cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Fulguriitti
Muodostuminen
Fulguriitti muodostuu maan sisälle salaman kulkureitille ja sen ulkomitat ovat myös sen muodostaneen salaman mitat. Fulguriitti voi olla muutaman senttimetrin halkaisijaltaan ja yleensä alle 3 metriä pitkä, mutta joskus jopa 20 metrin mittainen. Mineraalin keskiosassa on salamaniskun höyrystämän aineksen muodostama ontto putki, jonka laidat ovat yleensä sulaneesta maa-aineksesta muodostunutta lasia tai osin lasittunutta ainesta ja putkilon ulkoreunalla on lasimassaan tarttuneita hiekanjyviä. Putkilo on salaman tai juurakon muotoinen, ja siinä voi olla useita haaroja aivan kuten ilmassa silmin nähtävissä salamoissakin. Fulguriitti on tyypillisesti sisältä ontto ja sileäpintainen tai se voi olla sisäpinnaltaan täynnä pieniä kuplia. Ulkopintaa päällystää usein karkea hiekka. Esimerkiksi piidioksidista muodostunut fulguriitti on haurasta ainetta, joten sen esiinkaivaminen ehjänä on hankalaa.
Fulguriittilöydökset voidaan ryhmitellä erilaisiin tyyppiluokkiin:
Lisäksi salamaniskun muodostamat eksogeeniset fytofulgureenilöydökset (esimerkiksi ligniitistä, öljyliuskeesta ja vastaavasta orgaanisperäisestä aineksesta) voidaan ryhmitellä luokaksi V.
Esiintyminen
Fulguriitteja löydetään esimerkiksi Yhdysvaltain Michiganjärven ja Atlantin rantahietikoilta. Kivifulguriittejä tavataan esimerkiksi Meksikon Toluca-vuoren ja Oregonin osavaltion Mount Thielsen -vuorelta.
Fulguriitit kulttuurissa
Fulguriitteja on pidetty Suomessa Ukko ylijumalan aseellisen iskun aikaansaannoksina, ja siksi niitä kutsutaan ukonvaajoiksi eräiden kivikautista perua olevien taikaesineiden ohella.
Fulguriitti-sanan etymologia on peräisin latinankielen sanasta fulgur joka tarkoittaa salamaa.
Stono-kapina
Stono-kapina oli tuolloin Englannin hallitsemassa Etelä-Carolinassa nykyisessä Yhdysvalloissa puhjennut orjakapina 9. syyskuuta 1739. Kapina kuuluu Pohjois-Amerikan suurimpiin orjakapinoihin, mutta siitä tunnetaan vain yksi englantilainen silminnäkijäkuvaus. Mahdollisesti kapinoitsijoiden ydinjoukon muodostivat Kongosta orjina tuodut sotilaat, jotka saivat kapinan aikana joukkoihinsa myös muita orjia. Kapinoitsijat surmasivat joitakin valkoisia, kunnes heidän joukkonsa lyötiin hajalle kahakassa heitä takaa ajaneiden valkoisten kanssa. Orjien tavoitteena on saattanut olla päästä Espanjan hallitsemaan Floridaan, joka oli turvapaikka Englannin vallan alaisuudesta pakeneville orjille. Suurin osa Stono-kapinan aikana paenneista saatiin kuitenkin kiinni seuranneiden kuukausien aikana.
Tausta
Kapinan puhkeamisen tarkkoja syitä ei tunneta varmasti. Ainoa tunnettu englantilainen silminnäkijäkuvaus syyttää sen puhkeamisesta espanjalaista propagandaa. Espanjan Floridan kuvernööri Manuel de Montiano oli tehnyt St. Augustinen pohjoispuolella sijainneesta Gracia Real de Santa Teresa de Mosesta laillisen Englannin vallan alta paenneiden orjien turvapaikan.
Kapinallisia johti orja nimeltä Jemmy. Hänen mukanaan oli noin 20 Afrikasta lähtöisin olevaa orjaa. Orjat ovat saattaneet olla lähtöisin Kongosta Keski-Afrikasta. Kongolaisia orjia oli tuotu etenkin englantilaisten hallitsemaan Etelä-Carolinaan ja Georgiaan. He puhuivat keskenään portugalia ja olivat uskonnoltaan katolisia. Portugalin hallitseminen teki mahdolliseksi kommunikoimisen espanjankielisten kanssa, minkä lisäksi Espanjan valta olisi merkinnyt katolisille myös uskonnollista vapautta protestanttisiin englantilaisiin nähden.
Kapina
Stono-kapina alkoi 9. syyskuuta 1739 Stonojoella Etelä-Carolinassa noin 30 kilometriä Charlestonin kaupungista lounaaseen. Kapinan alkaessa joukko orjia otti aseita ja ammuksia niitä myyneestä kaupasta. Kaupan kaksi työntekijää surmattiin. Asekaupalta siirryttiin Godfreyn talolle, jolla talon isäntä ja hänen tyttärensä surmattiin. Edelleen etelässä kuljettiin Wallace's Tavern-nimiselle kapakalle. Tällä kertaa kapakan omistajan henki säästettiin. Tällä oli maine orjien hyvästä kohtelusta. Edelleen orjajoukko noin kuuteen valkoiseen taloon, joiden valkoisia asukkaita surmattiin. Thomas Rosen omistamat orjat piilottivat isäntänsä kapinoitsijoilta säästäen hänen henkensä. Kapinoiviin orjiin liittyi orjia vapaaehtoisesti, sekä pakotettuna. Aamupäivällä heitä oli noin 50.
Iltapäivällä 9. syyskuuta ryhmä oli erään pellon laidalla Edistojoen tuntumassa, jolla esitettiin jonkinlainen tanssi. Kyse on saattanut olla sotatanssi, jollaiset olivat tyypillisiä keskiafrikkalaisille sotureille. Tämäkin voi viitata orjien koostuneen kongolaisista sotilaista. Kapinoivien orjien ydinjoukon muodostaneet kongolaiset osasivat käyttää tuliaseita. Muut käyttivät esimerkiksi keppejä ja teräaseita. Tanssin jälkeen joukkoon liittyi vielä noin 30 orjaa. Orjia oli lähtenyt ajamaan takaa 20–100 valkoisen joukko. Heidän kohdatessaan orjat syntyi kahakka, jonka jälkeen 30 orjaa oli kuollut. Vähintään 30 pääsi pakenemaan. Myös muutamat valkoiset saivat surmansa. Seuraavana päivänä saatiin kiinni kymmenkunta orjaa ja viikko myöhemmin vielä noin 50 kilometriä etelään saakka päässyt orjajoukko. Miltei kaikki paenneet orjat oli yhytetty kuuden kuukauden sisällä. Yhden onnistui olla paossa kolmen vuoden ajan.
Siroleuat
Siroleuat (Compsognathidae) on sukupuuttoon kuollut petodinosaurusten heimo. Ryhmän jäsenet elivät 151–108 miljoonaa vuotta sitten myöhäisjurakaudelta varhaisliitukaudelle. Siroleuat olivat pienikokoisia ja vikkeliä, pieniä eläimiä metsästäviä petoja. Niillä oli ontoista luista koostuva kevytrakenteinen ruumis sekä pitkä häntä, joka toimi tasapainoelimenä. Siroleuoilla oli luultavasti yksinkertaisia, pörröisiä ja untuvamaisia höyheniä, jotka lämmittivät niiden ruumista. Heimon dinosaurukset olivat sukua lintujen esi-isille. Ryhmän nimesi Edward Drinker Cope vuonna 1871.
Vuonna 1996 Kiinasta löydetty, varhaisliitukaudella elänyt ryhmän jäsen Sinosauropteryx oli ensimmäinen löydetty höyhenpeitteinen dinosaurus. Vuonna 2010 julkaistussa tutkimuksessa paleontologit olivat tutkineet dinosauruksen fossiloituneita höyheniä ja löytäneet niistä väriä tuottavia melanosomeja, joiden perusteella Sinosauropteryxillä päätellään olleen valkoista sekä punaruskeaa tai oranssia väriä. Dinosauruksen häntä oli raidallinen.
Lähteet
thumb|400px|left|Siroleukoja kokovertailussa ihmisen kanssa.
Merijärvi
Merijärvi on Suomen kunta, joka sijaitsee Pohjois-Pohjanmaan maakunnassa Oulun Eteläisessä. Kunnassa asuu 0 ihmistä, ja sen pinta-ala on 0 km², josta 0 km² on vesistöjä. Väestötiheys on 0 asukasta/km². Merijärven kunta on perustettu vuonna 1866, ja sen naapurikunnat ovat Alavieska, Kalajoki, Oulainen, Ylivieska ja Pyhäjoki. Merijärven kunnanjohtaja on 2. maaliskuuta 2012 alkaen Kari Jokela. Hänen edeltäjänsä oli Kaija Eskola.
Kunta sijaitsee Kalajoelta Kärsämäelle vievän seututien 786 ja Alavieskasta Pyhäjoelle vievän seututien 787 risteyksessä.
Kunnan ainoa koulu on Koivupuhdon koulu, jossa on esikoulu ja vuosiluokat 1–9. Lähimmät toisen asteen oppilaitokset ovat Oulaisissa, Kalajoella ja Ylivieskassa mutta Merijärvi on osakkaana myös Raahen koulutuskuntayhtymässä. Koulukeskuksen yhteydessä on myös kirjasto ja liikuntahalli. Merijärven kunnan alueella sijaitsee myös Risti­vuoren laskettelurinne.
Merijärvellä ei ilmesty varsinaista sanomalehteä, mutta kunta julkaisee Merijärven kuntatiedotetta.
Historia
Seudun pysyvä ja ympärivuotinen maanviljelyasutus sai alkunsa 1500-luvulla. Vuonna 1548 oli silloisen Suur-Pyhäjoen pitäjän Merijärven kylässä kolme taloa, mutta seuraavan vuosisadan puoliväliin mennessä taloluku oli lisääntynyt jo 24:ään. Seuraavina vuosisatoina asukasluku kasvoi tasaisesti – vain katovuodet, isoviha ja Suomen sota katkaisivat väliaikaisesti suotuisan kehityksen. Vuonna 1805 asukkaita oli 839, 1850 yli 1 000 ja 1900 jo 1 835. Merijärven asukasluku kasvoi 1900-luvulla toiseen maailmansotaan asti. Vuonna 1945 kunnan asukasluku oli jo 2 666. Tämän jälkeen väestö väheni tasaisesti 1980-luvun alkuun asti. Vuonna 1985 asukkaita oli vain 1 409.
Merijärveläiset saivat elantonsa kalastuksesta, maanviljelystä, karjanhoidosta ja 1800-luvulta alkaen myös tervanpoltosta. Jo varhain ryhdyttiin laskemaan järviä lisämaan saamiseksi. Meri- ja Tähkijärven kuivatus alkoi toden teolla 1800-luvulla, mutta työ saatiin viedyksi loppuun vasta 1950-luvulla alkaneiden laajojen jokipengerrysten ja perkaustöiden jälkeen.
30,1 prosenttia Merijärven työvoimasta sai vielä vuonna 2015 elantonsa maa-, metsä- ja kalataloudesta, mikä teki kunnasta manner-Suomen neljänneksi alkutuotantovaltaisimman Lestijärven, Savukosken ja Halsuan jälkeen.
Väestönkehitys
Seuraavassa kuvaajassa on esitetty kunnan väestönkehitys viiden vuoden välein vuodesta 1980 lähtien. Käytetty aluejako on 1.1.2017 tilanteen mukainen.
Taajamat
Vuoden 2017 lopussa Merijärvellä oli 1 119 asukasta, joista 423 asui taajamassa, 693 haja-asutusalueilla ja 3:n asuinpaikat eivät olleet tiedossa. Merijärven taajama-aste on 37,9 %. Kunnassa on vain yksi taajama, Merijärven kirkonkylä.
Palvelut
Merijärvellä opetusta antaa Koivupuhdon koulu, ja kunnassa sijaitsee kunnankirjasto. Merijärvellä sijaitsee myös terveysasema.
Seurakunnat
Vuoden 2018 aluejaon mukaan Merijärvellä on seuraavat Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunnat: Seurakunta toimii myös Ylivieskan kaupungin alueella.
Suomen ortodoksisen kirkon seurakunnista Merijärven alueella toimii Oulun ortodoksinen seurakunta.
Entiset seurakunnat
Seuraavassa luettelossa on mainittu historiallisella ajalla lakkautetut seurakunnat Kalajoen kaupungin nykyisellä alueella.
Herätysliikkeet
Kirkon sisäisistä herätysliikkeistä paikkakunnalla toimii uusheräys, jonka Pyhänkosken yhdistykseen kuuluu noin 110 jäsentä ja jolla on Pyhänkoskella rukoushuone sekä vanhoillislestadiolaisuus, jolla on paikkakunnalla Merijärven Rauhanyhdistys. Lisäksi paikkakunnalla on Suomen evankelisluterilaiseen lähetyshiippakuntaan kuuluva Simeonin seurakunta, jonka jumalanpalveluksia pidetään edellä mainitulla Pyhänkosken rukoushuoneella.
Luonto
Merijärvi eroaa useista muista Pohjanmaan kunnista kumpuilevan maastonsa ansiosta. Maaston vaihtelevaisuus johtuu kallioperästä, joka ei ole aivan niin tasainen kuin lähialueilla. Kallioperä on pääasiassa graniitteja, dioriitteja ja liuskeita. Kallioperä on lähes kauttaaltaan irtaimen maalajien peitossa. Yleisin maalaji on moreeni. Savi- ja hiesukerrostumia on sen sijaan vähän. Kivennäismaalajit ovat laajoilla alueilla turpeen peitossa. Pinnanmuotojen pienpiirteisestä vaihtelevuudesta huolimatta korkeuserot ovat varsin vähäiset. Maaston korkeuserot meren pinnasta ovat suurimmassa osassa kuntaa alle 50 metriä. Vain etelä- ja luoteisosassa maanpinta kohoaa paikoin yli 60 metrin tason.
Vesistöistä on huomattavin kunnan halki kaakosta luoteeseen virtaava Pyhäjoki. Joen useita koskista ovat suurimmat Tynkilänkoski ja Pyhänkoski, jonka partaalla kohoavat jylhät kalliotörmät. Pyhäjoki jakautuu Tyyskän alapuolella kahtia, vasemmanpuoleinen, vähävetisempi haara, Tähjänjoki, yhtyy päähaaraan Pyhäjoen puolella. Merijärven alueella Pyhäjokeen laskevat muun muassa Talusoja ja Savaloja. Kunnan alueella on useita pieniä järviä ja lampia.
Kylät ja kulmakunnat
Merijärvellä on 4 henkikirjakylää (tieto vuodelta 1973):
Kulmakuntia Merijärvellä ovat Kalapudas, Männistönpuhto ja Saukonperä.
Ruokakulttuuri
Merijärven pitäjäruoiksi nimettiin 1980-luvulla perunatuuvinki, mullinlihapaisti eli lihapöysti ja hera.
Whim
Whim on suomalaisen Maas Globalin kehittämä palvelu, joka tarjoaa eri liikennemuotoja keskitetysti. Palvelun tarkoituksena on keskittää erilaiset julkisen liikenteen muodot sekä taksit ja yhteiskäyttöautot yhteen mobiiliohjelmistoon.
Whim on saanut markkinaetua tarjoamalla Helsingin seudun liikenteen kausilippuja ja takseja jyrkästi tappiollisella hinnalla.
Maas Global on tehnyt vuoden 2016 jälkeen yhteensä 50 miljoonaa euroa tappiota.
Julija Belokobylskaja
Julija Jurjevna Belokobylskaja (, s. 14. joulukuuta 1995 Rostov-na-Donu) on venäläinen telinevoimistelija.
Belokobylskaja saavutti Tokion MM-kilpailuissa 2011 hopeaa joukkuekilpailussa. Saman vuoden EM-kilpailuissa Berliinissä hän voitti permannolla pronssia.
Pentagram (turkkilainen yhtye)
Pentagram käyttää ulkomailla esiintyessään nimeä Mezarkabul, mutta Turkissa nimeä Pentagram. Yhtyeeltä on tähän mennessä ilmestynyt kuusi albumia.
Oscar-gaala 1929
Oscar-gaala 1929 oli 1. kertaa järjestetty palkintogaala, joka pidettiin 16. toukokuuta 1929 yksityisillä illallisilla Roosevelt Hotelissa, Hollywoodissa. Palkinnot jaettiin elokuville, jotka oli julkaistu 1. elokuuta 1927 ja 1. elokuuta 1928 aikana. Gaala kesti noin 15 minuuttia, ja voittajat oli julkaistu jo kolme kuukautta etukäteen ennen seremoniaa. Gaalan juontajina toimivat Douglas Fairbanks ja William C. de Mille.
Toisin kuin myöhemmissä seremonioissa, näyttelijä tai ohjaaja saattoi saada palkinnon useammasta työstään vuoden aikana. Esimerkiksi näyttelijä Emil Jannings voitti Parhaan miesnäyttelijän Oscar-palkinnon elokuvista Kiusaus ja Viimeinen määräys.
Absolutiivi
Absolutiivi on ergatiivikielissä transitiivisen verbin objektin (esimerkiksi Nainen syö hampurilaista) sekä intransitiivisen (objektittoman) verbin subjektin (esimerkiksi Mies laiskottelee) sija.
Sergei Makarov
Sergei Makarov on seuraavien henkilöiden nimi:
Luikkio
Luikkio on Naantalin 7. kaupunginosa noin 3 km kaupungin keskustasta pohjoiseen. Kaupunginosassa on 564 asukasta (2005), ja se saa nimensä sijainnistaan Luikkion­vuoren kupeessa. Luikkio sijaitsee meren rannalla, ja sen naapurikaupunginosia ovat Ruona-Pirttiluoto, Taimo ja Soininen.
Luikkio on omakotitalovaltainen asuinalue Luikkionlahden rannalla. Taimon koulu sijaitsee nimestään huolimatta Luikkion kaupunginosassa.
60.48467°N, 22.03381°W
Street Dreams
Street Dreams on rap-artisti Fabolouksen toinen studioalbumi. Albumi julkaistiin maaliskuussa 2003.
Taustatietoa
Albumi sijoittui Billboard 200 -listan 3. sijalle ilmestymisviikollaan 185 000 kappaleen viikkomyynnillään. Myös Top R&B/Hip Hop Albums-listalla sijoitus oli 3. sija.
You Go to My Head
”You Go to My Head” on J. Fred Cootsin säveltämä ja Haven Gillespien sanoittama musiikkikappale vuodelta 1938.
Kappaleesta tuli julkaisuvuonnaan suosittu usean eri artistin esittämänä. Glen Grayn Casa Loma Orchestra nosti sen listoilla yhdeksännelle sijalle. Myös Teddy Wilsonin orkesteri laulajanaan Nan Wynn sekä Larry Clintonin orkesteri laulaja Bea Wainin kanssa levyttivät listoille nousseet versiot vuonna 1938. Wilsonin levytys jäi vuonna 1940 hajonneen orkesterin viimeiseksi menestyskappaleeksi. Wilson levytti kappaleen uudelleen soolopianoversiona vuonna 1945. Jazzstandardiksi muodostuneen kappaleen ovat levyttäneet myös muun muassa Don Byas, Coleman Hawkins, Louis Armstrong ja Oscar Peterson.
Kappaleen harmoninen rakenne on Cootsille epätyypillisen monimutkainen, mikä on saanut useat musiikkikriitikot vähättelemään säveltäjän muuta tuotantoa kappaleen rinnalla – häntä on jopa kuvattu ”yhden hitin ihmeeksi”. Cootsin ja Gillespien vuoden 1934 joululaulu ”Joulupukki matkaan jo käy” on kuitenkin saavuttanut vielä suuremman suosion.
Prey (videopeli)
Prey on Human Head Studiosin kehittämä ja 2K Gamesin julkaisema ensimmäisen persoonan ammuntapeli. Peli julkaistiin vuonna 2006 Microsoft Windowsille, Xbox 360:lle, OS X:lle ja vuonna 2008 myös Linuxille. Xbox 360 -version on kehittänyt Venom Games. Preyssä käytetään id Tech 4 -pelimoottoria.
Peli alkaa siitä, kun pelin päähenkilö Tommy, hänen isoisänsä Enisi ja Tommyn tyttöystävä, Jen, kaapataan jättimäiseen avaruusalukseen.
Pelille oli myös kehitteillä jatko-osa, mutta vuonna 2014 kerrottiin projektin perumisesta. Oikeudet peliin siirtyivät Bethesda Softworksille, jonka tytäryhtiö Arkane Studios kehitti vuonna 2017 julkaistun pelin Prey.
Mrs. Heckford
Maalaus
Mrs Heckford on maalattu käyttäen vaaleaa vihreää, roosaa ja keltaista sävyjä näiden eri väriasteikosta. Mallin, joka on pukeutunut rokokoo-aikaiseen vaatetukseen, taustalla on usvainen maisema lahoavine puunrunkoineen.
Maalauksen historiaa
Maalaus löydettiin 1920-luvulla Lontoosta. Wacklinin tiedetään kuitenkin työskennelleen Tukholmassa ja Kööpenhaminassa. Mrs Heckfordilla on yhteneväisiä piirteitä Englannin 1700-luvun maisemataustaisiin muotokuviin. Näiden vaikutteiden tuojana pidetään tukholmalaista taidemaalari Lorens Paschia, joka asui pitkään Englannissa.
Brad Park
pienoiskuva|Brad Park 1970-luvulla. Douglas Bradford ”Brad” Park (s. 6. heinäkuuta 1948 Toronto, Kanada) on uransa päättänyt kanadalainen jääkiekkoilija. Puolustajana pelannut Park pelasi uransa parhaat vuodet New York Rangersin joukkueessa. Rangers varasi hänet ensimmäisellä kierroksella vuoden 1966 amatöörien varaustilaisuudessa. Hän ehti pelata vähän aikaa Buffalo Bisonsin AHL-joukkueessa ennen kuin aloitti New Yorkissa 1968. Nopeasti hänestä kehittyi Rangersin paras puolustaja, ja taitavaa mailankäsittelijää alettiin verrata Bobby Orriin.
Parkista tehtiin joukkueen varakapteeni, ja myöhemmin kapteenina hän johti keväällä 1972 Rangersin Stanley Cupin finaaliin Boston Bruinsia vastaan, jonka se kuitenkin hävisi. Saman vuoden syksynä Park edusti Kanadaa Neuvostoliittoa vastaan pelatussa Summit Series -tapahtumassa. Kauden 1975–1976 Rangers aloitti heikoimmin miesmuistiin, ja seura hankkiutui eroon kovapalkkaisista veteraaneistaan. Marraskuussa 1975 suuressa vaihtokaupassa Park, tähtihyökkääjä Jean Ratelle ja farmiliigapelaaja Joe Zanussi vaihdettiin Boston Bruinsin maineikkaaseen keskushyökkääjään Phil Espositoon ja puolustaja Carol Vadnaisiin.
Kauppa ei ollut huono Rangersillekaan, mutta Bruins osui siinä suoranaiseen kultasuoneen. Bostonissa Park pelasi yhä huipputasolla valmentaja Don Cherryn alaisuudessa. Hän tuli toiseksi Norris Trophy -palkintokisassa Bruinsin pelipaidassa. Vuosina 1977 ja 1978 Park ja Boston Bruins ylsivät Stanley Cupin loppuotteluihin, mutta Montreal Canadiens voitti kummallakin kerralla. Parkin Boston-jakson viimeinen tähtihetki oli vuoden 1983 pudotuspeleissä, jossa hän teki maineikkaan voittomaalin jatkoajalla Buffalo Sabresin verkkoon seitsemännessä ja ratkaisevassa pudotuspelissä.
Seuraavaksi kaudeksi Park siirtyi Detroit Red Wingsiin vapaana pelaajana ja voitti Bill Masterton Trophy -palkinnon tehtyään Red Wingsin kausiennätyksen puolustajien syöttötilastossa. Kauden 1984–1985 jälkeen yhä tehokas pelaaja joutui lopettamaan uransa polvivammojen takia. Seuraavana vuonna hän vielä valmensi Detroitin joukkuetta jonkin aikaa.
Ala-Sallaajärvi
Ala-Sallaajärvi on Keski-Suomessa enimmäkseen Muuramessa Isolahden kylässä, hieman myös Jyväskylässä Taka-Keljon kaupunginosassa sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 36 hehtaaria, se on 1,1 kilometriä pitkä ja 550 metriä leveä. Se on muodostunut kolmen mäen väliin jääneeseen altaaseen: Kantapolunmäki, Sallamäki ja Kitumäki. Kantapolunmäen rinteet laskevat suoraan järveen ja sen huippu kohoaa 73 metrin korkeuteen. Kantapolunmäellä kulkee polku, josta haarautuu pikkupolkuja. Järvessä ei ole kartan mukaan saaria. Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Järven tilavuus on 3,3 miljoonaa kuutiometriä eli 0,0033 kuutiokilometriä. Sen keskisyvyys on 9,2 metriä ja suurin syvyys on 23 metriä. Syvin kohta sijaitsee järven keskellä. Järven rantaviivan pituus on 3,0 kilometriä ja sen rannat ovat metsämaata, lukuun ottamatta länsipään lahtea, jonka pohjoisrannat ovat peltomaata. Järven asutus on haja-asutusta. Eniten kiinteistöjä sijaitsee länsirannan tuntumassa, joka kuuluu Isolahden kylään. Niille tulee tiet yhdystieltä 16607, joka kulkee Isolahden ja Taka-Keljon välillä. Jyväskylän ja Muuramen välinen kuntaraja ylittää järven pohjoisrannan läheltä niin, että järvi jää suureksi osaksi Muuramen puolelle.
Vedenlaatu
Järven vesi on niukkaravinteista ja lievästi humuspitoista. Järvi on siten karu. Veden happauustaso on pH 6,6 eli lähes neutraali.
Eläimet
Järvellä ei kalasteta mainittavasti, vaikka siihen on istutettu kuhaa. Järven ympäristössä elää 19 lintulajia, joista ainakin pari pesii järvellä. Yleisiä ja näkyviä lajeja ovat rantasipi, sinisorsa ja lehtokerttu.
Luonnonsuojelualue
Järven etelärantaan ulottuu Kantopolunmäen rinteistä muodostuva luonnonsuojelualue.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Muuratjärven valuma-alueella (14.28), jonka Sallaanojan valuma-alueeseen (14.287) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 126,6 metriä mpy.
Sallaanojan valuma-alueen laskuoja laskee järven läpi. Se laskee Pitkäjärven (13 ha), Yläisen Kotajärven (4 ha), Ylä-Sallaajärven (37 ha), Myllyjärven (5 ha) kautta Ala-Sallaajärveen ja jatkaa Sallaanojana Muuratjärven Isolahteen. Muuratjärvi laskee Muuratjokena Päijänteeseen. Ala-Sallaajärven lähialueella on muutama järvi, joka laskee siihen suoraan. Näitä ovat esimerkiksi Vähäjärvi (3 ha), joka sijaitsee ihan Ala-Sallaajärven koillisrannassa, Ruokepuolinen (18 ha) ja Ylä-Pirttijärvi (3 ha), jotka laskevat sen itäpäähän.
Riihi-säätiö
Riihi säätiö r.s. on entinen kiinteistöjen vuokraamista, hallintaa ja rakennuttamista hoitanut yleishyödyllinen asuntoyhteisö. Säätiö edistää sosiaalista asuntotoimintaa Oulun seudulla, missä se omistaa yli 700 vuokra-asuntoa. Säätiö vuokraa omistamaansa asuntokantaa ensisijaisesti sosiaalisin perustein.
Sääntöjensä mukaan säätiön tarkoituksena on työväen ja muun kansanperinteen tallentaminen, biodynaamisen viljelyn edistäminen ja tunnetuksi tekeminen, luonnonsuojelun edistäminen, ammatillisten opintojen tukeminen ja sosiaalisen asuntotoiminnan edistäminen Suomessa.
Riihi-säätiö jakaa vuosittain apurahoja ja avustuksia säätiön tavoitteita tukevaan toimintaan. Avustustoiminnan tavoitteena on monipuolinen työväen perinteen ja kulttuuritoiminnan tukeminen.
Historia
Riihi-säätiö on merkitty säätiörekisteriin joulukuussa 1980. Säädepääoman 150 000 markkaa maksoi Suomen Sosialidemokraattista Puoluetta (SDP) lähellä ollut järjestö Pohjolan Lomasuunta ry. Peruspääomasta 10 000 markkaa oli rahaa, loppuosa koostui tontista Lumijoella.
Apurahat
Riihi-säätiö jakaa vuosittain apurahoja ja avustuksia yleiseksi hyväksi. Niitä jaetaan tuloverolain (TVL 57 §) mukaisille verohallinnon nimeämille lahjoituksen saajille, ei yksityishenkilöille. Apurahoja ja avustuksia myönnetään säätiön tavoitteita tukevaan toimintaan ja niiden myöntämisestä vastaa säätiön hallitus. Säätiön tavoitteena on tarkoituksensa toteuttamiseksi monipuolisesti tukea: Apurahoja voidaan myöntää säätiön tarkoituksen mukaisiin kohteisiin liittyviin tieteellisiin tutkimuksiin tai tutkimushankkeisiin tutkijoille, tutkimusryhmille ja -hankkeille. Avustuksia voidaan osoittaa yhteisöille (muille yhdistyksille tai säätiöille), joiden toiminnan tukeminen toteuttaa Riihi-säätiön tarkoitusta esimerkiksi omalla toiminnallaan, jakamalla stipendejä tai apurahoja. Avustukset voivat olla kertaluonteisia tai vuosittaisia pidempiaikaisia avustuksia, toiminta-avustuksia tai projektiavustuksia. Stipendejä voidaan osoittaa erityisen hyvästä säätiön tarkoitusta toteuttaneesta toiminnasta. Stipendi voidaan myöntää jälkikäteen.
Vuonna 2015 säätiö myönsi avustuksia ja apurahoja yhteensä 55 000 euroa:
Sosiaalinen asuntotoiminta
Säätiö omistaa yli 700 huoneistoa lähes parissakymmenessä kiinteistössä Oulun kaupungissa. Säätiö vuokraa omistamaansa asuntokantaa ensisijaisesti sosiaalisin perustein asuntoja tarvitseville kuitenkin huomioiden, että kussakin kiinteistössä säilyy monipuolinen asukasrakenne.
Asuntoja on vuokrattu vähävaraisille, maahanmuuttajille, mielenterveyskuntoutujille, hiljattain vapautuneille vangeille, vanhuksille ja muille sellaisille erityisryhmille, jotka eivät voi vaikeuksitta hankkia asuntoa vapailta markkinoilta sosiaalisen asemansa, tulotasonsa, elämänhallintataitojensa puutteellisuuden tai vuokranantajien ennakkoluulojen vuoksi.
Säätiön asuntokannasta osa on arava-säädösten alaisia ja osa niistä vapaita kiinteistöjä. Arava-säädösten alaisissa asunnoissa asuntotoiminnan tuotot käytetään sääntöjen tarkoittamalla tavalla esimerkiksi asuntojen rakennuttamisesta syntyneiden kustannusten maksamiseen ja asuntokannan ylläpitämisestä aiheutuviin kuluihin.
Säätiön asuntokanta
Riihi-säätiö on kunnostautunut muutaman tavanomaista aravarakentamista vaativamman kohteen toteuttajana. Säätiö on rakennuttanut itselleen esimerkiksi Oulun Puu-Linnanmaan aloituskohteen, Kiinteistö Oy Linnakotkan vuonna 2000. Oulun Puu-Linnanmaasta on rakentunut Pohjoismaiden suurin moderni puukerrostaloalue. Edellisenä vuonna säätiö saneerasi entisen Oulun osuuskaupan talon asunnoiksi.
Lokakuussa 2016 Riihi-säätiön asuntojen hallinnointi, isännöinti ja vuokraus siirtyi Newsec Asset Management Oy:lle.
Säätiön hallinto
Helsingin käräjäoikeus määräsi helmikuussa 2015 säätiölle uuden hallituksen. Hallitus kokoontui toimintavuoden 2016 aikana yhdeksän kertaa ja keskittyi säätiön omaisuuden haltuunottoon, säätiön strategian sekä säätiön päivittäisen johtamisen organisoinnin valmisteluun. Riihi-säätiön hallitus laati ja hyväksyi itselleen työjärjestyksen. Työjärjestyksen mukaan Riihi-säätiö noudattaa toiminnassaan hyvää säätiötapaa ja säätiöitä koskevia säännöksiä.
Esitelmät
Asuntotoiminnan lisäksi säätiö järjesti 1990-2000 -luvuilla yleisölle avoimia esitelmä- ja muita tilaisuuksia yhteiskunnallisista aiheista.
Entisen johdon toiminnan epäselvyydet ja oikeuskäsittely
Vuonna 1998 Riihi-säätiön toimintaa alettiin tutkia erinäisten epäselvyyksien vuoksi. Säätiön todettiin rikkoneen asukasvalinnan määräyksiä. Loppuvuonna 2001 Valtiontalouden tarkastusvirasto ilmoitti löytäneensä säätiön toiminnasta rikokseen viittaavia epäselvyyksiä. Valtion asuntorahasto ARA teki asiasta rikosilmoituksen, ja asia siirtyi poliisitutkintaan keskusrikospoliisille. Riihi-säätiö menetti yleishyödyllisen asuntoyhteisön statuksensa talvella 2002, ja seuraavana vuonna ARA irtisanoi säätiön kiinteistöjen asuntolainat ja lakkautti korkotuen. Säätiön hallituksen puheenjohtaja Toivo J. Kanninen vangittiin lähes kuukaudeksi syyskuussa 2003, tammikuussa 2004 hänen omaisuuttaan määrättiin vakuustakavarikkoon 2,4 miljoonan euron arvosta, ja keväällä 2005 Kanninen asetettiin väliaikaiseen liiketoimintakieltoon.
Jutusta kehittyi Pohjois-Suomen suurin talousrikosepäily, jonka käsittely alkoi Oulun käräjäoikeudessa syyskuussa 2007. Kannista syytettiin muun muassa 17 törkeästä kavalluksesta ja 12 törkeästä avustuspetoksesta, ja hänen neljää lastaan avustuspetoksista. Kiinteistöyhtiöiden rahoja epäiltiin käytetyn perheen menoihin. Lisäksi kiinteistöjen varoja epäiltiin kanavoidun eri laskutusjärjesteluillä Kannisen omistamalle Livoli Oy:lle. ARAn vahingonkorvausvaatimus on 6,1 miljoonaa euroa. Kannisen omaisuuden takavarikkomäärää lisättiin 5,5 miljoonaan euroon. Syytetyt kiistivät kaikki syytteet. Oikeuskäsittely saatiin päätökseen lokakuussa 2008. Oulun käräjäoikeus hylkäsi kaikki syytökset. Syyttäjä ja ARA valittivat tuomiosta.
Kesäkuussa 2010 säätiön entinen puheenjohtaja tuomittiin Rovaniemen hovioikeudessa puolentoista vuoden ehdolliseen vankeuteen törkeästä avustuspetoksesta ja 17 törkeästä kavalluksesta. Oulun käräjäoikeus oli aiemmin hylännyt kaikki miestä vastaan nostetut syytteet. Toukokuussa 2012 Korkein oikeus kovensi rangaistusta ja tuomitsi Toivo J. Kannisen 2 vuoden ja 10 kuukauden ehdottomaan vankeuteen. Sen sijaan Asumisen rahoitus- ja kehittämiskeskus ARAn vahigonkorvausvaatimusta, joka oli 3,6 miljoonaa euroa, ei käsitelty Korkeimmassa oikeudessa, vaan vahingonkorvausoikeudenkäynti siirrettiin takaisin Oulun käräjäoikeuteen. Oulun käräjäoikeus aloitti asian käsittelyn 26. marraskuuta 2013.
Helsingin käräjäoikeus päätti kesällä 2010 lakkauttaa Riihi-säätiön kokonaan. Helsingin hovioikeus perui lakkauttamispäätöksen lokakuussa 2012, mutta päätti toisaalta samalla erottaa koko Riihi-säätiön silloisen hallituksen.
Helsingin käräjäoikeus antoi 18.2.2015 päätöksen ja määräsi Riihi-säätiön hallituksen jäseniksi Kalervo Haverisen, Anu Mäenpään, Janne Ollikaisen, Anu Rajajärven ja Ulla-Maija Rajakankaan. Uusi hallitus aloitti työnsä välittömästi.
Tohtorit
Tohtorit on BBC Onella esitettävä saippuasarja, jonka tapahtumat sijoittuvat Riverside-terveysaseman ympärille. Birminghamissa kuvattavan sarjan esittäminen alkoi Britanniassa vuonna 2000, ja sitä tehdään edelleen. Sarjan 3 000. jakso esitettiin syyskuussa 2015, ja nykyään jaksoja tuotetaan 220 vuodessa.
Suomessa sarjaa on esittänyt Yle TV1 syksystä 2007 alkaen.
Yleistä
Sarjan juoni keskittyy vastaanottovirkailijan, terveydenhoitajan, hallintojohtajan sekä lääkäreiden arjen ympärille.
Lääkäriaseman päivittäisten tapahtumien lisäksi sarjaan kuuluu sen päähenkilöiden pitkäkestoinen juoni. Lääkäriaseman potilaiden elämää ei seurata muutamaa poikkeusta lukuun ottamatta kuin yhden jakson verran.
Akershus
Akershus on
Antti Isotalo (jääkäri)
Antti Isotalo (13. tammikuuta 1895 Alahärmä – 17. maaliskuuta 1964 Seinäjoki) oli suomalainen jääkäriluutnantti, maanviljelijä ja kuuluisan puukkojunkkarin Antti Isotalon pojanpoika. Hän palveli ensimmäisen maailmansodan itärintamalla ja Suomen sisällissodassa Tampereella. Paremmin hänet muistetaan jääkärivärvärinä ja heimosotien komentajana.
Työskenneltyään muutaman vuoden Australiassa 1920-luvulla Isotalo palasi Suomeen ja oli Lapuan liikkeen ja IKL:n aktiivi. Hän osallistui Mäntsälän kapinaan, minkä jälkeen hän työskenteli Alkon piiritarkastajana. Isotalo oli ehdolla eduskuntaan vuosina 1930 ja 1936. Suurimman osan talvisodasta hän vietti komendanttina kotirintamalla, jatkosodassa hän palveli Neuvosto-Karjalassa ja sotien jälkeen hän toimi Seinäjoen Alkon paikallisjohtajana 13 vuotta. IKL:n lakkauttamisen jälkeen hän oli oman ilmoituksensa mukaan puolueeton antikommunisti. Kuularuiskulaulu kuvaa Isotalon mainetta heimosotien aikaan.
Varhaiselämä ja perhe
Isotalo syntyi Alahärmässä maanviljelijä Juho Isotalon ja Adolfiina Ekolan pojaksi. Hän oli kahdeksanlapsisen sisarussarjan kolmas, mutta vanhin synnytyksestä eloonjäänyt. Hän kävi kansakoulun ja sen jatkokoulun lisäksi neliviikkoisen maanviljelyskurssin. Sen pidemmälle koulutus ei edennyt, koska Isotalon nuoruus kului maanviljelijänä. Hän joutui ottamaan kotitilansa isännyyden jo 13-vuotiaana, velallisen puukotettua hänen isänsä kuoliaaksi vuonna 1908.
Isotalon isoisä, puukkojunkkari Antti Isotalo ehti opastaa nuorta isäntää kolme vuotta ennen kuin kuoli itsekin kesken heinänteon vuonna 1911. Toisin kuin isänsä ja isoisänsä, nuorempi Antti Isotalo ei missään vaiheessa ajautunut puukkojunkkariksi, vaan osallistui maatöiden ohella nuorisoseuratoimintaan ja oli muun muassa rakentamassa kotikyläänsä urheilukenttää. Hänet vihittiin avioliittoon Hilma Ritalan kanssa vuonna 1923. Heille syntyi kolme poikaa ja tytär.
Jääkärikausi
Isotalo ei ehtinyt olla Saksassa kauaa. Käytyään Lockstedtissa peruskoulutusta kuukauden verran hänet lähetettiin Tukholmaan ja komennettiin väärennetyn passin turvin Etelä-Pohjanmaalle järjestämään värväys- ja etappitoimintaa. Hän kulki Tukholmasta Haaparannalle, ylitti valtakunnan rajan Tornioon ja saapui junalla Alahärmän asemalle marraskuun lopussa. Hän piti yhteyttä paikallisiin aktivisteihin ja kykeni väärennetyn henkilöllisyytensä turvin esiintymään julkisestikin nuorisoseurojen järjestämissä tilaisuuksissa rohkaisemassa tulevia Saksaan lähtijöitä. Isotalo oli jääkäriliikkeen ahkerimpia yksittäisiä värväreitä ja osallistui henkilökohtaisesti useiden kymmenien miesten värväykseen. Lisäksi hänen talonsa Voltissa oli tärkeä jääkärietappi ja värvättyjen majoituspaikka. Sen kautta kulki joidenkin arvioiden mukaan jopa parisataa jääkäriksi lähtenyttä. Koko tilan väki oli mukana etappitoiminnassa.
Viranomaiset sekoittivat jääkäriliikkeen aluksi kiihtyneeseen amerikansiirtolaisuuteen, mutta pääsivät pian selville Isotalon toimista ja menivät puhuttelemaan ja pidättämään häntä kotonaan joulukuussa 1915. Isotalo oli aseistautunut ja tilanne päättyi pidättäjien perääntymiseen ilman henkilövahinkoja. Pidätysyrityksen jälkeen hän jatkoi värväystä muun muassa Kortesjärvellä ja Lappajärvellä. Lappajärveltä Saksaan lähti sittemmin talvi- ja jatkosodan kenraalina ja Mannerheim-ristin ritarina muistettu Taavetti Laatikainen.
Vaikka kenraalikuvernööri Franz Albert Seyn oli määrännyt hänet etsittäväksi, Isotalo palasi Suomeen vielä marraskuun loppupuolella suorittamaan uutta kostoiskua. Alun perin iskun kohteena oli Oulun läänin kuvernööri Axel Fabian af Enehjelm, jota jääkärit pitivät syyllisenä saksalaisvankeja auttaneen Taavetti Lukkarisen teloitukseen. Kun Isotalon apurit irtisanoutuivat tästä tehtävästä, uudeksi kohteeksi valikoitui konstaapeli Matti Palomäki, joka oli niin ikään ollut osallisena Lukkarisen kiinniotossa. 3. joulukuuta Isotalo ja J. W. Snellman surmasivat Palomäen Koivun asemalla Tervolassa. Palomäen ampujasta on ollut epäselvyyttä. Isotalon oman raportin perusteella hän oli apumiehenä ja varsinaiset surmanluodit ampui Snellman, mutta myös toisinpäin on väitetty.
Suomen sisällissota
Isotalo saapui jääkärien pääjoukon mukana Vaasaan 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin valkoisten joukkueenjohtajaksi ja hän osallistui Tampereen taisteluun, missä haavoittui vasempaan reiteensä Kalevankankaalla ”verisenä kiirastorstaina” 28. maaliskuuta eikä enää kyennyt jatkamaan palvelustaan.
Sisällissodan jälkeinen aika
Isotalo ei haavansa takia kyennyt osallistumaan heimosodat aloittaneisiin Vienan retkiin. Hän oli kuitenkin edelleen kirjoilla jääkärirykmentissä, josta muodostettiin myöhemmin Porin jalkaväkirykmentti 2. Isotalo erosi Suomen sotajoukkojen palveluksesta marraskuussa 1918, jonka jälkeen hän hoiti Alahärmän suojeluskunnan paikallispäällikön tehtäviä ja värväsi vuoden 1919 alussa Etelä-Pohjanmaalta miehiä Viron vapaussodan avustusretkikuntiin. Isotalo liittyi vapaaehtoisten suomalaisten joukkoon kevättalvella 1919 osallistuakseen Itä-Karjalan vapauttamiseen tähdänneeseen Aunuksen retkikuntaan. Hän toimi komppanianpäällikkönä retken etelärintamalla, valloitti miehineen Pisin ja Mäkriän kylät (joista jälkimmäisessä haavoittui) ja oli mukana Aunuksenkaupungin valtauksessa. Vaikka hän niittikin mainetta ja pääsi isoisänsä tapaan myös laulun aiheeksi (”Tuli Isontalon Antti Härmästä päin / kera joukkojen rynnistäväin” ), näillä voitoilla ei lopulta ollut pitkäaikaista vaikutusta hankkeen kaatuessa hallituksen tuen puutteeseen.
Pian Aunuksen retken päätyttyä Isotalo sai johtoonsa uuden komppanian, joka sijoitettiin puolustamaan Suomeen liittynyttä Porajärven kuntaa. Hän johti tätä komppaniaa lokakuusta 1919 tammikuuhun 1920 ja sai käytännössä toimia itsenäisesti. Porajärven puolustuksen ohella hän hyökkäsi Lintujärven lähipitäjään, mutta joutui lopettamaan kun venäläiset valkoiset poistuivat kesken suunnitellun yhteishyökkäyksen. Isotalon miehet vetäytyivät Lintujärveltä vähin tappioin ja keskittyivät lopun ajan Porajärven puolustamiseen. Tammikuussa Isotalo palasi kotiinsa Alahärmään ja jatkoi siellä suojeluskunnan paikallispäällikkönä. Porajärvi pysyi suomalaisten hallussa kunnes se ja Repola luovutettiin Neuvosto-Venäjälle Tarton rauhassa.
Vuotta myöhemmin Isotalo lähti vielä viimeiselle heimosotaretkelle, tällä kertaa Vienan Karjalaan, minne ei ollut aiemmin haavojensa takia päässyt. Joulukuussa 1921 hän liittyi suomalaisista ja karjalaisista vapaaehtoisista koostuneisiin Karjalan metsäsisseihin ja johti hiihtopataljoonaa itäkarjalaisten kansannousussa. Sissit kärsivät aseistuksen, miesvoiman ja virallisen tuen puutteesta, mutta saivat vielä saman vuoden puolella useita kyliä haltuunsa ja etenivät syvälle Vienan Karjalaan kohti Muurmannin rataa ennen kuin joutuivat puolustuskannalle. Varustepulan jatkuessa varsinkin karjalaiset vapaaehtoiset alkoivat menettää taistelutahtoaan ja karkailla, ja sissien sisäinen sopu rakoili. Isotalo onnistui aluksi pitämään oman pataljoonansa koossa.
Hävityltä sotaretkeltä palattuaan Isotalo perusti perheen ja muutti Australiaan vuonna 1924. Hän työskenteli siellä seuraavat vuodet lähinnä kirvesmiehenä ennen kuin palasi Suomeen 1927. Paluunsa jälkeen hän työskenteli aluksi metsätyönjohtajana ja sitten Etelä-Pohjanmaan Pankin Alahärmän Voltin konttorin esimiehenä vuodesta 1928 pankin konkurssiin saakka vuoteen 1931. Isotalo osallistui äärioikeistolaisen Lapuan liikkeen ja sen seuraajan Isänmaallisen kansanliikkeen (IKL) toimintaan ja oli mukana Mäntsälän kapinassa vuonna 1932 Alahärmän suojeluskuntalaisten johtajana. Kapinan epäonnistuttua hän sai monien muiden äärikansallismielisten upseerien tapaan ”suojatyöpaikan” Alkoholiliikkeestä, mihin eversti Paavo Talvela oli nimitetty apulaisjohtajaksi. Isotalo toimi piiritarkastajana Seinäjoella vuosina 1932–1945 ja oli ehdolla eduskuntaan vuosien 1930 ja 1936 eduskuntavaaleissa, ensin Lapuan liikkeen ryhmän Isänmaallisen vaaliliiton ja sitten IKL:n riveistä.
Toinen maailmansota
Talvisotaan Isotalo ei osallistunut vatsahaavan vuoksi, paitsi kotirintamalla Seinäjoen varuskunnan komendanttina. Sodan lopulla hän toimi hetken aikaa jääkäritoverinsa everstiluutnantti Matti Laurilan rykmentin esikunnassa. Jatkosodassa hän oli luutnanttina Neuvostoliiton Karjalassa yhdysupseerina heimosotureista kootussa Osasto K:ssa ja myöhemmin Suomen asettaman miehityshallinnon aluepäällikkönä Oulangassa. Kesäkuussa 1942 Isotalo ”kotiutettiin iän perusteella” 47-vuotiaana.
Sodan jälkeen
Isotalo toimi Oy Alkoholiliike Ab:n Seinäjoen paikallisjohtajana vuosina 1945–1958. Hän kuoli 17. maaliskuuta 1964 Seinäjoella.
Heinjoki
thumb|150px|right|Heinjoen epävirallinen perinnevaakuna.
Heinjoki on entinen Suomen kunta Etelä-Karjalassa Karjalankannaksella Neuvostoliitolle 1944 luovutetulla alueella. Heinjoki sijaitsi Viipurin itäpuolella. Heinjoen naapurikuntia olivat Antrea, Äyräpää, Muolaa, Kuolemajärvi ja Viipurin maalaiskunta. Heinjoen alueen suurimmat järvet olivat Kaltovesi ja Noskuanselkä kunnan pohjoisrajalla, Kämäränjärvi kunnan eteläosassa ja Äyräpäänjärvi kaakkoisrajalla.
Heinjoen väestöä asutettiin jatkosodan jälkeen seuraaviin kuntiin: Karjalohja, Karkkila, Nummi, Pusula, Pyhäjärvi Ul, Sammatti ja Vihti.
Kylät
Heikurila, Hentula, Hevossaari, Koprala, Kurvila, Kämärä, Kääntymä, Lahdenperä, Lapinlahti, Pienpero, Pihkala, Pilppula, Pirilä, Ristseppälä, Rättölä, Savastila, Tuokkola, Vamppala.
Lukuvuonna 1937–1938 kunta oli jaettu 11 koulupiiriin.
Kunnan läpi kulki rautatie Viipurista Pölläkkälään, jossa oli Pilppulan pysäkki, Heinjoen asema ja Ristseppälän asema. Rautatie päättyy nykyisin Ristseppälään.
Väestö
Seuraavassa kuvaajassa on esitetty Heinjoen väestönkehitys kymmenen vuoden välein vuosina 1880–1940.
Nykytilanne
Heinjoen kirkonkylän nimi on ollut vuodesta 1948 lähtien Veštševo, mutta kylällä ei ole enää hallinnollista merkitystä. Lähes koko entinen Heinjoen kunnan alue sekä entisen Äyräpään kunnan pääosa kuuluivat 2000-luvulle tultaessa Leningradin alueen Viipurin piirin Ristseppälän (Žitkovo) kyläneuvostoalueeseen, jonka keskuskylä, Ristseppälä, sijaitsee entisen Heinjoen kunnan kaakkoisosassa. Vuodesta 2006 alueet kuuluvat Kähärin (Gontšarovo) maalaiskuntaan.
Heinjoen alueella sijaitsee Heinjoen asemanseutu (posjolok pri stantsii Veštševo), joka on alkuperäinen keskustaajama, tuhoutunut kirkko sijaitsi kuitenkin muutama kilometri pohjoisempana Savastilassa, jossa on sankarihautausmaan muistomerkki.
Concepción (Chile)
Concepción on Biobíon alueen pääkaupunki Chilessä. Nimi on espanjaa ja tarkoittaa Neitsyt Marian perisynnitöntä sikiämistä. Kaupungin asukkaista käytetään nimeä penquista.
20. helmikuuta 1835 kaupunki tuhoutui maanjäristyksessä ja piti rakentaa uudelleen. Kaupungin lähellä sattui voimakas 8,8 richterin maanjäristys 27. helmikuuta 2010.
Ladvo-Venka
Ladvo-Venka on Naantalin 9. kaupunginosa noin 5 kilometriä kaupungin keskustasta koilliseen. Kaupunginosassa on 70 asukasta (2005), ja se on siten väkiluvultaan Naantalin pienimpiä. Ladvo-Venka oli Naantalin pohjoisin kaupunginosa ennen vuoden 2009 kuntaliitoksia ja se sijaitsee Maskun ja Raision rajalla. Naapurikaupunginosia Naantalin puolella ovat Murikko ja Soininen.
Vengassa sijaitsee vuonna 2006 avattu 27-reikäinen golfkenttä Aurinko Golf, jossa pelattiin 30 000 kierrosta vuonna 2008. Golfkentän alue on 93 hehtaarin suuruinen, josta kaksi kolmasosaa on vaihtelevaa kallio- ja mäntymetsämaisemaa ja korkeuserot omaavaa maastoa. Loput alueesta on kumpuilevaa viljely- ja laidunmaata. Alueella on runsaasti omenapuita ja paikalla sijaitsikin ennen Vengan tila.
Vengan lounaisosaan alettiin rakentamaan vuoden 2010 aikana 24 kivitaloa Aurinkoportti-nimiselle uudelle omakotitaloalueelle. Alueelle rakennettiin tieyhteys Maskuntien–Immasentien kiertoliittymästä.
Isosuo
Isosuo on Ladvo-Vengan pohjoisosassa sijaitseva alue, jossa toimii Naantalin, Raision ja Maskun kuntien rajalla Lounais-Suomen Jätehuolto Oy:n Isosuon jäteasema, joka on entinen kaatopaikka. Naantalin puolella on Turun Seudun Energiantuotanto Oy:n tuhkankaatopaikka eli Härkäsuon kaatopaikka, joka oli aikaisemmin Fortum Oyj:n omistuksessa. Keväällä 2019 TSE kertoi suunnittelevansa paikalle biopolttoaineterminaalia ja aikaisempaa laajempaa tuhkanläjitysaluetta. Näiden yhteenlaskettu pinta-ala olisi yli 20 hehtaaria. Rakennuksia ei paikalle ole tulossa, mutta mittavat maanrakennustyöt maksavat noin 2 miljoonaa euroa. Terminaalissa murskattaisiin puuta ja se toimisi varmuusvarastona. Hanketta perustellaan TSE:n Naantalin monipolttoainevoimalaitoksen toimintavarmuuden parantamisella. Isosuon alueen koillispuolella on Maskun kunnan pieni teollisuusalue. Isosuota ympäröivät alueet ovat pääasiassa maa- ja metsätalouskäytössä.
Naantalin kaupungin puhtaiden ylijäämämassojen läjitysalue eli Naantalin maankaatopaikka, Isosuon maankaatopaikka, otettiin käyttöön vuonna 1989. Sen pinta-ala on neljä hehtaaria ja sinne läjitetään rakennustyömaiden kaivuumassoja ja kiviainetta Naantalin alueelta, 5 000–10 000 kuutiometriä vuodessa. Maankaatopaikka kykenee vastaanottamaan maa-ainesta arviolta vuoteen 2020 saakka.
Isosuon alueen pintavedet purkautuvat Vaarjoen kautta mereen.
Lähteet
60.49961°N, 22.06714°W
Päivi Lipponen
thumb|Päivi Lipponen helmikuussa 2009. Päivi Pauliina Lipponen (ent. Hertzberg, o.s. Hiltunen, s. 25. kesäkuuta 1967 Kuopio) on suomalainen SDP:n poliitikko ja historianopettaja. Hän toimi kansanedustajana vuosina 2007–2015. Lipponen oli jäsenenä Helsingin kaupunginvaltuustossa vuodesta 1997 vuoteen 2015, jolloin hän erosi valtuustosta.
Lipponen on koulutukseltaan filosofian tohtori. Hänen puolisonsa vuodesta 1998 on ollut Paavo Lipponen.
Ura
Lipponen on koulutukseltaan filosofian tohtori (2006). Lisäksi hän on suorittanut kurssin Hanken MBA (2010). Ennen valintaansa eduskuntaan hän työskenteli Eiran aikuislukiossa historianopettajana vuosina 1994–2007. Hän palasi opettajanvirkaansa politiikan jälkeen oltuaan koko sen ajan virkavapaalla.
Lipponen on julkaissut useita kirjoja sekä kirjoittaa säännöllisesti artikkeleita ja kolumneja eri lehtiin.
Kansanedustajana Lipponen toimi eduskunnan tulevaisuusvaliokunnan "Sopimusten Venäjä 2030" -ohjausryhmän puheenjohtajana. Hän tiivisti kirjoittamassaan esipuheessa viestinsä: "Euroopan pitää hakea Venäjän kanssa kumppanuutta".
Eduskunnasta pudottuaan 2015 Päivi Lipponen toimi vuoden 2017 lokakuuhun saakka miehensä Paavo Lipposen perustamassa Cosmopolis Oy -nimisessä konsulttiyrityksessä toimitusjohtajana. Hän toimii myös yhteiskuntaopin opettajana Eiran aikuislukiossa. Edellä mainittujen lisäksi hän nostanut koko ajan sopeutumiseläkettä, joka on tarkoitettu kansanedustajien eräänlaiseksi työttömyysturvaksi. Lipponen erosi toimitusjohtajan tehtävästä, kun tiedotusvälineet alkoivat kysellä Cosmopoliksen osakasluetteloa. Lipposten Cosmopolis toimi Venäjän valtionyhtiö Gazpromin tytäryhtiö Nord Streamin lobbarina. Vuosina 2007–2021 Cosmopolis laskutti asiakkailtaan 3,4 miljoonaa euroa.
Yksityiselämä
Päivi Hertzberg avioitui Paavo Lipposen kanssa vuonna 1998 Lipposen toimiessa Suomen pääministerinä. Heillä on Emilia (s. 1998) ja Sofia (s. 2000) -nimiset tyttäret ja lisäksi Päivi Lipposella on tytär Cecilia (s. 1993) edellisestä avioliitosta.
1424 Sundmania
1424 Sundmania on tähtitieteilijä Yrjö Väisälän vuonna 1937 löytämä asteroidi eli pikkuplaneetta. Se on nimetty tähtitieteilijä Karl F. Sundmanin mukaan.
Sundmanian likimääräinen läpimitta on 55 kilometriä. Kohde sijaitsee Auringosta suunnilleen 3,19 kertaa niin kaukana kuin Maa, ja sen kierros Auringon ympäri kestää noin 5 vuotta ja 8 kuukautta.
Kyriákos Papadópoulos
Kyriákos Papadópoulos (s. 23. helmikuuta 1992 Kateríni) on kreikkalainen jalkapalloilija. Hän edustaa Saksan Bundesliigassa pelaavaa Bayer 04 Leverkusen -joukkuetta. Papadópoulos pelaa topparina tai alimpana keskikenttäpelaajana. Papadópoulos on pelannut aiemmin Schalkessa ja kreikkalaisessa Olympiakos FCssä.
Ladji Doucouré
Ura
Vuonna 2005 Doucouré voitti sisäratojen EM-kisoissa 60 metrin aitajuoksun mestaruuden. Saman vuoden elokuussa Helsingin MM-kisoissa hän voitti maailmanmestaruuden ajalla 13,07. Lisäksi hän voitti kisoista toisen kultamitalin Ranskan pikaviestijoukkueessa yhdessä Ronald Pognonin, Eddy De Lépinen ja Lueyi Dovyn kanssa.
Doucourén ennätys 110 metrin aitajuoksussa on 12,97 s, jonka hän juoksi Angers'ssa heinäkuussa 2005. Kymmenottelussa hän on saavuttanut tuloksen 7794 pistettä (2001). Hallissa hän on juossut 60 metrin aidoissa ajan 7,42 (2005).
Tiikerikissa
Tiikerikissa eli orisilla tai onsilla (Leopardus tigrinus, myös Oncifelis tigrinus tai Felis tigrina) on kissaeläin ja läheistä sukua oselotille ja pitkähäntäkissalle.
Sen asuinalueita ovat Keski- ja Etelä-Amerikan trooppiset sademetsät. Tiikerikissa on yöeläin ja saalistaa jyrsijöitä ja lintuja. Tiikerikissan pituus on noin 40–50 senttiä, lisäksi häntä 40 senttiä. Vaikka mitat ovat suuremmat kuin tavallisella kotikissalla, tiikerikissa painaa vähemmän, 2–3 kiloa. Pienestä koostaan huolimatta kissa on hyvin aggressiivinen, erityisesti uros. Tiikerikissa kuuluu uhanalaisuusluokituksessa vaarantuneisiin lajeihin. Sitä metsästetään sen kauniin turkin tähden.
Lisääntyminen
Tiikerikissan tiineysaika on 74–76 vuorokautta, ja emo synnyttää tavallisesti 1–3 pentua helmi-huhtikuussa. Pennun silmät avautuvat, kun se on 17 päivän ikäinen. Kaikki hampaat puhkeavat yhtä aikaa, ja pentu alkaa syödä kiinteää ravintoa 55 päivän ikäisenä.
Alalajit
Tiikerikissa voidaan jakaa kahteen alalajiin. L. t. guttulus on eroteltu omaksi lajikseen Leopardus guttulus.
KDM Helgoland
KDM Helgoland oli Tanskan laivaston vuonna 1878 vesillelaskettu monitori.
Valmistus
Alus tilattiin Kööpenhaminen laivastontelakalta, missä köli laskettiin 20. toukokuuta 1876. Alus laskettiin vesille 9. toukokuuta 1878 ja otettiin palvelukseen 29. kesäkuuta 1907.
Palvelus
Alus poistettiin palveluksesta 29. kesäkuuta 1907.
Kliper
thumb|300px|Taiteilijan näkemys Kliper-sukkulasta
Kliper oli Venäjän avaruusjärjestön kehitteillä oleva nostavan rungon avaruusalus. Englannin kielessä käytetään usein joskus kieliasua Clipper.