiin väljäksi kehäksi Emmeloordin ympärille.
Labeaume
thumb|250px|Labeaumen kylää Labeaume on kylä ja kunta Ardèchen departementissa Rhône-Alpesin hallintoalueella Ranskassa. Kunnassa oli 493 asukasta vuoden 1999 väestönlaskennassa. Labeaumen pinta-ala on 18 neliökilometriä.
Emmeloord
Historia
Emmeloordin keskustaan rakennettiin vuonna 1959 Poldertoren-niminen vesitorni. Torni on 65 metriä korkea, ja se sijaitsee keskellä kuntaa, joten sen voi nähdä joka paikasta Noordoostpolderia, koska sieltä puuttuvat korkeat puut. Japanissa on tämän vesitornin jäljennös.
Aiheesta muualla
150px|left|thumb|Poldertoren
Laç
Laç tai Laçi on Kurbinin kunnan keskustaajama Albaniassa Lezhën maakunnassa. Sen asukasluku oli vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan 17 086. Sieltä on kotoisin jalkapalloseura KF Laçi.
Ovi Musiikki Unlimited
Ovi Musiikki Unlimited (ennen Comes With Music) on Nokian lanseeraama palvelu, jossa tietyn puhelimen Comes With Music tai Ovi Musiikki Unlimited -version ostamalla saa vuodeksi rajoittamattoman lataus- ja käyttöoikeuden Nokia Musiikkikaupan valikoimaan. Comes With Music -palvelussa käyttäjä saa rajoittamattoman latausoikeuden palvelun tiedostoihin sopimuksen ajaksi. Myöhemmin palvelua voi käyttää erillisellä kuukausimaksulla tai puhelinliittymään yhdistetyllä Comes With Music -tilauksella. Suomessa Comes With Music -palvelu avautui 26. marraskuuta 2009. . CWM palvelu vaihtoi nimekseen Ovi Music Unlimited elokuussa 2010.
Uusia laitteita ei ole voinut rekisteröidä Suomessa Nokia Musiikki Unlimited palveluun 1.1.2012 jälkeen.
Käyttö
Kappaleet voidaan ladata kännykkään suoraan mobiililaajakaistan kautta tai tietokoneelle, jolta ne siirretään puhelimeen apuohjelmalla. Ladatut kappaleet säilyvät puhelimessa ja niitä voi kuunnella myös tilauksen päättymisen jälkeen. Ohjelmalla voi toistaa sekä Comes With Music -kaupasta ladattuja että muita koneella olevia löytyviä musiikkitiedostoja, ja se tukee MP3-, AAC-, EAAC+-, WMA- ja WAV-tiedostomuotoja.
Musiikki ladataan WMA-muotoisena. Musiikin käyttöä on rajoitettu suojaamalla kappaleet Microsoft Windows Media Digital Rights Management (DRM) -tekniikalla. Niitä voi kuunnella lataamisen jälkeen myös muilla tätä suojaustekniikkaa tukevilla MP3-soittimilla.
Toistaiseksi Nokian musiikkikaupan www-palvelu toimii vain Microsoft Windows -käyttöjärjestelmällä ja Internet Explorer -selaimilla.
Musiikkivalikoima
Ovi Musiikki Unlimited sisälsi vuonna 2008 lanseerauksensa yhteydessä yli kaksi miljoonaa musiikkikappaletta. Suomen julkaisussa on noin kuusi miljoonaa kappaletta. Valikoimaan pyritään sisällyttämään sekä suurten että pienten levy-yhtiöiden julkaisemaa musiikkia. Nokian mukaan palvelun Suomen lanseerauksessa halutaan tarjota ulkomaisten artistien ohella myös laaja suomalainen musiikkitarjonta.
Puhelimet
Aikaisemmin Nokian musiikkikauppaa on voitu käyttää rajoitetusti vanhemmilla Nokian älypuhelimilla. Comes With Music (nykyään Ovi Musiikki Unlimited) -palvelu avattiin erityisesti musiikkipalvelua varten räätälöityjen Comes With Music tai Ovi Musiikki Unlimited -puhelimille. Ensimmäiset mallit julkaistiin 26. marraskuuta 2009 ja ne ovat Nokia X6 CWM, Nokia N97 mini CWM, Nokia 5230 CWM ja Nokia 5630 CWM. Esimerkiksi kosketusnäytöllistä X6-mallia myytiin aluksi ainoastaan Comes With Music -musiikkipalvelun kanssa.
Aiheesta muualla
Nokia
Jukka Ruukki
Jukka Markus Johannes Ruukki (s. 27. joulukuuta 1964 Helsinki) on suomalainen päätoimittaja.
Jukka Ruukki syntyi piiripäällikkö Risto Ruukin ja lehtori Kaija Komsin perheeseen. Ruukki tuli ylioppilaaksi 1983 ja valmistui valtiotieteen maisteriksi Helsingin yliopistosta 1996. Hän oli Tiede-lehden toimittaja 1996–2005, lehden päätoimittajaksi hänet nimitettiin vuonna 2006. Ruukki seurasi tehtävässä Tuula Koukkua. Ennen lehtiuraansa Ruukki työskenteli tiedetoimittajana muun muassa Yleisradion palveluksessa.
Ingo Schwichtenberg
'''Ingo ”Mr. Smile” Schwichtenberg''' (18. toukokuuta 1965 – 8. maaliskuuta 1995) oli saksalainen muusikko ja yksi vuonna 1984 perustetun power metal -yhtye Helloweenin perustajista. Hän oli yhtyeen rumpali. Vuonna 1993 Schwichtenberg joutui jättämään Helloweenin sairastumisensa ja huumeongelmiensa takia. Hän teki itsemurhan vuonna 1995 hyppäämällä metron alle. Hän oli kärsinyt skitsofreniasta joitakin vuosia.
Elämäkerta
Schwichtenberg syntyi vuonna 1965 Hampurissa, Saksassa varakkaaseen perheeseen. Perheen ainoana lapsena hänellä ei ollut ongelmia koulumaksujen kanssa.
Vuonna 1979 Schwichtenberg kävi, tuolloin 14-vuotiaana, klarinetti-tunneilla ja soitti folkmusiikkia koulun bändissä, mutta kokeili myös rumpuja. Seuraavana vuonna hänen isänsä osti hänelle rumpusetin ja hän ystävystyi kitaraa soittavan Kai Hansenin kanssa. Hansen pyysi häntä rumpaliksi Gentry-nimiseen yhtyeeseensä. Schwichtenberg tuli mukaan yhtyeeseen, jossa olivat myös Markus Grosskopf, joka soitti bassokitaraa, ja Piet Sielck, joka lauloi. Yhtye nimettiin uudelleen Second Helliksi. Schwichtenberg pukeutui nahkatakkiin ja kasvatti pitkän tukan. Hän rahoitti itse opintojaan Second Hellistä saatujen keikkatulojen avulla.
Vuonna 1982 yhtyeen nimi muutettiin Iron Fistiksi ja Michael Weikathista tuli toinen kitaristi. Vuonna 1984 nimi muuttui vielä Helloweeniksi. Schwichtenberg keksi nimen katsottuaan elokuvan Halloween. Yhtye aloitti keikkailun Hampurin pienillä klubeilla ja julkaisi mini-lp:n seuraavana vuonna.
27-vuotiaana Schwichtenberg masentui syvästi ja alkoi käyttäytyä omituisesti. Hän käytti runsaasti alkoholia, kokaiinia ja hasista. Hänen tyttöystävänsä jätti hänet löydettyään kokaiinin. Helloweenin lähdettyä kiertueelle markkinoimaan Chameleon-albumiaan yhtyeen jäsenet huomasivat, että Schwichtenbergillä ei ollut kaikki hyvin. Kiertue-elämä oli hyvin stressaavaa. Hän alkoi puhua sekavia ja saattoi lopettaa soittamisen kesken esityksen jääden kuuntelemaan päänsisäisiä ääniään. Hiroshimassa hän romahti täysin kesken esityksen ja hänet vietiin sairaalaan. Hänellä diagnosoitiin skitsofrenia. Sairautta esiintyy myös hänen suvussaan. Schwichtenberg ei ottanut lääkitystään säännöllisesti, sillä hän sanoi, että halusi itse parantaa itsensä jollain keinolla. Hänet erotettiin yhtyeestä, kunnes hän ottaisi psykoosilääkkeensä ja hoitaisi päihderiippuvuutensa kuntoon.
Chrysler
Chrysler [kraɪslər], virallisesti FCA US LLC, on yhdysvaltalainen automerkki ja ajoneuvovalmistaja, joka on osa Stellantis-konsernia. Yhtiön pääkonttori sijaitsee Auburn Hillsin kaupungissa Michiganissa. Chrysler on yksi ”Kolmesta suuresta” amerikkalaisesta ajoneuvovalmistajasta. Yhtiö myy maailmanlaajuisesti autoja lippulaivanaan toimivan Chrysler-brändin alla, muita sen merkkejä ovat Dodge, Jeep ja Ram. Chryslerin tärkeimmät divisioonat ovat ajoneuvojen osia ja tarvikkeita valmistava Mopar sekä yhtiön autoista tehoversioita valmistava SRT.
Chrysler ilmoitti vuoden 2022 alussa että sen mallisto on vuoteen 2028 mennessä täysin sähköinen.
Historia
pienoiskuva|Chryslerin valomainos Willys-Overlandin Elizabethin tehtaan katolla vuonna 1920. pienoiskuva|Kaksi ylintä olivat Chrysler-automerkin tunnuksia. Designeri [[Virgil Exnerin vuonna 1955 esittelemän Forward Look -muotiluteeman yhteydessä otettiin käyttöön ensi kertaa yhtenäinen konsernitunnus.]] pienoiskuva|Alkujaan osien valmistaja Chrysler Motor Parts Corporation -yhtiön tunnus. Nykyisin tunnus on FCA US:n brändi, jonka alla valmistetaan ja myydään osia ja tarvikkeita sekä kustomoituja autoja. Mopar on myös synonyymi kaikille Chrysler-konsernin valmistamille automerkeille ja tekniikalle. pienoiskuva|Chrysler-autojen tunnuksia eri aikakausilta. Chrysler-autojen tunnuksena on käytetty myös muun muassa Golden Lion -logoa ja tyyliteltyä "C"-kirjainta.
Tausta
Chrysler Corporation syntyi kesäkuussa 1925, kun Walter Chrysler osti selvitystilassa olleen Maxwell Motor Companyn ja sulautti sen osaksi aiemmin perustamaansa Chrysler-yhtiötä.
Willys-Overland
Vuoden 1919 lopulla pankkiirit lähestyivät Walter Chrysleria, joka tunnettiin kyvystään organisoida ajoneuvojen valmistuksen prosessit todella tehokkaalle ja voitolliselle tasolle. Häntä pyydettiin pelastamaan taloudellisissa vaikeuksissa ollut ohiolainen Willys-Overland Motors. Vuosina 1912–1918 Willys-Overland oli ollut Ford Motor Companyn jälkeen Amerikan toiseksi suurin ajoneuvovalmistaja, mutta I maailmansodan jälkeinen taantuma painoi yhtiön polvilleen. Chrysler lupautui tähän, mutta palkkiokseen hän vaati kaksivuotisesta sopimuksesta miljoona dollaria per vuosi. Lisäksi hän edellytti, että hänen toimipaikkanaan olisi Willys-Overlandin vuonna 1919 omistukseensa hankkima, entinen Duesenberg Motors Companyn lentokone- ja merimoottoritehdas New Jerseyn Elizabethissa.
Vuoden 1920 puolenvälin tietämillä Chrysler neuvotteli Willysille kolme Studebakerin johtavaa suunnittelijaa, Fred Zederin, Carl Breerin ja Owen Skeltonin sekä heidän tiiminsä. ZSB-tiimi siirtyi uuteen asemapaikkaansa Studebakerin työsopimuksella, jonka mukaan heidän tulisi saattaa tuotantoon jo valmiiksi suunniteltu, uusi Willys Light Six, joka oli käytännössä Willys Four kuusisylinterisellä moottorilla ja pidemmällä akselivälillä. Autosta tuli kuitenkin täysin luokaton, joten Chrysler antoi ZSB-tiimille tehtävän suunnitella pikaisesti korvaava kuusisylinterinen malli.
Uusi Light Six tulisi kantamaan Chryslerin nimeä ja sen valmistuksesta vastaisi vuonna 1920 Delawareen rekisteröity Chrysler Motor Company. Chrysler Motor oli Willys Corporationin divisioona, Willys Corporation taas toimi holding-yhtiönä kaikille John Willysin yrityksille, mukaan lukien Willys-Overland. Lokakuussa 1920 Willys Corporation antoi tiedotteen, jonka mukaan keväällä 1921 markkinoille esiteltäisiin uusi, kuusisylinterinen malli. Elizabethin tehtaalle asennettiin valomainos joka julisti: "CHRYSLER - The six cylinder motorcar" ja muun muassa autoa koskevien piirustusten omistajaksi oli merkitty Chrysler Motor Company, Division of Willys Corporation, Elizabeth, NJ.
Nämä hienot suunnitelmat kuitenkin kariutuivat kun kävi ilmi että uuden mallin suunnitteluun ja Elizabethin tehtaan varusteluun käytetyt varat olivat peräisin Willysin Toledon tehtaan kassasta. Willys oli selvitystilassa ja yhtiön ainoa keino selviytyä veloistaan oli omaisuuden pakkohuutokauppa. William Durant, joka oli vuonna 1920 häädetty jälleen General Motorsin johdosta, oli rakentamassa uutta imperiumia, Durant Motorsia ja hän lunasti vuonna 1921 yhtiölleen sekä Elizabethin tehtaan työkaluineen että Chrysler Sixin suunnitelmat. Malli näki viimein päivänvalon mallivuoden 1923 Flint-autona.
Maxwell Motors
Samaan aikaan kun Chrysler paini Willysin ongelmien kanssa, hänen käsissään oli myös toinen ongelmayhtiö. Vuonna 1904 New Yorkin Tarrytownissa toimintansa aloittanut Maxwell Motor oli vaiheikkaan historiansa johdosta vuonna 1920 tilassa, jossa sen omat keinot selviytyä olivat loppuneet.
Vuoden 1913 kesällä yhtiö oli tuonut markkinoille Maxwell 25 -mallin, joka tulisi elämään kauemmin Maxwell-merkki itse; se tulisi kehittymään ja [saamaan uuden nimen Good Maxwell, josta tulisi edelleen Chrysler Four ja viimein ensimmäinen Plymouth, vuonna 1928.
Vuonna 1916 Maxwell Motorin New Castlen tehtaille asennettiin koko tehdasrakennuksen kattava höyryvasarajärjestelmä ja Forge and Hammer Shop -nimellä toimivasta tehtaasta tuli Yhdysvaltain suurin autojen tako-osia valmistava laitos.
Vuonna 1917 Maxwell kaipasi kasvavan kysynnän täyttämiseksi lisää tuotantotilaa ja sitä oli tarjolla vaikeuksissa olevalla detroitilaisella Chalmers Motor Car Companylla. Yhtiöt neuvottelivat keskinäisen yhteistyösopimuksen, jonka perusteella Maxwell sai tuotantotilaa Chalmers Motorin jättimäisestä Jeffersson Avenuen tehtaasta ja Chalmers saisi autojaan myyntiin Maxwellin verkoston kautta. Loppujen lopuksi Maxwell Motor päätyi Chalmers Motorin omistajaksi.
Yhdistelmä toimi aluksi hyvin, mutta ensimmäisen maailmansodan jälkeinen talouden taantuma iski Maxwelliin rajusti. Menestyvä yhtiö velkaantui pahoin. Vuonna 1920 autoja valmistui tehtaalta 34 169 kappaletta ja näistä noin 26 000 kappaletta, eli kaksi kolmasosaa vuosituotannosta jäi myymättä.
Vuonna 1921 yhtiön täytyi lopettaa autojen valmistus Chalmersin tehtaalla. Osasyynsä myynnin romahtamiselle oli Maxwellin tuotteiden huonolla laadulla. Walter Chryslerin tehtävänä oli vaativa; saada varastossa olleet autot myytyä, parannettua tuotteiden laatua ja ajettava fuusio Chalmers Motorin kanssa loppuun, kaikkine siihen liittyvine velkomusoikeudenkäynteineen ym.
Chrysler toi yhtiöön ZSB-tiimin, luottomiehensä Fred Zederin, Owen Skeltonin ja Carl Breerin, jotka olivat toimineet autojen suunnittelussa yhdessä jo Studebakerilla ja Willysillä. Tiimi työskenteli uuden Chrysler Six -mallin suunnitelmien parissa ja ensimmäinen Walter Chryslerin nimeä kantanut auto esiteltiin markkinoille vuonna 1924.
Jotta rönsyjä ei syntyisi liikaa, kronologisessa historiassa on pyritty pitätymään ainoastaan Chrysleria yhtiönä ja automerkkinä koskevissa asioissa. Eri automerkkien ja niitä valmistaneiden yhtiöiden kronologisesti tärkeimmät tapahtumat kerrotaan niiden omissa artikkeleissa.
1920-luku
pienoiskuva|1926 Chrysler B-70 Six pienoiskuva|1928 Chrysler Imperial E-80 Phaeton Tammikuussa 1924 Walter Chrysler esitteli nimeään kantaneen B-70-mallin. Auto oli varustettu kuusisylinterisellä moottorilla ja sen laatu ja taso olivat huomattavan korkeat, kuitenkin kohtuulliseen hintaan. Vuoden 1924 Chryslerin moottori oli oman aikansa mittapuun mukaan korkeapuristeinen ja sen varusteisiin kuuluivat ilman- ja öljynsuodatin. Auto oli varustettu neljän pyörän hydraulisilla jarruilla, jotka perustuivat Lockheed Corporation -yhtiön suunnitelmille. Chryslerin insinöörit tosin muuttivat ja parantelivat järjestelmää niin, että sitä olisi voinut kutsua Chryslerin omaksi.
Imperial
Chrysler käytti Imperial-nimeä kalleimman malliversionsa tunnuksena jo vuonna 1924. Ensimmäiset Chrysler-nimiset autot esitteli Maxwell Motor Corporation -yhtiö tammikuussa 1924. Kuukautta myöhemmin The Saturday Evening Post julkaisi Chrysler-mallien mainoksen ja niiden joukossa on Chrysler Imperial. Alkuperäinen Chrysler Imperial pysyi mallistossa vuoden 1925 lopulle, jolloin se erotettiin omaksi, E-80-koodia kantaneeksi, Imperial-tuotelinjaksi.
Dodge
Dodgella oli yhtiönä taivalta takanaan lähes yhtä pitkälti kuin moottoriajoneuvoja oli Yhdysvalloissa valmistettu. Veljekset Horace ja John Dodge olivat vuonna 1902 aloittaneet vaihteistojen ja moottoreiden toimittamisen Ransom E. Oldsille. Vuonna 1903 veljekset rahoittivat Henry Fordin liiketoimintaa ja alkoivat toimittaa tälle lähes kaikki autojen valmistuksessa tarvittavat komponentit. Fordin kasvun aika oli myös Dodge Brothers -yhtiön kasvun aikaa. Kun Ford aloitti autojen kaupallisen valmistuksen, hänen palkkalistoillaan oli 12 henkeä ja Dodgella 135. Kun Dodge Brothers vuonna 1910 avasi Dodge Main -tehtaan Michiganin Hamtrackiin, siellä työskenteli noin viisi tuhatta henkilöä.
Vuonna 1913 aika oli kypsä sille, että veljekset aloittivat omaa nimeään kantaneen auton valmistuksen. Veljesten kuoltua äkillisesti vuonna 1920, miljoonayhtiön omistus siirtyi heidän leskilleen. Yhtiön johtoon palkattu Frederick J. Haynes aloitti Dodgen ja kuorma-autovalmistaja Graham Brothersin välisen yhteistyön ja vuonna 1924 Dodge avasi Kanadaan, Ontarion Walkersvilleen 20 000 työntekijän tehtaan. Samana vuonna lesket päättivät kuitenkin luopua yhtiön omistuksesta. Uusi omistaja oli investointipankkiiriliike Dillon, Read & Co., jolta Chrysler osti yhtiön vuonna 1928 ja liitti sen yhtiönsä divisioonaksi. Dodgen mukana Chryslerin omistukseen siirtyi Graham-kuorma-autojen valmistus, jonka Dodge oli ostanut vuonna 1925.
Plymouth
Kesäkuussa 1928 Chrysler esitteli yhtiönsä edullisimmaksi malliksi nelisylinterisen Plymouthin. Chrysler-Plymouth Model Q -niminen malli perustui vanhaan Maxwell 25:een. Etuliite "Chrysler" jätettiin pois vuonna 1929, kun markkinoille tuotiin Plymouth Model U. Dodgen tehtaiden hankinta mahdollisti auton suuret tuotantomäärät, jolloin sen hinta saatiin pysymään kohtuullisena. Plymouth oli hyvin pitkälle se merkki, joka kantoi Chryslerin suuren laman ylitse. Plymouth-divisioona oli Chrysler konsernin suurin yksikkö koko elinaikansa.
DeSoto
Elokuussa 1928 Chrysler esitteli keskihintaisen DeSoto -automerkin, joka sijoitettiin yhtiön mallipaletissa Dodgen alapuolelle. Vuonna 1933 nämä kaksi vaihtoivat paikkaa, tällä liikkeellä Chrysler vauhditti Dodgen takkuavaa myyntiä.
Fargo
Vuonna 1928 Chrysler hankki vielä omistukseensa kuorma-autovalmistaja Fargo Motor Car Companyn.
1930-luku
pienoiskuva|1937 Chrysler Royal Series C-16 Convertible Sedan pienoiskuva|1939 Chrysler Royal C-22 4-Door Sedan
1940-luku
pienoiskuva|1940 Chrysler Windsor Coupe pienoiskuva|1942 Chrysler Windsor coupe C34 pienoiskuva|1947 Chrysler Windsor C-38 series Sedan
Muskeliautojen aikakausi 1964–1971
pienoiskuva|1965 Chrysler New Yorker 2-Door Hardtop pienoiskuva|1969 Chrysler 300 4d HT sedan pienoiskuva|1971 Chrysler Newport 2-Door Hardtop pienoiskuva|1971 Chrysler Three Hundred
Chryslerin syöksykierre 1972–1980
pienoiskuva|1972 Chryler New Yorker Brougham 4-Door Sedan pienoiskuva|1975 Chrysler Newport 2d HT pienoiskuva|1975–1977 Chrysler Cordoba pienoiskuva|1976 Chrysler New Yorker Brougham 4d HT pienoiskuva|1978–1979 Chrysler Cordoba pienoiskuva|1980 Chrysler New Yorker pienoiskuva|1979–1981 Chrysler Newport pienoiskuva|1979 Chrysler LeBaron 2-door, topattu vinyylikatto on optiovaruste
Konsernin uutta vuosikymmentä leimasivat itseriittoisuus, kaksi energiakriisiä, penninvenytys, byrokratia sekä kasvanut inflaatio, jotka yhdessä työnsivät yhtiön konkurssin partaalle. Toisaalta, samaan aikaan yhtiön insinöörit ja suunnitteluosasto työskentelivät uusien teknisten ratkaisujen kehittämiseksi. Aikakauden innovaatioita olivat muun muassa elektroninen sytytys, moottorin tietokoneohjaus, autojen painonpudotus sekä vuoden 1960 malliston jälkeen ensimmäisen, täysin uuden amerikkalaisen Chrysler Corporation -henkilöauton suunnittelutyö. Vuonna 1980 Chrysler oli enää vain pelkkä varjo siitä maailmanlaajuisesta mahtiyhtiöstä, joka se oli aiemmin ollut. Yhdysvaltain liittovaltion pelastuspaketti löi konsernin otsaan huonon yhtiön leiman pitkäksi aikaa ja samalla se loi pohjan kahdelle tulevalle täyskäännökselle.
K-korien aikakausi 1981–1992
Chryslerin ensimmäinen comeback rakentui autoille, joiden suunnittelu oli alkanut yhiön pimeimpinä vuosina, konkurssiuhan alla. Lee Iacoccan johtamana Chrysler uudisti tuotelinjansa täydellisesti, pysähtyen tämän jälkeen paikalleen. Näin yhtiö itse haali itselleen samantyyppisiä ongelmia, jotka olivat koitua sen kohtaloksi 1970-luvulla. Näennäisesti tyynen pinnan alla ongelmat alkoivat kasautua ja odottaa purkautumistaan.
Uusi notkahdus ja nousu 1993–1997
pienoiskuva|LH-korinen [[Eagle Vision, jota Euroopassa myytiin Chrysler Vision -nimisenä autona.]] pienoiskuva|Euroopassa myyty [[Chrysler Stratus]]
1990-luvun alussa Chrysler joutui uudemman kerran kohtaamaan taloudellisia vaikeuksia. Vuoden 1987 Musta maanantai sekä Yhdysvaltain pankkikriisi 1988–1991 olivat painaneet julkista ja yksityistaloutta alaspäin jo jonkin aikaa, mutta itse yhtiön ongelmana oli paikalleenjähmettyminen ja sen myötä 1980-luvulla hankitun menestyksen kadottaminen. Konsernin henkilöautomallisto perustui jo ikääntyviin K-autojen johdannaisiin. Yhtiön kassaa ja taseita rasittivat kalliit italialaismerkit Lamborghini ja Maserati sekä American Motorsin hankinta ja alaskirjaukset. Kotimarkkinoiden painetta lisäsivät japanilaiset yhtiöt, jotka valmistivat laadukkaampia autoja taloudellisesti tehokkaammin.
Auto- ja taloushistorioitsijoiden yleisesti hyväksymä käsitys on, että yhtiön kertaalleen suosta kammennut Lee Iacocca oli liian pitkään konsernin johdossa. Iacoccan siirryttyä eläkkeelle vuoden 1992 lopussa, yhtiön insinöörit pääsivät vihdoin suunnittelemaan jotain täysin uutta. Chryslerin omat suunnittelukansiot olivat täysin tyhjät ja nopeimmillaankin uuden auton markkinoille saaminen veisi aikaa noin 1,5 vuotta, ja aikaa yhtiöllä ei enää ollut. Siksi yhtiössä päätettiin lähteä liikkeelle AMC:n Renault-omistuksen aikana kehitetystä Eagle Premier -mallista, josta muovaantui Chrysler LH-pohjalevy ja sen pohjalle toteutettu uusi mallisto.
=== DaimlerChrysler-aikakausi 1998–2007 ===