cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tikkurila–Hakkila-rata
Opastimet
pienoiskuva|Tasoristeysopastin on tarkoitettu veturinkuljettajalle. Taustalla Santaradantien tasoristeys. pienoiskuva|Raideopastin ”Seis”-asennossa [[Jokiniemi|Jokiniemessä hieman ennen pääradan vaihdetta.]] Tikkurilantien ja Santaradantien tasoristeysten yhteydessä on teollisuusradoille ominaiset tasoristeysopastimet, jotka osoittavat veturinkuljettajille onko varoituslaitos varoittamassa ja onko se varoittanut riittävän kauan. Tikkurilan asemalle tultaessa on vaihteita suojaava raideopastin.
Jen Kaido
Kaido valmistui high schoolista vuonna 1999 ja aloitti soutamisen vasta yliopiston lopuilla. Hän oli aikaisemmin harrastanut yleisurheilua ja lentopalloa. Kaido alkoi harjoitella Yhdysvaltain maajoukkueen kanssa vuonna 2004 ja kilpaili muun muassa Pekingin olympialaisissa 2008, joissa joukkue sijoittui pariaironelikoissa viidenneksi.
Tikkurila–Hakkila-rata
Tasoristeykset
Rautatiellä on viisi tasoristeystä. Niistä kaksi risteää merkittävien tieliikennekatujen kanssa: Tikkurilantiellä Jokiniemessä ja Jokiniemenkadulla Hakkilassa. Molemmat on puolipuomitettu. Santaradantien ja Kanervantien mutkassa Hakkilassa on valo- ja äänivaroituslaitos. Varoituslaitoksia ei ole vähemmän liikennöidyllä teollisuusalueella Hakintiellä, joka on lähellä radan päätepistettä eli sepelinlastausratapihaa.
Radan alkupäässä oleva kevyen liikenteen ylikäytävä Väritehtaankadun ja Lauri Korpisen kadun välissä on vartioimaton. Se saatetaan muuttaa puomi- tai valo-ohjatuksi risteykseksi, mikäli Lauri Korpisen kadun ja Väritehtaankadun välille tulee tieliikennettä.
AC Allianssi
AC Allianssi oli vuosina 2002–2006 toiminut vantaalainen jalkapalloseura. Kotiottelunsa se pelasi Pohjola Stadionilla. Allianssi peri talousvaikeuksiin ajautuneen Atlantis FC:n paikan Veikkausliigassa kaudeksi 2002. Parhaimmillaan Allianssi saavutti SM-hopeaa kaudella 2004 ja voitti Liigacupin kahdesti peräkkäin 2004 ja 2005. Lisäksi se ylsi Suomen Cupin finaaliin 2003. Seura ilmoitti 12. huhtikuuta 2006, että toiminnan jatkamiseen ei ole edellytyksiä sen jäätyä ilman liigalisenssiä.
Uusi seura syntyy
Atlantis FC:n jouduttua talousvaikeuksiin kauden 2001 päätyttyä alkoivat spekulaatiot sen kohtalosta. Vuoden 2002 alkupuolella metsäyhtiö Finnforest oli mukana perustamassa uutta seuraa AC Allianssia. Atlantiksen sinipunaiset värit vaihtuivat Allianssin oranssivalkoisiin, mutta pelaajisto ja valmentajat pysyivät suurin piirtein samoina. Allianssi peri myös Atlantiksen saavuttaman UEFA Cup -paikan, vaikka kyseessä olikin uusi seura. Atlantis FC puolestaan otti Kakkosessa pelanneen Atlantis Akatemian paikan.
Kausi 2004 oli Allianssille menestyksekäs. Se voitti ennen kauden alkua pelatun Liigacupin ja sijoittui Veikkausliigassa toiseksi. Toistamiseen se voitti Liigacupin vuonna 2005.
Kausi 2005 – ulkomaalaisomistus ja vedonlyöntirikosepäilyjä
Kesällä 2005 Allianssi siirtyi ulkomaalaisomistukseen. 6. kesäkuuta 2005 julkistettiin tieto AC Allianssin yhtiöitymisestä uuden belgialaisomistuksen rahoituksen avulla. Uudelle omistajataholle oli päätynyt 90 % seurasta, loput 10 % jäi entisen ry:n haltuun. Ry:n puheenjohtaja Erkki Alaja kertoi asian julkistustilaisuudessa, etteivät kotimaiset resurssit olleet riittäneet täyttämään seuran visioita tulevaisuudesta, ja että nyt AC Allianssin tavoite on olla Suomen suurin jalkapalloseura viiden vuoden kuluessa.
Uudistuneen Allianssin avausottelusta FC Hakaa vastaan muodostui kuitenkin farssi. Valmentaja Pister asetti kaikki uudet pelaajat avauskokoonpanoon ja myös pitkään pelaamatta olleen maalivahti Goffinin, koska maajoukkuessakin pelannut Henri Sillanpää oli samaan aikaan juuri Belgiassa testileirillä. Myöhemmin kävi ilmi, ettei kyseisellä La Louviéren joukkueella koskaan ollut kiinnostusta Sillanpäähän. Ottelu Haka-Allianssi päättyi lopulta Hakan murskavoittoon numeroin 8-0.
Välittömästi ottelun jälkeen heräsivät epäilyt siitä, että Allianssi hävisi ottelun tahallaan. Julkisuuteen tuli muun muassa pelaajien kommentteja, joissa he ihmettelivät päässeensä pelaamaan pitkän pelitauon jälkeen. Esimerkiksi Goffin oli parhaillaan toipumassa loukkaantumisesta. Suomen keskusrikospoliisin tutkimukset eivät kuitenkaan löytäneet alustavissa tutkimuksissaan pitäviä todisteita tahallisesta häviöstä ja vedonlyöntirikoksesta. Vedonlyöntirikoksiin myös Belgiassa liitetty Suray myönsi maaliskuussa 2006, että kesän 2005 Haka-Allianssi -ottelun lopputulos oli järjestetty. Helsingin Sanomien mukaan Suray väitti myös, että järjestelyjen päätekijä olisi kuitenkin kiinalainen Ye Zheyun, josta oltiin Belgian poliisin mukaan tekemässä kansainvälistä pidätysmääräystä.
Allianssin peliesitykset olivat paikoin erinomaisia, mutta paikoin todella heikkoja. Allianssin maine ryvettyi epäilyistä kuitenkin pahanpäiväisesti, ja sen katsojamäärät romahtivat. Seuran perustajajäsen Erkki Alaja erosi lisäksi kauden päätteeksi seuran hallituksesta.
Kausi 2006 – toiminnan päättyminen
Elokuusta 2005 lähtien Allianssia hallinnoimaan perustettu, 90-prosenttisesti ulkomaalaisomistuksessa oleva A.C. Allianssi Oy löi laimin maksut ja velvoitteet. Liigapaikan haltija Allianssi ry. kyllästyi 30. marraskuuta 2005 Allianssi Oy:n toimintaan, ja irtisanoi sopimuksen sopimusrikkomukseen vedoten. Samalla Allianssi ry. päätti nostaa mahdollisesti vahingonkorvauskanteen Allianssi Oy:tä kohtaan.
Allianssi Oy:n omistaja Ye Zheyun liitettiin syksyllä 2005 Belgiassa velloviin vedonlyöntivilppiepäilyihin, ja belgialaisen La dernière heure -lehden haastattelussa yhtiön toimitusjohtajan Olivier Suray kertoo: "Yen kanssa oli mahdotonta toimia".
Suray kertoo myös: "Suomalaiset olisivat halunneet meidän jatkavan, mutta näissä oloissa se ei olisi enää ollut mahdollista."
Allianssin tilanne kauden 2006 suhteen oli pitkään epävarma. Velkaisessa seurassa ryhdyttiin pelastustoimiin, mutta pelaajiston piirissä syntyi joukkopako. Uudeksi valmentajaksi palkattiin Timo Askolin. Maanantaina 30. tammikuuta Palloliiton ja Veikkausliigan yhteinen liigalisenssikomitea hylkäsi Allianssin lisenssihakemuksen yksimielisesti. Pääasiassa hylkääminen liittyi velkoihin, joista Allianssin ei katsottu voivan tarpeeksi hyvin selvitä. Lisäksi seuralla oli myös henkilöstöön, hallintoon, urheilulliseen toimintaan ja menestykseen liittyviä puutteita. Allianssi valitti asiasta urheilun oikeusturvalautakuntaan, mutta valitus hylättiin. Allianssille annettiin mahdollisuus hakea sarjapaikkaa Ykköseen, mutta keskiviikkona 12. huhtikuuta ilmoitettiin, ettei seura hae sarjapaikkaa ja että sen toiminta päättyy.
Maili
Maili on eräs etäisyyden (tai pituuden) mittayksikkö. Mailin pituus on vaihdellut eri aikoina ja eri maissa.
Klamath Falls
Klamath Falls on kaupunki Oregonin osavaltiossa, Yhdysvalloissa. Sen väkiluku oli vuoden väestönlaskennassa 20 840. Klamath Falls on Klamathin piirikunnan hallintokeskus. Se sai kaupunkioikeudet vuonna 1905.
Maili
Nykyinen brittiläisen yksikköjärjestelmän mukainen maili on 1 609,344 metriä. Tämä maili vastaa 8 furlongia, 80 ketjua, 1 760 jaardia, 5 280 jalkaa tai 63 360 tuumaa. Yksikköä kutsutaan toisinaan maamailiksi erotukseksi merimailista.
Klamath Falls
Klamath Fallsin pormestarina toimii Carol Westfall.
Maili
Maamailista on johdettu myös nopeuden yksikkö maili tunnissa, jonka tunnus on mph tai MPH.
Meripeninkulma eli merimaili on täsmälleen 1 852 metriä.
Norjassa ja Ruotsissa kymmenen kilometrin matkaa kutsutaan usein nimellä mil. Sen suomenkielinen vastine on peninkulma.
Etymologia
Sana maili juontuu roomalaisesta mittayksiköstä mille passus (latinaa, suom. ”tuhat askelparia”), joka oli pituudeltaan noin 1 480 metriä. Kuningatar Elisabet I antoi 1592 määräyksen (statute) jonka mukaan mailin pituus olisi tästälähin 8 furlongia (vakomittaa) eli 5 280 jalkaa (1 609 m). Tämä oli mailin virallinen määritelmä siihen saakka, kunnes se alettiin määrittää SI-mittojen kautta.
Kosteritsa
250px|thumb|right|Kosteritsan kunta Lomonosovin piirin kartalla. 250px|thumb|right|Kosteritsan raunioitunut kartano. Kosteritsa (myös Kostilitsa, ) on kylä ja maalaiskunta Leningradin alueen Lomonosovin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Länsi-Inkerin ylängön pohjoisreunalla 56 kilometriä Pietarista lounaaseen. Kunnan pinta-ala on 137,5 neliökilometriä. Asukkaita on 3700 henkeä (vuonna 2010).
Paastonkylän eli Djatlitsyn pogostaan kuulunut kylä mainitaan ensimmäisen kerran Novgorodin Vatjan viidenneksen verokirjassa vuonna 1499/1500. Sen nimi perustuu venäläiseen henkilönimeen Gostilo. Vuonna 1731 keisarinna Anna Ivanovna lahjoitti seudun kylät Burkhard Christoph von Münnichille, joka aloitti Kosteritsan kartanon rakentamisen. Von Münnichin jouduttua epäsuosioon kartano siirtyi keisarinna Elisabetin suosikille Aleksei Razumovskille, joka perillisineen rakennutti näyttävän palatsi- ja puistokokonaisuuden. Vuodesta 1824 lähtien se kuului A.M. Potjomkinille, joka pystytti Andrei Stackenschneiderin suunnitteleman goottilaistyylisen palatsin. Kartanoalue raunioitui toisen maailmansodan aikana.
Kunnan alueella toimivia yrityksiä ovat Krasnaja Baltikan karjatila ja SV-Les. Palveluihin kuuluvat lastentarha, keskikoulu, musiikkikoulu, kulttuuritalo, kirjasto, poliklinikka, apteekki, palokunta, posti, pankki, huoltoasema, kahvila ja ruokatavarakaupat.
Nähtävyyksiä ovat vuonna 1764 rakennettu ja hiljattain restauroitu Pyhän Kolminaisuuden kirkko, raunioitunut kartano- ja puistoalue, Paastonkylän Neitsyt Marian kirkko, Kosteritsan ja Kolokolnaja-mäen sotamuistomerkit sekä vuonna 1976 perustettu kasvinsuojelualue.
Lähteet
59.74889°N, 29.62083°W
Seututie 928
Seututie 928 on 1,9 km:n mittainen yhdysväylä, joka yhdistää valtatien 4 seututiehen 926 Tervolan kunnassa. Tiellä on kaksi risteystä. Kemijoen länsipuolelta lähtee tie nro. 9291 eli Paakkolantie kohti etelää ja paikallistie Hastinkankaan asutusalueelle pohjoiseen. Joen itäpuolella on risteys Tervolan kuntakeskukseen kohti pohjoista ja Palonperälle etelän suuntaan. Tie on valaistu ja päällystetty koko matkalta, mutta nelostien puoleisesta päästä se on kehnossa kunnossa.
Tiellä sijaitsee Kemijoen ylittävä silta, joka on 494 metriä pitkä, ollen suomen kymmenenneksi pisin. Silta on valmistunut korvaamaan paikalla ollutta lossia vuonna 1975 ja oli merkittävä liikenteellinen parannus Tervolalle.
Nopeusrajoitus on 60 kilometriä tunnissa, lukuun ottamatta lyhyttä pätkää kuntakeskuksen risteyksestä seututien risteykseen, jossa se on 40 kilometriä tunnissa. Liikennemäärät ovat melko vähäiset.
Victor Solomon
Victor Raymond Solomon (s. 6. maaliskuuta 1986 Lagos, Nigeria) on uransa lopettanut nigerialainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan hyökkääjä.
Solomon pelasi Veikkausliiga-kauden 2007 alun Vaasan Palloseurassa. Hänen sopimuksessaan oli alun perin toukokuun loppuun asti kestävä koeaika, mutta sitä jatkettiin kuukaudella. Koeajan jälkeen VPS ilmoitti, ettei se jatka Solomonin sopimusta. Hän ehti pelata viisi Veikkausliiga-ottelua, joista neljässä hän oli avauskokoonpanossa. Maaleja Solomon ei otteluissa tehnyt.
Tutkan historia
Tutkan historia ja kehitys alkoivat, kun radiotekniikka sai alkunsa. Tutkan kehitys sai vauhtia toista maailmansotaa edeltäneestä varustelukilvasta, ja juuri asevarusteluun tutkan kehitys onkin ollut yhteydessä. Sittemmin tutkan käyttö on laajentunut muun muassa siviili-ilmailuun, kauppamerenkulkuun, autojen nopeusmittauksiin ja sateiden liikkeen seurantaan.
Cornelis Dopper
thumb|right|Cornelis Dopper Cornelis Dopper (7. helmikuuta 1870 Stadskanaal – 18. syyskuuta 1939 Amsterdam) oli alankomaalainen säveltäjä, kapellimestari ja musiikkipedagogi. Hän opiskeli vuosina 1888–1890 Leipzigin konservatoriossa muun muassa Carl Reinecken ja Oscar Paulin opettamana. Hänet nimitettiin vuonna 1908 Concertgebouw-orkesterin toiseksi kapellimestariksi. Hän työskenteli orkesterissa, kunnes jäi eläkkeelle vuonna 1931.
Tutkan historia
Radiotekniikan alku
Saksalainen Heinrich Hertz todisti, että sähkömagneettinen säteily heijastuu metalliesineistä. Tämän lisäksi hän osoitti, että sähkömagneettiset signaalit voivat matkustaa ilman halki. Vuonna 1888 hän todisti sähkömagneettisen säteilyn olemassaolon rakentamalla kojeen, jonka avulla voitiin tuottaa radioaaltoja.
Cornelis Dopper
Dopperin teoksiin sisältyy esimerkiksi seitsemän sinfoniaa ja neljä oopperaa.
Tutkan historia
Kehitys kiihtyy sodan lähestyessä
Yhdysvalloissa kokeiltiin 1920- ja 1930-luvuilla CW-tyyppisiä tutkia (continuous wave, jatkuva aalto). Näiden tutkien avulla pystyttiin ilmaisemaan esimerkiksi veneen tai lentokoneen läsnäolo. 1930-luvulla Naval Research Laboratory alkoi suorittaa kokeita pulssitutkilla, joilla saatiin selville myös kohteen etäisyys. Aluksi näitä tutkia käytettiin vain ionosfäärin korkeuden mittaamiseen. Pulssitutkan kehitystä hankaloitti vastaanottoelektroniikan yksinkertaisuus. Kun elektroniikka kehittyi ja pulssit saatiin vastaanotettua luotettavasti, voitiin pulssitutkaa alkaa käyttää maanpinnalla olevien kohteiden havaitsemiseen. Vuoden 1936 loppuun mennessä NRL:ssä oli kehitetty pulssitutka, jonka kantama oli noin 40 km. pienoiskuva|"Würzburg-Riese" (vas.) ja "Freya" Saksassa Dr. Hans E. Hollmann, Hans-Karl von Willisen ja Günther Erbslöh perustivat yhtiön nimeltä GEMA. Hollmannin johdolla he rakensivat ensimmäisen tutkan 1934 50 cm:n aallonpituudelle. Vuonna 1935 he saivat valmiiksi täysin toimivan ilmavalvonta- ja maalinosoitustutkan, jolle tuli nimeksi Freya, sekä sen laivaan asennettavan version nimeltä Seetakt. Vuonna 1936 he saivat kehitetyksi myös Freyalle parin, ilmatorjunnan tulenjohtotutkan, jolle tuli nimeksi Würzburg, sekä yöhävittäjien ohjaustutkan, Würzburg-Riese. Niitä käytettiin koko toisen maailmansodan ajan hyvin menestyksekkäästi, ja Freya-tutka-asemia tuotettiin yli 6000 kappaletta. Samoja tutkia ostettiin Saksasta myös Suomeen vuonna 1943. Suomessa niistä käytettiin nimiä Raija (Freya), Riitta (Würzburg-Riese) ja Irja (Würzburg-Dora). Niillä oli suuri merkitys Helsingin suurpommituksien torjunnassa vuonna 1944. Noihin aikoihin laitteiden suomenkieliseksi nimeksi otettiin sana tutka. Sen lähtösana on vanha suomalainen työkalun nimitys tutkain. pienoiskuva|Kalliohakkaus Suomen ensimmäisen IT-tutkan ('Raija') muistoksi Helsingin Kivikon ulkoilualueen korkeimmalla kohdalla, kuvattu marraskuulla 2019.
Ranskassa Nancyn yliopiston professori Camille Gutton teki tutkimuksia UHF-alueen radiotekniikalla vuonna 1927. Tutkimuslaitoksessa nimeltä Laboratori National Radioeletricitie (LNR) teki tutkimusrtyötä Pierre David. Pariisissa toimi myös alan yritys Sosiété Fancaise Radioéletrique (SFR), jota johti Emil Cirardeau ja tutkimusjohtajana oli Maurice Ponte. Pariisin yliopistossa radiotekniikan tutkimustyötä teki professori René Mesny jo 1920 luvulla. Näiden tutkimusten perustella syntyi kesällä 1934 tutkatekniikkaan perustuva elektroninen sulku, barrage électromagnéticue, Ranskan ja Saksan rajalle. Ponte patentoi myös laitteen jäävuorien havaitsemiseksi. Siitä oli kaksi versiota, 16 cm:n triodilähettimellä ja 80 cm:n magnetronilähettimellä toimivat. 16 cm:n jäävuoritutka sijoitettiin matkustajalaiva S/S Normandiehen vuonna 1935. Tämä oli ensimmäinen siviilikäytössä ollut merenkulkututka aikana, jolloin tutka oli mitä suurin sotilaallinen salaisuus. Robert Warneck, Gutton ja Ponte suunnittelivat sodan jo alettua vuoden 1940 aikana uusia magnetroneja, jotka eivät kuitenkaan vielä olleet ontelomagnetroneja, ja Saksan armeijan lähestyessä Pariisia, Ponte pakeni Englantiin mukanaan useita magnetroneja. Tiedot liitettiin Boot-Randall magnetronin tietoihin ja voidaan katsoa, että edistysaskel oli merkittävä.
S/S Normandie ajoi ensimmäisen matkansa tutkalla varustettuna.
Kuolemansäde?
Sodan lopussa toiminnassa oli noin viisikymmentä Chain Home -asemaa. Sodan lopussa niiden toimintataajuus oli noin 20–30 MHz. Lähettimien huipputeho oli aluksi 350 kW ja myöhemmin 750 kW.
Lähetintantenneina käytettiin puolen aallon vaakadipoleita kiinnitettyinä aluksi neljään, myöhemmin kolmeen 110 m korkeaan ja 55 m:n välein linjassa olevaan teräsmastoon. Vastaanottoantenneina käytettiin ristikkäin asetettujen dipolien ryhmiä asennettuina neljään 73 m korkeaan puumastoon. Kyseessä oli siis bistaattinen tutka. Teknisessä mielessä Chain Homen tutkat eivät olleet kummoisia ja niiden taajuusalue oli varsin epäedullinen.
Yleisestä harhaluulosta poiketen taistelua Britanniasta ei voitettu varsinaisesti tutkien erinomaisuuden vuoksi, vaan ratkaisevassa asemassa oli tehokkaasti toiminut briettien taistelunjohtokeskus, jossa yhdistettiin tutkien ja muun ilmavalvonnan tiedot.
Laite on osiensa summa
Komponenttitekniikka jarrutti alussa tutkan kehittymistä. Esimerkiksi näyttölaitteena käytetty katodisädeputki saavutti riittävän teknisen kypsyyden vasta 1920- ja 30-lukujen vaihteessa. Riittävän hyvien vahvistinten toteuttaminen tuli mahdolliseksi vahvistinputkitekniikan kehittymisen myötä 1930-luvun alussa. Ongelmana olivat aluksi myös suuret antennit, joiden käytöltä ei voitu välttyä, koska tutkakäyttöön riittävä teho kyettiin tuottamaan vain melko pienillä taajuuksilla (korkeintaan satoja MHz:jä).
Mikroaallot ja tutkaylivoima
pienoiskuva|[[Handley Page Halifaxiin asennetun H2S:n tutkakupu (yläkuva) ja sen pyörivä antenni (alakuva).]] Jo toisen maailmansodan alussa liittoutuneet ymmärsivät, että tutkaylivoima saavutettaisiin siirtymällä suuremmille taajuuksille. Mikroaaltotutkalla päästäisiin parempaan tarkkuuteen, pienempiin häiriöihin ja ennen muuta voitaisiin käyttää pienempiä ja kevyempiä antenneja. Riittävän suurta lähetystehoa ei kuitenkaan vielä pystytty kehittämään. Alkuvaiheessa tutkittiin kahdessa tutkimusryhmässä kilpaa magnetronia ja klystronia. Englantilaiset John Randal ja Harry Boot onnistuivat ensimmäisinä tuottamaan riittävän suuren mikroaaltotehon kehittämällään ontelomagnetronilla alkuvuodesta 1940, ja klystronin tutkimisesta luovuttiin sillä erää. Suurin piirtein samoihin aikoihin magnetroni keksittiin itsenäisesti myös Sveitsissä, Ranskassa ja Japanissa. Mikroaaltotutkan kehittäminen vaati kuitenkin paljon aikaa, rahaa ja työvoimaa. Niinpä syksyllä 1940 britit päättivät jakaa keksimänsä ontelomagnetronin ja muut tekniset salaisuutensa Yhdysvaltojen kanssa. Voimat päätettiin yhdistää ja MIT:hen perustettiin tarkoitusta varten Microwave Laboratory, jonka nimi muutettiin muutaman viikon päästä legendaariseksi Radiation Laboratoryksi. Tunnetuimpia toisen maailmansoden mikroaaltotutkia lienevät brittien lentokonetutka H2S (Home Sweet Home, 1943 alussa), joka toimi erinomaisesti saksalaisia sukellusveneitä vastaan, sekä yhdysvaltalainen tulenojohtotutka SCR-584.
Saksalaiset jäivät alakynteen tutkan kehittämisessä periaatteessa kahdesta syystä. Ensinnäkin he eivät keksineet tapaa tuottaa riittävästi mikroaaltotaajuista tehoa ja luopuivat siksi mikroaaltotutkan kehittämisestä sodan alkuvaiheessa. Kehitystyö aloitettiin Saksassa uudestaan magnetronin paljastumisen myötä (helmikuussa 1943 alas ammutun RAF:n pommikoneen H2S-tutkasta), mutta mikroaaltotutkaa lentokonekäyttöön ei ehditty saada sodan aikana valmiiksi. Toiseksi Hitlerin päätös lopettaa kaikki tutkimus, joka ei johtaisi käytännön sovellukseen vuoden sisällä, keskeytti hetkeksi saksalaisen tutkatutkimuksen.
Maalin suunnan määritysmenetelmät kehittyivät oleellisesti 1950-luvulla. Vaikka antennien keilat olivat parhaimmillaan noin 1 asteen levyisiä, voitiin päästä jopa 0,1 milliradiaanin tarkkuuteen.
Reijo Ikonen
Reijo Ikonen (s. 1959) on suomalainen oopperalaulaja ja tenori. Reijo Ikonen on esiintynyt tenoriosissa Suomen Kansallisoopperassa, Savonlinnan oopperajuhlilla ja Suomen oopperaliiton palveluksessa, solistina kirkkomusiikkiteoksissa sekä konsertoinut ulkomailla.
Ikosen ensimmäinen CD-äänite ilmestyi vuoden 2001 helmikuussa nimellä Surusta nousee laulu, joka sai kultalevyn vuonna 2006. Sitä on myyty yli 20 000 kappaletta. Ensimmäisen levyn jälkeen on ilmestynyt kolme uutta äänitettä, Jouluaamun rauha, Yksin Rakkaus sekä Tenorissimo.
Konsertit
Reijon Ikonen on konsertoinut kotimaan lisäksi mm. Ruotsissa, Hollannissa, Kanadassa, Yhdysvalloissa ja Espanjassa. Kanadan kiertueella hän oli myös mukana televisio-ohjelmassa.
Vuosina 2004 ja 2005 hän oli mukana White Christmas -joulukonserttikiertueella ympäri Suomea tangokuninkaallisten kanssa.
Vuodesta 2009 alkaen Reijo Ikonen on esiintynyt Tenorissimo-kokoonpanon kanssa eripuolilla Suomea sekä Suomen kulttuurirahaston myöntämällä apurahalla USA:ssa.
Marraskuussa 2013 Tenorissimo piti konsertin Brysselissä. Vuonna 2017 Tenorissimolla on koko maan kattava Mauno Kuusisto 100 vuotta -juhlakonserttikiertue.
Filippo de Filippi
pienoiskuva|Filippo de Filippin rintakuva Torinon yliopistossa Filippo de Filippi (20. huhtikuuta 1814 Pavia – 9. helmikuuta 1867 Hongkong) oli italialainen tutkimusmatkailija ja eläintieteilijä.
De Filippi oli oppiarvoltaan tohtori. Hänestä tuli Torinon yliopiston eläintieteen ja vertailevan anatomian professori Giuseppe Genén jälkeen.
De Filippi toimi Persiaan suuntautuneen retkikunnan johtajana 1862. Retkikunnan tehtävänä oli, luonnontieteellisen tutkimuksen ohessa, luoda uudelleen diplomaattisuhteet Italian ja Persian välille. Lokakuussa 1865 de Filippi lähti Vittorio Arminjonin johtamalle maailmanympäripurjehdukselle Magentalla. Hän kuoli koleraan Hongkongissa 52-vuotiaana. Tieteellisen raportin retkestä julkaisi hänen assistenttinsa Enrico Hillyer Giglioli.
De Filippi nimesi useita uusia eläinlajeja, linnuista ruostepyrstömuuran (Drymophila genei) ja persiantaskun (Oenanthe chrysopygia), joka erotettiin omaksi lajiksi vasta vuonna 2003.
Scandal Music Company
Scandal Music Company on suomalainen vuonna 2008 perustettu levy-yhtiö. Yhtiön perusti Mondayssa sekä Technicolourissa vaikuttanut Tuomas "Gary" Keskinen sekä Karl Huttunen.
Yrityksen kumppaneita Pohjoismaissa ovat Cosmos Music Group sekä Japanissa Marquee Avalon.
Zelenoborsk
Zelenoborsk (ven. ja komiksi Зеленоборск) on maaseututaajama ja maalaiskunta Komin tasavallan Petšoran piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Kotlasin ja Vorkutan välisen rautatien varrella 122 kilometriä Petšorasta lounaaseen. Taajamassa on vajaat 500 ja kunnassa noin 650 asukasta (vuonna 2007).
Paikkakunta on saanut alkunsa 1930–1940-lukujen vaihteessa rakennetusta rautatieasemasta, jonka lähelle perustettiin metsätyökeskus. Vuoteen 1959 saakka taajaman nimenä oli Gluš. Suurin osa asukkaista on venäläisiä.
Taajamassa on koulu, vapaa-ajantalo, kirjasto, posti ja kolme kauppaa. Zelenoborskin kuntaan kuuluu myös Rybnitsan taajama (Рыбница).
Mikko Heikura
Heikuran vanhemmat olivat talollinen Mikko Heikura ja Maria Mustonen ja puoliso Anna Mustonen (k. 1921). Heikura edusti talonpoikaissäätyä valtiopäivillä 1863, 1872, 1882, 1885, 1888, 1891 ja 1894. Hän vastusti valtiopäivillä viinanpolttoa kotitarpeisiin, mutta tuki suomenkielisten koulujen asiaa, painovapautta ja 1890-luvulla nuorsuomalaisiin liityttyään myös naisten oikeuksia. Heikura teki yhdessä toisten valtiopäivämiesten kanssa valtiopäiväaloitteet Pielisjoen kanavien sekä Joensuusta pohjoiseen ulottuvan rautatieyhteyden rakentamisesta. Rautatiealoitetta ei hyväksytty, mutta myöhemmin Nurmekseen rakennettiin rata. Hän toimi useissa valiokunnissa, samoin kuin kotikuntansa Nurmeksen kuntakokouksen puheenjohtajana ja kunnallislautakunnan esimiehenä. Heikura kuului vuoden 1899 suureen lähetystöön Nurmeksen edustajana. Hän oli lähetystön vanhin jäsen.
Oikeuspositivismi
Oikeuspositivismi on oikeusteorian ja -filosofian suuntaus, jonka mukaan oikeus on oikeudellisesti toimivaltaisten instituutioiden, kuten lainsäätäjän ja tuomioistuinten, tekemin päätöksin tahdonvaltaisesti luotavissa, muutettavissa ja kumottavissa oleva yhteiskunnallinen ilmiö. Oikeuspositivismissa oikeusnormin voimassaolo ei ole riippuvainen sen hyväksyttävyydestä, vaan se on tosiasia, joka voidaan saada selville tarkastelemalla sen alkuperää yhteiskuntatodellisuudessa. Oikeuspositivismia edustavat esimerkiksi John Austin, Hans Kelsen ja H. L. A. Hart.
Oikeuspositivismin yhteiskunnallinen merkitys näkyy siinä, kuinka länsimaissa ja paljolti muuallakin maailmassa oikeus toimii lainsäädäntöpolitiikan työvälineenä, joka mielletään toimivaksi ja tehokkaaksi keinoksi erilaisten yhteiskunnallisten tavoitteiden toteuttamiseksi. Oikeuspositivismin on väitetty myös vastaavan ainakin Manner-Euroopassa tyyppilisen lakimiehen tapaa hahmottaa oikeus (ns. spontaani positivismi).
Yleistä
Susanna Lindroos-Hovinheimon mukaan oikeuspositivismin edustajia on monenlaisia ja he painottavat eri asioita, mutta suurimmalle osalle heistä on yhteistä kaksi perusteesiä.
Kaarlo Tuorin mukaan etenkin Kelsenin ja Hartin edustamaa traditionaalista oikeuspositivismia luonnehtii kolme tunnusmerkkiä.
Hart erotti toisistaan viisi erilaista oikeuspositivismin merkitysulottuvuutta, jotka ilmaisevat oikeuspositivismin keskeisiä piirteitä erityisesti oikeuden ontologian lähtökohdista katsottuna.
Oikeuspositivismin eri muodot
Oikeuspositivismi voidaan myös jakaa eksklusiiviseen oikeuspositivismiin ja inklusiiviseen oikeuspositivismiin. Eksklusiivisen oikeuspositivismin, jota edustavat esimerkiksi Austin ja Kelsen, mukaan oikeus ja moraali tulee pitää mahdollisimman tarkoin erillään ja voimassa olevan oikeuden tunnistaminen perustuu puhtaasti muodollisiin perusteisiin kiinnittämättä lainkaan huomiota sen sisältöön. Inklusiivisen oikeuspositivismin, jota edustaa esimerkiksi Hart, mukaan oikeuden ja moraalin välillä on vain mahdollinen mutta ei välttämätön yhteys ja oikeuteen voi täten kuulua myös arvosidonnaisia perusteita, kuten oikeusperiaatteita.
Eurooppalaisessa oikeuspositivismin teoreettisessa kehittelyssä voidaan myös erottaa anglosaksinen linja, jota edustaa leimallisesti Austin, ja mannermainen linja, jota edustaa leimallisesti Kelsen.
Historia
Oikeuspositivismin edeltäjinä toimivat jo uudella ajalla Thomas Hobbesin, Niccoló Machiavellin ja Jean Bodinin poliittiset teoriat, mutta sen varsinainen synty oli osa laajempaa mullistusta oikeustieteessä 1800-luvulla, jolloin syntyi käsitys oikeustieteestä autonomisena tieteenä, jonka tehtävänä on selvittää voimassa olevan oikeuden sisältö. Ensinnäkin kasvava vastustus luonnonoikeuden ideaa kohtaan loi tarpeen perustella oikeusjärjestyksen legitiimisyys pakkojärjestyksenä, oikeuden velvoittavuus, oikeusjärjestyksen aineellinen sisältö ja oikeussääntöjen rajaaminen muista sosiaalisista sääntöjärjestelmistä. Toiseksi suurten lakikodifikaatioiden, kuten Code Civil (1804) Ranskassa, Allgemeines bürgerliches Gesetzbuch (1812) Itävallassa ja Bürgeliches Gesetzbuch (1900) Saksassa, ja ylipäätänsä lainsäädännön lisääntymisen myötä ensisijaisen oikeuslähteen asemaan nousi kirjoitettu laki, jonka ajateltiin muodostavan täydellisen ja aukottoman sääntelykokonaisuuden. Kolmanneksi oikeuspositivismin kehityksen taustalla oli myös tieteiden eriytyminen, ja erityisesti luonnon- ja yhteiskuntatieteiden kehitys 1800-luvulla, joka haastoi oikeustieteen ja -filosofian perinteisen aseman.
Saksankielisessä maailmassa oikeuspositivismia edustivat varhaimmillaan jo 1700-luvun lopussa Gustav Hugo ja Justus Möser, jotka toimivat historiallisen koulukunnan edelläkävijöinä. Oikeuspositivismin nousu liittyi Friedrich Carl von Savignyn perustamaan historialliseen koulukuntaan ja siitä kehittyneeseen, esimerkiksi Georg Friedrich Puchtan, Carl Friedrich von Gerberin, Paul Labandin ja Georg Jellinekin edustamaan käsitelainoppiin (saks. Begriffsjurisprudenz), joiden välinen rajanveto on häilyvä. Tämän ajattelun varhaisessa vaiheessa positiivisen oikeuden ohella korostettiin myös kansan oikeusvakaumusta ja tiettyjä yleispäteviä käsitteitä, mutta 1800-luvun kuluessa historiallisen näkökulman merkitys väheni ja kansallisen lainsäädännön merkitys kasvoi. Saksalainen oikeuspositivismi huipentui 1900-luvun alkupuolella Hans Kelsenin puhtaaseen oikeusoppiin.
Ranskassa oikeuspositivismi tukeutui Code Civil -kodifikaatioon eksegeettisen koulukunnan muodossa. Siinä laintulkinta sidottiin tiukasti lakitekstiin, jonka uskottiin kattavan kaikki mahdolliset oikeudelliset ongelmat.
Englannissa oikeuspositivismin perustajina pidetään 1800-luvulla vaikuttaneita Jeremy Benthamia ja tätä seurannut John Austinia. Heidän mukaansa oikeudessa oli kyse suvereenin vallanpitäjän antamista, sanktioin vahvennetuista käskyistä. . 1900-luvun merkittävimpänä englanninkielisenä oikeuspositivismin edustajana on pidetty H. L. A. Hartia.
Oikeuspositivismilla on ollut vaikutusta myös muualla. Italiassa se on liittynyt Noberto Bobbion ja hänen oppilaidensa Mario Jorin ja Anna Pintoren toteuttamaan oikeuden kielen analyysiin. Puolassa oikeuden, kielen ja logiikan tutkimustraditio on perinteisesti ollut vahva, ja muun ohella tuomarin oikeudellista ratkaisuharkintaa analysoinut Jerzy Wróblewski oli merkittävä analyyttisen oikeusajattelun edustaja. Pohjoismaissa analyyttinen oikeuspositivismi on ollut elinvoimanen ja liittynyt etenkin oikeudellisen argumentaation teoriaan esimerkiksi Aulis Aarnion ja Aleksander Peczenikin tuotannossa. Espanjassa analyyttinen oikeuspositivismi tarjosi vaihtoehdon diktaattori Francon aikana vallinneen luonnonoikeusajattelun väitetylle poliittiselle konservatismille. Latinalaisessa Amerikassa positivistinen oikeusajattelu on liittynyt oikeuslogiikan tutkimuksiin Carlos Alchourrónin ja Eugenio Bulyginin kirjoituksissa.
Gratianus
Gratianus-nimisiä henkilöitä ovat olleet:
Hootie & the Blowfish
Hootie & the Blowfish on yhdysvaltalainen rockyhtye. Yhtye perustettiin vuonna 1986 ja toimii edelleen alkuperäiskokoonpanollaan. Esikoisalbumi Cracked Rear View vuodelta 1994 on myynyt Yhdysvalloissa 16-kertaista platinaa ja sijoittui Yhdysvaltain Billboard 200 -listalla ensimmäiselle sijalle. Vuonna 1996 yhtye palkittiin parhaan uuden artistin Grammy-palkinnolla.
Ruokosjärvi (Keuruu)
Maantietoa
Järven pinta-ala on 109 hehtaaria eli 1,1 neliökilometriä. Se on 2,4 kilometriä pitkä ja 900 metriä leveä. Järven lähiympäristössä on sekä peltomaita että metsämaita. Alueen korkeuserot johtuvat pienistä mäistä, jotka ympäröivät järven. Luoteispäässä sijaitsee Kotimäki, länsipuolella Ronavuori sekä Taaporinvuori ja itäpuolella Hakavuori. Kotimäen huippu kohoaa 70 metriä, Taaporinvuori 50 metriä ja Hakavuori 35 metriä vedenpinnan yläpuolelle. Järven itäpuolella kulkee Hakavuoren ja Hakalanvuoren välinen kannas, joka erottaa järven itäpuolisesta Poskijärvestä. Ruokosaaren eteläpuolella järvelle kurkottaa pitkä niemi, jossa sijaitsee Ruokosen maatila. Järven itärantoja seuraa harjujakso, jonka rinteet putoavat suoraan järveen. Kustaansaari ja pienet luodot sekä Kuikanniemi kuuluvat harjujakson piirteisiin. Järvestä ei ole käytössä luotaustietoja.
Järvessä on kartan mukaan kahdeksan saarta. Suurin saari on Ruokossaari, joka on 440 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Sen pinta-ala on kartasta mitattuna lähes kuusi hehtaaria. Saareen on raivattu peltomaata ja sinne johtaa tie. Keskellä järven pohjoispuoliskoa sijaitsee Huvisaari, joka on 160 metriä pitkä, pyöreä Papinsaari, jonka halkaisija on 50 metriä, pyöreä Kukkosaari, jonka halkaisija on 80 metriä, ja koillisrannassa sijaitsee pitkä Kustaansaari, joka on 160 metriä pitkä, mutta 40 metriä leveä. Muut saaret, kuten Hyttyssaari, sijaitsevat näiden saarten lähellä, mutta ovat pieniä luotoja.
Järven rantaviivan pituus on 10 kilometriä. Järven rannat ovat pääasiassa kuivaa metsämaata, ja järven pohjois- ja eteläpäissä ulottuvat pellot järven rantaan asti. Järven kiinteä asutus on haja-asutusta, josta neljä tilaa on nykyisiä tai entisiä maatiloja. Rannoille on rakennettu vielä 20 vapaa-ajan asuntoa, joista viisi sijaitsee saarissa. Niille tulee tiet järven itärantaa seuraavalta yhdystieltä 16525.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Keuruun reitin valuma-alueen (35.6) Keurusselän alueella (35.62), jonka Elämäistenjoen valuma-alueeseen (35.627) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 119,3 metriä mpy.
Järvi saa pääosan vedestään Elämäistenjoen valuma-alueen pohjoisosan alueelta ja siitä suurin osa ohjautuu Jukojärveltä lyhyttä Tolpanjokea myöten järven pohjoispäähän. Järveen on johdettu vain muutama metsäoja. Siihen laskee myös Valkeinen (76 ha) ja Poskijärvi (29 ha).
Järven laskujokena toimii alle 50 metrinen uoma Myllyjärveen (28 ha). Siitä vesireitti jatkaa Ilvesjokena Ilvesjärveen (31 ha) ja Elämäistenjokena edelleen Keurusselkään.
Štadión pod Dubňom
Štadión pod Dubňom on jalkapallostadion, joka sijaitsee Žilinassa Slovakiassa. Se toimii jalkapalloseura MŠK Žilinan kotikenttänä. Stadion on avattu 10. elokuuta 1941 ja sitä on remontoitu kerran vuonna 2002 sekä laajennettu vuosina 2006–2009. Sen nykyinen kapasiteetti on 11 181.
Minnamari Tuominen
Minnamari ”Minttu” Tuominen (s. 26. kesäkuuta 1990 Helsinki) on suomalainen jääkiekkoilija. Hän pelasi hyökkääjänä kevään 2014 SM-finaaleihin asti, jolloin siirtyi puolustajaksi. Hän on moninkertainen olympia- ja MM-mitalisti. Hän edustaa PHF:ssä pelaavaa Metropolitan Rivetersiä.
Elias Hämäläinen
Elias Hämäläinen (s. 15. huhtikuuta 1985) on suomalainen muusikko, joka tuli tunnetuksi ensimmäisestä Suomen X Factor -tuotantokaudesta keväällä 2010. Hämäläinen voitti kilpailun ja sai levytyssopimuksen, joka myöhemmin purkautui.
Minnamari Tuominen
Tuominen pelasi vuoden 2009 talviuniversiadeissa Suomen pronssia voittaneessa joukkueessa. Hänet valittiin edustamaan Suomea myös Vancouverin 2010 talviolympialaisissa. Suomen joukkue sai olympialaisista pronssia. Hän sai pronssia myös Sveitsin MM-kilpailuissa 2011, Ruotsin MM-kilpailuissa 2015 ja Yhdysvaltojen MM-kilpailuissa 2017 sekä toisen olympiapronssinsa Pyeongchangissa 2018. Suomen MM-kilpailuissa 2019 hän oli saavuttamassa Suomen ensimmäistä MM-hopeaa. Hän kuului Suomen pronssijoukkueisiin MM-kilpailuissa 2021 ja olympialaisissa 2022. Hän oli Suomen joukkueessa neljäs MM-kilpailuissa 2012, 2013 ja 2016 sekä viides olympialaisissa 2014.
Tuominen on pelannut 258 naisten maaottelua ja kerännyt niissä tehopisteet 33+57=90. Olympialaisten 24 ottelussa hän on tehnyt kolme maalia ja antanut neljä maalisyöttöä. MM-kilpailuissa hän on pelannut 50 ottelua, joissa hän on tehnyt viisi ja syöttänyt yhdeksän maalia.
Elias Hämäläinen
Ennen X Factor -kilpailua Elias Hämäläinen elätti itsensä pääosin katusoittajana, mutta teki myös trubaduuri- ja duokeikkoja, sekä toimi Gusto-yhtyeen solistina ja kitaristina.
Debyyttialbumi Rakkaudesta ja pelosta ilmestyi 27. lokakuuta 2010. Sen kymmenestä kappaleesta seitsemän on Hämäläisen ja Jere Ijäksen yhteistyötä sekä sävellysten että sanoitusten osalta. Eliaksen veli Markus Hämäläinen on osallistunut parin kappaleen tekemiseen. Levy sisältää myös version Irwinin kappaleesta ”Maailma on kaunis”, jonka Hämäläinen esitti X Factor -finaalissa.
Minnamari Tuominen
Tuominen voitti Bluesissa Suomen mestaruuden vuosina 2007, 2008 ja 2009. Hän pelasi Yhdysvalloissa Ohion valtionyliopiston Buckeyes-seurassa kaudet 2009–2013, jonka jälkeen palasi Bluesiin. Hän voitti Bluesissa Suomen mestaruuden jälleen 2014 ja 2015. Kauden 2016–2017 hän pelasi Svenska damhockeyliganin Linköping HC:ssä. Kaudella 2017–2018 hän palasi Bluesiin, voittaen Suomen mestaruuden vuonna 2019. Vuoden 2020 syyskuussa hän teki vuoden ammattilaissopimuksen kiinalaisen KRS Vanke Rays -seuran kanssa ja sairastui lokakuussa 2020 COVID-19-tautiin. Alkukauden 2021–2022 hän edusti Kiekko-Espoota. Kevään 2022 Tuominen pelasi kiinalaisessa Vanke Rays -seurassa ja oli voittamassa Venäjän-mestaruutta. Kausesta 2022–2023 alkaen hän on edustanut PHF:ssä pelaavaa Metropolitan Rovetersiä
Elias Hämäläinen
Elias Hämäläisellä oli levytyssopimus kolmesta pitkäsoitosta. Ensimmäisen albumin jälkeen Hämäläinen olisi halunnut laulaa englanniksi, mutta se ei sopinut levy-yhtiölle. Tästä johtuen sopimus purettiin yhteisymmärryksessä.
Minnamari Tuominen
Tuominen on tehnyt SM-sarjassa/liigassa 223 runkosarjaottelussa 111 ja syöttänyt 218 maalia. Pudotuspelien 61 ottelussa hän on viimeistellyt 21 ja alustanut 46 maalia. Yhdysvaltojen yliopistosarjassa hän pelasi 124 ottelua, joissa teki 16 ja syötti 33 maalia. Ruotsin pääsarjassa hän pelasi 32 runkosarjaottelua tehopistein 17+9=26. Pudotuspelien viidessä ottelussa hän teki yhden maalin. Venäjän liigan 36 runkosarjaottelussa hän teki seitsemän ja syötti 17 maalia. Kolmessatoista pudotuspeliottelussa hän antoi kuusi maalisyöttöä. PHF:ssä hän on 24 ottelussa tehnyt yhdeksän ja syöttänyt viisi maalia.
Paavo Nyrönen
Paavo (Paavali) Nyrönen (Savonen) (24. tammikuuta 1828 Saarijärvi – 4. huhtikuuta 1898 Saarijärvi) oli suomalainen maanviljelijä ja moninkertainen valtiopäivämies.
Elias Hämäläinen
Elias Hämäläinen on esiintynyt monipuolisesti sekä trubaduurina että yhtyeen kanssa ja tehnyt akustisia duokeikkoja mm. veljensä kanssa. Vuosien 2011–2012 keikoilla Markus Hämäläinen oli vahvasti mukana, ja veljekset työstivät yhdessä uusia kappaleita. Sittemmin Markus on keskittynyt Brand New Classics -yhtyeeseen ja Elias jatkanut pääosin trubaduurikeikkailua sekä laulujen tekemistä sooloartistina. Vuosina 2014–2015 Elias Hämäläinen esiintyi lukuisia kertoja Brand New Classics -yhtyeen vierailevana solistina Viking Linen laivoilla.
Minnamari Tuominen
Tuominen on voittanut naisten liigan syöttötilaston kaudella 2018–2019, puolustajien pistepörssin 2019–2020 sekä puolustajien maalitilaston kausilla 2017–2018 ja 2019–2020. Hänet on valittu liigan All Stars -joukkueeseen kausilla 2014–2015, 2015–2016, 2017–2018, 2018–2019 ja 2019–2020. Hän voitti puolustajien maalipörssin Ruotsin liigassa kaudella 2016–2017 ja PHF:ssä kaudella 2022–2023.
Paavo Nyrönen
Nyrösen vanhemmat olivat talollinen Israel Iisakinpoika ja Anna Kaarlentytär ja puoliso vuodesta 1851 Kaisa Heikintytär (k. 1896). Nyrönen oli talonpoikaissäädyssä Laukaan tuomiokunnan edustaja valtiopäivillä 1863–1864, 1872, 1877–1878 ja 1885. Hän teki vuoden 1872 valtiopäivillä aloitteen Keski-Suomen läänin perustamiseksi, samoin kuin esitti valtiopäivillä Jyväskylän seudun liikenneyhteyksien parantamista sekä kannatti suomen kielen aseman parantamista ja alkoholin valmistuksen rajoittamista tai kieltämistä kokonaan. Vuoden 1877 valtiopäivillä hän kannatti asevelvollisuuslain hyväksymistä.
Elias Hämäläinen
Omien keikkojen lisäksi Hämäläinen on esiintynyt mm. Lastenklinikoiden kummien Kesäkummit-konsertissa ja Joulu mielelle -konsertissa vuonna 2010. Joulukonsertissa hän esitti kappaleen ”Tulkoon joulu” duettona Hanna Pakarisen kanssa.
X Factor
Elias Hämäläinen oli X Factorin ennakkosuosikki kilpailun alusta asti. Hän teki Helsingin koelauluissa vaikutuksen kilpailun tuomareihin Goo Goo Dollsin kappaleella ”Slide” ja sai jatkopaikan pudotusleireille. Pudotusleireillä hän lauloi muun muassa Elvis Presleyn kappaleen ”Always on My Mind”, Lauri Tähkä & Elonkerjuun kappaleen ”Pauhaava sydän” ja Goo Goo Dollsin kappaleen ”Before It's Too Late”. Elias Hämäläinen pääsi Vasilij ”Gugi” Kokljuschkinin suojatiksi finaaliin alle 25-vuotiaiden sarjan edustajana.
Seitsemännen finaalikonsertin ”Suljettu sydän” -esityksessä kappaleen kirjoittanut Tuure Kilpeläinen oli mukana säestämässä Hämäläistä. Yleisö äänesti neljännen finaalikonsertin ”Maailma on kaunis” -kappaleen Hämäläisen esitettäväksi myös viimeisessä finaalissa Samuli Taskista vastaan. Helsingin jäähallissa 16. toukokuuta 2010 järjestetyssä finaalissa Hämäläinen esitti myös kappaleen ”1972” sen tekijän, Anssi Kelan, kanssa, sekä kappaleet ”Unchain My Heart” (Ray Charles) ja ”Jos sä tahdot niin” (Hector).
Katumuusikon ura
Ennen X Factor -kilpailuun osallistumista Hämäläinen ehti toimia useita vuosia katumuusikkona. City-lehti nimesi hänet Helsingin parhaaksi katusoittajaksi vuonna 2006. Hän esiintyi kitaransa kanssa mm. Rautatientorilla sekä silloisen Kaisaniemen (nykyään Helsingin Yliopisto) metroaseman Opintoputkessa, jossa hänen soittoaan kuvattiin myös X Factor -ohjelman insertteihin. Kesäkuusta 2011 lähtien Hämäläinen on toiminut silloin tällöin katumuusikkona, keikkojen ohessa.
Gusto-yhtye
Ennen X Factoria Hämäläinen toimi alternative rock -yhtye Guston vokalistina ja kitaristina. Kesällä 2008 perustetussa yhtyeessä soittivat myös Markus Hämäläinen sekä Mikko Heikkilä, Kari Heininen ja Tuomas Laivaara. Gusto on esiintynyt mm. Helsingin Taiteiden yössä Hitlantis-musiikkipalvelun tapahtumassa vuonna 2009. Hämäläisen debyyttialbumin kappale ”Se vain ois liian ikävää” on suomenkielinen versio Guston Hitlantiksessa julkaistusta (tosin myöhemmin palvelusta poistetusta) demokappaleesta ”It's Not Too Late”.
Huumerikos
Hämäläinen tuomittiin vuonna 2002 sakkorangaistukseen nuorena henkilönä tehdystä huumausainerikoksesta. Hän yritti 17-vuotiaana salakuljettaa Alankomaista Suomeen yli 26 kiloa khat-huumetta, luullen omien sanojensa mukaan kuljettavansa salaattia. Hämäläiselle ei tullut tapahtumasta merkintöjä rikosrekisteriin. Hämäläinen pyysi kotisivuillaan anteeksi ”nuoruuden hölmöilyjä”.
Pro-tukipiste
Pro-tukipisteen palveluihin ovat oikeutettuja sekä suomalaiset että ulkomaalaiset sukupuolesta riippumatta. Kaikki Pro-tukipisteen palvelut ovat maksuttomia ja luottamuksellisia. Halutessaan voi asioida nimettömänä. Palveluja voi saada englannin, suomen, thain, venäjän ja viron kielillä. Sosiaali- ja terveyspalveluita tarjotaan sekä päivystyspalveluina että ajanvarauksella.
Pro-tukipisteen työmuotoihin kuuluvat myös ammatillinen etsivä työ katualueella, baareissa, hierontapaikoissa ja netissä sekä vertaistyö. Lisäksi Pro-tukipiste ry arvioi asiakaskuntansa ihmisoikeuksien toteutumista Suomessa ja pyrkii vaikuttamaan asiakkaidensa tasavertaisen kohtelun toteutumiseen ja syrjäytymisen riskien vähentämiseen. Pro-tukipiste ry tekee verkostoyhteistyötä Pohjoismaissa, lähialueilla ja muualla Euroopassa. Pro-tukipiste on SOSTEn jäsenjärjestö.
Rahoitus
Toiminnan rahoitus koostuu pääosin julkisista avustuksista. Vuonna 2016 rahoituslähteet olivat: Sosiaali- ja terveysjärjestöjen avustuskeskus STEA (75 %), Sosiaali- ja terveysministeriö (tartuntatautien leviämisen ehkäisemiseen) (13 %) EU:n sisäisen turvallisuuden rahasto (ISF) (6 %), Helsingin ja Tampereen kaupunkien järjestöavustukset (5 %) ja muu rahoitus (esimerkiksi jäsenmaksut ja lahjoitukset) (1 %).
Indikaani
Indikaani (C14H17NO6) on glukoosin ja indoksyylin muodostama glykosidi. Luonnossa yhdistettä esiintyy indigo-suvun (Indigofera) kasveissa kuten indigokasvissa eli väri-indigossa (Indigofera tinctoria), värimorsingossa (Isatis tinctoria) ja väritattaressa (Persicaria tinctoria tai Polygonum tinctorium). Indikaani on esiaste kasveista saatavan indigon valmistuksessa.
Esiintyminen ja ominaisuudet
Indikaania esiintyy kasveissa erityisesti lehdissä vakuoleissa. Selvästi pienempinä määrinä sitä on myös kasvin varressa, juurissa, kukissa ja kukkanupuissa. Indikaanin pitoisuus lehdissä on noin 0,2–0,8 %.
Aksarka
Aksarka on Priuralskin piirin hallintokeskuksena toimiva taajama Jamalin Nenetsian autonomisen piirikunnan länsiosissa Luoteis-Siperiassa, Ob-joen etelärannalla lähellä Obinlahtea.
Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan Aksarkassa asui 3 133 henkeä ja koko kunnallispiirissä 14 995. Kylässä on toiminut vuodesta 1991 lähtien Priuralskin piirin kotiseutumuseo.
Indikaani
Esiintyminen ja ominaisuudet
Indikaania esiintyy nisäkkäiden virtsassa ja myös veriplasmassa tryptofaanin normaalina metaboliittina.
Käyttö
Kasvinosien sisältämä indikaani fermentoidaan, jolloin glykosidaaseihin kuuluva entsyymi nimeltään indimulsiini hydrolysoi indikaanin indoksyyliksi ja glukoosiksi. Fermentointiolosuhteissa indoksyyli hapettuu hyvin helposti indigoksi.
Medford (Oregon)
Medford on kaupunki Jacksonin piirikunnassa, Oregonin osavaltiossa, Yhdysvalloissa. Sen väkiluku oli vuoden väestönlaskennassa 74 907. Suurkaupunkialueella oli 208 545 asukasta. Medfordin nykyinen pormestari on Gary Wheeler.
Medford sai kaupunkioikeudet 24. helmikuuta 1885.
Iđoš
thumb|Ortodoksinen kirkko Iđošissa Iđoš on kylä Serbiassa. Se kuuluu Kikindan kuntaan, Pohjois-Banatin piirikuntaan ja Vojvodinan provinssiin. Kylässä asui vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan 1 822 asukasta.
Daniil Tarasov (jääkiekkohyökkääjä)
Daniil Vladimirovitš Tarasov (s. 20. kesäkuuta 1991) on venäläinen jääkiekkoilija.
Katurakkeja ja rottarinkuloita
Katurakkeja ja rottarinkuloita: muistelmia tapulikaupungista poikavuosilta, 2. p. nimiösivulla Katurakkeja ja rinkuloita: muistelmia tapulikaupungista poikavuosilta, on oululaisen Jaakko Tervon nuorisoromaani ja kirjan alaotsakkeen mukaan muistelmia kirjoittajan nuoruusvuosilta. Teos ilmestyi 1929 Gummeruksen kustantamana. Toisen painoksen on julkaissut Pohjoinen vuonna 1985.
Daniil Tarasov (jääkiekkohyökkääjä)
Ura
Kesäkuussa 2012 Worcester Sharks solmi Tarasovin kanssa sopimuksen kaudeksi 2012–2013. Hänestä tuli täten ensimmäinen venäläinen pelaaja, joka edustaa Worcesteria Sharksia. Tulokaskaudellaan Tarasov pelasi runkosarjassa 43 peliä, joissa teki 14 maalia ja 28 pistettä. Hän pelasi lisäksi myös ECHL:ssä San Francisco Bullsissa 17 ottelua. 2. huhtikuuta 2013 Tarasov siirtyi San Jose Sharksin NHL-kokoonpanoon ansaiten kaksivuotisen sopimuksen.
Tarasov palasi Venäjälle kaudeksi 2015–2016 ja liittyi Dinamo Moskovan joukkueeseen.
Katurakkeja ja rottarinkuloita
Juoni
Kirja kertoo 1800-luvun jälkipuolen oululaisten poikaporukoiden välisistä suhteista. Kuten Väinö Riikkilän myöhemmät kirjat tämä kertoo poikien tekemästä työstä sahateollisuudesta. Pääosa tarinasta on työtä, hiihtoa, luistelua, soutua, pojat näyttivät itselleen ja toisille kykynsä uskaliaisuudella ja jaksamisella. Poikien haukkumanimenä oli "rotat". Kesäjuhlissa kahvipannun voittaminen kiipeämällä saippuoituun lipputankoon oli oivalluksen voitto voimasta. Välillä koski joessa jäätyy ja vesi tulvii torille, välillä koko kaupunkia uhkaa tulipalo. Molemmissa kansa tulee pelastamaan sen mitä voidaan. Romaanin lopussa kaupunkiin saapuu rautatie.
Sigrid (laulaja)
Sigrid Solbakk Raabe (s. 5. syyskuuta 1996), taiteilijanimeltään Sigrid, on norjalainen laulaja ja lauluntekijä. Vuonna 2017 hän saavutti kansainvälistä menestystä singlellään ”Don’t Kill My Vibe”. Tammikuussa 2018 hän voitti BBC Music Sound of 2018 -palkinnon.
Nuoruus
Sigrid syntyi Ålesundissa, Norjassa. Hänen veljensä Tellef Raabe on muusikko, ja hänellä on myös sisko. 17-vuotiaana Sigridillä oli siskonsa kanssa yhtye, joka sai nimen Sala Says Mhyp hänen kuolleen kissansa Salan mukaan.
Ura
Sigrid aloitti uransa vuonna 2013 singlellä ”Sun”.
Vuonna 2016 Sigrid sai levytyssopimuksen Island Recordsilta. Single ”Don’t Kill My Vibe” julkaistiin vuonna 2017. Kappale oli mukana myös The Sims 4: Vanhemmuus -videopelin soundtrackilla. Sigrid esiintyi Readingin festivaaleilla elokuussa 2017.
Vuonna 2018 Sigrid julistettiin BBC:n Sound of 2018 -voittajaksi.
Yksityiselämä
Sigrid asuu Bergenissä.
Uuden vuoden yö (televisionäytelmä)
Uuden vuoden yö (joissakin lähteissä Uudenvuoden yö) on Yleisradion vuonna 1966 tuottama televisiosovitus Eeva-Liisa Mannerin näytelmästä, joka oli saanut kantaesityksensä vuotta aiemmin Tampereen Työväen Teatterissa. Samoin tamperelaisvoimin toteutettu televisioversio ensiesitettiin Yle TV2 -verkossa uudenvuodenaattona 1966. Sen ovat ohjanneet Eugen Terttula ja Jarmo Nieminen.