cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Nitro (yhtye)
Nitron jälkeen
250px|thumb|Michael Angelo Batio (vasemmalla) ja Bill Peck Dean Owners of America-tapahtumassa 2008 Nitron lopettamisen jälkeen Jim Gillette meni naimisiin Lita Fordin kanssa. Ford ja Gillette saivat kaksi lasta, ja ovat edelleen naimisissa. Michael Angelo Batio käynnisti soolouransa C4-yhtyeen kanssa, ja yhtye julkaisi kolmivuotisen uransa aikana yhden studioalbumin. Hän on myös tehnyt Speed Kills-kitaransoiton opetussarjaa ja on nykypäivänä aktiivisin Nitron jäsenistä. Bobby Rock on soittanut myös Ricky Nelsonin lasten, Matthew ja Gunnar Nelsonin projektissa Nelson. Rock on soittanut kaikilla yhtyeen julkaisuilla. Nitron muut jäsenet ovat pitäneet kuitenkin hiljaiseloa.
Göteborgin satama
thumb|left|230px|Matkustajalauttoja Göteborgin sisemmällä satama-alueella thumb|left|230px|Göteborgin sataman öljyterminaalia thumb|right|250px|Göteborgin satamaa thumb|left|230px|Matkustajalautta Princess of Scandinavia satamassa thumb|left|230px|Göteborgin kuivatelakkaa
Cracker
Cracker on yhdysvaltalainen rockyhtye, joka perustettiin Kaliforniassa vuonna 1990. Yhtyeen johtohahmot ovat laulaja David Lowery ja kitaristi Johnny Hickman. Yhtye tunnetaan parhaiten vuoden 1993 kultaa myynneesstä Kerosene Hat albumista, joka sisältää hittibiisit "Low" ja "Euro-Trash Girl." Yhtye on julkaissut 10 studioalbumia ja useita kokoelmia, sololoprojekteja ja livealbumeja.
Göteborgin satama
Göteborgin satama (,, LOCODE: SE GOT (satama-alueille on omia koodeja) ) on Kattegatin merialueen itärannalla Göteborgin kaupungissa sijaitseva Ruotsin suurin ja Bergenin sataman jälkeen tonnimääräisesti Pohjoismaiden toiseksi suurin satama. Noin puolet Ruotsin konttiliikenteestä kulkee Göteborgin kautta.
Cracker
Cracker yhdistelee musiikissaan rockia, punkia, post-grungea, psykedeelistä rockia, countrya, bluesia ja folkia.
Göteborgin satama
Ulompi ja sisempi satama
Satama koostuu ulommasta ja sisemmästä satama-alueesta. Kattegatin itärannan puoleinen merisatama muodostaa sataman ulomman osan; sieltä löytyy esimerkiksi öljyterminaali. Sisemmät satama-alueet sijoittuvat Göteborgin keskustan läpi kulkevan Götajoen varrelle; alue palvelee esimerkiksi matkustajaliikennettä. Osa Göteborgin ulkosatamasta muodostaa vapaasataman, eli sillä on kansallisen tullivyöhykkeen ulkopuolinen vapaa-alue.
Satama-alue siis jakautuu useaan osaan. Näitä ovat muiden muassa Göteborg-Frihamnen (LOCODE: SE GO4 ), Göteborg-Fiskhamnen (LOCODE: SE GO2 ), Göteborg-Lundbyhamnen (LOCODE: SE GO3 ) ja Göteborg-Ringökajen (LOCODE: SE GO5 ).
Rahdin määrä
Konttiliikenteessä satama kuuluu koko Itämeren alueen suurimpiin Pietarin suursataman ja Gdańskin sataman ohella. Rahtitonneina mitattuna sen edellä on Pohjoismaisista satamista Bergenin satama ja Itämeren satamista Primorskin öljysatama, Pietarin suursatama ja 2012 lähtien Ust-Lugan satama.
Göteborgin sataman vuosittainen liikennemäärä: Huomaa, että edellä luetellut rahtimäärät pohjautuvat useaan eri tilastolähteeseen (2003–2008, 2009 , 2010–2013 ), jotka eivät välttämättä ole täysin vertailukelpoisia.
Viipurin ja Savonlinnan lääni
Viipurin ja Savonlinnan lääni oli vuonna 1634 perustettu lääni, joka käsitti suurin piirtein nykyiset Pohjois-Savon, Etelä-Savon, Etelä-Karjalan ja Kymenlaakson maakunnat sekä Viipurin ympäristön ja Karjalankannaksen länsiosan. Läänin pääkaupunki oli Viipuri.
Lääni perustettiin alun perin nimellä Karjalan lääni. Vuosina 1641–1650 lääni oli väliaikaisesti jaettuna Viipurin lääniksi ja Savonlinnan lääniksi. Vuonna 1650 nämä yhdistettiin nimellä Viipurin ja Savonlinnan lääni.
Isonvihan päättäneessä Uudenkaupungin rauhassa vuonna 1721 läänin kaakkoisosa luovutettiin Venäjälle suunnilleen nykyisen valtakunnanrajan mukaisesti. Ruotsille jääneistä läänin osista muodostettiin yhdessä Käkisalmen läänin länsi- ja pohjoisosien kanssa Savonlinnan ja Kymenkartanon lääni.
Norman Reedus
Norman Mark Reedus (s. 6. tammikuuta 1969 Hollywood, Florida) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan ehkä parhaiten Murphy MacManuksena elokuvissa Boondock Saints – Etelä-Bostonin enkelit ja Boondock Saints 2 sekä Daryl Dixonina televisiosarjassa The Walking Dead. Reedus on myös ohjannut useita videoita.
Ura ja elämänvaiheet
Reedus syntyi 6. tammikuuta 1969 Hollywoodissa, Floridassa ja kuukautta myöhemmin hän muutti Los Angelesiin, Kaliforniaan. Hän myös asui useissa kaupungeissa eri maissa kuten Japanissa, Iso-Britanniassa ja Espanjassa. Myöhemmin hän työskenteli Harley-Davidsonin myymälässä Venicessä, ja samalla hän kuvitti taidetöitä erilaisissa näytöksissä taidemaalarina, valokuvaajana, kuvataiteilijana ja videotaiteilijana. Hän sai ensikosketuksensa näyttelemiseen Tiffany Theaterin näytelmässä Maps for Drowners Sunset Boulevardilla.
Näytteleminen
Reeduksen ensimmäinen elokuva oli vuonna 1997 Guillermo del Toron kauhuelokuva Mimic – ääretön vaara, jossa hän näytteli Jeremyn roolin. Hän oli tuolloin 28-vuotias. Hänellä on myös ollut rooleja elokuvissa Floating, Six Ways to Sunday, Deuces Wild, Blade II, Pelkkää puhetta, 8 mm – kahdeksan millimetriä, American Gangster, Hero Wanted ja Moscow Chill. Vuonna 2005 hänellä oli pieni osa Christian Alvartin saksalaisessa elokuvassa Antibodies. Vuonna 2008 hän näytteli elokuvassa Red Canyon Macin roolin. Reedus on myös tunnettu roolistaan Murphy MacManusina Troy Duffyn elokuvassa Boondock Saints – Etelä-Bostonin enkelit (1999), jossa Reedusin vastanäyttelijöinä esiintyivät Sean Patrick Flanery ja Willem Dafoe. Reedus on myös näytellyt Flaneryn kanssa vuoden 2009 jatko-osassa Boondock Saints 2.
Hän on myös esittänyt Daryl Dixonia AMC:n sarjassa The Walking Dead vuodesta 2010. Sarja on jatkunut yhdeksännelle kaudelle. Alkuperäisestä sarjakuvasta poikkeava Darylin roolihahmo luotiin erityisesti Reedusille sen jälkeen, kun hän oli koe-esiintynyt Merle Dixonin roolia varten. The Walking Dead -sarjakuvan luoja Robert Kirkman totesi, että oli kunnia saada Reedus mukaan ohjelmaan, koska hän oli läsnäoleva ja oli ottanut Daryl Dixonin roolin hyvin haltuun.
Musiikkivideot
Reedus on esiintynyt seitsemässä musiikkivideossa: ”Cats In The Cradle” (Ugly Kid Joe), ”Strange Currencies” (R.E.M.), ”Fake Plastic Trees” (Radiohead), ”Violently Happy” (Björk), ”Wicked as It Seems” (Keith Richards), ”Judas” (Lady Gaga) ja ”Gypsy Woman” (Hilary Duff). Reedus on myös tehnyt mallin töitä Pradalle, Alessandro Dell'Acqualle ja Durbanille.
Nykyisin hän esittelee taideteoksiaan gallerioissa New Yorkissa, Berliinissä ja Frankfurtissa.
Yksityiselämä
Reeduksella on poika, Mingus Lucien Reedus (nimetty legendaarisen jazz-muusikko Charles Mingusin mukaan) perulais-tanskalaisen mallin Helena Christensenin kanssa. Reedus kuitenkin erosi Christensenistä vuonna 2003. Reedus asuu poikansa kanssa New Yorkissa, jossa Mingus aloittelee mallin uraansa.
Nykyisen tyttöystävänsä, saksalaissyntyisen näyttelijän Diane Krugerin hän tapasi yhteisen elokuvan Air kuvauksissa 2015. He saivat tyttären vuonna 2018.
Ohjaaminen
Reedus on ohjannut kolme lyhytelokuvaa ja musiikkivideoita. Hänen lyhytelokuvansa ovat nimeltään Rub, I Thought of You ja Filthy Little Fruit. Reedusin ensimmäinen pitkän elokuvan esikoisohjaus oli vuoden 2008 alussa. Hän toimii New Yorkissa elokuvan tuotantoyhtiössä nimeltä Bigbaldhead.
Wild at Heart
Wild at Heart voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Kalanruoka
thumb|Erilaista kuivaruokaa Kalanruoka on ruokaa, jota käytetään akvaariokalojen ruokkimiseen. Kalanruoka ripotellaan akvaarioon, ja kalat syövät sen veden pinnalta tai antavat sen painua pohjaan.
Kalanruoka on useimmiten kuivamuodossa eli hiutaleruokana, joka kostuessaan tulee niin pehmeäksi, että kalat kykenevät syömään sen. Hiutaleiden lisäksi kalojen kuivaruoasta on pakattu useita erilaisia muotoja. Esimerkiksi pohjakaloille, kuten monneille, annetaan pohjalle putoavia tabletteja tai pellettejä. On olemassa myös tabletteja, jotka kiinnitetään keskikerroksen kaloja varten akvaarion lasiin. Pinta- ja keskikerroksen kalat syövät hiutaleita, jotka jäävät kellumaan pinnalle ja vajoavat hyvin hitaasti pohjalle. Kuivaruoan ravintosisältö on heikompi kuin elävän tai pakastetun, mistä johtuen kaloille valmistetaan myös vitamiini- ja hivenainekäsiteltyjä teollisia valmisruokia. Pitkiin poissaoloaikoihin on keksitty erillinen lomaruoka. Lomaruoka on joko kuutio, joka pudotetaan pohjalle, tai kuutio, joka kelluu pinnalla. On myös lomatabletteja kaloille. Lomatableteista irtoaa ruokaa pikkuhiljaa, ja kala löytää irronneen ruokapalan. Pakkauksissa lukee aina, kuinka paljon lomaruokaa kuuluu laittaa akvaarioon. Lomaruokaa ei saa myöskään laittaa liikaa, sillä se pilaa veden liiallisella määrällä.
Monet akvaariokalat syövät myös tuoreruokaa, kuten hyönteisiä ja kasviksia. Tuoreruoan vaaroja ovat mahdolliset taudinaiheuttajat ja syömättä jääneiden kasvisten pilaantuminen akvaariossa. Eläinpitoista ruokaa myydään usein pakastettuna. Niitä myydään yleensä tieteellisellä tai englanninkielisellä nimellä. Tällaisia eläinlajeja ovat seuraavat:
We’ll Meet Again – The Very Best of Vera Lynn
We’ll Meet Again – The Very Best of Vera Lynn on britannialaisen laulajan Vera Lynnin kokoelma-albumi vuodelta 2009. Levyn kappaleet on äänitetty vuosien 1936 ja 1959 välisenä aikana.
Attention! – Black Sabbath Volume One
'''Attention! - Black Sabbath Volume 1''' on Black Sabbath-yhtyeen kokoelma vuodelta 1970. Sen julkaisi alun perin Fontana Records Saksassa ja myöhemmin vuonna 1975 Britanniassa ja muualla Euroopassa yhtyeen managerin omistama WWA Records. Kokoelma ei kuitenkaan kuulu viralliseen diskografiaan. Albumi on julkaistu vain vinyylinä, CD-painoksia ei ole saatavilla. Ajallisesti kokoelman sisältö pohjautuu yhtyeen kahteen ensimmäiseen studio-albumiin (Black Sabbath (1970) ja Paranoid (1970)).
Ernest Chausson
Ernest Chausson (20. tammikuuta 1855 – 10. kesäkuuta 1899) oli ranskalainen säveltäjä.
Chausson syntyi Pariisissa ja opiskeli aluksi oikeustiedettä. Hän aloitti musiikin opiskelun vuonna 1879 Jules Massenet’n johdolla. Jo sitä ennen hän oli säveltänyt harrastuksenaan pianokappaleita ja lauluja. Chausson loukkaantui vuonna 1899 polkupyöräonnettomuudessa ja kuoli myöhemmin samana vuonna.
Chausson tunnetaan ensisijaisesti laulujensa ansiosta. Hän sävelsi myös orkesterimusiikkia, kuten sinfonian, kaksoiskonserton viululle ja pianolle sekä sinfonisen runon "Viviane", motetteja, kuoroteoksia ja näyttämömusiikkia.
Vincent d’Indy
thumb|Vincent d’Indy Vincent d’Indy (27. maaliskuuta 1851 Pariisi – 2. joulukuuta 1931 Pariisi) oli ranskalainen säveltäjä ja musiikinopettaja.
Vain harvoja d’Indyn teoksia esitetään nykyään säännöllisesti. Hän sävelsi muun muassa orkesterimusiikkia ja oopperoita, joista tunnetuin lienee Fervaal (1897).
Katrina Law
Nuoruus
Philadelphiassa syntynyt Law kasvoi New Jerseyn Deptfordin kaupungissa. Hänen äitinsä syntyi Taiwanissa ja isällä on saksalaisia ja italialaisia sukujuuria.
Nopeasti High Schoolista valmistumisen jälkeen Law kruunattiin "Miss New Jersey Teen USA" -tittelillä.
Ura
Vuonna 2010 Law työskenteli ohjaajan Adrian Picardin kanssa tähdittäessään web-sarjaa The Resistance, joka esitettiin myöhemmin myös Syfyn kanavalla. Tuon jälkeen Law sai roolin draamasarjassa Spartacus, jossa hän esiintyi ensimmäisellä ja kolmannella tuotantokaudella.
Vuonna 2013 Law valittiin esittämään Ra’s al Ghulin Nyssa-tytärtä The CW -kanavan supersankarisarjaan Arrow.
Heinäkuussa 2017 Law sai päärooliin poliisisarjasta The Oath, jossa hänen esittää korruptioituneen poliisiryhmän jäsentä, Karen Beachia.
Kromosomi 14
thumb|250px Kromosomi 14 on yksi ihmisen 23 kromosomiparista. Normaalisti ihmisellä on kaksi paria tästä kromosomista. Kromosomi 14 sisältää noin 106 miljoonaa emäsparia Kromosomi 14:n arvioidaan sisältävän 800 - 1300 geeniä laskentatavasta riippuen.
Kiinnostus 14. kromosomia kohtaan heräsi 1970-luvulla kun havaittiin kromosomin olevan yhteydessä Burkittin lymfoomaan. Kromosomia ei ole kyetty sekventoimaan täydellisesti mutta siitä on tunnistettu 530 geeniä.
14. kromosomin tutkimuksen alkuvaiheessa oletettiin että kromosomin pitkässä varressa olisi 1000 geeniä mutta tutkimukset osoittivat arvion yliampuvaksi.
Tähänastiset mutaatioanalyysit osoittavat kromosomin liittyvän 21 eri sairauteen.
Sairaudet
Kromosomi 14:n sisältämät geenivirheet aiheuttavat joitakin sairauksia, esimerkiksi verkkokalvorappeumaa aiheuttaa Neural retina leucine zipper -geenin muutos ja lysinuurista proteiini-intoleranssia aiheuttaa SLC7A7 geeni.
Kroatian jääkiekkomaajoukkue
Kroatian jääkiekkomaajoukkue edustaa Kroatiaa kansainvälisissä jääkiekko-otteluissa. Maa liittyi Kansainvälisen jääkiekkoliiton IIHF:n jäseneksi keväällä 1992.
Kroatian maajoukkue pelasi ensi kertaa maailmanmestaruuskilpailuissa vuonna 1994 C-sarjassa Barcelonassa. Nykyisin Kroatia pelaa enimmäkseen 1. ja 2. divisioonissa.
Kroatialla oli vuonna 2021 vain runsaat 140 rekisteröitynyttä miesjääkiekkolijaa, mutta maassa oli tuolloin neljä jäähallia.
Raimo Elo
thumb|upright|Raimo Elo 2005. Raimo Johannes ”Raikka” Elo (10. huhtikuuta 1939 Helsinki – 21. huhtikuuta 2018 Heinola) oli suomalainen jalkapalloilija ja käsipalloilija.
Ura
Jalkapallossa välihyökkääjänä ja tukimiehenä pelanneen Elon ura alkoi 1960 1. divisioonan Helsingin Ponnistuksessa. Hän siirtyi mestaruussarjassa pelanneeseen Helsingin Palloseuraan 1963. HPS pelasi putosi 1. divisioonaan kauden 1964 päätteeksi, mutta Elo jatkoi seurassa vuoteen 1970 asti. Elo siirtyi mestaruussarjassa olleen HIFK:n riveihin 1971 ja pelasi seurassa kuusi kautta vaikka HIFK putosi noiden vuosien aikana 2. divisioonaan. Hän lopetti uransa 3. divisioonan Porvoon Akilleksessa 1976. Elon uran paras saavutus oli SM-hopea HIFK:ssa 1971. Kaikkiaan Elo pelasi neljän kauden aikana 84 pääsarjatason ottelua, joissa hän teki 11 maalia.
Maajoukkueessa Elo pelasi vuosina 1963–1971 kolme maaottelua.
Käsipalloa Elo pelasi Haukoissa ja HPS:ssä. Hän voitti käsipallon mestaruussarjan maalikuninkuuden vuonna 1965. Käsipallon maaotteluita Elo pelasi 18.
Gustav Thöni
Gustavo ”Gustav” Thöni (s. 28. helmikuuta 1951 Trafoi, Italia) on italialainen uransa lopettanut alppihiihtäjä.
Hän voitti olympiakultaa suurpujottelussa vuonna 1972 ja hopeaa pujottelussa vuosina 1972 ja 1976. Thöni voitti maailmanmestaruuden pujottelussa ja suurpujottelussa vuonna 1974 sekä alppiyhdistetyssä vuosina 1972 ja 1976.
Maailmancupin kokonaiskilpailun Thöni voitti neljä kertaa vuosina 1971-73 ja 1975. Suurpujottelucupin hän voitti kolme kertaa ja pujottelucupin kahdesti. Hänellä on yhteensä 24 osakilpailuvoittoa.
Gustav Thönin serkku Roland Thöni saavutti olympiapronssia pujottelussa vuonna 1972.
Trilli (musiikki)
pienoiskuva|241px|Kaksi tapaa merkitä trilli nuotteihin. Trilli on musiikillinen koriste, joka yleisimmin on sellainen, että kahta sävelasteikon vierekkäistä ääntä toistetaan nopeasti peräkkäin. Nuotteihin trilli merkitään tavallisesti kirjaimilla tr sen nuotin yläpuolella, johon trilli halutaan lisätä. Joskus trilli merkitään myös nuotin yläpuolella olevalla aaltoviivalla jota sanotaan trilliketjuksi. Se on kysymyksessä silloin kun useita peräkkäisiä eritasoisia säveliä esitetään trilleinä.
Pralltrilli
Pralltrilli eli mordentti nousevana (ylähele) on epätäydellinen trilli, jossa esitetään nopeasti toistensa jälkeen pääsävel, yläsivusävel ja pääsävel. Pralltrillin yläpuolelle sijoitetaan yläsivusävelen kromaattista muuntamista osoittava merkki.
Mordentti
Mordentti laskevana (alahele) on pralltrillin kaltainen nopea vuorottelu, jossa esiintyy pääsävel, alasivusävel ja pääsävel. Laskevan mordentin merkki on sama kun pralltrillin, mutta erotuksena on merkin keskellä oleva lyhyt pystyviiva. Alasivusävelen kromaattista muuntamista osoittava merkki sijoitetaan mordenttimerkin alapuolelle.
Gruppetto
Gruppetto eli kaksoislyönti (kaksoishele)sisältää pääsävelen ja sen toistojen välissä alasivusävelen että yläsivusävelen. Gruppetto voidaan sijoittaa nuotin päälle tai kahden nuotin väliin.
Lähteet
Abbellimento
Contrat
thumb|Contrasissejä tupakkatauolla vuonna 1987. Contrat (espanjan sanasta contrarevolucionario ’vastavallankumouksellinen’) olivat Nicaraguan sandinistihallintoa vastaan nousseita sissejä.
Heinäkuussa 1979 Nicaraguan diktaattori Anastasio Somoza Debayle syöstiin vallasta lyhyen sisällissodan jälkeen ja 43-vuotinen Somozan suvun valta päättyi. Sandinistien vasemmistohallintoa vastaan syntyi monia aseellisia liikkeitä, joita kutsuttiin yhteisnimellä contrat. Osa contrista oli kuulunut Somozan suvun vallan aikana Somozan yksityisarmeijaan, kansalliskaartiin, osa puolestaan oli pettyneitä entisiä sandinisteja. Myös Atlantin rannikon miskito-, sumo- ja rama-intiaanit muodostivat oman aseellisen vastarintaliikkeensä.
Yhdysvallat tuki sandinistihallintoa vastaan taistelevia contria. Reaganin hallinto aseisti ja rahoitti contria sekä lähetti sotilasneuvonantajia heidän tuekseen. CIA järjesti myös kansainväliseen tuomioistuimeen asti päätyneen operaation, jossa contrien tuella miinoitettiin Nicaraguan tärkeimmät satamat. Contria on syytetty lukuisista törkeistä, systemaattisista ihmisoikeusrikkomuksista, kuten kidutuksista, raiskauksista ja lukemattomien siviilien murhaamisesta. Yhdysvaltain kongressi esti contrien suoran rahoittamisen ja Reaganin hallinnon yritys kiertää rajoitus johti niin sanottuun Iran-Contra-skandaaliin.
Intiaanien Misurata-liike teki sandinistihallituksen kanssa vuonna 1985 rauhansopimuksen, jossa sovittiin itsehallintoalueen perustamisesta. Contrien ja sandinistien välinen sota päättyi vuoden 1988 aseleposopimukseen. Sen ja vuoden 1989 alussa tehtyjen lisäsopimusten mukaan contrat luopuivat aseista ja palasivat yhteiskuntaan ja politiikkaan. Sopimusten mukaisesti Nicaraguassa järjestettiin vapaat vaalit 1990 ja sandinistihallinto päättyi.
Itävallan liittopresidentti
Itävallan liittopresidentti on Itävallan valtionpäämies. Hänet valitaan kuuden vuoden välein suoralla kaksivaiheisella kansanvaalilla ja hän nimittää liittokanslerin sekä toimii asevoimien ylipäällikkönä. Nykyisen presidentin Alexander Van der Bellen kausi alkoi 26. tammikuuta 2017.
Shigechiyo Izumi
Shigechiyo Izumi (29. kesäkuuta 1865 tai 1880 – 21. helmikuuta 1986) oli maailman vanhin ihminen Niwa Kawamoton kuoleman jälkeen. Mikäli hän oli syntynyt vuonna 1865, hän olisi ollut kuollessaan 120 vuoden ja 237 päivän ikäinen, ja täten olisi ollut pisimpään koskaan elänyt mies ja maailman toiseksi vanhimmaksi elänyt ihminen Jeanne Calmentin jälkeen. Mikäli hän oli syntynyt vuonna 1865, hän olisi ollut myös viimeinen elossa ollut 1860-luvulla syntynyt.
Tutkimukset ovat herättäneet epäilyjä Izumin todellisesta iästä. Huhtikuussa 1987, 14 kuukautta Izumin kuoleman jälkeen, Tokion pääkaupunkiseudun gerontologisen instituutin epidemiologian osasto kertoi, että Izumin perherekisteritietojen mukaan Izumi oli kuollessaan vain 105. On mahdollista, että hänen syntymätodistuksensa on itse asiassa hänen nuorena kuolleen vanhemman veljensä syntymätodistus. Izumi olisi saattanut syntyä vasta vuonna 1880, jolloin hän olisi ollut kuollessaan 105-vuotias. Mikäli näin on, maailman vanhin tunnettu mies on Jiroemon Kimura, joka kuoli 116-vuotiaana vuonna 2013.
Izumin elämäntarinassa on havaittu useita epäselvyyksiä. Hän syntyi ja kasvoi Tokunoshiman saarella Isen kaupungissa. Izumin tiedetään myös nauttineen säännöllisesti shochu a ja olleen säännöllinen polttaja. Ruokavalio kuitenkin koostui ennemmin kalasta ja vihanneksista kuin lihasta. Izumi kuoli keuhkokuumeeseen 21. helmikuuta 1986. Izumin tapaus on yhä kiistelty. Guinnessin ennätysten kirja tunnusti vuoteen 2011 saakka hänen syntyneen vuonna 1865 ja olleen täten kuollessaan 120-vuotias. Vuonna 2012 se kuitenkin poisti Izumin ja julisti 115-vuotiaana kuolleen tanskalaissyntyisen Christian Mortensenin maailman vanhimmaksi mieheksi.
Samuli Kosminen
thumb|Kimmo Pohjonen Kluster, Samuli Kosminen oikealla. Samuli Kosminen, (ent. Koskinen, s. 1974 ) on rumpali ja perkussionisti. Hän on opiskellut Helsingin Pop & Jazz Konservatoriossa. Edean jäsenenä hän edusti Suomea kappaleella "Aava" Eurovision laulukilpailussa 1998.
Kosminen soitti rumpuja, perkussiota Sami Saaren kolmella ensimmäisellä levyllä Do Re Mi (1997), Sam The Man (1998) ja Turisti (2002). Lisäksi hän tuotti, sovitti, sämplasi, ohjelmoi ja soitti perkussiot Abdissa Assefan kanssa ensilevyn singlen "Sen luonteinen mies" viidakkoversiossa. Kosminen kiersi vuosia Sami Saaren & Cosmosonic kokoonpanon rumpalina.
Kosminen soitti Aki Sirkesalon & Lemmenjättiläisten keikkakokoonpanossa perinteisiä ja sähköisiä perkussioita. Hän soitti rumpuja & perkussioita kolmella ensimmäisellä levyllä Mielenrauhaa (1995), Aika (1996) ja Kissanelämää (1998). Kimmo Pohjonen Klusterissa hän sämpläsi Kimmo Pohjosen haitarinsoittoa. Kosminen oli mukana myös Pohjosen Kalmukissa. Vuonna 2007 hän sai yhdessä Pohjosen kanssa Jussi-palkinnon musiikista elokuvaan Jadesoturi.
Nykyään Kosminen vaikuttaa muun muassa islantilaisessa Múm-yhtyeessä ja soitti kesällä 2018 Björkin kolmella keikalla Manu Delagon sijaisena samaan aikaan kun hän tekee Pekka Kuusiston kanssa musiikkia televisiosarjaan Muumilaakso (televisiosarja)
Tianjinin metro
Tianjinin metro on metrojärjestelmä Tianjinin itsehallinnollisessa kunnassa Kiinassa. Metron ensimmäinen vaihe avattiin liikenteelle vuonna 1984. Järjestelmän viiden linjan yhteispituus on noin 162 kilometriä. Asemia on 113. Metroa liikennöi Tianjin Metro Group Co. Ltd ja the Binhai Mass Transit Development Co. Ltd.
Prostasykliinisyntaasi
thumb|250px|Malli ihmisen prostasykliinisyntaasientsyymistä. Keskellä näkyvissä [[koentsyyminä toimiva hemiryhmä]] Prostasykliinisyntaasi on entsyymi, joka katalysoi prostaglandiineihin kuuluvan prostasykliinin biosynteesiä prostaglandiini H2:sta (PGH2). Entsyymiä on useissa elimistön kudoksissa ja voimakkainta prostasykliinin tuotanto on endoteelisoluissa.
Toimintamekanismi
thumb|left|250px|Prostasykliinin ja tromboksaanien biosynteesireitti Substraattina olevan PGH2:n sisältämä endoperoksidiryhmä sitoutuu prostasykliinisyntaasin koentsyyminä toimivaan hemiin ja entsyymi hajottaa endoperoksidiryhmän. Sitoutuminen tapahtuu substraatin C-11-hiilestä. Synteesi on monivaiheinen ja sisältää useita radikaalimuotoja, joita prostasykliinisyntaasin hemi-tiolaatti-rakenne stabilisoi.
Koentsyymit ja inhibiittorit
Prostasykliinisyntaasin koentsyymeinä toimivat hemi ja Sytokromi P450 -ryhmän entsyymit.
Entsyymiä inhiboivat muun muassa tetranitrometaani sekä lääkeaineista minoksidiili, rofekoksibi ja tranyylisypromiini.
Prostasykliinisyntaasi nitrautuu hyvin helposti. Yksi tehokkaimmista entsyymin inhiboijista onkin peroksinitriitti-ioni, joka nitraa entsyymin hyvin nopeasti muutamassa sekunnissa ja estää siten sen toiminnan.
Likviditeettipreemio
Likviditeettipreemio on taloustieteessä selitys kahden eri tyyppisen finanssiarvopaperin (esim. osake) eroista, joilla on kaikki samat ominaisuudet paitsi likviditeetti.
Luettelo Ajomiehen tähdistön tähdistä
Luettelo Ajomiehen tähtikuvion tähdistä:
Taulukon sarakkeissa käytetyt lyhenteet:
Jalkapallon Mestaruussarjan kausi 1957
Jalkapallon Mestaruussarjan kausi 1957 oli vuonna 1930 perustetun Mestaruussarjan 26. kausi. Kaudella 1957 Mestaruussarja pelattiin 10 joukkueen kaksinkertaisena sarjana.
Mestaruussarjan ja Suomen mestaruuden voitti HPS, joka varmisti yhdeksännen mestaruutensa viimeisellä kierroksella 6. lokakuuta, kun se voitti VPS:n Kalevi Malmströmin, Leo Mikanderin, Raimo Niemisen (2) ja Osvald Eldsbackan maaleilla 5–3. Viimeisiksi sijoittuneet KIF ja Reipas putosivat Suomensarjaan.
Mestaruussarjan maalikuninkuuden kaudella 1957 voitti TPS:n Matti Sundelin 21 maalilla. Palloliitto valitsi vuoden 1957 jalkapalloilijaksi Mestaruussarjassa pelanneen HPS:n Alpo Lintamon. Mestaruussarjan yleisömäärä kaudella 1957 oli yhteensä 157 675 henkeä eli keskimäärin 1 752 katsojaa ottelua kohti. Kauden suurin yleisömäärä nähtiin 30. kesäkuuta Vaasassa Hietalahden urheilukentällä pelatussa ottelussa VPS–KIF, kun ottelua saapui seuraamaan 4 327 katsojaa.
Joukkueet
Huom. Valkeakoski oli kauppala.
Sarjataulukko
Lähde: Jalkapallokirja 1958
(M) = Suomen mestari; (P) = Putoaja
Huomautukset:
Maalintekijät
Lähde: Uusi Suomi
Yleisömäärät
Lähde: Uusi Suomi
Huom. Palloliiton vahvistama lopullinen yleisömäärä oli 157 675 katsojaa. Tilastossa seurojen ilmoittamat alustavat yleisömäärät.
Suomen mestarit
Lähteet: Jalkapallokirja 1981 ; Pelimiehet. Suomen jalkapallon pelaajatilastot 1930–2006
Kauden aikana joukkueessa pelasivat myös Yrjö Arajuuri (mv, 4/0), Jaakko Lamminen (8/0), Aimo Timberg (6/0) ja Matti Rautiainen (2/0).
Joulupata
thumb|250px|Joulupata ja Pelastusarmeijan kuoro [[Lausannessa Sveitsissä.]] thumb|250px|Joulupata [[Ruotsissa.]]
Vuonna 1998 Joulupata-keräys alkoi toimia myös internetissä. Joulupadat tulevat katukuvaan yleensä joulukuun puolivälissä. Keräyksestä saadut varat käytetään sosiaaliseen toimintaan ja taloudellisessa ahdingossa elävien ihmisten auttamiseksi. Pelastusarmeija järjestää joka vuosi joulujuhlia, joihin ihmisiä kutsutaan.
Historia
Pelastusarmeijan joulupata sai alkunsa San Franciscossa vuonna 1891, kun kapteeni Joseph McFee halusi auttaa vaikeuksissa olevia erityisesti joulun aikaan. Hän muisti nähneensä Liverpoolissa Englannissa padan, jonne laivojen matkustajat saivat jättää rahaa köyhiä varten ja päätti laittaa samanlaisen astian Oaklandin lautan maihinnousun luokse, josta tuli riittävästi rahaa köyhien jouluateriaa varten. McFeen tunnuslauseena oli ”Keep the Pot Boiling” (suom. ”Antakaa padan porista”).
Suomessa Joulupata-keräys järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1906, jolloin eri puolille Helsinkiä pystytettiin kymmenen pataa.
Nuotiosammal
Nuotiosammal (Funaria hygrometrica) on lehtisammallaji, joka kuuluu nuotiosammalten (Funaria) sukuun ja nuotiosammalten heimoon (Funariaceae).
Ulkonäkö
Nuotiosammal on pienikokoinen (1 - 3 senttimetriä). Sillä on leveät lehdet, joissa on selvä keskisuoni. Sen aika kookas itiöpesäke on pitkän ja kellanpunaisen pesäkeperän päässä.
Elinympäristö
Nuotiosammal on runsaasti itiöivä pioneerilaji, joka kasvaa esimerkiksi palaneella maalla, paljailla kalkkipitoisilla paikoilla, kasvihuoneissa ja betonirakenteissa, usein ihmisen luomilla kasvupaikoilla.
Levinneisyys
Nuotiosammal on kosmopoliitti. Suomessa se on yleinen ja runsaslukuinen koko maassa. Se puuttuu vain yläpaljakalta.
QF 3 naulan Hotchkiss
QF 3 naulan Hotchkiss tai Canon Hotchkiss à tir rapide de 47 mm oli kevyt 47 millimetrin laivatykki, joka esiteltiin 1886 torjumaan keveiden ja nopeiden alusten kuten torpedoveneiden hyökkäykset raskaampia pinta-aluksia vastaan. Myöhemmin tykkiä käytettiin sukellusveneiden torjuntaan. Tykkimallia käytettiin myös rannikkotykkinä ja ensimmäisen maailmansodan lopulla myös ilmatorjunta-aseena.
Yhdistynyt kuningaskunta
Amiraliteetti tilasi ensimmäiset tykit huhtikuussa 1895 Hotchkissilta. Tykki otettiin laivasto käyttöön 1886 nimettynä Ordnance QF 3 pounder Hotchkissiksi. Elswick Ordnance Company aloitti tykin lisenssivalmistuksen ja yhtiö vastaanotti ensimmäisen tilauksensa Amiraliteetilta tammikuussa 1898.
Tykin Mk I mallia valmistettiin 3133 kappaletta, joista 209 oli alikaliiperisia koulutusaseita. Mk II oli maavoimille tarkoitettu pyörälavetille asennettu malli. Tätä mallia toimitettiin laivastolle 17 kappaletta. Mk III ja Mk IV olivat Japaniin ja Venäjälle toimitettuja aseita.
Ensimmäisessä maailmansodassa tykkimalli oli jo vanhentunut ja pääosin se oli korvattu tehokkaammalla Vickersin suunnittelemalla 3 naulan tykillä. Runsaasti tykkejä kuitenkin palautettiin palvelukseen vielä toisessa maailmansodassa ja ne asennettiin apualuksina käytettyihin kauppalaivoihin. Lisäksi tykkejä asennettiin suojaamaan satamia nopeilta mereltä tulleilta iskuilta ennen uuden 6 naulan 10 cwt tykin käyttöön ottoa. Pieni määrä oli käytössä vielä 1950-luvulla ampumakoulutusaseina.
Venäjän keisarikunta
Tykkimallia tilattiin ensimmäisen kerran 1888 ja 1. tammikuuta 1901 mennessä laivasto oli vastaanottanut kaikkiaan 963 tykkiä, joista suuri osa oli valmistettu lisenssillä Obuhovin tehtaalla. Jalustana käytettiin Hotchkissin jalustaa ja olkatukea suuntaamiseen. Tykkiä käytettiin Venäjän–Japanin sodassa 1905, jossa se osoittautui tehottomaksi keisarillisen Japanin laivaston torpedoveneiden torjunnassa. Tykki korvattiin Canetin 75 millimetrin M1891 tykillä, joita valmistettiin myös Obuhovin tehtaalla lisenssillä.
Yhdysvallat
Yhdysvalloilla oli käytössään tykki, joka nimettiin 3 pdr Mk I Mod 1:ksi, joka oli alkuperäinen Hotchkissin toimittama tykkimalli. Sama tykki teräsvalmisteisena sai merkinnän Mod 2. Mod 0 oli koekäytössä ollut tykkimalli. Yhdysvaltain mallinumerointi oli Mk I:stä eteenpäin seuraava :
Ariommat
Ariommat (Ariommatidae) on Scombriformes-lahkoon kuuluva kalaheimo. Heimon lajeja tavataan lämpimistä valtameristä.
Lajit ja anatomia
Ariommien heimoon kuuluu yksi suku (Ariomma) ja lähteestä riippuen 6–8 lajia. Lajeja ovat muun muassa ariomma (Ariomma bondi), ruskoariomma (Ariomma melanurus) ja täpläariomma (Ariomma regulus). Ariommat ovat pienikokoisia kaloja ja saavuttavat yleensä noin 20 cm:n pituuden. Ruumiinmuodoltaan ne ovat ovaalinmallisia kaloja. Ariommilla on kaksi selkäevää, jotka ovat vain hieman erillään toisistaan. Etumainen selkäevä on piikikäs. Kalojen pyrstöevä on selkeästi haarautunut ja pyrstön varressa on kaksi kölimäistä uloketta. Ariommien suu ja hampaat ovat pienet. Suomut ovat ariommilla suurikokoiset ja tyypillisesti väriltään harmaat. Ruumiissa voi olla myös tummempia täpliä ja poikasilla on kolme pystyraitaa.
Levinneisyys ja elintavat
Ariommalajeja tavataan trooppisista ja subtrooppisista vesistä Yhdysvaltain ja Etelä-Amerikan länsi- ja itärannikolta, Afrikan ja Aasian rannikkoalueilta ja Tyynestämerestä. Ne ovat parvissa eläviä kaloja, jotka liikkuvat yleensä lähellä mutapohjaa mannerjalustoilla ja avomerellä. Nuoret kalat liikkuvat tyypillisesta aikuisia ariommia matalammissa vesissä. Monet ariommalajit ovat rasvaisia ja hyviä ruokakaloja.
Isohiippasammal
Isohiippasammal (Pulvigera lyellii) on lehtisammallaji hiippasammalten heimossa (Orthotrichaceae). Sitä esiintyy maapallon pohjoispuoliskon lauhkealla vyöhykkeellä. Skandinaviassa lajia esiintyy eteläosassa hemiboreaalisella vyöhykkeellä. Suomen alueella isohiippasammal on hyvin harvinainen, se tunnetaan vain Ahvenanmaalta ja on luokiteltu äärimmäisen uhanalaiseksi.
Kymenkartanon ja Savon lääni
Kymenkartanon ja Savon lääni oli 1747-1775 toiminut Suomen entinen lääni, joka käsitti Ruotsille Turun rauhan 1743 jälkeen jääneet osat entisestä Savonlinnan ja Kymenkartanon läänistä. Lääniin liitettiin myös joitakin alueita Uudenmaan ja Hämeen läänistä. Se käsitti suurin piirtein nykyiset Pohjois-Savon ja Pohjois-Karjalan maakunnat, suurimman osan nykyistä Etelä-Savon maakuntaa sekä pieniä osia nykyisistä Päijät-Hämeen, Kymenlaakson ja Uudenmaan maakunnista. Läänin hallintopaikkana oli Loviisa. Vuonna 1775 lääni jaettiin Kymenkartanon lääniksi ja Savon ja Karjalan lääniksi. Vuoden 1751 henkikirjan mukaan Kymenkartanon ja Savon lääniin kuuluivat seuraavat kihlakunnat ja pitäjät:
Revolveri
thumb|250px|[[Colt Army Model 1860 -revolveri, kaliiperi .44. Yksitoiminen käsin ladattava mustaruutirevolveri.]]
Revolveri on lyhyt käsituliase, jossa makasiinina toimii pyörivä (= ’revolver’) rulla. Patruunat ladataan siis iskuvasaran virityksestä pyörivään, useimmiten kuusipesäiseen (tästä vanhahtava nimitys kuudestilaukeava) rullaan, joka toimii sekä aseen makasiinina että patruunapesänä, tai useampaan piippuun.
Historiaa
Elisha Collier patentoi piilukkorevolverin vuonna 1818. Samuel Colt sai patentin omalle revolverilleen Yhdysvalloissa 24. helmikuuta 1836. Euroopassa hän sai patentin edellisenä vuonna.
Käsitteen alkuperä
Revolveri-nimityksen lähtökohtana on latinan teonsana volvere (’pyörittää’), johon re-etuliitteellä saadaan merkityslisä ”uudelleen”. Revolveri on siis ”uudelleenpyöritettävä”. Kun revolveri patentoitiin 1800-luvulla Yhdysvalloissa, sen koko nimitys oli revolving pistol. Myös takaisinpyörittävää rihlakivääriä, revolving rifle (revolverikivääri) valmistettiin. Nimitys lyheni nopeasti revolveriksi.
Revolveri on yksiselitteisesti pistoolityyppi. Tämä on hyvä muistaa kun haetaan yleisnimitystä lyhyelle käsituliaseelle. Koska revolveri nimettiin ensimmäisen kerran englanniksi, sen määritelmä voitaneen ottaa tästä kielestä. The Oxford English Dictionary (1989, osa XIII) tekee sen suomeksi käännettynä seuraavasti: ”Pistooli, jossa on koneisto, jolla useaa ladattua piippua tai (tavallisemmin) patruunapesää pyöritetään iskurin eteen, mikä mahdollistaa useiden laukausten nopean ampumisen välillä uudelleen lataamatta.” Italiaksi revolveri on myös pistola a tamburo ”rullapistooli”.
Viroksi revolveri on revolver. Kirjasuomeen revolveri ilmestyy englannin suorana merkityslainana 19. vuosisadan jälkipuoliskolla, vuonna 1876.
Toimintatavat
Yksitoimisissa revolvereissa nallin sytyttävä iskuvasara viritetään erikseen ennen jokaista laukausta vetämällä se taaksepäin virekynnykseen. Kaksitoimisissa revolvereissa liipaisimen painallus virittää iskuvasaran ja pyöräyttää rullan uuteen asentoon, jolloin uusi patruuna on ammuttavissa. Kaksitoimisia revolvereja voi yleensä käyttää myös yksitoimisesti. Yksi- ja kaksitoimisen aseen vasaran viritysliike pyöräyttää myös rullaa.
Ammuttaessa piipun kohdalla oleva patruuna, ase laukeaa hylsyn jäädessä pesään. Revolverin uudelleenlataamiseksi panosrumpu tyhjennetään hylsyistä ja täytetään uudelleen patruunoilla. Alkuajan mustaruutirevolvereissa ei yleensä ollut erillistä hylsyä, vaan rullan pesät ladattiin ruudilla ja luodilla aseeseen rakennettua puristinta käyttäen. Lopuksi rulla nallitettiin ja ase oli käyttövalmis. Yleisin revolverin patruunakapasiteetti on viisi tai kuusi patruunaa, pienikaliiperisissa 7–9. Nykyään valmistetaan myös seitsemän ja kahdeksan kertaa laukeavia .357 Magnum -revolvereita. thumb|251x251px|18-piippuinen Mariette-revolveri. Rullarevolveri oli toinen vaihe kehitettäessä moneen kertaan laukaistavaa käsiasetta. Ensimmäisessä vaiheessa lisättiin piippujen määrää pistooleissa. Esimerkiksi derringereissä on edelleen yleisesti kaksi tai neljä piippua. Niin sanotuksi siirtymärevolveriksi sanotaan erilaisia ”pippurisirottimia” (engl. pepperbox tai pepperpot), joissa oli useita piippuja, esimerkiksi belgialaisessa Mariette-revolverissa jopa 24. Revolverin tulinopeus on melkoisesti suurempi kuin esimerkiksi pulttilukkoisen kiväärin, mutta pienempi kuin puoliautomaattisen pistoolin, jonka lipaskapasiteetti on yleensä suurempi (usein 7–18 patruunaa) kuin revolverin rullan patruunamäärä. Lisäksi revolverin rullan täyttäminen on pikalataajaa tai patruunasidettä käyttäenkin yleensä hitaampaa kuin lippaan vaihto puoliautomaattiaseeseen. Revolverin vähäistä patruunamäärää verrattuna puoliautomaattisiin pistooleihin on usein yritetty kompensoida käyttämällä revolverissa suuritehoisia patruunoita, hyvänä esimerkkinä Smith & Wesson Model 500.
Nykyisten revolverien osumatarkkuus on hyvä, sillä toisin kuin pistoolissa, revolverin piippu on kiinteä. Useimmissa itselataavissa pistooleissa piippu liikkuu lyhyen matkan luistin mukana, ja myös toimintavarmuuden vaatima tai kulumisen aiheuttama väljyys aiheuttaa epätarkkuutta. Revolveri hukkaa patruunan tehoa jonkin verran päästämällä korkeapaineista ruutikaasua piipun ja rullan välistä. Menetys ei ole merkittävä ja yleensä suuritehoisimmat pistoolit ovat revolvereita. Vuoto kuitenkin estää tavanomaisen revolverin tehokkaan äänenvaimennuksen. Joitain yrityksiä piipun ja rullan tiivistämiseksi on aikojen kuluessa tehty, merkittävimpänä useiden maiden asevoimien käytössä ollut belgialainen Nagant, jota valmistettiin merkittävimmän käyttäjänsä Venäjän ja Neuvostoliiton armeijan käyttöön yli kolme miljoonaa kappaletta.
Revolveria käytetään vieläkin sen yksinkertaisuuden ja varmatoimisuuden takia; siinä ei esiinny syöttöhäiriöitä, ja kaksitoimisissa aseissa syttymätön patruuna voidaan ohittaa vetämällä uudelleen liipasimesta. Ainoa todennäköinen toimintahäiriö on iskuvasaran iskurin piikin vaurioituminen ammuttaessa, ellei laukeamattomia patruunoita oteta lukuun.
Revolvereja käytetään edelleen poliisiaseina muun muassa Ranskassa, mutta niiden käyttö on vähentynyt huomattavasti.
Kallela (Kalanti)
Kallela on Uudessakaupungissa sijaitseva kylä, joka on osa entistä Kalannin kuntaa. Se sijaitsee paikallistien 12497 varrella noin viisi kilometriä Kalannin kirkonkylän itäpuolella. Kallelan naapurikyliä ovat Hallu ja Varhela.
Kallelan kylää on asuttu jo rautakaudelta lähtien. Sen asutus on syntynyt viimeistään 400-luvulla Sirppujoen muinaislahden alueelle. Kylässä on useita kiinteitä muinaisjäännöksiä. Kallelan kylänraitti muodostuu 1800-luvulla rakennetuista talonpoikaistaloista. Se on yksi Museoviraston inventoimista valtakunnallisesti merkittävistä kulttuuriympäristöistä.
Breguet Bre.690
Breguet Bre.690 oli toisessa maailmansodassa käytetty ranskalainen rynnäkköpommittaja. Koneen tyyppinumero 690 viittaa prototyyppimalliin, ensimmäinen tuotantomalli oli Bre.691.
Jatkokehitys tuotti tyypin Bre.695, jossa oli yhdysvaltalaisvalmisteiset Pratt & Whitney SB4G Twin Junior -moottorit. Ne olivat Ranskassa valmistettuja kevyemmät ja tehokkaammat, mutta niiden suurempi läpimitta aiheutti enemmän ilmanvastusta, joten niillä varustetuilla koneilla oli aiempia malleja huonommat suoritusarvot. Ranskan antautuessa kesäkuussa 1940 mallia oli ehditty valmistaa vain 50 kappaletta.
Koneen 693 AB.2 -alatyypin huippunopeus oli 475 km/h (695:lla 560 km/h), ja enimmäispommikuorma 400 kg. Puolustus- ja tulituen aseina maavoimia vastaan rynnäköitäessä oli neljä konekiväärejä, joista yksi oli taakse ylös ja toinen alaviistoon vapaasti ampuva. Eteenpäin ampuvana kiinteästi asennettuna aseena oli 20 mm tykki. Joissain malleissa käytettiin moottorisuojuksista kiinteästi taakse alaviistoon ampuvia konekiväärejä, yksi kummassakin.
Saksa pakko-otti haltuunsa loput tämän tyypin lentokoneet marraskuussa 1942 ja antoi ne Italian kuninkaallisten ilmavoimien käyttöön harjoituskoneiksi.
Miles Hoop-1a
thumb|200px|Miles Hoop-1a:n ja 1000 naulan/450 kg:n pommin mallikappaleet. Miles Hoop-1a oli brittiyhtiö Milesin toisen maailmansodan aikainen, itsenäinen suunnitelma miehittämättömästä lentokoneesta, joka kuljettaisi pommeja. Kokonaisuus oli suunniteltu kuorman ympärille siten, että laite olisi ollut käytännössä lentävä pommi.
Suunnitelman perustana oli C.R. Tennantin kirjoitus vuodelta 1940, jossa hän totesi RAF:n pommittajien heikon tarkkuuden sekä suunnistuksessa että varsinaisen maalin löytämisessä tarkkuuspommitusten suorittamiseksi yöllä. Hän ennusti tarpeen siirtyä aluepommituksiin. Miles -yhtiö tarjosi radikaalia vaihtoehtoa esittelemällä suunnitelman pienikokoisesta miehittämättömästä lentokoneesta, joka olisi halpa valmistaa ja jota varastoitaisiin suuria määriä. Hanke ei edennyt pidemmälle laimean kiinnostuksen vuoksi, sillä vielä vuonna 1940 epäröinti kaupunkien pommittamisesta oli vahvaa. Suunnitelmaa ei myöskään toteutettu aluepommituksiin siirtymisen jälkeen ja hanke päättyi 1943.
Office
Office voi tarkoittaa seuraavia:
Amélie
Amélie (Le Fabuleux Destin d’Amélie Poulain) on vuonna 2001 ensi-iltansa saanut ranskalainen romanttinen komedia, jonka on ohjannut Jean-Pierre Jeunet. Elokuvan pääosassa näyttelevä Audrey Tautou esittää pariisilaista tarjoilijatarta Amélieta, joka ottaa elämäntehtäväkseen kylvää onnenkipinöitä ympärilleen. Muissa rooleissa näyttelee muun muassa Mathieu Kassovitz miehenä, johon ujo Amélie rakastuu.
Amélie on saanut useita palkintoja ympäri maailmaa ja oli myös ehdokkaana viidessä Oscar-sarjassa, muun muassa parhaasta käsikirjoituksesta ja parhaasta kuvauksesta.
Vuonna 2016 Amélie äänestettiin BBC:n kyselyssä vuosisadan 100 parhaan elokuvan joukkoon. Vastaajina oli 177 elokuva-asiantuntijaa eri puolilta maailmaa. The New York Timesin kriitikot valitsivat Amélien vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta. Vuonna 2018 BBC:n kansainvälinen asiantuntijaraati äänesti sen kaikkien aikojen sadan parhaan ei-englanninkielisen elokuvan joukkoon.
Juoni
thumb|left|350px|Elokuvan päähenkilö Amelie Poulain. Amélie Poulain on kuusivuotias tyttö. Hänen vaitelias isänsä, entinen armeijan lääkäri Raphaël, suorittaa Amélielle kuukausittain lääkärintarkastuksen. Kuten muut tytöt, Amélie haluaisi, että isä pitäisi joskus sylissä. Tyttö on niin jännittynyt tästä ainoasta kosketuksesta isänsä kanssa, että hänen sydämensä hakkaa villisti aina tarkastusten aikana, joten isä luulee, että tytöllä on sydänvika. Tämän ”sydänvian” takia isä ei voi matkustella, vaikka hän sitä aina oli toivonutkin. Amélien äiti on epävakaa ja neuroottinen opettaja Amandine, joka opettaa tytärtään kotona, koska luulotellun sydänvian takia Amélie ei saa käydä koulua. Tytön ainoa ystävä on kultakala Kaskelotti, joka on muuttunut itsemurhahakuiseksi kodin ilmapiirin takia. Lopulta äiti ja Amélie vapauttavat Kaskelotin jokeen. Amélie elää omassa haavemaailmassaan eristäytyneenä muista lapsista.
Eräänä päivänä sattuu tragedia; Amandine jää Notre Damen katolta hyppäävän quebeciläisen turistin alle ja kuolee. Raphaël sulkeutuu vaimonsa kuoleman jälkeen enemmän itseensä ja alkaa rakentaa tämän tuhkan hautapaikaksi pienoismausoleumia. Amélie päättää elää haaveissa siihen asti, kun on tarpeeksi vanha muuttaakseen pois kotoa.
Viisi vuotta kotoa muuttamisen jälkeen 22-vuotias Amélie on tarjoilijana des Deux Moulins -kahvilassa Montmartressa Pariisissa. Kahvilassa työskentelevät myös ontuva omistaja Suzanne, tarjoilija Gina ja tupakkatiskillä työskentelevä luulosairas Georgette. Vakioasiakkaita ovat epäonninen kirjailija Hipolito sekä Ginan mustasukkainen ex-rakastaja Joseph, joka istuu kahvilassa päivät pitkät ja tarkkailee Ginaa. Joseph yrittää esimerkiksi selvittää, millaisia miehiä Gina tapailee. Amélie hoitaa lentoemäntä Philomènen kissaa aina, kun tämä on matkoilla. Amélien naapurissa asuu lasimies, jonka luut murtuvat sairauden takia kuin lasi. Pelkkä kädenpuristus rikkoisi hänen nivelensä. Viikonloppuisin Amélie matkustaa junalla tapaamaan isäänsä. Améliella on ollut pari suhdetta, mutta ne eivät ole olleet hänelle mieluisia. Sen sijaan hänellä on pieniä nautintoja; käden työntäminen syvälle viljasäkkiin, crème brûléen kuoren rikkominen lusikalla ja leipien heittely kanaaliin. Aika ei ole muuttanut mitään, Amélie pakenee todellisuutta yhä haavemaailmaansa. Amélie viihdyttää myös itseään kysymällä itseltään hauskoja kysymyksiä.
Amélien elämä alkaa muuttua 30. elokuuta 1997. Televisiossa kerrotaan Prinsessa Dianan kuolemasta. Kuullessaan siitä Amélie tiputtaa parfyymipullonsa korkin, joka vierii kylpyhuoneen lattiaa pitkin ja osuu lattianrajassa olevaan laattaan kopauttaen sen pois paikaltaan. Amélie löytää laatan takaa seinän sisästä pienen metallisen laatikon, jonka joku poika on piilottanut hänen asuntoonsa vuosikymmeniä sitten. Hän päättää etsiä pojan ja palauttaa tälle aarteen. Samalla hän tekee päätöksen: jos laatikon omistaja liikuttuu saadessaan muistonsa takaisin, Amélie alkaa hyväntekijäksi.
Amélie alkaa etsiä laatikon omistajaa talon entisten asukkaiden antamien tietojen perusteella. Hän käy erään naisen luona, joka ikävöi kuollutta aviomiestään. Amélien etsimää miestä ei kuitenkaan löydy, mutta sitten Amélie saa apua lasimieheltä, Raymond Dufayelilta. Hänen avullaan Amélie löytää laatikon omistajan. Hän vie laatikon puhelinkoppiin ja soittaa sitten koppiin ja opastaa miehen sisälle. Dominique Bretodeau liikuttuu kyyneliin avatessaan laatikon ja nähdessään kaikki lapsuusmuistonsa. Bretodeau juttelee kahvilassa löydöstään Amélielle tietämättä, että juuri tämä antoi laatikon hänelle, mutta Amélie ei uskalla sanoa mitään.
Amélie alkaa levittää iloa ympärilleen tekemällä pieniä asioita. Hän saattaa sokean miehen metroasemalle kuvaillen samalla tarkasti ympärillä näkyviä tapahtumia. Hän taivuttelee isäänsä seuraamaan unelmaansa matkustella maailmalla varastamalla isän puutarhasta puutarhatontun. Hän antaa tontun lentoemäntä Philomènelle, joka lähettää isälle kuvia siitä eri puolilta maailmaa. Amélie saattaa työtoverinsa Georgetten ja Ginan ex-rakastajan Josephin yhteen. Hän lähettää naapurilleen Madeleine Wallacelle vanhoista kirjeistä askarrellun kirjeen vakuuttaen Madeleinen siitä, että tämän mies rakasti tätä ennen kuolemaansa. Amélien lähellä pitää vihanneskauppaa kauppias Collignon, joka haukkuu työntekijäänsä Lucienia vähä-älyiseksi. Amélie suuttuu Collignonille ja kostaa tekemällä kepposia tämän asunnossa. Lucien saa lisää itseluottamusta Collignonin epäillessä omaa järkeään.
Naapurin herra Dufayel on maalannut 20 vuotta samaa maalausta, Auguste Renoirin Soutajien aamiaista, aina uudestaan, koska hän ei ole aivan saanut vangituksi kuvan henkilön, lasista juovan tytön, sulkeutunutta katsetta. Herra Dufayel alkaa keskustella maalauksesta Amélien kanssa. Sanattomasti tyttö alkaa edustaa keskusteluissa Amélieta ja hänen yksinäistä elämäänsä. Eräänä päivänä mieheltä nimeltä Nino Quincampoix putoaa valokuva-albumi, jonka Amélie ottaa talteen. Nino on samalla tavoin haaveissa elävä kuin Amélie. Hänen valokuva-albuminsa on täynnä metroasemien passikuva-automaattien roskakoreista kerättyjä revittyjä tai rypistettyjä valokuvia, joiden kohteet ovat heittäneet ne pois kuvan epäonnistuttua. Jotkut kuvan osat hän on teipannut yhteen. Amélie huomaa metroaseman seinällä ilmoituksia, joita Nino on jättänyt albumista. Amélie on liian ujo tapaamaan Ninoa kasvokkain, joten hän alkaa leikkiä kissa-hiiri-leikkiä tämän kanssa ja palauttaa lopulta albumin tapaamatta Ninoa. Kun Amélie saa kerätyksi tarpeeksi rohkeutta Ninon tapaamiseen, hän menettää toivonsa ymmärtäessään tilanteen väärin kuullessaan, että Nino on lähtenyt ulos puhumaan Ginan kanssa. Tarvitaan Raymond Dufayelin oivaltavaa ystävyyttä, jotta Amélie rohkaistuisi kohtaamaan Ninon.
Musiikki
Elokuvan musiikin teki Yann Tiersen, ja sitä on tallennettu albumille Amélie.
Camilla Thomsen
Camilla Ingemann Thomsen (s. 19. marraskuuta 1974) on tanskalainen käsipalloilija. Hän on Tanskan maajoukkueen pelaajana voittanut olympiakultaa Ateenassa 2004 sekä Euroopan-mestaruuden kotikisoissaan 2002.
Seuratasolla Thomsen edusti muun muassa FC København Håndboldia.
Otto Ernst Boije
Otto Ernst Boije (1719–1781) oli sotaneuvos ja maaherra. Boije toimi Savon ja Karjalan läänin maaherrana 1775-1781.
Boije omisti Tyrvännöllä Lahdentaan kartanon. Hän perusti Lahdentakaan ja Mäenpäähän kehruukoulun ja Hämeenlinnaan pellavatehtaan.
Tahtipuikko
Tahtipuikko tai pelkkä ”puikko”, myös ”pinna” tai ”tikku”, on kapellimestarin käyttämä keppi, jonka liikkeillä hän johtaa orkesteria. Tahtipuikolla kapellimestari voi halutessaan antaa hienovaraisempia ja tarkempia merkkejä kuin pelkillä käsillä. Jotkut kapellimestarit kuten esimerkiksi Pierre Boulez eivät kuitenkaan käytä puikkoa laisinkaan.
Jokaisella kapellimestarilla on omat mieltymyksensä puikon ulkonäön, pituuden, painon ja käytön suhteen.