cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Britannian Grand Prix 1999
Britannian Grand Prix 1999 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin Silverstonessa, Isossa-Britanniassa 11. heinäkuuta 1999. Kilpailun voitti David Coulthard, jolle voitto oli kauden ensimmäinen.
Michael Schumacher sai huonon startin, sillä sekä Irvine että Coulthard ohittivat hänet. Villeneuven ja Zanardin jäätyä lähtöruutuihinsa kilpailu keskeytettiin punaisella lipulla, mutta ainakaan kärkijoukossa ei sitä huomattu. Schumacher oli ohittamassa Irvineä Stowe-mutkassa kun hänen autonsa jarruihin tuli vika ja hän törmäsi kovalla vauhdilla rengasmuuriin. Schumacherin jalka murtui onnettomuudessa, minkä takia hän joutui olemaan sivussa kuudesta seuraavasta kilpailusta. Kilpailun nopeimman kierroksen ajoi Mika Häkkinen ajalla 1,28.309.
Tulokset
Lähde:
Žambyn Batmönh
Žambyn Batmönh (, 1926–1997, myös Jambyn Batmunk, Jambyn Batmönkh) oli mongolialainen kommunistijohtaja. Hän jäi viimeiseksi maan kommunistijohtajista hänen luopuessa virastaan maaliskuussa 1990.
Elämäkerta
Batmönh syntyi nykyisen Hyargasin sumin alueella Uvsin provinssissa 10 maaliskuuta 1926. Valmistuttuaan Mongolian valtionyliopistosta hän luennoitsi samassa laitoksessa vuodesta 1951. Vuosina 1958-1961 hän opiskeli puolestaan kommunistisen puolueen yhteiskuntatieteen akatemiassa Moskovassa ja toimi sittemmin ensin talousinstituutin ja sitten Mongolian valtionyliopiston johdossa. Vuonna 1973 hän liittyi Mongolian kommunistipuolueen keskuskomiteaan sen tiede- ja opetusjaoston puheenjohtajana. Jumžagijn Tsedenbalin erotessa pääministerin virastaan tullakseen maan päämieheksi kesäkuussa 1974 Batmönh valittiin uudeksi pääministeriksi. Uutena tulokkaana häntä ei pidetty uhkana ja hän kuului myös samaan dörböd-heimoon Tsedenbalin kanssa.
Kukkulan kuningas (leikki)
Kukkulan kuningas (myös vuorenvalloitus tai valliherra, ) on eräs leikki. Kukkulan kuningasta voi pelata pienellä lumikasalla, kukkulalla tai mäellä. Pelaajia leikissä on yleensä useita. Leikissä taistellaan tönimällä siitä, kuka on korkeimmalla paikalla. Peliä voidaan jatkaa niin kauan kuin pelaajat haluavat. "Kukkulan kuningas" on siis se, joka on kukkulan korkeimmalla paikalla. Muut pelaajat voivat töniä toisiaan ja "kukkulan kuninkaan" alas ja julistautua itse "kukkulan kuninkaaksi". Kouluissa ja lastentarhoissa tämä leikki ei ole opettajien ja ohjaajien suosikkeja, sillä vammat varsinkin niskan seudulle ovat mahdollisia. Kukkulan kuninkaassa usein isoimmat ja vahvimmat pärjäävät.
Viitajärvi (Hämeenlinna)
Viitajärvi on Kanta-Hämeessä Hämeenlinnassa  sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 1,7 hehtaaria ja se on 200 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Se sijaitsee loivassa painanteessa, jossa järvi on kaikilta rannoiltaan soistunut. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria ja se on autio. Sen rantaviivan pituus on 550 metriä. Järven kaakkoisrannan lähelle tulee samasta metsäautotieltä kaksi tienhaaraa. Lyhyt osuus järven pohjoisrannasta kuuluu Evon retkeilyalueeseen.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Kukkian reitin valuma-alueella (35.78), jonka Ekojärven valuma-alueeseen (35.787) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 143,4 metriä mpy. Järven aikaisempi laskuoja ei enää ole käytössä, vaan kartassa järven pohjoispuolelle on kaivettu metsäoja, joka vie suolta vedet Niemisojaan toista reittiä.
Historiaa
Vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa on järvi piirretty karttaan autiona järvenä, jossa ei ole myöskään raivattu niittymaata talviheinän tuottamiseksi. Vuoden 1965 peruskartassa on järvi täysin luonnontilassa siinä mielessä, ettei sen ympärillä ole ojitettuja metsiä eikä järveen ole johdettu ojia. Ensimmäiset metsäautotiet ylettyvät vasta seudun suurille järville, mutta seuraavassa vuoden 1984 kartassa metsäseudun tieverkko on jo valmiina. Silloin tulee jo järven etelärantaan tie. Myöhemmin on rantasuolle kaivettu kuivatusoja.
Tuupovaaran kirjasto
Tuupovaaran kirjasto on Joensuun kaupungin itäosassa, Tuupovaaran pitäjän kirkonkylässä toimiva yleinen kirjasto. Kirjasto sai kesällä 2018 uudet tilat Osuuspankin talosta kirkonkylän keskustassa.
Aiemmin kirjasto oli sijainnut Tuupovaaran yläkoululla. Joensuun kaupunki päätti vuonna 2016 kuitenkin keskittää usean aiemman yläkoulun opetuksen Heinävaaran koulun yhteyteen. Tuupovaaran yläkoulu purettiin kesällä 2018.
Tuupovaaran kirjasto toimii osana Joensuun seutukirjastoa ja Vaara-kirjastojen kirjastokimppaa. Vaara-kirjastojen verkkokirjasto ja kumppanuuskirjastojen palvelut ovat myös joensuulaisten käytettävissä.
Başkarma
Başkarma (Башкарма) on vuonna 1985 perustettu suomentataarilainen yhtye, tyylilajina nykyaikainen tataari-kansanmusiikki. Başkarma on esiintynyt niin paikallisen yhteisön kuin Venäjän tataarien keskuudessa.
Başkarman muodostumista edelsi ensimmäiseksi tataari-rockyhtyeeksi kutsuttu helsinkiläinen The Sounds of Tsingiskhan. Se on perustettu vuonna 1968 (mukana Akif, Rauf Beshar ja Deniz Bedretdin). Yhtyeeseen kuuluivat Deniz Bedretdin - basso, Akif Beshar - rummut ja piano, Batu Alkara - pääkitaristi, Rauf Beshar - rytmikitara. Yhtye aloitti esiintymisen tataariyhteisön teeilloissa. Moderni tataarimusiikki koki vastarintaa vanhemmalta sukupolvelta, mutta puhutteli nuorempia. Yhtye äänitti kaksi LP:tä, joita kuunneltiin myös Neuvostoliiton puolella. Yhtyeeseen liittyi myöhemmin kitaristi Kerim Şakir ja klarinetisti-huilunsoittaja Erat Hairetdin.
Vuonna 1985 Bedretdin, Alkara, Şakir ja Dina Asis muodostivat yhtyeen Başkarma. He pääsivät tuolloin esiintymään Kaustisen kansanmusiikkijuhlille. Yhtyeeseen liittyi seuraavaksi laulaja Betül Hairetdin. Lähivuosina he esiintyivät Kazanissa ja Moskovassa ja Pietarissa. Başkarman äänittämää tuotantoa on jaettu myös naapurimaassa.
Vuonna 2019, Başkarma esiintyi 30-vuoden jälkeen uudelleen Kazanissa. Mukana oli osittain uudella kokoonpanolla varustettu The Sounds of Tsingiskhan.
Başkarman kaikki kolme albumia on kerätty yhteiselle CD:lle nimeltään Mişär Tatar – Halık köyläre.
Jäseniä vuosien varrella:
Erityinen lukukuntaseula
Erityinen lukukuntaseula (SNFS) on menetelmä, jolla saadaan nopeasti jaettua tekijöihinsä suuri kokonaisluku, jonka muoto on esimerkiksi 2x+1. Nopeus on tietenkin suhteellista, mutta nopeampaa keinoa ei toistaiseksi tunneta.
Vertaa: Yleinen lukukuntaseula (GNFS) joka on tarkoitettu suurille luvuille, joita ei ole esitetty näin yksinkertaisessa muodossa.
Suuria kuvioita (kappale)
Suuria kuvioita on suomalaisen laulaja-lauluntekijä Anssi Kelan kappale, joka julkaistiin singlenä heinäkuussa 2003. Kappale on ensimmäinen singlejulkaisu Kelan toiselta sooloalbumilta Suuria kuvioita.
”Suuria kuvioita” on Kelan pisin kappale. Alun perin Kela yritti tiivistää sanoitukset kahteen säkeistöön, mutta ei ollut tyytäväinen lopputulokseen. Lopulta hän totesi, että kappaleen ”on oltava tasan niin pitkä kuin sen on oltava”. Sovituksessa Kela käytti referenssinä Neil Young ja Crazy Horse -yhtyettä, ja hän soittaa kaikki kappaleella kuultavat instrumentit itse.
”Suuria kuvioita” nousi parhaimillaan Suomen singlelistan sijalle yhdeksän, ja Rumban 50 hittiä -listan sijalle 29. Merkittävää radiosoittoa kappale ei saanut lähes seitsemän minuutin pituutensa vuoksi.
Ascraeus Mons
Ascraeus Mons on tulivuori Marsissa. Se on pohjoisin Tharsiksen ylängön kolmesta suuresta tulivuoresta (Tharsis Montes). Ascraeus Mons kuuluu Marsin korkeimpiin vuoriin, sillä sen huippu kohoaa yli 18 kilometrin korkeuteen. Tulivuori purkautui viimeksi noin 100 miljoonaa vuotta sitten.
Avaruusgeometria
thumb|150px|[[Kuutio on yksinkertainen avaruusgeometrinen kappale.]]
Avaruusgeometria on geometrian osa-alue, jossa käsitellään kolmiulotteisia kappaleita. Kappaleilla on siis tasogeometrian kahden ulottuvuuden lisäksi kolmas ulottuvuus eli syvyys.
Yksi osa avaruusgeometriaa ovat avaruuskappaleet, jollaisia ovat esimerkiksi pallo, kartio, lieriö ja kuutio. Avaruuskappaleista voidaan laskea tasokuvioista laskettavien suureiden lisäksi muun muassa tilavuus, jonka tunnus on V.
Grand-Place
thumb|Brysselin kaupungintalo illalla. Grand-Place on Brysselin keskusaukio. Sitä reunustavat ammattikuntien rakennukset, Kaupungintalo (Hôtel de Ville) ja Kuninkaan talo. Toria pidetään yleisesti yhtenä maailman kauneimmista (tätä mieltä on ollut muun muassa Victor Hugo). Brysselin Grand-Place on kirjattu vuonna 1998 Unescon maailmanperintöluetteloon.
Lyhyt yleishistoria
Vuonna 1523 ensimmäiset protestanttiset marttyyrit, Henri Voes ja Jean Van Eschen, poltettiin torilla Espanjan inkvisition tuomitsemina.
13. elokuuta 1695 suurin osa toria ympäröivistä puisista rakennuksista tuhoutui. Tämä oli seurausta marsalkka de Villeroyn komentamien ranskalaisten joukkojen tykkitulesta. Tulipalolta säästyivät ainoastaan kaupungintalon torni, joka oli toiminut tykkitulen tähtäyspisteenä, sekä muutama kivirakenne, jotka olivat kestäneet tulta. Tulipalon jälkeen toria ympäröivät rakennukset rakennettiin uudelleen kivestä eri ammattikuntien toimesta. Oluenpanijoiden ammattikunnan talossa toimii nykyisin Belgian oluenpanijoiden museo.
Kaupungintalo
Brysselin kaupungintalo on rakennettu vuosien 1402 ja 1455 välisenä aikana. Tämä talo on aukion rakennuksista ainoa, joka voi tuoda viestiä keskiajalta. Rakennuksen alkuperäinen arkkitehti oli todennäköisesti Jacob Van Thienen. Goottilainen torni on puolestaan arkkitehti Jan Van Ruysbroeckin aikaansaannos. Tornin huipulla sijaitsee patsas, joka kuvaa Pyhää Mikaelia, Brysselin kaupungin suojelijaa, tallomassa jalkoihinsa lohikäärmettä.
Kaupungintalossa on merkillepantavaa sen epäsymmetrisyys. Torni ei ole rakennuksen keskikohdalla, vaan voimakkaasti oikealla. Myöskään rakennuksen vasen ja oikea puoli eivät ole identtisen näköiset, sillä tornin sivustoilla olevat osat rakennettiin eri aikoina.
Kuninkaan talo
Keisari Kaarle V puolestaan rakensi talon myöhäisgoottilaisen tyylin mukaiseksi; hyvin paljon samankaltaiseksi kuin se on nykyisessä asussaan, ilman kaarikäytäviä ja torneja. Ajan aiheuttaman kulumisen vuoksi, ja eritoten vuoden 1695 pommituksen jättämien jälkien tähden, Brysselin kaupunki rakennutti uuden talon uusgoottilaiseen tyyliin. Vuonna 1985 saneeratussa talossa toimii nykyisin Brysselin kaupunginmuseo.
Muut rakennukset
pienoiskuva|center|500px|Grand-Place panoraamakuvassa
Iso Koukkujärvi (Hämeenlinna, Evo)
Iso Koukkujärvi on Kanta-Hämeessä Hämeenlinnassa  sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 8,4 hehtaaria ja se on 800 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Järvellä on kartan mukaan kaksi saarta. Sen rantaviivan pituus on 2,1 kilometriä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Kukkian reitin valuma-alueella (35.78), jonka Ekojärven valuma-alueeseen (35.787) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 144,8 metriä mpy.
Sophie Bennett
Sophie Bennett (s. 6. helmikuuta 1989) on kanadalainen näyttelijä ja laulaja.
Vuonna 2000 Bennett muutti Australiaan kuudeksi kuukaudeksi otettuaan vastaan suositun televisiosarjan Tallijengin (Saddle Club) yhden pääroolin. Hän esitti Tallijengissä (Saddle Club) Stevie Lakea. Kaksi vuotta myöhemmin toinen kausi oli kuvattu, jota seurasi live-esiintyminen Sydneyssä vuonna 2004. Nykyään Bennett toimii mainostoimiston projektipäällikkönä Torontossa ja julkaisee Youtubessa omalla kanavallaan muotiin ja kauneudenhoitoon liittyviä videoita.
Bennettillä on kaksi veljeä, Zachary ja Gareth, ja sisko Mairon.
Luona
thumb|Luona Oy:n ylläpitämä [[Nihtisillan vastaanottokeskus Espoon Kilossa.]] Luona on suomalainen sosiaali- ja terveyspalveluita tuottava yritys. Luona tekee muun muassa sosiaali- ja terveysneuvontaa, hoidon- ja palvelutarpeen arviointia ja palveluohjausta sekä tuottaa vastaanottokeskuspalveluita ja kriisimajoitusta. Yritys toimi aiemmin nimellä Barona Hoiva. Yrityksen nimi vaihdettiin kesällä 2015. Yksityinen terveysneuvonnan ja ikäihmisten palveluiden tuottaja Mawell Care liittyi yrityskaupan myötä osaksi Luonaa vuonna 2016. Vuonna 2020 Luona osti lääkäriasemaketju PerusTerveyden liiketoiminnan. Luona on osa Bravedo-konsernia, johon kuuluu yli 39 työelämä-, teknologia- sekä sosiaali- ja terveyspalveluita tarjoavaa yritystä. Luonalla on noin 290 työntekijää (2021).
Luonan toimitusjohtajana toimii Tommi Qvick ja hallituksen puheenjohtajana Markus Oksa.
Luona nousi vuonna 2015 Suomen suurimmaksi yksityiseksi toimijaksi vastaanottokeskuspalveluiden tarjoajana. Nykyään Luona tarjoaa vastaanottokeskuspalveluita Vantaalla, Helsingissä ja Espoon Nihtisillassa.
Jean Vigo
thumb|Jean Vigo. Jean Vigo (26. huhtikuuta 1905 Pariisi – 5. lokakuuta 1934 Pariisi) oli ranskalainen elokuvaohjaaja ja -käsikirjoittaja. Vigon mukaan nimetty Prix Jean Vigo on vuodesta 1951 ranskalaisille elokuvaohjaajille jaettu palkinto.
Jean Vigon vanhemmat olivat Emily Clero ja katalonialainen anarkisti Eugene Bonaventure de Vigo i Sallés. Hänen isänsä kuristettiin vankilassa vuonna 1917 ja Vigo lähetettiin sisäoppilaitokseen nimellä Jean Sales. Vigo meni naimisiin ja sai tyttären vuonna 1931. Hän kuoli tuberkuloosin aiheuttamiin komplikaatioihin vuonna 1934.
Vigon elokuva Nolla käytöksessä kiellettiin, ja se vapautui vasta toisen maailmansodan jälkeen. Jakelija muokkasi Vigon ainoaa pitkää elokuvaa L’Atalante, ja elokuva esitettiin vasta 1990-luvulla ohjaajan tarkoittamassa muodossa. Näillä elokuvilla on kuitenkin ollut huomattava vaikutus Ranskan ja myös koko maailman elokuvaan. Sight and Soundin kriitikkoäänestyksessä 1962 L’Atalante oli kymmenenneksi merkittävin elokuva ja vuoden 1992 äänestyksessä kuudenneksi merkittävin. Ohjaajaäänestyksessä 1992 se oli viides.
Mediamuseo Rupriikki
thumb|Rupriikin sisäänkäynti [[Kuusvooninkinen|Kuusvooninkisessa ennen muuttoa Vapriikkiin.]] Mediamuseo Rupriikki on Tampereella sijaitseva joukkoviestinnän ja median historiaan keskittyvä kulttuurihistoriallinen museo. Museo on perustettu vuonna 2001, ja näyttelytoimintaa sillä on ollut vuodesta 2003. Museota ylläpitää Tampereen kaupunki.
Rupriikki sijaitsi aiemmin yhdessä Finlaysonin tehdasalueen kuuluisimmista rakennuksista, joka tunnetaan nimillä Kuusvooninkinen ja Vanha tehdas. Museo teki tuolloin yhteistyötä samassa rakennuksessa toimineen visuaalisten taiteiden näyttelykeskuksen TR1:n kanssa. Syksyllä 2014 Rupriikki alkoi valmistautua muuttoon, ja viimeinen aukiolopäivä Finlaysonin alueen tiloissa oli 5. lokakuuta 2014. Museo avattiin uudelleen museokeskus Vapriikissa lokakuussa 2015.
Rupriikki on osa liikenteen ja viestinnän alan erikoismuseoiden Trafiikki-yhteenliittymää.
Näyttelyt
Mediamuseo Rupriikin uusi näyttely kertoo paitsi tietoverkkojen merkityksestä nykymaailmassa, myös tamperelaisten viestintäyritysten muutoksista ja valottaa pelaamisen yllätyksiä täynnä olevaa historiaa.
Menneitä näyttelyitä
Rupriikissa on säännöllisesti esillä myös mediakulttuuriin liittyviä vaihtuvia ja kiertäviä näyttelyitä. Vuonna 2006 museossa järjestettiin muun muassa Commodore-tietokoneita käsittelevä READY-näyttely. Tuolloin vierailijat saattoivat pelata näyttelyssä esillä olevilla Commodore-tietokoneilla. Myös Rupriikin muissa näyttelyissä on käsitelty suomalaista pelikulttuuria. Vuonna 2012 järjestetty Suomalaiset pelit silloin ja nyt -näyttely esitteli suomalaisen peliteollisuuden ja pelintekijöiden tuotoksia menneiltä vuosikymmeniltä.
Rupriikin perusnäyttelyt ovat vuosina 2003–2014 keskittyneet joukkoviestimien historiaan. Museon näyttelyt uudistettiin osissa vuosina 2010 ja 2012. Vuonna 2012 avautunut Jokapäiväinen mediamme -näyttely kertoi erilaisten mediatekniikoiden ja mediailmiöiden historiasta. Toinen osuus, Verkon punontaa, avautui vuonna 2010. Tämä näyttely tarkasteli erityisesti tietoverkkojen kehittymistä, Suomen verkottumista, uusia internetilmiöitä ja digitaalista pelikulttuuria.
Kokoelmat
Rupriikin taustalla vaikuttaa useamman organisaation muodostama yhteisö, johon kuuluvat muun muassa Tampereen kaupunki, Aamulehti, Tampereen yliopisto ja Pirkanmaan journalistit. Yhteistyön ansiosta Rupriikki on saanut kartutettua viestintään liittyviä kokoelmiaan. Rupriikin näyttelyissä esillä olevat esineet ovat osa Tampereen museoiden kokoelmia. Rupriikin aineistoista löytyy muun muassa Neiti Aika -laitteisto. Tärkeitä Rupriikin radiohistoriallisia kokoelmia ovat esimerkiksi Suomen yleisradiotoiminnan varhaisvaiheisiin liittyvät kuva- ja esinekokoelmat.
Psyykikko
Psyykikko ( < muinaiskreik. ψυχικός 'sieluun liittyvä' ) tarkoittaa henkilöä, joka väittää omistavansa paranormaaleja kykyjä. Sana on laina englannin kielestä. Yhdenkään psyykikon olemassaolosta ei ole saatu tieteellisen konsensuksen varmistusta. Heidän on laajalti väitetty käyttävän toiminnassaan taikatemppuja, huijausta ja itsepetosta.
Underwater Sleeping Society
Underwater Sleeping Society on helsinkiläinen indie rock/pop-yhtye, joka yhdistelee musiikissaan ajattomia popmelodioita ja tummasävyisiä tunnelmia. Kriitikot ovat verranneet bändiä mm. seuraaviin yhtyeisiin: The National, Radiohead, Jeff Buckley, Mew, The Cure, Joy Division.
Orkesterin toinen pitkäsoitto All Other Lights Go Out ilmestyi 31. tammikuuta 2007 ja debytoi Suomen virallisella listalla sijalla 13. Pääasiassa Hästholmenin huvilassa Itä-Helsingissä äänitetyn levyn tuottamisesta vastasi Underwater Sleeping Society yhdessä Aku Rannilan ja Asko Keräsen (22-Pistepirkko) kanssa. Mukana AOLGO:n äänityksissä oli myös UwSSocin livemiksaajana tunnettu Henri "Hippo" Ohvo. Vuoden 2007 aikana bändi kiersi Suomen lisäksi Keski-Euroopassa.
Yhtyeen kolmas pitkäsoitto The Dead Vegas ilmestyy Suomessa 15.10.2008. Levy äänitettiin helmi-toukokuussa 2008 Seawolf-studiossa Suomenlinnassa Helsingissä. Levyn on miksannut Kalle Gustafsson Jerneholm, Mattias Nyberg ja Hans Olsson sekä masteroinut Fred Kevorkian. Levyn rajoitettu ensipainos on tiettävästi Suomen ensimmäinen ns. VinylDisc -julkaisu, eli CD pyörii myös vinyylisoittimessa. CD:n vinyylipuoli sisältää bonusbiisin nimeltä "Palindrome".
Yhtyeen neljäs pitkäsoitto Instrumental Health Care ilmestyi Svart-yhtiön kautta 7.10.2016.
Yhtye
Ex-jäsenet:
Mittaustiedustelu
Mittaustiedustelu on tykistöaselajin harjoittamaa tiedustelutoimintaa. Mittaustiedustelun tavoitteena on ääni- ja valomittauksella sekä tähystyksellä paikantaa vihollisen tuliyksiköitä. Samalla saadaan muuta tiedusteluaineistoa, jota hyödynnetään tilannekuvan muodostamisessa.
Mittaustiedustelu Suomessa
Suomessa mittaustiedustelijoita koulutettiin Tykistöprikaatin Mittauspatteristossa Niinisalossa. Tykistökenraali Vilho Nenonen perusti Mittauspatterin vuonna 1924 kouluttamaan mittaustiedustelijoita. Sen perinteitä jatkoi Tiedustelupatteristo, joka muodostettiin 1992 yhdistämällä Mittauspatteristo ja lakkautetusta Suojelu- ja Sääkoulusta siirretty ballistisen sääpalvelun koulutus. Tiedustelupatteristo lakkautettiin vuonna 2015 ja sen tiedustelutoiminta siirrettiin Porin prikaatin alaiseen Pohjanmaan jääkäripataljoonaan.
Vladimir Tšivilihin
Vladimir Aleksejevitš Tšivilihin ( 7. maaliskuuta 1928 Mariinsk, Kemerovon alue – 9. kesäkuuta 1984 Moskova ) oli venäläinen neuvostokirjailija.
Tšivilihinin teoksissa yhdistyvät journalistiikka ja kaunokirjallisuus. Dokumenttinovelli Hopeakiskot (Serbrjanyje relsy, 1958–1967) kertoo epäonnisesta tutkimusmatkasta rautatien rakentamiseksi Sajanvuorille. Kirja Po gorodam i vesjam (”Kaupungeissa ja kylissä”, 1976) sai Venäjän SFNT:n valtionpalkinnon. Tšivilihinin pääteos on esseeromaani Pamjat (”Muisti”, 1968–1983), jossa hän esittää näkemyksiään Venäjän historiasta. Sen toinen osa sai Neuvostoliiton valtionpalkinnon vuonna 1982.
Humphrey Lyttelton
thumb|Humphrey Lyttelton Humphrey Richard Adeane Lyttelton (23. toukokuuta 1921 – 25. huhtikuuta 2008) oli brittiläinen jazzmuusikko, joka tunnettiin myös radiovisailu I'm Sorry I Haven't a Cluen juontajana vuodesta 1972. Hän oli varakreivi Charles Lytteltonin serkku ja poliitikko-urheilija Alfred Lytteltonin sisarenpoika.
Lyttelton syntyi Etonissa, Berkshiressa, ja opiskeli Sunningdale Schoolissa sekä Eton Collegessa. Hän aloitti trumpetinsoiton kuultuaan sellaisia artisteja kuin Louis Armstrongia sekä Nat Gonellaa ja perusti jo teinivuosinaan koulussa oman kvartettinsa.
Lyttelton oli toisen maailmansodan jälkeen sarjakuvataiteilijana; hän työskenteli Daily Mailissa vuosina 1949–1956 ja avusti muun muassa Wally Fawkesia tämän pitkäaikaisessa stripissä Flook. Vuonna 1949 Lyttelton pääsi levyttämään Sidney Bechetin kanssa. Hänen tunnetuin laulunsa on Joe Meekin tuottama "Bad Penny Blues", joka nousi listoille vuonna 1956. 1960-luvun alussa hän levytti Buck Claytonin kanssa, ja vuonna 2001 hän vieraili yhtyeineen Radioheadin laulussa "Life in a Glasshouse" albumilta Amnesiac.
Lyttelton sai vuonna 1993 Sony Gold Award -palkinnon työstään radion ja television parissa. Lisäksi hänelle myönnettiin elinaikaisesta ansioitumisesta palkinnot Post Office British Jazz Awards -tapahtumassa vuonna 2000 ja BBC Jazz Awards -tapahtumassa vuonna 2001.
Lyttelton kuoli Lontoossa 25. huhtikuuta 2008 aortta-aneurysman leikkauksen jälkeen. Hän oli kuollessaan 86-vuotias.
Hot in the Shade Tour
Hot in the Shade Tour oli yhdysvaltalaisen hard rock -yhtye Kissin vuonna 1990 järjestetty konserttikiertue, jolla promotoitiin yhtyeen vuonna 1989 ilmestynyttä viidettätoista studioalbumia Hot in the Shade. Kiertue käynnistyi 4. toukokuuta 1990 Texasista ja päättyi 9. marraskuuta New Yorkiin.
Hot in the Shade Tour oli viimeinen kiertue, jolla rumpali Eric Carr oli mukana. Carr kuoli 24. marraskuuta 1991 sydänsyövän aiheuttamiin komplikaatioihin, ja hän nousi lavalle viimeisen kerran New Yorkin Madison Square Gardenissa järjestetyssä Hot in the Shade Tourin viimeisessä konsertissa.
Risto Lehtinen
Risto Tapani Lehtinen (lempinimeltään Eebo) on suomalainen muusikko, joka oli Popedan basistina yhtyeestä lähteneen Ilari Ainialan jälkeen kesästä 1979 alkuvuoteen 1981. Lehtinen on ollut myös säveltämässä Popedan kappaleita, joista tunnetuin lienee ”Da da”. Lehtinen oli alun perin Popedan roudari.
Ivo Sanader
Sanader on suorittanut tohtorintutkinnon romaanisista kielistä ja vertailevasta kirjallisuustieteestä Innsbruckin yliopistosta, Itävallasta. Äidinkielensä kroatian lisäksi hän puhuu saksaa, englantia, ranskaa ja italiaa.
Karismaattisen johtajansa Franjo Tuđmanin kuoltua HDZ menetti kannatustaan. Sanaderin johdolla äärikansallinen HDZ muuttui maltilliseksi euromyönteiseksi keskusta-oikeistolaiseksi konservatiivipuolueeksi. Johtajuuskamppailun vuoksi oikeisto erosi puolueesta vuonna 2002, ja perusti oman Kroaattiblokkinsa, mutta ei saanut kerättyä itselleen kannatusta.
Vuoden 2003 vaalivoiton jälkeen presidentti nimitti 9. joulukuuta 2003 Sanaderin hallituksen muodostajaksi. Parlamentti hyväksyi 23. joulukuuta 2003 hänen hallituksensa, johon kuuluu lisäksi eläkeläisten puolue ja itsenäinen serbipuolue.
Sanader pyrki johtamaan maansa Euroopan unioniin, jonka kanssa käytäviä neuvotteluja ei kuitenkaan voitu saada valmiiksi ennen seuraavia vaaleja. Hänen työtään hankaloitti maassa kasvava EU-vastaisuus. Sanaderin suosio oli vahva, mutta sitä heikensi päätös korvata Itävallan kansalaisille toisen maailmansodan jälkeen kansallistettu omaisuus. Vuoden 2005 paikallisvaaleissa oppositio otti voiton, ja kenraali Ante Gotovinan pidätys Kanariansaarilla joulukuussa 2005 laski hallituksen suosiota.
Sanader oli viimeinen valtiomies, joka tapasi paavi Johannes Paavali II:n vatikaanissa helmikuussa 2005, muutamia viikkoja ennen tämän kuolemaa.
Marraskuun 2007 lopulla järjestyttyjen vaalien jälkeen Sanader jatkoi pääministerinä. Oikeistolaista HDZ:aa tukivat Kroatian talonpoikaispuolue (HSS) ja Sosiaaliliberaali puolue (HSLS).
Sanaderin kaudelta tunnetaan useita korruptiotapauksia, joista jo 11 merkittävimmän summaksi Jutarnji list -lehti laski 192,5 miljoonaa euroa.
Sanader pakeni Kroatiasta 9. joulukuuta 2010 muutamia tunteja ennen kuin parlamentti päätti hänen syytesuojansa poistamisesta, jotta hänet voitaisiin pidättää. Hänet pidätettiin seuraavana päivänä Itävallassa. Marraskuussa 2012 hänet tuomittiin kymmeneksi vuodeksi vankilaan korruptiosta.
The Phantom of the Opera
thumb|250px|Logo. thumb|200px|Musikaalin ensi ilta oli Her Majesty's -teatterissa Lontoossa. The Phantom of the Opera on Andrew Lloyd Webberin musikaali, joka perustuu Gaston Leroux’n romaaniin Oopperan kummitus vuodelta 1910. Vuonna 2004 siitä tehtiin elokuvaversio Oopperan kummitus, jonka ohjasi Joel Schumacher ja jossa pääosia esittivät Gerard Butler, Emmy Rossum ja Patrick Wilson. Myös monia muita aiheeseen liittyviä elokuvia samalla juonella on ilmestynyt tätä ennen.
Romaanin ja muiden teosten tavoin musikaali kertoo naiivista laulajasta, Christine Daaésta, johon oopperataloa terrorisoiva nero ”oopperan kummitus” rakastuu. Christinen lapsuudenihastuksen Raoulin ilmaannuttua paikalle oopperan kummitus alkaa tavoitella rakkautta yhä radikaaleimmin keinoin. Vaikka alkuperäisesti Kummituksen koko kasvot ovat epämuodostuneet, musikaaliin se jätettiin vain oikeaksi puoleksi kasvoista, koska kokonaamion takaa oli hankala laulaa. Musikaalin logoon jätettiin silti alkuperäinen, kasvot peittävä naamio.
Vuoteen 2006 mennessä The Phantom of the Opera on ollut kaikkien aikojen tuottoisin viihdetapahtuma. Lipputuloja se on kerännyt 1,8 miljardia puntaa. Vuoden 1988 ensi-illan jälkeen se on ollut pisimpään pyörinyt esitys Broadwaylla ohittaen myös toisen Lloyd Webberin musikaalin Cats.
Alkuperä
The Phantom of the Operaa inspiroi kyseisen tarinan toinen musikaaliversio, Ken Hillin tuotos, jonka Andrew Lloyd Webber näki teatterissa Lontoon Stratfordissa vuonna 1984. Lloyd Webber sävelsi musiikin silloista vaimoaan laulaja Sarah Brightmania varten. Alkuperäisiin tekijöihin kuuluivat Lloyd Webber, joka vastasi musiikista ja tekstistä; Richard Stilgoe, joka vastasi tekstistä; Charles Hart, joka vastasi sanoituksesta; Hal Prince, joka vastasi ohjauksesta; Gillian Lynne, joka vastasi lavastuksesta ja koreografiasta sekä Maria Björnson, joka vastasi suunnittelusta. Samoihin aikoihin ilmaantui monia muita kilpailevia tuotantoja, mitä ei ollut tapahtunut musikaalimaailmassa sitten 1900-luvun alun.
Musikaalin tuotti Cameron Mackintosh ja Lloyd Webberin Really Useful Group ja se sai ensi-iltansa Her Majesty’s -teatterissa Lontoossa 9. lokakuuta, 1986, missä sitä esitetään edelleen. Musikaali saatiin Broadwaylle vuonna 1987, ja sen virallinen ensi-ilta Majestic-teatterissa oli 26. tammikuuta 1988. Se jatkaa edelleen vuonna 2012 kaikkien aikojen pisimpään jatkuneena Broadway-musikaalina. Kolme alkuperäistä Lontoon pääesiintyjää, Michael Crawford (kummitus), Sarah Brightman (Christine) ja Steve Barton (Raoul), toistivat roolinsa alkuperäisessä Broadway-tuotannossa.
The Phantom of the Opera oli yksi suurista brittiläisistä vaikuttajista Broadwaylla 1980-luvulla Cameron Mackintoshin tuotantojen Cats, Miss Saigon ja Les Misérables ohella.
Kaupallinen menestys
The Phantom of the Opera on saanut yli 50 palkintoa ja yli 100 miljoonaa katsojaa. 3,3 miljardin dollarin maailmanlaajuisilla lipputuloilla se pitää hallussaan ennätystä maailman tuottoisimpana viihdetapahtumana. Se on tuottanut enemmän kuin maailman tuottoisin elokuva Avengers: Endgame. New Yorkin tuotanto yksinään on saanut 11 miljoonaa katsojaa ja tuottanut 600 miljoonaa dollaria, mikä tekee siitä Broadwayn tuottoisimman esityksen.
Vaikka musikaali sai alussa huonoja arvosteluja, muun muassa New York Timesin Frank Richin murska-arvostelun, sekä New Yorkin että Lontoon tuotannot pyörivät edelleen. Rich viittaa tähän usein, kun Times-lehden vaikutusta yleisön mielipiteisiin pidetään liian suurena.
Lontoossa The Phantom of the Opera oli hyvin suosittu vuoden 1986 Olivier-palkintogaalassa, missä se palkittiin parhaana musikaalina ja se sai myös parhaan musikaalin miesnäyttelijän palkinnon. Vuoden 1988 Tony Awardsissa musikaali sai 11 ehdokkuutta ja voitti niistä seitsemän, mukaan lukien parhaan musikaalin palkinnon. Se pärjäsi myös vuoden 1988 musikaaleja palkitsevassa Drama Desk -gaalassa, jossa se voitti seitsemän palkintoa.
9. tammikuuta, 2006 New Yorkin tuotanto ohitti Andrew Lloyd Webberin Cats-musikaalin Broadwayn pisimpään jatkuneena esityksenä 7486 esityksellä.
Britanniassa The Phantom of the Opera tuli toiseksi BBC Radio 2 -aseman kuuntelijaäänestyksessä, jossa valittiin maan parasta musikaalia.
New Yorkin Broadwaylla musikaalilla oli syksyyn 2022 mennessä ollut 19,8 miljoonaa katsojaa. Koronaviruspandemian vuoksi esityksiä ei ollut puoleentoista vuoteen ja kun näytännöt alkoivat uudelleen lokakuussa 2021, yleisömäärät olivat aiempia vähäisempiä ja esitykset tuottivat tappiota. Syyskuussa 2022 viimeisen esityksen arveltiin tapahtuvan helmikuussa 2023. Lontoossa esitykset jatkuivat edelleen.
Broadwaylla musikaalin ensi-ilta oli 1988 ja sen toistaiseksi viimeinen esitys tapahtui huhtikuussa 2023. Sitä esitettiin 35 vuoden aikana lähes 14 000 kertaa ja se on pisimpään Broadwaylla esitetty musikaali.
Jatko-osa
9.3.2010 Lontoon West Endissä, Adelphi Theatressa sai ensi-iltansa Andrew Lloyd Webberin Oopperan kummitus- musikaalin jatko-osa Phantom: Love Never Dies.
Suomessa
Lokakuussa 2013 Suomen Kansallisooppera ilmoitti toteuttavansa Oopperan kummituksen alkuperäiskielellään englanniksi. Musikaali tehtiin Kansallisoopperan omana, uutena versiona, jonka ohjasi Tiina Puumalainen. Produktion koreografian loi Osku Heiskanen, lavastuksen suunnitteli Teppo Järvinen, puvut Marjaana Mutanen ja valaistuksen Timo Alhanen.
Musikaalin ensi-ilta oli 4. syyskuuta 2015. Esityksiä oli yhteensä 45 kevääseen 2016 saakka. Jo ennen ensi-iltaa myytiin yli 65 000 lippua. Produktio lainattiin myös Göteborgin oopperan ohjelmistoon Ruotsiin. Musikaali palasi Kansallisoopperan ohjelmistoon uudelleen kaudelle 2018–2019 sekä syyskaudelle 2021.
Sammalisenjärvi
Maantietoa
Järven pinta-ala on 3,5 hehtaaria ja se on 400 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Järvellä on kartan mukaan yksi saari. Sen rantaviivan pituus on 1,1 kilometriä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Kukkian reitin valuma-alueella (35.78), jonka Ekojärven valuma-alueeseen (35.787) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 144,8 metriä mpy.
Ilkka Tuomi
Ilkka Tuomi on suomalainen tietojenkäsittelytieteen ja etenkin internetin sekä innovaatioverkostojen tutkija. Hän on julkaissut useita kirjoja ja artikkeleja, joista etenkin Mooren lakia arvosteleva artikkeli First Monday -lehdessä vuodelta 2002 on tunnettu. Tuomi on ollut tutkijana Nokian tutkimuskeskuksessa sekä Euroopan komission yhteisesä tutkimuskeskuksessa (Joint Research Center) Sevillassa. 1980-luvullaTuomi oli jäsen Sturm und Drang -nimisessä yhtyeessä.
Carl Olof Cronstedt
thumb|200px|Carl Olof Cronstedt. Tuntemattoman tekijän piirtämä muotokuva.
Carl Olof Cronstedt vanhempi (3. lokakuuta 1756 – 7. huhtikuuta 1820) oli Ruotsin merivoimien vara-amiraali.
Nuoruus
Cronstedtin isä oli Johan Gabriel Cronstedt (1720–1774), tykistön majuri, ja äiti Hedvig Juliana Jägerhorn af Spurila (1720–1787). Hän kasvoi Puotilan kartanossa Helsingin pitäjässä.
Cronstedt aloitti sotilasuransa vapaaehtoisena prinssi Adolf Fredrikin rykmentissä 5. toukokuuta 1765, mistä hän siirtyi armeijan laivastoon kersantiksi 27. toukokuuta 1770. Hän siirtyi aliluutnantiksi tykistöön 12. elokuuta 1772 palaten armeijan laivastoon vänrikiksi 22. huhtikuuta seuraavana vuonna. Laivastossa hän yleni luutnantiksi 2. toukokuuta 1774. Hänet ylennettiin tykistönkapteeniksi 10. helmikuuta 1777.
Yhdysvaltain vapaussota
Cronstedt palveli vuosina 1776–1779 Englannin laivastossa. Hän osallistui Yhdysvaltain vapaussotaan, mutta vietti siitä suurimman osan sotavankina. Kulutettuaan rahansa vankeusaikana upseereiden sosiaaliseen elämään Cronstedt onnistui palaamaan Amerikasta Ruotsiin Kustaa III:n stipendin avulla. Paluun jälkeen hänen uransa oli voimakkaasti nousujohteinen.
thumb|Ruotsinsalmen toinen meritaistelu [[Johan Tietrich Schoultzin kuvaamana. Maalaus vuodelta 1792.]] Hänet nimettiin Kustaa III:n sodassa Saaristolaivaston komentajaksi, kun hän oli tukenut Kustaa III:ta tämän päätettyä käydä venäläisiä vastaan uudelleen Ruotsinsalmessa. Pitkälti Cronstedtin ansiosta Ruotsi voitti Venäjän keisarikunnan laivaston Ruotsinsalmen toisessa meritaistelussa 1790. Samana vuonna Cronstedt nimitettiin 26. lokakuuta meriasian valtiosihteeriksi. Hänet ylennettiin sinilippuisen laivaston (toisin sanoen Saaristolaivaston) kontra-amiraaliksi 22. joulukuuta 1793. Laivastojen kenraaliadjutantti hänestä tuli 26. kesäkuuta 1797. Kustaa III:n kuoltua Cronstedille myönnettiin yksi viidestä muistosormuksesta.
Viaporin komendantti
Cronstedt ylennettiin sinilippuisen laivaston vara-amiraaliksi ja Karlskronan laivastoaseman komentajaksi 9. huhtikuuta 1801. Hän riitaantui Kustaa IV Aadolfin kanssa, ja hänet siirrettiin pois Tukholmasta 3. joulukuuta Viaporin komendantiksi. Tästä huolimatta Cronstedt työskenteli uutterasti linnoituksen parantamiseksi, vaikka Tukholman hallitus laiminlöikin linnoituksen rahoittamisen. Venäläisten hyökättyä Suomeen 1808 Cronstedt joutui jopa käyttämään omia varojaan linnoituksen puolustukseen.
Suomen sodassa Cronstedtin komentama Viaporin linnoitus antautui venäläisille 3. toukokuuta 1808. Cronstedtin ristiriitainen maine on laajasti seurausta Runebergin Vänrikki Stoolin tarinoista, joissa Cronstedtin jopa väitettiin myyneen Viaporin venäläisille – väite, jolle historiantutkijat eivät ole löytäneet todisteita. Todennäköisimmät syyt linnoituksen antautumiselle olivat upseerien keskuudessa vallinnut laaja epäusko Ruotsin kykyyn puolustautua ylivoimaista vihollista vastaan ja linnoituksen täydellinen eristäminen yhdistyneenä hyvin suunniteltuun psykologiseen sodankäyntiin, joka vahvisti epäuskoa entisestään, sekä huoli linnoituksen suuresta siviiliväestöstä, ruudin riittämättömyys ja linnoitusten vähenevä merkitys sodankäynnissä ylipäätään.
Napoleonin sodan aikana myös useimmat saksalaiset linnoitukset antautuivat lähes taistelutta – linnoitusten aika läheni loppuaan. Cronstedt yritti kuitenkin voittaa aikaa ja solmi venäläisten kanssa aselevon, jonka mukaan Viapori antautuisi, ellei Ruotsista tulisi apua toukokuun 3. päivään mennessä. Kun venäläiset olivat viivyttäneet Cronstedtin lähettämiä lähettejä sopimuksen vastaisesti eikä apua Ruotsista kuulunut, Cronstedt luovutti sopimuksen mukaisesti linnoituksen ja siellä talvehtineen saaristolaivaston osaston venäläisille. Suomalaiset upseerit ja sotilaat saivat sopimuksen mukaan palata koteihinsa, mutta ruotsalaiset vangittiin. Ruotsin etsiessä syntipukkeja hävitylle sodalle Cronstedt ja monta muuta upseeria (muun muassa Fredrik Adolf Jägerhorn, Viapori; Carl Magnus Gripenberg, Svartholman komentaja; Hans Henrik Gripenberg, Suomessa toimivien joukkojen ylikomentaja) tuomittiin kuolemaan maanpetoksesta. Tuomioita ei kuitenkaan pantu täytäntöön, koska Venäjän keisari Aleksanteri I puuttui tuomioihin ja yleinen armahdus tuli voimaan. Ruotsin hävittyä sodan ruotsalaiset ajoivat kuningas Kustaa IV Aadolfin maanpakoon. Samalla hävitty sota merkitsi loppua Ruotsin suurvaltapyrkimyksille.
Loppuelämä
Suomen sodan jälkeen Aleksanteri I myönsi, kuten tapaan kuului, myös Cronstedtille eläkkeen, mutta Cronstedt ei ikinä siirtynyt keisarin palvelukseen. Loppuelämänsä hän eli Herttoniemen kartanossa viettäen syrjäänvetäytyvää elämää, keskittyen lastensa kasvatukseen ja kartanon puiston rakentamiseen. Carl Olof Cronstedtia onkin sanottu ”puutarhansuunnittelun mestariksi”. Cronstedtin vaimo oli kreivitär Beata Sofia Wrangel af Sauss (1762–1840). Carl Olof Cronstedt on haudattu Helsingin pitäjän kirkon hautausmaalle.
Helsingin Herttoniemenrannan asuinalueella noin kilometrin päässä Herttoniemen kartanosta sijaitseva katu Amiraali Cronstedtin ranta on nimetty Carl Olof Cronstedtin mukaan.
Carl Olof Cronstedtilla oli kolme lasta:
Bäckaskogin linna
pienoiskuva|Bäckaskogin linna Bäckaskogin linna on linna Kristianstadin kunnassa, Ruotsin eteläisessä Skånen maakunnassa. Linna sijaitsee Oppmannasjönin ja Ivösjönin välisellä kannaksella. Sen vanhimmat osat ovat peräisin varhaiselta 1200-luvulta, jolloin alueella toimi luostari.
Vuonna 1537 luostarin lakkautti Tanskan kruunu. Luostarin tilat ja alueet annettiin läänityksiksi suvuille Ulfstand, Brahe, Bille ja Parsberg. Vuonna 1584 Bäckaskog siirtyi kruununprinssin kuvernöörin Henrik Ramelin hallintaan. Henrik Ramel poikansa Henrikin kanssa muutti vanhan luostarin linnaksi ja antoi linnalle sen nykyisen muodon vuosina 1584–1653. Ramelin suku omisti Bäckaskogin vuoteen 1677, jonka jälkeen linna siirtyi Ruotsin kuninkaallisille.
Unelma Säleikkö
Unelma Säleikkö on kuvitteellinen henkilö Uuno Turhapuro -elokuvissa. Häntä näyttelee Elli Castrén.
Unelman ja Uunon romanssin rakentuminen
Menetettyään Uunon lopullisesti Unelma keskittyy työhönsä. Tuuran edetessä urallaan puolustusministeriksi, Unelma pestataan hetkeksi puolustusministerin sihteeriksi.
Kun Unelma kesällä 1984 työskentelee puolustusministeriössä, Uuno saapuu paikalle puolustusministeri Tuuran lähdettyä hallituksen kokoukseen. Hetken jutustelun ja Unelman vastaanottaman puhelun jälkeen Uuno ottaa puheeksi naisten ikääntymisen merkit ja Unelma pahastuu. Uuno korjaa nopeasti Unelman olevan poikkeus ja mainitsee kuinka Unelman "iätön kauneus, kultivoitu käytös, älykkyys ja tietysti tissit ovat vetäneet häntä aina aivan valtavasti puoleensa". Välittömästi tämän jälkeen Uuno polvistuu Unelman viereen kaapaten tämän kainaloonsa ja tunnustaen rakastavansa Unelmaa, kertoen vain "nykyisen vaimonsa kautta odoteltavissa olevan perinnön estävän häntä lankeamasta polvilleen Unelman jalkojen juureen, pussaamasta Unelman varpaita likomäriksi ja vannomasta rakkautta hänelle". Uuno vetää rakkaudentunnustuksesta nolostuneen Unelman lähemmäs itseään ja he ovat suudella toisiaan. Uuno kuitenkin kääntää kasvonsa poispäin keksittyään tavan jolla he voisivat olla yhteydessä toisiinsa päivittäin salaa, mutta kuitenkin julkisesti. Uuno ehdottaa, että he syventäisivät suhdettaan kirjeshakilla, joka Uunon mukaan toisi hänen ikävään armeijaelämäänsä tervetullutta vaihtelua. He sopivat, että yhteydenpito tapahtuu "siirtona päivässä, puolustusministeriön kuoressa", jonka jälkeen Uuno ottaa Unelmaa kädestä ja pari tarrautuu onnellisina kiinni toisiinsa, molempien ollessa tyytyväinen lopputulokseen.
Myöhemmin selviää, että romanssin syvenemisen ohella Uuno haluaa postia puolustusministeriön kuoressa korottaakseen nopeasti sotilasarvonsa poikkeuksellisesti alokkaasta majuriksi.
Romanssin kuihtuminen
Vuonna 1988 Unelma päättää kostaa Uunolle vanhat kaunat ja hylkäämiset. Hän soittaa Uunolle ja kertoo, että Tuura on valinnut Uunon Tuura-yhtymän toimitusjohtajaksi. Unelma saa kostonsa: Uunon tullessa paikalle Tuura antaa Uunolle potkut. Kesällä 1991 Tuura siirtää Unelman presidenttiehdokas Pentti Tömisevän vaaliryhmään. Tuona aikana Unelma myös rakastuu Tömisevään ja he aikovat mennä naimisiin. Kun Uuno valitaan presidentiksi, pääministeri Tuura nimittää vahingossa Unelman ministeriksi yhdessä Härski Hartikaisen, Sörsselssönin, Uunon isän, Uunon opettajan ja tämän rouvan sekä nimismies Viinikaisen kanssa. Vuonna 1993 Unelma palaa Tuuran sihteeriksi.
Unelman suhtautuminen Uunoon vaihtelee. Vuosina 1981-1982 hän on Uunoon palavasti rakastunut, vuosina 1983-1998 hänen tunteensa tätä kohtaan myötäilevät pitkälti vuorineuvos Tuuran suhtautumista, mutta vuonna 2004 hän kertoo olevansa Uunon kanssa kaikesta huolimatta hyvä ja läheinen ystävä.
Hahmon filmografia
Televisiosarjat:
Mikko Sokero
Mikko Juhani Sokero on suomalainen kustantaja, kirjailija, toimittaja ja liikemies.
Sokero on kirjoittanut Jorma Aulan kanssa kaksi kirjaa matkustajalaiva Estonian uppoamista. Ensimmäinen kirja Taistelu elämästä ilmestyi 1994 myös ruotsinkielisenä versiona nimellä En kamp för livet. Toinen Estonia-kirja oli Se uppoaa joka yö.
Vuosina 1999-2000 Sokero työskenteli puolen vuoden ajan Suomi24-nettiportaalin päätoimittajana. Sieltä hän palasi Aller-kustantamoon uusmediasta vastaavaksi päälliköksi. Hän on työskennellyt Allerin kustantaman OHO-viikkolehden päätoimittajana. Hän oli Radio Ravun päätoimittaja vuoteen 2015 ja siirtyi sen jälkeen omaan viestintäalan yritykseen.
Vuodet 2007 –2012 hän toimi Ilmailu-lehden vastaavana päätoimittajana ja lisäksi hän on toiminut Suomen Ilmailuliiton viestintäpäällikkönä. Sokerolla on lentolupakirja.
Sokero toimii helsinkiläisen Oy Editore Ab:n kustantaman Kellolehden kustantajana. Kellolehden Suomen, Ruotsin (Klocktidningen), Tanskan (Urmagasinet) ja Saksan (Das Uhrenmagazin Tick Tack) versioiden päätoimittaja on Tom Holmberg.
Sokero pidätettiin vuonna 2011 epäiltynä Hietalahden kauppahallissa toimivan arvokelloliikkeen ryöstön järjestämisestä. Maaliskuussa 2012 Helsingin käräjäoikeus tuomitsi hänet kahdeksi ja puoleksi vuodeksi vankeuteen kahdesta törkeästä petoksesta ja huumausaineeksi luokiteltavan Subutexin käyttörikoksesta.
Sokero tuomittiin vuonna 2018 törkeästä rahanpesusta vuodeksi ehdolliseen vankeuteen ja tuomio sai lainvoiman huhtikuussa 2021.
Gene Roddenberry
thumb|200px|Gene Roddenberry 1976
Eugene Wesley Roddenberry (19. elokuuta 1921 El Paso, Texas, Yhdysvallat – 24. lokakuuta 1991 Santa Monica, Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen televisiokäsikirjoittaja, -tuottaja, filosofi ja futurologi. Hänet tunnetaan parhaiten Star Trek -televisiosarjan luojana. Hän on yksi ensimmäisistä ihmisistä, jonka tuhkaa on "haudattu" avaruuteen.
Varhaiset vuodet
Roddenberry oli koulutukseltaan poliisi. Hän toimi kolme vuotta poliisina seuraten poliisi isänsä jalanjälkiä. Myöhemmin hänen kiinnostuksensa avaruustekniikkaan sai hänet hankkimaan lentolupakirjan. Roddenberry liittyi Yhdysvaltojen ilmavoimiin vuonna 1941 ja hänestä tuli sotalentäjä. Hän lensi Tyynenmeren sota-alueella ja hänelle myönnettiin kaksi mitalia toiminnastaan taistelulentäjänä. Sotapalvelun jälkeen hän oli lentäjänä Pan Am -lentoyhtiöllä ja palasi poliisiksi Los Angelesiin vuosiksi 1949–1956.
Roddenberry alkoi kirjoittaa käsikirjoituksia 1940-luvun lopulla, kun vielä työskenteli liikennelentäjänä. Vuonna 1953 hän myi ensimmäisen tv-käsikirjoituksensa ja vuonna 1954 hänestä tuli päätoiminen tv-käsikirjoittaja. Hän kirjoitti käsikirjoituksia moniin televisiosarjoihin, mutta ne eivät saavuttaneet suurempaa menestystä. Science fiction ei aluksi kiinnostanut häntä lajityyppinä, mutta vuonna 1956 hän sai myytyä ensimmäisen science fiction -aiheisen tv-käsikirjoituksensa. Vuonna 1963 Roddenberry kehitti ja tuotti MGM:lle ensimmäisen oman tv-sarjansa The Lieutenant.
Star Trek -vuodet
Roddenberry alkoi suunnitella Star Trekiä samana vuonna kuin The Lieutenant sai ensiesityksensä. Hänellä oli kuitenkin vaikeuksia saada Star Trekiä tuotantoon, ja sarja sai ensiesityksensä vasta vuonna 1966. Star Trek ei menestynyt erityisen hyvin ja sen katsojaluvut jäivät alhaisiksi. Alkuperäistä Star Trek -televisiosarjaa tehtiin kolme tuotantokautta vuosina 1966–1969, kunnes sarja lakkautettiin vaatimattomien katsojalukujen vuoksi.
Läpi 1970-luvun lupailtiin sekä uutta Star Trek -tv-sarjaa että elokuvaa. Vasta vuonna 1977 julkaistun Tähtien sodan valtaisa menestys sai rahoittajat innostumaan elokuvahankkeesta. Vuonna 1979 valmistui Roddenberryn tuottama ja Robert Wisen ohjaama elokuva Star Trek: The Motion Picture. Alkuperäisen tv-sarjan näyttelijät esiintyivät elokuvan päärooleissa, ja elokuvassa käytettiin uusimpia erikoistehosteita.
Televisiosarjan apulaisohjaaja ja myöhemmin tuottaja Robert Justman antoi Roddenberrylle lempinimen ”The Great Bird of the Galaxy”, joka oli lainaus Sulun repliikistä alkuperäisen sarjan jaksossa The Man Trap.
1970-luvun lopussa Roddenberry luennoi yliopistoissa ympäri maata viihdyttäen kuulijoita Star Trek -tarinoilla puhuen tulevaisuudenvisioistaan ja esitti myös Star Trek Blooper Reel -kokoelman, jossa oli poistettuja osia alkuperäisestä sarjasta.
Roddenberry sai uutta nostetta, kun Star Trek – uusi sukupolvi (Star Trek: The Next Generation, ST: TNG, TNG, 1987–94) luotiin 1980-luvulla ja hän sitoutui luomaan sekä tuottamaan sarjaa. Myöhemmin ilman Roddenberryä on tuotettu vielä Star Trek -televisiosarjat Star Trek: Deep Space Nine (ST: DS9, DS9, 1992–99), Star Trek: Voyager (1995–2001) ja Enterprise/Star Trek: Enterprise (2001-2005).
Gene Roddenberryllä on oma tähti Hollywoodin Hollywood Walk of Fame -kävelykadulla, joka kulkee pitkin Hollywood Boulevardia ja Vine Streetiä.
Roddenberry oli maanläheinen humanisti. Hänen kuolemansa jälkeen pieni määrä hänen tuhkaansa lähetettiin raketilla avaruuteen. Kapseli kiersi maapalloa kuuden vuoden ajan, kunnes se paloi palatessaan ilmakehään. Roddenberryn mukaan on nimetty asteroidi 4659 Roddenberry ja Mars-planeetan kraatteri.
Rick Rude
thumb|right|Rick Rude Rick Erwin Rood (7. joulukuuta 1958 – 20. huhtikuuta 1999), paremmin tunnetaan kehänimellä "Ravishing" Rick Rude, oli yhdysvaltalainen showpainija. Hän on voittanut monta mestaruutta, kuten esimerkiksi WWE-mestaruuden ja World Heavyweight -mestaruuden. Rick Rude oli yksi D-Generation X:n jäsenistä. Rick kuoli lääkkeiden yliannostukseen.
Nikolaiviertel
thumb|300px|Nikolaivierteliä ja Nikolaikirche, etualalla [[Berliinin raatihuoneen torni.]] Nikolaiviertel on Saksan pääkaupungin Berliinin vanhin asuinalue. Se sijaitsee Mitten kaupunginosassa, Spreejoen itäisellä rannalla. Alueen keskellä sijaitsee 1200-luvulta peräisin oleva Nikolaikirchen kirkko sekä muutamia vanhoja rakennuksia, muut nykyiset rakennukset ovat pääosin 1980-luvulla rakennettuja rekonstruktioita toisen maailmansodan pommituksissa tuhoutuneesta vanhasta rakennuskannasta.
Historia
Keskiajalla alueella sijaitsi suuri kauppatie. Spreejoen yli kulki jo tuolloin silta. Joen molemmille puolille kehittyi kaksi eri kaupunkia, Berliini ja Cölln. Näistä Berliini sijaitsi joen itäisellä rannalla. Kaupunki ei tuolloin ollut suurempi kuin nykyinen Nikolaiviertel.
Myöhemmin Berliini kasvatti kokoaan ja liittyi yhteen sisarkaupunki Cöllnin kanssa, mutta Nikolaiviertelin alue ei kuitenkaan kokenut suurempia muutoksia. Alueella asui pääasiassa kauppiaita.
Toisen maailmansodan ilmapommituksissa Nikolaiviertel pommitettiin lähes maan tasalle. Jäljelle jääneet rauniot purettiin sodan jälkeen. Pitkään Itä-Saksan hallituksella ei ollut minkäänlaista mielenkiintoa alueen jälleenrakennusta kohtaan. Mielenkiinto heräsi vasta 1980-luvulla, kun Berliinin 750-vuotisjuhlat lähestyivät. Alueelle luotiin historiallista tyyliä noudatteleva rakennuskanta ja katukuva.