cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Highway to Hell
Musiikki
pienoiskuva|AC/DC esiintymässä [[Belfastissa elo­kuussa 1979.]] Albumilla kuuluu tuottaja Robert John ”Mutt” Langen vaikutus. Yhdessä studioteknikkojensa Mark Dearnleyn ja Tony Plattin kanssa Lange muutti AC/DC:n perinteisen energian radioystävällisempään muotoon, joka oli puuttunut yhtyeen aiemmilta albumeilta. Albumia varten keskiääntä tehostettiin, mikä kuului erityisesti Phil Ruddin rumpusoundissa, ja muun muassa kappaleissa ”Highway to Hell” ja ”Girls Got Rhythm” käytettiin taustalauluja antamaan lisää virtaa. Niistä vastasivat rytmikitaristi Malcolm Young ja basisti Cliff Williams. Aiemmin yhtyeellä oli ollut vaikeuksia saada ideoitaan valmiiksi, sillä se jäi odottamaan tuottaja George Youngin mielipidettä. Langen kanssa AC/DC:llä piti olla kaikki valmiina ja kappaleet sovitettuina.
Bon Scott ei ollut tyytyväinen kaikkiin Powerage-albumilla tekemiinsä sanoituksiin, vaan piti niitä liian vakavina. Hän halusi olla nyt kevyempi, ja esimerkiksi kappale ”If You Want Blood (You’ve Got It)” edusti tyyliä, johon hän pyrki. Sanoitukset ovatkin aiempaa universaalimpia, mutta edelleen henkilökohtaisia. Lisäksi kappaleessa ”If You Want Blood” sivutaan yhteiskunnallisia kysymyksiä. Yleisin aihe on kuitenkin seksi, jota selkeimmin käsittelevät kappaleet ”Girls Got Rhythm”, ”Walk All Over You”, ”Touch Too Much” ja ”Night Prowler”.
Tietoa kappaleista
”Girls Got Rhythm” pilkkaa tietoisesti Bon Scottin omaa inspiraationlähdettä, naisia, rock & rollia ja alkoholia. ”Walk All Over You” alkaa rauhallisella, pahaenteiseksi kuvatulla kitarariffillä ja Phil Ruddin rumpufilleillä, mutta muuttuu pian hyvin nopeatempoiseksi. Kappaleessa on esillä erityisesti Malcolm Youngin rytmikitara. Bon Scottille tyypillisesti se kertoo seksistä. Kappaleesta ”Touch Too Much” on sanottu, ettei se kuulosta aiemmalta AC/DC:ltä, sillä se on yhtyeelle poikkeuksellisen melodinen. Se onkin samalla esimerkki uuden tuottajan linjasta. Kappale kertoo liiallisuuden vaaroista. ”Beating Around the Bush” on A-puolen muihin kappaleisiin verrattuna pelkistetympi, eikä siinä ole vastaavaa hittihakuisuutta. Sen riffi perustuu löyhästi Fleetwood Macin kappaleeseen ”Oh Well”.
B-puolen aloittava ”Shot Down in Flames” leikittelee naistenmiehiin liitetyillä stereotypioilla. Kappale kertoo miehestä, joka lähtee kaupungin yöhön iskemään naisia – epäonnistuen joka kerta. Scott esittää itsensä byronilaisena antisankarina, minkä on sanottu olevan jyrkässä ristiriidassa hänen machomaisen laulutyylin sekä yhtyeen soiton kanssa. ”Get It Hot” on Chuck Berry -tyylinen kappale, jonka sanoituksessa laulaja ajaa autolla tyttö vierellään. Sitä seuraa ”If You Want Blood (You’ve Got It)”, jossa Bon Scott kertoo, kuinka pahoin rock and roll -elämä saa hänet voimaan: It’s animal / Living in a human zoo / Animal / The shit that they toss to you. Taustalaulu on kappaleen kertosäkeessä huomattavassa roolissa. Melodisessa ”Love Hungry Manissa” Scott puhuu rakkaudenvietistään. Sitä on pidetty jopa AC/DC:n romanttisimpana kappaleena. Yhtye itse piti kappaletta epäonnistuneena.
Kansikuva
Albumin kannessa on yksinkertainen kuva yhtyeestä. Kuvassa Angus Youngilla on pirun sarvet ja häntä. Alun perin kanteen suunniteltiin New Yorkin Staten Islandilla otettua kuvaa, joka esitti hyvän ja pahan taistelua. Yhtye oli kuvattuna taivaallisessa valkoisessa valossa yksinäisellä, öisellä tiellä. Kuolemaa kuvaa demoninen olento, joka ajaa ohi autolla. Yhtye hylkäsi idean liian taiteellisena, mutta takakanteen päätyi kuitenkin kuva samoista sessioista.
Australian-painoksessa Jim Houghtonin ottama kansikuva eroaa hieman kansainvälisestä painoksesta. Kuvaan on lisätty helvetinliekkejä ja kitarankaula, jossa on levyn nimi. Levyn kappalemateriaali ei kuitenkaan eroa kansainvälisestä painoksesta. Länsi-Saksan eräässä versiossa vinyyli oli väriltään sinapinkeltainen. Itä-Saksassa julkaistiin vuonna 1981 painos, jossa oli vain yhtyeen logo ja albumin nimi.
Julkaisu ja vastaanotto
pienoiskuva|Bon Scott [[Grenoblessa 10. joulukuuta 1979.]] Highway to Hell ilmestyi Britanniassa 27. heinäkuuta, Yhdysvalloissa 3. elokuuta ja Australiassa 8. marraskuuta 1979. Albumin kansainvälisen version julkaisi Atlantic Records, mutta yhtyeen kotimaassa Australiassa sen julkaisi Albert Productions.
Albumia pidetään yleisesti yhtyeen läpimurtona. Se ylsi Britanniassa sijalle kahdeksan ja Yhdysvaltain Billboard 200 -listalla seitsemänneksitoista. Highway to Hell oli AC/DC:n ensimmäinen top 10 -albumi Britanniassa ja top 100 -albumi Yhdysvalloissa. Yhtyeen kotimaassa Australiassa sijoitus oli seitsemästoista. Myös Euroopassa ja Skandinaviassa albumi sai osakseen menestystä. Korkeimman sijoituksensa Highway to Hell saavutti Länsi-Saksassa, missä se nousi seitsemänneksi. Yhtye oli siihenastisen uransa huipulla.
Highway to Helliä myytiin Yhdysvalloissa kultalevyyn oikeuttavat 500 000 kappaletta. Sittemmin se on myynyt Yhdysvalloissa seitsenkertaista, Australiassa viisinkertaista ja Kanadassa kaksinkertaista platinaa. Albumia on myyty Yhdysvalloissa noin seitsemän miljoonaa kappaletta. Highway to Hell onkin yhtyeen suosituimpia julkaisuja. Britanniassa albumi on myynyt platinalevyyn oikeuttavan määrän.
Albumin kappaleista kuvattiin kaikkiaan viisi mainosvideota, jotka olivat ”Highway to Hell”, ”Touch Too Much”, ”If You Want Blood (You’ve Got It)”, ”Walk All Over You” ja ”Shot Down in Flames”. Viimeksi mainitussa Angus Young on pukeutunut japanilaiseen koulupukuun, sillä video oli tarkoitettu Japanin markkinoille.
Kriitikoiden mielipide
Albumi sai erityisesti Britanniassa hyvää palautetta kriitikoilta. NME-lehden kriitikko sanoi Highway to Hellin olevan kaikkien aikojen paras australialainen albumi. Arvosteltussa AC/DC:tä kuvattiin yhtyeeksi, joka menestyy venyttämällä liioittelun jalon taidon naurettaviin mittasuhteisiin.” Allmusicin Stephen Thomas Erlewine on sitä mieltä, että niin Bon Scott kuin Youngin veljeksetkin saavuttivat albumilla huippunsa ja että se oli yhtyeen siihenastisen uran paras kokonaisuus. Erlewine haluaa myös korostaa Robert John ”Mutt” Langen osuutta levyn onnistumiseen. Erlewine antaa albumille täydet viisi tähteä. Rolling Stone -lehden Gret Kotin mielestä Highway to Hellin laulut ovat aiempaa tiiviimpiä. Kotin arvosana albumille on neljä tähteä. Rolling Stone sijoitti Highway to Hellin 200. sijalle vuonna 2003 julkaisemallaan 500 Greatest Albums of All Time -listalla.
Highway to Hell sisältyy myös Robert Dimeryn toimittamaan kirjaan 1001 albumia jotka jokaisen on kuultava edes kerran eläessään. Siinä levystä kertoo Claire Stuchbery, jonka mielestä Highway to Hell on niitä harvoja albumeja, jonka jokainen kappale voisi menestyä singlenä. Stuchberyn mukaan ”albumi vangitsee bändin raa’an voiman ja pitelemättömän energian lyhentämättömänä ja laimentamattomana”.
Arvostelut
Kokoonpano
Muusikot
Painoksia
Highway to Hell ilmestyi alun perin vinyylilevynä, C-kasettina ja 8-raitana. Ensimmäisen CD-version julkaisi Atlantic vuonna 1985. Vuonna 2003 albumista julkaistiin digipak. Se on samalla viimeisin virallinen CD-painos.
Argentiinassa ja Meksikossa albumi julkaistiin espanjaksi käännetyllä nimellä Camino Al Infierno.
SMS V125
SMS V125 oli Saksan keisarikunnan laivaston G96-luokan torpedovene, joka tilattiin ensimmäisen maailmansodan aikana. Sodan loputtua alus luovutettiin sotakorvauksena Britannialle.
Palvelus
Sodan päätyttyä alus internoitiin 22. marraskuuta 1918 jälkeen Scapa Flow'hun. Aluksen miehistön upotus 21. kesäkuuta 1919 jäi yritykseksi. Hylky nostettiin heinäkuussa ja se luovutettiin sotakorvauksena Britannialle, joka romutti sen vuonna 1922 Newportissa.
Samuel Little
Samuel Little (tunnetaan myös nimellä Samuel McDowell, 7. kesäkuuta 1940 Reynolds, Georgia – 30. joulukuuta 2020 ) oli yhdysvaltalainen sarjamurhaaja. Hänet tuomittiin kolmesta 1980-luvulla tehdystä murhasta kolmeen elinkautiseen vankeuteen 2014. Keväällä 2018 Little tunnusti surmanneensa edellä mainittujen lisäksi 90 ihmistä vuosien 1970–2005 aikana.
Vuonna 2014 Little sai vankeustuomion kolmesta murhasta sen jälkeen, kun hänet oli yhdistetty DNA-näytteiden avulla kolmen naisen selvittämättömiksi jääneisiin kuolemiin, jotka olivat tapahtuneet vuosina 1987 ja 1989 Los Angelesin piirikunnassa. Jo ennen murhista annettua tuomiota Little oli kerännyt nimiinsä mittavan rikosrekisterin, jossa on tuomioita muun muassa aseellisesta ryöstöstä ja raiskauksesta.
Kun Littlen taustoja tutkittiin perusteellisesti osana Yhdysvaltain liittovaltion poliisin ohjelmaa, jossa toistuvasti väkivalta- ja seksuaalirikoksiin syyllistyneiden tietoja vertaillaan selvittämättömiin rikoksiin yhteistyössä paikallisten poliisiviranomaisten kanssa, tutkijat törmäsivät texasilaisessa Odessan kaupungissa tapahtuneeseen rikokseen, jonka he päättelivät liittyvän Littleen. Hänen todettiinkin liikkuneen alueella kyseisen rikoksen tapahtuma-aikaan. Niinpä tutkijat ehdottivat Littlelle sopimusta, jonka mukaan hän saisi vaihtaa vankilaa, jos antaisi tietoja tekemistään rikoksista. Little suostui, ja kertoi keväällä 2018 antamassaan haastattelussa, kuinka monta ihmistä oli tappanut missäkin paikassa. Haastattelun aikana Little tunnusti vielä 90 surmaa, joista FBI on todentanut 34. FBI pyysi vuonna 2019 uhrien tunnistusapua julkaisemalla kaikkien selvittämättömien murhien uhrien kuvat piirroksina internetissä.
Kiertolaiselämää viettänyt Little tappoi usein prostituoituja ja päihderiippuvaisia. Hän oli entinen kilpanyrkkeilijä, ja hänen tyylinään oli tyrmätä uhrinsa ensin iskuilla ja sitten kuristaa heidät. Surmien tekotavan takia Littlen uhrien ruumiisiin ei jäänyt puukotukseen eikä luodin osumaan viittaavia merkkejä. Niinpä monien Littlen tappamien ihmisten tulkittiin alun perin kuolleen luonnollisista syistä, huumeiden yliannostukseen tai tapaturmaisesti eikä henkirikoksen seurauksena. Huomattavan osan Littlen tekemistä murhista arvellaan tapahtuneen 1970- ja 1980-luvuilla ennen DNA-teknologian yleistymistä rikostutkinnassa.
FBI:n mukaan Little saattaa olla yksi Yhdysvaltain historian tuhoisimmista sarjamurhaajista.
Chimes of Freedom (EP)
Chimes of Freedom on amerikkalaisen laulaja-lauluntekijä Bruce Springsteenin live-EP vuodelta 1988. Nimikkokappale on cover Bob Dylanin alkuperäisestä laulusta.
Eija Ristanen
Eija Marita Ristanen (o.s. Hyytiäinen, s. 4. tammikuuta 1961 Saarijärvi ) on suomalainen hiihtäjä ja olympiamitalisti. Hän voitti olympiapronssia Sarajevossa 1984 viestissä. Hän oli lisäksi 20 kilometrillä 17:s, 5 kilometrillä 19:s ja 10 kilometrillä 25:s.
Ristanen sijoittui Oberstdorfin MM-kilpailuissa 1987 viestissä kuudenneksi ja 10 kilometrillä 12:nneksi. Calgaryn olympialaisissa 1988 hän oli 20 kilometrillä 32:s ja Lahden MM-kilpailuissa 1989 10 kilometrillä 13:s.
Ristanen hiihti viimeiset hiihtonsa kansainvälisellä tasolla vuonna 1993. Viime vuosina hän on kilpaillut maratonjuoksussa ja veteraanitasolla hiihdossa.
Seuratasolla Ristanen edusti Saarijärven Pullistusta. Ammatiltaan hän on maatalouslomittaja.
Eija Ristasen entinen aviopuoliso on olympiamitalisti Kari Ristanen. Eija Ristasen sisko on ampumahiihtäjä Seija Hyytiäinen.
Nikola Kalinić (koripalloilija)
Nikola Kalinić (, s. 8. marraskuuta 1991 Subotica) on serbialainen koripalloilija, joka edustaa Turkin koripalloliigassa pelaavaa Fenerbahçe Ülkersporia ja Serbian koripallomaajoukkuetta. Pelipaikaltaan 202-senttinen ja 101-kiloinen Kalinić on pieni laitahyökkääjä.
Seurajoukkueura
Kalinić aloitti uransa Spartak Suboticassa, jossa hän pelasi vuodet 2009-2010. Vuosina 2010-2013 hän kuului Vojvodina Srbijagasin joukkueeseen. Kauden 2013-2014 Kalinić pelasi Radnički Kragujevasissa, jonka paidassa hän pelasi myös Eurocupia. Heinäkuussa 2014 Kalinić siirtyi toiseen Serbian koripalloliigan seuraan KK Crvena zvezdaan. Hän pelasi seuran kanssa kaudella 2014-2015 Euroliigaa ja voitti Serbian mestaruuden, Adrianmeren liigan ja Serbian cupin.
Elokuussa 2015 Kalinić siirtyi Turkin koripalloliigan Fenerbahçe Ülkersporiin.
Maajoukkueura
Kalinić debytoi Serbian koripallomaajoukkueessa vuonna 2013. Samana vuonna hän oli mukana EM-kilpailuissa ja saavutti pronssia kesäuniversiadeista ja hopeaa Välimeren kilpailuista. Vuoden 2014 MM-kilpailuista Espanjasta Kalinić saavutti Serbian kanssa hopeaa tehtyään pelaamissaan otteluissa keskimäärin 7,2 pistettä. Hän kuului joukkueeseen myös vuoden 2015 EM-kilpailuissa missä Serbia jäi neljänneksi. Rio de Janeiron kesäolympialaisissa 2016 Serbia saavutti hopeaa.
Muuta
Kalinićin isä Zoran Kalinić on pöytätenniksen maailman- ja euroopanmestari. Nikola Kalinić loukkasi lapsuudessaan leukansa pahoin ja hänen leukansa on vielä nykyäänkin epämuodostunut.
Seuratasolla
KK Crvena zvezda
Honduras
Hondurasin tasavalta eli Honduras  on noin 9,3 miljoonan asukkaan valtio Väli-Amerikassa. Sen rajanaapureita ovat Guatemala, El Salvador ja Nicaragua. Hondurasilla on meriyhteys sekä Tyynelle valtamerelle että Karibianmerelle. Maan pääkaupunki on Tegucigalpa. Maan espanjankielinen nimi República de Honduras tarkoittaa ”Syvänteiden tasavaltaa”, mikä juontuu Karibianmeren syvänteistä maan itäpuolella.
Sotilasvalta, korruptio, suuret tuloerot, rikokset ja luonnonkatastrofit ovat vaikuttaneet siihen, että Honduras on yksi Keski-Amerikan turvattomimmista ja vähiten kehittyneistä maista. Esimerkiksi lokakuun 1998 hurrikaani Mitch surmasi arviolta yli 7 000 ihmistä ja saman verran katosi, ja aineelliset tuhot olivat hyvin merkittäviä kautta maan.
Maantiede
thumb|left|250px|Hondurasin kartta
Pohjoisessa Honduras rajoittuu Karibianmereen ja etelässä Fonsecanlahteen Tyynellä valtamerellä. Hondurasin naapurimaat ovat Guatemala, El Salvador ja Nicaragua. Valtion pinta-ala on 112 090 neliökilometriä.
Valtion pinta-alasta 80 prosenttia on vuoristoista. Maan korkein kohta on Cerio las Minas 2849 metriä merenpinnan yläpuolella. Cerro Cangrejal on 2450 metrin korkuinen. Toimivia tulivuoria ei ole maan alueella monia. Vuoristoalueen lisäksi maassa on kaksi kapeaa, alavaa rannikkokaistaletta.
Tärkein joki on 400 kilometriä pitkä Ulúa, joka laskee Karibianmereen Valle de Sulan laakson poikki. Sen lisäksi maassa on lukuisia muita jokia, joilla ei ole niinkään merkitystä kulkuväylinä vaan siksi, että jokilaaksot ovat suotuisaa viljelysmaata. Lago de Yojoa maan länsiosassa on tekojärvien ohella maan ainoa järvi. Vuoriston pohjois-etelä-suunnassa halkaiseva jokilaakso on savannia eikä sademetsää kuten pohjoisrannikko.
Hondurasin sisäosien ilmasto on mantereisempi ja yöt ovat viileämpiä kuin rannikkoseuduilla. Karibianmeren rannikkokaistaleella sataa rannikon suunnan takia selvästi vähemmän kuin Belizessä tai Nicaraguassa. Sateet ajoittuvat talviaikaan, koska silloin pasaatituulet puhaltavat suoraan mereltä. Vuoristoalue peittää suuren osan maasta, ja siellä kasvillisuutena ovat luonnostaan tammi- ja mäntyvaltaiset metsät.
Varhaishistoria ja espanjalaisvalta
thumb|280px|[[Copánin mayakaupungin raunioita]]
Balezino
Balezino on kaupunkityyppinen taajama Balezinon piirissä Udmurtian pohjoisosassa Venäjällä 175 kilometriä pääkaupungista Iževskistä pohjoiseen. Sieltä on rautatieyhteys Iževskiin ja läheiseen Glazoviin.
Asukasluvun kehitys:
Honduras
Varhaishistoria ja espanjalaisvalta
Kristoffer Kolumbus saapui Hondurasiin vuonna 1502 ja nimesi maan sen rannikon syvien vesien mukaan (, 'syvyys'). Jo Kolumbus julisti maan Espanjan omaisuudeksi, mutta käytännössä konkistadorit valtasivat maan vähitellen vuosien 1523–1537 aikana. He kilpailivat keskenään ja kohtasivat kovaa intiaanien vastarintaa.
Honduras oli Espanjan vallan alla noin kolmesataa vuotta. Honduras ja muut Keski-Amerikan valtiot julistautuivat itsenäisiksi vuonna 1821. Maa oli vähän aikaa Meksikon keisarikunnan osa, ja se julistautui osaksi Keski-Amerikan liittotasavaltaa 1823. Valtioliitto hajosi vuonna 1838. Hondurasin kansallissankari kenraali Francisco Morazán Quesada johti yrityksiä valtioliiton säilyttämiseksi.
Río Plátanon biosfäärialueella on runsaat kaksisataa mayojen aikaista rauniota, ja alue kuuluu Unescon maailmanperintöluetteloon.
Itsenäisyys ja Yhdysvaltojen taloudellinen valta
thumb|250px|left|United Fruit Companyn höyrylaivayhtiön mainos 1916.
Honduras itsenäistyi kokonaan vuonna 1840. Pääkaupunki siirrettiin vuonna 1880 Comayaguasta Tegucigalpaan.
1800-luvun lopulla Hondurasin talous ajautui täysin yhdysvaltalaisten yritysten haltuun, jotka perustivat banaaniplantaaseja pohjoisrannikolle. Esimerkiksi vuonna 1913 maan banaanien ulkomaanviennistä kahta kolmasosaa hallitsi yhdysvaltalainen United Fruit Company. Ulkomainen pääoma, plantaasit, konservatiivinen politiikka ja alituiset vallankaappaukset hallitsivat Hondurasia 1900-luvun puoleenväliin asti. Vuonna 1924 käytiin lyhyt sisällissota. Vuosina 1932–1949 Honduras oli oikeistolaisen kansallispuolueen (PNH) ja kenraali Tiburcio Carías Andinon diktatuurin alaisena.
Vuonna 1955 kahden autoritaarisen diktaattorin ja banaanityöläisten lakon jälkeen nuoret uudistajat kaappasivat vallan ja järjestivät perustuslakia säätävän kokouksen vaalit 1957. Kokous nimitti Ramón Villeda Moralesin presidentiksi ja muutti itsensä parlamentiksi kuusivuotiskaudelle. Liberaalipuolue hallitsi 1957–1963. Vuonna 1963 konservatiiviset upseerit estivät vaalit ja kaappasivat verisesti vallan. Asevoimat hallitsi vuoteen 1970 eversti Oswaldo López Arellanon johdolla.
Vuonna 1969 Honduras kävi kuusi päivää kestäneen sodan El Salvadoria vastaan. Tämän jalkapallosodaksi kutsutun sodan kimmokkeena oli jalkapallon MM-karsintaottelu, mutta maiden välit olivat jo erittäin tulehtuneet jo ennen ottelua laittomasta siirtolaisuudesta ja rajariidoista johtuen. Pian sodan jälkeen 1970 nimitettiin siviilipresidentti Ramón Cruz Uclés kansallispuolueesta. Hän ei kyennyt kokoamaan toimivaa hallitusta ja kenraali López kaappasi vallan taas 1972. López teki nyt jotain uudistuksia, muun muassa maauudistuksen, mutta sotilasvalta kaatui vuosikymmenen puolivälissä korruptioskandaaleihin. 22. huhtikuuta 1975 armeija vaihtoi presidentiksi eversti Juan Alberto Melgar Castron. Castro (1975–1978) ja kenraali Paz García (1978–1983) rakensivat maan nykyisen infrastruktuurin, kuten tiet ja viestintäjärjestelmät. Maa nautti myös nopeimmasta talouskasvustaan sen tuotteiden kysynnän ja ulkomaisen rahoituksen turvin.
Vuonna 1974 Hurrikaani Fifi iski Hondurasiin tappaen tuhansia ja tuhoten koko kalastuslaivaston sekä 95 prosenttia banaanisadosta.
Siviilihallinto ja sota Nicaraguaa vastaan
Nicaraguan diktaattorin Anastasio Somozan vallasta 1979 syösseen vallankumouksen ja El Salvadorin epävakauden vuoksi sotilashallitus luopui vallasta, ja hondurasilaiset valitsivat perustuslakia säätävän kokouksen vuonna 1980 ja parlamentin 1981. Uusi perustuslaki tuli voimaan 1982, ja presidentiksi nousi liberaalien Roberto Suazo Córdova. Suazo liittoutui Yhdysvaltojen kanssa, ja maahan virtasi talousapua ja sinne perustettiin leirejä elsalvadorilaisten joukkojen koulutukseen maan sisällissodan aikana. Presidentin lisäksi asevoimien komentaja kenraali Gustavo Alvárez käytti huomattavaa vaikutusvaltaa maan asioissa. Vuonna 1982 Yhdysvaltain tukemat contrat käynnistivät hyökkäyksensä Nicaraguan sandinistihallitusta vastaan Hondurasin maaperältä. Kenraali Alvárez vastasi maassa lisääntyviin levottomuuksiin pidättämällä ammattiliittoaktiiveja ja vasemmistolaisten tukijoita. Alvárez syöstiin vallasta vuonna 1984 lisääntyvien anti-amerikkalaisten mielenosoituksen jälkeen. Yhdysvaltain perustamat koulutusleirit suljettiin, mutta hallitus jatkoi contrien tukea vastineeksi avokätisestä talousavusta.
Vuoden 1985 vaalien lähestyessä liberaalipuolue tulkitsi vaalilakia asettamalla useita ehdokkaita vaaliin, ja kun heidän yhteinen äänimääränsä ylitti kansallispuolueen äänimäärän, puolue julisti eniten ääniä saaneen ehdokkaansa José Azcona del Hoyon voittajaksi. Armeijan tuella Azcona nousi presidentinvirkaan 1986. Tämä oli ensimmäinen siviilipresidenttien välinen rauhanomainen vallanvaihto yli 30 vuoteen. Ihmisoikeusrikoksista annettiin yleinen armahdus 1987, mutta vielä 1988 Amnesty Internationalin raportti syytti asevoimia ja oikeistolaisia kuolemanpartioita lisääntyvästä väkivallasta. Vasemmistosissit salamurhasivat kenraali Alvárezin tammikuussa 1989 Tegucigalpassa. Samana vuonna päästiin sopimukseen nicaragualaisten contrasissien aseistariisumisesta Hondurasissa.
Yhteiskunnan demilitarisointi alkaa
Nationalistipuolueen Rafael Callejas valittiin presidentiksi ja hän aloitti kautensa tammikuussa 1990. Callejas aloitti uusliberaalin talouspolitiikan soveltamisen. Haagin kansainvälinen tuomioistuin vahvisti 1992 uuden rajan Hondurasin ja El Salvadorin välillä ja päätti näin vuodesta 1861 jatkuneen rajariidan. Maan budjetin alijäämä räjähti ja elinkustannusten nousu ja syytökset hallituksen laajasta korruptiosta saivat äänestäjät valitsemaan liberaalipuolueen Carlos Roberto Reinan suurella enemmistöllä 1993. Hän pyrki vähentämään korruptiota ja armeijan valtaa ja lopetti yleisen asepalveluksen. Reinan kaudella alettiin tutkia 1980-luvun ihmisoikeusrikkomuksia ja korruptiota.
Liberaalien valta jatkui kun Carlos Roberto Flores nousi presidentiksi 1998. Hän aloitti talousuudistukset pyrkien parantamaan maan kilpailukykyä ja pyrki turvaamaan maan köyhimpien kansalaisten aseman. Flores perusti siviilien hallitseman puolustusministeriön ja siirsi poliisin asevoimien alaisuudesta siviileille.
Lokakuussa 1998 hurrikaani Mitch tuhosi Hondurasia, surmasi yli 5 000 ja jätti 1,5 miljoonaa kodittomiksi.
Kansallispuolueen Ricardo Maduro voitti 2001 presidentinvaalit. Hän laajensi jälleen poliisin ja asevoimien yhteistoimintaa ja lähetti välittömästi virkaan astuttuaan poliisien ja asevoimien yhteisyksiköt partioimaan kaduille. Maduro tuki myös vahvasti Yhdysvaltain terrorisminvastaista sotaa ja lähetti vuonna 2003 Irakin koalitioon 370 sotilasta. Honduras ratifioi myös Yhdysvaltain kanssa Yhdysvaltain-Keski-Amerikan vapaakauppasopimuksen (CAFTA), josta sai vastineeksi maan velkoja anteeksi. Honduras oli myös ensimmäinen Latinalaisen Amerikan maa, joka solmi Millennium Challenge Account -sopimuksen Yhdysvaltain kanssa.
Zelayan presidenttikausi ja syrjäyttäminen
thumb|Mielenosoittajia vuoden 2009 vallankaappauksen aikaan.
Liberaalien Manuel Zelaya voitti 27. marraskuuta 2005 presidentinvaalit niukasti. Kautensa loppupuolella hän halusi kutsua koolle perustuslakia uudistavan kansankokouksen. Hondurasin korkein oikeus, parlamentti ja armeija syyttivät presidenttiä jatkokausien tavoittelusta ja tällä verukkeella syrjäyttivät hänet 28. kesäkuuta 2009. Presidentti haki turvapaikkaa Costa Ricasta.
Ympäröivä maailma tuomitsi kaappauksen. Zelaya palasi Hondurasiin syyskuussa 2009 ja sai turvapaikan Brasilian suurlähetystöstä. Neuvottelut Zelayan ja Michelettin välillä eivät tuoneet tulosta. Virallisen virkakautensa päätyttyä Zelaya siirtyi maanpakoon Dominikaaniseen tasavaltaan.
Vallankaappauksen jälkeen Honduras menetti Maailmanpankin ja Amerikan kehityspankin tuet, sekä Venezuelan ja Euroopan unionin kehitysavun. Ulkoinen tuki oli käsittänyt viidenneksen maan budjetista. Myös ulkomainen matkailu laski 70 prosenttia kaappauksen jälkeen.
Honduras vuodesta 2009 lähtien
29. marraskuuta 2009 maassa pidettiin presidentinvaalit, joissa äänestysprosentti kohosi lähes 60 prosenttiin. Vaalit voitti konservatiivipuolueen Pepe Lobo. Helmikuussa 2010 Maailmanpankki ilmoitti alkavansa jälleen myöntää maalle lainoja. Vuonna 2010 Honduras solmi uudelleen diplomaattisuhteet 29 maahan. Yhdysvallat jatkoi avustusohjelmaansa. Totuuskomissio alkoi tutkia vuoden 2009 vallankaappausta. Honduras erosi vuonna 2010 Venezuelan johtamasta Latinalaisen Amerikan vasemmistohallitusten taloudellisesta yhteistyöjärjestöstä ALBA, johon se oli liittynyt Manuel Zelayan valtakaudella vuonna 2008.
Vuoden 2017 presidentinvaaleista Hernandezia on syytetty vaalivilpistä, Vastaehdokas ei suostunut myöntämään tappiotaan ja myös Amerikan valtioiden järjestö OAS totesi vaaleissa olleen epäselvyyksiä. Yhdysvallat kuitenkin tunnusti Hernandezin voiton.
Syksyllä 2019 Honduras avasi Jerusalemissa kaupallisen edustuston. Presidentti Hernandez oli itse läsnä avajaisissa ja hän sanoi edustuston avaamisen olevan ensimmäinen askel Hondurasin Israelin suurlähetystön siirtämisessä Tel-Avivista Jerusalemiin. Hän sanoi myös Hondurasin tunnustavan Jerusalemin Israelin pääkaupungiksi. Presidentti Hernandez sanoi joulukuussa 2019 Hondurasin pitävän tärkeinä kolmenvälisiä suhteita Yhdysvaltojen, Israelin ja tärkeiden Latinalaisen Amerikan liittolaisten välillä, joista hän mainitsi Panaman, Guatemalan, Kolumbian ja Brasilian.
Holzer
Holzer on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Honduras
Honduras vuodesta 2009 lähtien
Syksyn 2021 presidentinvaalit voitti vasemmistolaista vapauspuoluetta edustava Xiomara Castro. Vaalit sujuivat rauhallisesti verrattuna vuoden 2017 vaaleihin, jolloin mielenosoituksissa kuoli 23 ihmistä. Valta on ollut oikeistolla vuodesta 2009 alkaen, jolloin Castron puoliso, presidentti Manuel Zelaya syrjäytettiin.
Astia (albumi)
Astia on Johannes Faustuksen kolmas studioalbumi, joka julkaistiin 2. marraskuuta 2018 levymerkillä Zum Teufel!.
Honduras
Politiikka
Honduras on presidentillinen tasavalta, jossa ei ole pääministerin virkaa. Maan nykyinen perustuslaki on vuodelta 1982. Hondurasin presidentti valitaan nelivuotiskausille. Yksi uudelleenvalinta on mahdollinen. Juan Orlando Hernández vannoi virkavalansa 27. tammikuuta 2014.
Parlamentti on yksikamarinen kansalliskongressi, jossa on 128 jäsentä. Parlamentin jäsenet valitaan suhteellisella vaalitavalla nelivuotiskausille. Vaalipiireinä ovat departementit. Ennen vuotta 1997 edustajat valittiin suoralla henkilövaalilla.
Hallinnollinen jako
Hondurasissa on 18 departementtia. Pinta-alaltaan suurin on Olancho. Asukasluvultaan suurin on Francisco Morazán. Islas de la Bahía on sekä asukasluvultaan että pinta-alaltaan Hondurasin pienin departementti.
Talous
Honduras on alemman keskiluokan maa, jonka väestöstä yli 66 prosenttia elää köyhyydessä. Maaseudulla peräti viidesosa ihmisistä elää äärimmäisessä köyhyydessä. Maailmanlaajuisen vuosien 2008–2009 talouskriisin jälkeen Hondurasin talous on jälleen alkanut kasvaa. Vuonna 201 bruttokansantuote kasvoi 3,7 prosenttia. Vaikka taloudessa on positiivisia merkkejä, sillä on joitakin isoja ongelmia. Maan taloudellinen epätasa-arvo on latinalaisen Amerikan suurin, ja maan murhamäärät ovat maailman suurimpia, vaikka väkivaltarikosten määrä on ollutkin laskussa 2010-luvulla.
Iso osa työvoimasta saa edelleen tulonsa maanviljelystä, vaikka sen osuus bruttokansantuotteesta on vain kymmenes. Maataloudessa työvoimasta on 35,8 prosenttia. Teollisuudessa maan työvoimasta elantonsa saa 18,8 prosenttia työläisistä ja palvelualoilta 45,4 prosenttia. Talous on paljolti riippuvainen Yhdysvaltain kaupasta ja toisaalta ulkomailla asuvien hondurasilaisten lähettämistä avustuksista. Vuonna 2014 peräti 17 prosenttia bruttokansantuotteesta tuli varoista, joita hondurasilaiset lähettivät kotimaahansa noin 3,3 miljardin dollarin arvosta.
Honduras jakaantuu talouden painopisteissä kahteen seutuun. Ylänköalueilla on omavaraisviljelyä, karjankasvatusta ja kaivosteollisuutta. Alankoalueiden talous perustuu pitkälti plantaasiviljelyyn. Historiallisesti maassa on tuotettu lähinnä kahvia ja banaaneja, mutta 1900-luvun lopulla maan taloutta on pyritty monipuolistamaan. Maanviljelyssä myös melonit, ananakset, tupakka, puuvilla, palmut ja sokeriruoko ovat tärkeitä. Katkarapuja ja hummereita viedään erityisesti Yhdysvaltoihin.
Teollisuutta hallitsevat pienimuotoiset valmistuslaitokset. Maahan on avattu 1990-luvun lopulta lähtien kymmeniä ulkomaalaisten omistamia maquiladora-tehtaita. Ne tuovat materiaalinsa verovapaasti ja tullitta Yhdysvalloista ja vievät tuotteet sinne takaisin. Suurempaa teollisuutta on lähinnä San Pedro Sulan ja Tegucigalpan kaupunkialueilla.
Energia
Honduras tuottaa yli puolet energiastaan fossiilisilla polttoaineilla. Vesivoiman käyttöä hankaloittaa El Niño -ilmiön aiheuttama vaihtelu vesivaroissa.
Liikenne
Maantieliikenne on Hondurasin sisäisen liikenteen keskiössä. Tärkein maantie on Tyynenmeren San Lorenzosta Tegucigalpan ja San Pedro Sulan kautta Karibianmeren Puerto Corteziin. Pan-American Highwayyn kuuluva Inter-American Highway kulkee maan halki. Rautatiet kuljettavat lähinnä sahatavaraa ja maataloustuotteita.
San Pedro Sulassa sijaitseva Ramón Villeda Moralesin kansainvälinen lentoasema on maan tärkein lentoasema. Tegucigalpan Toncontínin kansainvälinen lentoasema on huomattavasti pienempi, eikä se sovellu kovin hyvin isoille moderneille suihkukoneille.
Väestö
thumb|250px|Honduraslaisia koululaisia Hondurasin tilastokeskuksen mukaan vuonna 2020 maassa asui 9 380 151 ihmistä. Noin 90 prosenttia asukkaista on espanjalaisten ja intiaanien jälkeläisiä mestitsejä. Suurin alkuperäisasukkaiden ryhmä on lencat, joiden osuus vuoden 2013 väestönlaskennan mukaan oli noin 5,5 prosenttia väestöstä. Muiden ryhmien osuus on alle prosentti. Lencoja asuu pääosin maan kaakkoisosassa lähellä Guatemalan rajaa. Koillis-Hondurasissa puolestaan elää pieniä määriä tolupaneja, miskitoja ja pechejä. Karibianmeren rannikolla puolestaan on Länsi-Intian tummaihoisia ja garifunia.
Espanja on Hondurasin virallinen kieli. Englantia puhutaan rannikoilla ja Karibianmeren saarilla. Myös joitain intiaanikieliä, kuten eräiden intiaanikielien sekoitusta garifunaa, puhutaan varsinkin pohjoisrannikon kylissä.
Hondurasissa on oppivelvollisuus, ja peruskoulutus on ilmaista. Monet perheet elävät kuitenkin köyhyydessä, minkä takia monet lapsista lopettavat koulunkäynnin auttaakseen perhettään toimeentulossa.
Vuonna 2010 arvioitiin, että Honduras ei tule saavuttamaan kaikkia YK:n vuosituhattavoitteita vuoteen 2015 mennessä. Noin 60 prosenttia väestöstä elää edelleen köyhyysrajan alapuolella, ja 36 prosenttia äärimmäisessä köyhyydessä. Aliravittujen osuus on kuitenkin pienentynyt lupaavasti. Entistä useampi lapsi aloittaa koulunkäynnin, mutta moni jättää alakoulunkin kesken. Yläkoululaisista ja sitä vanhemmista tyttöjen osuus on jo yli puolet. Alle viisivuotiaiden kuolleisuus on pienentynyt 48:sta 30:een, mutta tavoite (16 kuollutta tuhatta elävänä syntynyttä kohti) jäänee saavuttamatta. Rokotusohjelmat etenevät hyvin. Äitiyskuolleisuuden seurantaan ei ole saatu kaikkia tarpeellisia tietoja. Hyvä uutinen on, että kätilön tai muun ammattilaisen läsnäolo synnytyksessä on nyt paljon yleisempää kuin 1990-luvun alussa. Malarian hallinnassa tavoite on saavutettu, hyttysverkkojen jakelu on vaikuttanut siihen paljon. Metsätuhoista ei ole tilastoja, mutta luonnonsuojelualueiden perustaminen on edennyt vauhdilla. Puhtaan juomaveden ja kelvollisen käymälän tavoite on saavutettu. Slummien asukkaiden määrä on kasvanut vuosina 1990–2009. Kiinteä puhelinlinja on noin joka kymmenennessä kodissa, maaseudulla vielä harvemmilla, mutta kännyköiden määrä on lisääntynyt rajusti. Alle prosentilla on oma internetliittymä, mutta jo 9 prosenttia voi käyttää internetiä, ja nettikahviloiden määrä on viisinkertaistunut 2000-luvulla.
Vuonna 2007 arvioitiin, että HIVin kantajia oli noin 0,7 prosenttia aikuisväestöstä, kaikkiaan noin 28 000 henkeä. ARVT-lääkitystä olisi tarvinnut noin 12 000 henkeä, mutta sitä sai alle puolet heistä, noin 5 600 henkeä.
Kulttuuri
Espanjalaisvalloituksen ja orjuuden jäljiltä monen hondurasilaisen esi-isissä on eurooppalaisia, afrikkalaisia ja alkuperäiskansojen edustajia. Erityistä on, että espanjankieliset joilla on paikallisia esi-isiä kutsuvat itseään ylpeästi intiaaneiksi, kun taas alkuperäiskansojen edustajia kutsutaan nimellä indígenas. Musiikki, kirjallisuus ja televisiosarjat yhdistävät Hondurasia espanjankieliseen yhteisöön.
Pavut ja maissitortillat ovat ruokavalion perusta.
Urheilu
Hondurasin jalkapallomaajoukkue on selviytynyt kolme kertaa MM-kilpailujen lopputurnaukseen, 1982, 2010 ja 2014. FIFA-rankingissa joukkue oli toukokuussa 2017 sijalla 68. . Maassa on 227 jalkapalloseuraa ja niissä 61 300 rekisteröityä pelaajaa. Olympialaisissa Honduras ei ole saanut mitaleita. Se on osallistunut vuodesta 1968 alkaen kesäolympialaisissa 1–5 lajiin: jalkapallo, yleisurheilu, uinti, judo, taekwondo, nyrkkeily, painonnosto, miekkailu, pöytätennis ja soutu. Vuoden 1992 talvikisoissa Albertvillessä sillä oli edustaja naisten murtomaahiihdossa.
Art Carney
thumb|Art Carney Arthur William Matthew Carney (4. marraskuuta 1918 Mount Vernon, New York – 9. marraskuuta 2003 Chester, Connecticut) oli yhdysvaltalainen Oscar-palkittu teatteri-, elokuva-, televisio- ja radionäyttelijä.
Hän aloitti uransa 1950-luvun alussa, näytellen 1950- ja 1960-luvulla lähinnä televisiossa. 1970-luvulla hän alkoi saada enemmän rooleja elokuvista. Hänen tunnetuimpia elokuviaan ovat muun muassa Harry ja Tonto (Harry and Tonto, 1974), Viimeinen näytös (The Late Show, 1977), Kotikäynti (House Calls, 1978), Elävän kuvat (Movie Movie, 1978), Tuhoojat (Ravagers, 1979), Tyttö kuumasta (Sunburn, 1979), 8 rajua miestä (Steel, 1979), Vauhtivaarit (Going in Style, 1979), New Yorkin kostaja (Defiance, 1980), Riemuralli (Take This Job and Shove It, 1981), St. Helens (1981), Parasta aikaa elämässä (Better Late Than Never, 1982), Tulessa syntynyt (Firestarter, 1984), Pahan kasvot (The Naked Face, 1984), Muppetit Manhattanilla (The Muppets Take Manhattan, 1984) ja Last Action Hero (1993). Hän sai parhaan miespääosan Oscarin roolistaan elokuvassa Harry ja Tonto (1974). Hän on saanut televisiourastaan tähden Hollywood Walk of Famelle.
Art Carney oli elämänsä aikana kolme kertaa naimisissa. Hänellä oli kolme lasta ensimmäisen vaimonsa kanssa. Hän kuoli 85-vuotiaana.
World Championship of Online Poker
World Championship of Online Poker (WCOOP) on maailman suurin netissä pelattava pokeriturnaussarja, jonka järjestää pokerihuone, Pokerstars. Sarjaa on järjestetty vuodesta 2002 ja sen tarkoitus on olla eräänlainen vastine World Series of Pokerille.
Turnauksien sisäänostot vaihtelevat sadoista dollareista tuhansiin dollareihin asti ja pelimuotoja on useita erilaisia. Wcoopin pääturnauksessa pelimuotona on No limit Texas Hold'em.
Jokaisen Wcoop-sarjan turnauksen voittaja saa palkintorahojen lisäksi itselleen myös 14 karaatin kultaisen rannekkeen.
Suomalaisista parhaiten Wcoopissa on menestynyt Jani "Kiiski" Vilmunen, joka on voittanut Wcoopissa kaksi ranneketta. Eniten rannekkeita Wcoopissa on saavuttanut amerikkalainen pokeriammattilainen Dan Kelly, joka on voittanut neljä Wcoop-titteliä.
Niemistö
Niemistö voi tarkoittaa seuraavia:
The Order
The Order (myös Bruders Schweigen tai Silent Brotherhood, alun perin The Order of the Silent Brotherhood) oli 1983–1984 toiminut uusnatsiyhteyksistään tunnettu, valkoista separatismia kannattanut yhdysvaltalainen järjestö.
Järjestön johdossa toimi Robert Jay Mathews, jonka uskomukset perustuivat William Piercen kirjoittamaan The Turner Diaries -teokseen. Järjestön tavoitteena oli vallankumous Yhdysvaltain hallituksen kumoamiseksi, josta järjestö käytti nimitystä ZOG (sionistien valtaama hallitus) sekä afro-amerikkalaisten ja juutalaisten täydellinen syrjäyttäminen, mikä tarkoittaa niin sanottua valkoisen kotimaan perustamista. Mustille ja juutalaisille olisi varattu omat etniset valtiot.
Mathewsin johdolla järjestö suoritti useita väkivaltaisia terrori-iskuja pankkiryöstöistä synagogiin kohdistuneisiin pommi-iskuihin. Vuonna 1984 ryhmän kymmenen jäsentä tuomittiin juutalaisen keskusteluohjelmaisäntä Alan Bergin murhasta. FBI surmasi Mathewsin piirityksessä joulukuussa 1984.
Brava
Kaupungissa valmistetaan käsityötuotteita ja huonekaluja. Sen merkitys satamakaupunkina on vähentynyt. Kuivakauden seuraksena vuonna 1974 sinne sijoitettiin asumaan 5 000 nomadia, mikä on vaikuttanut kaupungin olemukseen. Sisällissodan aikana vuonna 1991 kaupunki piiritettiin ja se raunioitui.
David Tukiçi
David Tukiçi (s. 1956, Shkodër) on albanialainen laulaja ja säveltäjä. Vuonna 1969 hän voitti 13-vuotiaana Festivali i Këngës-laulukilpailun kappaleella "Dhuratë për ditëlindje". Vuosina 1982-1992 hän toimi Albanian yleisradioyhtiö RTSH:n sinfoniaorkesterin johtajana.
Aarne
Aarne on suomalainen miehen etunimi. Nimi juontaa germaanisen kantakielen kotkaa tarkoittavasta sanasta arn, ja esiintyy monissa maissa myös muodossa Arne.
Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan on Suomessa ollut kirjoilla vuoden 2021 loppuun mennessä 29 109 Aarne-nimistä miestä. Arne-nimisiä on ollut 3 239, kaikki miehiä. Nimi oli suosittu etenkin ennen sotia: melkein kaksi kolmasosaa Aarne-nimisistä on rekisteröity vuosina 1900–1939.
Barr-niminen mies (televisiosarja)
Barr-niminen mies on Reima Kekäläisen ohjaama viisiosainen television draamasarja vuodelta 1984. Paavo Haavikon käsikirjoittama vakoiluaiheinen tarina perustuu Haavikon samannimiseen jännitysromaaniin, jonka ensipainos julkaistiin salanimellä Anders Lieksman.
Luettelo valtioiden maarajojen pituuksista
Tämä on luettelo valtioiden maarajojen pituuksista. Lisäksi luettelossa on rajanaapureiden määrät. Joillakin valtioilla on eksklaaveja ja ne on huomioitu luettelossa. Luettelossa on huomioitu myös kiistanalaisia alueita sekä merentakaisia alueita.
Tiedot on koottu CIA:n julkaisemasta World Factbookista, joka käyttää saatavilla olevien kansallisten tilastoviranomaisten lukuja, mutta koska mittausmenetelmät vaihtelevat valtioittain, eivät ne ole täysin tarkkoja tai vertailukelpoisia keskenään. "Maaraja" voi olla kuivan maan sijasta joessa tai järvessä (esimerkiksi Suomen ja Ruotsin välillä). Suomen rajojen pituustiedot CIA Factbookissa poikkeavat suomalaisten rajankäyntiviranomaisten tiedoista (ks. Suomen ja Ruotsin raja ja Suomen ja Norjan raja).
Pyhä Silvia
thumb|Pyhän Silvian Pyhä Silvia (n. 515- n. 592) oli paavi Gregorius Suuren äiti. Lisäksi häntä pidetään pyhimyksenä katolisessa kirkossa. Myös Silvian sukulaisista hänen poikansa ja hänen aviomiehensä kaksi sisarta on julistettu myöhemmin pyhimyksiksi.
Tiedot Silvian elämästä ovat vähäisiä ja osin ristiriitaisia. Osa lähteistä kertoo hänen kotipaikakseen Sisilian, osa Rooman. Hänen uskotaan kuolleen noin vuonna 592, eli noin kaksi vuotta sen jälkeen, kun hänen pojastaan oli tullut paavi.
Peter Finch
thumb|Peter Finch Peter Finch (oik. Frederick George Peter Ingle-Finch 28. syyskuuta 1916 Lontoo, Englanti – 14. tammikuuta 1977 Beverly Hills, Kalifornia) oli brittiläissyntyinen australialainen näyttelijä. Hän syntyi Englannissa, mutta hänen vanhempansa olivat australialaisia ja hän kasvoi Sydneyssä.
Finch aloitti elokuvauransa 1930-luvun lopussa. Hänen tunnetuimpia elokuvia ovat muun muassa Hyvästi, Mrs. Miniver (The Miniver Story, 1950), Robin Hood ja iloiset veikot (The Story of Robin Hood and His Merrie Men, 1952), Norsupolku (Elephant Walk, 1954), Tumma kostaja (The Dark Avenger, 1955) ja Kathryn Hulmen romaaniin perustuva Nunnan tarina (The Nun's Story, 1959), jossa vastanäyttelijänä oli Audrey Hepburn. Finchin viimeiseksi elokuvaksi jäi Kasvot kuvaruudussa (Network, 1976), josta hän sai parhaan miespääosan Oscarin postuumisti.
Finch oli elämänsä aikana kolme kertaa naimisissa ja hänellä oli neljä lasta. Hän kuoli sydänkohtaukseen 60-vuotiaana.
Adolf Lindfors (painija)
Adolf Valentin Lindfors (8. helmikuuta 1879 Porvoo – 6. toukokuuta 1959 Porvoo) oli suomalainen painija ja olympiavoittaja.
Muskoviitti
Muskoviitti (KAl2(Si3Al)O10(OH, F)2) eli vaalea kiille on yleinen mineraali. Sitä on esimerkiksi graniitissa, gneississä ja liuskeessa. Väriltään muskoviitti on yleensä väritön tai hopeanhohtoinen, mutta usein myös heikosti keltainen, ruskea, punainen tai vihreä. Nimensä se on saanut moskovalaisista kauppiaista eli muskoviiteista, jotka kauppasivat sitä Länsi-Eurooppaan.
Muskoviitin kovuus Mohsin asteikolla on vain 2–2,5 ja ominaispaino 2,8. Sen sulamispiste on erittäin korkea. Sitä voidaan lohkoa yhteen suuntaan hyvin ohuiksi, läpinäkyviksi suomuiksi. Muskoviittia käytetään muun muassa sähköeristeisiin ja muoviteollisuuden täyteaineena.
Adolf Lindfors (painija)
Seuratasolla Lindfors edusti Porvoon Akillesta, Helsingin Atleettiklubia sekä Porvoon Raittiuden Ystäväin Voimistelu- ja Urheiluseuraa. Hän voitti Suomen-mestaruuden vuosina 1905, 1907, 1910 ja 1913 sekä saavutti SM-hopeaa vuosina 1904 ja 1908. Hän voitti painonnoston epävirallisen Suomen-mestaruuden vuonna 1904.
Matt Stonie
Matt Kai Stonie (s. 24. toukokuuta 1992 San José, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen kilpasyöjä ja tubettaja. Hän on kolmanneksi paras kilpasyöjä Major League Eating -liigassa ja hänen YouTube-kanavallaan on yli 15 miljoonaa tilaajaa.
Elämä
Stonie syntyi 24. toukokuuta 1992 San Josén kaupungissa Kaliforniassa. Hänen sukujuurensa ovat Japanissa, Liettuassa ja Tšekkoslovakiassa. Stonien pituus on 173 cm ja paino 59 kg, mikä tekee hänestä poikkeuksellisen pienikokoisen kilpasyöjäksi. Hänen lempinimensä "Megatoad" tulee Super Mario Bros -hahmolta Toad.
Kilpasyönti
Stonie aloitti kilpasyöntiuransa köyhänä yliopisto-opiskelijana ruoan ja rahapalkintojen voittamisen toivossa. Hänen ensimmäinen kilpailunsa oli kotinsa lähettyvillä oleva hummeri-rullien syöntikilpailu. Hän voitti kilpailun niukasti puolella rullalla ja voitti tuhannen dollarin rahapalkinnon. Stonie aloitti systemaattisen harjoittelun, kun valmistui Evergreen Valley High Schoolista. Stonie teki vuonna 2011 Major League Eating -debyyttinsä Stocktonin Deep Fried Asparagus -kilpailuissa, joissa hän sijoittui kolmanneksi ja voitti 500 dollaria. Sen jälkeen Stonie on osallistunut säännöllisesti Major League Eating -organisaation järjestämiin kilpailuihin ja hänen paras saavutuksensa on Nathan's Hot Dog Eating Contest kilpailun voitto 4. kesäkuuta 2015. Stonie päihitti tapahtuman aikaisemmin kahdeksan kertaa peräkkäin voittaneen Joey Chestnutin syömällä 62 hot dogia. Chestnut hävisi kahdella Stonielle syömällä 60 hot dogia.
YouTube
Stonie julkaisi ensimmäisen YouTube-videonsa 20. kesäkuuta 2010. Siinä hän söi Pizza Partyn Belly Buster Challengen 18 minuutissa. Siitä lähtien hänen kanavansa on kasvanut nopeasti ja hänen katsotuimmilla videoillaan on yli 100 miljoonaa näyttökertaa. Vuoteen 2022 mennessä hänen videoitaan on katsottu kokonaisuudessaan yli 3,2 miljardia kertaa ja hänellä on yli 15 miljoonaa tilaajaa.
Henna ja Pertti Niemistön kuvataidesäätiö
Henna ja Pertti Niemistön kuvataidesäätiö on perustettu vuonna 1990 jakamaan säätiön varoista myönnettävää Ars Fennica -palkintoa.
Valtiotieteen maisteri Henna Niemistö (1933–2004) ja kauppaneuvos Pertti Niemistö (1931–1999) keräsivät pohjoismaisen nykytaiteen kokoelman, joka on sijoitettuna Hämeenlinnan taidemuseoon vuodesta 1995. Kokoelmasta koottu näyttely avattiin vuonna 1997, jolloin taidemuseon Lohrman-rakennus otettiin näyttelykäyttöön. Henna Niemistö työskenteli Hämeen Peruna Oy:n suunnittelujohtajana 1959–1984 ja oli yhtiön hallituksen jäsen ja puheenjohtaja.
Henna ja Pertti Niemistö on haudattu Helsingin Hietaniemen hautausmaalle. Hautakammion on suunnitellut Brita Nickels-Häiväoja, joka on suunnitellut sinne myös muualle haudattujen muistomerkin, jonka Niemistöt rahoittivat.
Soma (videopeli)
Soma on ruotsalaisen Frictional Gamesin kehittämä sci-fi-selviytymiskauhupeli, joka julkaistiin 22. syyskuuta 2015. Peli on saatavilla Microsoft Windowsille, Linuxille, OS X -käyttöjärjestelmälle sekä PlayStation 4 -konsolille. Musiikit peliin on säveltänyt suomalainen Mikko Tarmia. Pelimoottorina toimii Frictional Gamesin oman HPL Enginen kolmas versio.
Peli sijoittuu PATHOS-2-nimiselle vedenalaiselle tutkimusalueelle, jossa mystiset koneet ja viruksenomainen elämänmuoto ovat ottaneet vallan ja aiheuttaneet kaaoksen; koko miehistö ja muut ihmiset on tapettu tai ovat kadonneet pelin päähenkilöä Simon Jarrettia lukuun ottamatta.
Juoni
Peli alkaa Simon Jarrettin herätessä painajaisesta, jossa hänen tyttöystävänsä Ashley Hall saa surmansa jonkin aikaa sitten tapahtuneessa auto-onnettomuudessa. Simon selvisi onnettomuudesta hengissä, mutta sai vakavan aivovamman. Myöhemmin Jarrettia hoitava tohtori David Munshi pyysi häntä osallistumaan kokeelliseen aivoskannaukseen, jotta he voisivat löytää parannuskeinon hänen tilaansa. Simon menee aivoskannaukseen, mutta herääkin lähes sata vuotta myöhemmin vuonna 2103 valtameren syvyyksissä sijaitsevalla PATHOS-2-tutkimusasemalla.
Simon saa yhteyden PATHOS-2:n tiedemieheen, Catherine Chuniin, joka opastaa hänet luokseen. Etsiessään Catherinea Simon kohtaa tutkimusaseman työntekijöiden tietoisuuden omaavia robotteja, jotka pitävät itseään ihmisinä. Löydettyään Catherinen Simon huomaa tämänkin olevan robotti, mutta Catherine kertoo Simonille myös hänen itsensä olevan kone. Simon siirtää Catherinen tietoisuuden omnitool-nimiseen työkaluun, ja lähtee etsimään yhdessä Catherinen kanssa ARK (suom. arkki)-nimistä säiliötä, johon on skannattu kaikkien PATHOS-2:n työntekijöiden tietoisuus. ARK piti alun perin laukaista avaruuteen maata uhanneen komeetan tapettua kaiken elämän maasta, mutta tuntemattomasta syystä laukaisu peruutettiin.
Simonin täytyy löytää kestävämpi puku voidakseen matkata Catherinen kanssa syvyyksiin hakemaan ARK. Matkansa aikana Simon kohtaa PATHOS-2:n turvajärjestelmä WAU:n luomia hirviöitä, mutta onnistuu löytämään kestävämmän robotin, ja Catherine kopioi hänen mielensä siihen. "Entinen" Simon jää virransäästötilaan, ja nykyinen Simon saa mahdollisuuden joko tappaa entisen itsensä tai jättää tämä henkiin.
Mennessään syvyyteen Simon kohtaa tri Rossin, joka pyytää Simonia tuhoamaan WAU:n. Simon voi valita, toteuttaako Rossin suunnitelman vai ei. Päätöksestä riippumatta Ross koettaa tappaa Simonin, mutta yksi WAUn hirviöistä tappaa Rossin ennen kuin tämä ehtii vahingoittaa Simonia. Simon löytää ARKin ja planeetan viimeisen ihmisen, joka pyytää Simonia tappamaan hänet. Simon voi valita, tappaako tämän vai ei.
Catherine skannaa lopulta Simonin ja itsensä ARK:iin ja laukaisee tämän avaruuteen, mutta Simonille selviää, että hänen tietoisuutensa vain kopioitui ARK:iin ja että hän on yhä jumissa maassa. Simon alkaa syyttää Catherinea asiasta, jolloin tämän muistisiru ylikuormittuu stressin takia, minkä seurauksena Catherinen tietoisuus tuhoutuu. Simon jää maahan yksin.
Lopputekstien jälkeen nähdään, kuinka Simonin kopio selviää ARK:iin ja tapaa rannalla Catherinen, joka vakuuttaa että kaikki on hyvin. Samaan aikaan ARK matkaa satelliitissa kohti tuntematonta.
Pelaaminen
Kuten aikaisemmissa Frictional Gamesin tuotoksissa, pelaaja ei pysty taistelemaan vihollisia vastaan vaan joutuu turvautumaan piiloutumiseen sekä pakenemiseen.
Marko Tapio
thumb|upright|Marko Tapio. Marko Tapio (oik. Marko Viktor Tapper; 15. elokuuta 1924 Saarijärvi – 14. kesäkuuta 1973 Seinäjoki) oli suomalainen kirjailija.