cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Pinaattiohukainen
Valmistustapoja ja muunnelmia
Valkoisten vehnäjauhojen tilalla tai lisäksi pinaattilettutaikinaan käytetään myös ruisjauhoa, hiivaleipäjauhoa , härkäpapujauhoa , spirulinajauhoa, tattarijauhoa , kaurajauhoa tai muuta gluteenitonta jauhoa , spelttivehnäjauhoa , kikhernejauhoa tai ohrajauhoa.
Tarjoilutapoja
Miedon makuiset pinaattiohukaiset sopivat tarjoiltaviksi monenlaisten lisukkeiden kanssa ja monella eri aterialla. Etenkin muualla kuin Suomessa pinaattilettuja tarjotaan aamiaisella esimerkiksi rahkan kera. Niitä voi tarjota alkuruokana esimerkiksi blinien tavoin mädin ja smetanan kera, pääruokana erilaisilla täytteillä, juustokuorrutuksella tai valkokastikkeen kera, tai letuista voi rakentaa lasagnen kaltaisen uuniruoan. Pinaattiletut voi tarjoilla myös makeana jälkiruokana: tukholmalainen Örtagården-kasvisravintola Östermalmin kauppahallissa oli 1990-luvulla tunnettu kanelilla ja vaniljasokerilla maustetuista makeista pinaattiletuista, jotka tarjoiltiin hillon ja kermavaahdon kera.
Kouluruokana
Pinaattilettuja tarjotaan Suomessa usein myös kouluruokana, ja ne ovat kalapuikkojen ohella vuosikymmenestä toiseen koululaisten suosikkiruokia. Vuonna 2010 Porvoossa pinaattiletut poistettiin koulujen ruokalistalta muutamien aikuisten valitettua niiden lisäainemääristä, huolimatta siitä että kyselyn mukaan ne olivat porvoolaiskoululaisten suosikkiruoka. Porvoon nuorisovaltuusto teki joulukuussa 2011 pinaattilettujen palauttamisesta aloitteen kaupungin ruokapalvelupäällikölle.
Pinaattilettuja on etenkin Seinäjoen seudun peruskouluissa tarjoiltu 1970-luvun keskivaiheilta lähtien jauhelihakastikkeen kera. Alun perin annokseen kuului vielä kurpitsaraasteella mehustettu porkkanaraaste. Ruokayhdistelmä sai alkunsa kansakouluista peruskouluun siirryttäessä, kun valtakunnallisesti yhtenäistetyt ravitsemussuositukset edellyttivät kouluruoalta entistä tarkempaa ravintoarvojen seurantaa, ja pinaattiletut saivat puolukkosurvoksen sijaan proteiinipitoisemman lisukkeen jauhelihakastikkeesta. Yhdistelmä on yhä monien eteläpohjalaisten peruskoulujen ruokalistalla ja siirtynyt kouluista myös kotikeittiöihin.
Lamminjärvi (Ruovesi)
Lamminjärvi on Pirkanmaalla Ruovedellä Jäminkipohjan kylän lähellä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 3,5 hehtaaria ja se on 350 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 800 metriä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Näsijärven–Ruoveden alueen (35.3) Paloveden alueella (35.32), jonka Pärjänojan valuma-alueeseen (35.325) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 116,1 metriä mpy.
Femen
thumb|Femenin vaalimielenosoitus Ukrainassa
Toiminta
Femen vastusti Ukrainassa järjestettyjen jalkapallon Euroopan-mestaruuskilpailujen yhteydessä sallittua seksiturismia. Tammikuussa 2012 Femen vastusti Valko-Venäjälle myönnettyjä vuoden 2014 jääkiekon maailmanmestaruuskilpailuja. Vuonna 2011 järjestö protestoi uusiseelantilaisen radioaseman järjestämää "Win a Wife" -kilpailua.
He vastustivat Vladimir Putinia vuoden 2012 Venäjän presidentinvaalissa. Heinäkuussa 2012 Femenin jäsen hyökkäsi patriarkka Kirilliä päin Kiovan lentokentällä. Hänen selkäänsä oli kirjoitettu englanniksi kehotus tappaa patriarkka.
Elokuussa 2012 Femen sahasi poikki Kiovan keskustassa puuristin solidaarisuudesta oikeudessa ollutta Pussy Riot -ryhmää kohtaan. Risti oli pystytetty kommunistien kristittyjen vainojen uhrien muistolle.
Amina Sboui nostatti kohun Tunisiassa yläosattomilla Facebook-kuvilla ja maalaamalla sanan "FEMEN" hautausmaan aitaan. Hänet pidätettiin 19. toukokuuta 2013. Femen-johtaja Inna Shevtšenko julisti 4.4. olevan Kansainvälisen topless jihad -päivän. Myöhemmin kolme aktivistia pidätettiin Tunisissa yläosattomasta mielenosoituksesta oikeustalon edustalla. Sboui vapautettiin 1. elokuuta, mutta hän erosi ryhmästä syyttäen sitä islamofobiasta ja hämärästä rahoituksesta.
Helmikuussa 2013 aktivistit osoittivat mieltään Pariisin Notre Damen katedraalissa ja huusivat väistyvän paavi Benedictus XVI:n vastaisia iskulauseita. Huhtikuussa 2013 Femen hyökkäsi Belgian katolista arkkipiispa André-Jozef Léonardia vastaan Brysselissä, kun hän osallistui sananvapautta ja jumalanpilkkaa käsittelevään paneeliin ULB-yliopistolla.
Kesäkuussa 2013 kolme aktivistia Tunisiasta, Egyptistä ja Ruotsista livahti burkat päällä Tukholman Södermalmin moskeijaan, jossa he vastustivat šariaa ja vaativat naisten vapauttamista kunnes poliisi vei heidät pois.
Maaliskuussa 2014 kaksi ranskalaista aktivistia pidätettiin äänestyspaikalla Turkissa, jonne pääministeri Recep Tayyip Erdoğanin oli määrä tulla äänestämään. Kesäkuussa 2014 Femen osoitti ensimmäistä kertaa mieltään Israelissa.
Lokakuussa 2014 Iana Jdanova tuomittiin Ranskassa sakkoihin säädyttömyydestä ja vahingonkorvauksiin Venäjän presidentti Vladimir Putinin vahanuken tuhoamisesta Grévinin museossa Pariisissa. Hänen rintaansa oli kirjoitettu "Kill Putin" kun hän rikkoi nuken veitsellä. Loppukuusta kaksi aktivistia tunkeutui osoittamaan mieltään Ranskan presidentti François Hollandelle. Inna Shevchenkon mukaan he halusivat esittää kysymyksiä hänen mielipiteestään kahden tuomiolla olleen femenin jutusta.
Huhtikuussa 2015 Femenin mielenosoittaja hyökkäsi Euroopan keskuspankin tiedotustilaisuudessa keskuspankin pääjohtajan Mario Draghin edessä pöydälle, heitti pöydällä olleet Draghin paperit ilmaan ja levitti Draghin päälle paperisilppua. Mielenosoittajan paidassa luki Euroopan keskuspankin diktatuurista.
Rahoitus
Ryhmään soluttautuneen katolisen Il Foglio -lehden toimittajan mukaan aktivisteille maksettiin 2500 euroa kuussa. Pariisissa toimineet aktivistit voivat tienata jopa 1000 euroa päivässä. Lehden mukaan ryhmää rahoittivat yhdysvaltalaiset ja saksalaiset liikemiehet. Erikseen mainittiin yhdysvaltalais-ukrainalais-israelilainen Jed Sanden, joka omistaa mm. aiemmin Kyiv Post -lehteä julkaisseen KP Media -yhtiön.
Kâmpôt
Kâmpôt, myös: Kampot, on kaupunki Etelä-Kambodžassa. Se on Kâmpôtin maakunnan pääkaupunki. Kaupungin väkiluku on vajaat 40 000 asukasta. Kaupungin keskustassa on paljon ranskalaista arkkitehtuuria.
Kâmpôt sijaitsee lähellä Koh Sla -joen suuta. Se oli 1800-luvulla maansa tärkein satama.
Ewa Pobłocka
Ewa Pobłocka (s. 21. marraskuuta 1957 Chełmno) oli puolalainen pianisti.
Pobłocka opiskeli pianonsoittoa Zbigniew Śliwińskin ja Jerzy Sulikowskin johdolla Gdańskin Stanisław Moniuszko -musiikkiakatemiassa, josta valmistui vuonna 1981. Hän täydensi opintojaan Hampurissa Conrad Hansenin johdolla vuosina 1979–1982. Vuonna 1980 Pobłocka sai viidennen palkinnon ja radion palkinnon parhaasta masurkkaesityksestä Varsovan kansainvälisessä Frédéric Chopin -pianokilpailussa. Syyskuussa 1990 hän avasi Varsovan syksy -nykymusiikkifestivaalin Andrzej Panufnikin pianokonserton Puolan-ensiesityksellä. Vuosi myöhemmin hän teki samasta teoksesta ensimmäisen levytyksen säveltäjän itsensä johtaman Lontoon sinfoniaorkesterin kanssa. Pobłocka teki ensilevytyksen myös Witold Lutosławskin konsertosta ja avasi samalla teoksella Unescon 50-vuotisjuhlallisuudet Pariisissa helmikuussa 1995. Vuonna 1995 hän kantaesitti Radio Francen tilaaman, hänelle itselleen omistetun Paweł Szymańskin pianokonserton.
Vuonna 2000 Pobłocka aloitti opettamisen Bydgoszczin Feliks Nowowiejski -musiikkiakatemiassa. Vuonna 2007 hän sai professorin arvonimen. Hän on pitänyt mestarikursseja Calgaryssa sekä Tokiossa ja toiminut tuomarina monissa kilpailuissa, kuten vuoden 2005 kansainvälisessä Frédéric Chopin -pianokilpailussa. Pobłockalle on myönnetty Polonia Restituta -ritarikunnan risti. Hänen äitinsä oli laulaja Zofia Janukowicz-Pobłocka.
Sandy Nelson
Sandy Nelson (s. Sander L. Nelson, 1. joulukuuta 1938 Santa Monica, Kalifornia, Yhdysvallat – 14. helmikuuta 2022 ) oli yhdysvaltalainen rumpali. Nelson, yksi tunnetuimmista 1960-luvun alun rockrumpaleista, teki sooloinstrumentaaleja sekä toimi sessiorumpalina monilla hiteillä ja albumeilla. Hänen ensilevytyksensä oli kappale nimeltä ”Geronimo” yhdysvaltalaisen The Renegades -yhtyeen kanssa. Vaikka se floppasi, se oli keskilännessä joissain paikoin melko suosittu.
Nelsonin tunnetuin levytys on ”Teen Beat” vuodelta 1959, mutta Nelson soitti useissa surfyhtyeissä vuoteen 1963 saakka, jolloin hän joutui moottoripyöräonnettomuuteen. Nelsonin jalka murskaantui ja se jouduttiin amputoimaan, mutta Nelson sai uuden jalan ja pystyy soittamaan edelleen rumpuja.
Giovanni Paolo Benotto
pienoiskuva Giovanni Paolo Benotto (s. 23. syyskuuta 1949) on italialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi Pisan arkkihiippakuntaan 28. kesäkuuta 1973 ja nimitettiin Tivolin hiippakunnan johtoon 5. heinäkuuta 2003. Piispaksi vihkiminen seurasi 7. syyskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Alessandro Plotti, jota avustivat Paolo Romeo ja Pietro Garlato. Benotto asetettiin virkaansa 4. lokakuuta.
Markus Puolakka
Markus Esa Armus Puolakka (s. 6. toukokuuta 1985 Pieksämäki) on suomalainen pikaluistelija ja pikaluisteluvalmentaja.
Pikaluistelun maailmancupin osakilpailuihin Puolakka osallistui 17 kertaa vuosina 2005–2012 kilpaillen 100 ja 500 metrin matkoilla. Hän sijoittui kymmenen parhaan joukkoon kolmesti, kaikki 100 metrin matkalla. Vancouverin talviolympialaisissa 2010 Puolakka sijoittui 500 metrin kilpailussa 30:nneksi.
Urheilu-uransa jälkeen Puolakka on toiminut valmentajana Suomen Luisteluliitossa.
Puolakkaa valmensi hänen isänsä Esa Puolakka, joka on myös ollut pikaluistelija ja osallistunut olympialaisiin.
Kaisa Astikainen
Kaisa ”Kaika” Astikainen (s. 1982 Punkaharju) on itäsuomalaislähtöinen tuottaja ja elokuvantekijä, joka on työskennellyt suomalaisissa elokuvissa ja tv-draamasarjoissa vuodesta 2006. Astikainen kirjoitti yhdessä Anne Puolanteen kanssa oppaan EKOSETTI – opas ekologisesti kestävämpään audiovisuaaliseen tuotantoon. Astikainen on valmistunut elokuvatuotannon maisteriksi elokuvataiteen laitokselta Aalto-yliopistosta vuonna 2016 lopputyöllä ”Vihreä elokuvanteko – ideologia, edelläkävijät ja käytännöt”. Hän aloittanut tohtoriopintonsa samassa opinahjossa ja samalla aiheella syyskuussa 2019.
Astikainen on työskennellyt kestävyyskoordinaattorina elokuvatuotantoyhtiö Bufolla 2018−2019.
Vapaa-ajallaan Astikainen harrastaa maata pitkin matkailua, vegaaniruokien kokkailua sekä metsissä samoilua synnyinseudullaan Punkaharjulla.
Ville Järveläinen
Ville Järveläinen (s. 24. helmikuuta 1993 Hämeenlinna) on suomalainen jääkiekkoilija, joka pelaa Saksan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla DEL2-liigan Lausitzer Füchsessä. Hän on pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä. Pienikokoinen Järveläinen on vain 165 cm pitkä. Hän laukoo oikealta.
Seuraura
Järveläinen on Hämeenlinnan Pallokerhon kasvatti. Kaudella 2007–2008 hän oli joukkueensa paras pistemies ja syöttäjä sekä SM-karsinnoissa tehoilla 9+10=19 että C-nuorten SM-sarjassa tehoilla 8+14=22. Kaudella 2008–2009 Järveläinen voitti tehoilla 11+35=46 B-nuorten SM-sarjan syöttöpörssin ja sijoittui pistepörssissä toiseksi Ässien Santeri Halmeen jälkeen. Hän jakoi myös kevään 2009 pudotuspelien syöttöpörssin voiton Kärppien Joonas Donskoin kanssa ja voitti HPK:n sisäisen pistepörssin tehoilla 2+7=9. Järveläinen voitti kauden päätteeksi B-nuorten SM-hopeaa. Kaudella 2009–2010 hän jakoi pudotuspelien pistepörssin Ässien Valtteri Niemisen kanssa tehoilla 6+8=14. Järveläisen kausi päättyi taas B-nuorten SM-hopeaan.
Kaudeksi 2012–2013 Järveläinen siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Mestis-joukkue Heinolan Peliittoihin. Hän teki tulokaskautensa aikana 34 runkosarjaottelussa tehot 10+22=32 ja oli kauden päätyttyä joukkueensa kolmanneksi paras pistemies. Järveläinen voitti myös sarjan tulokkaiden syöttöpörssin. Hänet valittiin Mestiksen lokakuun 2012 kuukauden tulokaspelaajaksi ja Järveläinen edusti myös Etelän joukkuetta Mestis Hockey Dayn tähdistöottelussa. Tammikuussa 2013 hän palasi kuitenkin loppukauden kattavalla ja yhden optiovuoden sisältävällä sopimuksella kasvattajaseuraansa HPK:hon pelaamaan SM-liigaa. Järveläinen teki liigadebyyttinsä 25. tammikuuta 2013 Oulun Kärppiä vastaan. Hänet merkittiin HPK:n nelosketjuun hänen kanssaan aiemmin A-nuorissa tehokkaan ketjun muodostaneiden Otto Paajasen ja Teemu Rautiaisen kanssa. Järveläisen liigauran avausmaali syntyi 7. maaliskuuta 2013 vieraissa Turun Palloseuraa vastaan. Kaikkiaan hän teki kauden aikana SM-liigassa yhdeksässä runkosarjaottelussa tehot 1+3=4. Kevään 2013 pudotuspeleissä Järveläinen vahvisti HPK:n A-nuoria. Hän jakoi seitsemällä osumallaan koko sarjan maalipörssin voiton Bluesin Nico Nybergin ja joukkuetoverinsa Miika Heikkilän kanssa. Järveläinen voitti kauden päätteeksi A-nuorten Suomenmestaruuden.
Järveläisen varsinainen SM-liigan tulokaskausi 2013–2014 toi 29 runkosarjaottelussa tehot 3+5=8 ja viidessä playoff-ottelussa yhden syöttöpisteen. Hän pelasi kauden aikana miesten pelejä myös 14 Mestis-ottelun verran Savonlinnan Pallokerhossa tehopistein 8+10=18. Huhtikuussa 2014 Järveläinen teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen HPK:n kanssa. Kaudella 2014–2015 hän teki SM-liigassa 48 runkosarjaottelussa tehot 4+7=11. Järveläinen pelasi myös kaksi ottelua lainalla Peliitoissa.
Kaudeksi 2015–2016 Järveläinen siirtyi kaksivuotisella sopimuksella Saimaan Palloon. Häneltä odotettiin vahvan harjoituskaudenkin myötä läpimurtoa, mutta Järveläisen kausi osoittautui kuitenkin pettymykseksi, kun 37 runkosarjaottelussa syntyi tehot 2+7=9. Hän ei mahtunut pudotuspeleissä enää SaiPan kokoonpanoon. Järveläinen pelasi kauden aikana myös kolme ottelua lainalla Peliitoissa tammikuussa 2016.
Järveläinen ei pelannut SaiPassa enää toista sopimuskauttaan, vaan siirtyi kaudeksi 2016–2017 vuoden mittaisella sopimuksella Saksan toiseksi korkeimmalle sarjatasolla DEL2-liigan Heilbronner Falkeniin. Kaudeksi 2017–2018 hän siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Tanskan Metal Ligaenin Gentofte Starsiin. Järveläinen oli tehoilla 26+16=42 joukkueen kolmanneksi paras pistemies. Hän sijoittui koko liigan maalipörssissä toiseksi edellään vain Frederikshavn White Hawksin Nick Olesen. Puolivälierissä Järveläinen voitti Starsin sisäisen piste- ja maalipörssin tehoilla 5+2=7 sekä sisäisen tehotilaston lukemalla +2.
Kaudeksi 2018–2019 Järveläinen palasi DEL2:een ja siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Bayreuth Tigersiin. Hän voitti joukkueen sisäisen pistepörssin tehoilla 19+31=50. Helmikuussa 2019 Järveläinen teki Tigersin kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen. Kaudella 2019–2020 hän oli tehoilla 29+27=56 joukkueen paras maalintekijä Tyler Gronin kanssa sekä kolmanneksi paras pistemies. Järveläinen ja Gron jakoivat koko DEL2:n maalipörssin viidennen sijan EV Landshutin Mathieu Pompein kanssa. Maaliskuussa 2020 Järveläinen teki Tigersin kanssa peräti kolmivuotisen jatkosopimuksen.
Maajoukkueura
Järveläinen pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2013 ja alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2011. Hän pelasi myös alle 18-vuotiaiden Ivan Hlinkan muistoturnauksessa vuonna 2010. Yhteensä hän on pelannut 12 nuorten ja 37 poikien maaottelua.
Jännitys-venymäkäyrä
thumb|473x473px|Tyypillinen venyvän materiaalin jännitys-venymäkäyrä. Yield strength = myötöraja, Ultimate strength = murtolujuus, fracture = murtuminen.
Jännitys-venymäkäyrä on kuvaaja, joka osoittaa annetun materiaalin venymän riippuvuuden siihen kohdistuvasta jännityksestä. Se saadaan määritetyksi veto­kokeella, jossa koe­kappaleeseen kohdistetaan yhä suurempi venyttävä jännitys, joka mitataan samoin kuin sen aikaansaama venymäkin. Tästä käyrästä ilmenevät monet materiaalin ominaisuudet kuten sen kimmomoduuli, myötöraja ja vetolujuus.
Määritelmä
Yleisessä mielessä mitä tahansa käyrää, joka osoittaa yhteyden jännityksen ja minkä tahansa muodon­muutoksen välillä, voidaan pitää jännitys-venymä­käyränä. Jännitys ja venymä voivat olla pitkittäisiä, poikittaisia tai niiden yhdistelmiä, ne voivat kohdistua yhteen tai useampaan kappaleen läpi kulkevaan akseliin, ja ne voivat myös muuttua ajan kuluessa. Muodonmuutos voi olla esimerkiksi puristus, venyminen, kiertyminen tai nurjahdus. Ellei toisin mainita, jännitys-venymä­käyrät liittyvät kuitenkin nimen­omaan yhteyteen akselin suuntaisen normaali­jännityksen ja normaali­venymän väliseen yhteyteen, joka määritetään vetokokeella.
Jännitys ja venymä
Tarkastellaan sauvaa, jonka poikkipinta-ala on A_0 ja jonka kumpaankin päähän kohdistuu vetävä voima F, joka pyrkii venyttämään sauvaa. Materiaaliin kohdistuu jännitys, joka märitellään voiman suhteena sauvan poikkipinta-alaan:
Sen vaikutuksesta kappaleen pituus kasvaa suhteellisesti määrän verran.
Alaindeksi 0 tarkoittaa sauvan alkuperästä pituutta. SI-järjestelmässä jännityksen yksikkö on newton neliömetriä kohti eli pascal (1 Pa = 1 N/m2). Sauvan suhteellinen venymä eli sen pituuden muutoksen suhde sen alkuperäiseen pituuteen taas on dimensioton suure. Jännitys-venymä­käyrä saadaan venyttämällä sauvaa yhä enemmän, kunnes se lopulta katkeaa. Käyrä on tapana esittää niin, että kaavion vaakasuora akseli esittää venymää, pystysuora jännitystä. Sauvaa venytettäessä se yleensä samalla ohenee, mutta tämä voidaan teknisissä sovelluksissa usein jättää huomiotta. Jos käyrä näin piirretään olettamalla, ettei sauvan paksuus muutu, sitä sanotaan tekniseksi jännitys-venymä­käyräksi. Jos tämä oheneminen otetaan huomioon, saadaan todellinen jännitys-venymä­käyrä. Ellei toisin mainita, yleensä käytetään teknistä jännitys-venymä­käyrää.
Todellinen jännitys ja venymä
thumb|328x328px|Ero teknisen ja todellisen jännitys-venymäkäyrän välillä
Koska sauvaa venytettäessä sen poikkipinta-ala pienenee ja jo tapahtunut venyminen vaikuttaa myöhempään venymiseen, todellinen jännitys ja venymä eroavat teknisestä jännityksestä ja venymästä.
Tässä mittasuhteet ovat hetkellisiä arvoja. Jos oletetaan, että kappaleen tilavuus pysyy vakiona ja muodonmuutos tapahtuu kaikkialla yhtäläisesti, saadaan
Puukkolammi
Puukkolammi on Pirkanmaalla Ruovedellä Jäminkipohjan kylän lähellä sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Jännitys-venymäkäyrä
Todellinen jännitys ja venymä
ja venymälle
Puukkolammi
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 1,9 hehtaaria ja se on 300 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 650 metriä.
Jännitys-venymäkäyrä
Todellinen jännitys ja venymä
Kun yhtälön molemmat puolet integroidaan käyttämällä sopivaa reunaehtoa saadaan:
Puukkolammi
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Näsijärven–Ruoveden alueen (35.3) Paloveden alueella (35.32), jonka Pärjänojan valuma-alueeseen (35.325) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 147,3 metriä mpy.
Jännitys-venymäkäyrä
Todellinen jännitys ja venymä
Niinpä vetokokeessa todellinen jännitys on teknistä jännitystä suurempi ja todellinen venymä teknistä venymää pienempi. Niinpä todellisen jännitys-venymäkäyrän pisteitä on siirrettävä ylöspäin ja vasemmalle, jotta ne muodostavat teknisen jännitys-venymäkäyrän. Ero todellisen ja teknisen jännityksen ja venymän välillä kasvaa plastisessa muodonmuutoksessa. Pienillä venymillä, joissa muodonmuutos on kimmoinen, ero käyrien välillä on merkityksettömän pieni. Murtolujuuspiste on teknisen jännitys-venymä­käyrän maksimikohta, mutta se ei ole mikään todellisen jännitys-venymä­käyrän erikoispiste. Koska tekninen jännitys on verrannollinen kappaleeseen kohdistuvaan voimaan, kurouma syntyy, jos.
Tämä analyysi kuvaa murto­lujuus­pisteen luonnetta. Siinä kohdassa kappaleeseen kohdistuva venyttävä voima kasvaa tarkalleen samassa suhteessa kuin sen poikkipinta-ala pienenee.
Kun kurouma on muodostunut, kappaleen muoto ei sitä lisää venytettäessä muutu joka kohdasta yhtä paljon, eivätkä edellä olevat yhtälöt näin olleen enää päde. Kuroumasa jännitys ja venymä voidaan ilmaista lausekkeilla:
Todellisen jännityksen ja venymän väliselle yhteydelle käytetään usein empiiristä yhtälöä:
Tässä n on venymä-kovettumiskerroin ja K lujuuskerroin. Kerroin n on mitta materiaalin kovenemiselle siihen kohdistuvan työn vaikutuksesta. Materiaalit, joilla n, pystyvät voimakkaammin vastustamaan kuroutumista. Metalleilla n on huoneenlämmössä tyypillisesti välillä 0,02 ... 0,5.
Käyrän osat
Kuvio 1 esittää tyypillistä vähähiilisen teräksen jännitys-venymä­käyrää huoneenlämmössä. Käyrä jakautuu useampaan osaan, jossa teräs käyttäytyy eri tavoin, mikä viittaa erilaisiin mekaanisiin ominaisuuksiin. Kaikilla materiaaleilla eivät kuitenkaan kaikki tämän kaavion osat ole selvästi toisistaan erotettavissa; jotkin niistä saattavat puuttuakin, tai käyrän eri osat saattavat olla hyvin erilaisia.
Käyrän ensimmäinen osa on lineaarisen kimmoisuuden alue. Tällä alueella kappaleeseen, esimerkiksi sauvaan, kohdistuva jännitys ja sen venymä ovat suoraan verrannollisia, toisin sanoen materiaali noudattaa Hooken lakia, ja käyrän kulmakertoimen osoittaa materiaalin kimmomoduuli eli Youngin moduuli. Tällä alueella muodonmuutokset ovat kimmoisia, eli jos jännitys poistetaan, kappale palaa muodoltaan ennalleen. Käyrän suora osuus päättyy suhteellisuusrajaan σE. Hieman suhteellisuusrajaa korkeampia on kimmoraja σk ja myötöraja σm. Jos kimmoraja ylittyy, kappale ei enää jännityksen lakatessa palaakaan entiselleen, vaan muodonmuutos jää pysyväksi. Jos myötörajakin ylittyy, kappaleen venymä voi kasvaa, vaikka jännitystä ei enää lisätäkään. Tällöin on tultu myötöalueelle, jota oheisessa kuvaajassa esittää alue 2.
Jos jännitys yhä kasvaa, tullaan tasaisen plastisen venymän alueelle, oheisessa kaaviossa alueelle 3. Siellä venymä kasvaa ei-lineaarisesti jännityksen funktiona. Tämä alue päättyy käyrän maksimikohtaan, jota vastaava jännitys on nimeltään murtolujuus, σM. Sen oikealla puolella on vielä alue 4, kuroumavenymän alue. Tällä alueella sauva venyy paikallisesti ja ohenee eli kuroutuu samalla venymäkohdistaan. Täten tekninen jännitys, voima sauvan alkuperäistä poikkipinta-alaa kohti, alkaa jo vähetä, joskin todellinen jännitys, voima sen kuroutuman poikkipinta-alaa kohti, yhä kasvaa. Näin jatkuu, kunnes sauva lopulta katkeaa. Jännitys-venymäkäyrä päättyy oikealla tähän katkeamis­pisteeseen.
Luokittelu
alt=|thumb|340x340px|Hauraan ja venyvän  materiaalin jännitys-venymäkäyrät toisiinsa verrattuna. Käyrän alapuolelle jäävän alueen pinta-ala vastaa materiaaliin varastoitunutta energiaa. Jännitys-venymäkäyrän muodon perusteella materiaalit voidaan jakaa kahteen suureen ryhmään: venyviin ja hauraisiin materiaaleihin.
Sitkeät materiaalit
Venyviä materiaaleja ovat esimerkiksi rakenneteräkset ja monet muiden metallien seokset. Niille luonteenomainen piirre on nyyden kyky myötää tavanomaisissa lämpötiloissa.
Vähähiilisillä teräksillä jännitys ja venymä ovat varsin tarkoin suoraan verrannollisia tarkoin määritettävissä olevaan myötörajaan saakka. Tämä jännitys-venymäkäyrän lineaarinen osa vastaa kimmoista aluetta, ja sen suoran kulmakerroin on materiaalin kimmomoduuli eli Youngin moduuli. Monilla venyvillä aineilla kuten useilla metalleilla, polymeereilla ja kerameilla on niin ikään selvä myötöraja.
Myötörajan jälkeen käyrä usein alenee hieman, koska dislokaatiot siirtyvät pois Cottrellin atmosfääristä. Kun muodonmuutos jatkuu, jännitys kasvaa venytyskovenemisen vuoksi, kunnes saavutetaan materiaalin murtolujuutta vastaava kohta. Tähän saakka sauvan poikkipinta-ala pienenee tasaisesti Poissonin kontraktioiden vuoksi. Tämän pisteen jälkeen sauva alkaa kuroutua ja lopulta katkeaa.
Venyvien materiaalien kuroutuminen liittyy systeemin geometriseen epävakauteen. Materiaalin luonnollisen epähomogeenisuuden vuoksi siinä on usein alueita, joissa sen pinnalla esiintyy huokoisuutta. Silloin venyminen keskittyy näihin kohtiin, joissa sen vuoksi myös poikkipinta-ala tulee pienemmäksi kuin muualla. Niin kauan kuin venymä on murtolujuutta vastaavaa venymää pienempi, työkovuuden kasvaa nopeammin kuin poikkipinta-ala pienenee, minkä vuoksi tällä alueella muodonmuutoksia ei helposti tapahdu. Venymän kasvaessa työkovenemisen kasvu kuitenkin vähenee, niin että poikkpinta-alan pienemeninen keskittyy yhä enemmän niihin kohtiin, joissa se ennestäänkin on ollut pienempi kuin muualla. Täten syntyy kuroutuma, joka tulee yhä kapeammaksi, kunnes sauva lopulta katkeaa.
Venyvien materiaalien jännitys-venymäkäyrälle antaa hyvän likiarvon Rambergin-Osgoodin yhtälö
missä ε on sauvan suhteellinen venymä, σ siihen kohdistuva jännitys, E materiaalin kimmomoduuli, Sty sen murtolujuus ja n materiaalin kovenemista venytettäessä kuvaava eksponentti
missä (σ1, ε1) ja (σ2, ε2) ovat kaksi käyrän plastisella alueella olevaa pistettä.
Materiaalin sitkeydellä tarkoitetaan sitä, kuinka suuri työ on tehtävä siitä koostuvan kappaleen murtamiseksi eli minkä verran siihen tarvitaan energiaa. Sitkeyttä kuvaa jännitys-venymäkäyrän alle jäävän alueen pinta-ala eli jännityksen integraali venymän suhteen, onhan työ fysiikassa yleensäkin yhtä suuri kuin vaikuttavan voiman ja kappaleen kulkeman matkan tulo. Tässä tapauksessa matkaa vastaa kappaleen venymä eli sen toisen pään kulkema matka.
Hauraat materiaalit
Esimerkiksi betonilla ja hiilikuidulla ei ole selvää myötärajaa, eivätkä ne kuroudu venytettäessä. Sen vuoksi niillä vetolujuus on yhtä suuri kuin murtoluvuus. Monilla haurailla materiaaleilla kuten lasilla ei lainkaan esiinny plastisia muodonmuutoksia, vaan muodonmuutos pysyy murtumiseen saakka kimmoisena. Yksi hauraan murtumisen tuntomerkeistä on, että kaksi kappaleen murtuessa syntynyttä osasta voidaan asettaa toistensa viereen siten, että ne yhdessä muodostavat alkuperäisen kappaleen muotoisen kokonaisuuden, sillä kuroutumista ei ole missään vaiheessa tapahtunut. Joillakin materiaaleilla kuten betonilla vetolujuus on paljon pienempi kuin puristuslujuus, ja monissa teknisissä sovelluksissa niiden vetolujuuden voidaan katsoa olevan nolla. Lasikuidulla on suurempi vetolujuus kuin teräksellä, mutta tavallisella lasilla niin ei yleensä ole. Tämä johtuu materiaalin muodonmuutoksiin liittyvästä jännitysintensiteettitekijästä. Samasta materiaalista tehdyistä kappaleista suuremmalla muodonmuutoksetkin ovat suurempia. Yleensä köyden vetolujuus on aina pienempi kuin sen yksittäisten säikeiden vetolujuuksien summa.
Haaralammi (Ruovesi, Kaukola)
Haaralammi on Pirkanmaalla Ruovedellä Jäminkipohjan kylän lähellä sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Näsijärven–Ruoveden alueen (35.3) Paloveden alueella (35.32), jonka Pärjänojan valuma-alueeseen (35.325) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 114,1 metriä mpy.
Mika Ahola
Mika Ahola (13. joulukuuta 1974 Hämeenlinna, Suomi – 15. tammikuuta 2012 Barcelona, Espanja ) oli suomalainen endurokuljettaja. Hän voitti enduron maailmanmestaruuden viisi kertaa peräkkäin, E1-luokassa vuosina 2008 ja 2009, E2-luokassa vuosina 2007 ja 2010 , ja E3-luokassa vuonna 2011. Hän on lisäksi ollut seitsemän kertaa jäsenenä voitokkaassa Six-Days-endurojoukkueessa.
Ahola alkoi ajaa enduron maailmanmestaruussarjassa vuonna 1993. Vuonna 1996 hän oli ensimmäistä kertaa voittamassa Six-Days-joukkuekilpailua eli joukkueiden MM-kilpailua. Hän siirtyi TM:n tehdastalliin vuodeksi 1997 ja sijoittui 125-kuutioisten MM-sarjassa toiseksi. Seuraavana vuonna hän otti osaa 250-kuutioisten sarjaan kuten myös voitokkaaseen Six-Days-joukkueeseen. Vuonna 1999 hän sijoittui MM-sarjassa kolmanneksi ja oli jälleen voittamassa Six-Days-kilpailua. Vuonna 2000 hän sijoittui toiseksi 250-kuutioisten luokassa. Seuraavana vuonna hän vaihtoi italialaiseen VOR- moottoripyörämerkkiin ja alkoi ottaa osaa yli 500-kuutioisten nelitahtisten sarjaan.
Ensimmäisinä kahtena vuonnaan tässä sarjassa hän sijoittui toiseksi maailmanmestaruusluokassa. Vuonna 2003 hän sijoittui kolmannelle sijalle. Vuosina 2002–2004 hän oli myös voittamassa Six-Days-joukkuekilpailua. Kaudella 2004 hän vaihtoi Husqvarnaan ja sijoittui Enduron E3-luokassa neljänneksi, ja sama menestys jatkui myös kaudella 2005. Vuonna 2006 hän sijoittui toiseksi E2-luokassa Hondalla. Vuonna 2007 Aholasta tuli E2-luokan maailmanmestari voittaessaan puolustavan mestarin, Samuli Aron. Vuosina 2008 ja 2009 Ahola voitti Hondalla maailmanmestaruuden E1-luokassa.
Ahola voitti Päijänteen ympäriajon ennätykselliset kuusi kertaa vuosina 1993, 1995–1998 ja 2000.
Mika Ahola on voittanut Novemberkåsanin kaksi kertaa vuosina 1993 ja 1998. Vuonna 1993 voittaessaan Ahola oli siihen mennessä toinen ulkomaalainen, joka oli voittanut kilpailun. Edellisen kerran ulkomaalainen voitti Novemberkåsanin 1947. Tuolloin kisan voitti tanskalainen Josef Koch.
Ahola ilmoitti lopettamisestaan 1. tammikuuta 2012. Hän kuoli kaksi viikkoa myöhemmin barcelonalaisessa sairaalassa ajoharjoituksissa kaatumisesta seuranneen sisäelinvamman ja leikkauksen jälkeisiin komplikaatioihin.
Anni Uusivirta
Anni Uusivirta (s. 14. toukokuuta 1986) on suomalainen malli ja juontaja. Hänet valittiin vuoden 2011 Miss Suomen lehdistön ihannetytöksi. Uusivirta voitti Viidakon tähtöset -ohjelman ja toimi juontajana Tilt-ohjelmassa.
Uusivirta on toiminut lentoemäntänä Englannissa ja Abu Dhabissa.
Yksityiselämä
Uusivirta on seurustellut vuodesta 2016 lähtien brasilialaisen jujutsuvalmentaja Leandro Fidelesin kanssa ja asuu hänen kanssaan avoliitossa Dubaissa.
Dana Vollmer
Dana Whitney Vollmer (s. 13. marraskuuta 1987 Syracuse, New York) on yhdysvaltalainen uimari ja olympiavoittaja.
Ateenan olympialaisissa 2004 16-vuotias Vollmer sijoittui 200 metrin perhosuinnin finaalissa kuudenneksi ajalla 1.58,98. 4×200 metrin vapaauintiviestissä Vollmer oli mukana Yhdysvaltain joukkueessa, joka voitti olympiakultaa uudella maailmanennätysajalla. Viestijoukkue rikkoi 17 vuotta vanhan ME-ajan, joka oli vanhin voimassa ollut maailmanennätysaika. Hän voitti saman viestimatkan maailmanmestaruuden Melbournessa 2007. Muilla viestimatkoilla hän ui alkuerissä Yhdysvaltojen joukkueissa, jotka toisilla kokoonpanoilla saivat loppukilpailuissa hopeaa.
Vollmer saavutti Rooman MM-kilpailuissa 2009 hopeaa 4×200 metrin vapaauintiviestissä ja pronssia 200 metrin vapaauinnissa. Ensimmäisen henkilökohtaisen arvokisakultamitalinsa Vollmer saavutti Shanghain MM-kilpailuissa 2011 voitettuaan 100 metrin perhosuinnin ajalla 56,87 sekuntia. Lisäksi hän sai kultaa 4×100 metrin sekauintiviestissä ja hopeaa 4×100 metrin vapaauintiviestissä. Lontoon olympialaisissa 2012 Vollmer saavutti kultaa 100 metrin perhosuinnissa uudella maailmanennätysajalla 55,98. Hän voitti Lontoossa myös toistamiseen olympiakultaa 4×200 metrin vapaauintiviestissä, sillä Yhdysvaltojen joukkue otti voiton matkan loppukilpailussa ennen Australiaa. Kolmannen kultamitalinsa Lontoossa Vollmer saavutti 4×100 metrin sekauintiviestissä.
Barcelonan MM-kilpailuissa 2013 Vollmer saavutti kultaa 4×100 metrin sekauintiviestissä ja pronssia 100 metrin perhosuinnissa. Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 hän saavutti kultaa 4×100 metrin sekauintiviestissä, hopeaa 4×100 metrin vapaauintiviestissä ja pronssia 100 metrin perhosuinnissa.
Jevgeni Abalakov
thumb|Jevgeni Abalakov Jevgeni Mihailovitš Abalakov (, 17. helmikuuta 1907 Krasnojarsk, Venäjän keisarikunta – 24. maaliskuuta 1948 Moskova, Neuvostoliitto) oli neuvostoliittolainen vuorikiipeilijä. Hänet tunnetaan siitä, että hän kiipesi ensimmäisenä Qullai Ismoili Somonīn huipulle.
Elämä
Jevgeni Abalakov toimi sekä kuvanveistäjänä että vuorikiipeilijänä. Hän valmistui vuonna 1932 Moskovan taideinstituutista ja ryhtyi Neuvostoliiton kuvataiteilijoiden liiton jäseneksi.
Pik Stalinan lisäksi hän kiipesi yli 50 merkittävän vuoren huipulle, teki Pamirin ja Tienšanin alueilla tieteellistä tutkimusta ja kartoitti näitä alueita. Toisen maailmansodan aikana hän toimi asevoimissa vapaaehtoisena ja opetti sotilaille vuorikiipeilyä.
Viherjäkäläyökkönen
Viherjäkäläyökkönen (Victrix umovii) on harvinainen yökkösiin kuuluva perhoslaji.
Koko ja ulkonäkö
Etusiipien pohjaväri on oliivinvihreä. Siiven poikki kulkevat mustat sisempi ja ulompi poikkiviiru voimakkaasti aaltoilevina ja ulompi poikkiviiru lähestyy siiven takaosassa selvästi sisempää. Poikkiviirujen väliin jäävä alue on takaosasta huomattavan tumma ja lähellä siiven etuosaa poikkiviirujen väliin jäävät mustareunaiset, keskeltä vihertävät rengastäplä ja munuaistäplä. Aivan siiven tyvessä erottuu musta tyvipoikkiviiru ja siiven kärkiosa on tummanharmaa. Takasiivet ovat tummanruskeat ja niissä on kuunsirpin muotoinen keskitäplä. Imukärsä on lyhyt. Siipiväli 28–31 mm.
Levinneisyys ja lentoaika
Viherjäkäläyökkösen levinneisyysalue ulottuu Puolasta ja Ukrainasta Baltian läpi Viroon. Lisäksi Keski-Ruotsissa on pysyvä kanta ja myös Norjasta laji tunnetaan. Venäjällä levinneisyys ulottuu Uralille. Suomesta lajista on tavattu vain muutamia kymmeniä yksilöitä Ahvenanmaan, Varsinais-Suomen, Etelä-Karjalan ja Kainuun alueilta. Viimeisin havainto on Houtskarista vuodelta 1985 ja vuoden 2010 kansallisessa uhanalaisarvioinnissa laji on luokiteltu puutteellisesti tunnetuksi (DD). Perhoset lentävät Ruotsissa kesäkuun puolivälistä heinäkuun alkupuoliskolle.
Laji vaikuttaa lentävän pääasiassa vain parittomina vuosina.
Elinympäristö ja elintavat
Viherjäkäläyökköstä pidetään eräänä Euroopan harvinaisimmista perhoslajeista ja sen elintavat ovat huonosti tunnetut. Lajin elinympäristöjä näyttävät olevan vanhat ja lämpimät metsät, joiden puissa kasvaa runsaasti naavoja. Elinpaikan maaperä on moreenipitoista ja ohuelti sammaleen päällystämää. Laji lentää myöhään yöllä ja tulee valolle, mutta perhoset liikkuvat ilmeisesti enimmäkseen korkealla latvustoissa. Useimmiten yksilöitä on tavattu huomattavan lämpiminä öinä. Aikuisten perhosten surkastunut imukärsä ei sovellu ravinnonottoon, minkä vuoksi perhoset ovat lyhytikäisiä ja elävät ilmeisesti vain pari päivää. Kasvatusten perusteella naaraan munimat munat kuoriutuvat 20–25 päivän kuluttua ja toukkakehitys kestää kaksi vuotta. Toukka talvehtii kehräämänsä pienen pussin sisällä.
Metsätalous uhkaa lajin elinympäristöjä.
Bridgen pistelasku
Bridgessä on useita eri pelimuotoja, jotka eroavat toisistaan vain pistelaskun kannalta: robber, chicago, parikilpailu ja joukkuekilpailu. Chicagon pistelasku on yksinkertaisin ja toimii muiden laskentatyylien pohjana.
Chicago
Chicagossa pelataan neljä jakoa jakovuoron kiertäessä. Ensimmäisessä jaossa kaikki ovat vaarattomassa vyöhykkeessä, toisessa ja kolmannessa jakajan vastustajat ovat vaaravyöhykkeessä ja jakaja partnereineen vaarattomassa, ja neljännessä taas kaikki ovat vaaravyöhykkeessä. Trikillä tarkoitetaan kuuden ylittävää tikkien määrää, esimerkiksi kolme trikkiä hertassa, tai yksinkertaisesti 'kolme herttaa', tarkoittaa yhdeksää tikkiä hertta valttina.
Kotiinmenneestä sitoumuksesta saatavat pisteet (eli pelipisteet): Jos vastustajat ovat kahdentaneet sitoumuksen, nämä pisteet kaksinkertaistetaan. Jos sitoumus on vielä lisäksi vastakahdennettu, nämä pisteet yhteensä nelinkertaistetaan.
Täyspelibonus:
Ylitikeistä saatava bonus:
Slammibonus:
Insulttibonus:
Ei-kotiinmenneestä pietistä saatava rangaistus eli pietit:
Esimerkkejä:
Parikilpailulaskenta
Parikilpailulaskennassa vertaillaan jakoja parempi-huonompi-tyyliin, jossa ratkaisee vain onko tulos parempi, huonompi vai yhtä hyvä kuin muut tulokset. Tässä artikkelissa esitellään käsillä laskettavaa 4-2-0 laskentatyyliä, jossa yhden jaon minimipisteet ovat 0 ja maksimipisteet tulevat kaavasta (pöytien määrä-1)*2 ja muut pisteet menevät jakamattomina kahden välein. Jos kahdesta pöydästä tulee sama tulos, tuloslappuun merkataan molemmille tulosten keskiarvo (katso esimerkit). Nämä yhden pöydän tulokset lasketaan parikohtaisesti yhteen ja siitä muodostuu parien lopullinen tulos.
Imppilaskenta
Imppi- tai joukkuelaskenta toisin kuin parikilpailulaskenta keskittyy enemmän pisteiden suuruusluokkaan kuin tikkimäärään. Imppilaskennalla pelattaessa tärkeintä on siis täyspelien ja slammien löytäminen ja niiden pelaaminen kotiin. .
Joukkuekilpailu
Joukkuekisassa oman puolen parien tuloksia vertaillaan keskenään ja lasketaan erotus imppeinä. Impit lasketaan yhteen ja muutetaan ottelupisteiksi. Voittajajoukkueen ottelupisteet katsotaan ottelupistetaulukosta ja häviäjäjoukkueen pisteet saadaan vähentämällä voittajien pisteet kahdestakymmenestä. Ottelupisteiden laskemisen jälkeen joukkueet vertailevat tuloksensa keskenään ja tarkistavat ne tulosmonisteilta tai -taululta. Kun tuloksista on päästy yhteisymmärrykseen joukkueet voivat aloittaa mahdolliset muut ottelut.
Kun turnauksen kaikki ottelut on saatu pelattua, jokaisen joukkueen ottelupisteet lasketaan yhteen. Joukkue joka on kerännyt eniten pisteitä voittaa.
Esimerkki
Palmer Eldritch: Kolmesti merkitty mies
Palmer Eldritch: Kolmesti merkitty mies on Philip K. Dickin vuonna 1964 ilmestynyt tieteisromaani. Teoksen on suomentanut Likelle vuonna 1994 Arvi Tamminen.
Toni Kallela
Toni Kallela (s. 10. tammikuuta 1993 Oulainen) on suomalainen entinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä. Hän pelasi urallaan SM-liigaa Kalevan Pallossa, Tapparassa, Tampereen Ilveksessä, Porin Ässissä ja Vaasan Sportissa yhteensä 201 runkosarja- ja yhden playoff-ottelua tehopistein 33+51=84. Kallela pelasi urallaan myös Ruotsissa, Saksassa ja Tanskassa. Hän voitti kaudella 2017–2018 Herning Blue Foxissa koko Tanskan Metal Ligaenin piste- ja syöttöpörssin sekä tehotilaston. Kallela voitti siellä kauden päätteeksi hopeaa. Hän ilmoitti lopettaneensa pelaajauransa sopimuksettomana pelaajana vain 27-vuotiaana marraskuussa 2020, kun edellisenä keväänä tehty lonkkaoperaatio sekä koronaviruspandemia ajoivat Kallelan päätökseen.
Seuraura
Kallela on Nivala Cowboysin kasvatti. Hän siirtyi 13-vuotiaana Raahe-Kiekkoon, josta Kallela jatkoi C-juniori-ikäisenä kaudeksi 2007–2008 Laser HT:hen. Kauden 2008–2009 hän aloitti Oulun Kärppien C-junioreissa, mutta Kallela siirtyi sieltä kesken kauden Kalevan Palloon, jonka C-nuorten runkosarjan paras pistemies, maalintekijä ja syöttäjä hän oli tehoilla 12+20=32.
Kaudeksi 2011–2012 Kallela nostettiin kaksivuotisella sopimuksella KalPan SM-liigarinkiin. Hän pelasi kauden aikana SM-liigassa seitsemän runkosarja- ja yhden playoff-ottelun tehden yhden syöttöpisteen Joonas Riekkisen tekemään maaliin, joka syntyi Kallelan ensimmäisessä SM-liigaottelussa 21. syyskuuta 2011 vieraissa Saimaan Palloa vastaan. Hän sai ottelussa jääaikaa 9.28 minuuttia. Kallela pelasi KalPan miesten joukkueessa myös viiden ottelun verran harjoituskaudella European Trophy-turnauksessa. Suurimman osan kaudestaan hän pelasi kuitenkin KalPan A-nuorissa. Kallela voitti tehoilla 33+42=75 koko A-nuorten SM-liigan piste- ja syöttöpörssin ja palkittiin Kari Jalonen -palkinnolla. Hän myös jakoi HIFK:n Aki Kivelän kanssa maalipörssin voiton ja Arto Javanainen -palkinnon. Kallela voitti myös kevään 2012 pudotuspelien pistepörssin tehoilla 5+10=15. Hänet palkittiin kauden päätteeksi myös A-nuorten SM-liigan parhaana hyökkääjänä Saku Koivu -palkinnolla ja valittiin tähdistökentälliseen. Kallela valittiin myös A-nuorten SM-liigan tammikuun 2012 kuukauden pelaajaksi.
Kauden 2012–2013 kynnyksellä KalPa lainasi Kallelan Mestis-joukkue Savonlinnan Pallokerhoon. Lokakuussa 2012 hän siirtyi joukkueeseen uudelleen lainalle marraskuun maaottelutaukoon kestäneellä sopimuksella. Yhteensä Kallela pelasi SaPKossa kahdeksan ottelun tehden viisi syöttöpistettä. KalPan SM-liigajoukkueessa hän pelasi vähällä peliajalla 12 ottelua, kunnes Kallela siirtyi tammikuussa 2013 loppukauden kattavalla sopimuksella Ruotsin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla HockeyAllsvenskanissa pelaavaan Mora IK:hon.
Kaudeksi 2013–2014 Kallela siirtyi 2+1-vuotisella sopimuksella Tapparaan. Hän ei onnistunut vakiinnuttamaan paikkaansa SM-liigassa ja pelasi vain 14 runkosarjaottelua, vaikkakin Kallela onnistui kohtuullisin hyvin pelaamissaan otteluissa. Kallela teki niissä tehot 4+2=6. Hänen liigauransa avausmaali syntyi 10. lokakuuta 2013 Pelicansia vastaan. Kallela pelasi myös viisi ET-ottelua. Suurin osa hänen kaudestaan eteni lopulta lainalla Lempäälän Kisassa, jonka kolmanneksi paras maalintekijä Kallela oli 12 osumallaan Arttu Ilomäen kanssa. Hän ei kerännyt koko kauden aikana ainuttakaan jäähyminuuttia. Kaudella 2014–2015 Kallela pelasi Tapparassa viisi Mestarien liigan ottelua, mutta mahtui joukkueen SM-liigakokoonpanoon vain kahdessa ottelussa. Hän pelasi pääosan kaudestaan lainalla LeKissä ollen joukkueen paras maalintekijä ja toiseksi paras pistemies Miikka Männikön jälkeen tehoilla 12+12=24, kunnes Kallela siirtyi tammikuussa 2015 loppukauden kattavalla sopimuksella Tampereen Ilvekseen.
Kallela siirtyi kaudeksi 2015–2016 1+1-vuotisella ja syyskuun 2015 loppuun asti kestävän try-outin sisältävällä sopimuksella Porin Ässiin. Hän sai koejakson päätteeksi jatkosopimuksen. Kallela pelasi ensimmäisen kokonaisen kautensa SM-liigassa ja teki 57 runkosarjaottelussa tehot 8+9=17. Hän sai syyskaudella vastuuta myös Ässien kärkiketjuissa.
Lokakuussa 2016 Kallela siirtyi try-outille Saksan toiseksi korkeimmalle sarjatasolle DEL2-liigaan Eispiraten Crimmitschaun riveihin oltuaan alkukauden ilman sopimusta. Kallela pelasi siellä kolme ottelua, mutta hän jäi ilman jatkosopimusta ja siirtyi pian tämän jälkeen loppukauden 2016–2017 kattavalla sopimuksella Tanskan Metal Ligaenin Herning Blue Foxiin. Kallela oli joukkueen kolmanneksi paras pistemies tehoilla 13+18=31. Hänen kautensa päättyi kuitenkin runkosarjan lopulla loukkaantumiseen. Heinäkuussa 2017 Kallela teki Herningin kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen. Kaudella 2017–2018 hän voitti tehoilla 25+39=64 koko Metal Ligaenin pistepörssin sekä jakoi syöttöpörssin voiton Aalborg Piratesin Julian Jakobsenin kanssa. Kallela voitti myös liigan tehotilaston lukemalla +28. Hän voitti myös pudotuspelien piste- ja syöttöpörssin tehoilla 7+16=23. Kallela voitti kauden päätteeksi hopeaa ja hänet valittiin Metal Ligaenin tähdistökentälliseen.
Kaudeksi 2018–2019 Kallela palasi SM-liigaan ja siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Vaasan Sportiin. Hän teki läpimurtonsa SM-liigassa ja oli joukkueen toiseksi paras syöttäjä ja kolmanneksi paras pistemies tehoilla 11+31=42. Kallela voitti myös Sportin sisäisen tehotilaston lukemalla +14. Tammikuussa 2019 hän teki joukkueen kanssa 1+1-vuotisen jatkosopimuksen. Kaudella 2019–2020, 15. marraskuuta 2019 Rauman Lukkoa vastaan Kallela teki liigauransa ensimmäisen kypärätempun. Hän teki ottelussa Sportin kaikki maalit. Kallelan ensimmäinen osuma syntyi ylivoimalla ja kolmas ratkaisi joukkueelle 3–2-voiton jatkoajalla ajassa 62.41. Henrik Invenius valitsi hänet ottelun Alumnien tähtien ykköstähdeksi. Kesken kauden 2019–2020, siirtorajan kynnyksellä helmikuussa 2020 Kallelan sopimus Sportin kanssa purettiin, kun joukkue oli sarjataulukossa viimeisenä ja Kallelalle avautui mahdollisuus siirtyä ulkomaille. Seuraavana päivänä hänen vahvistettiin siirtyvän loppukauden kattavalla sopimuksella Ruotsin SHL-liigan Skellefteå AIK:hon.
Marraskuussa 2020 Kallela ilmoitti omalla Twitter-tilillään lopettavansa pelaajauransa. Hänen päätöksensä taustalla oli edellisenä keväänä tehty uran toinen lonkkaoperaatio sekä koronaviruspandemia, mikä vaikeutti Kallelan saavan sopimusta. Hän kertoi samalla aloittavansa myyntineuvottelijana Kuopion OP Kodilla.
Maajoukkueura
Kallela pelasi alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2011. Hänet valittiin Ruotsia vastaan pelatun alkulohkon ottelun päätteeksi Suomen ottelun parhaaksi pelaajaksi. Yhteensä Kallela pelasi 20 nuorten ja 22 poikien maaottelua.
Pelityyli
Elite Prospects -sivuston Ulf Anderssonin mukaan Kallela oli vauhdikas hyökkääjä, jolla oli hyvä työmoraali. Sportin urheilutoimenjohtaja Markus Jämsän mukaan hän oli taitava pelaaja ja nopea luistelija, joka pystyi sekä maalintekoon että järjestämään paikkoja muille.
Muuta
Kallelan isoveli Niko on uransa lopettanut jääkiekkoilija, joka pelasi KalPan SM-liigajoukkueessa hyökkääjänä kaksi ottelua kaudella 2010–2011. Veljesten isä Martti Kallela pelasi omalla urallaan SM-sarjaa hyökkääjänä Oulun Kärpissä ja Rauman Lukossa 1960- ja 1970-luvuilla.
Hietahait
Hietahait (Odontaspididae) on valtamerissä tavattava sillihaikaloihin kuuluva kalaheimo.
Lajit
Hietahailajien fossiileista vanhimmat on ajoitettu myöhäisliitukaudelle. Yksi tällainen suku on Eugomphodus. Nykyään heimossa elää kolme tai neljä lajia, jotka jaetaan kahteen sukuun, joihin molempiin kuuluu myös vain fossiileina tunnettuja lajeja. Suvut ja lajit ovat:
Hietahaiden lajien määrästä on ollut pitkään epäselvyyttä. Lisäksi Carcharias- ja Odontaspis-sukujen lajien arvellaan eriytyneen toisistaan jo liitukaudella ja joskus hietahai luetaan kuuluvaksi omaan heimoonsa Carchariidae.
Anatomia
Hietahait ovat suurehkoja ja tukevarakenteisia haita. Suurin laji on mustahietahai, joka voi kasvaa 4,1 metriä pitkäksi. Muutkin lajit saavuttavat yli kolmen metrin pituuden. Lajeilla on kaksi samankokoista selkäevää ja pyrstöevä on melko pitkä ja epäsymmetrinen. Hietahailajien peräevä on selkäevien kokoinen. Hietahaiden silmät ovat melko pienet ja suu suuri ja hampaat pitkät. Hammasrivejä on molemmissa leuoissa alle 60.
Hietahait ovat ovovivipaarisia ja poikaset voivat syödä hedelmöittymättömiä munasoluja tai hitaammin kehittyneitä sisaruksiaan ollessaan naaraan kohdussa. Yleensä poikasia syntyy kaksi.
Levinneisyys ja elintavat
Hietahaiden heimon lajeja tavataan laikuttaisesti Atlantin, Intian valtameren ja Tyynenmeren lämpimillä ja lauhkeilla alueilta. Ne elävät rannikkoseuduilla ja erityisesti ruskohietahai myös avomerellä. Niitä on tavattu pintavesistä aina 1 600 metrin syvyyteen.
Hietahait ovat melko hitaita, mutta aktiivisia uimareita. Niiden ravintoa ovat luukalat, nilviäiset ja pohjien äyriäiset.
Hietahait ja ihmiset
Hietahaiden lajit ovat melko rauhallisia, mutta hietahain tiedetään hyökänneen myös uimareiden kimppuun, kun se on tuntenut olonsa uhatuksi. Hietahait ja mustahietahait ovat suosittuja urheilukalastuksen kohteita ja niitä kalastetaan myös ravinnoksi, mutta ne eivät ole yhtä tärkeitä kuin monet muut hait. Hietahaita pidetään myös yleisöakvaarioissa.
Sebastián Coates
Ura
Coatesin ura alkoi uruguaylaisessa Nacionalissa. Hän nousi edustusjoukkueeseen 2009, minkä jälkeen hän voitti seurassa muun muassa kaksi mestaruutta ja hänet valittiin Uruguayn pääsarjan parhaaksi pelaajaksi. Elokuussa 2011 Coates siirtyi englantilaiseen Liverpooliin noin 7 miljoonan punnan siirtosummalla.
Coatesin loukkaannuttua maajoukkuepelissä hänet lainattiin kasvattajaseuraansa Nacionaliin vuoden 2014 tammikuussa. Kauden 2014–2015 hän oli lainassa Sunderlandissa. Heinäkuussa 2015 Coates siirtyi virallisesti Sunderlandin riveihin nelivuotisella sopimuksella. Siirtosummaa ei julkistettu.