cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Decyfer Down
Jäsenet
Entiset jäsenet
The Spirit of Rebellion
The Spirit of Rebellion on suomalaisen metalliyhtyeen Thyranen toinen studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 2000 levymerkillä Spikefarm Records.
Loketon onkalo
Loketon onkalo on Puumalassa Pistohiekan alueella sijaitseva 10–13 metriä syvä ja 70 metriä pitkä kalliorotko. Pari metriä leveän rotkon pohjalla kasvaa muun muassa saniaisia ja siellä kulkee polku.
Lähteet
61.59611°N, 28.05333°W
Skitntinden
Skitntinden on vuori Tromssan kunnassa sijaitsevalla Kvaløyan saarella. Se on saaren toiseksi korkein vuori, ja sen korkein kohta nousee 1 042 metriin merenpinnan yläpuolelle. Saaren korkein vuori on 1 044 metrin korkuinen Store Blåmann.
Pulkkilan vaakuna
thumb|200px|Pulkkilan vaakuna (1964–2008) Pulkkilan vaakuna oli pohjoispohjanmaalaisen Pulkkilan kunnan tunnus. Vaakunan haaruristi symboloi tienristeystä, ja kuulat viittaavat risteyksen seutuvilla Suomen sodan aikana 2. toukokuuta 1808 käytyyn Pulkkilan taisteluun, joka päättyi Sandelsin johtamien joukkojen voittoon.
Vaakunan selitys on ”hopeakentässä kaateinen, punainen haaruristi, jonka saatteena kolme mustaa kuulaa asetettuina 2 + 1.” Vaakunan on suunnitellut Toivo Vuorela, ja Pulkkilan kunnanvaltuusto hyväksyi sen kokouksessaan 6. kesäkuuta 1964. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 21. elokuuta samana vuonna.
Vaakuna jäi epäviralliseksi kotiseutuvaakunaksi vuonna 2009, kun Pulkkila muodosti yhdessä Kestilän, Piippolan ja Rantsilan kanssa Siikalatvan kunnan.
Midnight Memories
Midnight Memories on brittiläis-irlantilaisen poikabändi One Directionin kolmas studioalbumi. Se julkaistiin 25. marraskuuta 2013. Albumilta julkaistiin yhteensä neljä singleä: ”Best Song Ever”, ”Story of My Life”, ”Midnight Memories” ja ”You & I”.
Albumi nousi kahden edellisen tapaan heti ilmestyttyään Billboard 200 -listan kärkeen, mihin mikään muu yhtye ei aiemmin ollut pystynyt.
Nikolai Baiterjakov
Nikolai Semjonovitš Baiterjakov (9. elokuuta 1923 – 1. huhtikuuta 1997) oli udmurttilainen runoilija.
Nikolai Baiterjakov syntyi talonpojan perheeseen Varzi-Jatšin kylässä Udmurtiassa. Hän opiskeli Možgan opettajaopistossa, työskenteli kolhoosissa ja rautatien rakennustyömaalla sekä osallistui toiseen maailmansotaan. Vuosina 1947–1964 hän toimi puoluevirkailijana, suoritti Iževskin puoluekoulun ja Neuvostoliiton kirjailijaliiton kurssit Moskovassa. Kirjailijaliiton jäseneksi hänet hyväksyttiin vuonna 1958.
Baiterjakovin ensimmäiset teokset ilmestyivät vuosina 1939–1940. Ensimmäinen runokokoelma julkaistiin vuonna 1953. Kirjailijan pääteoksia ovat runoelmat Soldatjos ke koško (”Sotilaat palaavat”) ja Eš-Terek. Vuonna 1986 hänelle myönnettiin Udmurtian kansanrunoilijan arvonimi.
Koigorodok
Koigorodok on kylä, maalaiskunta ja Koigorodokin piirin hallinnollinen keskus Komin tasavallassa Venäjällä. Se sijaitsee Sysola-joen rannalla 192 kilometriä tasavallan pääkaupungista Syktyvkarista etelään. Asukkaita on 3 100 henkeä (vuonna 2002).
Koigorodokin kirkonkylä mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1586. Sen nimitys perustuu joennimeen Koi ja komin sanaan gort ’kylä’. 1600-luvulla kylästä tuli volostin ja vuonna 1949 Koigorodokin piirin keskus. Vuonna 1989 asukkaista 72 % oli komeja ja 21 % venäläisiä.
Kylästä on asfaltoitu maantie Syktyvkariin. Sysolan ylittävä silta valmistui vuonna 1988. Palveluihin kuuluu nykyaikainen keskikoulu, urheilutalo ja sairaala. Uusi kulttuuritalo on rakenteilla. Huomattavin nähtävyys on 1800-luvulla rakennettu Kristuksen käsittä tehdyn ikonin kirkko.
Rakokivet
Rakokivet on Puumalassa Saarijärven Hurissalossa Välikankaanmäen laella sijaitseva siirtolohkareryhmä. Lohkareiden keskellä sijaitsee useita luolamaisia käytäviä ja onkaloita. Lohkareryhmä on syntynyt viimeisen jääkauden sulamisvaiheessa.
Lähteet
61.5275°N, 27.86556°W
Ariete (1887)
Palvelus
Alus tuhoutui tulipalossa 10. joulukuuta 1905 Cadizissa.
V-pommittaja
V-pommittaja tarkoittaa brittiläistä, tietyn tyypin suihkukäyttöistä nelimoottorista sotilaslentokonetta. Sen nimen alussa on V-kirjain. Koneet kykenivät sekä taktisiin että strategisiin ydinpommituksiin. Ne kehitettiin ja otettiin käyttöön 1950-luvulla ja poistettiin 1990-luvulla. Koneet olivat joko delta- taikka nuolisiipisiä.
Koneet olivat alisoonisia, eli ne eivät ylittäneet äänen nopeutta. Mutta ne kykenivät lentämään English Electric Canberran tavoin suhteellisen korkealla, usein noin 20 kilometrissä. Myöhemmin pommitushyökkäysten sotadoktriinia muutettiin matalapommitusten (sellaisessa ydinpommi saatettiin pudottaa laskuvarjon varassa) suuntaan, jolloin koneisiin maalattiin usein valkoinen anti-flash -suojamaalaus koneiden vatsaosaan. Sotilasdoktriinin muutos johtui siitä, että Neuvostoliiton ilmatorjuntaohjukset kykenivät saavuttamaan ne, korkeasta lentokorkeudesta huolimatta. Myös MiG-21 torjuntahävittäjä kykeni toimimaan samassa lentokorkeudessa. Monet näistä V-pommikoneista muunnettiin myöhemmin ilmatankkereiksi.
Anssi Laine (jääkiekkovalmentaja)
Anssi Laine (s. 14. toukokuuta 1981) on suomalainen jääkiekkovalmentaja, joka kaudella 2019-2020 toimii Suomen alle 18-vuotiaiden maajoukkueen päävalmentajana. Hän on kuulunut myös Kuopion kaupunginvaltuustoon vuosina 2005–2012 sekä toiminut Kuopion kasvun ja oppimisen lautakunnan puheenjohtajana.
Ura
Kaudeksi 2011–2012 Laine nimettiin KalPan A-nuorten päävalmentajaksi. Hän valmensi joukkueen A-nuorten SM-liigan runkosarjassa kuudenneksi ja eteni KalPan kanssa välieriin, mutta joukkue hävisi kuitenkin pronssiottelun. Sekä kaudella 2012–2013 että kaudella 2013–2014 KalPa ei edennyt pudotuspeleihin. Kaudella 2012–2013 Laine toimi myös Suomen alle 16-vuotiaiden maajoukkueen apuvalmentajana.
Jo A-nuorten kauden 2013–2014 päätyttyä, 27. helmikuuta 2014 Laine nimettiin KalPan SM-liigajoukkueen päävalmentajaksi runkosarjan seitsemään viimeiseen otteluun. Taustalla oli joukkueen päätös vaihtaa päävalmentajaa seuraavalle kaudelle sekä ratkaisu erottaa Jari Laukkanen jo kesken kuluvan kauden. Kaudeksi 2014–2015 Laine nimettiin KalPan apuvalmentajaksi Pekka Virran johtamaan valmennustiimiin. Laine toimi KalPan liigajoukkueen apuvalmentajana kevääseen 2017 asti. Tämän ohessa hän toimi alle 18-vuotiaiden maajoukkueen apuvalmentajana. Kaudella 2017–2018 Laine toimii Suomen alle 16-vuotiaiden maajoukkueen päätoimisena vastuuvalmentajana.
Heinrich Bullinger
Heinrich Bullinger oli sveitsiläinen uskonpuhdistaja sekä Ulrich Zwinglin seuraaja Zürichin hengellisenä johtajana.
Varhaiset vuodet
Heinrich Bullinger syntyi 18. heinäkuuta 1504 Sveitsin Bremgartenissa samannimisen katolisen papin pojaksi. Hänen isänsä eli laillistamattomassa mutta vakiintuneessa suhteessa Bullingerin äidin kanssa. Tällainen käytäntö oli katolisen papiston selibaattisäädöksestä huolimatta melko yleinen tapa seurakuntapapiston keskuudessa. Suoritettuaan perusopinnot Bullinger lähti 12-vuotiaana Emmerichiin latinakouluun. Vuosien 1519–1522 aikana hän opiskeli Kölnin yliopiston filosofisessa tiedekunnassa ja valmistui sieltä maisteriksi. Opiskelujensa aikana hän tutustui reformaatioon ja ryhtyi sen kannattajaksi.
Uskonpuhdistuksen palveluksessa
3. helmikuuta 1523 Bullinger kutsuttiin Kappelin luostarikoulun teologiseksi opettajaksi. Hän toimi tässä tehtävässä vuoteen 1529 asti, jolloin hän siirtyi kotikaupunkinsa Bremgartenin kirkkoherraksi. Kyseisenä vuonna hänen oli myös tarkoitus osallistua Marburgin uskontokeskusteluun Zwinglin avustajana, mutta tämä ei toteutunut. Zwinglin kaaduttua 11. lokakuuta 1531 Kappelin taistelussa jäi Zürich ilman uskonnollista johtajaa. Niinpä kaupungin raati kutsui Bullingerin Grossmünsterin saarnaajaksi ja Zürichin kirkon esimieheksi (Antistes). Bullinger aloitti tehtävässään 9. joulukuuta 1531 ja toimi siinä kuolemaansa asti.
Hän oli jollain tavalla mukana Confessio Helvetica priorin (1536) laatimisessa sekä kirjoitti Confessio Helvetica posteriorin vuonna 1561 henkilökohtaisena tunnustuksenaan. Vuonna 1564 hän mahdollisesti täydensi sitä ja sanoi sen olevan teologinen testamenttinsa. Pfalzin vaaliruhtinaan Fredrik III:n tarvitessa valtiopäiville esitystä reformoidun uskon sisällöstä tämä pyysi kanslerinsa välityksellä Bullingerin laatimaa tekstiä käyttöönsä. Jo ennen valtiopäiviä Sveitsin protestanttien edustajat hyväksyivät tekstin Baselia lukuun ottamatta, joka sekin allekirjoitti sen 1642. Pfalzin reformoitujen otettua Bullingerin tunnustuksen käyttöön sen omaksuivat pian myös Skotlannin, Böömin, Unkarin, Siebenbürgenin ja Hollannin reformoidut.
Bullinger kuoli syksyllä 1575.
Silvio Fraquelli
thumb Silvio Fraquelli (s. 25. kesäkuuta 1952 Asti) on italialainen yleisurheilija. Hänen päälajinsa oli seiväshyppy.
Fraquelli sijoittui seiväshypyssä 14:nneksi Rooman EM-kilpailuissa 1974 tuloksella 480 cm. Hän voitti viisi Italian mestaruutta vuosina 1972–1976.
Aaron Peirsol
Aaron Wells Peirsol (s. 23. heinäkuuta 1983 Irvine, Kalifornia) on yhdysvaltalainen uimari ja olympiavoittaja. Hän voitti kummatkin selkäuintimatkat (100 ja 200 metriä) kesäolympialaisissa 2004, Ateenassa.
Aluksi Peirsol voitti 100 metrin selkäuinnin, ja nousi 200 metrin selkäuinnissa voittajana ylös altaasta, mutta hylättiin, koska oli 150 metrin käännöksen jälkeen kääntynyt vatsalleen. Tuomarit kuitenkin peruivat hylkäyksen, mistä syntyi pieni kohu. Jotkin tahot ovat väittäneet Peirsolin saaneen virheensä anteeksi, koska oli yhdysvaltalainen. Lisäksi hän voitti kultaa myös 4×100 metrin sekauintiviestissä. Peirsol on voittanut uransa aikana kolme maailmanmestaruutta 100 metrin selkäuinnissa ja neljä 200 metrin selkäuinnissa. Hänellä on myös kummankin matkan ME-aika nimissään. Hänen ME-aikansa ovat 100 metrillä 51,94 ja 200 metrillä 1.51,92. Hän oli ennakkosuosikki 200 metrin selkäuinnissa myös Sydneyssä 2000, mutta hävisi joukkuetoveri Lenny Krayzelburgille.
Vuoden 2008 kesäolympialaisissa Pekingissä Peirsol voitti olympiakultaa 100 metrin selkäuinnissa ME-ajalla 52,54 ja hopeaa 200 metrin selkäuinnissa. Lisäksi hän oli mukana Yhdysvaltain joukkueessa, joka voitti 4×100 metrin sekauintiviestin uudella ME-ajalla 3.29,34. Samassa joukkueessa ui perhosuinti-osuutta Michael Phelps, joka voitti kisoissa yhteensä kahdeksan kultamitalia, joka on suurin kultamitalimäärä yksissä kisoissa.
Peirsol opiskelee Teksasin yliopistossa. Hänen sisarensa Hayley on myös huippu-uimari.
Mahara (ohjelmisto)
Mahara on avoimen lähdekoodin ePortfolion ja yhteisöpalvelun web-sovellus, jonka on luonut Uuden-Seelannin hallitus. Se tarjoaa käyttäjille työkaluja luoda ja ylläpitää digitaalista portfoliota oppimisestaan. Yhteisöpalvelu-ominaisuudet mahdollistavat käyttäjille vuorovaikutuksen toistensa kanssa.
Maharan sisällönhallintajärjestelmä tarjoaa käyttäjille mahdollisuuden luoda blogeja, ansioluetteloita ja erilaisia tiedostoja. Sivujen luonti -työkalu auttaa käyttäjiä luomaan sisällöstään asetelmia tietyllä tavalla muille nähtäväksi.
Mahara tukee Leap2A-määrittelyä tiedon tuomisesta ja viemisestä, minkä avulla käyttäjä voi viedä sisältöä pois yhdestä Mahara-asennuksesta ja tuoda ne toiseen. On olemassa rajattua yhteensopivuutta Maharan ja muiden sellaisten järjestelmien kanssa, jotka tukevat Leap2A-standardia.
Rakokallio
Rakokallio on Anttolan Sydänmaalla Rakokallion luonnonsuojelualueella sijaitseva kalliorotko. Rotko on noin 100 metriä pitkä, 5-7 metriä syvä ja pohjalta noin metrin leveä. Rotkoon pudonneet kalliolohkareet tukkivat sen paikoittain joten se ei ole koko pituudeltaan kulkukelpoinen.
Lähteet
61.55972°N, 27.62917°W
Fatima Meer
Fatima Meer (12. elokuuta 1928 — 12. maaliskuuta 2010) oli eteläafrikkalainen kirjailija, tutkija, käsikirjoittaja, ja merkittävä apartheidin vastainen poliittinen aktivisti.
Varhaiselämä
Fatima Meer syntyi Durbanissa, nykyisen KwaZulu-Natalin suurimmassa kaupungissa yhdeksänhenkiseen perheeseen. Hänen isänsä, joka oli Indian Viwes -sanomalehden päätoimittaja, sai hänet tiedostamaan maassa vallinneen rotusyrjinnän. Meer kävi koulun Durban Indian Girls High Schoolissa, jonka jälkeen hän kävi yliopistoa University of Witwatersrandissa jossa hän oli trotskilaisen ryhmän jäsen, sekä University of Natalissa, jossa hän valmistui sosiologian maisteriksi.
Poliittinen aktivismi
Vuonna 1946 Meer liittyi monien muiden Etelä-Afrikan intialaisten tavoin apartheidin vastaiseen, passiivisen liikkeeseen, ja hän perusti Student Passive Resistance Committeen ("Opiskelijoiden passiivisen vastarinnan komitea"). Hän oli myös mukana perustamassa Durban District Woman's Leagueta ("Durbanin alueen naisten liittouma"), organisaatio jonka tarkoituksena oli parantaa afrikkalaisten ja intialaisten suhteita ryhmien välisten vuoden 1949 rotumellakoiden jälkeen.
Kun Kansallispuolue pääsi valtaan kesäkuussa 1948, ja aloitti tiukan apartheid-politiikkansa ajamisen, Fatima Meerin aktivismi lisääntyi, ja Meer oli yksi Etelä-Afrikan naisten liittouman (FSAW) perustajajäsenistä. Liittouma johti historiallista marssia hallintorakennuksille 9. elokuuta 1956. Aktivismin seurauksena Meerille annettiin ensimmäinen “pannamääräys” vuonna 1952 (“pannaus” oli osa vuonna 1950 voimaan tullutta kommunismin hävittämislakia. Pannamääräyksen saanut henkilö sai liikkua vain rajoitetusti, tavata rajoitetun määrän ihmisiä kerralla, ja esti tätä julkaisemasta mitään).
Echoes: The Best of Pink Floyd
Echoes: The Best of Pink Floyd on vuonna 2001 ilmestynyt Pink Floydin kokoelmalevy. Albumin kannen on suunnitellut Storm Thorgerson.
Fatima Meer
Poliittinen aktivismi
1960-luvulla Meer järjesti yömielenosoituksia anti-apartheidien joukkovangitsemisia vastaan ilman oikeudenkäyntiä. 1970-luvulla hän sai uuden pannamääräyksen, ja pian hänet vangittiin ilman oikeudenkäyntiä. Pidätyksen syynä oli Meerin pyrkimykset järjestää poliittinen kokous Musta tietoisuus -liikkeen johtohahmo Steve Bikon kanssa. Fatima Meer selvisi täpärästi häneen kohdistuneesta salamurhayrityksestä pian vapautumisensa jälkeen vuonna 1976, jolloin häntä ammuttiin hänen perheensä kodissa Durbanissa, mutta hän selviytyi vahingoitta. Hänen poikansa Rashid lähti maanpakoon samana vuonna. Meeriin kohdistui toinen hyökkäys, josta hän syytti Musta tietoisuus -liikettä.
Hän tuki vankasti Iranin vallankumousta ja boikotoi Salman Rushdien matkaa Etelä-Afrikkaan vuonna 1998 väittäen tätä jumalanpilkkaajaksi.
Tutkija ja kirjailija
Meer oli University of Natalin työntekijä vuosina 1956 – 1988, jonka lisäksi hän oli vieraileva professori lukuisissa yliopistoissa Etelä-Afrikassa, Yhdysvalloissa, Intiassa, Mauritiuksella, Karibialla ja Britanniassa. Hän oli myös London School of Economicsin jäsen. Meer sai kaksi kunniatohtoruutta työstään naisten ja ihmisoikeuksien puolesta.
Kuolema
Fatima Meer kuoli halvauskohtaukseen. 81-vuotiaana St. Augustine's Hospitalissa, Durbanissa, 12. maaliskuuta 2010.
Somalian kirjallisuus
pienoiskuva|Varhaisimmasta kertomusperinteestä kertoo [[Laas Geelin luolamaalaukset.]] pienoiskuva|Nuruddin Farah kirjailijapäivillä Montovassa 2008. Somalian kirjallisuus pohjaa vahvaan suulliseen perinteeseen. Kansanrunous on tallentanut ja välittänyt somalialaisten perinnettä sukupolvelta toiselle vuosituhansien ajan. Runous ja runonlausunta on klassista somalialaista kirjallisuutta. Modernia kirjallisuutta edustavat englaniksi kirjoittava Nuruddin Farah ja suomen kielellä kirjoittava Nura Farah.
Uskonnollisten tekstien kirjallisia muistiinpanoja alettiin tehdä arabiaksi islamin tulon jälkeen 1300-luvulla. 1800 ja 1900-luvuilla tekstien tallentamiseen kehitettiin useita kirjoitusjärjestelmiä. Latinalaisen kirjaimiston käyttöönotto 1972 oli alkuna somalian kirjakielelle ja kirjallisuudelle.
Vanha suullinen perinne
Somalian paimentolaiskulttuurissa suullinen perinne on korkealle kehittynyttä. Puhetaitoa arvostetaan korkealle. Koska ylpeys on tärkeää somalikulttuurissa, sanankäyttö kasvojen säilyttämiseksi on tärkeä taito. Huumori pohjautuu usein erilaisiin sanaleikkeihin, Sitä käytetään niin arvosteluun kuin kiusallisista tilanteista selviytymiseen.
Runoperinne
Runouden avulla on talletettu ja jaettu perimätietoa. Perinteiset kansanrunot ovat säilyneet etenkin ogadenin alueen paimentolaisten parissa. Monet tarinat ja suufilaiset uskomukset ovat säilyneet esi-islamilaiselta ajalta.
Perinteinen runoilija luo ajankohtaisia runoja tärkeisiin tapahtumiin. Kun runo esitetään myöhemmin, aluksi esitellään ne olosuhteest, jossa runo on syntynyt. Runojen viestit on siirtyneet muistajien, xafidayaai, mukana paikasta toiseen.
Don S. Davis
Don Sinclair Davis oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänen tunnetuimmat roolihahmonsa ovat kenraali George S. Hammond science fiction -televisiosarjassa Tähtiportti ja majuri Garland Briggs Twin Peaksissa.
Somalian kirjallisuus
Somalirunoutta Suomessa
Somalinaisten runoantologia Yhdeksän syyssadetta syntyi Suomessa osana Teatteri Raivoisien Ruusujen toteuttamaa Kassandra 2000 -projektia, jonka tavoitteena oli tarkastella monikulttuurisemmaksi muuttuvaa suomalaista todellisuutta tieteen ja taiteen keinoin ja naisten elämänkokemukseen keskittyen. Kokoelman runoista mainittakoon Amran Maxamed Axmedin tanssilaulu “Oma rakas” ja Suomen talousongelmista kertova Hibo Garaad Ibraahinin runo "Siunaus".
Don S. Davis
Davis oli luonnenäyttelijä, näyttämötaiteiden professori ja maalari. Hän toimi kapteenina Yhdysvaltain maavoimissa 1960-luvulla. Davis valmistui Southwest Missouri State Collegesta ja maisteriksi Carbondalen (Illinois) Southern Illinois Universitystä vuonna 1970. Hän toimi myös taideopettajana ennen paluutaan Southern Illinois Universityyn, jossa hän suoritti tohtorinopintonsa loppuun. 1980-luvulla hän aloitti työskentelyn elokuvateollisuuden parissa ja opetti samalla University of British Columbiassa. Vuonna 1987 hän jätti opetustoimen ja siirtyi päätoimiseksi näyttelijäksi.
Somalian kirjallisuus
Klassinen somalirunous
Miesten harjoittamaa runoutta kutsutaan klassiksi runoudeksi. Se on julkisesti toreilla esitettyä poliittisia, uskonnollisia tai filosofisia aiheita käsittelevää kertomarunoutta. Somalirunous on alkusointuista runoutta. Runon jokaisella riviila tulee olla yksi tai kaksi samalla konsonantilla tai vokaalilla alkavaa sanaa. Klassisen runouden on noudatettava tarkkaa rytmikuviota.
Yleisö valvoo lausuntaa
Yleisö valvoo, että lausuja esittää runon alkuperäisessä muodossa. Runonlausujan omia lisäyksiä tai poistoja ei hyväksytä. Jos joku kohta unohtuu, tai lausutaan väärin, yleisö korjaa asian heti. Alkuperäisen runoilijan nimi ja tilaisuus, jossa teos alun perin esitettiin pitää mainita ennen esitystä. Alkuperäisen tekijän mainitsematta jättäminen on somaleista tekijänoikeusrikkomus.
Nuori kirjallinen perinne
Somaliankielinen kirjallisuus alkoi runoilijoiden tarpeesta kirjoittaa tarinat ja runot muistiin. Aluksi somalia kirjoitettiin arabialaisilla kirjainmerkeillä. Ne eivät sisältäneet kuitenkaan kaikkia somalin äänteitä – niinpä arabialaista aakkostoa täydennettiin tai useampi runoilija loi oman aakkoston.
Somaliankielinen kirjallisuus ei kuitenkaan juuri levinnyt ruonoilijoiden muuistiinpanoista. Painettu kirjallisuus saattoi alkaa vasta, kun hyväksyttiin yksi yhteinen kirjoitustapa. Aakkostoksi valittiin latinalainen aakkosto ja kirjoitusjarjestelrna virallistettiin vuonna 1972. Somalian uusi kirjakieli on äänteenmukainen ja helppo oppia kuten suomen kieli.
Kirjallisuushan tarvitsee myös lukijansa. Somalista tuli koulujen opetuskieli ja Unescon tuella järjestettiin lukutaitokampanjoita ja painettiin koulukirjoja. Noin neljännes väestöstä oli saavuttanut somalin kielen lukutaidon vuoteen 1990 mennessä, jolloin nykyinen kaaos ja sisällissota alkoi.
Somaliassa kerätään sodankin aikana paimentolaisrunoilijoiden tuotoksia radio-ohjelmiin. Alkuperäiset runot saatetaan kerätä maaseudulla kiertävien muistajien välityksellä. Radioasemat nauhoittavat muistajien esittämät runot. Tämän jälkeen ne arvioidaan. Vain riittävän hyvät runot esitetään.
Pienet transistoriradiot ovat somalian tärkein viestintäväline. Ne kulkevat paimentolaisten matkassa. Kaivoilla, joissa kamelit pysähtyvät juomaan paimentolaiset keskustelevat juuri kuullun runon kirjallisia ansioita. Suurin osa uudesta kirjallisuudesta on ilmestynyt sarjoina sanomalehdissä. Kirjailijat ja lukijat omaksuivat nopeasti uuden tekniikan kirjallisuuden välittämisessä painotuotteista radioon ja maanpaossa eläville satelliittipuheluin ja internetiin.
Islamilainen kirjallisuus
Somaliassa ovat aikaisempien vuosisatojen oppineet luoneet runsaasti islamilaista runoutta ja haditheja. Islamilainen kirjallisuus Somaliassa alkoi islamin tulon myötä 14. vuosisadalla Shaykh Al-Zayla'i kirjoittamasta Tabayin al-Haqa’iq li Sharh Kanz al-Daqa’iq, Hanafi koulukunnan selitysteoksesta. Maineikas Sayyid Abdullah Hassan (1864-1921), jätti jälkeensä huomattavan määrän käsikirjoituksia. Eräs tunnetuimpia somalialaisen islamilaisen kirjallisuuden teoksia on Shaykh Abdullah al-Qalanqoolin Kairossa 1918 julkaistu Maja'mut al-Mubaraka. Shaykh Abd Al-Rahman bin Ahmad al-Zayla'i kirjoitti monia islamilaisia tekstejä 19. vuosisadalla. Tuhannet qasidat oli profeetta Muhammadin kunniaksi kirjoitettuja tekstejä.
Satuperinne
Somaleilla on rikas suullinen perinne joka on tallentanut vanhat sadut ja tarinat tämän päivän kuulijoille. Tarinat kuten "Dhegdheer" 'ihmissyöjä nainen' kerrotaan lapsille, jotta he olisivat tottelevaisia. Lapsille uskotellaan, että "Dhegdheer" vierailisi tuhmien lasten luona illalla. "Coldiid" 'viisas soturi' on toinen suosittu satu, jossa on myönteinen viesti. "Waranle" (soturi) välttää väkivaltaa. Aluksi hanta pidetään pelkurina, mutta tapahtumat osoittavat, että väkivallalla ei voiteta rakkautta. "Caraweelo" on tarina varoitukseksi feminismistä. "Satu leijonasta" kertoo tarinan somalien diasporasta jossa kaksi somalisiirtolaisten lasta etsii identiteettiään. He löytävät tiensä muinaiseen Somaliaan jossa he kokevat itse kaikki suositut somalisadut. "Satu leijonasta" on tehty myös koulunäytemän muotoon.
Moderni kirjallisuus
pienoiskuva|Waris Dirien [[Aavikon kukka julkaistiin suomeksi 1999.]] Latinalaisen kirjaimiston omaksumisen jälkeen monet somalialaiset kirjailijat ovat julkaiseet tekstejään niin painettuina kuin internetissä. Nämä eivät ole niinkään vaikuttaneet Somaliassa asuvien ihmisten kirjallisuustottumuksiin. Moderni kirjallisuus leviää enemmän Somalian ulkopuolella asuvien ulkosomalien joukossa ja käännöksinä jopa Suomessa. I. M. Lewisin mukaan Siad Barren oppositio luotti propagandassaan runouteen, joka levisi kasettinauhoina tai BBC:n somaliankielisinä lähetyksinä kannattajilleen.
Nuruddin Farah on uuden sukupolven huomattavin kirjailija. Hän kirjoitti alun perin somaliksi, mutta on sittemmin siirtynyt englantiin. Hänen tuotantoaan on käännetty myös suomeksi. Farahin teoksiin kuuluu muun muassa vuonna 1999 suomennettu Perhesalaisuuksia, joka kertoo elämästä Somaliassa ennen verisen sisällissodan syttymistä. Farahin muut suomennetut julkaisut ovat romaanit Karttoja (1988) ja Elämisen lahja(1990). Hänen romaanejaan, ainoaa Somaliassa julkaistua From a Crooked Rib sekä Links, pidetään merkittävinä saavutuksina, ja hänelle on myönnetty 1998 elämäntyöstä Neustadt-kirjallisuuspalkinto.
Ranskaksi kirjoittava Abdourahman A. Waberin teos Le Pays Sans Ombre (”Varjoton maa”) julkaistiin vuonna 1994 ja voitti uusien ranskan kielen ja kirjallisuuden palkinnon.
Vuonna 1997 somalialainen malli Waris Dirie julkaisi englanniksi muistelmansa Aavikon kukka. Kirjasta otettiin yli 50 kansainvälistä painosta ja se nousi monissa maissa lista ykköseksi. Saksassa se oli 10 myydyimmän kirjan joukossa 120 viikkoa.
Somalialainen kirjallisuus Suomessa
Diasporan tuomat somalialaiset ovat julkaisset kirjallisuutta Suomessa niin somalian kielellä, kuin suomeksi, ruotsiksi ja englanniksi.
Don S. Davis
Davis harrasti aktiivisesti maalausta, kuvanveistoa ja piirtämistä koko elämänsä ajan, ja ansainnut taidoillaan lisää käyttörahaa. Davis ei tyytynyt pelkästään näyttelemiseen vaan toimi myös aktiivisesti visuaalisena artistina, viettäen suuren osan vapaa-ajastaan teostensa parissa. Hän kuoli sydänkohtaukseen ollessaan 65-vuotias.
Koiravuoren kirkko
Koiravuoren kirkko on Anttolassa Vuorijärven kaakkoisrannalla sijaitseva onkalomainen luolamuodostelma.
Lähteet
61.54389°N, 27.62889°W
Pyhämaan vaakuna
thumb|150px|Pyhämaan vaakuna (1969–1973) Pyhämaan vaakuna oli Pyhämaan kunnan tunnus. Vaakunan aihe viittaa tänä päivänäkin erityisesti merenkulkijoiden parissa tunnettuun Pyhämaan uhrikirkkoon sekä seudun mansikkaviljelmiin.
Vaakunan selitys on ”punaisessa kentässä kultaristi, jossa sininen mansikanlehti.” Vaakunan on suunnitellut Gustaf von Numers, ja Pyhämaan kunnanvaltuusto hyväksyi sen kokouksessaan 22. lokakuuta 1968. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 12. maaliskuuta 1969.
Vaakuna jäi epäviralliseksi kotiseutuvaakunaksi 1974, kun Pyhämaa liittyi Uuteenkaupunkiin.
Rock Will Never Die
Rock Will Never Die on englantilais-saksalaisen Michael Schenker Group -yhtyeen vuonna 1984 ilmestynyt live-äänite. Albumin äänittämisen jälkeen yhtye käytännössä hajosi, ja sen jäsenet siirtyivät liki kymmeneksi vuodeksi muiden projektiensa pariin. Levyn tunnetuimmat kappaleet ovat instrumentaali Into The Arena ja Michael Schenkerin alun perin UFO-yhtyeensä kanssa tunnetuksi tekemä Doctor Doctor.
Reinaldo Conrad
Reinaldo Conrad (s. 31. toukokuuta 1942 São Paulo) on brasilialainen entinen kilpapurjehtija ja olympiamitalisti. Hän voitti olympialaisissa kaksi pronssimitalia, Flying Dutchman -luokasta vuosina 1968 ja 1976. Conrad menestyi myös Pan-Amerikan kisoissa, joissa hän voitti kolme kultaista ja yhden hopeisen mitalin vuosina 1959–1975.
Bonnie Dunbar
Bonnie Jeanne Dunbar (s. 3. maaliskuuta 1949) on yhdysvaltalainen insinööri ja entinen NASAn astronautti. Hän on viiden avaruussukkulalennon veteraani.
Koulutus
Dunbarin materiaalitieteen ja fysiologian väistöskirja käsitteli simuloidun avaruuslennon vaikutuksia luuston vahvuuteen ja murtumakestävyyteen.
Dunbar työskenteli Rockwell Internationalilla Kaliforniassa avaruussukkulan lämpöeristyksen parissa. Dunbarilla on yksityislentäjän lupakirja. Dunbar oli naimisissa astronauttikollega Ronald Segan kanssa. Heillä ei ole lapsia.
Ura NASAssa
Dunbarista tuli NASAn astronautti elokuussa 1981. Helmikuussa 1994 hän harjoitteli Tähtikaupungissa, Venäjällä 13 kuukautta venäläisen avaruusasema Mirin kolmikuukautisen lennon varamiehistössä. Maaliskuussa 1995 hän sai Kosmonauttien koulutuskeskus Juri Gagarinissa pätevyyden pitkäkestoisten Mir-miehistöjen lennolle.
Lähdettyään NASAsta syyskuussa 2005 Dunbar työskenteli yksityisen seattlelaisen avaruus- ja ilmailumuseon Museum of Flightin johdossa huhtikuuhun 2010.
Terry Plumeri
Terry Plumeri on yhdysvaltalainen elokuvasäveltäjä. Hän on työskennellyt elokuvien parissa vuodesta 1984 lähtien. Plumeri on säveltänyt musiikkia muun muassa elokuviin Armoton kaupunki, Musta kotka, Menneisyyden uhka, Pahan lähettiläät, Paholaisrock ja Knight club – yön ritarit. Hän sai vuonna 1993 Independent Spirit -ehdokkuuden Pahan lähettiläät elokuvan sävellyksestä.
Hr. Ms. Delfzijl (M851)
Hr. Ms. Delfzijl (runkonumero M851) oli Alankomaiden kuninkaallisen laivaston Alkmaar-luokan miinantorjunta-alus.
Valmistus
Alus tilattiin Van der Giessen de Noordilta Alblasserdamista, missä köli laskettiin 1979. Se laskettiin vesille 29. lokakuuta 1982 ja valmistui 17. elokuuta 1983.
Xi’an Xianyangin kansainvälinen lentoasema
Xi’an Xianyangin kansainvälinen lentoasema on suurin lentoasema Luoteis-Kiinassa. Lentoasema sijaitsee Shaanxin maakunnan Xianyangin kaupungissa. Se palvelee pääosin Xi’ania ja muita lähellä olevia kaupunkeja. Matka Xi’anin keskustaan on noin 47 kilometriä.
Finnair aloitti ensimmäisenä eurooppalaisena lentoyhtiönä suorat lennot Euroopan kaupungista Xi’aniin 14. kesäkuuta 2013.
Etelä-Afrikan jääkiekkoliitto
Etelä-Afrikan jääkiekkoliitto (englanniksi South African Ice Hockey Federation) on Etelä-Afrikassa jääkiekkoa hallinnoiva järjestö. Se on ollut Kansainvälisen jääkiekkoliiton IIHF:n jäsen vuodesta 1937 alkaen. Vuonna 2021 maassa oli IIHF:n mukaan yhdeksän jäähallia ja liki tuhat rekisteröityä jääkiekkoilijaa. Tuolloin maassa toimi liiton omien tietojen mukaan 17 eri liigaa ja kahdeksan hallia.
Etelä-Afrikan jääkiekkoliitto hallinnoi Gautengin alueella toimivaa kansallista liigaa. Lisäksi Kapkaupungissa on oma Western Province -liigansa, jonka toiminnasta vastaa Western Province Ice Hockey Association. Kaikki Western Province -liigan joukkueet pelaavat GrandWest-kasinon yhteydessä sijaitsevassa jäähallissa. Etelä-Afrikan miesten jääkiekkomaajoukkue on koottu näissä kahdessa alueellisessa liigassa pelaavista pelaajista.
The Ozzy Osbourne Years
The Ozzy Osbourne Years on Black Sabbath -yhtyeen kolmen CD:n ja viiden LP:n painoksissa julkaistu kokoelma vuodelta 1991. Kokoelma sisältää yhtyeen kaikki kuuden ensimmäisen albumin (1970–1975) kappaleet, lukuun ottamatta instrumentaaleja. Kokoelman julkaisi Castle Communications, eikä se kuulu virallisiin julkaisuihin.
Ville Mononen
Ville ”Mongo” Mononen (s. 15. huhtikuuta 1981 Nokia) on suomalainen televisiojuontaja ja näyttelijä. Mononen on juontanut Yle TV2 -kanavalla Poinzi-ohjelmaa, jonka on myös käsikirjoittanut Pirkko-Liisa Perttulan kanssa. Hän on näytellyt muun muassa Tukkateatterissa ja ollut Galaxin juontaja vuonna 2010. Ville Mononen on ollut myös mukana Tie Eedeniin -televisiosarjassa.
Kvalsundtunnelen
thumb|Kvalsundtunnelenin sisäänkäynti Ringvassøyalla. Kuva vuodelta 2009. Kvalsundtunnelen on Tromssan kunnassa Norjassa sijaitseva merenalainen maantietunneli, joka yhdistää toisiinsa Kvaløyan ja Ringvassøyan saaret. Tunneli on osa Kvaløyslettan ja Vannan välistä Riksvei 863:a. Tunneli avattiin liikenteelle vuonna 1988. Sen pituus on 1 650 metriä, ja syvin kohta on 56 metriä merenpinnan alapuolella.
Aiheesta muualla
69.8133°N, 19.0144°W
EMERGCON
EMERGCON on Yhdysvalloissa käytössä oleva järjestelmä, jolla merkitään hätätilanteessa olevaa valmiuden tasoa. Alhaisin taso on EMERGCON2 ja ylin EMERGCON1 (vrt. DEFCON)
Nikolas
Nikolas ja Nicolas ovat miehen etunimiä, Nikolaus-nimen muunnelmia. Muodossa Nicolas on käytössä ennen kaikkea Ranskassa. Espanjankielisissä maissa nimi esiintyy kirjoitettuna Nicolás.
Nicolasin nimipäivä on suomenruotsalaisen kalenterin mukaan 6. joulukuuta, Pyhän Nikolauksen perinteisenä muistopäivänä. Nimi lisättiin kalenteriin vuonna 2010. Vuodesta 2020 lähtien nimi on samalla päivällä myös suomenkielisessä kalenterissa muodossa Nikolas.
Tunnettuja Nicolas-nimisiä
Listan henkilöt ovat ranskalaisia, ellei toisin mainita.
Herman J. Mankiewicz
Herman J. Mankiewicz (7. marraskuuta 1897 New York, New York – 5. maaliskuuta 1953) oli yhdysvaltalainen elokuvakäsikirjoittaja. Hän opiskeli Columbian yliopistossa ja Berliinissä, jossa ollessaan hän toimi myös Chicago Tribunen kirjeenvaihtajana. Palattuaan Yhdysvaltoihin Mankiewiczista tuli The New York Timesin ja The New Yorkerin teatteritoimittaja. Hän muutti Hollywoodiin vuonna 1926, jossa hän toimi käsikirjoittajana, jonka lisäksi hän satunnaisesti myös tuotti muun muassa Marx-veljesten elokuvia.
Mankiewicz sai parhaan alkuperäiskäsikirjoituksen Oscar-palkinnon elokuvasta Citizen Kane (1941). Lisäksi hän oli ehdokkaana elokuvasta Sankaritekojen mies (1942). Mankiewiczin nuorempi veli oli elokuvaohjaaja ja -tuottaja Joseph L. Mankiewicz.
Rantsilan vaakuna
thumb|150px|Rantsilan vaakuna (1964–2008) Rantsilan vaakuna oli Rantsilan kunnan tunnus. Vaakunan ”toivon tähti” kuvaa tulevaisuuden uskoa, josta vaakunan aaltokoroisen vastapalkin symboloima peltomaan raivaaminen soisista erämaista on osoitus.
Vaakunan selitys on ”mustassa kentässä alainen aaltokoroinen hopeinen vastapalkki, saatteena vasemmassa yläkulmassa kuusisakarainen kultatähti.” Vaakunan on suunnitellut Olof Eriksson, ja Rantsilan kunnanvaltuusto hyväksyi sen kokouksessaan 16. maaliskuuta 1964. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 21. elokuuta samana vuonna.
Vaakuna jäi epäviralliseksi kotiseutuvaakunaksi 2009, kun Rantsila muodosti yhdessä Kestilän, Piippolan ja Pulkkilan kanssa Siikalatvan kunnan.
Eugène Schueller
Eugène Schueller (20. maaliskuuta 1881 − 23. elokuuta 1954) oli ranskalainen liikemies ja L’Oréalin, maailman johtavan kosmetiikka- ja kauneustuotteita valmistavan yhtiön perustaja.
Ura ja L’Oréalin ensiaskeleet
Eugène Schueller valmistui vuonna 1904 kemistiksi koulusta nimeltään École nationale supérieure de chimie de Paris. Vuonna 1907 Schueller kehitti hiusten värjäykseen soveltuvan aineen. Eugène kehitti ja valmisti omia tuotteitaan ja myi niitä Pariisin kampaajille. Tätä ennen hiuksia oli värjätty vain hennalla tai mineraalisuoloilla, kun taas Schuellerin tuotteilla sai monia eri värisävyjä ja luonnollisemman näköisen lopputuloksen. Hän kutsui keksintöään Oréaleksi. Tästä alkoi L’Oréalin historia.
Fredrik Josef Pipping
Fredrik Josef Pipping (15. toukokuuta 1823 Turku – 24. helmikuuta 1885 Pau, Ranska) oli suomalainen laki- ja valtiopäivämies.
Eugène Schueller
Ura ja L’Oréalin ensiaskeleet
Vuonna 1909 Eugène perusti yrityksen, Société Française de teintures inoffensives pour cheveux, josta myöhemmin tuli L’Oréal. Yhtiön periaatteet, tutkimus ja kiinnostus kauneuden hoitoon, suuntasivat sen kohti hyvää tulevaisuutta ja L’Oréalia.
Fredrik Josef Pipping
Pippingin vanhemmat olivat senaattori Fredrik Wilhelm Pipping ja Engla Christina Florin. Lääkäri, professorin arvonimen saanut Joachim Wilhelm Pipping (1818–1858) oli hänen veljensä. Pipping kuoli naimattomana. Pipping tuli hovioikeuden auskultantiksi 1844 ja palveli vuodesta 1846 senaatissa, missä hänet nimitettiin kansliatoimikunnan protokollasihteeriksi. 1865 hän kuitenkin erosi tehtävästä keskittyäkseen kokonaan asianajajan toimeen. Pipping oli aatelissäädyssä edustajana valtiopäivillä 1863–1864, 1867, 1872, 1877–1878 ja 1882. Vuonna 1872 hän toimi merilakivaliokunnan ja 1877 talousvaliokunnan puheenjohtajana. Pipping valittiin 1875 Helsingin kaupunginvaltuuston ensimmäiseksi puheenjohtajaksi, mutta hän kieltäytyi tehtävästä.
Eugène Schueller
Ura ja L’Oréalin ensiaskeleet
1930-luvun puolivälissä Schueller tuki taloudellisesti nimellä La Cagoule tunnettua fasistista terroristijärjestöä. Heillä oli muutamia yhteisiä kokouksia L’Oréalin pääkonttorissa. Ryhmän toiminta kuitenkin loppui vuonna 1937 epäonnistuneen vallankaappausyrityksen jälkeen monien jäsenten joutuessa vangituiksi. L’Oréal otti La Cagoule -ryhmästä jäseniä hallitukseensa toisen maailmansodan jälkeen, mm. Jacques Corrèzen, joka toimi toimitusjohtajana L’Oréalin Yhdysvaltain sektorilla.
Perhe
Schueller meni naimisiin 1909, sai tyttären 1922 ja jäi leskeksi 1927. Tytär, Liliane Bettencourt jäi myöhemmin André Bettencourtin leskeksi. Heilläkin oli vain yksi tytär, Françoise Meyers, joka on L’Oréalin hallituksen jäsen. Liliane Bettencourt on maailman rikkaimpia naisia, mutta hän on dementoitunut ja perheensä holhouksessa vuodesta 2010 alkaen.
Rauno Julin
Rauno Julin (s. 8. marraskuuta 1950 Jyväskylä) on suomalainen fyysikko ja professori. Hän toimi fysiikan professorina Jyväskylän yliopistossa vuosina 1996–2017. Hän on eräs kiihdytinpohjaisen fysiikan uranuurtajista Jyväskylän yliopistossa. Hän oli ydin- ja kiihdytinpohjaisen fysiikan kansallisen huippututkimusyksikön johtaja kahden toimikauden ajan 2006–2017. Hän jäi eläkkeelle vuoden 2017 lopussa, jonka jälkeen jatkaa emeritusprofessorina.
Akateeminen ura
Kirjoitettuaan ylioppilaaksi Jyväskylän lyseosta vuonna 1969 Julin aloitti fysiikan ja matematiikan opinnot Jyväskylän yliopistossa. 1970-luvulla fysiikan laitoksella vaikuttivat professorit Juhani Kantele, Pertti Lipas, ja Kalevi Valli, joiden ansiosta hän kiinnostui fysiikasta. Julin valmistui filosofian maisteriksi 1973, lisensiaatiksi 1977 ja tohtoriksi 1979.
Akateemisen työuransa Julin aloitti Jyväskylän yliopiston fysiikan laitoksen assistenttina syksyllä 1972. Vuosina 1981–1982 hän toimi Alexander von Humboldt -säätiön stipendiaattina Jülichin KFA-tutkimuskeskuksessa Saksassa. Palattuaan kotimaahan hänet nimitettiin 1982 Jyväskylän yliopiston fysiikan yliassistentiksi. Hän toimi Suomen Akatemian nuorempana tutkijana vuosina 1986–1990 ja vanhempana tutkijana vuosina 1992–1996. Hän toimi Jyväskylän yliopiston fysiikan apulaisprofessorina vuosina 1990–1992. ja nimitettiin fysiikan professoriksi vuonna 1996.
Tieteellinen ura
Julin aloitti tieteellisen uransa rakentamalla gradutyönään piikiteistä puolijohdeilmaisimia konversioelektronien havaitsemiseen. Hän oli mukana työryhmässä, joka asensi Jyväskylän yliopiston ensimmäisen hiukkaskiihdyttimen (mallinimi MC-20) ja siihen liittyvät suihkuputkilinjat vuonna 1974. Työryhmässä työskenteli myös toinen tuleva Jyväskylän yliopiston fysiikan professori Juha Äystö.
Lisensiaattitutkielmassaan Julin tutki syklotronin pulssitetun suihkun käyttöä ytimen viritystilojen elinaikojen mittaamisessa. Väitöskirjatyössään hän kehitti elektronispektrometreja ja elinaikamittausmenetelmiä, käyttäen niitä kiihdyttimen suihkujen kanssa ytimen sähköisten monopoli- eli E0-siirtymien systemaattiseen tutkimukseen. Tätä työtä hän teki tutkimusryhmässä, jota johti professori Juhani Kantele.
Fysiikan laitoksen in-beam-spektrospiaryhmän johtajana Julinin vastuulle tuli alan tutkimuksen aloittaminen Ylistönmäelle vuonna 1994 valmistuneessa uudessa kiihdytinlaboratoriossa, missä otettiin käyttöön uusi syklotroni (mallinimi K130). .
Julinin tutkijaryhmässä 1990-luvun puolivälissä aloitti uransa nuori Paul Greenlees, josta tuli ERC-tutkija vuonna 2008, fysiikan professori vuonna 2013 ja in-beam-spektroskopiaryhmän johtaja vuonna 2014.
Samuel Rayner
Rayner syntyi Colnbrookissa Buckinghamshiressä, nykyisen Berkshiren alueella. Hän oli viisilapsisen baptistiperheen keskimmäinen lapsi. Perhe muutti Lontooseen, missä vanhemmat pitivät rautakauppaa. Isä kuoli vain 36-vuotiaana vuonna 1817. Isänisä, Thomas Rayner, piti nuoresta Samuelista huolta ja hankki ilmeisesti hänelle myös jonkinlaista taideopetusta. Hän oli vasta viisitoistavuotias, kun sai Malmesburyn luostaria esittävän akvarellin esille Royal Academyn näyttelyyn. Pian sen jälkeen hän opiskeli arkkitehtuuria ja pääsi John Brittonin harjoittelijaksi. Hän teki luonnostelumatkoja muiden taiteilijoiden kanssa sekä piirsi ja maalasi taloja ja maisemia. Britton oli laatimassa kirjaa Cathedral Antiquities of England, johon tuli monia George ja Richard Cattermolen piirroksia, sekä myös viisi Raynerin piirrosta. Myöhemmin on havaittu Raynerin saaneen vaikutteita etenkin George Cattermolen tyylistä. Cathedral Antiquities ilmestyi kauniisti painettuna 14-osaisena sarjana lähes kahdenkymmenen vuoden aikana, mutta siitä ei tullut taloudellista menestysteosta.
Rauno Julin
Tieteellinen ura
Rauno Julin on tekijänä 307 vertaisarvioidussa kansainvälisessä tieteellisessä artikkelissa.
Merkittävät hallintotoimet
Julin toimi Jyväskylän yliopiston fysiikan laitoksen (JYFL) johtajana vuosina 1996–1997 ja 2000–2002 sekä varajohtajana vuosina 2005–2013. Hän oli fysiikan laitoksen  Kiihdytinlaboratorion johtajana vuosina 1997–2000 ja 2002–2013, yhteensä viisitoista vuotta. Julin on toiminut Ydin- ja kiihdytinpohjaisen fysiikan huippututkimusyksikön johtajana vuosina 2006–2011 ja vielä toisen toimikauden 2012–2017. Tutkimustyön lisäksi Julin on voimakkaasti paneutunut ydinfysiikan koulutukseen Suomessa. Hän toimi valtakunnallisen hiukkas- ja ydinfysiikan tutkijakoulun johtajana vuosina 1999–2015.
Samuel Rayner
Käydessään Lontoon gallerioissa hän tutustui Ann Manseriin, joka oli neljä vuotta vanhempi kuin Samuel Rayner ja toimi jo taiteilijana. Ann Mansner oli menestyvän kirjankustantajan William Mansnerin tytär. Vaikka isä vastustikin liittoa, pariskunta meni naimisiin vuonna 1823 ja asettui asumaan Lontooseen lähelle Samuel Raynerin pyörittämää rautakauppaa. Heidän ensimmäinen lapsensa kuoli aivan pienenä, mutta toiseksi syntyneestä Nancystä tuli perheen kolmas taiteilija. Kaikkiaan Raynerit saivat kuusi lasta, joista myös tuli taiteilijoita. Kuuluisin lapsista on Louise Rayner. Ensimmäisenä menestyi vanhin tytär Ann eli Nancy, mutta hän menehtyi jo 28-vuotiaana. Muut lapset ovlivat nimiltään Margaret, Rose, Frances ja Richard. Perheen vanhemmat maalasivat myös yhdessä ja saivat Royal Academyyn työn jonka ovat signeeranneet "S. & A. Rayner". Näyttelyluetteloon putkahti kuitenkin vaimon nimestä Raynerille toisen etunimen alkukirjain: "S.A.Rayner".
Vuonna 1827 Rayner sai osan isoisänsä perinnöstä ja samaan aikaan suuren tilauksen Devonshiren herttualta. Perhe muutti Derbyshireen Matlock Bathiin, missä Rayner työsti herttuan tilaustöiden lisäksi piirustuksia alueen maisemista. Ne kaiverrettiin litografioiksi ja painettiin kirjaksi Rayners Sketches of Derbyshire Scenery Part 1 vuonna 1830.
Mirel Wagner (albumi)
Mirel Wagner on suomalaisen laulaja-lauluntekijä Mirel Wagnerin helmikuussa 2011 ilmestynyt esikoisalbumi. Se julkaistiin myöhemmin syksyllä myös muualla Euroopassa sekä Britanniassa ja Pohjois-Amerikassa talvella 2012.
Shō Shin
thumb|250px|Shō Shin Shō Shin (1465–1526) oli Ryūkyū-kuningaskunnan kuningas. Hän oli toisen Shō-dynastian kolmas hallitsija. Shō Shinin pitkää valtakautta on kuvattu Chūzanin kukoistuskaudeksi. Shō Shin oli dynastian perustajan Shō Enin poika. Shō Shin nousi valtaistuimelle kun hänen setänsä Shō Sen'i joutui luopumaan vallasta tämän hyväksi.
Rauno Julin
Tunnustuksia ja saavutuksia
Rauno Julin on ollut vuodesta 2005 lähtien Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen. Tasavallan presidentti Tarja Halonen myönsi Julinille hänen ansioistaan itsenäisyyspäivänä 2007 Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan I luokan ritarimerkin.
Shō Shin
Valtakausi
Ajien muuttaminen Shuriin aiheutti suuria muutoksia kaupungissa. Kaupunkiin rakennettiin useita suuria portteja, paviljonkeja, lampia, siltoja, monumentteja ja puutarhoja. Töiden tekemiseen tarvittiin runsaasti muurareita, puuseppiä ja muita työläisiä. Ajit kuljetuttivat rakennustarvikkeita omilta paikkakunniltaan. Shuri ja sen lähellä sijainnut satamakaupunki Naha kehittyivät nopeasti. Talouden kehittyminen mahdollisti kaupunkien erikoistumisen ja ylellisyystavaroiden valmistaminen yleistyi nopeasti. Erilaisia hiuspinneistä ja muista koristeista tuli virkamiesten perustarvikkeita. Silkin valmistamiseen ja kutomiseen kehitettiin uusia menetelmiä. Kullan, hopean ja silkin käyttö yleistyi myös tavallisten kaupunkilaisten joukossa. Kaupungistuminen johti muun muassa kauppiaiden vaurastumiseen, mutta historioitsija George H. Kerr huomauttaa, että suurimman osan väestöstä muodostaneet maanviljelijät ja kalastajat eivät juurikaan rikastuneet.
Rauno Julin
Harrastukset
Vuonna 1978 Julin oli TUL:n mestaruusmaratonilla 9.9.1978 Oulussa hopealla omalla ennätysajallaan 2.26.08. Hän harrastaa edelleen juoksua ja hiihtoa veteraanisarjoissa. Julin harrastaa myös musiikkia. Muusikonuransa hän aloitti vuonna 1965 soolokitaristina Tetetermite -yhtyeessä, jossa hän soittaa ja laulaa edelleenkin. Vuosina 1968–1969 Julin oli soolokiratistina Silvery-yhtyeessä, joka sai hopeaa Suomen ensimmäisissä rock-yhtyeiden SM-kilpailuissa vuonna 1969.
Mirel Wagner (albumi)
Kappale ”No Death” julkaistiin singlenä elokuussa 2011.
Shō Shin
Valtakausi
Virkamiesten käyttämä Okinawan kielen shuri-murre vakiintui Shō Shinin valtakaudella. Myös kirjallisuus ja runous kukoistivat ja kuningaskuntaan rakennettiin useita temppeleitä ja muita rakennuksia. Kiinalaiseen tyyliin rakennettu uusi hallintopalatsi valmistui ja tämän myötä myös hovin tavat muuttuivat muistuttamaan enemmän kiinassa käytettyjä. Palatsin sisäänkäynnin viereen sijoitettiin kaksi korkeaa lohikäärmepilaria, jotka rakennettiin thaimaalaisen ja kambodžalaisen mallin mukaan. Buddhalainen temppeli Enkaku-ji rakennettiin vuonna 1492, Sōgen-jitä laajennettiin vuonna 1496 ja vuonna 1501 valmistui kuninkaallinen mausoleumi Tamaudun. Shō Shin pyysi useasti Korean hovia lähettämään buddhalaisia tekstejä. Koreassa oli keksitty 1200-luvulla ensimmäinen metallinen siirtomerkkejä hyödyntävä painokone. Shō Shinin hallinnon kolmikymmenvuotisjuhlana hänelle pystytettiin Shurin linnaan steela. Steela tuhoutui Okinawan taistelussa vuonna 1945, mutta siitä tehty kopio on nähtävissä linnan alueella.
Shō Shinin aikakaudella Ryūkyū-kuningaskunta laajentui kattamaan useita ulompia Ryūkyūsaaria. Kuningaskunnan laivat alkoivat 1400-luvun lopulla liikkua Miyakojiman ja Yaeyama saarilla. Vuonna 1486 alueella puhkesi paikallisten ajien keskuudessa kiistoja ja Shō Shin lähetti vuonna 1500 alueelle sotilaita lopettamaan kiistat ja ottamaan saaret keskushallinnon haltuun. Shō Shin vaikutti myös paikallisen uskonnon kehittymiseen ja suhteeseen hallintoon. Hän rakennutti kuninkaallisen perheen papeille asunnon heti linnan ulkopuolelle ja rakennutti vuonna 1519 Sonohyan-utakin ympärille korkean muurin.
Hallittuaan kuningaskuntaa 50 vuoden ajan, Shō Shin kuoli vuonna 1526. Hänen seuraajakseen tuli hänen poikansa Shō Sei. Pitkän hallintokauden jälkeen virkamiehillä oli vaikeuksia hautajaisiin liittyvien seremonioiden määrittelyssä.
Samuel Rayner
Perhe muutti Lontooseen vuonna 1833, mutta palasi takaisin Derbyshireen jo 1836. Ann Reyner alkoi tehdä kaiverruksia käyttäen Ashfordin mustaa marmoria, jota louhittiin lähistöltä, ja Samuel käytti paikallista ja ulkomailta tuotua marmoria litografioihin. Hän perusti Derbyyn pienen kustantamon ja litografiapainon Robert Moseleyn kanssa.
Perhe seurusteli monien taiteilijoiden kanssa, jotka toisinaan opettivat taiteilijatyttäriä, jotka eivät käyneet varsinaisia taidekouluja. Vanhin tytär Nancy pääsi vuonna 1850 akvarelliseuran jäseneksi. Isä Samuel oli ollut jäsen jo vuodesta 1845, mutta hänet erotettiin väärennysskandaalin vuoksi. Skandaali liittyi Raynerin käyttämään appensa sekkiin, jota appi syytti väärennetyksi. Reyneriä ei voitu toditaa syylliseksi, mutta koska hänen maineensa oli kärsinyt, seura päätti erottaa hänet. Skandaali haittasi perheen taloutta usean vuoden ajan, mutta koska teokset esimerkiksi Royal Academyn näyttelyihin valittiin anonyymeinä, tyttärien taiteilijanura ei kärsinyt kovin pahasti.
thumb|left|Derbys First Exhibition, 1839, [[Derbyn kaupunginmuseo.]] Raynerin teos Derbys First Exhibition esittää vuonna 1839 Derbyn teatterissa pidettyä näyttelyä, jonka esineistöstä alkoivat kasvaa Derbyn kaupunginmuseon kokoelmat. Maalauksen esittämän näyttelyhuoneen takaseinällä, sen vasemmassa reunassa, voi erottaa Joseph Wrightin työn Romeon ja Julian hautakohtaus.
Kuvateoksia
Raynr julkaisi useita litografioilla kuvitettuja teoksia Derbyshiren alueelta.
Neidonkärsäkalla
Neidonkärsäkalla, aik. kärsäkalla, (Arisaema candidissimum) on myrkyllinen vehkakasvilaji (heimo Araceae). Se kasvaa luonnonvaraisena Länsi-Kiinassa. Lajia myös viljellään monivuotisena koristekasvina eli perennana.
Anisruoho
Anisruoho (Pimpinella anisum) on pukinjuurten (Pimpinella) sukuun kuuluva ruohovartinen kasvi. Se on yksivuotinen ja kasvaa 10–30 cm korkeaksi. Koko kasvi tuoksuu anikselta, mutta vain siemeniä, joita kutsutaan anikseksi, käytetään ruokien mausteena. Aniksesta valmistetaan myös aromaattista anisöljyä. Siemenistä valmistettu eteerinen öljy sisältää muun muassa anetolia (C10H12O). Aniksen kuivatuissa siemenissä on voimakas ja mausteinen tuoksu, ja niiden maku muistuttaa lakritsia.
Anisruohon ruoansulatusta edistävät ominaisuudet olivat tuttuja jo roomalaisille, jotka tarjoilivat aterian päätteeksi anista sisältäviä kakkuja. Egyptiläiset käyttivät kasvia mausteena ja rohtona jo 1500 eaa.