cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Camembert
Calvados-camembert
Calvados camembert on calvados’illa maustettua camembert-juustoa, jota myös valmistetaan Ranskan Normandiassa. Kyseessä on hyvin voimakasarominen, hedelmäisenmakuinen juusto, joka on maakunnan todellinen erikoisuus.
Parhaat nautinta-ajat, juuston rakenne ja koko ovat samat kuin muissakin camembert-juustoissa.
Suomen lasiteollisuuden historia
Suomen lasiteollisuuden historia sai alkunsa vuonna 1681 ja Suomen vanhin edelleen toimiva lasitehdas on perustettu vuonna 1881. Seuraavassa tarkastellaan lasinvalmistuksen historiaa Suomessa.
Lasiteollisuuden alku Suomessa
Uudenkaupungin lasitehtaan, joka oli ensimmäinen lasitehdas myöhempää Suomea vastaavalla alueella, perusti ruotsalainen Gustav Johan Jung vuonna 1681. Jung omisti lasitehtaan Tukholmassa, mutta siirsi sen toimintavaikeuksien takia Ruotsi-Suomen etäisen maakunnan rannikkotaajamaan Uuteenkaupunkiin. Ammattitaitoisen työvoiman hän toi mukanaan Tukholmasta, sillä Suomessa sellaista ei ollut. Uudenkaupungin tehtaassa ryhdyttiin valmistamaan pulloja, kristalli­esineitä ja ikkunalasia. Tehdas toimi vain neljä vuotta, sillä tuotteille ei ollut kylliksi kysyntää. Esimerkiksi ikkunalasi kuului tuolloin vielä ylellisyystavaroihin kaupungeissakin. Lisäksi toimintaa vaikeuttivat omistajan ja puhaltajien väliset riidat. Niitä ratkottiin oikeudessa saakka. Lopulta Uudessakaupungissa syttyi tulipalo vuonna 1685. Se tuhosi suuren osan kaupungista, mukana myös Jungin lasitehtaan.
Lasitehdas emämaan tarpeisiin
Kului yli 60 vuotta ennen kuin lasiteollisuus pääsi Suomessa pysyvästi alulle. Elintaso ja kulutustottumukset muuttuivat, ja varsinkin ikkunalasin kysyntä kasvoi. Ruotsin teollisuustoimintaa valvovat viranomaiset eivät mielellään antaneet lupaa perustaa lasitehdasta emämaan maaperälle, sillä he olivat huolissaan metsävarojensa ehtymisestä. Metsävaroja tarvittiin rautateollisuutta varten. Myös lasiteollisuus tarvitsi suuret määrät polttopuuta, joten viranomaiset käänsivät katseensa valtakuntansa laita-alueelle, metsäiseen Suomeen.
Tukholmalainen Jakob Reinhold De Pont (Depong) ryhtyi suunnittelemaan lasitehtaan perustamista Suomeen. Ruotsi tarvitsi lasiteollisuutta ja tuki Depongia monin tavoin. Muun muassa polttopuiden saanti turvattiin hänelle siten, että hän sai Somerolle suunnittelemaansa tehdasta varten kuusi autiotilaa. Vuonna 1748 sai Suomen toinen lasitehdas, Åvikin lasitehdas Somerolla, perustamislupansa eli privilegion. Åvikin toiminta lähti vilkkaasti käyntiin. Lasituotteiden kysyntää ennakoi muun muassa vuoden 1747 valtiopäivillä esitetyt useat valitukset, jotka koskivat ikkunalasin puutetta.
Ikkunalasi yleistyi hitaasti
Ikkunalasia tarvittiin tuolloin lähinnä Ruotsissa, jonne lähes koko tuotanto vietiin. Ikkunalasin käytön omaksuminen Suomen talonpoikaisrakennuksiin oli alkuun hidasta, sillä lasi oli ainoa rahalla ostettava rakennusmateriaali: kaiken muun talon tekoon tarvittavan rakentaja sai luonnosta ja jalosti itse. Vähitellen lasi-ikkunasta kuitenkin tuli muotiuutuus, jonka kaupungista rakentamisen mallia hakeva talonpoika omaksui siinä missä ulkolaudoituksen, punamaalin tai savupiipun. Ikkunat olivat alkuun pieniruutuisia, mutta koko kasvoi sitä myöten, kun omaksuttiin vaikutteita isoja ikkunoita suosivasta kustavilaisesta rakennustyylistä. Pohjoinen ilmastomme synnytti pian uuden käytännön tarpeista lähtevän idean: tuplaikkunat eli erilliset sisäpuitteet, joiden avulla lämpö pysyy sisällä paremmin. Ei siis aivan yllättävää, että ikkunalasin puute tuli esiin valtiopäivilläkin.
Åvikin lasitehdas sai toimia ilman kilpailua kolme vuosikymmentä, kunnes Suomeen perustettiin neljä uutta lasitehdasta: Mariedal Sipooseen 1779, Tuorsniemi Ulvilaan 1781, Nyby Ouluun 1783 ja vuonna 1793 Nuutajärven lasitehdas Urjalaan. Edellytyksinä lasitehtaiden toiminnalle olivat vilkastunut rakentaminen ja sen seurauksena edelleen kasvanut ikkunalasin tarve. Paloviinan kotipoltto-oikeus puolestaan lisäsi pullojen tarvetta, puutarhaviljelyn leviäminen edisti säilöntätölkkien menekkiä, ja maidon käsittelyssä lasi oli uusi, hygieeninen astiamateriaali.
Nuutajärven jälkeen Suomeen on perustettu useitakin lasitehtaita, jotka ovat toimineet eri pituisia ajanjaksoja. Nuutajärven lasitehdas lopetti toimintansa vuonna 2014.
Angelika Hellmann
thumb|Angelika Hellmann Angelika Keilig (o.s. Hellmann, s. 10. huhtikuuta 1954 Halle) on entinen itäsaksalainen telinevoimistelija ja olympiamitalisti.
Hellmann saavutti Münchenin 1972 olympialaisissa hopeaa telinevoimistelun joukkuekilpailussa. Hän keräsi kuudesta itäsaksalaisesta kolmanneksi parhaat pisteet. Henkilökohtaisessa moniottelussa hän sijoittui kuudenneksi 75,550 pisteellä jääden 1,3 pisteen päähän mitalisijasta. Permannolla hän sijoittui viidenneksi 19,100 pisteellä ja nojapuilla kuudenneksi 19,200 pisteellä.
Hellmann saavutti Minskin EM-kilpailuissa 1971 pronssia nojapuilla. Hän voitti Lontoon EM-kilpailuissa 1973 kultaa hypyssä tasapistein neuvostoliittolaisen Ljudmila Turištševan kanssa. Nojapuilla hän saavutti hopeaa. Varnan MM-kilpailuissa 1974 hän saavutti pronssia moniottelussa.
Hellmann toimi aktiiviuransa jälkeen voimistelu- ja fitnessvalmentajana. Hänen isänsä oli Itä-Saksan Olympiakomitean varapuheenjohtaja Rudi Hellmann.
Redaktiokritiikki
Redaktiokritiikki on kriittinen raamatuntutkimuksen metodi. Redaktiokriittinen metodi arvioi Raamatun kirjoittajia lähdeaineiston muokkaajina. Redaktiokritiikki eroaa muotokritiikistä siten, että se ei tarkastele erilaisia kerronnallisia osia löytääkseen alkuperäisen muodon, vaan keskittyy siihen, kuinka redaktori on hahmottanut ja muovannut kerrontaa tuodakseen esiin teologisia päämääriään.
Redaktiokritiikissä tutkitaan niitä tapoja, joilla Raamatun kirjan kirjoittaja on toimittanut teoksensa. Siinä kiinnitetään huomiota siihen, miten lyhyet kertomukset on koottu yhteen. Useimmiten redaktiokriittisen tutkimuksen tavoitteena on antaa selitys, miten evankelista on hyödyntänyt traditiota tuodakseen esille oman teologisen painotuksensa. Redaktiokritiikki on nuorin raamatuntutkimuksen perusmenetelmistä. Reflektoitu redaktiokriittinen metodi syntyi 1950-luvun keskivaiheilla.
Lorenzo Magalotti
thumb|Ruotsalainen sauna. Lorenzo Magalottin matkakirjasta Ruotsiin (1674, käsikirjoitusta säilytetään Firenzessä). Lorenzo Magalotti (1637 Rooma – 1712 Firenze) oli italialainen diplomaatti ja kirjailija.
Magalotti vieraili Ruotsissa vuonna 1674. Hänen käsikirjoituksensa Notizie di Svezia ilmestyi nimellä Sverige under år 1674 vuonna 1912 ja kirjankustantamo Rediviva julkaisi sen uudelleen 1986. Magalotti oli tuohon aikaan Firenzen suurherttuan Cosimo de Medici III (1642-1723) diplomaatti. Hän matkusti kaikkialla Euroopassa ja tarjoaa kirjassaan monipuolisen kuvauksen Ruotsin tilanteesta. Kirjassa on kuvituksena runsaasti laveerauksia, jotka kuvaavat Ruotsia sen suurvalta-aikana.
Francisco Javier Vergara y Velasco
Francisco Javier Vergara y Velasco (1860–1914) oli kolumbialainen maantieteilijä, kartanpiirtäjä ja historioitsija.
Markku Arantila
Arantila palkittiin Eduskuntatalon lisärakennuksen taidekilpailussa. Vuonna 2007 hänen 54 metriä pitkä temperamaalauksensa Kulkijat sijoitettiin lisärakennuksen ja Eduskuntatalon väliseen yhdyskäytävään.
Arantila on toiminut opetustehtävissä useissa eri taiteen alan oppilaitoksissa. Vapaan taidekoulun lisäksi hän on toiminut muun muassa Taideteollisessa korkeakoulussa ja Oriveden Opistossa.
Aulikki Junna
Aulikki Kaarina Junna (o.s. Pihlajamäki) (s. 26. marraskuuta 1944 Helsinki) on uransa lopettanut suomalainen pesäpalloilija.
Aulikki (Likki) Junna pelasi seitsemän kautta mestaruussarjassa Pallo-Tovereiden joukkueessa saavuttaen Suomen mestaruuden 1965 ja 1966 ja suurkisamestaruuden 1966. Vuonna 1962 Likki valittiin Seinäjoen Urheilijain parhaaksi naisurheilijaksi.
Kolmas mestaruus tuli Maila-Jussien joukkueessa 1977. Itä–Länsi-otteluita Junnalle kertyi neljä kappaletta.
Cathedral
Cathedral on doom metal -yhtye Englannista. Sen perusti Napalm Death -yhtyeen entinen laulaja Lee Dorrian. Yhtyeen tyyli on vuosien saatossa muuttunut alkuaikojen hitaasta doom metallista enemmän stoner rock -tyyliin.
John H. Jones
John H. Jones (Joulukuu 1873 – 27. joulukuuta 1955) oli brittiläinen jalkapalloilija. Hän kuului maalivahtina Upton Park -joukkueeseen, joka voitti kultamitalin vuoden 1900 kesäolympialaisissa Pariisissa.
Wiener Philharmoniker
pienoiskuva|Kultainen Philharmoniker-kolikko Wiener Philharmoniker on Itävallan rahapajan (Münze Österreich AG) lyömä bullion-kolikko. Kolikko on nimetty Wienin filharmonikot-sinfoniaorkesterin mukaan ja siitä lyödään kultaista,platinaista ja hopeista versiota. Kultakolikko laskettiin liikkeelle 1989. Kolikon tunnus- eli kruunapuolella on kuvattu Wienin Musikverein-konserttisalin urut, ja taustapuolelle on kuvattu orkesterin soittimia. Toisin kuin esimerkiksi krugerrandi, se ei ole kultaseosta vaan puhdasta 24 karaatin kultaa. Kolikon nimellisarvo oli alkujaan 2000 Itävallan šillinkiä, Itävallan siirryttyä euroon sen nimellisarvoksi määriteltiin €100. Ensimmäinen kolikko oli yhden unssin (31.103 grammaa) painoinen mutta siitä on lyöty myös pienempiä versioita aina 1/24-unssin kokoon asti. Vuonna 2008 laskettiin liikkeelle hopeinen kolikko, nimellisarvoltaan 1.5 euroa, ja 2016 platinakolikko. Kolikot ovat laillinen maksuväline Itävallassa, mutta muiden bullion-kolikoiden tapaan niiden todellinen arvo on niiden sisältämän metallin myyntihinta.
Philharmoniker on yksi maailman suosituimmista sijoituskolikoista: Kultainen Philharmoniker on useina vuosina ollut maailman eniten myyty kultainen bullion-kolikko, ja hopeista kolikkoa on myyty joka vuosi useita miljoonia.
Sfinxen
Sfinxen on Skandien Lyngsalpenen osassa sijaitseva vuorenhuippu Tromssan kunnassa, Norjassa. Huipun korkeus merenpinnan tasosta on 1 285 metriä. Lähellä koillissuunnassa sijaitsee Nállangáisin korkein 1 595-metrinen huippu ja lounaassa Ellendaltindenin 1 345 metriä korkea huippu. Sfinxenin itäpuolella sijaitsee jäätikkö, Steindalsbreen.
thumb|center|400px|[[Nállangáisi (vasemmalla) ja Sfinxen (oikealla) nähtynä Lakselvdalenista helmikuussa 2009.]]
Nestor
Nestor voi viitata seuraaviin:
Mumbo Jumbo
Mumbo Jumbo on suomalaisen pop accappellan pioneereihin kuuluva lauluyhtye, joka teki singlen vuonna 1992 ja albumin Selecta-levymerkille vuonna 1993. Myöhemmin ilmestyi lastenlevy Kantojen valtakunta omalle Mumbomusic-merkille. Levy perustuu Jan-Erik Anderssonin samannimiseen taideteokseen ja tarinaan. Mumbo Jumbo teki laajoja konserttikiertueita Suomessa, joista mainittakoon Baltic Jazz, Imatra Big Band Festival ja Pori Jazz. Porissa yhtye esiintyi Rauma Factoryn, Cotton Clubin ja Kirjurinluodon konserteissa amerikkalaisen lauluyhtyeen Manhattan Transfer kanssa. Mumbo Jumbo on kiertänyt ahkerasti maamme kouluja konserttikeskuksen järjestämissä konserteissa, jotka huipentuivat Yleisradion televisioidulle Musabusa-kiertueelle.
Yhtye vuorotteli How Many Sisters-lauluyhtyeen kanssa housebandinä Heikki Kahilan tuottamassa tv-viihdeohjelmasarjassa Pellit auki vuosina 1993–1994, Ohjelmasarjan kapellimestarina toimi Jari Puhakka. Monista muista tv-esiintymisistä mainittakoon Sing Sing Sing-ohjelmasarja, jonka tuottaja oli Matti Heinivaho. Lasten musiikkilevyltään Mumbo Jumbo on esittänyt kantolaulujaan kuten "Aurinkokarnevaalit" mm. Pikku kakkosessa.
Mumbo Jumbolla oli esityksissään usein mukana vieraileva naissolisti kuten Ami Aspelund, Marjatta Leppänen, Sonja Lumme, Heidi Kyrö, Honey B ja Merja Larivaara.
Yhtyeen jäsenet käyttävät taiteilijanimiä joiden taakse kätkeytyvät yhtyeen perustaja Ari Ainasoja, sekä Dick Holmström, Pette Rissanen, Kalle Karttunen ja Risto Ala-Kaila. Myöhemmin yhtye esiintyi yleensä kvartettina ja keikkavahvuuteen liittyivät laulajat Elie Forrester ja Il Mariachi ( Elias Aarnio ja Ilmari Pirttilä). Pääosan yhtyeen lauluista on säveltänyt ja/tai sovittanut Ari Ainasoja. Yhtye on "telakalla", mutta saattaa esiintyä yhä silloin tällöin.
Jazmín Chebar
Jazmín Chebar (s. 1973 Buenos Aires) on argentiinalainen vaatesuunnittelija. Häntä pidetään yhtenä maansa parhaista suunnittelijoista ja hän suunnittelee "sekä rentoja että muodollisia vaatteita ranskalaistyylisiin buotiquehin".
Kotimaahansa Chebar palasi vuonna 1997. Hän avasi oman liikkeensä ja kaksi vuotta myöhemmin uuden. Hän aloitti myös suunnittelemiensa vaatteiden viemisen Yhdysvaltoihin. Vuonna 1999 hänet kutsuttiin Pariisin muotiviikoille. Vuonna 2002 hän aloitti yhteistyön Claudio Drescherin kanssa tehdäkseen Chebarin tuotemerkistä kasvava ja merkki laadusta, yksilöllisyydestä ja eksklusiivisuudesta. Nykyään Chebar on maansa huippumerkki ja sillä on Argentiinassa 14 liikettä. Lisäksi liikkeitä on myös Boliviassa, Paraguayssa, Uruguayssa, Chilessä, Perussa ja Meksikossa.
René Grandjean
René Grandjean (s. 1872) oli ranskalainen jalkapalloilija. Hän pelasi Club Françaisille. Hän kilpaili vuoden 1900 kesäolympialaisissa Pariisissa, jossa hän kuului hopeaa saaneeseen joukkueeseen.
Jamesinlahti
Jamesinlahti on 443 kilometriä pitkä ja 217 kilometriä leveä merenlahti Hudsoninlahden eteläosassa Kanadassa. Lahti on pääsääntöisesti alle 60 metriä syvä. Vaikka lahti rajoittuu idässä Ontarion ja lännessä Québecin ja provinssiin, lahti kuuluu saarineen muun Hudsoninlahden tavoin Nunavutin territorioon. Lahden suurin saari on 3 002 (3 001) neliökilometrin laajuinen Akimiski Island.
Jamesinlahteen laskee useita suuria jokia kuten La Grande, Eastmain, Rupert, Broadback, Nottaway, Harricana, Moose, Albany, Attawapiskat ja Ekwanden, josta syystä lahden veden suolapitoisuus on Hudsoninlahden pääallasta alhaisempi. Lahteen virtaavat joet ovat suosittuja virkistyskohteita ja valuma-alueelle on rakennettu useita suuria vesivoimalaitoksia. Lahden rannoilla sijaitsee useita kyliä tai kauppapaikkoja, kuten Fort-George, Nouveau-Comptoir, Eastmain, Fort-Rupert, Lake River, Attawapiskat, Fort Albany, Moose Factory ja Moosonee, joka on samalla Ontario Northland Railwayn pohjoinen pääteasema.
Katriina Ranne
Katriina Ranne (s. 1981) on Noormarkusta kotoisin oleva, Lahdessa asuva kirjailija ja runouden suomentaja.
Jamesinlahti
Historia
Jamesinlahden löysi ensimmäisenä eurooppalaisena Henry Hudson, jonka johtama Hudsoninlahden retkikunta purjehti lahdelle vuonna 1610. Lahti on nimetty sitä vuonna 1631 tarkemmin tutkineen englantilaisen kapteenin ja tutkimusmatkailijan Thomas Jamesin mukaan.
Katriina Ranne
Ranne väitteli Lontoon yliopiston School of Oriental and African Studies -collegesta filosofian tohtoriksi keväällä 2011. Hänen väitöskirjansa käsitteli veden kuvaa modernissa swahilirunoudessa. Teos on julkaistu Suomen itämaisen seuran kustantamana. Maisterintutkintonsa (2006) Ranne teki Helsingin yliopistossa pääaineenaan Afrikan-tutkimus. Ranne on tutkimustyönsä takia viettänyt pitkiä aikoja Tansaniassa. Hän oli myös kolme kuukautta Uppsalassa Nordiska Afrikainstitutin väitöskirjastipendiaattina vuonna 2009.
Jamesinlahti
Historia
Merkittävässä määrin turkiskauppa ja -ansastus jatkuivat alueella aina 1940-luvun lopulle saakka, mutta Jamesinlahti oli menettänyt merkitystään turkispyynnin alueena jo Rupert Housen perustamisesta lähtien. Jamesinlahden satamien kautta kuitenkin kulkivat muun muassa ne britit, jotka perustivat Winnipegin kaupungin ja asuttivat Kanadan keskiosia aina Kalliovuorille saakka.
Katriina Ranne
Ranteen toinen kirja, runokokoelma Ohikulkijan tuoksu, ilmestyi helmikuussa 2014 Gummeruksen kustantamana. Kirjablogeissa teosta luonnehdittiin muun muassa "Palaseksi niin suurta kauneutta, että se tekee melkein kipeää."
Jamesinlahti
Maantiede
Jamesinlahden itärannat Québecissä muodostavat Kanadan kilven länsireunan. Maastonmuodot ovat pääasiassa kivikkoisia sekä taigametsien peittämiä kukkuloita. Länsirannan tunnusomaisia piirteitä ovat laajat tundra-alangon, jotka ovat Hudsoninlahden alangon jatke, ja jonka maaperä on pääasiassa muskegia. Suuri osa länsirannan alankoalueista kuuluu Polar Bear Provincial Parkiin.
Katriina Ranne
Ranne julkaisi Suomen ensimmäisen afrikkalaisen runouden antologian Korallia ja suolakiteitä vuonna 2015 Poesian kustantamana. Teos tarjoilee runoutta 900 vuoden ajalta ja sen runot ovat käännetty seitsemästä eri kielestä. Ranne sai kokoamastaan ja suomentamastaan antologiasta Ylen Kääntäjäkarhupalkinnon vuonna 2016. Antologiasta myönnettiin Ranteelle myös Villa Karon Pronssipantteri-palkinto.
Ihor Kolomoiskyi
Ihor Valerijovytš Kolomoiskyi (, s. 13. helmikuuta 1963, Dnepropetrovsk, Ukrainan SNT) on juutalaistaustainen ukrainalainen oligarkki. Hän on toinen Ukrainan suurimman liikepankin PrivatBankin omistajista; liikekumppanina on miljardööri Hennadi Boholjubov. Kolomoiskyin arvioidaan kuuluvan Ukrainan viiden varakkaimman miljardöörin joukkoon. Vuoden 2014 keväällä Forbes-lehti arvioi Kolomoiskyin varallisuudeksi 1,8 miljardia dollaria. Edellisvuonna toinen julkaisu oli arvioinut omaisuudeksi 3,5 miljardia dollaria.
Jamesinlahti
Maantiede
Sadat joet laskevat vetensä Jamesinlahteen. Alueen maanmuodostus antaa joille samankaltaiset piirteet: lähellä lahtea alankomailla joet ovat leveitä ja matalia, kun taas Kanadan kilven ylängöillä joet ovat kapeita ja vuolaita.
Katriina Ranne
Ranteen toinen romaani Miten valo putoaa ilmestyi vuonna 2017 Gummeruksen kustantamana. Pohjatarinana siinä on eläkkeellä olevan suomalaisen fyysikon ja lontoolaisen siivoojan kirjeenvaihto. Fysiikka on romaanissa varsin suuressa roolissa.
Jamesinlahti
Hannah Bay
Hannah Bay on Jamesinlahden eteläisin osa sekä Kesagami- ja Harricana River -jokien laskupaikka. Hannah Bayn pinta-alasta noin 238 neliökilometriä on suojeltu muuttolintujen pesimäpaikkoja suojaavalla asetuksella (Migratory Birds Convention Act of Canada). Suojelualue, Hanna Bay Bird Sanctuary, on myös kansainvälisesti merkittävä kosteikkoalue.
Ihor Kolomoiskyi
Miljardööri Kolomoiskyi on sekä Ukrainan, Kyproksen että Israelin kansalainen, jolla on Ukrainan yhteiskunnassa monia samanaikaisia rooleja. Maan suurimman liikepankin (PrivatBank) toisena pääomistajana hän voi olla ohjaamassa monien yhteiskunnallisesti tärkeän yrityksen toimintaa. Kolomoiskyi on myös seitsemää ukrainalaista tv-kanavaa hallitsevan viestintäyhtiö 1+1 median omistaja.
Terutomo Yamazaki
Terutomo Yamazaki (, s. 31. heinäkuuta 1947 Kōshū, Yamanashi) on japanilainen kamppailulajien kriitikko ja toimittaja, sekä entinen karateka ja potkunyrkkeilijä. Hän oli aktiiviurallaan Kyokushinin ensimmäinen Japanin mestari. Yamazaki julkaisi yhen singlen laulajana 1973, joka esitettiin Karate Master animesarjassa. Hän työskenteli myös mainostuottajana.
Alkuvuodet
Yamazaki syntyi nelilapsiseen perheeseen Yamaton kylässä, Yamanashin prefektuurissa. Hän kiinnostui karatesta high schoolissa ja vieraili lähimmällä dojolla Hachiōjissa. Yamazaki ei kuitenkaan ollut kiinnostunut kyseisestä karatetyylistä, jota Hachiōjissa opetettiin ja hän etsi jotain muuta. Hän löysi sittemmin mainoksen Kyokushinista, jonka dojo sijaitsi Ikebukurossa. Yamazaki vieraili Tokiossa asuneen siskonsa luona, jonka myötä hän ryhtyi harjoittelemaan Kyokushin karatea. Hänen vanhemmat olivat karaten harrastamista vastaan ja niinpä Yamazaki keksi tekosyyn halunneensa laulajaksi, jotta voisi matkustaa Tokioon. Kayo Studio piti lauluharjoituksia kahdesti viikossa, jonka vuoksi hän joutui matkustamaan muina päivinä salaa karateharjoituksiin. Yamazaki oli muihin harjoittelijoihin nähden pienikokoinen painaessaan vain 62 kg, jonka myötä hän harjoitti kehoaan työskentelemällä vanhempiansa maatilalla ja rakennusmiehenä saadakseen myös rahaa opintojaan ja karaten jäsenmaksuja varten.
Valmistuttuaan high schoolista Yamazaki muutti Tokioon, jossa hän jatkoi karaten harjoittelemista. Hän pääsi samalla opiskelemaan Nihonin yliopistoon maataloutta ja eläinlääketiedettä. Yamazaki keskittyi täysin karaten harjoitteluun ja osallistui vain iltaharjoituksiin kun päivisin hän keskittyi fysiikan kehittämiseen. Yamazaki ylennettiin suoraan valkovyöstä ruskealle ja saavutti mustan vyön 15. huhtikuuta 1967 vain kahden ja puolen vuoden harjoittelun jälkeen. Samana vuonna 10. lokakuuta Yamazaki saavutti 2. danin arvon.
Potkunyrkkeily
1969 tammikuussa eri televisiokanavat TBS, Nippon TV, TV Asahi ja TV Tokyo esittivät Japanissa suorana potkunyrkkeilyä. Eri televisioyhtiöt pyysivät osallistujia eri kamppailulajien tyylisuunnista, kuten TV Ashi pyysi thainyrkkeilijöitä osallistumaan tapahtumaan. Myös Ōyaman Kyokushin sai helmikuussa muiden tyylisuuntien tavoin kutsun ja hän valitsi tyylinsä edustajiksi Yamazakin, Yoshiji Soenon ja Hiroshi Oikawan. Ōyama perusti hetkellisesti potkunyrkkeilysalin Kyokushin Gym, jossa he harjoittelivat kaksi kuukautta ennen huhtikuussa alkavaa turnausta.
Yamazaki otteli ensi kerran kilpailumielessä potkunyrkkeilyn parissa. Japanissa potkunyrkkeily oli suosiossa televisiossa vuosina 1965–1975. Tuolloin otteluita näytettiin neljällä eri kanavalla TBS:llä, Nippon TV:ssä, TV Asahissa ja TV Tokyolla. Yamazaki voitti ensimmäisen ottelunsa ylemmän kevytsarjan thainyrkkeilijää Pisatan Ratokamorua vastaan tyrmättyään hänet potkulla toisen erän alussa. Yamazaki voitti myös toisen vastustajansa Kannan Pain ensimmäisen erän tyrmäyksellä lyönnein vain puolessatoista minuutissa. Ottelun jälkeen hänen vastustaja ei uskonut Yamazakin lyönnin kovuuteen ja protestoi väittämällä Yamazakilla olleen kivi nyrkkeilyhanskassa.
Voitettuaan 1969 ensimmäisen Japanin mestaruuden hänelle tarjottiin uutta potkunyrkkeilyottelua, joka järjestettiin seurakaverinsa Yoshiji Soenon kotikaupungissa, Tokorozawassa. Hän sai vastaansa Tadashi Sawamuran, joka oli moninkertainen Japanin potkunyrkkeilymestari. Kaksikon välista ottelua mainostettiin sanomalehdissä ottelun voittajan olleen vahvin ottelija, jonka meriittiä piti yllä Sawamura. Yamazaki onnistui voittamaan ottelun jo ensimmäisessä erässä tyrmäyksellä. Hän oli lopettaa potkunyrkkeilyn hetkellisesti keskittyäkseen toisiin Japanin mestaruuskisoihin, jonka jälkeen Yamazaki otteli pelkästään potkunyrkkeilyssä otellen yhteensä kymmenen ottelua joista hän voitti kaikki kahdeksan tyrmäyksellä.
Yamazaki perusti sittemmin 1972 Japanin opiskelijoiden potkunyrkkeilyliiton ja opetti lajia Nohonin yliopistolla.
Karateura
1970 Japanin mestaruuskisoissa mestaruuden vei tällä kertaa Kazuyuki Hasegawa, jolle Yamazaki hävisi loppuottelussa. Hän oli sitä ennen otellut Soenoa vastaan kahden jatkoerän verran, jonka Yamazaki voitti lyönnillä johtaneeseen tyrmäykseen. Hän lopetti kilpailemisen 1971 valmistuttuaan yliopistosta ja siirtyi työskentelemään elokuvayhtiölle.
Yamazaki palasi kilpakaraten pariin 1972 Japanin mestaruuskisoihin, jossa hän eteni välieriin saakka häviten Howard Collinsille. Tappion myötä Yamazaki otteli pronssiottelussa Tashikazu Satoa vastaan, jolle hän myös hävisi jääden turnauksessa neljänneksi.
Rannikkosavikka
Ulkonäkö ja koko
Rannikkosavikka on yksivuotinen, väriltään vaihtelevan vihreä kasvi, joka kasvaa 10–50 cm korkeaksi. Ainoastaan kasvin nuoret osat ovat jauhoisia. Varsi on kova, koheneva ja tyviosasta runsashaarainen. Väriltään varsi vaihtelee oliivinvihreästä sinertävänvihreään sekä on puna- tai vihreäraitainen. Lehtihangat ovat tavallisesti punaisia. Lehdet ovat varressa kierteisesti ja vaihtelevat väriltään sinivihreistä vihreisiin. Varren keskiosissa lehtilapa on tavallisesti muodoltaan puikeahko ja ehyt- tai hammaslaitainen sekä kooltaan 2–3 cm pitkä. Kukinto on muodoltaan tähkämäinen ja lähes lehdetön. Kukinnon sykeröt ovat tiheitä ja melko pieniä. Heteitä on tavallisesti viisi kappaletta. Suomessa rannikkosavikka kukkii elo-lokakuussa. Pähkylä on kehän muodostaman hedelmäverhiön suojaama. Musta siemen on vaaka-asennossa, 1–1,2 mm pitkä, ympärykseltään soikeahko, tylppäreunainen ja pinnaltaan sileä tai hieman säteen suuntaan uurteinen.
Terutomo Yamazaki
Kilpauran jälkeen
Yamazaki työskenteli hetken aikaa televisiomainostuottajana Chunichilla ja sittemmin toimittajana Daily Sportsille 1970- ja 1980-luvulla. Yamazaki oli myös Tokion sanomalehden puheenjohtaja.
Rannikkosavikka
Levinneisyys
Rannikkosavikka on kotoisin Kaakkois-Euroopasta ja Itämeren alueelta. Suomen lähialueilla lajia kasvaa vakituisena muun muassa Ruotsin Öölannissa. Suomessa rannikkosavikkaa ei esiinny vakituisena lajina, mutta sitä on tavattu muutamista Suomenlahden sekä Perämeren satamakaupungeista.
Katriina Ranne
Vuonna 2019 Ranne julkaisi dialogimuotoisen runokokoelman Nosta minut ja laske yhteen yhdessä newyorkilaisen Uche Ndukan kanssa. Teoksen kustansi Ntamo.
Rannikkosavikka
Elinympäristö
Rannikkosavikka kasvaa hiekkaisilla pelloilla, merenrannoilla, satamissa, ratapihoilla sekä joutomailla. Suomessa laji on hyvin harvinainen uustulokas, jota on tavattu tulokkaana satamissa.
Katriina Ranne
Kolmas romaani, Maa kuin veri, ilmestyy syyskuussa 2021, ja se on saanut inspiraationsa kirjailijan isoenon muutosta Argentiinan perukoille Colonia Finlandesaan 1900-luvun alkuvuosikymmeninä. Kustantaja on WSOY.
Ranne on julkaissut myös lehdissä ja antologioissa runoja sekä kolumneja. Hän toimi 13 sanomalehden yhteisen sunnuntaisivuston Sunnuntaisuomalaisen uutisrunoilijana 2016-2020.
Rannikkosavikka
Käyttö
Rannikkosavikka kelpaa muiden savikkalajien tapaan ihmisravinnoksi.
Katriina Ranne
Ranne on kirjoittanut lukuisia lehtiartikkeleita, erityisesti Nuori Voima -lehteen ja lahtelaiseen Etelä-Suomen Sanomiin. Tiede-lehdessä vuonna 2005 julkaistu juttu Afrikan sotahistoriasta voitti toisen palkinnon Tiede-lehden ja Suomen Tieteentekijöiden liiton järjestämässä tiedekirjoituskilpailussa. Ranteen englannista, swahilista ja norjasta suomentamia runoja on julkaistu Nuoren Voiman lisäksi mm. Kritiikki- ja Tuli & Savu -lehdissä. Hän on myös yhdistellyt runouttaan muihin taiteen lajeihin, erityisesti tanssiin ja videoihin. Hänen työryhmänsä voitti Lahden Runomaratonin kansainvälisen runovideokilpailun vuonna 2019. Hän on tehnyt yhteistyötä muun muassa lahtelaisen tanssija-koreografi Leena Keizerin kanssa.
Ranne on toiminut senior teaching fellow'na Lontoon yliopistossa opettaen swahilikirjallisuutta ja swahilin kieltä. Hän on myös vetänyt useita swahilinkielisen runouden käännöstyöpajoja Lontoossa toimivassa Poetry Translation Centressä, jonka toimintaan hän on osallistunut vuodesta 2004. Takaisin Suomeen muutettuaan Ranne on opettanut Helsingin yliopistossa afrikkalaista elokuvaa, afrikkalaista kirjallisuutta ja swahilia.
Ranne kuuluu helsinkiläiseen Luotaajat-kirjallisuusryhmään ja on tämän vuodesta 2002 toimineen ryhmän perustajajäseniä. Kulttuurin lisäksi Ranne harrastaa argentiinalaista tangoa sekä joogaa. Hän on myös intohimoinen teeharrastaja.
Porcupine
Porcupine tarkoittaa seuraavia asioita:
Killingholme Power Station
Killingholme Power Station nimellä kutsutaan kahta maakaasuvoimalaitosta East Haltonin ja North Killingholmen lähellä Pohjois-Lincolnshiressa. Kaksi teholtaan 450 MW yksikköä tuottavat yhteensä 900 MW.
Mikko Sisto
Mikko Johannes Sisto (22. maaliskuuta 1915 Ähtäri – 23. maaliskuuta 2005 Helsinki) oli suomalainen kenraaliluutnantti, jonka ura keskittyi Puolustusvoimien oppilaitosten ja sotilasläänien tehtäviin.
Sisto valmistui Kadettikoulun 20. kurssilta priimuksena 1938 sekä kävi sodan jälkeen Sotakorkeakoulun 1947. Hän aloitti uransa nuorempana upseerina Pohjan rykmentissä ja toimi talvisodassa 3. prikaatin adjutanttina ja komppanianpäällikkönä. Kadettikoulussa kouluttjana hän toimi sekä välirauhan aikaan että 1942–1944. Jatkosodan alussa 1941–1942 Sisto toimi erillisessä pataljoonassa komppanianpäällikkönä. Vuonna 1944 Sisto sijoitettiin JR 15:n esikuntapäälliköksi.
Vuonna 1945 Sisto toimi Satakunnan sotilasläänin esikunnassa toimistoupseerina. Sotakorkeakoulun jälkeen hän työskenteli toimistoesiupseerina Pääesikunnassa 1947–1954. 6. prikaatissa hän toimi pataljoonankomentajana 1954–1955. Seuraavaksi hän opetti Sotakorkeakoulussa 1955–1957. Kymen jääkäripataljoonan komentajuus oli vuorossa 1957–1958 sekä Porin Prikaatin komentajuus 30-4.1958-18.10.1958. Kadettikoulua Sisto johti vuodet 1958–1961. Osastopäällikkönä pääesikunnassa hän toimi 1961–1962. Sotakorkeakouluun hän oli sijoitettuna johtajana apulaisena 1962–1964 sekä johtajana 1964–1968. Savo-Karjalan sotilaslääniä Sisto komensi 1968–1970 sekä Pohjois-Suomen sotilaslääniä 1971–1974.
Ylennykset: vänrikki 1938, luutnantti 1940, kapteeni 1942, majuri 1944, everstiluutnantti 1955, eversti 1958, kenraalimajuri 1964, kenraaliluutnantti 1971.
Michael Gothard
Michael Alan Gothard (24. kesäkuuta 1939 Lontoo – 2. joulukuuta 1992 Hampstead) oli englantilainen näyttelijä, joka muistetaan parhaiten roolistaan hiljaisena kätyrinä Emile Leopold Locquena James Bond -elokuvassa Erittäin salainen (1981).
Varhainen elämä
Michael Gothard syntyi Lontoossa vuonna 1939. Hän matkusti ympäri Eurooppaa tietämättä mitä halusi tehdä elämässään. Hänellä oli useita työpaikkoja, mukaan lukien rakennustyömiehenä. Hän asui yhden vuoden Pariisissa Boulevard Saint-Michelillä Latinalaiskorttelissa. Hän oli jopa lyhyen aikaa mallina, koska hän oli pitkä, mutta hän ei tuntenut oloaan mukavaksi tässä ammatissa. Palattuaan Englantiin hän päätti ryhtyä näyttelijäksi.
Varhainen ura ja alkuja
Hän esiintyi läpi uransa monissa elokuvissa, mutta hän ei näytellyt päärooleissa. Hänet tunnettiin laajalti syvän ja voimakkaan äänensä ansiosta. Se olikin luultavasti yksi hänen tärkeimmistä ominaisuuksistaan. Hän aloitti uransa näytellen pieniä rooleja useissa TV-sarjoissa ja sitten muutamassa elokuvassa. Hänen ensimmäinen roolinsa oli eräässä scifi-sarjan Out of the Unknown jaksossa. Hänellä oli myöhemmin kuuluisa rooli brittiläisessä kauhuelokuvassa Huuto yössä (1970), jossa hän näytteli vaarallista sarjamurhaajaa. Hän teki yhden kaikkien aikojen ikimuistoisimmista takaa-ajokohtauksista. Elokuvassa näyttelivät myös Vincent Price, Peter Cushing ja Christopher Lee. Tästä elokuvasta alkoi hänen maineensa kummallisten henkilöhahmojen näyttelijänä.
Merkittäviä esiintymisiä
Yksi Gothardin merkittävimmistä esiintymisistä oli Ken Russellin kauhuelokuvassa Paholaiset (1971), jossa hänellä oli rooli fanaattisena noitavainoajana ja manaajana. Elokuvassa näyttelivät Vanessa Redgrave ja Oliver Reed. Hän näytteli myös tosielämän salamurhaajaa John Feltonia elokuvissa Muskettisoturien seikkailut (1973) ja Koston merkki (1974).
Hän on näytellyt historiallisissa elokuvissa ja brittiläisessä kuningas Arthurista kertovassa televisiosarjassa Arthur of the Britons (1972), jossa hänellä oli vakituinen rooli Kaina. Michael Gothard tunnetaan parhaiten roolistaan silmälaseja käyttävänä tappajana Emile Leopold Locquena James Bond -elokuvassa Erittäin salainen (1981). Hän ei sano sanaakaan koko elokuvan aikana. Eräässä kohtauksessa hän puhuu puhelimessa autossa, mutta ilman että keskustelua kuullaan. Hän tuli tunnetuksi suurelle yleisölle näytellessään salaperäistä konnaa. Muun muassa tätä roolia pidetään edelleen yhtenä hänen uransa tärkeimmistä, koska hänellä ei ollut mitään suuria rooleja sen jälkeen. Elokuvaohjaaja John Glen kuvaili häntä erittäin hyvänä ja vangitsevana näyttelijänä sekä hyvänä ystävänä.
Pitkäaikainen väheneminen
Hänen esiintyi myöhemmin pienissä rooleissa TV-elokuvassa Ivanhoe (1982) ja scifi-kauhuelokuvassa Tappava yhteys (1985). Sillä välin hän esiintyi erilaisissa TV-sarjoissa mukaan lukien Hammer House of Mystery and Suspense (1984) ja Minder (1985). Hän myös näytteli George Lusk TV-elokuvassa Jack the Ripper (1988), ja tämä olikin yksi hänen viimeisimpä esiintymisiään brittiläisessä televisiossa.
Hänen uransa oli laskussa sen jälkeen, ja hän teki lähinnä vähemmän säännöllistä työtä ja epäonnistuneita tuotantoja. Hän näytteli silloin tällöin pieniä rooleja elokuvissa kuten Kolumbus – seikkailijoista suurin (1992). Hänen viimeinen esiintymisensä oli TV-elokuvassa Frankenstein (1992).
Yksityiselämä ja kuolema
Hän kärsi vakavasta masennuksesta elämänsä loppupuolella, mutta sairauden yksityiskohtia ei tunneta tarkemmin. Se oli luultavasti pitkällä aikavälillä vähitellen yksinäisyyteen johtanut polku. Hän teki itsemurhan hirttäytymällä kotonaan 1992.
Carl Bernstein
thumb|Carl Bernstein Carl Bernstein (s. 14. helmikuuta 1944 Washington, D.C.) on yhdysvaltalainen journalisti ja kirjailija. Hän toimi The Washington Post -sanomalehden reportterina vuosina 1966–76 ja toi työtoverinsa Bob Woodwardin kanssa esille niin sanotun Watergate-murtoskandaalin, joka johti presidentti Richard Nixonin eroon. Bernstein sai yhdessä Woodwardin kanssa Watergate-uutisoinnistaan useita palkintoja, muun muassa arvostetun Pulitzerin vuonna 1973.
Bernstein jätti työnsä Washington Postissa vuonna 1976 toimiakseen itsenäisenä kirjoittajana. Hän on sittemmin julkaissut useita politiikkaa käsitteleviä kirjoja.
Kanttiaalto
thumb|300px|Erimuotoisia aaltoja. Kanttiaalto toinen ylhäältä.
Kanttiaalloksi (eli sakara-aalloksi tai neliöaalloksi) kutsutaan suorakulman muotoista aaltoa. Ideaalinen kanttiaalto vuorottelee säännöllisesti kahden tason välillä. Sitä käytetään esimerkiksi digitaalisissa laitteissa kellopulssina.
Matemaattisesti kanttiaalto voidaan toteuttaa esimerkiksi askelfunktioiden, kuten signum-funktion avulla, kuten sinifunktion eli siniaallon etumerkin avulla:
missä t on aika ja f on taajuus. Vaihtoehtoisesti voitaisiin käyttää myös yksikköaskelfunktiota.
Fourier-sarjana ideaalinen kanttiaalto voidaan kirjoittaa muodossa
thumb|350px|Kanttiaallon muodostaminen siniaaltojen summana (N on siniaaltojen lukumäärä). Epäjatkuvuuskohdissa on havaittavissa [[Gibbs-ilmiönä tunnettu ylilyönti, joka on noin 18 % eikä riipu siniaaltojen määrästä.]]
Steve Ludzik
Stephen ”Steve” Paul Ludzik (s. 3. huhtikuuta 1961 Etobicoke, Ontario) on kanadalainen jääkiekkoilija ja jääkiekkovalmentaja. Hän pelasi hyökkääjänä 424 NHL:n runkosarjaottelua pääasiassa Chicago Blackhawksissa vuosina 1981–1990 ja teki niissä yhteensä 46 maalia ja 93 syöttöpistettä. Ludzik työskenteli NHL-joukkue Tampa Bay Lightningin päävalmentajana 2000-luvun taitteessa. Lisäksi hän on toiminut kommentaattorina televisiossa ja kirjoittanut kirjan Been There, Done That.
Ennen NHL-uraansa Ludzik oli erittäin tehokas juniorikiekkoilija. NHL:n varaustilaisuudessa 1980 hänet varattiin koko tilaisuuden 28. pelaajana. Kaudella 1980–1981 Ludzik teki Ontario Hockey Leaguen Niagara Falls Flyers -joukkueessa yhteensä 142 tehopistettä 58 ottelussa. Pisteet koostuivat 50 maalista ja 92 syötöstä. Vuonna 2009 Flyersin kannattajat valitsivat hänet yhdessä Derek Sandersonin kanssa kaikkien aikojen Flyers-pelaajaksi. Tehokkaasta junioriurasta huolimatta Ludzik pantiin NHL:ssä taklaavaan rooliin. Kaudesta 1981–1982 hän vietti valtaosan AHL-joukkue New Brunswick Hawksissa, joka voitti tuolla kaudella Calder Cupin.
Vuonna 2012 Ludzik kertoi julkisuudessa sairastavansa Parkinsonin tautia, jonka syynä hän pitää jääkiekkouralla jatkuvasti saamiaan päähän kohdistuneita iskuja. Julkisuuteen tulon taustalla oli se, että taudista aiheutuneiden käden vapinan ja ajoittaisten puhevaikeuksien takia liikkeelle oli lähtenyt perättömiä huhupuheita, joiden mukaan Ludzikin ongelmat johtuivat alkoholismista.
Ludzik on naimisissa Mary Annin kanssa, ja heillä on kaksi poikaa.
Mikonkorpi
Historia
Mikonkorven alueen länsiosaan Sotakylään rakennettiin kaikkiaan 11 taloa 1940-luvun alussa sotainvalideille ruotsalaisin lahjoitusvaroin. Rakennukset sijoittuvat vapaasti rinnemaastoon. Myöhemmin alueelle on rakennettu piharakennuksia, laajennusosia sekä uusia asuinrakennuksia. Alueen perusluonne on kuitenkin säilynyt alueella Tokkakujan ja Hirvikadun välissä korttelissa 1713. Sotakylän omakotialue on maakunnallisesti arvokas kulttuuriympäristö.
Suomen 1. divisioona (1944–1966)
1. divisioona oli Suomen puolustusvoimien yhtymä, joka perustettiin jatkosodan päätyttyä, joukkojen siirtyessä rauhan ajan kokoonpanoon 5. joulukuuta 1944. Se lakkautettiin puolustusvoimien alueorganisaatiota uudistettaessa ja sen tilalle muodostettiin 1. heinäkuuta 1966 Pohjois-Suomen sotilasläänin esikunta.
Historia
Lapin sotatoimia johtanut III armeijakunnan esikunta muutettiin divisioonan esikunnaksi 5. joulukuuta 1944. Divisioonan esikunnan toimiminen Lapin sodan johtoesikuntana hidasti sen rauhan ajan kokoonpanoon siirtymistä ja samalla divisioonan alueella eli linjan Vaasa-Jyväskylä-Joensuu pohjoispuolella olleiden joukkojen sijoittamista. Lopulta rauhan ajan toimintaan siirtyminen veikin lähes kaksi vuotta. Vuonna toimintaa hidasti sotilaiden käyttäminen tukkitöissä.
1950-luvulla esikunta sai luotua Ristilammen ja Sarriojärven ampuma-alueet, mitkä mahdollistivat tehokkaan koulutuksen. Aluejärjestö alistettiin 1. maaliskuuta 1955 divisioonan komentajalle, jolloin esikunta sai myös valmistelutehtäviä ja sen toteuttamiseksi alueen eli Pohjois-Suomen ja Pohjanmaan sotilasläänit. Esikuntaan perustettiin järjestelytoimiston lisäksi operatiivinen osasto. Huolto järjestettiin myös uudelleen perustamalla huolto-osasto, joka sisälsi kaikki huoltoalat lukuun ottamatta taisteluvälinehuoltoa.
Sotilasläänien esikunnat lakkautettiin 1. kesäkuuta 1966 ja divisioonan esikunnasta muodostettiin uusi Pohjois-Suomen sotilasläänin esikunta ja sotilaspiirit siirrettiin sen alaisuuteen.
Bob Woodward
thumb|Bob Woodward vuonna 2016 Robert Upshur "Bob" Woodward (s. 26. maaliskuuta 1943, Geneva, Illinois) on yhdysvaltalainen Pulitzer-palkittu journalisti ja kirjailija sekä The Washington Post -sanomalehden varapäätoimittaja.
Elämä ja ura
Woodward varttui Chicagon esikaupungissa Wheatonissa. Hän luki Yalen yliopistossa historiaa ja englanninkielistä kirjallisuutta ja valmistui vuonna 1965. Työskenneltyään viisi vuotta tiedottajana hänet hyväksyttiin Harvardin lakikouluun. Hän ei kuitenkaan opiskellut juristiksi kuten isänsä vaan haki ja pääsi töihin The Washington Postiin toimittajaksi.
Woodward nousi pian maineeseen päästyään kollegansa Carl Bernsteinin kanssa presidentti Richard Nixonin eroon johtaneen Watergate-skandaalin jäljille. Toimittajakaksikon tutkiva journalismi toi The Washington Postille vuoden 1973 Pulitzer-palkinnon, ja heidän tapauksesta kirjoittamansa kirja Presidentin miehet nousi lukijalistojen kärkeen.
Woodward nimitettiin Postin varapäätoimittajaksi vuonna 1979. Woodwardin johtama toimittajaryhmä toi Postille vuonna 2002 jälleen Pulitzer-palkinnon artikkeleillaan edellisen vuoden syyskuun 11. päivän terrori-iskujen jälkiseurauksista.
Woodward tunnetaan myös lukuisista kirjoistaan, joiden aiheina ovat olleet kuuluisuudet näyttelijä John Belushista Washingtonin huippupoliitikkoihin ja Yhdysvaltain presidentteihin. Hänen kaksi uusinta kirjaansa kertovat kriittisesti presidentti Donald Trumpista.
Bryan Rust
Bryan Peter Rust (s. 11. toukokuuta 1992) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, joka pelaa NHL-seura Pittsburgh Penguinsissa.
Ura
Rust pelasi yliopistourallaan vuosina 2010–2014 Notre Damen yliopistossa, jossa teki pelaamissaan 161 ottelussa 97 tehopistettä. Viimeisenä vuotenaan hän oli varakapteeni. Rust oli mukana maailmanmestaruuden voittaneessa Yhdysvaltojen maajoukkueessa vuoden 2010 alle 18-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailuissa. Rust varattiin 80. pelaajana kolmannella kierroksella vuoden 2010 varaustilaisuudessa. Rust debytoi AHL:ssä Wilkes-Barre/Scranton Penguinsissa kaudella 2013–2014. NHL-debyyttinsä hän teki Pittsburgh Penguinsin paidassa 13. joulukuuta 2014 ottelussa Columbus Blue Jacketsia vastaan. Penguins hävisi ottelun rangaistuslaukauksilla. Hän teki ensimmäisen maalinsa NHL:ssä kaksi päivää myöhemmin 15. joulukuuta ohitettuaan Tampa Bay Lightningin maalivahti Evgeni Nabokovin.
Rust on pelannut NHL:ssä neljä kolmen maalin ottelua: joulukuussa 2016 Ottawa Senatorsia, joulukuussa 2018 Chicago Blackhawksia, maaliskuussa 2020 Ottawa Senatorsia ja maaliskuussa 2021 New York Islandersia vastaan.
Toukokuussa 2022 Rust teki Penguinsin kanssa kuusivuotisen jatkosopimuksen, jossa hänen vuosipalkkansa on 5,125 miljoonaa dollaria.
Perhe
Rustin isoveli Matt Rust on entinen AHL-pelaaja, joka pelasi Wilkes-Barre/Scranton Penguinsissa kaudella 2011–2012.
Kanasterot
Kanasterot (Asthenes) on orneerojen heimoon kuuluva lintusuku. Sukuun kuuluu 27 lajia.
Driver 3
Driver 3 (tyyliteltynä Driv3r) on Reflections Interactiven kehittämä ja Atarin julkaisema toiminta- ja kolmannen persoonan ammuntapeli, joka on kolmas osa Driver-pelisarjassa. Peli julkaistiin vuonna 2004 PlayStation 2:lle ja Xboxille vuonna 2004 ja seuraavana vuonna Microsoft Windowsille ja Game Boy Advancelle.
Driver 3:ssa on mahdollista ammuskella, kaahata autoilla ja ajaa myös veneillä, laivoilla ja moottoripyörillä. Pelaajan on myös mahdollista mennä asuntoihin, saada poliisit perään ja varastaa autoja. Driver 3 sisältää kolme eri kaupunkia: aurinkoinen Miami, vuoristoinen Nizza ja vanhanaikainen Istanbul. Jokaisessa kaupungissa on noin kymmenen tehtävää.
Pelissä on myös kätketty jokaiseen kaupunkiin Timmy Vermicelli -nimisiä hahmoja. Niitä on kymmenen kaupunkia kohti ja niiden etsiminen on eräänlaista ajan vietettä kaahailemisen ja räiskimisen ohella Take A Ride -pelimuodossa. Kun tapat jokaisesta kolmesta kaupungista kymmenen Timmyä, saat erilaisia modeja esim: jokaisella vastaan tulijalla on ase, Timmyt jahtaavat rekalla sinua ja ajoneuvot eivät mene rikki. Timmy Vermicellillä on molemissa käsissään kellukkeet. Tämä tekee pilkkaa Grand Theft Auto: Vice City pelin päähahmosta Tommy Vercettistä, joka ei osaa uida.
Aiheesta muualla
Driver (Spieleserie)
Erkki Vanninen
Erkki Petteri Vanninen (4. kesäkuuta 1925 Elimäki – 11. joulukuuta 2006 Tuusula) oli suomalainen pioneeriaselajissa palvellut upseeri ja kenraalimajuri.
Ylennyksen kenraalikuntaan Erkki Vanninen sai vuonna 1980.
Tarragona (maakunta)
Tarragona on maakunta Välimeren rannalla itäisessä Espanjassa Katalonian itsehallintoalueen eteläosassa. Sen rajanaapureita ovat Castellónin, Teruelin, Zaragozan, Lleidan ja Barcelonan maakunnat.
Maakunnan väkiluku on 791 693 (2017), joista noin viidennes asuu pääkaupungissa Tarragonassa. Muita tärkeitä kaupunkeja ovat Constantí, Reus, Falset, El Vendrell, Tortosa ja Amposta.
1848
Vuosi 1848 tunnetaan Euroopan hulluna vuotena. Ympäri maanosaa oli kumousliikehdintää.
Diego Córdoba
Diego Omar Córdoba (s. 28. tammikuuta 1979 Villa Constitución, Santa Fe, Argentiina) on entinen argentiinalainen jalkapalloilija. Hänen pelipaikkansa oli hyökkääjä.
Córdoba tuli suuren yleisön tietoisuuteen ensimmäistä kertaa vuonna 2000 pelatessaan Guatemalan pääsarjassa CD Marquensen riveissä. Kaudeksi 2002–03 hän siirtyi toiseen pääsarjaseuraan, Club Juventud Realtecaan, jossa hänen peliaikansa jäi kuitenkin vähäiseksi. Córdoba jatkoi uraansa Guatemalassa vielä vuoden verran toiseksi korkeimman sarjatason CD San Pedrossa. Vuonna 2004 hän palasi kotimaahansa Argentiinaan pelaamaan CA Argentino de Rosarioon, joka oli juuri noussut kolmanneksi korkeimmalle sarjatasolle Primera B Metropolitanaan. Kauden päätteeksi joukkue kuitenkin putosi pienimmän kerätyn pistekeskiarvon johdosta.
Vuonna 2007 Córdoba siirtyi Kakkosessa pelanneeseen Pallo-Iiroihin, jossa pelasi myös hänen entinen seuratoverinsa Juventud Realtecasta, Rian de Souza. Hän oli joukkueensa paras maalintekijä yhdeksällä maalillaan. Córdoban aika Suomessa jäi lopulta vain yhteen kauteen ja hän siirtyi Venezuelan pääsarjan kauden 2008 Clausura-osaksi Monagas SC:hen. Hän pelasi myös kauden 2009 Apertura-osion pääsarjaan nousseessa Yaracuyanos FC:ssä. Uransa viimeisiksi vuosiksi hän palasi Argentiinaan, jossa edusti neljännellä ja viidennellä sarjatasolla FC Ferro Carril Sudia.
Gitta Escher
thumb|Gitta Escher Gitta Escher (s. 18. maaliskuuta 1957 Nordhausen, Thüringen) on entinen itäsaksalainen telinevoimistelija ja olympiamitalisti.
Escher saavutti Montréalin 1976 olympialaisissa pronssia telinevoimistelun joukkuekilpailussa. Hän keräsi kuudenneksi parhaat henkilökohtaiset pisteet 77,60 ja oli itäsaksalaisista paras. Henkilökohtaisessa moniottelussa hän sijoittui kuudenneksi 77,750 pisteellä. Hypyssä hän sijoittui viidenneksi 19,550 pisteellä. Puomilla hän oli kuudes (19,275 p) kuten myös permannolla (19,450 p).
Escher ei saavuttanut urallaan henkilökohtaisia MM-mitaleja eikä EM-mitaleja.
Brie (juusto)
thumb|right|250px|Brie de Meaux -juustoa Brie-juustot ovat ryhmä ranskalaisia kypsytettyjä pehmeitä juustoja, jotka ovat peräisin Brien seudulta. Tyypillinen brie valmistetaan lieriönmuotoiseen muottiin, joka on halkaisijaltaan 18–35 cm. Juuston paksuus on noin 3–4 cm. Brien kuori on homeen muodostaman valkoisen nukan peittämä. Kuori homeineen on tarkoitettu syötäväksi. Juustomassa on kermanväristä ja pehmeää, kypsässä juustossa usein jopa valuvaa. Maku ja tuoksu vaihtelee miedosta melko voimakkaaseen, jossa voi olla häivähdys ammoniakkia.
Nimen Brie alkuperäsuoja
Nimet Brie de Meaux ja Brie de Melun on suojattu, joten niillä saa kutsua vain tietyillä alueilla Ranskassa valmistettuja juustoja. Pelkällä nimellä brie ei ole alkuperäsuojaa, joten myös muualla valmistettuja juustoja voidaan kutsua brie-juustoiksi.
Valmistus
Brie voidaan valmistaa joko pastöroidusta tai raakamaidosta. Juoksuttamisen jälkeen maito kaadetaan muottiin, jossa ylimääräisen nesteen annetaan valua pois vajaan vuorokauden ajan. Sen jälkeen juusto suolataan ja siihen istutetaan mikrobeja, kuten Penicillium candidum, Penicillium camemberti ja Brevibacterium linens. Brien annetaan kypsyä viileässä vähintään kolme viikkoa mutta joissain tapauksissa jopa vuoden ajan. Useimmat brie-tyypit ovat täysin kypsiä kuudesta kahdeksaan viikon ikäisenä.
Tomy
Tomy on japanilainen yritys, joka valmistaa monenlaisia lasten leikkikaluja. Yritys perustettiin vuonna 1924, ja se yhdistyi vuonna 2006 toisen japanilaisen leluyrityksen, Takaran, kanssa Takara Tomyksi. Tosin Japanin ulkopuolella käytetään yhä tuotenimeä Tomy. Yhtiön pääkonttori sijaitsee Tokiossa.
Yritys on myös valmistanut Tomy Tutor -mikrotietokonetta.
Frank Frost
Frank Frost oli yhdysvaltalainen jalkapalloilija, joka kilpaili vuoden 1904 kesäolympialaisissa Saint Louisissa. Siellä hän kuului maalivahtina St. Rose Parish -joukkueeseen, joka sai pronssia.
Goremageddon: The Saw and the Carnage Done
Goremageddon: The Saw and the Carnage Done on kolmas studioalbumi belgialaiselta death metal -yhtye Abortedilta. Se julkaistiin vuonna 2003 Listenable Recordsin kautta. Kaikkiin kappaleisiin, viimeistä lukuun ottamatta, on liitetty mukaan kauhu- ja sarjamurhaajateemallisia äänileikkeitä. Esimerkiksi kahdessa ensimmäisessä kappaleessa on äänileike elokuvasta Hellbound – Hellraiser II. Albumin nimiotsikolla viitataan Neil Youngin kappaleeseen Needle and Damage Done. Goremageddon taas on yhdistelmä sanoista gore ja Harmagedon. Muita julkaisuja on rajoitettu 500 kappaleen punainen LP-levy, jolta löytyy myös Carcass-cover Carnal Forge.
Kappaleet
Vuoden 2009 uudelleenjulkaisun bonuskappaleet
DC-universumi – alkuperäiset animaatioelokuvat
DC-universumi – alkuperäiset animaatioelokuvat on Warner Premier-, Warner Bros. Animation- ja DC Comics -yhtiöiden yhteistyöllä luotu suoraan DVD:lle julkaistavia elokuvia.
DC Comics, Warner Home Video, Warner Bros. Animation ja Emmy-palkittu tuottaja/animaattori Bruce Timm aloittivat tuotannon heinäkuussa 2006. Projektin ideana on luoda DC Comicsin sarjakuvien pohjalta animaatioelokuvia, joissa on mukana ylistettyjä sarjakuvien tekijöitä, käsikirjoittajia ja animaattoreita, sekä tunnettuja ja palkittuja näyttelijöitä. Warner Home Video toimii maailmanlaajuisena levittäjänä ja tarkoituksena on julkaista vähintään kaksi elokuvaa vuodessa.
Superman: Doomsday
Pääartikkeli: Superman: Doomsday