cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Oulun historia
Sotien jälkeen
Eteläisen ja pohjoisen Suomen eroja tasapainottavilla alueellisilla tuilla ja muilla aluepoliittisilla päätöksillä on ollut merkittävä osansa Oulunkin kehityksessä. Modernin Oulun kehitys alkoi, kun kaupunkiin perustettiin vuonna 1958 yliopisto. Korkeakoulupaikkakunnaksi Oulua oli esitetty jo vuonna 1917. Varsinaisesti yliopisto aloitti toimintansa vuonna 1959 ja yliopiston toiminta lähti hyvin liikkeelle: pohjoissuomalaiset opiskelijat jäivät mielellään opiskelemaan pohjoiseen, kun aikaisemmin akateemisen tutkinnon saaminen edellytti muuttoa Helsinkiin tai Turkuun. Yliopisto perustettiinkin kaupungin kehittymisen ja hyvinvoinnin turvaajaksi. Vuonna 1960 yliopistolle perustettu lääketieteellinen tiedekunta antoi hyvät edellytykset myös lääketeollisuuden toiminnalle, ja ensimmäiset lääkevalmistaja Medipolarin (nykyisin osa Orion-yhtymää) tuotteet olivat markkinoilla jo 1962.
Nykyisin Oulu tunnetaan etenkin teknologiakaupunkina ja Pohjois-Suomen talousveturina. Vuonna 1982 perustettu Oulun Technopolis oli Pohjoismaiden ensimmäinen teknologiakylä.
1900-luvulla alkanut teollistuminen Oulussa vaurastutti koko elinkeinoelämää ja pian kävivät kaupungin rajat liian ahtaiksi. Uutta rakennusmaata kasvavalle kaupunkiväestölle saatiin liittämällä Ouluun osia sitä ympäröivistä pienemmistä kunnista. Vuonna 1911 Ouluun liitettiin Alalaanila, 1917 Tuira,1924 Kurkelanranta, 1938 Koskela, Pyykösjärvi, Hintta ja Parkkisenkangas, 1947 Värtön-Kastellin alue, 1961 Kuivasjärvi, Korvensuora ja Myllyoja, 1965 Oulujoen kunnan pääosa ja Pateniemi Haukiputaan kunnasta, josta vielä 1979 liitettiin Oulun ns. Jylkyn alue.
Oulu vietti 400-vuotisjuhliaan vuonna 2005.
Väkiluvun kehitys
Alla oleva taulukko kuvaa Oulun kaupungin asukasluvun kehitystä vuosina 1815–1939:
Lappvesi
Lappvesi on merenselkä Ahvenanmaalla Kumlingen ja Brändön (Lappo) saarten välillä.
Osia:
Mark Borowiecki
Mark Borowiecki (s. 12. heinäkuuta 1989) on kanadalainen uransa lopettanut jääkiekkoilija.
Ura
Borowiecki pelasi vuosina 2006–2008 CJHL-joukkue Smiths Falls Bearsissa. Sen jälkeen hän pelasi Clarksonin yliopistossa, josta Ottawa Senators varasi hänet viidennellä kierroksella vuoden 2008 varaustilaisuudessa. Borowiecki pelasi kolme kautta ECAC-joukkue Golden Knightsissa, jossa teki 12 maalia ja syötti 20. Hän oli joukkueen kapteeni kaudella 2010–2011.
11. maaliskuuta 2011 Ottawa Senators teki Borowickin kanssa kahden vuoden tulokassopimuksen. Hän liittyi Ottawan farmijoukkue Binghamton Senatorsiin loppukaudeksi 2010–2011. Yhdeksän runkosarjaottelun jälkeen Borowiecki sai 20 pudotuspeliottelussaan tililleen kaksi syöttöpistettä ja kahdeksan jäähyminuuttia Senatorsin voittaessa Calder Cupin.
17. tammikuuta 2012 Borowiecki kutsuttiin ylös NHL:ään lännen vieraskiertueelle. Hän teki NHL-debyyttinsä 19. tammikuuta Ottawan 4–1 -voitossa San Jose Sharksista. Hän pelasi Chris Phillipsin kanssa kolmannessa puolustajaparissa. Borowiecki palasi Binghamtoniin viikkoa myöhemmin.
Työsulkukaudella 2012–2013 Borowiecki pääsi aloittamaan kauden Ottawan kokoonpanossa Jared Cowenin loukkaannuttua. Hän onnistui vahvalla fyysisellä pelaamisellaan pitämään itsensä Ottawan NHL-kokoonpanossa. Borowiecki palasi Binghamtoniin kuuden Ottawassa pelatun pelin jälkeen.
Borowiecki teki NHL-uransa ensimmäisen maalin 7. marraskuuta 2013 ohittaessaan Montreal Canadiensin maalivahti Carey Pricen. 18. elokuuta 2014 Borowiecki ja Ottawa tekivät kolmen vuoden pituisen jatkosopimuksen, jonka arvo oli 3,3 miljoonaa dollaria.
Lokakuussa 2020 Borowiecki teki vapaana agenttina Nashville Predatorsin kanssa kaksivuotisen ja yhteensä neljän miljoonan dollarin arvoisen sopimuksen.
Marco Polon sillan välikohtaus
Marco Polon sillan välikohtaus oli Kiinan ja Japanin välisen sodan ensimmäinen taistelu, joka käytiin 7. heinäkuuta – 9. heinäkuuta 1937 Pekingin ulkopuolella.
Taustaa
Japanin Kwantungin armeija oli perustanut miehittämäänsä Etelä-Mantšuriaan Mantšukuo-nimisen valtion. Vuonna 1934 japanilaiset asettivat Mantšukuon hallitsijaksi mantšuista koostuneen Qing-dynastian viimeisen keisarin Pu Yin. Ulkoisista muodoistaan huolimatta Mantšurian hallinto oli Kwantungin armeijan sanelemaa. Menestys Mantšuriassa rohkaisi Japanin äärinationalisteja. Maassa vaikutti useita äärioikeistolaisia järjestöjä, jotka vastustivat länsimaista vaikutusta ja puoluepolitiikkaa ja kannattivat aggressiivisempaa laajentumista.
Marco Polon silta, yksitoistakaarinen kaarisilta 1600-luvulta, oli Peking–Wuhan-radan solmukohta, ja ainoa reitti Pekingiin Guomindangin hallitsemalta alueelta maan eteläosista.
Tapahtumat sillalla
Kesäkuun lopussa japanilaiset joukot (satoja sotilaita) leiriytyivät sillan länsipäähän ja pitivät siellä harjoituksiaan, mitä Guomindangin joukot seurasivat tarkasti linnoituksestaan Wanpingista. Heinäkuun 7. päivän aamuna japanilaiset sähköttivät Guomindangiin haluavansa tulla sillan yli etsimään karannutta sotamiestä. Kiinalainen eversti Ji Xingwen kieltäytyi, esimiehensä kenraali Song Zheyuanin tukemana. Illalla japanilaiset antoivat kiinalaisille tunnin aikaa päästää heidät maahan, muuten alkaisi tulitus. Keskiyöllä tykistö alkoi pommittaa kaupunkia, ja aamunkoitteessa jalkaväkijoukot ja tankit lähtivät marssimaan sillalle. Ji Xingwen johdatti noin tuhat kiinalaista puolustamaan siltaa hinnalla millä hyvänsä. Japanilaiset tulivat kuitenkin läpi. Guomindang sai vahvistuksia ja pakotti japanilaiset takaisin seuraavana päivänä. Silloin japanilaiset pysähtyivät ja tarjosivat neuvotteluja. He kuitenkin pitivät leirinsä sillan länsipäässä.
Guomindangin upseerien neuvottelussa kenraali Qin Dechun vaati, että tiedusteluja pitää jatkaa, koska japanilaisiin ei voi luottaa. Kenraali Zhang Zizhong oli neuvottelujen kannalla. Niinpä komentaja Song Zheyuan lähetti Zhang Zizhongin Guomindangin edustajana Tianjiniin tapaamaan japanilaista kenraali Gun Hashimotoa. Neuvottelut näyttivät etenevän sopuisasti, mutta samaan aikaan japanilaiset keskittivät lisää joukkoja alueelle, ja teknisesti huonommin varustautuneet kiinalaiset päättivät tehdä samoin. Japanilaiset asettivat kolme ehtoa, joilla eivät valtaisi Pekingiä ja Tianjinia:
Kenraali Zhang Zizhong suostui muihin ehtoihin, mutta sanoi ettei voi kolmatta luvata Song Zheyuanin puolesta. Japanilaiset vyöryivät kaupunkiin ja asettivat Zhang Zizhongin sen pormestariksi. Tämä koki tulleensa petetyksi ja pakeni hiljaisuudessa.
Sota jatkuu
Japanin armeija miehitti nopeasti Pekingin ja Tianjinin, edeten vähitellen Jangtselle ja 13. joulukuuta mennessä Tšiang Kai-šekin Guomindang-hallituksen pääkaupunkiin Nanjingiin. Japanilaiset ottivat nyt haltuunsa Kiinan tärkeimmät satamat, mutta eivät koskaan onnistuneet kunnolla valloittamaan manner-Kiinaa. Nanjingiin japanilaiset perustivat maaliskuussa 1940 Wang Jingwein johtaman nukkehallituksen. Britit ja yhdysvaltalaiset eivät sympatioistaan huolimatta kyenneet estämään Japanin armeijan toimia Kiinassa.
Filistealaiset
thumb|300px|right|Filistealainen sotalaiva [[kaivertaminen|kaiverrusjäljennöksessä.]] Filistealaiset olivat vanhan ajan Israelin viholliskansa. Vaikka filistealaisten alkuperää ei tunneta, yleensä heitä pidetään alueelle hyökänneenä indoeurooppalaisena merikansana. Myöhemmin filistealaiset aramealaistuivat niin kuin monet muutkin Lähi-idän kansat. Filistealaisten voima heikkeni lopullisesti uusassyriaisella ja uusbabylonialaisella ajalla, mutta niiden jälkeenkin heistä on muutama maininta historiallisissa teksteissä.
Filistealaiset alistivat israelilaiset valtansa alle, mutta Israel alkoi kapinoida kuningas Saulin aikana. Vaikka filistealaiset antoivat nimensä Palestiinalle, heidän alkuperänsä on eri kuin alueen seemiläisten palestiinalaisten.
Filistealaiset
Filistealaiset asuivat Kaanaan etelärannikolla israelilaisten saapuessa alueelle. Filistealaisten sanotaan hallinneen viittä kaupunkia Sefelan rannikkotasangolla Jopen ja Rafian välillä: nämä olivat Gaza, Ashkelon, Ashdod, Ekron ja Gath. Arkeologiset kaivaukset vahvistavat noiden kaupunkien kytkeytymisen indoeurooppalaisiin ainakin kaupan avulla.
Filistealaiset liittoutuivat kanaanilaisten kaupunkien kanssa, joita israelilaiset tai filistealaiset eivät kyenneet valtaamaan. Israelin heimoista koostuva yhdistynyt sotajoukko hävisi Ebeneserin taistelun. Filistealaiset ryöstivät liiton arkin. Filistealaiset veivät mukanaan israelilaisten asesepät, jotteivat nämä kykenisi tekemään sota-aseita ja nousemaan filistealaisia vastaan.
Raamatun kertomukset Daavidista ja Goljatista sekä Simsonista ja Delilasta kertovat filistealaisten ja israelilaisten selkkauksista. Filistealaiset olivat voimakas kansa, joka kävi lähes jatkuvasti sotaa heprealaisten kanssa. He olivat pitkään alueen ainoa kansa, joka osasi takoa rautaa.
Filistealaisten aluetta kutsuttiin Filistiaksi. Nimi muuttui Rooman valtakunnan alaisuudessa Palestiinaksi.
Filistealaisten alkuperä
Filistealaiset olivat alkuperältään mahdollisesti kreikkalaisia tai ainakin heillä oli voimakkaita kulttuurisia siteitä mykeneläiseen kulttuuriin arkeologisten kaivausten perusteella. Varhaisin filistealaisten keramiikka on Kreikassa tuohon aikaan esiintynyttä myöhäishelladista IIIC-keramiikkaa, tyyppiä MYCIIIC:1b. Filistealaiset toivat mukanaan varhaisrautakautisen kulttuurin tyyppiä IA/IB.
Jotkut mahdollisesti indoeurooppalaiset sanat kielivät siitä, että filistealaiset saattoivat alun perin puhua jotain indoeurooppalaista kieltä, ennen kuin omaksuivat seemiläisen kielen. Filistealaisten saapuminen osuu yksiin merikansojen vaellusten kanssa. Merikansojen hyökkäys tuhosi pohjoisen Foinikian ja Syyrian kaupunkeja, muun muassa Alalakhin ja Ugaritin, sekä luultavasti myös Tyyroksen ja Siidonin. Ramses III esti sotajoukkonsa avulla Niilin suistossa merikansojen hyökkäyksen. Nämä pakenivat Levanttiin. Zakkarilaiset oleilivat hetken Foinikiassa rannikolla.
Filistealaisista mainitaan Aamoksen kirjassa, jossa Jumala kysyy: ”Enkö minä tuonut Israelin Egyptistä niin kuin toin filistealaiset Kaftorista ja syyrialaiset Kiristä?” Kaftor liitetään Kyprokseen tai myös joko Kreetaan tai Anatoliaan.
Vuonna 2019 julkaistun geenitutkimuksen, joka tehtiin Askalonista löytyneistä filistealaisten luista saaduista näytteistä, tulokset viittaavat filistealaisten alkuperän olleen Etelä-Euroopasta, mahdollisesti Kreikasta, Sardiniasta tai Iberian niemimaalta. Tulokset myös osoittavat filistealaisten nopeasti sekoittuneen geneettisesti paikallisten levanttilaisten väestöjen kanssa ja eurooppalaisen geeniperimän sulautuneen jäljittämättömäksi kahden vuosisadan aikana.
Vapaudensilta (Budapest)
Vapaudensilta on Tonavan yli kulkeva silta Budapestissa Unkarissa. Silta yhdistää Pestin Fővám térin ja Budan Gellért térin aukiot.
Historia
Vapaudensilta oli Budapestin kolmas silta Ketjusillan ja Margitin sillan jälkeen. Sen on suunnitellut Unkarin rautateiden pääinsinööri János Feketeházy. Sillan rakentaminen aloitettiin vuonna 1894, ja se avattiin 4. lokakuuta 1896 osana unkarilaisten maahantulon tuhatvuotisjuhlallisuuksia. Sillan vihki keisari Frans Joosef, joka löi siihen viimeisen, hopeisen niitin ja jonka mukaan silta nimettiin Frans Joosefin sillaksi. Raitioliikenne sillalla alkoi 1898.
Perääntyvät saksalaiset räjäyttivät sillan 16. tammikuuta 1945. Silta ei kuitenkaan vaurioitunut kovin pahoin, ja vain sen keskiosa piti rakentaa uudestaan. Vapaudensilta avattiin sodan jälkeen 20. elokuuta 1946, ensimmäisenä Budapestin silloista. Samalla silta sai nykyisen nimensä.
Rakenne
Vapaudensilta on kolmijänteinen palkkisilta, ja sen ristikko on rakennettu art nouveau -tyyliin. Sen kummatkin pilarit on koristeltu Unkarin vaakunoilla ja turul-linnun patsailla. Sillalla on kaksi ajokaistaa ja raitiotie niiden välissä.
Keijo Ketonen
Arvo Keijo Kalevi Ketonen (s. 1942) on turkulaisen TS-yhtymän entinen toimitusjohtaja. Hän tuli Turun Sanomien atk-päälliköksi 1963, suunnittelu- ja kehitystoimen johtajaksi 1970 ja varatoimitusjohtajaksi 1976. Hän jäi eläkkeelle vuonna 2010, mutta jatkaa tytäryhtiöiden hallituksissa. Ketosen vanhemmat ovat johtaneet Turun Sanomia: isä oli päätoimittaja ja toimitusjohtaja Arvo Ketonen ja äiti vuorineuvos, pääjohtaja Irja Ketonen. Ketosen nuorempi veli on yhtiön johdossa toimiva Mikko Ketonen.
Matúš Vizváry
Seuraura
Vizváry vietti junioriuransa suurimmaksi osaksi kotikaupungistaan Bratislavasta kotoisin olevassa HK Ružinovissa, jossa hän pelasi ensimmäiset miesten pelinsä Slovakian 1. ligassa kaudella 2006–2007. Kahden siellä vietetyn vuoden jälkeen Vizváry pelasi kauden 2008–2009 pääasiassa Extraligassa, jossa runkosarja eteni suurimmaksi osaksi Slovakian alle 20-vuotiaiden maajoukkueessa, jossa hän teki 36 runkosarjaottelussa viisi syöttöpistettä. Vizváry pelasi joitain runkosarjaotteluita myös Ružinovin A-nuorissa. Kevätkaudella hän pelasi Extraligaa HC Slovan Bratislavassa kolmen playoff-ottelun verran.
Kaudeksi 2009–2010 Vizváry siirtyi HC 05 Banská Bystrican riveihin, jossa hän pelasi kaksi kautta. Kauden 2011–2012 Vizváry aloitti Valko-Venäjän Ekstraligan Junost Minskissä, mutta hän palasi joulukuussa 2011 kuitenkin kotimaahansa ja siirtyi loppukauden kattaneella sopimuksella HK Dukla Trenčínin joukkueeseen. Vizváry ei kuitenkaan pelannut kevään 2012 pudotuspeleissä juuri ennen niiden alkua tulleen polvivamman vuoksi. Saman vuoden huhtikuussa hän teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen Trenčínin kanssa.
Kauden 2013–2014 Vizváry aloitti Slovakian kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla 2. ligan HO Hamíkovossa. Vain yhden siellä pelatun ottelun jälkeen lokakuussa 2013 hän palasi Extraliigaan ja siirtyi HK Nitraan paikkaamaan loukkaantumisia. Marraskuussa Vizváry siirtyi Suomi-sarjajoukkue Raahe-Kiekkoon viikon mittaisen try-outin kautta. Tammikuussa hän siirtyi alustavasti viikon mittaisella lainasopimuksella sarjatasoa ylemmäs Mestiksen Kajaanin Hokkiin. Tämän jälkeen Vizváryn sopimusta joukkueen kanssa jatkettiin kauden loppuun.
Bernard Kiprop Kipyego
thumb|Bernard Kiprop Kipyego [[Pariisin maratonilla vuonna 2011.]] Bernard Kiprop Kipyego (s. 16. heinäkuuta 1986 Keiyo, Kenia) on kenialainen kestävyysjuoksija.
Matúš Vizváry
Seuraura
Vizváry siirtyi kaudeksi 2014–2015 vuoden mittaisella sopimuksella Puolan pääsarjassa Polska Hokej Ligassa pelaavaan Unia Oświęcimiin. Hän voitti joukkueen sisäisen tehotilaston lukemalla +22. Kaudeksi 2015–2016 Vizváry siirtyi EUHL-yliopistosarjaan tšekkiläisen Prahan kansainvälisten suhteiden ja julkisen hallinnon yliopiston joukkueeseen, Diplomats Pressburgiin. Vizváry pelasi seuraavalla kaudella vielä yhden ottelun Diplomats Pressburgissa, minkä jälkeen hän on lopettanut pelaajauransa.
Bernard Kiprop Kipyego
Kipyego voitti St. Etiennen maastojuoksun MM-kisoissa 2005 hopeaa nuorten sarjassa. Kaksi vuotta myöhemmin hän voitti Mombasan maastojuoksun MM-kisoissa pronssia. Vuonna 2008 hän sijoittui kymmenenneksi Edinburghin maastojuoksun MM-kisoissa ja 5 000 metrin yhdeksänneksi IAAF:n yleisurheilufinaalissa ajalla 13.41,43. Seuraavana vuonna hän oli 10 000 metrin viides Berliinin MM-kisoissa ajalla 27.18,47 ja voitti hopeaa Birminghamin puolimaratonin MM-kisoissa.
Matúš Vizváry
Maajoukkueura
Vizváry pelasi Slovakian maajoukkueessa alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2009.
Carnage (elokuva)
Carnage on vuonna 2011 ensi-iltansa saanut komedia-draamaelokuva, jonka on ohjannut Roman Polański. Se perustuu Yasmina Rezan näytelmään Vihan jumala (Le Dieu du carnage). Elokuvassa kahden pariskunnan alkujaan sivistynyt tapaaminen kärjistyy kipakaksi sivalteluksi. Pääosissa ovat Jodie Foster, Kate Winslet, John C. Reilly, Christoph Waltz.
Elokuva sai ensi-iltansa Venetsian elokuvajuhlilla ja pian sen jälkeen Italiassa 16. syyskuuta. Suomessa elokuvan ensi-ilta oli 10. helmikuuta 2012.
Tuotanto
Elokuvan tapahtumapaikka on New Yorkin Brooklyn, mutta elokuva kuvattiin Pariisissa.
Johannes Matzen
Johannes Matzen (s. 13. helmikuuta 1925) on saksalainen entinen jalkapalloilija.
Valkosuulat
Valkosuulat (Morus) on lahkoon Suliformes kuuluva suulasuku. Valkosuulien sukuun kuuluu BirdLifen mukaan kolme lajia.
Johannes Matzen
Ura
Matzen aloitti ammattilaisuransa vuonna 1942 pelaten Reichsbahn-TSV 1888 Wittenbergessä. Yhden vuoden jälkeen hän siirtyi SG Wittenberge-Südiin, jossa hän pelasi kaksi kautta. Kauden 1949–1950 Matzen pelasi SG Volkspolizei Potsdamissa, jonka jälkeen Matzen siirtyi Dynamo Dresdeniin. Seurassa Matzen voitti FDGB-Pokalin vuonna 1952 ja DDR-Oberligan vuotta myöhemmin. Marraskuussa 1954 Dynamon pelaajisto siirrettiin Berliiniin, jonne perustettiin SC Dynamo Berlin. Myös Matzen siirtyi Berliinin joukkueeseen pelaten seurassa vuoteen 1958 saakka, jonka jälkeen hän lopetti pääsarjauransa.
Matzen pelasi Saksan demokraattisen tasavallan jalkapallomaajoukkueessa kaksi ottelua tehden yhden maalin.
Golf (videopeli)
Golf on Nintendon vuonna julkaisema urheilupeli, joka on Mario Golf -pelisarjan ensimmäinen osa. Peli on julkaistu Nintendo Entertainment Systemille ja Famicom Disk Systemille. Peli on julkaistu myöhemmin myös muun muassa Game Boylle. Golfia voi pelata yhteensä 1-4 pelaajaa.
Vastaanotto
Mikrobitin Jukka Tapanimäki antoi pelin Game Boy -versiolle 87 pistettä sadasta.
Haapasalo
Haapasalo on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Hangaslammi (Tammela)
Hangaslammi on Kanta-Hämeessä Tammelassa oleva järvi, joka kuuluu Turpoonjoen alueeseen. Joki kuuluu Kokemäenjoen vesistön Loimijoen valuma-alueella olevaan Turpoonjoen valuma-alueeseen, jossa Tapolan - Kyynärän valuma-alue sijaitsee.
Maantiede
Järven rantaviiva on 1,8 kilometriä pitkä ja sen ranta on pohjoispuolelta suota ja eteläpuolelta moreenipohjaista metsämaastoa. Rannat ovat rakentamattomia eikä järvelle johda teitä. Pohjoisesta saapuu järvelle pinen polku.
Historia
Vuoden 1855−56 Kalmbergin kartastossa järven nimi oli "Hangaslampi".
Modesto Castillo
Modesto Castillo (s. 24. helmikuuta 1959) on dominikaanilainen entinen yleisurheilija, joka kilpaili pika-aitajuoksussa.
Castillo osallistui olympialaisiin kahdesti, vuosina 1984 ja 1988. Hän ei päässyt 110 metrin aidoissa alkueristä jatkoon Los Angelesin kisoissa 1984, mutta oli lajissa puolivälierissä Soulissa 1988. Hän juoksi samalla matkalla vuonna 1984 ennätyksekseen ajan 13,61, joka on edelleen myös Dominikaanisen tasavallan ennätys.
Luninets (lentotukikohta)
Luninets (myös Luninets North tai Luninyets) on lentotukikohta Valko-Venäjällä, neljä kilometriä Luninetsista luoteeseen. Kenttää on käytetty kylmän sodan aikana hävittäjä-pommittajien lentäjien kouluttamiseen. Luninets toimi 1169 BRAT:in Mi-8 ja Mi-24-helikoptereiden kotikenttänä.
Josef Wimmer
Josef Wimmer (s. 20. elokuuta 1926) on itävaltalainen pikajuoksija.
Wimmer voitti Itävallan mestaruuden 100 metrin juoksussa vuosina 1954, 1955 ja 1956 sekä 200 metrin juoksussa vuosina 1952, 1953, 1954, 1955 ja 1956. Hän sivusi 100 metrin juoksussa Itävallan ennätystä 10,6 s kerran vuonna 1955 ja toistamiseen vuonna 1956.
Afrikaniibishaikara
Afrikaniibishaikara (Mycteria ibis) on kattohaikaroiden heimoon kuuluva haikaralintu.
Ulkonäkö ja koko
Afrikaniibishaikara on 95–105 senttimetriä pitkä ja sen siipiväli on 150–165 senttimetriä.
Levinneisyys
Afrikaniibishaikara pesii trooppisessa Afrikassa. Harhailijoita on tavattu ainakin Israelissa ja Turkissa.
Ravinto ja elintavat
Afrikaniibishaikara kahlaa pitkillä koivillaan mutaisessa vedessä ja sieppaa sieltä nokkaansa kaloja.
Walter Pektor
Walter Pektor (20. syyskuuta 1945 Salzburg – 23. joulukuuta 1994) oli itävaltalainen keihäänheittäjä.
Pektor sijoittui Méxicon 1968 olympialaisten keihäänheitossa kymmenenneksi tuloksella 77,40 m. Olympialaisten karsinnassa hän heitti maansa ennätyksen ja uransa parhaan tuloksen 82,16 m.
Pektor voitti keihäänheitossa Itävallan mestaruuden vuosina 1964–1968, 1971 sekä 1974–1976. Hän paransi Itävallan ennätystä kymmenen kertaa vuosina 1964–1968. Wienissä 28. lokakuuta 1967 hän ylitti ensimmäisenä itävaltalaiskeihäänheittäjänä 80 metrin rajan tuloksellaan 80,42 m.
Walter Pektorin isä Erwin Pektor oli Itävallan paras mieskeihäänheittäjä 1940-luvulla ja 1950-luvun alussa ja hänellä oli hallussaan Itävallan ennätys ennen kuin Walter Pektor sen rikkoi.
Mo Ibrahimin palkinto hyvälle johtamiselle Afrikassa
Mo Ibrahimin palkinto hyvälle johtamiselle Afrikassa (engl. Mo Ibrahim Prize for Achievement in African Leadership) on Mo Ibrahimin säätiön antama hyvänjohtamisen palkinto joka myönnetään afrikkalaiselle valtion tai hallituksen päämiehelle joka on tehnyt edistystä maassan seuraaville kohteille; turvallisuudelle, terveydelle, koulutukselle ja taloudellisille kehitykselle  sekä demokraattiselle vallanvaihdokselle. Palkinnon on perustanut sudanilais-brittiläinen liikemies Mo Ibraham. Palkinnon summa on 5 miljoonaa dollaria sekä  200 000 dollaria per vuosi niin kauan kuin elää.
Powerwolf
Powerwolf on saksalainen power metal -yhtye. Yhtyeen musiikille on tyypillistä synkkä tunnelma sekä musiikillisesti että sanoituksellisesti. Yhtyeen sanoitukset kertovat yleensä ihmissusista, vampyyreista tai muista vanhoihin, erityisesti romanialaisiin, kansataruihin perustuvista tarinoista. Yhtyeen jäsenet käyttävät esiintyessään corpse painteja.
Julkaisut
Studioalbumit
Jouni Mutanen
Jouni Mikko Mutanen (s. 14. elokuuta 1958 Mikkeli) oli Naantalin kaupunginjohtaja. Koulutukseltaan hän on oikeustieteen kandidaatti.
Nuclear Family
Nuclear Family on vuonna 2012 ensi-iltansa saanut Kyle Rankinin ohjaama elokuva.
Jouni Mutanen
Mutanen syntyi Mikkelissä vuonna 1958 kolmilapsiseen metsänhoitajaperheeseen. Perhe asui useilla paikkakunnilla Itä-Suomessa ja koulut Mutanen kävi Nurmeksessa. Helsingissä Mutanen opiskeli oikeustieteen kandidaatiksi, jonka jälkeen hän työskenteli kaksi vuotta lakimiehenä Sosiaalihallituksessa. Varusmiespalveluksen jälkeen 1980-luvun puolivälissä Mutanen otti vastaan kunnanjohtajan viransijaisuuden pienessä Velkuan saaristokunnassa. Velkualta hän siirtyi neljäksi vuodeksi, vuosiksi 1986–1990, Lemun kunnanjohtajaksi. Lemusta Mutanen lähti Siilinjärvelle, jossa hän oli kunnanjohtajana vuodet 1990–2008. Vuonna 2008 hän siirtyi Päijät-Hämeen sosiaali- ja terveysyhtymän johtajaksi.
Orjakapina
right|thumb|250px|Hermann Vogelin teos Spartacuksen kuolema vuodelta 1882. Spartacus oli [[Kolmas orjasota|kolmannen orjasodan johtaja.]] Orjakapina tarkoittaa orjuudessa elävän kansanosan vapautuakseen aloittamaa kapinaa. Orjakapinoita on tapahtunut historiallisena aikana useita, minkä lisäksi niitä on myös jäänyt toteuttamatta suunnittelusta huolimatta.
Jouni Mutanen
Päijät-Hämeestä Mutanen siirtyi Naantalin kaupunginjohtajaksi, kun 43-paikkainen Naantalin kaupunginvaltuusto valitsi hänet 31. maaliskuuta 2014 25 äänellä virkaan. Kaupunginjohtajana Mutanen aloitti 1. syyskuuta. Mutanen jäi eläkkeelle Naantalin kaupunginjohtajan virasta kesällä 2021. Hänen seuraajakseen valittiin Laura Leppänen.
Orjakapina
Orjakapinoiden historiaa
Rooman valtakuntaa ravisteli 73–71 eaa. entisen gladiaattorin ja orjan Spartacuksen tukijoineen aloittama kolmas orjasota. Huolimatta alkumenestyksestään orjat eivät onnistuneet yhdistymään tehokkaasti, eivätkä lopulta myöskään puolustautumaan Marcus Licinius Crassuksen legioonia vastaan. Spartacus itse sai surmansa taistelussa, ja orjia ristiinnaulittiin noin 6 000 valtatien varteen varoitukseksi mahdollisia tulevia kapinoita ehkäisemään.
Jouni Mutanen
Taustaltaan Mutanen on keskustalainen, mutta hän ei ole omien sanojen mukaan osallistunut vuosiin poliittiseen toimintaan. Jouni Mutasella on vaimo ja kaksi aikuista lasta. Aikaisemmin hän asui Lahdessa, mutta syksystä 2014 lähtien Naantalissa.
Orjakapina
Orjakapinoiden historiaa
Abbasidikalifaatissa alkoi vuonna 869 zanj-kapinana tunnettu orjien kansannousu, kun itäisestä Afrikasta tuodut mustat orjat nousivat arabialaisen kapinapäällikön Ali ibn Muhammadin johdolla kapinaan valtakuntaa vastaan. Kapina laajeni lopulta käsittämään myös ei-afrikkalaisen väestön, kun siihen liittyi beduiineja ja maaorjuudessa elänyttä väestöä. Sillä oli myös oma laivastonsa ja mahdollisesti jopa 500 000 miestä riveissään. Abbasidivaltakunta tukahdutti kapinan egyptiläisten avustamana ja al-Muwaffaqin johdolla lopulta vuonna 883, mutta antoi osan kapinallisista pitää vapautensa vastineeksi siitä, että he siirtyivät kalifaatin armeijan palvelukseen.
Espanjan siirtomaa-alueella Veracruzissa nykyisen Meksikon alueella alkoi vuonna 1570 orjakapina, jota johti Afrikasta tuotu orja Gaspar Yanga. Paettuaan asutuksen piiristä Yanga perusti orjuudesta vapautuneine seuraajineen uuden siirtokuntansa, joka eli maanviljelyksellä ja ajoittaisilla ryöstöretkillä espanjalaisten alueelle. Espanjalaiset tuhosivat Yangan johtaman siirtokunnan vuonna 1609, mutta kaikkia tämän seuraajia ei saatu kiinni. Espanjalaisten ja kapinallisten välille neuvoteltiin lopulta sopimus, jossa orjat saivat pitää oman siirtokuntansa, kunhan se maksoi veroa Espanjan kruunulle.
Värnamo
Värnamo on taajama Värnamon kunnassa Smålandissa Ruotsissa. Taajaman ohi menee Eurooppatie E4 ja Värnamo on myös rautatiesolmukohta, jossa kohtaavat Kustbanan ja Halmstadsbanan. Taajamassa on 18 696 asukasta (31.12.2010). Väkiluku on ollut tasaisen hiljaisessa kasvussa viimeiset vuosikymmenet ja on lähes kaksinkertaistunut vuodesta 1960.
Orjakapina
Orjakapinoiden historiaa
New Yorkin kaupungin orjat kapinoivat 6. huhtikuuta 1712. Toisin kuin kolmentoista siirtokunnan eteläisillä alueilla, New Yorkissa orjat saivat vapaasti tavata toisten talouksien orjia. Kapinan johtajina olivat afrikkalaisperäiset orjat, jotka motivoivat seuraajiaan uskonkappaleillaan ja halusivat saada aikaan sodan kaupungin kristittyjä vastaan. Yhdeksän valkoista kuoli ja kuusi loukkaantui ennen kapinan päättymistä. Noin neljästäkymmenestä selvinneestä orjasta 21 surmattiin.
Värnamo
Värnamon kaupunginosia ovat Alansryd, Amerika, Centrum, Doktorn, Gröndal, Helmershus, Hornaryd, Idavall, Karlsdal, Malmen, Mossle, Mosslelund, Norregård, Nylund, Rörstorp, Söderåsen, Torp, Trälleborg, Viadukten, Vråen, Västhorja, Åminne ja Östermalm.
Historia
Värnamo perustettiin varhaisella keskiajalla Lagan-joen varteen käräjä- ja markkinapaikaksi.
Orjakapina
Orjakapinoiden historiaa
Saint Johnin saarella Karibialla alkoi marraskuussa 1733 paikallisten nykyisen Ghanan alueelta tuotujen orjien johtama kapina siirtomaaisäntä Tanskaa vastaan. Kapinalliset tappoivat salakuljetetuilla aseilla useita tanskalaisia sotilaita, samalla kun heihin liittyi lisää saaren orjaväestöä, ja kapinalliset hallitsivatkin lopulta lähes koko saarta. Orjat aikoivat hallita saarta ja viljellä sen maita ominaan, mutta ranskalaisten sotilaiden tulo saarelle toukokuussa 1734 teki kapinasta lopun.
Haitin vallankumousta pidetään usein onnistuneimpana orjakapinana. Kapina alkoi vuonna 1791 Ranskan vallankumouksen inspiroimana, ja orjuus loppui Haitilla helmikuussa 1794. Entisestä orjasta Toussaint L’Ouverturesta tuli kuvernööri vuonna 1801. Napoleon Bonaparten joukot Charles Leclercin johdolla valloittivat saaren uudelleen vuonna 1802 ja vangitsivat L’Ouverturen. Ranskalaiset yrittivät palauttaa orjuuden uudelleen käyttöön, jolloin alkoi uusi kapina, jota johti Jean-Jacques Dessalines. Dessalines julisti Haitin itsenäiseksi valtioksi 1. tammikuuta 1804 ensimmäisenä mustien hallitsemana tasavaltana maailmassa.
Värnamo
Historia
Vuonna 1871 Värnamo erotettiin Värnamon maalaiskunnasta itsenäiseksi kauppalaksi. Aikaisemmin Värnamo oli ollut alakauppala (ruots. lydköping), sittemmin vapaakauppala (ruots. friköping) ja vielä epäitsenäinen kauppala (ruots. municipalköping) ennen kuin siitä tuli oma kauppalakuntansa. Kauppala muutettiin kaupungiksi vuonna 1920 ja Värnamon maalaiskunta liitettiin siihen vuonna 1947.
Vuodesta 1971 kaupunki on kuulunut Värnamon kuntaan, jonka keskustaajamana se toimii.
Nähtävyyksiä
Värnamossa sijaitsee Apladalenin luonnonpuisto sekä osittain myös Store Mossen kansallispuisto.
Estádio Jair Bittencourt
Estádio Jair Bittencourt on monikäyttöinen stadion Itaperunassa Brasiliassa. Nykyään sitä käytetään enimmäkseen jalkapallossa Itaperuna Esporte Cluben kotikenttänä. Stadionille mahtuu 12 000 ihmistä.
Jesús Mena
Jesús Mena Campos (s. 28. toukokuuta 1968 Gómez Palacio, Durango) on meksikolainen entinen uimahyppääjä.
Mena saavutti pronssia vuoden 1988 Soulin olympialaisten 10 metrin kerroshypyissä. Samoissa kisoissa hän sijoittui lisäksi 3 metrin ponnahduslaudalla seitsemänneksi. Vuoden 1991 Pan Amerikan -kisoista hän saavutti 10 metrin kilpailuista hopeaa.
Yuri (lajityyppi)
Yuri (百合, "lilja") on Japanissa käytetty termi, joka tarkoittaa naisten välistä romantiikkaa ja homoseksuaalisuutta. Shiroi Heya no Futari (Our White Room, 1971) on ensimmäinen yuri-manga, jonka jälkeen ilmeistyi Rose de Versailles (Lady Oscar, 1972).
Länsimaissa termiä on käytetty pornografisessa merkityksessä (kuten hentai). Niin kutsuttu miesvastine yurille on yaoi.
Shōjoai, kirjaimellisesti ”tyttörakkaus”, on termi, jota länsimaissa käytetään platonisessa merkityksessä. Termi on länsimainen vastine termille shōnen’ai ja ei ole käytössä Japanissa, mutta tarkoitus usein ymmärretään kuitenkin. Shōjoailla on eri merkitys Japanissa (viittaa pedofiliaan) eikä ole suositeltavaa käyttää.
Shōjoai on useimmiten tytöille suunnattua, mutta myös pojille suunnattua shōjoaita on olemassa. Näiden välillä on kuitenkin oleellisia eroja: tytöille suunnatut julkaisut keskittyvät lähinnä draamaan ja hahmojen välisiin suhteisiin, kun taas pojille suunnattu shōjoai on yleensä eroottisempaa ja paljastavampaa. Shōjoaita pidetään yleisesti yhtenä mangan ja animen kategorioista.
Sarjat
Yuri-elementtejä esiintyy jonkin verran myös seuraavissa sarjoissa:
Edo-Tokio-museo
thumb|250px|Edo-Tokio-museo ulkoapäin.
Edo-Tokio-museo on historiaa esittelevä museo Tokiossa, Japanissa. Se perustettiin 28. maaliskuuta 1993. Rakennus suunniteltiin muistuttamaan japanilaista varastorakennusta ja sen korkein kohta on 62,2 metriä. Museossa on muun muassa todellisten mittasuhteiden mukaan rakennettu kopio Nihonbashi-sillasta.
FM-luokan miinanraivaajat
FM-luokka oli Saksan keisarikunnan laivaston miinanraivaajaluokka ensimmäisen maailmansodan lopulla. Luokan aluksia valmistui kaikkiaan 47 kappaletta ennen sodan päättymistä.
Hankinta
Saksan keisarikunnan laivasto tilasi matalien rannikkovesien raivaamiseen sopivia aluksia usealta telakalta kahdessa ryhmässä kaikkiaan 66 kappaletta. Ensimmäiseen ryhmään kuuluivat alukset FM 1:stä FM 36:een ja toiseen loput. Yhdeksäntoista aluksen tilaus peruutettiin sodan päättyessä. Kaikki alukset merkittiin kirjaimin FM sekä juoksevalla numerolla. Pääosa sodasta selvinneistä aluksista myytiin, jonka jälkeen ne muutettiin jokialuksiksi.
Albanian merivoimat
Albania osti aluksista kaksi, jotka palvelivat tykkiveneinä. Alukset FM 16 ja FM 23 nimettiin Sqipniaksi ja Sqenderbegiksi. Alukset poistuivat laivaston palveluksesta vuoteen 1935 mennessä.
Portugalin valtio
FM 19 myytiin Portugalille, joka käytti alusta kalastusalueidensa valvontaan nimellä Raoul Cascaes. Alus poistui palveluksesta vuoteen 1936 mennessä.
Persian merivoimat
FM 24 myytiin tykkiveneeksi Persialle, joka nimesi aluksen Fatiyaksi. Alus nimettiin myöhemmin ensin Pahlaviksi ja sitten Shaniniksi ennen romuttamistaan 1941.
Viitosvaihde
Fifth Gearin "palkinnot"
2004
2005
2006
2007
Mijaín López
Mijaín López Núñez (s. 20. elokuuta 1982 Pinar del Río) on kuubalainen kreikkalais-roomalaisen tyylin painija. Hän on nelinkertainen olympiavoittaja, viisinkertainen maailmanmestari, viisinkertainen Pan-Amerikan kisojen kultamitalisti ja yhdeksänkertainen Amerikan mestari.
López voitti maailmanmestaruuden 120 kilogramman painoluokassa Budapestin MM-kilpailuissa 2005, missä loppuottelussa oli vastassa Mihály Deák-Bárdos, Bakun MM-kisoissa 2007, missä hän voitti loppuottelussa Venäjän Hasan Barojevin, Herningin MM-kilpailuissa 2009 kukistettuaan loppuottelussa Dremiel Byersin ja Moskovan MM-kilpailuissa 2010, jossa voitti finaalissa Juri Patrikejevin. 130 kg:n sarjassa hän voitti maailmanmestaruuden Taškentissa 2014 kukistettuaan loppuottelussa Rıza Kayaalpin. MM-kilpailuista hänellä on lisäksi hopeaa 120 kg:n sarjasta Guangzhousta 2006, missä hän kärsi loppuottelussa tappion Barojeville ja Istanbulista 2011, jossa hän hävisi Kayaalpille sekä 130-kiloisista Las Vegasista 2015, missä hävisi jälleen Kayaalpille.
Ateenan kesäolympialaisissa 2004 López sijoittui 120 kg:n sarjassa viidenneksi. Pekingissä 2008 López kirkasti sijoituksensa, kun hän voitti olympiakultaa kaataen Barojevin finaalissa. Hän uusi kultamitalinsa Lontoossa 2012 kukistettuaan loppuottelussa Heiki Nabin. Kolmannen olympiakultansa hän voitti alle 130 kg:n sarjassa Rio de Janeirossa 2016 voitettuaan loppuottelussa Rıza Kayaalpin. Vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa López sai alle 130 kg:n sarjassa jälleen kultaa voitettuaan loppuottelussa Iakobi Kajaian. Neljällä kultamitalillaan hänestä tuli olympiahistorian menestynein miespuolinen painija.
Pan-Amerikan kisoista López on voittanut kultaa vuosina 2003, 2007, 2011, 2015 ja 2019. Lisäksi hän on voittanut Pan-Amerikan mestaruuden vuonna 2002 (samana vuonna myös juniorina kreikkalais-roomalaisessa ja vapaapainissa) sekä vuosina 2004–2009, 2012 ja 2014. Vuonna 2003 hän jäi hopealle. Vuosina 2005, 2006 ja 2009 hän voitti maailmancupissa oman sarjansa.
Ruokosokerisiirappi
Ruokosokerisiirappi on paksua siirappia, joka valmistetaan keittämällä sokeriruokoa. Ruokosokerisiirapissa on aromikas, lakritsiin vivahtava ruokosokerin maku ja se sopii kaikenlaiseen leivontaan ja ruoanlaittoon. Ruokosokerisiirappia voi käyttää esimerkiksi marinadeissa, liharuokien kastikkeissa, makeissa piirastaikinoissa, pikkuleivissä sekä lettujen, pannukakkujen ja muiden jälkiruokien kastikkeena.
Sergei Litvinov
Sergei Nikolajevitš Litvinov (23. tammikuuta 1958 Tsukerova Balka – 19. helmikuuta 2018 Sotši ) oli venäläinen, aikaisemmin neuvostoliittolainen, moukarinheittäjä, olympiavoittaja ja kaksinkertainen maailmanmestari, myöhemmin valmentaja.
Ensimmäisen arvokisamitalinsa, hopeisen, Litvinov voitti vuoden 1980 olympialaisissa Moskovassa silloisen maanmiehensä ja pahimman kilpakumppaninsa Juri Sedyhin takana. 1982 EM-kisoissa Ateenassa hän saavutti pronssia, ja seuraavana vuonna Helsingin MM-kisoissa hän voitti kultaa tuloksella 82,68. 1984 Los Angelesin olympialaisia Neuvostoliitto boikotoi, eikä Litvinovkaan näin päässyt heittämään. 1986 EM-kisoissa Stuttgartissa hän saavutti hopeaa, ja vuotta myöhemmin Rooman MM-kisoissa hän puolusti menestyksekkäästi maailmanmestaruuttaan tuloksella 83,06. Kultamitalin hän voitti myös seuraavana vuonna, 1988 Soulin olympialaisissa tuloksella 84,84. Neuvostoliiton hajottua Litvinov siirtyi edustamaan Venäjää. Hän kilpaili vielä 1993 Stuttgartin MM-kisoissa ja sijoittui seitsemänneksi.
Uransa aikana Litvinov heitti kolme maailmanennätystä, joista viimeisin, 84,14 metriä, kesäkuussa 1983. Juri Sedyh rikkoi tämän ennätyksen seuraavana kesänä heittäessään 86,34. Litvinovin parhaaksi tulokseksi jäi Dresdenissä heinäkuussa 1986 heitetty 86,04 jota pisemmälle on hyväksytysti kiskaissut vain Juri Sedyh.
Myös hänen poikansa Sergei Litvinov on moukarinheittäjä, joka voitti EM-pronssia Zürichissä 2014.
Uransa päätyttyä Litvinov toimi muun muassa poikansa valmentajana kuolemaansa saakka. Litvinov lyyhistyi kuolleena pyörän satulasta harjoitussession jälkeen.
Kaunotar ja Kulkuri
Kaunotar ja Kulkuri on vuonna 1955 valmistunut piirroselokuva. Elokuvan tuotti Walt Disney, ja sen ohjasivat Clyde Geronimi, Wilfred Jackson ja Hamilton Luske. Elokuva perustuu Joe Grantin aiheeseen ja Ward Greenen tarinaan Happy Dan, the Whistling Dog. Musiikin sävelsi Oliver Wallace, ja äänirooleissa esiintyivät muun muassa laulaja Peggy Lee ja näyttelijä Verna Felton.
Kaunotar ja Kulkuri oli The Walt Disney Companyn ja elokuvahistorian ensimmäinen täyspitkä piirretty laajakangaselokuva. Elokuvassa käytettiin varhaista CinemaScope-järjestelmää, jonka kuvasuhde on 2,55 : 1. Koska kaikki elokuvateatterit eivät pystyneet tuohon aikaan vielä esittämään laajakangaselokuvia, Kaunotar ja Kulkuri julkaistiin samanaikaisesti myös niin sanottuna Academy-versiona (kuvasuhde 1,37 :1).
Elokuva sai jatkoa vuonna 2001, jolloin Disney julkaisi piirroselokuvan Kaunotar ja Kulkuri II – Pepin seikkailut.
Tarina
On jouluaamu vuonna 1909. Jukka-kulta antaa vaimolleen Rakkaalle lahjaksi cockerspanielin pennun, jonka he nimeävät yhdessä Kaunottareksi. Kaunotar viettää onnellista elämää pariskunnan ja naapurissa asuvien ystäviensä, skotlanninterrieri Tupsun sekä vihikoira Jalon, kanssa. Samaan aikaan kaupungin toisella puolella sijaitsevalla rautatiellä hopeaturkkinen ja snautseria muistuttava kulkukoira nimeltä Kulkuri elää tyytyväisenä omaa elämäänsä hetken kerrallaan kerjäten tähteitä italialaisesta ravintolasta ja suojellen kulkuriystäviään Ritua (lhasa apso) sekä Bullia (englanninbulldoggi) paikalliselta rankkurilta.
Kun Kaunotar täyttää vuoden, Jukka-kulta ja Rakas alkavat menettää kärsivällisyyttään lemmikkinsä kanssa, mikä loukkaa nuoren koiraneidin tunteita. Tupsu ja Jalo käyvät tapaamassa Kaunotarta ja kertovat tälle, että Jukka-kullan ja Rakkaan muuttunut käytös johtuu siitä, että he odottavat vauvaa. Tupsun ja Jalon yrittäessä selittää Kaunottarelle, mikä vauva oikein on, ohikulkeva Kulkuri sattuu kuulemaan heidät ja liittyy mukaan keskusteluun tarjoten omia mielipiteitään ihmisvauvoista. Tupsu ja Jalo alkavat inhota Kulkuria välittömästi ja käskevät tätä poistumaan pihasta. Kulkuri toteaa lähtiessään Kaunottarelle, että ”kun vauva tulee sisään, lentää koira ulos”.
Ennen pitkää vauva syntyy, ja Jukka-kulta ja Rakas esittelevät pienokaisen Kaunottarelle. Pian sen jälkeen pariskunta päättää lähteä yhteiselle matkalle ja jättää talon ja vauvan Saara-tädin hoitoon. Saara-täti kuitenkin inhoaa koiria ja kieltäytyy päästämästä Kaunotarta vauvan lähettyville. Kun Kaunotar kohtaa ikävissä merkeissä Saara-tädin kaksi hankalaa siamilaiskissaa, Sin ja Amin, Saara-täti vie Kaunottaren lemmikkikauppaan ja ostaa sieltä kuonokopan. Kauhistunut Kaunotar karkaa ja saa peräänsä joukon kulkukoiria. Kulkuri huomaa Kaunottaren hädän ja pelastaa tämän. Tilanteen rauhoituttua kaksikko vierailee eläintarhassa, missä Kulkuri huiputtaa erästä majavaa puremaan kuonokopan irti. Samana iltana Kulkuri näyttää Kaunottarelle, millaista on elää ”vapaana ja ilman kaulapantaa”. Lopulta hän vie Kaunottaren kynttiläillalliselle italialaiseen ravintolaan.
Kulkurin saattaessa Kaunotarta seuraavana päivänä takaisin kotiin rankkuri sieppaa Kaunottaren ja vie tämän koiratarhaan. Tarhassa muut koirat ihailevat Kaunottaren veromerkkiä, sillä se on ainoa keino päästä tarhasta pois. Koirat kertovat Kaunottarelle myös Kulkurin monista tyttöystävistä ja siitä, että Kulkuri tuskin koskaan asettuu aloilleen. Ennen pitkää Saara-täti hakee Kaunottaren pois ja kahlitsee tämän takapihan koirankoppiin. Tupsu ja Jalo käyvät lohduttamassa Kaunotarta, kun Kulkuri saapuu yllättäen paikalle ja yrittää pyytää anteeksi. Kaunotar alkaa kuitenkin käydä raivoissaan läpi koiratarhassa kuulemiaan tyttökoiria, joiden kanssa Kulkuri kuulemma aikoinaan seurusteli (Trixie, Lulu, Rosetta, Ritu jne.). Kaunotar on myös vihainen siitä, ettei Kulkuri tullut pelastamaan häntä. Kulkuri lähtee suruissaan pois.
Hieman myöhemmin alkaa sataa, ja Kaunotar näkee rotan yrittävän hiipiä pihalle (kyseessä on se sama rotta, jonka Kaunotar kohtasi ja ajoi pihalta pois elokuvan alkupuolella). Rotta onnistuu kiertämään Kaunottaren ja pääsemään sisään taloon. Kaunotar haukkuu kiihdyksissään, mutta Saara-täti käskee häntä olemaan hiljaa. Kulkuri kuulee Kaunottaren ja juoksee apuun. Kulkuri astuu sisään taloon, löytää rotan lastenhuoneesta ja ryhtyy tappelemaan jyrsijän kanssa. Sillä välin Kaunotar pääsee vapaaksi kahleistaan ja juoksee lastenhuoneeseen vain löytääkseen rotan seisomasta vauvan kehdon yllä. Kulkuri lyö rottaa tassullaan, mutta kaataa siinä samassa myös kehdon ja herättää vauvan. Kulkuri tappaa rotan, mutta kun Saara-täti saapuu vauvan huudon havahduttamana paikalle, hän näkee vain kaksi koiraa ja luulee niitä syyllisiksi vauvan itkuun. Saara-täti työntää Kulkurin komeroon ja vie Kaunottaren kellariin. Sitten hän soittaa koiratarhaan ja pyytää rankkuria hakemaan Kulkurin pois.
Jukka-kulta ja Rakas saapuvat kotiin juuri, kun rankkuri on tekemässä lähtöä heidän talonsa edustalta. He vapauttavat Kaunottaren kellarista, kun he eivät usko Saara-tädin kertoman tarinan tapahtuneesta jotka väittävät sen olevan jokin erehdykseksi ja hänen olevansa väärässä, että Kaunotar ei ole ikinä tehnyt mitään pahaa. Kaunotar johtaa heidät ja Saara-tädin kuolleen rotan luo todistaen, että Kulkuri on syytön. Tupsu ja Jalo kuulevat kaiken, he tajuavat erehtyneen pahasti ja lähtevät jahtaamaan rankkurin vaunuja. Tupsu on vakuuttunut siitä, että Jalo on menettänyt tehokkaan hajuaistinsa jo vuosia sitten, mutta vanha vihikoira onnistuu siitä huolimatta löytämään vaunut. Tupsu ja Jalo haukkuvat vaunuja vetäville hevosille ja kaatavat vaunut, niin että ne jäävät nojaamaan sähkötolppaa vasten. Jukka-kulta saapuu paikalle autolla mukanaan Kaunotar, joka juoksee Kulkurin luokse. Valitettavasti Jalo on kuitenkin ehtinyt jäädä kahakan yhteydessä rankkurin vaunujen pyörän alle. Tupsu kauhistuu nähdessään ystävänsä elottoman ruumiin ja ulvoo surullisesti.
Kuluu puoli vuotta. Joulu on saapunut, ja Kulkuri, josta on nyt tullut osa Kaunottaren perhettä, on saanut oman kaulapannan ja veromerkin. Paljastuu myös, että Saara-täti on tehnyt sovinnon Kaunottaren kanssa lähettämällä tälle anteeksipyyntönä paketin koirankeksejä. Kaunottarella ja Kulkurilla on nyt myös oma perhe, sillä heille on syntynyt neljä pientä koiranpentua. Pennuista kolme muistuttaa Kaunotarta, kun taas pentueen ainoa uros (Pepi) muistuttaa Kulkuria. Tupsu saapuu katsomaan Kaunottaren ja Kulkurin perhettä mukanaan Jalo, jonka toinen etutassu on murtunut ja kipsattu.
Suomalainen tuotanto
Elokuvan nykyinen suomenkielinen dubbaus tehtiin vuonna 1984. Sen ohjasi ja tuotti Matti Ranin. Jo vuoden 1966 teatterikierroksen aikana elokuvasta ilmoitettiin olevan suomeksi puhuttu versio, jonka tekijöistä ei ole tietoa.
Ilkka Suominen
Ilkka Olavi Suominen (8. huhtikuuta 1939 Nakkila – 23. toukokuuta 2022 Helsinki ) oli suomalainen poliitikko. Suominen toimi Kansallisen Kokoomuksen puheenjohtajana vuosina 1979–1991 ja Suomen kauppa- ja teollisuusministerinä 1987–1991.
Koulutus
Suominen kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1956 Porin suomalaisesta yhteislyseosta ja valmistui nahkakemian insinööriksi Lontoon National Leather Sellers' Collegesta vuonna 1958 ja Reutlingenin Westdeutsche Gerberschulesta 1959. Myöhemmin Suominen valmistui Porin kauppaopistosta merkonomiksi vuonna 1964 sekä valtiotieteiden maisteriksi Helsingin yliopistosta 1969.
Vuosina 1960–1979 Suominen työskenteli perheensä yrityksessä J. W. Suominen Oy:ssä eri tehtävissä, lopuksi toimitusjohtajana.
Poliittinen ura
Suominen valittiin kokoomuksen puheenjohtajaksi 1979 Harri Holkerin jälkeen. Hän luovutti tehtävän vasta 12 vuoden jälkeen 1991. Suominen on kokoomuksen pitkäaikaisin puheenjohtaja. Pääministeriä hänestä ei kuitenkaan tullut, vaikka hänen puheenjohtajuuskaudellaan kokoomuksen 21-vuotinen oppositiokausi päättyi. Ennen vuoden 1987 eduskuntavaaleja Suominen, keskustan puheenjohtaja Paavo Väyrynen ja ruotsalaisen kansanpuolueen Christoffer Taxell solmivat salaisen niin sanotun kassakaappisopimuksen porvarihallituksen muodostamisesta. Tästä vihastunut presidentti Mauno Koivisto nimitti Holkerin hallituksenmuodostajaksi. Suominen toimi Holkerin hallituksen kauppa- ja teollisuusministerinä ja Neuvostoliiton kaupasta vastanneena ministerinä ulkoasiainministeriössä vuosina 1987–1991.
Suominen jätti eduskunnan kesken kauden siirtyäkseen Alkon pääjohtajaksi vuonna 1994. Aiemmin Suominen oli toiminut Alkon hallintoneuvoston puheenjohtajana 1980–1988 ja 1992–1994. Hänen pääjohtajakaudellaan Alko mukautui Euroopan unionin jäsenyydestä aiheutuneisiin muutoksiin: Alkosta erotettiin valmistus- ja markkinointiyritys Primalco sekä ja hotelli- ja ravintolayhtiö Arctia vuonna 1995. Suomisen kaudella Alko pyrki myös jatkuvasti tehostamaan ja nykyaikaistamaan tuotantoaan ja jakeluaan, ja tytäryhtiö Arctia myytiin Scandicille vuonna 1997.
Suomisen tilalle eduskuntaan nousi vuonna 1994 Kirsi Piha ja eduskunnan puhemieheksi valittiin Riitta Uosukainen. Suominen jätti Alkon tultuaan valituksi Euroopan parlamentiin, jossa hän toimi yhden kauden ajan vuosina 1999–2004.
Yksityiselämä
Ilkka Suomisen isä oli kauppaneuvos Leo Suominen ja isoisä nahkatehtailija J. W. Suominen. Suominen on ollut naimisissa kahdesti ja hänellä on kolme lasta. Ensimmäisen avioliittonsa hän solmi Ute Schweizerin kanssa vuonna 1961. Liitto päättyi eroon vuonna 1977, jonka jälkeen Suominen meni naimisiin mainoshoitaja Riitta Suhosen kanssa. Riitta Suominen kuoli 16. lokakuuta 2015. Ilkka ja Riitta Suomisen tytär Riikka Suominen on vihreiden jäsen, puolueen äänenkannattaja Vihreän Langan päätoimittaja ja kirjailija.
Tampereen teknillinen korkeakoulu promovoi Suomisen tekniikan kunniatohtoriksi vuonna 1992. Presidentti myönsi Suomiselle ministerin arvonimen 1998. Hänet valittiin kokoomuksen kunniapuheenjohtajaksi Rovaniemen puoluekokouksessa kesäkuussa 2012.
Ilkka Suominen kuoli 23. toukokuuta 2022 kotonaan 83-vuotiaana.
Mahieddine Khalef
Mahieddine Khalef (s. 17. tammikuuta 1944 Mechra, Ranskan Marokko) on algerialainen jalkapallovalmentaja, joka valmensi yhdessä puolalaisen Stefan Zywotkon kanssa menestyksekkäästi JS Kabylieta 1980-luvulla. Hän oli myös Algerian maajoukkueen valmentajana vuoden 1982 MM-kisoissa.
Valmennusura
Khalef syntyi Marokossa algerialaisille vanhemmille Ranskan valtakauden aikana vuonna 1944. Hän aloitti valmentamisen 1970-luvun aikana ja nousi sittemmin JS Kabylien päävalmentajaksi kauden 1976–1977 lopulla ja johdatti seuran Algerian mestariksi. Sittemmin hän siirtyi joukkueen apuvalmentajaksi, kun joukkueen päävalmentajaksi palkattu Stefan Zywotko ei aluksi puhunut ranskaa, arabiaa tai berberin kieltä. Joukkue saavutti suurta menestystä läpi 1980-luvun voitettuaan tuona aikana kuusi Algerian mestaruutta, sekä Afrikan Mestarien liigan vuonna 1981.
Menestyksen myötä Khalef sai valmentaa hetkellisesti Algerian maajoukkuetta vuosina 1979 ja 1980, kunnes hänet valittiin Rabah Saadanen tilalle Algerian maajoukkueen päävalmentajaksi yhdessä Rachid Mekloufin kanssa vuoden 1982 MM-kisoihin. Algeria jäi kisoissa alkulohkoon, oltuaan tasapisteissä Saksan ja Itävallan kanssa, mutta hävisi joukkueille maalieron perusteella.
Erik Frisk
Karl Erik Vilhelm Frisk (29. heinäkuuta 1893 Vaasa – 1. tammikuuta 1982) oli suomalainen ruotsin kielellä kirjoittanut kirjailija.
Friskin vanhemmat olivat räätälimestari Karl Valentin Frisk ja Maria Amanda Wikman. Hän pääsi ylioppilaaksi 1916 ja toimi sittemmin lehtimiehenä. Frisk asui Kangasalla.