cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Isaiah Washington
Washington tunnetaan esimerkiksi televisiosarjoista Eloonjääneet ja Greyn anatomia, josta hänet kuitenkin potkittiin T. R. Knightin kanssa syntyneen kiistan jälkeen. Hän on esiintynyt myös lukuisissa elokuvissa, kuten Pahin rikos (1999), Exit Wounds (2001) ja Aavelaiva (2002).
Rhadét
Rhadét (myös nimillä Ê Đê, Ede, Rade) ovat etninen ryhmä Vietnamin keskisellä ylänköalueella ja Kambodžassa. Rhadét ovat yksi alueen monesta eri ryhmästä, jotka tunnetaan yhdessä ylätermillä degat tai montagnard. Vietnamin sodan aikana rhadét taistelivat kommunisteja vastaan ja jatkoivat sissisotaa vuoteen 1992 saakka. Vietnamin sodan seurauksena rhadéja asuu nykyisin myös Yhdysvalloissa.
Historia
thumb|vasen|Rhadé lapsia. Rhadéjen puhuma rhadén kieli kuuluu austronesialaisiin kieliin ja se on sukua chamien puhumalle tšamin kielelle. On mahdollista, että rhadéjen edeltäjät muuttivat nykyisille alueilleen Vietnamin rannikolta vietnamilaisten siirtolaisten tieltä 900-luvun jälkeen. Vietnamin jakautuessa Pohjois- ja Etelä-Vietnamiin Etelä-Vietnam uudelleenasutti tuhansia vietnamilaisia keskiselle ylängölle, mikä herätti vastustusta paikallisessa väestössä. Vietnamin sodan aikana CIA pelkäsi tämän johtavan alueen heimot kommunistien puolelle. CIA aloitti tämän torjumiseksi CIDG-ohjelman, jolla suojeltiin paikallisia kyliä kommunisteilta aseistamalla ja kouluttamalla paikallisia. Ensimmäinen CIDG-ohjelma aloitettiin Buon Enao -rhadékylässä vuonna 1961 ja seuraavan vuoden lopulla ohjelmaan oli liittynyt noin kolmasosa kaikkiaan 100 000–140 000 Vietnamin rhadésta. Myöhemmin näissä joukoissa palvelleet perustivat järjestön Front Unifié de Lutte des Races Opprimées (1965), jonka tarkoituksena oli taistella Etelä-Vietnamia ja sen uudelleenasutuspolitiikkaa vastaan. 1965 kapinoi vuosina 1964 ja 1965, mutta järjestöä saatiin neuvottelujen kautta liittymään Etelä-Vietnamin alueellisiin joukkoihin kommunisteja vastaan. FULRO jatkoi toimintaansa kommunistien voitettua Vietnamin sodan ja sen viimeiset taistelijat evakuoitiin Kambodžasta vasta vuonna 1992. Sodanaikaisten rhadéjen ja amerikkalaisten välisten suhteiden takia rhadéista tuli toiseksi suurin Vietnamilainen etninen ryhmä Yhdysvalloissa. Vuoteen 1989 mennessä enää noin kolmasosa rhadéista asui perinteisissä kylissään Vietnamin painostaessa paikallisia muuttamaan vietnamilaisiin kyliin. Kiistat uskonvapaudesta ja maan omistuksesta ovat johtaneet yhteenottoihin vuosina 2001 ja 2004.
Kulttuuri
thumb|Rhadéjen [[pitkätalo.]] Historiallisesti rhadéjen pääelinkeino on ollut kaskiviljely. Pääasiallinen viljelykasvi oli riisi, jonka lisäksi myöhemmin ovat vallanneet alaa myös maissi, pippurit ja cashew-pähkinät. Ranskan siirtomaa aikana alueelle tulivat myös kahvi ja luonnonkumi. Michelin pyrki perustamaan alueelle suuria kumiplantaaseja ja rhadét tulivat tunnetuksi niillä työskentelystä kieltäytymisellä. Rhadéjen ja muiden heimojen vastarinta pakotti maanomistajat lopulta hylkäämään suunnitelmat kumiplantaaseista keskisellä ylängöllä. Osa rhadéista kasvattaa kanoja, vuohia, hanhia ja muita kotieläimiä. Myös metsästyksellä ja keräilyllä saadaan vaihtelua ruokavalioon.
Rhadéjen yhteiskunta on matrilineaarinen. Perheen lapset saavat äitinsä sukunimen ja aviopuolisoiden avioituessa mies muuttaa tavallisesti vaimonsa taloon työskennellen vaimonsa perheen omistamalla maalla. Rhadét ovat perinteisesti asuneet pitkätaloissa, joilla voi olla pituutta 30 metriä. Aina perheen tyttären avioituessa pitkätaloa pidennetään uuden parin tiloiksi. Talon jokaisella tällaisella osalla on oma ulko-ovi. Talot on rakennettu maasta kohoaville paaluille, joiden alla voidaan säilyttää esimerkiksi puuta, ruokaa tai kotieläimiä suojassa sateelta. Kylissä on tavallisesti useita pitkätaloja ja kyliä ympäröi raivattu metsäaukea, jonka tarkoituksena on suojata kylää villieläimiltä ja etenkin tiikereiltä.
Rhadéjen perinteiseen uskoon kuuluvat useat eri jumaluudet, joihin liittyy erilaisia rituaaleja. Myös esi-isiä kunnioitetaan rituaalein. Tärkeimmät jumaluudet liittyvät eri tavoin maatalouteen ja etenkin riisin kasvatukseen. Kuolleet haudattiin mataliin hautoihin, jotta kuolleen henki saattoi paeta ja haudat ympäröitiin puukaiverruksin sen suojelemiseksi muilta hengiltä. Puiden joissa oli köynnöskasveja, linnunpesiä tai ampiaispesiä uskottiin sisältävän henkiä ja ne eivät kelvanneet talojen rakennusmateriaaliksi. Kristinusko saapui Vietnamin keskiselle ylängölle ranskalaisten roomalaiskatolilaisten ja amerikkalaisten protestanttisten kirkkojen lähetyssaarnaajien mukana 1800-luvulla. Merkittävä osa rhadéista liittyi etenkin protestanttisiin evankelikalisiin kirkkoihin Vietnamin yhdistyttyä Vietnamin sodan jälkeen.
Olivier Sorin
Olivier Sorin (s. 16. huhtikuuta 1981 Gien) on ranskalainen jalkapallomaalivahti, joka siirtyi joulukuussa 2006 AS Nancy-Lorrainesta AJ Auxerren riveihin. Siellä Sorin on noussut uransa lopettavan Fabien Coolin korvaajaksi.
Eino Kettunen
Eino Kettunen (13. toukokuuta 1894 Juuka – 15. elokuuta 1964 Helsinki) oli suomalainen säveltäjä ja sanoittaja. Vuonna 1950 hän sanoitti 9 Toivo Kärjen sävellystä, jotka melkein kaikki levytti Jorma Ikävalko.
Kettusen tuotantoa esitti vuodesta 1995 alkaen Kuplettikööri. Vuosien myötä esiintyjäryhmä kuihtui ja alkuperäisestä kokoonpanosta on jäljellä vielä Hannu Musakka, joka on ottanut käyttöönsä Kupletööri - nimikkeen ja joka viittaa edeltäjäänsä Kuplettikööriin. Kettusen kupletteja on esitetty mm. Kaustisen Folk Music Festival - tapahtumassa vuodesta 1996 alkaen vuosittain ja edelleen. Kupletööri Hannu Musakka jatkaa Kettusen ja Kuplettiköörin perinnettä, joten ohjelmisto sisältää siten vain ja ainoastaan Eino Kettusen lauluja.
Dimităr Berbatov
thumb|Dimităr Berbatov
Dimităr Ivanov Berbatov (, s. 30. tammikuuta 1981 Blagoevgrad, Bulgaria) on bulgarialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän pelasi pitkään Saksassa ja Englannissa, ja uransa viimeiset vuodet hän pelasi Ranskan, Kreikan ja Intian sarjoissa. Hän on Hristo Bonevin ohella Bulgarian maajoukkueen kaikkien aikojen paras maalintekijä.
Seurajoukkueura
Berbatov aloitti jalkapalloilun Pirin Blagoevgrad -nimisessä joukkueessa, jota hänen isänsä, niin ikään Bulgarian maajoukkueessa pelannut Ivan Berbatov, edusti. Ensimmäisen ammattilaissopimuksen Berbatov teki 17-vuotiaana TsSKA Sofian kanssa. Samana vuonna hän saavutti seurassa Bulgarian Cupin voiton. Vuonna 2001 Berbatov siirtyi Saksaan Bayer Leverkusenin riveihin. Leverkusenissa hänestä kehittyi huippuluokan maalintekijä.
Tottenhamin riveihin Englantiin Berbatov siirtyi vuonna 2006. Hän nousi nopeasti yhdeksi seuran avainpelaajista. Kaudella 2006–2007 Berbatov teki 33 liigaottelussa 12 maalia. Seuraavalla kaudella Berbatov olikin Englannin suurseurojen ykköshankintakohteita. Chelsea tarjosi Berbatovista peräti 32 miljoonaa puntaa, mikä olisi ollut Englannin uusi siirtoennätys. 24. helmikuuta 2008 Berbatov voitti Englannin liigacupin Tottenhamissa, kun Tottenham voitti loppuottelussa Wembleyllä Chelsean 2–1. Hän teki ottelussa rangaistuspotkusta Tottenhamin 1–1-tasoitusmaalin. Kaudella 2007–2008 Berbatov onnistui 36 liigaottelussa maalinteossa 15 kertaa.
Vuonna 2008 Berbatov siirtyi pitkien neuvottelujen jälkeen Manchester Unitediin 30,75 miljoonan punnan siirtosummalla. United-debyytissään 13. syyskuuta 2008 Berbatov sai tililleen yhden maaliin johtaneen syötön, kun United hävisi Liverpoolille 2–1. Kaikkiaan hän viimeisteli ensimmäisellä kaudellaan 9 maalia 29 liigaottelussa. Kaudella 2009–2010 Berbatov pystyi kahteentoista maaliin. Kauden 2010–2011 hän aloitti loistavasti tehden muun muassa hattutempun Liverpoolia vastaan. 27. marraskuuta 2010 Berbatov sivusi Valioliigan yhden ottelun maaliennätystä tekemällä peräti viisi maalia Blackburn Roversia vastaan Unitedin 7–1-voittoon päättyneessä ottelussa. Samaan saavutukseen ovat aiemmin kyenneet vain englantilaiset Andy Cole, Alan Shearer ja Jermain Defoe. Berbatovista tuli näin ensimmäinen ja lokakuuhun 2015 saakka ainoa Valioliigassa viisi maalia yhdessä ottelussa tehnyt ulkomaalainen pelaaja.
Vuonna 2012 Berbatov siirtyi Manchester Unitedista Fulhamiin. Tammikuussa 2014 hän siirtyi Ranskan Ligue 1:ssä pelaavaan Monacoon ja pelasi sielläkin 1,5 kautta. Kaudella 2015–2016 Berbatov edusti kreikkalaisseura PAOK:ia ja yhden välivuoden jälkeen vielä kaudella 2017–2018 intialaista Kerala Blastersia.
Maajoukkueura
Berbatov debytoi vuonna 1999 Bulgarian maajoukkueessa. Hänestä kehittyi yksi joukkueen tärkeimmistä pelaajista. Hän kuului Bulgarian joukkueeseen vuoden 2004 EM-kisoissa.
Berbatov ilmoitti toukokuussa 2010 lopettavansa pelaamisen maajoukkueessa. Hän pelasi 78 maaottelua, joissa teki 48 maalia. Berbatov on maaleillaan Bulgarian ennätysmies.
Arvid Janhunen
Arvid Mikael Janhunen (8. toukokuuta 1900 Porvoon mlk – 26. marraskuuta 1941 Karhumäki) oli ainoa punaisten puolella Suomen sisällissodan taistellut, jolle myönnettiin Mannerheim-risti.
Arvidin isä oli Rautalammilta Helsingin maalaiskuntaan muuttanut Akseli Janhunen, joka työskenteli renkinä Haltialan kartanossa. Akseli Janhunen kunnioitti kuitenkin auktoriteetteja eikä ollut millään tavoin poliittisesti aktiivinen.
Sisällissodan aika
Arvid Janhunen taisteli Tampereen punakaartin riveissä Pispalassa, ja antautui valkoisille Tampereen taistelun jälkeen. Kalevankankaan vankileirillä hän sairastui keripukkiin, ja menetti hampaansa. Kuulusteluissa Janhunen kertoi liittyneensä punakaartiin muiden yllytyksestä ja ennen kaikkea liittymisestä luvatun 400 markan palkkion toivossa. Janhunen tuomittiin elokuussa 1918 avunannosta valtiopetokseen kolmeksi vuodeksi kuritushuoneeseen, mutta tuomio muutettiin Janhusen isän ja Haltialan kartanon työnjohtajan vetoomuksen jälkeen viiden vuoden ehdolliseksi vankeustuomioksi. Janhunen vapautui vankileiriltä 16. elokuuta 1918. Hän saavutti kutsuntaiän 1920-luvun alussa, mutta häntä ei "poliittisesti epäluotettavana" kelpuutettu suorittamaan asevelvollisuutta.
Talvi- ja jatkosota
Arvid Janhunen hankki itselleen vaatturin ammatin ja muutti Rovaniemelle. Vuonna 1934 hän liittyi suojeluskuntaan, millä hän ilmeisesti halusi ottaa etäisyyttä menneeseen. Talvisodan sytyttyä Janhunen ilmoittautui halukkaaksi rintamalle, mutta punavankitaustansa vuoksi hänet kutsuttiin koulutukseen 21. Prikaatiin Uttiin vasta maaliskuussa 1940. Kyseiseen prikaatiin koottiin vailla sotilaskoulutusta olleita asekuntoisia miehiä. Janhunen ylennettiin korpraaliksi lokakuussa 1940. Jatkosotaan Janhunen lähti Jalkaväkirykmentti 26:n (ns. Ässä-rykmentti) riveissä. Rykmenttiin kuului useita vasemmistolaisen ajatusmaailman omaavia miehiä. Janhunen piti menneisyytensä omana tietonaan eikä puhunut politiikkaa, mutta hänen asetoveriensa uskotaan olleen selvillä siitä, että hän oli entinen punavanki. Myös marsalkka Mannerheim sai todennäköisesti tietoonsa Janhusen menneisyyden, koska kaikkien Mannerheim-ristin ritareiksi ehdotettujen taustat tutkittiin tarkoin.
Jo ennen Mannerheim-ristiä Janhuselle oli myönnetty erään menestyksekkään hyökkäyksen johtamisesta neljännen luokan Vapaudenristi miekoilla, joka myönnettiin erittäin harvoin muille kuin upseereille.
Mannerheim ristin kohtalo
Arvid Janhusen saama Mannerheim-risti joutui kadoksiin hänen leskensä mentyä uusiin naimisiin. Ristiä seurasi suurikokoinen pronssinen hautaplaketti, joka on nykyisin Jalkaväkirykmentti 26:n perinnejoukko-osaston Kaartin Jääkärirykmentin perinnehuoneessa Helsingin Santahaminassa. Arvid Janhusen saama Mannerheim-risti huutokaupattiin Helsingissä 1. huhtikuuta 2017. Mannerheim-ristin lähtöhinta oli 30 000 euroa. Merkille on asetettu myös vientikielto, eli sitä ei saa viedä pois Suomesta.
Live in the U.K.
Live in the UK on saksalaisen power metal -yhtye Helloweenin ensimmäinen livealbumi, joka ilmestyi vuonna 1989. Muutamissa maissa albumi julkaistiin nimellä Keepers Live. Yhdysvalloissa albumin nimenä oli I Want Out – Live. Kappaleet nauhoitettiin Edinburghissa, Skotlannissa ja Manchesterissa, Englannissa marraskuussa 1988.
Kokoonpano
thumb|Live in the UK oli Kai Hansenin viimeiseksi jäänyt levytys Helloweenin rivistöissä. Kuva vuodelta 2005.
Kaarloman
Kaarloman tai Karloman (751 – 4. joulukuuta 771) oli frankkien kuningas. Hän oli Pipin Pienen nuorempi poika.
Pipinin kuoltua vuonna 768 kuningaskunta jaettiin Kaarlomanin ja hänen veljensä Kaarle Suuren kesken. Veljesten välinen jännitys johti siihen, että kun Kaarloman kuoli vuonna 771, hänen vaimonsa pakeni lapsineen langobardien kuninkaan Desideriuksen luo.
Kaarlomanin veli Kaarle, joka sittemmin tuli tunnetuksi Kaarle Suurena, otti valtakunnan haltuunsa, ja antoi siitä osia Kaarlomanin pojille.
GAP
GAP on tiedon julkaisijoiden ja hakijoiden anonymiteetin turvaamiseen tähtäävä protokolla, jota käytetään tietoliikennepakettien reititykseen P2P-teknologian päällä toimivissa virtuaalisissa tietoverkoissa. GNUnet on vapaista ohjelmistoista koostuvan GNU-käyttöjärjestelmän täyshajautettu, anonymisoiva ja sensuuria ehkäisevä P2P-runkojärjestelmä. Kirjoitushetkellä (2006) GNUnetin GAP-toteutusta käyttää ainakin järjestelmän päälle toteutettu tiedostonjakopalvelusovellus.
Anonymisointi
Perinteiset anonymisointijärjestelmät ovat olleet keskitettyjä. Niitä vastaan on kuitenkin helppo hyökätä, koska niiden ylläpitäjä voidaan pakottaa paljastamaan palvelun käyttäjien toimet. Lisäksi esimerkiksi palveluun menevät ja sieltä lähtevät pyynnöt voidaan yhdistää analysoimalla pyyntöjen tulo- ja lähtöaikoja. Yleensä tällaiset palvelut todella tarjoavat anonymiteettiä vain palvelun ylläpitäjälle, joka saa oman liikenteensä naamioitua palvelun käyttäjien liikenteeksi.
GAP-reitityksessä jokainen tietoa julkaiseva ja hakeva taho ylläpitää solmua, joka toimii anonymisointipalveluna. Anonymiteettiä tahtovat tiedonhakijat ja julkaisijat osallistuvat GAP-reititykseen, lisäävät lähetettävät viestinsä verkon muiden viestien välittämisestä aiheutuvaan kohinaan ja vastaavasti poimivat haluamansa viestit kohinan seasta. Kohina koostuu muille solmuille toimitettavasta hyötyliikenteestä, verkonylläpitoviesteistä ja satunnaislukugeneraattorilla luodusta roskadatasta. Ylläpitoviestejä käytetään mm. verkon solmujen mainostamiseen ja havaitsemiseen.
Toimintaympäristö
GAP-reitityksen toimimisen edellytyksenä on useita ulkoisia tekijöitä. Anonymiteettiä ei voi syntyä, jos hyökkääjä valvoo fyysisesti jokaista solmua. Järjestelmän käyttäjiä ja/tai operaattoreita voidaan uhkailla tai rangaista heitä järjestelmän käytöstä, mikä alentaa käyttöastetta ja täten heikentää anonymiteettiä. Lakijärjestelmän on oltava sellainen, että todistustaakka on hyökkääjällä, kun väitetään jonkin käyttäjän olleen osallisena jossakin transaktiossa. Anonymiteettiä ei ole mahdollista taata oloissa, joissa yksilön on kyettävä todistamaan, ettei hän ole ollut osallisena jossain tietyssä transaktiossa. Lisäksi hyökkääjä, jolla on tarpeeksi kone- ja verkkokapasiteettia, on aina uhka anonymisoivalle reititykselle.
Osa käytön edellytyksistä taas kohdistuu tekniseen ympäristöön, jossa GAP-reititystä käytetään. Solmujen väliset yhteydet on salattava, etteivät sivulliset saa selville solmujen välisen liikenteen sisältöä. Myös välitettävä data on salattava siten, etteivät välittäjät saa selville sen sisältöä. Välitettäviä viestejä täytyy viivyttää, jottei saapuvia ja lähteviä viestejä voida yhdistää toisiinsa. Lisäksi kaikista ulosmenevistä viesteistä on tehtävä samankokoisia, jottei niiden kokoa voi käyttää hyväksi niiden sisällön arvaamisessa. On myös pidettävä vahtia haitallisten solmujen varalta. Julkisten P2P-verkkojen tapauksessa solmut eivät voi luottaa toisten solmujen oikeelliseen toimintaan. Muut solmut voivat olla rikkinäisiä toteutukseltaan tai hyökkääjiä, jotka yrittävät löytää järjestelmästä ominaisuuksia, joilla anonymiteetin saa murrettua.
Reititys
Itse reititys toimii pääasiassa siten, että tiedon tarvitsija lähettää pyyntöviestin jollekin naapureistaan. Naapuri välittää viestin eteenpäin jollekin naapureistaan. Näin jatketaan, kunnes viesti löytää jonkin solmun, jolla haluttu tieto on. Tieto lähetetään takaisin samaa polkua pitkin, jota pyyntö tuli. Jokainen solmu matkan varrella pitää kirjaa siitä, mistä pyyntö hänelle tuli. Yksikään solmuista ei siis tiedä, oliko se solmu, joka tietoa häneltä pyysi, alkuperäinen pyytäjä vai ainoastaan toinen välittäjä. Vastaavasti ei voida tietää, oliko pyyntöön vastaava solmu alkuperäinen vastaaja vai ainoastaan toinen välittäjä. Välitettävillä pyynnöillä on elinaika (TTL), jonka perusteella vanhempia viestejä pudotetaan verkosta pois uudempien tieltä. Elinaika asetetaan uusiin pyyntöihin arpomalla.
Reititystä pyritään tehostamaan monin tavoin. Tiedon saatavuuden parantamiseksi ja hakujen nopeuttamiseksi solmuissa voi olla välimuisti, johon välitettävää tietoa tallennetaan. Tallennettava tieto priorisoidaan sen perusteella, kuinka haluttua tieto on. Naapurit, joille pyynnöt lähetetään, valitaan satunnaisesti mutta painotetusti siten, että hakuja suunnataan solmuille, joilta on viime aikoina tullut vastauksia pyyntöihin, ja solmuille, joiden tunniste on lähempänä pyydettävän tiedon tunnistetta. Välimuistin toiminta tehostuu, kun samaa tietoa pyydetään usein samalta suunnalta. Tiedon hakuaika voi vaihdella paljon. Parhaimmillaan haettava tieto löytyy pyytävän solmun välimuistista, jolloin pyyntöä ei tarvitse lainkaan lähettää verkkoon. Pahimmassa tapauksessa tietoa ei ole verkossa lainkaan.
Jokainen solmu siis käyttää muiden solmujen liikennettä oman liikenteensä naamiointiin. Jos solmu välittää paljon liikennettä siten, että solmulle alkaa olla viestien välittämisestä enemmän haittaa kuin hyötyä, solmu voi itsenäisesti pudottaa itsensä jostain välitysketjusta. Tämän tehdäkseen solmu jättää pyyntöä välittäessään oman osoitteensa merkitsemättä pyynnön vastaus osoiteeksi. Näin tapahtuessa ketjun seuraava solmu vastaa siis pyyntöön suoraan pudottautunutta solmua edeltävälle solmulle. Tästä seuraa, että pyyntöketjut lyhenevät, mikä saattaa johtaa jopa siihen, että pyytävä solmu pyytää tietoa suoraan kohdesolmulta. Tämä ei silti heikennä anonymiteettiä, sillä kumpikaan solmuista ei edelleenkään tiedä, onko toinen solmu alkuperäinen pyytäjä tai lähettäjä.
Vladimir Fjodorov (kirjailija)
Vladimir Ivanovitš Fjodorov (, 15. toukokuuta 1925 Belgorod – 29. toukokuuta 1998 Moskova ) oli venäläinen neuvostokirjailija.
Vladimir Fjodorov syntyi työläisperheeseen. Hän opiskeli Kišinjovin sähkömekaanisessa opistossa, työskenteli tehtaalla ja osallistui toiseen maailmansotaan. Sodan jälkeen Fjodorovista tuli toimittaja ja runoilija. Hän julkaisi ensimmäisen runokokoelmansa vuonna 1950 ja suoritti Gorkin kirjailijainstituutin korkeakoulukurssin vuonna 1962.
Fjodorov on julkaissut kymmeniä runo- ja proosakirjoja sekä kirjoittanut näytelmiä ja lauluja. Hänen teoksistaan tunnetuin on kaksiosainen Tšistyi Kolodez. Siihen sisältyvästä novelliromaanista Täysi laukku sydämiä (Sumka, polnaja serdets, 1962) on tehty samanniminen elokuva.
Arca (albumi)
Arca on venezuelaisen elektronisen musiikin artisti Arcan kolmas studioalbumi, jonka julkaisi XL Recordings 7. huhtikuuta 2017. Albumin alkuperäinen nimi Reverie muutettiin myöhemmin Arca:ksi, koska Arcan mielestä mikään muu nimi ei sopisi albumille. Albumi on ensimmäinen Arcan albumi, jossa hän laulaa itse espanjaksi Björkin ehdotuksen myötä. Arca tuotti koko albumin itse.
Kraaselin kaivanto
thumb|Sudenväylä nähtynä idästä Kuivasmereltä kohti Kellonlahtea. Vasemmalla [[Kellon Kraaseli, oikealla Rapakari.]] Kraaselin kaivanto (myös Sudenväylä, Sudenreikä, Suenväylä, Suenreikä ja Kraaselinkanava) on Haukiputaan kunnassa Perämerellä sijaitseva huviveneväylä, joka erottaa Kellon Kraaselin ja Rapakarin saaret. Koneellisesti kaivetun väylän nimellissyvyys on 1,8 metriä, ja se yhdistää Kuivasmeren Kellonlahteen. Väylä tunnetaan Sudenväylänä tai Sudenreikänä suunnittelijansa, silloisen Oulu-osakeyhtiön liikennepäällikön, Sulo V. Suden mukaan.
Väylä kaivettiin vuonna 1950 helpottamaan tukkilauttojen hinaamista Oulun pohjoispuolen jokisuilta Pateniemen sahalle, Toppilan tehtaalle ja Oulu oy:n tehtaalle. Ennen väylän rakentamista tukkilautat jouduttiin hinaamaan pidempää ja suojattomampaa reittiä, joka kulki Löyhän saaren länsipuolelta Hailuodon pohjoispuolelta Ouluun johtavalle väylälle.
Nykyisin väylää käyttävät lähinnä huviveneilijät. Väylän kautta matka Kuivasmeren kolmesta pienvenesatamasta Kellonlahdelle ja Kiviniemen venesatamaan sekä edelleen Oulun ja Kemin väliselle väylälle lyheni merkittävästi, kun Kellon Kraaselia ei tarvitse kiertää. Varsinaiselle laivaliikenteelle Kraaselin kaivanto on liian matala.
Kulttuuritehdas Vernissa
pienoiskuva|Sisäänkäynti Tikkurilantiellä. Kulttuuritehdas Vernissa (myös nimillä Vernissa ja Vernissatehdas) on Vantaan Jokiniemessä sijaitseva asemakaavalla suojeltu kulttuurirakennus. Punatiilisessä entisessä tehtaassa järjestetään esimerkiksi konsertteja, teatteriesityksiä ja työpajoja, ja sen yhteydessä toimii myös kahvila. Pääasiallisesti kulttuuritoiminta keskittyy nuoriin ja nuoriin aikuisiin. Viikoittain Vernissassa käy noin 250 nuorta eri harrastus- ja taidetoiminnoissa, ja vuosittain kävijöitä on yli 35 000. Tiloissa järjestetään vuosittain yli 200 kulttuuritapahtumaa.
Harrasteita ja tapahtumia ylläpidetään yhteistoiminnalla vantaalaisten nuoriso- ja kulttuuritoimijoiden kanssa. Vernissassa toimivat esimerkiksi Tikkurilan teatteri -harrastajateatteri ja Vantaan elävän musiikin yhdistys. Tiloja vuokrataan myös seminaareja varten. Kapasiteetti konsertteja varten on noin 250 henkilöä ja seminaareihin 100.
Historia
Rakennuksen kivijalka kuuluu samalla paikalla sijainneeseen hirsiseen myllyyn, joka oli rakennettu jo vuonna 1757 ja sittemmin palanut tulipalossa. Vernissatehdas valmistui Dickursby Oljeslageri -nimiseksi öljynpuristamoksi ja vernissakeittämöksi vuonna 1863 sen jälkeen, kun Håkansbölen kartanon omistanut everstiluutnantti Anders Lorenz Munsterhjelm oli ostanut verotiloja tulevalta asemanseudulta jo vuonna 1956 ja saanut luvan perustaa ”pellavan- ja hampunsiemenen käyttöön perustuvan öljynpuristamon” elokuussa 1862. Sijainti Tikkurilankosken äärellä oli logistisesti otollinen, koska läheisyyteen oli juuri avattu Tikkurilan rautatieasema. Sen lisäksi nykyinen Tikkurilantie eli tuolloinen Kuriiritie oli osa Turun ja Viipurin välistä Suurta Rantatietä eli Kuninkaantietä.
Tehtaassa puristettiin pellavaöljyä ja valmistettiin vernissaa, jolla ruostesuojakäsiteltiin teollisuuden koneita, työkaluja, siltoja ja ratakiskoja. Kysyntä vernissalle oli tarjontaa suurempaa, ja pellavansiemeniä jouduttiin hankkimaan jopa Argentiinasta asti.
Vuonna 1885 öljypuristamo ja vernissankeittämö siirtyi helsinkiläisen kauppaliikkeen Schildt & Hallbergin omistukseen. Tehtaan toimintaa laajennettiin ja tehostettiin, ja alkuperäinen öljynpuristamo korvattiin uudella tiilirakennuksella vuonna 1887.
Tulipalo
Tulipalo ja voimaan tullut palolaki johtivat siihen, että tehtaaseen sijoitettiin yövartijoita ja sen viereen rakennettiin pieni tehdaspalokunta vuonna 1935.
pienoiskuva|Paloaseman pieni kalustovaja tehtaan kupeessa on myös suojeltu asemakaavalla. Tikkurilan tehdaspalokunta toimi maalaiskunnan sopimuspalokuntana vuoteen 1960 asti.
Maalitehtaasta kulttuuritilaksi
Öljynpuristus jatkui 1960-luvulle asti, mutta jo vuonna 1919 tehdastoiminnan painopiste alkoi siirtyä maalinvalmistukseen. Maalinvalmistuksesta sai alkunsa maalikonserni Tikkurila Oyj, jonka toiminta siirtyi joen toiselle puolen Kuninkaalaan vuonna 1976. Vantaan kaupunki sai tehtaan omistukseensa vuonna 1981. Nuoret valtasivat rakennuksen vuonna 1985 ja vaativat sen muuttamista kulttuurikäyttöön. Tehdas kunnostettiin, ja kulttuuritoiminta alkoi vuonna 1990. Vuonna rakennuksesta tehtiin suojeltu. 1990-luvulla vernissatehdas tunnettiin rock-henkisenä ”Vantaan Tavastiana” ja yhtenä Vantaan tärkeimmistä konserttitiloista, mutta sittemmin toimintaa alettiin muuttaa rock-klubista monitoimitilaksi.
pienoiskuva|Tehdasjätteitä ja trasselia poltettiin piipuissa. Jokirannassa sijaitsi alun perin kaksi vernissatehtaan piippua, mutta vain yksi niistä on jäljellä.
Peruskorjaus
Vernissa peruskorjataan vuosina 2022–2023. Sitä ennen rakennusta on remontoitu viimeksi 1980-luvun lopulla. Tiloissa on havaittu paljon puurakenteita, jotka pitää purkaa ja uusia. Samalla kahvilan asiakaspaikkojen määrää lisätään huomattavasti. Viereinen vanha paloasema kunnostetaan pop up -tyyppiseksi tilaksi, joka sopii esimerkiksi näyttelyille.
Algerianarabia
Algerianarabia on Algeriassa puhuttava arabian puhekielimuoto. Sitä puhuu äidinkielenä noin 28 miljoonaa ihmistä, minkä lisäksi Algerian berberikielten kuten tumzabtin ja chenouan puhujat osaavat sitä toisena kielenä. Kielessä on paljon lainasanoja ranskasta, espanjasta ja turkista. Algerianarabia on Algeriassa pääkieli jokapäiväisessä puheessa, kun taas virallinen viestintä tapahtuu standardiarabiaksi.
P. J. Tucker
Pelaajaura
Tucker pelasi vuosina 2003–2006 yliopistokoripalloa Texasin yliopiston (Austin) joukkueessa. Vuonna 2006 hänet valittiin Big 12 -konferenssin vuoden pelaajaksi. Toronto Raptors varasi Tuckerin NBA:han 35. vuorolla vuoden 2006 varaustilaisuudessa. Hän pelasi Raptorsissa ja NBA:n kehityssarjassa kauden 2006–2007 ja siirtyi tämän jälkeen Eurooppaan jossa pelasi Israelissa, Kreikassa, Italiassa ja Saksassa vuoteen 2012 asti. Vuonna 2011 hän piipahti myös Puerto Ricossa. Saksalaisessa Brose Basketsissa Tucker voitti vuonna 2012 Saksan mestaruuden ja cup-mestaruuden, ja hänet valittiin Saksan pääsarjan finaalien arvokkaimmaksi pelaajaksi sekä sarjakauden tähdistöotteluun ja vuoden ulkomaalaispelaajaksi. Vuonna 2008 Tucker voitti israelilaisessa Hapoel Holonissa Israelin mestaruuden, ja hänet valittiin sekä koko kauden että loppuottelujen arvokkaimmaksi pelaajaksi.
Vuonna 2021 Tucker palasi NBA:han jossa pelasi Phoenix Sunsissa vuoteen 2017 asti. Lyhyen Raptors-visiitin jälkeen hän edusti Houston Rocketsia vuosina 2017–2021. Maaliskuussa 2021 Tucker siirtyi pelaajakaupan yhteydessä Milwaukee Bucksiin. Bucks eteni kesän 2021 NBA-finaaleihin Phoenix Sunsia vastaan ja voitti mestaruuden.
Elokuussa 2021 Tucker siirtyi Miami Heatiin.
Kanadan ratsupoliisi
pienoiskuva|Juhlaunivormuun sonnustautunut ratsupoliisi hevosen selässä. Kanadan kuninkaallinen ratsupoliisi (, RCMP;, GRC) on Kanadan kansallinen ja liittovaltion poliisi, joka huolehtii myös territorioiden ja useimpien provinssien sekä monien kuntien lain- ja järjestyksen­valvonnasta. Ranskan­kielinen nimi heijastaa sen taustaa santarmi­laitoksena.
Kanadan ratsupoliisit tunnetaan erityisesti punaisista asetakeistaan ja stetson-hatuistaan, mutta niitä käytetään nykyään yleensä vain juhlatilaisuuksissa ja paraateissa. Ratsupoliisi-nimityskin on vanhahtava, sillä hevosen selässä heitä ei enää juuri näe muuten kuin soittokunnan säestämissä Musical Ride -ratsastus­näytöksissä.
Punatakkinen ratsupoliisi lienee laajimmin tunnettuja Kanadan symboleita kansainvälisesti. Ratsupoliiseihin liitetään romantisoitu ajatus siitä, miten sivistys vietiin villeille rajaseuduille.
Tehtävät ja organisaatio
Kanadan ratsupoliisin toimenkuva on kansainvälisesti verrattaessa poikkeuksellisen laaja, sillä organisaatiolla on tehtäviä niin kansallisella, liittovaltiollisella, alueellisella kuin paikallisellakin tasolla. Liittovaltion tasolla ratsupoliisi valvoo Kanadan parlamentin säätämien lakien noudattamista. Lisäksi se huolehtii alueellisesta tai paikallisesta lain- ja järjestyksen­valvonnasta kahdeksassa provinssissa, kaikissa kolmessa territoriossa, yli 150 kunnassa, yli 600:ssa alkuperäisväestön yhteisössä sekä kolmella kansainvälisellä lentokentällä. Provinsseista Ontario ja Québec ylläpitävät omia poliisivoimiaan.
Provinssit ovat perustuslain mukaan itse velvollisia hoitamaan lakiin ja järjestysvaltaan liittyvät asiat, mutta useimmissa provinsseissa ratsupoliisi huolehtii lainvalvonnasta erillisen sopimuksen nojalla. Myös moni kunta on tehnyt vastaavanlaisen sopimuksen ratsupoliisin kanssa. Hoitaessaan kunnan tai provinssin lainvalvontaa ratsupoliisi toimii provinssin ohjauksen alaisena. Hallinnollisesti ratsupoliisi jakautuu Ottawassa sijaitsevan päämajan lisäksi 15 osastoon (kymmenen provinssin ja kolmen territorion osastot, pääkaupunkiseudun kansallinen osasto sekä koulutusosasto).
Kanadan kuninkaallisen ratsupoliisin miehistövahvuus oli lokakuussa 2013 yli 28 600 henkilöä.
Koulutus
Ratsupoliiseja koulutetaan Saskatchewanin pääkaupungissa Reginassa, ratsupoliisin entisessä päämajassa. Kuusi kuukautta kestävään peruskoulutukseen hakee vuosittain noin 10 000 hakijaa, joista kelpuutetaan suunnilleen yksi kymmenestä. Joinakin vuosina hakijoita on otettu huomattavasti vähemmän. Naisia hyväksytyistä on keskimäärin 20 prosenttia. Ratsupoliisikoulun pääsyvaatimukset ovat vähintään 19 vuoden ikä, ajokortti, hyvin suoritettu high school, moitteeton maine ja Kanadan kansalaisuus. Lisäksi armeijan käynyt hakija saa lisäpisteitä.
Kanadan ratsupoliisi välttää perinteen mukaan kovia otteita ja pyrkii ensisijaisesti sovittelemaan ja neuvottelemaan. Tämän vuoksi pääsykokeissa ja koulutuksessa otetaan huomioon kommunikointitaidot.
Historia
thumb|180px|[[Peitsi|Peitsellä ja karbiinilla varustautunut ratsupoliisi (piirros vuodelta 1875).]]
Alun perin puolisotilaalliset ratsupoliisijoukot jaettiin 50 miehen joukkueisiin. Organisoinnissa otettiin mallia Irlannin kuninkaallisista poliisijoukoista (Royal Irish Constabulary) ja Yhdysvaltain armeijan ratsuväkiyksiköistä. Punaiset asetakit periytyivät Britannian armeijalta ja auttoivat rakentamaan suhteita alkuperäisväestöön, jonka keskuudessa brittisotilailla oli parempi maine kuin yhdysvaltalaisilla sinitakeilla.
Kesällä 1874 marssi 275 ratsupoliisia länteen mukanaan 310 hevosta, 142 vetohärkää, 93-päinen karjalauma, 114 kaksipyöräistä kuormakärryä, 73 vankkuria, kaksi 9-naulaista kenttätykkiä, kaksi mörssäriä sekä niittokoneita, siirrettäviä ahjoja ja kenttäkeittimiä. Seuraavan vuoden loppuun mennessä ratsupoliisi oli perustanut useita tukikohtia nykyisten Albertan ja Saskatchewanin alueelle, ja vuoteen 1885 mennessä joukkojen vahvuus oli kasvanut tuhanteen mieheen. Vuonna 1896 hallitus tosin päätti lakkauttaa toiminnan vähitellen, mutta Klondiken kultaryntäys muutti tilanteen.
Kuningas Edvard VII myönsi vuonna 1904 luoteisosien ratsupoliisille oikeuden käyttää määritettä royal, kuninkaallinen. Luoteisterritorioista vuonna 1905 lohkaistut Albertan ja Saskatchewanin provinssit solmivat aluksi ratsupoliisin kanssa lainvalvontasopimukset, mutta päättivät vuonna 1916 ruveta huolehtimaan lainvalvonnastaan itse.
Nykyinen Kanadan kuninkaallinen ratsupoliisi syntyi vuonna 1920, kun luoteisosien ratsupoliisi yhdistettiin itäisen Kanadan dominiopoliisiin (Dominion Police), jonka vastuulla oli ollut lähinnä liittovaltion rakennusten valvonta Ottawassa. Samalla ratsupoliisin päämaja siirrettiin Ottawaan. Vuonna 1928 Saskatchewan solmi uuden lainvalvontasopimuksen ratsupoliisin kanssa, ja kun vuosina 1932–1938 vastaavanlaiset sopimukset tehtiin Albertan, Manitoban, New Brunswickin, Nova Scotian ja Prinssi Edwardin saaren kanssa, ratsupoliisin miesvahvuus lähes kaksinkertaistui 2 350:een. Vuonna 1950 lainvalvontasopimus solmittiin vielä Newfoundlandin kanssa, minkä lisäksi ratsupoliisiin yhdistettiin Brittiläisen Kolumbian poliisivoimat.
Malcolm Fraser
Fraserin edeltäjän Gough Whitlamin hallitus oli monissa kriiseissä, joissa se antoi mielikuvan taitamattomasta taloudenpidosta. Fraserin johtama oppositio sai enemmistön senaatissa, mutta Whitlamin työväenpuolueella oli enemmistö edustajainhuoneessa. Häntä painostettiin hajottamaan parlamentti, mutta hän ehdotti sen sijaan senaatin puolivaalien järjestämistä. Kenraalikuvernööri John Kerr hajotti hallituksen, ja kutsui Fraserin perustamaan väliaikaishallituksen vaaleihin asti. Fraserin Australian liberaalipuolue voitti vaalit selvästi.
Toukokuussa 2010 tuli julkisuuteen tieto, että Malcolm Fraser oli eronnut joulukuussa 2009 puolueensa jäsenyydestä vastalauseena liberaalipuolueen nykylinjalle, jota Fraser piti liian konservatiivisena.
Toivala
Toivala on kylä Siilinjärvellä, lähellä Kuopion rajaa. Valtatie 5:n ja rautatien varrella sijaitsevassa Toivalassa toimii neljä koulua: Toivalan koulu, Suininlahden koulu, Ingmanin käsi- ja taideteollisuusoppilaitos sekä Savon ammatti- ja aikuisopiston Metsä- ja luonto-opetuksen koulutusyksikkö, jota vanhastaan nimitetään Metsäkouluksi. Ala- ja yläkoulujen oppilasmäärät ovat kasvussa uusia asuinalueita asuttavien lapsiperheiden ansiosta. Alakoulussa (Toivalan koulu) on noin 200 oppilasta ja yläkoulussa (Suininlahden koulu) noin 340 oppilasta.
Kylästä on noin 14 kilometriä matkaa Kuopioon ja noin 9 kilometriä Siilinjärven kirkonkylään, joten se kuuluu molempien työssäkäyntialueisiin. Toivalassa on muun muassa metalli- ja lääkealan teollisuutta. Toivalan läheisyydessä osana Toivala-Vuorelan taajamaa sijaitsevat Vuorelan ja Haaparinteen asuinalueet ja Kuopion lentoasema.
Toivalan Urheilijat on perinteikäs toivalalainen urheiluseura. Nykyään ToU:lla on jalkapallossa suuri määrä junioripelaajia ja olosuhteet jalkapallon pelaamiseen ovat Toivalassa hyvät kesällä 2011 rakennetun valaistun tekonurmikentän ansiosta. Toivalassa sijaitsee myös Tuplajäät, jossa esimerkiksi KalPan juniorijoukkueet harjoittelevat säännöllisesti.
Toivalasta ovat kotoisin muun muassa Suburban Tribessä laulanut Jouni Markkanen ja taidemaalari Mikko Hallikainen.
Toivalassa sijaitsee valaistu tsasouna, joka on yksi Kuopion ortodoksisen seurakunnan pyhäköistä. Toivalassa sijaitsi myös pitkään Suomen sodassa 1808–1809 käydyn Toivalan taistelun muistomerkki, joka kuitenkin siirrettiin paikallistien tieltä moottoritien toiselle puolelle Vuorelaan Kunnonpaikan eteen. Toivalassa on myös rautatieasema, jolla matkustajajunat eivät kuitenkaan ole pysähtyneet vuosiin.
Nebojša Radmanović
Nebojša Radmanović (, s. 1. lokakuuta 1949 Gračanica, Bosnia ja Hertsegovinan KT, Jugoslavian FKT, nykyinen (Federaatio), Bosnia ja Hertsegovina) on bosniahertsegovinalainen serbipoliitikko. Hänet valittiin 1. lokakuuta 2006 nelivuotiskaudelle Bosnian presidenttineuvostoon. Kolmikko vannoi virkavalansa 6. marraskuuta 2006 Sarajevossa. Hänet valittiin uudelle kaudelle 2010. Radmanović edustaa serbien nationalistista Riippumattomien sosiaalidemokraattien liittoa (Савез независних социјалдемократа). Radmanović on opiskellut Belgradin yliopiston filosofian laitoksella ja on entinen Serbitasavallan parlamentin jäsen.
Romeo (nimi)
Romeo on italialainen miehen etunimi, joka merkitsee Roomassa käynyttä pyhiinvaeltajaa. Nimi on tullut tunnetuksi William Shakespearen näytelmästä Romeo ja Julia.
Nimi Suomessa
Digi- ja väestötietoviraston mukaan Suomessa on elokuuhun 2022 mennessä tilastoitu noin 890–900 Romeo-nimistä miestä. Heistä suurin osa on syntynyt 2010-luvulla. Ennen vuosituhannen vaihdetta Romeo on ollut suomalaisilla erittäin harvinainen etunimi.
Romeo-nimi ei ole mukana almanakassa, mutta se esiintyy Helsingin yliopiston almanakkatoimiston julkaisemissa koirien, kissojen ja hevosten nimipäiväkalentereissa. Koirilla Romeon nimipäivä on 8. toukokuuta, kissoilla ja hevosilla 27. elokuuta.
Hirvas
Hirvas voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:
Cygnaeuksen koulu (Jyväskylä)
thumb|Cygnaeuksen koulun vanha osa. thumb|Cygnaeuksen koulu tammikuussa 2006. thumb|Cygnaeuksen koulukeskus syksyllä 2010. Oikealla näkyy koulun pihalle sijoitettuja parakkeja. thumb|Cygnaeuksen koulukeskus syksyllä 2011Cygnaeuksen koulu oli Jyväskylän Mäki-Matissa sijaitseva alakoulu (ennen peruskoulu-uudistusta kansakoulu). Koulu on perustettu vuonna 1925. Vuosina 1939-1945 siinä toimi osa 30. Sotasairaalasta. Koulun vanhassa juhlasalissa perustettiin talvisodan jälkeen 18. elokuuta 1940 Sotainvalidien Veljesliitto sotamarsalkka Mannerheimin läsnä ollessa.
Vuonna 1961 koulun länsipuolelle valmistui lisärakennus. Siinä on toiminut eri kouluja, kuten Syrjälän yläaste, Keskikadun koulu, Mäki-Matin koulu ja Jyväskylän Rudolf Steiner -koulu. Lisärakennus peruskorjattiin 2008. Samassa lisärakennuksessa on pohjoispuolella B-siipi, joka peruskorjattiin vuonna 2009. B-siivestä säästettiin vain betonirunko ja vesikatto.
Cygnaeuksen koulu lakkautettiin kesällä 2007. Nykyisin nimi Cygnaeuksen koulu tarkoittaa koulurakennusta, jota käyttivät väistötilana vuosina 2009–2011 Vaajakosken koulu ja sen jälkeen Huhtasuon ja Huhtaharjun koulut. Koulun katuosoite on Voionmaankatu 18, 40700 Jyväskylä.
Vuonna 2015 Jyväskylän kristillinen koulu muutti koulukeskukseen ja on ollut tontilla nykyaikaan asti. 25.4.2022 Keskisuomalainen raportoi, että Cygnaeuksen koulu remontoitaisiin uudelleen ja, että Jyväskylän kristillinen koulu voisi pysyä tiloissa.
Aiheesta muualla
62.24°N, 25.73°W
Vinyyli
thumb|100px|right|Vinyyliryhmä
Vinyyli on eteenin substituenttinimi tai se voi olla myös orgaaninen yhdiste, joka sisältää vinyyliryhmän. Vinyylistä käytetään myös nimitystä etenyyli. Vinyyliryhmän kemiallinen rakenne on -CH=CH2. Esimerkiksi vinyylikloridi on toiselta nimeltä kloori-eteeni ja sen rakenne on Cl-CH=CH2. Vinyyliasetaatin rakenne on CH3-COO-CH=CH2.
Eteeni ja sen johdokset (vinyyliyhdisteet) polymeroituvat katalyytin avulla alkeenipolymeereiksi. Polymeroitaessa vinyylimonomeeria R-CH=CH2, polymeerin toistuva yksikkö on: / R H \ | | |  | | -C-C- | | | |  |  \ H H / n Polymeroinnissa vinyyliryhmän kaksoissidos häviää kun hiili (C) muodostaa sidoksen seuraavan vinyylimonomeerin hiiliatomin kanssa.
Erittäin yleisesti käytetty vinyylipolymeeri on polyvinyylikloridi eli PVC, joka valmistetaan polymeroimalla vinyylikloridia. PVC:tä kutsutaan usein vinyyliksi, vaikka siinä ei ole vinyyliryhmiä.
Vinyylipolymeerien ehkä tunnetuin käyttö on EP- ja LP-äänilevyissä. Puhekielen ilmaisu "vinyyli" tarkoittaa vinyylilevyä ja "savikiekko" tarkoittaa 1900-luvun alkupuolen gramofonilevyä.
Friedrich Ludwig Jahn
Johann Friedrich Ludwig Christoph Jahn (11. elokuuta 1778 – 15. lokakuuta 1852) oli saksalainen voimistelunopettaja ja nationalisti, jonka kirjoitukset loivat perustan saksalaiselle kansallismieliselle voimisteluliikkeelle (Turnen-liikkeelle). Hänen toimintaansa voidaan pitää jopa poliittisena näkökulmasta riippuen. Hän vaikutti myös Saksan sotaretkeen 1813, jonka aikana saksalaisten valtioiden liitto tehokkaasti lopetti Napoleonin ensimmäisen keisarikunnan miehityksen.
Isadora Duncan
Isadora Duncan (alk. Dora Angela Duncanon, 26. toukokuuta 1877 – 14. syyskuuta 1927) oli yhdysvaltalaissyntyinen itseoppinut tanssija, joka saavutti urallaan suuremman suosion Euroopassa kuin kotimaassaan. Hän oli plastisen tanssin tienraivaaja ja 1900-luvun uuden tanssin palvotuimpia nimiä, joka elämässään ja taiteessaan jäi kuitenkin yksinäiseksi ja irralliseksi ilmiöksi. Hänen elämäntyöllään on tästä huolimatta ollut merkittävä vaikutus ja yhteys modernin tanssin myöhempään kehitykseen. Duncan loi uuden tavan ajatella tanssia ilmaisukeinona. ”Ihmisen, kaikkien ihmisten, koko maailman täytyy tanssia, näin on aina ollut ja tulee olemaan. Turhaan sitä yritetään estää; ei tahdota ymmärtää luonnon itsensä luomaa luonnollista tarvetta. Siinä kaikki!”, hän itse kuvasi ihmisen suhdetta tanssiin. Hän kuoli auto-onnettomuudessa Nizzassa 50 vuoden iässä.
Duncanin varhaiset elämänvaiheet
Duncan syntyi San Franciscossa köyhään irlantilaisperheeseen. Jo lapsena hän antoi tanssitunteja ja esitti sisarustensa kanssa teatterikappaleita. Kun häneltä myöhemmin kysyttiin, milloin hän alkoi tanssia, hän vastasi: ”luultavasti jo äitini kohdussa”. Vanhempana hän alkoi saada pieniä osia erilaisten teatteriryhmien esityksissä, ja ensiesiintymisensä tanssijana hän teki Augustin Dalyn Kesäyön unelmassa vuonna 1896. Vaikka Duncan ei koskaan saanut muodollista tanssijankoulutusta, hän otti tanssitunteja Englannissa Empire Thetaerin tanssijalta Ketti Lannerilta ja myös Marie Bonfatilta New Yorkissa.
Duncan esiintyi kotimaassaan erilaisissa yhteyksissä, mutta menestys jäi heikoksi. Vuonna 1898 hän ja Ethelbert Nevin antoivat yhteisen konsertin Carnegie Hall Music Roomissa, mutta 40 naista poistui katsomosta, koska he ”eivät voineet katsella Isadoran alastomuutta” - Duncan esiintyi käsivarret ja sääret paljaina. Duncanin perhe uskoi kuitenkin vakaasti Isadoran mahdollisuuksiin ja he kiersivät esiintymässä käytännöllisesti katsoen ilman rahaa. Lopulta Duncan lähti Pariisiin ja antoi siellä useita pienimuotoisia esityksiä saavuttaen edes jonkinlaista menestystä. Vuonna 1901 hän sai kiinnityksen Loie Fullerin ryhmään ja 1902 Alexander Gross järjesti hänelle esiintymisen Budapestin Urania-teatterissa. Menestys oli suuri, vaikka Duncan itsekin oli epäillyt mahdollisuuksiaan. Lopultakin hänen uransa oli päässyt alkuun.
Taide ja tanssi Duncanin aikaan
thumb|Isadora Duncan keijukaisena Kesäyön unelmassa vuonna 1896. Taidetanssi länsimaissa Duncanin aloitellessa uraansa oli melkeinpä yksinomaan balettia. 1800-luvun alkupuolella oli syntynyt romanttinen balettityyli, jolloin naisten merkitys tanssissa kasvoi ja keksittiin myös varvastossut ja varpailla tanssiminen. Sukupuolten välinen tasa-arvo tanssissa rikkoutui ja miehille jäi vain ballerinoja avustava rooli. 1800-luvun puolivälissä baletti alkoi taantua ja päätyi Länsi-Euroopassa lopulta revyy-teattereiden ajanvietteeksi. Amerikassa balettia nähtiin lähinnä vierailevien ballerinojen esiintymisissä, mitään omaa tanssitaidekulttuuria ei oikein ollut vielä kehittynyt. Tanssi oli balettia ja sitä osasivat italialaiset, ranskalaiset, venäläiset, mutteivät amerikkalaiset. Venäjästä tuli baletin uudistumisen ja kehityksen keskuspaikka. Siellä muiden muassa Marius Petipa yhdisti ranskalaisen eleganssin ja tyylin italialaiseen virtuoosiseen tekniikkaan. Baletti ei kuitenkaan enää ollut suuren yleisön laji, eikä muuta tanssia revyiden ulkopuolella juuri ollut.
Muissa taiteissa eli voimakas pyrkimys etsiä uusia ilmaisukeinoja. Impressionistit olivat jo vapauttaneet kuvataiteen totutuista kaavoista. Duncanin aikalaisia olivat musiikissa Debussy, Ravel ja Stravinski, kuvataiteessa Matisse, Picasso, Rodin ja de Chirico sekä kirjallisuudessa runoilija Apollinaire. Duncanin tanssinuudistuksen voisi katsoa vastaavan lähinnä muun taiteen impressionismia, vaikka esim. maalaustaiteessa oltiin jo etsimässä modernimpia keinoja (ekspressionismi, kubismi, surrealismi). Uusien virtausten hyväksyminen tanssin alalla oli ollut kovin hidasta.
Duncanin tanssinäkemys
Duncanin tanssi perustui ennemmin tunteeseen kuin järkeen. Hän ”tunsi musiikin sielullaan” ja pyrki löytämään kaikkien liikkeiden alkulähteen, keskusvoiman, jonka avulla parhaiten voisi heijastaa hengen liikettä. Hän kuvasi tanssiaan Konstantin Stanislavskille näin: ”Ennen näyttämölle menoa minun on asetettava itseeni moottori. Se alkaa toimia ja silloin jalat ja kädet ja ruumis rupeavat vastoin tahtoanikin liikkumaan.” Vaikka hän rakasti tanssimista, hän ei voinut sietää balettia, jonka ”jokainen liike sai kauneudentajun šokkiin ja joka antoi mekaanisen ja karkean vaikutelman”. ”Kaiken taiteen tehtävä on ilmaista ihmisen korkeimpia ajatuksia. Mitä ajatuksia baletti ilmaisee?”, hän kysyi. Ajan baletin aiheet liikkuivatkin satujen maailmassa. Duncanin mielestä balettikoulut, jotka taistelivat painovoimaa ja luonnollista yksilöllisyyden halua vastaan ja olivat ristiriidassa luonnon muodon ja liikkeen kanssa, tuottivat vain steriilejä liikkeitä, jotka eivät johda uusiin vaan kuolevat, kun ne on tehty. Hänen mielipiteensä baletista antavat kuvaa tanssista, jota hän itse tavoitteli.
Duncan hylkäsi niin korsetin, tyllihameen kuin tossutkin. Hän halusi tanssia kuin antiikin kreikkalaiset luonnollisen harmonisesti ja vapaana tiukoista balettisäännöistä. Puvukseen hän halusi vapaasti liikkeen mukana elävän tunikamekon, paljaat käsivarret ja jalat. ”Paljasjalkatanssista” tulikin vuosikymmeniksi modernin tanssin haukkumanimi. Duncan oli myös ensimmäinen tanssija, joka käytti musiikkina säveltaiteen mestareiden (kuten Beethovenin, Brahmsin ja Chopinin) teoksia, joita ei ollut sävelletty alun perin tanssia varten. Häntä syytettiinkin musiikin halventamisesta. Duncan myös hylkäsi lavasteet ja tanssi avoimella, vain sametilla verhoillulla, näyttämöllä. Nämä kaikki uudistukset olivat kuitenkin vain uuden liikkumisen tavan vaatimia muutoksia. Teatterin vanhat keinot eivät enää kelvanneet. Duncanin tanssi vaikutti improvisaatiolta, mutta ei sitä kuitenkaan täysin ollut. Improvisaatio oli hänen koreografinen tekniikkansa liikkeen tuottamiseksi.
Tanssinopetuksen tuli Duncanin mielestä herättää ihmisen oma tahto kykeneväksi näkemään kauneutta, jota hän vasta silloin pystyisi itse tanssissaan ilmaisemaan. Harmonian saavuttamiseen tähtäävien tanssiharjoitusten piti kuitenkin sopia yhteen oppilaan oman tahdon kanssa niin, että ne tulivat tehdyiksi mielellään ja innolla. Yksinkertaisten venyvyyttä ja voimaa kehittävien voimisteluharjoitusten kautta piti edetä tanssin ”perusnuottien” harjoitteluun. Ensimmäisiin tanssin askeliin kuului rytmikästä kävelyä ja hidasta marssia, sama nopeammin ja vaikeammassa rytmissä, juoksuja ja hyppyjä. Näin oppilaat saivat haltuunsa liikkeiden skaalan. Tanssiopintojen tuli olla kokonaisvaltaisia ja opettaa oppilaat lopulta ilmaisemaan itseään tanssilla yhtä luontevasti kuin puheella. Niihin piti sisältyä jatkuva oppiminen elämästä ja luonnosta, jolloin he pystyisivät ruumiinsa kaikilla osilla ”yhtymään luonnon säveleen ja laulamaan yhdessä sen kanssa”.
Duncanin taiteellisen toiminnan muodot
Pääosa Duncanin taiteellisesta toiminnasta koostui yksittäisistä esiintymisistä joko yksin tai yhdessä oppilaittensa kanssa. Hän kiersi lähinnä Ranskasta käsin Euroopassa, Venäjällä ja Amerikassa. Hän vieraili myös Suomessa ja Eino Leino kirjoitti esityksestä kritiikin ja kuvauksen. Kaikissa kiertämissään maissa hän yritti saada kannatusta ajatukselleen perustaa tanssikoulu. Hän halusi sen olevan ilmainen, joten valtionapu tai rikas rahoittaja oli tarpeen. Itse hän ei pystynyt kuluja esiintymispalkkioillaan kattamaan, sen hän oli todennut kokeillessaan koulun pitoa Saksassa. Koulun oppilaista muodostettiin Duncanin kanssa ja erikseenkin esiintynyt Isadorables tanssiryhmä. Duncan kuitenkin vastusti kaupallisuutta taiteessa eikä hyväksynyt esiintymisiä rahan hankkimiseksi. Vuonna 1921 neljännellä käynnillään Venäjällä hän onnistui pyrkimyksessään saada rahoitusta koululle. Vaikka aluksi olikin innostunut vallankumouksen mahdollisuuksista, Duncan kuitenkin pettyi sen tuloksiin ja maassa vallitseviin elinoloihin ja palasi takaisin länteen. Koulua jäi johtamaan Saksan koulussa menestynyt oppilas Irma Duncan (oppilaat olivat ottaneet itselleen Duncanin sukunimen). Se ei kuitenkaan jatkanut toimintaansa Isadoran kuoleman jälkeen - kuten eivät Ranskaan ja Yhdysvaltoihin perustetut koulutkaan.