cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
RN Uragano
Valmistus
Alus tilattiin Triestestä CRDA:lta, missä köli laskettiin 17. kesäkuuta 1941. Alus laskettiin vesille 3. toukokuuta 1942 ja liitettiin laivastoon vielä samana vuonna 26. syyskuuta.
Palvelus
Alus upotettiin 2. helmikuuta 1943.
Alien Love Secrets
Alien Love Secrets on kitaristi Steve Vain vuonna 1995 julkaistu instrumentaalialbumi. The Boy from Seattle on soitettu hendriximäisellä tekniikalla.
Susi
Susi eli harmaasusi (Canis lupus) on koiraeläimiin kuuluva nisäkäs. Susi jaetaan nykyisin lähteestä riippuen 32–37 alalajiin, joista osa on jo kadonnut.
Susi on levinnyt suureen osaan pohjoista pallonpuoliskoa arktisilta alueilta Meksikon ja Intian leveysasteille saakka. Australiassa esiintyy lisäksi suden alalajiksi nykyisin yleensä luettava dingo. Susi oli aikoinaan maailman laajimmalle levinnyt nisäkäslaji. Alkuperäinen levinneisyysalue pieneni, kun susia vainottiin karjan suojelemiseksi ja ihmisiin kohdistuvien hyökkäysten pelossa. Nykyisin laji on maailmanlaajuisesti elinvoimainen, mutta tiettyjen alueiden susipopulaatiot ovat uhanalaisia. Suomen susikanta on 2000-luvulla vaihdellut noin 100 ja 300 yksilön välillä.
Arktiset sudet ovat väriltään vaaleita, eteläisemmät alalajit harmaita ja ruskeita. Sudet elävät pareittain tai perhekunnittain laumoissa, joissa on tavallisesti kolmesta yhteentoista jäsentä, joskus yli 20. Laumassa on yksi lisääntyvä pari, ja muut jäsenet ovat niiden eri-ikäisiä jälkeläisiä. Laumat saalistavat yhdessä suuria kasvinsyöjiä, kuten hirviä ja peuroja, mutta susi voi syödä myös pienempiä eläimiä ja haaskoja. Yhden lauman reviiri on alle sadasta usean tuhannen neliökilometrin laajuinen. Susi liikkuu pääasiassa hämärissä ja yöllä. Nuoret sudet vaeltavat, minkä ansiosta susi leviää nopeasti uusille asuma-alueille.
Tavallinen kesykoira (Canis lupus familiaris) on suden alalaji.
Mitat
Susi on suurikokoisin nykyisin elävä koiraeläinlaji, huomattavasti kettua ja supikoiraa suurempi. Urokset ovat tyypillisesti kookkaampia kuin naaraat. Suden pituus on 100–140 senttimetriä ja paino yleensä 20–50 kilogrammaa. Suurimmat sudet elävät Kanadassa ja Alaskassa, ja siellä on tavattu muutamia yli 77 kilogramman painoisia yksilöitä. Suurin punnittu susi oli Alaskassa vuonna 1939 tapettu 80 kilogrammaa painanut harmaasusi.
Suden suorana roikkuvan hännän pituus ilman kärkikarvoja on 35–50 senttimetriä ja kärkikarvojen kanssa 10–12 senttimetriä enemmän. Korvien pituus on 10,5–12 senttimetriä. Hartia- eli säkäkorkeus on 66–81 senttimetriä. Susi muistuttaa ulkonäöltään paljon koiraa, mutta sen jalat ovat pidemmät, käpälät suuremmat, rinta kapeampi ja häntä suorempi. Pää on noin 22 senttimetriä pitkä. Niskassa on kaulan tyvestä alkava kyyneleen muotoinen harja, joka jatkuu selkärankaa pitkin kohti häntää; olkapään kohdalla harjan leveys on noin 15,2 senttimetriä. Harjassa olevat karvat ovat 10–12,7 senttimetriä pitkiä ja kiinnittyvät karvankohottajalihaksiin. Kohotettuina ne saavat suden näyttämään vielä suuremmalta.
Sudella on sekä talvi- että kesäturkki.
Väritys
pienoiskuva|Valkoturkkinen [[napasusi Kanadassa.]] Suden turkin pohjaväri on yleensä harmaankeltainen, mutta sävy voi vaihdella huomattavasti lähes valkoisesta mustahkoon. Myös yksittäisen yksilön turkki voi olla kirjava. Väritys vaihtelee jonkin verran myös vuodenaikojen mukaan, ja erityisesti kesäturkki on punertavampi tai ruosteenruskeaan vivahtava. Vatsapuolella väritys on yleensä vaaleampaa: kellertävää tai harmaanvalkoista. Jalat ja käpälät ovat vaalean kellertävät ja eturaajojen ranteen yläetupuolella on hyvin usein pitkänomainen musta juova. Huulet ja kurkkuosa ovat tavallisesti valkoiset ja kirsu musta. Etujaloissa on usein mustat juovat, ja etuselässä, hartioissa ja hännän kärjessä on mustaa peitinkarvaa. Talviturkki on harmaanvalkoinen, ja posket ovat monesti vaaleat.
Arktisten alueiden sudet ovat usein liki valkoisia. Fennoskandian sudet ovat väritykseltään vaalean kellertävästä harmaaseen, ja selässä on tavallisesti tummempaa karvoitusta. Talvikarva on kesäkarvaa vaaleampaa. Eteläisempien lauhkeiden alueiden sudet ovat väriltään hieman punertavasta ruskeanharmaaseen, ja valkeaa karvoitusta voi olla raajojen sisäpinnoilla, vatsassa ja kuonossa. Eteläiset sudet ovat myös pohjoisia susia pienempiä, ja niiden korvat ovat suurempia, karvoitus lyhyempää ja turkin alusvilla vähäisempää.
Aistit ja anatomia
thumb|Suden kallo. Sudella on suuri pää ja pitkä kuono sekä pystyt, pyöreäpäiset korvat. Mantelinmuotoiset silmät sijaitsevat vinossa asennossa pään sivuilla; niiden väri vaihtelee oranssinkeltaisesta vaaleankeltaiseen ja jopa vihreään. Pääkallo on erityisen pitkä, mikä tarjoaa hyvät edellytykset eläimen tarkalle hajuaistille. On arvioitu, että suden hajuepiteelin pinta-ala on 14 kertaa suurempi kuin ihmisen. Myös suden kuulo on erittäin hyvä, mutta näkö on aisteista suhteellisesti heikoimmin kehittynyt, ja liikkumattoman kohteen havaitseminen voi olla sudelle vaikeaa. Koiran tavoin susi kuulee huomattavasti korkeampia ääniä kuin ihminen.
Aikuisen suden suussa on kaikkiaan 42 hammasta, joista 20 sijaitsee yläleuassa ja 22 alaleuassa. Yläleuan molemmilta puolilta puuttuu yksi poskihammas. Hampaisto ja leuat ovat petoeläimelle tyypilliset, ja lihavoittoinen ruokavalio näkyy hampaistossa selvästi. Kulmahampaat ovat suuret, mutta eivät erityisen terävät tai veitsimäisesti litistyneet kuten ilveksellä. Raateluhampaat ovat suuret ja tehokkaat, huomattavasti pidemmät ja kookkaammat kuin koiralla. Niiden pituus on yläleuassa noin 23–29 millimetriä ja alaleuassa 27–30 millimetriä. Hyvin kehittyneet välihampaat, joita käytetään pienempien ravintokohteiden paloittelussa, kertovat myös monipuolisesta ravinnosta. Poskihampaatkin ovat kohtalaisen hyvät, ja suden hampaisto soveltuukin monipuolisemman ravinnon käyttöön kuin esimerkiksi ilveksen hampaisto. Kummassakin etujalassa on viisi varvasta, takajaloissa neljä; etutassun viidennet varpaat ovat surkastuneet. Pitkät ja voimakkaat kynnet ovat hiilenmustat toisin kuin koiralla. Susi käyttää kynsiään kaivamiseen ja maahan tarttumiseen juoksemisen aikana, ei saaliin sieppaamiseen.
Jäljet ja jätökset
Suden jäljet ovat tyypilliset koiraeläimen jäljet, ja ison koiran ja suden jälkiä voi olla vaikea erottaa toisistaan. Muiden koiraeläinten tavoin susi on varvasastuja, jonka etutassut ovat takatassuja kookkaampia; tyypillinen etukäpälän jäljen leveys on 10–11 senttimetriä, kun taas takakäpälän jälki on 9–10 senttimetriä leveä. Takatassun jälki näyttää hieman pitkulaisemmalta kuin etutassun jälki. Jäljissä näkyvät selvästi neljän pitkän ja voimakkaan kynnen jättämät painaumat. Etu- ja keskivarpaat ovat symmetrisesti linjassa. Muodoltaan jäljet ovat pyöreitä tai munanmuotoisia, ja neljä varvasanturaa näkyvät selvästi.
pienoiskuva|Suden ulostetta. Suden ulosteet ovat noin 2,5–3 senttimetriä paksuja, pötkömäisiä sekä pahan ja voimakkaan hajuisia, paljolti koiran ulosteen kaltaisia mutta suurempia. Ne sisältävät usein karvoja ja luunpaloja, ja mitä mustempia ne ovat, sitä lihapitoisempaa suden ravinto on ollut. Susi myös merkitsee reviiriään virtsaamalla näkyvälle paikalle, kuten kivelle tai puunrungolle.
Suden jättämät haaskat tuntee siitä, että niitä on purtu voimakkaasti kurkusta ja lämmin veri on valunut hangen läpi maahan. Raatelujäljet ovat pienemmillä hirvieläimillä selvästi pahempia kuin ilveksen jäljiltä, mutta hirveä sudet raatelevat usein myös kyljistä ja takajaloista. Sudet syövät usein tappamansa hirvieläimet lähes kokonaan, ja tällöin karvoja, luita ja pötsi löytyy haaskan lähettyviltä. Susi on voimakas purija ja kykenee karhusta poiketen paloittelemaan ja rikkomaan suuriakin luita. Susi voi kuitenkin hyödyntää karhun jo kaatamaa haaskaa.
Levinneisyys ja elinympäristö
Sutta esiintyy Pohjois-Amerikassa, Euraasiassa, Pohjois-Afrikassa ja Australiassa. Suurimmat susikannat ovat Kanadassa, jossa susia on yli 50 000 yksilöä ja Venäjällä, jossa on noin 30 000 yksilöä. Vuosien 2010–2013 tilaston mukaan Euroopassa oli Venäjän ulkopuolella noin 13 000 sutta, joista Romaniassa noin 2 000, Espanjassa vajaat 2 000, Bulgariassa noin 1 000 ja Puolassa noin 950.
Susi on sopeutunut elämään hyvin erilaisissa ympäristöissä, kuten arolla, tundralla ja metsissä. Susia tavataan jopa kaupunkien lähistöillä, missä ne käyttävät ravinnokseen ihmisen toiminnasta syntyvää jätettä.
Suomessa
Suomen susikanta on vuoden 2000 jälkeen Luonnovarakeskuksen mukaan vaihdellut 100 yksilöstä noin 300 yksilöön. Maaliskuussa 2021 Suomessa oli 279–321 sutta, mikä on suurin luku 120 vuoteen. Susilaumoja Suomessa vuonna 2018 oli 20, ja lisäksi viisi laumaa Suomen ja Venäjän välisen rajan molemmin puolin. Vuonna 2018 Suomen susikannan painopiste oli siirtynyt itäisestä Suomesta läntiseen Suomeen, jossa Suomen susista on noin 70 prosenttia. Suomessa kanta ei kuitenkaan juuri kasva, vaikka poikastuotto on hyvä. Syynä on joidenkin tutkijoiden mielestä sitkeä susiviha, joka ilmenee muun muassa salakaatoina, sudella pelotteluna ja susitutkijoiden uhkailuna.
Taksonomia
Suden tieteellisen nimen Canis lupus antoi vuonna 1758 ruotsalainen kasvi- ja eläintieteilijä Carl von Linné. Canis on latinankielinen "koiraa" tarkoittava sana, ja kyseisen nimiseen sukuun Linné luokitteli erilaiset koiraa muistuttavat lihansyöjät, kuten koirat, sudet ja sakaalit. Tavallisen kesykoiran Linné luokitteli omaksi lajikseen nimellä Canis familiaris; syynä oli ennen kaikkea sen ylöspäin kaartuva häntä, jollaista ei ole millään muulla koiraeläimellä.
Sukupuu
Susi voi risteytyä ja tuottaa lisääntymiskykyisiä jälkeläisiä kaikkien Canis-suvun yksilöiden kanssa. Euroopassa sudet lisääntyvät koirien kanssa ja Pohjois-Amerikassa myös kojoottien kanssa. Koirasudet takaisinristeytyvät susien kanssa kuitenkin vain harvoin. Koirasuden toinen vanhempi on yleisimmin saksanpaimenkoira, siperianhusky tai malamuutti, ja sen voi erottaa oikeasta sudesta kynsien värin, hännän asennon ja silmien muodon avulla.
Alalajit
Monet suden populaatiot eroavat toisistaan ulkomuodoltaan. Susia onkin luokiteltu useisiin alalajeihin turkin värityksen, morfologisten ominaisuuksien, kuten kallon pituuden, ja nykyisin myös perimän eroavaisuuksien perusteella. Luokittelussa on tapahtunut aikojen saatossa myllerryksiä. Sudesta on kuvattu lähteestä riippuen 32 –37 alalajia.
center|550px|thumb|Suden alalajien levinneisyydet.
Pohjois-Amerikassa alalajeja on luokiteltu kuusi, joista laajimmalle on levinnyt Canis lupus nubilus eli puhvelisusi.
thumb|Arktisten alueiden sudet, kuten Pohjois-Amerikassa esiintyvä [[arktinen susi, ovat vaaleita.]] Arktisten alueiden sudet ovat vaaleita ja isokokoisia. Euraasiassa ne kuuluvat albus- ja Pohjois-Amerikassa arctos-alalajeihin.
Havumetsävyöhykkeen susia ovat Uralin communis ja Pohjois-Amerikan luoteisosien occidentalis, susista suurikokoisin.
Himalajalla elää himalajansusia, joiden on ehdotettu olevan kokonaan oma lajinsa. Japanissa on elänyt kaksi suden alalajia, mutta ne kuolivat sukupuuttoon 1800- ja 1900-lukujen taitteessa.
thumb|[[Punasusi muistuttaa kojoottia.]] Pohjois-Afrikassa elävän kultasakaalin alalajiksi aiemmin määritelty Canis aureus lupaster polveutuukin vuonna 2011 julkaistujen dna-analyysien perusteella eteläaasialaisesta harmaasudesta. Myös pohjoisamerikkalainen punasusi (rufus) on ollut tieteellisten väittelyjen kohteena, sillä sitä epäillään esimerkiksi kojootin ja harmaasuden risteymäksi. Se luetaan nykyisin suden alalajiksi, vaikka sitä on aiemmin pidetty omana lajinaan.
thumb|Australialainen [[dingo.]] Aiemmin erillisenä lajina pidettyä dingoa (Canis lupus dingo) tavataan Australiassa ja osissa Kaakkois-Aasiaa.
Luonnonvaraisten populaatioiden lisäksi suden alalajeihin kuuluu myös kesykoira (Canis lupus familiaris).
Alalajien luettelo
thumb|Canis lupus lupus. Ristillä (†) merkityt alalajit ovat kuolleet sukupuuttoon.
Lauma
thumb|Susilauma Yhdysvaltain [[Yellowstonen kansallispuisto|Yellowstonessa.]] Sudet elävät pareittain tai perhekunnittain laumoissa, joissa on tavallisesti kolmesta yhteentoista jäsentä. Laumassa on yksi lisääntyvä pari ja sen eri-ikäisiä jälkeläisiä, jos niitä on parille jo syntynyt. Jos ravinto-olot ovat erityisen hyviä, laumassa on joskus kaksikymmentäkin jäsentä. Suurin raportoitu lauma havaittiin 1960-luvulla Alaskassa, ja siinä oli 36 yksilöä.
Lauman kokoonpano muuttuu liki vuosittain. Jälkeläiset lähtevät synnyinlaumastaan yleensä viimeistään kolmivuotiaina. Kun johtava susi kuolee, joku sen jälkeläisistä tai lauman ulkopuolelta tullut susi hyväksytään menetetyn tilalle. Laumassa voi johtavan parin lisäksi olla muitakin jo sukukypsiä yksilöitä. Ne kuitenkin lisääntyvät vasta jos ne perivät johtajan paikan tai jättävät lauman perustaakseen oman perheen ja sitä kautta uuden lauman.
Susilauma pitää arvojärjestystään yllä niin lepyttelyllä kuin riitelylläkin. Jokaisella yksilöllä on omaan synnynnäiseen temperamenttiinsa perustuva taipumus käyttäytyä kussakin tilanteessa. Tavallisimmin arvojärjestys näkyy pienen saaliin äärellä: ensimmäisenä ruokailevat lisääntyvä pari ja sen alle vuoden vanhat pennut, viimeisinä nuoret lapsenhoitajiksi jääneet sudet. Jos saaliseläimiä on vähän, nuoret yksilöt saattavat jättää lauman tavallista aikaisemmin.
Jos toinen lisääntyvistä jäsenistä kuolee, lauma saattaa hajota. Suuret laumat kestävät vastoinkäymisiä paremmin kuin pienet. Jos kumpikin lauman johtajista kuolee, lauma hajoaa lähes varmasti. Nuorten pentujen selviytyminen riippuu paljolti siitä, kuinka monta aikuista sutta ja lastenhoitajaa laumaan jää.
Elinpiiri ja reviiri
Susilaumalla tai susiparilla on oma elinpiirinsä ja siihen kuuluva reviiri, jota se puolustaa ja jolta se etsii ravintonsa. Arktisilla alueilla, missä ruokaa on vähemmän, reviirit voivat olla jopa usean tuhannen neliökilometrin laajuisia. Suomessa ja Skandinaviassa reviirit ovat keskimäärin tuhat neliökilometriä. Etelässä reviirit ovat pienempiä kuin pohjoisessa, alle sadasta muutamaan sataan neliökilometriin. Susien reviirit ovat suhteellisen pysyviä. Joskus elinpiirit ovat päällekkäisiä, ja joskus niiden välissä on ei-kenenkään maata. Sudet merkitsevät elinpiirinsä hajumerkein ja ilmoittavat läsnäolostaan ulvomalla.
Liikkuminen
thumb|200px|left|Suden jälkiä. Susi liikkuu kaikkina vuorokaudenaikoina, pääasiassa kuitenkin hämärissä ja yöllä. Susi liikkuu saalistaakseen ja vartioidakseen reviiriään, yleensä samanaikaisesti. Suden liikkumisaktiivisuus vaihtelee iän, sukupuolen ja vuodenajan mukaan. Pesimäaikana keväällä emo viihtyy poikasineen pesän lähettyvillä. Myös lauman nuoret ei-sukukypsät naaraat viettävät aikaa pesän luona. Loppukesällä susien liikkumisalue jälleen laajenee, kun pennut alkavat liikkua muiden mukana. Syys–lokakuussa sudet jättävät pesän ja kohtaamispaikkansa ja siirtyvät kokonaan vaeltelevaan elämäntapaan. Pesimäajan ulkopuolella susi liikkuu keskimäärin 10–30 kilometriä päivässä, ja se voi siirtyä päivän aikana 70 kilometriäkin. Kaadettuaan hirvieläimen susi voi pysytellä saaliin lähettyvillä kaksikin vuorokautta.
Susi suosii liikkumistapana ravaamista; kovalla alustalla susi ravaa useimmiten ruumis hieman vinottain menosuuntaan. Talvisin suden jälkijono onkin tyypillisimmillään helmimäinen ravijälkijono. Syvässä ja upottavassa hangessa susi voi paikoitellen joutua hyppimään, mikä kuluttaa runsaasti energiaa. Liikkeissään susi on määrätietoinen ja suoraviivainen; tosin uteliaat pennut käyttäytyvät leikkisämmin. Loppusyksyllä ensilumen aikoihin sudenpennut ovat jo aikuisten kokoisia, mutta ne voi vielä erottaa juuri telmimisen jäljistä. Susi kykenee myös hetkellisesti seisomaan pystyasennossa.
Saalistaminen ja ravinto
thumb|Susia saalistamassa [[vapitia.]] thumb|Susia [[biisonin ympärillä. Ne eivät hyökkää ellei biisoni lähde pakoon ja laukaise susissa saalistusreaktiota.]] Suden ruokavalio vaihtelee sen asuinalueen mukaan. Suden perusruokaa ovat suurikokoiset sorkka- ja kavioeläimet kuten hirvi, mutta sudet syövät myös pieniä eläimiä, karjaa, haaskoja ja jätteitä. Susi syö vuorokaudessa keskimäärin 2,5–6,0 kilogrammaa ruokaa. Ihminen ei ole suden ravintoa.
Sudet saalistavat Suomessa ja Skandinaviassa öisin, sillä ihmistoiminta saattaa häiritä ruokailua ja saalistusta päivällä. Ihminen vaikuttaa suden saalistukseen myös epäsuorasti säätelemällä riistakantoja.
Saalistaessaan sudet toimivat yleensä laumana. Yksinäinenkin susi pystyy kaatamaan varsin suuria saaliseläimiä, kuten hirviä, mutta se on harvinaista. Susipari saalistaa yleensä yhdessä. Perhelaumaan kuuluvat sudet jakaantuvat usein pienempiin ryhmiin lähtiessään saalistamaan.
Suden saalistusyrityksistä yleensä alle puolet onnistuu. Paikoilleen uhkaavan näköisenä jämähtänyt hirvi tai vapitiuros todennäköisesti selviytyy, mutta pakenemaan lähtevä saa sudet kintereilleen. Suuri hirvieläin voi aiheuttaa saalistavalle sudelle vakavia vammoja, ja susi saalistaakin ahkerimmin silloin kun saaliseläimet ovat kaikkein heikoimmillaan ja olosuhteet kuten paksut lumihanget vaikeuttavat niiden liikkumista.
Susi pyrkii aktiivisesti tappamaan reviirillään eläviä pienempiä petoeläimiä, kuten kettuja ja supikoiria, vähentääkseen näin kilpailua ravinnosta. Susi saattaa odottaa kettua sen pesäkolon suulla tai polun varrella, eikä paikalle sattuvalla pienpedolla ole juuri mahdollisuuksia päästä sudelta karkuun. Esimerkiksi Keski-Suomessa on havaittu uusien susireviirien muodostumisen johtaneen kettujen ja supikoirien vähenemiseen ja sen seurauksena metsäkanalintujen runsastumiseen. Tällainen käyttäytyminen toisaalta altistaa sudet pienpedoista tarttuville sairauksille, varsinkin kapille.
Lisääntyminen
Susi tekee pesänsä yleensä reviirin keskiosaan, missä on rauhallisinta. Usein se kaivaa pesäonkalon kangasmaahan, missä maaperä on helposti kaivettavaa ja läpäisee vettä hyvin. Kaivetut pesät ovat usein rinteessä. Onkalon välitön lähiympäristö voi olla suhteellisen avaraa, mutta näkyvyyttä ei saa olla kovin kauas. Susi voi tehdä pesänsä myös maan päälle turvemaille tai kuusen oksien suojaan, mikä on Suomessa tyypillistä. Susi perustaa pesänsä yleensä korkeintaan sadan metrin päähän vesipaikasta. Joskus se veden läheisyyden vuoksi pesii vain sadan metrin päässä vilkasliikenteisestä tiestäkin. Jos pesää häiritään, susiemo siirtää poikaset toiseen pesään.
Pennut ovat syntyessään täysin emostaan riippuvaisia. Pentueissa on keskimäärin 4–6 pentua. Lauma hoitaa pentuja yhdessä. Pennut ovat syntyessään sokeita ja avuttomia kuin koiranpennut. Ne painavat syntyessään 300–500 grammaa. Pentujen silmät aukeavat 10–14 päivän ikäisinä. Emo imettää niitä 8–10 viikkoa ja totuttaa niitä liharuokaan kolmiviikkoisesta alkaen.
Viestintä
thumb|left|150px|Ulvova susi. thumb|left|150px|Suden ulvontaa. Susien äänellinen viestintä on monimuotoista. Susien tunnetuin viestintämuoto on ulvominen, mutta ne myös murisevat, vikisevät ja haukkuvat.
Sudet ulvovat usein kutsuakseen lauman muita jäseniä paikalle, ilmoittaakseen lauman sijainnin muille susilaumoille tai vahvistaakseen omaa reviiriään. Sudet ulvovat useammin silloin, kun niillä on jotain suojattavaa, esimerkiksi vastapyydystetty saalis, ja harvemmin välttääkseen riitoja muiden susilaumojen kanssa. Toisin kuin usein kuvitellaan, sudet eivät ulvo mitenkään tavallista enemmän täysikuulla, joskin ne ulvovat usein juuri iltahämärän ja yön aikaan metsästyksen takia.
Sudet käyttävät ulvomista ja hajumerkintänä virtsaa ilmoittaakseen oman reviirinsä rajat. Susilaumat välttelevät toisia laumoja yhteenottojen takia. Reviiriään merkitsevä susi nostaa jalkaansa, ja virtsaamispaikka on selvästi näkyvä, kuten kivi tai puunrunko. Uros nostaa jalkaansa ja naaras virtsaa istualtaan, kuten yleensä koiratkin. Susilaumassa tavallisesti johtajapari, uros ja naaras, virtsaa koipea nostamalla ja muut virtsaavat istualtaan.
Sudet, kuten muutkin koiraeläimet, käyttävät erittäin runsaasti ruumiinkieltä. Ne ilmaisevat alistuvuuden toista laumanjäsentä kohtaan painamalla niskansa alas ja jopa selinmakuulle käyden. Häntää käytetään myös sosiaalisen aseman viestimiseen: Lauman johtajat pitävät usein häntäänsä pystyssä, alempiarvoiset sudet pitävät häntäänsä matalalla, alistumista osoittaessaan jopa jalkojensa välissä.
Sudet välttävät katsomasta ylempiarvoistaan silmiin. Silmiin tuijottaminen koetaan uhkaavaksi eleeksi.
Uhat ja vaivat
Ihmisen vuoksi suden levinneisyys on supistunut voimakkaasti ja sutta tavataan enää lähinnä harvaan asutuilla vuoristo- ja erämaaseudulla. Vainon seurauksena susipopulaatiot ovat kutistuneet, mikä on johtanut riskiin niiden häviämisestä sekä sisäsiittoisuuteen ja geneettisen monimuotoisuuden häviämiseen. Suden ongelma on myös risteytyminen kesykoiran kanssa, vaikka tämä onkin luonnonoloissa vähäistä.
Sudelle tauteja aiheuttavat esimerkiksi vesikauhu, penikkatauti, koirien parvovirus, papillooma- ja hepatiittivirukset sekä sienten aiheuttama blastomykoosi. Suden loisia ovat ekinokokit, laakamadot, syyhypunkki, sikaripunkki, kirput, puutiaiset ja muut punkit, täit ja väiveet.
Koska susi on ravintoverkon yläpäässä, sillä ei ole luontaisia vihollisia, ja pääosa susien kuolemista liittyy tavalla tai toisella ihmiseen. Alueilla, joilla on suuri susitiheys ja vähenevät saaliskannat, susia kuolee eniten nälkään ja toisten susien tappamina.
Kaisa Mäkäräinen
Kaisa Leena Mäkäräinen (s. 11. tammikuuta 1983 Ristijärvi) on suomalainen ampumahiihtäjä, joka lopetti kansainvälisen kilpauransa maaliskuussa 2020.
Susi
Elinikä
Suden tyypillinen elinikä on noin kahdeksan vuotta. Luonnossa sudet voivat elää enimmillään jopa yli 13-vuotiaiksi, valvotussa ympäristössä 16-vuotiaiksi. Suden ennätysikä on noin 20 vuotta.
Kaisa Mäkäräinen
Kaudella 2010–2011 Mäkäräinen voitti ensimmäisenä suomalaisena ampumahiihdon maailmancupin kokonaiskilpailun. Vuonna 2011 hän voitti myös takaa-ajon maailmanmestaruuden ja hänet valittiin Suomen Vuoden urheilijaksi. Mäkäräinen voitti maailmancupin kokonaiskilpailun toisen kerran kaudella 2013–2014 ja kolmannen kerran kaudella 2017–2018.
Susi
Tutkimus
2020-luvun alussa Suomessa oli vain kuusi susitutkijaa, ja sen lisäksi susien DNA-näytteitä kerättiin vapaaehtoisten avulla. Suomi on maailman kärkeä susitutkimuksessa, ja eläimen käytös, kannan koko ja reviirit tunnetaan tarkoin. Kuitenkin Suomessa susitutkijoihin kohdistuva uhkailu estää toisinaan susien pannoittamisen tutkimusaineston keräämiseksi. Esimerkiksi Luonnonvarakeskus totesi 2020-luvun alussa, että sen tutkijoiden työturvallisuutta ei voida taata uhkailun takia, minkä vuoksi talvella 2020–2021 susia ei pannotettu. Myös muut tutkijat ovat saaneet tappouhkauksia. Erään susitutkijan vaimoa uhkailtiin lastensuojeluilmoituksilla 2010-luvun lopulla. Myös DNA-näytteiden kerääjiä kohtaan on ollut asiatonta viestintää 2020-luvun alussa.
Satelliittilähettimillä varustetuilla seurantapannoilla Luonnonvarakeskus pystyy tutkimaan susien liikkumista sekä reviirien ja kannan kokoa. Susien liikkeitä seurataan yhä enemmän susista otetuilla DNA-näytteillä. Talvella 2020–2021 DNA-näytteiden keräys laajeni kaikille susilaumojen ja -parien reviireille Suomessa.
Kaisa Mäkäräinen
Mäkäräinen paljasti toukokuussa 2018 kärsivänsä hajataitosta, joka hidasti hänen tähtäämistään ammunnassa.
Mäkäräinen oli yli 15 vuoden ajan yhdessä entisen avopuolisonsa Jarkko Siltakorven kanssa, mutta pari erosi vuonna 2021.
Tausta
Mäkäräinen opiskeli Sotkamon urheilulukiossa ja aloitti lukion jälkeen opinnot Joensuun yliopiston (nykyinen Itä-Suomen yliopisto) fysiikan laitoksen aineenopettajalinjalla. Hän aloitti maastohiihtäjänä ja siirtyi ampumahiihtoon vasta 20-vuotiaana.
Susi
Suojelu
Susikannat ovat osittain suojelun ansiosta kasvaneet Euroopassa voimakkaasti 1900-luvun lopulta alkaen, ja sudet ovat levinneet uusiin maihin. Jotkut ovat lisääntyneiden petovahinkojen vuoksi ehdottaneet suden suojelun lopettamista.
Kaisa Mäkäräinen
Arvokilpailut
Mäkäräisen ensimmäiset ampumahiihdon arvokilpailut olivat Hochfilzenin MM-kilpailut 2005, jossa hän sijoittui 15 kilometrin normaalimatkalla 49:nneksi ja 7,5 kilometrin sprintissä 73:nneksi. Anterselvan MM-kisoissa 2007 Mäkäräinen oli 12,5 kilometrin yhteislähdössä seitsemäs ja 15 kilometrin normaalimatkalla kahdeksas. Östersundissa 2008 hän oli yhteislähtökilpailussa 15:s. Pyeongchangin MM-kilpailuissa 2009 Mäkäräinen oli pikakilpailussa 23:s ja takaa-ajossa neljäs.
Susi
Suomessa
1970-luvulla Suomessa suden kaadosta maksettiin palkkioksi 500 markkaa. Susien metsästystä koskeva lainsäädäntö on vaihdellut Suomessa tiheään etenkin poronhoitoalueen ulkopuolella. Vuodesta 1999 alkaen poikkeuslupia suden kaatoon voitiin myöntää edellytysten täyttyessä eli vahinkojen estämiseksi, ja rauhoitusaika oli huhtikuusta syyskuuhun tai lokakuuhun. Vuodesta 2006 riistanhoitopiireille tuli mahdolliseksi myös kannanhoidollisten lupien myöntäminen. Luvat myönnettiin tiettyjen yksilöiden kaatamiseksi, ei vain vahinkojen perusteella. Käytännöstä luovuttiin kaksi vuotta myöhemmin susien vähennyttyä. Vuonna 2011 pyyntilupien myöntäminen siirtyi uudelle Suomen riistakeskukselle. Vuonna 2015 Suomeen myönnettiin taas suden metsästyslupia kannanhoidon takia.
Kaisa Mäkäräinen
Arvokilpailut
Olympialaisissa Mäkäräinen kilpaili ensimmäisen kerran Vancouverissa 2010 ollen 7,5 kilometrin sprinttikilpailussa 59:s, 10 kilometrin takaa-ajossa 45:s ja 15 kilometrin normaalimatkalla 46:s. Hanty-Mansijskin MM-kisoissa 2011 Mäkäräinen voitti ensimmäisenä suomalaisena naisampumahiihtäjänä maailmanmestaruuden. Pikakilpailussa hän tuli toiseksi häviten Magdalena Neunerille 12,2 sekuntia. Mäkäräinen selvitti sekä sprintin että takaa-ajon ilman sakkoja ja voitti takaa-ajon ohitettuaan Neunerin viimeisellä ampumapaikalla tämän jouduttua kahdelle sakkokierrokselle. 12,5 kilometrin yhteislähtökilpailussa Mäkäräinen oli neljäs. Kaisa Mäkäräisen MM-kulta toi hänelle toisen sijan kilpailussa Suomen Urheilugaalan Vuoden sykähdyttävimmästä hetkestä. Yleisöäänestyksessä 31,7 prosenttia äänistä annettiin Mäkäräisen saavutukselle, mikä oli alle kuusi prosenttiyksikköä vähemmän kuin äänestyksen voittajalla.
Ruhpoldingin MM-kilpailujen 2012 päätöslajina olleessa yhteislähdössä Mäkäräinen sai pronssia. Nové Měston MM-kisoissa 2013 hän oli normaalimatkalla kahdeksas, pikakilpailussa yhdeksäs ja takaa-ajossa kymmenes. Sotšin olympialaisissa 2014 Mäkäräinen oli yhteislähdössä kuudes, normaalimatkalla yhdeksäs, sprintissä 30:s ja takaa-ajossa 16:s.
Susi
Suomessa
Euroopan unionin tuomioistuin on vaatinut Suomea perustelemaan paremmin sudenmetsästyksen poikkeusluvat. Suomi sai vuonna 2019 Euroopan unionin tuomioistuimelta langettavan päätöksen kannanhoidollisesta sudenmetsästyksestä.
Kaisa Mäkäräinen
Arvokilpailut
Kontiolahden MM-kilpailuissa 2015 Mäkäräinen voitti pronssia normaalimatkalla. Pikakilpailussa hän ampui huonoissa olosuhteissa viisi sakkoa ja oli 35:s. Tulos oli Mäkäräisen heikoin pikakilpailussa viiteen vuoteen. Takaa-ajossa Mäkäräinen oli 12:s ja yhteislähdössä 15:s. Hän hiihti myös Suomen yhdeksänneksi sijoittuneessa sekaviestijoukkueessa. Mäkäräisen nousu MM-pronssille kotikisoissa Kontiolahdella valittiin Suomen Urheilugaalassa Vuoden sykähdyttävimmäksi urheiluhetkeksi. Oslon MM-kilpailuissa 2016 hän sijoittui pikakilpailussa yhdeksänneksi ja takaa-ajossa seitsemänneksi. Yhteislähdössä hän saavutti pronssia.
Hochfilzenin MM-kilpailuissa 2017 hän sijoittui pikakilpailussa kahdenneksitoista, takaa-ajossa seitsemänneksi ja normaalimatkalla viidenneksitoista. Yhteislähtökilpailussa hän sai pronssia. Pyeongchangin olympialaisissa 2018 hän oli pikakilpailussa 25:s, takaa-ajossa 22:s, normaalimatkalla 13:s ja yhteislähdössä kymmenes. Sekaviestissä Suomi oli kuudes.
Vuoden 2019 MM-kilpailuissa Östersundissa Mäkäräinen hiihti toisen osuuden kymmenenneksi sijoittuneessa Suomen sekaviestijoukkueessa. Pikakilpailussa hän ampui kaksi sakkoa pystypaikalta ja kaatui kesken kilpailun, ollen lopputuloksissa sijalla 12. Takaa-ajokilpailussa Mäkäräinen ampui seitsemän ohilaukausta ja oli lopputuloksissa sijalla 17. Hän osallistui yhdessä Tero Seppälän kanssa pariviestiin, jossa Suomen sijoitus oli 12:s. Normaalimatkalla hän sijoittui 45:nneksi ja yhteislähdössä 23:nneksi.
Susi
Ulkomailla ja Suomen naapurimaissa
Kanadassa ja Venäjällä sutta metsästetään turkiseläimenä ja kannan säätelyn takia. Vuonna 2005 Norjassa päätettiin tappaa viisi maan 20 sudesta. Sesse Koiviston mukaan metsästys hävitti sudet Ruotsista ja Norjasta sukupuuttoon 1960-luvulla. Kaikki nykyiset sudet siellä ovat täältä sinne 1980-luvulla siirtyneen susiparin jälkeläisiä. Koska vain yksi niiden pennuista löysi ulkopuolisen kumppanin ja muut parittelivat keskenään, susien sisäsiitos on siellä suurta. Sisäsiitos merkitsee elinkelvottomien pentujen syntymistä, vastustuskyvyn heikkoutta ja sisäsiitosprosentin kasvaessa liian suureksi laji kuolee sukupuuttoon.
Kaisa Mäkäräinen
Maailmancup
thumb|left|280px|Kaisa Mäkäräinen takanaan Magdalena Neuner Kontiolahdella helmikuussa 2012. thumb|280px|Kaisa Mäkäräinen (7) Oslossa vuonna 2016. Kaudella 2007–2008 Mäkäräinen oli ampumahiihdon maailmancupissa kahdesti palkintokorokkeella. Hän oli toinen sprinttikilpailussa Slovenian Pokljukassa ja kolmas takaa-ajokilpailussa Saksan Ruhpoldingissa. Kaudella 2008–2009 hän sijoittui Anterselvassa toiseksi takaa-ajokilpailussa ja yhteislähdössä. Kaudella 2009–2010 Mäkäräinen oli kolmas Östersundin sprintissä.
La bohème
La bohème on Giacomo Puccinin säveltämä ooppera vuodelta 1896. Se sijoittuu Pariisiin vuonna 1830 ja perustuu Henri Murgerin 1840-luvulla kirjoittamaan teokseen Boheemielämää. Oopperan libreton kirjoittivat Luigi Illica ja Giuseppe Giacosa.
Kaisa Mäkäräinen
Maailmancup
Kaudella 2010–2011 Mäkäräisen saavutti ensimmäisen maailmancupvoittonsa Östersundin sprinttikilpailussa joulukuussa 2010. Kaksi päivää myöhemmin hän voitti myös takaa-ajokilpailun. Hochfilzenin sprinttikilpailussa hän sijoittui kolmanneksi ja takaa-ajossa toiseksi. Pokljukan normaalimatkalla hän sijoittui toiseksi ja pikakilpailussa kolmanneksi. Ruhpoldingin takaa-ajossa hän sijoittui kolmanneksi. Hän nousi maailmancupin johtoon Östersundissa ja kantoi maailmancupin johtajan liiviä Presque Islen kisoihin asti. Hän siirtyi uudelleen cupin johtoon Hanty-Mansijskin MM-kilpailuissa saatuaan sprintissä hopeaa ja takaa-ajossa kultaa, ja piti cup-johtonsa kauden loppuun saakka. Kokonaiskilpailun lisäksi hän voitti takaa-ajokilpailun maailmancupin. Sprintin maailmancupissa hän sijoittui toiseksi.
Susi
Salametsästys
Suomen susikanta väheni vuosien 2006 ja 2014 välillä 40 prosentilla ilmeisesti salametsästyksen johdosta. Haastattelututkimuksen mukaan noin 40 prosenttia Suomen metsästäjistä hyväksyy salametsästyksen. Suden yleisin kuolinsyy Suomessa 2020-luvun alussa oli salametsästys. Suden laittomasta kaadosta voi joutua maksamaan 9 100 euroa sakkoa.
Kaisa Mäkäräinen
Maailmancup
Kaudella 2011–2012 Mäkäräinen sijoittui Östersundin sprinttikilpailussa kolmanneksi ja takaa-ajossa toiseksi. Hochfilzenin sprintissä hän oli toinen. Kauden ensimmäisen voittonsa hän saavutti Nové Měston normaalimatkan kilpailussa. Anterselvan sprintissä hän sijoittui toiseksi. Kontiolahdella hän sijoittui sprintissä toiseksi ja saavutti takaa-ajokilpailussa kauden toisen voittonsa. Ruhpoldingin MM-pronssin jälkeen hän sijoittui vielä Hanty-Mansijskissa takaa-ajossa toiseksi ja yhteislähdössä kolmanneksi. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän oli neljäs, normaalimatkan cupissa toinen, sprintticupissa kolmas, takaa-ajocupissa neljäs ja yhteislähtöcupissa viides.
La bohème
Henri Murgerin La bohème
La bohèmen kirjoittaja Henri Murger (1822–1861) oli ranskalainen kirjailija. La bohème ilmestyi aluksi pieninä kertomuksina 1846 Le Corsairissa. Siitä tehtiin viisinäytöksinen näytelmä La Vie de bohème. Kirjana La bohème julkaistiin 1851 nimellä Scènes de la vie de bohème (suom. Eino Palola vuonna 1924 nimellä Boheemielämää). Mimìn esikuvana mahdollisesti oli keuhkokuumeeseen nuorena kuollut Lucille Louvet, jonka kutsumanimi oli ollut Mimi. Siksi Giacomo Puccini laittoi oopperaansa kuuluisan lauseen: ”Si mi chiamano Mimì, ma il mio nome è Lucia”. (Kyllä, minua kutsutaan Mimìksi, mutta nimeni on Lucia.) Musettan esikuvana oli puolestaanlaulaja Marie-Christine Roux.
Kaisa Mäkäräinen
Maailmancup
Kaudella 2012–2013 Mäkäräinen saavutti kuusi palkintosijaa, muttei yhtään osakilpailuvoittoa. Hochfilzenin pikakilpailussa hän oli toinen ja takaa-ajossa kolmas. Ruhpoldingissa hän oli sprintissä kolmas. Anterselvassa hän sijoittui pikakilpailussa toiseksi ja takaa-ajossa kolmanneksi. Kauden päättäneessä Hanty-Mansijskin osakilpailussa hän oli yhteislähtökilpailussa kolmas. Maailmancupin kokonaispisteissä hän sijoittui viidenneksi. Hän oli viides myös sprintin, takaa-ajon ja yhteislähdön cupeissa.
Kaudella 2013–2014 Mäkäräinen sijoittui Annecyn pikakilpailussa toiseksi. Oberhofissa hän sijoittui toiseksi sekä pikakilpailussa että takaa-ajossa. Ruhpoldingissa Mäkäräinen oli takaa-ajon kolmas. Pokljukan takaa-ajossa Mäkäräinen saavutti kauden ensimmäisen voittonsa. Pokljukan yhteislähtökilpailussa hän sijoittui toiseksi ja nousi samalla kokonaispisteissä johtoon. Kontiolahdella Mäkäräinen voitti molemmat pikakilpailut sekä takaa-ajon. Kauden päättäneessä Holmenkollenin yhteislähtökilpailussa Mäkäräinen oli vasta seitsemäs, mutta kun pahin vastustaja Tora Berger oli vasta neljästoista, Mäkäräinen löi Bergerin ja voitti maailmancupin kokonaiskilpailun. Hän voitti myös sprintin ja takaa-ajon maailmancupit sekä sijoittui yhteislähtöcupissa kolmanneksi.
Susi
Salametsästys
Susien salakaatojen määrä on kasvanut muun muassa Kainuussa. 90 prosenttia yli puolivuotiaiden susien kuolleisuudesta on ihmisen aiheuttamaa. Susia on hävinnyt enemmän kuin metsästyslupia niiden kaatamiseksi on annettu. Esimerkiksi Kuhmossa on susia hävinnyt lähes kaksinkertainen määrä lupiin verrattuna viime vuonna. Susien elinalueen painopiste onkin siirtynyt Kainuun itäosista lännemmäksi.
Kaisa Mäkäräinen
Maailmancup
Kaudella 2014–2015 Mäkäräinen sijoittui toiseksi kauden avanneessa Östersundin normaalimatkan kilpailussa. Saman viikonlopun pikakilpailussa hän oli kolmas ja voitti takaa-ajon. Mäkäräinen voitti Hochfilzenin pikakilpailun ja takaa-ajon. Pokljukan takaa-ajokilpailussa hän nousi pikakilpailun jälkeiseltä 15. sijalta toiseksi ja voitti yhteislähtökilpailun. Anterselvassa hän oli pikakilpailussa toinen ja takaa-ajossa kolmas. Nove Meston sprintissä Mäkäräinen oli seitsemäs, mutta nousi takaa-ajossa toiseksi. Holmenkollenilla Mäkäräinen voitti normaalimatkan ylivoimaisesti, mutta oli pikakisassa vasta sijalla 24. Sijoituttuaan Kontiolahden MM-kisoissa kolmanneksi normaalimatkalla Mäkäräinen varmisti normaalimatkan maailmancupin voiton. Mäkäräinen voitti Hanty-Mansijskin pikakilpailun ja oli neljäs takaa-ajossa voittaen takaa-ajocupin yhden pisteen erolla Darja Domratšavaan. Yhteislähtökisassa Mäkäräinen oli 14:s ja sijoittui maailmancupin kokonaiskisassa toiseksi Domratšavan jälkeen. Hän oli lisäksi sprintticupissa toinen ja yhteislähtöcupissa viides.
La bohème
Oopperan ensi-ilta
Oopperan ensi-ilta oli 1. helmikuuta 1896 Torinon Teatro Regiossa ja kapellimestarina oli Arturo Toscanini. Mimìnä oli Cesira Ferrani, Rodolfona Evan Gorga, Marcellona Tieste Wilmant ja Musettana Camilla Pasini. Esitys oli päivälleen kolme vuotta Manon Lescautin ensi-illan jälkeen. Puccini ei pitänyt teatterista eikä kapellimestarista. Hän olisi halunnut Leopolde Mugnonen johtavan La bohèmen. Giulio Ricordi vakuutti paikan ja kapellimestarin olevan asianmukaisia. Kriitikot eivät pitäneet oopperasta ja arvioivat, ettei siitä tulisi suosittua. Useat totesivat, että Puccini oli astunut askeleen taaksepäin Manon Lescautista. Yleisö oli kuitenkin kriitikoita myötämielisempää. Toscanini onnistui niin hyvin, että Puccini pyysi häntä johtamaan seuraavan oopperansa Toscan ensiesityksen. Sen johti kuitenkin Mugnone.
Kaisa Mäkäräinen
Maailmancup
Kaudella 2015–2016 Mäkäräinen voitti Östersundin takaa-ajon. Pokljukassa hän sijoittui takaa-ajossa kolmanneksi ja voitti yhteislähtökilpailun. Ruhpoldingin pikakilpailussa hän oli kolmas ja normaalimatkalla toinen. Presque Islessa hän oli takaa-ajossa toinen. Oslon MM-yhteislähdössä hän oli kolmas. Hanty-Mansijskissa hän voitti pikakilpailun ja takaa-ajon. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän sijoittui neljänneksi. Keväällä 2016 hän ilmoitti jatkavansa uraansa vielä vuoden 2018 Pyeongchangin talviolympialaisiin saakka. Hän oli neljäs myös sprintin, takaa-ajon ja yhteislähdön cupeissa.
Kaudella 2017–2018 Mäkäräinen voitti Ruhpoldingin yhteislähtökilpailun sekä sijoittui toiseksi Hochfilzenin takaa-ajokilpailussa, Oberhofin pikakilpailussa ja Ruhpoldingin normaalimatkalla. Anterselvassa hän oli kolmas yhteislähdössä. Tjumenissa hän sijoittui pikakilpailussa toiseksi ja voitti takaa-ajon. Hän voitti kokonaiskilpailun, joka ratkesi viimeisessä osakilpailussa Venäjällä. Hän voitti myös yhteislähtöcupin, oli toinen takaa-ajocupissa sekä kolmas pikakilpailun ja normaalimatkan cupeissa.
Kaudella 2019–2020 Mäkäräisen paras sijoitus ennen vuodenvaihdetta oli neljäs yhteislähtökilpailusta. Tammikuussa hän voitti Oberhofin yhteislähdön. Yhteislähtöcupissa hän sijoittui neljänneksi. Mäkäräinen ilmoitti 14. maaliskuuta 2020 päättävänsä kansainvälisen kilpauransa samana päivänä käytävään maailmancupin takaa-ajokilpailuun. Hän sijoittui Kontiolahdella käydyssä takaa-ajokilpailussa neljänneksi oltuaan kilpailun ensimmäisellä osuudella 7,5 kilometrin sprintissä 18:s.
Kolmannet sijat
''Päivitetty 19. helmikuuta 2019''
Muut kilpailut
Syyskuussa 2007 Mäkäräinen voitti rulla-ampumahiihdon maailmanmestaruuden sekä 7,5 kilometrin sprinttikisassa että 10 kilometrin takaa-ajokilpailussa.
Maaliskuussa 2009 Mäkäräinen osallistui ensimmäiseen maastohiihdon maailmancupin kilpailuunsa Salpausselän Kisoissa Lahdessa. Hän sijoittui 30:nneksi 10 kilometrin vapaan tyylin kilpailussa ja sai yhden maailmancupin pisteen.
Tammikuussa 2013 Mäkäräinen voitti maastohiihdon SM-kultaa vapaan hiihtotavan 10 kilometrin kilpailussa Jämijärvellä. Val di Fiemmen MM-kilpailuissa 2013 hän sijoittui 10 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa 14:nneksi. Hän saavutti uransa parhaan maailmancupin sijoituksensa 2. maaliskuuta 2014 sijoituttuaan Lahden 10 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa yhdeksänneksi.
Marraskuussa 2014 Mäkäräinen voitti Oloksen FIS-hiihtojen 10 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailun.
Elokuussa 2016 Mäkäräinen voitti rulla-ampumahiihdon maailmanmestaruuden 10 kilometrin takaa-ajokilpailussa ja sekaviestissä.
Maaliskuussa 2017 Mäkäräinen voitti maastohiihdon SM-kultaa Kontiolahdella hiihdetyssä 5 kilometrin vapaan tyylin kilpailussa. Mäkäräinen voitti toiseksi hiihtäneen Krista Pärmäkosken 6,4 sekunnilla. Viestissä Mäkäräisen seura Kontiolahden Urheilijat sijoittui neljänneksi. Mäkäräinen oli kaikista viestin hiihtäjistä osuusajan 12:31.6 perusteella nopein. Huhtikuussa 2017 Mäkäräinen saavutti maastohiihdon SM-hopeaa Ylitorniolla hiihdetyssä 30 kilometrin vapaan tyylin kilpailussa.
Marraskuussa 2018 Mäkäräinen voitti Kontiolahden FIS-hiihtojen 10 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailun.
Ampumahiihtouran jälkeen
Uransa ampumahiihtäjänä jo lopetettuaan Mäkäräinen palasi ladulle helmikuussa vuoden 2021 SM-hiihdoissa Pyhäjärvellä osallistuttuaan vapaan hiihtotavan 10 kilometrin matkalle, jolla saavutti SM-hopeaa.
Mäkäräinen on osallistunut polkujuoksukilpailuihin. Kesäkuussa 2021 hän voitti 12 kilometriä pitkän Jaama Run -polkujuoksukisan ja saman vuoden syyskuussa Italian Alpeilla 15 kilometrin vuorijuoksukilpailuun.
Mäkäräinen on vuodesta 2022 lähtien ollut mukana ampumahiihtäjä Venla Lehtosen valmennuksessa.
Susi
Salametsästys
Suomessa susien vähentämistä on perusteltu salametsästyksen vähenemisellä. Kuitenkin kaikki kiinni jääneet salametsästäjät ovat rikostutkijoiden mukaan kuuluneet johonkin metsästäjä- tai riistanhoitoyhdistykseen.
Susi ja kotieläimet
Sudet aiheuttavat ihmisille vahinkoa lähinnä saalistamalla koti- ja karjaeläimiä. Erityisesti lampaat, mutta myös vasikat, voivat olla vaarassa. Lampaiden suojaksi on kehitelty susiaitoja, eräänlaisia sähköpaimenaitoja, joiden useat päällekkäiset langat pitävät sudet loitolla. Toisinaan karjan suojaamisessa käytetään apuna myös suurikokoisia vartiokoiria, joita on parikymmentä rotua, kuten kaukasiankoira ja pyreneittenkoira.
Suomessa
Suomessa susista on ehkä eniten haittaa poronomistajille, mutta joskus metsästystilanteissa ja ulkona pidettäviä koiriakin joutuu susien saaliiksi. Myös metsästäjien mukana metsällä tai kokeissa liikkuvat metsästyskoirat voivat olla vaarassa, sillä susi tappaa itseään heikomman kilpailijan reviirillään ja toisaalta koira on suden kannalta helppo ravintokohde. Koirien suojaksi susia vastaan on kehitetty niin kutsuttua hukkaliiviä, joka antaisi koiran kimppuun pyrkivälle pedolle voimakkaan sähköiskun. Suomessa turkistarhaajat ovat myös vaatineet korvauksia susien aiheuttamista vahingoista.
Susien vaarallisuus ihmisille
thumb|Susi nappaa lapsen ranskalaisessa piirroksessa vuodelta 1914. Susi karttaa tavallisesti ihmistä ja käy hyvin harvoin ihmisen kimppuun. Norjan ympäristöministeriön vuonna 2002 tilaaman raportin mukaan susi on todistettavasti surmannut vuosina 1950–2000 Euroopassa ja Venäjällä yhteensä 17 ihmistä ja Pohjois-Amerikassa ei yhtään. Suurin osa tapauksista on johtunut rabieksesta eli vesikauhusta: rabieksen vähentyessä ovat susihyökkäyksetkin vähentyneet selvästi. Vuonna 2010 susi tappoi Alaskassa yhden ihmisen.
1600-luvulta 1800-luvulle
Susipelko on Suomessa vanhaa perua. Turun hovioikeus tuomitsi vuonna 1652 Iisalmen pitäjästä kotoisin olleen Lauri Kapaisen teloitettavaksi ja poltettavaksi susien noitumisen vuoksi. Tuomion mukaan Kapainen oli tunnustanut ”noituneensa” ne sudet, jotka edellisenä talvena raatelivat ja söivät Jääsken pitäjässä 18 lasta. Samankaltaisia lasten sarjatappoja on Suomen kirkonkirjojen haudattujen luetteloihin merkitty yhteensä kuusi. Niistä ajoittuivat 1700-luvulle Ristiinan ja Ilomantsin lastensurmat. Eniten susien tappotekoja tunnetaan 1800-luvulta, jolloin kirjattiin Kaukolan, Kivennavan, Hämeen ja Varsinais-Suomen lastensurmat. Susien tekemiä surmia tapahtui eniten Karjalassa. Kivennavalla sudet tappoivat enemmän ihmisiä kuin missään Suomen pitäjässä.
Viimeinen mainittu suomalainen susiuhri 1800-luvulla oli 7. marraskuuta 1881 kuollut viisivuotias Kalle Oskari Grönroos Vahdolta. Susien tekemien tappojen kokonaismäärää voidaan arvioida myös kirkonkirjamerkintöjen perusteella. Vuosilta 1710–1881 on listattu yhteensä 175 tapausta, joista 98 oli alle 18-vuotiaita, 75 aikuisia ja kaksi iältään tuntemattomia. Toinen lähde antaa tosin samoilta vuosilta lasketuksi kokonaismääräksi 193 henkilöä. Lisäksi joitain kirkonkirjoihin merkitsemättömiä tapauksia tunnetaan oikeuslaitoksen asiakirjojen perusteella. Monissa muistiin merkityistä tapauksista tiedetään tai epäillään ihmisen kimppuun käyneen suden sairastaneen rabiesta.
1900-luvulta nykypäivään
Vuonna 1932 jotkin lehdet kertoivat kuusivuotiaan tytön joutuneen suden uhriksi Puumalassa, mutta uutinen todettiin perättömäksi jo muutama päivä myöhemmin.
2020-luvulla Suomessa susista tehdään havaintoja suhteellisen vähän. Näin on eritoten lumettomana aikana, jolloin suden jälkiä ei löydä yhtä helposti kuin talvella.
Asenteita
Susiin suhtautuminen on hyvin ristiriitaista, toisaalta jyrkkää vastustusta, toisaalta kiihkeää puolustamista. Tutkimusten mukaan suteen suhtaudutaan Suomessa suurpedoista kielteisimmin. Suomalaiset suhtautuivat susiin vuoden 1997 tutkimuksen mukaan selvästi kielteisemmin haja-asutusalueilla kuin kaupungeissa. Tutkimuksen mukaan yksi keskeinen piirre ihmisten petoasenteissa oli, että Suomessa tulee olla elinvoimaiset petokannat, mutta ei omalla lähiseudulla. Toisaalta vuonna 2000 tehdyn tutkimuksen mukaan niillä alueilla, joissa susikanta pääosin elää, suhtautuminen ei ollut sen kielteisempää kuin alueilla, joissa susia tavataan vain satunnaisesti. Toisaalta maaseudun ja kaupunkien asukkaidenkaan välillä ei voida nähdä täysin yhteneväistä eroa asenteissa.
Vuonna 2002 Metsästys ja Kalastus -lehden haastatteleman tutkija Ilpo Kojolan mukaan paras lääke susien aiheuttamien tuhojen kurissa pitämiseksi on hillitä raivotaudin leviämistä ja estää susien kesyyntyminen sopivalla metsästyksellä eli ihmispelon olisi säilyttävä susipopulaatiossa. Esimerkiksi Vancouverissa Kanadassa retkeilijät saivat susilauman kesyyntymään ruokkimalla, ja sudet alkoivat hyökkäillä ihmisten kimppuun, jos ne eivät saaneetkaan ihmisiltä ruokaa.
Näkemysero susien vastustajien ja puolustajien välillä on vaikeimpia esteitä susikannan kasvattamisen ja tulevaisuuden suunnittelussa, koska samalla väistämättä vaikutetaan myös ihmisen asemaan omaksi koetussa, tutussa elinympäristössä. Välittömänä seurauksena on todennäköinen salametsästyksen kasvu ja toisaalta susien aiheuttamat vahingot. Ongelmiin on yritetty esittää useita ratkaisuja, kuten susiaitojen rakentaminen vahinkojen vähentämiseksi ja susikannan levittäminen Länsi-Suomeen, jotta tilanne helpottaisi itärajan tuntumassa. Tavalla tai toisella asiassa syntyy ristiriitoja eri osapuolten välille.
2010-luvulta alkaen
Susi on ollut vuodesta 2018 Viron kansalliseläin ja sudella on yli 500 nimitystä viron kielessä. Italiassa tai Espanjassa on kymmenkertainen määrä susia Suomeen verrattuna ja ihmisiä huomattavasti enemmän kuin Suomessa. Molemmissa maissa metsästys on vielä yleisempi harrastus kuin Suomessa. Näissä maissa ei kuitenkaan salametsästetä sutta, kuten Suomessa.
Tietokirjailija Mia Takulan mukaan Suomessa on valtavasti tietoa sudesta biologisena eläimenä, mutta Suomessa on monia ihmisiä, joita tieto ei tavoita, mikä puolestaan voi johtaa susivihaan. Hän on kertonut olleensa monesti yhteydessä polisiin epäillessään metsästysrikosta, mutta on kertonut saaneensa aina saman vastauksen, jonka mukaan poliisilla ei ole voimavaroja tutkintaan. Takula mieltää, että kyse on poliittisesta tahdosta. Hän on todennut, että Ruotsissa salametsästyksestä jää helpommin kiinni kuin Suomessa.
Susi kulttuurissa
thumb|250px|[[Punahilkka ja susi Gustave Dorén satukuvituksessa.]] Koska susi on suurikokoinen petoeläin, joka on ollut levinnyt laajoille alueille, siitä kerrotaan monien kansojen mytologiassa ja saduissa. Japanissa maanviljelijät palvoivat sutta, koska se suojeli viljasatoa kauriilta ja villisioilta. Aisopoksen tarinoissa susi oli lammaspaimenten vihollinen. Myös kristillisissä vertauksissa sudet ovat olleet pahassa roolissa. Kuuluisa tarina kertoo, että Franciscus Assisilainen puhutteli Gubbion kaupunkia riivannutta sutta, joka jätti sen seurauksena kaupungin rauhaan.
Antiikin Roomassa susi nautti kunnioitusta kaupungin perustajien Romuluksen ja Remuksen kasvattiemona. Roomassa oli muun muassa useita susipatsaita ja kaupungissa vietettiin vuosittain susimaiselle Faunus-jumalalle omistettua Lupercalia-juhlaa. Susi toimi myös Rooman valtiollisena symbolina ja on edelleen Rooman kaupungin tunnuseläin. Antiikin Roomassa vältettiin susien vahingoittamista eläimen uskonnollisen erityisaseman vuoksi. Susia ei esimerkiksi nähty amfiteattereiden metsästysnäytöksissä, toisin kuin muita suuria petoeläimiä.
Susi huolehtii ihmislapsista myös monissa villilapsista kertovissa tarinoissa, kuten Kiplingin Viidakkokirjoissa.
Satu Punahilkasta Charles Perrault’n kertomana on Euroopassa ollut suden pahuuden symboli. Kirjallisuuden historian tutkimus on kuitenkin paljastanut sadun vanhemmat juuret ja eri versiot eri puolilta maailmaa. Alkuperäisen sadun tärkein opetus oli, ettei lasten pidä luottaa vieraisiin ihmisiin.
La bohème
Oopperan ensi-ilta
La bohèmen Suomen ensiesitys tapahtui 21. marraskuuta 1918 Suomalaisessa oopperassa.