cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Larry Adler
Adler kuoli 87-vuotiaana Lontoossa.
René Magritte
Nuoruus
René Magritte syntyi Belgian Lessinesissä vuonna 1898 vaatturi Léopold Magritten ja hänen modistivaimonsa Adelinen vanhimpana poikana. Magritte sai 10-vuotiaasta lähtien yksityisopetusta maalauksessa. Pari vuotta myöhemmin 1912 hänen äitinsä teki itsemurhan hukuttautumalla Sambre-jokeen. René oli läsnä, kun hänen äitinsä ruumis löydettiin ja vedettiin pois joesta. Kuva kelluvasta äidistä, jonka vaatetus oli sekaisin ja peitti hänen kasvonsa, tuli myöhemmin esille hänen tuotannossaan, vuosien 1927–1928 Les Amants -maalaussarjassa. Sarjan kuuluisin teos on nimeltään ”Les Amants”.
vasen|pysty|pienois|Magritte kesäkuussa 1922. Vuodesta 1918 lähtien Magritte opiskeli Brysselin Académie Royale des Beaux-Arts -taideakatemiassa kahden vuoden ajan. Vuonna 1922 hän avioitui Georgette Bergerin kanssa. He olivat tavanneet toisensa vuonna 1913.
Magritte työskenteli tapettitehtaassa ja toimi mainosten ja julisteiden suunnittelijana vuoteen 1926 saakka, kunnes hänen sopimuksensa brysseliläisen Galerie le Centauren kanssa mahdollisti toimimisen kokopäiväisenä taiteilijana.
Tuotanto
Nähtyään vuonna 1925 Giorgio de Chiricon teoksen Le Chant d’Amour Magritte nosti teoksen sisällön yhä tärkeämmäksi elementiksi ja hänestä tuli surrealisti. Vuonna 1926 Magritte toteutti ensimmäisen surrealistisen maalauksensa Le jockey perdu ja asetti ensimmäisen kerran töitään näytteille Brysselissä vuonna 1927. Näyttelyn kritiikki oli murskaava ja masentuneena tappiostaan Magritte matkusti Pariisiin, jossa hän tapasi André Bretonin ja ystävystyi tämän kanssa. Magritte sitoutui entistä selkeämmin surrealismin kannattajaksi.
Kun Galerie la Centaure sulki ovensa ja sopimus päättyi, Magritte palasi Belgiaan ja työskenteli mainosalalla. Sitten hän veljensä kanssa perusti yrityksen, joka salli hänen elää kohtuullista elämää.
Toisen maailmansodan saksalaismiehityksen aikana Magritte pysyi Brysselissä. Tämä aiheutti katkon hänen suhteessaan Bretoniin. Tällöin hän myös luopui aiempien töidensä pessimismistä ja väkivaltaisuudesta, joskin hän palasi näihin teemoihin myöhemmässä tuotannossaan.
Magritte-museo
Brysselin Königsplatzilla avattiin kesäkuussa 2009 Magritte-museo. Viiden kerroksen läpi kulkee reitti läpi taidemaalarin elämäkerran, jonka varrella on lähes 150 teosta. Näistä öljymaalauksia on 75, guassimaalauksia 58 ja veistoksia viisi.
Suomessa
Myös näyttelyyn liittyvässä elokuvasarjassa Twisted Vision esitellään Magritte-näyttelystä alkuinnoituksen saanut elokuvasarja Twisted Visions.
FS Duguay-Trouin (D611)
Duguay-Trouin (runkonumero D611) oli Ranskan laivaston 1975 palvelukseen otettu Tourville-luokan hävittäjä, joka poistettiin palveluksesta heinäkuussa 1999.
Palvelus
Alus poistettiin palveluksesta 13. heinäkuuta 1999.
Ariston Keoslainen
Ariston Keoslainen (, myös tunnettu nimellä Ariston Julislainen; 200-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen peripateettiseen koulukuntaan kuulunut filosofi. Hän toimi koulun johtajana noin vuodesta 230 eaa. lähtien ja toimi siis todennäköisesti Lykon Troaslaisen seuraajana. Häntä ei tule sekoittaa lähes saman nimiseen stoalaiseen filosofiin, Ariston Khioslaiseen.
Aristonin teoksiin sisältyy dialogeja sekä Herakleitoksen, Sokrateen ja Epikuroksen elämäkerrat. Sen lisäksi hän on tallettanut peripateettisen koulukunnan johtajien testamentit. Eräistä teoksista ei tiedetä, onko ne kirjoittanut Ariston Keoslainen vai hänen stoalainen kaimansa. Teoksista on säilynyt katkelmia.
Last Look at Eden (kappale)
”Last Look at Eden” on Europen kahdeksannen albumin Last Look at Edenin (2009) nimikkokappale. Sen sävelsivät ja sanoittivat Joey Tempest ja Andreas Carlsson. Kappale julkaistiin singlenä, ja siitä kuvattiin musiikkivideo.
Nagoya
Nagoya on Japanin Aichin prefektuurin pääkaupunki ja maan kolmanneksi suurin kaupunki (neljänneksi suurin Tokion metropoli mukaan luettuna). Se sijaitsee Honshūn saaren etelärannikolla Tyynenmeren Isenlahden pohjukassa. Nagoya on Chūbun alueen merkittävin kaupunki, Chūkyōn metropolialueen keskus ja yksi maan vilkkaimmista satamista. Kaupungissa on 2 303 070 asukasta (vuonna 2017) ja sen pinta-ala on 326,45 neliökilometriä. Nagoya on nimitetty yhdeksi Japanin virallisista suurkaupungeista.
Maantiede
Nagoya sijaitsee Honshūn keskiosissa Isenlahden rannalla. Kaupungin pinta-ala on 326,43 neliökilometriä. Se sijaitsee hedelmällisellä Nōbin tasangolla, ja kaupungin alue on pääosin matalaa tasankoa. Nagoyan korkein kohta on 198,30 metriä merenpinnan yläpuolella ja matalin kohta 1,73 metriä merenpinnan alapuolella.
Nagoyan lämpimin kuukausi on elokuu, jolloin voi olla yli 35 celsius-astetta lämmintä. Kylmin kuukausi on tammikuu, jolloin lämpötila on usein pakkasen puolella. Ympäri vuoden saadaan sateita, mutta eniten heinä- ja syyskuussa. Tammi- ja helmikuussa sade tulee usein lumena. Nagoya on myös taifuunireitillä, ja viimeisin kaupunkiin iskenyt vakava hirmumyrsky oli vuoden 1959 Taifuuni Vera.
Historia
thumb|150px|left|[[Nagoyan linna.]] Nagoya yhdistetään kolmeen keskiajalla Japania yhdistäneeseen henkilöön, Oda Nobunagaan, Toyotomi Hideyoshiin ja kaupungin eteläpuolella syntyneeseen Tokugawa Ieyasuun, josta tuli 1603 Japanin yhdystäneen Tokugawa-shōgunaatin ensimmäinen johtaja. Ieyasu aloitti 1610 Nagoyan linnan uudelleenrakentamisen. Sen jälkeen hän määräsi Kiyosun asukkaiden muuttamisen linnan ympäristöön, joka alettiin tuntea linnakaupunkina. Linna oli Tokugawan suvun käytössä 16 sukupolven ajan.
Noin neljännes Nagoyasta tuhoutui toisen maailmansodan aikana ja noin puolet asukkaita jouduttiin evakuoimaan. Myös Nagoyan linna vaurioitui pahoin, ja se korjattiin 1950-luvulla. Vain 45 päivää sodan jälkeen kunnanhallitus aloitti laajamittaisen jälleenkorjausoperaation.
Nagoyasta tehtiin 1956 yksi Japanin virallisista suurkaupungeista. Nagoyan metro avattiin 1957, ja Tokion olympialaisia varten valmistui 1964 kaksi merkittävää liikenneväylää. Taifuuni Vera iski 1959 kaupunkiin ja tappoi 1 851 kaupunkilaista. Noin 530 000 jäi kodittomaksi. Tämän jälkeen alkoi laaja apuprojekti, ja kaupunki sai tukea muun muassa ystävyyskaupungiltaan Los Angelesilta ja monilta Japanin kaupungeilta. Lisäksi Nagoyassa parannettiin onnettomuuden jälkeen sataman aallonmurtajia ja korotettiin jokien rantoja.
Aluejako
Nagoya jakautuu 16 suuralueeseen. Niistä asukasluvultaan suurin on Midori-ku, pinta-alaltaan vuorostaan Minato-ku. Suuri osa kaupungin keskustasta sijaitsee Naka-kun ja Nakamura-kun alueilla.
<div style="position:relative;float:right;font-size:13px;width:400px;height:443px;overflow:hidden;margin-left:15px"> Moriyama-ku Kita-ku Nishi-ku Nakamura-ku Nakagawa-ku Minato-ku Atsuta-ku Naka-ku Higashi-ku Chikusa-ku Meitō-ku Shōwa-ku Mizuho-ku Minami-ku Tenpaku-ku Midori-ku
Talous
Nagoyan metropolialue on yksi Japanin merkittävimpiä autoteollisuuden keskittymiä. Vaikka osa tehtaista onkin Nagoyassa, pääosa toimipisteistä on kuitenkin muissa kaupungeissa, erityisesti Toyotassa, jossa on Toyotan päämaja. Nagoyassa on myös laivanrakennus-, elektroniikka-, ilmailu-, metalli-, kulutustavara-, kemikaali- ja elintarviketeollisuutta. Japanilainen makeisyritys Marukawa ja keramiikkayritys Noritake pitävät päämajaansa Nagoyassa. Nagoyan satama on rahtimäärältään Japanin suurin satama; se on yksi maailmanluokan suursatamista.
Liikenne
Nagoyan lentoasemana toimii Chūbu Centrairin kansainvälinen lentoasema (NGO) Tokonamen kaupungissa ja Nagoyan lentoasema (Komakin lentoasema, NKM), joka sijaitsee osittain Komakin ja osittain Kasugain kaupungeissa. 17. helmikuuta 2005 kaikki kaupalliset lennot (lukuun ottamatta J-Airin lentoja) siirtyivät toimimaan Centrairin kentälle ja Nagoyan lentoasemaa käytetään nykyään yleisilmailulentokoneiden lentoasemana.
Nagoyan rautatieasema, joka on maailman suurin asema lattiapinta-alan mukaan, sijaitsee Tōkaidō Shinkansenin, Tōkaidō-päälinjan ja Chūō-päälinjan varrella lukuisien muiden ratojen lisäksi. Nagoya-rautatiet ja Kinki Nippon -rautatiet hoitavat kaupungin lähiliikennettä Tōkain ja Kansain alueella. Kaupungissa toimii myös Nagoyan metro.
Väestö
Nagoyan väkiluku oli 2010 väestönlaskennassa 2 263 894. Väestötiheys oli 6 935,3 asukasta per km². Ensimmäisessä väestönlaskennassa vuonna 1889 kaupungin väkiluku oli 157 496 ihmistä. Kaupunki saavutti miljoonan ihmisen väkiluvun vuonna 1934. Kaupungissa on 945 328 kotitaloutta, joka on huomattavasti enemmän kuin toisen maailmansodan lopun 153 370 taloutta.
Nagoyan korkeakouluja ovat Nagoyan yliopisto, Nagoyan teknillinen instituutti ja Nagoyan kaupunginyliopisto.
Kulttuuri
250px|right|thumb|Nagoyan rautatieasema on korkein lajissaan Nagoyan kuuluisimpiin nähtävyyksiin kuuluvat Nagoyan linna (名古屋城, Nagoya-jō, myös 名城, Mei-jō) ja šintolainen Atsutan pyhäkkö (熱田神宮 Atsuta jingū), joka on erityisen arvostettu siksi, että siellä säilytetään pyhää Kusanagi-miekkaa (Kusanagi no mitsurugi, 草薙神剣). Miekalla on samanlainen merkitys Japanin historiaan kuin englantilaisille Excaliburilla. Moderneja nähtävyyksiä edustavat televisiotorni ja rautatieaseman kaksoistornit, jotka ovat maailman korkeimmat rautatieasemarakennukset.
Kaupungin muita kulttuurikohteita ovat Tokugawan taidemuseo, jossa on Tokugawan suvun kokoelmia, Aichin kulttuurikeskus ja Misonon teatteri. Higashiyaman puistossa on eläin- ja kasvitieteelliset puutarhat.
Urheilu
Nagoya on useiden ammattilaisurheilujoukkueiden kotikaupunki:
Nagoyassa toimii myös Shonai FC amatöörijalkapallojoukkue ja Nagoya Barbarians amatöörirugbyjoukkue.
Ystävyyskaupungit
Nagoyalla on useita ystävyyskaupunkeja:
Nick O’Malley
Nicholas ”Nick” O’Malley (s. 5. heinäkuuta 1985 Sheffield) on brittiläinen muusikko, joka tunnetaan parhaiten indie rock -yhtye Arctic Monkeysin basistina.
Uran alku
O’Malley on kertonut aloittaneensa basson soiton 16-vuotiaana, sen jälkeen kun hänen isänsä torjui hänen aikomuksensa soittaa rumpuja ja kitaraa. Ennen Arctic Monkeysiin liittymistä hän soitti bassoa paikallisessa garage rock -yhtye The Dodgemsissa.
Arctic Monkeys
O’Malley valittiin yhtyeeseen väliaikaisena korvaajana Andy Nicholsonille, yhtyeen alkuperäiselle basistille, joka ilmoitti ettei voi osallistua Pohjois-Amerikan kiertueelle toukokuussa 2006. O’Malley kertoi oppineensa yhtyeen debyyttialbumin kaikki kappaleet kahdessa päivässä. Hän esiintyi ensimmäisen kerran yhtyeen äänitteessä singlellä "Leave Before the Lights Come On".
O’Malley teki ensimmäisen live-esiintymisen yhtyeen kanssa 25. toukokuuta 2006, kun yhtye esitti salaisen keikan Old Blue Last -pubissa Lontoossa. 120-paikkainen pubi nähtiin hyvänä ”testinä” O’Malleylle ennen yhtyeen ensimmäistä Pohjois-Amerikan live-esiintymistä Vancouverissa 20 000 katsojan edessä.
Vaikka Nicholsonin odotettiin palaavan yhtyeeseen, yhtye ilmoitti, että O’Malley tulisi jatkossa olemaan vakituinen jäsen. Myöhemmin haastattelussa O’Malley kertoi, että koska hän oli tuntenut yhtyeen aiemmin, siihen liittyminen ”ei tuntunut ikinä isolta paineelta”.
Sunila (yritys)
Sunila Oy oli suomalaisten metsäteollisuusyhtiöiden yhteisesti omistama yhtiö, jolla oli sulfaattisellua valmistava tehdas Kotkassa Sunilan kaupunginosassa. Yhtiö sulautettiin vuoden 2009 lopussa Stora Enso Oyj:hin, joka omisti tuossa vaiheessa yhtiön koko osakekannan. Sellutehdas jatkoi sen jälkeen toimintaansa Stora Enson yksikkönä.
Sunilan tehdasrakennuksen on suunnitellut Alvar Aalto. Se valittiin aikoinaan maailman kauneimmaksi tehdasrakennukseksi.
Historia
Sunila Oy perustettiin vuonna 1928 viiden puunjalostusyrityksen yhteisyrityksenä. Yritys osti sahan ja sen maa-alueet ja lopetti sahan. Vuonna 1936 päätettiin rakentaa Pyötisen saareen sulfaattiselluloosatehdas ja viereiselle mantereelle asuinalue. Tehdas käynnistettiin toukokuussa vuonna 1938.
Sunila Oy:n yksi omistajayhtiö oli A. Ahlström Osakeyhtiön tytäryhtiö Karhula Osakeyhtiö. Ahlströmin toimitusjohtaja ja Sunila Oy:n johtokunnan puheenjohtaja Harry Gullichsen tunsi Alvar Aallon ja esitti hänet hankkeen arkkitehdiksi. Aaltoa ja Gullichsenia yhdisti kiinnostus moderneihin ajatuksiin taiteesta, arkkitehtuurista ja yhteiskunnallisesta edistyksestä.
Francisco Ayala
pienoiskuva|Francisco Ayala Francisco Ayala García-Duarte (16. maaliskuuta 1906 Granada, Espanja – 3. marraskuuta 2009 Madrid, Espanja) oli espanjalainen kirjailija. Hän oli Espanjan kuninkaallisen akatemian jäsen.
Sunila (yritys)
Tehdas
260px|thumb|Sunilan tehdas. Sunila on keskittynyt tuottamaan männystä ja kuusesta valmistettua armeeraussellua, jota käytetään puupitoisiin painopapereihin, SC-papereihin ja sanomalehtipapereihin. Tehtaan kapasiteetti on 375 000 t/a sellua ja 50 000 t/a ligniiniä. Henkilöstöä tehtaalla on noin 300. Työntekijöitä edustaa Paperiliiton osasto n:o 48. Stora Enson puupitoisia painopapereita valmistavat tehtaat Suomessa ja muualla Euroopassa käyttävät Sunilan vuotuisesta tuotannosta noin 96%.
Sellu kuivataan kuivauskoneilla valmistusprosessin jälkeen. Aiemmin tehtaalla oli myös ylösottokoneita, joista ainakin yksi oli Karhula osakeyhtiön toimittama Kamyr-kone 1950-luvulta.
Francisco Ayala
Ayala julkaisi ensimmäisen romaaninsa 19-vuotiaana. Espanjan sisällissodan jälkeen hän siirtyi Argentiinaan, jossa asui vuoteen 1950 saakka. Kirjoittamistyönsä ohella hän opetti sosiologiaa. Hän asui ja työskenteli myös Brasiliassa, Puerto Ricossa ja Yhdysvalloissa ennen palaamistaan vuonna 1960 Espanjaan, missä kuoli 103-vuotiaana.
Ayalalle myönnettiin kirjailijanuransa aikana useita palkintoja, kuten Cervantes-palkinto 1991 ja Asturian ruhtinaan palkinto 1998.
Sunila (yritys)
Omistajat
Kotkassa on toiminut myös kolme muuta sellutehdasta; Kotkan sellutehdas (Stora Enso) sekä lakkautetut Hovinsaaren sellutehdas ja Hallan sellutehdas.
Yhtiön logo
Logon viisi "auringonsädettä" kuvaavat Sunilan alkuperäisiä perustaja- ja omistajayhtiöitä,
Rautatie ja kalusto
Sunilan tehtaalle johtaa Karhulan-Sunilan Rautatie, joka on Suomen ainoa yksityisrautatie. Tehtaalla on aiemmin ollut yhteensä 5 omaa veturia, jotka on kuitenkin poistettu ja veturi nro 5 myyty KSR:lle, joka hoitaa tehtaan vaihtotyöt nykyään. Tehtaalla oli myös veturitalli vetureiden huoltoa ja säilytystä varten. Sunila Oy omistaa Karhulan-Sunilan rautatien kokonaan.
Tehdaspalokunta
Stora Enson Sunilan tehtaiden tehdaspalokunta toimii tehdasalueella ja tarvittaessa avustaa pelastuslaitosta suurissa tulipaloissa ja vastaavissa onnettomuuksissa tehdasalueen lähiympäristössä.
Tehdaspalokunnan kalusto:
•	KY190 Johtoauto, VW •	KY191 Sammutusauto, Mercedes Benz •	KY1912 Sammutusauto, Volvo •	KY198 Vene •	KY199 Kalustoauto, Mercedes Benz •  ÖT1 Öljyntorjuntaperävaunu
Aiheesta muualla
60.49083°N, 26.95167°W
FS De Grasse (D612)
De Grasse (runkonumero D612) oli Ranskan laivaston 1975 palvelukseen otettu Tourville-luokan hävittäjä, joka poistettiin palveluksesta toukokuussa 2013.
Valmistus
Alus tilattiin Lorientin laivastontelakalta, missä köli laskettiin 14. kesäkuuta 1972. Se laskettiin vesille 30. marraskuuta 1974 ja otettiin palvelukseen 25. lokakuuta 1975.
Palvelus
Alus poistettiin palveluksesta 5. toukokuuta 2013.
Christopher Bochmann
Christopher Bochmann (s. 8. marraskuuta 1950 Chipping Norton, West Oxfordshire) on brittiläinen säveltäjä, joka asettui vuonna 1980 vakituisesti Portugaliin.
Bochmann sai lapsena sellonsoiton opetusta isältään. Hän asui vuosina 1952–60 Turkissa. Hän opiskeli kontrapunktia ja harmoniaa Radley Collegessa vuosina 1964–67 ja sai yksityistä opetusta sävellyksessä ja kontrapunktissa Nadia Boulangerilta Pariisissa 1967–1971 sekä sävellyksessä lisäksi Richard Rodney Bennettiltä Lontoossa 1969–72. Bochmann sai Oxfordin yliopistosta taiteiden kandidaatin (1971), musiikin kandidaatin (1972), taiteiden maisterin (1976) ja musiikin tohtorin (1999) arvot. Hänen opettajiaan Oxfordissa olivat Kenneth Leighton, David Lumsden ja Robert Sherlaw Johnson.
Bochmann on saanut urallaan lukuisia palkintoja ja tunnustuksia eri maissa. Vuonna 2004 hänelle myönnettiin Portugalin hallituksen Medalha de Mérito Cultural, ja vuonna 2005 hänestä tehtiin Brittiläisen imperiumin ritarikunnan upseeri Portugalin ja Ison-Britannian välisten kulttuurisuhteiden puolesta tekemänsä työn ansiosta.
Bochmann on sävellystyönsä ohessa toiminut kapellimestarina; hän alkoi johtaa Orquestra Sinfónica Juvenilia vuonna 1984, ja hän on myös esiintynyt vierailevana kapellimestarina varsinkin Madeiran klassisen orkesterin johdossa. Hän on perustanut useita kuoroja ja nykymusiikkikokoonpanoja. Lisäksi hän on kirjoittanut artikkeleita ja kirjan A Linguagem Harmónica do Tonalismo (2003). Bochmann on opettanut muun muassa Escola Superior de Música de Lisboassa (1984–2006), jossa hän johti sävellyksen laitosta vuodesta 1991. Tämän jälkeen hän on työskennellyt Évoran yliopistossa. Hän on myös pitänyt kesäkursseja Brasiliassa ja opettanut vierailevana professorina Saksassa.
Bochmannin varhaisia palkittuja teoksia ovat De Profundis (viululle, sellolle ja pianolle, 1970), Complainte de la Lune en Province (tenorille ja kitaralle, 1974), Snakes of Silver Throat (8 puhaltimelle, 1976). Hänen kamarimusiikkituotantoonsa kuuluu myös jousikvartettoja. Lisäksi hän on säveltänyt muun muassa orkesteriteoksia (kuten sinfonia, 2004–05), kamarioopperan Corpo e Alma (2008), lukuisia kuorosävellyksiä ja pianokappaleita.
Alien Workshop
Alien Workshop on Chris Carterin ja Mike Hillin vuonna 1990 aloittama yhdysvaltalainen rullalautavälineitä valmistava yritys. Yhtiön omisti DNA Distribution kunnes Burton Snowboards osti sen helmikuussa 2008. Ohion osavaltiossa sijaitseva yritys on tunnettu graafisesti kuvioiduista laudoistaan. Myös suomalainen rullalautailija Arto Saari kuului yrityksen tiimiin.
Eestiluoto
Eestiluoto on noin 40 hehtaarin kokoinen saari Sipoon vesialueella Suomenlahdella.
Eestiluoto on ollut puolustusvoimien käytössä ja siellä on vielä tulenjohtotorni. Pääosa saaresta luovutettiin Helsingin kaupungille virkistyskäyttöön vuonna 1974. Saarella oli Ilmatieteen laitoksen havaintoasema syyskuun 2021 loppuun saakka. Saarelle ei ole julkisia liikenneyhteyksiä, mutta pohjois- ja itärannalla on veneenkiinnitysrenkaita. Saarella on rauhoitettuja kenttäorakon ja lehtokielon kasvualueita.
Archosauromorpha
Archosauromorpha on diapsidisauropsidien kladi, joka käsittää arkosaurit (kuten krokotiilieläimet ja dinosaurukset, mukaan lukien linnut) ja kaikki muut diapsidit, jotka ovat läheisempää sukua arkosaureille kuin lepidosauromorfeille (kuten liskot, käärmeet ja tuatarat). Ensimmäiset arkosauromorfit kehittyivät permikauden lopulla, mutta ryhmä yleistyi vasta triaskaudella permikauden joukkotuhon jälkeen.
Vaikka Archosauromorpha nimettiin vuonna 1946, se vakiintui vasta 1980-luvulla. Nykyään Archosauromorpha sisältää neljä suurta matelijaryhmää: tanakat, kasvia syöneet allokotosaurit ja rhynchosaurit, monimuotoinen Archosauriformes-kladi (arkosaurit ja niiden lähimmät sukulaiset) ja polyfyleettinen ryhmä erilaisia pitkäkaulaisia matelijoita, kuten Protorosaurus, tanystropheidit ja Prolacerta. Jotkut auktorit luokittelevat Archosauromorphaan myös Pantestudines-kladin (kilpikonnat ja niiden sukupuuttoon kuolleet sukulaiset) ja choristoderit.
Kladogrammit
Alla oleva kladogrammi perustuu M.S. Leen (2013) näkemykseen, jossa Pantestudines ja Choristodera luetaan Archosauromorphaan:
Toinen kladogrammi perustuu M.D Ezcurran näkemykseen (2016), jossa Pantestudines ja Choristodera ovat Archosauromorphan ulkopuolella:
Oona Räisänen
Oona Räisänen on suomalainen signaalihakkeri ja ohjelmoija. Räisänen on tullut tunnetuksi radiosignaalien tutkimiseen liittyvistä harrastusprojekteistaan: hän on muun muassa purkanut ensimmäisenä maailmassa autojen navigaattoreissa käytetyn salauksen, selvittänyt poliisihelikopterin lentoreitin Youtube-videon ääniraidalle tallennetusta gps-datasta ja dekoodannut HSL:n bussipysäkkinäyttöjä ohjaavan radiosignaalin ja rakentanut sen pohjalta oman pysäkkinäytön. Räisänen on tutkinut myös radiolähettimien tunnistamista kohinasalvan aliäänien perusteella ja paljastanut mahdollisen tietosuojauhan S-Pankin käyttämässä kävijäanalytiikassa, minkä jälkeen pankki luopui palvelun käytöstä. Osa Räisäsen projekteista on saanut laajaa huomiota kansainvälisestikin ja hän on ollut puhujana Euroopan suurimmassa hakkerialan konferenssissa CCC:ssä Saksassa.
Hän on opiskellut ympäristötieteitä ja tietojenkäsittelytieteitä Helsingin yliopistossa, ja hän tekee musiikkia taiteilijanimellä Tyna Wind.
Oona Räisäsen mukaan hänen hakkeroinnillaan ei ole mitään suurempaa päämäärää, hänestä on vain mielenkiintoista, että yhteiskunnasta löytyy heikkoja kohtia, joiden kautta voi löytää uusia jännittäviä asioita. Räisänen työskentelee C++-ohjelmoijana yksityisellä sektorilla.
A Little More
A Little More on suomalaisen Isac Elliotin 8. heinäkuuta 2016 julkaistu kuuden kappaleen EP. Kappaleet on äänitetty Los Angelesissa, New Yorkissa ja Helsingissä.
EP:n ensimmäinen single ”Worth Something” julkaistiin 8. huhtikuuta 2016. Toinen single ”What About Me” julkaistiin 23. toukokuuta 2016, ja Isac Elliot esitti sen samana päivänä yhdysvaltalaisessa The Today Show’ssa.
Lizzie Armanto
Armanto asuu Los Angelesin kupeessa Long Beachissa.
Ura
Armanto kasvoi Santa Monicassa, Kaliforniassa. Hän aloitti lautailun 14-vuotiaana vuonna 2007 nuoremman veljensä kanssa.
Vuosina 2010–2012 hän voitti rullalautailun kokonaismaailmancupin. Vuonna 2013 Armanto voitti kultaa ensimmäisessä naisten rullalautailun park-tapahtumassa X Gamesissä Barcelonassa. Vuonna 2018 Armanto teki ensimmäisenä naisena 360 Loopin ja maaliskuussa 2019 Armanto voitti ensimmäisenä naisskeittarina toistamiseen Combi Pool Classic -rullalautakilpailun.
Tammikuussa 2019 uutisoitiin Armannon liittyneen Suomen rullalautailumaajoukkueeseen ja tavoittelevan paikkaa vuoden 2021 Tokion olympialaisiin, joissa laji oli ensimmäistä kertaa mukana olympialaisten kilpailuohjelmassa. Lokakuussa 2020 hänen reisiluunsa murtui kaatumisessa, ja pitkä toipilasaika haittasi valmistautumista olympialaisiin. Hän edusti Suomea kesällä 2021 Tokion olympialaisten park-kilpailussa ja sijoittui karsinnassa 14:nneksi eikä selviytynyt loppukilpailuun.
Videopeliesiintymiset
Armanto on pelattavissa oleva hahmo videopeleissä Tony Hawk's Shred Session ja Tony Hawk’s Pro Skater 5.
Yksityiselämä
Armanto avioitui belgialaisen ammattilaisrullalautailija Axel Cruysberghsin kanssa lokakuussa 2020.
Armanto on mukana myös yritystoiminnassa ja hän on ostanut osan suomalaisesta yrityksestä, joka valmistaa liköörejä ja miedompia hiilihappojuomia. Hänen aiemmat sijoituksensa ovat kohdistuneet vain rullalautailuun.
Esperanza
thumb|Esperanza Halifaxin museosatamassa Kanadassa kesällä 2005. Esperanza on Greenpeacen laiva, joka rakennettiin Puolan Gdańskissa Tocznia Polnocna -telakalla vuonna 1984 palontorjunta-alukseksi Neuvostoliittoon.
Greenpeace otti aluksen käyttöönsä vuonna 2002. Ennen käyttöönottoa alus muunnettiin ympäristöystävälliseksi muun muassa poistamalla asbesti, asentamalla tehokkaampi ja turvallisempi moottori ja vedenpuhdistusjärjestelmä sekä maalaamalla runko myrkyttömällä maalilla. Ympäristöjärjestön erityisvaatimuksia varten rakennettiin myös helikopterin laskeutumisalusta ja asennettiin kumiveneiden vesille laskua varten erityiset nosturit.
Esperanzan jääluokitus on korkein mahdollinen eli A1A ja sen huippunopeus on 16 solmua. Sen pituus on 72,3 metriä, leveys 14,3 m ja syväys 4,7 m. Aluksen kotisatama on Amsterdam Alankomaissa. Hyttipaikkoja aluksella on 33.
Puumies
Päämäärä
Leikissä on tarkoitus pysyä mukana mahdollisimman kauan ilman, että puumies näkee leikkijän.
Säännöt
Yksi leikkijöistä valitaan puumieheksi. Seuraavaksi valitaan puu, tanko tai muu vastaava. Puumies aloittaa laskemaan viidestätoista alaspäin. Kaikki käyvät koskettamassa puumiestä hänen laskiessa ja juoksevat piiloon. Puumiehen päästyä nollaan hän kääntyy ympäri. Puumies ei saa poistua puun luota. Puumiehen on pidettävä puusta kiinni koko ajan. Jos puumies näkee leikkijän, hän huutaa leikkijän nimen, ja nähty leikkijä putoaa. Ensimmäisestä pudonneesta tulee puumies seuraavan kerran leikittäessä. Jos puumies ei näe ketään, hän laskee uudestaan yhtä pienemmästä luvusta alaspäin. Leikki jatkuu samalla tavalla, kunnes puumies on laskenut yhdestä alaspäin tai nähnyt kaikki leikkijät.
Voittaja
Leikin voittaja on se, joka on viimeisenä leikissä mukana.
Akkon piiritys (1799)
Akkon piiritys oli Napoléon Bonaparten johtamien ranskalaisten yrittämä Osmanien valtakuntaan kuuluneen Akkon satamakaupungin piiritys 18. maaliskuuta – 20. toukokuuta 1799. Piiritys oli osa Napoléonin hyökkäystä valtaamastaan Egyptistä kohti Syyriaa. Suuria tappioita kärsineiden ranskalaisten oli lopulta luovuttava piirityksestä ja palattava Egyptiin.
Tausta
thumb|vasen|Akkon vanhakaupunki ilmakuvassa nykyisin. Ranskalaiset olivat saapuneet Egyptin Napoléon Bonaparten johdolla vuonna 1798 ja he olivat voittaneet Egyptin mamelukit pyramidien taistelussa. Ranskalaisten asema Egyptissä ei ollut tästä huolimatta varma. Britit ja Osmanien valtakunta pitivät yllä Egyptin merisaartoa ja Murad Bein johtamat Ylä-Egyptin mamelukit häiritsivät huoltoyhteyksiä maitse. Kaiken lisäksi ranskalaisten tiedustelutietojen mukaan osmanit olivat alkaneet koota kahta armeijaa vastaiskua varten. Toista koottiin Ródoksella meriteitse tehtävää maihinnousua varten. Toista Akkon kuvernööri Ahmad al-Džazzar Pašan ja johtamaa armeijaa koottiin Syyriassa.
Piiritys
thumb|vasen|Akko ranskalaisessa kartassa vuodelta 1799. Akkoa puolustava varuskunta oli vahvuudeltaan noin 5 000 miestä. Heidän tukenaan olivat lisäksi kaksi brittien kuninkaallisen laivaston alusta amiraali William Sidney Smithin komennossa. Britit olivat lisäksi vallanneet Ranskasta laivoin Napoléonille lähetettyjä tykkejä, joita käytettiin Akkossa puolustusvarustusten vahvistamiseen. Brittisotilaita palveli puolustusvarustusten tykeillä. Ranskalaiset yrittivät turhaan vallata Akkoa rynnäköin, joista ensimmäinen toteutettiin 28. maaliskuuta ja toinen 1. huhtikuuta.
thumb|Akkon muurien tykkejä. Piirityksen vaikeuksien ohella ranskalaisille ilmaantui myös muita huolia. Osmanit olivat koonneet uuden armeijan tarkoituksenaan murtaa Akkon piiritys. Napoléon lähetti heitä vastaan kenraali Jean-Baptiste Kléberin johtaman ranskalaisarmeijan, joka oli osmaniarmeijaa huomattavasti pienempi. Ranskalaisten onnistui silti voittaa Damaskoksen suunnalta saapuvat osmanit Nasaretin ja Taborvuoren taisteluissa 5. ja 16. huhtikuuta. Itse piiritystä ranskalaisten puolella oli hankaloittanut tykistön puute. Huhtikuun lopulla kokoon oli kuitenkin saatu tarpeeksi tykkejä, joilla saatiin aikaan aukko kaupungin muureihin. 1. – 10. toukokuuta tehtiin vielä rajuja rynnäköitä Akkoa kohti. Ajoittain hyökkääjät pääsivät aina muureille saakka, mutta puolustajilla oli kaupunginmuurin sisäpuolella vielä toinen puolustusvarustus. Viimeiset ranskalaiset reservit käytettiin rynnäköihin 8. – 10. toukokuuta.
Seuraukset
thumb|Ranskalainen hautausmaa Akkossa. Napoléon päätti lopulta 20. toukokuuta päättää Akkon piirityksen. Ranskalaiset kärsivät kasaantuvista tappioista ja ammusten puutteesta. Heitä vaivasi myös edelleen joukkojen parissa rutto. Akkon piirityksen aikana ranskalaisia kaatui noin 2 200, sekä haavoittui tai sairastui noin 2 000. Puolustajien tappioita ei tunneta. Joukkojen taistelutahto oli laskenut hyvin alhaiseksi. Samaan aikaan puolustajia huollettiin mereltä ja kaupunkiin oli meriteitse alkanut saapua myös osmanien vahvistuksia. Kaiken huomioon ottaen Napoléonin oli palattava Egyptiin, jonne vihollisen uskottiin edelleen pian rantautuvan.
Napoléon saapui takaisin Kairoon joukoille erittäin vaikeaksi osoittautuneen paluumarssin jälkeen. Tästä huolimatta Kairoon hän tuli voittajan elkein. Todellisuudessa sotaretki kohti Syyriaa ja epäonnistunut Akkon piiritys oli korkeintaan ostanut hieman lisäaikaa Egyptille. Hänen onnistui vielä voittaa osmanien yrittämä maihinnousu Abu Qirin taistelussa, mutta tilanne oli laajemmin toivoton. Elokuussa 1799 Napoléonin pakeni hiljaa Egyptistä jättäen armeijansa rippeet oman onnensa nojaan.
Akkon lounaispuolella sijaitseva kukkula tuli myöhemmin tunnetuksi "Napoléonin kukkulana". Kukkulalla on ranskalainen hautausmaa.
Heikki Hietanen
Heikki Hietanen (s. 29. toukokuuta 1965 Laihia ) on suomalainen raviohjastaja. Hän asuu Vähässäkyrössä. Hänen isänsä Markku Hietanen ja veljensä Hannu Hietanen ovat myös raviohjastajia. Hänellä on A-ajolupa sekä D-valmentajalisenssi. Vuoden 2010 loppuun mennessä hän on ohjastanut lähes 14 000 ravilähtöä, joista hän on voittanut yli 1 450 lähtöä ja palkintorahoja yli 2,5 miljoonaa euroa.
Mika Turunen
Mika Turunen (29. tammikuuta 1965 – 29. joulukuuta 2021 ) oli suomalainen koripallovalmentaja. Turunen toimi Lappeenrannan NMKY:n päävalmentajana vuoteen 2008 asti yhteensä 18 kauden ajan. Hän nosti joukkueen pääsarjaan vuonna 2000 ja johdatti joukkueen Suomen mestaruuteen vuosina 2005 ja 2006. Suomen cupin voittoon hän luotsasi joukkueensa vuosina 2005, 2006 ja 2007. Turunen nimettiin vuoden koripallojohtajaksi vuosina 2002, 2005 ja 2006. Vuonna 2010 Turunen ja LrNMKY:n entinen kirjanpitäjä tuomittiin kirjanpitorikoksesta ja veropetoksista ehdolliseen vankeuteen, tosin oikeus huomioi erikseen Turusen kovan työmäärän LrNMKY:n aikana ja sen, ettei hän ollut hyötynyt teosta vaan oli päinvastoin lainannut rahaa yhdistykselle.
Saroilta
Saroilta (vuosina 1955–1972 Hankkijan saroilta) oli vuosina 1955–1993 ilmestynyt keskusosuusliike Hankkijan (vuodesta 1990 Hankkija-Maatalous) asiakaslehti. Lehti ilmestyi 8 kertaa vuodessa.
Purje ja moottori
Purje ja moottori oli vuosina 1954–1974 ilmestynyt suomalainen aikakauslehti. Lehti ilmestyi kerran kuussa ja se oli Suomen purjehtijaliiton, Suomen moottoriveneliiton, Suomen navigaatioliiton, Suomen urheilusukeltajain liiton ja Vesihiihtoliiton virallinen äänenkannattaja. Sitä kustansi Sanoma.
Vakoiluohjelma
Vakoiluohjelma eli spyware on termi jolla kuvataan haittaohjelmaa, joka kerää tietoja ohjelmaa suorittavasta tietokoneesta ja tietokoneen käyttäjästä ilman käyttäjän suostumusta ja välittää ne toiselle taholle. Tiedot voivat olla esimerkiksi käyttäjän selailemia internet-osoitteita, sähköpostiosoitteita tai luottokorttitietoja. Tyypillisesti vakoiluohjelma asentuu tietokoneeseen jonkin ilmaisohjelman ohessa käyttäjän tietämättä. Tällainen ilmaisohjelma on tavallisesti myös mainosohjelma. Spywarea saattaa tarttua koneeseen myös joiltakin www-sivuilta, joista yleisimpiä ovat porno- ja tiedostojenjakosivut.
Historia ja kehitys
Ensimmäinen termin vakoiluohjelma kirjattu käyttö tapahtui 16. lokakuuta 1995 Usenetissä olleessa viestissä, jossa tehtiin pilaa Microsoftin liikemallista. Vakoiluohjelmalla alettiin myöhemmin viitata vakoiluvälineisiin, kuten pieniin kameroihin. Vuoden 2000 alussa Zone Labsin perustaja Gregor Freud kuitenkin käytti termiä ZoneAlarm Personal Firewallia koskevassa lehdistöjulkaisussaan. Siitä lähtien vakoiluohjelmalla on tarkoitettu juuri nykymerkityksen mukaista haittaohjelmaa.
Vuodesta 1999 vuoteen 2004 levisi Internetissä lapsille kohdistettu vakoiluohjelma BonziBUDDY. Ohjelman ikoni oli violetti animoitu gorilla, joka ohjelman virallisten sivujen mukaan tutkisi Internetiä yhdessä käyttäjänsä kanssa. Consumer Reportsin Web Watch määritteli BonziBUDDYN vakoiluohjelmaksi, koska se keräsi tietoja käyttäjästä. Ohjelma muun muassa jatkuvasti asetti käyttäjän selaimen kotisivuksi bonzi.comin käyttäjän tätä haluamatta, tarkkaili ja seurasi useita käyttäjän tietoja sekä näytti toistuvasti mainoksia sen mukaan millä sivuilla käyttäjä oli vieraillut.
Lokakuussa 2004 AOL:n ja National Cyber-Security Alliancen tekemän tutkimuksen mukaan 80 %:ssa tarkkailluista tietokoneista oli jonkinlainen vakoiluohjelma ja keskimäärin 93 vakoiluohjelmakomponenttia koneessa. 89 % tarkkailluista käyttäjistä ilmoitti, ettei ollut tietoinen ohjelman olemassaolosta ja 95 % etteivät he olleet antaneet lupaa ohjelman asentamiseen.
Vuodesta 2006 alkaen vakoiluohjelmat ovat olleet yksi suurimmista turvallisuusriskeistä Microsoft Windows -käyttöjärjestelmässä toimiville tietokonejärjestelmille. Asiakkaiden lähettämien kartoituslokien perusteella Spy Sweeperin valmistaja Webroot Software, ilmoitti yhdeksän kymmenestä internetiin yhdistetystä koneesta olevan vakoiluohjelman saastuttama ja että tarkkailluista 86 % kärsii taloudellisia tappioita vakoiluohjelman vuoksi. Tietokoneet, joilla Internet Explorer toimii ensisijaisena selaimena ovat kaikkein alttiimpia tällaisille hyökkäyksille. Tämä johtuu siitä, että IE:n tiivis yhteenliitäntä Windows-järjestelmän kanssa tarjoaa vakoiluohjelmille pääsyn koneen haavoittuvimpiin osiin.
Tartuntatavat
Vakoiluohjelma pääsee sisään järjestelmään huijaamalla joko sen käyttäjää tai käyttämällä hyväkseen ohjelmistojen aukkoja. Se ei siis yritä levitä tartuntana muihin koneisiin kuten tietokonevirus tai mato.
Suurin osa vakoiluohjelmista tulee asennettua ilman että käyttäjä on siitä tietoinen. Koska käyttäjillä ei kuitenkaan ole tapana asentaa ohjelmia jos he tietävät sen häiritsevän heidän työskentely-ympäristöään ja vaarantavan heidän yksityisyytensä, on vakoiluohjelmilla tapana hämätä käyttäjiä. Ohjelma saattaa kulkeutua järjestelmään jonkin halutun ohjelman, kuten tiedostojenjako-ohjelma Kazaan, tai sähköpostin liitetiedoston mukana. Vakoiluohjelma saattaa myös huijata käyttäjää asentamaan itsensä.
Perinteisesti troijalaiset ovat salakuljettaneet järjestelmiin jotakin vaarallista peittämällä sen joksikin käyttäjän mielestä houkuttelevaksi. Jotkut vakoiluohjelmat leviävät samalla tavoin. Ohjelman jakaja esittelee ohjelmaa käytännöllisenä hyötyohjelmana. Käyttäjä lataa ja asentaa ohjelman ilman epäilyksiä sen haitallisista ominaisuuksista.
Kolmas tapa levittää vakoiluohjelmia on ei-toivottujen asennusten estämiseen tarkoitettujen suojaohjelmien manipulointi. Uusimmat selaimet kuten Internet Explorer 7, Mozilla Firefox ja Opera on suunniteltu estämään Internetsivujen epämieluisat lataukset. Kun sivusto yrittää tarjota ohjelmaa ladattavaksi kysyy selain käyttäjältä lupaa asennukseen. Itsepintaisimman vakoiluohjelmat yrittävät saada itsensä asennetuiksi vaikka käyttäjä vastaisikin kieltävästi. Tällöin selain jatkaa asennusluvan kysymistä kunnes saa myöntävän vastauksen tai käyttäjä poistuu vakoiluohjelmaa tarjonneelta sivustolta.
Myös käyttäjän toiminta, kuten linkin klikkaaminen, voi käynnistää tiedoston imuroinnin Internetistä. Linkit voivatkin olla petollisia. Esimerkiksi ponnahdusikkunamainos voi vaikuttaa tavalliselta Windowsin ikkunalta. Ikkuna sisältää viestin, kuten ”Haluaisitko optimoida internet yhteytesi?” ja painikkeilta näyttävät ”Kyllä” ja ”Ei” linkit. Riippumatta siitä kumpaa linkkiä käyttäjä painaa, lataus käynnistyy ja vakoiluohjelma pääsee sisälle käyttäjän järjestelmään. Myöhemmät Internet Explorerin versiot tarjoavat vähemmän kulkureittejä tällaisen hyökkäyksen onnistumiselle.
Jotkut vakoiluohjelmien luojat tartuttavat järjestelmiä hyökkäämällä web-selaimen tai muun ohjelman tietoturva-aukkoihin. Kun käyttäjä navigoi internetsivuilla joita vakoiluohjelman kehittäjä hallitsee, sivuille asetettu koodi hyökkää selaimeen ja pakottaa järjestelmän lataamaan ja asentamaan vakoiluohjelman.
Tartunnan seuraukset
Vakoiluohjelma on harvoin koneessa yksin: tartunnan saanut tietokone on alttiimpi myös muille haittaohjelmille. Käyttäjät huomaavat usein tietokoneessa ei-toivottua käytöstä ja järjestelmän toiminnan heikentymistä. Vakoiluohjelma saattaa aiheuttaa käyttäjän tahdosta riippumatonta suorittimen toimintaa, kiintolevyn käyttöä, verkkoliikennettä ynnä muita koneen toimintaa hidastavia tapahtumia. Ohjelmien ja järjestelmän kaatumiset ja muut koneen vakaaseen toimintaan liittyvät ongelmat ovat yleisiä. Verkko-ohjelmat tartuttanut vakoiluohjelma aiheuttaa yleisesti vaikeuksia yhteyden muodostamisessa Internetiin. Ne saattavat myös muuttaa käyttäjän määrittelemän kotisivun osoitteen tai rikkoa joitakin sivuja muuttamalla niiden sisältöä.
Joissakin tartunnoissa vakoiluohjelma ei ole ilmeinen. Näissä tilanteissa käyttäjällä on tapana ajatella ongelman johtuvat tietokonelaitteistosta, Windowsin asennusongelmista tai viruksesta. Jotkut pahoin saastuneiden koneiden omistajat yrittävät ratkaista ongelman ottamalla yhteyttä tekniseen tukeen tai jopa hankkimaan uuden koneen "liian hitaaksi tulleen" järjestelmän vuoksi. Vakavasti saastuneet koneet saattavat vaatia normaalin toimintakykynsä palauttamiseksi puhtaan kaikkien ohjelmien uudelleenasennuksen.
Vain yhden ohjelman aiheuttama tietokoneen täysi toimintakelvottomuus on harvinaista. Todennäköisemmin koneessa on tuolloin useita tartuntoja. Kuten vuoden 2004 AOL tutkimus totesi, mikäli tietokoneessa on ainoatakaan vakoiluohjelmaa, niitä on tyypillisesti kymmeniä. Näiden yhteenlaskettu vaikutus, sekä vakoiluohjelmien välinen vuorovaikutus yhdessä kuormittavat järjestelmää aiheuttaen käyttäjien useimmiten ilmoittamat ongelman, tietokoneen mateluksi hidastuvat suoritusnopeuden. Eräät vakoiluohjelmatyypit saattavat ottaa tietokoneen palomuurin ja virustorjuntaohjelmat pois käytöstä, sekä laskea selainten turvallisuusasetuksia tehden järjestelmästä entistä alttiimman uusille tartunnoille. Jotkut vakoiluohjelmat ovat sulkeneet tai poistaneet käytöstä kilpailevia vakoiluohjelmia sellaisilta alueilta, joilla esiintyvä vakoiluohjelmiin viittaava toiminta todennäköisemmin saisi käyttäjän ryhtyvän järjestelmän puhdistustoimiin. Eräs vakoiluohjelmien valmistaja Avenue Media jopa haastoi kilpailijansa Direct Revenuen oikeuteen tämän vuoksi. Edelliset päätyivät sopimukseen päästyään yhteisymmärrykseen siitä etteivät he poistaisi toistensa ohjelmia.
Eräät vakoiluohjelmatyypit, kuten Targetsoft, muokkaavat järjestelmän tiedostoja tehdäkseen itsestään vaikeammin poistettavia. Targetsoft muokkaa Windowsin Winsock-tiedostoja. Vakoiluohjelman saastuttaman "inetadpt.dll" tiedoston poistaminen keskeyttää tavallisen verkon käytön. Toisin kuin monien muiden järjestelmien käyttäjillä, tyypillisellä Windowsin käyttäjällä on usein järjestelmänvalvojan oikeudet, usein mukavuussyistä. Tästä seuraa että jokaisella käyttäjän ajamalla ohjelmalla, oli se sitten tietoisesti tai ei, on järjestelmän rajoittamaton pääsyoikeus. Vakoiluohjelmat ovat yhdessä muiden uhkien kanssa saaneet monet Windowsin käyttäjät vaihtamaan muihin järjestelmiin, kuten Linux tai Apple Macintosh, jotka ovat haittaohjelmien kannalta vähemmän houkuttelevia.
Monet vakoiluohjelmat näyttävät mainoksia. Joillakin ohjelmilla on tapana toistuvasti näyttää ponnahdusikkunoita, esimerkiksi säännöllisesti tietyn minuuttimäärän välein tai aina käyttäjän käynnistäessä Internet-selaimen. Toiset näyttävät mainoksia käyttäjän vieraillessa tietyillä www-sivuilla. Vakoiluohjelmien tuottajat esittelevät tätä toimintoa mainostajille, jotka saattavat ostaa mainospaikan vakoiluohjelman avaamasta ponnahdusikkunasta. Tämä on myös yksi syy miksi vakoiluohjelmat keräävät tietoja käyttäjän toimista. Ponnahdusikkunat ovat yksi yleisimmistä vakoiluohjelmiin liitetyistä vaikutuksista.
Poistaminen ja ehkäisy
Vakoiluohjelmien yleistyessä myös niitä kohtaan kehitettyjen vastatoimien määrä on kasvanut. Näihin lukeutuu sekä vakoiluohjelmien poistamiseen että niiden ehkäisyyn tarkoitettuja ohjelmia, kuten myös useita toimintatapoja ja käytäntöjä, jotka pienentävät riskiä saada tartunta. Kaikesta tästä huolimatta vakoiluohjelmat ovat edelleen ongelma. Kun useampi vakoiluohjelma on saastuttanut järjestelmän saattaa ainoaksi keinoksi jäädä varmuuskopioiden ottaminen ja koko järjestelmän uudelleen asentaminen.
Toiminta
Vakoiluohjelmien torjuntaan tarkoitetuilla ohjelmilla on kaksi keinoa puolustautua haitallisia ohjelmia vastaan; ajantasainen suojaus, joka estää vakoiluohjelmien asennuksen sekä paikannus ja poistaminen. Vakoiluohjelmien torjuntaohjelmien kirjoittajat pitävät paikannusta ja poistamista yleisesti helpompana vaihtoehtona, ja saataville on tullut useita nämä toiminnot sisältävää ohjelmaa. Nämä ohjelmat tutkivat Windowsin rekisterin, käytössä olevat järjestelmä tiedostot sekä asennetut ohjelmat ja poistavat tiedostoista ne, jotka ohjelma löytää tunnettujen vakoiluohjelmien listaltaan. Ajantasainen vakoiluohjelmasuojaus toimii täsmälleen samalla tavalla kuin vastaava virussuojaus: ohjelma tarkastaa kaiken järjestelmään saapuvan tiedon ja estää sellaisten komponenttien toiminnan, joiden tiedetään olevan yhteydessä vakoiluohjelmiin. Joissakin tapauksissa se saattaa myös keskeyttää kohteiden lataus- sekä selaimen asetusten muutosyrityksiä.
Kaikki ohjelmat eivät tukeudu päivittyviin määrityksiin. Joidenkin ohjelmien toiminta rakentuu osittain tai kokonaan järjestelmän historian tarkkailuun. Ne seuraavat tietyn kokoonpano parametrin, kuten esimerkiksi Windowsin rekisteri tai selaimen konfiguraatio, ja ilmoittavat mahdolliset muutoksen käyttäjälle, tekemättä niistä minkäänlaisia tuomioita tai suosituksia. Koska nämä ohjelmat eivät saa mistään päivityksiä uusimpia vakoiluohjelmia koskevista tiedoista, ne eivät kykene antamaan käyttäjälle minkäänlaisia ohjeita. Käyttäjä jää tällöin itse miettimään mitä hän teki ja oliko hänen tekemänsä järjestelmään vakoiluohjelman poistamiseksi tekemänsä muutos oikea.
Windows Defenderin Spynet pyrkii helpottamaan käyttäjän päätöksentekoa tarjoamalla tiedon jakamiseen tarkoitetun yhteisön. Uudet käyttäjät voivat etsiä apua muiden tekemistä päätöksistä sekä nopeasti leviäviä vakoiluohjelmia koskevista analyyseista. Eräs suosittu vakoiluohjelmien poistotyökalu on HijackThis. Se käy läpi tiettyjä Windows OS:in alueita joilla vakoiluohjelmien on todettu esiintyvän usein ja esittää tämän jälkeen käyttäjälle listan tiedostoista poistamista varten. Myös avointa lähdekoodia käyttäviä vakoiluohjelmientorjunta ohjelmia on saatavilla. Eräs niistä Wssecure pystyy paikantamaan uusia prosesseja ja järjestelmätiedostojen muutoksia käyttämällä tarkistussumman avulla. Tämä tekniikka on hyödyllinen yritettäessä jäljittää vakoiluohjelmia, jotka tulevat automaattisesti ladatuksi jonkin Windowsin haavoittuvuuden vuoksi.
Anti-spyware -ohjelmia
Alan pioneerin, yllä mainitun OptOutin, jälkeen, ovat monet ohjelmoijat ja jotkut kaupalliset yritykset julkaisseet useita vakoiluohjelmien poistoon ja niiltä suojautumiseen tarkoitettuja ohjelmia. Ohjelmat kuten Lavasoftin Ad-Aware ja Patrick Kollan Spybot - Search & Destroy keräsivät nopeasti suosiota vakoiluohjelmien tehokkaina poistajina. Myöhemmin Microsoft hankki GIANT AntiSpyware ohjelman, ja uudelleen nimettyään sen Windows AntiSpyware betaksi, julkaisi sen ilmaisohjelmana Windows XP:n ja Windows 2003:n käyttäjille. Aikaisin keväällä 2006 Microsoft nimesi beta-ohjelmansa Windows Defenderiksi ja julkaisi ilmaisohjelman saman vuoden lokakuussa. Ohjelmaa tullaan toimittamaan Windows Vistan ja Windows 7:n kanssa ilmaiseksi. Muita tunnettuja anti-vakoiluohjelmia ovat Webrootin Spy Sweeper, Trend Micron Anti-Spyware, PC Toolsin Spyware Doctor sekä Sunbeltin CounterSpy.
Huomattavat virustorjuntayhtiöt kuten F-Secure, Symantec, McAfee ja Sophos tulivat myöhemmin mukaan liittämällä vakoiluohjelmien torjunnan osaksi jo olemassa olevia virustorjuntaohjelmiaan. Aluksi nämä yritykset ilmoittivat haluttomuutensa ottaa vakoiluohjelmien torjuntaa osaksi tuotteitaan, viitaten vakoiluohjelmien tekijöiden nostamiin syytteisiin niitä www-sivuja ja ohjelmia vastaan, jotka olivat kuvanneet heidän tuotteitaan vakoiluohjelmiksi. Tästä huolimatta näiden suurimpien yritysten uudemmat julkaisut sisältävät keinot anti-vakoiluohjelma toiminnon vaikkakin ne kohtelevat vakoiluohjelmia eri tavalla kuin viruksia. Esimerkiksi Symantec Anti-Virus luokittelee vakoiluohjelmat "muiksi uhiksi" ja tarjoaa suojausta niitä vastaan.
Saturday Night and Sunday Morning
Saturday Night and Sunday Morning voi tarkoittaa:
Marta Kostjuk
Marta Olehivna Kostjuk (, s. 28. kesäkuuta 2002 Kiova) on ukrainalainen tennispelaaja. Hän on sijoittunut parhaimmillaan kaksinpelissä WTA-listan sijalle 152 maaliskuussa 2018. Junioreiden maailmanlistalla hän on ollut parhaimmillaan toisena.
Tammikuussa 2017 Kostjuk voitti Australian avointen tyttöjen kaksinpeliturnauksen. Toukokuussa vain 14 vuoden iässä Kostjuk voitti ensimmäisen ITF-ammattilaisturnauksensa Unkarissa. Hän pääsi turnaukseen villillä kortilla. Loppuvuodesta hän voitti Olga Danilovićin kanssa Yhdysvaltain avointen tyttöjen nelinpeliturnauksen. Kostjuk pelasi ensimmäisen kerran ammattilaistason Grand Slam -turnauksessa Australian avoimissa 2018, johon hän selvitti tiensä kolmen karsintavoiton jälkeen. Kaikki hänen ottelunsa venyivät ratkaisevaan kolmanteen erään. Tämä on samalla hänen ensimmäinen kertansa WTA-tasolla pääsarjassa. Turnauksen avauskierroksella hän voitti 25:nneksi sijoitetun Peng Shuain suoraan kahdessa erässä. Toisella kierroksella hän voitti Olivia Rogowskan ja samalla hänestä tuli yli 20 vuoteen nuorin Grand Slam -turnauksessa kolmannelle kierrokselle edennyt pelaaja. Kolmannella kierroksella hän hävisi maannaiselleen Elina Svitolinalle. Huhtikuussa 2018 Kostjuk selvitti tiensä Stuttgartin WTA-turnauksen pääsarjaan voittamalla karsintojen ratkaisuottelussa maailmanlistan sijalla 35 olleen Alizé Cornetin. Turnauksen ensimmäisellä kierroksella hän päihitti villin kortin saaneen Antonia Lottnerin. Toisella kierroksella Kostjuk hävisi Caroline Garcialle kolmessa erässä.
Paolo Negro
Paolo Negro (s. 16. huhtikuuta 1972 Arzignano, Italia) on italialainen uransa lopettanut jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Peliuransa jälkeen hän on toiminut valmentajana.
Negro pelasi urallaan yhteensä 363 ottelua Italian pääsarjassa Serie A:ssa edustaen Bolognaa, Laziota ja Sienaa. Suurimman osan urastaan hän pelasi Laziossa, jossa hän voitti Italian-mestaruuden kaudella 1999–2000 ja Italian cupin kausina 1997–1998, 1999–2000 ja 2003–2004. Hän pelasi lisäksi 26 ottelua Italian toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Serie B:ssä edustaen Bresciaa.
Italian maajoukkueessa Negro pelasi yhteensä seitsemän A-maaottelua vuosina 1994–1995 ja 1999–2000. Hän edusti Italiaa EM-kilpailuissa 2000.
Richard Daniel Alarcón Urrutia
pienoiskuva Richard Daniel Alarcón Urrutia (s. 10. huhtikuuta 1952 Lima) on perulainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 8. joulukuuta 1976 ja nimitettiin Tarman hiippakunnan piispaksi 13. kesäkuuta 2001. Piispaksi vihkiminen seurasi 21. heinäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Luis Abilio Sebastiani Aguirre, jota avustivat Rino Passigato ja Luis Armando Bambarén Gastelumendi.
Lauantai-illasta sunnuntaiaamuun
Lauantai-illasta sunnuntaiaamuun (Saturday Night and Sunday Morning) on Alan Sillitoen esikoisromaani vuodelta 1958. Se ilmestyi suomeksi 1962 Erkki Haglundin suomentamana.
Teos palkittiin Author's Clubin esikoisromaanipalkinnolla. Teos kuvaa nottinghamilaista miehistä työväenluokan elämää hyvin elävästi. Karel Reisz ohjasi sen pohjalta elokuvan Lauantai-illasta sunnuntaiaamuun (1960), johon Sillitoe teki käsikirjoituksen.
Teos jakautuu kahteen osaan, joista ensimmäinen, laajempi, käsittelee lauantai-iltaa, toinen sunnuntaiaamua. Tarina alkaa paikallisen työväenkerhon illanistujaisista, jonne päähenkilö Arthur menee työkaverinsa vaimon kanssa.
Punapäätikka
Punapäätikka (Melanerpes erythrocephalus) on pohjoisamerikkalainen harvinaistuva tikka.