cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Viljo Paloheimo
Talvi- ja jatkosota sekä sotien jälkeinen aika
Välirauhan aikana Paloheimo toimi komento-osaston päällikkönä IV Armeijakunnan esikunnassa, josta hänet siirrettiin Raja-asiain upseeriksi III Armeijakunnan esikuntaan. Armeijakunnasta hänet nimitettiin Rajavartiosto 3:n komentajaksi. Jatkosodan puhjettua hänet siirrettiin III Armeijakunnan komento-osaston päälliköksi, josta hänet siirrettiin myöhemmin vuonna 1941 Itä-Karjalan sotilashallinnon Vienan piirin piiripäälliköksi, jossa tehtävässä hän palveli vuoteen 1944 saakka. Vienan piiriesikunnan tultua lakkautetuksi Paloheimo siirrettiin Neuvostoliiton suurhyökkäyksen takia piirin evakuointi- ja selvittelytehtäviin.
Paloheimo erosi sodan jälkeen vakinaisesta palveluksesta ja joutui myöhemmin vuonna 1945 Valpon pidättämäksi niin sanotussa Lista 1:n vangittavien jutussa vankeuspaikkana Miehikkälä. Alun perin vangittavaksi oli ilmeisesti tarkoitettu Olli Paloheimo, mutta hänen siirryttyään Ruotsiin vangittiin hänen sukulaisensa Viljo Paloheimo. Hän oli Urho Kekkosen nuoruudentuttu Kajaanin ajoilta eli lempinimiltään Kekkonen "Känä" ja Paloheimo (Bränä), koska hänen silloinen sukunimensä oli Brander. Kekkonen kehotti silloin Miehikkälässä istuvaa nuoruudentuttuaan myöntämään ainakin osa syytteistä, mutta Viljo Paloheimo ei tähän suostunut, vaan hän oli viimeinen Miehikkälän vanki, ja hänet vapautettiin vasta joulukuussa 1947, kun häntä koskevat syytteet oli hylätty.
Myöhemmin Paloheimo työskenteli perustamassaan urheiluliikkeessä Torniossa vuosina 1953–1958, jonka jälkeen hän työskenteli Uuden-Suomen palveluksessa levikkipäällikkönä vuoteen 1966 saakka. Muiden töidensä ohella Paloheimo toimi Tornion kaupungin metsästyksen valvojana vuosina 1949–1957. Hänet on haudattu Oulun hautausmaalle Intiöön.
Luottamustoimet
Paloheimo toimi Suomen ja Venäjän välisen 4. paikallisen sekakomitean jäsenenä vuonna 1920 sekä 3. ja 4. paikallisen rajantarkastuskomission jäsenenä vuonna 1922. Hän toimi myös Rajavartiolaitoksen kunniatuomioistuimen jäsenenä vuosina 1937–1938 ja Salmin Rajavartioston ja Kannaksen Rajavartioston kunnianeuvoston puheenjohtajana vuosina 1938–1939.
Rauta(III)fluoridi
Rauta(III)fluoridi (FeF3) eli ferrifluoridi on rauta- ja fluoridi-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä käytetään katalyyttinä ja fluoraavana reagenssina orgaanisen kemian synteeseissä sekä magneettien valmistamiseen.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö
Huoneenlämpötilassa rauta(III)fluoridi on vihreää kiteistä ainetta. Yhdisteen alkeiskoppi on rombinen. Kidevedettömän yhdisteen lisäksi tunnetaan myös kidevedellinen trihydraatti (FeF3·3H2O). Tämä on väriltään kellertävänruskeaa kiteistä ainetta ja sillä on kaksi kidemuotoa α- ja β-muodot. Rauta(III)fluoridi liukenee hieman veteen ja on liukenematonta orgaanisiin liuottimiin. Fluoridiliuoksiin aine liukenee muodostaen heksafluoroferraatti(III)ioneja ([FeF6]3-).
Kidevedetöntä rauta(III)fluoridia valmistetaan rauta(III)kloridin ja vetyfluoridin välisellä reaktiolla. Kidevedellistä yhdistettä saadaan liuottamalla rauta(III)oksidia vetyfluoridin vesiliuokseen ja haihduttamalla vesi pois. Se voidaan myös kiteyttää vetyfluoridiliuoksesta.
Rauta(III)fluoridia käytetään pääasiassa rautakobolttineodyymimagneettien valmistamiseen. Sitä käytetään myös orgaanisen kemian synteeseissä fluoraavana reagenssina sekä fluoraus-, polymerointi- ja hydrokrakkausreaktioiden katalyyttinä. Se katalysoi myös ksenonin ja fluorin välisten sidosten muodostumista. Rauta(III)fluoridia voidaan myös lisätä valuraudan joukkoon ja siitä valmistetaan eräitä keraameja.
Daktyylinen heksametri
Daktyylinen heksametri on antiikin kreikkalaisesta metriikasta peräisin oleva runomitta, jossa heksametrisäkeet koostuvat kuudesta daktyylisestä metronista. Daktyylistä heksametriä käytettiin sekä kreikkalaisessa että latinankielisessä kirjallisuudessa erityisesti eeppisessä ja didaktisessa runoudessa. Siksi sitä kutsutaan myös eeppiseksi runomitaksi.
Tunnettuja daktyylisessä heksametrissä kirjoitettuja teoksia ovat muun muassa Homeroksen eepokset Ilias ja Odysseia, Hesiodoksen Jumalten synty ja Työt ja päivät, Vergiliuksen Aeneis ja Ovidiuksen Muodonmuutoksia. Kreikkalaisessa kirjallisuudessa daktyylisen heksametrin käyttö liittyi läheisesti yhteen homeerisen kreikan käytön kanssa.
Kaava
Runomitan säkeen peruskaava on ( = lyhyt tavu, = pitkä tavu,  = anceps eli lyhyt tai pitkä tavu):
Yamaha TZR 125
Yamaha TZR 125 on Yamahan vuosina 1987–1993 valmistama ”kyykkymallinen” eli supersport-tyylin kevytmoottoripyörä. Kyykky viittaa sport-pyörien ajoasennon kyykkymäiseen olemukseen. Nykyään Yamaha TZR:ää valmistetaan mopoversiona ja ne ovat yleisimpiä kyykkymallisia mopoja. Yamaha valmisti myös TZR 125 RR -mallia vuosina 1994–1995. RR-malli on hieman leveämpi ja suurempi ja muistuttaa enemmän isompaa moottoripyörää. Nykyään RR:t ovat harvinaisia.
Daktyylinen heksametri
Kaava
Daktyylisessä heksametrissä kahden lyhyen tavun yhdistelmä voidaan myös korvata yhdellä pitkällä tavulla neljässä ensimmäisessä metronissa, jotka voivat siis olla joko daktyyleja tai spondeita. Viides metron on aina daktyyli ja kuudes on aina spondee tai trokee (eli kyseessä on tarkasti ottaen daktyylinen katalektinen heksametri). Tämä vakioloppu tuo heksametriin sen heksametrimäisen rytmin.
Yamaha TZR 125
Tehokkuus
Täysitehoisen Yamaha TZR:n tehoksi on ilmoitettu noin 26 hv (19,4 kW). Maksimivääntö on noin 1.8 kg/m @ 10000 rpm, joka on kaksinkertainen verrattuna esimerkiksi nelitahtiseen Yamaha YBR:ään. TZR:t olivat aikansa suosituimpia piikkejä yhdessä Hondan vastaavanlaisen NSR 125 -kevytmoottoripyörän kanssa. Vanhoissa TZR:issä onkin paljon tehoa, koska kevytmoottoripyörien 11 kilowatin tehorajoitus tuli vasta pyörien valmistuksen loppumisen jälkeen. Vanhoja TZR:iä piti kuristaa ainakin pakoputkiston kuristuksilla. Yamaha TZR:t on varustettu Y.P.V.S-pakoaukonsäätimellä (Yamaha power valve system), joka tuo etenkin ennen tehopiikkiä (kierrokset alle 7000 rpm) paljon vääntöä, ja oikein toimiessaan säädin vähentääkin kulutusta ja helpottaa matka-ajoa. Y.P.V.S täytyi lukita kiinni-asentoon tehorajoituksen mukaan, yleensä 5 mm ruuvilla. Koska pyörällä on jo ikää, kuristettuja ”tetsareita” on vähemmän. Usea omistaja on jo laittanut pyörän tt:ksi (täysitehoiseksi) juuri sen tuoman teholisän takia. Lisäksi kuristaminen pienentää kaksitahtimoottorin käyttöikää.
Daktyylinen heksametri
Esimerkkejä
Esimerkki 1
Yamaha TZR 125
Nykypäivän TZR
Yamaha TZR:t ovat edelleenkin suosittuja Honda NSR:n kanssa. Pyörät ovatkin hyvin kestäviä ikäänsä nähden. 50-kuutioiset mopoversiot ovat erittäin suosittuja, ja osa malleista on Valentino Rossin Yamaha YZR M1-pyörän replikaversioita.
Yamaha esitteli uuden kyykky-mallisen kevytmoottoripyörän 2008, Yamaha YZF R-125:n, kilpailemaan huippusuositun Honda CBR 125R -pyörän kanssa. Pyörä kuuluu Yamahan YZF R-sarjaan, ja siitä on muodostunut CBR:n kaltainen myyntimenestys menevän ulkonäkönsä ja luotettavan tekniikkansa vuoksi.
Daktyylinen heksametri
Esimerkkejä
Esimerkki 2
Suomennos samassa runomitassa:
Lapis niger
Lapis niger (latinaa, ”musta kivi”) on musta marmorikiveys Forum Romanumilla Roomassa Curia Julian edustalla. Kiveyksen alta on löytynyt monumentti, johon kuului alttari, jalusta ja kivipaasi, jossa on piirtokirjoitus.
Lapis niger mainitaan useissa Forum Romanumin kuvauksissa Rooman tasavallan ja varhaisen keisarikauden ajoilta. Pyhäkkö on Forumin ja Comitiumin välissä. Lapis niger jäi maan alle osittain keisariaikaisen rakennustoiminnan takia, osittain Rooman valtakunnan sortumisen aiheuttaman kaaoksen seurauksena, ja sen löysi uudelleen 1900-luvulla italialainen arkeologi Giacomo Boni. Pyhäkön steelassa oleva piirtokirjoitus kuuluu vanhimpiin tunnettuihin latinankielisiin teksteihin.
Pyhäkkö on peräisin joko Rooman kuningasajalta, sillä piirtokirjoituksessa mainitaan kuningas (rex), tai sitten varhaisen tasavallan ajoilta, sillä rex saattaa tarkoittaa myös rex sacrorumia, korkeaa uskonnollista virkamiestä. Jossain vaiheessa roomalaiset unohtivat pyhäkön alkuperäisen tarkoituksen, mistä johtuvat useat ristiriitaiset tarinat pyhäköstä. Roomalaiset uskoivat, että Lapis niger oli Rooman ensimmäisen kuninkaan, Romuluksen hautamonumentti; tai Romuluksen sotapäällikön Hostus Hostiliuksen, kuningas Tullus Hostiliuksen isän hauta; tai paikka, jossa Faustulus, Romuluksen kasvatti-isä kaatui taistelussa.
Pyhäkön kuvaus
Alkuperäinen versio pyhäköstä koostui ensinnäkin mustasta marmorista tehdystä steelasta, johon oli kirjoitettu vanhoja latinalaisia kirjoituksia, joilla pyhäkkö omistettiin rexille, kuninkaalle, ja langetettiin kirouksia niille, jotka uskaltaisivat häiritä pyhäkköä. Toiseksi pyhäkköön kuului alttari, jonka edessä oli kaksi jalustaa, joilla oli leijona-patsaat.
Steelassa olevassa piirtokirjoituksessa on useita mielenkiintoisia piirteitä. Aakkoset ovat vielä suhteellisen lähellä kreikkalaista kirjaimistoa, sillä teksti on ajallisesti lähellä sitä hetkeä, jolloin roomalaiset alun perin omaksuivat aakkoset kreikkalaisista siirtokunnista. Lisäksi piirtokirjoitus on kirjoitettu bustrofedon-tyylillä, eli vuorotellen oikealta vasemmalle ja vasemmalta oikealle. Monet vanhimmista latinalaisista kirjoituksista on kirjoitettu tällä tyylillä.
Arkeologiset kaivaukset osoittavat, että ensimmäiseen pyhäkköön oli sijoitettu lukuisia votiiviesineitä vaaseista patsaisiin. Kaikki esineet ovat erittäin varhaisen Rooman ajoilta, 600–400-luvuilta eaa.
Toinen pyhäkkö, joka rakennettiin puretun pyhäkön päälle ensimmäisellä vuosisadalla eaa., on paljon yksinkertaisempi. Alkuperäinen pyhäkkö peitettiin marmorilla ja ympärille rakennettiin matala valkoinen muuri. Pyhäkkö ei voinut viedä paljoa tilaa, sillä Forum Romanum oli kasvanut merkittävästi.
Osnabrück
thumb|[[Westfalenin rauhalle nimetty Osnabrückin raatihuone.]] Osnabrück on kaupunki Saksan luoteisosassa Ala-Saksin osavaltiossa. Se sijaitsee Hasejoen varrella, Teutoburgin metsän ja Wiehengebirgen matalan vuorijonon välissä. Kaupungissa on arviolta 162 403 asukasta (vuonna 2015), ja sen pinta-ala on 119,79 neliökilometriä.
Historia
Frankkien kuningas Kaarle Suuri perusti Osnabrückin vuoden 780 tienoilla. Hieman ennen vuotta 803 Osnabrückista tuli piispanistuimen keskus. Vuonna 889 kuningas Arnulf antoi sille kaupankäynti-, tulli- ja rahanlyöntioikeudet. Kaupunginoikeudet Osnabrückille myönnettiin vuonna 1171, ja samoihin aikoihin kaupunki oli myös tärkeä hansakaupunki.
Osnabrückin junaturmassa tammikuussa 1918 kuoli kaksitoista suomalaista jääkäriä.
Koulutus
Osnabrück on yliopistokaupunki: Siellä sijaitseva Osnabrückin yliopisto on perustettu vuonna 1974. Yliopistolla on noin 10 000 opiskelijaa. Lisäksi kaupungissa sijaitsee ammattikorkeakoulu, sekä Pohjois-Saksan katolinen korkeakoulu.
Luonto
Kaupungin ympärillä on luonnonpuisto Natur- und Geopark TERRA.vita, joka liittyy Teutoburgin metsään.
Krunnien saaristo
Krunnien saaristo sijaitsee Perämerellä Iin edustalla. Se muodostuu Maakrunnin ja Ulkokrunnin saarista sekä niitä ympäröivistä pienemmistä saarista. Saariston lähimmät saaret ovat 11 kilometrin, kaukaisimmat 21 kilometrin päässä rannikolta.
Saaristo kuuluu Krunnien luonnonsuojelualueeseen, joka on yksityinen Maakrunni-säätiön hallinnoima suojelualue. Saaret rauhoitettiin virallisesti vuonna 1956, mutta ne ovat olleet epävirallisesti rauhoitusalueena vuodesta 1937 saakka.
Krunnien suojelualueeseen kuuluvat saaret ovat pääosan vuodesta maihinnousukiellossa. Saariston halki johtaa Oulun ja Kemin välinen 10 metrin laivaväylä.
Saaret
Krunnien saaristo jakaantuu neljään osaan. Pääsaari Ulkokrunni ja sitä ympäröivät pikkusaaret sijaitsevat lännessä. Ulkokrunnista kolmisen kilometriä pohjoiseen sijaitsee Pohjanletto-niminen kolmen pienen saaren ryhmä. Idässä sijaitsee saariston toiseksi suurin saari Maakrunni sekä Ristikari. Etelässä ovat Kraasukka, Paska-Kraasukka ja Tasasenletto.
Saariston läntisin saari, pääsaari Ulkokrunni on toiminut pitkään luotsiasemapaikkana. Saaren itäisimmässä kärjessä sijaitsee vuonna 1874 valmistunut F. W. Lüchoun suunnittelema 29,6 metriä korkea Ulkokrunnin pooki. Pooki korvasi 1841 samaan paikkaan rakennetun 9,6 metrin korkuisen rakennelman jota oli pystytetty apumittauspisteeksi Struven ketjun meridianimittaukseen. Saaren vanha luotsiasema toimii nykyisin Oulun yliopiston Perämeren tutkimusaseman tiloina.
Rohtotädyke
Rohtotädyke (Veronica officinalis) on ratamokasvien heimoon kuuluva monivuotinen kasvilaji, jolla on pienet siniset kukat.
Ulkonäkö ja koko
Rohtotädykkeen 10–50 cm pitkät varret kiemurtelevat pitkin maanpintaa. Niistä nousee ylös parisenttisiä kukkaversoja, joissa on halkaisijaltaan 1–3 mm leveitä vaalean sinivioletteja kukkia. Lehdet ovat hennon nukan peitossa, 2–5 cm pitkiä ja 1–3 cm leveitä.
Levinneisyys
Rohtotädykkeen esiintymisalue kattaa Euroopan Islantia myöten. Suomessa se kasvaa maan etelä- ja keskiosissa alkuperäisenä tai muinaistulokkaana. Laji on levinnyt ihmisen mukana myös Pohjois-Amerikkaan.
Käyttö
Rohtotädyke oli varsin suosittu rohtokasvi 1500- ja 1600 luvuilla. Sitä käytettiin yskän, keuhkotaudin, keripukin, kihdin ja munuaiskivien lääkkeenä. Sen mentyä pois muodista sitä alettiin käyttää lähinnä yrttiteenä. Ranskassa rohtotädykettä käytettiin aidon teen korvikkeena nimellä ”Euroopan tee” (thé d’Europe). Se sisältää karvasaineita ja hieman parkkihappoa kuten oikea tee.
Viime aikoina rohtotädykettä on käytetty lisäämään ruokahalua ja virtsan- ja maidoneritystä sekä vahvistamaan vatsaa ja helpottamaan hengitysteiden sairauksia. Liian suuret annokset saattavat aiheuttaa pahoinvointia ja oksentelua, ehkä kasvin sisältämien karvasaineiden takia, eikä raskaana olevien tule käyttää sitä. Muuten rohtotädyke on myrkytön.
Natsugumo (1937)
Natsugumo oli Keisarillisen Japanin laivaston Asashio-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.
Valmistus
Alus tilattiin vuoden 1934 Maru-2 ohjelmassa Sasebon laivastontelakalta, missä köli laskettiin 1. heinäkuuta 1936. Alus laskettiin vesille 26. toukokuuta 1937 ja valmistui 10. helmikuuta 1938.
Palvelus
Alus upotettiin 15. lokakuuta 1942.
Ilkka Vainio
Ilkka Jussi ”Ile” Vainio (s. 7. lokakuuta 1960 Kotka ) on suomalainen sanoittaja, musiikkituottaja ja laulaja. Hänen tunnetuimpia yhteistyökumppaneitaan ovat olleet Kari Tapio, Risto Asikainen, Jope Ruonansuu, Kikka ja Nylon Beat. Ilkka Vainio on laulaja-lauluntekijä ja sanoittaja Juha ”Watt” Vainion ja tämän ensimmäisen vaimon Taina Kaukosen poika. Urheilija Pauli Vainio oli Ilkan isosetä. Ilkka on naimisissa ja hänellä on kaksi lasta.
Ilkka Vainio on sanoittanut myös salanimillä Sipi Castrén, Mauno Lehto ja Varastomies.
Ura
Vainio on tuottanut noin 200 kulta- tai platinalevyä, ja hänen sanoituksiaan on levytetty noin 900. Hän on tehnyt useita sanoituksia eri artisteille kuten muun muassa Nylon Beatille, Kari Tapiolle, Jope Ruonansuulle ja Eino Grönille sekä toiminut tuottajana eri levyillä. Vainion yksi tärkeimmistä yhteistyökumppaneista on ollut säveltäjä Risto Asikainen, jonka kanssa hän on kirjoittanut muun muassa Nylon Beatille kappaleita. Vuonna 2010 Vainio perusti Jorma Kososen kanssa levy-yhtiö AXR Musicin, jossa hän toimii tuotantojohtajana.
Hän toimi tuotantopäällikkönä 1989 lähtien Audiovox Records Oy:ssa, jolla oli studio Helsingin Pitäjänmäellä Höyläämötie 8:ssa. Vuonna 1999 Audiovox sulautui Edel Records Finlandiin, jossa Vainio jatkoi tuotantopäällikkönä. Teini-ikäisenä Vainiolla oli 1979 yhtye Marisan ja Maukka Perusjätkän kanssa.
Ilkka Vainion ainoa sävellys on Solistiyhtye Suomelle kirjoitettu ”Paperihattu”, jonka lisäksi hän sävelsi ja sanoitti yhdessä isänsä Juha Vainion kanssa kappaleen ”Aleks ja Jaan”, jonka Juha Vainio lauloi levylle.
Vuonna 2005 Kullervo Linna -palkinto myönnettiin Vainiolle ja Anne Mattilalle. Samalla Vainio nimitettiin vuoden tuotantopäälliköksi.
Vainio on tuominnut muun muassa Tangomarkkinoilla, Ylläs soikoon -tapahtumassa sekä Juha Vainio -palkinnon tuomaristossa. Ile toimi myös useana vuonna Radiotähti/Mediatähti-kilpailujen tuomariston puheenjohtajana.
Vainiolle järjestettiin lokakuussa 2010 konserttikiertue juhlistamaan hänen 50-vuotissyntymäpäiväänsä. Konserteissa esiintyivät muun muassa Kari Tapio, Paula Koivuniemi, Pauli Hanhiniemi ja Jope Ruonansuu.
Vainio on ollut myös laulaja vuodesta 2012 lähtien, ja hän on esiintynyt mm. yli sadassa kirkossa Ystävän risti -konserttikiertueella. Vuoden 2016 keväällä hän esiintyi Lumikenttien kutsu -kiertueella Lapissa. Maaliskuussa 2016 ilmestyi Villi pyhäpoika -single ja sen musiikkivideo. Kesän 2016 Tangomarkkinoilla julkaistiin myös samanniminen albumi.
Vainiolta ilmestyi 15. toukokuuta 2020 single "Ilmastonmuutos" ja myöhemmin samana vuonna julkaistaan Viimeinen cd -levy,
Filmografia
Lisäksi Vainio toimi yhtenä tuomarina lokakuussa 2009 alkaneessa ohjelmassa Kreisi Karaokessa.
Yksityiselämä
Ilkka Vainio syntyi Kotkassa Taina (o.s. Kaukonen) ja Juha Vainion esikoiseksi lokakuussa 1960. Isä Juha ”Watt” Vainio oli tunnettu suomalainen sanoittaja ja laulaja. Vainiolla on kolme sisarusta, Sami (s. 1961), Kalle (s. 1963) ja Kati (s. 1967) sekä siskopuoli Suvi (s. 1983) isänsä uudemmasta avioliitosta. Kuuluisaa isäänsä Ilkka Vainio ei koskaan ole kokenut taakaksi, vaan ylpeydenaiheeksi.
Ilkka Vainiolla on kaksi lasta. Vuonna 2010 hän meni naimisiin Elina Conyersin kanssa. Maaliskuussa 2020 Vainio sairastui syöpään ja häneltä leikattiin 18. maaliskuuta 2020 paksusuolesta nyrkinkokoinen syöpäkasvain.
Arkeonit
Luokittelu
thumb|Arkeonien luokittelu.
Historia
1900-luvun alkupuolella esitumalliset luokiteltiin vielä pääsääntöisesti yhdeksi eliöryhmäksi perustuen niiden biokemiallisiin ominaisuuksiin, anatomiaan ja aineenvaihduntaan. 1960-luvulta alkaen bakteereja alettiin luokitella perustuen niiden solurakenteeseen ja DNA- ja RNA-sekvenssien analyysiin. Geneettiseen informaatioon perustuva luokittelu, kladistiikka, onkin yhä vallalla oleva metodi eliöitä luokiteltaessa.
1970-luvun loppupuolella Carl Woese ja George E. Fox tunnistivat arkeonit ensimmäistä kertaa erilliseksi ryhmäkseen rRNA-analyyseihin perustuen. Aiemmin kaikki eliöt oltiin luokiteltu kahteen domeeniin, aitotumaisiin ja esitumallisiin, mutta Woesen ja Foxin tutkimusten seurauksena esitumalliset jaettiin kahdeksi domeeniksi: arkeoneiksi ja bakteereiksi.
Nykyinen luokittelu
Tutkituimpien arkeonien keskeisimmät ryhmät fenotyypin mukaan ovat halofiilit, metanogeenit, termofiilit ja asidotermofiilit. Taksonomisesti arkeonit jaetaan viiteen pääjaksoon, joskin pääjaksoja saattaa olla paljon useampiakin. Nykyisistä pääjaksoista tunnetuimpia ovat Crenarchaeota ja Euryarchaeota. Viimeisin löydetty pääjakso on Thaumarchaeota.
Evoluutio
Kemiallisten fossiilien perusteella arkeoneja arveltiin olleen maapallolla jo 2,7 miljardia vuotta sitten, joskin tieto on sittemmin kyseenalaistettu tarpeeksi luotettavien fossiilisten jälkien puuttuessa. Woese esitti niin arkeonien, bakteerien kuin aitotumaistenkin olevan erillisiä alkusolusta erkaantuneita kehityslinjoja, mutta nykyaikaiset fylogenomiset analyysit vahvasti tukevat näkemystä siitä, että aitotumalliset kehittyivät arkeoneista. On mahdollista, että arkeonien ja bakteerien viimeisin yhteinen kantamuoto oli termofiili, mikä viittaisi matalien lämpötilojen olevan arkeonien kannalta äärimmäisiä ja kylmempiin olosuhteisiin sopeutuneiden arkeonien ilmaantuneen vasta myöhemmin. Arkeonien ja virusten koevoluution arvellaan alkaneen noin kaksi miljardia vuotta sitten.
Rakenne
thumb|[[Esitumalliset|Esitumallisten solujen suhteellinen koko verrattuna muihin soluihin ja molekyyleihin (logaritminen asteikko)]] Yksittäisten arkeonien koko vaihtelee välillä 0,1–15 μm. Bakteerien tavoin arkeonit ovat muodoltaan yleensä pyöreitä, sauvamaisia, kierteisiä tai säiemäisiä. Viime aikoina on kuitenkin suolavesilammikosta löydetty jopa kuution muotoisia arkkeja. Myös arkeonien ja bakteerien solutason rakenteessa on yhtäläisyyksiä. Niillä ei ole tumakotelon ympäröimää tumaa tai kalvorakenteisia soluelimiä, ja siten niiden geneettinen materiaalikin sijaitsee solulimassa yhtenä rengasmaisena kromosomina ja plasmideina. Kuten bakteereilla, myös osalla arkeista on liikkumiseen tarkoitettuja siimoja. Arkeonien soluseinän rakenne kuitenkin eroaa bakteereista, sillä niillä ei ole soluseinässään mureiinia. Arkeonien soluseinä onkin varsin uniikki, sillä sen pinnalla on proteiineista muodostunut jäykkä rakenne, joka suojaa solua vaativissa olosuhteissa.
Arkeonien perimässä on aitotumaisten tavoin introneja ja histoniproteiineja.
Sovellukset
Itse arkeonien käyttö bioteknologiassa on vielä vähäistä, mutta joitakin sovelluksia on. Metanogeeniarkeonit ovat tärkeässä osassa jätevedenkäsittelyssä, koska ne kykenevät mädättämään ja tuottamaan biokaasua. Lisäksi asidofiiliarkeonit vaikuttaisivat lupaavilta metallien, kuten kullan, koboltin ja kuparin, erotteluun malmista.
Sen sijaan arkeonien tuottamia entsyymejä hyödynnetään enemmän. Etenkin kuumuutta tai äärimmäistä happamuutta ja emäksisyyttä kestäviä ekstremofiiliarkeoneja käytetään lähteenä vaikeissakin olosuhteissa toimintakykynsä säilyttäville entsyymeille. Esimerkiksi Pyrococcus furiosuksesta eristettyä hyvin kuumuutta kestävää Pfu DNA-polymeraasientsyymiä hyödynnetään PCR-tekniikassa. Teollisuudessa muista Pyrococcus-suvun arkeoneista eristettyjä entsyymejä käytetään muun muassa korkeaa lämpötilaa vaativassa ruoan prosessoinnissa, kuten tuotettaessa vähälaktoosista maitoa ja heraa.
Aiheesta muualla
Yleistä
Luokittelu
Genomit
Reinikainen (sukunimi)
Reinikainen on suomenkielinen sukunimi. Tunnettuja nimenkantajia ovat muun muassa:
Moldova Turkvision laulukilpailussa
Moldovan oli tarkoitus osallistua ensimmäistä kertaa Turkvision laulukilpailuun, vuonna 2016, mutta osallistuminen peruttiin, sillä kilpailua ei järjestetty. Moldova yritti kuitenkin debyyttiä seuraavan vuoden kisaan vuonna 2017.
2016
Moldova oli aikomassa osallistua ensimmäistä kertaa vuoden 2016 Turkvision laulukilpailuun, joka olisi pidetty Istanbulissa, Turkissa. Edustajaksi oli valittu laulaja Polina Stefoglo kappaleella "Yallah Yallah!".
2017
Moldova osallistui ensimmäistä kertaa vuoden 2017 Turkvision laulukilpailuun, joka olisi järjestetty Astanassa Kazakstanissa. Edustajaksi oli valittu laulaja Polina Stefoglo kappaleella "Yallah Yallah!".
Kilpailijat
{{legend|gold|Voitto}} {{legend|silver|Toinen}} {{legend|#cc9966|Kolmas}} {{legend|#FE8080|Viimeinen}}
Esko Tilli
Esko Ilmari Tilli (25. helmikuuta 1920 Anjala – 13. heinäkuuta 1998 Anjalankoski) oli suomalainen maastohiihtäjä.
Tilli oli Suomen maastohiihtojoukkueen varamiehenä Oslon 1952 olympialaisissa. Kaksi vuotta myöhemmin Falunin MM-kisoissa hän sijoittui 30 kilometrillä kuudenneksi.
"Esu" Tilli saavutti hiihdon SM-kisoissa hopeaa 30 kilometrillä vuosina 1945 ja 1946 sekä 18 kilometrillä pronssia vuonna 1947. Viidenneksi hän sijoittui 30 kilometrillä vuonna 1950 ja 50 kilometrillä vuonna 1955. Hän voitti Ounasvaaran hiihdoissa 18 kilometrin kilpailun vuonna 1947 ja sijoittui kolmanneksi vuonna 1952. Puijon talvikisoissa hän oli 50 kilometrillä toinen vuosina 1950 ja 1955. Vaasahiihdossa hän sijoittui viidenneksi vuonna 1952.
Pyöräily oli Tillin sivulaji, ja hän saavutti nuorten SM-pronssia 50 kilometrin maantiepyöräilyssä vuonna 1939. Seuratasolla hän edusti Anjalan Liittoa. Ammatiltaan hän oli työnjohtaja.
Markus Copper
Markus Timo Juhana Copper (vuoteen 1996 Paajanen; 26. joulukuuta 1968 Helsinki – löydettiin 25. toukokuuta 2019 Hørve, Holbæk, Tanska ) oli suomalainen kuvanveistäjä.
HVO
HVO eli Hrvatsko Vijeće Obrane oli Kroatian puolustusneuvosto, kuvaavammin Bosnian kroaattiarmeija Bosnian sodassa. HVO oli Bosnian kroaattialueen Herceg-Bosnan armeija. Sitä johti Mate Boban.
Markus Copper
Elämä
Copper opiskeli Taidekoulu Maassa Helsingissä vuosina 1989–1991 ja Kuvataideakatemiassa Helsingissä vuosina 1991–1995, jossa hän suoritti kuvanveiston kandidaatin tutkinnon.
HVO
Se perustettiin 8. huhtikuuta 1992 Hertsegovinassa.
Markus Copper
Elämä
Haastattelussaan Copper mainitsee opettajansa Radoslaw Grytan, joka tutustutti kaikkiin mahdollisiin materiaaleihin. Gryta antoi Copperille vapaat kädet tehdä ja kokeilla lähes mitä vain. Hän sai käyttää opettajansa valtuutuksella reilusti kuvanveistolaitoksen määrärahoja omiin kokeiluihinsa.
HVO
Sodan alkuvaiheessa HVO taisteli Bosnia-Hertsegovinan armeijan (ARBiH)in rinnalla Bosnian serbejä vastaan, mutta kääntyi myöhemmin entistä liittolaistaan vastaan.
Markus Copper
Elämä
Hän otti taiteilijanimen Copper, kun tulella tehdyn performanssin aikana sytytysnestepullo räjähti hänen syliinsä ja värjäsi hänen jalkansa kuparinvärisiksi. Vuonna 1996 Copper sahasi vasemman kätensä irti sirkkelillä ja sen vuoksi hän käytti metallista tekokättä.
HVO
Daytonin sopimuksessa vuonna 1995 HVO tunnustettiin Bosnian kroaattien viralliseksi edustajaksi.
Markus Copper
Elämä
Vuodesta 2000 Markus Copper asui ulkomailla muun muassa Berliinissä, Tukholmassa, Skånessa sekä vuodesta 2017 Kööpenhaminassa.
Taide
Markus Copperin taidetta tutkinut Saara Karhunen toteaa Copperin veistosten yhteyden esitystaiteeseen. Taiteilija teki performansseja 1990-luvun alussa opiskeluaikansa alkuvaiheessa yhdessä Kimmo Schroderuksen kanssa. Kokeilut liittyivät hänen mukaansa oman ilmaisuvälineen etsintävaiheeseen. Copper sanoi, että kun hän kyllästyi itse esiintymään, hän alkoi tekemään esiintyviä koneita.
Yhteyden taiteenlajien välillä voi Karhusen mukaan nähdä myös siinä, että Copper käsitteli performansseissaan erilaisia materiaaleja, kuten bensiiniä, tulta, puukkoja ja härän päitä. Niiden provokatiivisuus ja uhkaavuus on tuttua myös veistoksista. Copper sanoi performanssiensa olleen nopea keino saada huomiota ja huomion herättämistä voi yhtälailla pitää hänen veistostensa tavoitteena.
Karhusen mukaan Markus Copperin veistoksia voi pitää esiintyvinä koneina. Veistokset ja installaatiot ovat usein hyvin suuria ja ne hallitsevat tilaa fyysisellä olemuksellaan, sekä ääntä ja mekaanista liikettä hyödyksi käyttäen. Materiaaleinaan Copper käytti muun muassa metallia, puuta ja löydettyjä materiaaleja. Veistosten olemus on usein aggressiivinen, jopa väkivaltainen. Hänen teki aikaisemmin myös performanssitaidetta.
Teosten muodon ja rakenteen riippumattomuuden takia niiden esitystapa pysyy taiteilijan hallinnassa, on Markus Copper todennut. ”Sen takia olen pitänyt niitä veistoksina, enkä installaatioina. Metallirungot sun muut on osa veistosta, niin kuin jalustat on joissain muissa veistoksissa.”
Copper tunnetaan erityisesti suurista, tilaa hallitsevista teoksista, jotka hyödyntävät ääntä, mekaanista liikettä tai valoa. Moni hänen teoksistaan kommentoi ihmisen toimintaa, moraalia ja mielenmaisemaa.
Mika Karhu on kirjoittanut, että Copper saa teostensa aiheet kulttuuria koskevista tragedioista, onnettomuuksista, väkivallasta, vallasta, luonnon tuhosta ja ihmisen osuudesta siihen. "'Tätä kautta saatava tieto on moniulotteista ja täynnä ristiriitoja. Copper ei hae kompromissia eikä konsensusta, vaan esittää ristiriidat, jotka ovat todellisuudessa läsnä kaiken aikaa. Sisällöllisinä työkaluina Copper käyttää omia kokemuksiaan. Kyseessä on eräänlaisen kulttuurisen aineenvaihdunnan dynaaminen jatkuvuus, joka virtaa kaikkien yhteisöjen läpi.'"Timo Valjakka kirjoitti: "Raskaissa ja toisinaan karkeatekoisissa veistoksissaan ja piirustuksissaan Copper tavoitti näiden traumatisoivien tapahtumien synnyttämät kollektiiviset pelot ja painajaiset tavalla, jonka ansiosta hänen teoksensa usein jäävät pysyvästi katsojien mieleen."
Näyttelyt ja ansiot
Markus Copperille myönnettiin useita kotimaisia taidepalkintoja ja apurahoja, kuten Ars Fennica sekä Suomi-palkinto. Hänen teoksiaan on muun muassa Kiasman, Malmön taidemuseon, HAMin sekä Wihurin Säätiön kokoelmissa, ja niitä on esitelty näyttelyissä niin Suomessa kuin ulkomaillakin, muun muassa Ruotsissa, Saksassa, Espanjassa ja Yhdysvalloissa New Yorkin MoMA:n P.S.1-näyttelytilassa. Nykytaiteen museo Kiasmassa oli vuonna 2009 esillä Horror Vacui -niminen näyttely, joka koostui Markus Copperin, Kimmo Schroderuksen ja Jari Haanperän veistos- ja videoinstallaatioista.
Vuonna 2020 poliisi ilmoitti etsivänsä Copperin Sixpack of Instant Death -teoksen osia. Ne sisälsivät räjähdysainetta. Poliisi pyysi yleisöltä vihjeitä niiden olinpaikasta. Osat löytyivät ja poliisi poisti teoksesta räjähdysaineet.
Syksyllä 2022 Kiasmassa avattiin Markus Copperin retrospektio Metallin maku.
Reininmaa
thumb|Reininmaan kartta vuodelta 1905. thumb|Reininmaa keltaisella Reinjoesta länteen sisältäen myös alueita itärannalta
Reininmaa on Reinjokea läntisessä Saksassa ympäröivän alueen yleisnimitys. Perinteisesti Reininmaa käsittää Reinin keskisen juoksun sillä matkalla, jolla joen molemmat rannat ovat Saksan maaperää. Reininmaasta tuli poliittinen käsite vuoden 1815 ja Wienin kongressin jälkeen, kun suuri osa alueesta liitettiin Preussiin nimellä Reinin provinssi (saks. Rheinprovinz), josta alueesta sittemmin käytettiin nimitystä Reinin Preussi (saks. Rheinpreußen). Vaikkei Reininmaa ole ollut hallinnollinen yksikkö vuoden 1945 jälkeen, on se säilynyt Saksan osavaltioiden Rheinland-Pfalz ja Nordrhein-Westfalen nimissä. Suurin osa molemmista osavaltioista sekä myös Saarland kuuluivat aiemmin Reininmaahan.
Historia
Reininmaa tarkoittaa nykyään yleensä sitä aluetta, jonka ensimmäisen maailmansodan voittajavaltiot miehittivät kahdentoista vuoden ajaksi sodan jälkeen, ja joka demilitarisoitiin vuoden 1919 Versailles’n rauhassa. Reininmaahan kuuluivat Saksan kaikki Reinin länsipuoliset alueet sekä Reinin itäpuoleltakin 50 kilometrin levyinen vyöhyke, mukaan lukien Ruhrin teollisuusalue; nämä vastasivat ympärysvaltojen sodan päättyessä 1918 miehittämiä alueita. Reininmaa oli alkuvaiheessa Ranskan, Britannian, Yhdysvaltojen sekä Belgian miehittämä, ja sen tehtävä oli toimia puskurivyöhykkeenä Saksan mahdollisten uusien hyökkäysten varalta. Lisäksi alueen asettamisella voittajavaltioiden valvontaan pyrittiin varmistamaan Saksan sotakorvausten maksu.
Toisen maailmansodan loppuvaiheessa länsiliittoutuneiden etenevät armeijat pääsivät Reininmaan rajoille syksyllä 1944. Reininmaa valloitettiin helmi–maaliskuussa 1945, minkä jälkeen Yhdistyneen kuningaskunnan ja Yhdysvaltain joukot pääsivät viimein ylittämään Reinjoen. Sodan jälkeen Reininmaa lakkasi olemasta poliittisena käsitteenä. Saarland siirtyi jälleen Ranskan valvontaan, ja sille tarjottiin myöhemmin itsenäisyyttä, jonka Saarin alue kuitenkin hylkäsi vuoden 1954 kansanäänestyksessä ja liittyi takaisin Saksaan 1957. Välittömästi sodan loputtua Saksa jaettiin miehitysvyöhykkeisiin, jolloin Reininmaan eteläosa tuli kuulumaan Ranskan ja pohjoisosa Yhdistyneen kuningaskunnan vyöhykkeeseen. Näistä tehtiin vähän myöhemmin osavaltioita, kun länsivaltojen miehitysvyöhykkeet yhdistettiin Saksan liittotasavallaksi.
Lenita Airisto
Hymmi Lenita Aulikki Airisto (s. 1. tammikuuta 1937 Helsinki) on suomalainen tietokirjailija, luennoitsija, televisiotoimittaja, liike-elämän vaikuttaja ja yrittäjä sekä diplomiekonomi. Airisto on valittu saavutuksistaan liikenaisena vuoden naiseksi ja hän on saanut Suomen Leijonan ritarikunnan ensimmäisen luokan ritarimerkin.
Ura
Lenita Airisto kruunattiin 17-vuotiaana Suomen Neidoksi vuonna 1954. Ylioppilaaksi hän valmistui vuonna 1957 ja ylioppilasmerkonomiksi vuonna 1958. Diplomiekonomiksi hän valmistui Svenska handelshögskolanista vuonna 1961. Lisäksi Airisto on muun muassa opiskellut tv-journalismia Stanfordin yliopistossa Yhdysvalloissa.
Airisto on tehnyt merkittävän 30-vuotisen uran tv-toimittajana ja juontajana prime-time-ajankohtaisohjelmissa. Hän oli mukana muun muassa vuosina 1967–1969 esitetyssä Jatkoaika-ohjelmassa, jota hän juonsi yhdessä Aarre Elon ja Hannu Taanilan kanssa. Hän työskenteli niin TV1-kanavan kuin MTV:n ohjelmatiimeissä ja juonsi lukuisia ohjelmia kuten lauantai-illan viihdeohjelmaa Laiva on lastattu (1959–1962) sekä ajankohtaisohjelmia kuten Tuulimylly (1964–1965), Tuumat (1970) ja 7. hetki (1988–1991).
Airisto on ollut järjestämässä ja juontamassa monia gaaloja ja televisiotapahtumia kuten Unicef-gaalaa (1967), AIDS-gaalaa (1988) ja Talkoo-gaalaa 75-vuotiaan Suomen kunniaksi Helsingin juhlaviikkojen avauksena vuonna 1992.
Airisto on toiminut yrittäjänä kansainvälisessä liike-elämässä yli 40 vuotta. Hän on myynyt suomalaisen teollisuuden tuotteita, suunnitellut myynninedistämiskampanjoita ja tuottanut Suomi-kuvan promootioita. Lenitan muoti- ja matkailu-show’ssa (1972–1988) suomalaisia muotiasuja kuvattiin eri puolilla maailmaa ja markkinoitiin kuluttajille Pohjoismaissa.
Vuonna 1971 Airisto perusti nimeään kantavan Airisto Oy:n. Yhtiö tuotti, suunnitteli ja toteutti vientiin suunnattuja promootioita, jotka kasvoivat vuosituhannen loppua kohti suuriksi maailmankiertueiksi kuten Suomi luo ja vie, Creative Finland ja Success Story Finland -tuotannot.
Tietokirjailijana Airisto on julkaissut muun muassa kansainvälisiä taloustrendejä, yrittäjyyttä, naisten oikeuksia ja globalisaatiota käsitteleviä kirjoja. Airisto on myös suosittu luennoitsija niin Suomessa kuin ulkomaillakin.
Stadin Slangi ry. valitsi Airiston vuoden 2013 Stadin Friiduksi Helsinki-päivänä 12. kesäkuuta 2013.
Ranskan ympäriajo 2005
Ranskan ympäriajo 2005 oli järjestyksessään 92. Ranskan ympäriajo. Kilpailu alkoi Vendéen departementista 2. heinäkuuta 2005 ja päättyi perinteiseen tapaan Pariisin Champs-Élysées'lle 24. heinäkuuta. Kilpailussa ajettujen 21 etapin yhteispituus oli 3 608 kilometriä.
Lance Armstrong voitti ensimmäisenä pyöräilijänä Ranskan ympäriajon seitsemännen kerran – voitot ovat lisäksi tulleet peräkkäisinä vuosina. Hän kukisti toiseksi tulleen Ivan Basson neljällä minuutilla 40 sekunnilla, Jan Ullrich oli kolmas. Armstrongin keskinopeus oli 41,654 km/h. Pistekilpailun voitti Thor Hushovd, mäkikilpailun Michael Rasmussen, nuorten kilpailun Jaroslav Popovytš ja joukkuekilpailun T-Mobile Team.
Vuonna 2012 Lance Armstrongin voitto mitätöitiin hänen dopingin käyttönsä paljastuttua.
Mustapyrstöpiikkihai
Mustapyrstöpiikkihai (Squalus melanurus ) on piikkihaiden heimoon kuuluva rustokalalaji.
Kuvaus
Mustapyrstöpiikkihait ovat pieniä haita. Naaraspuolisen kalan pituus on noin 75–80 senttimetriä. Niiden ruumiit ovat melko hoikkia ja niillä on pitkä ja kapea kuono.
Ravinto
Mustapyrstöpiikkihait syövät ravinnokseen katkarapuja, nilviäisiä ja erilaisia pohjaeläimiä.
Levinneisyys ja elinympäristö
Mustapyrstöpiikkihai asustaa pelkästään Uuden-Kaledonian saaren ympärillä.
Hattie McDaniel
Hattie McDaniel (10. kesäkuuta 1895 Wichita, Kansas, Yhdysvallat – 26. lokakuuta 1952 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen Oscar-palkittu näyttelijä.
Ura
Hattie McDaniel muistetaan parhaiten Mammyn roolista elokuvasta Tuulen viemää (1939). Hän teki historiaa voittamalla elokuvasta parhaan naissivuosan Oscar-palkinnon, mikä teki hänestä ensimmäisen afroamerikkalaisen Oscar-voittajan. Palkinto jaettiin 29. helmikuuta 1940. Elokuvien lisäksi hän oli laulaja-lauluntekijä, komedienne, teatterinäyttelijä, radio- ja televisionäyttelijä. Hattie McDaniel oli itse asiassa ensimmäinen musta nainen joka lauloi radiossa. Vuonna 1952 hän näytteli televisiossa nimiroolin komediasarjassa Beulah. Hattie McDaniel on saanut urastaan kaksi tähteä Hollywood Walk of Famelle, toisen elokuvaurastaan ja toisen radiosta. Sen lisäksi hänen kunniakseen julkaistiin Yhdysvalloissa postimerkki vuonna 2006.
Yksityiselämä
Hän oli elämänsä aikana neljä kertaa naimisissa. Hänen ensimmäinen avioliittonsa päättyi leskeytymiseen vuonna 1915 ja kolme muuta avioliittoa päättyivät avioeroon. Hänellä ei ollut lapsia. Hattie McDaniel kuoli rintasyöpään vuonna 1952, 57-vuotiaana.
Asagumo (1937)
Asagumo oli keisarillisen Japanin laivaston Asashio-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.
Valmistus
Alus tilattiin vuoden 1934 Maru-2 ohjelmassa Kawasakin Koben telakalta, missä köli laskettiin 23. joulukuuta 1936. Alus laskettiin vesille 5. marraskuuta 1937 ja valmistui 31. maaliskuuta 1938.
Palvelus
Alus upotettiin 25. lokakuuta 1944.
Neuropsykologia
Neuropsykologia on psykologian erikoisala, joka tutkii aivojen vaikutusta ihmisen käyttäytymiseen, vireystilaan ja kognitiiviseen suorituskykyyn. Neuropsykologia tutkii esimerkiksi aivovaurioiden, ADHD:n ja Aspergerin oireyhtymän kaltaisten neuropsykiatristen oireyhtymien sekä MS-taudin ja kroonisen väsymysoireyhtymän kaltaisten neurologisten sairauksien yhteyttä yksilön kognitiiviseen toimintakykyyn ja käytökseen. Lisäksi neuropsykologia tutkii oppimiskyvyn häiriöitä, kuten lukemisen ja kirjoittamisen erityisvaikeutta (dysleksia), matematiikan erityisvaikeutta (dyskalkulia) ja älyllistä kehitysvammaisuutta. Neuropsykologialla on yhtymäkohtia muun muassa neurologiaan, neuropsykiatriaan, neurofysiologiaan, psykologiaan ja kielitieteisiin, ja se hyödyntää runsaasti tutkimuksessaan ja kliinisessä työssään näiden alueiden tietämystä ja menetelmiä. Se voidaan jaotella muun muassa kokeelliseen neuropsykologiaan ja kliiniseen (käytännön) neuropsykologiaan.
Suomessa neuropsykologiksi voi kouluttautua laillistettu psykologi suorittamalla erikoistumisopinnot, joihin kuuluu kursseja neuropsykologian, neurologian, muiden neurotieteiden sekä psykiatrian ja kuntoutuksen alueelta. Työn ohessa käytävän koulutuksen kesto on noin neljä vuotta. Nykyisin neuropsykologin tehtävissä työskentelee myös lyhyemmän koulutuksen saaneita psykologeja, jotka täyttävät erikseen sovitut pätevyysvaatimukset.
Historiaa
Neuropsykologia on tieteenalana hyvin nuori, vaikka aivotoimintojen yhteys psyykkisiin ja kognitiivisiin toimintoihin havaittiin jo varhain. Se oli aluksi syntynyt ja kehittynyt osana neurologiaa, ja itsenäistynyt myöhemmin omaksi psykologian osa-alueekseen.
Jo 4 000 vuotta sitten egyptiläiset lääkärit huomasivat aivojen vaurioitumisen haittaavan raajojen liikkumista ja näkökykyä, jolloin syntyivät ensimmäiset teoriat aivojen ja psyykkisten toimintojen yhteyksistä. Antiikissa ajatus henkisen toiminnan riippuvuudesta ruumiin toiminnasta syrjäytti tuohon saakka vallalla olleen mytologisen ja uskonnollisen pohdiskelun. Neuropsykologisten kokeiden suorittaminen alkoi antiikin Kreikasta, ja ne suoritettiin aluksi ihmisillä. On esitetty epäilyksiä, joiden mukaan kuolemaantuomituille vangeille olisi aiheutettu halvauksia ja tuntoaistin menetyksiä aivokalvoja ärsyttämällä. Eräs tällaisia kokeita antiikin aikana tehnyt tutkija oli Galenos.
Seuraava neuropsykologian kannalta merkittävä kausi ajoittuu vuosiin 700–1100. Tähän aikakauteen kuuluva tutkija Avicenna oli kiinnostunut hermostollisista ja psyykkisistä häiriöistä ja pyrki yhdistämään tiettyjä psyykkisiä tapahtumia tiettyihin aivojen osiin. Hän totesi, että eri puolille päätä kohdistuneet vammat aiheuttivat erilaisia aistimusten häiriöitä ja toimintojen häviämisiä. Avicenna pyrki myös aivotoimintojen paikantamiseen: hän yhdisti muistin aivojen takaosiin ja aistimukset etuosiin.
Renessanssin ajalla oli vallalla käsitys aivokammioista, joita ajateltiin olevan kolme. Etummaisessa kammiossa sijaitsi havainto ja mielikuvitus. Keskimmäisessä oli älykkyys ja taaimmaisessa aivokammiossa oli muisti. Tällainen mielen sijoittaminen aivokammioihin sääteli keskiajalta 1800-luvun alkuun saakka lääketieteellisiä diagnooseja muun muassa muistihäiriöistä, kehitysvammaisuudesta, psyykkisistä häiriöistä.
Neuropsykologian alku sijoitetaan usein vuoteen 1861, jolloin ranskalainen lääkäri Paul Broca julkaisi havaintonsa puheen tuottamisen häiriöistä. Suomessa neuropsykologian juuret ulottuvat 1800-luvun puolelle kliiniseen neurologiaan.
Kliininen neuropsykologia
Kliinisen neuropsykologian keskeistä työaluetta ovat keskushermoston sairauksiin ja vammoihin sekä kehityshäiriöihin ja oppimisvaikeuksiin liittyvien psykologisten seurausten diagnosointi ja kuntoutus. Se voidaan jakaa vielä esimerkiksi kliiniseen kehitysneuropsykologiaan, lasten neuropsykologiaan ja geriatriseen (vanhenemisen) neuropsykologiaan.
Neuropsykologiset oireet
Neuropsykologiset oireet voivat ilmetä esimerkiksi vireyden säätelyn vaikeutena, aistiyliherkkyytenä, nopeana väsymisenä, lisääntyneenä yöunen ja päivälevon tarpeena sekä aivojen prosessoinnin hitautena, joka heikentää laaja-alaisesti yksilön toimintakykyä. Muita neuropsykologisia oireita ovat uuden oppimisen työläys, tavallista herkempi ajatustoimintojen väsyminen tarkkaavaisuuden ja toiminnan ohjauksen (tarkkaavaisuuden jakaminen, impulsiivisuus), kielellisten toimintojen (puheen tuottaminen ja ymmärtäminen), sensomotoristen toimintojen (liikkeiden ohjaaminen ja tunto), visuospatiaalisten toimintojen (nähdyn havaitseminen ja avaruudellinen hahmottaminen) sekä muistin, oppimisen ja sosiaalisen kanssakäymisen ongelmat. Joskus ongelma on kaksisuuntainen. Neuropsykologinen ongelma voi aiheuttaa univajetta, joka puolestaan lisää lapsilla muun muassa ylivilkkautta ja haastavaa käytöstä.
Neuropsykologiset oireet voivat olla synnynnäisiä tai johtua myöhemmästä tapaturmasta tai sairaudesta. Monien neuropsykologisten oireiden on todettu olevan yhteydessä niukkaan hapensaantiin synnytyksen yhteydessä. Myös äidin raskauden aikana sairastamalla flunssalla on todettu yhteys lapsen neuropsykologisiin oireisiin.
Neuropsykologinen tutkimus
Neuropsykologinen tutkimus on tarpeen diagnostisissa selvittelyissä (esimerkiksi selvitettäessä, onko yksilön vaikeuksien taustalla fysiologinen vai psyykkinen vamma), jo diagnosoidun sairauden tai häiriön seurausten, työ- ja toimintakykyisyyden ja mahdollisten kuntoutustoimenpiteiden tarpeen ja tuloksellisuuden arvioinnissa.
Neuropsykologisella tutkimuksella kartoitetaan neurologisiin ja neuropsykiatrisiin sairauksiin sekä kehityksellisiin kognitiivisten häiriöihin liittyviä kognitiivisia muutoksia ja yksilön yleistä toimintakykyä. Tutkimuksessa arvioidaan kognitiivisen häiriön laatu ja vaikeusaste, häiriöiden vaikutus potilaan toiminta- ja työkykyyn sekä näiden häiriöiden ja mahdollisten aivoston rakenteellisten ja neuropatologisten löydösten välistä yhteyttä. Tutkimus perustuu haastatteluihin, neuropsykologisiin testeihin ja tutkimustilanteessa tehtyihin havaintoihin.
Neuropsykologinen kuntoutus
Neuropsykologinen kuntoutus on suunnattu kehityksellisistä häiriöistä tai oppimisvaikeuksista, neurologisten sairauksien tai vammojen neuropsykologista oireista tai jostain muusta aivojen toimintaan vaikuttavasta häiriötilasta kärsiville. Neuropsykologinen kuntoutus suunnitellaan yksilön oirekuvan perusteella juuri hänen tarpeitaan ajatellen, ja se voi kestää lyhyestä ohjauksesta useisiin vuosiin. Neuropsykologisessa kuntoutuksessa kerrotaan, mistä potilaan oireet johtuvat sekä opastetaan sopeuttamaan elämä oireiden asettamiin rajoitteisiin. Kuntoutuksella voidaan myös pyrkiä potilaan kognitiivisten ja käyttäytymismuutosten tai -poikkeavuuksien lievittämiseen ja korjaamiseen sekä toimintakyvyn parantamiseen opettamalla potilaalle uusia toimintatapoja. Neuropsykologisen kuntoutuksen tavoitteena voi olla omaehtoisen selviytymisen parantaminen tai mahdollisesti menetetyn työkyvyn palauttaminen.
Lasten neuropsykologinen kuntoutus
Lasten neuropsykologinen kuntoutus on neuropsykologin antamaa hoitoa, jota käytetään lähinnä oppimisvaikeuksien lieventämiseen. Oppimisvaikeudet voivat ilmetä oppimisen eri osa-alueilla, kuten tarkkaavuudessa, toiminnanohjauksessa, muistissa, hahmottamisessa, kielellisissä taidoissa, lukutaidoissa tai matematiikassa. Hienomotoristen toimintojen kehittäminen voi sisältyä kuntoutukseen, mutta varsinaisesta motorisesta kuntoutuksesta ei ole kysymys. Kuntoutuksessa on oleellista myös psyykkisen puolen tukeminen, kuten itsetunnon ja myönteisen minäkuvan vahvistaminen. Kuntoutus perustuu huolelliseen neuropsykologiseen tutkimukseen, jossa arvioidaan lapsen vahvuudet ja pulmat eri osa-alueilla sekä kuntoutuksen tarve. Kuntoutuksen tavoitteet asetetaan toisaalta tutkimustulosten perusteella, toisaalta yhteistyössä perheen ja usein myös päiväkodin tai koulun kanssa. Kuntoutusmenetelminä käytetään muun muassa keskustelua, erilaisia pöytätason harjoitteita, tietokoneohjelmia ja pelejä. Kuntoutus tapahtuu yleensä kerran viikossa tapahtuvilla yksilökäynneillä ja kuntoutusjakso voi kestää ongelmien vaikeusasteesta riippuen puolesta vuodesta kolmeen vuoteen. Kuntoutusta antavien (yksityisten) neuropsykologien määrä on Suomessa suhteellisen vähäinen, joten ongelmana on yleensä kuntouttajan löytäminen.
Rock ’n’ Roll Music
Rock'n'Roll Music on The Beatlesin kokoelma-albumi vuodelta 1976. Kaksilevyinen LP sisältää 28 kappaletta. Nimensä mukaisesti se sisältää yhtyeen rock and roll -tyylisiä kappaleita.
Kappaleet
Kaikki kappaleet ovat Lennon/McCartney säveltämiä ja sanoittamia, jollei ole toisin ilmoitettu.
Kalevalakylä
Kalevalakylä on Kuhmoon rakennettu kalevalainen rakennuskokonaisuus, joka on yksi Kuhmon matkailunähtävyyksistä. Kalevalan kankaalla toimii myös talvisotamuseo ja luontokeskus Petola.
Ajatus Kalevalakylän rakentamisesta syntyi 1979, kun Kuhmossa mietittiin matkailun kehittämistä. Sijaintipaikkaa harkittaessa ehdotettiin Kuhmon lisäksi myös Ilomantsia ja Hankasalmea, mutta kuitenkin Kalevalakylä päätettiin rakentaa Kuhmoon. Kylä avattiin yleisölle ensimmäistä kertaa 1989, jolloin rakennustyöt olivat hieman kesken. Kylän rakennukset ovat rakennettu perinteiseen tyyliin hirrestä. Kylässä sijaitsevat Pohjolan taloalue, Väinölän talo, Hogmanin mökki ja Metsolan ansaraitti.
Eigenmannia
Eigenmannia on lasiveitsikalojen heimoon (Sternopygidae) kuuluva kalasuku.
Lajit
Sukuun kuuluu seuraavat 17 lajia:
Kansallisen yhtenäisyyden päivä
Kansallisen yhtenäisyyden päivä on kansallinen juhlapäivä Venäjällä 4. marraskuuta, jota on vietetty vuoteen 1917 asti ja uudelleen vuodesta 2005.
Päivänä muistellaan Kuzma Mininin ja ruhtinas Dmitri Požarskin vuonna 1612 johtamaa kansannousua, joka ajoi pois Moskovaa miehittäneet Puola-Liettuan joukot sekä yleisemmin sekasorron aikaa ja Puola–Moskovann sotaa 1605–1618 kuin myös vuoden 1993 kriisin päättymistä.
Vuonna 1613 tsaari Mikael Romanov määräsi päivän juhlapäiväksi nimellä puolalais-liettualaisista ja ruotsalaisista miehittäjistä vapauttamisen päivä, joka on myös Venäjän ortodoksisen kirkon Kazanin Jumalanäidin ikonin muistopäivä. Päivän vietto päättyi 1917.
Neuvostoaikana juhlittiin vuoden 1917 Lokakuun suuren sosialistisen vallankumouksen päivänä 7. marraskuuta. Päivän nimi muutettiin Venäjän presidentti Boris Jeltsinin antamalla asetuksella vuonna 1996 sovinnon ja sovittelun päiväksi. Venäjän uskontojen välisestä neuvostosta lähteneen aloitteen perusteella Venäjän parlamentti eli liittokokouksen alahuone, valtioduuma siirsi vapaapäivän 4. päivälle vuodesta 2005 lähtien, minkä päätöksen myös presidentti Vladimir Putin vahvisti.
Nationalistit ja maahanmuuton vastustajat ovat pitäneet päivänä ”venäläisiä marsseja” useissa kaupungeissa. Tilaisuuksissa on ajoittain yhteenottoja antifasistien kanssa.