cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ketiapiini
Haittavaikutukset
Ketiapiini aiheuttaa usein nielemisvaikeuksia (dysfagiaa) joka saattaa siinä tapauksessa että lääkkeen käyttäjä närästää tai oksentaa suuhunsa aiheuttaa sen, että närästystä tai oksennusta joutuu keuhkoihin ja seurauksena saattaa tulla aspiraatiokeuhkokuume (sisäänhengityskeuhkokuume) jonka kuolleisuus on korkea, koska tila on vaikeahoitoinen.
Lopettamisen yhteydessä
Lääkityksen lopettaminen aiheuttaa yli 10 %:lla käyttäjistä vieroitusoireina pahoinvointia, oksentelua, unettomuutta, päänsärkyä, ripulia, heitehuimausta ja ärtyneisyyttä. Lopettaminen kannattaa tehdä asteittain erittäin hitaasti. Näin hermosto ehtii tottua muutokseen ja vieroitusoireet eivät tule niin rajuina. Suositeltu tapa on kymmenen prosentin tekniikka. Nykyisestä annoksesta vähennetään kymmenys, pysytään siinä kunnes olo on hyvä ja tehdään toinen vähennys. Lopettaminen kestää kauan, mutta se maksimoi onnistumisen.
Yhteisvaikutukset
Alkoholia voi nauttia ketiapiinilääkityksen aikana ottaen huomioon, että yhteisvaikutus lisää väsymystä (sedaatio). Yhteiskäytössä suuret määrät keskenään voivat olla vaarallisia, mutta sairaalahoidolla ajoissa hoidettavissa. Maksaentsyymejä kiihdyttävät lääkkeet, kuten karbamatsepiini ja fenytoiini, pienentävät ketiapiinin pitoisuutta veressä. Greippimehua ei suositella juotavaksi, koska se voi vaikuttaa lääkkeen vaikutustapaan. Ketiapiinin ja bentsodiatsepiinin yhteishaittavaikutuksena saattaa tulla verenkiertokollapsi.
Yliannostus
Yliannostuksen oireita ovat uneliaisuus, väsymys, sydämen tiheälyöntisyys ja matala verenpaine. Yliannostus aiheuttaa sedaatiota, sydämen rytmihäiriötä, kouristuskohtauksia, pitkittyneen epilepsiakohtauksen, lihaskudoksen äkillisen vaurion, hengityslaman eli hengitysvaikeuksia, virtsaummen, sekavuutta, kiihtyneisyyttä tai pidentää sydämen QT-aikaa, kooman ja kuoleman. Yliannostus on vakavampi käyttäjillä, joilla on sydän- tai verisuonisairauksia.
Imeytyminen ja hajoaminen
Nopeavaikutteinen ketiapiini imeytyy nopeasti ruoansulatuskanavasta. Ketiapiini imeytyy elimistöön yli 95-prosenttisesti. Ketiapiinin pitoisuus veriplasmassa on suurimmillaan 1–2 tunnin kuluttua.
Ketiapiinilla on runsas ensikierron metabolia. Noin 83 prosenttia nautitusta ketiapiinista sitoutuu plasman proteiineihin. Nautitun ketiapiinin määrä ja veren ketiapiinipitoisuus korreloivat heikosti keskenään ja niiden välillä esiintyy jopa yli 20-kertaisia yksilöllisiä eroja.
Elimistöön päätynyt ketiapiini hajoaa maksassa ja ohutsuolessa esiintyvän CYP3A4-entsyymin toimesta ja vähäisemmissä määrin myös CYP2D6-entsyymin avulla. Norketiapiini eli N-desalkyyliketiapiini on ketiapiinin tärkein hajoamistuote.
Ketiapiini poistuu elimistöstä pääasiassa maksa-aineenvaihdunnan kautta. Ketiapiinin määrä veressä puoliintuu noin 7 tunnissa ja norketiapiinin määrä noin 12 tunnissa. Ketiapiinin puhdistuma verestä pienenee yli 65-vuotiailla noin 30−50 prosenttia, vaikeaa munuaisten tai maksan vajaatoimintaa sairastavilla noin 25 prosenttia.
Väärinkäyttö
Ketiapiinin väärinkäyttö, väärinkäytön yleisyys, turvallisuus ja vaikutukset eivät ole hyvin tunnettuja. Lääketieteellisissä aikakauslehdissä on kuvattu joitakin tapauksia joissa potilaan on todettu joko murskanneen ketiapiinipillereitä ja nuuskanneen sitä jauheena tai sekakäyttänyt sitä kokaiinin, marihuanan tai heroiinin kanssa vahvistaakseen näiden huumaavaa vaikutusta.
Valmistajan epäasiallinen toiminta
Ketipinorin valmistaja AstraZeneca on edistänyt ketiapiinin käyttöä muihin kuin sen myyntiluvassa mainittuihin sairauksiin vaikuttamalla rahoittamiensa koulutusten ja luentojen sisältöön ja palkkaamalla lääkäreitä puhumaan tällaisen käytön puolesta. AstraZeneca on palkannut myös lääkäreitä julkaisemaan omissa nimissään yhtiön itse tekemiä tutkimuksia. Lisäksi AstraZenecan henkilökunta osallistui kaikkiin tutkimuksiin, jotka käsittelivät yleistyneen ahdistuneisuushäiriön hoitoa ketiapiinilla.
Historia
Lääkkeen toi alun perin markkinoille lääketehdas Astra Zeneca vuonna 1997 nimellä Seroquel. Lääkkeen lyhytvaikutteisen version patentin vanhennuttua vuonna 2012 on markkinoille tullut useita rinnakkaislääkkeitä. Vuonna 2007 Hollannin lääkeviranomaiset hyväksyivät pitkävaikutteisen Seroquel Prolongin käytön skitsofrenian hoidossa ja näin depot-versio pääsi levitykseen Euroopassa. Suomessa pitkäaikaisvaikutteisen Seroquel Prolongin patenttisuoja on päättynyt ja vuodesta 2015 lähtien alkuperäistuotteen ohessa on ollut tarjolla halvempia rinnakkaisvalmisteita. Britanniassa ja Saksassa oikeus kumosi Seroquel Prolongin tuotesuojan jo vuonna 2012, mutta näillä päätöksillä ei ollut vaikutusta muihin Euroopan maihin.
Jukka Uunila
pienoiskuva|Jukka Uunila vuonna 1972. Jukka Ahti Juhani Uunila (alk. Ahti Juhani, 4. kesäkuuta 1923 Himanka – 22. marraskuuta 2021 Helsinki)  oli suomalainen urheiluvaikuttaja, jota vaikutusvaltansa ja uransa keston vuoksi on kutsuttu myös ”urheilun Kekkoseksi”. Näkyvimmissä tehtävissä hän oli Suomen Valtakunnan Urheiluliiton (SVUL) puheenjohtajana 1982–1993 (varapuheenjohtaja 1961–1981), Suomen Olympiakomitean puheenjohtajana 1969–1984 (varapuheenjohtaja 1965–1968), Suomen Urheiluliiton (SUL) puheenjohtajana 1965–1974 sekä Veikkauksen toimitusjohtajana 1973–1990.
Nuoruus
Ensimmäiset vuotensa Jukka Uunila asui Himangalla. Hänen isänsä Kalle toimi suojeluskunnan aluepäällikkönä ja äitinsä Sally kansakoulunopettajana. Jukalla oli kaksi veljeä, Yrjö ja Mikko. Perhe harjoitti myös maanviljelyä. Kun perhe muutti Kokkolaan, Jukka meni mukaan KPV:n jalkapallotoimintaan. Hänen lopulliseksi lajikseen tuli kuitenkin yleisurheilu, päälajina 400 metrin aitajuoksu kansallisella tasolla. Ura jäi lyhyeksi, kun hän ryhtyi valtakunnallisiin valmennus- ja järjestötehtäviin.
Ura
Uunila lähti kesällä 1941 lukiosta jatkosotaan ilmoittauduttuaan ensin vapaaehtoisena alokkaaksi. Sodan päätyttyä hän opiskeli Suomen urheiluopistossa Vierumäellä liikunnanohjaajaksi ja palkattiin Suomen Urheiluliiton yleisurheilun aluevalmentajaksi 1946–1949.
Uunila toimi Kuortaneen urheiluopiston ensimmäisenä johtajana 1949–1960, sen jälkeen Ilkka Oy:n toimitusjohtajana Seinäjoella 1960–1962 ja sitten Helsingissä Veikkauksen omistaman kirjapaino Kvartto Oy:n toimitusjohtajana 1962–1973 ja huipensi uransa Veikkauksen toimitusjohtajana.
Uunila oli karismaattinen johtaja. Hän suunnitteli koulupoikana upseerin uraa, mutta sota muutti suunnitelmat. Hän oli erinomainen puhuja ja esiintyjä, jolla oli urheilusta valtava tietomäärä ja laaja-alainen kokemus seuratasolta valtakunnallisiin järjestöihin. Häntä houkuteltiin politiikkaan, mutta hän ei koskaan suostunut minkään puolueen ehdokkaaksi vaaleissa.
Uunilan heikko puoli oli kielitaidon puute. Sen takia hän ei koskaan päässyt kansainvälisiin johtotehtäviin.
Uunilalle myönnettiin ansioistaan Suomen urheilun hyväksi Suomen urheilun suuri ansioristi vuonna 1983. Vuonna 2008 Uunila palkittiin Suomen urheilugaalassa Elämänurapalkinnolla työstään urheilun parissa. Hän on Suomen Urheiluliiton kunniapuheenjohtaja. Jyväskylän yliopistossa hän sai 1982 liikuntatieteiden kunniatohtorin arvon.
SUL
Uunila valittiin yleisurheilun lajiliiton Suomen Urheiluliiton johtokuntaan 27-vuotiaana 1951, nuorempana kuin kukaan sitä ennen tai sen jälkeenkään. Hän tuli SUL:n puheenjohtajaksi 1965, kun suomalainen yleisurheilu oli heikommalla tasolla kuin koskaan ennen, esimerkiksi vuoden 1966 EM-kilpailuista Budapestista ei saatu yhtään mitalia. Puheenjohtaja Uunila käynnisti 1960-luvun lopussa SUL:n kehittämisohjelman, johon liittyivät organisaation uudistaminen, taloustilanteen kohentaminen, valmentajakoulutuksen lisääminen, yleinen johtamiskoulutus myös piiri- ja seuratasolla sekä urheilijoiden harjoitusmahdollisuuksien parantaminen esimerkiksi uuden stipendijärjestelmän avulla. Puheenjohtaja Uunila hankki Suomeen kestävyysjuoksuvalmentaja Arthur Lydiardin Uudesta Seelannista. Lydiard sai aikaan perinteisen kestävyysjuoksun uuden nousun, jonka tuloksena olivat Juha Väätäisen menestykset Helsingin EM-kisoissa 1971 sekä Lasse Virénin ja Pekka Vasalan voitot Münchenin olympiakisoissa 1972. Uunila jätti SUL:n puheenjohtajuuden 1974, kun Suomi oli saavuttanut laajaa menestystä EM-kilpailuissa Roomassa.
Olympiakomitea
Olympiakomitean puheenjohtajana Uunila samalla tavalla uudisti järjestön organisaatiota ja kohensi sen taloutta. Hän oli 1950- ja 1960-luvuilla olympiajoukkueiden johtotehtävissä (joukkueen ylijohtaja Mexicossa 1968), ja on ollut paikalla kaikkiaan 20 olympiakisoissa.
SVUL
Urheilun keskusjärjestön SVUL:n puheenjohtajana Uunila joutui 1990-luvun alussa näkemään järjestön taloudellisen tuhon, kun nousukauden aikana SVUL sijoitti lainarahalla varojaan erilaisiin toimistotaloihin, laskettelukeskuksiin ja kelomajoihin, jotka 1990-luvun alun talouslamassa joutuivat ylivoimaisiin vaikeuksiin. Uunila oli vuosikymmeniä puhunut ja tehnyt työtä sen eteen, että Suomeen saataisiin yksi ja ainoa urheilun keskusjärjestö. Niitä oli 1990-luvun alussa vielä neljä: SVUL, Työväen Urheiluliitto (TUL), ruotsinkielisten urheilujärjestö CIF ja Suomen Palloliitto, jonka ohjelmassa tosin oli vain jalkapallo. Talouslaman takia valtiovalta ryhtyi toimiin säästöjen aikaansaamiseksi ja 1993 perustettiin uusi keskusjärjestö Suomen Liikunta ja Urheilu (SLU). Uunilan johtama SVUL oli kuitenkin lähes konkurssitilassa, eikä lähtenyt SLU:n jäseneksi. SVUL:n toiminta käytännössä loppui 1993, vaikka järjestöä ei ole koskaan virallisesti lakkautettu. Uunilan maineeseen tuli pieni tahra. Hän todisteli vastustaneensa SVUL:n hallituksessa huikeimpia investointisuunnitelmia, mutta jääneensä demokraattisessa päätöksenteossa vähemmistöön.
Veikkaus
Veikkauksen toimitusjohtajana Uunila oli kehittämässä perinteisen vakioveikkauksen ja loton oheen runsaasti uusia pelimuotoja. Veikkauksen liikevaihto ja tuotto moninkertaistuivat hänen aikanaan.
Kyra Kyrklund
Kyra Maria Christine Kyrklund (s. 30. marraskuuta 1951 Helsinki ) on Suomen kaikkien aikojen menestynein kouluratsastaja. Hän asuu valmentaja-aviopuolisonsa Richard Whiten kanssa Ison-Britannian Coolhamissa, jossa heillä on oma valmennuskeskus.
Ratsastusura
Kyrklund aloitti ratsastuksen 11-vuotiaana ratsastuskoulussa Helsingissä Kristina Idmanin opetuksessa. Tätä ennen hän oli ratsastanut kummitätinsä työhevosilla, mutta kun hän putosi selästä ja katkaisi käsivartensa, vanhemmat päättivät että hänen oli parempi saada kunnon opetusta. Hän aloitti kilpailemisen vuonna 1967 osallistumalla Dragon-nimisellä lainahevosella esteratsastukseen Lahdessa järjestetyissä pohjoismaisissa ratsastuskilpailuissa. Kahta vuotta myöhemmin hän sai ensimmäisen oman hevosensa Kasperin, jolla kilpaileminen jatkui junioritasolla menestyksekkäästi niin koulu-, este- kuin kenttäratsastuksessakin.
Vuonna 1972 Kyrklund lähti Ruotsiin Strömsholmin kansalliseen ratsastuskeskukseen opiskelemaan ratsastusta ja jäi sinne yli kahdeksi vuodeksi. Suomeen palattuaan hän työskenteli ensin estehevosten parissa mutta siirtyi myöhemmin puhtaasti kouluratsastajaksi. Hän perusti oman yrityksen, Helsingin Kilpatallin, ja johti sitä 1976–1991. Vuonna 1991 hän siirtyi Ruotsiin Flyingen orikeskukseen kouluratsastuksen päävalmentajaksi ja 1998 edelleen Ison-Britannian Länsi-Sussexiin johtamaan omaa valmennuskeskustaan.
Kyrklundin tunnetuin ratsu lienee karismaattinen musta ori Matador II, joka lopulta nosti hänet aivan maailman huipputasolle ja valittiin kansainvälisessä äänestyksessä vuonna 2015 maailman kaikkien aikojen parhaaksi kouluhevoseksi. Ori myös toipui Soulin olympialaisten jälkeen sairastetusta vakavasta ähkystä ja siihen liittyneistä suurista leikkauksista ja saavutti Kyrklundin kanssa vielä MM-hopeaa 1990, häviten ainoastaan maailman kouluratsastusareenoita tuolloin hallinneelle Nicole Uphoff-Beckerille ja Rembrandtille, sekä maailmancupin finaalivoiton 1991. Vuoden 1992 olympialaisilta odotettiinkin suuria, mutta Matadorin omistajat päättivät yllättäen hyvän tarjouksen saatuaan myydä oriin japanilaiselle kouluratsastajalle, ja Kyrklund näytti jäävän ilman olympiahevosta. Vuoden 1991 lopulla hän kuitenkin osti itselleen siron mustan venäläisoriin Edinburg. Puolessa vuodessa Kyrklund nosti tämän aiemmin Grand Prix -tasolla kilpailemattoman hevosen sensaatiomaisesti 5. sijalle olympialaisissa 1992.
Nykytilanne
Kyrklundin viimeisin arvokisaratsu on ruotsinpuoliveriruuna Max, hänen aiemmin ratsastamansa Masterin vuonna 1995 syntynyt jälkeläinen. Kyrklund ratsasti kouluratsastuksen MM-kilpailuissa Aachenissa vuonna 2006 Maxilla sijoittuen seitsemänneksi ja kahdenneksitoista. Huhtikuussa 2007 hän sijoittui Maxilla Las Vegasissa järjestetyissä kouluratsastuksen maailmancupin finaalissa neljänneksi, ja seuraavana vuonna ratsukko paransi sijoituksensa ’s-Hertogenboschissa kolmanneksi. Pekingin olympialaisissa elokuussa 2008 ratsukon sijoitus oli kahdeksas.
Syyskuussa 2009 Kyrklund ilmoitti, ettei hän kilpaile Maxilla enää huipputasolla. Hän jatkaa kuitenkin kouluratsastusuraansa uusilla hevosilla.
Saavutukset
Kyrklund valittiin myös sekä Sydneyn että Ateenan olympialaisiin, mutta hän joutui jäämään pois molemmista. Ennen Sydneyn olympialaisia hänen hevosensa Lillemarkens Arkibal sairastui poskiontelontulehdukseen, ja ennen Ateenaa hänen hevosensa Andiamo Tyme loukkaantui.
Kyrklund on voittanut kouluratsastuksen Suomen mestaruuden 11 kertaa: 1972, 1976–1980, 1983 ja 1986–1989. 1990-luvun alkupuolelta lähtien hänen kilpailemisensa kotimaassa on rajoittunut lähinnä Helsinki International Horse Show'hun.
Muuta
Kyrklund on kirjoittanut yhdessä Jytte Lemkowin kanssa ratsastusoppaan Kyra ja ratsastuksen taito (julkaistu myös ruotsiksi, englanniksi, saksaksi, tanskaksi ja hollanniksi), joka perustuu hänen koulutus- ja valmennusmenetelmiinsä.
Ilkka Laitinen
Ilkka Pertti Juhani Laitinen (22. elokuuta 1962 Nurmes – 29. syyskuuta 2019 Vantaa ) oli suomalainen kenraaliluutnantti. Hän toimi urallaan Rajavartiolaitoksen päällikkönä ja Euroopan unionin rajaturvallisuusvirasto Frontexin pääjohtajana.
Kyra Kyrklund
Muuta
Kyrklundin omistamalla Kyra K -tuotemerkillä myydään ratsastusvaatteita.
Ilkka Laitinen
Laitinen työskenteli Rajavartiolaitoksessa vuosina 1985–2004 toimien muun muassa Kaakkois-Suomen rajavartioston apulaiskomentajana sekä Ulkoministeriön rajaturvallisuusasiantuntijana. Toukokuussa 2005 hän siirtyi Euroopan unionin rajaturvallisuusvirasto Frontexin pääjohtajaksi.
Kyra Kyrklund
Muuta
Kyrklund perusti Ruskeasuolla sijaitsevan Helsingin Kilpatallin vuonna 1977.
Suomen Ratsastajainliitto myönsi Kyrklundille vuonna 1992 erityisen ansioituneille suomalaisille kilparatsastajille myönnettävän Mestariratsastajamerkin numero 1. Vuonna 2023 Kyrklund valittiin Suomen urheilun Hall of Fameen.
Huhtikuussa 2014 Kyrklundilla diagnosoitiin rintasyöpä.
Ilkka Laitinen
Laitinen ylennettiin kenraalimajuriksi vuonna 2015 ja kenraaliluutnantiksi 1. syyskuuta 2018 alkaen.
Laitinen jäi sairauseläkkeelle Rajavartiolaitoksen päällikön tehtävästä elokuun lopussa 2019. Hänet korvasi apulaispäällikkö Pasi Kostamovaara. Laitinen kuoli 29. syyskuuta 2019 vaikeaan sairauteen.
Gavin Griffin
Gavin Griffin (s. 28. elokuuta 1981 Darien, Illinois) on yhdysvaltalainen pokeriammattilainen. Hän oli ensimmäinen pelaaja, joka on voittanut sekä WSOP-, WPT- että EPT-turnauksen.
Griffin opiskeli Fort Worthissa Texasin kristillisessä yliopistossa neljä vuotta logopediaa. Hän työskenteli jakajana ennen siirtymistään pokeriammattilaiseksi. Vuonna 2004 Griffin voitti World Series of Pokerin 3 000 dollarin pot limit hold'em -turnauksen ja ansaitsi 270 420 dollaria. Hän oli voittaessaan 22-vuotiaana kaikkien aikojen nuorin WSOP-voittaja.
Helmikuussa 2007 Griffin oli kolmas WSOP:n oheisturnauksessa Harrah's Rincon -kasinolla ja ansaitsi 86 685 dollaria. Kuukautta myöhemmin hän otti uransa toistaiseksi arvokkaimman voiton oltuaan ykkönen European Poker Tourin Grand Finalissa Monte Carlossa. Griffin sai voitostaan 1 825 010 euroa. Turnauspaikan hän oli voittanut PokerStarsin nettisatelliittiturnauksen kautta.
Griffin saavutti historiallisen triplan (WSOP-, EPT- ja WPT-voitto) voittamalla tammikuussa WPT-turnauksen Borgata Winter Openissa. Ykköstila oli 1 401 109 dollarin arvoinen.
Huhtikuussa 2008 Griffinin pokeriuran turnausansiot ylittivät 4,4 miljoonaa dollaria.
Ha*Ash
Ha*Ash on yhdysvaltalainen, Lake Charlesin kaupungista kotoisin oleva suosittu latinopop-yhtye. Yhtyeessä on kaksi jäsentä: Ashley Grace (s. 27. tammikuuta 1987 Lake Charles, Yhdysvallat) ja Hanna Nicole (s. 25. kesäkuuta 1985 Lake Charles, Yhdysvallat).
Diskografia
Studioalbumit
Blackstar (animaatiosarja)
Blackstar on yhdysvaltalainen piirrossarja, jonka tuottivat Lou Scheimer ja Norm Prescott Filmationille. Sarjasta tuotettiin yhteensä 13 jaksoa, jotka esitettiin vuoden 1981 aikana. Kohtuullisten katsojalukujen myötä sarjasta oli suunnitteille toinen tuotantokausi, mutta se päätettiin silti lopettaa. Sarjan oletettiin saaneen vaikutuksia samaan aikaan esitetystä Thundarr the Barbarian -piirrossarjasta, jota esitettiin vuosien 1980–1983 aikana. Blackstarissa oli lisäksi useita yhtäläisyyksiä He-Maniin, jonka Filmation tuotti sarjan jälkeen.
Myöhemmin leluyhtiö Galoob tuotti toimintafiguureita sarjan päätyttyä vuosien 1983–1985 aikana yrittäen hyödyntää tuolloin He-Manin suosiota. Lisäksi itse sarja julkaistiin Yhdysvalloissa DVD:lle 22. elokuuta 2006 nimellä Blackstar: The Complete Series, joka sisältää sarjan kaikki 13 jaksoa ja lisämateriaalia.
Carl Gustaf von Kraemer
Von Kraemerin vanhemmat olivat eversti Carl Johan Alexander von Kraemer (1854–1920) ja Augusta Elisabeth von Essen af Zellie. Hän valmistui Haminan kadettikoulusta 1902 ja palveli Venäjän armeijassa 1902–1907 osallistuen Venäjän-Japanin sotaan. Armeijasta luutnanttina erottuaan von Kraemer oli Helsingin poliisilaitoksen opetusupseerina 1907–1909 sekä Ruokolahden piirin apulaisnimismiehenä ja Imatran poliisipäällikkönä 1909–1911. Hänet erotettiin poliittisesti epäluotettavana ja hän oli Tampereen paperikonttorin palveluksessa 1912–1914.
Von Kramer kutsuttiin palvelukseen elokuussa 1914 ensimmäisen maailmansodan alettua ja hän toimi kulkulaitosupseerina ja asemakomendanttina Pietarin-Moskovan sotilaskuljetuspiirissä suorittaen asemakomendantin tutkinnon 1915. Hän lähti Venäjältä tammikuussa 1918 ja osallistui valkoisten puolella Suomen sisällissotaan. Von Kramer oli Tampereen taistelun jälkeen kaupungin sotilaspoliisimestarina ja komendanttina heinäkuuhun 1918 saakka.
Von Kraemer oli yleisesikunnan kulkulaitostoimiston päällikkönä 1919–1937 ja sen jälkeen Kaukaan tehtaiden palveluksessa 1937–1951. Hän oli talvisodassa Päämajan huolto-osaston päällikkönä ja jatkosodan alussa hoiti erikoistehtäviä vuoteen 1942 saakka. Hänestä tuli ratsumestari 1918, majuri 1918, everstiluutnantti 1919 ja eversti 1932.
Von Kraemer oli naimisissa vuodesta 1909 Eugenie Kasatschkinin kanssa.
Teoksia
Nimellä C. G. von Kraemer:
Sjundeå Idrottsförening
Sjundeå Idrottsförening (Sjundeå IF, SIF) on vuonna 1918 perustettu siuntiolainen urheiluseura. Seuran päälajeina ovat käsipallo ja yleisurheilu. Käsipallossa SIF on Suomen parhaita seuroja sekä miesten että naisten puolella. Yleisurheilussa seura kuuluu seuraluokittelun valioluokkaan ja sillä on useampi kansallisen tason kestävyysjuoksija. Sjundeå IF:n puheenjohtaja on Catharina Dannbäck.
Historia
Seura perustettiin 21. kesäkuuta 1918 nimellä Sjundeå Idrotts- och Skytteförening. Ensimmäisten vuosikymmenten aikana lajeina oli hiihto, suunnistus ja yleisurheilu, sekä vuodesta 1933 myös pesäpallo.
Vuonna 1949 Sjundeå IF pelasi ensimmäisen käsipallo-ottelunsa. Seuraavana vuonna SIF voitti piirin aloittelijasarjan käsipallossa. 1950-luvulla erityisesti hiihto- ja yleisurheilujaostot menestyivät. 1950-luvun alussa myös painonnosto otettiin seuran toimintaan. 1950-luvun lopussa ja 1960-luvun aikana käsipallo kasvoi vahvemmaksi lajiksi seurassa. Samaan aikaan toiminta hiihdossa ja erityisesti suunnistuksessa väheni. Vuosina 1960 ja 1965 SIF pelasi käsipallon mestaruussarjassa, mutta molempina vuosina vierailu jäi vuoden mittaiseksi.
Vuonna 1979 seuran suunnistajat liittyivät uuteen suunnistusseuraan OK Orreniin ja seuraavana vuonna hiihtäjät vaihtoivat niin ikään uuteen IK Trissaniin. Tämän jälkeen seuralla on ollut kaksi jaostoa, käsipallo ja yleisurheilu. Näistä käsipallo oli selkeästi vahvempi 1980-luvulla, jolloin seura voitti useita Suomen mestaruuksia. Yleisurheilussa toimintaan kuului lähinnä junioritoimintaa vuoteen 1994. Silloin seurassa perustettiin SIF-löparstall, joka keskittyy keski- ja pitkänmatkanjuoksuun, ja vuodesta 1998 SIF on yleisurheilun seuraluokittelussa valioluokan seura. Myös käsipallossa SIF on 1990- ja 2000-luvuilla Suomen parhaita seuroja.
Käsipallo
Sjundeå IF pelaa käsipallon SM-sarjassa sekä miesten että naisten puolella. Seuralla on lisäksi juniorijoukkueita lähes joka ikäsarjassa.
Historia
Seuralla on pitkät perinteet käsipallon parissa. Käsipallo otettiin mukaan seuran toimintaan 1949, ja 1950- ja 1960-luvuilla käsipallotoiminta kasvoi vahvasti. 1960 SIF pelasi ensimmäistä kertaa käsipallon mestaruussarjassa, mutta seura putosi takaisin Suomensarjaan kauden jälkeen. 1965 SIF pelasi toisen kautensa mestaruussarjassa, mutta ei tälläkään kertaa pystynyt uusimaan sarjapaikkansa. A-pojat voittavat seuran ensimmäisen SM-kultamitalin käsipallossa 1973. Samana vuonna ensimmäinen Sjundeå Cup pelattiin, ja Sjundeå IF:n todettiin olevan sekä Suomen suurin käsipalloseura että paras junioriseura. Naisten joukkue otti neljä peräkkäistä mestaruutta vuosina 1976–1979. Miehet voittivat SM-kultaa 1981 ja 1982 sekä hopeaa 1980 ja 1983–1986. 1990-luvulla seura voitti useita Suomen mestaruuksia eri sarjoissa. 2004 miesten edustusjoukkueelle perustettiin tukiryhmä. Seuraavana vuonna, 2005, miesjoukkue voitti sekä SM-sarjan että Suomen cupin.
Tuoreimmat saavutukset
SM-mitalit miehet
SM-mitalit naiset
Yleisurheilu
Sjundeå IF:llä on 125 rekisteröityä yleisurheilijaa. Seuraa edustaa muiden muassa kestävyysjuoksijat Mårten Boström ja Obed Kipkurui.
TNGA-pohjalevy
TNGA-B
TNGA-B on suunniteltu pieniä automalleja varten.
Sjundeå Idrottsförening
Historia
Yleisurheilu oli mukana seuran toiminnassa jo perustamisvuodesta 1918. Yleisurheilijat menestyivät SM-kisoissa ja liittomestaruuskilpailuissa heti alusta. 1980-luvulla yleisurheilutoimiunta hiipui, samalla kun käsipallo kasvoi vahvemmaksi. Vuoteen 1994 seuralla on yleisurheilussa lähinnä junioritoimintaa. Silloin seurassa perustettiin keski- ja pitkänmatkanjuoksun erikoistalli SIF-löparstall. Pitkälti juoksutallin ansiosta seura nousi yleisurheilun seuraluokittelun valioluokan seuraksi vuonna 1998, ja on sen jälkeen pysynyt valioluokassa. Yleisurheilujaoston ensimmäinen SM-kulta tuli vuonna 1998 maastojuoksun joukkuekilpailussa sarjassa N 19. Mårten Boström voitti seuran ensimmäisen henkilökohtaisen SM-kullan yleisurheilussa seuraavana vuonna. Myös tämä kulta tuli maastojuoksussa, M 17 -sarjassa.
TNGA-pohjalevy
TNGA-C
TNGA-C on pohjalevyn ensimmäisenä esitelty versio, ja se on suunniteltu keskikokoluokan autoille, joissa moottori on sijoitettu poikittain.
TNGA-K
TNGA-K on suunniteltu suuremmille etu- ja nelivetoisille autoille, joissa moottori on sijoitettu poikittain.
TNGA-N
TNGA-N on suunniteltu suurille taka- ja nelivetoisille autoille, joissa moottori on sijoitettu pitkittäin.
TNGA-L
TNGA-L on suunniteltu suurille taka- ja nelivetoisille autoille, joissa moottori on sijoitettu pitkittäin.
Luettelo televisiosarjan Entourage jaksoista
Entourage on yhdysvaltalainen komediasarja, jonka on luonut Doug Ellin. Sarjaa esitettiin vuosina 2004–2011 HBO-kanavalla yhteensä kahdeksan tuotantokauden ja 96 jakson ajan. Ellin oli sarjan vastaava tuottaja yhdessä Mark Wahlbergin, Stephen Levinsonin, Dennis Biggsin, Rob Weissin ja Ally Musikan kanssa. Sarja, joka perustuu löyhästi Walhbergin omiin kokemuksiin elokuva-alasta, seuraa Vincent Chasea (Adrian Grenier), newyorkilaista näyttelijää, joka luo uraa Hollywoodissa. Vincent jakaa kokemuksensa hänen seurueensa kanssa, jonka jäsenet auttavat – ja joskus myös vaikeuttavat – hänen uraansa. Hänen seurueeseensa kuuluvat hänen velipuolensa ja kollegansa Johnny ”Drama” Chase (Kevin Dillon), hänen lapsuudenystävänsä ja managerinsa Eric ”E” Murphy (Kevin Connolly), hänen häikäilemätön agenttinsa Ari Gold (Jeremy Piven) sekä hänen toinen pitkäaikainen ystävänsä Salvatore ”Turtle” Assante (Jerry Ferrara). Entouragen ensimmäinen jakso esitettiin HBO:lla 18. heinäkuuta 2004, ja sen viimeinen jakso 11. syyskuuta 2011. Sarjalle tehtiin jatkoa vuonna 2015 elokuvan Entourage muodossa.
Steve Eisman
Steve Eisman (s. 8. heinäkuuta 1962) on yhdysvaltalainen yritysjohtaja ja sijoittaja, joka tuli tunnetuksi kun hän myi lyhyeksi CDO-johdannaisia vuosien 2007–2008 asuntokuplassa ja rikastui sillä. Eisman on Neuberger Bermanin toimitusjohtaja ja sijoitusportfolion johtaja. Eisman on kampanjoinut voittoa tavoittelevia korkeakouluja vastaan.
Näkemyksiä
Steve Eismanin mukaan setelirahoitus epäonnistui totaalisesti vastauksena finanssikriisiin 2008. Eismanin mukaan setelirahoitus ei kiihdyttänyt talouskasvua, vaan se aiheutti vain osakekurssien nousun pörssissä. Eisman kutsuu setelirahoitusta ”rahapolitiikaksi rikkaille ihmisille”.
Viron urheilu
Viron urheiluun sisältyy monenlaisia lajeja.
Olympialaiset
Viro on omana joukkueenaan osallistunut olympialaisiin vuosina 1920–1936 ja uudelleen vuodesta 1992 alkaen. Se on voittanut 13 kultamitalia ja yhteensä 41 mitalia.
Yleisurheilu
Virolaisista yleisurheilijoista olympiakultaa ovat voittaneet kymmenottelija Erki Nool vuonna 2000 ja kiekonheittäjä Gerd Kanter vuonna 2008. Maailmanmestaruuden ovat voittaneet keihäänheittäjä Andrus Värnik vuonna 2005 ja Gerd Kanter kiekonheitossa vuonna 2007. Euroopan-mestareita ovat kuulantyöntäjät Arnold Viiding vuodelta 1934 ja Aleksander Kreek vuodelta 1938 sekä Erki Nool kymmenottelussa vuonna 1998.
Pohjoismaiset hiihtolajit
Maastohiihtäjät Andrus Veerpalu ja Kristina Šmigun-Vähi voittivat kumpikin kaksi olympiakultaa 2000-luvun ensimmäisellä vuosikymmenellä.
Jääkiekko
Virossa jääkiekon korkein sarjataso on Meistriliiga eli Coolbet Hokiliiga. Viron jääkiekkomaajoukkueen ensimmäinen ottelu oli 20. helmikuuta 1937 Suomea vastaan pelattu ottelu. Suomi voitti ottelun lukemin 2–1. Joukkue on pelannut viime aikoina jääkiekon maailmanmestaruuskisoissa 1. divisioonassa. Tallinnassa syntynyt Robert Rooba on pelannut SM-liigassa, Suomen korkeimmalla sarjatasolla, kohtalaisella menestyksellä.
Jalkapallo
Korkeimman jalkapallosarjatason nimi Virossa on myös Meistriliiga (tai Premium liiga). Parhaiten menestynyt joukkue on FC Flora, jolla on 12 mestaruutta, viimeisin vuodelta 2019.
Koripallo
Viron miesten koripallomaajoukkue sijoittui yhdeksänneksi Berliinin olympialaisissa 1936. Joukkue on pelannut Euroopan-mestaruuskilpailuissa vuosina 1937, 1939, 1993, 2001 ja 2015; kahdessa ensimmäisessä turnauksessa se sijoittui viidenneksi ja vuonna 1993 kuudenneksi.
Virolainen Tiit Sokk kuului Neuvostoliiton olympiavoittajajoukkueeseen vuonna 1988.
Lentopallo
Viron miesten lentopallomaajoukkue on pelannut viidesti Euroopan-mestaruuskilpailuissa vuodesta 2009 alkaen; parhaimmillaan se on sijoittunut 11:nneksi vuonna 2015.
Virolainen Viljar Loor kuului Neuvostoliiton olympiavoittajajoukkueeseen vuonna 1980.
RPK-74
thumb|280px|RPK-74 RPK-74 (, Rutšnoi Pulemjot Kalašnikova) on neuvostoliittolaista alkuperää oleva 5,45 × 39 mm:n patruunaa ampuva pikakivääri, joka otettiin neuvostoarmeijan käyttöön 1970-luvun jälkipuoliskolla.
RPK-74 on käytännössä kaliiperia lukuun ottamatta sama ase kuin sen aiempi 7,62x39mm:n patruunaa ampunut versio RPK. Molemmat aseet muistuttavat hyvin läheisesti, niin ulkoisesti kuin teknisestikin, Kalashnikovin suunnittelemia AK-sarjan rynnäkkökivääreitä.
RPK-74:n tulinopeus on noin 600 laukausta minuutissa. Ase on ryhmäaseeksi kevyt, paino on vain noin 4,6 kg tyhjänä. Paino ladattuna riippuu käytetystä lippaasta, niitä on kahta eri tyyppiä: 45 patruunan kaksirivinen käyrä tankolipas ja 75 patruunan rumpulipas. RPK-74:ssä voidaan tarvittaessa käyttää myös AK-74:n 30 patruunan lippaita.
RPK-74:ää käytetään tällä hetkellä Venäjän armeijan jalkaväkiryhmien tukiaseena. Ase on varmatoiminen, mutta käyttöarvoa rajoittaa tämäntyyppisille aseille tyypillisesti se, että suljetulla lukkomekanismilla toimivan aseen ohuehko piippu kuumenee sarjatulella nopeasti, eikä ole käyttäjän vaihdettavissa.
Aiheesta muualla
RPK
Eugen Weidmann
thumb|right|Eugen Weidmann Eugen Weidmann oli viimeinen julkisesti teloitettu henkilö Ranskassa.
Weidmann syntyi Frankfurt am Mainissa liikemiesperheeseen. Hän kävi koulunsa Frankfurtissa.
Ensimmäisen maailmansodan syttyessä hänet lähetettiin isovanhempiensa luokse. Tuolloin hän alkoi varastella. Parikymppisenä hän istui viisi vuotta vankilassa ryöstön takia.
Vankilassa ollessaan Weidmann tapasi kolme miestä, joista tulisi myöhemmin hänen rikoskumppaneitaan: Roger Million, Blanc ja Fritz Frommer. Vapauduttuaan vankilasta he suunnittelivat sieppaavansa Ranskassa vierailevia rikkaita turisteja ja varastavansa heidän rahansa. He vuokrasivat tätä tarkoitusta varten huvilan Saint Cloudista, läheltä Pariisia.
Heidän ensimmäisen kidnappauksensa epäonnistui, koska uhri taisteli niin voimakkaasti, että heidän oli päästettävä hänet menemään. Heidän toinen yrityksensä onnistui: he sieppasivat, ryöstivät ja murhasivat New Yorkista tulleen tanssijattaren Jean de Koven. Hänet haudattiin huvilan puutarhaan heinäkuussa 1937.
Saman vuoden syyskuun ensimmäisenä Weidmann palkkasi kuskin nimeltä Joseph Couffy ajamaan hänet Ranskan Rivieralle, jossa hän ampui Couffyn ja varasti hänen autonsa. 17. elokuuta 1937 Million ja Weidmann järjestivät tapaamisen nuoren teatterituottaja Roger LeBlondin kanssa, luvaten rahaa hänen esityksiinsä. Sen sijaan Weidmann ampui häntä päähän takaapäin ja varasti hänen lompakkonsa.
Seuraavaksi Weidmann ampui kiinteistövälittäjä Raymond Lesobren, joka oli esittelemässä taloa hänelle. Weidmann ryösti hänen autonsa ja lompakkonsa. 3. syyskuuta 1937 Weidmann ja Million houkuttelivat Janine Kellerin, yksityisen hoitajan, luolaan työtarjouksen perässä. Weidmann tappoi hänet ja ryösti hänen omaisuutensa. Keller oli viides ja viimeinen uhri.
Virikerehu
Virikerehulla tarkoitetaan rehua, jolla ei ole ravinon saannin kannalta juurikaan merkitystä mutta niitä annetaan elämille sen takia, että se tarjoaa virikkeittä ja lisäämään viihtyvyyttä. Esimerkkejä virikerehuista on siipikarjalla heinä ja nurmi ja märehtijöillä ja hevosilla olki.
Vetsijoki
Joen valuma-alueen pinta-ala on 701,9 neliökilometriä ja se on Tenon eteläinen sivujoki. Joki saa alkunsa Vetsijärvestä  Utsjoella ja laskee Tenoon Utsjoen Vetsikon kylän luona.
Jamshedpur
Jamshedpur on kaupunki Jharkhandin osavaltiossa Intiassa. Kaupungissa asui vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan 629 659 asukasta ja sen metropolialueella 1 337 131 asukasta. Jamshedpurin perusti Intian teollistumisen johtohahmo Jamsetji Tata, Tata Steelin perustaja. Brittiläiset siirtomaaisännät nimesivät kaupungin hänen kunniakseen 1919. Alueella on merkittäviä malmi- ja mineraaliesiintymiä: rautaa, hiiltä, mangaania ja kalkkikiveä. Tata perusti sinne Intian ensimmäisen yksityisen terästehtaan, ja rakennutti yli neljäsataa työläisasuntoa, tiilitehtaan, sairaalan ja koulun.
Jääkiekon nuorten maailmanmestaruuskilpailut 1994
Jääkiekon nuorten maailmanmestaruuskilpailut 1994 olivat järjestyksessään 17. nuorten MM-kisat. Ne järjestettiin Tšekin Frydek-Mistekissä ja Ostravassa. Kisat voitti Kanada ja hopeaa sai Ruotsi. Kisojen kolmas oli Venäjä. Suomen sijoitus oli kisoissa neljäs. Isäntämaa Tšekki peri Tšekkoslovakian paikan pääsarjassa, Slovakia puolestaan joutui aloittamaan C-sarjasta.
Turnaus
O=Ottelut, V=Voitot, H=Häviöt, T=Tasapelit, TM=Tehdyt maalit, PM=Päästetyt maalit, Pts.= Pisteet Sveitsi putosi B-sarjaan.
Lopputulokset
MM-Taso
B-sarja
C-sarja
Sophie Howard
pienoiskuva|Sophie Howard Sophie Howard (s. 17. syyskuuta 1993 Hanau, Saksa) on saksalais-skotlantilainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan puolustaja. Hän on pelannut Skotlannin naisten maajoukkueessa vuoden 2019 MM-kilpailujen päättyessä 16 maaottelua ja tehnyt niissä yhden maalin. MM-kilpailuissa hän pelasi kahdessa ottelussa. Hän kuului Saksan alle 20-vuotiaiden maajoukkueeseen mutta siirtyi sitten edustamaan isoisänsä kotimaata.
Kim Little
pienoiskuva|Kim Little Kim Little (s. 29. kesäkuuta 1990) on skotlantilainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän on pelannut Skotlannin naisten maajoukkueessa vuoden 2019 MM-kilpailujen päättyessä 136 maaottelua ja tehnyt niissä 54 maalia. MM-kilpailuissa hän pelasi Skotlannin kaikki kolme ottelua alusta loppuun ja teki maalin Argentiinaa vastaan. Lontoon olympialaisissa 2012 hän pelasi Ison-Britannian joukkueessa.
Little edustaa englantilaisseura Arsenalia.
Jeesus (täsmennyssivu)
Jeesus tai Jesus ( < ) voi tarkoittaa seuraavia henkilöitä tai asioita:
Kaitinano Mwemweata
Kaitinano Mwemeata (s. 22. heinäkuuta 1984 Butaritari) on kiribatilainen yleisurheilija, joka on edustanut maataan useissa arvokisoissa eri lajeissa. Hänen päämatkansa on naisten 100 metrin juoksu. Ateenan kesäolympialaisissa 2004 hän oli ensimmäinen kiribatilainen, joka esiintyi olympialaisissa. Tulos 13,07 naisten 100 metrillä on hänen ennätyksensä ja se oli kisojen yhdeksänneksi hitain aika. Hän ei ole koskaan rikkonut kansainvälisten yleisurheilukilpailujen karsintarajoja, mutta on päässyt mukaan maansa parhaana naisurheilijana.
Yleisurheilun maailmanmestaruuskisoihin Mwemeata on osallistunut kahdesti. Edmontonissa 2001 hän juoksi 200 metriä ennätysaikaansa 28,76. Tämä tulos oli kisojen hitain. Helsingissä 2005 hänen aikansa 100 metrillä oli 13,80, mikä oli toiseksi hitain aika. Helsingissä oli Mwemeatan mukaan niin kylmä, että ”lämmittelyn jälkeen tuntui, että lihakset olivat vain rasittuneita mutta eivät yhtään lämpimiä.” Osakan maailmanmestaruuskilpailuihin 2007 hänen oli tarkoitus osallistua, jos saisi töistä vapaata. Radalla häntä ei kuitenkaan tuolloin nähty, vaan Kiribatia edusti 100 metrillä Lilly Pine (aika 13,86).
Roger Ducos
thumb|Roger Ducos, H. Rousseaun piirros. Pierre Roger Ducos (25. heinäkuuta 1747 Dax, Landes, Ranska – 17. maaliskuuta 1816 Ulm, Württembergin kuningaskunta) oli ranskalainen poliitikko, joka toimi Ranskan viisihenkisen direktoriohallituksen jäsenenä heinäkuusta marraskuuhun 1799 ja yhtenä kolmesta konsulista marraskuusta joulukuuhun 1799.
Ducos toimi ennen vallankumousta asianajajana synnyinkaupungissaan Daxissa. Hän oli Landesin rikosoikeuden presidenttinä 1791–1792, minkä jälkeen hänet valittiin kansalliskonventtiin, jossa hän äänesti tasangon mukana kuningas Ludvig XVI:n kuolemantuomion puolesta. Tammikuussa 1794 hänet valittiin jakobiiniklubin puheenjohtajaksi. Ducos valittiin vuonna 1795 uuteen parlamentin ylähuoneeseen eli vanhojen neuvostoon, jonka puhemiehenä hän toimi kuukauden ajan syys–lokakuussa 1796. Hän oli tilapäisenä puhemiehenä myös syyskuun 4. päivän 1797 istunnossa, jossa rojalistiset edustajat erotettiin. Hän joutui itse erotetuksi muiden vasemmistolaisten mukana niin sanotulla floréalkuun 22. päivän lailla toukokuussa 1798, minkä jälkeen hän palasi joksikin aikaa Landesin rikosoikeuden presidentiksi.
Ducos valittiin direktorion jäseneksi 1. heinäkuuta 1799 erotetun Philippe-Antoine Merlin de Douain tilalle. Hän erosi yhdessä Emmanuel Joseph Sieyèsin kanssa 10. marraskuuta samana vuonna tukeakseen brumairekuun 18. päivän vallankaappausta. Kaappauksen jälkeen Ducos nimitettiin yhdeksi kolmesta konsulista Sieyèsin ja Napoléon Bonaparten rinnalle. Bonaparte kuitenkin syrjäytti Ducosin ja Sieyèsin jo 25. joulukuuta kun vuoden VIII perustuslaki astui voimaan. Ducos oli keisarikunnan aikana senaatin (Sénat conservateur) jäsen ja vuodesta 1804 Ranskan kunnialegioonan suurupseeri. Napoleon antoi hänelle vuonna 1808 kreivin ja satapäiväisen keisarikunnan aikana vuonna 1815 päärin arvon. Kuningaskunnan palauttamisen jälkeen Ducos joutui vuonna 1816 lähtemään maanpakoon, koska hän oli äänestänyt kuninkaan kuolemantuomion puolesta. Hän kuoli samana vuonna maantieonnettomuudessa Ulmissa Saksassa.
Roger Ducosin veli oli kenraali Nicolas Ducos.
Pupu Tupuna
Pupu Tupuna on lastenkirjailija Pirkko Koskimiehen tunnetuksi tuoma kirjahahmo.
Alun perin Pupu Tupunan loi kuulovammaisten lasten erityisopettaja Maija Lindgren. Hän käytti Pupu Tupuna nimistä pehmolelua, jonka hän oli nimennyt tyttärensä lemmikkikissan mukaan, seikkailemassa opetuksensa tukena. Pian Lindgren sai yhdessä Koskimiehen kanssa ajatuksen tehdä Pupu Tupunan tarinasta kirja. He tekivät yhteistyönä kuusi ensimmäistä kirjaa Pupu Tupunoita, jonka jälkeen Koskimies vastasi hahmon ja tarinan kehittämisestä.
Ensimmäinen Pupu Tupuna -aiheinen lastenkirja julkaistiin vuonna 1972. Kirjat tehtiin alun perin kuulovammaisia lapsia varten, mutta kirjojen selkeys ja herttaisuus vetosivat kaikkiin lapsiin. Moni 1970–1980-luvun lapsi oppikin lukemaan Pupu Tupunan seikkailujen ansiosta. Utelias, vikkelä ja veikeä pupu seikkaili 80-luvulla myös televisiossa osana Pikku Kakkosta.
Pupu Tupuna asuu Pupula-nimisessä paikassa ystäviensä kanssa. Eräs näistä ystävistä on Hippi-hiiri. Hänen kotinsa on pienessä punaisessa leikkimökissä.
Sari (vaate)
thumb|Naisia pukeutuneena sareihin thumb|Sari avattuna pesua varten Sari tai saree tai shari on Intiassa, Bangladeshissä, Sri Lankassa ja Nepalissa naisten käyttämä kansallisvaate. Sari on noin neljästä yhdeksään metriä pitkä kankaansuikale, joka kiedotaan päälle siten, että se peittää koko vartalon. Erilaisia sarimuunnoksia on satoja. Yleisin tapa pukea sari on kietoa se vyötärön ympärille ja nostaa toiselle olalle. Saria käytetään tavallisesti alushameen (pavada tai pavadai etelässä, tai shaya Itä-Intiassa) ja choli-paidan kanssa. Yleensä sari-kangas on näyttävästi kuvioitu. Kuvioalueet jaetaan päätyyn, tai päätyihin, reunoihin ja kenttään. Sarin materiaali, malli ja pukemistapa kertovat naisen etnisestä ryhmästä, siviilisäädystä, uskonnollisesta taustasta ja kastista.
Historiaa
Sana 'sari' kehittyi Prakritin kielen sanasta 'sattika', mikä mainitaan vanhimmissa buddhalaisissa kirjoituksissa.
Sarin juuret ylettyvät aina Indus-laakson sivilisaation aikaan (n. 2800–1800 eaa.). Induslaakson alueelta on löytynyt pappeja esittäviä patsaita, joilla on yllään sarin tapainen, laskostettu vaate.
Muinaisessa tamileiden runoudessa (kuten Silappadhikaramissa ja Banabhattan Kadambarissa kuvaillaan naisten kauniita, sarin mallisia vaatteita. Muinaista perinnettä kuvataan vanhassa, vaatteita ja tanssia selvittävässä tekstissä, Natya Shastrassa. Sen mukaan sari jättää vastanseudun paljaaksi symbolisista syistä, koska kohtua pidetään elämän ja luovuuden lähteenä.
Jotkut pukuhistorioitsijat uskovat miesten dhotin olleen sarin edelläkävijä. He sanovat, että ennen 1300-lukua dhotia käyttivät sekä miehet että naiset.
Gandhara-, Mathura- ja Gupta-veistokset, jotka sijoittuvat 100–600-luvuille, esittävät jumalattaria ja tanssijoita, joilla näyttää olevan yllään dhoti. Kyseiset asut ovat puettu "kalanpyrstö"-tyyliin, jossa asu peittää jalat roikkuvasti ja joka on taitettu edestä pitkään, liehuvaan ja näyttävään tapaan. Veistoksilla ei ole yllään yläosaa.
Toiset lähteet sanovat jokapäiväisen vaatteen koostuneen dhotista ja lungista (myös sarong) yhdistettynä rinnat peittävään, toppimaiseen kappaleeseen ja kankaaseen tai huntuun, jota käytettiin peittämään ylävartaloa tai päätä. Kaksiosainen mundum neryathum on jäänne muinaisista intialaisista vaatteista. Nykyisen mallinen sari muodostui mundum neryathumin inspiroimana, kun kaksi kappaletta päätettiin yhdistää yhdeksi.
On yleisesti hyväksytty näkemys, että kiedotut sarin tyyppiset asut, shaalit ja hunnut ovat kuuluneet naisten asuun jo pitkään ja että ne ovat säilyneet satoja vuosia jotakuinkin nykyisessä muodossaan.
Yksi arvoitus on cholin (sarin puseron) ja alushameen historia. Jotkut tutkijat sanovat, ettei niitä tunnettu ennen kuin britannialaiset saapuivat Intiaan, vaan että niitä alettiin käyttää viktoriaanisten siveysaatteiden myötä. Naisten sanotaan siis käyttäneen ennen vain pitkää, taiteltua kangasta ja paljastaneen rintansa. Useissa kankaiden ja muinaisen taiteen jäännöksissä näkyy kuitenkin toppimainen, rinnat peittävä vaate tai ylävartalon peittävä shaali.
Etelä-Intiassa naiset käyttivät todistetusti ylävartalon paljastavaa vaatetta ennen 1800-lukua. Runolliset lähteet kuten Shilappadikaram todistavat, että sangam-kauden aikana naisilla oli yllään vain yksi vaatekappale, joka peitti alavartalon ja pään muttei keskivartaloa ja rintoja. Keralassa on useita viittauksia paljasrintaisiin naisiin. Vielä nykypäivänäkään naiset eivät joillakin eristäytyneillä maaseutualueilla käytä sarin kanssa cholia.
Nokileiju
Nokileiju (Artamus fuscus) on leijujen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys
Nokileijua tavataan Intian niemimaalla, Etelä-Kiinassa ja Kaakkois-Aasiassa. Lajin on kuvattu olevan levinneisyysalueensa itäosissa, melko yleinen keskiosissa ja harvinainen muualla. Sen ei uskota olevan vaarassa, ja laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Bill Gross
Bill Gross (s. 13. huhtikuuta 1944) on yhdysvaltalainen sijoittaja, joka on ollut yksi PIMCOn (Pacific Investment Management Company) perustajista ja PIMCOn Total Return Fundin salkunhoitaja. Bill Grossilla on Aspergerin syndrooma.
Näkemyksiä
Vuonna 2016 Gross esitti helikopterirahaa kannattavan mielipiteen.
Bror Hallonblad
Bror Johan Torsten Hallonblad (9. heinäkuuta 1897 Helsinki – 15. kesäkuuta 1961) oli suomalainen jääkäriluutnantti. Hänen vanhempansa olivat liikemies Johan Ludvig Hallonblad ja Elin Charlotta Törnroos. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1920 Rachel Hallonbladin kanssa.
Opinnot
Hän kävi seitsemän luokkaa Helsingin uutta ruotsalaista yhteiskoulua.
Jääkäriaika
thumb|300px|Jääkäripataljoona 27:n 3. komppania. Hän liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 3. komppaniaan 8. tammikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella.
Suomen sisällissota
Hän saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana aliupseeriksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan esikuntavääpeliksi 5. Jääkärirykmentin 14. jääkäripataljoonaan ja otti osaa taisteluihin Karjalankannaksella.
Sisällissodan jälkeinen aika
Sisällissodan jälkeen hän palveli edelleen 5. Jääkärirykmentissä, jonka nimi muuttui myöhemmin Kuopion jalkaväkirykmentti n:o 4:ksi. Hän toimi rykmentin 2. pataljoonan esikuntavääpelinä ja jonkin aikaa pataljoonan adjutanttina sekä talouspäällikkönä. Hänet siirrettiin Rannikkolaivueeseen 24. lokakuuta 1918 ja sijoitettiin torpedovene C 4:n 2. upseeriksi ja laivalta hän siirtyi myöhemmin laivaston esikuntaan. Armeijasta hän erosi 12. maaliskuuta 1919 ja siirtyi Ab. Blomqvist & co oy:n palvelukseen ja syyskuussa samana vuonna hän antautui yrityksen kauppamatkustajaksi, kunnes 18. helmikuuta siirtyi Turun keksitehdas oy:n kauppamatkustajaksi ja lokakuusta 1924 alkaen konttoripäälliköksi. Hän toimi Keksitehdas Victorian pääedustajana Suomessa ja Pohjois-Ruotsissa 1. joulukuuta 1927 alkaen ja toimi tehtävässä 30. marraskuuta 1930 saakka, jolloin siirtyi S. V. Paasivaaran margariinitehdas oy:n myyntipäälliköksi ja 1. tammikuuta 1933 yrityksen toimitusjohtajaksi. Toimitusjohtajana hän palveli 30. huhtikuuta 1936 saakka, jolloin siirtyi Oy Anilin ab:n palvelukseen Tampereelle. Siviilitöidensä ohella hän toimi myös Suojeluskuntajärjestössä ja kuului vuosina 1920–1924 Helsingin pitäjän eteläiseen suojeluskuntaan ja toimi siellä komppanianpäällikkönä.
Talvi- ja Jatkosota
Talvisotaan hän osallistui lähettiupseerina ja komppanianpäällikkönä Erillis-pataljoona 35:ssä ja osallistui taisteluihin Viipurin lahdella. Jatkosotaan hän osallistui Pirkka-Hämeen suojeluskuntapiirin esikunnassa ilmasuojelutoimiston toimistoupseerina ja toimistopäällikkönä.
Akhenaten
Akhenaten (lähteestä riippuen myös Akhenaton tai Ekhnaton, alun perin Amenhotep IV) oli Egyptin faarao, joka hallitsi 18. dynastian aikaan vuosina 1353–1336 eaa. tai 1351–1334 eaa.
Smenkara
Smenkara (vaihtoehtoisia kirjoitustapoja Smenkhare, Smenkhkare) oli Uuden valtakunnan aikana hyvin lyhyen aikaa hallinnut faarao. Hän aloitti sijaishallitsijana Akhenatenin hallituskaudella ja jatkoi sitä kuolemaansa asti 1336 eaa. Todellisuudessa hänen itsenäinen hallitusaikansa jäi todennäköisesti vain muutamaan kuukauteen.
Akhenaten
Akhenaten yritti käännyttää Egyptiä yksijumalaisuuteen kieltämällä vanhat jumalat ja asettamalla Aton-jumalan ainoaksi jumalaksi. Akhenatenin kuoltua vanhat uskonnolliset tavat palasivat ja Akhenatenin nimi pyyhittiin julkisista kirjoituksista.
Perhe
Akhenatenin, syntyjään Amenhotep IV, isä oli faarao Amenhotep III ja äiti kuningatar Tiy. Akhenaten nousi valtaistuimelle luultavasti vasta isänsä kuoltua eikä ollut sitä ennen kanssahallitsijana. Pian valtaannousunsa jälkeen hän meni naimisiin Nefertitin kanssa, josta tuli hänen kuningattarensa. Toistaiseksi tunnistamattoman sivuvaimonsa, joka oli myös hänen sisarensa, kanssa Akhenaten sai pojan nimeltä Tutankhamon, josta tuli aikanaan faarao.
Alkuvuodet
Akhenatenin hallituskauden alkuvaihe Amenhotep IV -nimellä kesti viisi vuotta. Sinä aikana hän jatkoi isänsä politiikkaa ja Egyptin uskonnollisia perinteitä. Hän kuitenkin nosti haukkapäisen Ra-Horakhty-jumalan näkyvään asemaan.
Smenkara
Smenkaran tarkkaa henkilöllisyyttä ei vielä nykypäivänäkään tunneta. Pääasiassa hänen epäillään olleen jokin näistä kolmesta henkilöstä:
Akhenaten
Atonin kultti ja uskonnollinen uudistus
Viidentenä hallitusvuonnaan Amenhotep IV kielsi perinteisen uskonnon ja julisti itsensä kaikkivaltiaan Atonin eläväksi ruumiillistumaksi. Hän otti omaksi nimekseen Akhenaten, ”menestyksekäs/hyödyllinen Atonille”. Akhenatenin uskonnollisen mullistuksen aikaa kutsutaan Amarna-kaudeksi, joka on saanut nimensä faaraon rakennuttaman Akhetatenin kaupungin paikalla nykyisin sijaitsevan kylän mukaan.
Smenkara
Mitään näistä teorioista ei voida kuitenkaan vahvistaa. Smenkara yhdistettiin hyvin läheisesti Akhenateniin ja hän lieneekin ollut Atonin palvelija. Faarao Horemheb tuhosi kaikki todisteet Smenkaran olemassaolosta perusteellisesti 18. dynastian lopussa.
Akhenaten
Atonin kultti ja uskonnollinen uudistus
thumb|left|upright|Akhenaten palvomassa Atonia Yhdeksänteen hallitusvuoteensa mennessä Akhenaten oli sulkenut kaikki vanhat temppelit ja tukahduttanut uskonnonharjoituksen. Hän myös poistatti Amonin ja muiden jumalien paitsi Atonin nimet Egyptin temppelien kaiverruksista. Amonin papit onnistuivat kuitenkin piilottamaan vanhoja tekstejä ja patsaita suljettavista temppeleistään. Papit faarao korvasi uusilla tai käski heidät noudattamaan faaraon monoteismia. Tilanne oli uusi egyptiläisille, jotka olivat aina palvoneet useita jumalia eivätkä olleet kokeneet uskonnollista suvaitsemattomuutta ja vainoa.