cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Englannin kuningaskunta
Historia
Englannin sisällissota oli sarja aseellisia yhteenottoja parlamentaristien ja rojalistien välillä vuosina 1642–1651. Se johti kuningas Kaarle I:n mestaamiseen ja Englannin julistamiseen tasavallaksi ja sitten Oliver Cromwellin hallitsemaksi lordiprotektoraatiksi. Sisällissodan johdosta Englannin kirkon monopoliasema uskontokysymyksissä murtui. Pian Cromwellin kuoleman jälkeen Kaarle II nousi valtaistuimelle ja monarkia palautui. Poliittisesti sisällissota merkitsisi sitä, etteivät kuninkaat voineet enää hallita ilman parlamenttia, joskin asia vahvistui vasta mainiossa vallankumouksessa myöhemmin samalla vuosisadalla.
Jo aiemmin personaaliuniossa olleet Englannin ja Skotlannin kuningaskunnat yhdistyivät saman poliittisen järjestelmän alle vuonna 1707.
Jay Pharoah
thumb|Jay Pharoah vuonna 2014 Jay Pharoah (oik. Jared Antonio Farrow, s. 14. lokakuuta 1987 Chesapeake, Virginia) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja koomikko.
Pharoah tunnetaan parhaiten vakionäyttelijänä Saturday Night Live -viihdeohjelmassa, jossa hän oli mukana vuosina 2010–2016.
Rage for Order
Rage for Order on yhdysvaltalaisen Queensrÿche-yhtyeen vuonna 1986 julkaisema toinen kokopitkä albumi. Rage for Orderia pidetään Queensrÿchen ensimmäisenä progressiivisena studioalbumina debyytti-EP:n ja ensimmäisen The Warning -levyn oltua suurimmaksi osaksi perinteisempää heavy metalia. Albumi sisältää cover-version Lisa Dalbellon kappaleesta ”Gonna Get Close to You”.
Vuoden 2003 uusintajulkaisun bonuskappaleet
<li></li> <li></li> <li></li> <li></li> </ol>
Eduard Palin
Eduard Hjalmar Palin (27. tammikuuta 1891 Helsinki – 18. maaliskuuta 1969) oli suomalainen diplomaatti.
Palinin vanhemmat olivat salaneuvos Hjalmar Georg Palin ja Linnéa Eugenie Hisinger. Hän pääsi ylioppilaaksi 1909 ja suoritti oikeustutkinnon 1917.
Palin oli ulkoministeriön 2. sihteerinä 1920, Pariisin lähetystön 2. lähetystösihteerinä 1920–1921, lähetystösihteerinä Berliinissä 1921–1925, lähetystöneuvoksena Kööpenhaminassa 1925–1927 sekä va. asiainhoitajana siellä 1925–1926. Hän oli sitten ulkoministeriön jaostopäällikkönä 1927-1929 sekä poliittisten asiain osastolla apulaispäällikkönä 1929–1931 ja päällikkönä 1931–1933. Tämän jälkeen Palin toimi lähettiläänä Riiassa ja Kaunasissa 1933–1940, Bukarestissa 1941–1945 sekä lähettiläänä Prahassa ja Wienissä 1947–1950 ja lähettiläänä ja suurlähettiläänä Oslossa 1950–1958. Palin sai lähetystöneuvoksen arvon 1924 ja erikoislähettilään ja täysivaltaisen ministerin arvon 1933.
Taitolaji
Taitolaji-toiminta on osa Ehkäisevä päihdetyö EHYT ry:n ehkäisevää päihdetyötä. Se kuului aiemmin Elämäntapaliiton toimintamuotoihin. Sen tavoitteena on aikuisten alkoholinkäytön hallinnan edistäminen, vähentäminen tai lopettaminen. Taitolaji-toimintaa alettiin suunnitella jo vuonna 1998, jolloin se kulki nimellä Hauskasti & Hallitusti! Toiminnalla pyritään vaikuttamaan alkoholin käyttöön ja kulttuuriin niin yksilö- kuin yhteisötasolla. Yksilötasolla on tarkoitus havahduttaa oman alkoholinkäytön pohdintaan ja tarvittaessa tarjota työkaluja käytön muuttamiseen. Yhteisötasolla tavoitteena on käynnistää ja ylläpitää avointa keskustelua alkoholinkäytön vaikutuksesta yksilön ja lähiyhteisön terveyteen ja hyvinvointiin. Taitolajiin liittyvät toiminnot toteutetaan perustuen NLP:n ja ratkaisukeskeisten toimintamallien ideoihin, joissa luotetaan ihmisten omiin kykyihin ratkaista ongelmiaan sekä muuttaa käyttäytymistään.
Toteutus
Taitolajin puitteissa järjestetään pääasiassa neljän tyyppisiä toimintoja; tilannearvio-tapahtumia, ryhmätoimintaa, sekä ohjaaja- ja kannustajakoulutuksia.
Tilannearvio-tapahtumia järjestetään yhteistyökumppaneiden kanssa kansalaisten arkipäiväisissä toimintaympäristöissä, kuten kauppakeskuksissa, toreilla ja terveyskeskuksissa. Keskeinen lähtökohta on tapahtumien ja keskustelujen positiivinen luonne, jolla pyritään erottautumaan perinteisestä päihdevalistuksesta. Ryhmätoiminta on kohdennettu auttamaan varhaisvaiheen suurkuluttajia tekemään muutoksia omissa alkoholinkäyttötavoissaan. Ryhmien toiminta perustuu osallistujien omille kokemuksille, joihin pohjautuen koulutettujen ohjaajien johdolla räätälöidään muutosehdotuksia ja ratkaisuja.
Ohjaajakoulutukset on suunnattu päihdetyötä tekeville sosiaali- ja terveysalan ammattilaisille. Tavoitteena on lisätä koulutettavien ammattilaisten valmiuksia suurkulutuksen tunnistamisessa, alkoholinkäytön puheeksi otossa, muutosvaiheen tunnistamisessa ja muutosprosessin ohjaamisessa; lyhyesti sanoen täydentää ja syventää ammattilaisten toteuttamaa mini-interventiotoimintaa. Koulutuksessa kiinnitetään huomiota myös osallistujien omaan jaksamiseen, asenteisiin sekä ohjaustaitojen syventämiseen. Kannustajakoulutus on puolestaan räätälöity vapaaehtoisten avuksi. Sen avulla tarjotaan välineitä arkipäivän kohtaamistilanteisiin ja kehitetään osallistujien keskustelu- ja ohjausvalmiuksia keskittyen erityisesti alkoholinkäyttöön liittyviin kysymyksiin. Aktiivisen kuuntelun taito on keskeinen kannustajakoulutuksissa kehitettävä ominaisuus.
Gendun Gyatso
Gendun tai Gedun Gyatso (Palzangpo) (1475–1541) oli Tiibetin toinen dalai-lama. Hänen edeltäjänsä oli Gendun Drup.
Gyatso syntyi keskitiibetiläiseen maanviljelijäperheeseen vuonna 1475. Tiibetiläisen legendan mukaan hän kertoi vanhemmilleen olevansa uusi dalai-lama pian opittuaan puhumaan. Gyatso sai opetusta isältään ja myöhemmin Tashi Lhunpon ja Drepungin munkkiluostareissa. Hän nousi dalai-lamaksi virallisesti ollessaan 11-vuotias. Gyatso kiersi laajasti levittäen gelugpa-koulukunnan oppia. Hänestä tuli vuonna 1517 Drepung-luostarin ja vuonna 1525 Seran luostarin johtaja.
Gendun Gyatson kuoltua vuonna 1541 häntä seurasi Sonam Gyatso.
Ussana
Ussana on kaupunki ja kunta Italiassa Sardinian hallintoalueella Etelä-Sardinian maakunnassa. Kunnassa on arviolta 4 198 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 32,82 neliökilometriä. Se sijaitsee 97 metrin korkeudella merenpinnan yläpuolella.
Haukijärvi (Orivesi, Löytäne)
Haukijärvi on Pirkanmaalla Oriveden Löytäneellä ja hieman myös Kuhmoisissa sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 2,1 hehtaaria ja se on 550 metriä pitkä ja 50 metriä leveä. Se on kapea suolla sijaitseva järvi. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria ja se on autio. Sen rantaviivan pituus on 1,2 kilometriä ja sen rannat ovat puoliksi suota ja metsämaata. Järvelle tulee etelästä kärrypolku metsäautotieltä, joka alkaa Löytäneen kautta kulkevalta kylätieltä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Pääskylänjoen valuma-alueella (35.76), jonka Pääskylänjoen suualueeseen (35.761) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 129,1 metriä mpy. Siihen on johdettu yläpuoliselta suolta kaksi ojaa. Sen laskuoja lähtee järven itäpäästä ja se laskee Pitkäveteen Ojastenkulman vastarantaan.
Sint-Niklaas
Sint-Niklaas on kaupunki Itä-Flanderissa hollanninkielisessä Belgiassa. Kaupungin pinta-ala on 83,80 neliökilometriä ja väkiluku vuoden 2017 alussa 76 028.
Kaupungin historia alkaa vuodesta 1217, jolloin se irrotettiin Waasmunsterista omaksi seurakunnakseen. Johannan lahjoituksesta uudelle seurakunnalle saatiin oma kirkko, joka omistettiin pyhälle Nikolaukselle. Kaupunki sai koko nimensä kirkon mukaan.
Kaupunki oli aikaisemmin merkittävä tekstiiliteollisuuskeskus. Siitä todistaa 1800-luvulla rakennettu kaupungintalo, joka edustaa uusgotiikkaa. Kaupungintalo sijaitsee kauppatorin laidalla. Grote Markt on 3,19 hehtaarin laajuinen, ja se on Belgian suuri kauppatori.
Victoria De Angelis
Victoria de Angelis (s. 28. huhtikuuta 2000 Rooma, Italia) on italialais-tanskalainen basisti. Hänet tunnetaan parhaiten Måneskin-yhtyeen basistina. Yhtye voitti Euroviisut vuonna 2021.
Håkon Brusveen
Håkon Brusveen (15. heinäkuuta 1927 Vingrom – 21. huhtikuuta 2021 Lillehammer) oli norjalainen maastohiihdon olympiavoittaja.
Aiemmissa arvokilpailuissa Brusveen ei ollut päässyt mitaleille. Falunin MM-kilpailuissa 1954 hän sijoittui viestissä neljänneksi ja 15 kilometrillä 20:nneksi. Cortina d'Ampezzon olympialaisissa 1956 hän oli viestissä neljäs ja 15 kilometrillä viides, ja samat sijoitukset toistuivat Lahden MM-kilpailuissa 1958.
Brusveen sijoittui Holmenkollenin kisoissa toiseksi vuosina 1954 ja 1956 sekä Salpausselän Kisoissa kolmanneksi vuonna 1956. Hän oli erikoistunut pikamatkalle ja inhosi 50 kilometrin kilpailua.
Inkerikot
Inkerikot tai inkeroiset (inkeroiseksi inkeroin, ižora tai ižoralaizet ) ovat Inkerin alkuperäistä itämerensuomalaista väestöä. Inkerikkojen historiallinen enemmistöuskonto on ortodoksisuus (kun taas Suomesta aikanaan siirtyneistä inkeriläisistä on valtaosa luterilaisia). Neljään päämurteeseen jakautuvan inkeroisen kielen puhujien lukumäärä lasketaan nykyisin sadoissa. Määrä on vähentynyt ratkaisevasti viimeisen vuosisadan aikana. Murteista kaksi on vielä eläviä (Soikkolan ja Ala-Laukaan murteet) ja kaksi niistä on jo sammunut (Ylä-Laukaan ja Hevaan murteet).
Puhtaimpia inkeroisalueita olivat Inkerissä Laukaansuu, Kaprio, Soikkola ja Hevaa Suomenlahden rannalla ja Lempaala Pohjois-Inkerissä sekä muutamat kylät entisellä Suomen puoleisella Karjalankannaksella Raudussa ja Metsäpirtissä. Etelä-Inkerissä sijaitsi vielä niin sanottu Ylä-Laukaan inkeroisalue Ortesjoen varrella.
Inkerikkoja ei pidä sekoittaa inkeriläisiin eli inkerinsuomalaisiin, jotka ovat alueelle Ruotsin vallan aikaan siirrettyjen ja muuttaneiden savolaisten ja länsikarjalaisten kuten jääskeläisten, lappeelaisten ja äyräpääläisten jälkeläisiä.
Historia
pienoiskuva|vasen|Inkerikkojen venetyyppi laiba Suomenlahdella
Inkeroisten varhaisimmasta historiasta arvellaan, että varhaiskarjalaiset jakaantuivat 800–900-lukujen tietämillä nyky-karjalaisiksi ja inkerikoiksi. Ensimmäinen historiallinen maininta inkerikoista on vuodelta 1228. Inkeriin, jonne vatjalaiset olivat virolaisten tutkijoiden mukaan tulleet jo 1000-luvulla, inkerikot saapuivat 1200-luvulla, mutta heidän saapumissuunnistaan tiedetään varmaksi vain se, että on eri kuin vatjalaisilla. Inkerikot ovat käyttäineet historiansa varhaisina aikoina itsestään kansannimeä karjalaiset. Sen on katsottu puoltavan käsitystä inkeroisten siirtymisestä Inkerinmaalle Muinais-Karjalasta tai jostain Olhavan suupuolella sijainneesta karjalais­keskuksesta. Yleisesti inkeroisten uskotaankin saapuneen Inkerinmaalle idästä.
1000-luvulla inkerikot taistelivat useissa sodissa Novgorodin ruhtinaskunnan puolella. Ruotsin ja Novgorodin solmima Pähkinäsaaren rauha erotti inkerikot suurimmasta osasta muista karjalaisista. Lisäksi epävakaus rajalla johti monien muuttoon muualle. Moskovan ruhtinaskunnan otettua alueen haltuunsa vuonna 1478 alueelle alkoi muuttaa venäläisiä uudisasukkaita. 1500-luvulle mennessä inkerikot alkoivat käyttää venäläisiä nimiä, mutta kansallinen identiteetti säilyi yhä.
Kun Ruotsi otti Inkerin haltuunsa vuonna 1617 suuri osa ortodoksisesta väestöstä (mukaan lukien inkeroiset ja vatjalaiset ) muutti pois ruotsalaisten luterilaistamispolitiikan johdosta. Ruotsin vallan aikana alueelle tuli suomalaisia siirtolaisia etenkin Savosta ja Karjalasta. Inkerikot eivät juurikaan sulautuneet suomalaiseen väestöön sillä naimisiin meno ortodoksien ja luterilaisten välillä oli harvinaista. Venäjä otti alueen takaisin haltuunsa Suuressa Pohjan sodassa vuonna 1703 ja alkoi rakentaa Pietarin kaupunkia inkeroisalueelle. Kaupungin kasvaessa kasvoi myös venäläisväestö sen ympärillä. Vuonna 1732 inkerikkoja laskettiin olevan Inkerinmaalla 14 500 henkilöä.
1900-luvulta 2010-luvulle
Tilastojen mukaan vuonna 1917 Inkerissä asui 20 000 inkerikkoa. Vuonna 1926 Venäjän väestönlaskennassa inkerikoiksi ilmoittautui 26 100 henkilöä ja Virossa noin 1 000 henkilöä. Venäjän kommunistivallankumouksen jälkeen inkeroisten asema koheni hetkellisesti ja muutamissa inkeroiskylissä alettiin käyttää inkeroista opetuskielenä. Kielellä julkaistiin myös kirjoja, joista osa oli käännöskirjallisuutta, ja Leningradin yliopiston inkeriläissyntyinen dosentti Väinö Junus kehitti inkeroiselle kirjakielen.
Vuonna 1932 Junus laati Dubovin ja Lensun kanssa inkeroisen aapisen, seuraavina vuosina kaksi lukukirjaa ja vuonna 1936 inkeroisen kieliopin. Ensimmäiset kirjat perustuivat Soikkolan murteeseen, mutta vuoden 1936 kielioppiin oli otettu piirteitä myös Ala-Laukaan kielimuodosta. Oppikirjoissa on havaittavissa myös vaikutteita suomen kielestä. Kulttuurillinen kehitys pysähtyi nopeasti, ja vuonna 1937 inkerikonkielinen opetus lopetettiin. Syynä tähän oli Josif Stalinin valtaannousu. Väinö Junus teloitettiin Stalinin vainoissa syyskuussa 1937 ampumalla. Neuvostoliiton hajoamisen jälkeenkään inkeroiselle ei ole yritetty kehittää uutta kirjakieltä.
Jatkosodan aikana inkeroisia evakuoitiin yhdessä vatjalaisten ja inkeriläisten kanssa Suomeen, mutta sodan jälkeen Neuvostoliitto vaati evakkojen luovuttamista takaisin ja inkerikot sijoitettiin Novgorodin, Kalininin ja Jaroslavlin alueille, jotka eivät ole perinteisiä inkeroisten asuinalueita. Toisen maailmansodan jälkeen inkerikkoja oli enää 1 062. Syynä tähän olivat nimenomaan sodan jalkoihin jääminen, mutta myös sulautuminen venäläiseen valtaväestöön.
Vuonna 1979 inkeroisia laskettiin asuvan silloisessa Neuvostoliitossa 748, mutta on mahdollista, että osa inkeroisista on tilastoitu venäläisiksi. Vuoden 1989 Venäjän väestölaskennassa 890 henkeä ilmoitti kansallisuudekseen inkeroisen. Manja Lehto Lundin yliopistosta esittää, että luku oli tuolloin noin 2 000 henkeä, mutta lisää, ettei tiedossa ollut, kuinka moni heistä taitoi inkeroisen kielen. 1990-luvun alussa inkeroisväestön kooksi arvioitiin 300–800 henkeä. Vuoden 2010 Venäjän väestönlaskennassa luku oli enää 266 henkilöä, ja heistäkin vain 126 puhui inkeroisen kieltä.
Kielen tutkimuksen ja käsitteistön historiaa
Suomalaiset kielitieteilijät ovat aina viime vuosikymmeniin saakka käyttäneet inkeroisen kielestä käsitettä inkeroismurteet. Inkeroisen karjalais­lähtöisyys tun­nustet­tiin Suomessa jo Porkan vuonna 1885 ilmestyneen Inkerin kielimuotoja käsittelevän väitöskirjan Ueber den Ingrischen Dialekt mit Berück–sichtigung der übrigen finnisch-ingermanländischen Dialekte julkaisemisen jälkeen; käsitteistöön tulivat Inkerin karjalais­murre ja Inkerin karjala.
Antti Sovijärven Foneettis-äännehistoriallinen tutkimus Soikkolan inkeroismurteesta julkaistiin vuonna 1944. Hän käyttää tut­kimuk­sensa alkupuheessa käsitteitä inkeroismurre ja inkeriläismurre. Jälkimmäinen oli ilmeisesti Sovijärven mielestä yhteisnimitys inkeroiselle ja Inkerin suomalaismurteille.
Kun tarkastellaan suomalaisia kielitutkimuksia vaikuttaa siltä, että vasta kun karjalan kieli laskettiin Suomessa omaksi kielekseen, myös inkeroista alettiin käsitellä itsenäisenä kielenä. Vaikka kirjallisuudessa edel­leen usein käytetään käsitettä inkeroismurteet, voi sen tietenkin tul­kita tarkoittavan ennen muuta itsenäisen inkeroisen kielen murteita.
Virolaiset tutkijat ovat 1950–1960-luvulta alkaen pitäneet inkeroista omana kielenään ja etnisenä ryhmänään. Virolaisen Arvo Laanestin vuonna 1964 esittämät inkeroisen kielen Soikkolan murteen piirteet näyttäisivät eroavan vain harvoilta piirteiltään suomen ja karjalan kielistä. Nämä piirteet ovat lähinnä ääntöopillisia, äänneopillisia ja morfofonologisia. Tosin inkeroisen sanasto eroaa edellä mainituista kielistä selvästi.
Vuonna 1971 suomalainen R. E. Nirvi toimitti teoksen nimeltään Inkeroismurteiden sanakirja. Siinä hän esittää, että inkeroisen ja suomen kielen erot ovat huomattavat, erityisesti äännerakenteen osalta. Nirvi jatkaa, että venäjän kieli on vaikuttanut inkeroisen sanastoon.
Inkeroisen murteista Nirvi on todennut, että Soikkolan, Hevaan ja Ylä-Laukaan puhujien väliset murre-erot ovat olleet määrältään vähäisiä, ja näin ollen näiden murteiden katsotaan edustavan varhaisempaa inkeroisten kielimuotoa. Ala-Laukaan murteiden on vastaavasti katsottu saaneen runsaasti vaikutteita ympäristökielistään, eritoten vatjasta ja alueella puhutuista suomen kielen eri murteista. Suurimmat erot Ala-Laukaan murteessa muihin inkeroisen kielen murteisin nähden näyttäisivät olevan sanastossa. Tämä kertoo tiiviistä ja taajoista kontakteista naapuri­kieliin, ja on ehdotettu, että varsinaisia inkeroisen kielen sanoja "paljastettaessa" Ala-Laukaan murresanoihin suhtauduttaisi varautuen. On myös mahdollista, että Ala-Laukaan murteet ovat alun perinkin eronneet muista inkeroisen murteista. Antti Sovijärvi on esittänyt, että Ala-Laukaalla ei puhuttaisikaan "varsinaista inkeroismurretta" eli inkeroisen kieltä.
Suomalainen H. Leskinen on vuonna 1991 esitellyt inkeroisen kielestä tiettyjä arkaismeja, yhteisiä piirteitä karjalan ja vepsän kieliin sekä sellaisia luonteenomaisia piirteitä, joita ei karjalan kielessä ja suomen päämurteissa ole. Näistä seikoista hän tekee johtopäätöksen, että inkeroinen on oma kielensä. Manja Lehto kuitenkin huomauttaa, että näitä tiettyjä luonteenomaisia piirteitä on myös Inkerin alueella puhutuissa suomen kielen murteissa, vaikka hän ei kiistäkään inkeroisen olevan oma kielensä.
Kulttuuri
pienoiskuva|[[Larin Paraske]] Inkeroisryhmistä erityisesti Soikkolan asukkaat ovat tiettävästi aina pitäneet itseään karjalaisina. Inkerikkojen perinteisiä elinkeinoja olivat kalastus ja käsityöläisyys. Kuten muutkin itämeren suomalaiset kansat, inkerikot harjoittivat runonlaulantaa. Monet runoista kertoivat samoista aiheista kuin karjalaiset ja suomalaiset runot, jotka päätyivät Kalevalaan. Ehkä tunnetuin inkerikko on runonlaulaja Larin Paraske. Paraske on näyttelijä Eeva Litmasen isoisän äidinäiti. Näin ollen hän on sukua myös Litmasen tyttärelle Karollina Franckille.
Toinen tunnettu inkeroisrunonlaulaja oli Ontropo Melnikov, joka syntyi vuonna 1834 Vuoleen Sohvolassa ja kuoli siellä vuonna 1915. Laulettuaan runoja vuonna 1859 kansanperinnettä keräämässä olleelle ylioppilas F. A. Saxbäckille Melnikov sai moision työvoudilta julkisen raipparangaistuksen. Omien sanojensa mukaan Ontropo Melnikov ei muistanut runoja Larin Paraskeen lailla, koska "Mieheltä, joka julkisesti kärsii raipparangaistuksia kuin pahantekijä, jäykät niskat niksahtaa, vielä muistikin murenee”. Traagisilla aineksilla oli Melnikovin lauluissa huomattava sijansa, ja hän lauloi muun muassa balladin miehentappajaneidosta.
Inkerikot ovat perinteisesti saaneet toimeentulonsa maanviljelystä ja kalastuksesta. Myöhemmin tärkeiksi aloiksi on muodostunut myös erilainen käsityöläisyys. Läntiset inkerikot olivat tunnettuja erityisesti raudantyöstötaidoistaan ja itäiset inkerikot kudonnastaan. Inkerikkokylät olivat jo 1800-luvulla lähes täysin identtisiä venäläisten kylien kanssa.
Suuri uhka inkerikkojen ja samalla alueella vielä elävien vatjalaisten kulttuurille on heidän asuinalueelleen suunnitteilla oleva Ust-Lugan teollisuuskeskus ja satama, minkä johdosta ihmisiä joudutaan siirtämään alueelta pois, todennäköisimmin Pietariin, jossa sulautumisriski kasvaa merkittävästi. Kaupungista tulee suunnitelmien mukaan 35 000 asukkaan kokoinen.
Inkeroiskulttuuria on pyritty elvyttämään sen hankalasta asemasta huolimatta. Useissa Kingiseppin piirin kylissä toimii lauluryhmiä, jotka esiintyvät inkeroisen kielellä. Esimerkiksi Viistinän kylässä on toiminut vuodesta 1993 alkaen inkeroisten kotiseutumuseo.
Uskonto
Vuonna 1534 Novgorodin arkkipiispa kertoi inkerikkojen palvelevan metsiä, kiviä, jokia, järviä, soita, lähteitä, vuoria, kukkuloita, aurinkoa, kuuta ja tähtiä, auringon nousua kohti oli tapana kumartaa. Inkerikot antoivat jumaluuksilleen myös uhreja kuten kotieläimiä. Lapset nimesi shamaani eli arbui. Vieläkin perinteisiin kuuluu "kalmoille" eli kuolleille vietävä ruoka. Nykyisin inkerikot ovat ortodokseja.
Pietro Giuseppe Gaetano Boni
Pietro Giuseppe Gaetano Boni (n. 1686 Bologna – 1741) oli italialainen säveltäjä.
Boni matkusti vuonna 1711 Roomaan, jossa omaksui merkittävästi Arcangelo Corellin koulukunnan vaikutteita. Hän palasi myöhemmin Bolognaan, jossa hänen oleskelustaan on merkintä ainakin vuodelta 1726. Boni kuitenkin loi suurimman osan urastaan Roomassa. Hänen tyylinsä saattoi vaikuttaa Roberto Valentinin kamarimusiikkiin. Bonin omaan tuotantoon kuuluu lukuisia sonaatteja, joissa käytettyjen soitinten joukossa ovat sello ja nokkahuilu.
Ayr United FC
Historiaa
Ayr United Football Club perustettiin vuonna 1910.
Ennätyksiä
Ennätys yleisömäärä: 25,225 Rangers, 13. syyskuuta 1969
Suurin voitto: 11-1 Dumbarton, Skotlannin Liigacup, 13. elokuuta 1952
Suurin liigatappio: 0-13 Aberdeen, 28. helmikuuta 1931
John William Brown
John William Brown (28. joulukuuta 1913 Athens, Ohio – 29. lokakuuta 1993 Medina) oli yhdysvaltalainen republikaanipoliitikko, joka toimi lyhyen aikaa Ohion kuvernöörinä.
Brown toimi Medinan pormestarina vuosina 1950–1953 ja Ohion varakuvernöörinä 1953–1957. Brown haki varakuvernöörikautensa lopussa vuonna 1956 republikaanien kuvernööriehdokkaaksi, mutta hävisi esivaalit Crane O’Neillille, joka myöhemmin voitti myös varsinaiset vaalit. Samaan aikaan kuvernöörivaalien kanssa istuva kuvernööri Frank J. Lausche valittiin Yhdysvaltain senaattiin, minkä vuoksi hän erosi virastaan juuri ennen hänen ja Brownin kausien päättymistä. Eroamisen seurauksena Brown hoiti kuvernöörin tehtäviä yhdentoista päivän ajan 3. tammikuuta – 14. tammikuuta 1957, kunnes vaalit voittaneen O’Neillin kausi alkoi.
Seuraavana vuonna hänet valittiin Ohion osavaltion edustajainhuoneeseen, jossa hän istui vuoteen 1960. Hän toimi uudelleen Ohion varakuvernöörinä 1963–1975.
Moision junaonnettomuus
Moision junaonnettomuus tapahtui 29. huhtikuuta 1939 Lempäälässä Moision pysäkin lähellä kun koeajolla ollut veturi törmäsi vian vuoksi radalle pysähtyneen Pohjanmaan pikajunan viimeiseen vaunuun. Onnettomuudessa loukkaantui vakavasti kaksi ihmistä, joista toinen myöhemmin kuoli vammoihinsa. Koeajolla ollut veturi ja kaksi pikajunan matkustajavaunua vaurioituivat pahoin.
George Gaynes
George Gaynes (alk. George Jongejans, 16. toukokuuta 1917 Helsinki – 15. helmikuuta 2016 North Bend, Washington ) oli hollantilais-yhdysvaltalainen näyttelijä ja oopperalaulaja. Hän tuli tunnetuksi näyttelijänä niin Broadwaylla kuin monissa elokuvissa ja televisiosarjoissa. Hänet muistetaan parhaiten elokuvasta Tootsie – lyömätön lyyli, jossa hän näytteli John Van Hornia, ja seitsemästä Poliisiopisto-elokuvasta, joissa hän näytteli poliisiopiston johtaja Eric Lassardia. Ennen uraa näyttelijänä hän esiintyi monissa oopperoissa sekä Euroopassa että New Yorkin kaupunginoopperassa.
Moision junaonnettomuus
Lempäälän rautatieasemalta kello 16.33 Tampereelle lähtenyt Pohjanmaan pikajuna n:o 61 joutui pysyähtymään radalle noin 1,5 kilometriä Moision pysäkiltä Tampereelle päin, kun veturin kampitanko murtui. Pikajunan perässä tuli Toijalasta Tampereelle matkannut koeajoaan suorittamassa ollut veturi n:o 944, joka törmäsi kello 16.40 pikajunan viimeiseen vaunuun. Ratavartija oli yrittänyt pysäyttää veturia, mutta sen nopeus oli ollut niin suuri, ettei törmäys ollut vältettävissä jarrutuksesta huolimatta. Onnettomuuspaikalla radassa ollut kaarre ja mäki haittasivat jonkin verran näkyvyyttä. Törmäyksen seurauksena pikajunan viimeisen vaunun etuosa irtosi pyöristään, kohosi ylös ja tunkeutui osittain seuraavan vaunun sisälle. Molemmissa vaunuissa särkyi ikkunoita ja penkit irtautuivat kiinnikkeistään. Rautatievirkamies Valdemar Sandberg ja KTR 1:n kapteeni Erkki Väänänen loukkaantuivat vaikeasti. Kolme pahimmin loukkaantunutta kuljetettiin sitten junalla Tampereelle sairaalahoitoon. Sandberg kuoli saamiinsa vammoihin parin viikon päästä.
George Gaynes
Nuoruus
George Gaynes syntyi Helsingissä Suomessa. Hänen venäläinen äitinsä Iya De Gay (myöhemmin Lady Iya Abdy) oli taiteilija ja hollantilainen isänsä Gerrit Jongejans liikemies. Hänen enonsa oli muun muassa Casablancassa näytellyt Gregory Gaye. George kasvoi Ranskassa, Englannissa ja Sveitsissä. Georgen äidillä oli suomalaisia sukujuuria.
Ura
Armeijassa
Nikolai Ognjov
Nikolai Ognjov (, oikealta nimeltään Mihail Grigorjevitš Rozanov, Михаил Григорьевич Розанов; 26. kesäkuuta 1888 Moskova – 22. kesäkuuta 1938 Moskova ) oli venäläinen neuvostokirjailija.
George Gaynes
Ura
Gaynes palveli Alankomaiden armeijassa vuosina 1943–1946. Hän oli Alankomaiden kuninkaallisessa laivastossa. Gaynes taisteli toisessa maailmansodassa.
Nikolai Ognjov
Ognjov syntyi asianajajan perheeseen. Hän työskenteli opettajana, osallistui ensimmäiseen maailmansotaan ja perusti vallankumouksen jälkeen Moskovan ensimmäisen lastenteatterin. 1920-luvun alussa Ognjov työskenteli Moskovan lastensiirtoloissa.
George Gaynes
Oopperalaulajana
Gaynes tutustui oopperaan äitinsä ystävän venäläisen laulaja Fjodor Šaljapinin kautta. Hän opiskeli alaa Milanossa ja esiintyi Italiassa ja Ranskassa. Toinen maailmansota keskeytti hänen uransa. Sodan aikana Gaynes ylitti Pyreneet Espanjaan, missä hänet internoitiin. Hänet vapautettiin kolmen kuukauden kuluttua. Gaynes muutti Britanniaan ja listautui Alankomaiden merivoimiin.
Nikolai Ognjov
Ognjovin ennen vallankumousta kirjoittamat kertomukset ilmestyivät kokoelmana vuonna 1925. Hän ryhtyi sen jälkeen kirjailijaksi kuuluen ensin konstruktivisteihin ja sitten Pereval-kirjailijaryhmään. Ognjovin pääteos on aikoinaan suurta huomiota herättänyt Kostja Rjabtsevin päiväkirja (Dnevnik Kosti Rjabtseva, 1926–1927), joka kuvaa Neuvostoliiton alkuvuosien pedagogisia kokeiluja 15-vuotiaan koululaisen näkökulmasta.
George Gaynes
Oopperalaulajana
Sodan jälkeen Gaynes muutti New Yorkiin ja sai paikan New Yorkin kaupunginoopperasta. Hän esiintyi siellä muun muassa Leporellona Don Giovannissa sekä Gilbertin ja Sullivanin opereteissa. Gaynes ei kuitenkaan kokenut itseänsä oopperalaulajaksi, vaan hän itsensä mukaan ”näytteli oopperalaulajaa” ja jätti siksi oopperalavat.
Broadwayltä television kautta elokuviin
Gaynes näytteli 1950-luvulla Broadwayllä. Hän esiintyi muun muassa Cole Porterin musikaalissa Out of This World ja My Sister Eileen -novellisarjan musikaaliversiossa.
Gaynes siirtyi 1950-luvun puolivälin jälkeen televisiotuotantoihin ja näytteli muun muassa The Alfred Hitchcock Hour -sarjassa, Bonanzassa, Vaarallisessa tehtävässä, Hawaii Five-O:ssa, Kuuden miljoonan dollarin miehessä ja minisarjassa Rich Man, Poor Man.
Gaynesin elokuvaura alkoi 1960-luvulla. Hän näytteli muun muassa Sidney Lumetin Ryhmässä (1966), Sydney Pollackin romanttisessa elokuvassa Parhaat vuotemme (1973), Peter Bogdanovichin komediassa Viiden pennin leffa (1976), Ken Russellin tieteiskauhuelokuvassa Muutostiloja (1980) ja Steve Martinin komediassa Kuollut mies ei palttoota kaipaa (1982).
Uran huipulla 1980-luvulla
Vuonna 1982 ilmestyi menestyskomedia Tootsie – lyömätön lyyli, josta myös Gaynes sai runsaasti kehuja kriitikoilta. Sen jälkeen hän alkoi saada huomattavasti enemmän uusia elokuvarooleja, ja hän näytteli komedioissa Ollakko vai eikö olla – siinä leffa! ja Micki & Maude.
Ensimmäisen Poliisiopiston jälkeen Gaynesin elokuvia olivat muun muassa Louis Mallen 42. kadun Vanja, Nicholas Hytnerin Noitavaino ja poliittinen satiiri Wag the Dog – häntä heiluttaa koiraa. Gaynes jäi eläkkeelle vuonna 2003.
Yksityiselämä
Gaynes oli naimisissa Allyn Ann McLerien kanssa vuodesta 1953. Liitosta syntyi kaksi lasta. Gaynes oli alun perin Alankomaiden kansalainen ja myöhemmin hän oli Yhdysvaltojen kansalainen.
Lukas Foss
pienoiskuva|Lukas Foss Lukas Foss, alkuperäinen nimi Lukas Fuchs (15. elokuuta 1922 – 1. helmikuuta 2009) oli saksalais-yhdysvaltalainen nykysäveltäjä. Hän syntyi Berliinissä mutta asui vuodesta 1937 Yhdysvalloissa.
Foss sai opetusta muiden muassa Lazare Lévyltä, Sergei Koussevitzkyltä ja Paul Hindemithiltä. Hänet nimitettiin vuonna 1953 Kalifornian yliopiston (Los Angeles) musiikinprofessoriksi. Vuodesta 1991 hän oli professori Bostonin yliopistossa. Hänen tunnettuihin oppilaisiinsa lukeutui edesmennyt säveltäjä Claire Polin.
Fossin varhaiset teokset ovat tyyliltään uusklassistisia, mutta tuoreemmassa tuotannossaan hän hyödynsi useita tyylejä. Hän sävelsi muun muassa konserttoja ja elegian Anne Frankille. Hän oli vuodesta 1962 American Academy of Arts and Lettersin jäsen.
Lukas Foss kuuluu yhdessä Arthur Bergerin, Irving Finen, Alexei Haieffin, Harold Shaperon ja Claudio Spiesin kanssa niin kutsuttuun Bostonin koulukuntaan.
Sieberinsahrami
Sieberinsahrami (Crocus sieberi) on sahramien sukuun kuuluva laji. Sitä tavataan luonnonvaraisena Balkanin niemimaan eteläosassa ainakin Manner-Kreikassa sekä Kreetalla. Kasvi on 7–8 cm korkea. Yhdestä mukulasta kasvaa kahdesta neljään lehteä ja niiden keskellä on valkoinen juova. Kukat ovat sinivioletit. Sieberinsahrami kukkii maaliskuulta huhtikuulle. Kasvi menestyy aurinkoisella ja kuivalla kasvupaikalla. Talveksi on hyvä jättää puiden lehtiä kasvien päälle talvensuojaksi. Kasvia lisätään sivumukuloista, joita saadaan jakamalla vanhempia yksilöitä kesän lopulla tai syksyllä. Sekä istutussyvyys että istutusväli on 5–10 cm.
Laukaan pääkirjasto
Laukaan pääkirjasto on Laukaan kunnassa toimiva yleinen kirjasto, joka toimii Laukaan kirkonkylässä. Kirjastotoiminta Laukaassa alkoi vuonna 1877. Nykyisen, vuonna 1998 valmistuneen pääkirjaston rakennuksen suunnitteli arkkitehtitoimisto Kauko Lahti.
Laukaan pääkirjasto on Laukaan kunnankirjaston päätoimipiste ja kuuluu Keski-Suomen maakunnan kirjastojen muodostamaan kirjastokimppaan eli Keski-kirjastoihin. Pääkirjasto ohella laukaalaisia palvelevat Leppäveden kirjasto, Laukaan kirjastoauto, Lievestuoreen kirjasto ja muut Keski-kirjastojen toimipisteet sekä verkkokirjasto.
Leppästenjärvi
Leppästenjärvi on Pirkanmaalla Kuhmoisten Päijälässä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 2,7 hehtaaria ja se on 300 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Se sijaitsee Leppäkosken kulmakunnalla peltojen ympäröimänä loivassa painaumassa. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria ja sen rantaviivan pituus on 800 metriä. Soistuneet rannat ovat kapean puusto- tai pensasvyöhykkeen ympäröimät. Järvi on autio.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Pääskylänjoen valuma-alueella (35.76), jonka Pääskylänjoen suualueeseen (35.761) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 110,2 metriä mpy. Siihen on johdettu Kaukalon metsästä tuleva kuivatusoja. Sen laskuoja lähtee sen etelärannasta ja se laskee Pitkäveteen Taavansaaren luona. Laskuojan pudotus on 4,2 metriä.
Historiaa
Vuoden 1965 peruskartassa Leppästenjärveä ympäröivät pellot ulottuivat järven rantaan asti. Vuoden 1986 peruskartassa pellot jäivät hieman kauemmaksi rannasta.
Tulitokko
Tulitokko (Lythrypnus dalli) on tokkoihin kuuluva kala.
Koko ja ulkonäkö
Tulitokko kasvaa noin viisi senttiä pitkäksi. Sen pää on tummanpunainen ja väri muuttuu vaiheittain keltaisemmaksi pyrstöä kohti. Lisäksi siinä on kapeita violetteja pystyjuovia jotka harvenevat pyrstöä kohti. Evät ovat läpikuultavat.
Alkuperä
Tulitokko elää luonnossa meressä Meksikon ja Kalifornian lähivesillä, kallioisilla alueilla 0–76 metrin syvyydessä.
Käyttäytyminen
Tulitokko on vilkas kala joka puikkelehtii kivenkoloissa. Se on parhaimmillaan pienenä parvena. Se puolustaa reviiriään, ja tyypillisesti nöpöttää rintaeviensä varassa kalliopinnalla lähellä suojaisaa koloa, johon se voi vetäytyä vaaran uhatessa. Se voi hakea turvapaikkaa myös merisiilin piikkien välistä.
Residylaskenta
Residylaskenta on tekniikka, jolla voidaan laskea polkuintegraaleja. Tekniikassa käytetään hyödyksi Laurentin sarjaa. Tehtävänä on laskea integraali, missä \Gamma on yksinkertainen suljettu positiivisesti suunnattu ääriviiva ja f(z) on analyyttinen \Gamma:ssa lukuun ottamatta yksittäistä sisäpuolista pistettä z_{0}. Tällöin funktio f(z) voidaan esittää Laurentin sarjana. Tällöin integraalin arvoksi saadaan. Tässä a_{-1} kutsutaan funktion f reduaaliksi pisteessä z_{0} ja merkitään tai lyhyemmin Res(z_{0}).
Esimerkki 1: Tarkastellaan funktiota ja lasketaan integraali, kun tiedetään, että funktiolla on residuaali pisteessä z=0.
Ratkaisu: Funktiolla e^{\omega} on Taylorin sarja. Tästä saadaan Laurentin sarjaksi funktiolle ze^{3/z} pisteen z=0 ympäristössä. Tällöin. Koska piste z=0 on ainoa nollakohta ympyrän |z|=0 sisällä, saadaan integraalin arvoksi.
Hirnuva maailmanloppu
Kirja kertoo Huru-Aaroni nimisestä suomenhevosesta, joka rääkättynä suivaantuu ja oppii puhumaan. Huru-Aaronin isäntä kauhistuneena myy hevosen Ossi Huikkolalle, joka on yksi Suomen pätevimpiä hevosjalostajia. Piirieläinlääkäri Tarmo Saamakorpi ryhtyy juopottelun ja uhkapelin ohessa kouluttamaan varsoista puhujia. Kirjoitetaanpa myös oma hevosten sanakirja.
Kirja on kirjoitettu Arto Paasilinnan ylistyksenä suomenhevosille ja hevosmiehille.
Tatja Karvonen
Tatja Marushka Karvonen (s. 18. toukokuuta 1974 Kuusamo) on suomalainen Suomen Keskustan entinen kansanedustaja. Hän nousi eduskuntaan Lapin vaalipiiristä, kun Hannu Takkula valittiin europarlamenttin 2004. Vuonna 2007 häntä ei enää valittu.
Karvonen on kouluttautunut kasvatustieteen maisteriksi Lapin yliopistosta 2001. Hän oli Suomen Opettajaksi Opiskelevien Liitto SOOLin puheenjohtaja vuosina 1999–2001. Karvonen toimii nykyään Peräpohjolan Opiston rehtorina.
Ulassai
Ulassai on kaupunki ja kunta Italiassa Sardinian hallintoalueella Nuoron maakunnassa. Kunnassa on arviolta 1 457 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 122,41 neliökilometriä. Se sijaitsee 775 metrin korkeudella merenpinnan yläpuolella.
Andrew Imbrie
Andrew Walsh Imbrie (6. huhtikuuta 1921 – 5. joulukuuta 2007) oli yhdysvaltalainen nykytaidemusiikin säveltäjä. Hän opiskeli vuonna 1937 lyhyesti Pariisissa Nadia Boulangerin johdolla, sitten Princetonin yliopistossa ja Kalifornian yliopistossa.
Imbrie opetti sävellystä sekä musiikin teoriaa ja analyysiä Kalifornian yliopistossa Berkeleyssä vuosina 1949–1991. Hän oli vierailevana professorina muun muassa Chicagon yliopistossa, Brandeisin yliopistossa, Northwestern Universityssä, New Yorkin yliopistossa, Alabaman yliopistossa ja Harvardin yliopistossa. Hänen maineikkaimpia oppilaitaan oli Neil Rolnick.
Imbrien pitkäaikainen musiikillinen vaikuttaja oli säveltäjä Roger Sessions. Hänen tuotantoonsa kuuluvat lukuisten orkesteri-, kamari-, vokaali- ja soitinsävellysten lisäksi oopperat Three Against Christmas (1970) ja Angle of Repose (1976). Hän oli American Academy of Arts and Lettersin jäsen vuodesta 1969 kuolemaansa 86-vuotiaana.
Braani
Braani (tunnetaan myös nimellä p-braani) on teoreettisessa fysiikassa käytetty matemaattinen käsite, joka esiintyy säieteoriassa ja sen johdannaisissa, kuten M-teoriassa ja braanikosmologiassa. Muuttuja p nimityksessä p-braani viittaa avaruudellisiin ulottuvuuksiin. Täten 0-braani on nollaulotteinen pistemäinen objekti (alkeishiukkanen), 1-braani on säie, 2-braani on pinta jne. Kukin p-braani pyyhkäisee p+1 -dimensioisen maailmanpinnan liikkuessaan aika-avaruudessa.
Tunnettu maailmankaikkeutemme on M-teoriassa yleisesti 10-braani tai 11-braani.
Braanit keksi Paul Townsend Cambridgen yliopiston teoreettisen matematiikan ja fysiikan laitokselta.
Braanit ja painovoima
thumb|Planeetat kiertävät haamubraanista vuotavan painovoiman keskipistettä Pääsääntöisesti kaikki voimat käyttäytyvät braanilla aivan kuten tavanomaisessa neliulotteisessa maailmassa. Poikkeuksen tähän tekee painovoima, jonka vaikutus voi ulottua myös lisäulottuvuuksiin ja sitä kautta toisiin braaneihin. Tämän mallin avulla on voitu selittää pimeän aineen olemassaolo siten, että pimeä aine olisikin todellisuudessa viereisen haamubraanin kappaleen painovoimaa joka ulottuisi lisäulottuvuuksiin.
Marcel Risse
Marcel Risse (s. 17. joulukuuta 1989 Saksa) on saksalainen jalkapalloilija, joka edustaa Kölniä. 183 senttimetriä pitkän Rissen pelipaikka on keskikentällä tai hyökkääjänä.
Seurajoukkueura
Risse pelasi Leverkusenin joukkueessa kolme ottelua Bundesliigaa toukokuussa 2008. Hän pelasi lainasopimuksella Nürnbergissä 2. Bundesliigassa 12 ottelua ja yhden pudotuspelin kevätkaudella 2009. Nürnbergin noustua hän pelasi seuraavalla kaudella 20 bundesliigaottelua, joissa syötti kuusi maalia, ja kaksi pudotuspeliä.
Risse pelasi Mainzissa kaudella 2010–2011 lainalla 25 bundesliigaottelua, joissa teki yhden ja syötti kuusi maalia. Seuraavana kesänä siirto vakinaistettiin 800 000 euron siirtosummalla. Seuraavien kahden kauden aikana hän pelasi yhteensä 31 Saksan pääsarjaottelua, joissa teki kaksi ja syötti viisi maalia. Hän pelasi myös kaksi Eurooppa-liigan karsintaottelua ja teki yhden maalin.
Risse siirtyi 700 000 euron siirtosummalla Kölniin kesällä 2013. Hän on kauden 2019–2020 loppuun mennessä pelannut seurassa 97 bundesliigaottelua, joissa hän on tehnyt 11 ja syöttänyt 20 maalia. Toisella sarjatasolla hän on pelaamissaan 52 ottelussa sekä tehnyt että syöttänyt kymmenen maalia. Eurooppa-liigassa hän on pelannut yhden ottelun.
Maajoukkueura
Risse pelasi Saksan alle 19-vuotiaiden maajoukkueessa 12 ottelua, joissa teki viisi maalia. Hän pelasi neljä ottelua ja teki kaksi maalia Saksan voittaessa alle 19-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden 2008. Alle 20-vuotiaiden maajoukkueessa hän viimeisteli neljässä ottelussa yhden maalin.
Weezer
Weezer on yhdysvaltalainen vaihtoehtorock -yhtye. Se harjoitteli ensimmäistä kertaa yhdessä ystävänpäivänä 14. helmikuuta 1992. Yhtyeeseen kuuluivat tuolloin Rivers Cuomo, Jason Cropper, Matt Sharp ja Patrick Wilson. Yhtye äänitti kaksi demonauhaa: The Real Demo ja The Kitchen Tape, ennen kuin Geffenin Todd Sullivan teki heidän kanssaan levytyssopimuksen vuonna 1993.
The Blue Album
Weezerin ensimmäisen albumin tuottajaksi palkattiin The Carsin johtohahmo Ric Ocasek. Hänen johdollaan järjestettiin koenauhoitukset, josta ovat peräisin Blue Albumin Deluxe -julkaisun toisen levyn kappaleet "Lullaby For Wayne" ja "I Swear It's True". Äänitysten ollessa kesken New Yorkin Sound City -studiossa kitaristi Cropper jätti Weezerin. Hänen tilalleen otettiin pian Brian Bell, ja albumi saatiin viimeisteltyä ennen ilmestymistään kesällä 1994. Se julkaistiin Geffenin alun perin Sonic Youthia varten perustamalla DGC-merkillä. Kesällä yhtye julkaisi singlen ja Spike Jonzen ohjaaman videon "Undone - the Sweater Song".
Vuonna 1995 Weezer teki läpimurron niin ikään Jonzen ohjaamalla "Buddy Holly" -videolla, jossa yhtye oli trikkikuvauksen avulla liitetty TV:n suosikkisarjan Onnen päivät (Happy Days) lavasteisiin. Myöhemmin samana vuonna albumilta julkaistiin kolmas single ja video Say it ain't so, joka toi yhtyeen vakavampaa puolta esille. Albumi myi tuplaplatinaa. Yhtye lähti maailmankiertueelle.
Rivers Cuomo jatkoi laulujen kirjoittamista kiertueen aikana, ja 1995 oli materiaali valmis uutta albumia varten: Songs From The Black Hole. Albumin ideana oli avaruusaiheinen "musikaali" Jesus Christ Superstarin tyyliin. Cuomo äänitti nauhallisen demoja tätä varten, mutta vain osa niistä on päässyt internetin kautta julkisuuteen (muun muassa "Blast off"). 2004 julkaistiin ensimmäistä kertaa Black Hole -demo virallisesti, kun Buddyhead julkaisi kokoelman Gimme Skelter, jonne oli poimittu kappale "You won't get with me tonight".
The Rentals
Kaiken tämän aikana basisti Sharp oli valmistellut omaa projektiaan, joka tuli tunnetuksi nimellä The Rentals. Sharpin kotidemot pohjamateriaalinaan ryhmä, johon kuului Sharpin lisäksi Weezer-rumpali Wilson, Rod Cervera, Tom Grimley, Cherielynn Westrich ja Petra Haden, julkaisi tieteisaiheisen albumin Return of The Rentals (Maverick/Reprise) vuonna 1995. Sharpille oli tärkeää, että yhtye oli eri levy-yhtiöllä kuin Weezer; hän jopa kehitteli yhtyeelleen kuvitteellisen historian itäeurooppalaisena pikkubändinä, jonka Madonna oli sattumalta nähnyt ja pestannut yhtiölleen. The Rentals saavutti hetkellisen suursuosion hitillään "Friends of P.", jonka video sai paljon huomiota musiikkikanavilla.
Pinkerton
Aikaa kului, ja lopulta Black Holen konsepti hylättiin. Kirjavasta lähdemateriaalista kursittiin kokoon albumi Pinkerton (Geffen); kappaleita äänitettiin siellä täällä New Yorkista New Englandiin 1995–1996. Ensimmäinen single, "El Scorcho", julkaistiin lokakuun alussa, albumi saman kuun lopulla. Pinkertonilta otettiin myös toinen single, "The Good Life". Molemmille tehtiin musiikkivideot. Albumin rankka aihepiiri seksuaalisesta turhautumisesta tukahtumiseen ihmissuhteissa kävi kuitenkin monille liian arkaluontoiseksi - myyntiluvut hipoivat maanpintaa. Ajan myötä albumi sai vahvan kulttiseuraajien joukon, mutta yhtye sai osakseen myös negatiivista huomiota mediassa.
Tauolla
Weezer oli tullut pysähtymispisteeseen. Sharp jätti yhtyeen ja keskittyi omaan yhtyeeseensä The Rentalsiin, johon tosin Wilson ei enää kuulunut. Näytti siltä, että Weezer oli lakannut olemasta. Vuonna 1998, kun Rentals oli julkaisemassa toista albumiaan Seven More Minutes, Weezer aloitti keikkailun uudestaan uuden basistin Mikey Welchin kanssa. Yhtye kierteli pieniä klubeja valenimellä Goat Punishment. Keikkojen kappalelistat koostuivat lähinnä Nirvana-covereista. Rivers Cuomo löysi uudelleen laulujen kirjoittamisen, ja vuosituhannen vaihteessa yhtyeellä oli kasapäin demoja uutta albumia varten.
Paluu
Vuosi 2001 toi Weezerin takaisin suuren maailman tietoisuuteen Amerikassa kohuakin herättäneellä "Hash Pipe" -singlellä. Uusi albumi, Weezer, oli debyytin näköinen kansikuvasta lähtien; tuottajana toimi tälläkin kertaa Ric Ocasek. Kesäinen levy myi kaiken kaikkiaan hyvin ja Marcos Siegan ohjaamat videot "Hash Pipelle" ja "Island in the Sunille" hyväksyttiin Music Televisionin listoille. Yhtyeen vanha tuttu Spike Jonze otti yllättäen yhteyttä ja kertoi haluavansa tehdä jälleen musiikkivideon Weezerin kanssa. Koska kolmatta singleä ei julkaistu, sai Jonze uudelleenkuvata videon "Island in the Sun".
Vuonna 2002 Weezer julkaisi neljännen levynsä Maladroit. Levyltä julkaistuja singlejä, joista on myös tehty videot ovat "Keep Fishing", "Dope Nose" ja "Slob".
Yhtye julkaisi myös vuonna 2004 DVD:n joka sisälsi kaikki yhtyeen videot, haastatteluja, live-taltiointeja sekä footage-materiaalia.
Weezer julkaisi uuden levynsä Make Believe toukokuussa 2005. Sen ensimmäinen single Beverly Hills ilmestyi 29. maaliskuuta 2005. Riversin soolo-levy ilmestyi joulukuussa 2007.
Jackass 3D -elokuvan lopussa kuuluu Weezerin kappale "Memories". Siinä laulavat myös Jackassista tutut henkilöt.
Luxemburgin jääkiekkomaajoukkue
Luxemburgin jääkiekkomaajoukkue edustaa Luxemburgia kansainvälisissä jääkiekko-otteluissa. Maa on ollut Kansainvälisen jääkiekkoliiton IIHF:n jäsen jo vuodesta 1912 alkaen.
Joukkueen sijoitus Kansainvälisen jääkiekkoliiton IIHF:n vuoden 2021 jääkiekon maailmanrankinglistalla oli 43. Vuonna 2021 maassa oli 175 rekisteröitynyttä miesjääkiekkoilijaa ja kolme jäähallia.
Sascha Dum
Sascha Dum (s. 3. heinäkuuta 1986 Leverkusen, Saksa) on saksalainen jalkapalloilija, joka on pelannut Bayer Leverkusenin ja Alemannia Aachenin joukkueissa Saksan pääsarja Bundesliigassa yhteensä 65 ottelua ja tehnyt niissä kaksi maalia. Kauden 2008–2009 jälkeen hän on pelannut 2. Bundesliigassa ja sitä alemmissa sarjoissa muun muassa Fortuna Düsseldorfin ja MSV Duisburgin joukkueissa. Kaudella 2019–2020 hän edusti Hertha Walheimia. 189 senttimetriä pitkän Dumin pelipaikka on puolustaja tai keskikenttäpelaaja.
Dum allekirjoitti ammattilaissopimuksen Leverkusenin kanssa tammikuussa 2005. Tammikuussa 2006 hän siirtyi Aacheniin lainalle 18 kuukauden ajaksi.
Dum on pelannut Saksan alle 19-, alle 20- ja alle 21-vuotiaiden maajoukkueissa.
Gendun Drup
Gendun Drup (myös Gedun Drup, Gedun Drupa, Gedun Drub) (1391–1474) oli tiibetinbuddhalainen opettaja, jota pidetään nykyään ensimmäisenä dalai-lamana. Hänen syntymänimensä oli Pema Dorje.
Gendun Drup syntyi Keski-Tiibetissä. Hän sai opetusta Tsongkhapalta, Gelugpa-koulukunnan perustajalta. Gendun Drup perusti vuonna 1447 Tashi Lhunpan munkkiluostarin Shigatseen.
Gendun Drup kuoli luostarissa vuonna 1474. Hänen seuraajansa oli Gendun Gyatso.
Grete Ingeborg Nykkelmo
Grete Ingeborg Nykkelmo (s. 25. joulukuuta 1961) on norjalainen uransa lopettanut maastohiihtäjä ja ampumahiihtäjä.
Nykkelmo nousi maastohiihtäjänä maailman huipulle vuonna 1985, jota ennen hän ei ollut yltänyt edes Norjan-mestaruuskilpailuissa mitaleille. Hän hiihti Seefeldin MM-kilpailuissa 1985 kaikki matkat ja aloitti saavuttamalla kaksi pronssimitalia: 10 kilometrillä hän hävisi kultamitalisti Anette Bøelle 3,2 sekuntia ja 5 kilometrillä samalle naiselle 11,8 sekuntia. Viestissä hän hiihti kolmannen osuuden ja saavutti hopeaa; kultamitalin menetykseen saattoi osaltaan vaikuttaa se, että johtoasemassa vaihtoon tullut Nykkelmo kompuroi vaihdossa ja katkaisi ankkurina hiihtäneen Berit Aunlin sauvan, mikä auttoi Neuvostoliittoa saamaan etumatkan nopeasti kiinni. Viimeisenä kilpailuna hiihdetylle 20 kilometrille Nykkelmo valittiin viime hetkillä Anne Jahrenin sijasta ja hänet sijoitettiin ensimmäiseen arvontaryhmään. Lähtönumerolla 2 hiihtänyt Nykkelmo ohitti nopeasti ensimmäisenä lähteneen Sveitsin Gabi Scheideggerin ja hiihti suurimman osan matkasta "ladunavaajana". Nykkelmon hiihto riitti kultamitaliin 18,4 sekunnin erolla Brit Petterseniin, ja Norja otti kisassa neloisvoiton.
Oberstdorfin MM-kilpailuissa 1987 Nykkelmo oli toipilas ja hiihti vain 20 kilometrin kilpailun, jossa hän sijoittui 19:nneksi lähes kolme minuuttia kultamitalisti Marie-Helene Westinille hävinneenä. Lahden MM-hiihdoissa 1989 hän sijoittui 10 kilometrin perinteisen tyylin kilpailussa 26:nneksi ja 30 kilometrin vapaan tyylin kisassa 15:nneksi.
Ampumahiihdossa Nykkelmo saavutti vuoden 1990 maailmanmestaruuskisoissa Oslossa viestihopeaa. Vuoden 1991 Lahden MM-kisoissa hän voitti kultaa 7,5 kilometrin sprinttikisassa sekä hopeaa normaalimatkalla ja viestissä.
Nykkelmolle myönnettiin vuonna 1990 Egebergs Ærespris. Hän elää avioliitossa toisen entisen kilpahiihtäjän Vegard Ulvangin kanssa.
Eurooppa-liigan kausi 2014–2015
UEFA Europa Leaguen kausi 2014–2015 oli jalkapallokilpailu Eurooppa-liigan kuudes kausi nykyisellä nimellään ja 44. UEFA:n järjestämä turnaus eurooppalaisille seurajoukkueille. Loppuottelu pelattiin 27. toukokuuta Varsovan kansallisstadionilla, Puolassa. Hallitsevana mestarina kaudelle lähti Sevilla FC. Lohkovaiheeseen oli selvinnyt myös suomalaisseura HJK.
Ensimmäinen karsintakierros
Ensimmäiset osaottelut pelattiin 1. ja 3. heinäkuuta ja toiset osaottelut 8., 10. ja 11. heinäkuuta.
Toinen karsintakierros
Ensimmäiset osaottelu pelattiin 17. heinäkuuta, toiset osaottelut 22. ja 24. heinäkuuta.
Kolmas karsintakierros
Ensimmäiset osaottelut pelattiin 31. heinäkuuta ja toiset 7. elokuuta.
Play-off kierros
Play-off kierrokselle osallistuvat kolmannen karsintakierroksen voittajat, suoraan tälle kierrokselle selviytyneet, sekä Mestarien liigan karsintojen 3. karsintakierroksen häviäjät. Ensimmäiset osaottelut pelattiin 21. ja 22. elokuuta ja toiset osaottelut 28. elokuuta.
Lohkovaihe
Lohkovaiheeseen osallistuvat suoraan siihen selvinneet 7 joukkuetta, play-off kierroksen voittajat ja Mestarien liigan play-off kierrokselta pudonneet.
Lohko A
O = ottelut, V = voitot, T = tasapelit, H = häviöt, TM = tehdyt maalit, PM = päästetyt maalit, ME = maaliero Lähde: