cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Boonoonoonoos
Levyn ilmestymisen aikoihin suurin diskobuumi alkoi olla ohitse, ja Boonoonoonoos menestyi selvästi heikommin kuin yhtyeen aiemmat pitkäsoitot. Se ei muun muassa noussut Britanniassa listalle, vaikka yhtyeen kolme edellistä albumia, mukaan lukien kokoelma The Magic of Boney M. – 20 Golden Hits (1980), olivat olleet siellä listaykkösiä.
Länsi-Saksassa, Britanniassa ja Ranskassa albumi julkaistiin yksivinyylisen version lisäksi kaksivinyylisenä versiona.
Kappaleet
A-puoli B-puoli
Civilization V: Brave New World
Sid Meier’s Civilization V: Brave New World on toinen lisäosa strategiapelille Civilization V. Se julkistettiin 15. maaliskuuta 2013 ja julkaistiin heinäkuussa 2013. Brave New World keskittyy diplomatiaan ja kulttuuriin.
Pelattavat kansakunnat
Lisäosan mukana tulee yhdeksän uutta siviilisaatiota:
Uudet maailmanihmeet
Lisäosan mukana tulee kahdeksan uutta maailmanihmettä.
Arfakinkaljumesikko
Arfakinkaljumesikko (Melipotes gymnops) eli aiemmalta nimeltään keltakaljumesikko on mesikoiden heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys
Arfakinkaljumesikkoa tavataan Uuden-Guinean länsiosissa Indonesiassa. Laji on huonosti tunnettu, eikä siitä ole tehty kannanarvioita. Sen ei kuitenkaan uskota olevan vaarassa, ja laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Pentti Koivikko
Pentti Ilmari Koivikko (1. joulukuuta 1944 Kurikka – 12. joulukuuta 2021 Naantali ) oli naantalilainen taidemaalari, -piirtäjä ja -graafikko.
Thesmoforia
Thesmoforia oli antiikin Kreikassa vietetty hedelmällisyysjuhla, joka oli omistettu Demeter Thesmoforokselle ja Korelle eli Persefonelle. Se oli yksi laajimmin levinneitä kreikkalaisia juhlia, ja tunnetaan parhaiten Ateenasta. Ateenassa juhla oli kolmipäiväinen, ja sitä vietettiin Pyanopsion-kuun 11.–13. päivä eli nykyisen loka-marraskuun aikoihin.
Demeter Thesmoforoksen kultti
Sanat thesmoi ja themistes  viittaavat jumalan antamiin tahtonsa ilmauksiin ja käskyihin. Varhaisina aikoina lakien katsottiin perustuvan jumalten käskyihin. Siksi samoja sanoja käytettiin joskus myös kirjoitetuista laeista, kuten Drakonin ja Solonin laeista. Koska koko yhteiskunnan synty perustui maanviljelyksen syntyyn, Demeteriä pidettiin paitsi maanviljelystä myös yhteiskuntajärjestyksestä ja laista, toisin sanoen koko sivilisaatiosta, vastaavana jumaluutena. Ateenalaiset katsoivat, että vilja ja lait oli annettu juuri heille ensimmäisinä, ja Demeter oli se, joka oli sekä antanut heille maanviljelyn taidon että perustanut avioliiton ja perheen. Näiden yhdessä katsottiin nostaneen ihmiset villien asemasta sivistykseen ja tehneen mahdolliseksi kaupunkien perustamisen.
pienoiskuva|upright|Demeterin patsas [[Knidos|Knidoksesta, n. 350–330 eaa.]] Tässä roolissa Demeterin epiteettejä olivat muun muassa Thesmoforos, Thesmia ja Thesmothetis. Järjestäytyneen yhteiskunnan perustavimpien periaatteiden katsottiin olevan tältä peräisin. Eräs perustava tähän liittyvä säädös oli ”se joka ei puhdista eikä jauha ei syö” (jota vastaava ajatus tunnetaan myös Raamatusta: ”jos joku ei suostu tekemään työtä, hänen ei pidä myöskään syödä”). Muita olivat muun muassa käsky kunnioittaa vanhempia, uhrata sadon hedelmistä jumalille ja kohdella kotieläimiä hyvin.
Ateenassa Demeteriä pidettiin myös ekklesian eli kansankokouksen suojelijana. Demeterille uhrattiin aina ennen kokouksen alkua, ja tälle myös vannottiin valoja. Vastaavasti nuoret tytöt rukoilivat Demeteriltä aviopuolisoa, ja aviovaimot vannoivat tälle olevansa uskollisia, sillä avioliiton täyttymisestä käytettiin myös sanaa thesmos, ja uskollisen vaimon sanottiin olevan enthesmos ja uskottoman athesmiōs. Thesmoforia-juhlassa rukoiltiin paitsi maan myös avioliiton hedelmällisyyden puolesta.
Thesmoforian alkuperä
Demeterin kultin sanottiin tulleen Attikaan gefyralaisilta. Nämä katsoivat itse olevansa lähtöisin Eretriasta, kun taas Herodotos katsoi näiden tulleen Foinikiasta. Gefyralaiset asuivat Boiotian Tanagrassa, jonka nimi aiemmin oli Gefyra. Kun kadmeialaiset ajettiin pois Boiotiasta, gefyralaiset jäivät sinne aluksi, mutta myöhemmin boiotialaiset ajoivat heidät pois, jonka jälkeen he siirtyivät Attikaan. Ateenalaiset antoivat gefyralaisille kansalaisuuden sillä ehdolla, että nämä pitivät Eleusiin Kefissos-joen sillan kunnossa, mutta pysyivät erillään muista kansalaisista. Gefyralaisilla oli kokonaan omat temppelit ja kultit, ja näihin kuului muun muassa Demeter Akhaian kultti.
Demeter Akhaia sai epiteettinsä mahdollisesti Persefonen suremisesta. Kultin ja Thesmoforia-juhlan riittien on joskus katsottu olleen peräisin Thebasta, jossa se oli yksi Kadmoksen suvun ylläpitämistä kulteista, ja liittyneen puolestaan kabiireiden kulttiin. Sen taas on esitetty palautuvan Foinikiaan tai Egyptin Isis-kulttiin. Herodotoksen mukaan juhlan toivat Egyptistä Danaoksen tyttäret, jotka opettivat ne Kreikassa pelasginaisille. Kabiireiden ohella Demeteriin liittyivät eri versioissa läheisesti Hermes, Harmonia ja khariitit.
Ateenassa
Ateenassa Thesmoforia-juhlaa vietettiin Pyanopsion-kuun 11.–13. päivä. Juhlan päivien nimet olivat Anodos (tai Kathodos), Nēsteia ja Kalligeneia. Se sijoittui Thesmoforeionille, joka oli joko sama rakennus kuin Eleusinion Akropoliin rinteessä, joku toinen rakennus sen lähellä, tai joku rakennus Pnyks-kukkulan suunnassa. Varsinaista Thesmoforia-juhlaa edelsivät Stenia-juhla Pyanopsion-kuun 9. päivä sekä Halimuksen demoksessa 10. päivä vietetty oma Thesmoforia, mikä teki juhlakaudesta viiden päivän pituisen.
Thesmoforia-juhlan tapahtumista tiedetään vain vähän, koska juhlista ei ollut lupa kertoa ulkopuolisille, eivätkä naiset antiikin aikana tallentaneet tietoa kirjoituksiin itse. Tästä huolimatta Aristofanes teki aiheesta komedianäytelmän Naistenjuhla (Thesmoforiazusai, 411 eaa).
Osallistujat
Thesmoforia-juhla oli avoin vain vapaille kansalaisuuden omanneille naimisissa olleille ja hyvämaineisille naisille. Orjat ja prostituoidut eivät saaneet osallistua juhliin. Osallistuminen ei myöskään mitä ilmeisimmin ollut sallittu naimattomille neidoille, mutta tämä ei voinut johtua mistään epäpuhtaudesta. Sen sijaan koska juhla oli hedelmällisyysjuhla koko kaupungin hedelmällisyyden puolesta, osallistujien oli jo täytynyt osoittaa oma hedelmällisyytensä, kun taas neitojen hedelmällisyydestä ei vielä ollut tietoa.
Thesmoforiasta on usein muodostettu Aristofaneen mainintoihin perustuen kuva tuhansien naisten kokoontumisesta Pnyksillä, jossa nämä yöpyivät kolme yötä teltoissa. Tämä tarkoittaisi, että mahdollisesti kaikki aikuiset naispuoliset kansalaiset olivat tuon ajan poissa kodeistaan. Koska Thesmoforeionin paikkaa ei ole löydetty eikä naisten kokoontumis- ja yöpymispaikkaa (tai paikkoja) tunneta, naisten määrästä on kuitenkin hankala tehdä arvioita. Jos naiset todella kokoontuivat Pnyksillä, osallistujia on voinut olla jopa tuhansia. Jos kokoontumispaikka oli kuitenkin esimerkiksi Akropoliin rinteessä, osallistujia on täytynyt olla vähemmän, jolloin juhlaan ovat mahdollisesti ottaneet osaa vain ylempien yhteiskuntaluokkien naiset. On myös mahdollista, että itse juhlaan osallistuivat kaikki naiset, mutta Thesmoforeionissa suoritettuihin rituaaleihin vain eupatridien naiset.
Valmistelut
Niiden naisten, joilla oli joku tärkeämpi rooli juhlassa, tuli noudattaa erityistä puhtautta Pyanopsion-kuun yhdeksän ensimmäisen yön ajan, ja muun muassa pidättäytyä sukupuoliyhteydestä. Siksi seksuaalisten halujen vähentämiseksi käytettiin kaikenlaisia erikoisia keinoja. Tähän ja yleiseen puhdistautumiseen käytettiin myös yrttejä sekä syötynä että niin, että niiden päällä maattiin sängyssä. Naiset eivät myöskään saaneet syödä granaattiomenoita.
Ennen varsinaisen juhlan alkua kukin demos valitsi naistensa joukosta kaksi merkittävää naista, joiden tuli suorittaa juhlassa uhrit sekä kustantaa juhla-ateriat demoksensa jäsenille aviomiestensä varoilla. Siksi tehtävään valittiin vain rikkaimpien miesten puolisoita. Aristofanes ehdotti tapaa muutettavaksi niin, että kunniatehtävä annettaisiin niille naisille, joiden pojat olivat hyödyttäneet valtiota eniten.
Googie-arkkitehtuuri
thumb|[[Space Needle, osa Seattlen vuoden 1962 maailmanäyttelyä.]]
Thesmoforia
Stenia
Varsinainen viisipäiväinen juhlakausi alkoi Stenia -juhlasta kuun 9. päivä. Naiset siirtyivät tuolloin pienissä ryhmissä Halimuksen demokseen, joka sijaitsi Attikan länsirannikolla Koliaan niemellä ja jossa oli Demeter Thesmoforokselle omistettu temppeli. Siirtyminen tapahtui oletettavasti niin, että jokaisen demoksen naiset kulkivat sinne kahden johtajansa johdolla. Kulkiessaan naiset tekivät kaikenlaista pilaa ja esittivät herjauksia, mikä kuului moniin Demeterin juhliin. Juhlan nimi saattoi viitata reitin varren pysähtymispaikkoihin, joissa pilkanteko oli erityisen härskiä, mutta kyseessä saattoi olla myös jonkun yhden tietyn paikan nimi matkan varrella.
Googie-arkkitehtuuri
Googie-arkkitehtuuri, tunnetaan Yhdysvalloissa myös nimityksillä populuxe ja Doo-Wop, on futuristista arkkitehtuuria, johon vaikuttivat sen alkuaikana 1930-luvulla autot ja 1950-luvulta lähtien avaruustekniikka ja ydintekniikka. Tyylin katsotaan toden teolla alkaneen 1940-luvun lopussa Etelä-Kaliforniassa, ja se jatkui 1960-luvun puoliväliin, jolloin toisen maailmansodan jälkeistä teknologiavillitystä vastaan nousi reaktio. Kaliforniassa sen muotokieltä käytettiin avaruusaiheiseen mainontaan ruokaloissa, motelleissa ja keilaradoilla. Eero Saarisen TWA Flight Center -lentoasemarakennus on tämän tyylin vakavimpia edustajia.
Thesmoforia
Thesmoforia Halimuksessa
Viisipäiväisen juhlakauden toisena päivänä ja varsinaista Ateenassa pidettyä Thesmoforiaa edeltäneenä päivänä eli kuun 10. päivänä pidettiin Halimukseen sijoittunut oma Thesmoforia. Juhlan sisältö tunnetaan vain huonosti. Se muisti erityisesti Persefonen ryöstöä Haadeeseen, kun tämä oli poimimassa kukkia kedolta, sekä siihen liittynyttä tapahtumaa, jossa maa samalla nielaisi Eubuleuksen siat.
Googie-arkkitehtuuri
Googie-tyyli esiintyy katon ja muiden rakenteiden kaarevina muotoina sekä lasin, teräksen ja neonvalojen runsaana käyttönä. Googie toi suunnitteluun lentävät lautaset, atomit, paraabelit jne. Suomessa Espoon Haukilahden vesitorni edustaa tätä tyyliä. Tyylin nostatus muodiksi Yhdysvalloissa oli yhteydessä avaruuskilpaan liittyvään propagandaan.
Thesmoforia
Thesmoforia Halimuksessa
Johonkin vaiheeseen juhlaa, joko 10. tai vasta seuraavaan eli 11. päivään, sijoittui ilmeisesti edellisenä kesänä Skira-juhlassa uhrattujen porsaiden maahan kaivettujen ja nyt jo mädäntyneiden jäänteiden ylöskaivaminen. Tällä muistettiin Persefonen palaamista Haadeesta. Jäänteet oli haudattu Athene Skiraksen temppelille Faleronissa, joka sijaitsi suhteellisen lähellä Halimusta. Toisaalta usein on katsottu, että sikoja olisi uhrattu myös itse juhlan aikana tai vain vähän ennen sitä. Mikäli näissä uhreissa oli kyse samoista maan alta kaivetuista sioista, ne eivät olisi ehtineet olla maan alla kovin kauaa.
Persefonen etsimistä jäljitellyt rituaali tunnettiin nimellä diōgma. Kenties juuri sen aikana uhriporsaiden jäänteet kaivettiin ylös. Kaivannot, jossa jäänteet olivat, tunnettiin nimellä megara (, yksikössä ), ja jäänteet ylös kaivaneet naiset nimellä antlētriai. Näiden naisten tuli pysyttäytä puhtaina kolme päivää ennen rituaalia.
Googie-arkkitehtuuri
Arkkitehti John Lautner suunnitteli vuonna 1949 Googies-kahvilan Los Angelesiin Sunset Boulevardin ja Crescent Heights-kadun risteykseen, rakennus purettiin vuonna 1989. Toimittaja Douglas Haskell lausui "House and Home" -lehdessä kahvilasta 1950-luvun alussa: "This is Googie architecture." Termi sai siitä alkunsa.
Thesmoforia
Thesmoforia Halimuksessa
Porsaiden jäänteet sijoitettiin alttarille. Uskottiin, että niiden sekoittaminen siemenviljaan ja sekoituksen kylväminen pelloille tuo hedelmällisyyttä. Kyse oli näin maanviljelysmagiasta, ja rituaali on luonteeltaan hyvin vanhan oloinen ja jo vieras klassisen kauden kreikkalaiselle hengelle. Sika oli yleinen uhri Demeterille, ja on selitetty eri tavoin. Triptolemoksen, joka ensimmäisenä viljeli maata, kerrottiin uhranneen Demeterille hänen satonsa syöneen sian. Toisaalta sika oli hedelmällisuuden symboli, ja myös naisen kohtua kutsuttiin porsaaksi. Kolmanneksi sika oli yleinen puhdistusuhri ja toimi uhrina myös Eleusiin mysteereissä. Neljänneksi sika voitiin nähdä Demeterinä itsenään valepuvussa, ja uhrattiin näin itselleen samalla tavalla kuin Dionysoksen kultti voidaan tulkita tämän itsensä uhraamiseksi.
Googie-arkkitehtuuri
thumb|Bob's Big Boy Restaurant, Burbank, Kalifornia. thumb|Los Angelesin kansainvälisen lentoaseman arkkitehtuuria. thumb|Welcome to Fabulous Las Vegas -kyltti. thumb|TWA Flight Center New Yorkin JFK-lentoasemalla.
Thesmoforia
Anodos
Varsinaisen juhlan ensimmäinen päivä, Pyanopsion-kuun 11. päivä, tunnettiin nimellä Anodos ja joskus nimellä Kathodos. Naiset palasivat varhain aamulla kulkueena Halimuksesta Ateenaan, ja kantoivat päittensä päällä pyhiä kirjoja, joissa olivat Demeterin antamat lait. Kulkueen määränpäänä oli Thesmoforeion.
Päivän nimi Anodos (”nousu”) on selitetty kahdella tavalla. Se voi viitata siihen, että kulkue nousi rannikolta kaupunkiin ja ylempänä sijainneelle Thesmoforeionille. Toisaalta se voi viitata sikojen jäänteiden ylöskaivamiseen ja Persefonen paluuseen, jolloin rituaali on saattanut sijoittua vasta tähän päivään.
Nesteia
Juhlan toisen päivän nimi oli Nēsteia. Se sijoittui kuun 12. päivään. Tuona päivänä naiset paastosivat, toisin sanoen pidättäytyivät yhdeksi päiväksi Demeterin antimista, mahdollisesti kunnioituksesta niiden merkitystä kohtaan. Paasto liittyi mahdollisesti myös siihen, että Demeterin itsensä sanottiin paastonneen Persefonea surressaan. Myös Eleusiin mysteereihin kuului yhdeksän päivän paasto. Roomassa paastottiin vastaavasti Cereen juhlien yhteydessä.
Paaston aikana naiset istuivat maassa pehmikkeenään tyynyt tai patjat. Juhlaan kuului myös kuuluvaa suremista ja valittamista ja surun ilmaisemista monin näkyvin tavoin, mikä kaikki kuulostaa alkuperältään itämaiselta, ja minkä Epimenideen ja Solonin kerrotaan yrittäneen kitkeä pois kultista. Aristofaneen säilynyt komedia Naistenjuhla (Thesmoforiazusai, ”Thesmoforiaa viettävät naiset”) sijoittuu Nēsteia-päivään.
Kalligeneia
Juhlan viimeisen päivän nimi oli Kalligeneia. Se sijoittui kuun 13. päivään ja oli suuren ilonpidon päivä vastapainona edellisten päivien kieltäymyksille. Tuona päivänä naiset rukoilivat hedelmällisyyttä omille kohduilleen Kalligeneialta. Kalligeneia, ”Kaunissyntyinen”, oli mahdollisesti Demeterin epiteetti Persefonen äitinä. Pseudo-Apollodoros esitti Kalligeneian kuitenkin Maaksi, Aristofanes Demeterin hoitajaksi ja eräät muut Zeuksen ja Demeterin tyttäreksi. Päivään kuului erilaisia juhlallisuuksia ja tanssia, sekä uhreja, joidenkin lähteiden mukaan ainoana juhlan päivistä. Silloin kerrotaan syödyn rivoihin muotoihin leivottuja kakkuja.
Aristofaneen toinen, kadonnut Thesmoforiazusai-niminen näytelmä sijoittui ilmeisesti Kalligeneia-päivään. Athenaioksen mukaan Demetrios Troizenlainen kutsui näytelmää nimellä Thesmoforiasasai (”Thesmoforiaa viettäneet naiset”), mikä antaisi ymmärtää, että joidenkin mielestä varsinainen juhla oli tuossa vaiheessa jo ohi.
Päivä päättyi rituaaliin, joka tunnettiin nimellä zēmia. Se oli jonkinlainen syntiuhri, jolla sovitettiin mahdollisesti juhlan aikana tehdyt lukuisat loukkaukset ja pilkka.
Manner-Kreikassa
Thebassa Demeter Thesmoforoksen temppeli sijaitsi Kadmeialla, ja kultti oli yksi kaupungin tärkeimpiä. Thesmoforiaa vietettiin vuosittain myös Drymoksessa Fokiissa. Megarassa oli Demeter Thesmoforoksen temppeli. Argoksen kerrottiin saaneen Demeterin kultin Danaoksen tyttäriltä. Demeterin temppeleissä Aiginalla ja Troizenissa oli samanlaiset kulttimenot kuin Attikassa. Aiginalla, Troizenissa ja Epidauroksessa Demeteriä ja Korea palvottiin nimillä Damia ja Auksesia.
Thesmoforia tunnetaan myös Spartasta sekä muualta Lakoniasta. Akhaian Pellenessä oli puolestaan Demeter Mysialle omistettu seitsenpäiväinen juhla, josta osa oli tarkoitettu vain naisille. Arkadiassa säilyi alkuperäinen Demeter Thesmoforoksen kultti, sillä alue ei tullut doorilaisten valtaamaksi. Ainakin Megalopoliissa oli Demeterin temppeli, johon saivat astua vain naiset, mikä viittaa thesmoforiseen kulttiin, ja myös Feneoksessa oli Demeter Thesmian temppeli.
Saaristossa ja siirtokunnissa
Euboialla Thesmoforia tunnetaan erityisesti Eretriasta. Kreeta oli hyvin vanha Demeterin palvonnan keskus, ja paikallisista kalentereista tunnetaan kuukaudet Eleusinios ja Thesmoforios. Kreetalta kultti omaksuttiin Parokselle, jossa se oli yksi tärkeimmistä. Demeterin pappeuden alullepanijana saarella pidettiin myyteissä Kabarnosta, joka neuvoi Demeterille, minne Persefone oli viety. Kaupungin arkistoja säilytettiin Demeterin temppelissä. Parokselta kultti omaksuttiin Thasokselle.
Thesmoforiaa vietettiin Deloksella, sekä Kyproksella, jossa sen tiedetään olleen yhdeksänpäiväinen. Thesmoforinen kultti tunnetaan Vähästä-Aasiasta Efesoksesta, Miletoksesta, Laodikeiasta, Smyrnasta ja Prienestä. Se tunnetaan myös Makedoniasta, Traakiasta Abderasta, ja niinkin kaukaa kuin Pantikapaionista.
Demeterin kultti tuli Sisiliaan Kreikasta. Syrakusassa Thesmoforiaa eli Demetriaa vietettiin keväisin, kun taas kesällä vietettiin Koreia-juhlaa. Thesmoforiaa vietettiin myös Akragaassa. Katanesta tunnetaan pelkästään naisille omistettu Demeterin juhla. Erityisesti Demeterin kulttikeskuksena saarella oli Henna, jota pidettiin sinä paikkana, jonka läheisyydessä Haades sieppasi Persefonen.
Demeteriä palvottiin laajalti Neapoliissa ja sitä ympäröineellä kreikkalaisalueella. Siihen perustunut Cereen kultti oli ainoa vierasperäinen mysteerikultti, jonka roomalaiset hyväksyivät maassaan. Kreikkalaiset Demeterin papittaret saivat jo varhain Rooman kansalaisuuden. Kymessä eli Cumaessa Demeter Thesmoforoksen papittaren toimi oli matroonoitten arvostetuin kunniatehtävä. Se tunnetaan myös Pompejista.
Henry George
Henry George (2. syyskuuta 1839 Philadelphia, Pennsylvania, Yhdysvallat – 29. lokakuuta 1897 New York, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen taloustieteilijä, kirjoittaja ja poliittinen vaikuttaja. George esitti teoksessaan Edistys ja köyhyys (1879, suom. 1906), että maan niin sanottu ansioton arvonnousu tulisi periä verona yhteiskunnan hyväksi.
Hirvenpääsauva
Hirvenpääsauva on kivikaudella käytössä ollut sauva, jonka päähän on veistetty hirven päätä muistuttava nuppi. Sauvat on useimmin valmistettu sarvesta ja joskus hirven luusta. Useita hirvenpääsauvoja on löydetty Baltian ja Venäjän kalmistoista ja suoarkeologisilta asuinpaikoilta. Merkkejä niiden käytöstä on löydetty laajalta alueelta, joka kattaa Fennoskandian ja Itä-Euroopan alueet Uralille saakka.
Käyttö
Hirvenpääsauvat ovat osa yleisempää tapaa kuvata jokin eläinhahmo esineeseen, joka voi olla stoola, sauva, symbolinen lyömäase, koriste tai idoli. Elämeksi voidaan toisaalta valita myös karhu, peura, vesilintu, käärme, villisika tai mammutti. Jos hirvi tai muu eläin veistetään esimerkiksi lusikkaan, sitä voidaan pitää vain koristeena, vaikka nykyaikana ei voida olla aivan varmoja kivikautisesta tarkoituksesta. Mikäli eläinpää sijaitse lyhyen sauvan päässä, sauvalla otaksutaan tehdyn jotain maagista. Kuvattu eläin edustaa silloin magiassa jotain tavoiteltavaa kohdetta. Hirvenpääsauvan tapauksessa kohde saattaisi olla hirven haltija tai hirvi itse.
Peurasaaren kalmisto Äänisellä
Venäjän Karjalassa Äänisjärven pohjoisosassa olevalta suuremmalta Peurasaarelta on sen mesoliittisesta kalmistosta löytynyt hirvenpääsauva (kuva ), joka on ehkä tunnetuista sauvoista näyttävin. Se on 51 senttimetriä pitkä, ja sen pään pituus on korvan takaa mitattuna turvan kärkeen 16 senttimetriä. Sen niskassa on viisi kampamaista uloketta sarjassa kuvaamassa hirven niskaharjaa ja silmien takaa kohoaa kaksi pitkää korvaa. Sauva löytyi haudasta vainajan rinnuksilta. Vainajalle annetut runsaat antimet saivat tutkijat pitämään tätä shamaanina.
Samasta kalmistosta tunnetaan myös kaksi muutakin sauvaa. Ne ovat rakenteeltaan yksinkertaisempia. Suurempi sauva on 41 senttimetriä pitkä, ja sen pää on 18 senttimetriä pitkä. Sauvan piirteet ovat lahoamisen takia epätarkat. Kolmas sauva on lyhyin. Pää on 15 senttimetriä pitkä ja sille on veistetty korva sekä hirvelle ominaisella tavalla muotoiltu turpa. Sauvan varsi on vain 20 senttimetriä pitkä. Sauvat on ajoitettu noin 7 000 eaa. − noin 5 500 eaa. (kuva ).
Zvejniekin kalmisto
Zvejniekin kalmistosta Pohjois-Latviasta on löydetty yhteishaudasta numero 274−278 hirvenpääsauva, joka oli vain 12 senttimetriä pitkä ja vaikuttikin katkenneelta. Hirven turpa on tunnistettavissa, sen silmät ovat ulkonevat ja korvat ovat taaksepäin taipuneet. Sauva on kytketty kampakeraamiseen kulttuuriin ja ajoitettu noin vuodelle 4 000 eaa.
William Logan
William Frederick "Willy" Logan (15. maaliskuuta 1907 Saint John – 6. marraskuuta 1955 Sackville) oli kanadalainen pikaluistelija ja olympiamitalisti.
Hirvenpääsauva
Lehtojärven hirvenpää
Rovaniemen Lehtojärvellä löydettiin järven tuntumasta suosta 37 senttimetrinen männystä tehty hirvenpääveistos. Se on ajoitettu vuodelle 5790 eaa. , mikä tekee siitä mesoliittisen kivikauden esineen. Pään takana on veistetty kolot kiinnitystä varten, mutta vartta ei löydetty. Yleisin arvaus on, että hirvenpää kuului veneen keulakuvaksi. Yhtään mesoliittista venettä ei tunneta, joten käyttötapa jää siltä osin vielä auki.
Muita löytökohteita
Kuolan niemimaalla olevasta Peurasaaren kalmistosta on löydetty 12 hirvenpääsauvaa. Muita muualla olevia löytökohteita tiedetään useita: Majak II, Modlona, Riigikula III Narvassa sekä Villa Etelä-Virossa, Malmutan suisto, Kretuonas I, Zamostje 2, Sahtyš I, Volodary, Tšornaja Gora, Tokjoen kalmisto, Annin Ostrov, Šigir (kuva ) ja Kalmatski Brod.
Kiviset hirvenpääesineet
Kivestä valmistettuja hirvenpääaseita tiedetään vain viisi ja niiden levinneisyysalue rajoittuu Etelä-Suomeen ja Karjalaan. Kivinen hirvenpäähän on porattu reikä, johon puinen varsi on kiinnietty. Kuuluisin lienee Huittisten hirvenpää, joka on mesoliittinen alkuperältään (kuva ). Myös neoliittisen Säkkijärven hirvenpään ja Kuusamon hirvenpään katkelmat kuulunevat tähän ryhmään (kuva ). Kortesjärveltä löytyi pahasti hajonnut hirvenpää (kuva ). Myös Venäjällä tunnetaan kolme hirvenpäistä kiviesinettä: Kalmatskiy Brod, Petroskoi (Petrozavodsk) ja Karjalan Pyhäjärvi.
Kalliomaalaukset ja piirrokset
Fennoskandian kalliokuvissa hirvenpääsauva esiintyy monissa kuvakentissä. Altan kalliokuvissa Pohjois-Norjassa niitä tunnetaan yli 30, Vingenin kalliokuvissa Etelä-Norjassa tunnetaan noin 20 sauvaa. Vingenin kuvat on ajoitettu myöhäiselle mesoliittiselle kaudelle. Ruotsin Nämforsenin kalliokuvissa on useita sauvoja. Venäjällä Kuolan niemimaalla Kanozeron kalliopiirroksissa esiintyy neljä sauvaa ja Uikujoen kalliopiirroksissa Zalvrugan saarella kaksi sauvaa. Zalavrugan kuvat on ajoitettu neoliittisen kauden loppuun. Äänisen kalliopiirrosalueella järven itärannalla ei sauvakuvia näytä olevan, vaikka Peurasaaren kalmistossa niitä on löytynyt haudoista.
Kuvat kertovat sauvojen käytöstä. Altassa ja Zalavrugassa on yhteensä neljä kuvakenttää, jossa kaksi hirvenpääsauvoja kantavaa miestä seisovat vastakkain. Vaikuttavin kuva on viidestä miehestä, joilla kaikilla on sauvat käsissään. Eräässä Kanozeron kuvassa sauvaa pitelevä mies osoittaa sillä viereistä ihmisryhmää. Myös Nämforssin sauvoja kantavilla miehillä on jokin tehtävä, kun heitä on pitkässä veneessä muiden soutajien kanssa samaan aikaan neljä kyydissä.
Kuvissa sauvoja pidetään yleensä pystyssa ja korkealla. Joskus sauvoja pidetään vaakatasossa kädet suorina ylhäällä. Sauvoja pitelevät miehiksi otaksutut henkilöt, mikä korreloi hyvin kalmistoista tehtyjen havaintojen kanssa. 12 haudan tutkimuksissa vainajat ovat olleet yhtä 60-vuotiaista naista lukuun ottamatta miehiä. Sauva on aseteltu hautaan oikean reiden viereen käden ulottuville. Kalliokuvissa sauvoja pitelevöt usein miehet, joilla on suippo hattu päässään. Eräillä on fallos komeasti pystyssä. Kuvat ilmeisesti ilmaisevat hahmojen myyttisyyttä ja statusta yhteisön piirissä.
Välimeri
Välimeri on Atlantista itään työntyvä, Euroopan, Aasian ja Afrikan välissä sijaitseva meri. Välimeren yhdistää Atlanttiin kapea Gibraltarinsalmi. Välimeri on syvimmillään yli viisi kilometriä syvä. Sen alueella vallitsee välimerenilmasto, jossa kesä on pitkä, kuuma ja aurinkoinen, ja talvi lauha, pilvinen, sateinen ja tuulinen. Välimeressä on useita saaria ja saariryhmiä.
Välimeri on ollut merkittävä kulkureitti muinaisista ajoista alkaen. Sen rannoilla ovat kehittyneet monet merkittävät kulttuurit.
Osat
Välimeri on sisämeri, joka leviää Atlantista itään. Sen pituus lännestä itään Gibraltarinsalmesta, Turkin rannikolle İskenderuninlahteen on noin 4 000 kilometriä, ja sen keskimääräinen leveys Kroatian etelärannikolta Libyaan on noin 800 kilometriä. Koko Välimeren pinta-ala on Marmaranmeri mukaan luettuna noin 2 510 000 neliökilometriä. Välimeren erottaa Atlantista kapeimmasta kohtaa noin 13 kilometriä leveä Gibraltarinsalmi. Atlantin ja Välimeren läntisimmän altaan Alboráninmeren erottava kynnys on noin 320 metrin syvyydessä. Välimerestä on lisäksi yhteys Mustaanmereen, Dardanellien, Marmaranmeren ja Bosporinsalmen kautta sekä Punaiseenmereen Suezin kanavan kautta.
Saaret ja niemet jakavat Välimeren useisiin altaisiin, joita ovat (myötäpäivään) Alboránin-, Baleaarien-, Ligurian-, Tyrrhenan-, Joonian-, Adrian- ja Egeanmeri. Aluetta Kreetan ja Libyan välillä nimitetään Libyanmereksi. Golfe du Lion on huomattava lahti Euroopan puoleisella rannalla Baleaarien- ja Ligurianmeren välissä, ja se ulottuu Espanjan Kataloniasta Ranskan Rivieralle. Libyan edustalla on vastaavasti Syrtinlahti ja Tunisian edustalla sen jatkeena Gabèsinlahti.
Välimeren syvin kohta on Kalypson syvänne, joka sijaitsee Joonianmeressä Peloponnesoksen niemimaan lounaispuolella. Sen syvyys on metriä.
Saaret
Välimeressä on useita saaria ja saariryhmiä. Italian edustalla sijaitsevat suurimmat yksittäiset saaret Sisilia ja Sardinia sekä neljänneksi suurin saari Korsika. Kypros on pinta-alaltaan Välimeren kolmanneksi suurin saari Välimeren itäosassa. Espanjalle kuuluvaan autonomiseen Baleaarien saariryhmään kuuluvat muun muassa Mallorca, Menorca ja Ibiza. Kreikan saaristossa suurimmat saaret ovat Kreeta, Euboia, Lesbos ja Ródos. Kroatian edustalla on hyvin laaja 718 saaresta koostuva saaristo, jonka yhteenlaskettu pinta-ala on noin 3 300 neliökilometriä.
Geologia
thumb|Välimeren korkeussuhteet. Maapallon geologiassa eräänlainen Välimeren edeltäjä oli Afrikan ja Euroopan välinen liitukauden Tethysmeri, jonka tiedetään olleen olemassa noin 140–30 miljoonaa vuotta sitten. Välimeri kuivui mioseenikauden lopulla noin 6,5–5,1 miljoonaa vuotta sitten useita kertoja Gibraltarinsalmen välillä sulkeutuessa ja täyttyi sen jälleen avautuessa, kun Afrikan laatta työntyi Euraasian laattaa vasten. Kuivina kausina Välimeri oli aroa tai suola-aavikkoa. Viimeksi mannerliikunnot yhdistivät Välimeren noin 5,33 miljoonaa vuotta sitten taas Atlantin valtamereen.
Aina kun salmi sulkeutui, koko Välimeren 3,7 miljoonaa kuutiokilometriä vettä haihtui noin tuhannessa vuodessa ja satoi muualla nostaen maapallon merenpintaa 12 metrillä. Kuivuneen Välimeren altaan täyttyminen oli luonnonmullistus. Gibraltarinsalmen vesiputouksesta virtasi vettä Välimereen niin nopeasti, että sen pinta eräiden arvioiden mukaan nousi yli 10 metriä päivässä.
Hydrologia
thumb|Vallitsevat pintavirtaukset kesäkuussa. Välimereen virtaa suhteellisen vähän merkittäviä jokia, koska sitä ympäröivät monelta suunnalta vuoristot, Sierra Nevada eteläisessä Espanjassa, Pyreneet, Alpit, Dinaariset Alpit, Taurusvuoret, Libanoninvuoret, Aurèsvuoret, Atlasvuoret ja Rif, ja sen eteläpuolella Pohjois-Afrikkaa hallitsee Saharan autiomaa. Suurimmat Välimereen virtaavat joet ovat Ebro Espanjassa, Rhône Ranskassa, Po Italiassa ja Niili Egyptissä.
Koska Välimereen virtaa vain muutamia suuria jokia, siitä haihtuu enemmän vettä kuin sinne virtaa tai sataa. Haihtuvan veden takia Välimeri on suolaisempi kuin Atlantti. Välimeren suolapitoisuus on 39 ppt (3,9 %), kun Atlantissa se on 36 ppt. Tämän seurauksena Välimereen on jatkuva pintaveden virtaus Atlantista. Gibraltarinsalmen jälkeen virtaus jatkuu Afrikan pohjoisrannikkoa pitkin itään. Se on suurimmillaan kesällä, jolloin Välimerestä haihtuvan veden määrä on myös suurimmillaan. Atlantista tulevan veden virtaus heikkenee itään päin mentäessä, mutta se on edelleen tuntuva Sisiliansalmessa ja jopa Levantin rannikolla. Atlantin lisäksi Välimeri saa jonkun verran vettä Mustastamerestä Bosporinsalmen, Marmaranmeren ja Dardanellien kautta. Kesäisin Välimeren pintavedestä tulee voimakkaan haihtumisen takia entistä suolaisempaa ja näin myös tihempää. Tihentynyt pintavesi uppoaa ja ylimääräinen pohjavesi virtaa takaisin Atlanttiin.
Ilmasto
Välimeren ympäristö on maapallolla laajin alue, jossa vallitsee subtrooppinen talvisateiden ilmasto, josta tämän vuoksi käytetäänkin myös nimitystä välimerenilmasto. Tällaisessa ilmastossa kesä on pitkä, kuuma ja aurinkoinen. Talvi on lauha, pilvinen, sateinen ja tuulinen. Vuotuisen sadannan vaihtelu on Välimeren rannoilla suurta. Tunisian Gabèsista Egyptiin ulottuvalla alueella sataa harvoin yli 250 millimetriä vuodesta, kun taas Dalmatian rannikolla Kroatiassa sataa paikoin jopa 2 500 millimetriä vuodessa. Suurimmat sateet tulevatkin vuoristoisilla rannikkoalueilla.
Monimuotoisuus
Luonnon monimuotoisuus Välimeressä on harvinaisen runsasta: kaikkiaan siellä arvioidaan elävän yli 17 000 eliölajia eli 7,5 % kaikista merialueista meressä, jonka pinta-ala on 0,7 % maailman meripinta-alasta. Välimeren alue lasketaankin yhdeksi maailman luonnon monimuotoisuuskeskuksiksi.
Välimeren monimuotoisuuteen vaikuttaa myös sen korkea kotoperäisten lajien määrä. Biomaantieteellisesti Välimeren lajistosta 55–77 prosenttia on atlanttisia, 3–10 prosenttia pantrooppisia, 5 prosenttia Punaisestamerestä tulleita lajeja ja 20–30 prosenttia kotoperäisiä. Kotoperäisyysaste vaihtelee eliöryhmittäin, esimerkiksi pesivistä merilinnuista noin 90 prosenttia on kotoperäisiä ja meritupista noin 50 prosenttia, sienieläimistä noin 46 prosenttia, polyyppieläimistä noin 27 prosenttia ja kymmenjalkaisista noin 18 prosenttia.
Elinympäristöt
Tyypillisimmät Välimeren elinympäristöistä ovat rantavyöhykkeellä, Lithophyllum byssoides -korallilevän muodostamat kasvustot lasku- ja nousuveden välisellä vyöhykkeellä, Posidonia oceanica -meriheinäniityt ja Cystoseira-suvun ruskolevien muodostamat metsät pysyvästi meren peitossa olevilla alueilla sekä vielä niiden alapuolella koralliyhdyskunnat.
Avomeren elinympäristöt sijaitsevat aluevesien ulkopuolella, ja Välimeren altaasta se muodostaa noin 2,5 miljoonan neliökilometrin alueen. Avomerellä elää useita merieläimiä, ja siellä on muutamia tuottoisia alueita, joissa on esimerkiksi pyörteitä tai tapahtuu kumpuamista.
Syvänmeren alueella on monia erilaisia elinympäristöjä. Merenpinnan alaiset kanjonit ovat monien lajien, kuten kalojen ja rissondelfiinin ja kaskelotin, lisääntymis- ja ruokailualueita. Kanjoneissa elää myös monia kotoperäisiä polttiaiseläimiä ja monisukasmatoja. Syvänmeren kohoumat ovat samoin useiden kala- ja valaslajien ruokailualueita. Niissä on usein runsaslukuinen eläinlajisto.
Eläinlajisto
Fishbase-tietokannassa on listattuna 749 Välimeressä elävää kalalajia. Meressä elää vakituisesti kahdeksan valaslajia, lisäksi kahdentoista lajin valaita nähdään vierailijoina. Kilpikonnalajeja on kaksi, liemikilpikonna ja valekarettikilpikonna ja yksi vierailija, äärimmäisen uhanalainen merinahkakilpikonna. Lisäksi Välimeressä elää yksi hyljelaji munkkihylje.
Välimeressä elää noin 200 korallilajia. Ne eivät muodosta suuria riuttoja kuten Punaisenmeren tai Australian lähivesien korallit, vaikka merenpohjassa on jäänteitä aikaisempien geologisten kausien koralliriutoista. Kivikorallit Cladocora caespitosa ja Oculina patagonica muodostavat kuitenkin useiden metrien laajuisia yhdyskuntia.
Nilviäislajeja on noin kaksi tuhatta. Lukumäärä kasvaa sekä uusien lajien tunnistamisen että vieraslajien saapumisen myötä.
Suojelu ja uhat
Euroopan unioni ja Yhdistyneiden kansakuntien ympäristöohjelma UNEP ovat laatineet Barcelonan pöytäkirjaksi kutsutun Välimeren suojelusopimuksen vuonna 2011. Sopimuksen nojalla määriteltyjä suojelualueita lisätään jatkuvasti, vuonna 2014 niitä oli 33 kappaletta. Alueista yksi on avomerellä − Ranskan, Italian ja Monacon yhteinen Pelagosin suojelualue, joka keskittyy merinisäkkäiden suojeluun.
Välimereen on levinnyt satoja vieraslajeja: nilviäisiä, kaloja, leviä ja äyriäisiä. Niitä tulee luonnollisesti Mustaltamereltä, Atlantilta ja Suezin kanavan rakentamisen jälkeen myös Punaiseltamereltä. Ihmisen toiminnan takia niitä tulee laivojen painolastissa, lastissa ja muissa osissa, öljynporauslautoissa, kalanviljelylaitoksista ja akvaarioharrastajilta. Esimerkiksi meriakvaarioissa suositut Caulerpa-levät, etenkin Caulerpa taxifolia ja Caulerpa cylinderica, valtaavat nopeasti kasvupaikkoja ja uhkaavat Posidonia oceanica -meriruohoniittyjä.
Tutkijat ovat havainneet, että ilmastonmuutoksen seurauksena itäisen Välimeren eliölajisto on alkanut korvautua Suezin kanavan kautta saapuvalla trooppisella tulokaslajistolla.
Talous ja liikenne
Välimeren rannikolla asuu arviolta 132 miljoonaa ihmistä. Alueen ilmasto ja kulttuuriperintö houkuttelee turismia, joka onkin monelle Välimeren maalle nykyisin kalastusta merkittävämpi elinkeino. Kalastusmäärä oli vuonna 1999 noin 1,1 miljoonaa tonnia ja pysynyt melko vakiona läpi 1990-luvun. Merkittävin kalastettava ryhmä oli sillikalat (sillit, sardiinit ja sardellit), joka kattoi 38 % kokonaiskalastuksesta. Sekalaiset rannikkokalat muodostivat 18 % ja nilviäiset 16 % saaliista. Vuonna 2007 kalastus työllisti neljännesmiljoonaa kalastajaa, ja tuotti miljoona tonnia kalaa. Samaan aikaan kalanviljely tuotti 275 000 tonnia kalaa. Tärkeimmät viljellyt kalalajit ovat meribassi, hammasahvenet ja tonnikala.
Merenalaisten fossiilisten polttoaine-esiintymien hyödyntäminen on alkamassa Adrianmerellä, Tunisiassa ja Libyassa ja Egyptissä.
Välimeri on edelleen merkittävä kauppaliikenteen reitti. Sitä pitkin kulkee 30 prosenttia maailman meriliikenteestä ja 25 prosenttia öljykuljetuksista. Välimeren rannoilla on 450 rahtisatamaa ja terminaalia, joista suurin on Marseille Ranskassa. Suurin matkustajasatama on Kreikan Pireus, jonka kautta kulkee vuosittain 11,5 miljoonaa matkustajaa lähinnä Kreikan saarille.
Historia
Välimeren merkitys koko länsimaiselle sivistykselle on ollut merkittävä antiikin ajoista lähtien. Sen kautta levisivät kauppatavaroiden lisäksi myös ihmiset ja kulttuurivaikutteet. Välimeren rannikoilla sijaitsivat monet kulttuurihistoriallisesti tärkeät alueet, kuten muinainen Egypti ja antiikin Kreikka.
Jarrutuskeskustelu
Jarrutuskeskustelu tai jarrutuspuhe tarkoittaa parlamentaarisessa toimielimessä äänestyksen viivästämistä tai estämistä jatkuvilla puheenvuoroilla. Otollisissa olosuhteissa jarrutus voi antaa pienellekin ryhmälle mahdollisuuden estää vastustamansa päätös tai lykätä sitä ratkaisevasti.
Välimeri
Historia
Vanhalla ajalla Välimeren alueen kauppaa hallitsivat ensin foinikialaiset, myöhemmin myös kreikkalaiset. Monet suuret valtakunnat, kuten Persia ja Karthago, pyrkivät laajentamaan valtapiiriään Välimeren alueella. Kahdella viimeisellä vuosisadalla eaa. Rooma valloitti vähitellen kaikki Välimeren rannikkoalueet, ja se hallitsi koko Välimeren aluetta useiden vuosisatojen ajan. Roomalaiset kuljettivat Välimeren yli valtakunnan pääkaupunkiin kaikenlaista rahtia valtakunnan muista osista. Viljaa tuotiin Egyptistä valtavilla rahtilaivoilla, jotka ankkuroituivat Ostian kaupungin satamaan. Talvikuukausina lokakuusta maaliskuuhun Välimeren poikki ei purjehdittu. Koko Välimerellä upposi Rooman tuhatvuotisen vallan aikana arviolta noin tuhat laivaa vuodessa. Merenpohjassa makaavaan miljoonaan hylkyyn ja niiden sisältämiin taideaarteisiin ei nykymenetelmillä ole päästy käsiksi.
Rooman valtakunnan hajottua Itä-Rooma hallitsi keisari Justinianuksen aikana 500-luvulla jonkin aikaa lähes koko Välimeren aluetta, mutta seuraavalla vuosisadalla se menetti laajoja alueita arabien kalifikunnalle. Näistä ajoista lähtien Välimeri on ollut rajana länsimaisen ja arabialaisen kulttuuripiirin välillä. Keskiajan lopulla eurooppalaiset ristiretkeläiset yrittivät valloittaa Palestiinan ja osittain muutkin itäisen Välimeren maat, mikä kuitenkin onnistui vain ohimenevästi. Keskiajan lopulla Osmanien valtakunta valloitti vähitellen Välimeren itäosaa ympäröivät maat ja hallitsi niitä 1800-luvulle saakka. Tällöin muun muassa Kreikka itsenäistyi, ja osmanien alueet Pohjois-Afrikassa joutuivat Euroopan valtioiden siirtomaiksi.
1400-luvun suurten löytöretkien vaikutuksesta Välimeri pitkälti menetti asemansa maailmankaupan tärkeimpiin kuuluvana kauppareittinä. Tilanne muuttui vasta, kun Suezin kanava valmistui vuonna 1869. Silloin Välimerestä tuli jälleen osa maailmankaupan kannalta keskeistä Itä-Aasian ja Euroopan välistä meritietä.
Välimerellä on ollut uusimmalla ajallakin myös tärkeä strateginen ja geopoliittinen merkitys, ja monet suurvallat ovat pyrkineet siellä hallitsevaan asemaan. 1800-luvulta lähtien Ison-Britannian laivasto hallitsi pitkälti Välimertakin, vaikka brittiläisellä imperiumilla oli Välimeren rannikolla vain muutamia pieniä, joskin strategisesti tärkeitä alueita kuten Gibraltar, Malta ja Kypros. Osmanien valtakunnan heikentyessä Venäjä yritti useissa sodissa laajentaa alueitaan Välimeren rannikolle, mutta ei onnistunut. Mussolinin aikana myös Italia pyrki hallitsemaan Välimeren aluetta.
Selma Guðmundsdóttir
Selma Guðmundsdóttir (s. 26. lokakuuta 1950) on islantilainen pianisti. Hän aloitti musiikkiopintonsa Ísafjörðurissa ja valmistui Reykjavíkin musiikkikorkeakoulusta. Hän jatkoi opintojaan Hans Leygrafin johdolla Salzburgin Mozarteumissa ja Saksan valtion stipendillä Hannoverin musiikkiakatemiassa. Muissa maissa Selma osallistui kursseille, joita pitivät muiden muassa Pierre Sancan Ranskassa ja František Rauch Tšekkoslovakiassa. Selma asui viiden vuoden ajan Tukholmassa.
Selma on esiintynyt kansainvälisesti soolokonserteissa ja soittanut sellaisten orkestereiden kuin Islannin ja Trondheimin sinfoniaorkesterien kanssa. Reykjavíkin kamariorkesterin kanssa hän on esiintynyt monissa yhteyksissä, kuten Bergenin taidefestivaalilla ja Ison-Britannian-kiertueella. Selman säännöllinen yhteistyökumppani on ollut vuodesta 1986 viulisti Sigrún Eðvaldsdóttir; duo on esiintynyt esimerkiksi Helsingissä, Saksassa, Liettuassa, Skotlannissa, New Yorkin Carnegie Hallissa ja kesällä 2011 kahdeksassa Kiinan kaupungissa. Muita yhteistyökumppaneitta ovat olleet huilisti Áshildur Haraldsdóttir, viulisti Laufeyja Sigurðardóttir, sellisti Gunnar Kvaran ja pianisti Albert Mamrijev.
Selma on lehtori Reykjavíkin musiikkikorkeakoulussa ja on lisäksi luennoinut Islannin taideyliopistossa. Hän oli mukana perustamassa Islannin Richard Wagner -seuraa vuonna 1995 ja aloitti tällöin toimimisen sen puheenjohtajana. Hänen 40-vuotisen uransa kunniaksi julkaistiin vuonna 2018 hänen soittoaan sisältävä levypaketti Quo vadis?.
Jarrutuskeskustelu
Yhdysvaltain senaatissa
Yhdysvaltain senaatti noudattaa sääntöjä, joiden mukaan kolmen viidesosan määräenemmistöllä (60 edustajaa sadasta) voidaan tehdä päätös puheoikeuden rajoittamisesta jonkin asian käsittelyssä jarruttamisen estämiseksi. Koska vähemmistöön jääneellä puolueella on usein tapana kaataa itselleen epämieluisat lakihankkeet juuri jarrutuskeskustelulla, edellyttää häiriötön mahdollisuus lakien säätämiseen yleensä sitä, että jonkin puolueen on saatava vähintään 60 edustajaa senaattiin.
Aiemmin jarrutuskeskustelu tarkoitti kaiken päätöksenteon keskeytymistä, mutta vuonna 1972 käyttöönotetun ”kaksiraidejärjestelmän” myötä jarrutuskeskustelun kohteena oleva asia voidaan jättää auki ja jatkaa muiden asioiden käsittelyä normaalisti.
Senaatin menettelytapoja ohjaavat sääntöjen lisäksi myös ennakkotapaukset, jonka luomalla yksinkertainen enemmistö voi rajata tai poistaa jarrutuskeskustelun mahdollisuuden kumoamalla puheenjohtajan päätöksen keskustelun jatkamisesta. Menettelytavan laillisuutta on haastettu ja siitä käytetään puhujan näkökannasta riippuen termejä perustuslaillinen vaihtoehto ja ydinasevaihtoehto. Sekä demokraatit että republikaanit ovat käyttäneet menettelytapaa kerran muuttaakseen nimitysten vahvistamista koskevaa menettelytapaa. Sen käyttämisestä myös lainsäädännöllisen jarrutuskeskustelun estämiseen on keskusteltu, mutta tähän mennessä käytölle ei ole saatu enemmistöä.
Oheinen taulukko sisältää Yhdysvaltain senaatin pisimmät jarrutuspuheet.
Suomen eduskunnassa
Suomen perustuslain 31 §:n 1 momentin mukaan kansanedustajalla on eduskunnassa oikeus puhua vapaasti kaikista keskusteltavana olevista asioista sekä niiden käsittelystä. Vaikka puhevapauteen onkin ensi sijassa kiinnitetty huomiota täysistunnon toiminnan järjestämisen yhteydessä, koskee se periaatteessa myös esimerkiksi valiokunnan jäsenen vapaata puheoikeutta jonkin asian käsittelyssä valiokunnassa. Esimerkiksi vuonna 1973 tasavallan presidentin valinnan poikkeuslain käsittelyyn perustuslakivaliokunnassa käytettiin kaikkiaan 26 tuntia, mistä yksi yöllinen, yhteen menoon pidetty jarrutuskeskustelu, kesti peräti 15 tuntia.
Eduskunnan pisimmän yksittäisen puhevuoron on pitänyt perussuomalaisten kansanedustaja Sebastian Tynkkynen, joka puhui 14.–15. toukokuuta 2021 lyhyin keskeytyksin lähes kahdeksan ja puoli tuntia. Vesa Laukkasella on toiseksi pisimmän puheenvuoron ennätys. Laukkanen puhui lauantain 5. ja sunnuntain 6. marraskuuta 1994 välisenä yönä eduskunnassa keskeytyksettä kuusi ja puoli tuntia. Tynkkysen ja Laukkasen jälkeen seuraavaksi pisimmän puheenvuoron on tiettävästi pitänyt Juuso Häikiö.
Suomen eduskunnan historiassa merkittäviä jarrutustapauksia on ollut seitsemän.
Punavankien armahtamiskysymys 1920
Joulukuussa 1920 sosiaalidemokraattien eduskuntaryhmä jumiutti valtion seuraavan vuoden budjetin käsittelyn viime metreillä saadakseen huomiota sisällissodan punavankien armahtamiskysymykselle. Jarrutuskeskustelua jatkettiin 17.–19. joulukuuta perjantai-illasta sunnuntaiaamuun ympäri vuorokauden. Jarrutus lopetettiin, kun asialle oli saatu tarpeeksi huomiota.
Helsingin yliopiston professuurit ja niitä koskeva kielikysymys 1935
22. tammikuuta 1935 alkaneilla ylimääräisillä valtiopäivillä oli tarkoitus säätää laki Helsingin yliopiston suomen- ja ruotsinkielisten professuurien määrästä. Ruotsinkielistä opetusta vastustaneen niin sanotun aitosuomalaisen rintaman puolueiden (kokoomus, maalaisliitto ja IKL) kansanedustajat estivät hallituksen esityksen käsittelyn viisi ja puoli vuorokautta yötä päivää kestäneellä jarrutuskeskustelulla. Presidentti P. E. Svinhufvud määräsi lopulta valtiopäivät päätettäviksi.
Lapsilisien leikkaus 1957
Kesäkuun lopussa 1957 SKDL:n eduskuntaryhmä esti lapsilisien tilapäisen leikkauksen jarruttamalla hallituksen lakiesityksen käsittelyä, kunnes se vanheni heinäkuun alkaessa, jolloin lapsilisät maksettiin.
Yliopiston hallinnonuudistus 1970
Maaliskuussa 1970 oikeisto-oppositio (kokoomus ja liberaalit) onnistui kaatamaan hallituksen esityksen yliopiston hallinnonuudistuksesta eli niin sanotun mies ja ääni -periaatteen käyttöönotosta yliopiston hallinnossa jarruttamalla lain käsittelyä seitsemän päivää, kunnes valtiopäivät oli lopetettava tulevien eduskuntavaalien vuoksi. Hallinnonuudistusta vastustaneet professorit tehtailivat maratonpuheita kansanedustajille. Kansanedustaja Juuso Häikiö puhui yhteen menoon likimain 5,5 tuntia, mikä oli tiettävästi eduskunnan silloinen ennätys. Lakiesitys raukesi vaalien myötä, eikä yhtäläiseen äänioikeuteen perustuvaa hallintoa saatu koskaan Suomen yliopistoihin. Jarrutuskeskustelun menestystä auttoi puhemies V. J. Sukselaisen myötämielisyys, sillä hän ei pakottanut jarruttajia puhumaan yötä myöten tai viikonloppuna.
Urho Kekkosen presidenttikauden jatkaminen 1973
Kun Urho Kekkosen presidenttikautta jatkettiin poikkeuslailla 1973, poikkeuslain vastustajien ylipitkien puheenvuorojen katsottiin olevan jarruttamista. Kansanedustaja Georg C. Ehrnrooth aloitti jarrutuksen lukemalla ääneen kirjaa valiokunnan istunnossa; jälkeenpäin hän kiisti olleensa jarrutuksen aloittaja. Victor Procopé myönsi Helsingin Sanomien mukaan, että käsittelyä pyrittiin hidastamaan, jotta ehdittäisiin kerätä kansalaisadressi.
Päätös liittyä Euroopan unioniin 1994
Vuonna 1994 joukko EU-skeptisiä kansanedustajia pyrki Paavo Väyrysen johdolla viivästyttämään päätöstä Suomen liittymisestä Euroopan unioniin ratkaisevasti siten, että Ruotsin kansanäänestys EU-jäsenyydestä ehdittäisiin pitää ennen Suomen päätöstä. Ahon hallituksen tarkoituksena oli, että Suomi päättäisi asiasta ennen Ruotsin kansanäänestystä. Kun jarrutus oli jatkunut neljä ja puoli vuorokautta yhtä soittoa, päätti puhemiesneuvosto 6. marraskuuta siirtää äänestystä viikkoa myöhemmin järjestettävän Ruotsin kansanäänestyksen yli. Jarruttajat saavuttivat näin periaatteessa tavoitteensa, mutta koska Ruotsin äänestystulos oli EU-jäsenyydelle myönteinen, sillä ei ollut heidän toivomaansa vaikutusta lopputulokseen. Pisimmät puheenvuorot piti kansanedustaja Vesa Laukkanen, joka puhui torstaina 3. marraskuuta 1994 tauotta 4 tuntia 35 minuuttia, mikä lehtitiedoissa mainittiin (virheellisesti) eduskunnan ennätykseksi. Hän rikkoi varsinaisen ennätyksen puhumalla lauantain ja sunnuntain välisenä yönä (5.–6. marraskuuta) peräti 6,5 tuntia. Kolmannessa käsittelyssä keskiviikkona 16. marraskuuta Laukkanen piti vielä 4,5-tuntisen puheenvuoron.
EU:n elpymisvälineen hyväksyminen 2021
Toukokuussa 2021 perussuomalaiset jarruttivat päätöstä EU:n elvytyspaketin hyväksymisestä keskustelulla, joka alkoi 11. toukokuuta ja päättyi 15. toukokuuta vastaisena yönä. Keskustelun viimeisenä iltana kansanedustaja Sebastian Tynkkynen piti yli kahdeksan tuntia kestäneen puheenvuoron, joka rikkoi aiemmat ennätykset.
Paris Eternal
Paris Eternal on ranskalainen elektronisen urheilun Overwatch-ammattilaisjoukkue, joka kilpailee Overwatch Leaguen (OWL) Atlantin divisioonassa. Seura perustettiin syyskuussa 2018 ja se on ainoana ranskalaisena joukkueena kotoisin Pariisista. Se pelasi ensimmäisen OWL-kautensa vuonna 2019. Seuran omistaa DM Esportsin toimitusjohtaja Drew McCourt.
Rusokirsikka
Rusokirsikka (Prunus sargentii) on ruusukasvien (Rosaceae) heimoon kuuluva puu. Sitä viljellään Suomessa koristeeksi.
Ulkonäkö ja koko
Rusokirsikka kasvaa Suomessa yleensä 3–5 metrin korkuiseksi. Se on saanut suomenkielisen nimensä mahdollisesti lehdistään, jotka avautuvat keväällä erikoisen kuparinruskeina. Myös sen runko on punertavanruskea. Rusokirsikka kukkii ennen lehtien puhkeamista kauas näkyvin ruusunpunaisin kukin. Sen hedelmät ovat punamustia, senttimetrin kokoisia, yksisiemenisiä luumarjoja; Suomessa niitä muodostuu ani harvoin. Suomessa rusokirsikka on lähes aina vierasjuurinen, imeläkirsikkaan vartettu.