cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tampereen Hippos
Radan suunnittelu- ja rakennusvaiheet
Ensimmäiset ravikilpailut Tampereella oli järjestetty jo vuonna 1878. Maaradan puuttuessa niitä ajettiin vain talvisin järvien jäälle auratuilla radoilla. Huhtikuussa 1909 perustettu Pohjois-Hämeen Hippos ryhtyi heti ensitöikseen suunnittelemaan omaa ravirataa, jollainen oli jo aikaisemmin rakennettu useaan eri kaupunkiin. Tampereen kaupunginvaltuusto hyväksyi suunnitelmat saman vuoden marraskuussa ja radan rakentaminen aloitettiin välittömästi. Sen paikaksi oli valittu keskustan itäpuolella sijaitsevat lähes asumattomat ns. Tammelan vainiot. Nykyään alue tunnetaan Kalevan kaupunginosana. Se oli lähinnä kaavoittamatonta viljelysmaata, jolla sijaitsi muutama tiilitehdas. Ainoat asukkaat olivat niiden työntekijöitä, joita Kalevan alueella asui joitakin kymmeniä.
Raviradan rakentaminen tuli maksamaan arvioitua enemmän, ja lopulliset kustannukset Pohjois-Hämeen Hippokselle olivat noin 40 000 markkaa (vuoden 2020 rahassa noin 163 000 euroa).
Kilpailuja ja laajennuksia
thumb|left|Autokilpailut Hippoksella vuonna 1934. Ravirata valmistui jo vajaan vuoden kuluttua, niin että avajaiskilpailut järjestettiin 10.–11. syyskuuta 1910. Varsinaisen kilparadan lisäksi paikalle oli valmistunut myös puurakenteinen 500 hengen katsomo. Vuonna 1913 Hippoksella pidettiin ensimmäiset epäviralliset Kuninkuusravit. Kilpailu oli tarkoitus järjestää vuosittain Tampereella, mutta vuotta myöhemmin syttyneen maailmansodan aiheuttaman taloudellisen epävarmuuden johdosta vuoden 1913 Kuninkuusravit jäivät sillä kertaa ainoiksi. Tapahtuma elvytettiin vasta vuonna 1924, ja uudeksi kilpailupaikaksi tuli Lahden ravirata. Seitsemän vuotta myöhemmin Kuninkuusravit alkoivat kiertämään eri radoilla ja Tampereen Hippoksella ne järjestettiin vuosina 1932, 1945 ja 1953.
Raviradan katsomoa laajennettiin vuonna 1928, ja samalla rakennettiin myös tilat totalisaattoripeliä varten. Toton pelaaminen oli Suomessa aloitettu aikaisemmin samana vuonna. Uudistettu 1 200 hengen istumakatsomo palveli aina Tampereen Hippoksen toiminnan loppumiseen saakka. Ravintola- ja totalisaattoritiloja laajennettiin vielä vuoden 1953 Kuninkuusraveja varten. 1970-luvun alussa Tampereen Hippoksella alettiin järjestämään kahta uutta suurkilpailua, Erilo-juoksua sekä lämminveristen Kriteriumia. Ne ovat molemmat nykyäänkin Teivon raviradan ohjelmassa. Ravikilpailujen lisäksi Hippoksella pidettiin 1920- ja 1930-lukujen vaihteesta lähtien myös moottoriurheilukilpailuja. Radalla ajettiin sekä moottoripyörillä että autoilla, ja kilpailut saavuttivat suurta suosiota. Esimerkiksi vuonna 1934 järjestettyjä autokisoja oli seuraamassa 7 000 katsojaa.
Hipposradan kukoistusaikaa oli 1930-luku, jolloin hevoset olivat hyvin keskeinen osa suomalaisten elämää. Myöskään Tampereen kaupungin kasvu ei vielä ahdistellut rataa erityisen vakavasti. Toisen maailmansodan jälkeen alettiin kuitenkin jo suunnitella rata-alueen ottamista muuhun käyttöön. 1940-luvun lopulla ja 1950-luvulla nousi uusia kerrostaloja Teiskontien varteen ja uuteen Kissanmaan kaupunginosaan, jolloin rata jäi asutuksen keskelle. Uutta ravirataa kaavailtiin suunniteltuun Kaupin urheilupuistoon, mutta hanke kaatui muun muassa Tampereen keskussairaalan rakentamisen vuoksi, koska ravien ja moottoriurheilutapahtumien katsottiin häiritsevän sairaalaa.
Hippoksella järjestettiin edelleen ahkerasti raveja 1950-luvulla, mutta suhteellisesti enemmän sitä käytettiin muuhun kuin ravitoimintaan. Radalla ajettiin autokilpailuja, sillä järjestettiin hiihto- ja ratsastuskilpailuja, ja Tampereella vierailleet kiertävät sirkukset ja tivolit pystyttivät telttansa usein Hippokselle. Hipposrata oli alusta lähtien ollut myös tärkeä hevosmarkkinoiden pitopaikka, ja esimerkiksi vuonna 1955 siellä pidetyillä markkinoilla oli myytävänä 1 231 hevosta. Saman vuosikymmenen aikana hevosmarkkinoiden suosio alkoi kuitenkin hiipua, ja Hippoksella järjestettiin käytettyjen autojen osto- ja myyntitapahtumia.
Toiminnan lopettaminen
thumb|Hipposradan alueella sijaitsi vuosina 1980–2021 [[Hippostalo.]] 1960-luvulle tultaessa oli selvää, että raviradan oli siirryttävä muualle, mutta tarkkaa tietoa ei ollut siitä, milloin ja minne uusi rata rakennettaisiin. Tästä seurasi, että Hipposradan rakennuksia ja rakenteita ei korjattu enää kovin intohimoisesti, vaan ne alkoivat ränsistyä. Keskustelun aiheeksi nousi etenkin rata-aluetta kiertänyt lauta-aita, joka oli useasta kohdasta romahtamaisillaan ja sen vuoksi monen mielestä rumensi maisemaa. Huonokuntoinen aita houkutteli paikalle myös ilkivallantekijöitä, ja esimerkiksi radan tuomaritorni koki useaan otteeseen kovia, kunnes se tuhoutui vuonna 1969 selvittämättömäksi jääneessä tulipalossa. Seuraavana vuonna rakennettiin kuitenkin vielä uusi tuomaritorni.
Raviurheilun suosion noustua 1970-luvulle tultaessa alkoi Hippoksen ravirata käymään ahtaaksi kasvaville yleisömäärille. Tilanpuutetta lisäsivät myös raviradan ympäristöön vuosikymmenten saatossa rakennetut uudet asuinalueet. Viimeiset hevosmarkkinat Hipposradalla järjestettiin vuonna 1971, jolloin myytäviä hevosia oli enää 46. Tampereen kaupunginvaltuusto hyväksyi uuden raviradan rakennussuunnitelman maaliskuussa 1970. Suunnitelma liittyi alun perin Tampereen päätökseen hakea vuoden 1976 talviolympiakisoja, ja Lamminpäähän kaavailtuun suureen talviurheilukeskukseen. Raviradan sijaintia sen yhteydessä pidettiin luontevana, sillä sen ajateltiin olevan esimerkiksi sopiva hiihtokisojen lähtöpaikka. Kansainvälinen olympiakomitea myönsi vuoden 1976 talvikisat kuitenkin Itävallan Innsbruckille.
Vuonna 1975 perustettiin Tampereen Ravirata Oy, joka ryhtyi rakennuttamaan uutta ravirataa Tampereen kaupungin ostamille Teivaalan kartanon maille Ylöjärvelle. Vuoden 1976 ravikausi aloitettiin vielä Hippoksella. Viimeiset ravit järjestettiin 29. kesäkuuta 1976, jolloin katsojia oli 3 400.
Ensimmäiset kilpailut uudella Teivon raviradalla järjestettiin heinäkuussa 1976, jolloin myös Tampereen vanha Hippos jäi historiaan. Hipposrata ja siellä olleet rakennelmat purettiin vuosien 1976–1977 aikana. Nykyään sen paikalla on muun muassa vuonna 1979 valmistunut Tampereen uintikeskus. Raviradasta muistuttavat osaltaan myös As Oy Hipposkulma Kalevan kaupunginosassa sekä Hipposkylän asuinalue, Hippospuisto, Hippoksenkatu ja Hippoksen päiväkoti Kissanmaan kaupunginosassa. Myös Tampereen raitiotien yksi pysäkki on nimeltään Hippos.
Chris Björin
Chris Björin on ruotsalainen pokeriammattilainen.
Joulukuussa 2006 Björin voitti Fifth Annual Five Diamond World Poker Classicissa käydyn $ 2,500 Seniors No Limit Hold'em -kisan. Hän ansaitsi ykköstilastaan 152 445 dollaria.
Vuoden 2007 WSOP:ssa Björin pääsi finaalipöytään kolmessa turnauksessa saavuttaen sijat kolme, neljä ja kuusi. Paras sijoitus tuli 2 500 dollarin H.O.R.S.E.:sta.
Marraskuussa 2007 Björinin pokeriuran turnauspalkkiot ylittivät 3,3 miljoonaa dollaria. Hän on kaikkien aikojen eniten liveturnauksista rahaa voittanut ruotsalainen.
Leppävaaran Urheiluhalli
Leppävaaran urheiluhalli on Espoon Leppävaarassa sijaitseva urheilurakennus. Salibandyseura Espoon Oilersin naisten edustusjoukkue pelaa urheiluhallissa kotiottelunsa. Urheiluhallin katsomon istumapaikkojen määrä on 484 katsojaa ja hallin kokonaispinta-ala on 893 neliömetriä.
Urpu Soveri
Soveri väitteli 1951. Hän työskenteli ennen VTT:lle siirtymistään useissa laitoksissa ja oli vuosina 1946–1949 Ruotsissa Statens väginstitutin kemisti-geologi.
Salibandyhalli Aurora
Salibandyhalli Aurora on Porvoossa sijaitseva salibandyyn tarkoitettu erikoishalli. Aurora toimii naisten salibandyliigaseura PSSn kotihallina. Halli toimii Kokonniemen liikuntakeskuksen yhteydessä.
Lukkiset
Lukkiset (Arachnothera) on medestäjien heimoon kuuluva varpuslintusuku. Lukkisten sukuun kuuluu BirdLifen mukaan 12 lajia.
The Sheep
The Sheep on yhdysvaltalainen kristillinen rock-yhtye, jonka on perustanut Yhdysvalloissa Milwaukeessa Wisconsinissa 1960-luvun lopulla Jeesus-liikkeen piirissä suomensukuinen Jim Palosaari. Ryhmä kierteli Skandinaviassa evankelioimassa puolen vuoden ajan vuonna 1972. Musiikillinen tyyli oli lähellä ns. länsirannikon rockia. Se toimi aktiivisesti 1970-luvun ensimmäisellä puoliskolla ja teki kolme LP-levyä, ensimmäisen 1972 Suomessa (käytännössä yhden päivän aikana) Leo Mellerin tuottamana - ja puoliksi suomeksi laulettuna! - nimellä Jeesus-rock Karitsat (Finnlevy). Toinen studiolevy oli nimeltään pelkästään The Sheep ja tehtiin Myrrhille Britanniassa 1973 tuottajanaan Bobby Graham. Kolmas levy oli yhtyeen Lonesome Stone -musikaalin soundtrack, josta on julkaistu sekä Britanniassa että Yhdysvalloissa tehty versio. Tätä Jeesus-rock-oopperaa yhtye esitti Lontoon Rainbow-teatterissa ja myös ensimmäisillä kristillisillä rock-festivaaleilla (Greenbelt).
Yhtyeen jäseniä olivat lauluntekijät Greg Nancarrow (laulu, kitara, urut ym.), Mike Damrow (basso), Rich Haas (laulu), ja "Mole" Barker (laulu, kitara), muut laulusolistit olivat Reed Mittelsteadt ja Mary Damrow, basistina toimi myös Wilhelm Pinnow, koskettimissa ja laulussa Lisa Carothers ja rumpalina Nick Malham; myöhemmin mukana oli myös esimerkiksi Matt Spransy (koskettimet). Yhtyeen jälkikäteen todettuna todella hyvin ajan hammasta kestänyttä urku- ja kitaravetoista rock-musiikkia verrattiin aikoinaan esimerkiksi länsirannikon hippeihin (Jefferson Airplane ym.) ja pidettiin laadukkaana muuallakin kuin Suomessa. The Sheep on esiintynyt 1970-luvun puolivälin jälkeen vain satunnaisesti, kuitenkin niinkin äskettäin kuin Cornerstone-festivaaleilla 2011.
Adalminan helmi
Adalminan helmi (alkukielellä ruotsiksi "Adalminas pärlä") on Sakari Topeliuksen tekemä lastenkirja ja osa Lukemisia lapsille -kokoelmaa. Siitä on myös tehty erillinen kuvakirja. Kirja kertoo prinsessasta, joka saa lahjakseen helmen, joka tekee hänestä joka päivä yhä kauniimman, viisaammaan ja rikkaamman. Jos hän kadottaa helmen, hän menettää kaiken saamansa.
Martinhalli
pienoiskuva|Martinhalli Martinhalli on Hyvinkään Martissa sijaitseva urheiluhalli.
Miesten suomisarjaa pelaava salibandyjoukkue SC Hyvinkää pelaa kotiottelunsa Martinhallissa. Hallissa pelaa myöskin koripalloa pelaavan HyPon miehet sekä naiset. Hallirakennuksen yhteydessä sijaitsee myös Hyvinkään kaupungin Martin koulu, joka tarjoaa perusopetusta 1.–6.-luokkalaisille.
60.62111°N, 24.89111°W
Fredrika Wenman
Fredrika (Frigga) Wenman, o.s. Juvelius, (22. syyskuuta 1803 Kaarlela – 9. elokuuta 1873 Kruununkylä) oli suomalainen ruustinna ja ruotsiksi kirjoittanut runoilija.
Parabelin piiri
Piirin pinta-alasta 64,6 % on metsää, 30,2 % suota, 1,6 % maatalousmaata ja 1,4 % laidunmaata. Suurimmat joet ovat Ob, Parabel ja Paidugina. Seudulla sijaitsee Tomskin alueen suurin järvi Mirnoje. Alueella on huomattavia öljy- ja kaasuesiintymiä.
Fredrika Wenman
Wenmanin vanhemmat olivat Kruununkylän kirkkoherra Fredrik Juvelius ja Ulrika Christina Collin. Hän meni 1845 naimisiin Kruununkylän kappalaisen apulaisen Fredrik Wilhelm Wenmanin kanssa.
Wenman tutustui Johan Ludvig Runebergiin tämän käydessä koulua Vaasassa,. Runeberg omistikin runonsa Till Frigga Jurvelius ystävälleen. Seurustelu päättyi kuitenkin, kun Runeberg lähti 1823 opiskelemaan Turun akatemiaan. Wenman julkaisi Wasabladet-lehdessä runojaan salanimellä F. Wenman julkaisi lähes 70-vuotiaana ainoan runokokoelmansa Bleka blommor omakustanteena nimimerkillä F..a. Runeberg avusti Wenmania rahallisesti sukulaisensa välityksellä, mikä auttoi kokoelman julkaisussa. Kokoelmassa oli sekä uskonnollisia mietteitä että Wenmanin nuoruuden ihanteen (Runebergin) ylistystä.
Parabelin piiri
Hiljattain valmistunut maantie yhdistää piirikeskuksen Tomskiin. Obilla on jokiliikennettä. Parabelin lentokenttä on nykyään suljettu.
Jänsmässholmen
Jänsmässholmen on kylä Ruotsissa Krokomin kunnassa. Paikka oli aikaisemmin Offerdalin saamelaisten asuinpaikka syksyisin ja keväisin. Useat entiset poronhoitajat muuttivat paikalle 1800-luvun lopussa ja aloittivat pienimuotoisen maanviljelyn. Valtio yritti säädellä asutusta Jänsmässholmenilla 1920-luvulla: sinne rakennettiin kymmenkunta ns. tyyppitaloa ja vuokrattiin maanviljelijöille. Useimmat talot lahosivat hiljalleen ja nykyään vain yksittäisiä taloja on modernisoitu ja edelleen asuinkäytössä.
Petri Lahti
Petri Lahti (s. 1965 Helsinki) on suomalainen toimittaja ja tietokirjailija.
Lahti on työskennellyt vuodesta 1999 lähtien toimittajana Ilta-Sanomissa ja Urheilulehdessä. Sitä ennen hän työskenteli Veikkaajassa ja Yleisradion Teksti-TV:ssä.
Hän toimi esimiehenä ja toimittajana Ilta-Sanomien vuonna 2019 julkaisemassa Bensaa suonissa -bookzinessä ja vuonna 2005 rock-yhtye Hurriganesia käsittelevässä erikoislehdessä. Lahti osallistui myös kirjoittajana Cover Art - Eläköön vinyyli! -tietokirjaan vuonna 2016 ja vastasi muusikko Jimi Hendrixin vuonna 2020 ilmestyneen elämäkertakirjan Suomi-osuudesta.
Lahti on valittu vuoden jalkapallotoimittajaksi 2002.
Yhteismetsä
Yhteismetsä on usean osakkaan yhteisesti omistama ja hallitsema metsäalue. Suomessa yhteismetsä on kiinteistöille yhteisesti kuuluvaa aluetta. Siihen kuuluvat alueet voivat sijaita eri kunnissa.
Suomessa oli vuonna 2021 noin 500 yhteismetsää. Pinta-alaa niissä oli 700 000 hehtaaria, mikä tekee noin 6 % yksityismetsien pinta-alasta. Yhteismetsien koko vaihtelee alle 20 hehtaarista ja 90 000 hehtaariin. Suurimmat yhteismetsät ovat Pohjois-Suomessa.
Historiaa
Suomessa yhteismetsiä alettiin perustaa 1880-luvulla. Ensimmäiset niitä koskevat määräykset sisältyivät vuoden 1886 metsälakiin. Yleensä yhteismetsiä muodostettiin siten, että valtio antoi ne yhteiseksi omaisuudeksi yksityisille tiloille tai jakokunnalle. Tällöin ehtona oli, että metsämaa pysytetään yhteismetsänä ja sitä käytetään osakkaiden tekemän ja maaherran vahvistaman hoitosuunnitelman mukaan. Järjestettäessä Itä-Suomen lahjoitus­maiden maanomistusoloja perustettiin kaksi lahjoitusmaa-yhteismetsää. Isojaoissa annettiin tiloille manttaalin korotusta ja metsäveroa vastaan yhteismetsiksi alueita, jotka sopivat huonosti valtionpuistoiksi. Asutusyhteismetsiä muodostettiin valtion tilattomalle väestölle ostamien maatilojen metsistä. Tosin myöhemmin useita asutusyhteismetsiä jaettiin osakkaille.
Yhteismetsien hallintoa varten säädettiin 1925 yhteismetsälaki ja 1958 asutusyhteismetsälaki. Nykyisin voimassa oleva yhteismetsälaki asetuksineen on vuodelta 2003. Yhteismetsän muodostamisesta säädetään kiinteistönmuodostamislain 10 luvussa. Sen mukaan yhteismetsän on muodostettava tarkoituksenmukainen kokonaisuus. Olemassa olevaan yhteismetsään voidaan liittää uusia tiluksia antamalla tiluksen luovuttajalle sitä vastaava osuus yhteismetsään. Yhteismetsä voi myös ostaa lisämaata kiinteistön kaupalla.
Päijät-Hämeessä perustettiin 24. tammikuuta 2012 uudenlainen yhteismetsä, joka on sekaomisteinen. Yksityisten lisäksi omistajina toimivat Metsähallitus, metsäkeskus ja metsänhoitoyhdistys Päijät-Häme. Yhteismetsän pinta-ala on yli kolmensadan hehtaarin laajuinen.
Yhteismetsän piirteitä
Sen osakkaita ovat osakaskiinteistöjen omistajat. Jos kiinteistöllä on useita omistajia, he ovat yhdessä yhteismetsän osakkaita. Osakkaat muodostavat yhdessä yhteismetsän osakaskunnan. Osakkaat eivät vastaa osakaskunnan velvoitteista henkilökohtaisesti, vaan osakaskunta yhdessä voi saada nimiinsä oikeuksia ja tehdä sitoumuksia.
Osakaskunnan päätösvaltaa käyttää yhteismetsälain ja yhteismetsän ohjesäännön mukaisesti osakaskunnan kokous, hoitokunta tai toimitsija.
Yhteismetsällä ei ole mitään julkisoikeudellisia piirteitä eikä velvoitteita. Yhteisomistuksen avulla metsiä pyritään säilyttämään suurina talousyksikköinä, jolloin niiden käyttö on metsätalouden kannalta edullisempaa kuin pienten metsäalueiden. Yhteismetsiä on historiassa perustettu harvoin vapaaehtoisesti, vaan niitä on muodostettu isojaon ja asutustoiminnan yhteydessä. 2010-luvulla yhteismetsiä on kuitenkin perustettu runsaasti lisää ja niiden yhteenlaskettu pinta-ala on kasvanut.
Yhteismetsän hyödyllisyys johtuu sen suuruudesta. Metsänhoidon ja puunkorjuun yksikkökustannukset ovat isolla toimijalla edullisemmat kuin pienellä. Puusta saatava hinta on parempi, koska puukaupat ovat suurempia. Ammattimainen hoito parantaa metsän tuottoa verrattuna yksityismetsiin, joissa voi helpommin syntyä hoitorästejä. Jos perustettava yhteismetsä jää pieneksi, esimerkiksi oman perheen yhteismetsäksi, hallintokustannukset lisääntyvät mutta ei saada skaalaetuja.
Yhteismetsän perustaminen
Kiinteistönmuodostamislain 10 luvun mukaisten toimitusten, joita ovat yhteismetsän perustaminen ja yhteismetsään liittyminen, toimituskustannukset maksetaan kokonaan valtion varoista. Vähintään kahden kiinteistön omistajat voivat perustaa yhteismetsän hakemalla asiaa koskevaa toimitusta Maanmittauslaitokselta.
Predictor@home
Predictor@home oli hajautetun laskennan projekti BOINC-alustalla. Projekti on aloitettu Scrippsin tutkintainstituutissa. Projektia ylläpidettiin myös Michiganin yliopistosta. Kuten monessa muussakin hajautetun laskennan projektissa, Predictor@homessa tutkitaan proteiinien laskostumista.
Muhammad ibn Abd al-Wahhab
Muhammad ibn Abd al-Wahhab (1703–1792) oli islamilainen uskonoppinut, jonka opetusten pohjalta kehittyi wahhabilainen suuntaus. Wahhabi kuului sunnalaisen islamin hanbali-koulukuntaan. Hän nojautui hanbali-koulukuntaan lukeutuneen keskiajalla Damaskoksessa vaikuttaneen uudistajan Ibn Taymiyyahin (k. 1328) oppeihin.
Elämä ja teokset
Abd al-Wahhab oli kotoisin Najdista nykyisen Saudi-Arabian alueelta. Hän kävi koulunsa Medinassa ja asui sen jälkeen vuosia ulkomailla, opetti Basrassa ja Bagdadissa. Asuessaan Iranissa vuonna 1736 hän alkoi opettaa suufilaisuuden doktriineja vastaan. Palattuaan kotikaupunkiinsa hän kirjoitti teoksen Kitāb al-tawḥīd (“Kirja Jumalan ykseydestä”), joka on wahhabilaisen liikkeen perusteksti. Hän pyrki palauttamaan islamin alkujuurilleen, "puhtaaseen" muotoonsa. Hän kielsi pyhimykset ettei näistä tulisi epäjumalia ainoan jumalan rinnalle. Hän tuomitsi myös moskeijoiden koristelemisen ja jopa tupakanpolton.
Jälkimaine
Wahhabilaisuudesta muodostui islamin puritaaninen suuntaus, joka sai hanbali-lakikoulukunnan uudelleen kukoistamaan ja pelasti sen sammumasta. Wahhabilaisuuden tärkein vaikutusalue on nykyisin Saudi-Arabia. Myös terroristiliike Isis perustaa oppinsa wahhabilaisuuteen.
Soul Rebels
Soul Rebels on reggaeyhtye The Wailersin vuonna 1970 julkaistu albumi. Albumi oli yhtyeen ensimmäinen Jamaikan ulkopuolella julkaistu albumi. Albumin tuotti Lee Perry.
Ferdinand Schichau
Ferdinand Gottlob Schichau (30. tammikuuta 1814 – 23. tammikuuta 1896) oli saksalainen konetekniikan insinööri ja laivanrakennusyhtiö Schichaun, nykyisen Schichau Seebeckwerftin perustaja.
Elämäkerta
Schichau syntyi Elbingissä, Länsi-Preussissa. Hän opiskeli insinööriksi Berliinissä. Vuonna 1837 hän perusti Schichau-teollisuusyhtiön ja rakennutti telakan Pillauhun (nykyään Kaliningradin Baltijsk). Yritys kasvoi suureksi teolliseksi yhtiöksi, joka valmisti muun muassa höyrykoneita ja vetureita. Myöhemmin yhtiö muutettiin laivanrakennusyhtiöksi.
Yhtiö sai niin paljon tilauksia, että jouduttiin rakentamaan toinen telakka Danzigiin. Vuonna 1896 Schichau työllisti arviolta 4000 työntekijää ja Schichaun omaisuudeksi arveltiin 30 miljoonaa Saksan kultamarkkaa. Schichau kuoli Elbingissä 23. tammikuuta 1896. Kuoleman jälkeen yhtiön uudeksi johtajaksi tuli Schichaun poikapuoli, Ziese.
Moskovan spartakiadit 1928
Moskovan spartakiadit 1928 (, Yleisliittolaiset spartakiadit) olivat Moskovassa 12.–24. elokuuta 1928 järjestetyt kansainväliset urheilukilpailut, joiden järjestäjänä toimi kommunistijohtoinen Punainen Urheiluinternationaali (RSI). Kyseessä oli kommunistisen liikkeen vastine porvarillisille olympialaisille ja sosialidemokraattisille työläisolympialaisille. Moskovan spartakiadeihin osallistui yli 4 600 urheilijaa, joista noin 650 tuli Neuvostoliiton ulkopuolelta. Suomen kisoissa edusti Työväen Urheiluliiton kommunistiopposition lähettämä joukkue.
Yleistä
Ensimmäiset spartakiadeiksi kutsutut kilpailut järjestettiin Leningradissa vuonna 1924. Kaksi vuotta myöhemmin Kominternin johtama RSI teki päätöksen kansainvälisistä kisoista. Ensimmäiset kansainväliset spartakiadit olivat Oslossa helmikuussa 1928 pidetyt talvispartakiadit, jonka jälkeen vuorossa olivat Moskovan kesäspartakiadit. Ne jäivät kuitenkin ainoiksi kesäkisoiksi, kun Berliinin 1931 ja Moskovan 1934 spartakiadit peruttiin Kominternin omaksuttua kansanrintamapolitiikan ja RSI:n aloitettua yhteistyön sosialidemokraattisten urheilujärjestöjen kanssa.
Moskovan spartakiadeista käytettiin ”kansainvälisten” sijaan nimitystä ”yleisliittolaiset”, koska suurin osa kilpailijoista tuli Neuvostoliitosta. Spartakiadit oli omistettu maan ensimmäisen viisivuotissuunnitelman käynnistymiselle. Niiden ajatuksena oli porvarillisena pidetyn kilpaurheilun ja voitontavoittelun sijaan työläisurheilun ihanteiden mukainen joukkoliikunta, johon sisältyi myös ensimmäisen maailmansodan synnyttämän rauhanaatteen sekä työväen keskinäisen solidaarisuuden korostaminen. RSI:n pääsihteeri Fritz Reussner luonnehti spartakiadeja työläisurheilun mielenosoitukseksi porvariurheilua ja olympialaisia vastaan. Järjestäjien tarkoituksena oli myös spartakiadien avulla esitellä Neuvostoliiton saavutuksia ulkomaisille vieraille. Suomalaisurheilijat kuitenkin kiistivät kotiin palattuaan spartakiadien poliittisuuden ja pitivät niitä ensisijaisesti urheilukilpailuina. Kilpailupaikkoja Moskovassa oli kaikkiaan 15. Spartakiadeja varten rakennettiin joukko uusia, kuten lähes 40 000 katsojan Dynamo-stadion sekä sisälajeille tarkoitettu Krylja Sovjetovin urheilupalatsi. Soutu- ja purjehduskilpailut pidettiin Leningradissa, jonne valmistui ajanmukainen soutustadion. Suorituspaikkojen ohella järjestäjät panostivat runsaasti myös kisojen muihin ulkoisiin puitteisiin. Spartakiadit näkyivät Moskovan katukuvassa muun muassa erilaisin iskulausein. Kisatapahtumia välitettiin katujen varsille sijoitetuista kovaäänisistä ja dokumentaristi Pjotr Novitskin johdolla kuvattiin päivittäisiä uutiskatsauksia. Visuaalisesta ilmeestä vastasi muun muassa Gustav Klutsis, jonka spartakiadeja varten suunnittelma juliste- ja postikorttisarja on 1920-luvun neuvostoliittolaisen avantgardismin tunnetuimpia teoksia. Spartakiadihymnin kirjoitti runoilija Nikolai Asejev.
Moskovan spartakiadit osuivat päällekkäin heinäkuussa alkaneen Kominternin VI maailmankongressin kanssa, ja myös RSI kokoontui kisojen aikana omaan kongressiinsa. Spartakiadit käynnistyvät samana päivänä, jolloin Amsterdamin kesäolympialaiset päättyivät. Ohjelmaan sisältyivät juhlalliset avajaiset ja päättäjäiset. Ennen Dynamo-stadionilla pidettyjä avajaisia Punaisella torilla kokoontui 45 000 urheilijan paraati, jonka yhteydessä puhuivat muun muassa NKP:n edustaja Jemeljan Jaroslavski sekä järjestelytoimikunnan puheenjohtaja Abel Enukidze. Viides kisapäivä oli painijoita lukuun ottamatta välipäivä, jolloin Moskvajoen rannalla järjestettiin suuri iltajuhla ilotulituksineen.
Osanottajat ja urheilutapahtumat
Moskovan spartakiadeihin osallistui noin 4 650 urheilijaa, joista 650 saapui ulkomailta 15 maasta. Naisia osallistui noin 900. Kukin neuvostotasavalta oli mukana omalla joukkueellaan, minkä lisäksi Venäjän sosialistinen neuvostotasavalta oli jaettu 12 alueelliseen joukkueeseen. Ulkomailta saapuneet joukkueet olivat Saksa (noin 300 urheilijaa), Suomi (77), Itävalta (74), Sveitsi (51), Ruotsi (43), Iso-Britannia (35), Ranska (32), Norja (21), Uruguay (20), Tšekkoslovakia (19), Latvia (17), Viro (14), Argentiina (1) ja Ranskan Algeria (1). Kaikki halukkaat eivät päässeet matkustamaan Neuvostoliittoon, sillä esimerkiksi Suomen ja Tšekkoslovakian viranomaiset kieltäytyivät myöntämästä passeja suurimmalle osalle ilmoittautuneista. Moskovan ulkopuolelta tulleet osanottajat majoitettiin Tšernyševin kasarmille ja ulkomaalaiset Neuvostojen talolle.
Kisaohjelmaan kuului 24 urheilumuotoa, joka sisälsi ratsastusta, maahockeytä ja nykyaikaista viisiottelua lukuun ottamatta kaikki olympialajit. Olympialaisten tapaan mukana oli taidekilpailu, mutta sen ainoa laji oli kuviotanssi. Sotilasurheilussa järjestettiin viisimiehisille joukkueille tarkoitettu estekilpailu. Osallistujien ja lajimäärän perusteella Moskovan spartakiadit olivat siihen asti maailman suurimmat urheilukilpailut. Esimerkiksi Amsterdamin olympialaisissa oli noin 2 800 urheilijaa, jotka kilpailivat 14 urheilumuodossa. Useissa lajeissa ratkottiin Neuvostoliiton mestaruuksia. Eri puolilla maata oli järjestetty karsintakilpailuja, joiden parhaat pääsivät mukaan spartakiadeihin. Kisoissa tehtiin kaikkiaan 83 uutta Neuvostoliiton ennätystä. Moskovan spartakiadien tulostaso oli yleisesti parempi kuin vuosien 1925 ja 1931 työläisolympialaisten, muttei muutamaa poikkeusta lukuun ottamatta pärjännyt olympialaisille. Spartakiadien ylivoimaisesti suosituin laji oli jalkapallo, jonka huippuottelut pelaatiin loppuunmyydyllä Dynamo-stadionilla. Kisoissa ratkotun Neuvostoliiton mestaruuden voitti Moskovan kaupunkijoukkue kukistettuaan loppuottelussa Ukrainan sosialistisen neuvostotasavallan. Toiseksi suosituin oli Tomski-stadionilla kilpailtu yleisurheilu, jota seurasi päivittäin 10 000–15 000 katsojaa. Kilpailuihin osallistui noin 1 100 yleisurheilijaa 12 maasta. Painijoita spartakiadeissa oli mukana noin 300.
Yleisurheilussa kotiyleisön suurimmaksi suosikiksi nousi Timofei Kornienko, jonka 100 ja 200 metrillä juoksemat ajat 10,8 ja 22,0 kestävät vertailun Amsterdamin olympialaisissa molemmat matkat voittaneen Percy Williamsin tulosten 10,8 ja 21,8 kanssa. Naisurheilijoista huomiota herätti Maria Shamanova voitettuaan viisi lajia (60 ja 100 m, pituus, kolmiottelu ja viesti). Kestävyysjuoksua hallitsivat Volmari Iso-Hollo ja Aleksei Maksunov, jotka ottivat yhteen kahdella matkalla. Iso-Hollo voitti Maksunovin helposti 5 000 metrillä ja johti pitkään 10 000 metrin kilpailua terävällä irtiotollaan, kunnes Maksunov saavutti hänet kahden viimeisen kierroksen aikana yleisön pauhatessa, ja työntyi väkisin ohitse juuri ennen maalilinjaa. Molemmat saavuttivat myös toisen ykkössijan, kun Iso-Hollo voitti 3 000 ja Maksunov 20 000 metrin kilpailun.
Spartakiadien muita voittajia olivat muun muassa suomalainen Gunnar Bärlund (nyrkkeily), saksalainen Werner Seelenbinder (paini), norjalainen Sverre Helgesen (yleisurheilu), virolaiset Elmar Rähn (yleisurheilu) ja Arnold Luhaäär (painonnosto) sekä neuvostoliittolaiset Aarne Kivekäs (yleisurheilu), Nikolai Ozolin (yleisurheilu), Sulamit Messerer (uinti), Nikolai Panin (ammunta), Aleksander Mordovin (miekkailu) ja Nikolai Starostin (jalkapallo). Kisojen menestyneimmät joukkueet olivat Venäjän, Ukraina ja Valko-Venäjä. Ulkomaisista parhaiten menestyi Suomi kahdeksalla ykkössijallaan. Spartakiadien parhaaksi urheilijaksi valittiin Volmari Iso-Hollo.
Spartakiadiriita
Suomesta spartakiadeihin osallistui 77 urheilijan joukkue, joka lähti matkaan vastoin TUL:n sosialidemokraattienemmistöisen liittoneuvoston päätöstä. Liittoneuvosto hyväksyi aluksi kesällä 1927 RSI:n kutsun, mutta elokuussa Helsingissä kokoontunut Sosialistisen urheiluinternationaalin SASI:n kongressi kielsi jäsenjärjestöiltään osallistumisen. TUL:n kenttäväki oli vielä tuolloin puoluekannasta riippumatta valmis jatkamaan yhteistyötä Neuvostoliiton kanssa, ja liitto päättikin anoa erivapautta. Tammikuussa 1928 puheenjohtaja Väinö Mikkola vieraili Leipzigissa pidetyssä SASI:n kokouksessa, mutta kun lupaa ei myönnetty, päätti liittotoimikunta jäädä pois spartakiadeista.
Kommunistioppositio jatkoi kuitenkin omia valmistelujaan, ja lopulta halukkaita Moskovaan lähtijöitä ilmoittautui noin 300. Suurin osa ei päässyt matkaan, kun viranomaiset hylkäsivät heidän passianomuksensa. Spartakiaditoimikunnan puheenjohtaja Kaarlo Ponsén ja Työväen Urheilulehden toimitussihteeri Oskari Lamminen neuvottelivat asiasta maaherra Bruno Jalanderin kanssa, minkä johdosta suurin osa pääkaupunkiseudun urheilijoista sai passin. Uudenmaan läänin viranomaiset hyväksyivät lopulta 69 passianomusta, Turun ja Porin läänin viisi, Kuopion läänin kaksi ja Viipurin läänin yhden. Kun muiden läänien viranomaiset hylkäsivät kaikki anomukset, karsiutui lähtijöiden määrä 77 urheilijaan. Myöskään Jalander ei suostunut myöntämään passeja kaikille, vaan Lammisen ohella esimerkiksi Iivari Rötkö ja Aarne Reini joutuivat jäämään kotiin. Rötkö olisi kisoissa ollut selkeä ennakkosuosikki pisimmillä juoksumatkoilla.
”Spartakiadiriita” johti TUL:n hajoamiseen, kun liittotoimikunta erotti kisoihin osallistuneet urheilijat. Spartakiaditoimikunnan jäsenet erotettiin jo ennen kisoja, ja muut urheilijat välittömästi niiden jälkeen syyskuussa. TUL:sta joutuivat lähtemään myös seurat, jotka jatkoivat yhteistyötä erotettujen urheilijoiden kanssa. Riidan lopputuloksena kommunistit päättivät perustaa oman liiton Työläisurheilun Yhtenäisyyskomitean, joka toimi vuoteen 1931 saakka, kunnes viranomaiset lakkauttivat sen kommunistilakien nojalla. Myöhemmin 1930-luvulla spartakiadeihin osallistueita urheilijoita otettiin takaisin TUL:n jäseniksi, mutta useat loikkasivat porvarillisen SVUL:n seuroihin, ja saivat näin mahdollisuuden kilpailla olympialaisissa.
Urheilullinen menestys
Suomalaiset saavuttivat spartakiadeissa kahdeksan voittoa ja 14 muuta sijoitusta kolmen parhaan joukossa. Voittajia olivat Volmari Iso-Hollo (3 000 ja 5 000 metrin juoksu), Veikko Mutikainen (vauhditon korkeushyppy), Hanna Kekäläinen (keihäänheitto), Kaarlo Ponsén (paini), Yrjö Paakki (nyrkkeily), Gunnar Bärlund (nyrkkeily) sekä Irma Lumivuokko (uinti). Toiseksi sijoittuivat Volmari Iso-Hollo (1 500 ja 10 000 m juoksu), Bruno Ahlberg (nyrkkeily), Urho Leskinen (nyrkkeily), Albert Moll (nyrkkeily), Veikko Mutikainen (nyrkkeily), Verner Salonen (paini) ja Eino Turunen (paini) sekä kolmanneksi Yrjö Koskinen (keihäänheitto), Mikko Nordling (paini), Onni Viren (paini), Vieno Kari (uimahypyt) ja Toivo Paavilainen (uimahypyt).
Kolmanneksi tuli myös TUL:n jalkapallojoukkue hävittyään ainoastaan Uruguayn työläisurheiluliiton joukkueelle. Suomi voitti muun muassa Englannin joukkueen 23 000 katsojan todistaessa maalein 5–1. Spartakiadien jälkeen jalkapalloilijat jäivät Neuvostoliittoon vielä puolentoista kuukauden ajaksi pelaten ystävyysotteluita eri puolilla maata. Mukana olivat muun muassa Ernst Grönlund, Viljo Halme ja Frans Karjagin, jotka myöhemmin siirtyivät porvariseuroihin ja kuuluivat Suomen jalkapallomaajoukkueen kokoonpanoon Berliinin olympiakisoissa. Reino Fri piti spartakiadijoukkuetta jopa 1920-luvun parhaana suomalaisjoukkueena.
Suomen joukkueenjohtajana toimi Kaarlo Ponsén, ja avajaisissa viirinkantajana oli turkulainen soutaja Viljam Pesonen.
Samoanlurikki
Samoanlurikki (Vini australis) on polynesialainen kaijalaji.
Koko ja ulkonäkö
Samoanlurikin pituus on noin 19 cm ja paino 47–52 g. Sen höyhenpuvun yleisväri on vihreä. Päälaki on hohtavan sininen ja naama, kurkku ja maha punaiset. Nokka on oranssi, iiris keltainen ja koivet oranssit. Sukupuolet ovat samanvärisiä. Nuoren linnun nokka on ruskehtava, oranssikärkinen, iiris on ruskea ja koivet oranssinruskeat.
Esiintyminen
Samoanlurikki elää Samoalla ja Tongalla sekä lähistöllä olevilla Keski-Polynesian saarilla ja Fidžillä Laun saaristossa. Lajin elinympäristön laajuus on 20 000–50 000 neliökilometriä ja lajin populaation koko on 50 000–100 000 yksilöä. Parvet vaeltelevat kukkivia puita etsien saaresta toiseen. Laji on yleinen, mutta sen kanta on taantumassa rottien takia. Samoanlurikkia pidetään harvoin vankeudessa lemmikkilintuna.
Elinympäristö
Samoanlurikit asuvat tuoreissa metsissä, myös palmumetsiköissä, puutarhoissa ja asutuksen piirissä. Ne esiintyvät yleensä pienissä parvissa tai pareittain.
Lisääntyminen
Pesintä tunnetaan puutteellisesti. Pesä sijaitsee puun tai korkean kannon kolossa tai onkalossa. Naaras munii yhden tai kaksi munaa. Muna on kooltaan 27,1*24,2 mm.
Ravinto
Samoanlurikit syövät siitepölyä, mettä, kukkia ja pehmeitä hedelmiä. Erityisen persoja ne ovat kookospalmun kukinnoille.
Sovijärvi
Sovijärvi tarkoittaa muun muassa seuraavia:
Konstantin II (Skotlanti)
thumb|Konstantin II Konstantin II (k. n. 952) oli Skotlannin kuningas yli neljänkymmenen vuoden ajan. Hän torjui skandinaavien ryöstöretkiä ja teki valloitusretkiä Northumbriaan. Luodakseen paremmat suhteen Irlannin viikinkiperäisiin hallitsijoihin hän antoi tyttärensä sikäläisen päällikön Olaf III Guthfrithssonin vaimoksi noin vuonna 930. Konstantin luopui vallasta vuonna 943, vetäytyi culdeeluostariin St Andrewsissa ja kuoli siellä noin vuonna 952.
Saksan 188. reservivuoristodivisioona
'''Saksan 188. reservivuoristodivisioona''' oli Saksan maavoimien yhtymä toisessa maailmansodassa.
Perustaminen
Divisioona perustettiin nimellä divisioona Nr 188 loppuvuodesta 1939, jolloin siihen kuuluivat vuoristojääkärirykmentit 136, 138 ja 139 ja täydennyskenttätykistörykmentti 112 sekä tukevia osia.
Historia
Divisioona oli rajanvartiointi tehtävissä Itävallan ja Jugoslavian välisellä vuoristoalueella tärkeimpänä tehtävänään kouluttaa reserviä ja täydennysmiehiä vuoristodivisioonille. Keväällä 1941 divisioona liitettiin Jugoslavian valtaamiseksi koottuihin joukkoihin ja kolme rykmenttiä saivat tehtäväkseen vallata Carniolan ja Carinthian. Rykmentit saivat tehtävän suoritettua kohdaten vain vähäistä vastarintaa.
Taistelutoimien päätyttyä divisioona oli Innsbruckissa reservinä. Se nimettiin 8. lokakuuta 1943 188. reservivuoristodivisioonaksi ja se organisoitiin uudelleen. Siihen kuuluivat kaksi pataljoonaiset reservivuoristojääkärirykmentit 136, 137, 138 ja 139 sekä kaksi patteristoinen reservivuoristotykistörykmentti 112. Divisioona siirrettiin organisoinnin jälkeen Pohjois-Italiaan.
Se siirrettiin 27. helmikuuta 1944 Istriaan partisaanien torjuntaan ja divisioona nimettiin 1. maaliskuuta 188. vuoristodivisioonaksi, jolloin sen rykmentit numeroitiin uudelleen vuoristorykmenteiksi 901, 902, 903 ja 904 sekä vuoristotykistörykmentti 1088:ksi. Divisioona antautui Istriassa Saksan antauduttua toukokuussa 1945.
Komentajat
Divisioonankomentajana oli:
Ahmed Izzet pašša
thumb|pysty|Ahmed Izzet pašša Ahmed Izzet pašša (myöhemmin Ahmed Furgaç; 1864 Monastir, Makedonia, Osmanien valtakunta – 31. maaliskuuta 1937 Istanbul, Turkki) oli albanialaissyntyinen turkkilainen sotamarsalkka, joka toimi Osmanien valtakunnan suurvisiirinä syksyllä 1918 ja ulkoministerinä vuosina 1921–1922. Hänen lyhytikäisen hallituksensa aikana Osmanien valtakunta irtaantui ensimmäisestä maailmansodasta.
Izzet valmistui esikuntaupseerikoulusta vuonna 1887 ja toimi jonkin aikaa samassa oppilaitoksessa maantieteen opettajana. Hänestä tuli osmanien armeijan sotilasneuvonantajana toimineen saksalaisen kenraali Colmar von der Goltzin adjutantti ja vuonna 1891 hän matkusti Saksaan täydentämään sotilasopintojaan. Kreikan–Turkin sodassa vuonna 1897 Izzetillä oli keskeinen rooli Dömeken ja Çatalcan taisteluiden suunnittelussa. Sen jälkeen hän palveli Syyriassa ja Jemenissä, kunnes sai ylennyksen kenraaliksi vuonna 1904. Hän rauhoitti Jemenin uudelleen vuoden 1911 kapinan jälkeen. Balkanin sotien aikana Izzet nimitettiin pääesikunnan päälliköksi ja vuonna 1913 sotaministeriksi. Enver pašša tuli hänen tilalleen sotaministeriksi seuraavana vuonna.
Izzet vastusti Osmanien valtakunnan liittymistä maailmansotaan, eikä hän toiminut komentajana sodan ensimmäisinä vuosina. Vuonna 1916 hän kuitenkin tuli komentajaksi Kaukasukselle. Hänen johtamansa operaatiot päättyivät epäonnistumiseen. Uudeksi hallitsijaksi heinäkuussa 1918 tullut Mehmed VI kuitenkin suosi Izzetiä tämän poliittisen maltillisuuden vuoksi. Erotettuaan sodan lopussa Enver ja Talaat paššan johtaman hallituksen sulttaani Mehmed nimitti Izzetin suurvisiiriksi 14. lokakuuta. Izzet vapautti sotavankina olleen brittiläisen kenraali Charles Townshendin ja neuvotteli tämän kanssa aselepoehdot. Mudroksen aselepo solmittiin 30. lokakuuta 1918. Izzet joutui eroamaan suurvisiirin paikalta jo marraskuun alussa, sillä hänen hallituksessaan oli liikaa vanhaan hallintoon yhdistettyjä nuorturkkilaisten johtajia. Myöhemmin hän toimi ulkoministerinä Ahmed Tevfik paššan hallituksessa. Turkin itsenäisyyssodassa hän pyrki tasapainoilemaan sulttaanin ja Atatürkin kilpailevien hallitusten välillä.
Syömishäiriöliitto
Syömishäiriöliitto eli SYLI ry on suomalainen syömishäiriöistä kärsiville ja heidän omaisilleen tukea tarjoava liitto. Sen keskustoimisto sijaitsee Turussa.
Syömishäiriöliitto on SOSTEn jäsenjärjestö.
Sydän kierroksella
Sydän kierroksella on vuorovaikutteinen television musikaalikomedia rakkaudesta. Katsojat saattoivat vaikuttaa päähenkilöiden, 61-vuotiaan kabareelaulaja Juulian ja 30-vuotiaan rocktähti Roopen suhteeseen lähettämällä tekstiviestejä ohjelmaan.
Tekstiviesteistä tunnistettiin avainsanoja, joiden perusteella valittiin ajatusäänet päähenkilöille. Jokainen ajatus joko viilensi tai kuumensi heidän tunteitaan. Viestivaikutusten lisääntyessä tarina kulki kohden yhteistä rakkaussuhdetta tai toisen yksipuoliseen rakkauteen ja päättyikin eri tavoin. Kohtaukset näiden ratkaisukohtien välillä järjestettiin reaaliajassa puolisatunnaisella logiikalla henkilöiden tunnetilan huomioiden.
Yhteensä 12 tarinaversiota esitettiin neljänä iltana Yle TV1 -kanavalla joulukuusta 2006 tammikuuhun 2007.
Georg Salonius
Georg Gustaf Salonius (2. helmikuuta 1705 Nauvo – 13. helmikuuta 1760 Turku) oli Turun hovioikeuden aktuaari, joka painatti ensimmäisen suomenkielisen lakikirjan Ruotzin waldacunnan laki.
Georg Saloniuksen vanhemmat olivat kirkkoherra Gustaf Salonius ja Anna Gerdzlovius ja puoliso vuodesta 1748 Anna Margareta Koch (k. 1800). Salonius opiskeli Turun katedraalikoulussa ja tuli ylioppilaaksi 1727. Turun hovioikeuden auskultantti hänestä tuli 1739, pankinkamreeri valtiosäätyjen pankissa 1744 ja Turun hovioikeuden aktuaari 1746. Salonius omisti Sairialan kartanon Hauholla. Hänen painattamansa vuoden 1734 lain suomennos, jonka oli laatinut Samuel Forseen ja tarkastanut Erik af Palén, ilmestyi vuonna 1759.
Melanie
Melanie on naisen etunimi. Se on muunnos nimestä Melania (kreik. ’musta’).
Digi- ja väestötietoviraston mukaan Melanie on vuoteen 2020 mennessä ollut Suomessa virallisena etunimenä noin 450 naisella. Melaniella ei ole suomalaista, suomenruotsalaista eikä ortodoksista nimipäivää.
Aberdeen-Angus
Aberdeen-Angus on Skotlannista lähtöisin oleva lihakarjarotu. Aberdeenin ja Anguksen kreivikunnissa hyvin samankaltaisiksi jalostetut nupot, mustat karjarodut yhdistettiin Aberdeen-Angus-roduksi 1800-luvun alkupuolella. Jalostus on ollut merkittävää etenkin Pohjois-Amerikassa.
Kyseistä rotua on suuresti pidetty arvossa alusta alkaen erityisesti sen lihan laadun ja toisaalta lihan marmorisoitumisen takia.
Ulkonäkö
Aberdeen-Anguksen väri voi olla joko yksivärinen musta tai punainen, joista punainen on väistyvä. Lehmät ovat elopainoltaan 600–800 kg ja sonnit 1000–1250 kg, eli rotu luokitellaan keskikokoiseksi. Aberdeen-Angus on periytyvästi nupo rotu.
Nigel Barker
pienoiskuva|Nigel Barker vuonna 2008. Nigel Barker (s. 27. elokuuta 1972 Lontoo, Englanti) on brittiläinen valokuvaaja ja entinen malli. Barker on toiminut myös tuomarina Huippumalli haussa -tositelevisiosarjassa sen toisesta tuotantokaudesta alkaen.
Barker aloitti uransa Ford-mallitoimiston mallina.
Juri Prilukov
Juri Aleksandrovitš Prilukov (, s. 14. kesäkuuta 1984 Sverdlovsk) on venäläinen uimari, joka on erikoistunut pitkien matkojen vapaauinteihin. Hän on viisinkertainen Euroopan-mestari pitkällä radalla (lisäksi hänellä on yksi hopea), kahdeksankertainen Euroopan-mestari lyhyellä radalla (lisäksi kaksi hopeaa), nelinkertainen maailmanmestari lyhyellä radalla (lisäksi yksi hopea) sekä kaksinkertainen hopea- ja pronssimitalisti pitkän radan MM-kilpailuissa. Hänellä on myös hallussaan kolme Euroopan ennätystä.
Kesäolympialaisissa 2004 Prilukov oli kuudes 400 metrin vapaauinnissa ja neljäs 1 500 metrin vapaauinnissa.
Olaf B. Bjørnstad
Olaf Bjørn Bjørnstad (10. tammikuuta 1931 – 12. toukokuuta 2013 Lørenskog) oli norjalainen mäkihyppääjä.
Bjørnstad voitti ensimmäisenä norjalaisena Keski-Euroopan mäkiviikon kokonaiskilpailun vuodenvaihteessa 1953–1954. Hän voitti Oberstdorfin, Garmisch-Partenkirchenin ja Innsbruckin kilpailut ja sijoittui Bischofshofenissa kolmanneksi.
Bjørnstad kuoli lørenskogilaisessa sairaalassa 12. toukokuuta 2013, 82-vuotiaana.
Ursula Andress
Ursula Andress (s. 19. maaliskuuta 1936) on sveitsiläinen näyttelijä. Hän oli 1960-luvulla seksisymboli. Hän esiintyi Bond-tyttö Honey Ryderin roolissa elo­kuvassa Salainen agentti 007 ja tohtori No (1962).
Ura
Andres näytteli James Bond -elo­kuvassa Tohtori No (1962). Hän poseerasi alasti Playboyssa vuonna 1965.
Filmografia
pienois|pysty|Ursula Andress vuonna 2010 [[Cannesin elokuvajuhlat|Cannesin elo­kuva­juhlilla.]]
Ragusan maakunta
Ragusan maakunta on Sisiliassa sijaitseva Italian maakunta.
Ragusan maakunta rajoittuu etelässä ja lännessä Välimereen, idässä Syrakusan maakuntaan, pohjoisessa Catanian maakuntaan ja luoteessa Caltanissettan maakuntaan.
Ragusan maakunnan pinta-ala on 1 624 km2 ja asukasluku noin 320 000. Maakunta muodostuu 12 kunnasta, pääkaupunki on Ragusa. Muita yli 50 000 asukkaan kaupunkeja ovat Vittoria ja Modica.
Ragusan maakunta on tunnettu hienoista kirkoistaan ja Ragusan kaupungissa on nähtävillä useita barokkityylisiä rakennuksia.
MarineTraffic
MarineTraffic on meriliikennettä reaaliaikaisesti seuraava verkkopalvelu. Se on avoin, yhteisöperusteinen projekti, joka tarjoaa reaaliaikaista tietoa laivojen liikkeistä ja satamista. Tiedonkeruu perustuu aluksissa olevaan AIS-järjestelmään, joka kertoo alusten nopeuden, sijainnin, suunnan ja muita tietoja. Järjestelmän ansiosta alusten tiedot voidaan näyttää MarineTrafficin sivuilla Google Maps -kartalla. Sivustolla on nähtävissä myös kuvia laivoista, tietoa, kuten missä ne on rakennettu ja niiden pituus. Sieltä näkee myös mitä reittiä alukset ovat kulkeneet ja minne ne ovat menossa.
MarineTraffic on alun perin kehitetty akateemisena projektina Egean yliopistossa, Ermoúpolissa, Kreikassa. Loppuvuodesta 2007 professori Dimitris Lekkas julkaisi sen kokeellisena versiona. MarineTraffic-palvelua voi käyttää ilmaiseksi, mutta edistyneemmät toiminnot maksavat. Sivustolla vierailee kuukausittain noin viisi miljoonaa kävijää. Huhtikuussa 2015 palvelussa oli 600 000 rekisteröitynyttä käyttäjää.
Tyypin 1936A hävittäjä
Tyyppi 1936A eli Narvik-luokka oli Saksan laivaston toisen maailmansodan aikainen alusluokka, joka jakautui kahteen alaluokkaan eli varsinaisiin tyypin 1936A ja tyypin 1936A Mob hävittäjiin. Luokkaan kuului kaikkiaan viisitoista 1938-1941 valmistettua alusta.
Suunnittelu
Alusten propulsiojärjestelmänä oli korkeapaineturbiinit, joiden luotettavuus ei ollut paras mahdollinen. Samoin alusten merikelpoisuus oli heikohko keularakenteen ja raskaan etukannelle sijoitetun tykkitornin seurauksena. Propulsio ongelmat saatiin korjattua tyypin 1936A Mob aluksissa.
Lego Mindstorms
Lego Mindstorms (virallinen nimi Lego Mindstorms Robotic Invention System) on Lego Groupin valmistama tuotesarja, josta voi rakentaa erilaisia robotteja. Sarjan setit koostuvat mikropiirillä varustetuista ns. keskuspalikoista, niihin liittyvistä antureista ja moottoreista sekä tavanomaisista Lego Technic -palikoista. Ensimmäinen versio, RCX, julkaistiin vuonna 1998. Seuraava Mindstorms-versio, NXT, tuli kauppoihin vuonna 2006. NXT 2.0 lanseerattiin vuonna 2009. Seuraava, EV3, on tullut myyntiin syksyllä 2013. Uusin versio, Lego Mindstroms Robot Inventor tuli myyntiin syksyllä 2020.
RCX
thumb|RCX (versio 1.0) RCX-keskuspalikalla varustetut setit tulivat kauppoihin vuonna 1998. Se ohjelmoidaan tietokoneella tarkoitusta varten kehitetyllä ohjelmalla. Ohjelmia voidaan ajaa joko suoraan tietokoneen kautta tai tallentamalla ne RCX-keskuspalikkaan, josta niitä voidaan ajaa nappia painamalla. RCX:ssä on kolme anturiporttia ja kolme sähkömoottoriporttia. RCX:n käyttämät moottorit ovat Lego Technic -sarjan käyttämiä yhdeksän voltin moottoreita. RCX on korvattu pitkälti uudella NXT-älypalikalla eikä alkuperäisiä RCX-sarjan settejä ole enää myynnissä.
Cybermaster
Samana vuonna kun alkuperäinen RCX julkaistiin, julkaistiin toinenkin ohjelmoitava palikka "Cybermaster"-nimen alla. Tämä Cybermaster-palikka erosi "isosta veljestään", RCX-keskuspalikasta, seuraavilla tavoilla:
Cybermaster-tuotesarja on suunnattu nuoremmille kuin RCX ja se oli integroitu tehokkaasti setin mukana tulleeseen tietokonepeliin. Tarkoituksena oli että tietokonepelissä eteen tulevat ongelmat ratkaistaisiin ohjelmoimalla Cybermaster-robottiin omanlaisensa ohjelma ja ratkaisemalla oikeassa elämässä ongelmat.
NXT
thumb|NXT-keskuspalikka NXT julkaistiin vuonna 2006. Se sisältää kolme sähkömoottoria ja neljä anturia: valo-, ultraääni-, kosketus- ja äänianturin. Lisäksi sarja sisältää ohjelmointiyksikön ja erinäisen määrän Lego Technic -osia. Myös NXT ohjelmoidaan tietokoneella. NXT:ssä on kolme ulostuloporttia, neljä sisääntuloporttia ja yksi USB-portti, jonka kautta tietokoneella ohjelmoitu ohjelma siirretään NXT:hen. NXT on varustettu Bluetoothilla. Lego julkaisi uuden 2.0 version NXT:stä vuonna 2009. NXT 2.0 ei poikkea paljoa NXT 1.0:sta, muulla tavoin kuin jollain muutetuilla rakennusosilla ja uudella valoanturin korvanneella värianturilla. Myös äänianturi korvattiin toisella kosketusanturilla.
EV3
Mindstorms EV3 -malli julkaistiin syksyllä 2013 kahtena sarjana: Home ja Education. Kuluttajille suunnatussa 31313-sarjassa on keskusyksikkö (Brick), 2 ajomoottoria, 1 keskikokoinen moottori ja kosketus-, väri- sekä IR-anturit. Lisäksi sarjaan kuuluu IR-majakka/kauko-ohjain. Kaikkiaan osia on 601 kpl. Koulukäyttöön suunnatussa paketissa on keskusyksikön lisäksi akku (Li-ion), kaksi kosketusanturia sekä ultraääni- ja asentoanturit (Gyro) muttei IR-etäisyysanturia tai kauko-ohjainta.
Keskusyksikössä on paljon liitäntöjä: neljä anturiliitäntää, mini-USB (ohjelmointi), USB (yksiköiden rinnankytkentä/WLAN), neljä moottoriliitäntää sekä Bluetooth-yhteys Android- ja iPad-laitteille. Prosessorina on ARM9 (Linux), muistia RAM 64MB+16MB Flash+microSD(max 32GB). Näyttö on kaksivärinen ja siinä on 178x128 pikseliä. Kouluversio tukee näytteen keräystä, jopa 1000 mittausta/s.