cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Bovesin verilöyly
Verilöylyn jälkeen
Sodan jälkeen 1966 joukko Bovesin asukkaita tunnisti Joachim Peiperin, joka työskenteli tuolloin Volkswagenille mainoksia tekevän mainostoimiston päällikkönä. Tutkinnan ja 7 kuukautta kestäneen oikeudenkäynnin jälkeen syyte hylättiin todisteiden puuttuessa, vaikka oikeudessa vieraili 140 italialaista todistajaa. Hylkääminen oli seurausta lähinnä länsisaksalaisten lakimiesten haluttomuudesta syyttää maanmiehiään sodan aikaisista rikoksista.
GP2 Italian Grand Prix 2009
GP2 Italian Grand Prix 2009 oli GP2-kauden 2009 yhdeksäs osakilpailu, joka ajettiin 12.–13. syyskuuta Monzan moottoriradalla Italiassa. Kilpailu ajettiin Formula 1:sten Italian GP:n ohessa.
Lauantain kilpailun voittoon ajoi iSport International -tallin kuljettaja Giedo van der Garde. Sunnuntain kilpailun voitti Scuderia Coloni -tallin Luiz Razia.
Friuli
thumb|120px|Friulin (herttuoiden) vaakuna Friuli oli valtio koillisessa Italiassa, mutta se kuvaa myös aluetta, joka sijaitsee autonomisessa Friuli-Venezia Giuliassa. Friulilla on aina ollut oma kieli ja kulttuuri. Sijaintinsa vuoksi se on ollut useita kertoja historiansa aikana useiden kansojen valloituksen kohteena. Friulia ovat hallinneet muiden muassa venetsialaiset, Itävalta-Unkari ja Napoleon. Sillä on oma lippu ja vaakuna. Vuonna 1921 koko Friulin alue liitettiin Italian valtioon, mutta suhteet Itävaltaan ja naapurialueisiin säilyivät edelleen läheisinä. Friuli-Venezia Giulian hallinnollinen pääkaupunki on Trieste, kun taas Udine on Friulin kulttuurikeskus.
Why Not
Why Not (L-3) on ensimmäisiä Suomessa rakennettuja kansainvälisiä int5m-purjeveneitä. Birger Slotten suunnittelema klassinen vene rakennettiin Jakobstads Båtvarvilla Pietarsaaressa vuonna 1936. Veneen tilasi silloinen Helsingfors Segelsällskapetin (HSS) kommodori Arthur E. Nikander. Jo valmistumista seuraavana vuonna Nikander myi veneen kamreeri Eynar Sandmanille, joka nimesi sen Linneaksi. Ostaessaan Linnean 1977 Kari Lottanen nimesi veneen vaimonsa Irman mukaan La Douceksi. Kolmas nimenmuutos syntyi, kun Lottanen myi veneen Riggert Förnäsille, joka nimesi Linnean Rositaksi tenorisaksofonisti Ben Websterin kappaleen mukaan. Riggert palautti veneen alkuperäisnimen kuultuaan, että veneen nimen vaihtaminen ei ole tapana. Veneen kotisatama on HSS, mistä veneen alkutaival alkoi vuonna 1936.
Historia
Omistajat:
Entistykset ja muutostyöt:
Kolmas Suomen kovasta viitoslaivueesta
Ensimmäiset viitoset rakennettiin Suomessa vuonna 1936. Ensimmäisenä vuorossa oli Hans Robertsin suunnittelema L-1 Marina, toisena G. L. Stenbäckin suunnittelema L-2 Barbro ja kolmantena Birger Slotten Why Not. Viitosluokka on alusta saakka ollut kilpailuhenkinen, ja se on vakiintumassa aktiiviseksi ja tasaiseksi kilpailuluokaksi, jossa veneiden osalta painopiste on vanhan säilyttämisessä.
Walt Whitman
Walter ”Walt” Whitman (31. toukokuuta 1819 Long Island, New York, Yhdysvallat – 26. maaliskuuta 1892 Camden, New Jersey, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen runoilija, esseisti, toimittaja ja humanisti. Hänen tunnetuin teoksensa on runokokoelma Ruohoa (alkuteos Leaves of Grass).
Nuoruus
Walt Whitman syntyi West Hillsissä Long Islandilla kahdeksanlapsisen perheen toisena lapsena. Perhe muutti Brooklyniin Waltin ollessa kolmevuotias. Walt lopetti koulunkäynnin 11-vuotiaana ja ryhtyi isänsä avuksi elättämään perhettä. Aluksi hän työskenteli asianajajatoimiston juoksupoikana ja sen jälkeen kirjapainoissa. Whitman tuki Martin Van Burenia tämän presidentinvaalikampanjassa 1836.
Toimittajana
Vuosina 1846–1848 Whitman työskenteli Brooklyn Daily Eaglen toimittajana. Hän oli teräväkynäinen kirjoittaja ja toi omat radikaalitkin mielipiteensä herkästi julki, mikä johti hänen uransa aikana monesti työsuhteiden purkamisiin.
Runoilijana
thumb|upright|Walt Whitman 37-vuotiaana. Kuva runokokoelman Ruohoa nimiösivulta. Samuel Hollyerin [[etsaus Gabriel Harrisonin kadonneesta dagerrotypiasta.]] Whitman kirjoitti työnsä lomassa runoja. Hän julkaisi 12 runon kokoelman Ruohoa (Leaves of Grass) vuonna 1855 ja painoi siitä 795 kopiota. Teos oli irtiotto aikansa runouden jäykistä normeista ja perinteistä. Runot syntyivät osittain Whitmanin rajaseuduille suuntautuneiden matkojensa sekä runoilija Ralph Waldo Emersonin ihailun inspiroimina. Whitman muokkasi ja laajensi runoteostaan vuosien varrella useasti ja julkaisi siitä yhteensä kahdeksan painosta. Kokoelma ei herättänyt aluksi paljon huomiota, mutta Ralph Waldo Emerson ylisti sitä. Seuraavana vuonna Whitman laajensi kokoelman 32 runon mittaiseksi. Julkaisuyhtiö kuitenkin meni konkurssiin sisällissodan alettua.
Whitman muutti sisällissodan aikana Washingtoniin veljensä haavoituttua ja sai kaupungista töitä sisäministeriön intiaaniasioiden toimistosta. Vapaa-aikanaan hän kävi sairaalassa hoitamassa haavoittuneita sotilaita, mikä antoi aiheita hänen kokoelmaansa Drum-Taps (1865). Samana vuonna hän julkaisi sille jatko-osan Sequel. Sodan jälkeen Whitman jatkoi veteraanien vierailujaan. Hän tapasi nuoren sotilaan nimeltä Peter Doyle, jonka kanssa hän aloitti suhteen.
Whitman julkaisi vuonna 1870 kokoelmat Democratic Vistas ja Passage to India sekä jälleen uuden version Leaves of Grassista.
Sairaus ja kuolema
Whitman sai halvauksen 1873 ja muutti Camdeniin New Jerseyyn veljensä luokse. Vuosina 1875–1876 hän julkaisi sisällissodasta kertovan kirjan Memoranda during the War, mutta halvaukset olivat jo hidastaneet hänen kirjoittamistaan. Whitman julkaisi myös uusia versioita Leaves of Grassista, jonka myyntituloilla hän osti Camdenista itselleen oman talon. Teoksen viimeinen versio sisälsi kaikkiaan 300 runoa. Whitmanin viimeiseksi jäänyt teos Good-Bye, My Fancy julkaistiin vuonna 1891.
Whitman kuoli Camdenissa 26. maaliskuuta 1892 sairastettuaan tuberkuloosia. Hänen arvostuksensa oli hänen viimeisinä vuosinaan kasvanut suureksi niin Yhdysvalloissa kuin muuallakin maailmassa. Hänen hautajaisiinsa tuli yli tuhat surijaa.
Runous ja vaikutus
Whitmania pidetään yhtenä Yhdysvaltain merkittävimmistä 1800-luvun runoilijoista. Whitmanin runoudella katsotaan kunnianhimoisuutensa ja laaja-alaisuutensa vuoksi olleen suuri vaikutus Yhdysvaltain 1900-luvun runouteen.
Whitman ei saanut elinaikanaan paljonkaan julkista tunnustusta runoistaan etenkään Yhdysvalloissa, vaikkakin häntä arvostettiin Euroopassa. Nuivuuden syynä olivat esimerkiksi hänen avoin kuvauksensa seksistä, hänen imagonsa hiomattomana työläisenä, sekä hänen tyylilliset innovaationsa. Whitmanin epätavanomaiseen tyyliin vaikutti raamatullisen runouden muoto.
Useille lukijoille Walt Whitman ja Emily Dickinson ovat 1800-luvun amerikkalaisen runouden peruspilareita. Eritoten Whitmanin runous ilmentää perusamerikkalaisuutta. Runoilija tuo esiin tavallisen Amerikan hyvin perinteisellä jenkkityylillä (tätä on mm. vapaa tyyli). Hänen runoutensa voima tuottaa voimakkaita ja eläviä tunteita, ja hänet tunnistaa ilmaisun älyllisyydestä. Whitman turvautuu toistoon luodakseen tekstinsä hypnoottisen tunnelman, tämä toisto luo samalla myös hänen runoutensa voiman, sillä se inspiroi lukijaa enemmän kuin informoi. Yleensä hänen runojaan pitää lukea ääneen, jotta niiden sanoma avautuisi. Hänen runojensa taso tulee osittain niiden ylevästä diskurssista ja uskonnollisesta ja näennäisuskonnollisesta kielestä, kuten runoilija James Weldon Johnsonillakin.
Sekä 1800-luvun että nykyisten amerikkalaisten runoilijoiden on ollut mahdotonta sivuuttaa Walt Whitmania, sillä hän tavallaan loi perustan demokraattisen Amerikan runokielelle.
Whitman ja homoseksuaalisuus
thumb|180px|left|Walt Whitman ja Bill Duckett. Eräitä keskeisiä tekijöitä Whitmanin elämässä ja runoudessa olivat homoseksuaalisuus ja homoerotiikka, jotka liittivät hänen ihailunsa 1800-luvun ideaalisesta miestenvälisestä kaveruudesta avoimeksi kuvaukseksi maskuliinisesta kehosta ja jopa masturbaatiosta, kuten käy ilmi hänen ”Song of Myself” -runostaan. Se oli ristiriidassa sen närkästymisen kanssa, jota Whitman osoitti kohdattuaan vastaavia tekstejä jolloin hän ylisti siveyttä ja paheksui masturbaatiota.
Whitman antoi ymmärtää, että hänellä oli vakava rakkaussuhde New Orleansissa asuvaan naiseen ja että hänellä olisi siellä kaikkiaan kuusi aviotonta lasta. Historioitsijat ovat todenneet, ettei väite naissuhteesta pidä paikkaansa. Tutkija Jean Luc Montaigne tarkentaa, että Whitmanin silloisen rakastajan nimi oli Jean Granouille, ei suinkaan Jeanine Granouille. Tämä nuorukainen, joka oli hugenottisaarnaajan ja orjan lapsi, oli vasta 26-vuotias, kun hän tutustui Whitmaniin. Jotkut halusivat puhdistaa Whitmanin maineen muuntamalla Jeanin Jeanineksi. Afrikkalaista alkuperää olevan rakastajattaren pitäminen oli huomattavasti hyväksytympää kuin mustan miesrakastajan. Nykyisin pidetään selvänä, että juuri se runo heijastaa Whitmanin todellista suhdetta omaan seksuaalisuuteensa, mutta hän yritti peittää kiinnostustaan homokulttuuriin. Runossa ”Once I Pass’d Through A Populous City” hän muuttaa rakastettunsa sukupuolen naiseksi ennen runon julkaisemista.
Yhdysvaltojen sisällissodan aikana rintamalla Virginiassa, missä Whitman kävi etsimässä veljeään, vallitsi tiivis toveruus, joka vaikutti hänen ajatuksiinsa homoseksuaalisuuden ja demokratian yhdistämisestä. Runossaan ”Democratic Vistas” hän ensimmäisen kerran erotti toisistaan heteroseksuaalisen (amative) ja homoseksuaalisen (adesive) rakkauden ja perusteli päätelmänsä näennäistieteellisesti frenologialla. Hän näki adessiivisen rakkauden eräänlaisena selkärankana parhaimmalle demokratialle, eräänlaisena vastapainona, jota ilman amerikkalainen materialistinen ja vulgaari demokratia olisi epätäydellinen.
Valikoidut teokset
Lähde:
Frikatiivi
Frikatiivi eli hankausäänne on obstruenttinen konsonantti, joka syntyy, kun ääntöväylä puristetaan niin kapeaksi, että sen läpi kulkeva ilmavirta aiheuttaa hankaushälyä. Joskus frikatiivit jaotellaan spiranteiksi eli rakoäänteiksi, joita äännettäessä ilmavirta kulkee tasaisen ja leveän kapeikon läpi, sekä sibilanteiksi eli kouru- tai suhuäänteiksi, joita äännettäessä ilmavirta kulkee kielen muodostamaa kourumaista väylää pitkin. Suomen kielessä esiintyvät spiranteista ja. Sibilanteista taas suomen äännejärjestelmään kuuluu varsinaisesti vain soinniton alveolaarinen frikatiivi, mutta sen lisäksi suomen oikeinkirjoituksessa pyritään huomioimaan joissain vierassanoissa tavattavat soinnillinen alveolaarinen frikatiivi , esimerkiksi sanassa azeri [ɑzeri], sekä soinniton ja soinnillinen postalveolaarinen frikatiivi  ja , esimerkiksi sanoissa šakki ja džonkki  – joista viimeksi mainitussa kirjainyhdistelmä dž tarkasti ottaen ääntyy affrikaattana.
Muissa kielissä frikatiivien kirjo voi olla laajempi. Esimerkiksi v-kirjaimella merkitään usein soinnillista labiodentaalista frikatiivia (esim. ), joka suomalaisittain kuitenkin helposti hahmottuu puolivokaaliksi (vrt.  ).
Muita frikatiiveja:
Kansainvälinen foneettinen aakkosto puhuu glottaalifrikatiivista, vaikka tässä äänteessä ei ole erikseen tuotettua hankaushälyä, vaan artikulaatio on identtinen ympäröivien vokaalien kanssa ja äänne on yksinkertaisesti soinniton. Se on siis soinniton vokaali tai vokaalisiirtymä. Suomen kielessä foneemi ei kuitenkaan aina ole äännearvoltaan foneettisesti, vaan siinä on joissain tapauksissa heikkoa mutta selvää hankaushälyä, esimerkiksi.
Suomen kielen vanhat frikatiivit
Suomen kielen murteissa ja vanhemmissa muodoissa on ollut frikatiiveja, joita nykykieli ei enää tunne. Äännehistoriassa oletetaan, että soinnittoman dentaaliklusiilin  astevaihteluvastine, jota nykysuomessa edustaa kirjain d, on alkuaan ollut soinnillinen dentaalispirantti . Vanhassa kirjasuomessa sitä merkittiin d:llä tai dh:lla. Vastaavasti soinnittoman velaariklusiilin heikkoasteinen vastine oli alkuaan ilmeisesti soinnillinen velaarispirantti, jota merkittiin g:llä tai gh:lla. Joissain lounaismurteissa on nykyisen kirjakielen ts:ää vastannut kahdentunut soinniton dentaalispirantti, jota jotkut 1500- ja 1600-lukujen kirjoittajat merkitsivät dz:lla tai hdh:lla.
Ki-Adi-Mundi
Henkilöhistoria
Ki-Adi Mundi syntyi vehreällä Cerean planeetalla vuonna 92 ennen Yavinin taistelua, samana vuonna kuin Qui-Gon Jinn. Kun hän oli nelivuotias, salaperäinen jedimestari, joka tunnettiin yksinkertaisesti "mustana naisena", löysi hänet. Vaikka Ki oli liian vanha, hänet hyväksyttiin koulutukseen Coruscantin Jeditemppeliin. Hänen kouluttajanaan toimi itse Yoda. Ki-Adi Mundilla on kaksi sydäntä, toinen normaalissa paikassa, toinen aivojen päällä.
Frikatiivi
Affrikaatat
Affrikaatoissa kuuluu täyden sulkeuman jälkeen hankaushälyä, joka muistuttaa foneettisesti frikatiivia, mutta affrikaattoja ei yleensä käsitellä klusiilin ja frikatiivin yhdistelmänä, vaan yksittäisenä äänteenä, joka eroaa klusiilista sulkeuman hitaan avautumisen osalta. Vrt. englannin ch  (affrikaatta) ja sh  (frikatiivi).
Ki-Adi-Mundi
Henkilöhistoria
Kun Ki palasi kotiplaneetalleen, hän lähti saman tien jäljittämään rosvojoukkoa, joka oli pitänyt seutua otteessaan vuosikymmenten ajan päällikkönsä Bin-Garda-Zonin johdolla. Kin poissaolon aikana joukkion päällikkö oli kuitenkin vaihtunut. Tämä yllätti Kin siinä määrin, että hän hävisi taistelun naispäällikköä vastaan ja oli vähällä menettää henkensä ennen kuin onnistui kääntämään tilanteen edukseen: rosvojoukkio hajosi ja vanha päällikkö sai ansaitsemansa rangaistuksen: hänestä tuli mitätön.
Kun Bron kiihotti cerelaisnuoret kapinoimaan vanhempiaan vastaan tekniikan kehityksen puolesta, Maj-Odo-Nomor tappoi Kin valosapelilla vanhingossa sivustakatsojan mellakassa. Sylvn seurasi Majia, kun tämä piilotteli salakuljettaja Ephant Monin avustuksella. Lopulta Mon luovutti Sylvnin ystävineen Hutt Jabballe, jonka palatsin katolta Ki tytöt pelasti. Myöhemmin Ki-Adi-Mundi palasi Tatooine-planeetalle etsimään jedimestari Sharad Hettiä. Tällöin hutt Jabba yritti kostaa Kin sekaantumisen asioihinsa, mutta epäonnistui. Samalla matkalla hän sai oppilaakseen Sharad Hettin pojan, A´Sharad Hettin, joka myöhemmin siirtyi Mustan naisen koulutettavaksi.
Ki-Adi-Mundi on elokuvissa Pimeä uhka, Kloonien hyökkäys ja Sithin kosto jedineuvoston jäsen. Ki-Adi-Mundi kuoli, kun kloonisotilaat ampuivat hänet Palpatinen käskyn 66 takia Mygeeto-planeetalla Sithin kostossa.
Aiheesta muualla
Lista över jediriddare
Sansankidé
Sansankidé on maalaiskunta ja sen keskuskylä Kayesin alueen Diéman piirissä Malissa. Se sijaitsee 95 kilometriä Diémasta länteen. Kunnassa on 5 000 ja kylässä 1 600 asukasta (vuonna 2009).
Sansankidén kunnan pinta-ala on 308 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Lakamanén ja idässä Diéouran sekä etelässä Bafoulabén piirin Diallanin ja lännessä Diakonin kuntiin. Alue on pinnanmuodostukseltaan lähinnä tasankoa. Vesistöihin kuuluu Koumbo.
Seutu kuuluu Sahelin vyöhykkeeseen. Luonnonvarainen kasvillisuus on savannia ja pensasaroa.
Kuntaan kuuluu kuusi kylää. Asukkaat ovat khasonkoja, fulbeja ja bambaroita.
Sansankidésta on huonokuntoinen tieyhteys Lakamanéen. Asukkaiden pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Tärkeimmät viljelykasvit ovat durra, maapähkinä, maissi ja vihannekset. Tuotantoeläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, aasit ja hevoset. Lisäksi harjoitetaan kaupankäyntiä ja käsityöammatteja.
Algerian frangi
thumb|Sadan frangin seteli vuodelta 1936. Algerian frangi oli Algerian rahayksikkö ennen Algerian dinaarin käyttöön ottoa vuonna 1964. Se jakautui sataan centimeen.
Ranskan vallattua Algerian maa siirtyi hitaasti käyttämään Ranskan frangia. Vuonna 1851 perustettiin yksityinen Algerian pankki, joka sai oikeuden laskea liikkeelle frangeja. Algeriassa käytetty frangi oli saman arvoinen kuin emämaan frangi.
Billie Joe Armstrong
Billie Joe Armstrong (s. 17. helmikuuta 1972 Oakland, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalaisen punk rock -yhtye Green Dayn laulaja ja kitaristi. Hän soittaa myös mandoliinia, saksofonia, bassokitaraa, rumpuja, harmonikkaa, huuliharppua ja pianoa. Armstrong on kirjoittanut suurimman osan Green Dayn tuotannosta.
Vuonna 2004 hänet valittiin Kerrang!-lehdessä vuoden seksikkäimmäksi rock-muusikoksi. Vuonna 2007 samainen lehti rankkasi Armstrongin TOP 100 Rock Icons -listan kolmanneksi. Hänen edelleen pääsivät vain Angus Young ja Dave Grohl.
Nuoruus
Armstrong syntyi Oaklandissa, mutta kasvoi sen lähellä sijaitsevassa pikkukaupunki Rodeossa, Kaliforniassa. Hän on kuudesta sisaruksesta nuorin, eli hänellä on viisi isosisarusta: David, Alan, Marci, Hollie, ja Anna. Armstrong kiinnostui musiikista jo lapsena kuunnellessaan isänsä, jazzmuusikko ja rekkakuski Andrew ”Andy” Armstrongin, musiikkialbumeita. Armstrongin perheellä oli kotonaan myös rummut, joita Billie Joe soitti jo lapsena. Armstrong piti erityisesti laulamisesta nuorena ja esiintyikin lapsena vanhainkoteja kiertelemässä. Hän levytti viisivuotiaana kappaleen ”Look for Love” laulunopettajansa ja ystävänsä Jim Fiataronen avustuksella. Armstrong sai ensimmäisen sähkökitaransa, punaisen Hohner -kitaran vanhemmiltaan seitsemänvuotislahjaksi. Hän myös alkoi käydä kitaransoitonopettaja ja muusikko George Colen luona hiomaan Billie Joen soitto- ja laulutaitoja. Armstrong ihastui heti Colen sähkökitaraan, siniseen Fernandes Stratocasteriin, joka on kopio Fender Stratocasterista. Billie Joe antoi kitaralle lempinimen ”Blue” johtuen sen värityksestä. Hänen äitinsä osti kitaran Billie Joelle joululahjaksi tämän ollessa 12-vuotias. Billien äiti työskenteli ravintolassa nimeltä Rod’s Hickory Pit, jossa Sweet Children (nyk. Green Day) piti myöhemmin ensimmäisen keikkansa. Billien äidillä on yli 20 lastenlasta, sillä Billien Andy-veljellä on 14 adoptoitua lasta.
Billie Joen isä Andy kuoli ruokatorven syöpään Billien ollessa kymmenvuotias. Tapaus oli erittäin rankkaa koko perheelle, mutta erityisesti perheen kuopukselle Billie Joelle. Myöhemmin hän teki American Idiotilla olevan laulun ”Wake Me Up When September Ends” isänsä muistoksi. Billien kitara ”Blue” on yhä tallessa, ja toisinaan Armstrong soittaa sillä edelleen konserteissa, etenkin soittaessaan Green Dayn vanhempaa tuotantoa. 14-vuotiaana hän kirjoitti ensimmäisen oman laulunsa, ”Why Do You Want Him?” (kappale löytyy Green Dayn Slappy-EP:ltä), joka käsittelee Armstrongin tuntemuksia tämän äidin uudesta suhteesta: Armstrong sisaruksineen ei hyväksynyt suhdetta. Kymmenvuotiaana Armstrong tutustui Mike Dirntiin, Green Dayn tulevaan basistiin. He alkoivat soittaa yhdessä aluksi molemmat kitaroita, ja myöhemmin Dirnt muutti jopa asumaan Armstrongien luo.
Yksityiselämä
thumb|left|200px|
Green Day ilmoitti 23. syyskuuta 2012 Armstrongin hakeutuvan vieroitukseen päihteiden väärinkäytön vuoksi. Tapahtumaketju sai alkunsa, kun Armstrong kaksi päivää aiemmin suuttui iHeart Radio -musiikkifestivaaleilla kesken yhtyeen esityksen, kun se muusikon mielestä jäi liian lyhyeksi. Vuonna 2003, Armstrong pidätettiin rattijuopumuksesta; hän puhalsi alkometriin Yhdysvaltojen liikennejuopumusrajan yli kaksinkertaisesti.
Armstrong kertoi The Advocate -lehden haastattelussa vuonna 1995 olevansa biseksuaali.
Käsky nro 227
Käsky nro 227 eli ”Ei askeltakaan taaksepäin” -käsky oli Neuvostoliiton johtajan Josif Stalinin toisen maailmansodan aikana 28. heinäkuuta 1942 antama käsky, jonka oli tarkoitus pysäyttää puna-armeijan perääntyminen ja kitkeä karkuruus. Käsky tunnetaan siihen sisältyneestä iskulauseesta ”Ei askeltakaan taaksepäin!”.
Kun Saksa oli kesällä 1942 aloittanut itärintamalla uuden suurhyökkäyksen, puna-armeija pyrki aluksi perääntymään järjestäytyneesti välttääkseen saarroksiin joutumisen ja suuret motit. Käsky numero 227 osoitti Stalinin halun luopua tästä linjasta. Käskyn hahmotteli kenraalieversti Aleksandr Vasilevski. Sen mukaan perääntyminen ilman päämajasta annettua lupaa oli kielletty, ja kiellon rikkojia uhattiin armottomilla rangaistuksilla. Käskyssä määrättiin perustamaan etulinjan taakse erityisiä sulkuryhmiä, joiden tehtävänä oli ampua kaikki luvatonta perääntymistä yrittävät sotilaat. Muut rikkomuksiin syyllistyneet sotilaat siirrettäisiin rangaistuspataljooniin ”sovittamaan verellään rikoksensa isänmaata kohtaan”. Rangaistuspataljoonat voitiin esimerkiksi määrätä suorittamaan itsemurhahyökkäyksiä vihollisen linjojen takana.
Käskyssä Stalin aluksi kuvailee vihollisen etenemistä Neuvostoliiton maaperällä ja sättii puna-armeijaa tappioista ja haluttomuudesta tehdä vastarintaa, minkä jälkeen seuraa toteamus ”vetäytyminen tätä pitemmälle veisi maamme ja meidät itsemme tuhoon” ja sitten vaatimus: ”Ei askeltakaan taaksepäin! Tämän on nyt oltava tärkein tunnuksemme”. Myöhempänä ohjeistus jatkuu:
Samansisältöisiä määräyksiä oli annettu Neuvostoliitossa sodan alusta saakka, mutta käsky nro 227 sai aiempia enemmän huomiota ja iskulause ”Ei askeltakaan taaksepäin” oli pian kaikkien huulilla. Käskyä luettiin julkisesti ääneen sotilaille, joiden tuli kaikkien tuntea se. Sen oli tarkoitus motivoida myös siviilejä. Käskyn soveltaminen johti perääntymään pakotetuissa armeijan yksiköissä syntipukkien etsimiseen ja summittaisiin teloituksiin. Sulkuryhmät pääosin epäonnistuivat tehtävissään, joten niistä luovuttiin kaikessa hiljaisuudessa jo lokakuussa 1942. Samaa tehtävää jäivät kuitenkin hoitamaan turvallisuuspoliisi NKVD:n yksiköt. Puna-armeijan perääntymistä ei välittömästi onnistuttu pysäyttämään, mutta seuraavana talvena voitokas Stalingradin taistelu käänsi tilanteen. Käsky 227 julkaistiin Neuvostoliitossa suurelle yleisölle painettuna ensi kerran vasta glasnostin aikana vuonna 1988.
Nokia Lumia 1320
Nokia Lumia 1320 on Microsoft Mobilen valmistama älypuhelin. Sen julkisti Nokia lokakuussa 2013 Abu Dhabissa. Siinä on 6 tuuman kosketusnäyttö ja 5 megapikselin kamera.
Gunganit
Gunganit ovat kuvitteellisia olentoja Tähtien sota -universumista.
Gunganit ovat hyväntahtoisia liskomaisia olentoja, jotka asustavat Naboon soilla. Ne sopeutuvat elämään yhtä hyvin niin maalla kuin vedessäkin, jonne ne ovat rakentaneet pääkaupungin nimeltä Otoh Gunga. Kaupunki on piilossa Pongajärven syvyyksissä.
Gunganit "kasvattavat" salaisen tekniikan avulla rakennuksensa ja kulkuneuvojensa rungot, jotka gungankäsityöläiset sitten viimeistelevät orgaaniseen tyyliin. Gunganit hankkivat nabooilta vaihtokaupassa joitain teknisiä laitteita, mutta valmistavat kaiken muun tarvitsemansa itse vedenalaisen maailmansa luonnonrikkauksista.
Otoh Gungan hallitsija on Boss Nass, suuri vihreä, lievästi ylipainoinen gungan. Boss Nass puhuu galaksin peruskieltä voimakkaasti murtaen. Hänellä on suuri arvovalta myös Otoh Gungan ulkopuolella, sillä hänellä on oikeus kutsua koolle gunganien suurarmeija.
Lauttajärvi (Virrat, Korpiskylä)
Lauttajärvi, tai myös Laattajärvi , on Pirkanmaalla Virroilla Korpiskylän lähellä sijaitseva järvi.
Postmodernismi (arkkitehtuuri)
Postmodernistista arkkitehtuuria edelsi 1960-luvun kulttuurikeskustelu, joka kumpusi modernismia kohtaan tunnetusta tyytymättömyydestä erityisesti Pohjois-Amerikassa, jossa sen haittavaikutukset tuotiin esiin kahdessa vaikutusvaltaisessa kirjassa, kanadalaisen Jane Jacobsin teoksessa The Death and Life of Great American Cities (1961) ja yhdysvaltalaisen Robert Venturin teoksessa Complexity and Contradiction in Architecture (1966). Jacobs syytti kirjassaan modernististen rakennusten tuhonneen kaupunkien yhtenäisyyden. Venturi taas antoi ymmärtää, että modernistiset rakennukset olivat merkityksettömiä, koska niiden puritaanisesta suunnittelusta puuttui historiallista arkkitehtuuria rikastuttava ironia ja monimutkaisuus.
Vuonna 1972 Venturi sekä Denise Scott Brown ja Steven Izenouri julkaisivat kirjan Learning from Las Vegas. Teoksessa kirjoittajat pyrkivät uudistamaan arkkitehtuuria vapauttamalla sen modernismin rajoittavasta puhdasoppisuudesta. He ottivat esikuvakseen Las Vegasin moottoriteiden leikkisän kaupallisen arkkitehtuurin ja mainostaulut. Modernismia kohtaan tunnettu yleinen tyytymättömyys muuttui suoraksi toiminnaksi samana vuonna, kun Minoru Yamasakin suunnitelmien pohjalta rakennettu Pruitt-Igoe-lähiö purettiin St. Louisissa. Sen asukkaat olivat kieltäytyneet enää asumasta pahasti slummiutuneessa ja rappeutuneessa lähiössä. Jotkut pitävät tätä tapausta postmodernistisen aikakauden alkuna.
Venturi ja John Rauch palauttivat omissa rakennussuunnitelmissaan arkkitehtuuriin nokkeluuden, inhimillisyyden sekä historialliset viittaukset. Monet 1970- ja 1980-luvun arkkitehdit seurasivat esimerkkiä ja omaksuivat populistisen kielen, johon oli ripoteltu klassisia matkamuistoja. Esimerkiksi Philip Johnson ja hänen kumppaninsa John Burgee suunnittelivat New Yorkiin AT&T Buildingin (1978–1984), pilvenpiirtäjän, jossa on Chippendale-viiva. Vastaavasti Michael Gravesin Portland Building (1980–1982) on pääosin modernin pilvenpiirtäjän näköinen, mutta siinä on historiallisia muistumia, kuten pylväikkö.
YellOw
Hong Jin-ho (, s. 31. lokakuuta 1982 Daejeon) on eteläkorealainen tietokonepelaamisen ammattilainen. Hän pelasi ennen pääasiassa StarCraftia.
Syanidi
thumb|150px|3D-malli syanidi-ionista Syanidit ovat vetysyanidin eli syaanivetyhapon (HCN) suoloja, joissa on syanidi-ioni CN–. Syaani-ioni (C≡N) koostuu kolmoissidoksella yhteen liittyneistä hiili- ja typpiatomeista. CN--ioni on voimakas emäs, jonka vapauttamiseen suoloista myrkyllisenä vetysyanidina riittää heikkokin happo, kuten hiilihappo.
Syanideista tavallisimmat ovat kalium- ja natriumsyanidi. Alkali- ja maa-alkalimetallien syanideja lukuun ottamatta kaikki metallisyanidit hajoavat kuumennettaessa alkuaineiksi. Jalojen metallien syanidien hajaantuessa vapautuu erittäin myrkyllistä disyaania (CN)2.
Isosyanidit (HNC) muistuttavat kemiallisilta ominaisuuksiltaan syanidia. Liukoiset syanidit ovat myrkyllisiä.
Orgaanisena funktionaalisena ryhmänä -CN käyttäytyy eri tavalla, ja siksi sen hiileen sitoutunutta muotoa kutsutaan nitriiliksi. Se ei ole myrkyllinen, jos se ei pääse irtoamaan molekyylistä. Esimerkiksi nitriilikumi sisältää nitriiliryhmiä.
Sana ”syanidi” on otettu ”ferrosyanidista”, joka puolestaan keksittiin tarkoittamaan ”sinistä ainetta, jossa on rautaa”. Ferrosyanidit löydettiin alun perin preussinsinisestä väriaineesta. Kreikan κυανός (kyanós) = (tumman)sininen.
Valmistus
Syanidi valmistetaan Leonid Andrussowin 1927 keksimällä tekniikalla, jossa kaasumaista vetysyanidia saadaan metaanin ja ammoniakin reaktiolla hapen ja platinakatalyytin läsnä ollessa:
Alkalisyanideja valmistetaan neutraloimalla alkalia, kuten natrium- tai kaliumhydroksidin vesiliuosta, vetysyanidilla (eli sinihapolla):
Syanidia valmistettiin aiemmin muun muassa tislaamalla joidenkin hedelmien kivistä, jotka sisältävät pieniä määriä vedessä syanidiksi hydrolysoituvia syanohydriinejä, kuten amygdaliinia. Villimanteli on esimerkiksi niin amygdaliinipitoinen, että se on karvaan makuinen ja tappavan myrkyllinen ihmiselle.
Esiintyminen luonnossa
Useat kasvit tuottavat ns. syanogeenisiä glykosideja, jotka ovat syanohydriineitä. Syanohydriini eli hydroksynitriili R2C(CN)(OH) on syanidin ja aldehydin tai ketonin yhdiste. Syanohydriinit toimivat torjunta-aineina hyönteisiä ja kasvinsyöjiä vastaan, koska kasvia murskattaessa soluista vapautuu hydrolyyttisiä entsyymejä, jotka pilkkovat syanogeeniset glykosidit vetysyanidiksi ja glykosidiksi (sokerin ja muun aineen yhdiste). Suomessa tavattavista kasveista pieniä määriä syanogeenisiä glykosidejä tuottavat esimerkiksi pellava (Linum usitatissimum), valkoapila (Trifolium repens) ja keltamaite (Lotus corniculatus).
Afrikassa yleinen ruokakasvi maniokki (Manihot esculenta) tuottaa niin paljon syanidia, että käsittelemätön mukula on tappavan myrkyllinen. Maniokin voi tehdä vaarattomaksi jauhamalla sen hienoksi vedessä, jolloin hajonneista soluista vapautuva entsyymi pilkkoo syanogeeniset glykosidit syanidiksi, ja heittämällä myrkyllisen veden pois. Pienemmät mukulat voi yksinkertaisesti keittää. Jäljelle jääneen syanidin takia lievä krooninen syanidimyrkytys on yleinen Afrikassa. Syanidi on myrkyllistä kilpirauhaselle ja aiheuttaa struumaa. Vakavampi seuraus on pysyvä ataksinen neuropatia, jossa hermovaurio aiheuttaa koordinaatio- ja kävelyvaikeuksia. Kuivuuden aikana kasvaneet kasvit ovat myrkyllisempiä, joten kuivuudesta johtuvien nälänhätien aikana esiintyy epidemioittain halvauttavaksi asti etenevää neuropatiaa (konzo), joka voi olla kohtalokas. Neuropatiaa esiintyy on jopa 3 %:lla väestöstä joillakin alueilla. Maniokista on myös vähemmän myrkyllisiä lajikkeita, mutta viljelijät suosivat myrkyllisiä lajikkeita, koska ne pystyvät paremmin torjumaan tuholaisia.
Myrkyllisyys
thumb|180px|[[Hemi (kemia)|Hemin rakenne. Fe2+ sijaitsee molekyylin keskellä]] Liukoiset, syanidi-ioneja vapauttavat syanidit ovat myrkyllisiä ihmiselle. 300 mg/m3 syaanivetyä ilmassa tappaa ihmisen kymmenessä minuutissa. 3 500 ppm (noin 3 200 mg/m3) tappaa minuutissa. Yhdysvalloissa käytetyissä kaasukammioissa pitoisuus oli noin 7 500 ppm.
Vapaat syanidi-ionit ovat myrkyllisiä eläinsoluille. Niiden myrkyllisyys perustuu solujen mitokondrioiden matriiseissa membraanin pinnalla olevien protonipumppujen inhiboimiseen, jolloin solujen energiametaboliaa ylläpitävä oksidatiivinen fosforylaatio estyy. Soluhengityksen estyttyä solu ei saa happea ja kuolee. Soluhengitys perustuu mitokondrioiden sytokromi-c-oksidaasi-entsyymiin: sytokromi c:n hemiosan rauta-atomin hapetustila voi muuttua Fe2+ Fe3+. Syanidi-ioni sitoutuu tiukasti kolmiarvoiseen hemirautaan (3CN- + Fe3+\rightarrow Fe(CN)3) estäen näin sytokromia palautumasta pelkistyneeseen Fe2+ muotoon. Soluhengitys pysähtyy, mikä puolestaan johtaa solun aerobisen ATP-tuotannon loppumiseen. Näiden myrkytysten antidootteina käytetään B12-vitamiinia muodostavaa hydroksikobalamiinia, syanidin normaalia eliminoitumisreittiä tehostavaa natriumtiosulfaattia, sekä amyylinitriittiä ja natriumnitriittiä, jotka vaikuttavat tuottamalla syanidia sitovaa methemoglobiinia.
Suurimmalle osalle kalalajeista alin tappava pitoisuus on 0,03–0,5 mg/l. Syanidi vaikuttaa myös kalojen lisääntymiskäyttäytymiseen.
Ligandina (sitoutuneena) syanidi ei ole välttämättä myrkyllinen. Esimerkiksi preussinsininen (Fe4[Fe(CN)6]3 ) on myrkytön, ja sitä käytetään talliumin ja radioaktiivisen cesiumin vastamyrkkynä. Ferrosyanidi ([Fe(CN)6]3-) on aineosana lisäaineissa E535 (natriumferrosyanidi), E536 (kaliumferrosyanidi) ja E538 (kalsiumferrosyanidi), joita käytetään paakkuuntumisenestoaineena suolassa.
Kaivosteollisuus
Syanidin avulla kulta ja hopea voidaan erottaa malmista. Prosessissa malmirikasteeseen sekoitetaan syanidia, noin kaksi kiloa NaCN malmitonnia kohden. Vahvasti emäksisessä natriumsyanidiliuoksessa (NaCN) kulta hapettuu ja muodostaa kompleksianionin disyanoauraatti(I), kun liuoksessa on mukana happea. Seos pidetään emäksisenä (pH noin 10) lisäämällä poltettua kalkkia, CaO. Emäksisyys estää myrkyllisen HCN-kaasun vapautumisen. Disyanoauraatti(I)-ioneja sisältävä liuos erotetaan kiviaineksesta ja muusta sakasta suodattamalla. Sen jälkeen disyanoauraatti(I)-ionit adsorboidaan liuoksesta (noin 80–90 %) aktiivihiilen pintaan, josta ne taas irrotetaan kuumentamalla korkeassa paineessa. Tällä tavoin saatu väkevä Au(CN)2¯-liuos johdetaan elektrolyysikennoon, jossa Au(I)-ionit pelkistyvät metalliseksi kullaksi ja josta syanidiliuos otetaan talteen uudelleen käytettäväksi. Elektrolyysissä käytetään ohuita teräsverkkoelektrodeja, joiden pintaan kulta saostuu. Teräs erotetaan kullasta kuumentamalla ja hapettamalla. Tällöin myös muut epäpuhtaudet hapettuvat. Näin saadussa kultametalliseoksessa on kuitenkin vielä mukana epäpuhtautena ainakin hopeaa.
Elektrolyysin sijaan kullan pelkistämiseen syanidiyhdisteestä voidaan käyttää myös metallista sinkkiä:
Ympäristö
Kaivosteollisuudessa syanidi pyritään metallin erottamisen jälkeen ”tuhoamaan” toisilla kemikaaleilla. Esimerkiksi Suurikuusikossa vaihtoehtoina on esitetty ns. Inco-menetelmää, jossa käytetään rikkidioksidia, sekä Caro’s acid -menetelmää, jossa käytetään rikkihapon ja vetyperoksidin seosta. Rikastushiekka-altaaseen päätyy silti osa syanidista.
Syanidi on erittäin reaktiivinen aine ja muodostaa helposti yhdisteitä eri aineiden, muun muassa metallien kanssa. Syanidin reaktiivisuus vaikeuttaa ympäristövaikutusten arviointia, sillä kaivosten ympäristössä on runsaasti erilaisia mineraaleja, joiden kanssa ympäristöön joutunut syanidi voi reagoida muodostaen eri tavoin käyttäytyviä yhdisteitä. Suurikuusikossa on analysoitu muun muassa seuraavia mineraaleja: alumiini, antimoni, arseeni, elohopea, fosfori, kadmium, kalium, kalsium, koboltti, kromi, lyijy, magnesium, molybdeeni, natrium, nikkeli, rauta, rikki, sinkki ja titaani.
NaCN hajoaa nopeammin vetysyanidiksi happamassa ympäristössä. Metallisyanidien hajoaminen vaihtelee metallikohtaisesti. Esimerkiksi sinkki muodostaa syanidin kanssa heikon yhdisteen, mutta rauta vahvan. Nikkeli ja kupari muodostavat syanidin kanssa keskivahvan yhdisteen.
Syanidimääriä tutkittaessa teollisuudessa olisi otettava huomioon kolme eri luokkaa:
Syanidin aiheuttamia suuronnettomuuksia on tapahtunut esimerkiksi rikastushiekka-altaan padon pettäessä (Baia-Maren kultakaivos, Tisza-joki, Romania vuonna 2000). Muita onnettomuuksia on tapahtunut Nevadan kultakaivoksessa 1997, Omain kultakaivoksessa Guyanassa 1995, Homestake-kaivoksessa Etelä-Dakotassa 1998 sekä Kumtorin kaivoksessa Kirgisistanissa vuonna 1998.
Lyhytpyrstömanukki
Lyhytpyrstömanukki (Manucodia jobiensis) on paratiisilintujen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys
Lyhytpyrstömanukkia tavataan Indonesiassa ja Papua-Uudessa-Guineassa. Lajin on raportoitu olevan paikallisesti yleinen. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
UTC+0.20
UTC+0.20 on aikavyöhyke, joka on 20 minuuttia UTC±0-aikavyöhykettä edellä. Se ei ole tällä hetkellä käytössä millään alueella, mutta se oli käytössä Alankomaissa 1800-luvulla ja 1900-luvun alussa. Todellisuudessa kyseessä oli pyöristys ajasta UTC+0.19:32. Alankomaat siirtyi käyttämään aikavyöhykkettä UTC+2 vuonna 1940 ja UTC+1 vuonna 1942.
Britt Strandberg
Strandberg hiihti toisen osuuden Ruotsin voittaessa olympiakultaa 3 × 5 kilometrin viestissä Squaw Valleyssa 1960. Hän oli samoissa kilpailuissa lisäksi kymmenellä kilometrillä kymmenes. Hän hiihti keskimmäisen viestiosuuden myös Ruotsin hopeajoukkueissa Zakopanen MM-kilpailuissa 1962 ja Innsbruckin olympialaisissa 1964. Innsbruckin 10 kilometrin kilpailussa hän sijoittui neljänneksi ja 5 kilometrillä 11:nneksi.
Strandberg hiihti toisen osuuden Ruotsin saavuttaessa viestipronssia Oslon MM-kilpailuissa 1966. Grenoblen olympialaisissa 1968 hän oli avausosuudella Ruotsin pronssijoukkueessa 3 × 5 kilometrin viestissä. Lisäksi hän sijoittui 15:nneksi sekä 5 että 10 kilometrillä.
Strandberg voitti Ruotsin-mestaruuden 10 kilometrillä 1961 sekä viestissä Edsbyns IF -seurassa 1961–1964 ja 1966–1967.
Ritva Valkama
Ritva Karin Valkama (oik. Valkama-Palo; 13. marraskuuta 1932 Jyväskylä – 8. toukokuuta 2020 Helsinki ) oli suomalainen näyttelijä. Hän ansioitui niin teatterilavoilla kuin televisiossakin.
Ura
pienoiskuva|Ritva Valkama 1950-luvulla Teatterikoulun pikkujouluissa. Valkama valmistui ylioppilaaksi Kallion yhteiskoulusta vuonna 1951 ja näyttelijäksi Suomen Teatterikoulusta vuonna 1956. Ensimmäiset roolinsa Suomen Kansallisteatterissa hän teki jo opiskeluaikoina 1955–1956.
Vuonna 1979 alkanut Parempi myöhään... -televisiosarja teki Valkamasta koko kansan suosikin. Valkamaa ja hänen aisapariaan Pentti Siimestä luultiin ohjelman perusteella useasti aviopariksi. Valkama ja Siimes voittivat kolmena peräkkäisenä vuonna (1979–1981) Telvis-patsaat suosituimpina televisioesiintyjinä.
Vuonna 1985 Valkama nimitettiin Teatterikorkeakoulun näyttelijäntyön professoriksi, mutta hän jätti viiden vuoden määräaikaisen tehtävän jo vuonna 1987. Valkama toimi kuitenkin 1990-luvulle näyttelijäntyön lehtorina. Kesällä 1987 ja 1988 Valkama ohjasi Uuden Iloisen Teatterin kesärevyyt ja esiintyi niissä myös itse. Vuonna 1994 hän siirtyi eläkkeelle, mutta näytteli edelleen vierailijana eri teattereissa. Vuonna 2000 hänelle myönnettiin teatteritaiteen valtionpalkinto ansiokkaasta näyttelijäntyöstä.
Ritva Valkama näytteli Helsingin Kaupunginteatterissa suosituissa näytelmissä Kvartetti (2002−2011) ja Elokuu (2009–). Viimeisen kerran Valkama esiintyi Helsingin Kaupunginteatterissa näytelmässä Ihmisen osa huhtikuussa 2013. Suomen Kansallisteatterissa Valkama teki vuonna 2000 Big Maman roolin näytelmässä Kissa kuumalla katolla.
Valkokankaalla Valkama nähtiin muun muassa elokuvissa Murheenkryynin poika, Virtaset ja Lahtiset, Häpy Endkö? Eli kuinka Uuno Turhapuro sai niin kauniin ja rikkaan vaimon, Liian iso keikka ja Uuno Turhapuron veli. Hän myös antoi äänensä eri piirroshahmoille muun muassa piirroselokuvissa Liisa Ihmemaassa, Dinosaurus, Sammakoiden ennustus ja Peppi Pitkätossu.
Yksityiselämä
Valkama oli kahden näyttelijän, Reino Valkaman ja Irja Nissisen tytär. Vuodesta 1957 hän oli naimisissa näyttelijä Pertti Palon (k. 2010) kanssa. 1960-luvulla pariskunnalle syntyi kolme tytärtä. Heistä Sanna-Kaisa Palo on näyttelijä. Maiju Palo toimii televisioalalla tuotantokoordinaattorina. Vanhin tytär Riitta-Mari asuu New Yorkissa. Näyttelijä Emmi Parviainen on puolestaan Sanna-Kaisa Palon tytär.
Hietaneilikka
Hietaneilikka (Dianthus arenarius, syn. D. borussicus) on Euroopassa kasvava harvinainen kohokkikasvi. Suomessa se on rauhoitettu laji. Hietaneilikka kasvaa mätästävästi ja 10–25 senttiä korkeaksi. Sen lehdet ovat lähes neulasmaisia. Laji kasvaa Pohjois- ja Keski-Euroopassa, mutta se ei ole yleinen missään osissa levinneisyysaluettaan.
Ulkonäkö ja koko
thumb|vasen|180px|Hietaneilikan kukkia.
Monivuotinen hietaneilikka kasvaa 10–25 senttimetriä korkeaksi ja on tiiviisti mätästävä. Kasvi on kalju. Harmaanvihreät lehdet ovat tasasoukkia, lähes neulasmaisia. Aluslehdet ovat tiheässä. Pitkäperäiset, tuoksuvat isot kukat ovat yksittäin. Sekä kukan verhiö että teriö ovat viisilehtisiä. Verhiö on torvimainen ja ulkoverhiöllinen. Terälehdet ovat valkoisia ja kapealiuskaisia, lisäteriö puuttuu. Emin vartaloita on kaksi kappaletta. Hietaneilikka kukkii Suomessa heinä-elokuussa. Hedelmä on neliliuskaisesti aukeava kota.
Levinneisyys
Hietaneilikkaa tavataan luonnonvaraisena Pohjois- ja Keski-Euroopassa, mutta sen levinneisyysalue on laikuttainen eikä se ole missään yleinen. Itäisimmät esiintymät ovat Luoteis-Venäjällä, Valko-Venäjällä ja Ukrainassa, läntisimmät Keski-Saksassa ja Itävallassa. Pohjoisessa hietaneilikkaa tavataan Etelä-Ruotsissa, Baltian maissa ja Etelä- ja Itä-Suomessa. Suomessa hietaneilikan esiintymät seuraavat harjualueita. Sitä kasvaa muun muassa Jämijärvellä Hämeenkankaan alueella, Tammisaaressa Lohjanharjun tuntumassa ja monin paikoin Etelä-Savossa ja Kymenlaaksossa. Pohjoisimmat esiintymät ovat Rautavaaralla, Kontiolahdella ja Sotkamossa.
Suomen populaatiot kuuluvat lajin itäiseen alalajiin borussicus (idänhietaneilikka). Nimialalajia arenarius (etelänhietaneilikka) esiintyy Suomea lähinnä Etelä-Ruotsissa ja Baltiassa.
Elinympäristö
Hietaneilikka kasvaa aurinkoisilla, niukkaravinteisilla ja avoimilla harjutörmillä ja rapakivijyrkänteillä. Toisinaan sitä tapaa myös polkujen, metsäteiden ja tienpientareiden varsilta. Suomessa hietaneilikan taantuminen on seurausta soranotosta, metsänistutuksista ja metsäpalojen vähyydestä. Se on heikko kilpailemaan muiden lajien kanssa kasvupaikkojen kasvaessa umpeen. Suomessa hietaneilikan esiintymistä on suojeltu 16 prosenttia. Tammisaaressa lajia on myös onnistuneesti pystytty siirtämään tienrakentamisen alta ja kylvämään uusille kasvupaikoille tienpientareille. Uhanalaisluokituksessa hietaneilikka on luokiteltu Suomessa erittäin uhanalaiseksi.
Iso Ruuhijärvi (Virrat)
Iso Ruuhijärvi on Pirkanmaalla Virroilla Korpiskylän lähellä sijaitseva järvi.
Hietaneilikka
Elinympäristö
Hietaneilikka on Suomessa erittäin uhanalaisen hietaneilikkavyökoin (Caryocolum schleichi) ravintokasvi.
Iso Ruuhijärvi (Virrat)
Maantietoa
Järven pinta-ala on 3,1 hehtaaria, se on 500 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,1 kilometriä.
Hietaneilikka
Käyttö
Hietaneilikkaa kasvatetaan myös koristekasvina.
Iso Ruuhijärvi (Virrat)
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Toisveden alueella (35.42), jonka Toisveden lähialueeseen (35.421) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 133 metriä mpy.
Michelle-Lee Ahye
Michelle-Lee Raquel Ahye (s. 10. huhtikuuta 1992 Port of Spain) on trinidadtobagolainen pikajuoksija, joka kilpailee 100 ja 200 metrin juoksussa. 160 senttimetriä pitkä ja 64 kilogrammaa painava Ahye edustaa Concorde Athletics Clubia. Hänen valmentajanaan toimii Eric Francis.
Ahye oli mukana 100 metrillä vuoden 2012 kesäolympialaisissa Lontoossa selviytyen semifinaaleihin. Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 hän sijoittui 100 ja 200 metrillä kuudenneksi sekä 4 × 100 metrin viestissä viidenneksi. Vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa hän karsiutui 100 metrin välierissä. Vuoden 2015 MM-kilpailuissa Pekingissä Ahye oli 100 metrillä viides ja saavutti pronssia pikaviestistä. Lontoon MM-kilpailuissa 2017 hän sijoittui 100 metrillä ja pikaviestissä kuudenneksi. Hän on ollut mukana myös vuosien 2011, 2013 ja 2022 MM-kilpailuissa karsiutuen 100 metrin välierissä. Sisäratojen MM-kilpailuissa hän on sijoittunut 60 metrin juoksussa neljänneksi 2016, kuudenneksi 2014 ja 2018 sekä seitsemänneksi 2022.
Ahye voitti Kansainhteisön kisoissa 2018 kultaa sadalla metrillä ajalla 11,14. Pan-Amerikan kisoissa 2019 hän sijoittui 100 metrillä alun perin toiseksi ajalla 11,27. Hänellä on kaksi viestimitalia Keski-Amerikan ja Karibian -mestaruuskilpailuista. Maanosien cupissa 2014 hän oli 100 metrillä toinen.
Ahye pitää hallussaan Trinidad ja Tobagon ennätystä 100 ja 200 metrin juoksuissa ja sisäratojen ennätystä 60 metrin juoksussa. Hän on voittanut urallaan kaksi Timanttiliigan osakilpailua.
Ahye sai kahden vuoden kilpailukiellon ajalle 19.4.2019–18.4.2021, kun häntä ei ollut tavoitettu kolmeen dopingtestiin kesäkuun 2018 ja huhtikuun 2019 välisenä aikana. Trinidad ja Tobagon olympiakomitea valitti tuomiosta urheilun kansainväliseen vetoomustuomioistuimeen, joka kuitenkin hylkäsi valituksen. Ahyen tulokset huhtikuusta 2019 lähtien hylättiin jälkikäteen. Hän menetti vuoden 2019 Pan-Amerikan kisojen hopeamitalinsa 100 metriltä.
Schmausserin huvila
Schmausserin huvila on Hämeenlinnassa oleva jugend-tyylinen huvila Arvi Kariston kadulla Vanajaveden rannalla. Vuonna 1902 rakennetun talon ovat suunnitelleet hämeenlinnalaiset arkkitehdit Carl Alfred Cavén ja  Henrik Reinhold Helin.
Huvilan rakennutti oluttehtailija Johan Fredrik Schmausser, joka kuitenkin kuoli jo 1904, joten hänen perheensä asui huvilassa vain kaksi vuotta. Sen jälkeen huvila vuokrattiin E. Kauppiselle ja A. Kiutulle.
Leski Josefina Schmausserin kuoltua 1917 perikunta myi huvilan. Ensin huvila oli Hankkijan omistuksessa, sitten vuonna 1920 sen osti Kultaseppien keskus Oy, jonka nimi muutettiin 1922 Kultakeskukseksi. Huvilassa asui Kultakeskuksen työntekijöitä.
Kultakeskuksen muutettua pois 1975 huvila päätyi Hämeenlinnan kaupungin omistukseen ja kaupunginteatterin käyttöön. Myöhemmin huvila myytiin yksityiseen omistukseen ja käyttöön.
Danilo (jalkapalloilija, 1996)
Seurajoukkueura
Danilon kasvattajaseura on Vasco da Gama, jota hän edusti aikuisten tasolla keväällä 2014. Hän debytoi Série A:ssa huhtikuussa 2014. Kesällä 2014 Danilo siirtyi Portugalin Primeira Ligan SC Bragaan. Bragassa Danilo teki ensimmäisellä kaudellaan 23 ottelussa kaksi maalia. Sittemmin hän on pelannut myös lainalla espanjalaisseura Valenciassa, portugalilaisseura Benficassa ja belgialaisessa Standard Liègessa kunnes siirtyi kesällä 2018 Niceen.
Maajoukkueura
Danilo oli mukana vuonna 2013 alle 17-vuotiaiden MM-kisoissa Abu Dhabissa, jossa Brasilia eteni puolivälieriin. Hän on pelannut myös alle 20-vuotiaiden maajoukkueessa.
Käänteisosmoosi
pienoiskuva|290px|A – paine; B – merivesi; C – epä­puh­tau­det; D – puoliläpäisevä kalvo; E – juomavesi; F – jakelu. Käänteisosmoosi (, RO) on prosessi, jossa paineen avulla pakotetaan liuotin (yleensä puhdas vesi) liikkumaan puoliläpäisevän kalvon läpi väkevämmästä liuoksesta laimeampaan päin eli osmoosiin nähden väärään suuntaan. Käänteisosmoosia on käytetty 1970-luvulta asti veden puhdistamiseen, suolattoman veden tekemiseen merivedestä sekä erityisen puhtaan veden valmistamiseen lääketieteen teollisuuden ja muihin tarpeisiin.
Puhtaan veden erottamiseksi merivedestä tarvitaan paine, joka on suurempi kuin meriveden aiheuttama osmoottinen paine, joka on noin 29 bar. Käänteisosmoosilaitteistolla saadaan 95 % suoloista pois. Se riittää hyvin esimerkiksi veneilijöiden juomavesitarpeisiin.
Käänteisosmoosin avulla voidaan myös tehdä viinistä tai oluesta alkoholitonta. Prosessissa alkoholipitoinen neste laitetaan astiaan, jossa olevan puoliläpäisevän kalvon toisella puolella on vettä. Paineen avulla pakotetaan vesi ja alkoholi kulkemaan väärään suuntaan eli väkevämmästä laimeampaan. Tämän jälkeen vedestä tislataan alkoholi pois ja vesi palautetaan alkuperäiseen nesteen jäännökseen. Menetelmä säästää esimerkiksi viinin herkkiä aromeita ja makuaineita, koska viiniä ei tarvitse kuumentaa. Käänteisosmoosin avulla voidaan myös tehdä tiivisteitä tuoremehusta ilman mehun aromeita tuhoavaa kuumennusta.
Affrikaatta
Affrikaatta on äänne. Affrikaatta muodostetaan muuten samalla tavalla kuin vastaava klusiili, mutta klusiilinen sulkeuma avataan sen verran hitaasti, että sulkeuman jälkeen on kuultavissa voimakasta hankaushälyä. Suomen kielessä ei esiinny affrikaattoja itsenäisinä foneemeina muualla kuin lainasanoissa, mutta muun muassa /ts/-foneemijono (esimerkiksi sanassa vatsa) saattaa ääntyä (pitkänä) affrikaattana. Ts-affrikaatta esiintyy myös monissa laina- ja slangisanoissa, kuten tsekata, tsygä ja niin edelleen. Joissain lainasanoissa esiintyvät affrikaatat ja.
Affrikaatoiksi lasketaan yleensä vain enemmän tai vähemmän homorgaaniset eli samalta ääntymäpaikalta ääntyvät äänteet ( on alveolaarinen), joten esimerkiksi yhdistelmää ei ole tapana laskea affrikaataksi ( on bilabiaalinen,  alveolaarinen).
Kansainvälinen foneettinen aakkosto tarjoaa monia mahdollisuuksia affrikaattojen merkitsemiseen. Yksi mahdollisuus on merkitä peräkkäin klusiilin ja hankausäänteen merkit, mutta tämä tapa ei tuo esiin sitä, etteivät sulkeuma- ja hankausosat ole toisistaan riippumattomia. Tämän voi ilmaista yhdistävällä kaarella tai. Lisäksi kuudelle yleisimmälle affrikaatalle (postalveolaariset, alveolaariset ja palatoalveolaariset) on olemassa omat ligatuurinsa, katso alla. (Näiden käyttöä ei tosin enää suositella.)
Mika Poutala
Mika Poutala (s. 20. kesäkuuta 1983 Helsinki) on suomalainen kristillisdemokraattinen poliitikko ja entinen sprinttimatkoille erikoistunut pikaluistelija. Poutala valittiin kansanedustajaksi vuoden 2023 eduskuntavaaleissa. Poutala toimii myös Espoon kaupunginvaltuuston jäsenenä. Kaupunginvaltuutetuksi hänet valittiin vuoden 2021 kuntavaaleissa 969 äänellä.
Venäjän jalkapallomaajoukkue
Venäjän jalkapallomaajoukkue edustaa Venäjää kansainvälisissä jalkapallon maajoukkuekilpailuissa.