cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Operaatio Poljarnaja Zvezda
Operaatioon ottivat osaa Neuvostoliiton Leningradin ja Olhavan rintaman joukot pohjoisessa ja Luoteen rintaman joukot etelässä. Operaation aikana Luoteisrintaman joukot valtasivat Demjanskin piirin alueen, mutta pohjoisessa saksalaiset onnistuivat pidättelemään hyökkääviä puna-armeijan joukkoja Punaporun taistelussa. Heinäkuuhun 1943 saakka eturintama pysyi vakaana, koska sodan painopiste siirtyi Kolmanteen Harkovan taisteluun ja Kurskin taisteluun. Saksalaisten puolustus Leningradin lähistöllä murtui lopullisesti vasta tammikuussa 1944 Leningradin–Novgorodin offensiivin tuloksena.
Shōjo kakumei Utena
Shōjo kakumei Utena (, suom. Vallankumouksellinen Utena-tyttö) on 1990-luvun loppupuoliskolla Japanissa tehty manga- ja animesarja. Mangajulkaisun piirsi Chiho Saitō ja animen ohjasi Kunihiko Ikuhara, molemmat Be-PaPas-taiteilijaryhmän jäseniä. Mangan ensimmäinen osa julkaistiin Ciao-lehden kesäkuun 1996 numerossa ja 39-jaksoinen anime sai ensiesityksensä televisiossa vuonna 1997. Vuosituhannen lopulla sarjaa täydennettiin Ikuharan ohjaamalla ja Yōji Enokidon kirjoittamalla anime-elokuvalla Shōjo kakumei Utena – Adolescence mokushiroku, jonka ensi-ilta oli Japanissa 14. elokuuta 1999. Myös elokuvasta on olemassa mangaversio. TV-sarjan, mangan ja elokuvan välillä on eroja ja ristiriitojakin, mutta ne myös osittain täydentävät toisiaan.
Tarinaan perustuen on tehty muutama näytelmä, joita on esitetty Tokiossa ja Hyōgon prefektuurissa vuosina 1997, 1999 ja 2000. Lisäksi Sega julkaisi vuonna 1998 Sega Saturn -konsolillaan pelattavan Utena-pelin nimeltä Shōjo kakumei Utena: Itsuka Kakumeisareru Monogatari. Peli julkaistiin vain Japanissa ja se sijoittuu animesarjan kahdeksannen ja yhdeksännen jakson väliin.
Juoni
Tarinan päähenkilö on teini-ikäinen, poikamainen orpotyttö Utena Tenjō. Hänellä on lapsuudestaan saakka ollut mielessään selittämätön muistikuva siitä, miten tuntematon "prinssi" lohdutti häntä vanhempien menettämisen jälkeen ja antoi Utenalle ruusukuvioidun sormuksen. Sankari teki Utenaan niin vahvan vaikutuksen, että tämä haluaa itsekin tulla urheaksi "prinssiksi". Niinpä Utena käyttää koulussaan, Ōtori-akatemiassa, pojille tarkoitettua koulupukua ja käyttäytyy varsin poikamaisesti. Suurin osa koulun muista tytöistä kunnioittaa häntä.
Utena joutuu keskelle outoa tapahtumaketjua puolustaessaan ystäväänsä Wakaba Shinoharaa. Koulun ilmoitustaululle ilmestyy kaikkien nähtäville rakkauskirje, jonka Wakaba kirjoitti oppilasneuvoston varajohtajalle Kyōichi Saionjille. Kyōichi kuvailee kirjettä typeräksi eikä ole pahoillaan sen julkistamisesta. Kyōichi on myös kendō-kerhon johtaja, joten Wakaballe myötätuntoinen Utena haastaa hänet kaksintaisteluun. Kyōichi ottaa haasteen vastaan ja kamppailee miekoin Utenaa vastaan erikoisella taisteluareenalla, jonka yläpuolella leijuu linna. Utena voittaa taistelun ja luulee asian päättyvän siihen, mutta saakin tietää, että Kyōichin kaltoin kohtelemasta tyttöystävästä Anthy Himemiyasta tulee nyt väistämättä Utenan morsian, vieläpä vastoin Utenan tahtoa. Anthy kertoo Utenalle olevansa Ruusumorsian, joka kuuluu automaattisesti kaksintaistelun voittajalle ja jonka täytyy totella kulloiseltakin kihlatultaan tulevia käskyjä. Anthyn vapaa tahto on hyvin vähäinen ja eräiden sarjan henkilöiden mielestä jopa olematon. Utena toivoo Anthyn elävän kuten tavalliset tytöt, vaikka hän itsekään ei ole kovin tavallinen. Oppilasneuvoston – joka muistuttaa pikemminkin salaseuraa kuin tavallista oppilaskuntaa – jäsenet uskovat Anthyn olevan avain salaperäisen, vallankumouksellisen voiman saavuttamiseen. Niinpä he haluavat voittaa Utenan taisteluareenalla ja saada Anthyn itselleen. Oppilasneuvoston jäsenet vastaanottavat kirjeitse toimintaohjeita ja tietoja Maailmanlopulta. Nimimerkin takana on akatemian virkaatekevä johtaja ja Anthyn veli Akio Ōtori. Estääkseen Anthyn joutumisen muiden käskyvaltaan Utena joutuu yhä uusiin kaksintaisteluihin. Hän saa vastaansa myös taistelemaan suostuteltuja mustan ruusun kantajia ja kehittyy vähitellen yhä etevämmäksi miekkailijaksi.
Shōjo kakumei Utena koostuu neljästä osasta eli saagasta. Suomennettuina niiden nimet ovat Oppilasneuvostosaaga (Seitokaihen, animen jaksot 1-13), Mustan ruusun saaga (Kurobarahen, jaksot 14-24), Akio Ōtori -saaga (Ōtori Akio -hen, jaksot 25-33) ja Maailmanloppusaaga (Mokushirokuhen, jaksot 34-39). Tarina saattaa toistuvine prinssi- ja prinsessaviittauksineen tuoda mieleen lastensadut, mutta kontrastina niille sarja sisältää hyvinkin raakoja elementtejä, kuten sukurutsaa, itsemurhayrityksen ja joukkomurhan.
Teemoja ja eräitä merkityksiä
Shōjo kakumei Utena on vahvasti metafyysinen tarina. Perusrakenteeltaan se muistuttaa eräitä tunnetumpia japanilaisia taikatyttösarjoja, mutta on huomattavan monitulkintainen.
Japanilaisen populaarikulttuurin piirissä on länsimaalaista enemmän totuttu kuulemaan tarinoita, joissa antagonistilla on pahan lisäksi hyväkin puolensa. Tällöin mustavalkoista puhtaan hyvän ja puhtaan pahan välistä vastakkainasettelua ei tapahdu. Utena hyödyntää pitkälti tätä kerrontatapaa, vaikkakin tarinan lopussa Akio Ōtori nousee Utenan päävastustajaksi ja lähes puhtaan pahan ilmentymäksi. Utenan muiden taisteluparien tekojen motiivit ovat yleensä jonkin verran hyväksyttävämpiä, joskin yksilökohtaiset erot ovat suuria. Esimerkiksi oppilasneuvoston jäsenet vertaavat itseään kananpoikaan, jonka on rikottava munansa kuori voidakseen syntyä ja elää. Vertauksessa on vaikutteita Hermann Hessen Demian-romaanista. Kuorella oppilasneuvoston jäsenet viittaavat maailmaan, jossa heidän on toteutettava vallankumous sillä voimalla, jonka he toivovat saavuttavansa Anthyn avulla. Tämän suunnitellun vallankumouksen yksityiskohtainen sisältö pysyy salaisuutena ja onkin mahdollista, että kaikilla jäsenillä on siitä erilainen käsitys.
Kaksintaistelut toistuvat sarjassa säännöllisesti. Ne ovat visuaalisesti näyttäviä, mutta eivät ole lukijoille ja katsojille pelkkää silmänruokaa tai osa tarinan juonta, vaan symboloivat erilaisia asioita ja tunteita. Osa taisteluista liittyy yleismaailmallisiin olioihin, jotkut taas ovat henkilökohtaisia. Monien kamppailujen merkitykset jäävät tarinassa selittämättä, mutta kaksintaistelut edustavat ainakin ystävyyttä, valintoja, syytä, rakkautta, ihailua, luottamusta, itseä ja vallankumousta.
Utena pyrkii kasvamaan prinsessoja pelastavaksi prinssiksi, vaikka on itse tyttö. Perinteisiä sukupuolirooleja ei kuitenkaan kritisoida sarjassa yksipuolisen tuomitsevasti, vaan niitä kommentoidaan eri hahmojen näkökulmista. Sukupuoliteemaan liittyen tarinassa on katsottu olevan yhtäläisyyksiä länsimaissa 1900-luvun alkupuolella vaikuttaneeseen feminismin muotoon.
Tarinassa leikitellään myös sillä, kuinka ohjailtavissa ja harhaanjohdettavissa ihminen on. Tätä teemaa käsitellään Mustan ruusun saagassa, joka löytyy mangasta ja animesarjasta, mutta ei elokuvasta. Saagassa epätoivoisille ihmisille tarjotaan lohtua väittämällä, että se tie, joka heidän pitää valita, on jo valmisteltu heitä varten. Tämä ajatus miellyttää ahdistuksesta ja vihasta kärsiviä ihmisiä niin paljon, että he suostuvat ryhtymään mustan ruusun kantajiksi, joiden päämääränä on taistella Utenaa vastaan ja surmata Anthy. He luulevat näitä tavoitteita omikseen, vaikka ne on väkisin – tai ainakin puoliväkisin – tyrkytetty heille. Taisteluiden jälkeen he eivät kuitenkaan muista tapahtumista mitään. Tämä voidaan tulkita joko negatiivisten muistojen torjumiseksi tai hypnoosin jälkitilaksi.
Sarjassa voidaan nähdä viittaus tuhansia vuosia vanhaan myyttiin feenikslinnusta, joka palaa tuhkaksi ja syntyy uudelleen. Mikage-seminaarin johtajan Sōji Mikagen muistikuvan mukaan Ōtori-akatemian alueella riehui vuosia sitten nuoren Mamiya-pojan sytyttämä tulipalo, jossa sata ihmistä menetti henkensä. Mikage puolusti tätä murhapolttoa ja sanoi kuolleiden olleen välttämätön uhri, jota tarvitaan tulevien tapahtumien polttoaineeksi samaan tapaan kuin nykyään saadaan energiaa kauan sitten kuolleiden eliöiden jäänteistä muodostuneista fossiilisista polttoaineista. Sarjassa kuitenkin vihjataan, että Mikagen käsitys tapahtumista onkin virheellinen ja että todellisuudessa tulipalo ei ollut Mamiyan sytyttämä eikä siinä kuollut ketään. Joka tapauksessa Mikage haaveilee feeniksmäisestä kuolemattomuudesta, joka saavutetaan, jos Ōtori-akatemiasta avataan tie ikuisuuteen. Sana ōtori tarkoittaa suomeksi koiraspuolista feenikslintua.
Koko tarina ja erityisesti sen lopetus on nähtävissä kuvauksena siirtymisestä lapsuudesta aikuisuuteen. Animeohjaaja Kunihiko Ikuhara on Shōjo kakumei Utena – Adolescence mokushiroku -elokuvan kommenttiraidalla ilmaissutkin, että juuri tämä oli tekijöiden mielessä tarinaa luotaessa. Havaitessaan, että aikuisten maailma on raadollinen ja likainen, ihminen voi joko tarrautua suojattuun mutta rajattuun lapsuusympäristöön – jota tarinassa edustaa Ōtori-akatemia – tai suunnata kohti tuntemattomampaa ja turvattomampaa aikuisuutta. Elokuvassa Utena ja Anthy tulevat siihen tulokseen, että on parasta poistua akatemiasta avaraan ulkomaailmaan, vaikka sen hintana onkin lapsille tyypillisistä kauniista unelmista luopuminen. Ulkomaailmassa he voivat rakentaa tiet itselleen, mutta akatemiaan jäädessään he olisivat olleet kuin kaksi nukkea, jotka kulkevat vain jo valmiiksi tehtyjä polkuja pitkin.
Taiteelliset tehokeinot
Sarja hyödyntää useita taiteellisia tehokeinoja, kuten futuristista arkkitehtuuria, ruusujen suurta määrää, näyttäviä autoja sekä varjoteatteria. Tarinan elokuvaversiossa eräät hahmot muuttuvat autoiksi. Elokuvassa myös vesi on yksi keskeisistä tehosteista.
Toisin kuin esim. ruusut ja arkkitehtuuri, varjoteatteriosuudet eivät animesarjassa useimmiten sulaudu varsinaisen tapahtumajatkumon ja -ympäristön osiksi, vaan ovat "tarina tarinassa" tai metaforamainen yhteenveto sarjan käänteistä ja tilanteista. Elokuvaversiossa varjokuvat ottavat eräänlaisen toimittajan roolin.
Vaikutteet
Niin Shōjo kakumei Utenan juonessa kuin visuaalisissa yksityiskohdissakin on nähtävissä viittauksia muihin manga- ja animesarjoihin. Osa tarinan piirteistä on esimerkiksi varsin samanlaisia kuin 1970-luvulla tehdyssä Lady Oscar -sarjassa.
Anime-lehden entinen päätoimittaja Jari Lehtinen on kuvaillut sarjojenvälisiä yhtäläisyyksiä: "Utena on shōjokertomus, joka parodioi kaikkia shōjon konventioita ja samalla esittää jotakin aivan muuta. Tyylillisesti Saitō on lähellä klassista Riyoko Ikedaa. Henkilöt ovat ikedamaisen komeita, mahdollisimman kaukana taikatyttösöpöilystä. Utenan koulu muistuttaa monessa suhteessa sitä mitä oli jo nähty 1980-luvulla Ikedan Oniisama e...:ssä. Molemmat laitokset, Oniisama e...:n Seiran ja Utenan Ōtori ovat eliittikouluja, jonne on yhtä vaikeaa päästä sisään kuin ulos. Molemmissa valtaa pitää oppilasneuvoston nimellä kulkeva juntta, jolla on omat suunnitelmansa. [...] Päähenkilö Utena Tenjō on kolmas painos androgyynisestä shōjosankarista, viimeisin luku perinteessä jonka Sapphire aloitti ja jota Lady Oscar jatkoi."
Vanhemman animen ja mangan lisäksi vaikutteita löytyy myös elokuvista ja teatteritaiteesta, erityisesti Shūji Terayaman ohjaustyylistä, jota animeohjaaja Kunihiko Ikuhara arvosti.
Musiikki
Animesarjassa ja elokuvassa musiikilla on tärkeä osuus. Kaksintaisteluiden taustalla kuullaan kuorolauluja, jotka on tehnyt edellä mainitun Shūji Terayaman pitkäaikainen yhteistyökumppani J. A. Seazer. Näiden laulujen sanoitukset ovat historiallis-mytologisia ja jokaiselle taistelulle on oma laulunsa.
Aina Utenan saapuessa taisteluareenalle soitetaan ja lauletaan Seazerin kirjoittama Zettai unmei mokushiroku, joka näin ollen esitetään lähes jokaisessa animen jaksossa. Kappaleesta kuullaan sarjassa kaksi hieman erilaista versiota ja elokuvassa vielä kolmaskin versio, mutta erilaisessa asiayhteydessä.
Soitinmusiikista vastasi Shinkichi Mitsumune. Hänen pianosävelmäänsä The Sunlit Garden soitetaan animesarjassa useasti ja eräässä jaksossa sen sanotaan olevan tunnettu teos. Mitsumune osallistui myös joidenkin kaksintaistelulaulujen tekemiseen.
Masami Okui lauloi animesarjan alkumusiikkina ja elokuvan autoilukohtauksen musiikkina käytetyn laulun Rinbu Revolution sekä elokuvan tanssikohtauksen aikana esitetyn popballadin Toki ni ai wa. Rinbu Revolution kuului Okuin konserttiohjelmistoon vielä ainakin vuonna 2008.
Kaiken kaikkiaan Shōjo kakumei Utenaan liittyvää musiikkia on julkaistu ainakin kymmenen CD-levyn verran.
Palkinnot
Animesarja voitti vuonna 1997 Kōbessa järjestetyssä Animation Kōbe '97 -tapahtumassa paras TV-animaatio -palkinnon, ja lisäksi ohjaaja Kunihiko Ikuhara palkittiin samassa tilaisuudessa Kōbe-palkinnolla.
Tarzan (vuoden 1999 elokuva)
Tarzan on vuonna 1999 valmistunut yhdysvaltalainen animaatioelokuva. Se on järjestyksessään 37. Disneyn tekemä pitkä animaatioelokuva. Elokuva pohjautuu Edgar Rice Burroughsin Tarzan-kirjasarjaan; se on ensimmäinen piirretty Tarzan-elokuva.
Elokuvan budjetti oli suurin animaatioelokuvaan käytetty, 150 miljoonaa dollaria. Lisäksi se oli ensimmäinen animaatioelokuva, jossa käytettiin syväkangasmenetelmää eli kaksiulotteisesti piirretyt hahmot liikkuivat kolmiulotteisessa ympäristössä.
Tarina
1800-luvulla englantilainen pariskunta ja heidän pieni poikansa joutuvat pakenemaan palavasta laivasta. He päätyvät lähellä sijaitsevalle rannalle, jota peittävät Afrikan kartoittamattomat sademetsät. Pariskunta rakentaa laivan hylystä itselleen puumajan, mutta joutuu pian sen jälkeen Sabor-nimisen roistomaisen leopardin suuhun. Kala-niminen gorilla, jonka oma poika joutui samaisen leopardin uhriksi, kuulee orvon ihmisvauvan itkun. Kala löytää ääntä seuraamalla tiensä tuhoutuneeseen puumajaan, josta hän löytää vauvan sekä tämän varjoisessa nurkassa lojuvien vanhempien ruumiit. Kala ihastuu vauvaan saman tien. Sabor hyökkää Kalan kimppuun saadakseen vauvan itselleen, mutta Kala onnistuu sotkemaan leopardin hylättyä soutuvenettä piteleviin köysiin. Sitten Kala pakenee tiehensä yhdessä vauvan kanssa.
Lempeä Kala vie vauvan takaisin gorillalaumaan kasvattaakseen pojan omanaan puolisonsa Kerchakin vastusteluista huolimatta. Kala kasvattaa ihmislapsen ja nimeää hänet Tarzaniksi. Tarzan ystävystyy lauman gorillojen sekä muiden viidakon eläinten, erityisesti nuoren naarasgorilla Terkin sekä vainoharhaisen elefanttiuros Tantorin kanssa. Siitä huolimatta Tarzanilla on hankaluuksia pysyä ystäviensä perässä, ja hän joutuu tekemään paljon töitä kehittääkseen itseään. Kasvettuaan nuoreksi mieheksi Tarzan onnistuu lopulta jopa tappamaan Saborin tekemällään karkealla keihäällä suojellakseen gorillalaumaa. Näin hän onnistuu myös lopulta saamaan puolelleen Kerchakin vastahakoisen kunnioituksen.
Gorillalauman rauhallinen elämä kuitenkin häiriintyy, kun ryhmä englantilaisia ihmistutkijoita saapuu paikalle. Ryhmään kuuluvat muun muassa professori Porter, tämän tytär Jane sekä heidän metsästäjäoppaansa Clayton. Jane joutuu vahingossa eroon muista ja saa kimppuunsa lauman paviaaneja. Tarzan pelastaa Janen paviaaneilta ja tunnistaa tämän kaltaisekseen: ihmiseksi. Jane johdattaa Tarzanin tutkijoiden leirille, missä sekä professori Porter että Clayton osoittavat kiinnostusta tätä kohtaan. Professori on innoissaan saadessaan Tarzanin avulla gorilloista uutta tieteellistä tietoa, mutta Clayton toivoo, että Tarzan voisi johdattaa hänet gorillojen luokse, jotta hän voisi sitten napata ja viedä ne Englantiin. Ihmisiin epäluuloisesti suhtautuvan Kerchakin varoituksista huolimatta Tarzan käy leirillä säännöllisesti. Professori Porter, Clayton ja Jane opettavat Tarzania puhumaan englantia ja esittelevät hänelle ihmisten maailmaa. Ajan myötä Tarzan ja Jane alkavat rakastua toisiinsa. Kaikesta huolimatta professori Porter, Jane ja Clayton eivät kuitenkaan onnistu taivuttelemaan Tarzania viemään heidät gorillojen luokse, sillä Tarzan pelkää Kerchakin vahingoittavan heitä.
Kun tutkijoiden laiva saapuu viemään heidät takaisin Englantiin, Clayton uskottelee Tarzanille, että jos tämä vie Janen gorillojen luokse, Jane jää tämän luokse viidakkoon. Tarzan suostuu ja vie ryhmän gorillojen pesille sillä välin, kun Terk ja Tantor houkuttelevat Kerchakin muualle. Professori Porter ja Jane ovat innoissaan saadessaan tavata gorillat, mutta kesken kaiken Kerchak palaa takaisin laumansa luo. Kun Kerchak näkee Claytonin uhkaavan gorilloja kiväärillään, hän uhkaa tappaa lauman luokse tunkeutuneet ihmiset. Kerchak ryntää Claytonia kohti, mutta Tarzan syöksyy pitelemään raivostunutta gorillaurosta sillä välin, kun Jane, professori Porter ja Clayton juoksevat pakoon. Sen jälkeen Tarzan lähtee tiehensä tuntien hämmennystä tekoaan kohtaan. Kala vie Tarzanin vastentahtoisesti takaisin puumajalle ja kertoo tälle, mistä tämä on todella peräisin.
Kalan sanoista rohkaistuneena Tarzan päättää seurata sydäntään ja lähteä Englantiin yhdessä Janen, Claytonin ja professori Porterin kanssa. Hän jättää adoptioäidilleen kyynelten täyttämät jäähyväiset. Kun ryhmä palaa takaisin laivaan, merirosvot hyökkäävät heidän kimppuunsa. Tarzan, professori Porter ja Jane saavat tietää, että Clayton haluaa vangita gorillat ja myydä ne Englannissa hyvään hintaan. Sitten Tarzan ja muut lukitaan laivan ruumaan. Terk ja Tantor saapuvat kuitenkin pelastamaan heidät, ja he juoksevat yhdessä takaisin gorillojen pesille.
Clayton ja hänen miehensä saapuvat jälleen viidakkoon ja vangitsevat gorillat. Viidakon läpi syöksyvä Tarzan houkuttelee mukaansa useita eläinystäviään (paviaaneja, sarvikuonoja jne.) ja ryhtyy sitten taistelemaan Claytonin miehiä vastaan. Tarzan ja hänen ystävänsä onnistuvat karkottamaan osan miehistä tiehensä ja vangitsemaan muut niihin samoihin häkkeihin, jotka oli alun perin tarkoitettu gorilloille. Jane, professori Porter, Terk ja Tantor vapauttavat loput gorillat (mukaan lukien Kalan) sillä välin, kun Kerchak ja Tarzan taistelevat yhdessä Claytonin kanssa. Clayton ampuu Kerchakia kuolettavasti ja ajaa Tarzanin suureen, köynnöksien peittämään puuhun. Tarzan saa yliotteen Claytonista ja tuhoaa tämän aseen. Clayton vetää esiin viidakkoveitsen ja syöksyy kohti Tarzania. Tarzan sotkee hänet liaaneihin, mutta Clayton katkaisee ne huomaamatta, että yksi niistä on kietoutunut hänen kaulansa ympärille. Lopulta he kumpikin putoavat alas. Tarzan onnistuu laskeutumaan turvallisesti, mutta Claytonin pudotessa hänen kaulansa ympärille kietoutunut liaani kiristyy niin, että se lopulta hirttää hänet. Kuolemaa tekevä Kerchak hyväksyy Tarzanin viimein adoptiopojakseen ja nimeää tämän gorillalauman seuraavaksi johtajaksi.
Seuraavana päivänä Jane ja professori Porter valmistautuvat lähtemään soutuveneellä takaisin laivalleen. Tarzan kertoo jäävänsä gorillalauman luo ryhtyäkseen lauman uudeksi johtajaksi. Soutuveneen lähdettyä liikkeelle professori Porter rohkaisee tytärtään jäämään rakastettunsa luokse, minkä seurauksena Jane hyppää veneestä mereen ja ui takaisin rantaan. Professori Porter lähtee tyttärensä perään käskien laivan kapteenia sanomaan Englannissa, ettei miehistö koskaan löytänyt heitä: ”Viidakkoonhan katoaa ihmisiä harva se päivä.”
Palkinnot
Elokuva voitti parhaan laulun Oscar-palkinnon laulusta ”You'll Be In My Heart”.
Suomessa
Elokuva keräsi Suomessa noin 340 000 katsojaa, mikä tekee siitä yhden katsotuimmista animaatioelokuvista Suomessa. Se oli neljänneksi katsotuin vuonna 1999 ensi-iltansa saanut elokuva Suomessa.
Saksityranni
Saksityranni (Tyrannus forficatus) on tyrannien heimoon kuuluva pohjoisamerikkalainen varpuslintu. Sen esiintymisalue käsittää Yhdysvaltain keskiosat Kaakkois-Coloradosta ja Etelä-Nebraskasta etelään läntiseen Louisianaan ja Koillis-Meksikoon. Se on muuttolintu, joka talvehtii Keski-Amerikassa, harvoin Etelä-Floridassa. Johann Friedrich Gmelin kuvaili lajin holotyypin Meksikosta vuonna 1789.
Vilho Harinen
Vilho Harinen (käytti Saksassa peitenimeä Harris) (4. joulukuuta 1884 Rääkkylä – 14. huhtikuuta 1963) oli suomalainen jääkärivänrikki. Hänen vanhempansa olivat työnjohtaja Mikko Harinen ja Maria Päivinen. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1921 Hilma Paavolan kanssa.
Opinnot
Harinen kävi kansakoulun ja Suomen liikemiesyhdistyksen liikeapulaisiltakurssit Helsingissä.
Nuoruusvuodet
Opintojensa jälkeen Harinen siirtyi Joensuun postikonttorin ylimääräiseksi postiljooniksi 8. joulukuuta 1905 ja yleni postivaunupiirin vakinaiseksi postiljooniksi 1. tammikuuta 1915. Hän toimi ollessaan matkapostiljoonina Tornion–Seinäjoen rataosalla aktivistien salaisen postin kuljettajana vuosina 1915–1916.
Jääkäriaika
thumb|200px|Jääkäripataljoonan 2. komppania. Harinen liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n täydennysjoukkoon 6. huhtikuuta 1917, josta hänet siirrettiin pataljoonan 2. komppaniaan 7. elokuuta 1917.
Suomen sisällissota
Hän saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana jefreitteriksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan 3. Jääkärirykmentin 7. jääkäripataljoonan 2. komppaniaan. Hän otti osaa taisteluihin Tampereella, Aittolahdessa, Lyykylässä, Mannikkalassa ja Talissa.
Sisällissodan jälkeinen aika
Harinen palveli sisällissodan jälkeen edelleen 3. Jääkärirykmentissä, jonka nimi muutettiin ensin Jääkärirykmentti n:o 3:ksi ja myöhemmin Savon jääkärirykmentti n:o 3:ksi ja lopuksi Uudenmaan rykmentiksi. Hän toimi rykmentissä komppanianvääpelinä. Hänet määrättiin 14. marraskuu 1919 2. pataljoonan adjutantiksi ja 23. toukokuuta 1920 alkaen rykmentin esikuntavääpeliksi sekä 1. kesäkuuta 1923 pataljoonan varusupseeriksi ja 1. kesäkuuta 1924 alkaen 1. pataljoonan taloudenhoitajaksi. Tampereen rykmenttiin 5. komppanian vääpeliksi hän siirtyi 1. elokuuta 1925, josta hänet siirrettiin 1. huhtikuuta 1926 rykmentin ase-, ammus- ja pioneerivaraston hoitajaksi ja 1. syyskuuta 1928 rykmentin asevaraston hoitajaksi ja edelleen 1. toukokuuta 1934 rykmentin esikuntavääpeliksi. Missä tehtävässä hän toimi aina talvisodan syttymiseen saakka.
Talvi- ja jatkosota
Talvi- ja jatkosotaan Harinen osallistui Tampereen suojeluskunnan vahtimestarina ja varastonhoitajana, mistä hän siirtyi sotien jälkeen Oy Ratinanlinnan vahtimestariksi, missä toimessa oli vuoteen 1955 saakka. Hänet on haudattu Tampereelle.
Untamo (nimi)
Untamo on suomalainen miehen etunimi ja esiintyy myös sukunimenä. Nimi on annettu 1900-luvun alusta vuoden 2019 loppuun mennessä 4 214 suomalaiselle miehelle ja alle 10 naiselle. Untamon lyhyempi ja todennäköisesti alkuperäisempi muoto on Unto. Nimeä arvellaan alkuperältään germaaniseksi. Nimi lienee lainattu jo esihistoriallisena aikana, jolloin oli olemassa germaaninen nimi Undo. Untamon nimi tunnetaan jo kansantarinoista ja Kalevalaisesta runoudesta, jossa hän on toisaalta uudisasukas, toisaalta karjalaisen Kalervon (eli Kalevan) suvun vihollinen. Untamo tai sitä muistuttava nimi on ilmeisesti taustalla myös eräissä läntisen Suomen paikannimissä. Näistä paikoista osa on ollut aiemmin, jo esihistoriallisena aikana merkittäviä asutuskeskuksia, mutta sittemmin ne ovat syrjäytyneet. Tunnetuin lienee Untamala.
Untamo oli myös jatkosodan aikaisen jalkaväkirykmentti 8:n II pataljoonan peitenimi.
Ruotsin alle 20-vuotiaiden jääkiekkomaajoukkue
Ruotsin alle 20-vuotiaiden jääkiekkomaajoukkue (ruots. Juniorkronorna ) edustaa Ruotsia jääkiekon nuorten maailmanmestaruuskilpailuissa. Joukkue on voittanut maailmanmestaruuden vuosina 1981 ja 2012.
Amfíkleia-Eláteia
Amfíkleia-Eláteia ( eli Δήμος Αμφίκλειας-Ελάτειας, Dímos Amfíkleias-Eláteias) on Kreikan kunta, joka sijaitsee Fthiotiin alueyksikössä Keski-Kreikan alueella. Kunnan pinta-ala on 529,5 neliökilometriä ja väkiluku 10 922 (vuonna 2011). Kunnan kuntakeskus on Káto Tithoréa.
Amfíkleia-Eláteian kunta syntyi, kun Amfíkleia, Eláteia ja Tithoréa yhdistyivät vuoden 2011 alussa Kallikrates-suunnitelman mukaisesti.
Kunnan osat
Vuoden 2011 kuntauudistuksesta lähtien Amfíkleia-Eláteian kunta muodostuu kolmesta kunnallisyksiköstä, jotka vastaavat uudistusta edeltäneitä kuntia. Kunnallisyksiköt sekä niihin kuuluvat kylä- ja kaupunkiyhdyskunnat ja asutukset ovat:
Hulinaa
Hulinaa oli Sensuurin ensimmäinen ja ainoaksi jäänyt studioalbumi. Se äänitettiin Mika Sundqvistin MSL-studiolla kesäkuussa 1979 Sundqvistin toimiessa äänittäjänä. Levyn tuottajana toimi Eppu Normaali -yhtyeen Pantse Syrjä. Albumi sisältyy kokonaisuudessaan vuonna 2009 julkaistulle kokoelma-CD:lle Enemmän kuin koko tuotanto.
Kappaleet
A-puoli
B-puoli
Hiihdon maailmanmestaruuskilpailut 1935
18 km
Päivämäärä: 15. helmikuuta
<br style="clear:both" />
50 km
Päivämäärä: 17. helmikuuta
<br style="clear:both" />
4 x 10 km viesti
Päivämäärä: 18. helmikuuta
Samsung i8000
Samsung i8000 eli Omnia II on korealaisen Samsung Electronicsin valmistama älypuhelin. Se julkistettiin 15. kesäkuuta 2009. Puhelimen käyttöjärjestelmä oli alkuun Windows Mobile 6.1, kunnes se päivitettiin versioon 6.5 sen julkaisun jälkeen 6. lokakuuta 2009. Samsung i8000:ssa eli Omnia II:ssa on AMOLED-tekniikalla toteutettu 3,7 tuuman resistiivinen kosketusnäyttö. Laitetta käytetään pääasiassa näytön avulla. Näytön resoluutio on 800 × 480 pikseliä ja se kykenee näyttämään 16 miljoonaa väriä. Käyttöjärjestelmä rajoittaa värien määrän kuitenkin 65 tuhanteen. Näyttöä voidaan käyttää vaaka- ja pystyasennossa.
Hiihdon maailmanmestaruuskilpailut 1935
4 x 10 km viesti
<br style="clear:both" />
Samsung i8000
Laitteessa on kaksi, kahdeksan tai 16 gigatavua tallennustilaa ja 256 megatavua keskusmuistia. Puhelimessa on muistikorttipaikka, joka tukee enimmillään 32 gigatavun microSD-kortteja. Prosessori on 800 megahertsin kellotaajuudella toimiva Samsung S3C6410.
Laitteen mukana toimitetaan muun muassa ohjelmat Route 66 -navigointi (kahden vuoden lisenssi), PDF-, Excel-, Word- ja PowerPoint-tiedostojen lukijat. Laitteella voi perusohjelmistollakin toistaa useita eri videomuotoja, kuten DivX, XviD, MP4, H.263, H.264 ja WMV.
Hiihdon maailmanmestaruuskilpailut 1935
Normaalimäki + 18 km
Päivämäärä: 13. helmikuuta
<br style="clear:both" />
Normaalimäki
Päivämäärä: 13. helmikuuta
<br style="clear:both" />
Mitalitaulukko
<br style="clear:both" />
Martinus J. G. Veltman
Martinus Justinus Godefriedus Veltman (27. kesäkuuta 1931 – 4. tammikuuta 2021) oli alankomaalainen fyysikko, joka tutki heikkoa vuorovaikutusta. Hän sai Nobelin fysiikanpalkinnon vuonna 1999 yhdessä Gerardus ’t Hooftin kanssa heikon vuorovaikutuksen kvanttiluonteen valaisemisesta matemaattisen kenttäteorian avulla. Eläköidyttyään hän jatkoi Michiganin yliopiston emeritusprofessorina. Vuonna 2003 Veltman julkaisi melko yleistajuisen kirjan hiukkasfysiikasta: Facts and Mysteries in Elementary Particle Physics.
Veltman väitteli Utrechtin yliopistossa vuonna 1963 ja aloitti siellä työt kolme vuotta myöhemmin. Siinä välissä hän työskenteli Cernissä.
Imumonnit
Imumonnit (Loricariidae) kuuluvat monnikalojen (Siluriformes) lahkoon.
Alaheimot ja suvut
Imumonnit jaetaan kuuteen alaheimoon. Alaheimoihin kuuluu lukuisia sukuja, joista seuraavassa on luetteloitu tunnetuimmat.
Alkuperä
Imumonneja elää Etelä-Amerikan jokivesistöissä maanosan pohjoisrannikolta alas Argentiinan pohjoisosiin Paranájoelle saakka. Joitain imumonnilajeja esiintyy jopa Keski-Amerikassa Costa Ricassa ja Panamassa.
Luokittelu
Akvaarioliikkeisiin tuodaan usein Etelä-Amerikasta sellaisia imumonneja, joiden taksonominen määrittely ei ole selvä. Niille on keksitty L-numero, jota käytetään kalaryhmien tunnistamiseen. Joskus käy niin, että kaksi tai useampia L-numeroita osoittautuu saman lajin eri alueilta kotoisin oleviksi populaatioksi, joskus taas samalla L-numerolle on luokiteltu kahta lajia.
Thomas Gurney
Thomas Gurney (1705–1770) oli englantilainen pikakirjoittaja ja pikakirjoitusjärjestelmän kehittäjä.
Thomas Gurney syntyi Woburn-nimisessä kylässä Bedfordshiressä 7. maaliskuuta 1705. Hänestä toivottiin maanviljelijää, mutta hän oli kiinnostuneempi kirjoista ja mekaniikasta. Hän opiskeli kellosepäksi ja toimi opettajana. Ostettuaan William Masonin laatiman pikakirjoituksen oppikirjan Gurney opetteli pikakirjoitustaidon niin hyvin, että pystyi 16-vuotiaana kirjoittamaan saarnoja ylös.
Vuonna 1737 Gurney muutti Lontooseen, ja pääsi pikakirjoittajaksi keskusrikostuomioistuimeen. Pikakirjoittajan toimen ohella hän toimi kelloseppänä ja pikakirjoituksen opettajana. Gurney kuoli 22. kesäkuuta 1770.
Pikakirjoitusjärjestelmä
Gurney julkaisi pikakirjoitusjärjestelmänsä vuonna 1750 nimellä Brachygraphy. Se oli kirjainmerkeiltään lähes identtinen Masonin järjestelmän kanssa, mutta erityisesti lyhenteiden osalta järjestelmää sovitettiin paremmin parlamenttien sanastoon sopivaksi. Gurneyn poika Joseph Gurney ja pojanpoika William Brodie Gurney toimivat myös pikakirjoittajina ja toimittivat Brachygraphy-oppikirjan myöhempiä painoksia. Gurneyn järjestelmä säilyi Britannian parlamentissa käytössä 1900-luvulle saakka.
Heroes of Might and Magic V: Tribes of the East
Heroes of Might and Magic V: Tribes of the East on vuoropohjaisen strategiapelin Heroes of Might and Magic V:n toinen lisäosa ja pelin ensimmäinen irrallinen lisäosa. Pelin kehitti Nival Interactive ja julkaisi Ubisoft 12. lokakuuta 2007.
Ominaisuuksia
Tribes of the East sisältää useita bugien korjauksia sekä parannuksia pelaamiseen. Seuraavassa on lista pelin tärkeimmistä muutoksista:
Stronghold
Örkit ovat lopputulos velhojen tekemästä kokeesta, jossa on sekoitettu demonien ja ihmisten verta. Örkit ovat raakoja sotureita, jotka elävät taistellen.
Rage of the Tribes
Tarina alkaa Griffin Empiren joukkojen hyökkäyksellä, jonka seurauksena useat örkit jäävät vangiksi. Örkkipäällikkö Quroq valtaa tämän seurauksena Havenin kaupunkeja, mistä ilmoitetaan kuningatar Isabelille, joka on todellisuudessa succubus Biara. Isabel lähettää neljä luotetuinta palvelijaansa mukaan lukien arkkipiispa Alaricin torjumaan örkkien hyökkäyksen. Seuranneiden tapahtumien johdosta Quroq saa surmansa Alaricin toimesta.
The Will of Asha
Sillävälin necromancer Arantir saa ohjauksen mestariltaan Jumalatar Ashalta taistella demonista korruptiota vastaan Havenin kaupungeissa. Hän kohtaa Pimeän ritarin Ornellan, jonka vampyyrilordi Giovanni esittelee hänelle. Arantir hyökkää Ornellan kanssa Flammschreinin kaupunkiin, jonka demoni Orlando on vallannut. Tapettuaan Orlandon, Arantir vierailee kaupungin haudoilla vapauttaen vangitun kuningatar Isabelin sielunpalasen. Tämän seurauksena Biara paljastuu huijariksi ja joutuu muuttamaan suunnitelmiaan kutsuen demoneita Talonguardiin aikeenaan vallata kaupunki. Arantir oppii demonimessiaasta ja yrittää estää ennustuksen mikä johtaa Dark Messiah of Might and Magic-pelin tapahtumiin.
James Hilton
James Hilton (9. syyskuuta 1900 Leigh, Lancashire, Britannia – 20. joulukuuta 1954 Long Beach, Kalifornia, Yhdysvallat ) oli brittiläinen kirjailija. Hänen tunnetuimpia teoksiaan on Tiibetissä sijaitsevasta kuvitteellisesta onnenmaasta Shangri-Lasta kertova romaani Sininen kuu (Lost Horizon, 1933).
Heroes of Might and Magic V: Tribes of the East
To Honor Our Fathers
Nuori örkkipäällikkö Gotai lähettää palvelijansa Kujinin yhdistämään örkkiklaanit taisteluun demoneita vastaan. Tämän jälkeen Gotai päättää kunnioittaa Kunyakin sielua, joka oli suurin örkeistä johdattaen heidät voittoon ja matkaa velhokaupunkiin tämän hautapaikalle. Gotai myös kostaa Quroqin kuoleman tappamalla Alaricin, joka oli tullut hulluksi nähtyään Biaran. Myöhemmin paljastuu että Biara oli tappanut Griffin Empiren perillisen ja korruptoinut Heart of the Griffinin, joka nyt kutsui demoneita Sheoghista karkoituksen sijaan.
James Hilton
Hiltonin isä oli rehtori. Perhe muutti Lontooseen, jossa Hilton kävi useita kouluja ja siirtyi sitten Cambridgeen The Leys Schooliin, jossa hän kirjoitteli koulun lehteen. Opiskelun alkuaikoina Christ's Collegessa Hilton sai artikkelin Manchester Guardianiin, ja hänen ensimmäinen romaaninsa Catherine Herself ilmestyi 1920.
Heroes of Might and Magic V: Tribes of the East
Flying to the Rescue
Alaricin kuoleman jälkeen Gotai ja Kujin järjestävät tapaamisen Zehirin kanssa joka liittoutuu heidän kanssa yhteisen päämäärän puolesta. Zehir lähtee etsimään Raelagia, joka tietää huhut kuningatar Isabelista. Zehir ei kuitenkaan löydä häntä ja kohtaa Ylayan, joka liittoutuu Zehirin kanssa kukistaakseen Soulscar-klaanin. Zehir matkaa Griffin Empiren maille, missä hän kohtaa Duncanin ja Freydan ja auttaa heitä taistelussa demoneita vastaan lukemalla loitsun, mikä paljastaa naamioituneet ihmiset demoneksi. Zehir matkaa kääpiöiden maille, mutta kääpiöt eivät suostu auttamaan häntä. Wulfstain kuitenkin kertoo Zehirille löytäneensä kääpiöiden tulijumala Arkathin ja he matkaavat portaalin kautta hänen luokseen, mutta Rolf, Wulfstainin veli yrittää estää heitä ja taistelee Zehiriä vastaan, mutta hänen kukistetaan. Arkath julistaa että Wulfstainin tulee olla kuningas ja Hangvulin tulee maksaa hänen pettämisestään. Erimielisyyksien selvittämisen jälkeen kääpiöt valmistautuvat ajamaan demonit pois Griffin Empiresta. Zehir matkaa Talonguardiin, jonka demonit ovat vallanneet. Onnistuttuaan ohittamaan kaupungin puolustajat, Zehirin liittolaiset hyökkäävät kaupunkia ympäröiviin demonikaupunkeihin ja valtaavat ne piirittäen Biaran. Zehir piirittää Talonguardin ja kohtaa Biaran, jonka oikea kuningatar Isabel surmaa. Tämän jälkeen Isabel luopuu kruunustaan ja tekee Freydasta uuden kuningattaren ja julistaa Griffin Empiren loppuneen ja uuden Unicorn Empiren alkaneen.
James Hilton
Hilton päätti opintonsa 1921 ja siirtyi toimittajaksi The Irish Independentiin, ja kun toimeentulo oli turvattu, hän kirjoitti 1920-luvulla muutamia romaaneja. Kun And Now Goodbye sai 1931 hiukan menestystä, hän jäi täysipäiväiseksi kirjailijaksi. Menestyksekäs Sininen kuu ilmestyi 1933 ja sai seuraavana vuonna Hawthornden Prizen. Seuraava menestys syntyi kun häneltä tilattiin kertomus. Hän pohti aihetta pyöräretkellä, ja sen aikana koko tarina syntyi välähdyksenomaisesti hänen päässään. Neljässä päivässä hän kirjoitti rehtorista kertovan tarinan Goodbye, Mr Chips (suom. Hyvästi, Mr. Chips, 1935). Menestyksen ansiosta myös hänen aiemmat teoksensa julkaistiin uudelleen.
Heroes of Might and Magic V: Tribes of the East
Flying to the Rescue
Pelissä on lisäksi lisäkampanja Agrael's Trial, joka kertoo Agraelin alkuperän ennen alkuperäisen Heroes V-pelin tapahtumia.
James Hilton
Hilton avioitui 1935 Alice Brownin kanssa. He siirtyivät Hollywoodiin, jossa Hilton ihastui kaupungin loistoon. Hän oli suosittu käsikirjoittaja, ja hänen teoksistaan tehtiin useita elokuvia. Avioliitto päättyi 1937 eroon, ja jo viikon kuluttua hän avioitui Galina Kopineck -nimisen tähtösen kanssa. Kahdeksan vuoden kuluttua sekin avioliitto päättyi. Hilton sairastui maksasyöpään, ja sairastelun aikana hänen ja entisen vaimon Alice Brownin välit kohenivat, ja Brown hoiti häntä loppuun asti.
Hu Jintao
Hú Jǐntāo (, s. 21. joulukuuta 1942 Jiangyan, Jiangsu, Kiina) on Kiinan entinen presidentti, kommunistisen puolueen pääsihteeri ja keskussotilaskomission puheenjohtaja.
Elämäkerta
Hu on ammatiltaan hydrauliikkainsinööri. Hän on valmistunut Kiinan maineikkaasta Tsinghuan yliopistosta. Hu'n virallisen elämäkerran mukaan hänellä on valokuvamuisti. Merkittävää Hu'n urassa on hänen nopea nousunsa valtaan. Hänen tunnusmerkkejään ovat maltilliset mielipiteet, varovainen asenne sekä pyrkimys pidättäytyä loukkaamasta tai vieraannuttamasta vanhempia tukijoitaan. Vastoin kuin "Shanghain nurkkakunnan" jäsenet, Hu on toiminut suuremman osan urastaan Kiinan köyhemmillä läntisillä alueilla kuin taloudellisesti nopeammin kehittyneillä rannikkoseuduilla. Osin tämän vuoksi länsimaiset analyytikot eivät tienneet hänestä juuri mitään ennen hänen valtaannousuaan.
Hän on ensimmäinen vallankumouksen jälkeen kommunistiseen puolueeseen liittynyt puoluejohtaja. Tiibetin autonomisen alueen puoluesihteerinä hän oli vastuussa vuoden 1989 alun poliittisessa iskussa, joka johti muutamien tiibetiläisten aktivistien kuolemaan. Hän toimi myös kulttuuritoiminnan liberalisoinnin edistämisen puolesta. Virkaan astuessaan Hu oli kommunistipuolueen seitsemänhenkisen politbyroovaliokunnan nuorin jäsen.
16. Kommunistisen puolueen keskuskomitean neljännessä täysistunnossa Jiang Zemin erosi Keskussotilaskomission puheenjohtajan paikaltaan, samalla vieden loppuun vallan siirtämisen nuoremmalle sukupolvelle.
Vierailullaan tammikuussa 2011 Yhdysvalloissa presidentti Obaman kutsusta Hu on Ylen uutisten mukaan sanonut, että Kiinalla on tekemistä ihmisoikeuksien suhteen, mutta kansalliset erovaisuudet on otettava huomioon ihmisoikeuskysymyksissä.
Yksityiselämä
Hun puoliso on Liu Yongqing, jonka hän tapasi Tsinghuan yliopistossa. Heillä on poika, Hu Haifeng sekä tytär, Hu Haiqing. Hu on myös ensimmäinen Kiinan kansantasavallan presidentti, joka ei käytä huomattavaa aksenttia mandariinikiinan kielessään.
Placebo (yhtye)
Placebo on vuonna 1994 Englannissa perustettu alternative rock -yhtye, jonka muodostavat Brian Molko, Stefan Olsdal ja Steve Forrest. Aiempi rumpali Steve Hewitt erosi yhtyeestä vuonna 2007.
Historia
Ensimmäisen keikkansa Placebo soitti Lontoon Rock Gardenissa tammikuussa 1995 ja lokakuussa he nauhoittivat ensimmäisen kappaleensa Bruise Pristine. Vuonna 1996 yhtye nauhoitti Dublinissa debyyttilevynsä tuottajanaan Brad Wood. Seuraavana vuonna Nancy Boy nousi Britannian singlelistan neljännelle sijalle ja yhtye keikkaili ahkerasti esiintyen kesällä 1997 myös Provinssirockissa. Vuonna 1998 Placebo aloitti toisen levynsä nauhoitukset ja ehti esiintyä myös Todd Haynesin elokuvassa Velvet Goldmine. Brian ja Steve näyttelivät Flaming Creatures -nimisen yhtyeen jäseniä ja Placebo lainasi T. Rexin 20th Century Boy -kappaleen elokuvan soundtrackille.
Yhtyeen toisen levyn nimeksi tuli Without You I'm Nothing ja tuottajana oli Steve Osborne. Ensimmäinen single uudelta levyltä oli Pure Morning, joka nousi suoraan listan sijalle 4. Nimibiisin Without You I'm Nothing -singlellä Brian duetoi David Bowien kanssa.
Placebon kolmas levy Black Market Music ilmestyi kesällä 2000. Ensimmäinen single uudelta levyltä oli Taste in Men. Spite & Malice -kappaleessa kuullaan myös rap-tähti Justin Warfieldä. Single Black-Eyed päätyi saksalaisen elokuvan Engel & Joe soundtrackille. Black Market Music -kiertueen jälkeen Placebo piti tauon ja alkoi levyttää neljättä levyään Sleeping with Ghosts.
Keväällä 2003 ilmestyi neljäs levy Sleeping With Ghosts, jonka ensimmäinen single oli The Bitter End. Levyn tuottajana toimi muun muassa Björkin kanssa työskennellyt Jim Abbyss. Myöhemmin samana vuonna levystä ilmestyi myös rajoitettu painos, joka sisälsi covereita muun muassa Kate Bushin Running Up That Hillin, The Smithsin Bigmouth Strikes Againin, Boney M.:n Daddy Coolin, Sinéad O’Connorin Jackien ja Pixiesin Where Is My Mindin.
Levyä seurasi maailmanlaajuinen kiertue ja Placebo julkaisi ensimmäisen live-DVD:nsä Soulmates Never Die, joka kuvattiin Pariisin Bercyssä vuonna 2003.
Vuonna 2004 Placebo julkaisi Once More with Feeling -kokoelmalevyn, jonka erikoispainos sisälsi remixejä sekä kaikki yhtyeen musiikkivideot käsittävän DVD:n. Saman vuoden kesällä yhtye alkoi työstää viidettä albumiaan Etelä-Ranskassa.
Meds julkaistiin vuoden 2006 alussa ja sen tuotti Dimitri Tikovoi. Ensimmäisenä singlenä julkaistiin Englannissa Because I Want You ja muualla maailmassa Song to Say Goodbye. Rajoitetussa painoksessa oli mukana DVD ja ns. deluxe-painoksessa 40-sivuinen kirja.
Placebo julkaisi kuudennen studioalbuminsa Battle for the Sunin kesäkuussa 2009.
Antti Aakkonen
thumb|150px|Antti Aakkonen Antti Aakkonen (13. lokakuuta 1874 Temmes – 8. elokuuta 1946) oli suomalainen jääkärikersantti ja maalari. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri, joka sai tulikasteensa Saksan itärintamalla Misse-joella vuonna 1916. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan kuormasto- ja muonitusaliupseerina.
Perhetausta ja koulutus
Aakkosen vanhemmat olivat työmies Antti Aakkonen ja Anna Kettunen. Hänen 1. puolisonsa oli Kaisa Sofia Heiskari (kuollut) ja 2. puoliso Hilma Elmiina Tammelin. Hän oli käynyt käsityökoulun.
Jääkärikausi
thumb|300px|Jääkäripataljoona 27:n 3. komppania. Aakkonen työskenteli maalarina Kemin seuduilla ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 3. komppaniaan 26. marraskuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Hänet siirrettiin 14. toukokuuta 1917 pataljoonan täydennysjoukkoon, josta hänet laskettiin 24. toukokuuta 1917 sairauden takia siviilityöhön. Aakkonen palasi 31. lokakuuta 1917 takaisin täydennysjoukkoon, ja hänet siirrettiin 17. marraskuuta 1917 uudelleen 3. komppaniaan.
Suomen sisällissota
Aakkonen saapui takaisin Suomeen (Vaasaan) jefreitteriksi ylennettynä jääkärien pääjoukon mukana 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin 1. Jääkärirykmentin 1. jääkäripataljoonan 4. komppaniaan. Hänet siirrettiin kuormasto ja muonitusaliupseeriksi 13. jääkäripataljoonan 1. komppaniaan 28. maaliskuuta 1918. Sotatoimiin hän osallistui Suomen sisällissodassa Kuokkalan ja Rajajoen taisteluihin Karjalankannaksella.
Sisällissodan jälkeinen aika
Aakkonen palveli sisällissodan jälkeen edelleen 5. Jääkärirykmentissä, jonka nimeksi sittemmin tuli Kuopion jalkaväkirykmentti n:o 4. Hänet vapautettiin sotapalveluksesta huonon yleiskuntonsa vuoksi 26. marraskuuta 1918. Hän työskenteli sodan jälkeen maalarina Rovaniemellä, perustaen myöhemmin oman maalariliikkeen. Hänet on haudattu Rovaniemelle.
Viitteet
´
Robert Axelrod
Robert Axelrod (29. toukokuuta 1949 New York, New York – 7. syyskuuta 2019 Los Angeles, Kalifornia ) oli yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tunnetaan paremmin useista äänirooleistaan. Kenties hänen tunnetuin ääniroolinsa on Lordi Zedd, jonka roolissa Axelrod ääninäytteli televisiosarjassa Mighty Morphin Power Rangers.
Ura
Axelrod aloitti televisiossa näyttelemisen varsin myöhään, 36-vuotiaana. Hän näytteli erityisesti independent-elokuvissa, kuten Victims!, Vaarojen rajamaa, Terror on Alcatraz, Jack Murphyn laki, Väkivallan vihollinen 4, Kielletty kohde ja Kunnes kuolema erottaa. 1990-luvulla Axelrodia kuultiin myös lukuisissa englanniksi dubatuissa animesarjoissa ja elokuvissa, kuten Robotechissa, Akirassa, Digimon Zero Twossa, Ghost in the Shell – aaveäänessä ja Ghost in the Shell 2: Innocencessa. Samaan aikaan hän sai uransa merkittävimmän roolin toimiessaan yhden Power Rangersien pääpahiksien, Lordi Zeddin äänenä. Axelrod oli hahmona sarjoissa Mighty Morphin Power Rangers, Mighty Morphin Alien Rangers ja Power Rangers Zeo. Hahmo esiintyi myös hivenen pienemmissä rooleissa elokuvassa Power Rangers ja televisiosarjassa Power Rangers in Space. Hän ääninäytteli Power Rangersin aikana myös muita hahmoja, kuten Finsteriä ensimmäisessä sarjassa, sekä muita sivuhahmoja Power Rangers Lost Galaxyssa ja Power Rangers: Time Forcessa
Axelrodilla oli myös vieraileva rooli animaatiosarjassa Hämähäkkimies vuosina 1995 ja 1997 toimiessaan Microchipin äänenä.
Ella Bohlin
thumb|Ella Bohlin Ella Elin Nikolina Bohlin (s. 17. tammikuuta 1979) on ruotsalainen kristillisdemokraattien poliitikko. Hän toimi vuosina 2005–2008 kristillisdemokraattinuorten puheenjohtajana, jona häntä edelsi Erik Slottner. Vuonna 2009 hän oli ehdolla Euroopan parlamentin jäseneksi. Hän on aiemmin ollut jäsenenä Elämän Sanassa.
Neiti talonmies
Neiti talonmies on mustavalkoinen suomalainen elokuva vuodelta 1955. Romanttisen komedian on ohjannut William Markus. Elokuva perustuu Hilja Valtosen romaaniin Neiti talonmies (1954).
Ella Bohlin
Bohlin sanoi aiemmin olevansa kreationisti. Hän myös sanoi, että luomisnäkemystä tulisi opettaa kouluissa vaihtoehtona evoluution rinnalla. Myöhemmin hän on ottanut puheitaan takaisin. Hän on sanonut, ettei aiemmin tiennyt kreationisti-käsitteen merkitystä. Hän on myös sanonut, että Darwinin evoluutioteoria tulee olemaan jatkossakin biologianopetuksessa hallitsevassa asemassa ja että hänellä ei ole aikeita muuttaa asiaa.
Vuonna 2005 Bohlin sai Vetenskap och Folkbildningin huumorimielisen Årets förvillare -palkinnon "halustaan rinnastaa luomisusko ja tiede ruotsalaisissa kouluissa".
Neiti talonmies
Orvoksi jäänyt Irja (Nelly Lovén) joutuu lähtemään kotoaan. Hän työskentelee ensin opettajattaren kotiapulaisena, mutta työ on raskasta raatamista. Hän saa mukavamman paikan koulun talonmiehenä ja opiskelee samalla salaa. Rakkauskin astuu kuvaan.
Aikalaisarvioissa elokuva sai sekä kiitosta että moitteita. Sen valtosmainen räiskähtelevä sanavalmius ja iloisuus huomattiin, mutta toisaalta kielteistä arviota suunnattiin näyttelijävalintoihin ja todettiin, että käsikirjoitus olisi vaatinut karsintaa.
Suomen ylioppilaskuntien liitto
right|thumb|250px|SYL:n vuoteen 2016 käytössä ollut logo.
Suomen ylioppilaskuntien liitto (SYL) ry on suomalainen opiskelijoiden etu-, palvelu- ja kansalaisjärjestö, jonka jäsenyhteisöihin, ylioppilaskuntiin ja yhteen oppilaskuntaan, kuuluu yhteensä noin 135 000 yliopistojen perustutkinto- ja jatko-opiskelijaa.
SYL:n keskeisimmät tavoitteet ovat opiskelijoiden sosiaalisen aseman ja opiskelumahdollisuuksien parantaminen. SYL keskittyy toiminnassaan valtakunnalliseen lainsäädäntövaikuttamiseen. Marraskuussa 2016 SYL linjautui feministiseksi järjestöksi ja liittyi Setan kannatusjäseneksi.
SYL on SOSTEn jäsenjärjestö.
SYL:n toiminnasta vastaa hallitus ja sillä on yhdeksän palkattua toimihenkilöä. Hallituksen puheenjohtaja vuonna 2022 on Konstantin Kouzmitchev. Pääsihteerinä SYL:ssa toimii Sonja Raitamäki. SYL:n ylin päättävä elin on vuosittain marraskuussa järjestettävä liittokokous, jossa jäsenyhteisöjen edustajat päättävät toimintasuunnitelmasta, talousarviosta, hallituksesta ja muista esille tulevista asioista. Liittokokousedustajia kukin jäsenyhteisö saa alkavaa tuhatta jäsentään kohden yhden.
SYL:n toimisto sijaitsee Helsingissä, osoitteessa Lapinrinne 2, OSS-Järjestöpalvelut Ab tiloissa Opiskelijoiden liikuntaliiton, Suomen opiskelijakuntien liitto - SAMOK ry:n ja Opiskelijajärjestöjen tutkimussäätiö Otus rs:n kanssa. Liitot muuttivat yhteisiin tiloihin 2007. SYL on jäsenenä eurooppalaisessa kansallisten korkeakouluopiskelijaliittojen yhteenliittymässä ESU:ssa, (European Students' Union) ja 2008 lähtien myös Opiskelijoiden liikuntaliitossa.
1921–1945
SYL:n perustivat vuonna 1921 Suomen Ylioppilaskunta (nykyään Helsingin yliopiston ylioppilaskunta) ja Åbo Akademis Studentkår opiskelijoiden tarpeesta osallistua järjestäytyneesti yhteiskunnalliseen keskusteluun ja kansainväliseen opiskelijayhteistyöhön.