cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mira Zimińska-Sygietyńska
Toisen maailmansodan aika ja myöhempi ura
Zimińska-Sygietyńska pidätettiin ja lähetettiin Pawiakin vankilaan vuonna 1942. Vapautumisensa jälkeen hän osallistui natsipuolueen propagandakoneiston valvomiin esityksiin. Toisaalta hän teki esiintymisiä myös Varsovan kansannousuun osallistuneiden barrikadeilla ja piti resitaaleja haavoittuneille kapinaan nousseiden sairaaloissa. Tästä huolimatta Zimińska-Sygietyńskan asenteista natsimiehityksen aikana annettiin sodan päätyttyä hyvin kielteinen kuva.
Zimińska-Sygietyńska sai hyväksynnän työnsä jatkamiselle vuonna 1947, mutta suoritus Kamillan roolissa Stanisław Dobrzańskin Żołnierz królowej Madagaskaru -teoksessa jäi hänen viimeiseksi esiintymisekseen teatterissa menestyksellisyydestään huolimatta.
Vuonna 1948 Zimińska-Sygietyńska perusti uuden puolisonsa, Tadeusz Sygietyńskin kanssa kansanlaulu- ja tanssiryhmän Mazowsze, jonka taiteellisena johtajana hän toimi miehensä kuoltua vuodesta 1955 loppuelämänsä ajan. Ryhmän kanssa hän teki kansainvälisiä esiintymisiä kymmenissä eri maissa. Toisen maailmansodan jälkeinen työ toi Zimińska-Sygietyńskalle monia palkintoja ja tunnustuksia, kuten Polonia Restituta -ritarikunnan komentajanristin tähden sekä suurristin ja Valkoisen Kotkan ritarikunnan arvon. Vuonna 1985 hän sai Płockin kunniakaupunkilaisen arvonimen.
Sotaa edeltäneitä hittejään enimmäkseen Marian Hemarin sanoihin Zimińska-Sygietyńska äänitti vuonna 1958. Hänestä tehtiin dokumenttielokuva vuonna 1981. Myöhäisellä urallaan hän kirjoitti kaksi omaelämäkerrallista teosta. Zimińska-Sygietyńska kuoli vuonna 1997, mutta Mazowsze jatkoi toimintaansa tämän jälkeenkin.
Campeonato Brasileiro Série A
Campeonato Brasileiro Série A lyhyemmin Série A on Brasilian jalkapallon mestaruussarjan (Campeonato Brasileiro) ylin divisioona. Sarja pelataan yleensä huhti-/toukokuusta joulukuuhun.
Série A:ssa on 20 joukkuetta, jotka pelaavat kaksinkertaisen sarjan eli jokaiselle joukkueelle kertyy 38 ottelua. Eniten pisteitä kerännyt joukkue on Brasilian mestari. Sarjan neljä huonointa putoaa Série B:hen, josta vastaavasti neljä parasta nousee Série A:han.
Série A perustettiin vuonna 1971 samalla kun koko sarjajärjestelmä kehitettiin. Vuosien saatossa säännöt ovat muuttuneet paljon, joskus jopa kesken kauden. Nousu- ja putoamisjärjestelmä divisioonien välillä otettiin käyttöön vuonna 1988, mutta senkin jälkeen on ollut kausia (1993, 1996, 1997, 2000) jolloin sarja on ollut suljettu, koska ei ole haluttu ns. perinteikkäiden suurseurojen putoavan Série A:sta. Nykyinen sarjajärjestelmä on ollut käytössä vuodesta 2003. Ennen sitä Série A:ssa oli pohjoisamerikkalaiseen tyyliin runkosarja ja pudotuspelit. Kaudella 2005 Série A:n joukkuemäärä oli vielä 22, joka kaudeksi 2006 pudotettiin 20:een.
Matti Tammelin
Matti Kalervo Tammelin (6. syyskuuta 1926 Helsinki – 16. helmikuuta 1998 Turku) oli suomalainen nyrkkeilijä.
Tammelin edusti Suomea Lontoon 1948 olympialaisten höyhensarjassa (alle 58 kg). Hän hävisi ensimmäisellä kierroksella australialaiselle Laurence S. Birksille teknillisellä tyrmäyksellä toisessa erässä.
Seuratasolla Tammelin edusti Turun Jyryä ja Turun Tovereita. Hän saavutti SM-hopeaa 62-kiloisten sarjassa vuonna 1950 ja SM-pronssia 60-kiloisissa vuonna 1951. Hän voitti TUL:n mestaruuden vuosina 1945 ja 1951.
Carl Bildt
Nils Daniel Carl Bildt (s. 15. heinäkuuta 1949 Halmstad, Halland, Ruotsi) on ruotsalainen poliitikko. Bildt oli Ruotsin pääministeri 1991–1994 ja toimi Maltillisen kokoomuksen puheenjohtajana vuosina 1986–1999. Myöhemmin hän oli ulkoministerinä Fredrik Reinfeldtin hallituksessa vuosina 2006-2014.
Poliittinen ura
Bildt on syntyisin Halmstadista, Hallandista. Hänet valittiin puolueensa johtoon 1986 Ulf Adelsohnin jälkeen.
Pääministerinä
Rahoitusmarkkinoiden vapauttaminen 1980-luvulla oli osasyynä talouskriisiin, joka puhkesi Ruotsissa 1990. Talouskriisi ajoi Ingvar Carlssonin johtaman sosiaalidemokraattien hallituksen vaikeuksiin. Vuoden 1990 lokakuussa Bildt oli yhdessä kansanpuolueen Bengt Westerbergin kanssa esitellyt mallin porvaripuolueiden yhteistyölle, jolle annettiin nimi Uusi alku Ruotsille. Porvaripuolueiden vaatimuksiin lukeutuivat Ruotsin EU-jäsenyysneuvotteluiden nopea loppuunvieminen, veronalennuksia, sääntelyn purkamista ja julkisen talouden tasapainottaminen. Maltillisen kokoomuksen ja kansanpuolueen porvariyhteistyöhön liittyivät pian myös kristillisdemokraatit ja keskustapuolue.
Porvaripuolueet voittivat syyskuun 1991 vaalit, mutta eivät kuitenkaan saaneet enemmistöä valtiopäiville. Carl Bildt nousi pääministeriksi, tehtävään jota hänen isoisoisoisänsä, vapaaherra Gillis Bildt, oli hoitanut vuosina 1888–1889. Bildtin hallitus joutui turvautumaan vastaperustetun, uusliberalistisen ja oikeistopopulistisen, Uusi demokratia -puolueen passiiviseen tukeen. Muut porvaripuolueet suhtautuivat yhteistyöhön Uuden demokratian kanssa nihkeästi, mutta Bildtin itse kerrotaan ottaneen asia rauhallisesti ja muun muassa todenneen puolueen ohjelman vastaavan "90-prosenttisesti Maltillista kokoomusta".
Carl Bildtin hallitus toteutti kautensa alussa varsin klassista porvaripolitiikkaa vähentämällä sääntelyä ja yksityistämällä valtionyhtiöitä. Hallitus myös johti ja vei loppuun Ruotsin EU-jäsenyysneuvottelut. Bildtin pääministerikausi muistetaan kuitenkin parhaiten juuri talouskriisistä. Hallituksen oli peräti kaksi kertaa turvauduttava sosiaalidemokraatteihin saadakseen läpi kaksi suurta kriisipakettia valtiopäivillä. Ruotsi joutui kriisiaikana luopumaan kruunun kiinteästä kurssista, mitä Bildt kutsui suoraan epäonnistumiseksi.
Oppositiosta kansainvälisiin tehtäviin
Seuraavissa vaaleissa 1994 sosiaalidemokraatit palasivat takaisin valtaan, ja vuonna 1999 Bildt jätti Maltillisen kokoomuksen puheenjohtajuuden hävittyään seuraavatkin valtiopäivävaalit sosiaalidemokraateille Göran Perssonin noustessa pääministeriksi. Bo Lundgren valittiin Maltillisen kokoomuksen johtoon Bildtin seuraajaksi.
Jätettyään pääministerin tehtävät Bildt alkoi toimia aktiivisemmin kansainvälisissä tehtävissä. Hänet nimitettiin 1995 EU:n neuvottelijaksi Balkanin konfliktissa, ja Bildt toimi välittömästi Bosnian sodan jälkeen Bosnia ja Hertsegovinassa kansainvälisen yhteisön High Representative -tehtävässä. Vuosina 1999–2001 hän oli YK:n pääsihteerin Kofi Annanin erityislähettiläänä Balkanilla.
Öljy-yhtiö Lundin Oil (vuodesta 2001 Lundin Petroleum) valitsi Bildtin toukokuussa 2000 yhtiön hallitukseen. Yhtiötä syytettiin myöhemmin osuudesta ihmisoikeusrikkomuksiin Etiopiassa ja Sudanissa, minkä sekä Lundin Petroleum että Bildt kielsivät. Lundin Petroleumin hallituspaikasta Bildt luopui lokakuussa 2006 ulkoministerin tehtävien myötä. Human Rights Watch kritisoi Bildtiä marraskuussa 2006 tämän osakeomistuksesta Lundin Petroleumissa, jota se oli puolestaan syyttänyt yhtiön läheisistä suhteista Sudanin hallitukseen.
Bildt oli nimitetty myös sijoitusyhtiö Vostok Naftan hallitukseen vuonna 2002. Vostok Naftan omistukset koostuivat 90 prosenttisesti venäläisen kaasuyhtiö Gazpromin osakkeista. Omistuksensa yhtiöstä Bildt myi lokakuussa 2006 aloitettuaan ulkoministerinä. Hän myi myös osto-optionsa joulukuussa saatuaan niistä voimakasta kritiikkiä niin medialta kuin oppositiosta. Aloitettuaan ulkoministerinä Bildt luopui myös neuvonantajan tehtävistään East Capital -rahastoyhtiössä ja viestintätoimisto Kreabissa.
Paluu hallitukseen
Maltillisen kokoomuksen johtaman Allianssin voitettua vuoden 2006 valtiopäivävaalit Bildt nimitettiin Fredik Reinfeldtin hallituksen ulkoministeriksi. Valintaa pidettiin yllättävänä, sillä Bildt ja Reinfeldt eivät olleet aiemmin tulleet toimeen keskenään. Lisäksi Bildt oli aiemmin itse toiminut pääministerinä ja kokoomuksen puheenjohtajana. Hän jatkoi ulkoministerinä myös vuoden 2010 vaalien jälkeen.
Yksityiselämä
Bildt on ollut naimisissa kolmesti. Ensimmäisen avioliittonsa hän solmi 25-vuotiaana tuolloin 27-vuotiaan Kerstin Zetterbergin kanssa. He olivat tutustuneet toimiessaan opiskelijapolitiikassa. Avioliitto kesti kuitenkin lopulta vain hiukan yli vuoden, ja jäi lapsettomaksi.
Myöhemmin, vuonna 1981 tuolloin valtiosihteerinä työskennellyt Bildt tapasi Mia Bohmanin, kokoomuksen entisen puheenjohtajan Gösta Bohmanin tyttären. Pariskunta meni naimisiin vuonna 1984, ja he saivat kaksi lasta: Gunnel Blanceflor syntyi marraskuussa 1989 ja Nils marraskuussa 1991. Bildtin toinenkin avioliitto päättyi eroon. Pariskunta jätti avioerohakemuksen helmikuussa 1996 ja ero sai lainvoiman seuraavana vuonna.
Nykyiseen puolisoonsa, italialaissyntyiseen Anna Maria Corazzaan, Bildt tutustui entisessä Jugoslaviassa, ja he menivät naimisiin vuonna 1998. Bildtistä tuli isä kolmannen kerran vuoden 2004 alussa, kun heille syntyi poika.
Laiterla (Perniö)
Laiterla on kylä Salon kaupungin Perniössä. Kylä sijaitsee Perniönjoen varrella noin kolme kilometrin päässä Perniön kirkonkylästä.
Laiterlan kylämäki erottuu selvästi peltojen keskeltä. Kylän peltoalue rajoittuu idässä Perniönjokeen ja lännessä laajaan metsäiseen moreenimuodostumaan. Laiterlan pohjoispuolella on Ali-Melkkilä ja eteläpuolella Kyynämäki. Kylän asutus sijoittuu kylämäen lisäksi moreenimuodostuman itäreunalle.
Laiterlasta on joskus käytetty myös rinnakkaisnimeä Laitila. Kylä on syntynyt viimeistään varhaiskeskiajalla. Perniönjoen vastarannalta on tehty rautakautisia löytöjä, muttei Laiterlasta. 1700-luvulla Laiterlassa oli neljä tilaa, joista on lohkottu 1900-luvulla ensin itsenäistyviä torppia ja sitten pientiloja siirtoväelle. Kylän ja kylämäen läpi rakennettiin maantie vuonna 1961. Laiterlan kansakoulu perustettiin 1920-luvulla ja se lakkautettiin alakouluna vuonna 2005.
San Sebastián de La Gomera
San Sebastián de la Gomera on kaupunki Kanariansaarilla Santa Cruz de Tenerifen maakunnassa. Kaupunki on La Gomeran pääkaupunki. Vuonna 2018 kaupungissa oli 8 945 asukasta. Kaupungin pinta-ala on 113,59 neliökilometriä.
Kaupungissa sijaitsee 1500-luvulla valmistunut kirkko La Iglesia de la Asuncíon, jossa voi tutustua taideaarteisiin. Casa de Colón on museona toimiva talo, jossa Kristoffer Kolumbuksen kerrotaan asuneen ennen Amerikan-valloitustaan. Lisäksi kaupungissa on myös Torre del Conde-niminen torni, joka on 1400-luvun puolivälissä valmistuneena yksi Kanariansaarten vanhimpia rakennuksia.
Hannu Koskinen (professori)
Hannu Erkki Juhani Koskinen (s. 7. tammikuuta 1954 Keuruu) on suomalainen Helsingin yliopiston avaruusfysiikan professori (1997–).
Koskinen kirjoitti ylioppilaaksi Keuruun yhteiskoulusta vuonna 1973. Hän valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1979 ja lisensiaatiksi 1983 pääaineenaan teoreettinen fysiikka (lisensiaattityö On wave modes in a plasma near the lower hybrid frequency). Hän oli tutkijana ja teki täydentäviä jatko-opintoja vuosina 1981–1985 (Ruotsin avaruusfysiikan instituutin toimipisteessä Uppsalassa sekä MIT:ssä, Cambridge, Yhdysvallat 1984–1985) ja valmistui Uppsalan yliopistosta filosofian tohtoriksi 1985 ionosfäärin ja magnetosfäärin fysikaalisia prosesseja kuvaavalla väitöskirjalla (1985) Lower hybrid parametric processes in the ionosphere and magnetosphere: theory and applications. Hän on ollut Helsingin yliopiston avaruusfysiikan dosentti vuodesta 1989.
Koskinen toimi tutkijana Ruotsin avaruusfysiikan instituutissa Uppsalassa vuosina 1981–1987. Tämän jälkeen hän oli Ilmatieteen laitoksella erikoistutkija (1987–1991), Avaruusfysiikan toimiston päällikkönä (1991–1996), avaruusfysiikan tutkimuspäällikkönä (1996–1997) sekä myöhemmin tutkimusprofessorina (2005–2006).
Koskisen tieteellinen tuotanto sisälsi vuonna 2007 noin 150 tieteellistä artikkelia lähinnä avaruusplasmafysiikasta; julkaisut käsittelevät erityisesti Maan ja Marsin magnetosfäärejä.
Koskinen on Kansainvälisen astronautiikka-akatemian (IAA, 2009–) kirjeenvaihtajajäsen, Suomen Tiedeseuran jäsen (2005–) ja puheenjohtaja (2021–), Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen (2006–), ja Academia Europæan jäsen (2017–).
Oliivi
pienoiskuva|Oliivipuun kuva 1800-luvulta. pienoiskuva|Naiset poimivat oliiveja, [[Vincent van Gogh, öljyväri, 1889.]] Oliivi (Olea europaea) eli oliivipuu, öljypuu, öljyoliivi tai öljyoliivipuu on oliivikasvien (Oleaceae) heimoon kuuluva kasvilaji. Se on pienehkö ainavihanta puu, jota esiintyy alkuperäisenä Välimeren itäpuolisilla alueilla Libanonissa ja Syyriassa, Vähän-Aasian rannikkoalueilla sekä Kaspianmeren etelärannikolla. Nykyisin se on ihmisen mukana levinnyt kaikkialle Välimeren alueelle. Sen hedelmä, oliivi (eli öljymarja ), on Välimeren alueella tärkeä maataloustuote, jota käytetään ravinnoksi ja oliiviöljyn valmistukseen.
Kuvaus
Oliivi on ainavihanta puu, joka harvoin kasvaa 15 metriä korkeammaksi. Sen harmahtavanvihreät lehdet ovat suikeita, 4–10 cm pitkiä ja 1–3 cm leveitä. Puun runko on tavallisesti muhkurainen ja vääntynyt.
Puun pienissä valkoisissa kukissa on neljä terälehteä ja verholehteä, kaksi hedettä ja emissä kaksihaarainen luotti. Ne muodostuvat yleensä puun edellisenä vuotena kasvaneeseen osaan ja ne muodostavat terttumaisia kukintoja.
Hedelmä
Hedelmä, oliivi eli öljymarja, on pieni, 1,0–2,5 cm pitkä öljypitoinen luumarja. Se on lajin villimuodoilla pienempi kuin jalostetuilla viljelyslajikkeilla. Oliivit joko poimitaan raakoina, vihreinä, tai niiden annetaan kypsyä, jolloin ne saavat tummansinisen värin ja saadaan niin sanottuja mustia oliiveja. Raakoja oliiveja ei voi syödä sellaisenaan, vaan ne joko suolataan tai hapatetaan kitkeryyden poistamiseksi ja säilyvyyden parantamiseksi. Purkitetut mustat oliivit ovat kuitenkin yleensä käsiteltyjä kemikaaleilla, joilla ne on keinotekoisesti saatu muuttumaan mustiksi. Ne liotetaan ensin lipeässä, sitten ne käsitellään hapolla, joka muuttaa värin. Lopuksi niihin saadaan rautaglukonaatilla (E579) tasainen musta väri. Kun ne on pastöroitu, ne pakataan purkkeihin.
Historia
Oliivi on hyvin vanha viljelyskasvi. Ei tiedetä, milloin sitä ensimmäisen kerran viljeltiin. Varhaisimpia todisteita sen domestikoinnista ovat peräisin kalkoliittiselta kaudelta Jordaniasta. Myös Kreetalla sitä tiedetään viljellyn jo noin vuonna 3 000 eaa. Ne ovat mahdollisesti olleet minolaisen kulttuurin vaurauden lähde.
Kirjallisuudessa
Oliivi on kirjallisuudessa useimmin mainittuja kasveja. Homeroksen Odysseiassa Odysseus ryömi kaksihaaraisen, samasta rungosta kasvaneen oliivipuun alle. Roomalainen runoilija Horatius mainitsee sen kertoessaan omista, hyvin yksinkertaisista ruokailutottumuksistaan. Sen mukaan hänen ravinnokseen olisivat riittäneet oliivit, endiivit ja Althaeat. Lordi Monboddo mainitsi vuonna 1779 oliivien kuuluneen antiikin kansojen mieliruokiin ja olevan yksi täydellisimmistä ruoka-aineista. Oliivipuu mainitaan useita kertoja myös Raamatussa. Sen mukaan kyyhky toi Nooan arkkiin oliivipuun lehden, joka osoitti, että vedenpaisumus oli ohi. Puu mainitaan muissakin pyhissä kirjoissa kuten Koraanissa ja Mormonin kirjassa.
Symbolina
Oliivin lehtivä oksa on vaurauden, kunnian ja rauhan symboli. Sitä on käytetty voitonmerkkinä urheilussa, mutta myös sodassa. Niitä on käytetty myös rituaalisiin tarkoituksiin ja uhrattu jumalille. Niitä on löydetty Tutankhamonin haudastakin. Oliiviöljyä on kauan pidetty pyhänä. Antiikin Kreikassa sitä käytettiin kuninkaiden voitelemiseen. Samoin tehtiin myös muinaisessa Israelissa, mihin tapaan viittaa myös profeettojen lupaamasta vapahtajakuninkaasta käytetty nimitys Messias ('voideltu'). Oliiviöljyä on myös poltettu temppelien pyhissä lampuissa ja myös Olympian kisojen ikuisessa tulessa. Kisojen voittajat kruunattiin oliivipuun lehvällä. Nykyäänkin sitä käytetään monissa uskonnollisissa seremonioissa.
Kreikkalaisen myytin mukaan Athene sai Attikan ja sen pääkaupungin Ateenan suojelusjumalattaren aseman, josta hän oli kilpaillut Poseidonin kanssa, koska hän antoi kaupungille lahjaksi oliivipuun.
Toliaranapinanleipäpuu
Toliaranapinanleipäpuu (Adansonia grandidieri) on apinanleipäpuihin kuuluva erittäin uhanalainen (EN) puulaji. Se esiintyy luonnonvaraisena Madagaskarilla, missä lajia on jäljellä noin miljoona yksilöä. Se kasvaa kuivissa lehtimetsissä.
Rafael Arcadio Bernal Supelano
Rafael Arcadio Bernal Supelano (28. marraskuuta 1934 Zipaquirá – 11. tammikuuta 2019) oli kolumbialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänestä tuli redemptoristi 22. elokuuta 1952, ja hän sai pappisvihkimyksensä 11. tammikuuta 1959. Hänet nimitettiin Sibundoyn apostoliseksi vikaariksi ja Amudarsan titulaaripiispaksi 27. helmikuuta 1978. Piispaksi vihkiminen seurasi 15. huhtikuuta. Pääkonsekraattorina toimi Eduardo Martínez Somalo, jota avustivat Ramón Mantilla Duarte ja Arturo Salazar Mejia.
Bernal Supelano sai 29. maaliskuuta 1990 nimityksen Araucan ja 10. tammikuuta 2003 Líbano-Hondan piispaksi. Hänet asetettiin jälkimmäiseen virkaan 25. maaliskuuta 2003, ja hän toimi siinä, kunnes erosi tehtävistään 28. helmikuuta 2004.
ETO Park
ETO Park on Unkarissa Győrin kaupungissa sijaitseva jalkapallostadion. Vuonna 2008 valmistunut stadion korvasi samalla paikalla sijainneen Stadion ETO:n, joka oli rakennettu 1967. Samassa kompleksissa toimii myös muun muassa ostoskeskus, hotelli ja jalkapalloakatemia.
Oliivi
Symbolina
Rauhan symbolina oliivipuun oksa esiintyy myös Yhdistyneiden kansakuntien lipussa maailmankartan ympärillä.
ETO Park
ETO Park on Győri ETO FC:n kotikenttä. Myös Unkarin jalkapallomaajoukkue on pelannut stadionilla muutamia otteluitaan, kohdaten muun muassa Suomen maaliskuussa 2014.
Oliivi
Vanhoja oliivipuita
pienoiskuva|300px|[[Ithakassa Kreikassa kasvava oliivipuu, jota on väitetty yli 1 500-vuotiaaksi.]]
Plinius vanhempi kertoi Kreikassa kasvaneesta pyhästä oliivipuusta, joka olisi ollut 1 600 vuotta vanha. Muutamien Getsemanen puutarhassa Jerusalemissa yhä kasvavien oliivipuiden väitetään olevan peräisin Jeesuksen ajalta. Muutamien Italiassa kasvavien oliivipuiden uskotaan olevan peräisin roomalaisajalta, joskin on epävarmaa, ovatko ne samoja kuin eräissä vanhoissa kirjallisissa lähteissä mainitut.
Ainakin yksi Kreetassa kasvava onkin todettu yli 2 000-vuotiaaksi. Sen ikä on määritelty dendrokronologisesti eli vuosirenkaita laskemalla. Myös Brijunin saarella Kroatian Istriassa on tunnettu oliivipuu, jonka on laskettu olevan noin 1 600 vuotta vanha. Se tuottaa yhä noin 30 kiloa hedelmiä vuodessa, ja niistä saadaan ensiluokkaista oliiviöljyä. Erästä Santu Baltolu di Caranassa Sardiniassa kasvavaa puuta, jonka seudun asukkaat tuntevat nimellä Ozzastru, on eräiden tutkimusten perusteella väitetty 3 000 tai jopa 4 000 vuoden ikäiseksi. Samassa puutarhassa kasvaa muitakin tuhatvuotisia oliivipuita.
Viljely ja käyttö
pienoiskuva|200px|Kalamata-oliiveja. Oliivia on muinaisista ajoista saakka viljelty oliiviöljyn, arvokkaan puuaineen, lehvien sekä syötävien oliivien vuoksi. Sen hedelmä on luonnostaan kitkerä, mutta fermentoinnin ja marinoinnin avulla se saadaan syömäkelpoiseksi. Vihreät ja mustat oliivit puhdistetaan täysin oleuropeiinin, kitkerän makuisen hiilihydraatin poistamiseksi. Toisinaan niitä myös liotetaan natriumhydroksidiliuoksessa eli lipeässä prosessin nopeuttamiseksi.
Antiikin aikana viljelijät väittivät, ettei oliivi menesty, jos sitä yritetään kasvattaa kaukana merestä. Theofrastoksen mukaan sitä voitiin viljellä enintään 300 stadionin (55,6 kilometrin) päässä rannikosta. Nykyajan kokemus ei täysin vahvista tällaista väitettä, ja vaikka se parhaiten menestyykin rannikoilla, ilmastoltaan sopivilla alueilla, kuten Kreikassa (Kalamata-oliivit), Pyreneiden niemimaalla ja Luoteis-Afrikassa, jossa talvet ovat leudot, sitä viljellään kaukana rannikoltakin.
pienoiskuva|270px|Oliiviviljelmä Espanjan Andalusiassa.
Suurin osa oliiveista tuotetaan Välimeren läheisyydessä. Eritoten Euroopan oliivintuotanto on keskittynyt Välimerelle. Jonkin verran sitä viljellään muillakin alueilla, joissa vallitsee samantapainen välimerenilmasto, kuten Etelä-Afrikassa, Chilessä, Australiassa, Uudessa-Seelannissa ja Kaliforniassa.
Tutkimukset ovat osoittaneet oliiveilla ja oliiviöljyllä olevan terveydellisesti edullisia vaikutuksia. Myös puun lehtiä käytetään lääkinnällisiin tarkoituksiin.
Alalajit
On olemassa ainakin viisi laajalle levinnyttä luontaista alalajia:
Lajikkeita
Oliivipuusta on tuhansia lajikkeita. Pelkästään Italiassa on käytössä 300 lajiketta, mutta vain muutamat ovat laajalti viljelyksessä. Tärkeimmät italialaiset lajikkeet ovat 'Leccino', 'Frantoio' ja 'Carolea'. Ei ole varma, voidaanko mikään näistä samastaa antiikin aikaisiin kuvauksiin, joskin on täysin mahdollista, että jotkin näistä kapealehtisistä lajikkeista polveutuvat silloisesta licinialaisesta oliivipuusta.
Koska monet lajikkeet eivät voi hedelmöityä saman lajikkeen siitepölystä, niitä usein viljellään pareittain niin, että jonkin ensisijaisen lajikkeen seassa viljellään jotakin toissijaista lajiketta hedelmöityksen aikaansaamiseksi. Tällaisen parin muodostavat esimerkiksi 'Frantoio' ja 'Leccino'.
Viime aikoina on yritetty kehittää hybridilajikkeita, joilla olisi parempi vastustuskyky kasvitaudeille tai jotka kasvaisivat nopeammin tai tuottaisivat suuremman tai yhtenäisemmän sadon.
Tärkeimpiä lajikkeita ovat:
Kasvu ja lisääntyminen
Oliivi kasvaa parhaiten kalkkipitoisessa maassa merellisessä ilmastossa. Laajan juuristonsa ansiosta se kestää hyvin kuivuuttakin. Puu voi saavuttaa monen sadan vuoden iän ja tuottaa silloin yhä satoa.
Oliivi kasvaa hyvin hitaasti, mutta sen runko voi lopulta tulla varsin paksuksi. A. P. de Candolle mainitsee erään puun ympärysmitan olleen kymmenen metriä. Puu kasvaa harvoin 15 metriä korkeammaksi, ja oksastuksen vuoksi se jää viljelyksillä yleensä vielä matalammaksi. Sen keltainen tai vihertävän ruskea puuaine sisältää usein tummempia raitoja. Koska se on varsin kovaa, se on puusepäntöissä arvostettua.
Oliivia lisätään monilla tavoilla, tavallisimmin kuitenkin pistokkaista. Puu juurtuu sopivaan maahan helposti. Toisinaan siihen on käytettävä myös ymppäystä. Joskus sitä lisätään siemenestäkin, jota tällöin liotetaan emäksisessä liuoksessa, jotta se itäisi nopeammin.
Hedelmäsato ja sen käsittely
Etelä-Euroopassa oliivit korjataan yleensä talvella. Korjuu kestää useita viikkoja, mutta sen ajankohta vaihtelee eri seudulla ja riippuu myös lajikkeesta.
Eri lajikkeiden öljypitoisuus vaihtelee huomattavasti. Sen perikarpissa on tavallisimmin 60–70 % öljyä. Puuta kohti öljyä saadaan tavallisimmin 1,5–2,2 kiloa vuodessa.
Useita miljoonia lintuja kuolee vuosittain Välimerellä oliivisatokauden aikana yöllisen oliivisadonkorjuun seurauksena, koska linnut imeytyvät säikähdyksissään korjuukoneisiin. Oliivipuut imuroidaan usein yöllä, koska viileämmät lämpötilat auttavat säilyttämään hedelmien aromit paremmin. Espanjassa Andalusiassa arviolta 2,6 miljoonaa lintua kuolee vuosittain sadonkorjuukoneiden takia. Portugalissa vastaava määrä on 96 000. Myös Ranskassa ja Italiassa harjoitetaan samaa menetelmää. Euroopan viljelysmailla tavattujen lintujen määrä onkin pudonnut puolella 2000-luvun alusta 2020-luvulle.
Perinteinen fermentointi
Oliivit ovat syömäkelpoisia kahden viikon tai kuukauden kuluttua, mutta toisinaan käsittely kestää kolmekin kuukautta. Niiden maustamiseen käytetään monia aineita kuten yrttejä, oliiviöljyä, fetajuustoa, paprikaa, chiliä, sitruunamehua, viiniä, etikkaa, katajanmarjoja ja anjovista.
Tuholaiset, kasvitaudit ja sään vaikutus
Cycloconium oleaginum -niminen sieni voi sairastuttaa oliivit useammaksi peräkkäiseksi vuodeksi aiheuttaen viljelyksillä vahinkoa. Tuhoisa on myös bakteerilaji Pseudomonas savastanoi pv. oleae Öljypuissa esiintyy myös kovakuoriaislajeja, jotka voivat aiheuttaa tuhoa. Jänikset syövät oliivin rungon kuorta ja voivat vahingoittaa varsinkin nuoria puita. Jos kuori häviää koko puun ympäriltä, se todennäköisesti kuolee. Ranskassa sekä Pohjois- ja Keski-Italiassa pakkaset toisinaan vahingoittavat öljypuita. Myös rakeet ja pitkäaikaiset sateet voivat olla vahingoksi.
Talous
pienoiskuva|280px|Oliivisato 2005.
Tuotanto
Viimeksi kuluneiden 44 vuoden aikana oliivien viljelysala on kolminkertaistunut 2,6 miljoonasta 8,5 miljoonaan hehtaariin.
FAO:n tilastojen mukaan kymmenen tärkeintä tuotantomaata, jotka kaikki ovat Välimeren alueella, tuottavat 95 % maailman oliiveista.
Oliivi tulokaslajina
Viljelyynotostaan lähtien oliivi on levinnyt viljelyksiltä myös luontoon sielläkin, missä sitä ei ennestään kasva. Sen alkuperäisen villimuodon esiintymät Etelä-Euroopassa ovat nykyisin laajalti syrjäytyneet viljelyksiltä levinneiden, uudelleen villiintyneiden kantojen tieltä.
Muutamilla alueilla, joille puu on istutettu, erityisesti Etelä-Australiassa, se on siinä määrin levinnyt ympäröivään luontoon, että siitä on suorastaan tullut alueen alkuperäistä kasvillisuutta syrjäyttävä rikkakasvi. Siellä sen siemeniä levittävät sinne tulokkaina levinneet ketut sekä monet linnut kuten emu ja myös eurooppalainen kottarainen.
My Little Pony: Pony Life
My Little Pony: Pony Life on My Little Pony -leluihin perustuva yhdysvaltalais-irlantilainen lasten animaatiosarja. Se sai ensiesityksensä Kanadan Treehouse TV -kanavalla kesällä 2020. Sarja on vuoden 2010 My Little Pony: Ystävyyden taikaa -sarjan spin-off, joka keskittyy alkuperäissarjaa enemmän komediaan ja on sitä sarjakuvamaisempi ja taidejäljeltään pelkistetympi.
Jaakko Jokinen
Jaakko Jokinen (s. 17. heinäkuuta 1993 Jämsä) on suomalainen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa monikansallisen Alps Hockey Leaguen italialaisjoukkue WSV Sterzing/Vipiteno Broncosissa.
My Little Pony: Pony Life
Sarjassa seurataan My Little Pony: Ystävyyden taikaa -sarjasta tutun ”pääkuusikon” edesottamuksia Ponyvillessä. Sarjan peruspilarina toimivat tällä kertaa erilaiset taikajuomat, joita hahmot nauttivat jaksojen aikana saaden aikaan kommelluksia. Hahmoihin on myös tehty muutoksia poiketen aiemmasta sarjasta, esimerkiksi Pinkiellä on siskojen sijaan veli.
Jaakko Jokinen
Ura
Jokinen on Jämsän Kiekko-Susien kasvatti. Hän siirtyi C-juniori-ikäisenä JYPiin. Hän toimi kaudella 2008–2009 seuran C-nuorten kapteenina. Kauden 2009–2010 päätteeksi Jokinen voitti B-nuorten I-divisioonan hopeaa ja kausi 2010–2011 päättyi A-nuorten Suomenmestaruuteen. Kaudella 2011–2012 hän debytoi miesten peleissä pelattuaan yhdeksän Mestis-ottelua JYP-Akatemiassa ilman tehopisteitä.
My Little Pony: Pony Life
Sarjan toisella kaudella ponit ajautuvat portaalin kautta toisiin ulottuvuuksiin ja saavat mukaansa uusia ystäviä.
Ääninäyttelijät
===Alkuperäiset äänet ===
Julkaisu
Sarjan Yhdysvaltojen ensiesityksen piti alun perin olla Discovery Family -kanavalla 13. kesäkuuta 2020, mutta sen ensi-ilta siirrettiin myöhempään ajankohtaan 7. marraskuuta 2020. Ensimmäistä kertaa sarja esitettiin Kanadan Treehouse TV -kanavalla 21. kesäkuuta 2020. Sarjan ensimmäinen kausi sisältää 26 jaksoa, joista viimeinen esitettiin 18.9.2020. Hasbro ilmoitti sarjan toisesta tuotantokaudesta pian ensiesityksen jälkeen.
Jaakko Jokinen
Ura
Jokinen jäi kaudella 2016–2017 JYPissä pieneen rooliin ja pelasi vain yhdeksän SM-liigaottelua. Hän pelasi kauden aikana 11 ottelua JYP-Akatemian vahvuudessa. Lokakuussa 2017 Jokinen teki JYPin kanssa kaksivuotisen, kevääseen 2020 asti ulottuvan jatkosopimuksen. Ensimmäisellä kokonaisella SM-liigakaudellaan 2017–2018 hän teki 51 runkosarja- ja kahdessa playoff-ottelussa tehot 2+6=8. Jokinen voitti kauden aikana myös Mestarien liigan mestaruuden. Kaudella 2018–2019 hän pelasi JYPissä vain 15 runkosarja- ja kuusi CHL-ottelua pitkälti lokakuussa 2018 tulleen alaraajavamman vuoksi. Kuntouduttuaan Jokinen jäi joukkueessa varsin pieneen rooliin. Hän pelasi kauden aikana myös kuusi ottelua lainalla Mestis-joukkue KeuPa HT:ssä. Kaudella 2019–2020 Jokinen kärsi käsivammasta ja hän pelasi vain 19 runkosarjaottelua sekä kaksi ottelua lainalla KeuPassa.
My Little Pony: Pony Life
Julkaisu
Sarjan 1. kauden jaksot ilmestyivät Ruutu+ Lapset -palveluun syksyllä 2020.
Jaakko Jokinen
Ura
Kaudeksi 2020–2021 Jokinen siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Ruotsin toiseksi korkeimmalle sarjatasolle HockeyAllsvenskan-joukkue HC Vita Hästeniin. Kaudeksi 2021–2022 hän palasi Suomeen ja siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella II-divisioonajoukkue Gladiators HT:hen. Jokinen voitti Savo-Karjala -alueen mestaruuden.
My Little Pony: Pony Life
Julkaisu
Sarjan 2. tuotantokausi alkoi brittiläisellä Tiny Pop -kanavalla sekä Pohjois-Amerikassa Discovery Family -kanavalla huhtikuussa 2021.
Joel Ward (jääkiekkoilija)
Joel Ward (s. 2. joulukuuta 1980 North York, Ontario, Kanada) on kanadalainen uransa lopettanut jääkiekkoilija. Hän on pelasi Nashville Predatorsissa, Minnesota Wildissä, Washington Capitalsissa ja San Jose Sharksissa.
Seurajoukkueura
Ward pelasi OHL:ssä Owen Sound Platersissa, mutta häntä ei varattu NHL:ään. Kauden 2001–2002 alussa hän osallistui Detroit Red Wingsin harjoitusleirille try-out -sopimuksella, muttei saanut paikkaa joukkueessa ja pelasi seuraavan neljän vuoden ajan Prince Edward Islandin yliopistossa.
Ward kutsuttiin vuonna 2006 Minnesota Wildin harjoitusleirille, mutta hän joutui kuitenkin pelaamaan ensimmäisen ammattilaiskautensa AHL:ssä Minnesotan farmijoukkue Houston Aerosissa.
27. syyskuuta 2006 Ward teki Wildin kanssa kaksivuotisen sopimuksen. Hän pelasi kaudella 2006–2007 Minnesotassa 11 ottelua.
15. heinäkuuta 2008 Nashville Predators poimi Wardin vapaiden pelaajien markkinoilta yhden vuoden sopimuksella. Hän pelasi koko kauden NHL:n puolella ja teki ensimmäisessä Predators -pelissään ensimmäisen NHL-maalinsa St. Louis Bluesia vastaan 10. lokakuuta 2008.
Ensimmäisellä kokonaisella NHL-kaudellaan Ward teki 17 maalia 79 ottelussa. 1. heinäkuuta 2009 Ward teki Predatorsin kanssa kaksivuotisen jatkosopimuksen.
Kaudeksi 2010–2011 Wardista tuli vapaa pelaaja, ja hän teki neljän vuoden ja 12 miljoonan dollarin sopimuksen Washington Capitalsin kanssa. Huhtikuussa 2015 Ward teki ratkaisumaalin pudotuspelien ensimmäisen kierroksen seitsemännessä ottelussa puolustavaa mestaria Boston Bruinsia vastaan. Maalilla Capitals eteni konferenssin semifinaaleihin. Ward sai tummaihoisuutensa vuoksi tekemänsä maalin jälkeen sosiaalisessa mediassa lukuisia rasistisia kommentteja, joista suurin osa oli Bostonin fanien lähettämiä.
Sarjassa New York Rangersia vastaan Wardin onni ei enää jatkunut. Neljän ottelun jälkeen sarja oli tasatilanteessa. Kolmannessa ottelussa Ward sai 2+2 minuutin jäähyn rikkoessaan Carl Hagelinia 22 ennen viimeisen erän loppua, kun Washington johti ottelua 2–1. Kymmenen sekuntia ennen erän päättymistä Rangersin Brad Richards tasoitti ottelun, ja jatkoajalla Marc Staal teki Rangersin voittomaalin Wardin istuessa yhä jäähyllä. Rangers siirtyi voitolla sarjassa 3–2-johtoon.
Kauden jälkeen Ward kävi tyräleikkauksessa. Ward pelasi 336 NHL-ottelua ennen kuin hän teki uransa ensimmäisen hattutempun ottelussa Philadelphia Flyersia vastaan 1. marraskuuta 2013. Kyseinen ottelu päättyi Capitalsin voittoon 7–0.
Huhtikuussa 2020 Ward ilmoitti uransa päättymisestä.
Belgianseisoja
Belgianseisoja (Braque Belge) on sukupuuttoon kuollut belgialainen koirarotu.
Ulkomuoto
Belgianseisoja oli seisojaksi vankkarakenteinen ja voimakas eikä yhtä nopea kuin moni kevyempi seisoja.
Sen häntä typistettiin, mutta luonnolliseen tilaan jätettynä häntä oli kohtalaisen pitkä. Karvapeite oli lyhyt, sileä ja tiheä, ja valkoinen suurin ruskein merkein. Kuten ruskeapäistäriköllä saksanseisojalla, myös tällä rodulla väritykseen liittyi ruskea täplitys valkoisilla alueilla, joka antoi karvapeitteen valkoiselle alueelle harmaan vivahteen. Keskimääräinen säkäkorkeus oli 65 cm ja paino 25 kg.
Alkuperä
Belgianseisoja polveutui vanhasta tanskankanakoirasta ja isogascognenajokoirasta. Sen uskotaan olleen läheisintä sukua ranskalaisille seisojille. 1800-luvulla se oli kotimaassaan suosittu, mutta saksanseisojan ja ranskalaisten seisojien alkaessa saavuttaa suosiota ja metsästysalueiden vähetessä sen lukumäärä alkoi pienentyä. Jo vuonna 1960 se listattiin belgialaisia rotuja käsittelevässä kirjassa erittäin harvinaiseksi, ja 11. syyskuuta 1984 Belgian kennelliitto Société Royale Saint-Hubert lähetti FCI:lle kirjeen, jossa se ilmoitti rodun kuolleen sukupuuttoon. Kuitenkin vielä vuonna 1989 se oli virallisesti FCI:n listoilla "väliaikaisesti" poistettuna rotuna, ja se poistettiin virallisesta rotuluettelosta kokonaan vasta myöhemmin.
Kreetta Onkeli
Kreetta Johanna Onkeli (s. 1. maaliskuuta 1970 Jyväskylä) on suomalainen kirjailija ja kolumnisti.
Ura
Onkeli varttui Luhangassa ja Joutsassa. Hän on koulutukseltaan ylioppilas. Ennen vapaaksi kirjailijaksi siirtymistä Onkeli opiskeli muutaman vuoden Teatterikorkeakoulun dramaturgilinjalla. Myöhemmin hän on opiskellut myös lähihoitajaopintoja.
Vuonna 2013 Onkeli sai Finlandia Junior -palkinnon teoksellaan Poika joka menetti muistinsa.
Onkeli on työskennellyt toimittajana tai kolumnistina muun muassa Helsingin Sanomissa, Talouselämässä, Savon Sanomissa, Imagessa, Maaseudun Tulevaisuudessa, Iltalehdessä ja Kuntalehdessä.
Kizzy Crawford
Kizzy Crawford (s. 25. huhtikuuta 1996 Wales ) on sukujuuriltaan barbadoslainen mutta Walesissa varttunut laulaja-lauluntekijä. Vuonna 2012 hän voitti Arts Connect Original Singer-Songwriter -palkinnon. Hän tekee musiikkia kymriksi ja englanniksi ja yhdistelee monesti Walesin ja Bajan perinteisiä musiikkityylejä. Hän nousi maineeseen albumillaan Starling.
Hänellä on myös Kizzy Crawford -niminen Youtube kanava, jossa on esillä hänen alkuperäisiä videoitaan. Hän on laittanut musiikkiaan vapaasti kuunneltavaksi SoundCloud -palveluun.
Tauno Rinkinen
Tauno Rinkinen (23. heinäkuuta 1924 Sortavala – 3. helmikuuta 1993 Helsinki) oli suomalainen nyrkkeilijä.
"Tane" Rinkinen edusti Suomea Lontoon 1948 olympialaisten kevyessä sarjassa (alle 62 kg). Hän hävisi ensimmäisellä kierroksella irlantilaiselle Michael McCullaghille tuomariäänin 0–3.
Rinkinen osallistui kahteen maaotteluun. Seuratasolla hän edusti Helsingin Tarmoa ja voitti kevyessä sarjassa Suomen mestaruuden vuosina 1947 ja 1948. Hän saavutti TUL:n mestaruuskilpailuissa hopeaa vuosina 1946 ja 1947.
Fabio de Jesús Morales Grisales
Fabio de Jesús Morales Grisales (s. 27. heinäkuuta 1934) on kolumbialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin redemptoristien papiksi 4. lokakuuta 1959 ja nimitettiin Sibundoyn apostoliseksi vikaariksi sekä Buduan titulaaripiispaksi 15. huhtikuuta 1991. Piispaksi vihkiminen seurasi 15. kesäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Paolo Romeo, jota avustivat Ramón Mantilla Duarte ja Rafael Arcadio Bernal Supelano.
Morales Grisales sai 29. lokakuuta 1999 nimityksen Mocoa-Sibundoyn piispaksi, jona hän toimi, kunnes erosi tehtävistään 18. lokakuuta 2003.
The Deadly Snakes
Deadly Snakes oli kanadalainen indie rock -yhtye, jonka musiikissa oli vaikutteita garage rockista, punkista, folk rockista ja varhaisesta R&B:stä.
Yhtye perustettiin Torontossa vuonna 1996. Yhtyeen viimeisessä kokoonpanossa olivat mukana Andre Ethier (laulu ja kitara), Matthew Carlson (kitara, trumpetti ja basso), Tšad Ross (kitara, basso ja mandoliini), Jeremi Madsen (kitara, basso, saksofoni ja lyömäsoittimet), Max McCabe-Lokos (piano, urut ja lyömäsoittimet) ja Andrew "Gunn" Moszynski (kitara ja rummut).
Deadly Snakes ilmoitti yhtyeen hajoavan elokuussa 2006, ja se soitti viimeisen keikkansa 26. elokuuta 2006 Silver Dollar Roomissa Torontossa.
Syyskuussa 2009 huhut täysimittaisesta jälleennäkemisestä alkoivat kiertää ja yhtye soitti yhden keikan 17. lokakuuta Portlandissa, Oregonissa.
Ulhasnagar
Ulhasnagar on kaupunki Maharashtran osavaltiossa Intiassa. Kaupungissa asui 473 731 ihmistä vuonna 2001 väestönlaskennan mukaan. Kaupunki sijaitsee Kalyanin kaupungin läheisyydessä noin 60 kilometriä koilliseen Mumbaista.
Luis Alberto Parra Mora
thumb|right|Piispa Luis Alberto Parra Moran vaakuna
Luis Alberto Parra Mora (22. maaliskuuta 1944 Tenza – 8. elokuuta 2023 Bogotá) oli kolumbialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Bogotán arkkihiippakuntaan 9. lokakuuta 1971 ja nimitettiin Mocoa-Sibundoyn hiippakunnan johtoon 18. lokakuuta 2003. Hänet asetettiin virkaansa 16. tammikuuta 2004. Piispaksi konsekroinnin suoritti 11. joulukuuta 2003 Beniamino Stella, jota avustivat Misael Vacca Ramirez ja Olavio López Duque.
Keskiajan filosofia (kirja)
Keskiajan filosofia on vuonna 2008 ilmestynyt, Gaudeamuksen kustantama kirja keskiajan filosofiasta.
Linja 1 (Toronton metro)
Linjalla on 32 asemaa ja sen pituus on 30,2 kilometriä. Se ulottuu U-kirjaimen muotoisena Union Stationilta Toronton keskustasta North Yorkin alueelle kaupungin pohjoisosassa. Sen itäinen haara päättyy Yonge Streetin ja Finch Avenue Eastin risteykseen ja läntinen haara Allen Roadin ja Sheppard Avenue Westin risteykseen. Vilkkaimpia asemia ovat Bloor–Yonge, St. George ja Union Station. Bloor–Yongen, St. Georgen ja Spadinan asemilta on vaihtoyhteys linjalle 2 ja Sheppard–Yongen asemalta linjalle 4.
Linjan 1 läntisen haaran jatkeeksi rakennetaan laajennusta, jonka on arvioitu valmistuvan vuoden 2017 loppuun mennessä. Laajennus on 8,6 kilometriä pitkä ja sisältää kuusi uutta asemaa. Sen reitti kulkee Yorkin yliopiston kampuksen kautta Vaughanin keskustaan.
Asemat
thumb|Linjaa 1 rakennetaan Yong Streetin alapuolelle vuonna 1949.
Iso Maisaari
Iso Maisaari eli Maisaari on Naantalin eteläosassa, Rymättylässä sijaitseva 190 hehtaarin kokoinen saari. Maisaarta ympäröivät saaret joka puolelta ja Airismaa sijaitsee sen itäpuolella.
Maisaari on länsi-itäsuunnassa pitkulainen, pituutta on lähes neljä kilometriä ja leveyttä keskimäärin 500 metriä. Saari on kallioinen ja metsäinen, mutta alavimmilla alueilla on niittyjä. Saareen ei ole rakennettu autoteitä, mutta ajopolut ja polut yhdistävät alueet toisiinsa.
Saari on Turun kaupungin ulkoilusaari. Saarelta löytyy majoitusta 50 henkilölle, kokous- ja neuvottelutiloja, useita rakennuksia, laitureita, nuotiopaikkoja, keittokatoksia, sekä kaksi rantasauna. Lisäksi Maisaarella on Turun kaupungin ylläpitämä uimaranta, jolta löytyy pukusuoja, WC ja sauna. Maisaari on Turun kaupungin suurin ulkokuntaomistus.
Saaren päärakennus on Isotalo saaren keskellä. Nykyään talo on Turun kaupungin omistuksessa ja virkistyskäytössä. Vuonna 1893 Isotaloon muutti Matts Matinpojan ja Maria Antintyttären perhe, jonka tunnetuin lapsi oli Turun Sanomien perustaja ja ensimmäinen päätoimittaja, sekä kansanedustaja Antti Mikkola.
Lähteet
60.32928°N, 21.89769°W
Rumphella aggregata
Rumphella aggregata on Gorgoniidae-heimoon kuuluva pehmytkoralli. Se kasvaa haarovina, tasapaksuina, ruskeansävyisinä varsina. Se on kotoisin Tyyneltämereltä. Riutta-akvaarioissa sitä pidetään yhtenä helppohoitoisimmista Gorgoniidae-lajeista, koska se hankkii ravintoa symbioosissa elävien fotosynteettisten levien kautta eikä siksi tarvitse säännöllistä ruokkimista eläinplanktonilla.
Paikallisuutisia
Paikallisuutisia on Timo Kähkösen piirtämä ja Vesa Ilmarannan käsikirjoittama vuodesta 2002 ilmestynyt sanomalehtisarjakuva. Se oli vuonna 2005 Suomen sanomalehdistön levinnein kotimainen sunnuntaisarjakuva. Vuonna 2005 sarjakuvaa alkoi levittää suomalainen syndikaatti Royal Comics Syndicate. Vuonna 2012 Paikallisuutisia julkaistiin hieman yli kymmenessä sanomalehdessä.
Sarjakuva sai alkunsa marraskuussa 2002, kun sanomalehti Maaseudun Tulevaisuus etsi piirtäjää viikonvaihdesivuilleen. Sarjaa kysyttiin kymmeneltä tekijältä ja lehti päätyi valinnassaan yksimielisesti tähän sarjakuvaan.
Aleksei Apuhtin
Apuhtin suoritti lakitieteen tutkinnon 1859 ja työskenteli ensin oikeusministeriössä ja sittemmin sisäministeriössä. Kirjalliselle uralle hän ryhtyi jo opiskeluaikana. Itsekriittisyyden vuoksi hänen nuoruudentuotantoonsa kuuluneet 35 runoa ilmestyivät vasta hänen kuolemansa jälkeen. Vuosina 1859−1862 lehdissä julkaistut runot saivat innostuneen vastaanoton, mutta sen jälkeen hän vaikeni moneksi vuodeksi. Parhaan tuotantonsa hän kirjoitti tauon jälkeen. Romaanien kirjoittamisen hän aloitti 1890, mutta hänen kolme romaaniaan julkaistiin vasta hänen kuolemansa jälkeen. Parhaimmillaan hän oli kuitenkin runoilijana.
Eino Pietola
Henkilöhistoria
Oulussa syntynyt, Lahdessa asunut Pietola valmistui koneteknikoksi 1961 ja toimi työntutkimuspäällikkönä Asko-Upolla (1964–1975). Eläkkeelle jäätyään 1975 hän alkoi kirjoittaa, ensimmäisenä julkaistiin kuunnelmat Luottamusmiehen rakkaus (1975) ja Kengät (1978). Vuonna 1978 Pietola julkaisi ensimmäisen sotakirjansa Korpisoturit. Pietola oli Salpausselän kirjailijoiden kunniajäsen ja toimi yhdistyksen puheenjohtajana 1984–1986. Hänen kuunnelmansa Kengät palkittiin Sokeain kuunnelmapalkinnolla vuonna 1978.
Tuotannosta
Kaiken kaikkiaan Pietola kirjoitti vuodesta 1978 vuoteen 1999 yhteensä 23 teosta. Vuonna 2001 Gummerus aloitti Pietolan koottujen sotaromaanien sarjan julkaisemalla teoksen Korpisotaa Vienan Karjalassa. Sitä seurasi yhteensä kuusi muuta kirjaa, sarjan päättävä Uhtuan korpisoturit pääteoksena. Pietolan sotaromaanit perustuivat sekä omiin kokemuksiin että kartta- ja arkistoaineistoihin. Jotkut hänen kirjoistaan herättivät realistisuudellaan ilmestyessään kiivastakin keskustelua.
Rutola
thumb|Rutolan VPK:n rakennus thumb|Myllylammen ja Saimaan yhdistävä Telataipaleen kaivanto thumb|Salpalinjaa Rutolassa thumb|Rutolan sahan punaleskien muistomerkki
Rutola on Lappeenrannan kaupunginosa ja kylä, jonka alueella asuu lähes 1 000 asukasta. Rutola sijaitsee noin 10 kilometriä Lappeenrannan keskustasta länteen Mikkelintien varressa. Tukinuittoväylän varteen rakentui 1800-luvun lopulla sahakylä. Viime vuosina kylään on rakennettu runsaasti uusia omakotitaloja. Rutolan Lapatonniemeen, edesmenneen sahan tienoille on kaavoitettu pientaloalue. Rutolan itäisellä puolella sijaitsee Ruoholammen uusi asuinalue.
Rutolaan on perustettu kylätoimikunta 1980-luvun lopulla. Sen toiminta-alueeseen kuuluvat Rutolan lisäksi Iitiän, Turkkilan, Munteron, Torppakylän, Selkäharjun ja Rännikorven kylät. Kylässä on toiminut vapaapalokunta vuodesta 1950 alkaen.
Rutolan läpi kulkee Salpalinja. Niinpä kylää halkovat panssariesteet, juoksuhaudat ja sen kallioihin on kaivettu lukuisia bunkkereita ja kaksi luolaa. Salpalinjalle rakennettiin yhteensä 25 luolaa. Ne tehtiin miehistön majoitustiloiksi, joukkosidontapaikoiksi tai yhdistelmäluoliksi, joihin kuului ase tai useita aseita sekä majoitustilaa miehistölle. Lähes kaikki luolat rakennettiin Lappeenrannan, Luumäen, Ylämaan ja Miehikkälän alueelle. Luolat jäivät kesken, sillä aselepo syksyllä 1944 lopetti niiden loppuunsaattamisen. Ainoaksi valmistuneeksi luolaksi jäi Rutolan luola. Vuosina 2012–2013 Rutolaan tehtiin kyläpolku, joka kiertelee 3,5 kilometrin pituisena muun muassa vanhan sahan aluetta ja Salpalinjan bunkkereita.
Rutola sijaitsee Saimaan ja Kymijoen vesistön jakavalla kankaalla. Rutolan länsipuolella vain kapea kannas erottaa Saimaaseen laskevan Myllylammen ja Kymijoen vesistöön kuuluvan Kärjenlammen. Ennen Vuoksen puhkeamista Saimaa laski sitä kautta vetensä Kymijokeen ja mereen. Kivikautista asutusta on seudulta löytynyt Salpamajan alueelta, Etu- ja Taka-Munterosta, Sahalahdesta ja Hietarannalta.
Rutolaan rakennettiin uittoväylä ja saha 1800-luvun lopussa. Saha toimi aina 1930-luvulle asti, kunnes 1930-luvun pulavuodet tekivät toiminnasta lopun. Sen sijaan uitot jatkuivat 1960-luvulle asti. Rutolan tukinsiirtolaitos toimi vuosina 1892–1963. Sen avulla siirrettiin puuta Saimaalta Kymijoen vesistöön.
Rutolan historiaan vaikutti voimakkaasti vuonna 1918 käyty punaisten ja valkoisten kansalaissota. Sodan seurauksena Rutolan miehistä teloitettiin 47 ja kylään jäi 26 punaleskeä ja 60 orpoa. Heikki Hietamies kirjoittanut tapahtumasta kirjan ”Naisten talvi”. Siinä hän kertoo leskien ja orpojen yhteisön selviytymiskamppailusta surullisten tapahtumien jälkeen. Rutolan urheille naisille pystytettiin kylään vuonna 2003 muistomerkki.
Rutolan koulu
Rutolan koulu oli pieni kyläkoulu, jota kävi noin 40 oppilasta ennen sen yhdistämistä kesällä 2012 Lappeen kouluun. Rutolan koulurakennus sijaitsee Mikkelintien varressa. Rutolan koululla on pitkä historia, sillä se perustettiin vuonna 1908. Tällöin Lappeen kunnanvaltuusto näki 22.8.1908 tarpeelliseksi perustaa Ruttoisten eli Rutolan sahalle kansakoulun. Kunta hyväksyi Enso-Gutzeitin tarjouksen, jolla yhtiö luovutti koulurakennuksen tontteineen sekä puoli hehtaaria maata koululle. Tämä vanha Rutolan koulurakennus sijaitsi parin sadan metrin päässä nykyisestä paikasta. Sen käytyä ahtaaksi Enso-Gutzeit osti vanhan koulurakennuksen takaisin. Uusi koulurakennus valmistui nykyiselle paikalleen vuonna 1926.
Sulkapallo olympialaisissa
Sulkapallo on ollut virallisena olympialajina vuodesta 1992. Näytöslajina sulkapallo oli vuosien 1972 kesäolympialaisissa ja 1988 kesäolympialaisissa. Parhaiten menestynyt maa on Kiina.
Mikke Levo
Mikke Erno Sylvester Levo (s. 28. maaliskuuta 1995 Orivesi) on suomalainen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa Mestis-joukkue TUTO Hockeyssa. Hän toimii joukkueen kapteenina.
Seuraura
Levo aloitti jääkiekkoilun nelivuotiaana Oriveden Fortunassa. Hän pelasi juniorina myös Tapparassa, josta Levo siirtyi C-juniori-ikäisenä Tampereen Ilvekseen kaudeksi 2009–2010. Kaudella 2010–2011 hän voitti 65 minuutillaan C-nuorten SM-karsintojen jäähypörssin. Kaudella 2011–2012 Levo pelasi paljon jo 16-vuotiaana Ilveksen A-nuorten ykköspuolustajaparissa Aleksi Oreniuksen vierellä.
Kaudella 2012–2013 Levo oli Ilveksen A-nuorten tehokkain puolustaja Aleksi Mäkelän kanssa tehoilla 2+15=17. Hän jakoi myös koko A-nuorten SM-liigan jäähypörssin voiton HPK:n Petteri Nikkilän kanssa 90 minuutillaan. Levo pelasi ensimmäisen SM-liigaottelunsa runkosarjan päätöskierroksella 12. maaliskuuta 2013 vieraissa Helsingin IFK:ta vastaan. Hän sai ottelussa jääaikaa 12.33 minuuttia.
Levo avasi pistetilinsä SM-liigassa kaudella 2013–2014. Hän teki liigauransa avausmaalin 2. lokakuuta 2013 ylivoimalla vieraissa Jokereita vastaan. Levo sai ottelussa myös kakkossyöttöpisteen Martti Järventien tekemään ylivoimamaaliin. Kaikkiaan hän pelasi kauden aikana 16 SM-liigaottelua tehopistein 1+2=3. Levo pelasi kauden aikana miesten pelejä myös kahden Mestis-ottelun verran lainalla Lempäälän Kisassa. Kauden 2014–2015 hän pelasi kokonaan miesten sarjoissa. Levo pelasi SM-liigassa 28 runkosarja- ja yhden playoff-ottelun jääden ilman tehopisteitä sekä 13 Mestis-ottelua lainalla LeKissä.
Kaudeksi 2015–2016 Levo siirtyi LeKiin vuoden mittaisella sopimuksella. Lokakuussa 2015 hän kuitenkin siirtyi ennen ensimmäistäkään runkosarjaottelua loppukauden sopimuksella sarjatasoa alemmas Suomi-sarjajoukkue Nokian Pyryyn.