cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Talviolympialaiset
Historia
Kolme vuotta myöhemmin italialainen kreivi Eugenio Brunetta d’Usseaux ehdotti, että Kansainvälinen olympiakomitea järjestäisi viikon mittaisen talvilajien tapahtuman kesäolympialaisissa 1912 Tukholmassa. Kisajärjestäjät kuitenkin vastustivat ajatusta. Samaa ajatusta ehdotettiin myös kisoihin, jotka oli määrä pitää Saksan Berliinissä vuonna 1916, mutta jotka peruttiin ensimmäisen maailmansodan puhjettua.
Sodan päätyttyä ensimmäiset olympialaiset olivat kesäolympialaiset 1920 Antwerpenissä. Kisojen ohjelmassa oli taitoluistelun lisäksi myös ensimmäistä kertaa jääkiekko. Seuraavana vuonna pidetyssä KOK:n kokouksessa päätettiin järjestää Pariisissa pidettäviin kesäolympialaisiin 1924 liittyen kansainvälinen talvilajien viikko. Chamonix’ssa järjestetty tapahtuma oli huikea menestys ja innoitti komitean päättäjiä luomaan kokonaan erilliset talviolympialaiset. Vuonna 1926 KOK päätti jälkikäteen, että Chamonix’n kisat olivat ensimmäiset talviolympialaiset.
Talviolympialaiset järjestettiin 68 vuoden ajan neljän vuoden välein aina samana vuonna kesäolympialaisten kanssa, tarkemmin sanoen neljällä jaollisina vuosina, jotka olivat myös karkausvuosia. Karkauspäivä oli aina muutaman päivän verran talviolympialaisten jälkeen. Alkuaikoina kisat olivat lähestulkoon pelkkä kesäkisojen ”ennakkonäytös”, sillä kolmesti ne järjestettiin samassa maassa: vuonna 1924 Chamonix ja Pariisi Ranskassa, vuonna 1932 Lake Placid ja Los Angeles Yhdysvalloissa sekä vuonna 1936 Garmisch-Partenkirchen ja Berliini Saksassa. Hieman samaan tapaan järjestettiin myös talviolympialaiset 1928 Sveitsin Sankt Moritzissa, joka oli yksi lähimmistä kesäolympialaisten 1928 isäntäkaupunki Amsterdamia sijaitsevista suurista talviurheilukeskuksista.
Edelleen, vuoden 1940 talvikisojen järjestäjäksi oli päätetty Sapporo ja kesäkisojen Tokio, molemmat siis Japanissa. Kuitenkin Kiinan–Japanin sodan takia kaupungit joutuivat luopumaan kisaisännyyksistään vuonna 1938. Tämän jälkeen KOK päätti järjestää talvikisat Sankt Moritzissa, mutta sveitsiläisten järjestäjien kanssa syntyneiden erimielisyyksien vuoksi päätös peruutettiin kolme kuukautta myöhemmin. Edellisten talvikisojen järjestäjä Garmisch-Partenkirchen tarjoutui järjestämään kisat, mutta marraskuussa 1939 kisat peruutettiin kokonaan toisen maailmansodan sytyttyä, kuten myös samassa maanosassa eli Euroopassa sijaitseva Suomen Helsinki joutui tekemään vuoden 1940 kesäkisoille. Sodan takia myös talvikisat 1944 Italian Cortina d’Ampezzossa peruutettiin kesällä 1941, samaten Euroopassa oleva Ison-Britannian Lontoo teki vuoden 1944 kesäkisoille.
Toisen maailmansodan jälkeen vielä 1940-luvulla myönnetyt talvi- ja kesäkisat järjestettiin samassa maanosassa, Euroopassa: talviolympialaiset 1948 Sankt Moritzissa ja kesäolympialaiset 1948 Lontoossa sekä talviolympialaiset 1952 Norjan Oslossa ja kesäolympialaiset 1952 naapurimaan Helsingissä. Poikkeuksen kuitenkin muodostavat viimeiset 1940-luvulla myönnetyt kisat: talviolympialaiset 1956 Euroopassa Italian Cortina d’Ampezzossa ja kesäolympialaiset 1956 Oseaniassa Australian Melbournessa, koska kesäkisojen hakijoita ei ollut lainkaan Euroopasta. Ratsastuskilpailut pidettiin tosin aiemmin kesällä Tukholmassa, Ruotsissa. 1950-luvulta myönnetyistä olympiakisoista aina vuoteen 1988 saakka saman vuoden talvikisat ja kesäkisat järjestettiin aina eri maanosissa. Myöskään kaksia peräkkäisiä talvi- tai kesäolympialaisia ei järjestetty samassa maanosassa – poikkeuksena Innsbruckissa järjestettyjä talviolympialaisia 1964 seuranneet talviolympialaiset 1968 Grenoblessa, jotka olivat molemmat Euroopassa.
Vuonna 1956 Italian Cortina d’Ampezzossa pidetyt talviolympialaiset olivat ensimmäiset televisioidut talviolympialaiset ja vuoden 1968 talviolympialaiset Grenoblessa olivat ensimmäiset värillisinä televisiolähetyksinä lähetetyt olympialaiset.
Talviolympialaiset 1976 myönnettiin alkujaan Yhdysvaltain Denverille, mutta kustannusten nousu kolminkertaisiksi ja huoli ympäristövaikutuksista sekä näitä seurannut kansanäänestys peruuttivat kisaisännyyden. KOK tarjosi isännyyttä Kanadan Whistlerin kaupungille, mutta hakuprosessin jälkeen valittu uusi hallitus kieltäytyi isännyydestä. Tämän jälkeen Salt Lake City tarjoutui kisaisännäksi, mutta KOK hylkäsi hakemuksen ja valitsi helmikuussa 1973 kisaisännäksi Innsbruckin, joka oli isännöinyt talviolympialaisia yhdeksän vuotta aikaisemmin.
KOK päätti vuonna 1986, että talvi- ja kesäolympialaiset järjestettäisiin eri vuosina. Tämän vuoksi talviolympialaiset olivat sekä vuosina 1992 että 1994, minkä jälkeen sekä talvi- että kesäolympialaiset on järjestetty taas aina joka neljäs vuosi. Tässä taitehetkessä, tahdistuskohdassa vuonna 1992 talvikisat järjestettiin eurooppalaisissa naapurimaissa, talvikisat Ranskan Albertvillessä ja kesäkisat Espanjan Barcelonassa sekä myös seuraavat vuoden 1994 talvikisat pidettiin Euroopassa, Norjan Lillehammerissa. Koska talvi- ja kesäkisat on tuosta lähtien pidetty eri vuosina (kesäkisat karkausvuosina ja talvikisat muina parillisvuosina), ei sijaintipaikoilla ole isäntäkaupungin valinnassa enää merkitystä – kuitenkin erikseen talvi- ja kesäkisojen peräkkäisillä sijaintipaikoilla on. Kanadan Vancouverissa järjestetyt talviolympialaiset 2010 olivat järjestyksessään 21. olympialaiset talvikisat.
Samoin kuin kesäolympialaiset, myös talviolympialaiset ovat kärsineet joidenkin maiden boikoteista. Vuonna 1936 KOK luokitteli hiihdonopettajat ammattilaisiksi ja kielsi heitä osallistumasta, minkä vuoksi Itävallan ja Sveitsin hiihtäjät boikotoivat kisoja. Kanadan jääkiekkojoukkue boikotoi puolestaan vuoden 1972 talviolympialaisia, koska piti Neuvostoliiton joukkuetta ammattilaisina.
Nykyisin ohjelmassa olevat lajit
thumb|Curlingia 2006. thumb|Rattikelkkailua 2002.
Parhaiten menestyneet
Menestyneimmät urheilijat (tilanne talviolympialaisten 2018 jälkeen)
Eniten mitaleja saaneet maat (tilanne talviolympialaisten 2018 jälkeen)
Fritz Thorén
Fritz Thorén (1899 Tukholma, Ruotsi – 1950 Tukholma, Ruotsi) oli ruotsalainen kirjailija ja opettaja, koulutukseltaan filosofian tohtori. Hän työskenteli opettajana muun muassa Uumajan seminaarissa. Romaaneissaan hän kuvaa ylemmän keskiluokan elämää psykologisesta näkökulmasta. Usein henkilöiden elämäntehtävän ja persoonallisuuden välillä vallitsee ristiriita.
Petersburg (Virginia)
pienoiskuva|Petersburg Virginian kartalla. Petersburg on kaupunki Virginian osavaltiossa Yhdysvalloissa. Sen väkiluku oli vuoden väestönlaskennassa 32 420. Petersburg on osa Richmondin suurkaupunkialuetta. Kaupungin pormestarina toimii Samuel Parham.
Närpiön kihlakunta (1996)
Närpiön kihlakunta muodostettiin vuoden 1996 kihlakuntauudistuksessa, ja se toimi vuoden 2007 loppuun. Kihlakuntaan kuuluivat Kaskinen, Kristiinankaupunki ja Närpiö. Kihlakunta sijaitsi aluksi Vaasan läänissä ja vuoden 1997 lääniuudistuksen jälkeen Länsi-Suomen läänissä.
Loimaan kihlakunta (1996)
Loimaan kihlakunta muodostettiin vuoden 1996 kihlakuntauudistuksessa, ja se toimi vuoden 2007 loppuun. Kihlakuntaan kuuluivat Alastaro, Aura, Koski Tl, Loimaa, Marttila, Mellilä, Oripää, Pöytyä, Tarvasjoki ja Yläne, ennen vuoden 2005 kuntaliitoksia myös Karinainen ja Loimaan kunta. Kihlakunta sijaitsi aluksi Turun ja Porin läänissä ja vuoden 1997 lääniuudistuksen jälkeen Länsi-Suomen läänissä.
Pohjois-Karjalan Osuuskauppa
thumb|300px|right|PKO:n pääkonttori ja Siihtalan ABC-asema [[Joensuun rautatiesilta|Joensuun rautatiesillalta kuvattuna.]] thumb|300px|right|Sokos Joensuun [[Rantakatu (Joensuu)|Rantakadulla.]] Pohjois-Karjalan Osuuskauppa (PKO) on S-ryhmään kuuluva alueosuuskauppa.
PKO on osuuskunta, jolla oli vuonna 2022 yli 106 000 jäsentä. PKO-konsernin liikevaihto vuonna 2022 oli 484,4 miljoonaa euroa ja operatiivinen tulos 21,3 miljoonaa euroa. PKO:n toimitusjohtaja ja hallituksen puheenjohtaja on Juha Kivelä (2007-). Hallintoneuvoston puheenjohtaja on Kim Wrange. Pohjois-Karjalan Osuuskauppa on osuuskunta ja osuuskauppa, jonka omistavat sen omistajajäsenet. PKO on siis sekä jäsenyhteisö että liikeyritys. Tämä kaksoisluonne erottaa osuuskaupan muista yritysmuodoista. Osuuskunnan toiminnan tarkoitus on harjoittaa taloudellista toimintaa niin, että sen jäsenet käyttävät hyväkseen osuuskunnan tarjoamia palveluja.
Yrityksen toimialue kattaa koko Pohjois-Karjalan sekä Rautavaaran Pohjois-Savossa. Yrityksellä on liiketoimintaa Ilomantsissa, Joensuussa, Juuassa, Kiteellä, Kontiolahdella, Lieksassa, Liperissä, Nurmeksessa, Outokummussa, Polvijärvellä, Rautavaaralla, Rääkkylässä ja Tohmajärvellä. Yhtiön kotipaikka on Joensuu.
Red Skelton
thumb|Red Skelton vuonna 1960. Richard Bernard ”Red” Skelton (18. heinäkuuta 1913 – 17. syyskuuta 1997) oli yhdysvaltalainen koomikko.
Pohjois-Karjalan Osuuskauppa
Toimipaikat ja toimialat
PKOn toimipaikkoja ovat kauppakeskus Prisma Joensuu, Rautakaupat Prisma Rauta ja S-Rauta Nurmes, Sokos-tavaratalo, 33 S-marketia, 38 ravintolaa, 8 ABC-asemaa, 7 Salea, 5 hotellia, 5 S-Pankkipistettä sekä kiertävä palveluauto S-Biili.
PKO:n toimialoihin kuuluvat päivittäis- ja käyttötavarakauppa (Prisma Joensuu, S-marketit, Salet ja Sokos Joensuu), ravintolat (mm. Ravintola Aittaranta, Amarillo, Bar Play), liikenneasemat (ABC:t) ja hotellit (Original Sokos Hotel Kimmel, Original Sokos Hotel Vaakuna, Break Sokos Hotel Koli, Break Sokos Hotel Koli Kylä, Break Sokos Hotel Bomba). Mainittujen toimintojen lisäksi PKO:n toimintaan kuuluvat laskettelurinteet Kolilla, pankkipalvelut, kukkakauppa, parturikampaamoita, kauneushoitola, terveydenhoito. PK Terveys tarjoaa terveydenhuoltopalveluita työterveys- ja yksityisasiakkaille. PKO:n S-parturi-kampaamot sijaitsevat Kiteellä, Lieksassa S-marketien yhteydessä sekä Joensuussa Sokos-tavaratalossa sekä kauppakeskus Prismassa. S-kauneushoitolat sijaitsevat S-parturi-kampaamoiden yhteydessä Joensuussa ja Lieksassa.
Red Skelton
Vincennesissä Indianassa syntyneen Skeltonin isä oli sirkusklovni, joka kuoli juuri ennen poikansa syntymää. Skelton itse esiintyi jo nuorena vaudevillessä ja sirkuksessa; myöhemmältä uraltaan hänet muistetaan televisiosta, elokuvista ja radiosta. Hän palveli toisessa maailmansodassa Euroopassa ja jatkoi radiouraansa palattuaan kotimaahansa.
Pohjois-Karjalan Osuuskauppa
PKO:n historia
PKO:hon on fuusioitu vuonna 1966 Martonvaaran Osuuskauppa, vuonna 1969 Kauppa-Sampo, Polvijärven Osuuskauppa ja Kuusjärven Osuuskauppa, vuonna 1984 Lieksan Osuuskauppa ja Liperin Osuuskauppa sekä vuonna 1991 Keski-Karjalan Osuuskauppa, joka oli syntynyt 1980-luvulla Kiteen Osuuskaupan, Rääkkylän Osuuskaupan ja tohmajärveläisen Osuusliike Yhteishyvän fuusiossa. Vuonna 2019 Jukolan Osuuskauppa yhdistyi PKO:hon.
Red Skelton
Skelton oli kolmesti naimisissa. Ensimmäinen puoliso oli Edna Marie Stilwell, jonka kanssa hän oli naimisissa 1930–1943; toinen avioliitto Georgia Davisin kanssa 1945–1971 päättyi eroon, ja Georgia teki itsemurhan vuonna 1976. Kolmannen kerran Skelton oli naimisissa Lothian Tolandin kanssa vuosina 1973–1997. Hänellä oli Valentina-tyttärensä (s. 1947) lisäksi vuonna 1948 syntynyt poika Richard, joka kuoli hyvin nuorena leukemiaan.
Pohjois-Karjalan Osuuskauppa
Vastuullisuus
PKO:n tavoitteena on olla hiilinegatiivinen vuonna 2025 ja käyttää vuodesta 2030 eteenpäin pelkästään uusiutuvaa energiaa Vuoden 2022 loppuun mennessä PKO on rakentanut 37 aurinkovoimalaa myymälöidensä katoille. PKO on vähentänyt oman toimintansa päästöjä vuonna 2021 70 % vuoden 2015 tasoon verrattuna. PKO käyttää vuonna 2023 1,2 miljoonaa euroa yhteiskuntavastuuseen nuorten kesätyöllistämiseen, urheilu, kulttuuri- ja järjestötoiminnan tukemiseen sekä hyväntekeväisyyteen. Kesällä 2023 PKO palkkaa 1100 nuorta, joista 130 on erityisnuoria sekä heidän avustajiaan. PKO on lahjoittanut vuodesta 2019 alkaen potkupuvun kaikille Pohjois-Karjalassa syntyneille vauvoille.
Red Skelton
Skeltonin uskotaan olleen absolutisti. Hän asui vanhuutensa päivinä Anzassa, Kaliforniassa, ja hän kuoli sairaalassa Palm Springsissä keuhkokuumeeseen 84-vuotiaana. Hän pääsi vuonna 1989 International Clown Hall of Fameen ja vuonna 1994 Radio Hall of Fameen, minkä lisäksi hänellä on tähti Hollywood Walk of Famella. Hän harrasti novellien kirjoittamista ja säveltämistä.
Victor II
Victor II (n. 1018 – 28. heinäkuuta 1057) oli paavina 13. huhtikuuta 1055 – 28. heinäkuuta 1057. Hänen oikea nimensä oli Gebhard von Calw-Dollnstein-Hirschberg ja hän oli syntyperältään Calwin, Tollensteinin ja Hirschnergin kreivi sekä sukua keisari Henrik III:lle. Hänen isänsä oli schwabenilainen paroni, kreivi Harwig von Calw. Victor vihittiin paaviksi Roomassa 13. huhtikuuta 1055, ja hän oli Hildebrandin uudistusajan paaveja.
Regensburgin piispan Gebhardin, keisari Henrik III:n sedän, painostuksesta hänet nimitettiin 24-vuotiaana Eichstättin piispaksi. Asemassaan hän ajoi Henrikin etuja, ja hän nousi pian keisarin lähimpien neuvonantajien joukkoon. Henrik asetti hänet paaviehdokkaaksi Mainzissa syyskuussa 1054. Tätä olivat vaatineet Hildebrandin (myöhemmin paavi Gregorius VII) johtamat roomalaiset lähettiläät, joilla todennäköisesti oli tarkoituksena riistää keisarilta yksi tämän pätevimmistä kannattajista.
Kesäkuussa 1055 Victor tapasi keisarin Firenzessä, jossa pidetyssä kirkolliskokouksessa vahvistettiin Leo IX:n tuomio kirkonmiesten avioliittoja, simoniaa ja kirkon omaisuuden katoamista kohtaan. Seuraavan vuonna hänet kutsuttiin keisarin luokse, ja hän oli Henrikin kanssa tämän kuollessa 5. lokakuuta 1056. Henrikin alaikäisen lapsen Henrik IV:n huoltajana ja keisarinna Agnes de Poitoun neuvonantajana Victorilla oli paljon valtaa, jota hän käytti rauhan ylläpitämiseksi keisarikunnassa ja paavin aseman vahvistamiseksi paronien pyrkimyksiä vastaan. Hän kuoli Arezzossa pian Italiaan paluunsa jälkeen 28. heinäkuuta 1057. Hänen seuraajansa oli Stefanus X.
Victorin läheiset kannattajat halusivat kuljettaa hänen ruumiinsa haudattavaksi Eichstättiin, mutta ennen kuin he pääsivät kaupunkiin muutamat Ravennan asukkaat ottivat ruumiin haltuunsa ja hautasivat sen Santa Maria Rotondan kirkkoon, joka on myös Teoderik Suuren hautapaikka.
Olivia Brown
Hän näytteli etsivä Trudy Joplinia Miami Vicessä ja Vanessa Hargravesia Designing Womenissa. Brown näytteli myös merkittävää henkilöä elokuvassa 7th Heaven. Sekä monissa muissa elokuvissa mm. Throw Momma from the Train, 48 Hrs. ja Streets of Fire.
Hän oli naimisissa Mykelti Williamsonin kanssa 1983–1985. Tällä hetkellä hän on naimisissa James Okonkwon kanssa. Brownilla ja Okonkwonilla on kaksi yhteistä lasta Morgan ja Kyyan.
Tähtilehti
thumbnail|right|200px|Tähtilehti 1933
Tähtilehti oli Star Bulletin julkaiseman lehden suomalainen versio, joka rakentui Idän Tähden Järjestön ja Krishnamurtin ympärille. Lehteä julkaistiin ainakin vuoteen 1933 saakka. Lehden asiamiehenä Suomessa toimi Helmi Jalovaara. Lehdellä oli myös sisarjulkaisu nimeltä Kansainvälinen Tähtilehti
Henry Apaloryamam Ssentongo
Henry Apaloryamam Ssentongo (30. marraskuuta 1936 Villa Maria – 11. joulukuuta 2019 Kampala ) oli ugandalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Masakan hiippakuntaan 21. joulukuuta 1963 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Pupianan titulaaripiispaksi 15. joulukuuta 1988. Piispaksi vihkiminen seurasi 18. maaliskuuta 1989. Pääkonsekraattorina toimi Adrian Kivumbi Ddungu, jota avustivat Emmanuel Wamala ja Paul Lokiru Kalanda.
30. maaliskuuta 1992 Ssentongo sai nimityksen Moroton hiippakunnan piispaksi.
Salem (Virginia)
Salem on kaupunki Virginian osavaltiossa Yhdysvalloissa. Sen väkiluku oli vuoden väestönlaskennassa 24 802. Salem on Roanoken piirikunnan hallintokeskus, vaikkei hallinnollisesti ole osa sitä. Kaupungin pormestarina toimii Renée Ferris Turk.
7 rohkeata miestä
7 rohkeata miestä (The Magnificent Seven) on vuonna 1960 ensi-iltansa saanut westernelokuva. Sen on ohjannut John Sturges, ja pääosissa on aikansa tunnetuimpia näyttelijöitä: Yul Brynner, Steve McQueen, Charles Bronson, James Coburn, Horst Buchholz, Brad Dexter ja Robert Vaughn.
Elokuva pohjautuu Akira Kurosawan vuonna 1954 ohjaamaan elokuvaan Seitsemän samuraita.
Sturgesin elokuvaan perustuen on tehty televisiosarja Seitsemän rohkeaa miestä, jota esitettiin alun perin 1998–2000.
Juoni
Meksikossa sijaitsee pieni kylä, jota säännöllisin väliajoin ryöstelee Calvera julmine rosvojoukkoineen. Kyläläiset elävät jatkuvan pelon vallassa, ja lopulta he päättävät vastustaa rosvojoukkiota. Kyläläiset lähtevät ostamaan aseita Amerikan rajalta. Matkalla he kohtaavat pyssysankari Chris Adamsin. Kyläläiset kertovat hänelle rosvojoukkiosta ja Adams päättää auttaa kylää, apunaan rohkeat ystävänsä.
Arvioita
Video-oppaassa vuodelta 1994 Harri Närhi pitää elokuvaa hyvien näyttelijäsuoritusten ansiosta pienenä klassikkona ja antaa sille neljä tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”erinomainen”.
Elokuva pääsi vuonna 2013 Yhdysvaltain kansalliseen elokuvaluetteloon. Yul Brynner osti elokuvan oikeudet Kurosawan tarinaan ja valitsi John Sturgesin ohjaajaksi. Suosittu elokuva oli ponnahduslauta useille tähdille, ja Bernsteinin musiikista tuli Marlboro-savukemainosten teemamusiikki televisiossa vuosina 1962–1971, kirjoitti professori Stephen Prince luettelon esseessä.
Aiheesta muualla
Stam Fine Film Review. 28.9.2019; Elokuvan analyysi. Youtube; 7min 23s.
Pietarsaaren kihlakunta (1996)
Pietarsaaren kihlakunta muodostettiin vuoden 1996 kihlakuntauudistuksessa, ja se toimi vuoden 2007 loppuun. Kihlakuntaan kuuluivat Kruunupyy, Luoto, Pedersören kunta, Pietarsaari ja Uusikaarlepyy. Kihlakunta sijaitsi aluksi Vaasan läänissä ja vuoden 1997 lääniuudistuksen jälkeen Länsi-Suomen läänissä.
Shawn Michaels
Shawn Michaels (oik. Michael Shawn Hickenbottom, s. 22. heinäkuuta 1965) on entinen yhdysvaltalainen showpainija.
Michaels työskenteli World Wrestling Entertainment -promootiossa aktiivisena painijana vuodesta 1988 vuoteen 2010, pois lukien ei-painijan roolit 1998–2002. Nykyään hän työskentelee WWE:ssä sen lähettiläänä.
Michaels voitti WWE-mestaruuden kolmesti 1990-luvulla ja lisäksi WWE:n raskaansarjan maailmanmestaruuden vuonna 2002. Hän voitti myös vuosien 1995 ja 1996 Royal Rumble -ottelut ja oli yhtiön ensimmäinen Grand Slam -mestari. Slammy-palkintoja Michaels on voittanut urallaan yhteensä ennätykselliset 11.
Raaseporin kihlakunta (1996)
Raaseporin kihlakunta muodostettiin vuoden 1996 kihlakuntauudistuksessa, ja se toimi vuoden 2007 loppuun. Kihlakuntaan kuuluivat Hanko, Inkoo, Karjaa, Pohja ja Tammisaari. Kihlakunta sijaitsi aluksi Uudenmaan läänissä ja vuoden 1997 lääniuudistuksen jälkeen Etelä-Suomen läänissä.
Elisabet (Ranskan prinsessa)
Elisabet (usein madame Elisabet, ; 3. toukokuuta 1764 Versailles – 10. toukokuuta 1794 Pariisi) oli Ranskan kuningasperheen jäsen, kuningas Ludvig XVI:n nuorempi sisar. Hänet teloitettiin Ranskan vallankumouksen terrorin aikana. Nykyään roomalaiskatolinen kirkko pitää häntä marttyyrinä.
Elämä
Elisabetin vanhemmat olivat Ranskan kruununprinssi Ludvig ja Saksin prinsessa Maria Josepha. Hän menetti isänsä yksivuotiaana ja äitinsä kolmivuotiaana, minkä jälkeen hänen kasvattajinaan toimivat Marie Louise de Marsan, Marie de Mackau ja isä Montégut. Elisabet asui nuoruutensa Montreuilin kartanossa Versailles’n palatsin lähellä ja pysyi naimattomana. Hän osoitti kiinnostusta hyväntekeväisyyteen ja tieteelliseen tutkimukseen. Vallankumouksen puhjettua vuonna 1789 Ludvig XVI:n kaksi veljeä lähtivät maanpakoon, mutta prinsessa Elisabet jäi omasta tahdostaan Ranskaan. Hän osallistui kuningasparin kanssa epäonnistuneeseen Varennesin pakoretkeen kesäkuussa 1791. Monarkian kumonneen elokuun 1792 kansannousun jälkeen hänet vangittiin Templen vankilaan Pariisissa. Ludvig XVI:n ja Maria Antoinetten teloitusten jälkeen hän hoiti näiden lapsia vankilassa. Toukokuussa 1794 Elisabet tuotiin viimein vallankumoustuomioistuimen eteen syytettynä muun muassa emigranttirojalistien rahoittamisesta. Hänet tuomittiin kuolemaan ja teloitettiin giljotiinilla.
Elisabetin kaksi muuta veljeä toimivat myöhemmin vuorollaan Ranskan kuninkaina nimillä Ludvig XVIII ja Kaarle X. Hänen vanhempi sisarensa Maria Clotilde oli Sardinian kuningatar.
Jälkimaine
Prinsessa Elisabetin rohkeus ja järkkymättömyys vallankumouksen keskellä tekivät hänestä Ranskan rojalistien sankarina kunnioittaman marttyyrin. Alkuperältään epäluotettavat Elisabetin muistelmat julkaistiin Ranskassa vuonna 1858 ja kirjeenvaihto vuonna 1868. Hänen mainettaan pidettiin yllä myös katolisen kirkon piirissä. Vuonna 1953 paavi Pius XII tunnusti asetuksella Elisabetin sankaruuden tämän marttyyrikuoleman takia ja hänet julistettiin Jumalan palvelijaksi. Pariisin arkkipiispa, kardinaali Maurice Feltin esitti 23. joulukuuta 1953 Elisabetin autuaaksijulistamista, ja myöhempi Pariisin arkkipiispa, kardinaali André Vingt-Trois esitti sitä uudelleen vuonna 2016, mutta prosessi on edelleen kesken.
Piia Keto
Piia Keto on Jaalasta kotoisin oleva suomalainen tekstiilisuunnittelija ja kuvittaja. Hän on suunnitellut Arabian Piilopaikka-astiaston kuvitukset.
Piia Keto toimi vaatemerkki Kaksitvån toisena suunnittelijana yhdessä Marjo Kuusisen kanssa.
Koiran ulkoilutus
pienoiskuva|Koiran ulkoilutusta [[Suomi|Suomessa]] Koiran ulkoilutus (myös koiran taluttaminen) on aktiviteetti, jossa henkilö kävelyttää koiraansa. Siitä on hyötyä sekä omistajalle että lemmikille. Se myös auttaa koiran kouluttamista ja kumppanuutta.
Yleistä
Koiran ulkoilutuksessa koiralla on yleensä valjaat tai kaulapanta, jotta se ei karkaisi omistajaltaan. Suomen lain mukaan koira on pidettävä kytkettynä. Yleensä koira opetetaan kaulapantaan jo pentuna, sillä aikuisiässä se voi olla vaikeaa.
Ulkoilutus
pienoiskuva|265x265px|Video koiran ulkoilutuksesta Koiraa ulkoilutetaan yleensä kolme kertaa päivässä noin 30 minuuttia.
Ympäristö
Suomen lain mukaan koiraa ei saa ulkoiluttaa uimarannoilla, lasten leikkipaikoilla ja torialueilla.
Jätökset
Suomen järjestyslain mukaan koirien jätökset pitää kerätä, jotta ne eivät jää ympäristöön. Jätökset on kerättävä pois etenkin taajaan asutuilla alueilla, eikä koira myöskään saisi merkitä autonrenkaita, talojen seinustoja, patsaita, portinpieliä tai koristekasveja omaksi reviirikseen. Poliisi voi järjestyslain mukaan sakottaa koiran omistajaa, jos tämä ei kerää jätöksiä. Jätökset voivat myös aiheuttaa koirille terveysongelmia.
Eero Lyyvuo
Eero Elias Lyyvuo (sukunimi aik. Lybeck; 10. kesäkuuta 1904, Ruovesi – 28. toukokuuta 1977, Helsinki) oli suomalainen runoilija.
Koiran ulkoilutus
Terveyshyödyt
Kanadalainen tutkimusryhmä on tutkinut, että koiranomistajat kävelevät muita enemmän ja että ihminen liikkuu enemmän koiran kanssa kuin ilman. Koira voi myös auttaa painonhallintaan.
Anita Baker
Anita Baker (s. 26. tammikuuta 1958) on altostaan tunnettu yhdysvaltalainen soul-laulaja. Hän on lajinsa arvostetuimpia; hänet on palkittu kahdeksalla Grammy-palkinnolla, ja hänellä on tähti Hollywood Walk of Famella.
Baker on ollut joulusta 1987 naimisissa miehensä Walter Bridgforth Jr:n kanssa. Parilla on yhdessä kaksi poikaa. Baker on levyttänyt mm. Elektra Recordsille 1985–1996 ja Atlantic Recordsille 1997–2001. Hänen nykyinen levy-yhtiönsä on Blue Note Records, jonka kanssa levytyssopimus syntyi vuonna 2004.
Asumaniemi
Asumaniemi on Väinö Linnan luoma kuvitteellinen hahmo, nuori täydennysmies romaanissa Tuntematon sotilas.
Henkilö
Helsinkiläinen Asumaniemi saapuu täydennysmiehenä konekiväärikomppanian kolmanteen joukkueeseen kesäkuussa 1944 Hietasen ollessa sen johtajana. Hän kuuluu vuonna 1925 syntyneeseen ikäluokkaan. Asumaniemen saapuessa komppania on Laatokan koillispuolella vetäytymässä Syväriltä kohti Tarton rauhan rajaa ja Hietasen, aiemmin Koskelan, johtama joukkue on kärsinyt pahimmat miehistötappiot. Joukkueeseen sijoitetaan neljä alokasta, joista romaanin kertoja mainitsee nimeltä vain Asumaniemen. Asumaniemi erottuu kolmesta muusta alokkaasta rehvakkaana urheilijatyyppinä, jonka ensimmäinen repliikki romaanissa on uhoava:
Asumaniemi tuo joukkueeseen stadin slangia puhuvan koulupojan maailmaa, joka ei aina väisty edes taistelutilanteissa: "Lähdettekö mukaan? - Mä yks! Asumaniemi nosti kätensä reippaasti kuin koululainen viitatessaan."
Muiden alokkaiden jännittäessä Koskelaa ja Rokkaa Asumaniemi suhtautuu heihin luontevasti ja tasaveroisesti. Hänestä tulee erittäin pidetty, koska hän tuo sodan perääntymisvaiheen väsyneeseen ja masentuneeseen ilmapiiriin vielä kerran sitä iloisten ja reippaiden nuorukaisten henkeä, joka vallitsi sodan alussa kolme vuotta aikaisemmin. Vanhala arveleekin Asumaniemen päätyvän vielä upseerikouluun. Asumaniemi ehtii kuitenkin mukaan järkyttäviin tapahtumiin. Haavoittunut Rokka esittää hänet vänrikki Jalovaaralle yhtenä joukkueen kantavista voimista. Asumaniemi kaatuu iskuryhmän hyökkäyksessä, joka on romaanin viimeisiä toiminnallisia kohtauksia. Asumaniemen viimeiset sanat kuuluvat:
Asumaniemen kasvoille jää hänen kuollessaan hämmästynyt ilme, ja romaanin kertojan mukaan Asumaniemelle on jäänyt pieni hetki aikaa tajuta, että elämällä leikkiminen voi johtaa sen menettämiseen. Asumaniemen voi päätellä kaatuneen konekiväärikomppanian viimeisessä taistelussa syyskuun alussa 1944 Loimolassa, jossa koko pataljoona oli Suomen ja Neuvostoliiton aselevon alkaessa. Hänet haudataan Helsinkiin Hietaniemen hautausmaan sankarihauta-alueelle, jota on syksyllä 1944 jouduttu jälleen kerran laajentamaan, ja todennäköisesti hänen nimensä kirjoitetaan myös hänen koulunsa sankaritauluun.
Analyysia hahmosta
Ennen astumistaan asepalvelukseen Asumaniemi on opiskellut muutaman vuoden oppikoulussa, jossa hän on käynyt osan luokista kahteen kertaan. Hänen koulunsa on todennäköisesti ollut Kallion yhteiskoulu, jossa oli paljon vaatimattomista kodeista tulleita lapsia. Mahdollisesti hänen vanhempansa ovat odottaneet pojastaan suvun ensimmäistä ylioppilasta. Asumaniemi on kuitenkin saanut potkut koulusta sen vuoksi, että hän on toveriensa kanssa ostanut viinaa salakuljetetun purukumin myynnistä saamillaan rahoilla. Armeijaan hän sopeutuu aivan toisin kuin kouluun.
Lastenpsykiatri Jari Sinkkosen mielestä Asumaniemi on viikari, joka on koko ajan luisumassa ikävystymiseen. Säännöllinen koulunkäynti, silloinen ulkoluku, on tällaiselle pojalle myrkkyä, mutta Sinkkosen mielestä kyse ei ole keskittymisvaikeuksista; koulu ei vain anna tarpeeksi ärsykkeitä. Asumaniemen kaltainen henkilö voisi helposti päätyä varastelemaan, ei kuitenkaan ahneudesta, vaan miellyttävän jännityksen kokemisen vuoksi. Toisissa oloissa Asumaniemi olisi hulivili, joka nauttii testosteronihumalasta ja jota ympäröi vaaran tuoksu. Tällaisen miehen olisi kuitenkin vaikea solmia pysyvää parisuhdetta, vaan hän lentäisi kukasta kukkaan. Tässä asiassa Sinkkonen vertaa Asumaniemeä Kjell Westön romaanin Missä kuljimme kerran henkilöhahmoon Allu Kajanderiin. Asumaniemi ei tunne vihaa vihollisia kohtaan, vaan puhuu heistä "sloboina" ja "naapurina"; hän haluaa heittää käsikranaattinsa ensimmäisenä.
Todellisuusaineksia
Luonteeltaan Asumaniemeä muistutti Linnan rykmentissä toisen jalkaväkikomppanian päällikkönä ollut hurjapäisen rohkea luutnantti Allan Gummerus, joka kaatui Läskelässä lähellä Linnan vartiopaikkaa jatkosodan hyökkäysvaiheen alkupuolella heinäkuussa 1941. Gummerus seisoi avoimella paikalla tutkimassa karttalehteä, kun vihollinen ampui hänet todennäköisesti Läskelän tehtaan ikkunasta. Gummeruksen viimeisten sanojen kerrotaan olleen: "Perkele, kummalla puolen sydän on?"
Elokuvaversio
Edvin Laineen vuonna 1955 ohjaamassa Tuntemattoman sotilaan elokuvaversiossa Asumaniemeä näytteli Vili Auvinen. Rauni Mollbergin vuoden 1985 versiosta Asumaniemi oli jätetty pois. Vuoden 2017 versioinnissa Asumaniemeä näytteli Eemeli Louhimies.
Riivaajat
pienoiskuva|Riivaajat, ensipainoksen kansilehti 1873, Pietari Riivaajat on Fjodor Dostojevskin romaani vuodelta 1872. Se on poliittinen aateromaani ja pamfletti, jonka roolihahmot edustavat lähes kaikkia Dostojevskin aikalaisia puhuttaneita aatteita: radikalismia, nihilismiä, idealismia, sosialismia, despotismia, anarkismia, totalitarismia, ateismia, materialismia ja yhteiskunta-utopismia. Sekä slavofiili- että zapadnikki-aate ovat myös romaanissa esillä.
Tausta
Romaani kuvaa elämää Venäjän keisarikunnassa 1800-luvun lopulla. Vallankumousmielialan noustessa Venäjällä vastakkaiset ideologiat törmäävät toisiinsa. Dostojevski kritisoi sekä vasemmistolaisia heidän demonisista ideoistaan että konservatiiveja heidän kyvyttömyydestään käsitellä muita ajatuksia ja näiden sosiaalisia vaikutuksia.
Dostojevski kuvaa eurooppalaisen yhteiskunta-ajattelun ääriliikkeisiin perehtyneen kumouksellisen venäläisnuorison toimintaa ja jatkaa näin Ivan Turgenevin Isien ja lasten herättämää ja Nikolai Tšernytševskin Mitä on tehtävä? -romaanin kiihdyttämää keskustelua. Dostojevski itse kutsui romaania "venäläisen radikalismin historialliseksi tutkielmaksi". Radikaalipiirit tuomitsivat sen antinihilistisenä romaanina.
Juoni
Kirjassa on neljä päähenkilöä, joiden avulla Dostojevski kuvaa Venäjän poliittista kaaosta 1800-luvun loppupuolella: Verhovenski, Šatov, Stavrogin ja Kirillov.
Romaanin tapahtumat sijoittuvat maaseutukaupunkiin, jossa kokoontuu joukko kumouksellisia Pjotr Verhovenskin johdolla. Verhovenski kerää ympärilleen kumouksellisten ryhmän ja saa heidät uskomaan, että he ovat osa suurempaa kansainvälistä järjestöä. Järjestön kuvitteelliseksi johtajaksi hän esittelee Nikolai Stavroginin. Tämä on nuori kyyninen radikaali, joka manipuloi ihailevat toverinsa omien ideoidensa toimeenpanijoiksi. Kumouksellisten ydinryhmä edustaa vallankumouksellisten perustyyppejä, joita Dostojevski kuvaa purevan ironisesti. Heitä ovat pedantti teoreetikko, käytännön streategisti, kirkasotsainen idealisti, naiivi myötäilijä, kyyninen opportunisti, rettelöitsijä ja rikollinen.
Kahden nuoren "nihilistin", Stavroginin ja Verhovenskin, vastakohdaksi asettuvat heidän turgenevilaista "isien" sukupolvea edustavat vanhempansa. Nuoren Verhovenski isä Stepan Trofimovitš on romantiikan kirjallisen ja ja esteettisen kasvatuksen saanut 1840-lukulainen idealisti, joka kuten Dostojevski antaa ymmärtää, uskoo kristinuskon sijasta idealistiseen humanismiiin. Stepan Trofimovitšilla on pitkään jatkunut kiduttava suhde "hyväntekijäänsä" Varvara Petrovnaan, Stavroginin äitiin. Tämä on Dostojevskin parodia turgenevilaisesta "vahvan naisen" ja "heikon miehen" suhteesta. Ivan Turgenevista itsestään Dostojevski piirtää ironisen muotokuvan romaanin kirjailijahahmossa Karmazinovissa.
Šarov ja Kirillov uhrataan kumouksellisen toiminnan nimissä. Šatov murhataan ja Kirillov ajetaan itsemurhaan. Tämän juoniaineksen Dostojevski otti suoraan aikalaistapahtumista. Aikansa tunnetuimpia vallankumouksellisia ollut Sergei Netšajev oli murhauttanut poliittiseen ryhmäänsä kuuluvan opiskelijan, jotta kollektiivinen vastuu saisi ryhmän jäsenet pysymään hänelle lojaaleina. Myös Riivaajissa Šatovin murhan tarkoitus on sitoa ydinryhmä toisiiinsa kollektiivisella syyllisyydellä. Itsemurha on romaanin yksi tärkeä teema. Kirillovin teorian mukaan ajatus kivusta ja epätietoisuus tuonpuoleisesta estää ihmistä tekemästä itsemurhaa. Kivun pelon moni voittaa mutta ei epätietoisuuden aiheuttamaa pelkoa. Se joka voittaa pelon, on Jumalan kaltainen.
Myös Stavrogin päätyy itsemurhaan, hänen suurin rikoksensa on pedofilia. Ensijulkaisusta vuosina 1871-1872 Russkie vetsnik (ven. Русский вестник) -lehdessä poistettiin luku "Tihonin luona", jossa Stavrogin tunnustaa ortodoksimunkille raiskanneensa lapsen. Se jätettin pois myös neuvostokauden painoksista sekä ensimmäisistä suomennoksista 1928 ja 1962: luku ilmestyi ensimmäisen kerran vasta vuoden 1979 suomennoksessa.
Romaanin kolmannessa osassa Dostojevski karnevalisoi vallankumouksellisten toiminnan: todellisen vallankumouksen ja yhteiskunnallisten muutosten sijasta ryhmä saa aikaiseksi ainoastaan tulipalon ja sekasortoa provinssikaupungissa.
Analyysi
Romaania voi lukea allegorisella tasolla kertomuksena Stavroginista ja Verhovenskista riivaajina tai riivattuina: heidän ympärilleen kokoontuu joukko pienempiä riivaajia tai kumousideologian riivaamia, jotka on tuomittu juoksemaan jyrkänteen yli tuhoon.
Wendy Barrie
thumb|right|Wendy Barrie Wendy Barrie (18. huhtikuuta 1912 – 2. helmikuuta 1978) oli brittiläinen näyttelijä. Hän syntyi Hongkongissa.
Barrie esiintyi sekä brittiläisissä että yhdysvaltalaisissa elokuvissa; eräs tunnetuimmista on Kordan Henrik VIII:n yksityiselämä (1933). Pian kyseisen London Filmsille tehdyn elokuvan jälkeen Barrie sai sopimuksen Hollywoodista, josta ovat peräisin muiden muassa elokuvat Baskervillen koira (1939) ja Vain viisi palasi (1939). Viimeisessä elokuvassaan hän esiintyi vuonna 1943.
Wiler bei Utzenstorf
Sijainti
Wiler b.U. sijaitsee Emmejoen laaksossa, Emmentalissa Solothurnin eteläpuolella, parikymmentä kilometriä Bernistä pohjoiseen.
Liikenne
Kunnan itäpuolitse kulkee moottoritie A1 Bernistä Zürichiin. BLS:n rautatie Burgdorfista Solothurniin kulkee Wilerin kautta.
Urheilu
Salibandyseura SV Wiler-Ersigen toimii Wiler bei Utzenstorfin seudulla ja on saanut nimensä ersigeniläisen UHC Ersigenin ja wileriläisen Sportvereins Wilerin yhdistyttyä vuonna 1989.
Wendy Barrie
Barrie juonsi vuosina 1948–1949 omaa komediaansa lapsille DuMont Television Networkilla. Vuosina 1948–1950 televisiossa näytettiin The Wendy Barrie Show. Barriella on tähti Hollywood Walk of Famella.
Aivoinfarkti vammautti Wendy Barrien hänen myöhemmällä iällään. Hän kuoli New Jerseyssä 65-vuotiaana, ja hänet on haudattu Kensico Cemeterylle Valhallaan, New Yorkin osavaltioon.
Joosef II
thumb|Joosef II:n patsas [[Uničověssa, Tšekissä]] Joosef II (syntyisin Josef Benedikt Anton Michel Adam ) (13. maaliskuuta 1741 – 20. helmikuuta 1790) oli Pyhä Rooman keisari ja Itävallan arkkiherttua vuodesta 1765. Hän oli keisarinna Maria Teresian ja keisari Frans I:n vanhin poika. Hän oli yksi 1700-luvun lopun valistuneista itsevaltiasta.
Nuoruus ja kasvatus
Joosef syntyi kesken Itävallan perimyssodan. Hänen syntymänsä hetkellä, jolloin valtakunnan olemassaolo oli uhattuna, lisäsi hallitsijaparin kansansuosiota. Hänen äitinsä Maria Teresia hallitsi Habsburgien perintömaita ja hänen isänsä keisarinarvon saanut Frans I hallitsi Toscanan suurherttuakuntaa ja hoiti perheen talouden.
Preussin suurlähettiläs kirjoitti hallitsijalleen kuvauksen Joosef-prinssistä: Erittäin ylpeä pikku herra, röyhkeä, kärsii mieluummin turhaan rangaistuksen kuin myöntää olleensa väärässä. Poika osoittautui kuitenkin älykkääksi, ahkeraksi ja taitavaksi.
Tullessaan valtaistuimelle Maria Teresia oli huomannut että on hyvin vaikeaa tulla hallitsijaksi ilman koulutusta ja perehdytystä. Hänelle annettiin tietopuolista koulutusta ja hänet laitettiin käytännön työhön valtion virastoissa. Hänestä tuli myös vasta jälleenperustetun valtioneuvoston (Staatsrath) jäsen.
Joosef oli ahkera lukija. Häntä kiinnostivat erityisesti politiikka ja kansantaloustiede. Historiantutkimus on käyttänyt paljon aikaa ja vaivaa miettiäkseen mistä hän sai eniten vaikutteita. Selvää on kuitenkin, että luettuaan paavin asemaa kritisoineita katolisia teologeja hän päätyi kannattamaan uskonnonvapautta. Hallitsijan tehtävänä oli hänen mukaansa tuottaa mahdollisimman suurta onnea mahdollisimman suurelle määrälle ihmisiä. Hän uskoi vakaasti, että suurten kansalaisryhmien hyvinvointi lujittaa valtiota.
Äidin kanssahallitsijana 1765–1780
Keisari Frans I:n kuoleman jälkeen vuonna 1765 Joosefista tuli keisari, jolloin Maria Teresia teki pojastaan kanssahallitsijansa. Todellisena hallitsijana Pyhän Saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisarit toimivat tuohon aikaan ainoastaan Itävallassa ja siihen liitetyissä maissa, kuten Böömissä ja Unkarissa. Äidin kanssa tuli pian paljon mielipide-eroavaisuuksia hallitusasioissa.
Ensiksi keisariperheen yksityisomaisuutena ollut Praterin puisto lahjoitettiin kansalle. Nyt voitiin nähdä keisari päiväkävelyllä tavallisten wieniläisten porvareiden ja alemman rahvaan parissa. Isältään perimänsä valtavan omaisuuden hän tilitti valtion kassaan. Maria Teresia oli ollut pohjimmiltaan konservatiivi ja ajatellut, että varovainen uudistaminen olisi paras tapa johtaa valtiota. Poika oli toista mieltä: koko vanha yhteiskuntarakenne piti hävittää, jos se oli välttämätöntä. Häntä alettiin kutsua vallankumoukselliseksi valtaistuimella.
Kanssahallitsijana Joosef osallistui ensimmäiseen Puolan jakoon 1772. Katariina Suuri oli pitkään haaveillut mahdollisimman suuren Puolan alueen liittämisestä Venäjään. Hän kävi sotaa Turkkia vastaan ja Valakian ja Moldovan mahdollinen joutuminen osaksi Venäjää huolestutti Joosefia. Katariina totesi, että hän voi hyvin niistä luopua, jos saa osia Puolasta. Lisäksi Itävalta voisi hänen mukaansa ottaa yhdessä Preussin kanssa alueita Puolasta. Puola oli parhaillaan sisäpoliittisen hajaannuksen tilassa eikä siitä olisi naapurivalloille vastusta sodassa. Fredrik Suuri myöntyi tuumaan. Maria Teresia piti asiaa loukkauksena puolalaisia kohtaan, mitä pidettiin tekopyhyytenä. Joosef II sai liitettyä Itävaltaan Galitsian. Galitsiassa oli merkittäviä suolakaivoksia, joiden hyödyntämisestä Itävallan talous sai piristysruiskeen.
Baijerin hallitsija vaaliruhtinas Maksimilian III Joosef kuoli yllättäen vuonna 1777. Tilanne johti Baijerin perimyssotaan ja Joosef näki siinä tilaisuuden liittää osia Baijerista Itävaltaan. Maria Teresian mielestä asiasta ei kannattaisi sotia, mutta Joosef teki päätöksen ryhtyä sotimaan. Sota päättyi elokuussa 1778 ja maksoi Itävallalle 10 000 miehen hengen. Sillä ei saavutettu juuri mitään, vain pieni maa-alue liitettiin rauhansopimuksessa Itävaltaan. Itse asiassa Maria Teresia nöyryytti rauhansopimuksella poikaansa, sillä hän solmi rauhan puhumatta Joosefille asiasta mitään. Kansa kutsui sotaa myöhemmin "perunasodaksi".
Välillä Joosef uhkasi jopa erota virastaan kun äiti ei suostunut hänen hankkeisiinsa uskonnonvapaudesta. Joosefilla oli myös aikaa matkustella, ja hän tapasi Fredrik II Suuren Neissessa 1769 ja 1770, samana vuonna sisarensa Marie-Antoinetten Ranskassa ja Katariina Suuren 1780.
Yksin vallassa 1780–1790
Maria Teresian kuoltua 1780, Joosef II hallitsi yksin kuolemaansa 1790 asti. Päästyään yksin valtaan hän otti Itävallassa heti ohjat ja toteutti maaorjien vapautuksen, laajensi koulutusta, alisti kirkon valtiolle, toteutti rajoitetun uskonnonvapauden ja määräsi saksan kielen käyttöön kaikkialla. Tätä pidettiin uhkana omalle kulttuurille erityisesti Unkarissa ja Tšekissä. Kymmenvuotisen valtakautensa aikana Joosef julkaisi 17 000 uutta lakia, jotka käsittelevät lähes kaikkea kuviteltavissa olevaa. Hänen työpäivänsä venyivät usein 16-tuntisiksi. Uudistusten tuottaminen liukuhihnalta vei virkamieskunnan vaikeuksiin. Virkamiehet eivät enää tienneet mitä kiertokirjettä, asetusta tai lakia piti noudattaa, sillä ne olivat keskenään usein ristiriitaisia tai toinen toisensa kumoavia.
Erityisesti aatelisto asettui vastustamaan uudistuksia, sillä se pelkäsi historiallisten etuoikeuksiensa menetystä. Joosef vastasi aatelin oppositiohenkisyyteen värikkäällä kielenkäytöllä ja alkoi suosia tavallisia virkamiehiä valtiopäivien valitsemien asemasta. Virkamiehiltä hän vaati ympäripyöreitä työpäiviä ja maksoi heille huonoa palkkaa. Virkamiehistön taso parani heille asetettujen pätevyysvaatimusten johdosta. Heidän työteliäisyyttään valvoivat keisarin lähettämät urkkijat.
Seuraavaksi huomio kiinnitettiin rikollisten kohteluun. Hän kielsi kidutuksen ja hänen aikanaan toimeenpantiin vain yksi kuolemantuomio. Vankiloista piti tehdä siistejä ja terveellisiä ja paatuneet vanhat rikolliset erotettiin nuorista ensikertalaisista. Toisaalta vankiloihin tuli ehdoton vierailukielto.
Joosef II ei kannattanut sananvapautta. Itävallassa ei saanut esittää Schillerin "Rosvot"-näytelmää. Sanomalehdistä sallittiin ainoastaan Wiener Zeitung, joka sisälsi ainoastaan hallinnon antamia virallisia tiedotteita ja sen tilaamia artikkeleita. Keisarista sai kuitenkin kirjoittaa melko vapaasti. Sensuuri johti myös merkilliseen tilanteeseen, kun Joosef II kielsi paavin ylläpitämän kiellettyjen kirjojen luettelon, Indexin. Tätä perusteltiin sillä, että Indexiä lukemalla kansa saa tietää, mitä kaikkia kirjoja siltä on kielletty.
Itävallassa oli alkanut lääketiede kehittyä harppauksin Maria Teresian aikoina. Joosef II:n aikana kehitys jatkui suotuisana, sillä hallitus halusi päästä eroon hintavista karanteeneista ja tuhoisista epidemioista. Paremmin koulutetut lääkärit alkoivat vaatia, että kaupunkeihin perustetaan kunnollisia sairaaloita. Kaupungeilla ei niihin kuitenkaan ollut varaa. Joosef keksi, että sairaat keskitettäisiin suureen sairaalaan. Kuuluisa Allgemeines Krankenhaus avasi ovensa vuonna 1784. Puhtautta ei tuolloin vielä osattu hoitaa kunnolla ja kuolleisuus sairaalassa oli jopa 20 %.
Kuten muutkin valistusmonarkit, Joosef II suosi taiteita. Hänet tunnettiin "musiikkikuninkaana" ja hän ohjasi Itävallan kulttuurin kohti saksalaisuutta. Hän tilasi Mozartilta saksankielisen oopperan Ryöstö seraljista (Die Entführung aus dem Serail). Lisäksi teatteritaiteelle annettiin avokätisiä avustuksia. Hallitsija oli itse mieltynyt erityisesti Wienin Burgtheateriin.
Tämän kansa saattoi vielä jotenkin sietää, mutta kun alkoi tulla määräyksiä alttareilla poltettavien kynttilöiden määrästä ja pyhimyskuvien koristelusta sekä kirkkojen kynttelikköjen ja astioiden takavarikoinnista, alkoi kansa hermostua. Joosef II pidettiin nyt hallitsijanvalansa rikkoneena vääränä hallitsijana. Myös hautajaisjärjestelyihin puututtiin, tästä lähtien hautajaiset piti järjestää mahdollisimman halvalla. Kansan parissa alkoi kierrellä vuonna 1787 lentolehtinen, jonka otsikko kysyi, miksi keisari Joosef II ei ole kansan suosiossa.
Viimeisinä vuosinaan Josef II sairasti malariaa ja tuberkuloosia. Uudistuspolitiikan ajautuminen vastatuuleen ja ulkopolitiikan epäonnistuminen masensivat häntä. Valtakunnan monet osat kuten Unkari, Tiroli ja Itävallan Alankomaat olivat kapinassa. Paavi oli vetänyt häneltä tukensa ja Ranskan vallankumoushallitus vihasi häntä. Lisäksi oli pelko, että Itävaltaa vastaan liittoutuvat Iso-Britannia, Puola ja Ruotsi. Joosef II:n kuoltua häntä seurasi hallitsijana hänen veljensä Leopold, hallitsijanimeltään Leopold II. Hän tyynnytti levottomuudet kovalla kädellä ja perui monet veljensä uudistukset.
Kansainvälinen Tähtilehti
thumbnail|right|200px|Kansainvälinen Tähtilehti vuodelta 1933. Kansainvälinen Tähtilehti oli The Star Publishing Trustin julkaiseman lehden suomalainen versio. Lehdessä julkaistiin alkuperäisiä Krishnamurtin luentoja ja puheita. Lehteä julkaistiin ainakin vuoteen 1930 saakka. Lehden asiamiehenä suomessa toimi Helmi Jalovaara ja sen kustantajana Tähden kustannustoimisto. Lehdellä oli myös sisarjulkaisu nimeltä Tähtilehti.
Joosef II
Yksin vallassa 1780–1790
Joosef II haudattiin keisarilliseen hautaan numero 42. Hautakirjoitus on lohduton: "Tässä lepää Joosef II joka epäonnistui kaikissa pyrkimyksissään."
ABC Motors
ABC Motors Limited oli brittiläinen moottorivalmistaja. Yhtiö toimi Walton on Thamesissa Surreyssä.
Joosef II
Ulkopolitiikka
Joosef II:n ulkopolitiikka oli tempoilua. Hän halusi Itävallan laajenevan, mutta mihin suuntaan ja miten oli epäselvää. Omasta mielestään Joosef II oli ulkopolitiikassaan ja diplomatiassaan realisti, mutta merkittäviä tuloksia hän ei saanut aikaan.
ABC Motors
Yhtiö valmisti ylätasoisen yksipaikkaisen lentokoneen, jonka suunnitteli A. A. Fletcher. Kone sai mallinimen ABC Robin ja sen ensilento oli kesäkuussa 1929 Brooklandsissä. Koneen voimanlähteenä oli ABC:n valmistama 40 hevosvoiman Scorpion-moottori. Kone romutettiin vuonna 1932.
Joosef II
Ulkopolitiikka
Ensiksi Joosef II yritti vaihtaa Itävallan Alankomaat (vastaa nykyistä Belgiaa) Baijeriin. Hanke kaatui ja yritettiin myös laajentaa Habsburgien alueita Italiassa, valloittaa Elsass ja lopuksi edetä Balkanilla. Joosefin toimet herättivät naapureissa ja myös Iso-Britanniassa ärtymystä ja Puolan toiseen jakoon häntä ei enää luottamuksen puutteen vuoksi otettu mukaan.
Itävallan laajentumispyrkimykset saivat Preussin hallitsijan Fredrik Suuren perustamaan yhdessä pikkuruhtinaskuntien kanssa Fürstenbundin Joosef II vastaan. Tilanne oli sikäli erikoinen, että ruhtinaat kuuluivat Pyhään Saksalais-roomalaiseen keisarikuntaan ja Joosef oli heidän muodollinen valtionpäämiehensä. Sitä, että Joosef oli valmis antamaan Itävallan Alankomaat Ranskalle korvauksena Baijerista, pidettiin uhkana pikkuruhtinaille. Jos Ranska saisi Itävallan Alankomaat, se hankaloittaisi purjehtimista Pohjanmereen laskevilla joilla ja voisi myös hyökätä syvemmälle Saksaan, oli yleinen pelko.
Katariina Suuri sai houkuteltua Joosef II: n yhteiseen sotaan Turkkia vastaan. Se tuotti Itävallalle paljon onnettomuutta. Sota alkoi epäonnistuneella yllätyshyökkäyksellä Belgradin valtaamiseksi ja jatkui epäonnisella vuoden 1788 sotaretkellä. Joosef kulki armeijansa mukana, muttei onnistunut sodanjohdossa. Sotaretken heikoin hetki oli Karansebesin taistelu, jossa Itävallan armeija pakeni kuviteltuja turkkilaisia. Surkean sotamenestyksen pääsyy oli, että minkäänlaista sotasuunnitelmaa ei oltu etukäteen tehty ja että suurin osa kenraaleista oli epäpäteviä.
Arvioita elämäntyöstä
Uudistuksillaan Joosef II ärsytti kaikkia yhteiskuntaryhmiä, jopa talonpoikia, jotka olivat hänelle monista asioista kiitollisia. Talonpoikia ärsytti hänen papiston vastainen asenteensa. Hän ei koskaan yrittänyt muokata kansan mielipiteitä uudistuksille otolliseksi vaan runnoi ne väkisin läpi. Hän ei ymmärtänyt myöskään monien arkisten asioiden kansassa herättämiä tunteita, siihen hän oli liikaa järki-ihminen.
Joosef II:n uudistuspolitiikka ei koskaan ratkaissut siihen liittynyttä ristiriitaa. Uudistukset tähtäsivät talouselämän vilkastuttamiseen ja kansalaisyhteiskunnan syntyyn, mutta poliittista ja yhteiskunnallista muutosta ei haluttu. Vaikka kaikki tehtiin vilpittömin aikein kansan parhaaksi, kaiken piti pohjautua yksinvaltiudelle.
Kun konservatiivisuus tuli 1800-luvulla valtavirraksi, alkoi Joosef II:n arvo nousta tavallisen kansan silmissä. Hänen kuvaansa pidettiin talonpoikaistaloissa kunniapaikalla ja "Joosef Ainoasta" kulki kansan parissa monia häntä ymmärtäneitä ja lämminhenkisiä tarinoita.
Perhe
Joosef nai 1760 Isabella Parmalaisen. Joosef ja Isabella saivat tyttären, jolle annettiin nimi Maria Theresa isoäitinsä mukaan, mutta lapsi kuoli nuorena. Isabellan kuoleman 27. marraskuuta 1763 jälkeen Joosef järjestettiin naimisiin Baijerin vaaliruhtinaan Kaarle Albertin tyttären Josephan kanssa. Toisesta avioliitosta tuli erityisen epäonnistunut. He eivät saaneet lapsia.
Tukholman pörssi
250px|right|thumb|Tukholman pörssitalo Tukholman pörssi on vuonna 1863 perustettu ruotsalaisten osakkeiden markkinapaikka Tukholmassa. Pörssi siirtyi vuonna 1998 Optionsmäklarna AB:n (OM AB) omistukseen. Tämä yhtiö yhdistyi vuonna 2003 suomalaisen, Helsingin pörssin omistaneen HEX Oy:n kanssa OM HEX AB:ksi, jonka nimi muutettiin myöhemmin OMX AB:ksi. Yhtiö operoi Tukholman ja Helsingin pörssien lisäksi myös Kööpenhaminan, Islannin, Riian, Tallinnan ja Vilnan pörssejä. OMX AB:n omistaja on ollut helmikuusta 2008 lähtien NASDAQ OMX Group, Inc.
Tukholman pörssissä noteerattujen osakkeiden hintakehitystä kuvaavat OMXS- ja OMXS30-indeksit.