cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Pat Saiki
Varhaiset vaiheet ja poliittinen ura
Huhtikuussa 1990 kuoli suosittu havaijilaissenaattori Spark Matsunaga. Loppukaudelle Yhdysvaltain senaattiin nimitettiin Daniel Akaka, joka myös sitten voitti paikkaa George H. W. Bushin tukemana tavoitelleen Pat Saikin noin 33 000 äänen marginaalilla.
Saiki tuki suurta osaa Reaganin ja Bushin hallintojen ulkopoliittisista ohjelmista. Esimerkiksi lisääntymisoikeuksien kaltaisiin sosiaalisiin kysymyksiin Saiki omaksui monia republikaaneja vapaamielisempiä asenteita.
Myöhemmät vaiheet
Lähdettyään kongressista Saiki sai Bushilta nimityksen Small Business Administrationin johtajaksi, jona hän toimi vuosina 1991–1993. Vuonna 1993 Saiki opetti Harvardin yliopiston Institute of Politicsissa. Vuonna 1994 hänestä tuli ensimmäinen suuren puolueen naispuolinen ehdokas Havaijin kuvernööriksi. Saiki kuitenkin hävisi Ben Cayetanolle ja palasi opettamistehtävien pariin.
Orange (Kalifornia)
Orange on kaupunki Orangen piirikunnassa, Kalifornian osavaltiossa Yhdysvalloissa. Sen väkiluku oli vuoden väestönlaskennassa 139 911. Orange sai kaupunkioikeudet 6. huhtikuuta 1888.
Kaupunki sijaitsee Los Angelesin suuralueella.
Gustaf Edvard Lybeck
Gustaf Edvard Lybeck (15. marraskuuta 1851 Pirttikylä – 25. toukokuuta 1927 Kauhajoki) oli suomalainen pappi ja valtiopäivämies.
Lybeckin vanhemmat olivat rovasti Johan Jakob Lybeck ja Hilda Edvina Reuter ja puoliso 1878–1893 Sofia Lovisa Skogström. Lybeck tuli ylioppilaaksi 1871, suoritti teologian erotutkinnon 1874 ja vihittiin papiksi 1875. Pastoraalitutkinnon hän suoritti 1887. Lybeck sai rovastin arvon 1899. Hän oli valmistuttuaan Kustavin vt. kappalainen ja Tammelan kirkkoherran apulainen, Perttelin vt. kirkkoherra ja vt. pitäjänapulainen, Sauvon vt. kappalainen ja Kauhajoen vt. kirkkoherra. Kauhajoen kappalaiseksi hänet valittiin 1887 ja kirkkoherraksi 1891. Lybeck tuli vt. lääninrovastiksi keväällä 1916. Hän oli pappissäädyn edustaja valtiopäivillä 1905.
Erkki Annila
Erkki Aulis Annila (s. 7. kesäkuuta 1937 Laihia) on suomalainen metsäntutkija ja professori.
Erkki Annilan poika on professori Arto Annila.
Woodbridge (New Jersey)
Maantiede
thumb|vasen|Woodbridgen kartta. Woodbridge sijaitsee New Jerseyn osavaltion itäosassa Middlesexin piirikunnassa. Sen vierestä kulkee New Jerseyn ja New Yorkiin kuuluvan Staten Islandin erottava Arthur Killin salmi. Woodbridgestä noin 6 kilometriä etelään sijaitsee Perth Amboy. Woodbridgen nykyinen township käsittää paitsi varsinaisen Woodbridgen, mutta myös Iselinin, Colonian, Avenelin, Keasbeyn, Sewarenin, Hopelawnin, Fordsin, Port Readingin ja Menlo Parkin.
Historia
Woodbridge alkoi kasvaa todenteolla vasta toisen maailmansodan jälkeen. Ensin sodassa palvelleet asevelvolliset ottivat Yhdysvaltoihin palattuaan asuntolainoja, joita he käyttivät omakotitalojen rakentamiseen esimerkiksi Woodbridgessä. Sittemmin kaupunki kasvoi, kun eri yhtiöt ja työntekijät alkoivat hyödyntää sen sijaintia hyvillä kulkuyhteyksillä New Yorkiin ja Newarkiin pohjoisessa, sekä Trentoninn ja Philadelphiaan etelässä. Woodbridgestä onkin joskus käytetty lempinimeä "Crossroads of New Jersey".
Talous ja liikenne
thumb|[[Metropark.]] Metropark on Woodbridgessä sijaitseva tärkeä rautatieliikenteen solmukohta. Kaupungin kohdalla risteää myös useita tärkeitä maanteitä, kuten New Jersey Turnpike, Garden State Parkway, sekä Route 1, 9, 35, 287 ja 440. Yhdysvaltojen ensimmäinen neliapilaliittymä rakennettiin Woodbridgeen vuonna 1929. Viereisen Arthur Killin salmen läpi kulkee esimerkiksi öljytankkereita.
Perinteinen maatalous on korvautunut nykyisin esimerkiksi teollisuudella. Tunnettu teollisuuden ala Woodbridgessä on keramiikkateollisuus, jonka tuotteita ovat esimerkiksi tiilet ja putket. Vuonna 1971 avautunut Woodbridge Center oli yksi New Jerseyn ensimmäisistä katetuista ostoskeskuksista.
Kotitalouksien keskimääräiset vuosittaiset ansiot Woodbridgessä aikavälillä 2014–2018 olivat 86 641 USD ja henkilöä kohden 35 159 USD. 5,6 % väestöstä eli köyhyysrajan alapuolella.
Väestö
Kunnan asukasluku oli vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 99 585 ja vuoden 2019 arvion mukaan 100 145. Kaupungin asukkaista 56,6 % oli taustaltaan valkoisia (latinot pois lukien 42,9 %), 11,8 % afroamerikkalaisia, 19,8 % latinoja mistä tahansa rodusta ja 24,2 % aasialaisia. 43,9 % kaupungin asukkaista puhui kotonaan jotakin muuta kieltä kuin englantia ja 32,5 % kaupungin asukkaista oli syntynyt ulkomailla.
Karl Johan Lund
Karl Johan Lund (13. joulukuuta 1844 Kristiinankaupunki – 9. helmikuuta 1904 Sotkamo) oli suomalainen tuomari, pormestari ja valtiopäivämies.
Karl Hurtig
Karl Jakob Hurtig (20. joulukuuta 1870 Pietari – 17. marraskuuta 1947 Helsinki) oli suomalainen metodistikirkon pastori.
Karl Johan Lund
Lundin vanhemmat olivat kauppias Anders Johan Lund ja Josefina Elisabet Hägglund ja puoliso vuodesta 1876 Matilda Hanna Roschier. Lund tuli ylioppilaaksi 1864 ja suoritti tuomarintutkinnon 1871, varatuomarin arvon hän sai 1874. Lund työskenteli auskultanttina Vaasan hovioikeudessa ja tuli oikeusneuvosmieheksi Kristiinankaupunkiin 1872. Kaupungin pormestarina hän toimi 1881–1892 ja sitten Kajaanin tuomiokunnan tuomarina. Valtiopäivillä Lund edusti porvarissäädyssä Kristiinankaupunkia 1885.
Karl Hurtig
Hurtigin vanhemmat olivat työmestari Adolf Hurtig ja Ulrika Vasander. Hän liittyi metodistikirkkoon 1890, suoritti tutkinnon metodistikirkon teologisessa koulussa Uppsalassa 1895 ja hänet vihittiin papiksi 1898. Hurtig teki opintomatkoja Englantiin 1899, 1902, 1910 ja 1929, Roomaan 1911, Saksaan ja Sveitsiin 1913 ja 1922 sekä Yhdysvaltoihin 1924 ja 1932.
Karl Johan Lund
Asianajaja ja Loviisan pormestari Paul Åke Lund sekä Tornion pormestari Arne Lund olivat Karl Johan Lundin poikia.
Karl Hurtig
Hurtig oli naimisissa vuodesta 1899 Agnes Mabel Waden (k. 1928) kanssa.
Restauraatio
Restauraatio tarkoittaa aiemmin vallinneen poliittisen järjestelmän palauttamista tai syrjäytetyn hallitsijasuvun paluuta valtaan. Termi tulee myöhäislatinan verbistä restaurare ’asettaa jälleen’. Nimitystä käytetään varsinkin tietyistä ajanjaksoista eräiden maiden historiassa. Lisäksi restauraatiokaudella tarkoitetaan yleensä Euroopassa Napoleonin kukistumista seurannutta ajanjaksoa vuosina 1815–1830, jolloin vanha järjestys pyrittiin palauttamaan.
Tunnettuja restauraatioita:
Albin Chalandon
pienoiskuva|Albin Chalandon Albin Chalandon (11. kesäkuuta 1920 Reyrieux – 29. heinäkuuta 2020) oli ranskalainen poliitikko ja pankinjohtaja.
Chalandon oli gaullisti ja toisen maailmansodan vastarintataistelun veteraani, joka osallistui Pariisin vapautukseen vuonna 1944. Hän valmistui humanistisista tieteistä. Chalandon perusti Banque commerciale de Parisin vuonna 1952. Hän toimi toukokuusta heinäkuuhun 1968 Ranskan teollisuusministerinä, vuosina 1968–1972 julkisten töiden ministerinä ja vuosina 1986–1988 oikeusministerinä. Vuosina 1977–1983 Chalandon johti Elf Aquitaine -yhtiötä.
Chalandon oli naimisissa journalisti Catherine Nayn kanssa ja kolmen lapsen isä. Hänellä oli Kunnialegioonan suurristi ja Croix de guerre 1939–1945.
Frédérick Gaudreau
Frédérick Gaudreau (s. 1. toukokuuta 1993 Bromont, Québec, Kanada) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelaa NHL-joukkue Minnesota Wildin organisaatiossa. Hän on pelipaikaltaan keskushyökkääjä, mutta Gaudreau osaa pelata myös laidassa. The Sports Forecaster -sivuston mukaan hän on työteliäs hyökkääjä, jonka taitotaso on myös kehittynyt viime vuosina. Gaudreaulla on myös johtajaominaisuuksia ja hän pelaa kohtalaisen hyvää kahden suunnan peliä. Gaudreau ei kuitenkaan ole kovin isokokoinen, mikä vaikeuttaa hänen fyysistä pelaamistaan varsinkin sentterinä NHL-tasolla. Gaudreau laukoo oikealta.
Junioriura
Gaudreau pelasi vuosina 2009–2011 Québecin paikallisia juniorisarjoja Magog Cantonniersin paidassa. Kaudella 2010–2011 hän toimi joukkueensa kapteenina. Kaudeksi 2011–2012 Gaudreau siirtyi QMJHL-joukkue Shawinigan Cataractesiin. Joukkue osallistui kauden päätteeksi isäntäjoukkueena Memorial Cup -lopputurnaukseen, jonka Cataractes voitti. Kaudella 2012–2013 Gaudreau oli joukkueen paras syöttäjä ja toiseksi paras pistemies Peter Sakarisin jälkeen tehoilla 13+30=43.
Kaudella 2013–2014 Gaudreau oli tehoilla 13+18=31 Cataractesin paras maalintekijä Alexis D’Aoustin kanssa ja hän jakoi joukkueen sisäisen maalipörssin toisen sijan Kris Hodgen kanssa edellään vain Anthony Beauvillier, vaikka Gaudreau kaupattiinkin jo marraskuussa 2013 Drummondville Voltigeursiin vaihdossa kesän 2015 ensimmäisen kierroksen ja kesän 2014 toisen kierroksen varausvuoroon sekä Antoine Kilanowskin oikeuksiin. Hän nousi Voltigeursin varakapteeniksi ja teki QMJHL:n runkosarjassa kaikkiaan 71 tehopistettä. Pudotuspeleissä Gaudreau oli joukkueen paras maalintekijä ja jakoi Voltigeursin sisäisen pistepörssin voiton Jérôme Verrierin kanssa tehoilla 10+4=14. Hänet palkittiin kauden päätteeksi QMJHL:n urheiluhenkisimpänä pelaajana Frank J. Selke Memorial Trophylla.
AHL-organisaation kautta NHL:ään
Kesäkuussa 2014 Gaudreau teki vuoden mittaisen AHL-sopimuksen Milwaukee Admiralsin kanssa. Hän osallistui samana syksynä seuran emojoukkueen, NHL-joukkue Nashville Predatorsin harjoitusleirille. Gaudreaun tulokaskausi AHL:ssä toi 43 runkosarjaottelussa tehot 4+7=11. Hän pelasi tammi–helmikuun 2015 vaihteessa myös 14 ottelua ECHL-joukkue Cincinnati Cyclonesin vahvuudessa. Toukokuussa 2015 Gaudreau teki Admiralsin kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen. Hän osallistui syksyllä 2015 taas Predatorsin NHL-joukkueen harjoitusleirille. Gaudreau pelasi kauden 2015–2016 kokonaan Admiralsin vahvuudessa ja oli joukkueen kolmanneksi paras pistemies tehoilla 15+27=42. Hän pelasi kauden aikana myös AHL:n tähdistöottelussa. Tammikuussa 2016 Gaudreau teki kaksivuotisen tulokassopimuksen Predatorsin kanssa. Hän ei saanut loppukaudella kuitenkaan kutsua seuran NHL-vahvuuteen.
Syksyn 2016 harjoitusleirin päätteeksi Nashville Predators lähetti Gaudreaun Milwaukee Admiralsin AHL-joukkueen vahvuuteen. Hän pelasi siellä suurimman osan kaudestaan ja oli joukkueen toiseksi paras maalintekijä ja neljänneksi paras pistemies tehoilla 23+25=48. Helmikuussa 2017 Gaudreau valittiin AHL:n viikon pelaajaksi. Neljännesvälierissä hän oli Admiralsin paras pistemies ja maalintekijä tehoilla 3+1=4. Gaudreau teki NHL-debyyttinsä 22. lokakuuta 2016 Pittsburgh Penguinsia vastaan. Hän sai ottelussa jääaikaa 9.01 minuuttia. Gaudreau pelasi runkosarjassa kaikkiaan yhdeksän NHL-ottelua tehden yhden syöttöpisteen.
Gaudreau kutsuttiin Predatorsin vahvuuteen viidenteen konferenssifinaaliotteluun, kun Ryan Johansen oli loukkaantunut. Hän teki NHL-uransa avausmaalin ensimmäisessä Stanley Cup -finaaliottelussa 29. toukokuuta 2017 vieraissa Pittsburgh Penguinsia vastaan, jolloin Gaudreau tasoitti ottelun 3–3:een. Predators hävisi ottelun kuitenkin lukemin 5–3. Seuraavan osumansa hän teki kotona kolmannessa finaaliottelussa 3. kesäkuuta 2017, jolloin Gaudreaun osuma jäi Predatorsin 5–1-voittoon päättyneen ottelun ratkaisumaaliksi. Hänet valittiin ottelun kolmostähdeksi. Gaudreau ratkaisi joukkueelleen voiton myös seuraavassa ottelussa 5. kesäkuuta 2017, jolloin hänen osumansa jäi Predatorsin 4–1-voittoon päättyneen ottelun ratkaisumaaliksi. Gaudreau valittiin taas ottelun kolmostähdeksi. Hänestä tuli kaikkien aikojen toinen NHL-uransa kolme ensimmäistä maalia Stanley Cup -finaaleissa tehnyt pelaaja keväällä 1944 samaan yltäneen Johnny Harmsin jälkeen. Gaudreaun jälkimmäisenä ratkaisema voitto tasoitti ottelusarjan 2–2:een, mutta mestaruuden vei lopulta kuitenkin Penguins otteluvoitoin 4–2.
Johan Norrlin
Johan Petter Norrlin (6. syyskuuta 1842 Hollola – 7. tammikuuta 1917 Helsinki) oli suomalainen kasvitieteilijä ja Helsingin yliopiston ylimääräinen kasvitieteen professori 1879–1903.
Norrlinin vanhemmat olivat nimismies Nils Nathanael Norrlin ja Fredrika Charlotta Lang. Hän pääsi ylioppilaaksi 1862 Porvoon lukiosta ja valmistui 1866 metsänhoitajaksi Evon metsäopistosta. Norrlin opiskeli sitten Helsingin yliopistossa, josta hän valmistui filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi 1869 sekä filosofian lisensiaatiksi ja tohtoriksi 1879.
Norrlin kehitti kasvien yleisyyden luokittelemiseksi Norrlinin asteikko -nimisen järjestelmän.
Norrlinin kunniaksi on nimetty Helsingin yliopiston Luonnontieteellisen keskusmuseon Kasvimuseon julkaisusarja Norrlinia.
Seututie 542
Seututie 542 on Etelä- ja Pohjois-Savossa kulkeva seututie. Tie kulkee Heinäveden Karviosta Tuusniemen Tuusjärvelle. Tien kunto on pääosin tyydyttävä.
Lintulan luostari sijaitsee seututien 542 varressa Palokin kylässä. Seututie 542 kulkee myös Varistaipaleen kylän poikki.
Olen vainottu kahlekarkuri
Olen vainottu kahlekarkuri on Mervyn LeRoyn ohjaama yhdysvaltalainen mustavalkoelokuva vuodelta 1932. Käsikirjoitus perustuu Robert Elliott Burnsin samannimiseen omaelämäkertaan. Elokuvan ensi-ilta Suomessa oli 6.12.1946, sillä se oli Valtion filmitarkastamon kokonaan kieltämä vuodesta 1933 vuoteen 1946 asti.
Talousvaikeuksissa oleva ensimmäisen maailmansodan veteraani joutuu syyttömänä vankilaan, pakenee ja livahtaa Chicagoon. Siellä hän rakentaa elämän toisen nimen turvin, kunnes jää uudelleen kiinni.
Elokuva on valittu Yhdysvaltojen Kongressin kirjasto Kansalliseen elokuvarekisteriin. Oscareitakin sille ropisi: Paul Muni palkittiin parhaana miesnäyttelijänä, itse elokuva parhaana elokuvana ja Nathan Levinson parhaasta äänityksestä.
Umberto D. – elämän vanki
pienoiskuva|[[Carlo Battisti ja Maria-Pia Casilio elokuvassa.]] Umberto D. – elämän vanki (Umberto D.) on Vittorio De Sican italialainen elokuva vuodelta 1952. Sitä pidetään viimeisenä merkittävänä neorealistisena elokuvana.
Juoni
Umberto D. – elämän vanki kertoo eläköityneestä virkamiehestä Umberto Domenico Ferrarista, joka joutuu elämään vähäisellä valtion eläkkeellä. Hän viettää aikaansa pienessä roomalaisasunnossaan seuranaan vain pitkäaikainen lemmikkikoiransa. Umberton tilanne heikkenee, kun hän ei pysty tuloillaan maksamaan vuokraa ja vuokraemäntä uhkaa häädöllä. Hän yrittää tämän jälkeen kerätä tarvittavia rahoja ja protestoida hallitusta vastaan iäkkäiden ihmisten kohtelusta. Hänen ainoa lyhyt ihmiskontaktinsa raskaana olevaan palvelijaan osoittautuu pettymykseksi. Umberto vakuuttuu tilanteensa toivottomuudesta ja harkitsee jopa itsemurhaa.
Julkaisu ja vastaanotto
Umberto D. – elämän vanki kuvattiin vuoden 1951 aikana Cinecittàn studioilla ja Rooman ympäristössä. Sen tuotantokustannukset olivat noin 140 miljoonaa liiraa, ja ensi-iltansa se sai Italiassa tammikuussa 1952. De Sica käytti elokuvan tuottamiseen huomattavasti omia rahojaan, mutta elokuva menestyi elokuvateattereissa kotimaassaan huomattavan heikosti. Italiassa valtaan nousseet kristillisdemokraatit eivät pitäneet neorealististen elokuvien antamasta kuvasta Italiasta. Umberto D. joutuikin valmistuttuaan alivaltiosihteerinä toimineen Giulio Andreottin hyökkäyksen kohteeksi, sillä elokuva antoi Andreottin mukaan pessimistisen kuvan elämästä. Osaltaan tämä hyökkäys vaikutti neorealistisen elokuvan hiipumiseen. Elokuvan jälkeen Italiassa kiellettiin sellaisten elokuvien vienti, jotka antavat epämiellyttävän kuvan italialaisesta yhteiskunnasta.
Vaikka katsojat eivät elokuvasta innostuneet, esimerkiksi ranskalainen kriitikko André Bazin kutsui sitä mestariteokseksi. Yhdysvalloissa se sai ensi-iltansa vasta 1955. Siellä se voitti New York Film Critics Circlen parhaan ulkomaalaisen elokuvan palkinnon ja käsikirjoittaja Cesare Zavattini oli ehdolla Parhaan alkuperäisen tarinan Oscar-palkintoon.
Vuonna 1979 kolmekymmentä suomalaista elokuva-arvostelijaa ja -asiantuntijaa teki kukin luettelon kaikkien aikojen sadasta merkittävimmästä elokuvasta, ja Umberto D. oli mukana heistä yhdeksän listalla.
The New York Timesin kriitikot valitsivat Umberto D:n vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa. Vuonna 2018 BBC:n kansainvälinen asiantuntijaraati äänesti sen kaikkien aikojen sadan parhaan ei-englanninkielisen elokuvan joukkoon.
Tyyli
Umberto D. edustaa italialaista neorealistista elokuvaa, kuten De Sican edellisetkin elokuvat Polkupyörävaras ja Milanon ihme. Se poikkeaa kuitenkin hieman monista muista neorealistista elokuvista, sillä se on osittain kuvattu studio-olosuhteissa. Elokuvatutkija Peter Bondanellan mukaan Umberto D on kuitenkin lähimpänä käsikirjoittaja-teoreetikko Cesare Zavattinin ajatusta neorealismin luonteesta, jonka hän esitti manifestissaan. Zavattini muun muassa vaati siinä, että neorealistisen elokuvien pitäisi kunnioittaa todellista aikaa: valkokankaalla 90 minuutin esittämiseen elokuvahahmon elämästä pitäisi kulua sama 90 minuuttia. Kriitikko André Bazin huomioi Mitä elokuva on? -kirjassa julkaistussa esseessä erityisesti kaksi elokuvan kohtausta, joissa tämä todellisen ajan kunnioittaminen näkyy.
Lauantai-illasta sunnuntaiaamuun (elokuva)
Lauantai-illasta sunnuntaiaamuun (Saturday Night and Sunday Morning) on brittiläinen elokuva vuodelta 1960. Alan Sillitoen samannimiseen romaaniin perustuvan elokuvan on ohjannut Karel Reisz. Se kertoo Arthur Seatonista, joka rankan työviikon päätteeksi ryyppää ja rietastelee viikonlopun aikana.
Vuonna 1999 British Film Instituten kyselyssä Lauantai-illasta sunnuntaiaamuun äänestettiin kaikkien aikojen 14. parhaaksi brittielokuvaksi. Vastaajina oli tuhat Ison-Britannian elokuva- ja televisioammattilaista. The New York Timesin kriitikot valitsivat elokuvan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta maailmassa.
Kate Hooper
Kate Jon-Marie Hooper (s. 26. helmikuuta 1978 Auckland, Uusi-Seelanti) on australialainen vesipalloilija ja olympiavoittaja. Hän kuului Australian kultaa voittaneeseen joukkueeseen Sydneyn kesäolympialaisten 2000 naisten vesipalloturnauksessa.
Hooper on pituudeltaan 177-senttimetrinen ja painaa 73 kilogrammaa.
Mephisto (elokuva)
Mephisto on unkarilais-saksalainen elokuva vuodelta 1981. Sen ohjasi István Szabó ja pääosaa näyttelee Klaus Maria Brandauer. Elokuva perustuu Klaus Mannin samannimiseen romaaniin. 1920- ja 1930-lukujen Saksaan sijoittuva tarina kertoo näyttelijästä, joka vertauskuvallisesti myy sielunsa ja ryhtyy myötäilemään natseja saadakseen menestystä ja vaikutusvaltaa.
Elokuva sai parhaan vieraskielisen elokuvan Oscarin ja palkittiin Cannesin elokuvajuhlilla parhaasta käsikirjoituksesta.
Näyttelijät
Lähde:
Daryl Boyle
Daryl Boyle (s. 24. helmikuuta 1987 Sparwood, Brittiläinen Kolumbia) on kanadalaissyntyinen saksalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän edustaa DEL-liigassa pelaavaa Schwenninger Wild Wingsia. Boyle laukoo oikealta.
Seuraura
Boyle debytoi Saksan DEL-liigassa kaudella 2011–2012 Augsburger Pantherin joukkueessa. Hän oli aikaisemmin pelannut Yhdysvalloissa AHL- ja ECHL-liigoissa sekä Kanadassa WHL-liigassa. Ensimmäisellä DEL-kaudellaan Boyle pelasi 52 ottelua tehopistein 7+16=23 keräten 18 rangaistusminuuttia ollen Augsburgerin tehokkain puolustaja. Seuraavat kaksi kautta Boyle toimi Augsburgerin kapteenina. Hän oli kummallakin kaudella joukkueen tehokkain puolustaja tehopisteillä 7+18=25 ja 4+22=26.
Maajoukkueura
Boyle kuului Saksan olympiahopeaa voittaneeseen joukkueeseen Pyeongchangin talviolympialaisissa 2018. Hän pelasi turnauksessa seitsemän ottelua keräten yhden syöttöpisteen ja kaksi rangaistusminuuttia. Venäjän MM-kilpailuissa 2016 Boyle keräsi kaksi syöttöpistettä ja neljä rangaistusminuuttia pelaamassaan kahdeksassa ottelussa.
Matti Hyvönen (opettaja)
Matti Hyvönen (30. marraskuuta 1882 Sortavalan maalaiskunta – 1958) oli suomalainen kansakoulunopettaja, puutarhaviljelijä ja puutarhakirjojen tekijä.
Hyvösen vanhemmat olivat maanviljelijä Olli Hyvönen ja Leena Laasonen. Hän valmistui kansakoulunopettajaksi 1910. Hyvönen opiskeli Ruotsissa 1904–1906 ja Mecklenburgissa 1912–1913.
Hyvönen oli kansakoulunopettajana Säkkijärvellä 1910–1917 ja Viipurissa vuodesta 1919 alkaen. Puutarhaviljelijänä hän toimi vuodesta 1917 alkaen.
Matti Hyvönen oli naimisissa vuodesta 1916 Aino Santapukin kanssa.
Julkaisuja
Nimellä M. Hyvönen:
Valjoux
Valjoux on etenkin tunnettu niin sanotuista ébauche-koneistoista, joita muut kellovalmistajat käyttävät kellojensa pohjana. Valjoux-koneistoja käytetään keskihintaisissa ja kalliissa kelloissa. Valjoux valmistaa esimerkiksi Valjoux 7750 -koneistoa, jota käytetään suuressa osassa markkinoilla olevista keskihintaisista mekaanisista kronografeista.
Valjouxin koneistoja käyttävät muun muassa Omega, Longines, Breitling, Oris, TAG Heuer, IWC, Panerai ja Sinn.
Pelko jäytää sielua
Pelko jäytää sielua on saksalainen elokuva vuodelta 1973. Sen ohjasi Rainer Werner Fassbinder. Hän myös käsikirjoitti, tuotti ja lavasti elokuvan. Sen pääosassa on yksinäinen saksalainen siivooja, joka aloittaa romanssin paljon nuoremman mutta yhtä yksinäisen marokkolaisen miehen kanssa.
Elokuva sai kansainvälisen kriitikoiden palkinnon Cannesin elokuvajuhlilla. Vuonna 2018 BBC:n kansainvälinen asiantuntijaraati äänesti sen kaikkien aikojen sadan parhaan ei-englanninkielisen elokuvan joukkoon.
Timo Metsälä
Timo Metsälä (s. 16. kesäkuuta 1980 Tuusula) on suomalainen jääkiekkoerotuomari. Hän aloitti SM-liigan päätuomarina kaudella 2010–2011.
Zgierzin piirikunta
Zgierzin piirikunta on yksi Łódźin voivodikunnan piirikunnista. Sen väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 166 113. Piirikunnan kolme kaupunkikuntaa ovat Głowno, Ozorków ja hallintokeskus Zgierz. Kuusi maalaiskuntaa taas ovat Aleksandrów Łódzki, Głowno, Ozorków, Parzęczew, Stryków sekä Zgierz ja niissä on kylien lisäksi kaksi kaupunkia; Aleksandrów Łódzki ja Stryków.
Zgierzin piirikunnan pinta-alasta 18,9 prosenttia oli metsän peitossa vuonna 2018.
Zgierzin piirikunnan työttömyysaste oli vuoden 2018 lopussa 5,7 prosenttia. vasen|pienoiskuva|220px|Piirikunnan väestöpyramidi 2014. Vuoden 2019 lopussa Zgierzin piirikunnassa oli 166 113 asukasta, joista 52,5 prosenttia naispuolisia ja 47,5 prosenttia miespuolisia. Puolan väestönlaskennassa 2011 väkiluvun laskettiin olevan 164 227 ja sen ennakoidaan vuoteen 2050 mennessä pienenevän 156 725 asukkaaseen. Alle 18-vuotiaat muodostivat vuoden 2019 lopussa 17,5 prosenttia piirikunnan väestöstä, työikäiset 58,9 prosenttia ja eläkeikäiset 23,7 prosenttia väestön keski-iän ollessa 42,9 vuotta. Piirikunnassa syntyi 2019 elävänä yhteensä 1 372 lasta.
Egyptinhaarapalmu
Egyptinhaarapalmu (Hyphaene thebaica) on haarapalmujen sukuun kuuluva palmukasvi.
Egyptinhaarapalmua esiintyy Länsi-Afrikasta Arabian niemimaalle ulottuvalla alueella. Kasvi on yleisin Saharan eteläpuolella Sahelin ja Sudanin vyöhykkeillä, mutta sitä tavataan myös Afrikan sarvesta Mosambikiin ulottuvalla alueella.
Egyptinhaarapalmun lehdistä kudotaan koreja, hattuja, viuhkoja ja mattoja. Niistä punotaan köysiä ja niitä käytetään kattomateriaalina. Rungoista rakennetaan taloja ja tehdään kanootteja ja niitä käytetään polttopuina. Hedelmiä syödään ja niistä valmistetaan mustaa väriainetta nahkan värjäämistä varten. Lehtiä ja juuria käytetään kansanlääkinnässä. Afrikan sarven alueella puusta valutetaan palmuviiniä.
Matti Hyvönen
Matti Hyvönen -nimisiä henkilöitä ovat:
Neville Bowles Chamberlain
Elämäkerta
Chamberlain oli Yhdistyneen kuningaskunnan Rio de Janeiron konsulin Henry Orlando Chamberlainin toinen poika. Hänen veljiään olivat amiraali William Charles, kenraalit Thomas Hardy ja Crawford sekä eversti Charles Francis Falcon. Poikien äiti oli Anne Eugenia (k. 1867). Henry Chamberlain nimitettiin baronetiksi vuonna 1828, ja hän kuoli seuraavana vuonna. Perhe ei ollut sukua Yhdistyneen kuningaskunnan pääministerinä vuosina 1937–1940 toimineelle Neville Chamberlainille.
Neville Bowles Chamberlain syntyi Rio de Janeirossa 10. tammikuuta 1820. Hän aloitti 13-vuotiaana opinnot kuninkaallisessa sotilasakatemiassa kadettina. Hän ei sopinut opiskelemaan, joten hänet otettiin pois akatemiasta hänen ensimmäisen vuotensa lopussa. Hänet nimitettiin sen sijaan helmikuussa 1837 Itä-Intian kauppakomppanian armeijan vänrikiksi.
Palvelusajan alku
Kesäkuussa 1837 Chamberlain saapui Intiaan ja päätyi veljensä Crawfordin kanssa Bengalin 16. paikalliseen rykmenttiin. Kenraali Henry Fane oli ollut veljesten isän ystävä, ja hän toivoi näiden ottavan osaa sotaretkeen Afganistaniin.
Sodassa Afganistanissa Chamberlain palveli kenraali William Nottin joukoissa. Hän otti osaa rynnäkköhyökkäykseen Ghaznin kaupungissa ja kaupungin myöhempään miehitykseen. Emiiri Dust Muhammad Khanin pojista osa tuotiin kaupunkiin vankeina syksyllä 1840, jolloin Chamberlain ystävystyi tulevan emiiri Šir Ali Khanin kanssa. Chamberlain haavoittui sodan aikana useita kertoja, ja lopulta hänen oli helmikuussa 1845 matkustettava Englantiin toipumaan loukattuaan jalkansa, mikä esti häntä osallistumasta ensimmäiseen sikhisotaan. Afganistanin sotaretken aikana Chamberlain oltiin kuitenkin ylennetty luutnantiksi.
Chamberlain palasi Intiaan loppuvuonna 1846, jolloin hän pystyi taas osittain käyttämään loukkaantunutta jalkaansa. Hän toimi Bombayn alueen kuvernöörin sotilaallisena sihteerinä toukokuuhun 1848 asti. Toisen sikhisodan alkaessa hän toivoi pääsevänsä jälleen aktiivipalvelukseen, ja hänet otettiin 4. ratsuväkiprikaatin riveihin. Brittijoukkojen ylipäällikkö Hugh Gough antoi Chamberlainille henkilökohtaiset kehunsa tämän rohkeudesta.
Majuriksi ylennetty Chamberlain toimi tammikuusta joulukuuhun 1851 Panjabin alueen sotilaspoliisien päällikkönä. Tämän jälkeen hän toimi Lahoressa sotilasvirkailijana, kunnes sairastui malariaan ja lähti helmikuussa 1853 toipilaaksi. Hän vietti toipilasaikansa Etelä-Afrikassa, missä metsästi leijonia, ja Uudessa Etelä-Walesissa Australiassa.
Kenraalin asemassa
Puolitoista vuotta kestäneen toipilasaikansa jälkeen Chamberlain otti Panjabissa komentoonsa 11 000 miehen vahvuisen joukko-osaston, ja samalla hänelle myönnettiin paikallinen prikaatikenraalin arvo. Hän johti useita sotaretkiä paikallisia heimoja vastaan, mistä sai myös kenraalikuvernööriltä kiitokset.
Sepoy-kapinan alkaessa Chamberlain nimitettiin liikkuvan kolonnan päälliköksi tehtävänään kukistaa Panjabissa syttyvät mahdolliset kapinat. Hän kuitenkin luovutti tehtävän pian John Nicholsonille ja liittyi Bengalin armeijan kenraaliadjutanttina Delhin piiritykseen. Chamberlain yritti rohkaista alaisiaan loikkaamalla hevosella yli seinästä, jonka takana kapinallisia piileksi, jolloin vihollisen laukaus osui häneen. Hän toimi vakavasta vammastaan huolimatta syyskuussa jonkin aikaa kenraali Archdale Wilsonin sijaisena piiritysjoukkojen komentajana. Hänestä tuli ansioidensa johdosta Bathin ritarikunnan jäsen ja kuningatar Viktorian aide-de-camp.
Chamberlain palasi jälleen Intiaan helmikuussa 1876 ottaakseen vastaan Madrasin armeijan komentajuuden, ja hänet ylennettiin kenraaliksi 1. lokakuuta 1877. Varakuningas Robert Lytton nimitti hänet elokuussa 1878 Afganistaniin lähtevän lähetystön johtajaksi. Valintaan vaikutti se, että hän ja Afganistanin emiiri Šir Ali Khan tunsivat toisensa ennestään. Retkikunta kuitenkin joutui kuitenkin 21. syyskuuta emiirin määräyksestä Ali Masjidin linnakkeen luona Mir Akhorin pysäyttämäksi, eikä sen sallittu jatkaa matkaansa. Tapauksesta syttyi 21. marraskuuta toinen afgaanisota, jonka aikana Chamberlain toimi sotilasviranomaisena hallituksessa. Hän ei ollut täysin yksimielinen sodan toimenpiteistä tai Kandaharin alueen säilyttämisestä brittihallinnassa sen jälkeen. Hänen Madrasin armeijan komentajuutensa päättyi 3. helmikuuta 1881.
Myöhempi elämä
Chamberlain poistui Madrasin armeijan komentajuutensa jälkeen Intiasta ja vietti loppuelämänsä Lordswoodissa lähellä Southamptonia. Toisen buurisodan aikana 1899–1902 hän kritisoi ankarasti sodan käyntitapaan liittyneitä asioita. Chamberlain ylennettiin sotamarsalkaksi 25. huhtikuuta 1900.
Chamberlain kuoli 18. helmikuuta 1902 Lordswoodissa. Hänet haudattiin Rownhamsiin lähelle Southamptonia.
Perhe
Chamberlain avioitui kenraalimajuri William Reidin tyttären Charlotte Cuylerin kanssa 26. kesäkuuta 1873. Avioliitosta ei syntynyt lapsia, ja se päättyi vaimon kuolemaan 26. joulukuuta 1896.
Toivo Hossola
Toivo Hossola (28. maaliskuuta 1895 Joutsa – 21. syyskuuta 1946) oli suomalainen agronomi ja päätoimittaja.
Hossolan vanhemmat olivat maanviljelijä Matti Hossola ja Wilhelmiina Ala-Hulikkala. Hän pääsi ylioppilaaksi 1916 ja valmistui agronomiksi 1921. Hossola teki vuonna 1923 opintomatkan Skandinavian maihin ja Saksaan.
Hossola oli Ahlmanin maamieskoulussa opettajana 1921–1923, Suomen sianjalostusyhdistyksen konsulenttina 1923–1925, Karjatalous- ja Karjantuote-lehtien toimitussihteerinä 1925–1929 sekä Suomen laidunyhdistyksen toiminnanvalvojana ja rahastonhoitajana 1928-1933. Hän oli Suomenmaa-lehden taloudenhoitajana 1929–1933 ja lehden vastaavana toimittajana 1929. Tämän jälkeen Hossola oli Kirjapaino Oy Maan toimitusjohtajana 1932–1933 ja Pietarsaaren Konepaja Oy:n pääedustajana vuodesta 1933. Osastosihteerinä toiminut Hossola oli vuodesta 1939 lähtien kansanhuoltoministeriön yleisen osaston työvoimatoimiston päällikön agronomi Mikael Johannes Kaltion apulaisena.
Toivo Hossola oli naimisissa vuodesta 1921 Anni Sofia Paasosen kanssa.
Umrao Jaan (vuoden 2006 elokuva)
Umrao Jaan on vuonna 2006 ensi-iltansa saanut intialainen romanttinen draamaelokuva, jonka on ohjannut J. P. Dutta. Se perustuu Mirza Hadi Ruswan urdunkieliseen romaaniin Umrao Jaan Ada, joka kertoo kuuluisasta lucknowilaisesta kurtisaanista. Elokuva on toinen intialainen versiointi romaanista vuoden 1981 samannimisen elokuvan jälkeen.
Vastaanotto
Box Office India julisti Umrao Jaanin ”katastrofiksi”.
Sivunpuolittaja
Sivunpuolittaja on geometriassa jana tai suora, joka kulkee monikulmion sivun keskipisteen kautta tai päättyy siihen. Tällöin voidaan tarkoittaa vaihtoehtoisesti
Jääkiekon naisten maailmanmestaruuskilpailut 2001
Jääkiekon naisten maailmanmestaruuskilpailut 2001 pelattiin Yhdysvalloissa, Minnesotassa 2. huhtikuuta ja 8. huhtikuuta 2001 välisenä aikana. Maailmanmestaruuden voitti Kanada joka kaatoi loppuottelussa isäntämaa Yhdysvallat.
Lopputulokset
Kazakstan tippui vuoden 2003 MM-kisojen B-sarjaan. Ja B-sarjan voittaja Sveitsi nousi vuoden 2004 pääsarjaan.
Lapin liikenne
Lapin liikenne kulkee Lapissa pitkin teitä, rautateitä ja ilmateitse. Lapissa sijaitsee muun muassa Suomen pohjoisin rautatieasema, Kolarin rautatieasema. pienoiskuva|[[Kolarin rautatieasema on Suomen pohjoisin.]]
Plutarco Elías Calles
Plutarco Elías Calles (25. syyskuuta 1877 Guaymas, Sonora, Meksiko – 19. lokakuuta 1945 Mexico City) oli meksikolainen poliitikko ja sotilasjohtaja, joka toimi Meksikon presidenttinä 1924–1928, ja käytti valtaa seuraavien presidenttien taustalla perustamansa PNR-puolueen kautta.
Calles työskenteli opettajana ja baarimikkona ennen kuin liittyi Francisco Maderon vallankumouksellisiin joukkoihin, jotka vastustivat diktaattori Porfirio Diazia. Hän tuki Venustiano Carranzaa tämän kapinoidessa Victoriano Huertaa vastaan ja puolustautuessa Pancho Villan kapinallisilta.
Lapin liikenne
Rautatieliikenne
Kolarin rautatieaseman lisäksi Lapissa sijaitsee rautatieasemia Rovaniemellä, Kemijärvellä, Misissä, Muurolassa, Tervolassa, Kemissä, Ylitorniossa ja Pellossa. Lapin rautatieasemilla on matkustajia vuosittain noin 670 tuhatta matkustajaa. Rautatieasemista keskeisimpiä ovat Rovaniemen, Kemin, Kemijärven ja Kolarin asemat. Matka Helsingistä Rovaniemelle junalla voi kestää jopa 12 tuntia.
Plutarco Elías Calles
Calles nimitettiin Sonoran kuvernööriksi, ja hän toteutti vallankumouksen tavoitteita maatalouden ja koulutuksen rakennemuutoksilla sekä horjuttamalla kirkon asemaa. Hän toimi lyhyesti ministerinä Carranzan hallituksessa, mutta erosi liittyäkseen Álvaro Obregónin presidentinvaalikampanjaan 1920. Obregón vuorostaan tuki Callesia seuraajakseen 1924.
Lapin liikenne
Lentoliikenne
Lapissa sijaitsee kaikkiaan viisi käytössä olevaa lentoasemaa. Lapissa suurin lentoasema on Rovaniemen lentoasema, joka on myös kolmanneksi suurin lentoasema Suomessa matkustajamäärällä mitaten. Muita lentoasemia Lapissa ovat Kittilän lentosema, Ivalon lentoasema, Enontekiön lentoasema ja Kemi-Tornion lentoasema. pienoiskuva|Rovaniemen lentoasema maaliskuussa 2009. oikea|pienoiskuva|190x190px|[[Norwegian Air Shuttle|Norwegianin lentokone Rovaniemen lentoasemalla.]] Lapin lentoasemaverkko on maakunnan kokoon ja asukasmäärään nähden varsin kattava.
Plutarco Elías Calles
Callesin kausi Meksikon johdossa päättyi 1934 kun Lázaro Cárdenas valittiin presidentiksi. Hän joutui lähtemään maanpakoon, palasi Meksikoon 1941 ja kuoli siellä 1945.
Lapin liikenne
Lentoliikenne
Talvella Lappiin menee suoria lentoja muun muassa Lontoosta, Manchesterista, Münchenista, Frankfurtista, Berliinistä ja Zürichistä.
Vuonna 2019 Lapin lentoasemilla oli 1,4 miljoonaa matkustajaa. Rovaniemen lentoasemalla kulki vuonna 2018 yli 570 tuhatta matkustajaa, Kittilässä 320 tuhatta, Ivalossa 210 tuhatta ja Kemi-Torniossa noin 100 tuhatta.
Suomen lentoasemista vastaava Finavia toteutti Rovaniemen, Ivalon ja Kittilän lentoasemille yli 55 miljoonan euron arvoisen kehitysohjelman, jonka tarkoitus oli nostaa ja parantaa näiden lentoasemien asiakaskokemusta ja palvelutasoa.
Joukkoliikenne
Paikallisliikennettä liikennöidään Lapissa Kemi-Tornion alueella, Rovaniemellä ja Kemijärvellä. Lapin alueella on useita kuljetus- ja linja-autoyrityksiä. Sekä lentoasemilta että rautatieasemilta on sujuvat joukkoliikenneyhteydet lähimpään keskustaan tai matkailukohteisiin.
Bob Budiansky
pienoiskuva|Budiansky huhtikuussa 2015 Bob Budiansky (s. 15. maaliskuuta 1954 ) on yhdysvaltalainen sarjakuvakäsikirjoittaja, päätoimittaja ja piirtäjä, joka tunnetaan parhaiten työstään Marvel Comicsin Transformers-lehdessä. Hän loi myös Marvelin Sleepwalker-hahmon ja käsikirjoitti sarjan kaikki 33 numeroa.
Tausta
Budiansky syntyi New Yorkin The Bronxissa, missä hän kävi julkista koulua ja siirtyi sitten University at Buffaloon. Hän "palasi takaisin" sarjakuvien pariin yliopistossa 1970-luvun alussa. Hänen ensimmäinen julkaistu teoksensa oli Superrunt - yhteistyönä Charles "Sparky" Alzamoran kanssa, julkaistu University at Buffalon The Spectrum -lehdessä hänen opiskellessaan siellä.
Ura
Budiansky työskenteli Marvelilla noin 20 vuotta. Hän oli vastuussa suuresta osasta Marvelin alkuperäisen Transformers-sarjakuvan käsikirjoittamisesta, ja keksi useimpien Transformers-hahmojen nimet, kuten Decepticonien johtajan Megatronin, Autobotien lääkärin Ratchetin ja Decepticon Ravagen. Hän kirjoitti myös useimmat "tech spec" -esittelyt hahmoista lelujen pakkauksissa jotka Hasbro tuotti 1980-luvulla, antaen jokaiselle hahmolle erillisen persoonallisuuden.
Pidettyään pitkän tauon Transformers-sarjasta, Budiansky kirjoitti uuden tulkinnan vuoden 1986 alkuperäisestä The Transformers: The Movie -piirroselokuvasta IDW Publishing -kustantamolle vuonna 2006 elokuvan 20-vuotisjuhlan kunniaksi.
Budiansky on myös piirtäjä. Hän piirsi Aaveajajan Johnny Blaze/Zarathos -version viimeiset vuodet, kuten myös suurimman osan Aaveajaja-kansikuvista vuodesta 1978 vuoteen 1983 ja käsikirjoitti sarjaa yhdessä sen viimeisen käsikirjoittajan J. M. DeMatteisin kanssa. Aaveajajan lopun jälkeen, Budiansky ja DeMatteis jatkoivat yhteistyötä Namor-lehden parissa. Budiansky muisteli: "Marc tyypillisesti suunnitteli tarinan rungon, keskusteli siitä kanssani, annoin hänelle palautetta, ehkä keksin pari uutta juonenkäännettä, ja ehdotin joitain kohtauksia jotka parantaisivat tarinan visuaalista ilmettä... Marc sai tämän neljän numeron sarjan kasaan paremmin kuin monet Aaveajaja-numerot jotka teimme yhdessä, joten mielestäni minulla oli vähemmän ansiota Namor-juonissa." Budianskyn Namor-kannet ovat varhaisia esimerkkejä yhteenliittyvistä kansista: kun kannet asettaa yhteen kahteen riviin, niiden taustat sulautuvat toisiinsa.
Vuodesta 1983 vuoteen 1996, Budiansky työskenteli Marvelissa päätoimittaja. Tänä aikana Budiansky oli vastuussa muun muassa lehdistä Ihmeneloset, Daredevil ja Hämähäkkimies.
Elämä
Budiansky meni naimisiin Angela Goldmanin kanssa elokuussa 1991. Heillä on kaksi lasta: Emma ja David.
Jani Luoma-aho
Jani Luoma-aho (s. 15. syyskuuta 1973 Savonlinna) on suomalainen jääkiekkoerotuomari. Hän aloitti SM-liigan päätuomarina kaudella 2010–2011.
Luoma-aholla on takanaan myös mittava pelaajaura keskushyökkääjänä KooKoossa Mestis-, Suomi-sarja- ja II-divisioonatasolla.
Mirja Salkinoja-Salonen
pienoiskuva|Mirja Salkinoja-Salonen Mirja Sinikka Salkinoja-Salonen (o.s. Salkinoja; s. 18. toukokuuta 1940 Hauho) on suomalainen mikrobiologi ja Helsingin yliopiston emeritaprofessori. Hän on toiminut myös akatemiaprofessorina. Salkinoja-Salonen oli 1960–1970-lukujen ajan tutkijana Hollannissa, 1970-luvulta lähtien hän on toiminut tutkijana pääasiassa Suomessa. Hänen puolisonsa on vuodesta 1973 toimittaja Seppo Heikki Salonen. )
Opinnot
Salkinoja-Salonen tuli ylioppilaaksi 1958, valmistui luonnontieteiden kandidaatiksi 1963 Helsingin yliopistosta ja väitteli 1971 biokemiassa  Vrije Universiteitissa Amsterdamissa.
Työura
Salkinoja-Salonen työskenteli Vrije Universiteitissa eri tehtävissä 1963–73. Vuonna 1973 hän palasi Suomeen Helsingin yliopiston mikrobiologian apulaisprofessoriksi, jossa tehtävässä hän työskenteli vuoteen 1992, jolloin hänet nimitettiin mikrobiologian professoriksi. Professorina hän toimi vuoteen 2008, josta ajasta 1995–2000 akatemiaprofessorina. Vuosina 2008–2013 hän työskenteli Helsingin yliopiston sovelletun kemian ja mikrobiologian laitoksella tutkimusjohtajana. Tämän jälkeen hän teki tutkimustyötä Aalto-yliopiston sähkötekniikan ja automaation laitoksella keskittyen anturitekniikan soveltamiseen rakennusten sisäilmaongelmien tutkimuksessa. Vuosina 1982–2015 Mirja Salkinoja-Salonen ohjasi 54 väitöskirjaa.
Salkinoja-Salonen on toiminut tutkijana Helsingin yliopiston ensimmäisessä huippuyksikössä (2002-2007) ja Suomen Akatemian huippuyksikössä (2008-2013).
Uransa alkuaikoina Salkinoja-Salonen paneutui kemikaalien biohajoavuuden tutkimusmenetelmiin tutkimalla Royal Shell -laboratoriossa mikrobien kykyä hajottaa synteettisiä pesuaineita. Suomessa hän tutki synteettisten ja kloorattujen yhdisteiden biohajoavuutta. Salkinoja-Salosen tutkimukset edesauttoivat, että metsäteollisuus siirtyi sellun valkaisussa happivalkaisuun. Hänen tutkimuksensa vaikuttivat myös siihen, että sahateollisuus luopui myrkyllisen ja vesistöjen pohjaan kertyvän kloorifenolin käytöstä sahatavaran sinistysestossa.
1990-luvulta lähtien Salkinoja-Salonen on tutkinut mikrobien tuottamia myrkkyjä hometaloista, rehuista ja ruokamyrkytyksiä aiheuttaneista elintarvikkeista. Samanaikaisesti hän on selvittänyt kemikaalien yhteyttä asumisterveyteen. Maaleissa, liimoissa, desinfiointi- ja puhdistusaineissa sekä kosmetiikassa yleisesti käytetyt PHMB-yhdisteet ovat osoittautuneet haitallisiksi erityisesti hengitysilmassa. Salkinoja-Salosen tutkimukset ovat osoittaneet, että jos sisäilmaongelmia pyritään ehkäisemään kemikaaleilla, saadaan pahimmillaan aikaan myrkyllisiä yhdisteitä, jotka aiheuttavat pysyviä vaurioita ihmisen hermostoon ja immuunipuolustusjärjestelmään.
Tutkimuksissaan Salkinoja-Salonen on soveltanut uusia menetelmiä kohteisiin, joihin liittyy voimakkaita huolia. Tämän takia hänen tuloksensa ovat herättäneet toisinaan vilkasta keskustelua ja väittelyä tutkijoiden kesken.
Palkitessaan Mirja Salkinoja-Salosen 2023 Suomen Kulttuurirahasto totesi: "Tekninen, kemiallinen sekä mikrobiologinen tutkimus yhdistyvät Salkinoja-Salosen työssä poikkeuksellisella tavalla. Hän ei ole arastellut tuoda esiin tutkittua tietoa, vaikka se olisi poikennut elintarvike- ja rakennusteollisuuden tai maatalouden vallitsevista käytännöistä."
Tunnustukset
Mirja Salkinoja-Salonen on saanut lukuisia kunnianosoituksia, muun muassa seuraavat:
Ympäristön Finlandia-palkinnon hän sai 1992.
Suomen Valkoisen Ruusun I luokan ritarimerkin hän sai 1996 ja samana vuonna Maj ja Tor Nesslingin tunnustuspalkinnon työstä ympäristötutkimuksen ja -opetuksen hyväksi.
Hänet valittiin vuonna 2004 Suomen Kemiallisen Seuran ja Kemianteollisuuden liiton jäsenäänestyksessä nykyajan toiseksi tärkeimmäksi suomalaiseksi kemistiksi.
Vuonna 2013 hänet kutsuttiin American Academy of Microbiologyn jäseneksi. Akatemia toimii suurimman mikrobiologian alan tiedejärjestön American Society for Microbiologyn yhteydessä.
Aalto-yliopisto nimitti Salkinoja-Salosen vuonna 2016 rakennustekniikan kunniatohtoriksi.
Hän sai 2023 Suomen Kulttuurirahaston palkinnon merkittävästä kulttuuriteosta. Palkinto myönnettiin "ilman, maan ja veden puhdistajalle, terveyden edistäjälle".
Markku Tapio Katajisto
Markku Tapio Katajisto (s. 19. heinäkuuta 1948 Lapua) on itseoppinut suomalainen kuvataiteilija. Öljyväri- ja sekatekniikkatöissään hän on kuvannut mm. surrealistisia ja raamatullisia aiheita sekä erilaisia asetelmia.
Katajisto on pitänyt satoja näyttelyitä kotimaassa ja ulkomailla.
Neil Staebler
thumb|right|Neil Staebler
Neil Oliver Staebler (11. heinäkuuta 1905 Ann Arbor, Michigan – 8. joulukuuta 2000 Ann Arbor, Michigan) oli yhdysvaltalainen demokraattisen puolueen poliitikko.
Imperator Aleksandr II -luokka
Imperator Aleksandr II -luokka oli Venäjän keisarikunnan laivaston pre-dreadnought-taistelulaivaluokka, johon kuului kaksi alusta, jotka valmistettiin vuosina 1885-1889 Itämeren alueen telakoilla ja nimikkoalus oli palveluksessa aina vuoteen 1925 saakka.
Neil Staebler
Staebler sai Michiganin yliopistosta (Ann Arbor) taiteiden kandidaatin arvon vuonna 1926. Hän palveli Yhdysvaltain laivastossa vuosina 1943–1945. Staebler tuli valituksi demokraattien edustajana 88. Yhdysvaltain kongressin (1963–1965) jäseneksi Michiganista. Hän ei asettunut uudelleen ehdolle, mutta oli vuonna 1964 epäonnistuneesti ehdolla kuvernööriksi. Staebler oli Demokraattien kansallisen komitean jäsen vuosina 1961–1964 ja 1965–1968. Liittovaltion vaalikomissiossa hän oli jäsenenä huhtikuusta 1975 lokakuuhun 1978.
Dvenadsat Apostolov (1890)
Dvenadtsat Apostolov oli vuonna 1892 valmistunut Venäjän keisarikunnan laivaston rannikkopanssarilaiva, joka poistettiin palveluksesta 1. huhtikuuta 1911 ja myytiin romutettavaksi 28. tammikuuta 1931.
Valmistus
Alus tilattiin Nikolajevin telakalta, missä köli laskettiin helmikuussa 1888. Alus laskettiin vesille syyskuussa 1890 ja otettiin palvelukseen joulukuussa 1892.
Palvelus
Palvelukseen otettaessa alus liitettiin Mustanmeren laivastoon ja poistettiin palveluksesta 1. huhtikuuta 1911.
Giuseppe Amadei
thumb|right|Giuseppe Amadei (1983)
Giuseppe Amadei (18. maaliskuuta 1919 Guastalla – 6. marraskuuta 2020 Reggio nell'Emilia) oli italialainen demokraattisen sosialistipuolueen poliitikko.
Valmistuttuaan kirjallisuuden ja filosofian opinnoistaan Amadei työskenteli italian ja latinan opettajana. Hän aloitti poliittisen uransa Guastallassa heti toisen maailmansodan jälkeen. Amadeista tuli Italian edustajainhuoneen jäsen vuonna 1960 Alberto Simoninin kuoltua. Hän istui edustajainhuoneen jäsenenä vuoteen 1989. Näiden vuosikymmenten varrella Amadei kuului delegaatioihin, jotka vierailivat Israelissa ja Neuvostoliitossa.
Vuosina 1984–1989 Amadei oli Euroopan parlamentin jäsen. Hän vetäytyi aktiivisesta politiikasta vuonna 1992. Amadei myös johti urallaan vuonna Camillo Prampolinin perustamaa La Giustizia -lehteä. Politiikan ulkopuolella hänen intohimonsa oli kuvataide; hän keräili maalauksia sekä veistoksia ja toimi näyttelyiden kuraattorina. Amadei kuoli 101-vuotiaana Santa Maria Nuova -sairaalassa oltuaan viimeiset päivänsä siellä hoidettavana.
Eunukki (kirja)
Eunukki on Kristina Carlsonin proosateos, jonka on julkaissut vuonna 2020 Otava.
Pienoisromaani Eunukki on 1120-luvun kiinalaisen hovieunukin, kuuluisan runoilijan Wang Wein kaiman, yksinpuhelu, jossa eunukki kertoo tarinansa siitä, kuinka hänet myytiin ja kuohittiin ja kuinka hän eli elämänsä Kiinan keisarin hovissa eri tehtävissä ja kuinka hän on nyt saavuttanut vanhuuden, 70 vuoden iän.
Arviot
Anelma Järvenpää-Summanen kirjoittaa Maaseudun Tulevaisuudessa, että Carlsonilla on kykyä eläytyä menneiden aikojen ihmisiin ja oloihin. Kriitikko huomaa, että kirja saa luomaan ulkopuolisen katseen omaankin aikaamme: "Veitsien viillot jatkuvat, päämäärät vaihtuvat."
Arviossaan Demokraatissa Esa Mäkijärvikin kiittää Carlsonin eläytymiskykyä. Hän vertaa kertojaminää Game of Thronesin kollegaan:
Carlsonin kirjat ovat kirja kirjalta ohentuneet. Neljäs, Eunukki, on alle satasivuinen, mutta, kuten Tommi Melender kirjoittaa Parnassossa:
Thomas von Westen
pienoiskuva|Thomas von Westen Thomas von Westen (13. syyskuuta 1682 – 9. huhtikuuta 1727) oli norjalainen luterilainen pappi ja lähetyssaarnaaja. Hän teki kolme lähetysmatkaa saamelaisten keskuuteen 1700-luvun alkupuolella.