cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Badaberin kapina
Tapahtumien selvittäminen
Tapahtumia alettiin selvittää paremmin vasta Afganistanin sodan jälkeen. Rabbani johti joulukuussa 1991 Neuvostoliittoon matkannutta lähetystöä, joka yritti saada Neuvostoliittoa katkaisemaan tukensa Afganistanissa edelleen toimineelle kommunistihallinnolle. Afganistanilaiset itse eivät olleet kovin avuliaita, mutta heidän mukanaan Moskovaan oli saapunut myös Pakistanin varaulkoministeri, joka luovutti neuvostoliittolaisille viiden oletettavasti Badaberissa kuolleen sotilaan nimet. Tuolloin Venäjän lähettiläänä Islamabadissa ja myöhemmin Kabulissa ollut Zamir Kabulov kävi vuonna 1992 Badaberissa. Sittemmin asiaa piti yllä Ruslan Auševin johtama sotaveteraanien komitea. Vuosia jatkuneiden selvityksien ansiosta seitsemän neuvostoliittolaisen Badaberissa kuolleen sotilaan nimet tiedetään suhteellisen varmasti. Myöhemmin on esitetty myös muita nimiä, mutta ne perustuvat huomattavasti hatarammalle pohjalle.
Termodynamiikan toinen pääsääntö
Termodynamiikan toinen pääsääntö on yksi termodynamiikan neljästä pääsäännöstä.
Ferdinand I Habsburg
Ferdinand I (10. maaliskuuta 1503 – 25. heinäkuuta 1564) oli Unkarin ja Böömin kuningas vuodesta 1526, Kroatian kuninkaana vuodesta 1527 ja Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisari vuodesta 1556 kuolemaansa vuoteen 1564 saakka. Ferdinand I kuului Habsburgien hallitsijasukuun.
Termodynamiikan toinen pääsääntö
Toinen pääsääntö rajoittaa energian muuttamista työksi, osoittaa muutoksen suunnan ja toteaa entropian kasvun väistämättömyyden.
Ferdinand I Habsburg
Ferdinandin vanhemmat olivat Filip Komea ja Johanna Mielipuoli, joten hänen isoisänsä olivat keisari Maksimilian I ja Aragonian kuningas Ferdinand Katolilainen. Hänen sisaruksiaan olivat Kaarle V, Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan hallitsija (1500–1558), Eleonoora (1498–1558, Portugalin Manuel I ja Ranskan Frans I:n puoliso), Isabella Burgundilainen (1501–1525, Tanskan Kristian II:n puoliso), Maria Itävaltalainen (1505–1558), Böömin ja Unkarin Ludvig II:n puoliso sekä Katariina Habsburg (1507–1578, Portugalin Juhana III:n puoliso).
Termodynamiikan toinen pääsääntö
Clausius
Clausiuksen teoreema ilmaisee termodynaamisen järjestelmän vapaaehtoisen ('spontaanin') muutoksen suunnan ja eristetyn järjestelmän tasapainotilan:
Ferdinand I Habsburg
Kun Ferdinandin lanko, Unkarin, Böömin ja Kroatian kuningas Ludvig II sai surmansa, osa Unkarin ylhäisöstä tuki Ferdinandia uudeksi kuninkaaksi. He toivoivat hänen karkottavan turkkilaiset veljensä keisari Kaarle V:n tuella. Alempi aateli tuki kotimaista vaihtoehtoa János Szapolyaita. Niinpä molemmat julistautuivat kuninkaiksi, eikä kumpikaan ollut riittävän vahva syrjäyttääkseen toisen. He solmivat sopimuksen, että Ferdinandista tulisi lapsettoman Szapolyain kruununperijä. Szapolyai meni vanhoilla päivillään naimisiin ja sai lapsen, joten sopimus raukesi. János Szapolyai kuoli samana vuonna 1540, kun hänen poikansa János Zsigmond syntyi. Ferdinand I Habsburg vaati Unkarin kruunua, mutta Suleiman Suuri esiintyi pienen János Zsigmondin suojelijana, valloitti maan keski- ja eteläosat ja jätti Ferdinandille vain maan länsiosat.
Termodynamiikan toinen pääsääntö
Clausius
"Lämpö ei voi koskaan siirtyä kylmemmästä lämpimämpään ilman, että samanaikaisesti tapahtuu jotain muuta siihen liittyvää muutosta." ( Englanninkielinen käännös tämän lauseen sisältävästa artikkelista ilmestyi jo 1856.
pienoiskuva|pysty|Lämpöä siirtyy lämpimästä kylmempään; lämpimämpi astia ei koskaan ota energiaa kylmemmästä lämmitäkseen lisää
Kelvin
Lordi Kelvinin muotoilu: Ei ole mahdollista ottaa lämpöenergiaa kuumasta ja tehdä sillä työtä, ellei käytettävissä ole kylmempää kohdetta; lämpötilaero on välttämättömyys lämpöenergian hyödyntämiseksi.
Mikään ei estä järjestystä kasvamasta – entropiaa pienenemästä – hetkellisesti, mutta koska epäjärjestyneiden tilojen todennäköisyys on valtavasti suurempi kuin järjestyneiden (hiukkaset voivat järjestyä "epäjärjestykseen" monilla tavoin, "järjestykseen" vain yhdellä tavoin), etenee kehitys todennäköisyyslaskennan lakien mukaan suuressa mittakaavassa, ts. suurella määrällä tapahtumia aina kohti todennäköisintä, epäjärjestyneintä lopputilaa.
Painin maailmanmestaruuskilpailut 1999 (kreikkalais-roomalainen paini)
Vuoden 1999 kreikkalais-roomalaisen painin maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin 23.–26. syyskuuta 1999 Pireuksessa, Kreikassa. Kisoissa painittiin kahdeksassa painoluokassa.
Vaarunvuoret
Vaarunvuoret on Jyväskylän Korpilahdella Päijänteen Korospohjan itäpuolella sijaitseva vuorialue. Vuoret kohoavat enimmillään 200 metrin korkeuteen merenpinnasta vieressä sijaitsevan Päijänteen 78 metristä.
Luonto
Vaarunvuorten alueelle on perustettu noin 600 hehtaarin laajuinen Natura 2000-alue, johon kuuluu useita luonnonsuojelualueita, jotka on perustettu osana vanhojen metsien ja lehtojen suojeluohjelmia. Aivan Päijänteen rannalla sijaitsee kivikkoinen jyrkänne Vaarunjyrkkä. Maastonmuodon, pienilmaston ja osin emäksisen kallioperän yhdistelmänä paikalle on syntynyt niin sanottu etelävuori, jonka ainutlaatuiseen kasvillisuuteen kuuluu sekä alueen sijaintiin nähden levinneisyydeltään eteläistä että pohjoista lajistoa. Vaarunjärven laskupuron lehdossa kasvaa lukuisia Keski-Suomessa uhanalaisia lehtokasveja, vuorijalavia sekä Suomen pohjoisin luonnonvarainen euroopanpähkinäpensas.
In My Memory
In My Memory on Tiëston ensimmäinen studioalbumi ja sen ilmestymispäivä oli 15. huhtikuuta 2001. Singleinä albumilta julkaistiin Flight 643, Suburban Train ja Lethal Industry. Suomen singlelistalla Suburban Train oli sijalla 20.
Milou
Tausta
Sarjakuvapiirtäjä Hergé loi Miloun jo Tintin ensimmäiseen seikkailuun Tintti Neuvostojen maassa (1929), ja se oli Tintin rinnalla sarjan loppuun asti. Milou on rodultaan karkeakarvainen kettuterrieri. Rotu oli vuoden 1929 tienoilla suosittu rohkeutensa, luonteensa ja älykkyytensä johdosta, joskin valkoinen oli sille epätavallinen väri. Myös Hergén suosiman lounasravintolan omistajalla oli kettuterrieri. Milou sai nimensä Hergén teini-iän ihastuksen Marie-Louise Van Cutsemin lempinimestä, joka oli myös Milou. Sarjakuvan Milou on kuitenkin uroskoira, minkä näkee siitä, että se nostaa takajalkaa, rehentelee sekä vikittelee tyttökoiria.
Piirteet
Milou on perso ruoalle, juomalle ja nukkumiselle. Sen suosikkiruokaa on kana, jota sen nähdään ahmivan useissakin albumeissa. Myös luut ovat Miloun herkkua, ja se pitää myös viskistä, minkä seurauksena se toikkaroikin usein humalassa. Vaikka Milou onkin terrierille tyypillisesti rohkea koira, sillä on araknofobia eli Milou pelkää hämähäkkejä.
Miloulla on tarkka vaisto, sillä se tunnistaa epäilyttävät tyypit ennen isäntäänsä. Milou kommentoi Tintin edesottamuksia ironisesti ja varoitellen etenkin sarjan avausalbumeissa, kunnes kapteeni Haddock omaksuu kommentoijan roolin ja siirtää Miloun hiukan taka-alalle. Inhimillisistä piirteistään huolimatta Milou käyttäytyy usein myös kuin tavallinen koira: se nuuhkii, jäljittää, puree ja haukkuu.
Etheridge Knight
Etheridge Knight (19. huhtikuuta 1931 – 10. maaliskuuta 1991) oli afroamerikkalainen runoilija.
Knight syntyi köyhään perheeseen Mississippissä. Hän jätti koulun kesken vain 14-vuotiaana eikä siten löytänyt itselleen pysyvää työpaikkaa. Huumausaineriippuvaisena ja elämän murjomana hän päätti lähteä palvelemaan Korean sotaan. Hän haavoittui ja asettui kotimaahansa palattuaan Indianapolisiin, Indianaan.
Knightille myönnettiin Guggenheim-stipendi vuonna 1974, ja hän työskenteli mm. Pittsburghin yliopistossa ja Wesleyan Universityssä. Hän oli naimisissa runoilija Sonia Sanchezin ja sitten Mary McAnallyn kanssa, mutta molemmat avioliitot päättyivät eroon. Runoilija menehtyi keuhkosyöpään Indianapolisissa 59-vuotiaana.
Tietoisuusnauha
[[Punainen nauha|Punaista nauhaa käytetään AIDSin vastaisen työn symbolina|thumb]]
Tietoisuusnauha on lyhyt kankaasta muodostettu silmukka, jota käytetään osoittamaan jonkin asian kannatusta tai tukemista.
Punamusta nauha ilmaisee ateismia.
Nauhat kiinnitetään yleensä vaatteisiin tai ne solmitaan esimerkiksi auton antennin ympärille. Suurempia nauhoja voidaan kiinnittää myös puiden ja valaisintolppien ympärille. Nauhoja usein myyvät ja valmistavat eri potilasryhmiä edustavat järjestöt.
Alexander Polinsky
Alexander Niver Polinsky (s. 7. lokakuuta 1974 San Francisco, Kalifornia) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tunnetaan parhaiten tv-sarjasta Charles in Charge. Sarjan aikana hän pääsi kolme kertaa Young Artist palkinnon voittaja ehdokkaaksi.
Charles in Charge sarjan päätyttyä vuonna 1990, Polinsky on tehnyt enimmäkseen äänirooleja ja pieniä rooleja elokuvissa, kuten Pumpkinhead 2: Blood Wings ja Saints and soldiers – pyhimyksiä ja sotilaita. Samalla hän työskentelee myös muotoilijana studiossa, joka tekee elokuvien lavasteita.
Nida Senff
Dina ("Nida") Willemina Jacoba Senff (3. huhtikuuta 1920 Rotterdam – 27. kesäkuuta 1995 Amstelveen) oli alankomaalainen uimari, joka voitti 100 metrin selkäuinnissa kultaa kesäolympialaisissa 1936 ennen joukkuetoveriaan Rie Mastenbroekia. Hän voitti huolimatta siitä, että joutui kääntymään takaisin käännöksessä, kun ei osunut seinään. Senff voitti urallaan kaksi Alankomaiden mestaruutta 100 metrin selkäuinnissa, ja hänet valittiin Swimming Hall of Fameen vuonna 1983.
Tom McEvoy
Tom McEvoy (s. 14. marraskuuta 1944, Grand Rapids, Michigan) on yhdysvaltalainen pokeriammattilainen ja -kirjailija. Hän on vuoden 1983 World Series of Pokerin (WSOP) pääturnauksen voittaja.
McEvoy oli alkuperäiseltä ammatiltaan kirjanpitäjä, mutta hän siirtyi pokeriammattilaiseksi vuonna 1978. McEvoy voitti pokerin epävirallisen maailmanmestaruuden eli WSOP:n pääturnauksen vuonna 1983 lyöden lopussa seitsemän tuntia kestäneen kaksinpelin jälkeen Rod Peaten. Se oli WSOP-historian pisin kaksinpeli aina vuoteen 2006 asti. McEvoy oli ensimmäinen satelliittiturnauksen kautta pääturnaukseen selvinnyt ja sen voittanut pelaaja. McEvoy ansaitsi kisasta 540 000 dollaria. Kaikkiaan McEvoy on voittanut neljä WSOP-ranneketta ja osallistuu turnauksiin edelleen - hän sijoittui rahoille muun muassa vuoden 2006 pääturnauksessa.
Vuonna 1995 McEvoy voitti Inglewoodissa pelatun World Championship of H.O.R.S.E. -turnauksessa sekä razz- että omaha hi/lo -kisan. Maaliskuussa 2005 McEvoy oli ykkönen Professional Poker Tourilla (PPT) Bay 101 Shooting Stars of Poker -turnauksen päätöspäivänä. Hän ansaitsi voitostaan 225 000 dollaria.
Tom McEvoy vastustaa tupakanpolttoa turnauksissa. Vuonna 1998 hän auttoi ensimmäisen savuttoman pokeriturnauksen järjestämisessä. Vastustuksesta huolimatta turnaukseen osallistui paljon pelaajia ja näin ollen vahvisti, että savuttomat turnaukset ovat tarpeellisia. Vuodesta 2002 WSOP on ollut savuton turnaus.
McEvoy on kirjoittanut yksin ja yhdessä muiden kanssa (muun muassa T. J. Cloutier, Brad Daugherty, Don Vines ja Max Stern) useita pokerikirjoja. Hän on kolumnistina CardPlayer-lehdessä ja edustaa PokerStars-nettipokerihuonetta. Toukokuussa 2007 Mc Evoyn pokeriuran turnausansiot ylittivät 2,6 miljoonaa dollaria.
Kirjoja
julkaisuvuosi viittaa ISBN-numeroa vastaavaan painokseen
Lena Nilsson (s. 1962)
Ruth Lena Nilsson (s. 4. tammikuuta 1962 Tukholma, Ruotsi) on ruotsalainen näyttelijä.
Nilsson tanssi nuorena balettia, mutta näytteleminen alkoi kiinnostaa häntä, kun hän oli saanut 1980-luvulla pikku rooleja Dramatenissa. Päärooli nuorisoelokuvassa PS Sista sommaren (1988) nosti hänet julkisuuteen. Niihin aikoihin hän pääsi Tukholman Teaterhögskolaniin, josta hän suoritti tutkinnon 1990. Sen jälkeen hän on ollut Dramatenin näyttelijä.
Nilssonin poika oli rap-artisti Einár.
Suriname
Surinamen tasavalta eli Suriname (aiemmin Surinam) on valtio Etelä-Amerikassa. Sen rajanaapurit ovat Guyana lännessä, Brasilia etelässä ja Ranskan Guayana idässä. Maan pohjoispuolella on Atlantin valtameri. Maan pinta-ala on noin 160 000 neliökilometriä ja asukasluku 598 000. Se on sekä pinta-alaltaan että asukasluvultaan pienin Etelä-Amerikan manneralueen itsenäisistä valtioista. Asukkaista yli puolet on aasialaista alkuperää, lähinnä intialaisia ja jaavalaisia. Virallinen kieli on siirtomaa-ajan hollanti, mutta yleisimmin puhutaan paikallista kreolikieltä sranantongoa.
Valtion nimi on peräisin surinen-heimosta.
Maantiede
Suriname on Amerikan mantereen eteläosan pienin itsenäinen valtio. Sen pohjoispuolella on Atlantin valtameri, ja sen rajanaapurit ovat Ranskan Guayana idässä, Brasilia etelässä ja Guyana lännessä. Surinamella on kapea rantavyöhyke, joka on muodostunut hiekka- ja mutasärkistä, joita merivirrat ovat kuljettaneet Amazonjoen suulta. Sen takana on rannikkotasanko, joka on samaa ainesta ja jossa on paljon soita ja rannikonsuuntaisia hiekkarinteitä. Etelään päin mentäessä maasto kohoaa ja tasankojen jälkeen alkaa Zanderijin kukkulainen alue. Wilhelminagebergten vuoristossa on maan korkein kohta Julianatop (1 230 metriä merenpinnasta).
Maan läpi virtaa 480 kilometriä pitkä Surinamejoki. Muita merkittäviä jokia ovat Corantijn, Coppename ja Marowijne. Maan koillisosassa sijaitsee Brokopondon tekojärvi, joka toteutettiin Brokopondo-projektissa rakennetun padon avulla vuonna 1964. Pato rakennettiin tuottamaan sähköä bauksiittikaivoksille (75 % sähköntuotannosta) sekä kansalliseen kulutukseen. Se tuottaa noin puolet maan energiantarpeesta.
Suriname sijaitsee päiväntasaajan lähellä, ja sen ilmasto on trooppinen, eikä suuria lämpötilavaihteluja ole. Paramariboa ympäröivällä alankoalueella päivän ylin lämpötila on 29–33 astetta, yön alin 22–23 astetta. Rannikolla voidaan erottaa neljä vuodenaikaa. Joulukuun alusta helmikuun alkuun on pieni sadekausi, helmikuun alusta helmikuun lopulle pieni kuivakausi, helmikuun lopusta elokuun puoleenväliin varsinainen sadekausi ja elokuun puolestavälistä joulukuun alkuun varsinainen kuivakausi.
Suurin osa väestöstä asuu pohjoisella, viljellyllä alueella. Eteläinen osa on harvaan asuttua trooppista sademetsää. 93 prosenttia maan pinta-alasta on metsien peitossa.
Surinamessa on kaksi Unescon maailmanperintöluettelon kohdetta: Paramaribon historiallinen keskikaupunki ja Keski-Surinamen luontoreservaatti. Luontoreservaatissa elävät jaguaari, jättiläisvyötiäinen, jättiläissaukko, tapiiri, laiskiaiset ja kahdeksan eri apinalajia.
Varhaishistoria
Surinamen Sipaliwinin piirin alueelta on löytynyt kivikautisia aseita, joista on päätelty, että alueella eli metsästäjä-keräilijäkansoja noin 10 000 vuotta sitten. Rannikon ja Karibian saarten asukkaat kävivät kauppaa ja muuttivat alueelta toiselle. Noin tuhat vuotta sitten Amazonian alueen sademetsien arawak-intiaanit asettuivat Surinamen alueelle. Heidän jälkeensä tulivat karibit samalta suunnalta. Surinenit väistyivät arawakien ja karibien tieltä, ja heidän kulttuurinsa katosi suunnilleen 1400-luvulla.
Eurooppalaisten tulo ja siirtomaa-aika
Espanjalaiset asettuivat Guayanan alueelle vuodesta 1593 alkaen, hollantilaiset vuonna 1616 ja britit 1630. Arawakit ja karibit hyökkäilivät eurooppalaisia vastaan, mutta eurooppalaisten tehokkaampien aseiden ja uusien tartuntatautien takia intiaaniasutus hiipui rannikolta. Alkuperäisasukkaita jäi kuitenkin edelleen syvemmälle sademetsään, missä eurooppalaiset liikkuivat vain satunnaisesti riistan, kullan ja juomaveden haussa.
Surinamen ensimmäisen eurooppalaisen siirtokunnan perustivat 1651 brittiläiset plantaasinomistajat. Toisen Englannin–Hollannin sodan lopettaneella Bredan rauhansopimuksessa Alankomaat ja Englanti sopivat vuonna 1667, että Englanti saa pitää valtaamansa Uudet-Alankomaat Pohjois-Amerikan itärannikolla ja Alankomaat saa Surinamen siirtokunnan. Siirtomaa-aikana se tunnettiin myös nimellä Alankomaiden Guayana. Hollantilaiset toivat Afrikasta orjia sokeriplantaasien työvoimaksi. Karanneet orjat perustivat jokien varsille omia kyliään, ja heidän jälkeläisiään alettiin kutsua marooneiksi (espanjan sanasta cimarrón, ’karkuri’). Orjuus lakkautettiin vuonna 1863, mutta orjat vapautettiin vasta kymmenen vuoden kuluttua.
Orjuuden lakkauttamisen jälkeen plantaaseilla oli työvoimapula, ja maahan tuotiin aasialaisia maatyöläisiä. Plantaasien kannattavuus alkoi laskea, koska työläisille piti maksaa palkkaa. 1900-luvun puolella monet tiloista hylättiin tai pilkottiin pienviljelmiksi. Sokerin, kahvin ja kaakaon sijasta pienviljelmillä kasvatettiin banaania, sitrushedelmiä ja riisiä. Myös puutavaraa alettiin viedä ulkomaille.
Bauksiitin kaivaminen alumiinin jalostamiseksi alkoi vuonna 1918 ensimmäisen maailmansodan nostettua alumiinin kysyntää rajusti. 1930-luvun aikana alumiiniteollisuus oli vaikeuksissa, mutta toisen maailmansodan aikana myynti – varsinkin Yhdysvaltoihin – kasvoi merkittävästi.
Itsenäisyys
Surinamelaiset alkoivat toisen maailmansodan jälkeen aktivoitua poliittisesti, ja maassa perustettiin monia etnisiä rajalinjoja seuranneita puolueita. Alankomaat antoi vuonna 1954 itsehallinnon, mutta piti itsellään edelleen puolustus- ja ulkopolitiikan. 1970-luvulla itsenäisyyttä alettiin kannattaa laajasti Surinamessa ja myös emämaassa Alankomaissa. Surinamen eteläaasialaiset vastustivat, sillä he pelkäsivät kreolien vaikutusvallan kasvavan. Surinamelle myönnettiin itsenäisyys 25. marraskuuta 1975, minkä jälkeen noin kolmannes väestöstä muutti Alankomaihin.
Suriname oli demokratia itsenäistymisensä jälkeiset vuodet. Ensimmäiseksi pääministeriksi tuli Henck Arron. Maan talous oli kuitenkin seisahtunut ja työttömyys suurta, eikä kansa käytännössä vastustanut 25. helmikuuta 1980 tehtyä vallankaappausta. 16 aliupseerin ryhmä syöksi vallasta tehottomuudesta ja väärinkäytöksistä syytetyn hallituksen ja lakkautti perustuslain. Maassa oli siviilipresidentti, mutta sen todellinen johtaja oli Dési Bouterse.
Vuoden 1982 aikana paineet siviilivaltaan siirtymiseksi kasvoivat. Joulukuussa 1982 armeija pidätti ja surmasi 15 oppositiojohtajaa. Murhien jälkeen Alankomaat ja Yhdysvallat lakkauttivat taloudellisen ja sotilaallisen yhteistyön maan kanssa, mitä seurasi talouden alamäki. Vuosina 1984–1987 maassa oli siviilien johtamia hallituksia. Heinäkuussa 1986 alkoi myös entisen sotilaan Ronnie Brunswijkin johtama maroon-kapina, jonka vastineeksi armeija tuhosi kyliä ja tappoi Brunswijkin epäiltyjä tukijoita. Viimein vuonna 1987 armeija suostui uuteen perustuslakiin ja vapaisiin vaaleihin. Vuonna 1989 hallitus solmi rauhan Brunswijkin kanssa, mutta Bouterse ja muut sotilasjohtajat estivät sen toimeenpanon.
Jouluaattona 1990 sotilaat pakottivat siviilipresidentin ja varapresidentin eroamaan, ja tämän jälkeen parlamentti hyväksyi hätäisesti tilalle määrätyt henkilöt. Amerikan valtioiden järjestön ja ulkovaltojen painostuksen vuoksi toukokuussa 1991 järjestettiin uudet vaalit. Kreolitaustaisen kansallispuolueen (NPS) Ronald Venetiaan valittiin syyskuussa presidentiksi. Venetiaanin hallinto sai aikaan rauhansopimuksen maroonien ja intiaanikapinallisten kanssa. Huhtikuussa 1993 Dési Bouterse jätti armeijan komentajan tehtävät, ja hänen tilalleen tuli Arthy Gorre, joka pyrki siirtämään asevoimat siviilien hallintaan.
Dési Boutersen perustama kansallisdemokraattinen puolue (NDP) nousi suurimmaksi toukokuun 1996 vaaleissa ja sai syrjäytettyä Venetiaanin. Muiden puolueiden tuella sen varapuhemies Jules Wijdenbosch valittiin presidentiksi. Toukokuun 1999 talousongelmien aiheuttamien levottomuuksien vuoksi hallitus järjesti uudet vaalit, joissa Venetiaan palasi presidentiksi. Venetiaanin kaudella Suriname onnistui neuvottelemaan Alankomaiden ja Latinalaisen Amerikan kehityspankin kanssa lainoista terveys-, koulutus- ja sosiaaliohjelmia varten.
Entisen sotilasjohtajan Dési Bouterse ja 24 muun oikeudenkäynti vuoden 1982 poliittisista murhista alkoi heinäkuussa 2008. Bouterse tunnustaa poliittisen vastuunsa, mutta kieltää olleensa suorassa vastuussa murhista. Oikeusjutusta huolimatta Bouterse valittiin elokuussa 2010 presidentiksi, ja kaksi vuotta myöhemmin hän sai parlamentilta armahduksen. Boutersen hallitus pystyi kehittämään valtiontaloutta, ja hän olikin ulkomaalaisten tarkkailijoiden yllätykseksi varsin suosittu. Hän lupasi vuoden 2015 vaaleissa nostaa muun muassa minimipalkkaa, ja hänet valittiinkin uudelleen presidentiksi.
Boutersen oikeudenkäynti oli käynnissä koko ajan taustalla, ja marraskuussa 2019 tuomioistuin totesi presidentin syylliseksi 15 poliittisen vastustajansa murhan järjestämiseen vuonna 1982 ja määräsi tälle 20 vuoden vankeustuomion. Bouterse valitti tuomiosta ja jatkoi presidentinä toukokuun 2020 vaaleihin, joissa presidentiksi valittiin Chan Santokhi.
thumb|Surinamen piirikartta.
Politiikka
Surinamen hallinto pohjautuu vuoden 1987 perustuslakiin, jonka mukaan Surinamen presidentti on sekä valtionpäämies että hallituksen päämies. Lakeja säätää puolestaan 51-jäseninen kansalliskokous, jonka jäsenet valitaan joka viides vuosi. Kansalliskokous valitsee presidentin kahden kolmasosan enemmistöllä. Mikäli kukaan ehdokas ei saa näin suurta enemmistökannatusta, presidentin valitsee yksinkertaisella enemmistöllä kansankokous, joka on 340-jäseninen järjestö, johon kuuluu kansalliskokouksen lisäksi paikallisia edustajia.
Surinamea pidetään vapaana demokratiana, mutta sen politiikan ongelmia ovat korruptio ja klientelismi. Korruptio on vaivannut varsin laaja-alaisesti koko hallintoa. Vuonna 2017 uudisti korruptionvastaisia lakeja, jotka olivat pahasti vanhentuneet. Niitä ei kuitenkaan ollut vielä vuonna 2020 otettu käyttöön, mutta Santokhin hallitus on asettanut komission tutkimaan uudistusten toteutusta.
Surinamella on siirtomaa-ajalta periytyvät rajariidat sekä Guyanan että Ranskan Guayanan kanssa. Suriname vaatii itselleen Guyanaan kuuluvaa noin 15 600 neliökilometrin laajuista Tigrin aluetta. Riita perustuu brittiläisten ja hollantilaisten siirtomaaisäntien näkemyseroon Courantynejoen lähteestä. Suriname on ottanut aiemman hollantilaisen kannan, jonka mukaan raja pitäisi kulkea New Riveriä pitkin, kun taas Guyana pitää oikeana rajajokena Kutaria. Surinamen ja Ranska välillä on myös riita rajajoesta. Surinamen mukaan rajan pitäisi kulkea pitkin Maronia eikä Litania pitkin.
Piirit
Surinamen piirit:
Talous
Surinamen talous on varsin riippuvainen ulkomaankaupasta, joka vastaa 130 prosenttia maan bruttokansantuotteesta. Tärkeimmät vientituotteet ovat kulta (78,4 %), puutavara (5 %), jalostettu öljy (3,8 %), pakastettu kala (1,9 %) ja savukkeet (1,7 %). Tärkeimmät kauppakumppanit ovat Sveitsi, Yhdistyneet arabiemiirikunnat, Yhdysvallat, Alankomaat, Kiina, Belgia, Trinidad ja Tobago sekä Japani.
Ricardo Sperafico
Ricardo Sperafico (s. 23. heinäkuuta 1979 Toledo, Paraná, Brasilia) on brasilialainen moottoriurheilija. Hän aloitti uransa karting-sarjoissa. Vuonna 2000 hän voitti Italian F3000-sarjan mestaruuden. Vuosina 2001–2003 Sperafico kilpaili International F3000 -sarjassa sijoittuen sarjan toiseksi vuonna 2003. Vuonna 2004 hän piti välivuotta kunnes siirtyi vuonna 2005 Champ Car -sarjaan, jossa hän sijoittui 17:nneksi. Richardon kaksoisveli Rodrigo ja serkut Alexandre ja Rafael ovat myös moottoriurheilijoita.
Suriname
Talous
Surinamen valtion työllistää yli puolet kaikista työntekijöistä, ja valtio-omisteiset yritykset hallitsevat kaikkia teollisuudenaloja. Talouden monipuolistamista ja yksityistämistä ovat hidastaneet valtionvelan kasvu, alikehittynyt rahapolitiikka, heikko pankkisektori, heikot verotulot, korruptio ja korkea inflaatio.
Vaikka Surinamen huumerikollisuus on keskittynyt pääasiassa muualla Etelä-Amerikassa tuotettujen huumeiden kauttakulkuun Eurooppaan ja Yhdysvaltoihin, myös kotimainen ekstaasin ja kokaiinin kulutus on kasvussa.
Liikenne
Surinamen liikenneverkko keskittyy maan rannikkoalueelle, mutta sisämaassa tiet ovat harvassa. Tärkein valtatie yhdistää Paramaribon itärajan Albinaan ja länsirajan Nieuw Nickerieen. Paramaribosta on tie myös Afobakaan Brokopondon padon lähelle. Suuren jokien alajuoksuilla on mahdollisuus purjehtia merikelpoisilla aluksilla. Johan Adolf Pengelin kansainvälinen lentoasema sijaitsee Zanderijissa.
Väestöjakauma
Surinamen tilastokeskuksen arvion mukaan maassa asui vuoden 2019 puolivälissä 598 000 ihmistä. Vuoden 2012 väestönlaskennan mukaan asukasluku on 541 638. Surinamen syntyvyys on laskenut selvästi itsenäisyyden aikana, vuosien 1970 ja 2007 välisenä aikana se puolittui. Surinamen syntyvyys onkin 2000-luvulla pienempi kuin maailman keskiarvo. Surinamesta on itsenäisyyden aikana muuttanut paljon osaavaa työvoimaa Alankomaihin, vaikka 2000-luvulla muuttoliike on selvästi hidastunut ja monet eläkeläiset ovat palanneet Surinameen. Kiinalaisia on puolestaan muuttanut maahan 1900-luvun lopun jälkeen ja brasilialaisia 2000-luvulla kultakaivoksille.
Surinamen suurin väestöryhmä on Intian niemimaalta tuotujen siirtotyöläisten jälkeläiset, joiden osuus vuonna 2012 oli 27,4 prosenttia. Karannaiden afrikkalaisten orjien jälkeläisiä kutsutaan marooneiksi, ja heidän osuutensa on 21,7 prosenttia. Pääosin afrikkalaistaustaisia kreoleja on 15,7 prosenttia ja Jaavalta tuotujen työläisten jälkeläisiä 13,7 prosenttia. Alkuperäisasukkaiden osuus on pieni, karibieja ja awawakeja asuu rannikolla sekä tiriyója, wayanoita ja akurioja sisämaassa. Surinamessa asuu myös pieniä ryhmiä muita eurooppalaisia, aasialaisia, Karibian alueen kreoleja ja yhdysvaltalaisia.
Vaikka maan virallinen kieli onkin hollanti, lingua franca maassa on sranantongo, joka on alkujaan kreolikieli. Aasialaista alkuperää olevat surinamelaiset puhuvat tavallisesti alkuperäistä kieltänsä.
Surinamen suurin uskonto on kristinusko, jota kannatti vuonna 2012 noin 48,4 prosenttia väestöstä. Suurimmat kristilliset kirkkokunnat ovat katolisuus ja herrnhutilaisuus. Pääosa Intiasta tulleista on hindulaisia ja Jaavalta tulleista muslimeita. Lisäksi maassa on jonkin verran juutalaisia, kungfutselaisia sekä afrikkalaisia ja paikallisia uskontoja harjoittavia. Hindujen osuus väestöstä on 22,3 prosenttia ja muslimien 13,9 prosenttia. Ateisteja on 7,5 prosenttia.
Sisämaan asukkaista 90 prosenttia on afrikkalaisten orjien jälkeläisiä eli marooneja ja 10 prosenttia intiaaneja. He asuvat yleensä 100–4 000 hengen kylissä, joissa viemäröinti sekä juomaveden tai sähkön saatavuus on puutteellista tai olematonta.
Vuosituhannen vaihteessa tärkeimmät kuolinsyyt olivat sydän- ja verisuonitaudit, onnettomuudet ja erilaiset syöpätaudit. AIDSin osuus kuolemansyynä oli kasvussa.
Vuonna 2007 arvioitiin, että HIV:n kantajia oli noin 2,4 prosenttia aikuisväestöstä, kaikkiaan noin 6 800 henkeä. Määrä oli lähes kaksinkertaistunut vuodesta 2001. Antiretroviraalilääkitystä olisi tarvinnut noin 1 600 henkeä, mutta sitä sai alle puolet heistä, noin 700 henkeä.
Kulttuuri
Wayana-heimolla on säilynyt perinteinen kertova laulu, kalau, jota säestetään bambuhuiluilla, helistimillä ja lyömäsoittimilla. Arawakien musiikkityyli kawina on saanut vaikutteita kreolimusiikin kautta länsiafrikkalaisesta musiikista. Surinamessa on kehittynyt myös oma musiikkityyli, kaseko, jossa yhdistyy eurooppalaisia, afrikkalaisia ja Amerikan alkuperäisasukkaiden musiikin aineksia. Sen rytmit ovat monimutkaisia ja lauluosuudet tyypillisesti kysymys-vastaus-muodossa. Soittimiin kuuluvat rummut, saksofoni, trumpetti ja kitara. Myös aasialaiset ovat osallistunet Surinamen musiikkimaailman monimuotoisuuteen. Ramdew Chaitoe yhdistää afrokaribialaisia vaikutteita hindujen uskonnolliseen musiikkiin.
Surinamen eri väestöryhmät ovat säilyttäneet omia ruokaperinteitään. Ainoat kansalliseksi mainittavat ruokalajit ovat kana ja riisi. Aamiaiseksi syödään riisiä, rotia tai leipää. Päivän pääateria syödään virka-ajan jälkeen noin kello 15. Siestan jälkeen syödään tyypillisesti voileipiä ja ruoantähteitä. Myös curryä syödään usein. Surinamelainen ruoka on karibialaistyylistä, ja siinä yhdistyvät afrikkalaiset ja intialaiset vaikutteet. Myös Jaavalta tulleiden indonesialaisten siirtotyöläisten ruokaperinteiden vaikutus näkyy surinamelaisessa keittiössä.
Urheilu
Suriname on osallistunut olympialaisiin vuodesta 1968. Maan ainoa olympiamitalisti on Anthony Nesty, joka voitti kultaa miesten 100 metrin perhosuinnissa vuonna 1988 ja pronssia 1992. Hän on myös vuoden 1991 maailmanmestari samassa lajissa. Letitia Vriesde on saavuttanut naisten 800 metrin juoksussa MM-hopeaa vuonna 1995 ja MM-pronssia 2001.
Surinamen jalkapallomaajoukkue oli tammikuussa 2011 Fifan rankingissa sijalla 115. Hollannin jalkapallomaajoukkueessa on pelannut lukuisia surinamelaisperäisiä pelaajia, muun muassa Ruud Gullit, Frank Rijkaard, Patrick Kluivert, Clarence Seedorf, Edgar Davids, Aron Winter, Winston Bogarde, Jimmy Floyd Hasselbaink, Romeo Castelen ja Nigel de Jong.
STOVL
upright|pienoiskuva|[[VTOL/STOVL suihkuhävittäjä FA2 Sea Harrier lähtee HMS Illustriousilta vuonna 2001.]]
STOVL (Short Take Off and Vertical Landing) tarkoittaa lentokonetta, joka pystyy nousemaan joko erittäin lyhyiltä kiitoteiltä (alle 500 m) ja laskeutumaan pystysuoraan helikopterin tapaan. Joskus nämä koneet pystyvät myös nousemaan pystysuoraan ilman aselastia tai kevyellä lastilla.
Naton virallisen määritelmän mukaan STOVL-kone pystyy ylittämään 15 metrin (50 jalkaa) korkuisen esteen 450 metrin (1500 jalkaa) pitkän kiitotien päässä.
Olemassa olevia STOVL-koneita ovat Harrier, joka on virallisesti VTOL-kone, mutta pystyy kiitotieltä noustessaan ottamaan enemmän lastia, ja F-35B, joka myös pystyy nousemaan pystysuoraan ilman aselastia.
Formula Ford
Formula Ford on kilpa-autoilun luokka jossa kilpaillaan avorenkaisilla autoilla. Formula Ford -sarjoja ajetaan useassa maassa, myös Suomessa. Formula Ford on ponnahduslauta ylempiin formulaluokkiin, kuten Formula 1 -luokkaan. Moni Formula 1 -maailmanmestari on tehnyt läpimurtonsa Formula Fordissa, kuten esimerkiksi Ayrton Senna, Nigel Mansell, Mika Häkkinen ja Michael Schumacher. Ensimmäinen Suomessa järjestetty Formula Ford -kilpailu ajettiin Ahvenistolla vuonna 1970 ilman suomalaisia osanottajia. Kilpailun voitti ruotsalainen Greger Kronegård. Suomessa Formula Ford-sarjaa on ajettu vuodesta 1980 alkaen, jolloin ensimmäinen kilpailu oli Turun Artukaisissa yhteislähtönä Formula V:n kanssa (26.04.1980). Huippuvuosien jälkeen alkanut suosion hiipuminen huipentui vuonna 2019, jolloin sarjaan ilmoittautui ainoastaan yksi kuljettaja.
Historia
Formula Ford -luokka syntyi 1960-luvulla täyttämään kuilua kartingin ja kalliimpien formulasarjojen välillä. Ford Motor Company otti vastuun sarjan rakentamiseen ja järjesti myös kilpailut. Ensimmäinen Formula Ford -auto oli Team Lotus -tallin Type 31, rakennettu vuonna 1966. Auto perustui Formula Junior -luokan Lotus 22 -autoon. Ensimmäinen kilpailu ajettiin Brands Hatch-radalla Englannissa 2. heinäkuuta 1967 ja siihen osallistui 17 autoa. Alkuperäinen luokka oli Formula Ford 1600, jossa käytettiin 1600 cc:n Kent-moottoreita. Vuonna 1994 siirryttiin Formula Ford 1800 -luokkaan, jossa ajetaan 1800 cc:n ja 16 venttiilin Ford Zetec -moottoreilla. Vuonna 2006 käyttöön tuli 1600 cc:n Duratec-moottori.
Autot
thumb|250px|Formula Fordien SM-kisa [[Alastaron moottorirata|Alastarolla 2009]] Autot ovat yksipaikkaisia kilpa-autoja. Rungon valmistajan saa valita vapaasti, mutta moottorin toimittaa Ford. Siivet ja muut ilmanohjaimet eivät ole sallittuja. Auton tulee painaa vähintään 450 kiloa ilman kuljettajaa ja 525 kiloa kuljettajan kanssa. Vuodesta 1995 on käytetty kuivan kelin renkaita (slicks). Yhden kilpailun aikana saa käyttää yhden sarjan (4 kpl) kuivan kelin renkaita, mutta sadekelin renkaita saa käyttää vapaasti. Renkaita ei saa lämmittää. Pohjoismaissa moottorin ääni ei saa ylittää 95 dB.
Luettelo Vehmaan julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä
Luettelo Vehmaan julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä sisältää Vehmaan kunnassa olevat pysyvät patsaat, muistomerkit ja muistolaatat.
Boeing CH-47 Chinook
Boeing CH-47 Chinook on kaksimoottorinen ja -roottorinen raskas kuljetushelikopteri. Kaksi suurta, vastakkaisiin suuntiin pyörivää roottoria mahdollistavat kaiken tehon siirtämisen kopterin hyötykäyttöön, eikä erillistä vakauttavaa pyrstöroottoria tarvita. CH-47:n huippunopeus on 315 km/h. Sen pääasiallinen käyttökohde on joukkojen siirto. CH-47:n pääkäyttäjä on Yhdysvaltain maavoimat mukaan lukien reservijoukot ja kansalliskaarti sekä Britannian kuninkaalliset ilmavoimat. Lisäksi kopteria on sen pitkän historian aikana (1966–) toimitettu pariinkymmeneen maahan. Joukossa on myös muun muassa Libya, joka sittemmin joutui terrorismia suosivien maiden listalle.
Kopterin kaupallista versiota (Boeing 234 Chinook) käytetään muun muassa öljynporauslauttojen yhteyskoptereina, ja pelastuslaitoksien käytössä esimerkiksi metsäpalojen sammuttamiseen.
Kopteria valmistavat lisenssillä AgustaWestland sekä Kawasaki.
Kehitys
pienoiskuva|Sininen: Maat jotka käyttävät CH-47-koptereita. Punainen: Maat jotka ovat käyttäneet CH-47-koptereita. CH-47-kopteria on uudistettu kymmenkunta kertaa, ja malli on edelleen tuotannossa. Viimeisin kehitysversio CH-47F tuli tuotantoon 2006. Lisäksi kopterista on erikoisversioita. MH-47-kopterit on suunniteltu erityisesti erikoisjoukkojen tarpeisiin, ja perusversioon verrattuna niissä on muun muassa ilmatankkausmahdollisuus. HH-47-sarja taas on varusteltu etsintä- ja pelastustehtäviin.
Kopteria suunniteltaessa syntyi aluksi Chinookia pienempi kopterimalli, jota maavoimat ei kelpuuttanut. Tästä syntyi kuitenkin laivaston ja merijalkaväen käyttöön CH-46 Sea Knight.
Käyttö
Kopteria on käytetty muun muassa operaatio Desert Shieldissä ja operaatio Desert Stormissa.
Luettelo Dream Theaterin kappaleista
Tämä on luettelo Dream Theaterin kappaleista. Kappaleita voi järjestää raidan, kappaleen nimen, albumin, julkaisuvuoden tai keston mukaan.
Ric Todd
Damian Roderic "Ric" Todd (s. 1959 Sussex ) on brittiläinen diplomaatti. Hänestä tehtiin syyskuussa 2011 Turks- ja Caicossaarten kuvernööri Gordon Wetherellin seuraajana. Aiemmin Todd oli toiminut muun muassa Yhdistyneen kuningaskunnan suurlähettiläänä Slovakiaan ja Puolaan.
Todd opiskeli historiaa Oxfordissa ja aloitti työnsä Foreign and Commonwealth Officen palveluksessa vuonna 1980.
Puolisukeltajat
Puolisukeltajat (Anatinae) ovat sorsien (Anatidae) heimoon kuuluvia lintuja, jotka syövät ruokaa veden pohjasta pitämällä takaruumiinsa pinnalla. Puolisukeltajat etsivät yleensä ravintoa veden pohjalta matalista rantavesistä. Suurin osa puolisukeltajien ravinnosta koostuu levistä, selkärangattomista ja vesikasveista. Syvemmällä avovedessä ruokailevat puolestaan kokosukeltajat, jotka käyttävät ravinnokseen joko pieniä kaloja tai pohjaeläimiä. Ravintoa hakiessaan ne sukeltavat kokonaan veden pinnan alle.
Puolisukeltajat viihtyvät rehevissä vesissä. Matalat, runsaskasvustoiset rantavedet tarjoavat ravinnon monille vesilinnuille, kahlaajille sekä runsaalle rantalinnustolle. Vesilinnuista puolisukeltajat hakevat ravintonsa matalista rantavesistä ja pintakasvillisuuden seasta. Puolisukeltajilla on yleensä leveä ”siivilänokka”, jonka läpi ne seulovat syötäviä aineksia.
Kokosukeltajan ja puolisukeltajan erottaa paitsi sukellustavasta myös lentoonlähtötavasta. Kokosukeltaja juoksee pitkin veden pintaa, kun puolisukeltaja ponnahtaa lentoon suoraan vedestä.
Puolisukeltajista sinisorsa talvehtii useissa Suomen kaupungeissa. Sorsista puolisukeltajiin kuuluvat myös jouhisorsa, tavi, lapasorsa, haapana, heinätavi, harmaasorsa ja ristisorsa.
Puolisukeltajan ruumiinrakenne
Jalat sijaitsevat vartalon keskiosassa, jonka takia ne pystyvät liikkumaan melko hyvin myös maalla. Puolisukeltajat ovat myös pyöreämuotoisempia kuin kokosukeltajat ja niiden nokka ei ole niin terävä.
Romanian vaakuna
thumb|150px|right|Romanian vaakuna
Romanian vaakuna on Romanian kansallistunnus lipun ja kansallislaulun ohella. Se hyväksyttiin käyttöön 10. syyskuuta 1992. Vaakuna koostuu kultaisesta kotkasta ja kilvestä. Vaakunan tausta on sininen ja keskellä olevan kilven viisi kenttää kuvaavat seuraavia asioita:
Kotka pitelee suussaan ortodoksista ristiä ja kynsissään miekkaa ja valtikkaa. Miekka viittaa Moldavian ruhtinaaseen Tapani III Suureen ja valtikka romanialaisten ruhtinaskuntien ensimmäiseen yhdistäjään Mikael Rohkeaan.
Vuonna 2016 presidentti Klaus Johannis allekirjoitti lain jonka mukaan haukan päähän lisättiin Romanian teräskruunu.
150px|thumb|Kommunistisen Romanian aikana käytössä ollut vaakuna.
Alicia (albumi)
Alicia on Alicia Keysin seitsemäs studioalbumi, joka julkaistiin 18 syyskuuta 2020.
Alakylä
Alakylä on yleinen paikannimi Suomessa:
Red Bull Arena (Leipzig)
Red Bull Arena (entinen Zentralstadion) on jalkapallostadion Leipzigissa Saksassa. Se on Oberliga-seura FC Sachsen Leipzigin sekä Bundesliigassa pelaavan RB Leipzigin kotistadion ja osa Sportforum Leipzig -urheilukompleksia. pienoiskuva|Kuva Red Bull Arenan sisältä ottelusta RB Leipzig – Bayer Leverkusen 8.4.2017.
Alkuperäinen stadion avattiin vuonna 1956, ja se oli 100 000 katsojapaikallaan Saksan suurin stadion. Vuonna 1997 ajan vaatimuksia täyttämätön jättistadion päätettiin korvata pienemmällä ja modernimmalla. Uusi 44 345 -paikkainen stadion valmistui neljän vuoden rakennustöiden jälkeen vuonna 2004 ja on suunniteltu pelkästään jalkapalloa varten. Selvästi pienempien mittasuhteiden vuoksi uusi stadion oli mahdollista rakentaa edeltäjänsä kenttäalueelle, ja osia vanhan stadionin katsomoista säilytettiinkin osana uutta maisemointiratkaisua.
Vuonna 2010 Zentralstadionin nimeksi muutettiin Red Bull Arena ja siitä tuli energiajuomayhtiö Red Bullin omistaman RB Leipzigin kotikenttä.
2006 jalkapallon maailmanmestaruuskilpailut
Zentalstadion oli yksi vuoden 2006 jalkapallon MM-kilpailuiden pelipaikoista, ja ainoa entisen Saksan demokraattisen tasavallan alueella sijaitseva. Siellä pelattiin neljä alkusarjan ottelua ja yksi ensimmäisen pudotuspelikierroksen ottelu.
Stadionilla pelatut MM-ottelut:
Aiheesta muualla
51.34579°N, 12.34822°W
Sosiaalireformismi
Sosiaalireformismi on reformismin alalaji, jonka mukaan valtio vahvistuu heikompien oloja parantamalla. Sen tavoittelemat konkreettiset muutokset ovat olleet vahvasti aikaan ja paikkaan sidottuja. Uudistuksilla pyritään yhteiskunnallisiin, sivistyksellisiin ja sosiaalisiin parannuksiin, eli yhteiskunnan sosiaalisten epäkohtien poistamiseen.
Sosiaalisilla uudistuksilla on vaikutusta kulttuuriin, sillä ne edellyttävät sekä aiheuttavat myös kulttuurisia muutoksia.
Reijo Siltala
Reijo Petteri Siltala (s. 17. tammikuuta 1978 Köyliö ) on Janakkalan kunnanjohtaja. Hän on entinen Kokemäen kaupunginjohtaja ja seutukaupunkien varapuheenjohtaja. Siltala on työskennellyt myös Satakunnan maakunnan konserni- ja strategiavalmistelijana ja Satakunnan järjestöjen neuvottelukunnan puheenjohtajana.
Siltala on koulutukseltaan filosofian tohtori ja kasvatustieteen maisteri sekä eMBA. Hän on puoluepoliittisesti sitoutumaton.
Kuntajohtajana
Siltala valittiin Janakkalan kunnanjohtajaksi huhtikuussa 2020. Hänen edeltäjänsä oli Tanja Matikainen.
Janakkalan valtuuston valitessa uutta kunnanjohtajaa Siltala sai 21 ääntä, Janakkalan talous- ja hallintojohtaja Jenni Jokela 11 ääntä ja Petrus Kukkonen yhden äänen.
Maaseudun Sivistysliitto luovutti 2022 Siltalalle valtakunnallisen Kuntien ilopilkku -huomionosoituksen perusteina mm. positiivinen ja yhteistyökykyinen työote, henkilöstöläheisyys ja huumorintaju.
Siltala toimi Kokemäen kaupunginjohtajana vuodesta 2014 ja siirtyi yksityiselle sektorille talouden ja strategian asiantuntijatehtäviin elokuussa 2018. Kokemäellä hänen edeltäjänsä oli Markus Ojakoski ja seuraajansa Nina Kivi. . Ennen Kokemäen kaupunginjohtajan tehtävää Siltala oli hallintojohtajan virassa Köyliön kunnassa.
Väitöskirja
Siltala on suorittanut kasvatustieteen alaan kuuluvan tohtoritutkinnon. Aiheina olivat innovatiivisuus, innovaatiot ja yhteistoiminnallinen oppiminen.
Siltalan väitöstutkimuksen tulosten perusteella innovatiivisuus on monipuolista oppimista edellyttävää luovuutta, jolla on prosessiin tai tapahtumaan liittyviä positiivisia vaikutuksia käytännössä. Menestyksekkäissä innovaatioyrityksissä yhteistoiminnalliseen oppimiseen on pikemminkin ajauduttu kuin suoranaisesti pyritty. Yhteistoiminnallisen oppimisen voi katsoa olevan innovaatioyritykselle luonteenomaista.
Toisaalta Siltalan väitöskirjan tulokset osoittavat, että opettajan innovatiivisuus on yhteydessä erityisesti uudistushenkisyyteen ja uudistuksiin. Innovatiivisuus edellyttää monipuolista oppimista yksilöiltä ja yhteisöiltä. Tärkeää on opettajan jatkuva pyrkimys opetusmenetelmien uudistamiseen ja työ- ja opetustapojen yhdistelemiseen. Perusedellytyksenä on pedagoginen ammattitaito ja kekseliäisyys jokapäiväisessä työssä.
S/S Drotten
S/S Drotten oli vuonna 1928 valmistunut matkustajahöyrylaiva. Sen rakensi ruotsalainen Oskarshamns Varv Oskarshamnissa. Laiva oli Viking Linen käytössä vuosina 1964–1965.
Käyttöhistoria
Laiva luovutettiin maaliskuussa 1928 Ångfartygs Ab Gotland -varustamolle. Vuosina 1946–1962 laiva liikennöi välillä Nynäshamn/Tukholma – Visby. Vuodesta 1949 lähtien edellä mainitun lisäksi se liikennöi kesäisin päivittäin Oskarshamniin aina vuoteen 1962. Elokuussa 1963 laiva siirrettiin Hammarbyverketille Tukholmaan, tammikuussa 1964 Rederi Ab Vikinglinjen osti sen. Laiva liikennöi välillä Kapellskär – Maarianhamina. Vuodesta 1965 se palveli kahvilana. Laiva romutettiin 1979.
Phú Quốc
Phú Quốc on Vietnamille kuuluva saari, joka sijaitsee Siaminlahdella aivan Kambodžan rannikon edustalla. Saaren pääkaupunki on nimeltään Dương Đông. Saaren eteläosassa sijaitsee An Thoin satamakaupunki. Phú Quốcin väkiluku on nykyään noin 75 000, yli kymmenkertainen verrattuna vuoteen 1975, jolloin saarella asui vain 5 000 henkilöä. Kolmionmuotoinen saari on 50 km pitkä ja leveimmältä kohdaltaan vain 25 km, pinta-alaa sillä on 597 neliökilometriä. Hallinnollisesti Phú Quốc kuuluu Kiên Giangin maakuntaan.
Vielä 1990-luvun puolivälissä saarella toimi vain kaksi melko alkeellista hotellia, ja vain toisella niistä oli lupa ottaa vastaan ulkomaisia vieraita. Armeija valvoi tiukasti aluetta ja liikkuminen oli rajoitettua. Phú Quốcin pohjoisrannalla sijaitsee edelleen peräti kuusi Vietnamin armeijan tukikohtaa. Saaren eteläkärjessä sijaitsee merivoimien tukikohta. Matkailu on kuitenkin noussut saaren yhdeksi pääelinkeinoksi.
pienoiskuva|vasen|Kalastajaveneitä Dương Đôngin satamassa pienoiskuva|vasen|Äiti ja tytär puhdistavat verkkoa Ham Ninhin kalastajakylän laiturilla, Phú Quốcin saarella Muita tärkeitä elinkeinoja ovat kalastus ja pippurinviljely. Kalastuksesta saa elantonsa valtaosa Phú Quốcin asukkaista. Saalis myydään saaren lukuisille tehtaille, jotka valmistavat vietnamilaisen keittiön perusmaustetta, hapatettua kalakastiketta (nước mắm). Saarella on yhteensä vajaa sata kalakastiketehdasta, joiden tuotto on yhteensä 8–10 miljoonaa litraa vuodessa. Suurin osa tehtaista on vaatimattomia, kotitarpeiksi ja lähikylän torille myyntiin tehtailevia nyrkkipajoja. Pääosasta tuotantoa vastaa viisi suurinta Phú Quốcin kalakastiketehdasta. Phú Quốcin kalakastike on Vietnamissa erityisen arvostettua.
Phú Quốcin erottaa manner-Vietnamista meren lisäksi myös maaperän laatu. Useista yrityksistä huolimatta riisinviljely ei ole koskaan onnistunut mäkisellä saarella. Phú Quốc voikin nykyään ylpeillä tiheällä aarniometsällä, joka peittää yli 70 % saaren pinta-alasta. Metsässä elää lukuisia harvinaisia eläinlajeja, joita ei vielä ole kunnolla edes kartoitettu. Metsäpeite kätkee suojiinsa myös jokia, pieniä vesiputouksia ja kirkasvetisiä lähteitä.
Phú Quốcin saari tunnetaan myös siitä, että siellä on kehittynyt aivan oma koirarotunsa. Aidon phu quocinkoiran erottaa selässä olevasta läikästä, jossa karva kasvaa kierteisinä kaarteina. Uskollinen ja nokkela koirarotu palvelee isäntäänsä erityisesti metsästys- ja vahtikoirana.
Lena Nilsson
Lena Nilsson voi tarkoittaa seuraavia henkilöitä:
Uppsala maja
Uppsala maja on mansardikattoinen yksikerroksinen 1700-luvun kaupunkilaistalo Tarton  vanhassakaupungissa, Virossa.
Talon sijainti
Jaani- ja Lutsu-katujen ja Toomemäen rinteen välistä kaupunginosaa pidetään Tarton kokonaisvaltaisimpana, jota sodat tuskin koskivat, ja vaikka tämä alueellinen kokonaisuus rakennettiin 1700-luvun lopulla, vankan Ruotsin valtakunnan syrjäisen taajaman ilmapiiri on edelleen läsnä. Uppsala-talon kanssa samalla kadulla ovat sekä Tarton raatihuone että yliopiston päärakennus, lisäksi tähän Tarton vanhankaupungin Jaanin kulttuurikortteliin kuuluvat keskiaikainen Jaanin kirkko, Antoniuksen käsityökillan talo pihoineen, lelumuseo taikka teatteritalo, Tampere maja, Academia Gustaviana jne. Kävelymatkan päässä sijaitsevat Raatihuoneen tori, Vanemuine-teatteri ja konserttitalo.
Muistomerkin kuvaus
Asuinrakennus Tartossa Jaani-kadulla 7 on tyypillinen 1700-luvun pikkukaupungin käsityöläistalo yksinkertaisella julkisivuratkaisullaan, jonka barokkimaisina pääpiirteinä ovat säilyneet luukuilla suljetut ikkunat ja katon alapuolella oleva korniisi. Barokille ominaista talossa on myös kivinen nelilapekatto, jossa on ullakkokerroksen mansardi-ikkunoita ja rakennuksen pohjoispäädyssä e. vanhemman osan alla oleva kaareva holvikellari. Siinä on myös Tarton kaupungin ainoat barokkityyliset ikkunakarmit jakokarmeineen. Talolla on rappauksella peitetyt hirsiseinät. Etuovi on kopio alkuperäisestä ovesta ja edustaa tyypillistä käsityöläisten kotitalon lautaovia. Talon alkuperäinen tilavuus, mittasuhteet ja muoto ovat pysyneet samoina vuodelta 1828, mutta suorakulmaista pohjapiirrosta on muutettu ja on tehty useita sisäisiä muutostöitä ja rekonstruktioita.
Muistomerkin historia
Mainintoja Tarton ja Uppsalan välisistä yhteyksistä löytyy historiasta jo 1600-luvulta, jolloin Viro kuului Ruotsin valtion alaisuuteen. Ruotsin valtion tärkein keskus Baltiassa oli 1630-luvulla Tartto, jonka nimestä käytettiin Saksassa ja Ruotsissa Dorpat- asua. Joidenkin lähteiden mukaan talon pohjoinen osa rakennettiin ilmeisesti 1600-luvun lopulla, mutta Pohjan sodassa se kärsi vaurioita, joten rakennusvuosiksi voi laskea 1750-lukua. Joidenkin mukaan Uppsala-talo oli ensimmäinen Pohjan sodan jälkeen rakennettu talo. Sen lopullinen valmistuminen oli kaksivaiheinen: suurin osa talosta eli sen Laia-kadun puoleinen osa rakennettiin noin 1720-luvulla ja Pyhän Johanneksen kirkon puoleinen osuus vuoteen 1780 tai 1783 mennessä eli sen jälkeen, kun rakennus oli säilynyt vahingoitta vuoden 1775 suuressa tulipalossa. Vuosina 1777–1783 otettiin käyttöön ullakkokerros ja laajennettiin taloa uusilla siivillä, joista kivinen eteläpuolinen mukautettiin vuonna 1873 lihakaupan vaatimuksiin. Rakennuksessa on osaksi tehty uudistustöitä v. 1937 tapahtuneen tulipalon jälkeen.