cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Turun Vesihuolto
Vesi pumpataan Kokemäenjoesta
Vesi pumpataan ylös pohjavesikaivojen avulla puhdasvesisäiliöön, josta alkaa veden matka kohti Turkua. Vesi virtaa koko 60 kilometrin matkan Turun seudulle painovoiman avulla.
Turussa käyttövesi ohjataan Saramäen kalliosäiliöön, jossa vesi kloorataan. Saramäestä vesi virtaa Halisten vesilaitoksen kautta vesijohtoverkostoon. Verkostossa veden määrää ohjataan automaattisesti kulutuksen mukaan. Turun Vesihuolto toimittaa veden vesitorneihin ja turkulaisiin koteihin.
Vesi ohjataan Kakolanmäen puhdistamolle
Kun vesi on käytetty, se valuu alas viemäriin. Jätevedet kulkeutuvat jätevesiviemäriä pitkin painovoimaisesti pumppaamoihin, josta ne johdetaan Kakolan jätevedenpuhdistamolle.
Historia
Turun Vesihuolto Oy on perustettu vuonna 2017. Tätä ennen vesihuoltopalveluista vastasi Turun vesiliikelaitos. Vuoteen 1991 asti vesilaitos, vedenjakeluosasto ja viemärilaitos toimivat erillisinä hallinnollisina yksikköinä Turun kaupungissa. Vuoden 1991 alussa nämä yhdistettiin vesi- ja viemärilaitokseksi (myöhemmin Turun vesilaitos ja Turun vesiliikelaitos).
Päätös Turun vesilaitoksen perustamisesta tehtiin 24. marraskuuta 1898 Turun kaupunginvaltuustossa. Vesijohtoa alettiin rakentaa Turkuun ja ensimmäinen pumppulaitos Kaarningossa aloitti toimintansa vuonna 1903, jolloin vesijohtoverkkoa oli asennettu 24 kilometriä. Kaarningolta vettä pumpattiin Vartiovuoren vesisäiliöön, josta vesi virtasi turkulaisiin koteihin. Kaikilla Turun asukkailla ei ollut mahdollisuutta saada vesijohtoa, mutta vettä sai hakea ilmaiseksi eri puolelle kaupunkia sijoitetuista vapaaposteista.
Vedenkulutuksen kasvaessa Kaarningon pohjaveden pinta alkoi laskea, minkä vuoksi 20. kesäkuuta 1921 tehtiin päätös vesilaitoksen rakentamisesta Aurajokeen Halisiin. Pohjaveden käyttöä täydennettäisiin Halistenkosken yläpuolisen pintaveden kemiallisella puhdistuksella. Vesilaitoksen rakennustyöt saatiin päätökseen vuonna 1922 ja se otettiin käyttöön 28. huhtikuuta 1923. Veden riittävyyttä jouduttiin varmistamaan useasta eri lähteestä ja vuonna 1952 padottiin aiemmin peltomaaksi kuivattu Savojärvi. Järven pinta nousi patoamalla noin 2 metriä. Vuonna 1964 rakennettiin voimalaitospatojen yläpuolelle Paimionjokeen pato veden varastointia varten. Vuonna 1973 korotettiin Halistenkosken patoa ja vuonna 1982 padottiin Paattistenjokeen Maarian allas.
Turun kaupunginvaltuusto päätti 13. joulukuuta 1999, että raakavettä hankitaan Kokemäenjoesta tekopohjavetenä. Mittava hanke valmistui vuonna 2011 ja otettiin lopullisesti käyttöön vuonna 2013, mistä lähtien Turun hanoista tuleva vesi on ollut peräisin Virttaankankaan tekopohjavesilaitoksesta.
Turun vesilaitosmuseo esittelee Turun vesihuollon ja Halisten vesilaitoksen eri vaiheita. Museo avattiin Halisten vesilaitoksen yhteyteen vuonna 1998.
Jäteveden puhdistus ja hulevesi
Jätevedenpuhdistamon toiminnasta vastaa Turun seudun puhdistamo Oy.
Talous- ja jäteveden lisäksi on olemassa niin sanottua hulevettä, joka tarkoittaa rakennetuilla alueilla sade- ja sulamisvesien muodostamaa vettä. Hulevesi ohjataan Turussa erilliseen hulevesiviemäriin ja sen käsittelystä vastaa Turun kaupunki.
Alppihiihdon maailmancup 1995–1996
Alppihiihdon maailmancup 1995-1996 oli historian 30. Alppihiihdon maailmancup -kausi. Miesten kokonaiskilpailun voitti norjalainen Lasse Kjus ja naisten saksalainen Katja Seizinger.
Eskimo
Eskimo voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Frank Calder
thumb|right|Frank Calder Frank Calder (17. marraskuuta 1877 – 4. helmikuuta 1943) oli National Hockey Leaguen ensimmäinen komissaari (1917–1943).
Hänen hellittämättömyyttään ja omistautumistaan liigalle kahden maailmansodan ja suuren lamakauden aikana pidetään olennaisina syinä sille, että liiga on nykyään ylipäätään olemassa.
Kaksi ammattilaisjääkiekkoilun palkintoa on nimetty hänen mukaansa – NHL:n parhaalle tulokkaalle jaettava Calder Memorial Trophy ja AHL:n pudotuspelien voittajalle luovutettava Calder Cup.
Elämä
Frank Calder syntyi skotlantilaisille vanhemmille Bristolissa, Englannissa 17. marraskuuta 1877 ja pelasi nuorena jalkapalloa. Hän muutti nuorena miehenä Kanadaan ja toimi opettajana yksityiskoulussa. Hän meni naimisiin kollegansa Amelia Colen kanssa, ja heille syntyi kolme tytärtä ja yksi poika.
Näihin aikoihin syttyi Calderin rakkaus jääkiekkoa kohtaan, ja lopulta NHA-joukkue Montreal Wanderersin omistaja Sam Lictenhein suositteli häntä liigan hallinnollisen komitean jäseneksi. Kaudella 1916–17 NHA:n omistajat päättivät pudottaa epäeettisiä liiketoimintatapoja harjoittaneen Eddie Livingstonen Toronto Blueshirtsin pois liigasta ja ottivat haltuunsa hänen pelaajansa. NHA:n komissaari Frank Robinson huomasi olevansa yhtä voimaton kuin edeltäjänsä Emmett Quinn ja erosi virastaan. Näin liigan sihteerinä toimineelle Calderille avautui tilaisuus: hän arveli Eddie Livingstonea vastaan asettuneiden NHA-omistajien tarvitsevan jotakuta edustamaan itseään, ja käytännössä Calderista tuli NHA:n uusi komissaari.
Calder järjesti tapaamisia, joissa NHA:n omistajat yrittivät keksiä tavan Livingstonesta eroon pääsemiseksi. He päättivät muodostaa NHA:n tilalle uuden liigan, National Hockey Leaguen. Calder nimitettiin uuden, 26. marraskuuta 1917 perustetun liigan komissaariksi.
Hän käytti valtaansa NHL:n komissaarina ankaralla auktoriteetilla. Kun hän vuonna 1920 määräsi Quebec Bulldogsin siirtymään Hamiltoniin, päätöksen kyseenalaistaminen ei tullut kuuloonkaan. Hyvä esimerkki hänen auktoriteetistaan saatiin myös silloin, kun Hamilton Tigers meni lakkoon vuonna 1925. Calder ei suinkaan yrittänyt neuvotella pelaajien kanssa vaan laittoi heidät pelikieltoon ja rankaisi kutakin pelaajaa 200 dollarin sakolla.
Calder oli hyvin järkkymätön kannassaan, jonka mukaan vähemmistöjen osallistumista NHL:ään ei pitänyt rajoittaa. Kun hän kauden 1927–28 aikana kuuli ensimmäisestä pelkästään tummaihoisista koostuvasta jääkiekkojoukkueesta (Boston Black Panthers), hän totesi: ”Ammattikiekolla ei ole sääntöjä värillistä miestä vastaan, eikä se todennäköisesti tule sellaisia laatimaankaan.” Tällä hän viittasi baseballin keskuudessa vallinneeseen rotuerotteluun.
Calderia yritettiin kammeta pois NHL:n komissaarin virasta ainoastaan kerran. Tämä tapahtui kaudella 1932–33, kun Chicago Black Hawksin omistaja Frederic McLaughlin levitti NHL:n johtokunnan keskuudessa Calderin viraltapanoa vaativaa kirjettä. Johtokunta hylkäsi ehdotuksen.
Vuodesta 1933 lähtien Calder nimesi NHL:n parhaan tulokkaan. Kaudesta 1936–37 alkaen hän sai NHL:n johtokunnalta luvan ostaa liigan parhaalle tulokkaalle annettavan palkinnon, ja hän jatkoi käytäntöä kauteen  1941–42 saakka.
Calder oli puheenjohtajana NHL:n johtokunnan kokouksessa 25. tammikuuta 1943, kun hän sai sydänkohtauksen. Hän sai vielä toisen sydänkohtauksen torontolaisessa sairaalassa. 3. helmikuuta hän tunsi olevansa riittävän hyvässä kunnossa matkustamaan ja palasi Montréaliin seuraavana päivänä. Saapuessaan kaupunkiin hän kävi paikallisessa sairaalassa kontrollissa. Hän sai kuitenkin kohtalokkaan sydänkohtauksen ja kuoli samana aamuna.
NHL:n johtokunta lahjoitti hänen muistokseen Calder Memorial Trophyn, joka jaetaan vuosittain NHL:n parhaalle tulokkaalle.
Frank Calder haudattiin 1943 Montréalissa, Québecissä sijaitsevaan Mount Royal Cemeteryyn.
Jean Buridan
Jean Buridan (myös Johannes Buridan, latinaksi Joannes Buridanus) (1300–1358) oli ranskalainen filosofi ja nominalisti, jonka sanotaan kylväneen uskonnollisen skeptisismin siemenen eurooppalaiseen ajatteluun. Hänen nimensä on kaikkein tunnetuin argumentista nimeltä Buridanin aasi, joka on suunnattu hänen determinististä kantaansa vastaan.
Frank Bossert
Frank Bossert on saksalainen oopperalaulaja, äänialaltaan tenori. Hän syntyi Pforzheimissa ja opiskeli Karlsruhessa. Hän on esiintynyt muun muassa Iwanovin roolissa Albert Lortzingin Zar und Zimmermann -oopperassa ja Wentzelin roolissa Bedřich Smetanan oopperan Myyty morsian tulkinnassa. Barokkioopperan alueelta hän tulkitsi nimiroolin Claudio Monteverdin oopperassa Orfeo.
Jean Buridan
Elämä
Buridan sai koulutuksensa Pariisissa ja toimi siellä koko akateemisen uransa ajan. Hän poikkesi monista aikansa kuuluisista oppineista siinä, että ei kuulunut yhteenkään hengelliseen sääntökuntaan, vaan oli tavallisen papiston jäsen. Buridan luennoi metafysiikasta, etiikasta, luonnonfilosofiasta sekä logiikasta. Uransa varrella hänet valittiin kahdesti yliopiston rehtoriksi.
Monia vahvistamattomia ja värikkäitä tapahtumia on liitetty Buridanin elämään. Eräiden tarinoiden mukaan Buridan olisi erotettu yliopistosta nominalististen oppiensa takia ja hän olisi siirtynyt Wieniin perustamaan uutta yliopistoa. Toisessa tarinassa taas kuningas sullotuttaa Buridanin säkkiin ja heitättää hänet Seine-jokeen, koska hänellä oli suhde kuningattareen. Varmuudella tiedetään, että Buridan oli kuuluisa ja suosittu opettaja. Eräiden lähteiden mukaan Buridan olisi syntynyt jo vuonna 1295.
Filosofia
upright|pienoiskuva|Jean Buridanin teoksen Expositio et quaestiones in Aristotelis [[Sielusta|De anima käsikirjoitus 1300-luvulta.]]
Frank Bossert
Bossert on toiminut myös konserttilaulajana ja esittänyt nykytaidemusiikkia. Hän on luennoinut Stuttgartin musiikkiyliopistossa.
Jean Buridan
Filosofia
Elinaikanaan Buridan mm. "todisti" Jumalan olemassaolon tarkastelemalla seuraavia lauseita:
Buridan osoitti, että ainoa tapa välttää ristiriita päättelyketjussa on päätellä Jumalan olevan olemassa, eli lauseen 1 olevan tosi ja lauseen 2 epätosi. Todistus on eräs muoto ns. valehtelijan paradoksista. Todistusta on kuitenkin arvosteltu muun muassa siitä, että tarkastelemalla lauseen 1 sijasta sen negaatiota voidaan vastaavasti "todistaa", ettei Jumalaa ole olemassa.
Buridanin aasi
thumb|250px|Yhdysvaltalainen poliittinen pilakuva noin vuodelta 1900. Buridanin aasi on tahdon vapautta koskevissa kiistoissa käytetty Jean Buridanin deterministisellä kannalla pilaileva paradoksaalinen esimerkki. Paradoksissa aasi kuolee nälkään kahden yhtäläisen ja yhtä lähellä olevan heinätukon välissä, koska ei ole mitään ratkaisevaa syytä, joka vetäisi sitä voimakkaammin jommankumman heinätukon puoleen.
Paradoksin ratkaisuksi voidaan esittää, että paikalleen jääminen on myös vaihtoehto. Tällöin kyse onkin valinnasta paikalleenjäämisen ja kumman tahansa heinätukon välillä. Koska paikalleen jäämisestä seuraa kuolema valitsee aasi(kin) kumman tahansa heinätukon. Heinätukkojen välisen valinnan voi tehdä ihan millä tahansa perusteella, vaikkapa arpomalla, kunhan sen tekee.
Aasi ei esiinnyt Buridanin omissa säilyneissä teksteissä. Buridanilla samassa roolissa on koira kahden lihakulhon välissä.
Murata (San Marino)
pienoiskuva|[[Vapauden patsas (San Marino)|Vapauden patsas ja San Marinon parlamentin edustalla.]] Murata on San Marinon kaupunginosa (ita. curazia). Kaupunginosassa sijaitsee maan parlamentin kokoontumispaikka Palazzo Pubblico. Parco naturale di Montecchio -puisto sijaitsee Muratassa. Lisäksi kaupunginosassa sijaitsi 1361 perustettu kirkko, joka on sittemmin siirretty. .
San Marinon jalkapalloliigassa kaupunginosaa edustaa SS Murata, joka on perustettu vuonna 1966.
Kaupunginosan suuntanumero on 47890.
Vault: Def Leppard Greatest Hits (1980–1995)
Vault: Def Leppard Greatest Hits (1980–1995) on brittiläisen rockmusiikkia esittävän Def Leppardin kokoelma-albumi vuodelta 1995.
Vault: Def Leppard Greatest Hits (1980–1995) julkaistiin 23. lokakuuta vuonna 1995 Mercury Records-levymerkillä. Albumi ylitti ilmestyessään kultalevyrajan Yhdysvalloissa, Norjassa, Kanadassa sekä yhtyeen kotimaassa Isossa-Britanniassa. Yhdysvalloissa albumia on tähän asti myyty yli nelinkertaisen platinalevymyynnin verran, ja Kanadassa albumi on ylittänyt kaksinkertaisen platinamyynnin. Myös yhtyeen kotimaassa albumi on ylittänyt platinalevyrajan.
Albumi sisältää myös uuden kappaleen "When Love & Hate Collide", josta muodostui suuri hitti yhtyeen kotimaassa kappaleen yltäessä Britannian singlelistalla sijalle 2.
Mauri Paasilinna
Mauri Johannes Paasilinna (s. 7. helmikuuta 1947 Ii) on suomalainen kirjailija ja virkamies.
Paasilinna opiskeli ensin kansankorkeakoulussa ja suoritti sosionomin tutkinnon Tampereen yliopistossa, missä suoritti yhteiskunnallisen tutkinnon. Hän valmistui sosionomiksi 1971. Paasilinna on työskennellyt asiapoikana, seka- ja metsätyömiehenä, rakennus-ja tehdastyöläisenä vuosina 1963–1972 ja sosiaaliohjaajana, sosiaali-, piiri- ja tiedotussihteerinä 1973–1995.
Paasilinnalla on kaksi tytärtä. Mauri Paasilinna on nuorin Paasilinnan kirjailijaveljeksistä. Hänen veljiään ovat Erno Paasilinna, Arto Paasilinna ja Reino Paasilinna.
Johdin (kielitiede)
Johdin tai johtopääte on liite, jonka avulla muodostetaan uusia sanoja, johdoksia. Esimerkiksi sanasta kirja muodostuu johtimen sto avulla johdos kirjasto.
Johtimet eivät välttämättä muuta sanan sanaluokkaa, vaan esimerkiksi aspektia, esimerkiksi hypätä→hypähtää. (ahta-johtimella ilmaistaan yleensä tapahtuman hetkellisyyttä.)
Johtimet ovat morfeemeja.
Esimerkkejä suomen kielen johtimista:
Tekijännimiä:
Paikkoja:
Verbeistä nomineja:
Frekventatiivisia johtimia:
Teettojohtimia:
Sãotoméniibis
Sãotoméniibis on äärimmäisen uhanalainen iibislintu. Sitä pidetään toisinaan oliivi-iibiksen (Bostrychia olivacea) alalajina Bostrychia olivacea bocagei.
Koko ja ulkonäkö
Sãotoméniibis kasvaa noin 65 cm pitkäksi. Sen pää ja vartalo ovat oliivinvihreät, silmien ympärillä on mustat renkaat. Siivet ovat kirkkaamman vihreät. Nokka on massiivinen, oranssinsävyinen, niskassa töyhtömäinen harja.
Levinneisyys
Sãotoméniibistä tavataan vain São Tomé ja Príncipen saarivaltiossa Afrikan rannikolla, parisataa kilometriä Gabonista.
Pandoro
pienoiskuva|Pandoro. Pandoro on perinteinen italialainen joulun ajan leivonnainen, kotoisin Veronasta. Sen alkuperä ei ole täysin selvä: joidenkin mukaan resepti tulee Itävallasta, jossa tuotettiin niin sanottua Wienin leipää. Joidenkin mukaan pandoron nimi, pan d'oro, "kultaleipä", viittaa sen väriin, tai tulisi siitä että sitä tarjoiltiin rikkaille venetsialaisille kullalla koristeltuna.
Yhdessä panettonen kanssa pandoro on yksi Italian tyypillisimmistä jouluherkuista. Sen taikina on pehmeää ja kullanväristä siinä olevan munan takia, ja se tuoksuu vaniljalle. Taikina valmistetaan jauhoista, sokerista, munasta, voista, kaakaovoista ja leivinhiivasta. Pandoron leipominen on erityisen monimutkaista ja koostuu useasta vaivaamis- ja kohoamisvaiheesta. Pandoro tarjoillaan yleensä tomusokerilla koristeltuna, ja sitä syödään vaikkapa aamiaisella tai välipalaksi.
Harlekiinikorallikäärme
Harlekiinikorallikäärme eli harlekiinikäärme (Micrurus fulvius) on erittäin myrkyllinen korallikäärmelaji. Se kasvaa korkeintaan metrin pituiseksi ja on rakenteeltaan hoikka. Pyöreässä päässä sijaitsevat pienet silmät ja suu. Harlekiinikorallikäärmeen väritys on samankaltainen muiden korallikäärmeiden kanssa eli puna-kelta-mustaraidallinen. Eräät myrkyttömät tarhakäärmelajit matkivat tätä väritystä, joista harlekiinikorallikäärme eroaa silmän ja sierainten välisen loreaalisuomun puuttumisen avulla. Lajin pääasiallisinta ravintoa ovat muut pienet käärmeet ja liskot. Harlekiinikorallikäärme munii 3-13 munaa. Lajin levinneisyys kattaa Yhdysvaltojen etelä- ja kaakkoisosat sekä Koillis-Meksikon, missä se elää yleisesti kuivilla metsäalueilla lehtien tai maakolojen kätköissä. Ongelmana on harlekiinikorallikäärmeiden oleskelu satunnaisesti ihmisasutuksen lähellä, erityisesti pelloilla, missä niitä tulee esiin kynnettäessä.
Rudolf Breithaupt
thumb|right|Rudolf Breithaupt. Rudolf Maria Breithaupt (11. elokuuta 1873 Braunschweig, Saksa – 2. huhtikuuta 1945 Ballenstedt, Saksa) oli saksalainen pianopedagogi. Hän kävi lukion Braunschweigissa ja opiskeli oikeustiedettä Jenassa, Leipzigissa ja Berliinissä. Vuodesta 1897 hän opiskeli musiikkia Leipzigin konservatoriossa opettajinaan Oscar Paul, Salomon Jadassohn ja Robert Teichmüller. Musiikkitiedettä hän opiskeli Leipzigin yliopistossa Hugo Riemannin ja Herman Kretzschmarin johdolla.
Breithaupt työskenteli 1900–1902 musiikkikirjailijana Dresdenissä ja Wienissä. Vuonna 1903 hän muutti Berliiniin ja toimi siellä musiikkiarvostelijana. Vuodet 1918–1945 hän opetti pianonsoittoa Sternin konservatoriossa Berliinissä lopuksi professorina. Pommitusten vuoksi hän muutti 1943 asumaan Ballenstedtiin. Breithauptin opetuksen tavoitteena oli muun muassa pianistin ylävartalon luonnonmukainen työskentely soiton aikana. Breithauptin pääteos on tutkielma Die natürliche Klaviertecnik (1905).
CF Atlante
Club de Fútbol Atlante on vuonna 1916 perustettu meksikolainen jalkapalloseura, jonka edustusjoukkue pelaa maansa korkeimmalla sarjatasolla Primera Divisiónissa. Atlanten nykyinen kotipaikka on Cancún, jonne se muutti maan pääkaupungista Méxicosta vuonna 2007. Seuran lempinimi on Los Potros del Hierro.
Meksikon-mestaruuden Atlante on voittanut kolme kertaa vuosina 1947, 1993 sekä 2007, ja Meksikon cupin voittoa seura on juhlinut niin ikään kolme kertaa vuosina 1942, 1951 ja 1952. Kansainvälisissä kilpailuissa Atlante on saavuttanut kaksi CONCACAF Champions' Cupin mestaruutta vuosina 1983 ja 2009. Vuonna 1983 Atlante kaatoi loppuottelussa surinamelaisen SV Robinhoodin kahden ottelun yhteistuloksella maalein 6–1 ja 2009 se voitti toisen meksikolaisseuran Cruz Azulin kahden ottelun yhteistuloksella maalein 2–0.
Aleksei Jagudin
Aleksei Konstantinovitš Jagudin (, s. 18. maaliskuuta 1980 Leningrad) on venäläinen taitoluistelija, olympiavoittaja, nelinkertainen maailmanmestari ja kolminkertainen Euroopan mestari.
Jagudin voitti olympiakultaa miesten taitoluistelussa Salt Lake Cityssä 2002. Maailmanmestaruuden hän voitti neljä kertaa (1998, 1999, 2000 ja 2002), hopeaa 2001 ja pronssia 1997. Euroopan-mestaruus tuli vuosina 1998, 1999 ja 2002 ja hopeaa 2000 ja 2001. Jagudin asuu Simsburyssa, Yhdysvalloissa ja hän siirtyi ammattilaiseksi vuonna 2003.
Stilpon
Stilpon (, n. 380 – 300 eaa.) oli antiikin kreikkalainen filosofi. Hän oli kotoisin Megarasta. Hän kuului megaralaiseen koulukuntaan, ja oli sen viimeinen merkittävä filosofi.
Stilpon oli Eukleides Megaralaisen tai joidenkin tämän seuraajien oppilas, ja myös Thrasymakhoksen oppilas. Hän oli kiinnostunut lähinnä logiikasta ja etiikasta. Hänen etiikkansa oli lähellä kyynikoiden filosofiaa. Diogenes Laertios antaa ymmärtää, että hän vastusti Platonin ideaoppia. Hän sanoo hänen myös olleen hyvin kekseliäs ja taitava puhuja, ja saaneen sillä tavalla houkuteltua omiksi oppilaikseen suuren joukon useiden muiden filosofien oppilaita.
Monte Titano
Monte Titano ("Titaanivuori") on San Marinossa sijaitseva vuori. Vuori ja San Marinon pääkaupungin historiallinen keskusta ovat yhdessä Unescon maailmanperintökohde (kategoria iii) vuodesta 2008 alkaen. Alue on yhteensä 50 hehtaarin kokoinen. . Nykyinen San Marinon kaupunki sijoittuu vuoren läntiselle puolelle. Ensimmäiset merkit vuorella asuneista ihmisistä ovat peräisin 400-luvulta eaa.. San Marinon perustaja Pyhä Marinus, joka pakeni uskonnollisia vainoja, saapui vuorelle joskus 300-luvulla, eli siellä hetkenerakkona ja perusti huipulle kaupungin. .
Sud-Est (Haiti)
Sud-Est on departementti Haitissa. Vuonna 2003 departementissa oli 484 675 asukasta ja sen pinta-ala on 2 023 neliökilometriä. Departementin väestötiheys on siten 239,6 asukasta neliökilometrillä. Departementti sijaitsee maan kaakkoisosassa ja sen pääkaupunki on Jacmel.
Monte Titano
Vuoren korkeus on 739 metriä, mikä tekee siitä San Marinon korkeimman vuoren. Se on suurimmaksi osaksi kalkkikiveä ja hallitsee koko San Marinon pinnanmuotoja. pienoiskuva|San Marinon vaakuna Monte Titanolla on kolme huippua, joille on rakennettu torneja, ja niiden ympärille linnoituksia, San Marinon puolustamiseksi. Nämä kolme tornia ovat Guaita, Cesta ja Montale. Nämä tornit ja vuori itsessään on kuvattu myös San Marinon valtion vaakunassa.
Vuoren rinteillä kasvatetaan mm. oliiveja. Kotoperäiseen kasvistoon kuuluvat männyt, tammet, jalavat ja kuuset. Vuoren läheisyydessä eläviä eläimiä ovat mm. ketut, myyrät ja mäyrät. Lisäksi alueella pesii monia lintuja. .
Sud-Est (Haiti)
Sud-Estin departementti rajautuu lännessä Sudin, luoteessa Nippesin ja pohjoisessa Ouestin departementteihin, idässä Dominikaaniseen tasavaltaan ja etelässä Karibianmereen. Departementti jakautuu kolmeen arrondissementtiin (väkiluvut vuonna 2003):
Hovden
Hovden voi tarkoittaa
Penisio Lutui
Pénisio Lutui (s. 16. lokakuuta 1951 Wallis, Wallis- ja Futunasaaret) on entinen ranskalainen yleisurheilija, jonka päälaji oli keihäänheitto.
Ulla Appelsin
Ulla Tuulikki Appelsin (o.s. Hovi, s. 5. joulukuuta 1967 Luumäki) on suomalainen toimittaja ja kirjailija. Hän aloitti Ilta-Sanomien päätoimittajana lokakuussa 2010.
Appelsin on koulutukseltaan filosofian maisteri. Ilta-Sanomissa hän on työskennellyt aiemmin ulkomaantoimittajana ja uutispäällikkönä sekä uutistoiminnasta vastaavana toimituspäällikkönä. Hän tuli ensimmäisen kerran Ilta-Sanomiin töihin kesällä 1991, mutta työskenteli välillä äidinkielenopettajana, kunnes palasi lehteen.
Appelsin on kirjoittanut muun muassa kirjan Titanicin tuntematon lapsi (2003), joka kertoo Panulan perheen kohtalosta loistoristeilijä Titanicin tuhon yhteydessä vuonna 1912. Hän sai Ajatus Kirjojen ja Gummerus Kustannuksen myöntämän Hyvä Ajatus -tunnustuspalkinnon vuonna 2003.
Huomionosoitukset
Vuonna 2015 Appelsin palkittiin kirjoituksestaan ”Pikkuveljeni, alkoholisti” Sanomalehtien Liiton parhaiden juttujen kilpailussa näkökulmasarjan toiseksi parhaana kirjoituksena. Hän oli ehdolla vuoden 2014 Bonnierin suuren journalistipalkinnon saajaksi Vuoden journalisti -kategoriassa. Keväällä 2015 Karjalan Liiton hallitus myönsi Appelsinille Pro Carelia -ansiomerkin tunnustuksena luovutetun Karjalan historian ja karjalaisen kulttuurin tunnetuksi tekemisestä.
Ulla Appelsin sai maanpuolustusmitalin 2017 miekkojen kera. Mitalin numero on 611.
Autódromo Internacional do Algarve
Autódromo Internacional do Algarve on moottorirata Portimãossa Algarvessa Portugalissa.
Se valmistui lokakuussa 2008. Rata sijaitsee Algarven länsiosassa, noin 13 kilometriä Portimãon kaupungista luoteeseen ja noin 4,5 kilometriä Algarven A22-moottoritieltä pohjoiseen.
Radan rakentaja oli portugalilainen Parkalgar-yhtiö, jonka toimitusjohtaja on Paulo Pinheiro. Rakennusprojektin budjetti oli 200 miljoonaa euroa ja sisälsi itse radan lisäksi myöhemmin kesällä 2009 valmistuneen karting-radan, teknologiapuiston, 200 huoneen Radisson-hotellin, urheilukompleksin sekä 160 huoneistohotellihuonetta. Alueen kokonaispinta-ala on 300 hehtaaria.
Portimãon kaupunki on myöntänyt Parkalgar-yhtiölle 10 vuoden verohelpotukset ja matalan vuokran maa-alueelle. Algarven A22-moottoritieltä on tehty oma liittymä ja uusi tie moottoriradalle. Parhaiten rata-alueelle pääsee autolla. Lähin kansainvälinen lentokenttä on Faron kaupungissa, josta on 75 km ajomatka rata-alueelle.
Radalla on ajettu GP2-sarjan osakilpailu vuonna 2009 ja vuosina 2020–2021 radalla järjestettiin Formula 1 -sarjan Portugalin osakilpailu.
Varjosaari – piilossa keskellä Helsinkiä
Varjosaari – piilossa keskellä Helsinkiä on Maarit Verrosen kirjoittama paikallishistoria-aiheinen tietokirja vuodelta 2019. Kirjassa kerrotaan Helsingin Kulosaaren edustalla sijaitsevan pienen, 1960-luvun lopulta asti asumattomana olleen Varjosaaren historiasta. Kirjan on kuvittanut graafikko Laura Salama. Aiemmin Verronen on kirjoittanut kirjan Sulhanen Lapinniemen viimeinen saari Helsingin kantakaupungin länsipuolella sijaitsevasta, niin ikään 2000-luvulla asumattomasta, pienestä Sulhasen saaresta.
Charles Hall
upright|pienoiskuva|Charles Hall Charles Francis Hall (1821 – 8. marraskuuta 1871) oli yhdysvaltalainen pohjoisnapaseutuja vuosina 1860-1871 tutkinut löytöretkeilijä. Hall teki yhteensä kolme retkeä, joista kahdella ensimmäisellä hänen päätehtävänään oli löytää sir John Franklinin kadonneen retkikunnan jäännökset. Hän teki ensimmäisen retkensä yksin tutkien Frobisherinlahden seutuja. Toisella matkallaan hän tutki Kuningas Williamin saarta apunaan eskimoja. Hänen kolmatta retkeään rahoitti hallitus ja tällä kertaa Hallin tavoitteena oli päästä Pohjoisnavalle. Yritys kuitenkin epäonnistui, vaikkakin Hall purjehti pohjoisemmaksi kuin yksikään hänen edeltäjänsä.
Hall kuoli 8. marraskuuta 1871 ollessaan palamassa Polaris-laivalla tutkimusretkeltään. Kuolinsyy oli todennäköisesti sairaskohtaus, mutta jotkut epäilivät hänen tulleen myrkytetyksi.
DTM-kausi 2012
DTM-kausi 2012, oli saksalaisen vakioautoluokan kilpasarja DTM:n kolmastoista kausi. Sarja alkoi Saksan Hockenheimringin radalla ja päättyi samalla radalla. Sarjan mestaruuden voitti kanadalainen Bruno Spengler. Toiseksi sijoittui brittiläinen Gary Paffett ja kolmanneksi brittiläinen Jamie Green.
Sarjassa ajettiin ensimmäistä kertaa uuden mallisilla DTM-autoilla ja samalla mukaan tuli paluun tehnyt saksalainen autonvalmistaja BMW.
Kolmen sepän patsas
thumb|Kolmen sepän patsas liiketalojen keskellä. Kolme seppää (myös Kolmen sepän patsas) on Felix Nylundin veistos Helsingin Aleksanterinkadun ja Mannerheimintien risteyksessä, Kolmensepänaukiolla. Vuonna 1932 paljastetussa realistisessa teoksessa kolme alastonta seppää takoo rautaa. Kolme seppää oli ensimmäisen ammattimaisen taidevalajan Arttu Halosen suurikokoisin valutyö. Pronssivalu tehtiin Halosen taidevalimossa Lapinlahdella.
Felix Nylund osallistui jo vuonna 1913 J. V. Snellmanin muistomerkkikilpailuun seppä-aiheisella ehdotuksella. Vuonna 1919 hän luonnosteli monumentaalisen patsaan, jossa kolme seppähahmoa oli sijoitettu kymmenen metriä korkean kivipylvään päähän. Kumpikaan näistä veistoksista ei toteutunut, mutta Nylund hyödynsi niitä Kolmen sepän patsasta veistäessään. Veistoksen kolmesta sepästä yksi on mestariseppä, joka pitelee taottavaa rautaa alasimen päällä ja käyttää pajavasaraa. Kaksi muuta seppää takoo suurilla moukareilla. Seppien vartalomalleina Nylund käytti Voimistelu- ja Urheiluseura Jyryn painijoita. Mestarisepällä on runoilija Arvid Mörnen kasvonpiirteet, moukariaan ylhäällä pitävällä sepällä Nylundin omat kasvonpiirteet, ja moukariaan alhaalla pitävällä sepällä kivenhakkaaja Aku Nuutisen kasvonpiirteet. Vartaloiden malleina on sanottu olleen muurari Paavo Koskinen ja poliisi Sundström.
Kolme seppää vaurioitui jatkosodan pommituksissa 1944. Tuhon jälkiä on yhä nähtävillä patsaan jalustassa ja esimerkiksi alasimessa on pomminsirpaleiden tekemä reikä. Helmikuun 26. suurpommituksen jälkeen patsas irrotettiin jalustastaan ja siirrettiin Vantaalle, jossa se haudattiin suojaan Hakkilan hiekkakuoppaan.
Kolmen sepän patsas on suosittu kohtaamispaikka Helsingin keskustassa. Seppien työasentoja tutkineet ovat todenneet patsaan asetelman olevan enemmänkin taiteellinen kuin realistinen: hahmot seisovat niin lähellä toisiaan, että jos todelliset sepät yrittäisivät takoa tällä tavoin, he löisivät alasimen sijaan toisiaan päähän.
Gabriele Hierdeis
Gabriele Hierdeis on saksalainen sopraano. Hän opiskeli Frankfurt am Mainin musiikkikorkeakoulussa ja sai maisterinarvot sekä ooppera- että konserttipuolelta. Vuonna 2003 hän suoritti Konzertexamenin, joka vastaa tohtorin arvoa esittävissä taiteissa.
Kolmen sepän patsas
Kolmen sepän alkuperäiset kipsimallit on sijoitettu Työväen Akatemian kirjastoon.
Gabriele Hierdeis
Saksan ulkopuolella Hierdeis on esiintynyt muun muassa Moskovassa, Permissä ja Yhdysvaltain Lincoln Centerissä. Hierdeis on levyttänyt muun muassa CPO:lle, Brilliant Classicsille ja Harmonia Mundille. Hänen ohjelmistonsa ulottuu barokista nykyaikaan ja kattaa yksinlaulujen, kamarimusiikin ja oratorioiden ohella oopperaa. Hierdeis on kantaesittänyt Wolfgang Rihmin, Helmut Lachenmannin, Salvatore Sciarrinon sekä Marc Andrén teoksia ja tehnyt yhteistyötä sellaisten kapellimestareiden kuin Sylvain Cambrelingin, Beat Furrerin, Franck Ollun, Bernhard Kontarskyn, Frieder Berniusin, Konrad Junghänelin, Michael Schneiderin ja Johannes Debusin kanssa. Kokoonpanoja, joiden kanssa Hierdeis on tehnyt yhteistyötä, ovat olleet muiden muassa La stagione Frankfurt ja Cantus Cölln.
Kolmen sepän patsas
Nykyisin Kolme seppää saa tonttulakit joka vuosi marraskuun lopussa Helsingin yliopiston opiskelijajärjestön Limes ry:n järjestämissä Wappujouluissa.
Hovden (Bykle)
thumb|Hovdenin laskettelurinteet kesäaikaan Hovden on taajama ja hiihtokeskus Byklen kunnassa Itä-Agderin läänissä Norjassa. Se on etelä-Norjan tärkeimpiä etenkin talvimatkailuun keskittyneitä kohteita, jossa sijaitsee laskettelurinteitä hiihtohisseineen, hiihtolatuja, kylpylä, sekä muita ulkoiluaktiviteetteja. Hovden sijaitsee noin 270 km Oslosta länteen, 209 km Kristiansandista pohjoiseen ja 255 km Bergenistä kaakkoon. Noin puolet Byklen kunnan 920 asukkaasta asuu Hovdenissa. Alue on noin 800-1500 metriä merenpinnan yläpuolella.
Kolmen sepän patsas
Maaliskuussa 2023 patsas käärittiin Suomen euroviisuehdokas Käärijän tunnusasuun. pienoiskuva|Kolme seppää tauolla, 2014.
Hovden (Bykle)
Aiheesta muualla
59.55986°N, 7.35606°W
Gabriele Hierdeis
Yksi Hierdeisin ohjelmistoon keskeisesti kuuluva teos on Luciano Berion Sequenza 3, jonka hän on levyttänytkin.
Alpo Vuolle
thumb|Alpo Vuolle Alpo Viljami Vuolle (7. maaliskuuta 1916 Peräseinäjoki – 30. huhtikuuta 1997) oli suomalainen näytelmäkirjailija.
Vuolle toimi nuorisoseurojen näytelmänohjaajana sekä opettajana kansalais- ja työväenopistoissa. Hän oli Uudenmaan nuorisoseurojen liiton puheenjohtaja ja Suomen Näytelmäkirjailijaliiton jäsen.
Vuolle kirjoitti näytelmien ohella myös runoja.
Fallen (Transformers)
Fallen on Transformers-universumissa esiintyvä Blendtron. Simon Furmanin luoma hahmo esiintyi ensimmäisen kerran vuonna 2003 Transformers: The War Within: The Dark Ages -sarjakuvalehden ensimmäisessä numerossa. Fallen on yksi 13 alkuperäisestä Primesta, jotka asuttivat planeetta Cybertronia. Fallen oli ensimmäisiä pahoja transformereita. Hänen oikea nimensä on ilmoitettu olevan Megatronus.
The War Within: The Dark Ages
Kun Optimus Prime ja Megatron katosivat avaruussillan läpi toiseen paikkaan universumissa, samalla avaruussilta avasi tien paikkaan, jonne Fallen oli kauan sitten vangittu. Fallen pääsi palaamaan Cybertronille ja värväsi kolme avukseen Decepticonia nimeltä Bludgeon, Mindwipe ja Bugly, jotka täten muodostivat Kaaoskolmikon. Fallen tavoitteli potentiaalisten transformerien kipinöitä. Ja nämä potentiaaliset ovat Jetfire, Grimlock, Hot Spot ja Blitzwing. Fallen yritti herättää niillä transformerien jumalan, Primusin, voidakseen tuoda Cybertronille jotain äärettömän pahaa. Suunnitelma kuitenkin epäonnistui, kun Primus yhtäkkiä heräsi ja tuhosi Fallenin.
Transformers: Kaatuneiden kosto
Transformers: Kaatuneiden kostossa Fallen oli alun perin yksi seitsemästä Primesta, jotka Allspark loi ensimmäisenä ja jotka hallitsivat Cybertronia. Mutta sitten Fallen petti heidät ja halusi tuhota Maan auringon. Toisin kuin muissa Transformers-jatkumoissa, Fallen olikin Decepticonien perustaja Megatronin sijasta ja Megatron Fallenin oppipoika, joka auttoi tätä kokoamaan uusia palvelijoita. Kaksi vuotta Mission Cityssä käydyn taistelun jälkeen, Fallen näyttäytyi Autoboteille ja ihmisille ensimmäistä kertaa. Fallen kuoli, kun Optimus repi häneltä kasvot ja kipinän irti Egyptissä käydyssä taistelussa.
Fallen ja muut kuusi alkuperäistä Primea eivät muuntaudu miksikään, mutta Fallenin leluversio muuntautuu cybertronilaiseksi hävittäjäksi.
26. tammikuuta
26. tammikuuta on gregoriaanisen kalenterin mukaan vuoden 26. päivä. Vuodesta on jäljellä 339 päivää (karkausvuonna 340).
Fallen (Transformers)
Transformers: Exodus
Kirjassa Transformers: Exodus Megatron muokkasi nykyisen nimensä Megatronuksen nimestä.
Transformers: Exiles
Kirjan Transformers: Exiles mukaan Megatronus pakotti yhden tovereistaan, naispuolisen aseseppä Solus Primen, takomaan Tuomionpäivän tykin, joka tappaa transformerin yhdellä laukauksella. Myöhemmin hän käytti sitä Soluksen tappamiseen.
Tuomionpäivän tykki oli tuntemattomalla tavalla päätynyt pois Megatronuksen käsistä ja muodostunut planeetta Junkionin ytimeksi suuren painovoimavaikutuksensa vuoksi.
The Covenant of Primus
Kirja Transformers: The Covenant of Primus selitti tarkemmin Megatronuksen elämäntarinan. Alun perin Megatronus ja Solus Prime "rakastivat" toisiaan huolimatta Tuomionpäivän tykin olemassaolosta. Mutta nämä välit joutuivat koetukselle, kun Liege Maximo paljasti Megatronukselle tämän olevan epäiltynä yhdeksi Unicronin saastuttamista Primeista. Maximo käski Quintus Primen luoda eräänlaisia mekaanisia petoja, joiden hän uskotteli uhkaavan Cybertronia. Niiden kautta hän yritti saada Solus Primelta uusia taisteluvarusteita. Solus kieltäytyi, vaikka ottikin vastaan tältä yhden pienen robotin lemmikikseen. Maximo käski Megatronusta suostutella Solusta muuttamaan mielensä. Mutta Megatronus tajusi Maximon huijanneen häntä ja yritti vakuuttaa Solukselle tämän lemmikin olevan vakooja. Solus ei uskonut häntä ja alkoi vaatia Fallenia palauttamaan Tuomionpäivän tykin. Siitä hyvästä Megatronus kuvitteli "rakkauttensa" olleen pelkkä harhaa ja tappoi Soluksen saaden samalla muiden Primejen vihat niskaansa. Lopulta Megatronus tajusi virheensä ja tapettuaan Maximon uudelleennimesi itsensä "Falleniksi" ja lähti Cybertronilta.
Transformers: Prime
Ensimmäisellä kaudella Starscreamin pyytäessä Autoboteilta lupaa liittyä heihin, Bulkhead sarkastisesti kuvaili, että Starscreamin liittyminen heihin tuntuisi "siltä kuin lobbaisi Fallenin kanssa". Lisäksi Ratchet mainitsi kauden lopulla kuinka Megatron oli nimennyt itsensä Fallenin alkuperäisen nimen (Megatronus) mukaan.
Bertram Brockhouse
Bertram Neville Brockhouse CC, FRSC, (15. heinäkuuta 1918 – 13. lokakuuta 2003) oli kanadalainen fyysikko. Hänelle ja Clifford Shullille myönnettiin vuonna 1994 Nobelin fysiikanpalkinto neutronispektroskopian kehittämisestä. Brockhouse ja Shull saivat Nobel-palkintonsa kaikista myöhiten, kun verrataan palkitsemis- ja palkitsemiseen johtaneen työn ajankohtia.
Töyhtöiibis
Koko ja ulkonäkö
Töyhtöiibis kasvaa 70–80 senttimetriä pitkäksi ja sen siipien kärkiväli on 120–135 cm. Sen höyhenpeite on kiiltävän musta ja niskassa on töyhtömäinen harja. Pää on kalju, vaaleanpunertava ja ryppyinen.
Levinneisyys
Töyhtöiibiksiä elää Marokossa, Turkissa ja Syyriassa. Marokon populaatiossa elää vähintään 95 prosenttia kaikista villeistä töyhtöiibiksistä. Niitä on myös istutettu Itävaltaan ja Saksaan (noin 30 yksilöä) ja Espanjaan, missä laji on vihdoin alkanut lisääntyä 500 vuoden tauon jälkeen.
Töyhtöiibiksen kanta on pieni, mutta Marokon kanta on kasvussa onnistuneiden suojelutoimien ja useiden onnistuneiden pesintöjen jälkeen. Laji luokitellaan erittäin uhanalaiseksi.
Jeremy McGrath
pienoiskuva|Jeremy McGrath vuonna 2009. Jeremy McGrath (s. 19. marraskuuta 1971 San Francisco, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen, uransa lopettanut supercross-kuljettaja. McGrath ajoi AMA Supercross -sarjaa.
Laodike V
Laodike V (k. 150 eaa.) oli Seleukidien hallitsijasukuun kuulunut prinsessa ja Makedonian kuningas Perseuksen vaimo.
Perseus kuitenkin kukistettiin kolmannessa makedonialaissodassa, jonka jälkeen Laodike palasi Syyriaan. Hän kuoli vuonna 150 eaa.
Zug
Zug on Sveitsissä sijaitseva kaupunki ja samannimisen kantonin pääkaupunki. Kaupungissa on vajaat 30 000 asukasta, joista pääosa on saksankielisiä. Ulkomaalaisten osuus vakituista asukkaista on 33 % (31.12.2015).
Maantiede
Zug sijaitsee Zuginjärven rannalla. Lorze laskee järveen kaupungin läpi.
Liikenne
Zugista on rautatie neljään suuntaan. Rata Zuginjärven itärannalla Arth-Goldauhun yhdistää Zugin Gotthardin rautatiehen. Rautatie länteen Luzerniin kulkee Rotkreuzin kautta. Zürichiin on kaksi yhteyttä; toinen kulkee Affoltern am Albisin kautta, toinen Thalwilin kautta. Kaikki yhteydet on rakennettu 1800-luvun loppupuolella.
Kaukojunat (Intercity- ja Eurocity-junat) Zürichistä Gotthardin pohjatunnelin kautta Luganoon, Chiassoon ja Milanoon kulkevat Zugin kautta. Zugista on puolen tunnin välein taajamajunayhteys (IR, RE) Luzerniin, Zürichiin, Zürichin lentoasemalle ja Baariin sekä kahden tunnin välein Erstfeldiin. Kaksi Zürichin seudun lähiliikennereittiä (S-Bahn Zürich: S5 ja S24) ulottuvat Zugiin: S5 kulkee Affoltern am Albisin kautta Zürichiin ja edelleen Pfäffikoniin, S24 kulkee Thalwilin kautta Zürichiin sekä edelleen Winterthuriin ja Schaffhauseniin. Keski-Sveitsin lähiliikenneverkoston (S-Bahn Zentralschweiz) reitit S1 ja S2 kulkevat Zugin kautta: S1 kulkee reittiä Baar–Zug–Luzern(–Sursee) 15 minuutin välein, S2 kulkee 1–2 kertaa tunnissa reitillä Baar–Zug–Arth-Goldau. Zugin rautatieaseman kautta kulkee päivittäin runsaat 500 matkustajajunaa.
Moottoritie A4a yhdistää Zugin moottoritiehen A4. Matka lähimmälle lentokentälle Zürich-Klotenille on noin 45 kilometriä.
Zuginjärvellä on reittilaivaliikennettä huhtikuun ja lokakuun välisenä aikana. Kolme laivaa kuljettaa vuosittain noin 100 000 matkustajaa.
Zugin Schöneggistä on funikulaarirata kaupungin itäpuoliselle vuorelle, Zugerbergille. Schöneggiin on Zugin rautatieasemalta bussiyhteys. Funikulaarin matka-aika on 8 minuuttia. Reitin pituus on 1 261 metriä ja korkeusero 366 metriä. Funikulaarin yläasema on 926 metrin korkeudessa ja sen vuosittainen matkustajamäärä on reilut 300 000.
Edellisen päivän saari
Edellisen päivän saari on Umberto Econ kirja vuodelta 1994. Suomeksi se ilmestyi vuonna 1995.
Zug
Talous
Zugin kantoni on tunnettu Sveitsin veroparatiisina maan alhaisimman verokannan ansiosta. Alhainen verokanta on tuonut Zugin kaupunkiin lukuisia monikansallisten yritysten päätoimistoja. Etenkin monella raaka-aineilla kauppaa tekevällä firmalla on päätoimisto ja tytäryhtiö Zugissa. Zugin kantonin 330 raaka-aiheen kaupankäyntiin liittyvästä yrityksestä 250 on Zugin kaupungissa. Esimerkkeinä suurista raaka-ainekaupan firmoista Stemcor on yksi maailman suurimmista teräskauppaa tekevistä firmoista, Rusal johtavista alumiinin tuottajista ja Gazprom, Essar ja Statoil ovat maailmanlaajuisestikin katsottuna öljy- ja maakaasun kaupankäynnin jättiläisiä. Tämän kaltaisten jättiyritysten lisäksi Zugissa kukoistaa postilaatikkofirmoja ylläpitävä välikäsibisnes (saksaksi Trauhand) ja holdingyritykset. Alhaisen verotuksen vastapainona on korkeat hinnat kaikessa elämiseen tarvittavassa. Vuokrataso on maan korkeimpia. Kaupungin reilulle 23 000 asukkaalle on tarjolla noin 24 000 työpaikkaa ja noin 12 000 rekisteröityä yritystä. Siemens Building Technologies tarjoaa 1 900 työpaikkaa ja on siten Zugin suurin työnantaja. Muita merkittävän suuria työnantajia Zugin kaupungissa on Metall Zug Gruppe, Zugin kantoni ja Zugin kaupunki, Johnson & Johnson, Zuger Kantonalbank, ruokamarketti Coop ja Unilevel.
Antigua (Guatemala)
Antigua tai Antigua Guatemala on vanha Guatemalan pääkaupunki, kuten nimikin viittaa (vanha Guatemala). Se sijaitsee 50 kilometrin päässä nykyisestä pääkaupungista Guatemalasta. Antiguan asukasluku on noin 46 000 (vuonna 2018).
Edellisen päivän saari
Kirja kertoo 1600-luvun italialaisesta herrasmiehestä, Roberto de la Grivestä, joka ainoana selviää myrskyn aiheuttamasta haaksirikosta. Hän rantautuu autiolle laivalle, jonka uumenista paljastuu useita yllätyksiä. Edellisen päivän saari on historiallinen seikkailuromaani ja kaunokirjallinen viitelabyrintti. Päähenkilön muistiinpanojen avulla kuvataan Casalen kaupungin piiritystä kolmikymmenvuotisessa sodassa, Pariisin hovielämää kieroiluineen, meridiaanin metsästystä ja sympatiapulverin salaisuuksia. Eco leikkii viitteillä historiallisista kirjoituksista aina nykypäivään saakka, uskonnollisista ja metafyysisistä pohdiskeluista nykyaikaiseen agenttiromaaniin. Pohjimmiltaan kirja kuitenkin kertoo 1600-luvusta, jolloin moderni tiede oli vielä lapsenkengissä ja perinteiset uskomukset vallalla.
Zug
Zugin suomalaisyhteisö
Työ ja muu elämä on kuljettanut Zugiin monia suomalaisia ja siellä on mm aktiivisesti toimiva Suomi-koulu, joka tarjoaa opetusta lapsille taaperoiästä alkaen aina 12-vuotiaaksi asti. Zugin jääkiekkojoukkueessa EV Zugissa pelasi kaudella 2015/2016 Jarkko Immonen ja Santeri Alatalo.
Antigua (Guatemala)
Unesco lisäsi kohteen maailmanperintöluetteloon vuonna 1979.
Antiguaa pidetään espanjankielisen Amerikan kulttuurikeskuksena. Sinne perustettiin myös Keski-Amerikan ensimmäinen yliopisto: Universidad de San Carlos de Guatemala.
Antiguan historiaa
left|thumb|Pääsiäisviikolle tehty koristematto Antiguan keskuskadulla. Kuva vuodelta 1980 Konkistadori Pedro de Alvarado perusti Guatemalan ensimmäisen pääkaupungin heinäkuun 25. päivänä 1524 Iximché-nimiselle paikkakunnalle. Intiaaneja vastaan käytävien sotien vuoksi Pedro de Alvaradon veli, Jorge de Alvarado, joka toimi väliaikaisena kuvernöörinä Pedro de Alvaradon ollessa Espanjassa, siirsi kaupungin kolmen vuoden kuluttua Almolongan laaksoon. Pedro Alvarado kuoli onnettomuudessa Guadalajaran lähistöllä heinäkuun 4. vuonna 1541, jonka jälkeen hänen leskensä, Doña Beatriz, nimitti itsensä Guatemalan kuvernööriksi.
1541: kaupungin tuho
Syyskuun 10. päivänä 1541 kaupunki tuhoutui tulivuori Aguan rinteiltä syöksyviin vesimassoihin. Onnettomuudessa kuoli myös Doña Beatriz, jonka palatsista on vielä jotakin nähtävissä. Tuhoutunut kaupunki tunnetaan nykyään Ciudad Vieja-nimisenä.
Uusi Antigua perustetaan
Espanjalaiset perustivat uuden kaupungin Panchoyn Laaksoon, muutaman kilometrin päähän tuhoutuneesta pääkaupungistaan. Uuden kaupungin kaupunginhallitus kokoontui ensimmäisen kerran maaliskuun 10. päivänä vuonna 1543 kuvernööri Francisco de la Cuevan ja piispa Marroquínin johdolla. Uusi kaupunki sai joitakin kuninkaallisia kunnianosoituksia. Kaarle V myönsi sen vaakunakilpeen Santiagon tunnukset, ja myöhemmin Filip II soi kaupungin nimeen lisättäväksi tittelin; La Muy Nobel y Muy Leal Ciudad de Santiago de Goathemala.
Yli kahden vuosisadan ajan kaupunki oli Keski-Amerikan, mukaan luettuina Chiapas ja Tabasco, hallinnollinen keskus. Kaupunki oli vuonna 1700 Latinalaisen Amerikan kolmanneksi suurin, jossa oli 6 000 taloa kuudenkymmenen kadun varrella, ja 70 000 asukasta. Kaupungissa oli 32 kirkkoa, yliopisto, seitsemän koulua ja 18 luostaria. Kaupungin 25 suihkulähdettä saivat vettä tulivuorten rinteiltä johdettua kolmea tiiliputkea pitkin.
1773: kaupunki tuhoutuu maanjäristyksessä
Vuosi 1773 alkoi sarjalla pienempiä maanjäristyksiä, jotka pakottivat asukkaat pakenemaan kaupungista. Intiaanit eivät suostuneet tuomaan elintarvikkeita kaupunkiin jääneille. Heinäkuun 13. päivän iltapuolella maanjäristys tuhosi kaupungin kahdessa minuutissa. Tulivuori Aguan rinteiltä syöksyvät vesimassat täydensivät tuhon.
Nähtävyydet
Antigua on tunnettu siirtomaa-aikaisista kirkoistaan, luostareistaan, mukulakivetyistä kaduistaan, puuleikkauksin koristetuista ovistaan, aukioistaan, suihkukaivoistaan ja katulyhdyistään. Kirkot luovat barokkityylisine julkisivuineen kaupungille aidon ja arvokkaan ilmeen. Siirtomaa-aikaan voi tutustua useassa eri museossa.
Tulivuoret
Kaupunki sijaitsee noin 1600 metrin korkeudessa laaksossa. Laaksoa ympäröi kolme tulivuorta: Agua, Acatenango ja Fuego. Lisäksi lähistöllä on aktiivinen tulivuori Pacayai.
Sulhanen Lapinniemen viimeinen saari
Sulhanen Lapinniemen viimeinen saari on Maarit Verrosen kirjoittama paikallishistoria-aiheinen tietokirja vuodelta 2014. Kirjassa kerrotaan Helsingin Lapinlahden edustalla, Länsiväylän varressa sijaitsevan pienen, vuodesta 1989 asumattomana olleen Sulhasen saaren historiasta. Jatkona teokselle Verronen julkaisi vuonna 2019 kirjan Varjosaari – piilossa keskellä Helsinkiä Helsingin Kulosaaren luona sijaitsevasta, samoin pienestä ja 1960-luvun lopulta asti asumattomana olleesta Varjosaaresta.
Helsingin kantakaupunki
thumb|350px|[[Helsinki|Helsingin kantakaupunki 1900-luvun alussa ennen vuoden 1906 alueliitosta. Korttelikaupungin alue loppuu Taka-Töölön ja Vallilan korkeudelle ja sen ulkopuolella on maaseutua.]] Helsingin kantakaupunki oli alkujaan alue, joka kuului kaupunkiin ennen 1. tammikuuta 1946 tapahtunutta suurta alueliitosta. Alueliitoksen jälkeen käytettiin myös nimityksiä Kanta-Helsinki ja liitosalue, jotka yhdessä muodostivat Suur-Helsingin. Kantakaupunki eli Kanta-Helsinki tarkoitti kaupunginosia 1–27. Kaupungin hallinnossa käytettiin usein jakoa kantakaupunki – esikaupungit (ruotsiksi stadskärnan – förstäderna). Nimitykset liikekeskusta eli "city" ja ydinkeskusta alkoivat yleistyä 1960-luvulla.
Vuosien kuluessa liitosalue-nimityksen käyttö alkoi vähetä ja samalla käsitteen kantakaupunki tarkkarajaisuus hämärtyä. Kantakaupunki-sanan merkitys alkoi riippua siitä, miten kukin puhuja sen ymmärsi. Se alkoi tarkoittaa tarkemmin määrittelemätöntä Helsingin ydinaluetta, esikaupunkien ja lähiöiden vastakohtana. Idässä ja lännessä kantakaupungin rajoina ovat kyllä selvästi suuret merenlahdet ja niitä ylittävät sillat, mutta varsinkin pohjoisraja on käynyt epäselvemmäksi.
Melko usein kantakaupungiksi ymmärretään se alue kaupungista, jota raitiovaunut palvelevat (kantakaupungin ulkopuolella raitiovaunut liikennöivät nykyisin vain Munkkiniemeen). Toinen yleinen käsitys kantakaupungista on ns. kivikaupunki tai korttelikaupunki, eli se alue kaupungista, jossa talot on rakennettu umpikorttelimaisesti, tiiviisti kiinni toisiinsa. Kolmas vaihtoehto on määritellä kantakaupunki siksi alueeksi, johon esikaupunkeihin johtavat moottoritiet päättyvät. Vielä 1960-luvulla kantakaupunkimaisen alueen pohjoisraja kulki jokseenkin selvästi Meilahden, Laakson ja Vallilan rakennettujen alueiden pohjoisreunaa pitkin; tosin myös esimerkiksi Käpylä kuului Helsinkiin jo ennen alueliitosta, mutta leveä rakentamaton vyöhyke erotti sen varsinaisesta kantakaupungista. Myöhemmin on kuitenkin Itä- ja Länsi-Pasila sekä Pikku-Huopalahti rakennettu kantakaupungin välittömiksi jatkeiksi tehden rajan entistä epämääräisemmäksi. Helsingin kantakaupunki on onnistuttu pitämään elävänä moottoriteiden, ostoskeskusten, yhdyskuntarakenteen hajautumisen, autoistumisen ja elämäntavoissa tapahtuneiden muutosten puristuksessa. Helsingin kaupunki aikoo myös jatkaa elävöittämistyötä houkuttelemalla kantakaupungille tapahtumia ja tekemällä keskustasta miellyttävän alueen oleskella, tehdä ostoksia ja töitä.
Helsingin eteläisessä suurpiirissä oli vuoden 2014 alussa asukkaita 106 201.
Helsingin niemen asukasluku oli vuonna 1967 noin 300 000, siitä se on vähentynyt puoleen eli 170 000 asukkaaseen vuoteen 2006 mennessä. Pudotus johtuu asuntojen muuttumisesta toimistokäyttöön ja siitä, että 1960-luvulla asui vielä paljon lapsiperheitä keskustan yksiöissä ja kaksioissa, mutta tämän jälkeen osa heistä muutti muualle pääkaupunkiseudulle tilavampiin asuntoihin. Nykyään myös asunnot ovat vähemmän tehokkaassa käytössä kuin ennen, sillä kun ennen esimerkiksi kalliolaisessa yksiössä asui neljä ihmistä, nykyään jopa kaksiossa saattaa asua ainoastaan yksi ihminen. Toisaalta toimistoja on alettu 2000-luvun puolessa välissä taas muuttaa asunnoiksi, etenkin hieman kauempana ydinkeskustasta.
Muu aluejako
Kaupungin virastot käyttivät usein aluejakoa, joka oli kulloinkin tarkoituksenmukainen. Tästä on esimerkkinä kaupunkisuunnitteluviraston aluejako vuodelta 1980.
Kaupungin aluejako
Vuonna 1984 otettiin käyttöön nykyinen piirijako. Tilastoissa käytettiin 1960-luvulta alkaen vuoteen 1984 seuraavanlaista jakoa: