cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Gerard Sagredo
Gellért kanonisoitiin pyhimykseksi vuonna 1083 yhdessä Tapanin ja Imren kanssa, ja hän on yksi Unkarin suojeluspyhimyksistä. Hänet on haudattu Belvárosin seurakuntakirkkoon.
Muistomerkki
Paikalle, missä Gellért luultavasti murhattiin, pystytettiin muistomerkki vuonna 1904. Muistomerkissä on veistos, suihkulähde ja puoliympyrän muotoinen pylväikkö. Veistos kuvaa pyhää Gellértiä, joka pitää ristiä koholla oikeassa kädessään ja jonka jalkojen juureen on polvistunut kristinuskoon kääntynyt unkarilainen. Veistoksen on suunnitellut Gyula Jankovits ja pylväikön Imre Francsek.
Suuri salaisuus
Suuri salaisuus on Taikapeili-duon debyyttialbumi, joka julkaistiin vuonna 1994.
Levyltä löytyy muun muassa yhtyeen tunnetuin kappale "Jos sulla on toinen", josta tuli suuri radiohitti. Albumi on ylittänyt tuplaplatinalevyn rajan. Albumia on myyty yli 95 000 kappaletta.
Albumista on julkaistiin myös erikoispainos, joka sisälsi alkuperäisen albumin kappaleiden lisäksi muutamia remixversioita sekä Mamba-yhtyeen coverin "Mitä yhdestä särkyneestä sydämestä".
Aurel Aldea
Aurel Aldea (28. maaliskuuta 1887 – 17. lokakuuta 1949) oli romanialainen kenraali ja sisäministeri, joka toimi myös maan toisen maailmansodan jälkeisen kommunistien vastaisen vastarintaliikkeen johtohahmo. Aldea pidätettiin toimintansa johdosta vuonna 1946 ja hän kuoli saamansa pakkotyötuomion aikana vuonna 1949.
Elämäkerta
Aurel Aldea syntyi Slatinassa 28. maaliskuuta 1887. Hän opiskeli sittemmin sotilasopistossa Bukarestissa ja liityttyään armeijaan hän yleni nopeasti sotilasarvoissaan. Lopulta hänestä oli tullut yksi Romanian kuningas Mikaelin lähimmistä neuvonantajista.
Toukokuussa 1944 järjestettiin tapaamiinen kuninkaan ja marsalkka Ion Antonescun valtaa vastustaneen opposition välillä. Mukana tapaamisessa oli myös Aurel Aldea. Tapaamisen tarkoituksena oli sopia Romanian vetäytymisestä toisesta maailmansodasta ja välien katkaisu Romanian siihenastisen liittolaisen natsi-Saksan kanssa. Aldea oli mukana myös seuraavassa tapaamisessa 23. elokuuta samana vuonna, jonka aikana marsalkka Antonescu pidätettiin.
Antonescun vallastasyöksemisen jälkeen perustettiin kenraali Constantin Sănătescun johtama uusi hallitus, jonka sisäministeriksi Aldea nimitettiin. Aldea toimi sisäministerinä marraskuuhun saakka, jolloin hän sai toisen viran aluepuolustusjoukkojen komentajana. Aldea syrjäytettiin virastaan 24. maaliskuuta 1945. Hieman myöhhemmin hänestä tuli Romanian kommunistien vastaisen kansallisen vastarintaliikkeen (Mişcarea Naţională de Rezistenţă) johtaja. Järjestöön kuului myös aseellisia ryhmiä.
Aldea pidätettiin toukokuussa 1946 ja häntä syytettiin kommunistien vastaisen vastarinnan järjestämisestä. Syytteisiin kuului myös väärä syyte unkarilaisen separatismin tukemisesta. 18. marraskuuta 1946 Aldea tuomittiin loppuelämäkseen pakkotyöhön. Hän kuoli tuomionsa aikana sydänkohtaukseen Aiudissa 17. lokakuuta 1949.
Jason Schmidt
thumb|Jason Schmidt Jason David Schmidt (s. 29. tammikuuta 1973 ) on yhdysvaltalainen baseballpelaaja (aloittava syöttäjä). Hän solmi 6. joulukuuta 2006 47 miljoonan dollarin kolmivuotissopimuksen Los Angeles Dodgersin kanssa.
Schmidtin aiempina ammattilaisjoukkueina olivat olleet Atlanta Braves (1995–1996), Pittsburgh Pirates (1996–2001) ja San Francisco Giants (2001–2006).
Viron kruunu
thumb|250px|500 kruunun seteli. Kuvassa [[Carl Robert Jakobson.]] Viron kruunu (, valuuttatunnus EEK, lyhenne Virossa kr) oli Viron virallinen rahayksikkö vuosina 1928–1940 ja uudestaan 1992–2010. Kruunu jakaantui sataan senttiin.
Ennen kuin kruunu vuonna 1928 otettiin käyttöön, Viron rahayksikkönä oli markka. Neuvostovallan aikana 1941–1992 Virossakin oli käytössä Neuvostoliiton rupla. Kun maa Neuvostoliiton hajotessa itsenäistyi, siellä otettiin uudestaan käyttöön kruunu-niminen oma valuutta, joka oli käytössä, kunnes maassa vuoden 2011 alussa siirryttiin euroon.
I tasavallan kruunu
Viron rahayksikkönä vuosina 1919–1927 ollut Viron markka oli heikentynyt ja valtion kultavaranto pienentynyt niin nopeasti, että vuonna 1924 rahauudistuksen katsottiin tulleen välttämättömäksi. Uusi rahayksikkö kruunu otettiin käyttöön 1. tammikuuta 1928. Se perustui Skandinavian rahaliiton kruunun kultakantaan, jonka mukaisesti rahalaki määräsi Viron kruunun arvoksi 100/248 grammaa puhdasta kultaa. Viro otti samaan aikaan suuren ulkomaisen lainan, minkä turvin kruunun arvo saatiin vakaaksi. Sidoskurssi pysyi kiinteänä vuoden 1933 talouskriisiin asti.
Uusia kruunuseteleitä ei saatu vielä vuoden 1928 alusta liikkeelle, vaan ensimmäiset kymmenen kruunun setelit vasta syyskuussa 1928 ja muut nimellisarvot vähitellen seuraavina vuosina. Sitä ennen käytettiin vanhoja sadan markan seteleitä, joihin merkittiin päällepainatuksella "ÜKS KROON" (yksi kruunu). Myös sentti- ja kruunukolikot tulivat käyttöön vähitellen vuodesta 1928 alkaen.
Neuvostoliiton valtakausi
Elokuussa 1940 Neuvostoliitto miehitti Viron, ja rupla otettiin käyttöön 25. marraskuuta 1940. Aluksi kruunu pysyi käytössä ruplan rinnalla, mutta 25. maaliskuuta 1941 rupla korvasi kruunun kokonaan. Virolaisten hallussa olleet kruunut vaihdettiin siten, että yksi kruunu vastasi 1,25 ruplaa, vaikka kruunun markkina-arvo oli tuohon saakka ollut noin kahdeksankertainen.
Saksan miehityksen aikana 1941–1944 myös valtakunnanmarkka oli käytössä Virossa. Toisen maailmansodan jälkeen rupla oli ainoa virallinen maksuväline Virossa vuoteen 1991 asti.
II tasavallan kruunu
Jo ennen Neuvostoliiton hajoamista, vuodesta 1987 alkaen, Virossa alkoi valmistautuminen oman kansallisen valuutan käyttöön ottamiseksi. Vuonna 1989 julistettiin kilpailu seteleiden ja kolikoiden suunnittelemiseksi. Setelisarjasta tulikin uudenlainen, mutta kolikoissa päädyttiin neuvostoaikaa edeltäneiden kolikoiden lähes identtisiin toisintoihin. Viron irtauduttua Neuvostoliitosta ja itsenäisyyden palauduttua kruunu otettiin jälleen viralliseksi maksuvälineeksi 20. kesäkuuta 1992. Uusi kruunu korvasi silloisen Venäjän ruplan suhteessa 1:10.
Viron uusi kruunu sidottiin 1992 Saksan markkaan (DEM) kiinteällä kurssilla 8 EEK = 1 DEM, ja euroon tämän korvattua Saksan markan suhteessa 1 EUR = 1,95583 DEM tästä lasketulla kurssilla 15,64664 EEK = 1 EUR. Kun Viron kruunu kytkettiin ERM II:een 27. kesäkuuta 2004, kurssi lyhennettiin muiden euroon liitettyjen valuuttojen tapaan kuuteen merkitsevään numeroon 15,6466 EEK = 1 EUR. Valuutanvaihtopaikoissa kaupalliset osto- ja myyntikurssit ovat luonnollisesti poikenneet tästä jonkin verran.
Vaihto euroon
Viro otti euron käyttöön 1. tammikuuta 2011, ja Viron kruunun rinnakkaiskäyttöajaksi oli määritelty kaksi viikkoa tuosta päivästä eteenpäin. Virosta tuli entisistä neuvostotasavalloista ensimmäinen euroalueeseen liittynyt maa, ja samalla toistaiseksi ainoa Suomen euronaapuri. Kruunu kävi maksuvälineenä euron rinnalla siirtymäajan, joka oli 1.–14. tammikuuta 2011.
Virallinen muuntokurssi on 15,6466 EEK = 1 EUR eli sama kuin kruunun kurssi oli ollut koko ajan euroon nähden.
Jyrki Kuikka
Jyrki Kuikka (11. huhtikuuta 1946 Pieksämäki – 11. joulukuuta 2011 Pieksämäki ) oli suomalainen professori ja ylifyysikko.
Kuikka opiskeli hiukkasfysiikkaa ja työskenteli uransa aikana useissa sairaaloissa. Pisimpään hän kuitenkin toimi Kuopion yliopistollisessa sairaalassa, josta hän jäi eläkkeelle. Hänen ansiokseenn katsotaan, että Suomi tunnettiin aiemmin isotooppilääketieteen tasokkaana tutkimuspaikkana. Hän oli kutsuttuna vierailevana professorina sekä Yhdysvalloissa että Saksassa. Kuwaitissa hän oli yliopistollisen sairaalan professori, samoin Helsingin yliopistossa. Hän koulutti sairaalafyysikoita, ja osin hänen ansiotaan on, että koulutus vaikiintui osaksi yliopistojen tutkijakoulutusta. Häntä pidetään yleisesti alan uranuurtajana.
Kuikan ansioluettelo sisältää milteii 300 artikkelia. Hänen ansiostaan Suomessa järjestettiin 2004 Euroopan isotooppiyhdistyksen vuosikokous.
Viron kruunu
Vaihto euroon
Viron euroon siirtymisen kestoksi oli määritelty yhteensä puolentoista kuukauden aika paikallisten pankkien välityksellä. Vuoden 2010 joulukuun alusta kauppiaat saivat hakea käteiskassaansa varastoon valmiiksi eurovaluuttaa, jota ei saanut laittaa kiertoon ennen vuodenvaihdetta. Maksimirajaksi pankkien kesken pienille ja keskisuurille yrityksille oli annettu 10 000 euroa. Myönnettyä ennakkosummaa vastaava varaus kruunuissa merkittiin yrityksen pankkitililtä käyttövaroista pois. Eurokolikoita yritys sai pyytää maksimissaan 20 kg:n verran. Pankki jätti yritykselle vapauden valita, minkä arvoisina kolikoina se halusi tämän erän lunastaa. Kaikki ennakkoon saadut eurot oli säilytettävä selvästi erillään lukitussa paikassa vuodenvaihteeseen saakka.
Joulukuun 2010 alusta myös yksityiset kansalaiset saivat vaihtaa pankeista valmiiksi käteiseuroja ja ostaa virallisia Viron euron tutustumispakkauksia. Asiakkaiden pankkitileillä tapahtui automaattinen muunnos kruunuista euroiksi vuoden vaihtuessa keskiyöllä virallisen vahvistetun kurssin mukaan ilman palvelumaksua. Pankkien velvollisuudeksi ottaa vastaan kierrosta palaavia kruunuja oli määritelty 14. tammikuuta 2011 saakka.
Joulukuun alusta sai myös tehdä ostoksia Virossa euroissa, jos myyjä omalta puoleltaan hyväksyi kaupankäynnin euroissa ja hänellä oli hallussaan ennakkoon varattuja euroja.
Jyrki Kuikka
Kuopion yliopisto myönsi Kuikalle professorin arvonimen 1999.
Kuikka kuoli sairauskohtaukseen kotonaan 65-vuotiaana.
Viron kruunu
Vaihto euroon
Lisäksi Viron valtiovarainministeriö valmisteli kotitalouksia euron käyttöön omalla kampanjallaan. Jokaiseen kotiosoitteeseen postitettiin joulukuun 2010 alussa kirje ja tavallisen kotitalouden tutustumispaketti uuteen rahaan. Kirje sisälsi ilmaisen eurolaskimen, "Tere euro" -lehtisen viroksi ja venäjäksi sekä saatekirjeen suoraan Viron valtiovarainministeriltä Jürgen Ligiltä ja EU:n talouskomissaarilta Olli Rehniltä. Kampanjan perimmäinen tarkoitus oli ehkäistä rajuja hinnanmuutoksia ja inflaatiota euroajan alkaessa.
Käteisrahat
Virossa oli kruunuajan päättyessä käytössä 1, 2, 5, 10, 25, 50, 100 ja 500 kruunun arvoisia seteleitä ja 5, 10, 20 ja 50 sentin sekä 1 ja 5 kruunun kolikoita. Eräät nimellisarvot olivat jo harvinaistuneet rahaliikenteessä, kuten 1 ja 50 kruunun setelit sekä 5 sentin kolikko, koska niitä ei enää valmistettu.
Käyttökolikot
Kaikissa kolikoissa etupuolella (kruuna) on Viron vaakuna. Senttiarvoisissa kolikoissa se on ilman kilpeä, yhden ja viiden kruunun kolikoissa kilven kanssa mutta ilman tammenlehviä. Vaakunan ympärillä on kolikon lyöntivuosi jaettuna siten, että kaksi numeroa (vuosituhat ja -sata) ovat vasemmalla ja loput kaksi (vuosikymmen ja vuosi) oikealla.
Taustapuolella (klaava) on senttiarvoisissa kolikoissa keskellä senttimäärä numeroina, numeroiden alla sana SENTI, ja numeroiden ympärillä kehänä sanapari EESTI VABARIIK, jonka aloittaa ja päättää pieni neliö. 50 sentin kolikossa on vielä lisäksi kohollaan olevan kolikon reunuksen sisäpuolella kehänä pienten helmien kehä. Yhden kruunun kolikon klaavapuoli on muutoin samankaltainen kuin senttikolikoissa, mutta numeron 1 alla lukee KROON ja kehällä kiertävän EESTI VABARIIK -sanaparin aloittaa ja päättää pieni ympyrä.
Vuodelta 2008 on olemassa myös yhden kruunun kolikko, jonka kruunapuoli on samanlainen kuin peruskolikossa, mutta klaavapuolella on keskellä Viron 90-vuotisen itsenäisyyden lehvätunnus, ja sen alla lukee 1 KROON.
Vuodelta 1993 olevassa viiden kruunun kolikossa klaavapuolella on peura ja sen ympärillä kehällä tekstit EESTI VABARIIK 75 ja 5 KROONI. Vuodelta 1994 olevassa viiden kruunun kolikossa keskellä on abstrakti veistoksellinen kuvio ja siinä numero 5, kuvion yllä teksti EESTI PANK 75 ja alla teksti KROONI.
Aiheesta muualla
€
Clas Thunberg
Arnóld Clas Robert Thunberg (5. huhtikuuta 1893 Helsinki – 28. huhtikuuta 1973 Helsinki) oli suomalainen pikaluistelija ja olympiavoittaja. Yhdessä norjalaisen Ivar Ballangrudin kanssa hän hallitsi pikaluistelua 1920- ja 1930-luvuilla. Thunbergin uran huippukausi oli samoihin aikoihin Paavo Nurmen kanssa ja hän ylsi talvilajissa samaan kuin Nurmi kesällä. Tästä syystä Thunbergia on kutsuttu nimellä ”jääkenttien Nurmi”.
Thunberg on yksi kaikkien aikojen menestyneimmistä olympiaurheilijoista, sillä pikaluistelussa hän voitti kaksissa talviolympialaisissa yhteensä viisi kultamitalia. Seuraavan kerran samaan pystyi Eric Heiden vuonna 1980.
Urheilu-ura
Thunberg voitti ensimmäisen matkavoittonsa SM-kisoissa 1915, joissa hän oli nopein 500 metrin matkalla ajalla 46,4. Seuraavana vuonna hän teki ensimmäisen Suomen-ennätyksensä. 1 500 metrillä syntynyt aika 2.26,7 rikkoi Väinö Wickströmin ja Arvo Tuomaisen nimissä olleen kotimaan ratojen Suomen-ennätyksen 0,6 sekunnilla. Julius Skutnabb rikkoi ennätyksen seuraavana vuonna. Vuonna 1920 Thunberg oli PM-kisoissa nopein 500 metrillä (aika 46,4) sekä 1 500 metrillä (2.37,6), mutta mestaruus meni ruotsalaiselle Eric Blomgrenille. Saman vuoden SM-kisoissa Thunberg oli niin ikään nopein 500 ja 1 500 metrillä, mikä riitti myös yleismestaruuteen. Matkavoitot tulivat ajoilla 48,1 ja 2.34,8.
Uran päättyminen
Tammikuussa 1932 Thunberg oli jo voittanut Davosissa käydyissä EM-kisoissa 500, 1 500 ja 5 000 metriä, ja ollut 10 000 metrillä lopulta viides, voittaen yhteispisteillä Euroopan mestaruuden ylivoimaisesti.
Suurelle yleisölle huippukunnossa ollut Thunberg ilmoitti olympiakisoista poisjäännin syyksi amerikkalaisten kilpailuissa käyttämän yhteislähdön. ''”Minun olisi opeteltava kokonaan uusi urheilumuoto. Se ei ole enää luistelua. Se on juoksua.”'' kommentoi hän Uudessa Suomessa 1. tammikuuta.
Marraskuussa 2005 julkaistusta kirjasta ''Viestinviejät. Tositarinoita talviolympiakisoista'' käy Urheiluarkiston tutkijan Ossi Viidan kirjoittamasta osuudesta ilmi, että todellinen syy Thunbergin poisjääntiin oli kilpailukielto. Thunberg oli vaatinut Suomen luistinliitolta 3 500 markkaa valmennuskorvausten ja matkarahojen lisäksi perheensä toimeentuloa varten olympiakisojen ajaksi, mutta liitto ei ollut suostunut pyyntöön, vaan antoi saman vuoden huhtikuuhun kestäneen kilpailukiellon. Asian todellista laitaa ei tuolloin paljastettu yleisölle.
Rotanloukku
Rotanloukku on intialainen elokuva vuodelta 1981. Elokuva kertoo Keralan alueen maaseudun rakennemuutoksesta. Keski-ikäinen maanomistaja seuraa voimattomana valtansa ja kartanonsa luhistumista. Elokuva näytettiin Cannesin elokuvajuhlilla.
Metsän sanomia joka vuodelle
Metsän sanomia joka vuodelle on Vitali Biankin ensipainoksena vuonna 1928 ilmestynyt kalenterimainen kuvakirja lapsille. Se on ilmestynyt seitsemänä koko ajan kehitettynä ja laajennettuna painoksena. Se noudattaa vuodenkiertoa, ja kirjan ideana onkin olla sama vuodesta toiseen. Koko vuodenkierto on jaettu kuukausiin, jotka eivät ole samat kuin kalenterikuukaudet. Joka kuukauden kohdalla on luontoaiheisia juttuja. Julkaisun ideana oli opettaa lapsille kevyessä muodossa luonnontiedettä, erityisesti eläin- ja kasvioppia. Vakituiset metsäavustajat saavat juttunsa ikään kuin uutisina lehteen. Metsän sanomiin kuuluu myös muun muassa osuus metsästyksestä kuukausittain, ja tässä seurataan kokenutta metsästäjää Sysoi Sysoitšia. Onpa joukossa jopa joutsenen kevätmetsästyskin, joka kuuluu olleen ankarasti kiellettyä jo kirjan julkaisuaikoihin.
Teos on julkaistu suomeksi Petroskoissa 1955. Julkaisusta on aiempikin, Suomessa SMIA-kustantamon julkaisema Elsie Reschin suomennos nimellä Metsäsanomat joka vuodelle, vuodelta 1945, joka on sisällöltään suppeampi. Siitä puuttuvat muun muassa radioamatöörien tiedotteet eri puolilta Neuvostoliittoa, esimerkiksi tiedote Mustanmeren iloisten delfiinien pyyntiajasta.
Roniel Iglesias
Roniel Iglesias Sotolongo (s. 14. elokuuta 1988 Pinar del Río) on kuubalainen amatöörinyrkkeilijä ja olympiavoittaja. 177 senttimetriä pitkä ja 64 kilogrammaa painava Iglesias kilpailee kevyessä välisarjassa.
Ura
Iglesias saavutti olympiakultaa vuoden 2012 kesäolympialaisista Lontoosta kevyestä välisarjasta. Vuoden 2008 kesäolympialaisista Pekingistä Iglesias saavutti pronssia samasta sarjasta yhdessä Ranskan Alexis Vastinen kanssa. MM-kilpailuista Iglesiasilla on kultaa vuodelta 2009 ja Pan-Amerikan kisoista vuodelta 2011. Hänellä on myös yksi Keski-Amerikan ja Karibian -mestaruus.
Iglesias tunnetaan lempinimellä Pirolo.
Psykoterapia
Psykoterapia on tavoitteellista ja ammatillista toimintaa, joka tähtää mielenterveyden ongelman tai häiriön poistamiseen tai lieventämiseen. Suomessa psykoterapiaa voi toteuttaa psykoterapeutti, jolla on asiaan tarvittava osaaminen ja koulutus. Psykoterapeutti on suojattu ammattinimike, jonka käyttöoikeuden myöntää Valvira. Muut lähinimikkeet, kuten terapeutti ja sen erilaiset muunnokset (esim. lyhytterapeutti tai ratkaisukeskeinen terapeutti) eivät ole suojattuja eikä niiden käyttöä valvota millään tapaa. Psykoterapeutin ammattipätevyyden voi tarkistaa Valviran ylläpitämästä Julkiterhikki -palvelusta.
Psykoterapian tavoitteena on psyykkisen häiriön poistaminen tai lieventäminen, kärsimyksen vähentäminen, psyykkisen kasvun lisääminen sekä yksilön omien valmiuksen lisääminen ongelmiensa käsittelyssä. Psykoterapian tulee aina perustua tieteellisesti tutkittuun ja yhtenäiseen teoriapohjaan eli viitekehykseen.
Psykoterapia on tavallisimmin keskusteluhoitoa, mutta siihen voi toisinaan kuulua myös muunlaisia työtapoja, kuten erilaisia harjoituksia tai kotitehtäviä.
Psykoterapian muotoja
Psykoterapiatekniikoita ja -suuntauksia on maailmalla runsaasti. Kognitiivis-behavioraaliset terapiat ovat tutkituimpia. Psykoterapiasuuntauksen ja -menetelmän valinnassa tulee ottaa huomioon soveltuvuus potilaan häiriön hoitoon. Esimerkiksi neuropsykiatristen häiriöiden, kuten ADHD:n, autismin ja aspergerin oireyhtymän hoidossa behavioraalisesti painottuneet terapiat ovat parhaita, kun taas muita terapioita voidaan käyttää niiden littännäisoireiden hoitoon.
Asiakaskeskeinen terapia
Yhdysvaltalainen psykologi Carl Rogers kehitti asiakaskeskeisen terapian. Käyttämällä nimitystä asiakas hän halusi välttää potilaan ja terapeutin joutumista ennalta asetettuihin rooleihin. Rogers halusi hoidoissaan suunnata huomion menneisyyden kaivelemisesta asiakkaan asenteisiin, nykyhetkeen ja sen ongelmiin. Hän ei halunnut olla asiantuntija, joka tulkitsee hoidettavan oireita, vaan asettui asiakkaan kanssa tasavertaiseksi yhteistyökumppaniksi. Hän oletti asiakkaiden olevan itse parhaita oman elämänsä asiantuntijoita, joilla on kyky ja halua ohjata elämäänsä parempaan suuntaan, kunhan vain sisäisen kasvun esteitä voidaan vähentää.
Rogersin mielestä kasvun esteenä on väärä minäkäsitys ja erityisesti ristiriita sen välillä, millainen asiakas haluaisi olla (ihanneminä) ja millainen hän ajattelee olevansa (reaaliminä). Terapeutin tehtävänä on auttaa asiakasta saamaan todellinen kontakti itseensä, erityisesti tunteisiinsa. Keskeisin työtapa sen saavuttamiseksi on terapeuttinen ilmapiiri, jossa asiakas voi kokea itsensä merkitykselliseksi ja arvokkaaksi. Tämän ilmapiirin luomisessa ovat keskeisiä tekijöitä myötätunto, lämpö ja asiakkaan hyväksyminen ilman ehtoja.
Terapeutin ei tarvitse olla neutraali ja pidättyväinen, ammatillisen julkisivun taakse kätkeytyvä hahmo. Päinvastoin terapeutti voi itse olla aidon ja avoimen itseilmaisun mallina ja siten rohkaista asiakasta toimimaan samalla tavoin.
Behavioristiset terapiat
Behavioristiset menetelmät pyrkivät vaikuttamaan suoraan käyttäytymisen tasolla: se että ihminen pystyy muuttamaan jotakin tekemisensä tapaa, vaikuttaa hänen tunteisiinsa ja ennen pitkää myös sisäisiin malleihinsa (minäkäsitykseen ja maailmankuvaan)
Behavioristisissa käyttäytymisterapioissa tutkitaan toiminnan seurauksia: millaiset edeltävät tilanteet tai ulkoiset ja sisäiset ärsykkeet sekä millaiset vahvistavat tai sammuttavat seuraukset liittyvät häiriölliseen käyttäytymiseen, esimerkiksi ahdistuneisuuteen ja psykoottisuuteen. Tällaisen käyttäytymisanalyysin pohjalle on mahdollista sitten suunnitella hoito-ohjelma, jossa pyritään lisäämään sopeutumista.
Behavioristisilla työtavoilla on menestyksellisesti hoidettu mm. unettomuutta, kipua, alkoholiongelmia, uupumusta ja sairauksia, joissa itsehallinnalla on keskeinen tehtävä. Eniten niitä on kuitenkin käytetty ahdistukseen ja jännityksen vähentämiseen. Yksilö voi terapiassa oppia reagoimaan pelkäämäänsä kohteeseen uudella psykofysiologisella tavalla, mikäli hän lähestyy kohdetta asteittain joko mielikuvissa tai todellisuudessa, rentoutuneessa tilassa tai turvallisessa kontaktissa. Terapian etuna on se, että potilas samalla oppii menetelmän, jota hän voi soveltaa itsehoitona, eikä terapian tarvitse kestää kauan.
Hahmoterapia
Hahmoterapian eli Gestalt-terapian (Gestalt on saksaa ja viittaa eheään kokonaisuuteen) on kehittänyt yhdysvaltalainen psykoanalyytikko Fritz Perlsia. Hahmoterapia keskittyy muiden humanististen terapioiden tavoin lisäämään tässä ja nyt –tilanteen kautta itseoivallusta. Sekin korostaa potilaan omaa vastuuta oivallustensa keksijänä, ja niinpä terapeutti pyrkii järjestämään potilaalle sellaisia dramatisoituja tai suoria kohtaamisia, joissa hän joutuu vastakkain tunteiden, ajatusten ja muiden yllykkeiden kanssa.
Myös hahmoterapia näkee ihmisen olentona, joka kehittyy koko elämänsä ajan henkisesti. Mielenterveyden häiriö keskeyttää tämän kasvutapahtuman. Varsinkin monet keskeneräisiksi jääneet emotionaaliset tehtävät, kuten rakkauden tai vihan tunteiden käsittely, kaventavat tietoisuuden aluetta. Käsittelemättömät ja padotut tunteet toimivat elämää jäykistävänä panssarina. Hahmoterapia käyttää aktiivisia toiminnallisia työtapoja, joissa potilas joutuu vastakkain esimerkiksi puolustusmekanismien avulla eristettyjen tietoisuuden puoliensa kanssa.
Kognitiivinen psykoterapia
Kognitiivisessa psykoterapiassa tutkitaan ja hoidetaan häiriöitä tuottavia tietorakenteita ja niihin liittyviä tunnekokemuksia, jotka ovat kehittyneet elämänhistorian aikana. Ihmisten tiedonkäsittely on aina virhealtista. Mitä virheellisempiä ihmisten tulkinnat ja päätelmät todellisuudessa ovat, sitä enemmän hän kärsii tunne-elämän häiriöistä.
Kognitiivisessa terapiassa potilas ja terapeutti tutkivat potilaan mielikuvia ja ajatuksia itsestään ja ympäristöstään. Osa ajatteluprosesseista on jatkuvan toistamisen vuoksi automatisoitunut. Terapiassa lähdetään liikkeelle näiden automaattisten ajatusten tunnistamisesta ja yritetään asteittain oivaltaa niihin liittyvät syvät perususkomukset, jotka tuottavat häiritseviä tunteita. Mitä syvemmälle tässä itse-erittelyssä edetään, sitä merkityksellisempiä ydinkokemuksia voidaan tunnistaa.
Terapiassa voidaan lähteä liikkeelle sellaisista potilaan kuvaamista tilanteista, joissa hän on kokenut voimakkaita tunteita. Terapeutti suuntaa potilaan huomion vuoron perään havaintoihin, tunteisiin ja muihin reaktioihin sekä tilanteen aikana virinneisiin ajatuksiin kysymysten avulla.
Syvän ja pysyvän muutoksen aikaansaaminen edellyttää sitä, että potilas testaa omakohtaisesti uskomuksiaan, niiden reaalisuutta ja rationaalisuutta, hyväksyy tai hylkää ne ja korvaa hylätyt toimivimmilla uskomuksilla. Potilaan minärakenne vaikuttaa terapian kestoon ja etenemiseen. Mikäli häiriölliset skeemat ovat minärakenteen ulkokerroksissa, ei terapian tarvitse kestää kovin kauan esimerkiksi muutamia kuukausia, jos taas häiriölliset skeemat ovat minärakenteen ydinalueella, niiden tiedostaminen ja muuttaminen vaatii silloin pitkää työskentelyä.
Psykoterapeuttisen työskentelyn myötä muovautuu uusi tapa ajatella, tuntea ja suunnata pyrkimyksiä. Yksilö omaksuu uuden, aiempaa tarkoituksenmukaisemman tavan tarkastella itseään, ympäristöään sekä näiden välisiä suhteita.
Kognitiivinen käyttäytymisterapia
Kognitiivisen käyttäytymisterapian tavoitteena voi olla esimerkiksi oppia pois mustavalkoisesta ajattelusta tai taipumuksesta tulkita muiden ihmisten puheita mahdollisimman negatiivisesti. Ajatteluaan voi kehittää myös objektiivisemmaksi siten, että muita ihmisiä tarkastellaan tosiasioiden perusteella sen sijaan että niitä tarkasteltaisiin pelkästään omien tunteiden valossa.
Logoterapia
Logoterapia on itävaltalaisen psykiatrin Viktor Franklin aloittama terapiasuuntaus, jossa ihmistä pidetään alati itseään etsivänä olentona niin kuin muissakin humanistisissa psykoterapioissa. Hän on sitä mieltä, että ihminen selviytyy paremmin hengissä vaikeissakin oloissa, jos hänen elämällään on selkeä tarkoitus. Toisinaan tällaista tarkoitusta saattaa olla vaikea löytää, mikä voi johtaa ikävystymiseen, välinpitämättömyyteen ja yleiseen tyytymättömyyteen.
Logoterapiassa asiakasta autetaan löytämään uusia vaihtoehtoja eksistentiaaliseen tyhjyyteen. Terapian keskeisenä tehtävänä on asiakkaan näkökulman laajentaminen esimerkiksi keskustelemalla potilaan tulevaisuudesta ja hänen mahdollisuuksistaan tehdä omia valintoja ja lisätä omaa vastuutaan elämänsä ohjaamisessa.
Logoterapiassa hoidetaan oireita myös vaikuttamalla suoraan käyttäytymiseen. Potilaalle opetetaan esimerkiksi, miten hän voi päästä eroon haitallisesta itsensä tarkkailemisesta ja kohdistaa huomionsa muualle. Kun potilas oireilee, hänen tietoisuuteensa tulee juuri niitä asenteita, joita pyritään muuttamaan. Terapiassa potilas oppii tunnistamaan omat toimintatapansa, jolloin hänen on myös helpompi löytää uusia selviytymiskeinoja. Suomessa logoterapiakoulutus ei kuulu psykoterapeutin ammattinimikkeeseen oikeuttaviin koulutuksiin.
Psykoanalyysi
Psykoanalyysi on itävaltalaisen lääkärin Sigmund Freudin 1900-luvun alussa kehittämä paljastava psykoterapia. Terapian tavoitteena on lisätä henkilön itsetuntemusta saattamalla psyykkiset konfliktit tietoisiksi ja auttaa häntä näin hyväksymään persoonallisuutensa kokonaisuutena. Psyykkiset oireet lieventyvät analyysin edetessä ja käyvät lopulta tarpeettomiksi. Psykoanalyysin erikoisalueena ovat olleet neuroottiset häiriöt. Siinä oletetaan, että neuroosit johtuvat varhaisen vuorovaikutuksen häiriöistä, traumoista, ristiriitaisista vieteistä ja toiveista, sekä torjutuista (lapsuuden)kokemuksista. Hoidon tavoitteena on saattaa potilaan torjumat kokemukset tietoisiksi, jotta hän pystyy aikuisen psyykkisten voimavarojen turvin hyväksymään ne ja oppii elämään niiden kanssa. Synnynnäisiin neurologisiin häiriöihin, kuten autismiin siitä sen sijaan ei ole todettu olevan apua.
Transferenssi eli tunteensiirto muodostaa psykoanalyysissa keskeisen tiedonhankintatavan silloin kun etsitään torjuttuja lapsuudenkokemuksia. Potilas liittää huomaamattaan tiettyjä tunnelatauksia analyytikkoonsa ja pitää häntä esimerkiksi iloisena, rakastavana, vihaisena jne. Alkuvaiheessa analyytikko antaa transferenssin rauhassa kehittyä transferenssineuroosiksi. Tämä tarkoittaa, että potilas siirtää vääristyneet käsitykset itsestään ja muista myös tähän suhteeseen sijoittaaessaan terapeutin erilaisiin rooleihin, kuten esim. äidin, isän tai kumppanin paikalle ja toistaa näihin kohdistuvia tunteita ja käytöstä suhteessa terapeuttiin.
Analyysiprosessin kuluessa analyytikko tutkii yhteistyössä potilaan kanssa tämän sisäistä maailmaa. Potilas kertoo vapaasti mielijohteitaan eli kertoo kaiken, mitä mieleen juolahtaa sillä hetkellä, ja analyytikko kuuntelee, pyytää lisäselvityksiä ja kiinnittää huomiota potilaan vastarintaan. Vastarinta tarkoittaa potilaan haluttomuutta kertoa tietyistä asioista. Amerikassa vallitsevassa psykoanalyysin mallissa ananalyytikko pyrkii osoittamaan vastarinnan olemassaolon, mutta tämä menetelmä ei kuulu klassiseen psykoanalyysiin. Analyysin kuluessa analyytikko huomaa, että potilas yrittää järjestelmällisesti sivuuttaa tietyt teemat. Vastarinta kertoo potilaan puolustusmekanismien toiminnasta, koska potilas ei halua tiedostaa epämiellyttäviä asioita, eikä luopua niistä. Haluttomuus luopua oireista ja tunnistaa sekä tunnustaa torjuttu juontuu egon funktiosta: luopumista seuraisi uusi ja tuntematon – muutos – joka koetaan pelottavaksi.
Psykoanalyyttisen hoidon huipentuma on transferenssineuroosin purkamisessa. Keskeinen väline tässä työssä on tulkinta. Analyytikko ei tarjoa eikä tuputa potilaalle tulkintoja vaan pyrkii sopivassa tahdissa tekemään potilaan tietoiseksi ongelmista ja saamaan hänet itsensä oivaltamaan syy-yhteydet. Oivalluksen katsotaan parantavan potilaan toimintakykyä, vaikka se ei aina välttämättä ole mieluinen. Psykoanalyysissa pätee sääntö, että on parempi olla tietoinen kuin epätietoinen.
Ratkaisukeskeinen psykoterapia
Ratkaisukeskeisesti suuntautuneet psykoterapeutit tukevat asiakasta jatkamaan elämässä eteenpäin ajatuksella: "koska menneisyyttä ei voi muuttaa, on keskityttävä nykyisyyteen ja tulevaisuuteen". Ratkaisukeskeisessä suuntauksessa nähdään olennaisena myönteinen tulevaisuusvisio ja tavoitteiden asettaminen. Ongelmia pyritään ratkomaan asiakkaiden kanssa yhteistyössä mm. etsimällä uusia ratkaisuja tuloksettomien ratkaisumallien tilalle.
Ratkaisukeskeinen eli voimavarakeskeinen psykoterapia soveltuu monenlaisiin tilanteisiin, erilaisille asiakasryhmille tai sitä voidaan toteuttaa erimuotoisesti. Ajallisesti se voi olla lyhyttä tai pidempikestoista. Pääsääntöisesti terapiat kestävät 1–10 kertaa. Kyseisellä viitekehyksellä voidaan työskennellä yksilöiden, parien, perheiden, ryhmien, työyhteisöjen tai jopa kokonaisten organisaatioiden kanssa. Ratkaisukeskeisyys soveltuu psykiatriaan, psykologiaan, sairaanhoitoon, sosiaalityöhön, lastensuojeluun, sielunhoitoon, kouluihin, neuvoloihin ja työpaikoille.
Tyypillisiä piirteitä ratkaisukeskeiselle psykoterapialle on ratkaisujen etsiminen, tulevaisuusorientaatio, edistyksen huomioiminen, voimavaraistaminen, uusien näkökulmien etsiminen, ansionjakaminen, tukijoukon mukaan ottaminen, luovuus ja selkeät yhteiset tavoitteet työskentelylle. Erityisesti uinuvia voimavaroja ja käytössä olevia vahvuuksia ja mahdollisuuksia pyritään hyödyntämään tässä terapiamuodossa. Tästä syystä ratkaisukeskeistä terapiaa kutsutaan myös voimavarakeskeiseksi terapiaksi.
Ratkaisukeskeinen psykoterapia on lähtöisin Amerikasta. Sen historialliset juuret juontavat sosiaaliseen konstruktionismiin, systeemiteoriaan sekä perheterapiaan.Menetelmään perehdyttävät ja valmentavat Suomessa yliopistojen psykoterapiakoulutusohjelmat. Lisäksi ratkaisukeskeistä psykoterapiaa voi opiskella EU-maiden yliopistoissa yhteistyönä suomalaisen toimijan kanssa yliopistotutkintoon johtavana koulutusohjelmana.
Teho
Hans Eysenck päätyi vuonna 1952 julkaistussa tutkimuksessaan siihen, että 2/3 potilaista paranee huomattavasti 1–2 vuodessa riippumatta siitä, saavatko he psykoterapiaa vai eivät. Psykoterapioiden vaikuttavuutta on selvitetty tämän jälkeen lukuisissa muissa tutkimuksissa, joiden tuloksista on koottu meta-analyyseja. Vuonna 2015 julkaistun tutkimuksen mukaan nämä metatutkimukset ovat kuitenkin liioitelleet psykoterapian tehoa sen vuoksi, että ne tutkimukset, joiden tuloksena on, ettei psykoterapia ole tehokasta, jätetään usein julkaisematta. Kun negatiivisen tuloksen antaneet tutkimukset otettiin huomioon, saatiin tulokseksi, että psykoterapian teho on suhteellisen vaatimatonta.
Masennuksen osalta vaikuttavuustutkimukset ovat todenneet toistuvasti 1970-luvulta lähtien, että kaikki terapiamuodot vähentävät masennusoireita jonkin verran, eikä eri suuntauksien välillä juuri ole eroa. Ilmeisesti ratkaisevaa ei ole opiskeltu tekniikka vaan psykoterapeutin hyväksyvä ja empaattinen suhtautuminen potilaaseen tai jokin muu yhteinen tekijä. Erityistä huomiota tulee kuitenkin kiinnittää siihen, ettei oireiden hoitaminen ole sama asia kuin oireita aiheuttaneen tekijän hoitaminen.
Lääkäriseura Duodecim ja Suomen Akatemia kutsuivat vuonna 2006 koolle kokouksen, jossa etupäässä lääkäreistä koostuva 12-henkinen paneeli laati konsensuslausuman kokouksessa pidettyjen esitelmien, esitelmöitsijöiden toimittaman materiaalin sekä kokouksessa käytyjen keskustelujen pohjalta. Lausuman mukaan psykoterapia tuottaa tavallisesti vähintään yhtä hyviä tuloksia kuin aktiivinen vertailuhoito, ja psykoterapialla hoidettujen potilaiden tilanne hoidon jälkeen on parempi kuin 80 %:lla hoidotta jääneistä. Lausumassa todettiin myös, että kontrolloituja vaikuttavuustutkimuksia on tehty lähinnä lyhytkestoisista psykoterapioista, jolloin tuloksena on ollut, että noin puolet psyykkisistä häiriöistä kärsivistä potilaista toipuu ja vielä useampi hyötyy hoidosta. Pitkäkestoisten psykoterapioiden sekä pari- ja perheterapioiden näyttö pohjautuu lähes pelkästään tavanomaisessa hoitokäytännössä toteutettuihin ei-kokeellisiin tutkimuksiin. Näyttöön pohjautuvan tutkimuksen puuttuminen ei kuitenkaan sulje pois sitä mahdollisuutta, että kyseiset hoitomuodot voisivat olla tehokkaita.
Vuonna 2010 julkaistun Helsingin psykoterapiatutkimusraportin mukaan lyhyiden ja pitkien terapioiden väliset erot vaikuttavuudessa riippuvat käytetyn seuranta-ajan pituudesta. Alle vuoden mittaiset lyhytpsykoterapiat tuottavat nopeasti terapeuttisia vaikutuksia ahdistus- ja masennusoireisiin. Pitkäkestoiset terapiat vaikuttavat hitaammin, mutta tulokset ovat pysyvämpiä verrattuna lyhytterapioiden vaikutuksiin. Verrattaessa lyhyttä psykodynaamista terapiaa ja voimavarasuuntautunutta terapiaa pitkään psykodynaamiseen terapiaan sekä psykoanalyytiseen hoitoon on todettu, että lyhytterapioiden vaikuttavuus on viiden vuoden aikavälillä seurattuna heikompi. Tutkimusraportin pohdinnassa epäillään, että lyhytterapioiden nopeiden vaikutusten taustalla saattaa usein olla muut, rinnalla olleet hoitomuodot. Viiden vuoden seuranta-ajalla tarkasteltuna psykoanalyyttinen terapia todettiin keskimääräisesti kaikista vaikuttavimmaksi. Lyhytterapia on kuitenkin halvempaa.
Wisconsinin yliopiston psykologian ja psykoterapian professori Bruce Wampold julkaisi vuonna 2001 kirjan The Great Psychotherapy Debate. Sen mukaan:
Kirja perustui lähinnä masennuspotilaisiin, mutta samanlaisia tuloksia on saatu myös traumaperäisestä stressihäiriöstä ja nuorten mielenterveysongelmista.
Järjestelmällinen meta-analyysi yli 25 kehitysmaassa suoritetusta kontrolloidusta hoitokokeesta eri maissa osoitti, että pikakoulutettu maallikko pystyy auttamaan potilaita, vaikkakaan ei ehkä diagnosoimaan heitä. Intialainen psykiatri, tutkija ja Harvardin yliopiston professori lVikram Patel on osoittanut tutkimuksissaan, että 70 prosenttia niistä, jotka kävivät lyhyen koulutuksen saaneiden maallikkojen antamassa keskusteluterapiassa, parani masennuksesta, kun verrokeista parani alle puolet. Masennushoitajien koulutus kestää 3-4 viikkoa ja he ovat yleensä suorittaneet aiemmin jonkin terveydenhuollon alemman tason tutkinnon.
Tutkimuksia psykoterapian tehosta ja soveltuvuudesta on arvosteltu siitä, että vain noin 13 % niistä, joiden väitetaan tarvitsevan psykoterapiaa, hakee sitä, ja myös psykoterapian aloittavista moni keskeyttää ilman että keskeyttäneiden tilanne otetaan mukaan tulosten tarkasteluun. 125 tutkimuksen meta-analyysissä todettiin keskeyttäneiden keskimääräiseksi määräksi 46,86 %, toisessa tutkimuksessa 20–25 %. Tulosten luotettavuus kärsii, jos kontrolliryhmästä ei osata poimia pois samankaltaisia ihmisiä.
Vakuutusinstituutioiden edustajat ovat käynnistäneet keskustelua psykoterapiasuuntausten vaikuttavuudesta rahallisten säästöjen toivossa. Osa terapeuteista on pyrkinyt vetoamaan tutkimuksiin, kun taas toiset ovat olleet sitä mieltä, etteivät monitahoiset terapiaprosessit sovellu "yksinkertaisten tutkimusten" kohteeksi.
Riskit ja haittavaikutukset
Tutkimuksissa on havaittu, että psykoterapia pahentaa potilaan tilaa noin 5-8 prosentissa tapauksia. Kielteisten vaikutusten riski on kuitenkin suurempi, ellei hakeudu terapiaan lainkaan. Merkittävänä riskinä on myös se, että terapeutti istuttaa potilaaseen niin sanottuja valemuistoja.
Vuonna 2016 ilmestyneen laajan tutkimuksen mukaan 5 % masennuksen tai ahdistuneisuuden vuoksi hoidetuista ilmoittaa saaneensa psykoterapiasta aiheutuneita pysyviä haittavaikutuksia. Etnisiin vähemmistöihin ja seksuaalivähemmistöihin kuuluvat olivat muita alttiimpia saamaan pysyviä haittavaikutuksia.
Terveydenhuollossa
Terveydenhuollon ammattihenkilöistä asetuksen (564/1994) mukaan psykoterapeutti kuuluu terveydenhuollon nimikesuojattuihin ammatteihin. Terveydenhuollon ammattihenkilöstöstä annetun lain (559/1994) lähtökohtana on potilasturvallisuuden edistäminen muun muassa varmistamalla, että terveydenhuollon ammattihenkilöllä on ammattitoiminnan edellyttämä koulutus, muu riittävä ammatillinen pätevyys ja ammattitoiminnan edellyttämät muut valmiudet. Psykoterapeutti-nimikettä itsestään saavat käyttää ainoastaan ne, joilla on Sosiaali- ja terveysalan lupa- ja valvontavirasto Valviran (vuoteen 2008 asti nimikkeen myönsi TEO) myöntämä psykoterapeutin ammattinimike. Myöskään psykoterapiaa ei saa mainostaa antavansa, ellei tätä nimikettä ole.
Yhteensä nimikesuojattuja psykoterapeutteja Suomessa oli vuonna 2005 noin 3 500 eli keskimäärin 6 psykoterapeuttia 10 000 asukasta kohden. Eniten on perheterapeutteja. Terveydenhuollossa käytetään myös sellaisia psykoterapeuttisia menetelmiä, joista saattaa olla hyötyä, mutta joita ei kuitenkaan esimerkiksi niiden soveltamisalan suppeuden, teorian kapeuden tai tutkimusnäytön puutteen vuoksi voi pitää itsenäisinä psykoterapioina. Näitä menetelmiä voidaan kuitenkin käyttää osana eri psykoterapioita. Samoin sinänsä hyödyllinen asiakkaille annettava neuvonta ja ohjaus sekä monet kuntouttavat ja muut toiminnat, joita voidaan pitää vaikutuksiltaan psykoterapeuttisina, eivät kuitenkaan yleensä täytä psykoterapialle asetettavia vaatimuksia. Psykoterapian tarpeessa olevia on epidemiologisten tutkimusten perusteella arveltu olevan 2 % väestöstä.
Hakeutuminen
Psykoterapiaan hakeutuminen voi tapahtua käytännössä eri reittejä.
Hoidon hinta ja korvattavuus
Kansaneläkelaitos Kelan myöntämät osittaiset korvaukset psykoterapian tarpeessa oleville kuntoutujille muuttuivat lakisääteiseksi vuoden 2011 alussa. Uudistuksessa ei kuitenkaan korotettu korvausmäärää.
Yksilöterapiassa psykoterapiakäynti kestää yleensä 45 minuuttia, ja yhden käynnin keskimääräinen hinta oli 2010-luvun alussa valtakunnallisesti 60–70 euroa, pääkaupunkiseudulla kuitenkin 75 euroa tai enemmän. Vuonna 2016 Kela korvaa yksilökuntoutuspsykoterapiaa 57,60 euroa riippumatta iästä. Pari- tai ryhmäterapiasta saadut korvaukset ovat suurempia. Psykoterapian korvattavuus on siten aikuisilla potilailla noin 46–75 prosenttia.
Mikäli psykoterapeutti on lääkäri, Kela korvaa psykoterapiakäynneistä sairausvakuutuslain mukaan.
Kelan korvaamaan kuntoutuspsykoterapiaan on oikeus sellaisilla 16–67-vuotiailla henkilöillä, joiden työ- tai opiskelukyky on heikentynyt mielenterveyshäiriön vuoksi ja tavoitteena on parantaa työ- tai opiskelukykyä. Tukea myönnetään maksimissaan kahdeksi vuodeksi kaksi viikkokertaa ja kolmanneksi vuodeksi yksi viikkokerta. Toisena edellytyksenä on, että kuntoutujalla on psykiatrisen diagnoosin tekemisen jälkeen ollut vähintään kolme kuukautta jatkunut asianmukainen hoitosuhde ennen kuntoutushakemuksen tekoa. Lisäksi vaaditaan, että vuosittaisia hoitokäyntejä on vähintään 25.
Korvattavuutta hakiessa on täytettävä KELA:n lomake KU102 ja liitettävä siihen psykiatrian erikoislääkärin kirjoittama lääkärinlausunto B, jossa määritellään potilaan diagnoosi ja arvioidaan etuuden tarpeellisuus potilaan työ- tai opiskelukykyä parantavana tai palauttavana tekijänä.
KELA:lta voi hakea muutakin tukea psykoterapiakustannuksiin. Työssäkäyville tuen nimi on vammaistuki ja eläkkeensaajille eläkkeensaajan hoitotuki ja se on porrastettu kustannusten määrän perusteella.
Gaylord Perry
thumb|Gaylord Perry Gaylord Jackson Perry (15. syyskuuta 1938 – 1. joulukuuta 2022 Gaffney, Etelä-Carolina ) oli yhdysvaltalainen baseballsyöttäjä, joka loi pitkän Major League -uran vuosina 1962–1983. Viisinkertainen All-Star-pelaaja voitti Cy Young -palkinnon vuosina 1972 ja 1978.
Perry kelpuutettiin Baseball Hall of Fameen vuonna 1991.
Amfipolis
Amfipolis oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Strymon-joen suun yläpuolella Bisaltiassa. Sen arkeologinen alue sijaitsee Amfípolin kunnassa noin 400 metriä etelään nykyisestä Amfípolin kylästä.
Arkaaiselta klassiselle kaudelle
Amfipolis oli alun perin Ateenan siirtokunta. Miletoslaiset yrittivät perustaa paikalle siirtokunnan jo arkaaisen kauden lopulla vuonna 497 eaa. tyranni Histiaioksen johdolla, mutta edonit ajoivat nämä pois. Ateenalaiset yrittivät siirtokunnan perustamista ensimmäisen kerran vuonna 465 eaa. miehellä, mutta myös tämä yritys epäonnistui. Siirtokunnan perustaminen onnistui lopulta Agnonin Nikiaan pojan johdolla vuonna 437 eaa. Siirtokunnan perustamisessa käytettiin tukikohtana persialaisten vanhaa linnoitusta Eionissa joen suussa. Se oli ollut ateenalaisten kauppa-asemana (emporion) jo vuodesta 476 eaa.
pienoiskuva|vasen|260px|Amfipoliin lyömä tetradrakhma, n. 364–363 eaa. Amfipolis kukoisti Pangaion-vuoren kullan ansiosta, ja ateenalaiset vaikuttavat pitäneen kaupunkia eräänlaisena kruununjalokivenään. Sparta valtasi kaupungin peloponnesolaissodan aikaan vuonna 424 eaa. Brasidaan johdolla. Paremmin historioitsijana tunnetun Thukydideen johtama takaisinvaltausyritys epäonnistui. Ateena yritti valtausta uudelleen Kleonin johdolla vuonna 422 eaa., mikä johti Amfipoliin taisteluun. Sparta sai pidettyä Amfipoliin myös tässä taistelussa, mutta sekä Brasidas että Kleon kuolivat. Ateena sai pidettyä Eionin. Brasidas haudattiin kaupunkiin ja häntä kunnioitettiin heeroksena ja kaupungin perustajana, ja hänen kunniakseen perustettiin vuotuinen juhla.
Nikiaan rauhassa vuonna 421 eaa. Amfipolis olisi periaatteessa pitänyt palauttaa Ateenalle, mutta sen asukkaat vastustivat tätä. Eräänä syynä Amfipoliin nopeaan etääntymiseen emäkaupungista Ateenasta oli todennäköisesti se, että vain pieni osa sen asukkaista oli Ateenasta tulleita asuttajia. Ateenalaiset yrittivät kaupungin takaisinvaltausta vuonna 360 eaa. Timotheoksen johdolla, mutta amfipolislaiset torjuivat yrityksen liitossa Olynthoksen kanssa. Vuonna 357 eaa. kaupungin valtasi kuitenkin Makedonia Filippos II:n johdolla. Aleksanteri Suuren sotaretkellä itään vuonna 334 eaa. kaupunki toimi laivastotukikohtana. Amfipoliista olivat kotoisin tai siellä asuivat Aleksanterin sotapäälliköt Androsthenes, Erigyios, Laomedon ja Nearkhos.
Hellenistiseltä roomalaiselle kaudelle
pienoiskuva|180px|[[Amfipoliin leijona.]]
Hellenistisellä kaudella Amfipolis säilyi Makedonian merkittävänä keskuksena ja linnoituksena alueella. Se toimi jopa yhtenä Makedonian kuninkaallisten asuinpaikoista. Aleksanterin kuoleman jälkeen hänen vaimonsa Roksane asettui Amfipoliin, ja vuonna 179 eaa. Filippos V kuoli kaupungissa. Amfipoliissa lyötiin makedonialaista kultarahaa. Kaupungin pääjumaluus oli Artemis Tauropolos tai Artemis Brauronia. Aiemmin mainittujen sotapäälliköiden lisäksi kaupungin tunnettuihin asukkaisiin kuuluu muun muassa grammaatikko Zoilos.
Roomalaiset valtasivat Amfipoliin Pydnan taistelun jälkeen vuonna 168 eaa. Aemilius Paulluksen johdolla. Tämän jälkeen kaupungissa pidettiin roomalaisten ja kymmenen kreikkalaisen kaupunkivaltion kokous, jossa Makedonia jaettiin neljään osaan. Amfipoliista tuli ensimmäisen osan pääkaupunki. Kaupunki kukoisti edelleen tästä alkaneella roomalaisella kaudella, ja Via Egnatia rakennettiin kulkemaan kaupungin läpi. Vuonna 42 eaa. kaupunki oli toisen triumviraatin tukikohta ennen Filippoin taistelua. Kiitokseksi kaupunki sai vapaakaupungin (civitas libera) oikeudet.
Kristinusko tuli kaupunkiin viimeistään noin 50 jaa. apostoli Paavalin käytyä kaupungissa matkalla Filippoista Thessalonikeen.
Myöhempi historia ja kaivaukset
Bysanttilaisella kaudella Amfipoliin alue tunnettiin nimellä Popolia, ja alueelle rakennettiin useita kirkkoja. Kaupungin säilymistä auttoi sijainti Konstantinopolista länteen kulkeneella keskeisellä reitillä. Kaupunki hylättiin oletettavasti 800-luvulla jaa. slaavien kansainvaellusten aikaan. Pääosa seudun väestöstä siirtyi tämän jälkeen joen suistoon, johon kehittyi Khrysopoliin kaupunki. Amfipoliin paikalle jäi nimellä Marmarion tunnettu pieni asutus.
Amfipoliin arkeologiset kaivaukset alkoivat vuonna 1956. Niitä ovat suorittaneet kreikkalaiset arkeologit.
Rakennukset ja löydökset
pienoiskuva|260px|Kaavakuva Amfipoliista.
Amfipolis oli ympäröity muureilla, joiden kokonaispituus oli noin seitsemän kilometriä. Kaupungin itälaidalla sijainneella akropoliilla oli omat, noin kahden kilometrin pituiset muurit. Kaupungista on kaivettu hellenistisen ja roomalaisen kauden rakennuksia ja rakennelmia, mukaan lukien roomalaisaikainen stoa, sekä bysanttilaisaikaisia basilikakirkkoja. Muurien ulkopuolelta on löydetty kahden pyhäkön jäänteet sekä suuri määrä hautoja. Klassisen kauden kaupunki, mukaan lukien sen agora ja temppelit, ovat pääosin kaivamatta.
Arkeologisen alueen löydöksiä esittelee sen yhteydessä toimiva Amfípolin arkeologinen museo.
Tetrakaiini
Tetrakaiini (C15H24N2O2) on aminoestereihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään sen hydrokloridisuolana lääketieteessä ja eläinlääketieteessä voimakkaana ja pitkävaikutteisena paikallispuudutteena. Tetrakaiini kuuluu WHO:n laatimalle tärkeimpien lääkeaineiden listalle.
Amfipolis
Kaupunki
Amfipoliissa tiedetään olleen temppelit tai muut pyhäköt Herakleelle, Dioskuureille, Athenelle, Kleiolle, Kybelelle ja egyptiläisille jumalille. Aleksanteri Suuren tiedetään suunnitelleen suuren Artemis Tauropolokselle omistetun temppelin rakentamista kaupunkiin, mutta suunnitelma ei koskaan toteutunut.
Kaupungin suuri stoa eli pylväshalli rakennettiin roomalaisella tai varhaiskristillisellä kaudella. Sen pituus oli noin 53,5 metriä, ja siinä käytettiin varhaisempien rakennusten doorilaisia ja joonialaisia pylväitä. Kaupungissa oli myös muun muassa 300-luvulla eaa. rakennettu gymnasion sekä roomalaisaikainen akvedukti. Hellenistisen ja roomalaisen ajan kaupungista on kaivettu yksityistaloja. Erään talon mosaiikkilattia esitti Europen ryöstöä. Kaupunginmuuria on säilynyt useissa kohdissa. Varhaiskristillisiä basilikakirkkoja on löydetty neljä kappaletta. Kahta niistä on kaivettu laajemmin, ja niissä on hienot mosaiikkilattiat, jotka esittävät muun muassa geometrisia aiheita, kasveja ja eläimiä.
Tetrakaiini
Ominaisuudet
Tetrakaiinia käytetään erityisesti silmän puudutukseen leikkauksien aikana ja spinaalipuudutteena. Yhdisteen vaikutusaika on pitkä noin 1,5–3 h johtuen tetrakaiinin hyvästä rasvaliukoisuudesta. Puudutteena tetrakaiini on lidokaiiniin verrattuna neljä kertaa potentimpi. Tyypillisesti tetrakaiinia käytetään geelinä tai liuoksena, jossa on 0,5 massaprosenttia vaikuttavaa ainetta. Tetrakaiini metaboloituu ihmiselimistössä esteraasien vaikutuksesta.