cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Antisemitismi
Juutalaiset ovat halki vuosisatojen olleet vainojen ja syrjinnän kohteena, mikä on johtanut asumiseen ghettoissa ja juutalaiseen pakolaisuuteen eli exodukseen, karkotusten, vihanpidon ja vainojen vuoksi. Israelin valtion perustaminen YK:n mandaatilla vuonna 1948 Britannian hallinnoimaan Palestiinaan kuitenkin loi juutalaiselle kansalle oman kodin ja turvapaikan. Useat muut valtiot ovat myös tarjonneet turvaa juutalaisille, esimerkiksi Yhdysvallat, jonne monet juutalaiset ovat historian saatossa paenneet, ja jossa 1700-luvun valistuksen ajalta periytyvät vapauden ja ihmisoikeuksien periaatteet ovat turvanneet elämää. Juutalaisia elääkin nykyään eniten Yhdysvalloissa ja toiseksi eniten Israelissa.
Termin alkuperä ja merkitys
Sana antisemitismi (anti- ’vastaan’) viittaa ”semitismin” vastustamiseen. Juutalaisuuteen viittaavan sanan ”semitismi” otti käyttöön 1700-luvun lopussa elänyt saksalainen historioitsija August Ludwig von Schlözer, ja siitä johdettua antisemitismi-sanaa käytti tiettävästi ensimmäisenä juutalainen oppinut Moritz Steinschneider arvostellessaan vuonna 1860 saksankielisessä Hamaskir-aikakauskirjassa ranskalaista uskontotieteilijää Ernest Renania juutalaisiin kohdistuvista ennakkoluuloista. Yleiseen käyttöön sanan toi saksalainen toimittaja Wilhelm Marr, joka julkaisi vuonna 1879 suositun juutalaisvastaisen pamfletin Der Sieg des Judenthums über das Germanenthum. Sana ei esiinny teoksen alkuperäisessä versiossa, mutta 12. painos sisältää maininnan Marrin perustamasta Antisemiten-Liga-nimisestä puolueesta. Myös saksalainen historioitsija Heinrich von Treitschke käytti sanaa samana vuonna. Se levisi pian tämän jälkeen muihin kieliin.
Semitismi-käsite on peräisin kielitieteestä, mutta sillä viitataan ainoastaan juutalaisiin, vaikka myös esimerkiksi arabit ovat seemiläinen kansa. Tämän vuoksi myöhemmät kansallissosialistit välttivätkin nimityksen käyttöä, sillä he eivät halunneet suututtaa arabiliittolaisiaan. Wilhelm Marrin mukaan juutalaisten vastustaminen Kristuksen-tappajina oli väärin, ja keskiaikaiset syytökset esimerkiksi rituaalimurhista olivat typeriä. Sen sijaan Marr vastusti ”juutalaista henkeä”, joka vaikutti haitallisesti saksalaiseen kulttuuriin ja elämään. Marrin ja hänen hengenheimolaistensa antisemitismi oli käsitteenä keskiaikaisen uskonnollisen juutalaisvastaisuuden ja nykyaikaisen rodullisen antisemitismin välimuoto.
Antisemitismin määritelmä
Yhdysvaltain ulkoministeriö määritteli antisemitismin vuoden 2005 raportissaan ”juutalaisia kohtaan niin yksilöinä kuin ryhmänäkin koetuksi vihaksi, joka perustuu juutalaiseen uskontoon ja/tai kansallisuuteen”.
Muodot
Suomen juutalaisvihaa tutkinut Jari Hanski jakaa antisemitistiset syytökset neljään luokkaan:
Historioitsija Edward Flannery löytää antisemitismille neljä muotoa:
Toimittaja ja kirjailija Louis Harap jakaa antisemitismin kuuteen luokkaan:
Mahdollisia syitä
Juutalaisvihalle on löydetty selitysmalleja niin juutalaisuuden ominaisuuksista vihamielisyyden aiheuttajina kuin vihaajasta itsestään. Karl-Johan Illman selittää antisemitismin osittain yleisillä sosiaalipsykologisilla syillä:
Lisäksi hän löytää antisemitismistä erityisiä osia:
Filosofi Jean-Paul Sartre esittää (Anti-Semite, s. 54.) juutalaisvihan syyksi ennakkoluuloja, tarvetta syntipukille, kapitalismista johtuvia taloudellisia syitä ja antisemiittien psykologisia ongelmia.
Historioitsija Bernard Lewisin mukaan antisemitismi on erilaisuuteen kohdistuvaa ennakkoluuloa, vihaa tai vainoa, jota määrittää tässä kaksi erityispiirrettä: juutalaisiin kohdistetaan kaksoisstandardeja ja heitä syytetään ”yleismaailmallisesta pahasta”.
Dennis Prager ja Joseph Telushkin pitävät antisemitismiä kokonaan omana ilmiönään. He arvostelevat antisemitismin ”dejudaisointia” kuten syntipukkiteorioita. Heidän mielestään juutalaisvihaa ei voi selittää samoilla yleisillä syillä, joilla muukalaisvihaa selitetään, vaan juutalaisia on vihattu juuri heidän juutalaisuutensa vuoksi. Juutalaisvainoissa ei siis ole ollut kyse ennakkoluuloista, vaan juutalaisten vastustamisesta. He antavat nämä syyt:
Kirjan matka tekijöiltä lukijoille
Kirjan matka tekijöiltä lukijoille: Puheenvuoroja kotimaisen kaunokirjallisuuden luomisen ja lukemisen ehdoista 2000-luvulla on vuonna 2007 ilmestynyt artikkelikokoelma. Teoksen on toimittanut Tarja-Liisa Hypén ja julkaissut Tampere University Press.
Antisemitismi
Varhainen kristitty antisemitismi
Uudessa testamentissa on voimakasta juutalaisten arvostelua. Se voidaan nähdä vielä juutalaisuuden sisäisenä keskusteluna, sillä kristinusko oli syntyessään juutalaisuuden sisäinen liike. Kun kristinuskon painopiste siirtyi pois juutalaisuudesta sekä Uuden testamentin tekstit kanonisoitiin ja niitä alettiin pitää erehtymättömänä Jumalan sanana, juutalaista kansaa vastaan tunnetut ennakkoluulot vahvistuivat. Opillinen antijudaismi muuttui vähitellen antisemitismiksi, ja moni varhainen kirkkoisä julisti vihaavansa juutalaisia. Varhaisiin kristillisiin kirjoituksiin sisältyi juutalaispolemiikkia, syytös Jeesuksen (ja Jumalan) surmaamisesta ja juutalaisten nimitys ”Paholaisen jälkeläisinä”. Tämä tarjosi pohjan ja oikeutuksen tulevalle kristilliselle antisemitismille.
Keskiaika
Juutalaisten laillinen asema heikkeni Euroopassa keskiajalle siirryttäessä. Ristiretkien (1096–) myötä alkoivat juutalaisten joukkomurhat Ranskassa ja Keski-Euroopassa heidän kieltäydyttyään kääntymästä kristityiksi. Juutalaiset kokivat nöyryytyksiä ja syytöksiä rikoksista kristittyjä kohtaan, kuten rituaalimurhista. Heidät rajoitettiin ammatteihin, joissa he joutuivat syytetyiksi koronkiskonnasta. Mustan surman aikana juutalaisia syytettiin kaivojen myrkyttämisestä, koska omien puhtaussääntöjensä ansiosta he selvisivät kulkutaudista vähällä. Myös juutalaisten sinnikäs käännytysvastarinta ajoi monet totalitaristiset hallinnot juutalaisten karkotuksiin ja joukkomurhiin muiden keinojen puutteessa.
Juutalaiset karkotettiin sadoiksi vuosiksi useista maista, kuten Englannista 1290 ja Espanjasta 1492. Espanjan inkvisitio kohdistui maan juutalaisiin erityisen ankarasti. Juutalaisvaino ulottui myös Portugaliin. Huhtikuussa 1506 tapettiin satoja juutalaisia Lissabonissa syttyneessä juutalaisvastaisessa mellakassa.
Uusi aika
Venetsiassa ryhdyttiin rajoittamaan juutalaisten liikkumista sulkemalla heidät gettoon vuonna 1516. Saksassa Martti Luther epäonnistuttuaan juutalaisten käännyttämisessä julkaisi juutalaisvastaisen kirjan Juutalaisista ja heidän valheistaan, jossa hän suositteli toimenpiteitä juutalaisia vastaan. Omana aikanaan kirja ei johtanut kuitenkaan lisääntyneeseen antisemitismiin. Valistuksen ajan Ranskassa Voltaire arvosteli juutalaisten tapoja, joita hän piti valistuksen vastaisina, ja vallankumouksen jälkeisessä Ranskassa kyti vielä epäluuloa juutalaisia kohtaan. Karl Marx, joka halveksi omia juutalaisia juuriaan, kirjoitti nuorena tutkielman ”Juutalaiskysymyksestä” ja viittasi myöhemmällä iälläänkin juutalaisiin lähes aina kielteisessä sävyssä. Varhaiset sosialistipuolueet kuitenkin torjuivat antisemitismin.
Ranskassa koettiin 1800-luvun lopulla antisemitismin uusi nousu, johon liittyi esimerkiksi lehtimies Édouard Drumontin julkaisema teos La France Juive (”juutalainen Ranska”, 1886), ja joka huipentui niin sanottuun Dreyfus-skandaaliin vuosisadan lopussa. Juutalaisvastaisuus hiipui puoluepoliittisena teemana Ranskassa, kun maanpetoksesta syytetty armeijan kapteeni Alfred Dreyfus todettiin viimein kolmannessa oikeudenkäynnissään syyttömäksi vuonna 1906. Ensimmäinen Dreyfus-oikeudenkäynti sai vuonna 1894 keskieurooppalainen Theodor Herzlin havahtumaan juutalaisten ahdinkoon, kun jopa vapaamielisiksi luultujen ranskalaisten antisemitismi oli nostanut päätään. Herzl päätteli, että juutalaiset vapautuisivat vainoista ja syytöksistä vain omassa maassaan, ja aloitti sionistisen liikkeen.
pienois|Pogromin uhreja 1905 [[Jekaterinoslavissa.]] Puolassa Bohdan H’melnytskyin johtamat kasakat surmasivat raa’asti yli 100 000 juutalaista vuosien 1648–1661 välillä. Itä-Euroopan juutalaisten elämää rajoitettiin laein ja heitä painostettiin kääntymään kristinuskoon muun muassa 25 vuoden asepalveluksella. Vuoden 1881 jälkeen alkoi Venäjällä pogromien aalto. Pietarissa julkaistiin 1903 Siionin viisaiden pöytäkirjat, väärennetty ”juutalaisten maailmanvalloitussuunnitelma”, josta tuli yksi antisemitismin kulmakivistä. Ukrainan itsenäisyystaistelun yhteydessä juutalaisia syytettiin bolševismista ja 100 000 juutalaista surmattiin.
Yhdysvalloissa autotehtailija Henry Ford julkaisi lehdessään 1920-luvulla antisemitistisiä kirjoituksia, ja 1900-luvun alussa vahvimmillaan ollut Ku Klux Klan otti juutalaiset yhdeksi kohteekseen.
Rodullisen antisemitismin aika Euroopassa
pienois|Juutalaispakolaiset saapuvat Naharijaan Palestiinaan vuonna 1935. Euroopassa syntyi 1700-luvun lopulla myytti arjalaisista ylivertaisena rotuna. Ajatus alempiarvoisesta juutalaisesta rodusta arjalaisten päävihollisina nousi rotuteoreetikkojen kiinnostuksen kohteeksi 1800-luvun lopulla. Sitä korostivat muun muassa Eugen Dühring ja varsinkin Houston Stewart Chamberlain vuonna 1899 julkaisemassaan teoksessa Die Grundlagen des Neunzehnten Jahrhunderts. Saksassa ja Itävallassa antisemitismi tuli mukaan politiikkaan 1800-luvulla, ja laajalle Euroopassa levinnyt juutalaisvastaisuus edesauttoi Adolf Hitlerin ja kansallissosialistien valtaannousua 1930-luvulla. Natsit alkoivat välittömästi panna toimeen juutalaisia rajoittavia sääntöjä ja vainoja. Vuonna 1942 natsit aloittivat liittolaistensa kanssa Euroopan juutalaisten järjestelmällisen murhaamisen, holokaustin, jonka seurauksena noin kuusi miljoonaa juutalaista menetti henkensä.
1800-luvulla alkaneet vainot johtivat laajaan juutalaiseen pakolaisuuteen, etenkin natsien noustua valtaan Saksassa 1930-luvulla, Yhdysvaltoihin ja esimerkiksi Etelä-Amerikkaan ja Israeliin. Israelin itsenäistyttyä 1948 muuttoliike ja sionismi voimistuivat entisestään. Juutalainen kansa oli viimein saanut oman valtion.
Antisemitismin historia Suomessa
Suomessa eivät juutalaiset ole joutuneet samanlaisten vainojen uhriksi kuin useimmissa muissa Euroopan maissa. Ruotsin laki rajoitti juutalaisten asumisoikeutta ja ammatteja Suomessa 1700- ja 1800-luvuilla. 1890-luvulla juutalaisia karkotettiin maasta eikä Venäjältä tulijoita hyväksytty. Ennen vuotta 1917 Suomen juutalaisilla ei ollut kansalaisoikeuksia.
Juutalaisiin liitetyt paheet olivat Suomessa luonteeltaan yleisiä, eikä niitä edes yritetty liittää keneenkään nimettyyn suomalaiseen juutalaiseen. Juutalaisia tunnettiin huonosti käytännön elämästä. Juutalaisvastaisissa kirjoituksissa näkyi ulkomaalaisvaikutus erityisesti Saksasta. Suomalaisessa lehdistössä ei yleisesti ottaen lukijoita yllytetty väkivaltaisuuksiin. Äärikansallisissa, äärioikeistolaisissa ja uskonnollisissa liikkeissä oli kansallissosialistien valtaannousun jälkeen vuonna 1933 sekä juutalaisten vastustajia että puolustajia. Suomi luovutti erikseen kahdeksan juutalaista siviilipakolaista Saksaan.
Pyhät kirjoitukset
Islamiin kuuluva juutalaisvastaisuus tulee ilmi 800-luvulla julkaistusta islamilaisesta kirjallisuudesta, joka pyhien kirjoitusten eli Koraanin ja tärkeiden hadith -kokoelmien lisäksi sisälsi profeetta Muhammedin elämäkertoja sekä muita suulliseen tarinaperinteeseen nojautuvia historiateoksia. Varhaisin, Ibn Ishaqin tekemä ja Ibn Hishamin jäljentämä Muhammedin elämäkerta selostaa, miten ”juutalaiset olivat kateellisia, pahantahtoisia ja salavihaisia” Jumalan lähettiläälle, koska Jumala oli suosinut arabeja nostamalla lähettilään heidän joukostaan. Ibn Hisham kertoo, että tultuaan Medinan hallitsijaksi Muhammed antoi juutalaisten säilyttää uskonsa ja omaisuutensa tietyin ehdoin. Myöhemmässä muslimikirjallisuudessa 850-luvulla nämä ehdot täsmennettiin dhimmien asemaa määrittäväksi niin sanotuksi Umarin sopimukseksi, joka koski myös kristittyjä.
Ibn Ishaqin Muhammed -elämäkerrassa Medinan juutalaisten kohtalo päättyi Banu Quraizan joukkomurhaan, kun Muhammed antoi teloittaa heidän viimeiseksi jääneen heimonsa eli quraizalaiset. Ibn Hisham kertoo: ”Kun quraizalaiset olivat antautuneet, Jumalan lähettiläs vangitsi heidät Bint al-Harithin taloon. Sitten hän lähti Medinan torille – tämä on yhä samalla paikalla – kaivautti sinne kaivantoja ja lähetti hakemaan quraizalaisia. Hän hakkautti heidän kaulansa poikki noiden kaivantojen partaalla. Quraizalaiset tuotiin teloitettavaksi pieninä ryhminä.” Ibn Hishamin mukaan surmattujen määrä oli 600-900. Naisten joukosta Muhammed valitsi itselleen jalkavaimoksi juutalaisen naisen Raihana bint Amrin. Jotkut tutkijat ovat nähneet tässä historiallisen tapahtuman sijaan muistuman roomalaisten piirittämien juutalaisten joukkoitsemurhasta Masada-vuorella.
Islamilainen 800-luvulla julkaistu pyhiin teksteihin lukeutuva hadith-kirjallisuus jatkaa juutalaisvihaa. Esimerkkinä siitä on Sahih Muslim -kokoelman hadith: ”Ibn Umar kertoi Jumalan lähettilään sanoneen: Taistele juutalaisia vastaan ja tapa heitä kunnes jopa kivi sanoo: tule tänne muslimi, täällä on juutalainen piilossa minun takanani; tapa hänet!” Saman hadithin toinen versio, joka löytyy al-Bukharin kokoelmasta, on päässyt myös palestiinalaisen islamistijärjestön Hamasin peruskirjaan.
Juutalaisten asema
Huolimatta siitä, että muslimien pyhissä kirjoituksissa käytetään kovaa kieltä juutalaisista, nämä saivat elää keskiajan islamilaisessa maailmassa yleensä paremmassa turvassa kuin juutalaiset kristityssä Euroopassa. Heidän kohtelunsa vaihteli eri maissa. Monissa tietokirjoissa maurien Espanjaa pidetään juutalaisen kulttuurin kukoistuskautena, mutta alan historioitsijat ovat torjuneet käsityksen myyttinä. Granadassa koettiin muslimien toteuttama 5000 juutalaisen joukkomurha vuonna 1066. Juutalaiset olivat muslimimaissa aina toisen luokan kansalaisia, dhimmejä. He saivat harjoittaa omissa oloissaan uskontoaan, mutta joutuivat maksamaan lisäveroa ja kärsivät monenlaisista rajoituksista, nöyryytyksistä ja epätasa-arvosta lain edessä. Juutalaisia ei vihattu, mutta heitä halveksuttiin Muhammadin torjumisesta. Suoranaiset vainot ja joukkomurhat olivat silti harvinaisia. Uuden ajan alun Osmanien valtakunnassa juutalaisten asema alkoi vähitellen kohentua. Valtakunnan dhimmi-lainsäädäntö kumottiin vuonna 1856, minkä jälkeen juutalaiset olivat ainakin muodollisesti samanarvoisia muiden kanssa.
pienois|Tuhottu synagoga Aleppossa 1947. Kristillinen antisemitismi on perustellut juutalaisvastaisuutta sillä, että juutalaiset ovat Kristuksen murhaajia. Islamilainen antisemitismi on vastaavasti perustellut näkemyksiään sillä, että juutalaiset ovat surmanneet profeettojaan, sanoneet, että Esra on Jumalan poika ja torjuneet Muhammedin.
Euroopassa kristityt syyttivät juutalaisia rituaalimurhista. Tämä selitys levisi islamilaiseen maailmaan 1840-luvulla Syyrian Damaskoksessa, kun paikalliset munkit aiheettomasti syyttivät juutalaisia munkkiveljensä rituaalimurhasta. Osmaniviranomaiset pidättivät, kiduttivat ja surmasivat joitakin juutalaisia, kunnes eurooppalainen protesti pysäytti toiminnan ja sai osmaniviranomaiset toteamaan, ettei syytöksissä ollut perää. Siitä kuitenkin seurasi useita samankaltaisia tapauksia Pohjois-Afrikassa aina 1900-luvun vaihteeseen asti.
Israelin synnyn vaikutus
Toisen maailmansodan aikana Palestiinan suurmufti Amin al-Husseini liittoutui Adolf Hitlerin kanssa juutalaisia vastaan. Israelin perustamisen jälkeen vuonna 1948 arabimaissa puhkesi viha maiden suuria juutalaisväestöjä kohtaan, ja melkein kaikki juutalaiset pakenivat alueen muslimimaista kahden vuosikymmenen aikana Israeliin joutuen toisinaan jättämään omaisuutensa taakseen. Ainoastaan Marokkoon ja Iraniin jäi vielä suuret juutalaisväestöt, mutta nekin ovat huomattavasti supistuneet.
Eurooppa
Antisemitismin keskus siirtyi 1900-luvun loppupuolella pois Euroopasta. Juutalaisia asuu nykyisin Euroopassa vähemmän kuin ennen, ja antisemitismin perinteiset kulmakivet kuten kirkko, äärioikeisto ja natsismi ovat heikentyneet. Kirkot ovat myös tuominneet antisemitismin, vaikka yksittäiset kirkkojen edustajat voivatkin yhä levittää antisemitististä propagandaa etenkin Italiassa, Kreikassa ja Venäjällä.
Suomalaisten asiantuntijoiden mukaan antisemitismi on jälleen yleistynyt Euroopassa 2010-luvulla.
Itä-Eurooppa
Toisen maailmansodan jälkeen juutalaisten asema Neuvostoliitossa heikkeni jälleen, ja Lähi-idän tilanne ruokki Neuvostoliiton virallisia juutalaisvastaisia kampanjoita. Euroopan perinteinen antisemitismi on painottunut toisen maailmansodan jälkeen itään, etenkin Puolaan. Myös Unkarissa, Romaniassa, Slovakiassa ja Venäjällä esitettiin syytöksiä juutalaisia kohtaan muun muassa stalinististen hallitusten tukemisesta.
Länsi-Eurooppa
pienois|Kukkia synagogan pihalla Kööpenahaminassa terrori-iskun jälkeen 2015. Useissa Länsi-Euroopan maissa tapahtuu yhä ajoittain juutalaisten hautausmaiden ja synagogien häpäisyjä, etenkin Ranskassa ja Saksassa. Juutalaisten ahdistelusta Euroopassa ovat vastuussa usein uusnatsit ja muslimimaahanmuuttajat. Myös väkivaltaisia hyökkäyksiä juutalaiskohteisiin tapahtuu. Ranskassa on viime vuosien aikana murhattu 11 juutalaista heidän juutalaisuutensa vuoksi. Helmikuussa 2015 asemies hyökkäsi kulttuuritaloon ja synagogaan Kööpenhaminassa surmaten kaksi ihmistä.
Ruotsin Malmössä juutalaiset ovat kokeneet ahdistelua ja holokaustin kouluopetuksen häirintää, joka on kummunnut Israelin ja Palestiinan välisestä konfliktista. Simon Wiesenthal -keskus on suositellut juutalaisia siksi välttämään Ruotsin eteläosia.
Ranskassa maan juutalaisten ahdistelu on johtanut monien juutalaisten eristäytymiseen muusta yhteiskunnasta. Presidentti Jacques Chirac kiisti antisemitismin olemassaolon Ranskassa vuoteen 2003 asti, kunnes hän alkoi sanoa, että Ranskan antisemitismille täytyy tehdä jotain. Ranskalainen kansanedustaja Pierre Lelouche huomautti vuonna 2004, että vaikka maan lehdistö oli 1930-luvulla kiihkeän juutalaisvastainen, juutalaisia koululaisia ei Ranskassa silloin kuitenkaan pahoinpidelty eikä synagogia poltettu kuten nykyisin palestiinalaisten puolustamisen nimissä. Vuonna 2018 Ranskassa julkaistiin manifesti, jossa yli 300 merkittävää ranskalaista tuomitsee hiljaiseksi etniseksi puhdistukseksi kuvaamansa uuden antisemitismin, jota harjoittavat maahanmuuttajayhteisöjen islamistiset radikaalit. Allekirjoittajien mukaan media vaikenee asiasta.
Saksanjuutalaisten mukaan vuonna 2017 heihin kohdistuneista solvauksista 62 prosenttia ja ruumiillisista hyökkäyksistä 81 prosenttia oli muslimien tekemiä. Berliiniläisten opettajien mukaan juutalainen-sanasta on tullut yleinen haukkumasana leikkipuistoissa. Juutalaisvastaisuuden lisääntymistä Saksassa on selitetty muslimien määrän kasvamisella. Antisemitismiä valvovan järjestön johtaja Marina Chernivskyn mukaan sitä ei voi pitää ainoana syynä, mutta hänen mielestään on tunnustettava, että ”monet näistä ihmisistä tulevat maista, joissa juutalais- ja israelilaisvastaiset asenteet ovat vallalla”. Vuonna 2018 Saksassa aiheutti kohua tapaus, jossa islaminuskoiset oppilaat kiusasivat juutalaistyttöä berliiniläisessä esikoulussa ja uhkailivat kuolemalla, koska tämä ei uskonut Allahiin.
Suomi
Suomessa antisemitismi ei ole saanut Helsingin juutalaisen seurakunnan mukaan merkittävää jalansijaa. Vuonna 2013 Magneettimedia-lehti tuomittiin antisemitismiä sisältävistä kirjoituksista sakkoihin. Turun juutalaisen seurakunnan puheenjohtajan Tomer Huhtamäen mukaan perinteinen äärioikeistolainen antisemitismi on Pohjoismaissa vähemmistössä, kun taas ”äärivasemmisto” sekä ”vasemmisto/kulttuuriaktivistit” ovat olleet asiassa aktiivisia. Huhtamäen mukaan Turun seurakunnan juutalaisiin kohdistuva, ilkivaltana ja vihaviesteinä ilmenevä antisemitismi on useimmiten lähtöisin äärivasemmistosta. Takana lienee Israelin liittolaisuus Yhdysvaltojen kanssa sekä Lähi-idän tilanne. Seurakunta joutuu käyttämään vartijoita tilaisuuksissaan. Vielä 1990-luvulla äärioikeistolaiset skinheadit olivat pääosassa.
Yhdysvallat
Yhdysvaltain juutalaiset eivät juurikaan kärsi antisemitismistä, ja juutalaisten yhteiskunnallinen asema maassa on hyvä. Toisaalta vuonna 2012 kirjatuista 1166:sta uskontoon liittyneestä selkkauksesta kuten vandalismista ja pahoinpitelyistä 60 prosenttia kohdistui juutalaisia vastaan. Occupy Wall Street -liikettä ja sen tukijoita ja perustajaa, Adbustersin päätoimittaja Kalle Lasnia, on arvosteltu antisemitismistä.
Muslimimaat
Joidenkin mielestä islamilaisen antisemitismin aateperusta on nykyisin arabien Israelin-vastaisuudessa, ei teologisissa tai rodullisissa syissä kuten Euroopassa. Siinä missä kristityt ovat nähneet juutalaiset ”loisina”, arabit näkevät heidät hyökkääjinä. Arabimaissa vastustetaan yleisesti juutalaisten oikeutta kansana omaan valtioon, ja Israelin–Palestiinan konflikti ruokkii juutalaisvihaa. Mitättömän Israelin onnistunut vastarinta ennen niin menestyksellisiä muslimiarmeijoita vastaan on aiheuttanut katkeruutta etenkin uskonnollisissa muslimeissa. Juutalaisvastaisuus on viime aikoina saanut islamilaisissa maissa myös jälleen uskonnollisia piirteitä, ja moni huomattava muslimisaarnaaja saarnaa julkisesti vihaa juutalaisia kohtaan Koraanin pohjalta.
Muun muassa professori Jaakko Hämeen-Anttila edustaa käsitystä, että islam ei ole perimmältään antisemitistinen uskonto. Hän kirjoittaa että "Ajatus juutalaisuuden ja islamin vastakkainasettelusta syntyi vasta 1900-luvulla, kun Palestiinan kohtalo ajoi Israelin ja arabimaat vastakkain." Toisenlaista kantaa edustaa Robert Spencer, joka pitää antisemitismiä islamiin sisäänkirjoitettuna oppina.
Myös perinteinen eurooppalaisvaikutteinen antisemitismi on yhä näkyvää arabimaissa ja Turkissa. Alueella luetaan yleisesti eurooppalaisia antisemitistisiä kirjoituksia kuten Siionin viisaitten pöytäkirjoja ja Taisteluani, ja koulujen oppikirjat sisältävät antisemitististä materiaalia.
Holokaustin kiistäminen
pienois|[[Berliinin holokaustimuistomerkkiä.]] Holokaustin kiistäminen levisi moniin Euroopan maihin toisen maailmansodan jälkeen. Suurin osa holokaustidenialismista on peräisin äärioikeistosta, mutta sitä on esiintynyt myös muun muassa Ranskan äärivasemmistossa. Osa revisionisteista kiistää holokaustin osin tai kokonaan; osa myöntää sen tapahtuneeksi, mutta syyttää siitä juutalaisia, jotka olivat julistaneet sodan Saksalle. Holokaustin kiistäminen tai holokaustin julistaminen oikeutetuksi levisi arabimaiden tiedotusvälineisiin 1970-luvulla ja kiihdytti julkista juutalaisvihaa. Holokaustin kieltäminen on ollut osa virallista arabimaiden politiikkaa 1950-luvulta saakka.
Antisemitismi politiikassa
Toisen maailmansodan loppuun asti antisemitismi oli lähinnä natsistinen, fasistinen ja äärioikeistolainen ilmiö. Poliittisessa vasemmistossa ei esiintynyt avointa antisemitismiä, ja muslimimaailman antisemitismi oli paikallista ja perinteistä. Toisen maailmansodan seurauksena natsistiset ja fasistiset liikkeet heikkenivät, ja myös juutalaisten määrä Euroopassa oli vähentynyt. Uusfasistit eivät myöskään ryhtyneet puolustelemaan holokaustia, vaan usein pyrkivät kiistämään sen koskaan tapahtuneenkaan. Sodan jälkeen Eurooppaan tuli lisäksi hyvin runsaasti maahanmuuttajia Lähi-idästä, Aasiasta ja Afrikasta. Moni heistä ei pyrkinyt mukautumaan ympäröivään yhteiskuntaan samalla tavoin kuin Euroopan juutalaiset olivat mukautuneet, ja osa torjui eurooppalaisen elämäntavan kokonaan. Nämä uudet runsaslukuiset tulokkaat ottivat juutalaisten paikan muukalaisvastaisen ajattelun ja politiikan kohteina.
Euroopan nykyiset laitaoikeistolaiset puolueet tuomitsevat antisemitismin, ovat Israel-myönteisiä ja esittävät itsensä juutalaisten suojelijoina muslimien suorittamalta vainolta. Esimerkiksi Ranskan kansallista rintamaa syytettiin vielä perustajansa Jean-Marie Le Penin puheenjohtaja-aikana antisemitismistä, mutta puolueen nykyinen puheenjohtaja Marine Le Pen on etääntynyt julkisesta antisemitismistä ja saanut kannatusta myös Ranskan juutalaisilta. Juutalaisjärjestöt ja Israel suhtautuvat Euroopan laitaoikeistoon kuitenkin usein varauksellisesti tai torjuvasti, epäillen näiden motiiveja juutalaisten puolustuksessaan ja muistuttaen eurooppalaisen nationalismin antisemitistisestä historiasta.
Uusantisemitismi
Uusantisemitismillä tarkoitetaan Israelin ja sionismin vastustuksena ilmenevää juutalaisvastaisuutta, joka on perinteisen juutalaisten demonisoinnin uusi muoto. Uusantisemitismistä on syytetty niin äärivasemmistoa, radikaalia islamia kuin äärioikeistoakin. Käsitteen käyttäjien mukaan ilmiöstä tekee juutalaisvastaisuutta se, että siihen usein liittyy juutalaisten yksilöiden tai juutalaisten symbolien kimppuun hyökkäämistä sekä vanhojen juutalaisvastaisten uskomusten esittämistä. Bernard Lewisin mukaan uusantisemitismi on antisemitismin kolmas muoto uskonnollisen ja rodullisen antisemitismin jälkeen.
Kansainvälisen International Holocaust Remembrance Associationin määritelmän mukaan antisemitismiksi voidaan tulkita esimerkiksi se, että Israelilta vaaditaan käyttäytymistä, jota ei odoteta tai vaadita miltään muulta demokraattiselta kansakunnalta.
Kanadan oikeusministeri Irwin Cotler kuvaili vanhan ja uuden antisemitismin yhteyttä:
Cotlerin mukaan Israel-kritiikki muuttuu antisemitismiksi, kun:
Israelin-vastaisessa propagandassa on 2000-luvulla käytetty usein pilapiirroksia. Italialainen La Stampa julkaisi piirroksen, jossa hyödynnettiin vanhaa ”juutalaiset Kristuksen-tappajina” -kuvastoa palestiinalaistaistelijoiden piiritystilanteen yhteydessä. Belgialainen Nieuwsblad käytti samaa rinnastusta sheikki Ahmed Yassinin murhan uutisoinnin yhteydessä. Englantilainen The Independent hyödynsi vuonna 2003 vanhaa englantilaisperäistä ”juutalaiset kristittyjen lasten veren juojina” -syytöstä pääministeri Ariel Sharonin kuvaamiseen. Kreikkalainen Ethos-lehti julkaisi vuonna 2002 piirroksen, jossa keskitysleirit kuvattiin paikoiksi, joissa juutalaiset olivat oppiakseen tappamista.
Yhdistyneitä kansakuntia on usein syytetty siitä, että se käsittelee toistuvasti pelkästään Israelin väitettyjä ihmisoikeusrikkomuksia, mutta ei lainkaan suurempia ihmisoikeusrikkomuksia esimerkiksi Kiinassa ja Iranissa.
Vasemmistolaisen uusantisemitismin argumentaatio syntyi pitkälti Neuvostoliitossa vuoden 1967 Kuuden päivän sodan jälkeen. Ranskalaisen kielentutkija Georges-Elia Sarfatin mukaan Israeliin yhdistettiin neuvostopropagandassa neljä länsimaisen historian kielteistä osaa: natsismi, rasismi, kolonialismi ja imperialismi.
Israelin laitaoikeistoa edustavan ministeri Avigdor Liebermanin mukaan ”palestiinalaismyönteinen yllytys boikotoimaan Israelia ja sen tuotteita on antisemitismiä, ei muuta”.
Käsitteen arvostelua
Uusantisemitismin käsite on kiistanalainen, ja käsitteen arvostelijoiden mukaan termi muun muassa vähättelee todellista antisemitismiä ja sillä yritetään vaikeuttaa Israelin ja sionismin arvostelua.
Muiden muassa amerikanjuutalaiset professorit Noam Chomsky ja Norman G. Finkelstein ovat väittäneet, että Israelin toiminnan arvostelu leimataan herkästi antisemitismiksi, vaikka arvostelulle olisi tosiasiapohjaa. Myös Yhdysvaltain entinen presidentti Jimmy Carter joutui antisemitismisyytösten kohteeksi julkaistuaan kirjan Palestine – Peace, Not Apartheid, jossa hän arvosteli Israelin toimintaa palestiinalaisia kohtaan.
Palestiina-aktivisti Syksy Räsäsen mukaan ”Israelin etnisten puhdistusten, laittomien siirtokuntien ja apartheidin rinnastaminen juutalaisuuteen on antisemitismiä.” Räsäsen mukaan Israelin valtio esittää edustavansa juutalaisia, mutta ”Israelin ihmisoikeusloukkausten tai niiden taustalla olevan apartheid-järjestelmän esittäminen juutalaisuuden ilmentymänä on väärin sekä tosiasiallisesti että moraalisesti. – – Monet Israelin apartheidin tunnetuimmista kriitikoista ovat juutalaisia, on juutalaisia järjestöjä, jotka toimivat sitä vastaan ja useat rabbit arvostelevat sitä.”
Antisemitismiä vastustavia järjestöjä
Yhdysvalloissa perustettiin 1913 Anti-Defamation League -järjestö, joka pyrkii vastustamaan antisemitismiä Yhdysvalloissa ja muualla maailmassa. Simon Wiesenthal -keskus on juutalainen kansainvälinen ihmisoikeusjärjestö, joka kamppailee antisemitismiä vastaan. Muita antisemitismiä vastustavia järjestöjä ovat muun muassa ruotsalainen Svenska kommittén mot antisemitism (SKMA), kansainvälinen parlamentaarikkojen Inter-parliamentary Coalition for Combating Antisemitism (ICCA) , kanadalainen Fighting Antisemitism Together (FAST) , ranskalainen LICRA – Ligue Internationale Contre le Racisme et l’Antisémitisme ja alankomaalainen Anne Frank House.
Kyselytutkimuksia antisemitismin kokemisesta
Euroopan unionin teettämässä kyselyssä vuonna 2018 kahdentoista EU-maan yli 16 tuhannesta juutalaisesta vastaajaasta 90 prosenttia ilmoitti juutalaisvastaisuuden mielestään lisääntyneen kotimaassaan edellisen viiden vuoden aikana. Vastaajista 85 prosenttia piti antisemitismiä vakavana ongelmana. Vastaajista 28 prosenttia kertoi joutuneensa juutalaisvastaisen häirinnän kohteeksi edellisen vuoden aikana. Ulkoista juutalaisuuden merkkiä kantaneista häirintää oli kokenut 37 prosenttia. Vakavimmissa häirintätapauksissa uhri tunnisti tekijäksi äärimuslimin 30 prosentissa tapauksista, vasemmistolaisen 21 prosentissa tapauksissa ja oikeistolaisen 13 prosentissa tapauksista; lopuissa tapauksissa tekijä jäi tuntemattomaksi. Pahinta antisemitismi kyselyn perusteella on Ranskassa. Ranskan juutalaisista 73 prosenttia kertoi vuonna 2012, että he kokevat turvattomuuden tunnetta suurelta osin Lähi-idän konfliktin seurauksena. Turvattomuuden seurauksena moni Euroopan juutalainen piilottaa juutalaisuutensa julkisesti.
Kyselytutkimuksia suhtautumisesta antisemitismiin ja juutalaisiin
Saksassa vuonna 2004 tehdyn mielipidetiedustelun mukaan yksi kolmasosa saksalaisista vastustaa antisemitismiä, 7 prosenttia kannattaa sitä, ja loput sijoittuvat näiden välille. Venäjällä 42 prosenttia ajatteli että juutalaisilla on liikaa vaikutusvaltaa, ja 28 prosenttia kaipaa keisarikunnan aikaista juutalaisten rajoitettua asuinaluetta takaisin. Juutalaisvastaisten asenteiden yleisyys ei Euroopassa riipu juutalaisten määrästä, sillä asenteet ovat usein yhtä kielteisiä sellaisissa maissa joissa juutalaisia on vähän, kuten Espanjassa, Kreikassa ja Romaniassa, verrattuina esimerkiksi Unkariin, Britanniaan ja Ranskaan, joissa juutalaisia on paljon.
Vuonna 2002 eri maissa tehdyssä mielipidetutkimuksessa länsieurooppalaisista 21–63 prosenttia uskoi juutalaisilla olevan liikaa valtaa liikemaailmassa. Noin puolet vastaajista oli sitä mieltä, että juutalaiset puhuivat liikaa holokaustista.
Yhdysvaltalaisista noin 15 % ilmaisi antisemitistisiä näkemyksiä vuoden 2007 kyselyssä. Juutalaisvastaisuus on yleisintä afroamerikkalaisten ja latinoväestön keskuudessa, noin 30 prosentissa.
Vuonna 2011 julkaistun kyselytutkimuksen mukaan vain alle viisi prosenttia useimpien islamilaisten maiden väestöstä suhtautuu juutalaisiin myönteisesti, Israelin muslimeista kuitenkin peräti puolet.
The Waterboys
The Waterboys on skotlantilainen yhtye Edinburghista Isosta-Britanniasta. Yhtyeen kokoonpano on vaihdellut. Muun muassa saksofonisti Anthony Thistlethwaite (1982–1991), viulisti Steve Wickham (1985–1990, 2000–), kosketinsoittaja Karl Wallinger (1983–1985) ja kosketinsoittaja ja huilisti Richard Naiff (1999–2008) ovat olleet mukana yhtyeessä.
Opiskeltuaan collegessa englantia ja filosofiaa Mike Scott, joka oli entinen Another Pretty Face -yhtyeen jäsen, perusti yhtyeen yhdessä multi-instrumentalisti Anthony Thistlethwaiten ja rumpali Kevin Wilkinsonin kanssa vuonna 1983.
Yhtyeen ja Mike Scottin musiikissa on ollut erilaisia suuntauksia, kuten alkuaikojen ”Big Music”, Fisherman’s Blues -albumin new folk ja kelttiläismusiikki, Dream Harder -albumin elektroninen hard rock ja Out of All This Blue -albumin country-, R&B- ja hip hop -vaikutteet.
Luettelo Porvoon valtiopäivien pappissäädyn valtiopäivämiehistä
Porvoon maapäivien pappissäädyn valtiopäivämiehet oli valittu vuoden 1809 Porvoon maapäiville kaikkialta maasta. Papistolla oli pienin valtiopäivämiesmäärä, kahdeksan. Porvariston edustajamäärä oli 19, talonpoikaissäädyn 30 ja aateliston 75. Pappissäädyn edustajat olivat:
Säädyn sihteerinä toimi lehtori Magnus Alopaeus.
Juanita Moore
thumb|Juanita Moore Juanita Moore (19. lokakuuta 1914 Los Angeles, Kalifornia – 1. tammikuuta 2014 Los Angeles, Kalifornia ) oli yhdysvaltalainen näyttelijä.
Moore sai yhden tunnetuimmista rooleistaan elokuvassa Suurinta elämässä (1959). Hän olikin vuonna 1960 ehdolla sekä parhaan naissivuosan Oscar-palkinnon että Golden Globen saajaksi. Lisäksi hän esiintyi varhaisen uransa aikana muun muassa Sandra Deen tähdittämässä elokuvassa Opettaja rakastuu (1961).
Moore jatkoi esiintymistä 2000-luvun alkuun saakka ja esiintyi vanhuusiällään muun muassa Disney’s the Kidissä (2000).
Heidi Matinlassi
Heidi Matinlassi (s. 13. marraskuuta 1978 Rovaniemi) on suomalainen entinen jalkapalloilija. Hän edusti Naisten SM-sarjassa pietarsaarelaista FC Unitedia ja pelasi myös Norjan ja Ruotsin pääsarjoissa. A-maajoukkueessa Matinlassi pelasi 10 ottelua vuosina 2002–2005.
Gredin (koira)
Gredin on sukupuuttoon kuollut englantilainen koirarotu.
Ulkonäkö
Gredin oli musta kääpiöspanieli. Siitä oli olemassa myös black & tan -värinen muunnos, jota kutsuttiin pyrameksi.
Alkuperä
Matkallaan teloitettavaksi vuonna 1649 Kaarle I:sta seurasi pieni spanieli nimeltä Rogue. Hänen poikansa Kaarle II peri todennäköisesti osan hänen koiristaan, mahdollisesti myös Roguen. Yksi "roundheadeista" (Englannin parlamentin kannattajista) kuitenkin varasti koiran ja esitteli sitä vielä samana yönä ansaitakseen rahaa. Sitä ei nähty enää koskaan, ja tämän jälkeen mustien kääpiöspanieleiden kasvatus tyrehtyi - tilalle tulivat mustaruskeat koirat, jotka kehittyivät aikanaan kingcharlesinspanieliksi.
Etymologia
Gredin tarkoittaa "vintiötä" tai "konnaa". Myös Kaarle I:n Rogue saattaa olla vaikuttanut koko rodun nimeämiseen.
Vaikutus nykyisiin rotuihin
Pyrame-muunnoksen uskotaan olleen "mustaruskean spanielin" (Black and Tan Spaniel) eli kingcharlesinspanielin varhainen muoto.
Yrjö Haavisto
Yrjö Armas Haavisto (17. heinäkuuta 1897 Vaasa – 24. joulukuuta 1939 Taipale, Metsäpirtti) oli suomalainen sotilas ja painija.
Elämäkerta
Yrjö Haavisto oli perustamassa Ilmajoen kisailijoita vuonna 1921 ja toimi seuran ensimmäisenä sihteerinä ja taloudenhoitajana vuoteen 1924. Hän kävi puutarhakoulun, mutta työskenteli vuoden verran vanginvartijana sekä aluepäällikkönä aluksi Alajärvellä ja myöhemmin Kauhavalla. Päätoimensa ohessa hän oli pyörittämässä muutamia elokuvateattereita Pohjanmaalla. Haavisto itse toimi harrastajanäyttelijänä muun muassa eteläpohjanmaalaisten vieraillessa Kansallisteatterissa.
Urheilu-ura
Yrjö Haavisto kehittyi kansalliselle huipulle nopeasti. Ensimmäisissä kilpailuissa 1921 hän hävisi selätyksellä kaikki ottelunsa. Vapaapainin SM-kilpailuissa hän oli toinen 79-kiloisissa 1923 ja voitti saman sarjan mestaruuden 1925.
Komppanianpäällikkönä talvisodassa
Haavisto lähti talvisotaan 42-vuotiaana suojeluskunnan aluepäällikkönä jalkaväkirykmentti 23:n I pataljoonan 4.komppanian päällikkönä. Haavisto osallistui Taipaleen taisteluihin joulukuussa. Hän kaatui jouluaattona 1939. Kun taistelu oli näyttänyt päivän lopussa laantuneen, Haavisto nousi korsusta ja menehtyi kranaatista. Samassa iskussa kuoli myös hänen adjutanttinsa ja lähettinsä.
Yrjö Haavisto oli naimisissa ja häneltä jäi neljä lasta. Hänet on haudattu sankarihautaan Kauhavalle.
Muuta
Antti Tuuri kirjoitti Talvisota-kirjan Haaviston johtaman komppanian ensimmäisestä joukkueesta. Pekka Parikka teki kirjasta samannimisen elokuvan talvisodan muiston 50-vuotisjuhliin 1989. Elokuvassa luutnantti Haavistoa näytteli Vesa Mäkelä.
Yrjö Haaviston tytär, näyttelijä Helena Haavisto, kirjoitti 1999 teoksen ''Missä olit Taivaan isä? - isän kirjeitä Taipaleenjoelta.'' Päiväkirjamerkintöjensä ja vanhempiensa kirjeenvaihdon avulla hän kuvaa muun muassa pohjalaisperheen tuntoja isän kaatuessa sodassa. Helena Haavistolla oli rooli myös Talvisota-filmissä. Elokuvan Luutnantti Haaviston teeman sävelsi Yrjö Haaviston muusikkopoika Jukka Haavisto. Filmin musiikista vastasi Juha Tikka, joka on Jukan tyttären Susanna Haaviston aviomies.
Taipaleessa talvisodassa sijainnut Haavisto-korsu on saanut nimensä Yrjö Haaviston mukaan.
Helena Lehečková
Lehečková on ollut Suomen Tiedeseuran ulkomainen jäsen vuodesta 2010.
Sulo Enkiö
Sulo Lahja Enkiö (vuoteen 1928 asti Enqvist, 3. maaliskuuta 1903 Lappvesi – 12. joulukuuta 1975) oli Suomen merivoimien kommodori, joka palveli monipuolisesti eri merisodankäynnin tehtävissä.
Enkiö kävi Merisotakoulun 1925 ja kouluttautui sukellusveneisiin Italiassa 1927–1928. Tämän jälkeen hän palveli Suomen sukellusvenekoulun johtajana 1928–1930 ja sukellusvenelaivueen päällikkönä 1930–1938. Samalla Enkiö kävi Ruotsin sotakorkeakoulun 1935. Talvisodan aikana Enkiö toimi toimistopäällikkönä merivoimien esikunnassa. Jatkosodan aikana hän oli laivasto-osaston päällikkönä 1941–1943. Vuonna 1943 hän oli sotilasasiamiehenä Italiassa. Merisotakoulun johtajana hän toimi 1944 sekä 1946–1947. Hän myös opetti Sotakorkeakoulussa 1947–1948. Tämän jälkeen hän toimi jälleen sotilasasiamiehenä 1948–1953 tällä kertaa Yhdysvalloissa. Turun laivastoaseman päällikkönä hän oli 1953–1954. Pääesikunnan varusteluosaston päällikkönä hän toimi 1954–1957. Eteläisen Uudenmaan sotilaspiiriä Enkiö komensi 1957–1963.
Ylennykset: aliluutnantti 1925, luutnantti 19226, kapteeniluutnantti 1930, komentajakapteeni 1936, komentaja 1941, kommodori 1947.
Michael Bunting
Michael Bunting (s. 17. syyskuuta 1995) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelaa tällä hetkellä NHL-joukkue Carolina Hurricanesin joukkueessa.
Ragnar Hakola
Ragnar Alfons Hakola (vuoteen 1908 asti Hagman) (11. lokakuuta 1896 Himanka – 20. marraskuuta 1975) oli Suomen merivoimien kommodori, joka palveli monissa laivaston johtotehtävissä.
Hakola kävi Ranskan merisotakoulun 1919–1923 sekä Englannin kuninkaallisen laivaston tykistö- ja viestikoulun 1930. Hakola toimi jo vuodesta 1918 alkaen laivaston tehtävissä ja toimi Merisotakoulun johtajana 1930–1933. Panssarilaiva Väinämöisen päällikkönä hän oli 1933–1938. Vuosina 1938–1940 Hakola toimi merivoimien esikuntapäällikkönä myös talvisodan ajan. Jatkosodan aikana vuodesta 1941 alkaen hän komensi Turun laivastoasemaa. Hakola erosi vakinaisesta palveluksesta 1944. Myöhemmin hän toimi Kaukaan tehdas Oy:n liikennepäällikkönä.
Ylennykset: aliluutnantti 1922, luutnantti 1924, kapteeniluutnantti 1926, komentajakapteeni 1929, komentaja 1934, kommodori 1940.
Colt
Colt voi viitata seuraaviin asioihin:
Galicia (täsmennyssivu)
Galicia voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Täisauna
Täisauna on sauna, jossa pyritään torjumaan ihmisissä, vaatteissa ja vuodevaatteissa majailevia loisia. Täisaunassa ei kuitenkaan pystytä torjumaan päätäitä.
Suomen itsenäistyttyä Venäjän ja Neuvostoliiton rajalla oli Pietarissa olevan kulkutautiepidemian vuoksi täisaunoja.
Toisen maailmansodan aikaan Suomen rintamilla käytettiin täisaunaa yleisesti.
Rintamasotilaiden täisaunan lisäksi suomalaiset kehittivät myös hevosten täisaunan, jossa hevonen suljettiin tiiviiseen koppiin, jonka ulkopuolelle jätettiin vain pää. Syöpäläiset poistettiin rikkikaasulla, jota päästettiin koppiin.
Suomuorakas
Suomuorakas voi tarkoittaa seuraavia:
Eteläinen Pitkäjärvi
Eteläinen Pitkäjärvi on metsäjärvi Ilomantsin itäosassa Pohjois-Karjalassa. Sen pinta-ala on 81 hehtaaria. Etäisyys Joensuusta on 80 kilometriä itäkoilliseen.
Maantiede
Eteläisen Pitkäjärven pituus kaakosta luoteeseen on 2,6 kilometriä. Järven keskiosa on etelä- ja pohjoisosaa kapeampi. Järven suurin leveys lounaasta koilliseen on puolisen kilometriä. Keskiosaa kaventava niemi on osa yli puolitoista kilometriä pitkää kannasta, joka sijaitsee Eteläisen Pitkäjärven ja sen länsipuolisen Sysmän välissä. Kannaksen kapeimmat kohdat ovat alle satametrisiä. Kannas on luonnonsuojelualuetta ja sitä pitkin kulkee Susitaival. Noin viidesosa Eteläisestä Pitkäjärvestä on vähintään kymmenen metriä syvä. Syvin piste, 25 metriä, sijaitsee järven eteläosassa.
Eteläisen Pitkäjärven saariluku on neljä. Saaret ovat karttanimeä vailla olevia luotoja järven eteläosassa. Eteläisen Pitkäjärven rannat ovat suurimmalta osin metsämaata. Suomaata on jonkin verran. Järveen virtaa useita suo-ojia sen itäpuolella levittäytyvältä Kuikkasuolta. Kartan perusteella Eteläinen Pitkäjärvi laskee pohjoiseen Venakkolampeen ja siitä Myllylampeen (153,2 metriä mpy), johon laskee myös Pohjoinen Pitkäjärvi (153,5 metriä mpy). Myllylampi laskee noin sata metriä pitkää uomaa Sysmän (151,2 metriä mpy) koilliskolkkaan.
Eteläisen Pitkäjärven vesitilavuus on 5 079 000 kuutiometriä.
Kangaslampi (Tohmajärvi, Onkamo)
Maantiede
Kangaslammen ulottuvuus lännestä itään on noin kilometrin ja etelästä pohjoiseen noin 700 metriä. Rantaviiva polveilee. Pisin niemi on itärannan Kangasniemi. Ainoa saari on järven luoteisosan muutaman kymmenen aarin laajuinen nimetön saari. Noin kymmenen hehtaaria Kangaslammen alasta on vähintään kymmenen metriä syvä. Syvin kohta, lähes 30 metriä, sijaitsee järven pohjoisosassa.
Kangaslammen ympäristössä on verraten paljon asutusta. Järven pohjoispuolitse kulkee valtatie 9 ja Karjalan rata,
Kangaslammen vesitilavuus on 2 482 000 kuutiometriä.
Kangaslampi (02.014.1.003) kuuluu Luosojoen valuma-alueeseen (02.014), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Kiteenjoen–Tohmajoen vesistössä (02). Toinen jakovaihe on Tohmajoen valuma-alue (02.01). Kangaslampi on toiseksi laajin ja tilavuudeltaan selkeästi suurin Luosojoen valuma-alueen viidestä vähintään hehtaarin laajuisesta vakavedestä. Laajin on Polvijärvi. Kolme muuta vakavettä ovat Muskonlampi, Mokinlampi ja Polvilampi.
Aimo Saukkonen
Aimo Ilmari Saukkonen (12. syyskuuta 1906 Parikkala – 21. heinäkuuta 1994 ) oli Suomen merivoimien kommodori.
Saukkonen kävi kadettikoulun 1924–1927 ja palveli nuorempana upseerina eri yksiköissä 1927–1934. Hän suoritti myös Teknillisen korkeakoulun sotateknisen kurssin ja suoritti opintoja myös ulkomailla useissa eri maissa. Panssarilaiva Ilmarisen tykistöupseerina hän palveli 1935. Sotakorkeakoulun hän suoritti 1935–1937 ja palveli tämän jälkeen toimistoupseerina 1937–1941. Merivoimien esikunnan operatiivisen toimiston päällikkönä Saukkonen toimi 1941–1942 ja tämän jälkeen hän oli päämajan merivoimatoimiston päällikkönä 1943. Laivaston esikunnan päällikkönä hän oli 1944. Merivoimien yhteysosaston päällikkönä hän toimi 1944–1945. Turun laivastoasemaa Saukkonen johti 1947–1953. Sotilasasiamiehenä Yhdysvaltoihin ja Kanadaan hän oli 1953–1958. Varusteluosaston päällikkönä pääesikunnassa hän oli 1958 ja erosi vakinaisesta palveluksesta 1959. Tämän jälkeen hän toimi osastopäällikkönä Machinery Oy:ssä 1959–1965.
Ylennykset: aliluutnantti 1927, luutnantti 1929, kapteeniluutnantti 1934, komentajakapteeni 1941, komentaja 1943, kommodori 1949.
Luettelo Apple II -peleistä
Tämä on luettelo julkaistuista Apple II -peleistä:
Tennessee Jet
Tennessee Jet on yhdysvaltalainen laulaja-lauluntekijä.
Oklahomassa kasvaneen Tennessee Jetin vanhemmat olivat rodeoesiintyjiä. Dwight Yoakam, The White Stripes ja Kurt Cobain ovat hänen musikaalisia esikuviaan. Tennessee Jet on ollut mukana eri yhtyeissä ja niiden jälkeen esiintynyt yhden miehen yhtyeenä.
Retropop
Retropop on vuonna 2005 perustettu, elektronista suomipoppia soittava yhtye. Nykyään yhtye toimii duona.
Historia
Retropop sai alkunsa Tommi ja Saila Ojalan perustamana vuonna 2005. Aluksi yhtye tunnettiin pelkästään piirroshahmoina internetissä, mutta vuonna 2006 mukaan liittyivät Mika Ojalehto ja Olli Räsänen ja yhtyeestä tuli todellinen. Hahmot jäivät silti olennaiseksi osaksi yhtyettä muistuttaessaan sen jäseniä ulkonäöltään.
Retropopin ensimmäinen kappale Pieni ja ihmeellinen julkaistiin Mikseri.net -sivustolla 30. tammikuuta 2006. Kappale valittiin viikon biisivalinnaksi viikolla 13/2006 ja se kipusi elektronisen listan kärkeen. Ensimmäistä kappaletta seurasivat Eilinen (on tänään), Totuus vai tehtävä, Aika haavat parantaa sekä Pitkä yö, jotka kaikki julkaistiin sekä Mikseri.net -sivustolla että yhtyeen virallisilla kotisivuilla.
Kesällä 2007 Retropop solmi levytyssopimuksen Universal Music -levy-yhtiön kanssa. Ennen sopimusta yhtyeen debyyttialbumi oli jo käytännössä valmis, sillä sen on sekä äänittänyt että tuottanut yhtye itse.
Tammikuussa 2008 valmistui yhtyeen ensimmäinen musiikkivideo kappaleesta ”Pieni ja ihmeellinen”. Videon on ohjannut Jussi Kemppainen ja video voitti yleisö-Muuvi-palkinnon. Kyseinen kappale oli myös yhtyeen ensimmäinen single ja se julkaistiin ensin latauskaupoissa helmikuussa ja sitten CD-versiona maaliskuussa 2008.
11. kesäkuuta 2008 julkaistiin yhtyeen debyyttialbumi Pieni ja ihmeellinen.
Elokuussa 2011 yhtye julkaisi uuden singlensä ”Tää ilta”. Samalla yhtye ilmoitti julkaisevansa toisen albuminsa Tämän hetken tähden lokakuussa 2011. Pari viikkoa ennen albumia julkaistiin myös toinen single ”Pohjolan prinsessa”.
Yhtyeen kolmas studioalbumi Vihdoin syytä juhlaan, julkaistiin marraskuussa 2013.
Juho Koivistoinen (leipuri)
Johan (Juho) Koivistoinen (13. joulukuuta 1867 Laukaa – 14. huhtikuuta 1918 Helsinki) oli suomalainen leipuri, joka toimi Suomen Leipurityöntekijäin Liiton (myöh. Suomen Ravinto- ja Nautintoainetyöväen Liitto) puheenjohtajana vuosina 1906–1913.
The Verve
The Verve oli vuonna 1989 Wiganissa Lancashiressa perustettu brittiläinen rockyhtye, joka saavutti suosiota 1990-luvun puolivälissä hittikappaleillaan ja omaperäisellä äänimaailmallaan sekä keulakuva Richard Ashcroftin karismalla. Yhtye sai heti alkuunsa oman kannattajakuntansa, mutta vasta toisella varsinaisella albumilla A Northern Soul (1995) se saavutti suosiota laajemmalti, ja kriitikotkin ylistivät yhtyettä.
Juho Koivistoinen (leipuri)
Elämä
Laukaassa syntynyt Koivistoinen lähti leipurinoppiin Jyväskylään vuonna 1884 ja muutti Helsinkiin 1889, jossa hän piti oma leipomoa 1897–1903. Koivistoinen oli ensimmäinen yötyöstä luopunut leipomoliikkeenharjoittaja. Vuodesta 1909 lähtien Koivistoinen työskenteli leipurina Elannon leipätehtaalla. Rutiinityön ohellä hän oli kiinnostunut leivontatekniikasta kokeillen eri raaka-aineita ja valmistusmenetelmiä.