cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Egypti olympialaisissa
Egypti osallistui olympialaisiin ensimmäisen kerran Tukholman 1912 kesäolympialaisissa. Vuosina 1958-1961 Egypti muodosti valtioliiton Syyrian kanssa ja osallistui olympialaisiin Yhdistyneen arabitasavallan nimellä vuosien 1960, 1964 ja 1968 kesäolympialaisissa. Vuosina 1964 ja 1968 se osallistui Yhdistyneen arabitasavallan nimellä ilman Syyriaa.
Egypti on saavuttanut olympiamitaleja seitsemässä eri urheilumuodossa. Parhaiten se on menestynyt painonnostossa ja painin kreikkalais-roomalaisessa muodossa. Maan ensimmäinen olympiavoittaja oli painonnoston kevyen raskaansarjan (alle 82,5 kg) Amsterdamin 1928 kisoissa voittanut El Sayed Nosseir. Toinen Amsterdamissa olympiavoittoon yltänyt egyptiläinen oli painija Ibrahim Mustafa, joka hänkin kilpaili alle 82,5-kiloisten sarjassa.
George Villiers (Buckinghamin ensimmäinen herttua)
pienoiskuva|George Villiers. Peter Paul Rubensin maalaama muotokuva vuodelta 1625. George Villiers (28. elokuuta 1592 – 23. elokuuta 1628) oli Jaakko I:n suosiossa ollut Buckinghamin herttua.
Jaakko I ja Villiers tapasivat ensimmäisen kerran vuonna 1614, mistä alkaen Villiers oli kuninkaan suosiossa. Buckinhhamin herttua hänestä tuli vuonna 1617 ja markiisi vuonna 1619.
Villiers kannatti prinssi Kaarlen ja Espanjan Filip III:n tyttären avioliittoa, joka ei kuitenkaan toteutunut.
George Villiers esiintyy fiktiivisenä hahmona Alexandre Dumas’n kirjassa Kolme muskettisoturia (1844), jossa hänet kuvataan Anna Itävaltalaisen rakastajana.
Ruosteparatiisimonarkki
Ruosteparatiisimonarkki (Terpsiphone rufocinerea) on monarkkien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys
Ruosteparatiisimonarkkia tavataan Afrikan keskiosissa. Sen on kuvattu olevan levinneisyysalueellaan yleinen tai runsas, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Nallekarkki
200px|pienoiskuva|Nallekarkkeja Nallekarkit ovat pieniä hedelmämakeisia, jotka ovat nallen muotoisia. Se on Haribon tunnettu makeinen, jonka valmistus aloitettiin vuonna 1922, kaksi vuotta yhtiön perustamisen jälkeen. Nallekarkkeja on eri värisiä, ja ne ovat kaksi senttimetriä pitkiä.
Ernesto Viso
thumb|Ernesto Viso vuonna 2009. Ernesto José Viso (s. 19. maaliskuuta 1985 Caracas, Venezuela) on venezuelalainen autourheilija. Hän ajoi GP2-sarjassa vuosina 2005 ja 2006 BCN Competicion ja iSport International -talleissa saavuttaen kaksi voittoa. Viso myös ajoi Midlandin kolmatta autoa vuoden 2006 Brasilian GP:n perjantain ensimmäisissä harjoituksissa.
Viso teki comebackin GP2-sarjaan kesken kauden 2007. Hän korvasi Sérgio Jimenezin Racing Engineering -tallissa.
Kalugan kuvernementti
Kalugan kuvernementti oli yksi Venäjän keisarikunnan hallintoalueista. Se perustettiin vuonna 1796 ja lakkautettiin Neuvostoliitossa 1929. Sen pääkaupunki oli Kaluga.
Ernesto Viso
Vison ensimmäinen kilpailu vuonna 2007 Ranskan osakilpailussa päättyi kuitenkin jo ensimmäisellä kierroksella, kun hänen autonsa osui Michael Ammermüllerin auton perään ja lähti nousuun. Auto kääntyi ympäri ja osui betonikaiteeseen väärinpäin juuri kuljettajan ollessa kaidetta vasten. Viso selvisi lopulta kolarista aivotärähdyksellä. Samalla radalla kuoli vuonna 1995 espanjalainen F3000-kuljettaja Marco Campos vastaavanlaisessa onnettomuudessa. Viso ajoi vielä kaksi kilpailua Nürburgringillä ennen kuin hän jätti GP2-sarjan. Vuodesta 2008 lähtien Viso on kilpaillut IndyCar -sarjassa. Hän ajoi IndyCar uransa ensimmäisen palkintosijan vuonna 2010 Iowan kilpailussa.
Kalugan kuvernementti
thumb|230px|left|Kalugan kuvernementti 1822, jolloin alue oli jaettu 11 kihlakuntaan. Kalugan kuvernementti sijaitsi keskellä Venäjän Euroopan-puoleista osaa. Sitä reunusti pohjoisessa Moskovan kuvernementti, etelässä Orjolin kuvernementti, idässä Tulan kuvernementti ja lännessä Smolenskin kuvernementti.
Vuonna 1897 kuvernementin väkiluku oli 1 132 843. Kuvernementti oli tällöin haettu yhteentoista ujestiin eli kihlakuntaan, joiden keskukset olivat Borovsk, Kaluga, Kozelsk, Malojaroslavets, Medyn, Meštšovsk, Mosalsk, Peremyšl, Tarusa, Tšekalin ja Žizdra. Väestön kielellinen rakenne oli hyvin venäläinen (99,4 % väestöstä).
Ernesto Viso
Vuodesta 2014 Viso on kilpaillut Speed Energy Formula Off-Road -sarjassa.
Luettelo Yhdysvaltain avoimen tennisturnauksen miesten kaksinpelin voittajista
Voittajat
* haastekierrosta ei pelattu
+ haastekierrosjärjestelmästä luovuttiin
Laila Freivalds
Laila Freivalds (s. 22. kesäkuuta 1942 Riika) on ruotsalainen sosialidemokraattisen työväenpuolueen poliitikko ja lakimies. Hän toimi Ruotsin oikeusministerinä vuosina 1988–1991 sekä 1994–2000 ja ulkoministerinä 2003–2006.
Freivalds syntyi Riiassa, Latviassa toisen maailmansodan aikana ja pakeni perheensä mukana Ruotsiin. Freivalds valmistui Uppsalan yliopistosta vuonna 1970. Vuodesta 1976 hän työskenteli Ruotsin kuluttajavirastossa, kunnes valittiin oikeusministeriksi vuonna 1988. Ulkoministeriksi hän tuli vuonna 2003 Anna Lindhin salamurhan jälkeen. Freivalds on naimisissa ja hänellä on yksi tytär.
Väärinkäytökset uralla
Freivalds on poliittisella urallaan toiminut useaan otteeseen siten, että toiminnasta on seurannut kritiikkiä. Ollessaan oikeusministeri hän teki epämääräiset talokaupat ja joutui eroamaan. Ulkoministerinä ollessaan häntä syytettiin välinpitämättömästä suhtautumisesta Kaakkois-Aasian tsunamikatastrofiin, jossa kuoli 500 ruotsalaista.
Freivaldsin ulkoministerikausi päättyi eroon 21. maaliskuuta 2006, koska hän oli sotkeutunut Muhammad-pilapiirrosjupakkaan sulkemalla ruotsalaisen kuvat julkaisseen Ruotsidemokraattien (Sverigedemokraterna, SD) kotisivut. Ruotsin ulkoministeriö rikkoi tapauksessa lakia puuttuessaan lehdistönvapauteen.
Meloria
Meloria on pieni Italialle kuuluva kivikkoinen saari (tai laajemmin matalikko) Ligurianmeressä Toscanan rannikolla Livornon kaupungin edustalla. Saari oli kahden meritaistelun näyttämönä keskiajalla.
Melorian ensimmäisessä taistelussa vuonna 1241 Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan hallitsijan Fredrik II:n ja Pisan laivastot hyökkäsivät Genovan tasavaltaa vastaan. Taistelu päättyi keisarikunnan ja Pisan voittoon. Voittajat vangitsivat genovalaisten joukossa matkanneet, paavi Gregorius IX:n lateraanikonsiiliin kutsumat englantilaiset, ranskalaiset ja espanjalaiset prelaatit.
Melorian matalikko on noin 40 neliökilometrin laajuinen, ja siitä on tehty luonnonsuojelualue. Matalikolla kohoavat Melorian torni ja majakka. Pisalaiset rakensivat paikalle tornin jo vuonna 1154, mutta genovalaiset tuhosivat sen meritaistelun jälkeen vuonna 1286. Ferdinando I de' Medici rakennutti uuden tornin vuonna 1598, mutta se joutui aaltojen rapauttamaksi, ja nykyisen tornin kaariaukkoineen pystytti Cosimo III de' Medici vuonna 1709.
Teslamuuntaja
Rakenne ja toiminta
thumb|Yksinkertaisen teslamuuntajan rakenne
Kun teslamuuntajaan kytketään virta, ensiöpiirin suurjännitekondensaattori varautuu suurjännitemuuntajan kautta kunnes kondensaattorin saavuttaessa ennalta asetetun jännitteen (usein 8–12kV) kipinävälikytkin laukeaa, mikä kytkee voimakkaan virran ensiökäämiin. Tällöin ensiökäämin ja kondensaattorin muodostama värähtelypiiri alkaa voimakkaasti värähdellä resonanssitaajuudellaan. Ensiökäämin korkeataajuinen magneettikenttä saa myös toisiokäämin ja toroidielektrodin muodostaman sarjaresonanssipiirin resonoimaan. Toisiopiirin yli syntyy hyvin suuri jännite ja sen noustua kyllin korkeaksi toroidielektrodi ei enää pysty pitämään varausta pinnallaan vaan toisiopiiriin varastoitunut energia purkautuu suurena kipinänä toroidielektrodin ja maan välillä.
Harrastelijat ovat kehittäneet useita elektronisia korvikkeita perinteisessä muuntajassa (SGTC, Spark Gap Tesla Coil tai Static Gap Tesla Coil) käytetylle kipinävälikytkimelle. Jokaiselle topologialle on annettu oma kirjainlyhenne. Näitä ovat esimerkiksi DRSSTC (Dual Resonant Solid State Tesla Coil), ISSTC (Interrupted Solid State Tesla Coil), SSTC (Solid State Tesla Coil), OLTC (Off Line Tesla Coil), ARSG/SRSG (Asynchronous/synchronous rotary spark gap) ja VTTC (Vacuum Tube Tesla Coil). Yleisimmin ensiöpiirin kytkemiseen näissä käytetään joko H-siltaa, tai puoli-siltaa. VTTC käyttää suurtehoisia elektroniputkia ja OLTC suuritehoista IGBT-transistoriharkkoa.
SSTC
SSTC / Solid State Tesla Coil on yksinkertaisin elektroninen teslamuuntaja. Siinä ensiöpiirin kytkemiseen käytetään MOSFET- tai IGBT-transistoreista koostuvaa H- tai puolisiltaa. Sillan ajamiseen tarvittu ohjaussignaali otetaan joko antennin avulla toision muodostamasta sähkömagneettisesta kentästä, tai joskus harvoin virtamuuntajan avulla joko ensiö- tai toisiopiirin maajohtimesta. Varsinkin alkuaikoina sillan ohjaaminen suoritettiin kiinteällä oskillaattorilla. Tässä tavassa ongelmana on se, että jos oskillaattorin ja ajettavan resonaattorin taajuusero on suuri, ei silta enää kytkekään ensiöpiirin virran nollakohdissa (ZCS, Zero Current Switching). Tällöin ensiöpiirin jännite saattaa nousta niin korkeaksi, että se ylittää kytkemiseen käytettyjen transistorien jännitteenkeston. Tällöin on seurauksena sillan tuhoutuminen.
SSTC:ssä on vain yksi resonanssipiiri, toisiopiiri. Koska ensiöpiiri ei sisällä kondensaattoria, ei se myöskään värähtele. Tämän vuoksi SSTC onkin jokseenkin rajoittunut, koska ensiöpiiri ei pysty suuremmilla tehoilla hyvin siirtämään energiaa toisiopiiriin. Parhaimmat SSTC:t pystyvät noin 50 cm:n kipinöihin 1 kW syötöstä.
ISSTC
ISSTC / Interrupter Solid State Tesla Coil toimii kuten yksinkertainen puolijohdeteslakäämi, mutta siinä on keskeytin (engl. interrupter), eli esimerkiksi mikropiireillä toteutettu oskillaattori, joka antaa virtaa lyhyissä pulsseissa. Keskeyttimen avulla on mahdollista tuottaa pidempiä purkauksia, koska lyhyiden pulssien aikana on mahdollista syöttää enemmän tehoa. Keskeyttimellä saadaan myös aikaan erilaisia efektejä.
OLTC
OLTC / Off Line Tesla Coil toimii kuten tavallinen teslakäämi, mutta siinä virran kytkemiseen käytetään kipinävälin sijaan suuritehoisia IGBT-transistoreja.
DRSSTC
DRSSTC / Dual Resonant Tesla Coil on SSTC:stä kehittyneempi versio, joka vastaa toimintatavaltaan perinteistä teslamuuntajaa. Siinäkin ensiöpiiriä ajetaan H-sillalla tai puolisillalla, mutta tärkeänä erona siinä on se, että sen ensiöpiiriin on lisätty kondensaattori sarjaan käämin kanssa. Tämän seurauksena ensiökin muodostaa värähtelypiirin. Kun ensiö- ja toisiopiirit viritetään värähtelemään samalla taajuudella, saadaan mahdollisimman tehokas energiansiirto. Parhaat DRSSTC:t pystyvät noin 3 metrin mittaisiin purkauksiin (tosin vain usean kilowatin syöttöteholla).
Koska DRSSTC:n ensiö on värähtelypiiri, nousevat siinä sekä virta että jännite hyvin korkeiksi. Tämän takia niissä käytetäänkin lähes pelkästään IGBT-transistoreja, sillä korkea virta, usein yli 600 ampeeria, tuhoaa useimmat teho-Mosfetit välittömästi. Teoriassa ensiöpiirin virta voi nousta kymmenkertaiseksi, jos piirin annetaan värähdellä vapaasti. Tästä syystä näissä järjestelmissä käytetäänkin keskeytintä joka antaa ensiöpiirille virtaa lyhyissä, muutamien millisekuntien pulsseissa. Keskeyttimessä on tärkeää, että se kytkee virran pois vain kun ensiön virta on nollassa (ZCS), tai muuten syntyvä induktiivinen piikki voi tuhota transistorit.
VTTC
VTTC / Vacuum Tube Tesla Coil käyttää suuritehoisilla elektroniputkilla toteutettua oskillaattoria ajamaan ensiöpiiriä. Yleensä käytetään keskeytintä, jota putkiteslamuuntajan yhteydessä kutsutaan usein staccato-ohjaimeksi. Putkilla on monia epäkohtia verrattuna nykyaikaisiin puolijohteisiin, mutta VTTC:llä pystyy tuottamaan hyvin mielenkiintoisia kipinäefektejä.
Turvallisuus
Sähköturvallisuusnäkökohtien lisäksi on huomioitava se, että kaikki teslamuuntajat ovat pohjimmiltaan suuritehoisia radiolähettimiä, eli tehokkaan muuntajan käyttäminen saattaa häiritä radioviestintää, TV-lähetyksiä ja tietoliikennettä yleensä. Tämän takia varsinkin suurimpia teslakäämejä kannattaa käyttää Faradayn häkissä. Lisäksi muuntajan sähköverkkoon aiheuttamat korkeataajuushäiriöt voivat tuhota herkkiä elektronisia laitteita. Siksi resonoijan eli toision alkupää usein maadoitetaan paksulla johdolla maapalloon, eikä sähköverkon maahan ainakaan ilman asianmukaista RF-suodinta.
Carlos Cavazo
thumb|right|Carlos Cavazo vuonna [[2009.]] Carlos Eric Cavazo (s. 8. heinäkuuta 1957 Atlanta, Georgia ) on yhdysvaltalainen rock-muusikko, jonka instrumentti on sähkökitara. Hän on musisoinut kalifornialaisessa heavy metal-, tarkemmin glam rock -yhtye Quiet Riot:ssa vuosina 1982–1989 ja pienen tauon jälkeen 1990–2003. Cavazon aktiiviura muusikkona alkoi vuonna 1980.
HMS Regulus (J327)
HMS Regulus (viirinumero J327) oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1944 valmistunut Algerine-luokan miinanraivaaja toisessa maailmansodassa. Aluksen piti olla alun perin Kanadan laivaston HMCS Long Branch, mutta siitä luovuttiin jo ennen vesillelaskua ja siirrettiin Britannialle.
Valmistus
Alus tilattiin nimellä HMCS Long Branch Torontosta Toronto Ship Building Companyltä, missä köli laskettiin 15. huhtikuuta 1943. Se laskettiin vesille 18. syyskuuta ja valmistui 20. toukokuuta 1944.
Palvelus
Alus upposi 12. tammikuuta 1945 Korfulla osuttuaan miinaan.
Alennusmyynti
Alennusmyynti eli ale on kampanja, jossa yritykset myyvät tuotteita rajoitetun ajan alennettuun hintaan. Alennusmyynnin keskeisimpiä tavoitteita on menekin kasvattaminen, vanhojen tuotteiden poistaminen uusien tilalta sekä yrityksen tunnettavuuden ja asiakaskunnan lisääntyminen.
Suomessa alennusmyynnit ajoittuvat perinteisesti joulun sekä juhannuksen jälkeen. Alennusmyyntien suosikkituotteita ovat muun muassa vaatteet ja viihde-elektroniikka.
Lainsäädännöstä
Yrityksien tulee alennusmyynneissä noudattaa voimassa olevaa lainsäädäntöä.
Tuotteet
Alennusmyynti on kestoajaltaan rajoitettu tarjous, jonka sisältönä on hinnanalennus. Jos yritys ei rajaa markkinoinnissa tuotteita, jotka kuuluvat alennusmyyntiin, tulee huomattavan osan tuotteista kuulua alennusmyynnin piiriin. Jos alennusmyynnin tuotteet rajataan, siitä on ilmoitettava selvästi, että kuluttaja voi havaita asian pelkällä yleissilmäyksellä.
Myyntihinta
Alennusmyyntiin kuuluvien tuotteiden myyntihinnat tulee kertoa kuluttajille selkeästi ja näkyvästi. Tärkeintä on ilmoittaa lopullinen myyntihinta, joka tässä yhteydessä tarkoittaa uutta alennettua hintaa. Tuotteessa aikaisemmin peritty hinta ja alennusprosentti ei yksinään riitä. Aiemmin perittyä hintaa ei ole välttämätöntä ilmoittaa lainkaan. Joissakin liikkeissä on esillä hinnanalennustaulukot, josta näkyvät tuotteiden alennetut hinnat.
Alennuksen suuruus
Tuotteen hintaa ei saa ilmoittaa alennetuksi enempää kuin se tosiasiallisesti alittaa aikaisemmin perityn hinnan. Alennus on laskettava siitä hinnasta, jolla yritys on myynyt tuotetta aikaisemmin. Hintoja ei saa keinotekoisesti korottaa välittömästi ennen alennusmyyntiä. Alennusmyynnin markkinoinnilla ostajalle annetaan mielikuva edullisesta ostotilaisuudesta. Jos tuotteen hintaa alennusmyynnin aikana alennetaan entisestä hinnasta, lisäalennuksen suuruus lasketaan jo alennetusta hinnasta. Harhaanjohtavaa on myös mainostaa suuria alennuksia, jotka todellisuudessa koskevat vain pientä osaa alennusmyyntiin kuuluvista tuotteista. Jos suurempia alennuksia halutaan mainostaa, harhaanjohtavuus voidaan välttää niin että markkinoinnissa kerrotaan mitä tuotteita alennukset koskevat, ja paljonko niitä on myynnissä.
Kesto
Kalenterivuoden aikana alennusmyyntejä voi olla yhteensä korkeintaan kolme kuukautta. Yhtäjaksoinen alennusmyynti saa kestää enintään kaksi kuukautta. Hyväksyttävä kestoaika voi jossain määrin vaihdella ala- ja tuotekohtaisesti. Kestoaikaan voivat vaikuttaa myös olosuhteet, kuten kausivaihtelut. Alennettujen hintojen pitää kuitenkin olla todellisia eivätkä ne saa muodostua pysyviksi.
Rajoitukset
Alennusmyyntiä ei ole sallittua järjestää tilapäisten myyntitilaisuuksien tai kauppapaikan avaamisen yhteydessä. Käytettyjä tuotteita ei voi myydä alennuksella, koska käytetty tuote on aina yksilö, jonka hinta määräytyy muun muassa iän ja kunnon mukaan. . Myös tuotteet, joilla on kausittainen varsin lyhyt myyntiaika, ei voida myydä alennuksella. Tällaisia tuotteita ovat muun muassa ilotulitteet, joille ei ehdi muodostua sellaista hintaa, jota olisi peritty juuri ennen alennetuilla hinnoilla aloitettua myyntiä.
James Peace
pienoiskuva|368x368px|James Peace kotonaan Wiesbadenissa Saksassa. Kenneth James Peace (s. 28. syyskuuta 1963 Paisley) on skotlantilainen säveltäjä, konserttipianisti ja kuvataiteilija.
Ura
James Peace syntyi Paisleyssa Skotlannissa 28.9.1963. Hän vietti suurimman osan lapsuuttaan Helensburghissa, joka on merenrantakylä läntisessä Skotlannissa. Peacen suvussa on lukuisia taiteilijoita (esim. John McGhie), ja Peace on myös sukua Felix Burnsille, joka oli suosittu tanssimusiikin säveltäjä 1900-luvun ensimmäisellä puoliskolla.
Peace aloitti pianonsoiton 8-vuotiaana ja esiintyi ensimmäistä kertaa julkisesti 14-vuotiaana, jolloin hän esitti Scott Joplinin musiikkia. Vuotta myöhemmin hän aloitti dumbartonilaisen St. Andrew's Churchin urkurina, ja 16-vuotiaana hänen sallittiin aloittaa viralliset opinnot Skotlannin kuninkaallisessa musiikki -ja draama-akatemiassa (eng. Royal Scottish Academy of Music and Drama, nyk. Royal Conservatoire of Scotland) oppilaitoksen siihen asti nuorimpana kokopäiväisenä opiskelijana.
Opiskelujensa jälkeen Peace toimi suosittuna freelancer-pianistina. Hänen ensimmäinen pianokonserttinsa Skotlannissa pidettiin Musselburghissa ja sen järjesti skotlantilais-suomalainen seura (eng. Scottish Finnish Society). Peace asui Edinburghissa vuodet 1998 - 1991.
Vuonna 1991 Peace muutti Saksaan, Bad Nauheimiin. Vuodesta 1998 lähtien hän on perehtynyt tangomusiikkiin ja julkaissut myös albumin Tango escocés (Skotlantilainen tango), johon on koottu hänen tangon inspiroimia sävellyksiään. Vuonna 2002 Peace hyväksyttiin Victoria College of Musicin jäseneksi (eng. fellow). Vuoden 2002 syyskuussa Peace esiintyi ympäri Pohjois-Saksaa ja saman vuoden loka-marraskuussa kiertue vei hänet Kaukoitään. Hänen sävellyksensä Tango XVII sai ensiesityksensä Hongkongissa tällä kiertueella. Tokiossa Peacelle myönnettiin International Piano Duo Association -järjestön juhlamitali.
Vuonna 2014 Peace piti konserttikiertueen Suomessa esiintyen Turussa, Tampereella, Lahdessa sekä Helsingissä, jossa hän esitti ensimmäistä kertaa sävellyksensä Tango XXIV.
Lisäksi hän esiintyi seuraavissa pääkaupungeissa Euroopassa: Amsterdam, Ateena, Berliini, Bryssel, Lissabon, Lontoo , Madrid, Oslo , Reykjavík ja Wien.
Peace asui lyhyen aikaa Edinburghissa mutta muutti takaisin Saksaan, Wiesbadeniin, helmikuussa 2010. Uusi ympäristö inspiroi häntä luomaan sävellyksistään myös lyhytelokuvia. Hänen töihinsä kuuluu muun muassa dokumenttielokuva K. James Peace in Wiesbaden.
Teoksia
Vesiputous op.3, huilulle ja pianolle
Idyll op.4, englanti torville
Aubade op.9, englanti torville ja jousiorkesterille
Unohtuneet lehdet, op.12, sellolle j orkesterille
Sonaatti op.16, oboelle ja pianolle
Balladi op.18, orkesterille
Juhlamarssi nro 2, op.24, orkesterille
Syksyn kulta op.25, klarinetille ja jousikvartetille
Ikuisuuden laulu op.32, soolosopraanolle ja orkesterille
24 Tangoja soolopianolle
Palkintoja
Agnes Millar sävellyskilpailu, Glasgow, vuonna 1983 (1. palkinto)
Harmony and Counterpoint III (RSAMD) sävellyskilpailu, vuonna 1983 (1. palkinto)
Dunbartonshire E.I.S. sävellyskilpailu, vuonna 1984 (1. palkinto)
Sibelius Essay sävellyskilpailu, vuonna 1985 (1. palkinto)
TIM Kansainvälinen sävellyskilpailu, Rooma, vuonna 2000 (kunnia todistus)
IBLA-säätiö, New York, vuonna 2002 (kunnia todistus)
Kansainvälinen pianoduo-yhdistys, Tokio, vuonna 2002 (kunniamitali)
Internationale Acadèmie de Lutèce, Pariisi, vuonna 2008 (kultamitali)
Aiheesta muualla
pienoiskuva|James Peace - Idylls Op.4b
Roger Johansson
Per Arne Roger Johansson (s. 17. huhtikuuta 1967 Ljungby, Ruotsi) on ruotsalainen entinen jääkiekkopuolustaja ja olympiavoittaja. Hän voitti lisäksi kaksi MM-mitalia ja kolme Ruotsin-mestaruutta. Johansson pelasi urallaan Elitserienissä yhteensä 401 runkosarjaottelua tehopisteillä 65+138=203 ja otti 464 äähyminuuttia. Johansson pelasi NHL:ssä yhteensä 161 runkosarjaottelua tehopisteillä 9+34=43.
Seuraura
Johanssonin kasvattajaseura on IF Troja-Ljungby, jossa hän pelasi ensimmäiset miesten pelinsä Ruotsin I-divisioonassa 16-vuotiaana kaudella 1983–1984. Calgary Flames varasi Johanssonin NHL:ään kesällä 1985. Kaudeksi 1986–1987 hän siirtyi Elitserienin Färjestads BK:hon, jossa teki tulokaskaudella 31 runkosarjaottelussa tehopisteet 6+11=17. Färjestad voitti Elitserien-hopeaa keväällä 1987 ja kultaa kaudella 1987–1988.
Kaudeksi 1989–1990 Johansson siirtyi Calgary Flamesiin, jossa hän teki tulokaskautenaan viisi syöttöpistettä 35 runkosarjaottelussa. Kahden Calgaryssä pelatun kauden jälkeen hän palasi kaudeksi 1991–1992 Ruotsiin Leksand IF:ään. Kaudeksi 1992–1993 Johansson palasi Calgaryyn, jossa hän teki tehopisteillä 4+16=20 NHL:n yhden kauden piste-ennätyksensä. Hän palasi kaudeksi 1993–1994 Leksandiin, jossa hän aloitti myös kauden 1994–1995 NHL:n työsulun vuoksi. Chicago Blackhawks otti Johanssonin waiver-listalta tammikuussa 1995. Hän pelasi Chicagossa 11 ottelua.
Johansson palasi Färjestadiin kaudeksi 1995–1996. Kauden päätteeksi hänet valittiin Ruotsin tähdistökentälliseen. Johansson pelasi Färjestadissa koko loppu-uransa. Hän toimi kaudella 1996–1997 joukkueen kapteenina, kun Färjestad voitti Ruotsin-mestaruuden keväällä 1997. Kaudella 1997–1998 Johansson oli varakapteeni ja teki tehopisteillä 12+27=39 Elitserienin yhden kauden piste-ennätyksensä. Hän voitti koko liigan puolustajien piste- ja syöttöpörssin sekä toisen peräkkäisen Ruotsin-mestaruutensa keväällä 1998. Johansson oli myös kaudella 1998–1999 Färjestadin tehokkain puolustaja pisteillä 11+11=22.
Johansson lopetti pelaajauransa loukkaantumisten takia kauteen 2000–2001, jolloin Färjestad voitti Elitserien-hopeaa.
Maajoukkueura
Johanssonin ensimmäinen arvoturnaus oli alle 18-vuotiaiden EM-kilpailut vuonna 1985. Hän pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 1986 ja 1987. Ruotsi voitti vuoden 1987 turnauksessa pronssia.
Johansson kuului Ruotsin kultaa Lillehammerin olympiakisoista vuonna 1994 voittaneeseen joukkueeseen. Hän pelasi myös MM-kilpailuissa vuosina 1994, 1996 ja 1997. Ruotsi voitti hopeaa vuonna 1997 ja pronssia vuonna 1994. Johansson edusti Ruotsia maailmancupissa vuonna 1996.
Muuta
Johanssonin pikkuveli Ronnie on pelannut hyökkääjänä Ruotsin alemmissa sarjoissa.
Ilmastus
Ilmastus on prosessi, jossa ilmaa johdetaan nesteen läpi.
Veden ilmastus
Tyypillisesti ilmastuksen tarkoituksena on hapettaa vettä. Ilmastuksessa vesimassan alaosiin syötetään ilmapumpulla ilmaa, jonka kuplista liukenee happea veteen. Sitä käytetään esimerkiksi radonin poistamisessa talousvedestä. Ilmastus voidaan myös tehdä tyypillisesti järven happikadon ehkäisemiseksi. Ilmastusta käytetään myös jätevedenpuhdistuksessa mahdollistamaan biologisia hajotusprosesseja. Joskus myös viininmaistelun yhteydessä puhutaan viinin ilmastuksesta tai hengittämisestä.
Moaree (interferenssikuvio)
210px|thumb|Moiré-kuvio, joka syntyy kun päällekkäiset yhdensuuntaiset viivastot ovat 5° kulmassa toisiinsa nähden.
Moaree, moiré tai muaree (ransk. ) on interferenssikuvio, joka aiheutuu kahden ruutu- tai raitakuvion välille kun ne asetetaan päällekkäin tiettyyn kulmaan toisiinsa nähden. Silloin jotkut kuvion kohdat paksunevat niin, että ne näyttävät muodostavan uuden, oman kuvionsa. Ilmiö on saanut nimensä moaree-kankaasta, koska ilmiön aiheuttamat kuviot muistuttavat moareekankaan läikekuvioita.
left|650px|thumb|Moareekuvio syntyy helposti kahden kirjapainorasterikuvion osuessa päällekkäin.
Burns Inside
Burns Inside on suomalaisen Bleak-yhtyeen ensimmäinen täyspitkä albumi. Se julkaistiin 17. toukokuuta 2006. Levyltä on julkaistu kolme singleä: Play (2005), What You Are (2006) sekä Silvertigo (2007), joka sisältää muun muassa Jadesoturista tutun kappaleen Fate.
Albumi nousi julkaisuviikollaan Suomen virallisen listan sijalle 12.
Disney suosikit
Disney suosikit on kokoelmalevy, joka sisältää suosituimpia suomenkielisiä Disney-elokuvien levytyksiä. Se julkaistiin 12. maaliskuuta 2008.
Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 33 syyskuussa 2010.
Trump International Hotel and Tower (Chicago)
Trump International Hotel and Tower (Käytetään myös nimityksiä Trump Tower Chicago ja Trump Tower) on pilvenpiirtäjä ja hotelli Chicagon keskustassa Illinois'ssa Yhdysvalloissa. Trump Towerilla on pituutta antennin kanssa 415,1 metriä ja se sisältää 92 kerrosta. Trump Towerin suunnitteli Skidmore, Owings and Merrillisin Adrian Smith. Torni avattiin 30. tammikuuta 2009.
Soiva Metsä
Soiva metsä on Suomussalmen Kaunisharjulle vuonna 1996 rakennettu luontopolku, jonka varrella on suuria soitinten kaltaisia ääntä tuottavia laitteita yleisön käytettäväksi. Niihin kuuluvat muun muassa kumiseva honkarumpu, helisevä tuulikello ja katajasta valmistettu kellopeli.
Kun Soiva metsä täytti kymmenen vuotta 2006, siellä ensiesitettiin Jouko Kyhälän säveltämä Hiljaisuuden sinfonia.
Staryje Tšetškaby
Staryje Tšetškaby (, tataarin kieli İske Çäçqab, Иске Чәчкаб) on tataarikylä Venäjän Tatarstanissa. Se sijaitsee 100 kilometriä lounaaseen Kazanista. Vuoden 2010 väestönlaskennassa kylän asukasluku oli 442 asukasta.
Epävakaat molekyylit
right|250px|thumb|Epävakaista molekyyleistä tehdyn puvun avulla [[Ihmeneloset|Ihmenelosten Liekki kykenee sytyttämään ruumiinsa tuleen polttamatta kuitenkaan vaatteitaan.]]
Epävakaat molekyylit ovat Marvel-kustantamon sarjakuvissa esiintyvä kuvitteellinen materiaali. Epävakaat molekyylit ovat tuntematon yhdistelmä atomien nukleoneja ja elektroneja, jotka reagoivat äärimmäisen mukautuvasti erilaisiin olosuhteisiin. Epävakaat molekyylit keksi Ihmenelosten johtaja, Reed Richards ja niitä on pääasiallisesti hyödynnetty eri supersankarien tai -roistojen asusteissa. Epävakaista molekyyleistä kudottu tekstiili kykenee mukautumaan käyttäjänsä erilaiseen fysiikkaan eikä vaurioidu esimerkiksi Reed Ridchardsin venyessä. Samaten myös Sue Richardsin muuntautuessa näkymättömäksi, myös hänen pukunsa katoaa muodonmuutoksen myötä. Epävakaat molekyylit siis toimivat ihon luonnollisena jatkeena.
Historia
Molekyylit voivat olla myös vaarallisia ja siksi Richards ei ole sallinut aineen laajamittaisempaa käyttöä. Eräs muotisuunnittelija yritti purkaa molekyylien kudoksen ja sai aikaan ketjureaktion, joka tuhosi korttelien säteeltä rakennukset ja ihmiset. Kaaoksen sai hallintaansa Näkymätön nainen. Kauhunelosten Ansamies voitti Reed Richardsin kerran keksimällään kemiallisella aineella, joka stabilisoi molekyylit. Herra Fantastinen ei siis voinut venyä pukunsa kanssa.
Ryūjō (1931)
Ryūjō oli keisarillisen Japanin laivaston vuonna 1933 palvelukseenotettu lentotukialus toisessa maailmansodassa. Se oli Japanin ensimmäinen alkuvaiheista suoraan lentotukialukseksi ilman välimuunnosvaiheita rakennettu alus. Alukselle tehtiin muutoksia jo vuosina 1934–1936.
Alus osallistui toiseen Kiinan–Japanin sotaan, jossa se tuki maajoukkojen operaatioita Shanghain ja Kantonin ympäristöissä. Toisessa maailmansodassa alus tuki lentokoneillaan operaatioita Filippiineillä, Malakassa ja Hollannin Itä-Intiassa, jossa se osallistui toiseen Jaavanmeren taisteluun. Huhtikuussa 1942 keisarillisen Japanin laivaston syöksyssä Intian valtamerelle aluksen lentokoneet iskivät brittien kauppamerenkulkuun, minkä lisäksi Ryūjō upotti joitakin aluksia myös tykein. Aleuttien ja Kiskan valtauksessa kesäkuussa aluksen lentokoneet jälleen suojasivat maihinnousua. Yhdysvaltain laivaston lentotukialukselta nousseet lentokoneet upottivat aluksen Itäisten Salomonsaarten taistelussa 24. elokuuta 1942.
Taustaa
Alus suunniteltiin alun perin vesilentokoneiden emälaivaksi korvaamaan Wakamiya, mutta se päätettiin myöhemmin rakentaa 9 800 tonnin lentotukialukseksi. Pienen uppouman avulla kierrettiin vuoden 1922 Washingtonin laivastosopimuksen rajoituksia sillä siinä alle 10 000 tonnin aluksia ei laskettu lentotukialuksiksi. Rakentamisen aikana tehty Lontoon laivastosopimus kuitenkin poisti tämän porsaanreiän. Se oli siten ainoa näin pieni lentotukialus keisarillisen Japanin laivastossa.
Suunnittelu ja valmistus
Alukselle oli alun perin suunniteltu ainoastaan yksi hangaarikansi, mutta laivasto kaksinkertaisti konemäärätarpeen 48 lentokoneeseen aluksen käyttökelpoisuuden parantamiseksi. Tämän seurauksena valmistettiin toinen hangaarikerros ensimmäisen päälle. Aluksen pienen uppouman ja kapeuden seurauksena aluksen vakaus oli huono kovassa merenkäynnissä huolimatta Sperryn gyrovakauttamista, jotka alukselle oli asian korjaamiseksi asennettu.
Aluksella ei ollut kannellaan siltarakennetta, vaan sen navigointiosasto ja komentosilta olivat lentokannen etuosan reunan alla olevassa lasiseinäisessä tilassa. Aluksen hangaarikannet olivat aluksen takaosassa 23-metrisen laatikon muodossa, mikä jätti aluksen keulan avoimeksi. Aluksen päällä oli 156 metrin lentokansi, joka ylitti perästä hangaarit. Lentokannen takaosa oli tuettu kahdella teräspilarilla. Lentokannelle oli asennettu kuusi jarruvaijeria ja kaksi hissiä, jotka siirsivät kummastakin hangaarista koneita lentokannelle.
Savuhormit oli yhdistetty vasemmalle kyljelle lähelle keskilaivaa ja savukaasut ohjattiin vaakatasoon lentokannen alapuolella.
Valmistuessaan aluksen omasuojana oli kuusi tyypin 89 129-millistä ilmatorjuntatykkiä, jotka oli asennettu pareittain kummallekin puolelle lentokantta. Lisäksi aluksella oli kuusi nelipiippuista 13,2 mm tyypin 93 ilmatorjuntakonekivääriä.
Laivan uppouma oli 10 150 tonnia ja huippunopeus 29 solmua. Aluksen miehistön määrä muutostöiden jälkeen oli 924 henkeä. Aluksen pituus oli 175,5, leveys 23 ja syväys 5,5 metriä.
Palvelus 1933–1934
Kesäkuun lopusta syyskuuhun 1933 alus oli koepurjehduksissa ja erilaisissa harjoituksissa. Aluksen lentorykmenttiin kuului yhdeksän Mitsubishi B1M2-torpedopommittajaa ja kolme Nakajima A1N1-hävittäjää. Lisäksi aluksella oli varalla kolme rynnäkkökonetta ja kaksi hävittäjää siivet irrotettuina laatikoihin pakattuna. Kokeissa alus saavutti suunnitellun maksiminopeutensa 29 solmua, mutta se osoittautui hyvin kosteaksi veden roiskuessa korkealle jo kohtuullisessa merenkäynnissä. Syyskuussa alus operoi yhdessä Hōshōn kanssa Isenlahdella. Tankkeri Notoron päällikkö Torao Kuwabara nimitettiin 20. lokakuuta 1933 Ryūjōn päälliköksi.
Ensimmäiset muutostyöt
Torpedovene Tomozuru kaatui 12. maaliskuuta 1934, minkä seurauksena Japanin laivaston kaikkien alusten vakaus tutkittiin. Ryūjō siirrettiin 26. toukokuuta Kuren laivastontelakalle huollettavaksi ja samalla määrättiin tehtäviksi muutostöitä aluksen tasapainon parantamiseksi.
Muutostöiden aikana aluksen köliä vahvistettiin ja siihen lisättiin painolastia. Kummallekin sivulle kiinnitettiin ulokkeet ja painopisteen laskemiseksi alukselta poistettiin takimmaiset 127 millimetrin ilmatorjuntatykit. Tykkien paikalle asennettiin kaksiputkiset ja 25-milliset tyypin 96 ilmatorjuntatykit. Lentokantta levennettiin etummaisten 127 millimetrin tykkiasemien väliltä ja etummaisen hissin kohdalta. Savuhormeja korotettiin ja ne taitettiin alaspäin. Etummaista hormia myös laajennettiin, mikä poisti savuhaitat lentokannelta. Alus vapautui telakalta 20. elokuuta, jolloin sen uppouma oli noussut 10 600 tonniin.
Palvelus 1934–1935
Syyskuusta lokakuuhun 1934 alus oli koeajoissa, joiden tuloksena todettiin aluksen vakauden todella parantuneen. Alus oli kuitenkin edelleen kostea jo kohtuullisessa merenkäynnissä, ja merikelpoisuus oli parantuneet vain vähän. Alukselle sijoitettiin yhdeksän Mitsubishin B1M2 -torpedopommittajaa, kuusi Nakajima A1N1- ja kuusi Nakajima A2N1-hävittäjää.
Aluksen päälliköksi nimitettiin 15. marraskuuta Ichirō Ōno, ja samana päivänä alus palasi operatiiviseen palvelukseen kontra-amiraali Hideho Wadan lippulaivana. 1. lentotukialusviirikköön kuuluivat lisäksi Hōshō ja 5. hävittäjäviirikön Asakaze, Harukaze, Matsukaze ja Hatakaze. Joulukuun lopulla alus valittiin syöksypommittajakokeiden testialukseksi. Alukselle sijoitettiin kuusi Nakajima E4N3-C- ja kuusi Yokosuka B3Y1- konetta sekä kummallekin tyypille kaksi reservikonetta. Lisäksi aluksella oli kaksitoista Nakajima A2N1 -hävittäjää ja neljä varakonetta.
Reilun kuukauden testeissä E4N3-C osoittautui liian heikoksi ja siten syöksypommittajaksi sopimattomaksi. Aichi D1A1 -konetta testattiin läheisellä maakentällä seuraavan kuukauden aikana ja se valittiin laivaston uudeksi syöksypommittajaksi.
Merisotaharjoitukset
Ryūjō ja Hōshō liitettiin 4. laivastoon, joka toimi Yhdistetyn laivaston sotaharjoitusten vihollisosastona. Harjoitus pidettiin luoteisella Tyynellämerellä Japanin ja Kuriilien välillä.
Alus lähti 22. syyskuuta laivaston mukana Hakodatesta luoteiselle Tyynellemerelle, missä osasto joutui pyörremyrskyyn. Lentotukialusten, risteilijöiden ja hävittäjien kansirakenteet kärsivät vaurioita. Ryūjōn hangaarikansille meni vettä, ja sen komentosilta vaurioitui pahoin.
Kunnostus ja muutostyöt
Alus saapui 11. lokakuuta 1935 Kureen, jossa se siirrettiin telakalle korjattavaksi ja modernisoitavaksi. Samalla alus siirrettiin reserviin.
Aluksen merikelpoisuuden parantamiseksi sen etukantta korotettiin yhdellä kannella, 3,1 metriä. Jarruvaijerit modernisoitiin pysäyttämään 6 000 kg:n lentokone. Komentosillan ja lentokannen etuosat pyöristettiin, mikä lyhensi lentokantta kahdella metrillä.
Aluksen päälliköksi nimitettiin 31. lokakuuta Shun’ichi Kira. Muutostyöt saatiin päätökseen 31. toukokuuta 1936 ja alus vapautui telakalta.
Palvelus 1936–1939
Koeajoissa kesäkuusta elokuuhun 1936 aluksen merikelpoisuuden todettiin parantuneen merkittävästi helpossa ja kohtuullisessa merenkäynnissä. Muissa koejoissa testattiin syöksypommittajien toimintaa, joten alukselle sijoitettiin kaksitoista Aichi D1A -pommittajia sekä 24 Nakajima A4N1 -hävittäjää. Koeajot sujuivat tyydyttävästi.
Syyskuun lopulla alus palasi operatiiviseen palvelukseen kontra-amiraali Saburō Satōn lippulaivana 1. lentotukialusviirikköön, jonka toisena aluksena oli Hōshō. Aluksella oli Yokosuka B3Y1-torpedokoneita, Aichi D1A1 -pommittajia ja Nakajima A2N1 -hävittäjiä.
Alus osallistui 29. lokakuuta merisotaharjoitukseen lähellä Kōbea, jolloin syöksypommitus osoittautui toimivaksi taktiikaksi. Harjoituksen jälkeen alus päätettiin muuttaa syöksypommituskäyttöön ja sen rynnäkkökoneet siirrettiin muille aluksille. Katsuo Abe nimitettiin 16. marraskuuta aluksen päälliköksi.
Toinen Kiinan–Japanin sota
Alus lähti 11. elokuuta 1937 viirikkönsä mukana Sasebosta Kiinan rannikolle. Ryūjō ja Hōshō laskivat ankkurinsa Shanghain edustalla 13. elokuuta kello kahdeksan. Viirikkö kohtasi 15. elokuuta 2. lentotukialusviirikön Kagan Itä-Kiinan merellä. Lentotukialukset liitettiin vara-amiraali Kiyoshi Hasegawan 3. laivastoon, jonka mukana alusten lentokoneet aloittivat maajoukkojen tukemisen Keski-Kiinan rannikolla Shanghain ympäristössä ja sisämaassa. Ryūjōn lentorykmenttiin kuului viisitoista D1A1-pommikonetta ja kaksitoista Nakajima A4N1-hävittäjää. Lisäksi aluksella oli neljä hävittäjää varakoneina. pienoiskuva|Alus ja kaksi Aichi D1A1-konetta Seuraavana päivänä 1. lentotukialusviirikön lentokoneet iskivät kiinalaisten hallussa oleville lentokentille Shanghain ympäristössä. Ryūjōlta lähteneet koneet pommittivat Hia-Kingin lentotukikohtaa, joka oli noin 80 km luoteeseen Shanghaista. Kiinan ilmavoimien Curtiss Hawk III -hävittäjät kuitenkin pakottivat japanlaiset koneet luopumaan pommeista ennenaikaisesti ja pyrkimään pakoon. Iltapäivällä yritettiin hyökkäystä Shanghain ja Son-Tchenin välisen rautatiesillan tuhoamiseksi, mutta siitä luovuttiin huonon sään vuoksi.
Aluksen D1A1-pommikoneet tuhosivat 17. elokuuta kiinalaisten esikuntarakennuksen Shanghaissa. Seuraavana päivänä aluksen pommikoneet ja Hōshōn B3Y1-rynnäkkökoneet tuhosivat kiinalaisjoukkojen tukikohdan, Shanghain Ten-Ji-yliopiston. Aluksen pommikoneet pommittivat 19. elokuuta Cha-Hsingin lentotukikohtaa. Neljä aluksen A4N1-hävittäjää kohtasi 22. elokuuta kahdeksantoista kiinalaista Curtiss Hawk III -hävittäjää lähellä Baoshania. Seuranneessa taistelussa viisi Curtiss Hawkia ammuttiin alas. Seuraavana päivänä vastaavassa kohtaamisessa samalla alueella ammuttiin alas kaksi kiinalaiskonetta. Ilmatorjunta pudotti yhden pommituslennolla olleen D1A1-koneen tykistöjoukkojen varuskuntaan 40 km Shanghaista luoteeseen. Seuraavana päivänä menetettiin toinen D1A1.
Alus lähti 1. syyskuuta viirikkönsä mukana Shanghaista ja saapui seuraavana päivänä Saseboon. Seuraavat pari päivää aluksen varastoja ja konemäärää täydennettiin. Viirikkö lähti 5. syyskuuta jälleen Sasebosta. 21. syyskuuta viirikkö lähti Etelä-Kiinan rannikolle, jossa se aloitti maajoukkojen tukemisen Kantonin alueella. Kaksitoista D1A1- ja yhdeksän A4N1-konetta iskivät kaupunkiin. Hyökkääjiä oli torjumassa Curtiss Hawk III -hävittäjiä, joista japanilaiset ilmoittivat ampuneensa alas kuusi. Syyskuun lopun ajan viirikön lentokoneet lensivät lähes päivittäin Kantonin alueelle, mutta ne eivät osallistuneet iskuun Koinissa ollutta Kiinan laivastoa vastaan. Viirikkö lähti 3. lokakuuta Kantonin vesiltä Shanghaihin, jonne se saapui 5. lokakuuta. Seuraavana päivänä aluksen lentokoneet siirrettiin Kundan lentokentälle, josta ne tukivat Shanghain ja Nankingin alueiden maajoukkoja. Alukselle siirrettiin 17. lokakuuta Hōshōn lentokoneet, minkä jälkeen Hōshō lähti Japaniin. Myös Ryūjō lähti marraskuun lopulla Shanghaista Japaniin.
Huolto ja modernisointi
Alus saapui 15. marraskuuta 1939 Kureen, jossa se siirrettiin reserviin. Alus siirrettiin joulukuussa telakalle, mistä se vapautui tammikuussa 1940. Töiden aikana aluksen lentokansi kavennettiin etummaisten 127 millimetrin tykkien ja etummaisen hissin kohdalta alkuperäiseen leveyteen.
Palvelus 1940–
Alus oli helmikuusta heinäkuuhun koulutustehtävissä, joissa se tuki maihinnousu- ja vetäytymisharjoituksia kouluttaen 12. yhdistetyn lentoarmeijakunnan lentäjiä tehtäviin. Aluksen päälliköksi nimitettiin 21. kesäkuuta Ushie Sugimoto.
Alus palasi 15. marraskuuta operatiiviseen palvelukseen kontra-amiraali Kakuji Kakutan lippulaivana 1. laivaston 3. lentotukialusviirikössä, jonka muut alukset olivat Hōshō ja 34. hävittäjäviirikön Akikaze, Hakaze ja Tachikaze. Aluksella oli kahdeksantoista B5N1- ja kuusitoista A5M4-konetta.
Keisarillisen Japanin laivaston 1. ilma-armeijan perustamisen jälkeen aluksesta tuli 10. huhtikuuta 1941 kontra-amiraali Torao Kuwabaran lippulaiva 1. laivaston 4. lentotukialusviirikössä.
Alus saapui 28. huhtikuuta Yokosukaan, mistä se lähti 25. toukokuuta. Alus saapui 1. kesäkuuta Eniwetokille, mistä se lähti Kwajaleinille kaksi päivää myöhemmin. Alus saapui 4. kesäkuuta Kwajaleinille, mistä se jatkoi matkaansa 9. kesäkuuta. Ryūjō saapui 13. kesäkuuta Trukille ja lähti edelleen 17. kesäkuuta Saipanille. Alus saapui 19. kesäkuuta Saipanille ja jatkoi matkaansa seuraavana päivänä. Alus palasi 29. kesäkuuta Tokionlahdelle ja lähti 7. heinäkuuta Yokosukasta Seton sisämerelle, missä se oli heinäkuusta lokakuuhun.
Viirikön päälliköksi nimitettiin 1. syyskuuta kontra-amiraali Kakuta. Alus lähti Seton sisämereltä Takaoon ja Makolle, josta se lähti edelleen marraskuussa. Alus saapui Kureen marraskuussa. Ryūjō liitettiin 29. marraskuuta taktisesti Etelä-Filippiinien tukiosaston lentojoukkoihin, ja se lähti Saekista vielä samana päivänä Kororiin Palaulle. Alus vastaanotti 2. joulukuuta viestin, jossa kerrottiin Yhdistetyn laivaston hyökkäävän Pearl Harboriin 8. joulukuuta Japanin aikaa. Alus saapui 5. joulukuuta 1941 Kororiin Palaulla. Aluksen lento-osastoon kuului kaksitoista Mitsubishi A5M4 -hävittäjää, kaksitoista Nakajima B5N1 -konetta sekä kaksi B5N2-rynnäkkökonetta.
Operaatio M – hyökkäys Etelä-Filippiineille
Seuraavana päivänä alus lähti vara-amiraali Ibō Takahashin laivasto-osaston mukana merelle suojatakseen koneineen Davaoon ja Legaspiin tehtäviä maihinnousuja. Osaston muut alukset olivat hävittäjä Shiokaze, 5. risteilijäviirikkö ja 2. hävittäjälaivue.
Alukselta nousi 8. joulukuuta kello 4.00 kolmetoista B5N-konetta, joiden suojana oli yhdeksän A5M-hävittäjää. Nämä koneet iskivät Davaoon. Hävittäjien tulitus tuhosi kaksi Catalina-lentovenettä, mutta lentoveneiden emäalus USS Preston vältti kaikki pommit. Paluumatkalla yksi hävittäjä joutui laskeutumaan veteen, mutta sen lentäjä kuitenkin pelastui. Myöhemmin samana päivänä kaksi-B5N1 konetta suojanaan kolme A5M4-hävittäjää pommitti Davaon polttoainevarastoa. Ilmatorjunta ampui alas yhden A5M4:n.
Ryūjōn lentokoneet suojasivat 12. joulukuuta Legaspin maihinnousua kohtaamatta vihollista. Alus palasi 14. joulukuuta Kororiin. Seitsemäntoista joukkojenkuljetusalusta lähti 17. joulukuuta kello 14.00 Palaulta kohti Etelä-Filippiinejä. Hyökkäysosastoon kuului kenraalimajuri Sakaguchin alaisuudessa ollut vahvennettu 56. rykmentti, Kuren 2. merijalkaväkiosasto sekä lentokenttäjoukkoja. Saattueen suojana olivat Ryūjōn ja Chitosen lentokoneet sekä kevyt risteilijä Jintsūn hävittäjäviiriköt 15 ja 16. Viides risteilijäviirikkö oli kaukosuojana.
Aluksen lentokoneet suojasivat 20.–25. joulukuuta Davaon maihinnousua. Alus lähti 23. joulukuuta Jololle, jolloin seitsemän A5M4- ja kaksi B5N1-konetta siirrettiin Davaon lentokentälle suojaamaan joukkoja Alankomaiden ilmavoimien hyökkäyksiltä. Ryūjō suojasi 24. joulukuuta Jolon valtausta ja lähti vielä samana päivänä Davaoon. Aluksen Davaoon luovutetut koneet korvattiin 25. joulukuuta 3. lentorykmentin A6M2-koneilla, ja maissa olleet koneet palasivat alukselle.
Operaation päätyttyä alus aloitti 26. joulukuuta paluumatkan Palaulle, jonne se saapui 28. joulukuuta.
Operaatio S – Singapore ja Malaka
Ryūjō lähti 28. joulukuuta Palaulta ja saapui 1. tammikuuta 1942 Makoon. Aluksen sijoitus vaihtui 3. tammikuuta Malakan joukkojen 3. ilmavoimiin. Alus lähti seuraavana päivänä Makosta Cam Ranhin lahdelle, jonne se saapui 7. tammikuuta. Aluksella oli kaksitoista A5M4- ja viisitoista B5N1-lentokonetta.
Alus lähti 16. tammikuuta hyökätäkseen Singaporeen (operaatio S). Parina seuraavana päivänä aluksen koneet lensivät kuitenkin ainoastaan osaston lähisuojana. Alus palasi Cam Ranhin lahdelle 19. tammikuuta.
Alus lähti 23. tammikuuta Malakan miehitykseen. Alus oli noin 50 merimailia itään Redangista. Joko Ryūjōn partiokoneet tai 1. lennoston Ki-27-koneet ampuivat alas kaksi Britanian kuninkaallisten ilmavoimien Lockheed Hudsonia. Alus palasi 30. tammikuuta Cam Ranhin lahdelle Malakan operaatioiden päätyttyä.
Operaatio L – Palembang
Ryūjō lähti Cam Ranhin lahdelta 10. helmikuuta osallistuakseen operaatio L:ään, Palembangin valtaukseen. Alus matkasi noin 50 merimailin päässä joukkojenkuljetussaattueen takana tarjoten sille ilmasuojan matkan aikana. Lentotukialuksen lähisuojana olivat hävittäjät Shikinami ja Shiokaze.
Aluksen lentokoneet aloittivat 13. helmikuuta Singaporesta paenneiden alusten tuhoamisen. Alankomaalainen 8 226 tonnin tankkeri Merula vaurioitui pahoin iskuissa, ja se upposi myöhemmin hinattaessa. Australian laivaston korvetti HMAS Toowomba pelasti eloonjääneet. Britannian laivaston apuvartioalus HMS Giang Beetä pommitettiin, jolloin se vaurioitui. Keisarillisen Japanin laivaston hävittäjät upottivat aluksen myöhemmin tykkitulella Bankansalmessa. Britannian laivaston apusukellusveneidentorjunta-alus HMS Siang Wo upotettiin pommittamalla. Lisäksi Singaporesta Palembangiin matkannut 5 424 tonnin brittiläinen höyryalus SS Subadar, jolla oli kaksi 6. raskaan ilmatorjuntarykmentin patteria ja kymmenen 3,7 tuuman ilmatorjuntatykkiä ja ampumatarvikkeita, joutui ilmapommitukseen, minkä vuoksi alus jouduttiin ajamaan matalikolle Palembangin länsipuolella.
Alankomaiden laivaston kontra-amiraali Karel Doorman aloitti hyökkäyksen ajaakseen pois Bangkan edustalla olevan japanilaisten maihinnousujoukon. Iltapäivällä yksitoista Britannian kuninkaallisten ilmavoimien 84. ja 211. laivueiden Bristol Blenheimiä pommitti Ryūjōta. Pommittajien suojana oli viisitoista Hawker Hurricanea. Lentotukialuksen A5M4-koneet ampuivat alas kaksi Blenheimiä ja vaurioittivat kuutta. Samanaikaisesti Ryūjōn lentokoneet jatkoivat alueelta pakenevien alusten tuhoamista. Koneet upottivat alankomaalaisen 8 237 tonnin tankkerin Manvantaran.
Aluksen lentokoneet ampuivat 15. helmikuuta alas maihinnousujoukkoja varjostaneen lentoveneen. Raskas risteilijä Chōkain kellukekone havaitsi tiedustelulennollaan Doormanin pohjoiseen matkanneen laivasto-osaston kello 10. Ryūjōlta nousi seitsemän yhdellä 250 kilogramman ja neljällä 60 kilogramman pommilla varustettua B5N1-konetta hyökätäkseen Doormanin osaston kimppuun Gasparinsalmessa. Koneet osuivat lähelle HMS Exeteriä, ja ne tuhosivat aluksen Supermarine Walrus -lentoveneen. Hyökänneet koneet palasivat lentotukialukselle tankattaviksi ja uudelleen varustettaviksi. Toisessa tuloksettomassa hyökkäyksessä oli kuusi konetta. Kolmannen hyökkäyksen viisi konetta ja neljännen hyökkäyksen kuusi konetta eivät saaneet merkittävää tuhoa aikaan.
Mogamin kellukekone havaitsi laivasto-osaston 17. helmikuuta, minkä jälkeen viisitoista Genzanin lentorykmentin G3M2-pommikonetta ja kymmenen Ryūjōn B5N1-konetta varustettiin pommein. Lentokoneet pommittivat Hr. Ms. Van Nesiä ja sen suojaamaa joukkojenkuljetusalus Sloet van de Beeleä, joka kuljetti joukkoja Oosthavenista Jaavalle. Joukkojenkuljetusalukseen osui G3M2-koneen pudottama pommi heti hyökkäyksen alkaessa. B4N1-koneet keskittyivät Van Nesiin, johon osui kolme pommia. Osumien seurauksena hävittäjä katkesi kahtia ja upposi nopeasti vieden mukanaan 68 miestä. Alankomaiden ilmavoimien Dornier Do 24 -pelasti 52 miestä merestä, ja heidät kuljetettiin Tandjong Priokiin.
Ryūjō poistu operaatioalueelta ja aloitti matkan Indokiinaan. Se saapui seuraavana päivänä St. Jacquesiin lähellä Saigonia. Alus saapui 20. helmikuuta Chōkain kanssa Saigoniin.
Operaatio J – Batavia
Ryūjō liitettiin 27. helmikuuta Batavian valtausta varten koottuun Hollannin Itä-Intian osastoon. Alus lähti St. Jacquesista osallistuakseen operaatio J:hin, joka alkoi samana päivänä. Aluksen suojana oli hävittäjä Shikinami, ja alusten tehtävänä oli suojata matkalla joukkojenkuljetussaattuetta.