cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Adolf Vilhelm Schack von Staffeldt
Schack von Staffeldt julkaisi kaksi kokoelmaa Digte 1803 ja 1808 mutta jäi vaille lukijoiden huomiota, mikä oli hänelle pettymys ja lopulta esti hänen toimintansa tanskankielisenä runoilijana ja varmasti vaikutti siihen, että hänen jo nuorena ilmennyt raskasmielisyytensä kääntyi syväksi pessimismiksi ja ihmisvihaksi. Ponnisteltuaan kovasti kielen kanssa, joka ei ollut hänen äidinkielensä, hän jäi kuitenkin Adam Oehlenschlägerin varjoon. Hän oli Tanskan kirjallisuuden leimallisin romantikko, täysin eläytynyt Friedrich von Schellingin ja Novaliksen ideamaailmaan ja sävyyn. Symbolismi ja mystiikka ovat sitä kieltä, jota hän käyttää sen ylpeän ja yksinäisen hahmon runoilmaisussa, joka etsii persoonallista ilmaisuaan maailmalle vieraassa, abstraktissa, psykologisesti syvällisessä tunnelmallisessa taiteessa.
Ximena Restrepo
Restrepon puoliso on chileläinen kuulantyöntäjä Gert Weil.
Adolf Vilhelm Schack von Staffeldt
Schack von Staffeldtin kokoelma Samlede digte ilmestyi 1843, sen jälkeen tuli pieni valikoima 1855 ja laajempi, joka kattaa yli puolet hänen runoistaan, ilmestyi 1882. Samlinger til Schack von Staffeldts levned ilmestyi vuosina 1846–1851 ja niiden välillä Rejsedagböger. Suppea valikoima ilmestyi 1902.
Ximena Restrepo
Restrepo valittiin yhdeksi kansainvälisen yleisurheiluliiton varapuheenjohtajista vuonna 2019.
Adolf Vilhelm Schack von Staffeldt
Schack von Staffeldtin runo "Indvielsen" sisältyy antologiaan, joka kuuluu Tanskan kulttuurikaanoniin.
Tirttula
Tirttulan kylä sijaitsi Karjalankannaksella Kivennavan pitäjässä kirkonkylän Linnanmäen rinteiden ja Polviselän harjun välisessä laaksossa Viipuri–Pietari-maantien varressa. Talot sijaitsivat maantien varressa, pellot niiden takana. Tirttulassa oli ennen talvisodan syttymistä 24 taloa.
Köyhäintalo
Huutolaiset
1800-luvun lopulla ja 1900-luvun alussa huollettavia lapsia huutokaupattiin siten, että viranomaiset antoivat nämä huutolaiset niille huollettaviksi, jotka suostuivat heidät halvimmalla hoitamaan. Huutolaisten kohtelu oli joissain taloissa hyvää, toisissa huonoa, ja heillä saatettiin teettää enemmän töitä kuin talon omilla lapsilla.
Wolfgang Kirchgässner
pienoiskuva|Wolfgang Kirchgässner vuonna 1979. Wolfgang Kirchgässner (1. kesäkuuta 1928 Mannheim – 26. maaliskuuta 2014) oli saksalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Freiburg im Breisgaun arkkihiippakuntaan 30. toukokuuta 1954 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Druasin titulaaripiispaksi 29. marraskuuta 1979. Piispaksi vihkiminen seurasi 10. helmikuuta 1980. Pääkonsekraattorina toimi Oskar Saier, jota avustivat Karl Gnädinger ja Anton Herre.
Lauri Winter
Lauri Osmo Antero Winter (1. elokuuta 1925 Uusikaupunki – 24. heinäkuuta 2007 Turku) oli suomalainen runoilija ja historiikkien kirjoittaja.
Winter valmistui ekonomiksi Turun kauppakorkeakoulusta 1951. Hän oli konttoripäällikkönä Turun Verkatehdas Oy:ssa 1951–1956, hallintojohtajana Oy Turun Vanu – Åbo Vadd Ab:ssa 1956–1968 ja toimitusjohtajana 1968–1970. Vuodesta 1970 hän piti omaa tilitoimistoa Lauri Winter. Winter toimi opettajana Turun kauppaoppilaitoksessa.
Lauri Winterin vanhemmat olivat kieltenopettaja ja suomentaja Helmer Winter (1895–1963) ja Aili Synnöve Malinen (1897–1966). Puoliso oli Aino Lemmitty (o.s. Törnqvist) (kuollut 2020 ).
Pikkukaskelotti
Pikkukaskelotti (Kogia sima) on kaskelottien heimoon kuuluva hammasvalas. Se on maailman pienin kaskelottilaji. Pikkukaskelottia pidettiin 1960-luvun puoliväliin asti kuuluvana samaan lajiin kääpiökaskelotin kanssa.
Koko ja ulkonäkö
Pikkukaskelotin ruumiinpituus on 2,1–2,7 metriä, josta pää muodostaa noin kuudesosan. Paino on 136–172 kiloa. Ruumiinmuoto on pyöriäismäinen ja roteva. Kuono on lyhyt, ja kallo epäsymmetrinen. Kuono ulottuu selvästi pidemmälle kuin pieni alaleuka. Rintaevät ovat lyhyet ja leveät. Pyrstön haarat ovat leveät ja hieman loviset. Sukupuolten väliset erot ovat vähäisiä. Kiilteettömät hampaat ovat ohuet ja hyvin terävät. Niitä on alaleuassa yleensä 8-11, mutta harvoin jopa 13. Pieniä hampaita voi olla myös yläleuassa, mutta ne ovat käyttökelvottomia. Nahka on ryppyinen, mutta tätä hyvin vaikea nähdä suoraan. Selkäpuolen väritys vaihtelee sinisenruskeasta oliivinruskeaan. Vatsapuoli on vaaleampi, joskus hieman pinkinsävyinen. Päässä on silmien alapuolella ympyränmuotoinen vaalea laikku. Lisäksi sillä on silmien takana vaalea, kidusta muistuttava juova. Samanlainen juova on myös kääpiökaskelotilla. Lajit muistuttavat suuresti toisiaan. Pikkukaskelotti on kuitenkin kääpiökaskelottia pienempi ja teräväkuonoisempi. Lisäksi pikkukaskelotin selkäevä on korkeampi ja hieman lähempänä keskiselkää.
Levinneisyys ja elinympäristö
Pikkukaskelotteja harppuunoitiin jo 1800-luvulla, mutta ei ole koskaan kärsinyt laajasti kaupallisesta valaanpyynnistä. Pienten Antillien, Japanin, Sri Lankan, Indonesian, Brasilian ja joidenkin muiden alueiden kalastajat tappavat satunnaisesti pikkukaskeleotteja, mutta eivät ole yleensä heidän pääriistaa. Nuottojen, ajoverkkojen ja muiden kalastusvälineiden aiheuttama kuolleisuus näyttää kuitenkin olevan suurempi uhka lajille. Mahdollisesti niitä kuolee ja loukkaantuu myös törmäyksissä laivojen kanssa koska ne kelluvat usein pinnalla. Niiden tiedetään myös nielevän muoviroskia, joka puolestaan aiheuttaa ruuansulatusongelmia ja voi johtaa valaan kuolemaan. Muovit on ehkä sekoitettu kalmareihin. Muita mahdollisia uhkia ovat lisääntyvä kilpailu ravinnosta kapallisten kalastusalusten kanssa, saastuminen ja siitä aiheutuva ympäristömyrkkyjen kerääntyminen kaskelotin elimistöön. Pikkukaskelotti kuuluu lajin kauppaa rajoittava CITES-sopimuksen liitteeseen II. IUCN luokittelee se puutteellisesti tunnetuksi. Siitä tarvittaisiinkin lisätutkimuksia, jotta uhanalaisuus pystyttäisiin määrittelemään.
Elintavat
Pikkukaskelottien on kuvailtu olevan hidasliikkeisiä eläimiä, jotka kelluvat pinnalla lähellä rantaa. Ne viihtyvätkin pinnalla ja liikkuvat yleensä yksin tai korkeintaan kymmenen yksilön parvina. Sukukypsät urokset ja naaraat liikkuvat samoissa ryhmissä. On jonkin verran näyttöä siitä, että nuoret yksilöt liikkuisivat aikuisista erillään omissa ryhmissä. Ne lähestyvät laivoja vain harvoin. Pikkukaskelotti hankkii ravintonsa matalammalta kuin kääpiökaskelotti, mutta pystyvät ilmeisesti sukeltamaan ainakin 300 metrin syvyyteen. Ravinto koostuu suurimmaksi osaksi pääjalkaisista, mutta vähäisemmissä määrin myös syvänmerenkaloista ja äyriäisistä.
Pikkukaskelotit saattavat synnyttää eteläisellä pallonpuoliskolla joulu-maaliskuussa. Pikkukaskelotittinaaraan kantoaika kestää noin yhdeksän kuukautta, jonka jälkeen se synnyttää yhden poikasen. Vastasyntynyt on noin metrin pituinen ja painaa 40–50 kiloa. Emo imettää sitä noin vuoden, jonka aikana poikanen kasvaa ainakin 1,5 metrin pituiseksi. Poikanen tulee sukukypsäksi 2,5-5 vuoden ikäisenä tai kasvettuaan noin kaksimetriseksi. Naaraat synnyttävät 1-2 kahden vuoden välein.
Koripallon naisten SM-sarjakausi 2011–2012
Koripallon naisten SM-sarjakaudella 2011-2012 Catz Lappeenranta voitti seuran historian toisen mestaruuden. Hopeaa voitti Äänekosken Huima ja pronssia Peli-Karhut Kotkasta.
Runkosarja pelattiin kahdeksan joukkueen nelinkertaisena sarjana, joista kuusi parasta selvisivät pudotuspeleihin, kuten edelliskaudella. Runkosarjan sijoille 3–6 sijoittuneet joukkueet pelasivat keskenään puolivälieräottelut. Otteluparit olivat runkosarjan 3. ja 6. sekä 4. ja 5. joukkue. Puolivälierät pelattiin paras kolmesta -järjestelmällä. Runkosarjan kaksi parasta joukkuetta selvisivät suoraan välieriin, joissa runkosarjan voittaja sai vastaansa runkosarjan heikoimmin sijoittuneen joukkueen. Välierät ja loppuottelut pelattiin paras viidestä -järjestelmällä. Hallitsevana mestarina pelasi Peli-Karhut.
Sarjaa päätettiin tulevalle kaudelle laajentaa kymmenen joukkueen sarjaksi, joten SM-sarjasta ei pudonnut eikä paikastaan joutunut karsimaan yhtäkään joukkuetta. I-divisioonan runkosarjan voittaja BC Nokia nousi SM-sarjaan suoraan kaudeksi 2012–2013 osallistumatta pudotuspeleihin. I-divisioonan pudotuspelien voittaja Hyvinkään Ponteva nousi myös SM-sarjaan.
Kauden päättymisen jälkeen Espoo Basket Team ja Tapiolan Honka ilmoittivat purkavansa yhteistyöjoukkueensa Espoo Teamin, ja Espoo Basket Team ilmoitti luopuvansa SM-sarjapaikastaan. Sekä Tapiolan Honka että I-divisioonan loppuottelut hävinnyt Turun Riento hakivat vapautunutta sarjapaikkaa. Koripalloliitto myönsi sarjapaikan Tapiolan Hongalle. Turun Riento vaati kuitenkin päätöksen uutta käsittelyä, koska Koripalloliiton sääntöjen mukaan sarjapaikkaa ei voi siirtää toiselle seuralle, eikä Tapiolan Honka ollut osallistunut SM-sarjakarsintoihin, joihin osallistuneiden seurojen joukosta SM-sarjaa olisi liiton sääntöjen mukaan kuulunut täydentää. Koripalloliitto päätyikin myöntämään SM-sarjapaikan myös Turun Riennolle.
Indigot
Indigot (Indigofera) on hernekasvien heimon kolmanneksi suurin kasvisuku noin 700 lajillaan. Nimensä mukaisesti suvun eräistä lajeista saadaan sinistä väriainetta, indigoa.
Kasvutapa ja lehdet
Indigot ovat joskus yksi-, mutta tavallisemmin monivuotisia ruohovartisia kasveja, pensaita tai pieniä puita. Monet kasvinosat ovat harvakarvaisia. Ehytlaitaiset lehdet ovat tavallisesti parilehdykkäisiä, eräillä lajeilla yksinkertaisia tai sulkamaisia. Lehtirauhaset puuttuvat usein. Korvakkeet pysyvät kasvissa pitkään tai putoavat aikaisin.
Kukat ja hedelmät
Kaksineuvoisilla, viisiteräisillä ja vastakohtaisilla kukilla on kaksinkertainen kehä. Viisi verholehteä ovat kasvaneet yhteen kellomaiseksi tai kuppimaiseksi muodostelmaksi. Viisi verhiöhammasta ovat tavallisesti samanpituisia; alin voi olla pidempi. Terälehdet ovat tavallisesti vaaleanpunaisia, punaisia tai oransseja, joskus valkoisia tai keltaisia. Purjeen tyvi on lyhytokainen. Venhossa on usein kapeiden siipien kanssa yhteen kasvanut kannus. Kymmenestä heteestä yhdeksän on yhteenkasvaneita. Emi sisältää yhden tai useampia siemenaiheita. Suora, tavallisesti karvaton vartalo päättyy pallomaiseen luottiin.
Kukasta kypsyvä hedelmä on pitkähkö tai lyijykynämäinen-kuulamainen palko, joka sisältää 3–4 siementä. Siemenarpi on pieni. Kaksi sirkkalehteä ovat eriparisia.
Levinneisyys
Indigoja esiintyy ympäri maailman lähinnä trooppisilla tai lämpimänlauhkeilla ilmastoalueilla. Suvun päälevinneisyysalue on kuitenkin Afrikassa ja Madagaskarissa, joissa esiintyy yhteensä noin 490 indigolajia.
Luokittelu
Carl von Linnén kuvailema indigojen (Indigofera) suku kuuluu hernekasvien heimoon, Faboideae-alaheimoon ja Indigofereae-tribukseen. Sukuun kuuluu noin 30 sektiota ja 700 lajia.
Käyttö
Eräistä indigolajeista (mm. väri-indigo, Indigofera suffruticosa, Indigofera articulata ja natalinindigo) voidaan uuttaa indigo-nimistä väriainetta; joskus niitä käytetään myös viherlannoitteena tai rehukasveina. Joissakin lajeissa (esim. Indigofera endecaphylla ja Indigofera mucronata) esiintyy indospisiinia, kanavaniinia ja hiptageenihappoa. Nämä myrkylliset yhdisteet aiheuttavat perintövaurioita ja ovat syyllisiä eräisiin hevossairauksiin.
Kuvia
Indigofera decora:
Oppositio
Laajassa merkityksessä poliittinen oppositio tarkoittaa kaikkia niitä voimia, jotka vastustavat hallituksen politiikkaa, pyrkivät hallituksen tilalle tai tähtäävät toisenlaiseen poliittiseen järjestelmään. Se käsittää puolueet, etujärjestöt, kansanliikkeet, vallankumoukselliset ryhmät sekä toisinajattelevat kansalaiset.
Merkitys
Opposition käsite perustuu länsimaisessa mielessä pluralistiseen järjestelmään, jossa vallitsee vapaa mielipiteenmuodostus. Politiikassa esiintyy tällöin kilpailevia suuntia ja parlamentti edustaa keskeistä voimatekijää.
Laillinen oppositio on nähty keskeisenä osana liberaalia demokratiaa. Kilpailudemokratiassa johtava kriteeri on enemmistön valta. Vähemmistöllä on parlamentaarisessa asetelmassa mahdollisuus kilpailla enemmistön kanssa ilman että sitä nujerretaan, minkä vastineeksi vähemmistö tunnustaa enemmistön vallan. Poliittinen kenttä jakautuu täten ristiriitaiseksi ja jännitteiseksi, mikä parlamenttitutkija Bernard Crickin mukaan kuuluu olennaisena poliittiseen järjestelmään. Opposition sallimisella pyritään säätelemään konflikteja.
Toiminta
Opposition toiminta tuo poliittiset asiat suuren yleisön tietoisuuteen, jolloin myös vähälle huomiolle muutoin jäävät ongelmat nousevat julkisiksi. Oppositio tarkastelee niin hallituksen yksittäiset politiikat kuin sen yleisen suunnankin, ja estää hallitusta yrittämästä mitä tahansa. Opposition vastaehdotukset ylläpitävät poliittista pluralismia ja myös oppositiopoliitikkojen henkilökohtaista näkyvyyttä heidän omaa tulevaisuuttaan ajatellen.
Oppositiopuolue voi vastustaa hallituksen politiikkaa yhtenäisenä rintamana. Joskus hallituspolitiikan kannatuksen ja vastustuksen raja ei kulje puolueiden välissä, vaan yksittäiset edustajat valitsevat puolensa. Myös hallituspuolueiden sisällä voi toimia hallituksen vastaisia oppositiofaktioita. Joskus hallituspuolueet ja oppositiopuolueet tekevät joissain asioissa yhteistyötä, mutta ovat toisissa asioissa eri linjoilla.
Jos oppositio kaksipuoluejärjestelmässä voittaa vaalit, se puolestaan muodostaa uuden hallituksen. Näin on mahdollista oppositiopuolueen piirissä jo valmistautua enemmistön saamiseen ja seuraavaan hallitukseen siten, että oppositiopuolueen johtaja muodostaa varjohallituksen johdon valmistautuen mahdolliseen tulevaan pääministeriyteensä, samoin myös muut opposition edustajat todennäköisen tulevan ministeriytensä mukaan hallinnonaloittain.
Historia
Parlamentaarisen opposition käsite syntyi Euroopassa parlamenttien ja parlamentarismin yleistyessä 1700- ja 1800-luvulla.
Antiikissa ja keskiajalla
Antiikissa ja keskiajalla valtajärjestelmät olivat keskitettyjä. Valtaryhmät perustelivat johtavaa asemaansa sillä, että politiikan periaate tuli olla "yhteishyvä", jonka kanssa osaintressit olivat ristiriidassa. Viittauksia parlamentaariseen oppositioon on sisältyy mm. Aristoteleen opissa sekoitetuista valtiomuodoista, demokratian ja aristokratian yhteensovittamisessa. Käytännön esimerkkejä poliittisesta oppositiosta ovat roomalaiset kansantribuunit, joille kuului oikeus kumota senaatin päätöksiä ja konsulien toimenpiteitä sekä estää sotaväen kutsuntoja ja veronkeruuta. Tällaista veto-oikeutta poliittisella vähemmistöllä ei ole myöhemmin ollut.
Absolutismin kaudella (1500–1789)
Absolutismin kaudella ja sen jälkeen tapahtui vastakkainasetteluita hallitsijan ja edustajalaitosten, kuten säätyjen tai aristokraattien, välillä. Hallitusinstituution, jonka johdossa hallitsija toimi, syntyessä syntyi vastakkainasettelu hallituksen ja parlamentin välillä. Parlamentti eisintyi vielä poliittisesti kokonaisena, vaikka ristiriidat osin jakoivat mm. kuninkaan puolustajiin ja vastustajiin.
Demokratian kaudella (1789–)
Poliittisen järjestelmän perustuessa massademokratiaan, vaaleihin, puolueisiin, parlamentin itsenäistymiseen ja vallan kasvuun sekä parlamentarismiin, edustuslaitos jakautui kahtia: hallitsevaan enemmistöön ja vähemmistönä olevaan oppositioon. Näin ollen parlamentaarinen hallitustapa edellytti opposition olemassaoloa. Oppositio otti parlamentin entisen roolin, joka kritikoi ja vastusti vallassaolevia.
Kristiina Kolehmainen
pienoiskuva|Kristiina Kolehmainen Kristiina Kolehmainen (21. marraskuuta 1956 Kotka – 27. maaliskuuta 2012 Tukholma, Ruotsi ) oli ruotsinsuomalainen kirjastonjohtaja. Hän perusti Tukholmaan Serieteket-sarjakuvakirjaston.
Kolehmainen valmistui kirjastonhoitajaksi Suomessa ja muutti Ruotsiin 1985. Hän työskenteli kirjastonhoitajana vuoteen 1995, jolloin hän ryhtyi johtamaan Serieteketiä. Häntä on kutsuttu ”ruotsalaisen sarjakuvan äidiksi” ja ”ruotsalaisen pienlehdistön madonnaksi”. Hän perusti Small Press Expon, josta ajan myötä tuli Tukholman sarjakuvafestivaali, jonne kokoontui sarjakuvan merkkihenkilöitä ympäri maailman. Hän vei ruotsalaista sarjakuvaa maailmalle, mutta myös edisti suomalaista sarjakuvaa Ruotsissa.
Kolehmainen menehtyi maaliskuussa 2012 syöpään, jota hän oli sairastanut pitkään.
Anders Planman
Anders Planman (1724 Hattula – 25. huhtikuuta 1804 Paimio) oli suomalainen professori ja tähtitieteilijä. Hän toimi Helsingin yliopiston edeltäjän Turun Akatemian rehtorina vuosina 1771 ja 1772.
Planmanin vanhemmat olivat luutnantti Peter Planman ja Ingrid Leufstadius. Hän valmistui maisteriksi Turussa vuonna 1754 ja tuli vuonna 1758 Uppsalan yliopiston tähtitieteen dosentiksi. Turkuun hänet nimitettiin fysiikan professoriksi vuonna 1763, mistä virasta hän erosi vasta 1801. Vuosina 1761 ja 1767 hän oli Ruotsin tiedeakatemian toimeksiannosta Kajaanissa tutkimassa Venuksen kulkua auringon yli. Hän teki tarkkoja havaintoja auringon parallaksin määrittämiseksi ja laski useiden suomalaisten paikkakuntien leveys- ja pituuspiirin. Planman julkaisi tutkimuksiaan useissa julkaisuissa. Hän esitti tutkimuksessaan vuonna 1753, että ihmisen on mahdollista nousta ilmaan ohjattavan koneen avulla.
Planmanin puoliso vuodesta 1776 oli Abraham Achreniuksen tytär Fredrika Achrenius (k. 1798).
Tähtitieteilijä Yrjö Väisälän vuonna 1940 löytämä pikkuplaneetta 2639 Planman on nimetty Anders Planmanin mukaan.
Winbrick
250px|right|thumb|Kuvakaappaus Winbrick96-pelin ensimmäisestä tasosta. Winbrick on peli Windows-tietokoneille. Se on versio Breakout-kolikkopelistä. Peli on shareware, eli käyttäjä saa kokeiluversioksi viisi tasoa, lisätasot vaativat rekisteröitymisen.
Winbrick96
Ensimmäisessä versiossa on muutamia ominaisuuksia, kuten yksinpeli, kaksinpeli ja tietokonetta vastaan.
Winbrick2000
Winbrick2000:ssa on enemmän ominaisuuksia, kuten kauppa sekä verkkopeli (mukaan lukien juttelutoiminto). Siinä on myös enemmän tasoja.
3DWinbrick2001
Uusin versio pelistä on 3DWinbrick2001. Se sisältää 3D-grafiikan sekä enemmän tasoja.
Klaaniyhteiskunta
pienoiskuva|Beduiinien leiri pienoiskuva|Jemeniläinen klaanijohtaja Klaaniyhteiskunta tai heimoyhteiskunta on keräily- ja paimentolaistalouksissa esiintyvä yhteiskuntamalli, josta puuttuu väkivallan monopolia harjoittava keskusvalta. Sen hierarkkisesti ryhmittyneitä tasoja ovat yksilö, perhe, suku, sukuryhmä, klaani ja heimo.
Klaaniyhteiskuntia on kaikkialla, minne valtiovaltaa ei ole syntynyt tai minne keskushallinnon ote ei ole ylettynyt. Aina kun väestö siirtyy viljelemään maata, se asettuu aloilleen. Tällaiset yhteisöt joutuvat ennen pitkää jonkin valtakeskuksen herruuteen, joka ryöstää niiden tuottaman ylijäämän tarjoamatta tilalle vähän tai ei mitään. Paimentolaiselinkeinojen tai keräilytalouden harjoittajat pystyvät kuitenkin pakenemaan alistussuhteita liikkumalla paikasta toiseen. Näin saavutetut edut ovat huomattavia, sillä tällä tavoin ne säilyttävät itsenäisyytensä ja välttävät joutumasta riiston kohteeksi.
Väkivaltaan perustuvan ehdottoman auktoriteetin puuttuminen tekee klaaniyhteiskunnista periaatteessa demokraattisia ja tasa-arvoisia. Valtioissa ihmiset jakautuvat hallitsijoihin ja alamaisiin, mutta klaaniyhteiskunnat ovat vapaiden ja ylpeiden miesten ja naisten yhteenliittymiä. Vapaudella on kuitenkin hintansa, sillä yksilö joutuu alistumaan yhteisön moniin tiukkoihin normeihin. Mark S. Weinerin mukaan klaanielämän säännöt jättävät todellisuudessa vain vähän tilaa yksilölliselle vapaudelle. Todellisia vallankäyttäjiä ovat perheen tai suvun patriarkat ja kunnioitetut jäsenet, vaikka tärkeät päätökset tehdään yhdessä neuvotellen.
Esimerkkejä klaaniyhteiskunnista
thumb|[[Kuchit|Kuchi -paimentolaisten telttoja Afganistanissa vuonna 2010.]] Vielä 500-luvulla maailman väestöstä 80 prosenttia eli paimentolaisuuteen ja keräilyyn perustuvissa klaaniyhteiskunnissa. Valtiorakenteiden kasvusta huolimatta paimentolaisuus ja siihen perustuva heimoelämä ovat edelleen yleisiä eri puolilla maapalloa. Klaaniyhteisöjä on yhä esimerkiksi Välimeren pohjoisrannikolla Marokosta Lähi-itään ja Iranin ylängöiltä Keski-Aasiaan. Jotkut heimot vastustavat valtiovaltaa joko sotilaallisesti tai pakenemalla sitä.
Lähi-idän ja islamin tutkimuksen professori Ira M. Lapidus toteaa, että Lähi-idässä alkoi jo neoliittisella kaudella 4000 eaa. vastakkainasettelu kiinteän asutuksen ja heimorakenteisiin nojautuvan väestön välillä. Yhteiskunnalliset muodostumat jakautuivat tuolloin valtakeskuksiin, heimoihin ja uskonnollisiin rakenteisiin.
Vaikka valtioita on ollut Lähi-idässä ainakin 4 000 vuotta, ne eivät ole syrjäyttäneet klaanikulttuuria. Voimakkaat heimot ovat usein kyenneet kaappaamaan valtion haltuunsa Ibn Khaldunin valtioteorian kuvaamalla tavalla. Tällaiset valtiot eivät palvele ihmisiä vaan ovat "rosvovaltioita", joissa valtaan päässyt klaani alistaa muut. Puuttuvan laillisuuden takia klaanivaltiot ovat aina olleet kapinaherkkiä ja tilapäisiä.
Klaaniyhteiskunnille ominaisia piirteitä säilyy myös valtioiden sisällä. Siitä esimerkkinä ovat entisen Neuvostoliiton Keski-Aasian islamilaiset alueet. Historioitsija Kathleen Collinsin mukaan myöhäinen valtion muodostuminen ja markkinatalouden puuttuminen ovat näissä maissa auttaneet vanhojen heimorakenteiden säilymistä.
Seuraavat kuvaukset tarjoavat satunnaisia esimerkkejä paimentolaiskulttuureista ja klaanien valtaamista valtioista, jotka tyypillisesti ovat despoottisia diktatuureja.
Irakin klaanit
Useimmat irakilaiset identifioituvat vahvasti omaan heimoonsa (العشيرة  'ashira). Kaikkiaan 150 heimosta noin 30 on erityisen vaikutusvaltaista. Heimot ryhmittyvät yhteen federaatioiksi (qabila). Heimon alapuolella on klaani (الفخذ fukhdh), talo (البيت beit) ja laajennettu perhe (الخمس khams). Kun Ba'ath -puolue nousi valtaan vuonna 1968, se julisti sodan tribalismia vastaan. Valtaan noussut Ahmed Hassan al-Bakr ja hänen seuraajansa Saddam Hussein kuitenkin nojautuivat eri tavoin oman Al-Bu-Nasir -heimonsa tukeen. Valtion avainpaikat täytettiin oman klaanin edustajilla, ja vastustajat tapettiin. USA:n ja sen liittolaisten hyökkäyksen jälkeen maa on vajonnut heimoriitojen hallitsemaan sisäiseen väkivaltaan.
Afganistan
thumb|Pakistanin etnisiä ryhmiä 1980. Paštujen alue merkitty vihreällä. Heimorakenteen tärkein tekijä on sukulaisuus, ja kutakin heimoa määrittävät periytymislinjat, joiden kautta ryhmä polveutuu yhteisestä esi-isästä. Heimoja pienempiä ryhmiä ovat klaanit, alaklaanit ja perheet. Heimot voivat muodostaa suurempia heimokonfederaatioita. Tärkeä tekijä esimerkiksi paštujen identiteetissä on paštunwali -niminen kunniakäsitys. Viime vuosikymmenten aikana voimakkaat paikalliset heimot, kuten paštut ovat taistelleet vallasta  despoottista mutta heikkoa Kabulin keskushallintoa vastaan. Suuri osa maasta on pysynyt klaanien kontrollissa, ja toiveet rauhasta ovat nojanneet länsimaiden väliintuloon.
Somalit
Somalit katsovat polveutuvansa myyttisestä hahmosta Hiil, jonka lapset ovat Sab ja Samaale. Kun somalit kääntyivät islamiin, alettiin myös väittää, että somalit polveutuvat Muhammed in Quraiš -klaanista ja ovat profeetan sukulaisia. Tällaisia katsovat olevansa etenkin suvut nimeltä Daarood, Isaaq, Ajuraan, Shiikhaal ja Geledi. Klaanit ovat somalipaimentolaisten poliittinen järjestelmä. Klaanijärjestelmän mukaisesti eri ryhmät tekevät keskenään liittoja. Jos yhteenliittymä (jilib) ei palvele tarkoitustaan, se hylätään ja muodostetaan uusi. Riitoja ratkaistaan Xeer -käräjillä kylän vanhimpien johdolla.
Australian aboriginaalit
Sosiaaliantropologian klassikko A. R. Radcliffe-Brown tutki Australian aboriginaaleja, ja totesi näiden sosiaalisen rakenteen perustuvan yhtäältä perheeseen ja toisaalta sukuryhmään (engl. horde). Jälkimmäinen on pieni joukko, joka pitää hallussaan tiettyä talousaluetta. Siihen kuuluvat kaikki miehet isälinjaa pitkin, naimattomat naiset, jotka ovat miesten sisaruksia sekä naimisissa olevat naiset, jotka yleensä tulivat muista sukuryhmistä. Sukuryhmä on autonominen ja itsenäinen yksikkö, joka hoitaa omat asiansa. Tarvittaessa sukuryhmät liittyvät yhteen heimoiksi (tribe), joita yhdistää kieli tai murre. Heimoilla ei ole poliittista ylärakennetta, kuten päällikköä, ja ne ovat rajoiltaan epämääräisiä.
Kaikki samanikäiset miehet ovat sukuryhmässä toisilleen "veljiä" ja vanhemmat miehet "isiä". Vaimon ottaminen toisesta sukuryhmästä ei ole ilmaista, sillä synnytysikäiset naiset ovat perheille tärkeä voimavara. Asia hoidetaan vaihtokauppana, jossa avioituvan miehen sisar annetaan vastavuoroisesti vaimoksi morsiamen veljelle.
Klaaniyhteiskunnan erityispiirteitä
Klaaniyhteiskuntien pienin järjestäytymisen yksikkö on perhe tai laajennettu perhe. Useat läheistä sukua olevat perheet muodostavat suvun, suvut muodostavat sukuryhmän ja sukuryhmät klaanin (clan). Klaania laajempi yksikkö on heimo (tribe), vaikka tämä järjestys esiintyy joskus myös toisin päin. Laajin yksikkö on päällikkökunta (chieftain), jossa klaaniyhteiskunnan tuntomerkit alkavat jo murtua. Kun mennään sukua suurempiin yksiköihin, todelliset sukulaisuussuhteet muuttuvat myyttisiksi. Verisiteet ovat silloin vain symbolinen tapa tulkita eri ryhmien keskinäistä etäisyyttä ja siihen kuuluvaa auttamisvelvoitetta.
Ibn Khaldunin yhteiskuntateoria
Tunisialainen oikeusoppinut ja tuomari Ibn Khaldun (1332–1406) esitti kirjassa Muqaddimah teoriansa yhteiskuntien syklisestä kehityksestä. Hän sai teoriaan aineistonsa arabikalifaattien kehitysvaiheista. Ibn Khaldunin mukaan kaikki sivilisaatiot käyvät läpi useita vaiheita. Ne alkavat nuoruudesta ja päätyvät seniliteettiin. Hän arvioi, että paimentolaisvalloituksista syntyneet suuret, sivilisoituneet ja maanviljelyyn perustuvat valtakunnat pysyvät koossa korkeintaan kolmen sukupolven eli 120 vuoden ajan. Sen jälkeen elinvoimansa säilyttäneet barbaarisemmat paimentolaiskulttuurit kukistavat ne. Suunnilleen tämän verran kesti esimerkiksi niin sanotun umaijadidynastian valta Lähi-idässä.
Yhteisö syntyy ibn Khaldunin mukaan vain silloin, kun siinä vallitsee asabiyya (ryhmätunne, heimoajattelu, yhteishenki, solidaarisuus) eli tietoisuus yhteisö- tai verisiteistä. Sellainen tunne vallitsee paimentolaisten klaaniyhteisöissä. Kun ne asettuvat aloilleen viljelemään maata, ne menettävät kykynsä solidaarisuuteen ja aiheuttavat sivilisaationsa rappion ja kuoleman. Maanviljelykseen ja kauppaan perustuva ja paikoilleen asettunut yhteiskunta tuottaa tosin vaurautta ja sivistystä, mutta myös turmelusta. Siitä esimerkkinä ovat lisääntyvät avio­rikokset ja homoseksuaalisuuden hyväksyminen. Steriiliksi tullut sivilisaatio hylkää uskontonsa, mikä lopulta sinetöi sen kohtalon.
Oma ja yhteisön apu
Keskusvallan käsi ei valtioissakaan ylety yhtä vahvana kaikkialle. Paikalleen asettunutta maanviljelijäväestöä on helppo hallita ja verottaa, mutta paimentolaisuudella toimeentulonsa hankkivat väestöt pystyvät pakenemaan keskushallinnon otetta ja säilyttämään itsenäisyytensä. Lampaiden, vuohien tai kamelien kasvatukseen perustuvassa taloudessa paikasta toiseen vaeltaminen on laidunmaita etsiessä jopa välttämätöntä. Paimentolaiset korvaavat keskusvallan puutteen omilla ratkaisuillaan. Ensinnäkin jokaisen on kyettävä puolustamaan itseään. Sen lisäksi suuremmissa ristiriidoissa voi aina luottaa oman ryhmän antamaan apuun. Tästä solidaarisuuden tunteesta ibn Khaldun käytti termiä asabiyya. Sen johdosta kukaan ei klaaniyhteisössä jää yksin.
Koston uhka
Avainkeino omien oikeuksien suojelemiseen ja järjestyksen säilyttämiseen on kosto. Jos vieraaseen sukuun kuuluva tappaa omaan sukuun kuuluvan ihmisen, suvun jokaisen jäsenen velvollisuus on kostaa teko tappamalla kuka tahansa vieraan suvun jäsen. Näin pitkälle ei kuitenkaan tarvitse mennä, jos asia voidaan sopia jollain muulla tavoin. Tietoisuus koston uhasta on tehokas keino ennaltaehkäistä loukkauksia. Kostaminen ja koston uhkan ylläpito onkin klaaniyhteisössä välttämättömyys, sillä jos vastatoimia ei tarvitse pelätä, yksilö tai ryhmä poljetaan muitten jalkoihin.
Kunniakulttuuri
Klaaniyhteisön jäsen voi aina luottaa siihen, että hän saa muilta tukea ulkopuolista uhkaa vastaan. Solidaarisuuden (asabiyya) osoittamisella on kuitenkin hintansa, sillä henkilö voi joutua sotketuksi hengenvaaralliseen välienselvittelyyn asiassa, joka ei hänelle varsinaisesti kuulu. Tämän takia klaaniyhteiskuntiin on kehittynyt voimakas normisto säätelemään yksilön velvollisuutta olla mukana yhteisissä asioissa. Normistoa voi kutsua kunniakulttuuriksi. Yksilön kunnia vaatii, että hän osallistuu koko yhteisönsä puolustamiseen. Ellei hän näin tee, hänen osakseen lankeaa häpeä, joka merkitsee yksilön aseman romahtamista yhteisössä. Tietoisuus vastatoimien välttämättömyydestä muokkaa ihmisten persoonallisuutta ja yhteisön arvoja, sillä oman kunnian valvomisesta tulee henkiinjäämisen edellytys. Klaaniyhteiskunnan arvostamia hyveitä ovat kunniantunnon ohella yhteisvastuu (asabiyya), vapaus ja tasa-arvoisuus, sotaisuus ja sotilaalliset taidot sekä kyky ylläpitää perhettä ja tuottaa arvokasta jälkikasvua omalle klaanille.
Tasasuhtainen vastarinta
Osallistumisvelvoitetta säätelemään on kehittynyt myös toinen mekanismi. Salzman antaa sille nimen "tasasuhtainen vastarinta" (balanced opposition). Yksilön tai ryhmän velvollisuus kostaa riippuu siitä tasosta, millä loukkaaminen on tapahtunut. Perheessä tapahtuneet asiat ratkotaan perheen sisällä, vaikka kyseessä olisi murha. Jos loukkaaja kuuluu toiseen sukuun, mukaan tulee koko vastapuolen suku. Konfliktin taso määrittelee näin osallistumisvelvoitteen laajuuden. "Tasasuhtainen vastarinta" kohtuullistaa yksilöön kohdistuvaa kunniavelvoitetta. Yksilöä vastaan on yksilö, perhettä vastaan perhe, sukua vastaa suku ja klaania vastaan klaani. Tällaisessa ristiriidassa tärkeää on oman ryhmän pääluku.
Lapsiluvun tärkeys
Perheen ja suvun sotilaallinen ja taloudellinen voima ja vaikutusvalta ovat yhteydessä sen päälukuun. Klaaniyhteisöjen elinkeinot ovat myös työvaltaisia ja tarvitsevat paljon käsiä. Klaanikulttuurissa onkin piirteitä, joiden tehtävä on edistää pääluvun kasvua. Niihin kuuluu se, että myyttisestä verisiteen vaatimuksesta voidaan tarvittaessa tinkiä. Serkusten avioliittoja ja endogamiaa suositaan, koska ne ovat keino pitää tyttärien synnyttämät lapset oman suvun piirissä. Jos tytär naidaan suvun ulkopuolelle, hänen lapsensa kuuluvat miehen suvulle. Polygynia eli monivaimoisuus on tavallista, koska se tarjoaa mahtimiehelle tilaisuuden lukuisiin jälkeläisiin. Lapsiavioliitot ovat hyödyllisiä, koska niiden avulla naisen hedelmälliset vuodet saadaan heti käyttöön.
Sotaisuus
Klaanikulttuureille on ominaista sotaisuus, sillä klaanien elämään kuuluu omien oikeuksien jatkuva vartioiminen ja muitten yhteisöjen heikkouksien hyväksikäyttö. Sotilaskunnian ihailu, yhteishenki ja tasasuhtaisen vastarinnan periaate antavat yllykkeitä saalistussotien käymiseen. Vastustajien lannistamiseen kuuluvat heimosodissa väijytykset, ryöstöretket, massamurhat, yllätyshyökkäykset, naisten ryöstöt ja pelottelutarkoituksessa tehdyt julmuusesitykset. Klaanielämää luonnehtii nollasummapeli, jossa ei tunneta tasapuolisuutta tai reilua peliä: voittaja vie kaiken. Kun klaani kaappaa käsiinsä valtiokoneiston, seurauksena ei ole demokratia vaan tyrannia ja despotismi.
Ristiriitojen sovittelu
Koska klaaniyhteisössä eri ryhmien edut ovat jatkuvasti törmäyskurssilla, väkivaltaa pyritään myös säätelemään. Koston uhan takia sukujen vanhimmat pyrkivät hillitsemään väkivaltaisimpia jäseniä, koska heidän tekojensa seuraukset lankeavat kaikkien maksettavaksi.
Ristiriitatilanteissa pyritään aina ensin neuvottelemaan, ja välittäjäksi voidaan pyytää joku puolueeton perhe tai suku. Koska esivaltiollisissa paimentolaisyhteiskunnissa ei tunneta vankiloita, rikkomusta sovitellaan tarjoamalla korvaus vahingon kärsineelle osapuolelle. Esimerkiksi islamilainen šarialaki määrää tahallisen miestapon korvaukseksi sata kamelia. Sovittelu miestaposta oli käytössä myös esivaltiollisessa Ruotsissa vielä 1500-luvulla.
Klaaniyhteiskuntien uskonnot
thumb|Siperialainen shamaani. 1600-luvun piirros thumb|Muhammed Badrin taistelussa. (persialainen miniatyyri 1300-luvulta). Ibn Hishamin elämäkerran mukaan taistelu oli todellisuudessa yritys ryöstää kamelikaravaani.Sosiologian klassikko Émile Durkheim kirjoitti, että kaikki uskontoihin sisältyvät riitit ja myytit ovat ilmauksia inhimillisistä tarpeista ja jostakin yksilöllisestä tai sosiaalisesta näkökulmasta. Kirjassa Uskontoelämän alkeismuodot (1912) Durkheim tutki Australian aboriginaalien uskontoja yhteydessä näihin tekijöihin.
Luonnonuskonnot
Klaaniyhteiskunnat ovat syntyneet ennen kirjallisia sivilisaatioita, ja niissä esiintyvät uskonnot ovat olleet luonnonuskontoja, kuten animismia, šamanismia tai totemismia. Totemismi tarkoittaa uskoa, jossa klaani yhdistää alkuperänsä ja identiteettinsä johonkin asiaan, useimmiten eläimeen, joka on klaanin pyhä tunnus.
Islam
Vuosien 200–1000 välissä alkoi syntyä kirjallisia pelastususkontoja kuten zarathustralaisuus, buddhalaisuus, hindulaisuus, juutalaisuus ja kristinusko. Historioitsijat McNeill ja McNeill katsovat, että ne heijastivat tällöin syntyneitä kaupunkimaisia, valtiollistuneita ja sivilisoituneita kulttuureita. Suureksi maailmanuskonnoksi kasvanut islam on erikoistapaus, koska sekin on kirjauskonto, mutta samalla tulkitsee juuriensa olleen Lähi-idän arabialaisissa ei-kirjallisissa paimentolaisyhteiskunnissa. Antropologi Philip Carl Salzman pitää myös sitä uskontona, joka sisältää paimentolaisyhteiskunnan rakenteellisia aineksia.
Islamintutkimuksen länsimaisessa valtavirrassa on tullut tavaksi korostaa islamin luonnetta heimoyhteiskunnan uskonnon asemesta urbaanina uskontona. Kaupunkiympäristön merkitykseen islamissa viittaa paitsi uskonnon kirjallinen luonne (Koraani) myös se, että Muhammedin katsotaan toimineen kahdessa kaupungissa, Mekassa ja Medinassa. Islamin urbaania luonnetta todistaisi myös siihen kuuluva maanviljelyn halveksiminen. Tätä urbaania asennetta olisi lisännyt se, että muslimit olivat yleensä hallinto-, sotilas- ja pappiseliittiä. Niinpä islamilainen korkeakulttuuri olisi kehittynyt leimallisesti urbaaniksi. Lisäksi islam oli vihamielistä tribalismille, jonka se korvasi kaiken heimosolidaarisuuden ylittävällä islamilaisella veljeydellä.
Eric R. Wolf katsoo, että islam edustaa alkavaa valtion rakentamista, kun heimosuhteista siirrytään lojaalisuuteen valtiota kohtaan, verikosto kielletään ja väkivalta siirtyy keskushallinnon armeijalle. Uskonnon vaatimat moskeijat merkitsivät myös urbaanin ympäristön korostumista toimipaikkoina. Vastaavalla tavalla ranskalainen orientalisti Maxime Rodinson (1915–2004) katsoi, että muslimiyhteisö syntyi valtiottomassa heimoyhteiskunnassa ja alkoi sen jälkeen organisoitua valtioksi. Myös eräät muslimitutkijat katsovat, että islam syntyi esivaltiollisessa heimoyhteiskunnassa, joka oli järjestynyt sukulaisuussuhteiden pohjalle; islamilainen valtio syntyi vasta Muhammedin seuraajien aikana.
Islamin synty
Islamin kertomusperinteen mukaan islaminusko syntyi Arabian niemimaalla, ja Muhammed in elämäkerran kirjoittaneet Ibn Ishaq ja Ibn Hisham kuvaavat profeetan elinympäristöä arabialaiseksi klaaniyhteisöksi, jonka yhteen heimoon (Quraiš) ja sen yhteen klaaniin (Banū Hāshim) Jumalan lähettiläs syntyi. Suufilainen šeikki ja uskonoppinut Fadhlalla Haeri kuvaa elämää arabien klaaniyhteiskunnassa seuraavasti: "Elämä Arabian niemimaalla rakentui heimojärjestelmän pohjalle, ja sitä leimasivat klaanien ja heimojen toistuvat sisäiset sodat sekä ryöstöretket kauppakaravaanien ja asutusten kimppuun. Paimentolaisten käyttäytymistä leimasi uskollisuus omaa heimoa kohtaan, ylpeys esi-isistä ja ennen kaikkea henkilökohtainen riippumattomuus - - Yhteiskunnallinen vakaus perustui pikemminkin klaania kohtaan tunnettuun uskollisuuteen kuin mihinkään poliittiseen järjestelmään."
Toisen teorian mukaan islamin kantamuotona olisi ollut Syyriassa, Mesopotamiassa ja Persiassa asuneiden arabipaimentolaisten kansanomainen kristinusko, jonka kirjallisia tekstejä Koraanin varhaiset suurat olivat. Kun nämä paimentolaisheimot saivat 600-luvulla vallan sassanidien Persian romahtaessa, kristillisestä arabiuskonnosta tuli heidän perustamansa laajan imperiumin valtionuskonto. Arabivaltio oli klaanipohjalle rakentuva päällikkökunta, jonka johtajat löysivät uskonnosta keinon yhdistää heimot yhteistä vihollista vastaan. Kristillinen arabiuskonto muuntui islamiksi 700-luvun lopulla ja 800-luvulla, kun sen erottavaksi tekijäksi kohotettiin ehdoton monoteismi vastakohtana Bysantin trinitaariselle kristinuskolle, ja kun siihen imeytyi lisää vaikutteita arabien klaanikulttuurista sekä vallatun Persian uskonnoista.
Islamin yhteydet klaaniyhteiskuntaan
Jotkut näkevät islamissa opin, joka ylitti heimoristiriidat, toiset taas ainoastaan uuden tason heimokulttuureihin kuuluvalle vastakkainasettelulle. Islamissa on nähty piirteitä, jotka tekevät siitä paimentolaisyhteiskuntiin ja niiden tarpeisiin sopivan uskonnon. Sellalsia ovat sotaisuus, klaanimoraali, kunniaväkivalta, perhekeskeisyys, hierarkkisten rakenteiden puute ja päällikkövalta ylimmällä järjestymistasolla. Keskusvallan puutetta ja itsehallinnollista ihannetta osoittavat muun muassa verikoston hyväksyminen, tuomioiden omatoiminen täytäntöönpano sekä uskonnollisten hierarkioiden puute. Myös kuukalenteri on siitä esimerkki: virallisen kalenterin sijaan jokainen pystyi uudesta kuusta päättelemään uuden kuukauden alkamisen ajankohdan. Kuukalenteri oli luontainen järjestelmä paimentolaisille, kun taas paikalleen asettunut väestö ryhtyi suosimaan aurinkokalenteria, jossa vuosi on auringon vuosikierron pituinen. Ibn Hisham kertoo Muhammedin jäähyväispuheessaan jyrkästi torjuneen myös karkauskuukauden tasausjärjestelmänä.
Islamilaista maailmaa toisaalta hallitsevat vahvasti juuri paimentolaisväestöt. Irakilainen sosiologi Ali al-Wardi (k. 1995) piti Ala-Egyptiä ainoana varhaisena muslimialueena, missä paikalleen asettunut väestö oli paimentolaisväestöä runsaampaa.
Sotaisuus
Klaaniyhteiskuntien sotainen perinne heijastuu profeetta Muhammedin elämäkertaan; hänen kerrotaan olleen mukana yhteensä 65 sota- tai ryöstöretkessä niiden kymmenen vuoden aikana, jolloin hän oli Medinan muslimien johtaja. Islamilainen teologi at-Tabari (838?–923) kertoo Muhammedin omistaneen seitsemän miekkaa. Ne olivat nimeltään Qala'i, Battar ("hyvin terävä"), al-Hatf ("kuolema"), al-Mikhdam ("terävä"), Rasuh, al-Adb ("terävä"), jolla hän osallistui Badrin taisteluun sekä Dhu al-Faqar, jonka hän sai sotasaaliina Badrin taistelusta.
Salzman katsoo monen muun tavoin, että islam auttoi yhdistämään arabiheimoja, jotka aikaisemmin olivat toistensa vihollisia. Hän kuitenkin toteaa, että islam teki näin luomalla uuden, entistä korkeamman vastakohtaisuuksien tason, nimittäin pyhän sodan muslimien (dar al-islam) ja vääräuskoisten (dar al-harb) välillä. Samuel Huntington on laskenut, että muslimien ja ei-muslimien välillä on historiassa esiintynyt enemmän konflikteja kuin muiden sivilisaatioiden välillä yhteensä. Islamin sisällä syntyi myös uusia vastakohtia, kuten ristiriita sunnien ja šiiojen välillä.
Sopimusyhteiskunnan ja siihen liittyvän väkivallan monopolin puuttuminen pakottaa klaaniyhteisön jäsenen itse puolustamaan jatkuvasti elintilaansa, ettei joutuisi toisten yliajamaksi. Asenne näkyy ajatollah Khomeinin antamasta ohjeesta, miten vettä pitää juoda. Ohjeen mukaan tällöin on aina muisteltava Hazrat Abu Abdullahin ja hänen perheensä marttyyrikuolemaa - ja juotua pitää kirota heidän murhaajiaan. Syyrialainen, Yhdysvaltoihin muuttanut Wafa Sultan muistelee, miten beduiinikulttuuriin oli syöpynyt jatkuva riitely, huutaminen ja kirkuminen, missä kovinta ääntä pitänyt katsottiin voittajaksi.
Universalismin puuttuminen
Klaanielämässä kaikkea punnitaan oman ryhmän näkökulmasta, joten kirjauskonnoissa normaalisti esiintyvät universaaliset eettiset arvot eivät kuulu siihen. Oman viiteryhmän edut sanelevat sen, mikä on oikein ja mikä on väärin. Ulkopuolisia kohdellaan eri säännöillä kuin omia. Tämän arvomaailman mukaisesti islamista ei löydy "kultaisen säännön" kaltaisia kaikkia koskevia normeja. Laajin yhteinen normisto sulkee sisäänsä kaikki muslimit, jotka ovat keskenään "veljiä". Islamiin sisältyy jopa kielto olla tekemisissä muiden kuin muslimien kanssa, koska nämä ovat saastaisia.
Yhteisön oma kontrolli
Klaaniyhteiskunnassa ei ole julkista valtaa, vaan yksilön rikkomuksia valvoo koko yhteisö. Se myös rankaisee rikkomuksen tehneitä jäseniään. Islamissa tämä kehittyi periaatteeksi nimeltä "hyvään kehottaminen ja pahan kieltäminen". Se tarkoittaa jokamiehen oikeutta puuttua toisten tekemisiin, jos šaria n sääntöjä rikotaan. Orientalisti Patricia Crone on todennut, että "islamilainen laki velvoittaa noudattajiaan puuttumaan tilanteeseen, jos he näkivät muiden uskovien olevan mukana syntisessä toiminnassa ja suostuttelemaan tai jopa pakottamaan heidät lopettamaan." Ayaan Hirsi Ali katsoo, että tässä on islamilainen perustelu perheissä esiintyvälle kunniaväkivallalle, vaikka itse kunniaväkivallan käsite ei kuulukaan islamiin.
Ruotsin ja Suomen raja
thumb|right|[[Kolmen valtakunnan rajapyykki|Suomen, Ruotsin ja Norjan rajapyykki Koltajärvessä.]] thumb|[[Aavasaksan silta ylittää Tornionjoen.]] thumb|[[Tornionjoen rautatiesilta ja nelikiskoraiteet.]] thumb|Mutkikas raja [[Märketin luodolla.]] Ruotsin ja Suomen raja on valtionraja, joka kulkee lähes koko matkaltaan vesistöissä: jokirajana Tornionjoen vesistössä sekä merirajana. Kuivalla maalla rajaa on vain muutamia kilometrejä. Raja syntyi vuonna 1809 Ruotsin ja Venäjän välisenä rajana Haminan rauhassa, jonka liitteessä se kuvattiin suuripiirteisesti. Rajan kulkua täsmennettiin seuraavana vuonna. Rajankäynti on sovittu tehtäväksi 25 vuoden välein, ja rajankäynneissä raja voi siirtyä joen syvänneuran eli syväväylän siirryttyä. Rajan ylitys on Schengenin sopimuksen ja pohjoismaisen passivapauden vuoksi verrattain vapaata.
Klaaniyhteiskunta
Yhteisön oma kontrolli
Orientalisti Michael Cook julkaisi pahan kieltämisestä laajan tutkimuksen vuonna 2001. Hänen mukaansa se esiintyy Koraanin jälkeen myös hadith -kirjallisuudessa, kunnes teologi al-Ghazali 1000-luvulla antoi asialle klassisen muotoilun. Al-Ghazali loi väliintulolle täsmälliset askelmat, jotka löytyvät šaria-lakikirjasta Reliance of the Traveller. Ghazalin mukaan yhteisön väliintulossa on kahdeksan tasoa. Ensimmäinen on rikkomuksen luotettava todistaminen, viides aste on jo käsiksi käyminen esimerkiksi rikkomalla luvattomat musiikki-instrumentit, seitsemäs aste on lyöminen ja potkiminen, ja kahdeksas aste aseiden käyttö, mikä merkitsee synnintekijän tappamista. Šariakäsikirjan mukaan isä tai äiti saa tappaa lapsensa tai lapsenlapsensa ilman, että siitä seuraa mitään rangaistusta.
Ruotsin ja Suomen raja
Rajan kulku
Pohjoisessa Ruotsin ja Suomen raja alkaa Norjan rajalta Kolmen valtakunnan rajapyykiltä, joka sijaitsee Koltajärvessä Kilpisjärven lähellä. Ensimmäiset 230 metriä raja kulkee suorin linjoin ja on merkitty rajamerkein. Raja jatkuu jokirajana aluksi pientä puroa Kuohkimajärveen ja Kuohkimajokea Kilpisjärveen, sitten Könkämäenoa, Muonionjokea ja Tornionjokea, yhteensä 555,50 kilometriä Tornioon saakka. Jokiraja kulkee jokien syvänneuraa pitkin, eikä sitä ole merkitty maastoon, vaan rajan paikka ilmenee rajankäynnissä tehdyistä rajakartoista.
Tornion kohdalla raja poikkeaa joesta: Tornion keskusta sijaitsee joen länsirannalla, mutta kuuluu Suomeen. Tornion ja Haaparannan kaupunkien välillä raja kulkee 4,03 kilometriä suorina linjoina, ja jatkuu edelleen suorin linjoin 25,31 kilometriä merirajana pääosin vesialueella, paikoin saarten yli. Raja jatkuu merirajana Perämerelle pisteeseen, jossa maiden aluevesirajat erkanevat.
Klaaniyhteiskunta
Yhteisön oma kontrolli
Koska klaaniyhteisöstä puuttuu julkinen järjestysvalta, yksilön, perheen ja suvun oma asia on valvoa, ettei sen oikeuksia ja kunniaa loukata. Islamissa tämä näkyy korostuneena valvontana islamin ja profeetta Muhammedin kunniasta.
Ruotsin ja Suomen raja
Rajan kulku
Perämerellä ja Selkämerellä maiden aluevesiä erottaa kansainvälinen merialue. Ahvenanmerellä aluevesirajat jälleen kohtaavat, ja mailla on merirajaa noin 15 kilometriä. Raja halkaisee Märketin luodon, jossa on 470 metriä pitkä, rajamerkein merkitty mutkikas raja.
Klaaniyhteiskunta
Suhtautuminen verotukseen
Paimentolaisyhteisöjä yhdistää arvomaailma, jossa korostuu vapaus, omavaraisuus sekä sortavien rakenteiden ja byrokratian puuttuminen. Liikkuvan elämäntapansa ansiosta paimentolaiset kykenevät välttämään riiston ja verotuksen kohteeksi joutumista. Myös islamin suhde veroihin on kielteinen. 1300-luvulla elänyt imaami al-Dhahabi julkaisi kirjan "Suuret synnit" (Kitab al-kaba'ir). Hän luettelee 76 syntiä, joista islamilaisen lain mukaan seuraa rangaistus. Yksi sellainen on verotus. Al-Dhahabi kirjoittaa, että verottajaa voi verrata maantierosvoon ja verottaja on pahempi kuin varas. 1200-luvulla elänyt imaami Nawawi varoitti jyrkästi puhumasta "hallitsijan oikeudesta" määrätä veroja tai alamaisen "velvollisuudesta" maksaa niitä. Paimentolaiskansojen herkkätunteisuus veroja kohtaan näkyy islamissa siten, että muslimeilta kerätty vero eli zakat on jouduttu korottamaan uskonnolliseksi velvollisuudeksi ja määritelty yhdeksi islamin viidestä peruspilarista. Vero on tarkoitettu köyhien auttamiseksi ja esimerkiksi moskeijoiden ylläpitoon, ja sen maksamista keventää se, että maksaja voi itse määrätä sen kohteen. Klaanivaltion tarvitsemat varat hankitaan uskottomille dhimmeille määrätyllä erityisverolla (jizya) ja klassisessa islamissa lisäksi vuosittaisten ryöstöretkien (jihad) avulla dar al-harbin alueelle. Ylpeässä paimentolaiskulttuurissa verotuksen kohteeksi joutuminen ymmärretään nöyryyttäväksi. Sitä kuvaa se, että myös Koraani (9:29) vaatii, että uskottomat maksavat "nöyrinä" veronsa. Maliki-koulukunnan mukaan ”zakat kuuluu muslimeille heidän puhdistamisekseen ja annettavaksi takaisin köyhille, kun taas jizya on määrätty Kirjan kansoille heidän nöyryyttämisekseen”.
Ruotsin ja Suomen raja
Rajan kulku
Kansainvälinen merialue maiden välillä on jaettu talousvyöhykkeisiin. Talousvyöhykkeiden raja merellä kulkee pääasiassa keskiviivaperiaatteen mukaisesti sovittujen koordinaattipisteiden välillä suorin linjoin. Rajoista on sopimukset vuosilta 1972 ja 1994. Vyöhykeraja jatkuu etelään Pohjois-Itämerelle pisteeseen, jossa se kohtaa Viron merivyöhykerajan. Merivyöhykerajojen kohtaamispisteestä on kolmenvälinen sopimus vuodelta 2001.
Klaaniyhteiskunta
Suhtautuminen naisiin
Paimentolaisyhteiskunnissa naiset ovat tärkeitä synnyttäjinä, sillä oman ryhmän pääluku on tärkeä voimatekijä sukujen ja perheiden valtasuhteissa. Islamin avioliittosäännöt vastaavat heimokulttuurien tavoitteita suuresta lapsiluvusta. Islam hyväksyy monivaimoisuuden. Profeetta Muhammed tarjosi esimerkin serkusavioliitoista naimalla serkkunsa Khadija n. Hän myös avioitui lapsen kanssa (Aiša). Näin profeetan esimerkki teki hyväksyttäväksi molemmat asiat, jotka olivat omiaan edistämään perheen suurempaa lapsilukua.
Ruotsin ja Suomen raja
Historia
Ruotsin ja Suomen raja syntyi Haminan rauhassa vuonna 1809, kun Ruotsi luovutti Suomen Venäjälle. Rajan kulku kuvattiin ylimalkaisesti rauhansopimuksen V artiklassa. Rajoiksi sovittiin Ahvenanmeri, Pohjanlahti, Tornionjoki sekä Muonionjoki. Meren saaret kuuluivat siihen maahan, jonka rannikko oli lähempänä. Tornionjoen suulla Pirkkiön saari, Röytän satama ja Tornion kaupunki sovittiin kuuluvaksi Venäjälle. Jokirajalle sovittiin syväväyläperiaate (syvänneura): rajan tuli kulkea syvimmässä virranuomassa (Thalweg). Raja kulki Muonionjokea ylös ja ”Kilpisjärven ohi Norjaan”.
Rajan kulku täsmennettiin vuoden 1810 rajanmäärityksessä ja myöhemmin tehtiin pieniä muutoksia.