cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Angelo Bagnasco
Angelo Bagnasco (s. 14. tammikuuta 1943) on italialainen pappi. Hän sai vihkimyksensä Genovassa 29. kesäkuuta 1966. Hänestä tehtiin kardinaali 24. marraskuuta 2007.
Bagnasco sai nimityksen Pesaron piispaksi vuonna 1998, arkkipiispaksi vuonna 2000. Italian armeijan arkkipiispa hänestä tehtiin 2003. Vuonna 2006 hän seurasi Tarcisio Bertonea Genovan arkkipiispana. Hän nousi Italian piispainkonferenssin johtoon vuonna 2007.
Bagnasco joutui kielteiseen julkisuuteen keväällä 2007 tuomittuaan homoliitot ankarin sanakääntein: hän rinnasti ne insestiin ja pedofiliaan. Hän sai tappouhkauksiakin.
Cutty Sark
51.48278°N, -0.00972°W
Samuel Vriezen
Samuel Vriezen (s. 1973 Groningen) on alankomaalainen säveltäjä ja pianisti. Hän aloitti yksityiset pianonsoiton opintonsa 8-vuotiaana Haarlemissa. Hän opiskeli vuosina 1994–2000 sävellystä Haagin kuninkaallisessa konservatoriossa Louis Andriessenin, Clarence Albertson Barlowin, Martijn Paddingin ja Diderik Wagenaarin johdolla. Vriezen oli mukana järjestämässä Concerten Tot en Met -nykymusiikkitapahtumaa Amsterdamissa vuosina 1997–2004. Hän on toiminut myös mikrotonaaliselle musiikille omistetun Huygens–Fokker-säätiön johdossa.
Cutty Sark
Rakentaminen
Cutty Sarkin rakennutti John ”Jock” Willis johtamalleen yritykselle Willis & Sons. Hän halusi yhtiölleen merien nopeimman aluksen voittaakseen vuosittaisen kilpailun siitä, kuka tuo Englantiin ensimmäisenä uuden satokauden teetä Kiinasta.
Laivan suunnitteli Hercules Linton, joka oli skotlantilaisen yrityksen Scott & Linton kumppani Dumbartonissa. Hän loi laivan rungolle uudenlaisen muodon, joka oli aiempia vahvempi. Cutty Sarkiin voitiin laittaa enemmän purjepinta-alaa ja sen nopeutta saatiin lisättyä.
Scott & Linton ei ollut kuitenkaan koskaan rakentanut näin suurta laivaa, ja se joutuikin taloudellisiin vaikeuksiin, ja ennen laivan valmistumista se ajautui konkurssiin. Laivan sisustuksen viimeisteli William Denny & Brothers. Cutty Sark hinattiin tämän jälkeen Greenockiin, missä laivaan asennettiin mastot ja takilat. Valmistuttuaan Cutty Sark saatettiin Lontooseen, mistä se sai ensimmäisen lastinsa Kiinaan vuonna 1870.
thumb|left|Cutty Sark
Matkat
Vuosina 1870–1877 Cutty Sark teki kahdeksan teentuontimatkaa Kiinasta. Suezin kanavan ja höyrylaivojen aikakaudella teen kuljettaminen purjealuksilla ei ollut enää kannattavaa, ja niinpä Cutty Sark joutui pian ottamaan muutakin lastia ympäri maailman.
Kuolemattoman maineensa Cutty Sark hankki vuonna 1889, kun se villalastissa ohitti höyrylaiva Britannian. Alus oli nopeimpia koskaan rakennettuja klippereitä. Se purjehti parhaimmillaan vuorokaudessa 360 meripeninkulmaa (666 km, 27,75 km/h).
Vuosina 1895–1922 Cutty Sark oli portugalilaisomistuksessa ja sai uudeksi nimekseen ensin Ferreira sekä myöhemmin Maria do Amparo. Vuonna 1923 laiva ostettiin takaisin Iso-Britanniaan.
Cutty Sark ehti toimia koululaivana pitkään ennen kuin se siirrettiin vuonna 1954 Greenwichiin kuivatelakalle. Vuodesta 1957 se on toiminut museona Greenwichissa Thamesjoen rannalla lähellä National Maritime Museumia.
Vuoden 2007 tulipalo
Tulipalon sattuessa laivan kunnostamistyöt olivat edenneet jo pitkälle, minkä takia siitä oli purettu ja varastoitu muualle alkuperäiset mastot ja suuret määrät muita puuosia. Kunnostustyöt kuitenkin viivästyivät tulipalon vuoksi puolitoista vuotta ja se aiheutti 10 miljoonan punnan lisälaskun. Kunnostetun laivan avasi käyttöön kuningatar Elisabet II vuonna 2012.
Victoria Mayer
Victoria Mayer (s. 6. toukokuuta 1976 Münster, Nordrhein Westphalia, Länsi-Saksa) on saksalainen näyttelijä, joka on esiintynyt elokuvissa ja sarjoissa 2000-luvun alusta lähtien. Hänen merkittävin roolinsa on komisario Sofia Lechner sarjassa Stolberg. Hän on opiskellut näyttelemistä Baijerin teatteriakatemiassa.
Manu Larcenet
Emmanuel (Manu) Larcenet (s. 6. toukokuuta 1969 Issy-les-Moulineaux, Ranska) on ranskalainen sarjakuvataiteilija.
Suomennetut albumit
Une aventure rocambolesque de...:
Maallemuuttajat (Le retour à la terre):
Pieniä voittoja (Le combat ordinaire):
Blast:
Matolammi (Sastamala)
Matolammi on Pirkanmaalla Sastamalassa sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistön Kokemäenjoen alueen Saikkalanjoen valuma-alueeseen. Valuma-alueen laskujoki Saikkalanjoki laskee Kuloveteen Salmissa.
Maantiede
Ovaalin muotoisen lammen pituus on 100 metriä eikä siihen laske ojia. Lampi sijaitsee Hepokrvessa olevalla suolla ja sen 800 metriä pitkä laskuoja päättyy Sorvijärveen. Sorvijärven vedet laskevat lopulta Saikkalanjokeen Tiisalanlammin kohdalla. Lammen ympäristö on pääosin moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa, mutta ranta on soistunutta.
Luettelo Fidžin kaupungeista
Tämä on luettelo Fidžissä sijaitsevista kaupungeista.
HMS Royalist (1915)
HMS Royalist oli Britannian kuninkaallisen laivaston Arethusa-luokan risteilijä, joka palveli ensimmäisessä maailmansodassa.
Valmistus
Alus tilattiin William Beardmore and Compnyltä, missä köli laskettiin 3. kesäkuuta 1913. Alus laskettiin vesille 14. tammikuuta 1915 ja otettiin palvelukseen maaliskuussa.
Palvelus
Palvelukseen otettaessa alus liitettiin Suuren laivaston 4. risteilijäviirikköön, jonka mukana alus osallistui 31. toukokuuta − 1. kesäkuuta 1916 Skagerrakin taisteluun. Alus selvisi taistelusta vaurioitta. Alus muutettiin helmikuussa 1917 nopeaksi miinalaivaksi, jolloin sille asennettiin kiskot 74 miinan laskemiseksi. Muutostyön jälkeen se liitettiin 1. risteilijäviirikköön. Se teki kuusitoista miinanlaskumatkaa, joiden aikana laskettiin kaikkiaan 1 883 miinaa.
Tammikuussa 1919 ensimmäisen maailmansodan päätyttyä alus siirrettiin Itämerelle, josta se palasi Britteinsaarille liitettäväksi Harwichin sijoitettuun 2. risteilijäviirikköön. Tammikuussa 1920 alus siirrettiin reserviin Portsmouthiin, missä se sijoitettiin poistolistalle toukokuussa 1922. Alus myytiin romutettavaksi 24. elokuuta 1922 Cashmorelle Newportiin.
Trionyx
Trionyx on pehmeäkilpikonnien heimoon kuuluva kilpikonnasuku, jonka ainoa elossa oleva laji on kolmikynsikilpikonna (Trionyx triunguis). Se elää pääasiassa Afrikassa, mutta Välimeren alueella sitä tavataan myös Aasiassa ja harhailijana Euroopassa. Se sietää hyvin merivettä, ja toisinaan yksilöitä ajautuu Turkin rannikolta Kreikan saarille. Se on siten ainoa nykyinen pehmeäkilpikonna, jota tavataan Euroopassa. Trionyx-suvun alkuperä on luultavasti Euraasiassa, ja neogeenikaudelta on löydetty useita Trionyx-fossiileja Euroopasta.
Trionyx toimi aiemmin ”roskakorina” niin elossa oleville kuin fossiilisille lajeille, ja se sisälsi suuren määrän lajeja, jotka eivät välttämättä olleet sukua toisilleen. Nykyään kaikki elävät lajit yhtä lukuun ottamatta on siirretty muihin sukuihin. Monia Trionyx-sukuun kuvattuja fossiilisia lajeja ei ole edelleenkään voitu sijoittaa varmuudella mihinkään sukuun. Kaksi fossiilista lajia on kuitenkin määritetty kolmikynsikilpikonnan kehityslinjaan kuuluviksi.
Nykytila
Nykyisellä kolmikynsikilpikonnalla on laaja levinneisyysalue, joka ulottuu Välimeren alueesta Keski-Afrikkaan. Se elää pääasiassa Afrikassa, mutta sillä on myös äärimmäisen uhanalainen populaatio Välimeren alueen itäosissa Aasiassa (Israelissa, Libanonissa, Turkissa ja mahdollisesti Syyriassa). Kolmikynsikilpikonna sietää merivettä hyvin jonkin aikaa, ja se elää makeiden vesien lisäksi merenrannoilla. Dodekanesian saarilla Kreikassa tavataan ajoittain kolmikynsikilpikonnia, jotka ovat harhautuneet sinne Vähän-Aasian rannikolta. Trionyx on siten ainoa pehmeäkilpikonnien suku, jota edelleen tavataan Euroopassa, tosin sitäkin vain harhailijana.
Lajit
Trionyx on aiemmin toiminut ”roskakorina”, johon luettiin suuri määrä lajeja, jotka eivät välttämättä olleet sukua toisilleen. Yhdessä vaiheessa miltei kaikki uudet pehmeäkilpikonnat, sekä elävät että fossiiliset, kuvattiin sukuun Trionyx. Vuonna 1987 Peter Meylan uudisti pehmeäkilpikonnien luokittelua kladistiikan pohjalta niin, että hän jätti Trionyx-sukuun vain kolmikynsikilpikonnan, ja siirsi kaikki muut elävät lajit toisiin sukuihin. Meylanin luokittelu hyväksyttiin yleisesti, mutta se on tarkentunut jälkeenpäin. Nykyään Trionyx-suvusta erotetut lajit luokitellaan sukuihin Amyda, Apalone, Dogania, Nilssonia, Palea, Pelochelys, Pelodiscus ja Rafetus.
Trionyx-sukuun on kuvattu suuri määrä fossiilisia lajeja, joiden todelliset sukulaissuhteet ovat edelleen epäselvät. Fossiilisista lajeista vain kaksi, Trionyx pliocenicus ja Trionyx vindobonensis, voidaan selvästi katsoa kolmikynsikilpikonnan kehityslinjaan kuuluviksi. Fossiiliset pehmeäkilpikonnat ovat erityisen hankalasti luokiteltavia kilpikonnia, ja Trionyx on historiallisesti toiminut roskakorina niille.
Lajit, joiden uskotaan edustavan samaa kehityslinjaa:
Trionyx-sukuun kuvatut fossiiliset lajit, jotka ovat kuvaukseltaan valideja, mutta joita ei varmasti voida sijoittaa mihinkään sukuun:
Jevgeni Jakovenko
Jevgeni Anatoljevitš Jakovenko (, ; s. 21. helmikuuta 1986 Mykolajiv) on ukrainalainen karateka. Hän voitti Euroopan-mestaruuden 2009.
Joseph Heller
Joseph Heller (1. toukokuuta 1923 New York – 12. joulukuuta 1999 New York ) oli yhdysvaltalainen kirjailija. Hänen tunnetuimpia teoksiaan on satiirinen mustan huumorin sävyttämä romaani Me sotasankarit (Catch-22), joka kertoo amerikkalaisista taistelulentäjistä toisessa maailmansodassa.
Elämänvaiheet
Heller syntyi juutalaisperheeseen, joka oli muuttanut Venäjältä Yhdysvaltoihin. Hän palveli Yhdysvaltain ilmavoimissa toisen maailmansodan aikana. Hän teki Korsikalta 60 pommituslentoa vihollisen kohteisiin Ranskassa ja Italiassa. Sodan jälkeen hän suoritti yliopisto-opintoja Columbia-yliopistossa ja Oxfordissa, toimi opettajana ja vuoteen 1961 asti mainosalalla.
Jevgeni Jakovenko
Kilpaura
Jakovenko saavutti toukokuussa 2009 Euroopan mestaruuden kotikisoissaan Ukrainassa. Hän voitti loppuottelussa Victor Teixeiran.
Joseph Heller
Tuotanto
Heller julkaisi 1950-luvulla muutamia novelleja. Hänen läpimurtoteoksensa oli vuonna 1961 julkaistu Catch-22 (suom. Me sotasankarit). Myöhemmin hän kuvasi panneensa siihen “kaiken mitä silloin tiesi kirjallisuudesta”. Yksi romaanin teemoista on yksilön epätoivoinen taistelu henkisen tasapainonsa puolesta mielettömäksi muuttuneessa maailmassa. Päähenkilö tekee kaikkensa päästäkseen pois pommituslennoista, mutta yritykset kilpistyvät “ohjesäännön pykälään 22”. Teksti vilisee parodiaa ja farssia, mutta näkökulma vaihtuu välillä tragediaksikin. Romaanissa on runsaasti kirjallisia viittauksia esimerkiksi T. S. Eliotin teoksiin. Teoksen pohjalta filmattiin Mike Nicholsin elokuva Me sotasankarit. Vuonna 2019 julkaistiin minisarja Catch-22.
Myös kahdessa seuraavassa kirjassaan Heller tarkasteli esikoiskirjasta tuttua tilannetta, että yksilö joutuu järjestelmän kouriin. Samalla Heller piirää viiltävän, armottoman ja satiirisen kuvan sekä yhdysvaltalaisesta yhteiskunnasta kuin liikemaailman valtapeleistä. Vielä kovemman valtapelin yksilö kohtaa romaanissa Good as Gold (1979, suom. Mikä mies). Siinä juutalainen kirjallisuuden professori miltei pääsee huippuvirkaan Washingtonissa. Virkaan päästäkseen hän aikoo uhrata perheensä, ihmisyytensä ja juutalaiset perinteensä. Heller irvailee tekstissä sekä yliopisto-opetukselle, intellektuelleille kuin perhe-elämän kummallisuuksille. Kaikkein kovimpaan riepotteluun joutuvat kuitenkin Washingtonin valtaeliitti, Valkoinen talo ja erityisesti maan silloinen ulkoministeri Henry Kissinger.
Hellerin viimeisiä teoksia leimaa hänen sairastumisensa vakavaan Guillain-Barrén sydroomaan. Tällöin päättyi kitkerissä tunnelmissa myös hänen pitkä avioliittonsa.
The Coca-Cola Company
thumb|The Coca-Cola Companyn pääkonttori [[Atlantassa, Georgiassa.]] The Coca-Cola Company on maailman suurin alkoholittomien juomien valmistaja, jakelija ja markkinoija.
Yhtiö työllistää suoraan 55 000 ja välillisesti yli 600 000 henkilöä noin 200 maassa. Afrikassa yhtiö on suurin yksityissektorin työnantaja. The Coca-Cola Companyn pääkonttori on Yhdysvalloissa, Georgian osavaltion Atlantassa. Yhtiön liikevaihdosta noin 70 % tulee Yhdysvaltain ulkopuolelta. Yhtiön suurin kilpailija on PepsiCo.
Asa Griggs Candler perusti The Coca-Cola Companyn Atlantassa vuonna 1892.
Tuotemerkit
Coca-Cola on tunnetuin The Coca-Cola Companyn tuotemerkki, ja se muodostaa arviolta 56 % juomien myynnistä. Muita tuotteita ovat muun muassa Sprite, Fanta, Powerade, Aquarius, Minute Maid, Burn, Bonaqua, Dasani, Georgia Coffee, Lilt, Mer, Tab, Surge ja Dr Pepperiä jäljittelevä Pibb Xtra. Lisäksi The Coca-Cola Company myy Dr Pepperiä Euroopassa ja joissain osissa Yhdysvaltoja. Yhtiöllä on yli 400 juomamerkkiä ja yhteensä yli 2 400 erilaista juomaa, joita valmistetaan yli 200 maassa. Konsernin tuotemerkeissä on virvoitusjuomien lisäksi mehuja ja mehujuomia, pullovesiä, energiajuomia, urheilujuomia, maito- ja soijamaitojuomia sekä kahvi- ja teejuomia.
Coca-Cola Suomessa
Coca-Cola rantautui näkyvästi Suomeen Helsingin 1952 kesäolympialaisten yhteydessä, kun The Coca-Cola Company olympialiikkeen pitkäaikaisena yhteistyökumppanina lahjoitti Helsingin olympiakisojen järjestelytoimikunnalle ja Sotainvalidien Veljeskunnalle 30 000 laatikkoa juomaa. Tosin Helsingin Stockmannilta Coca-Colaa sai jo 1930-luvulla.
Coca-Colan ensimmäisenä valmistajana Suomessa on pidetty Kouvolan Vesitehdasta, joka aloitti valmistuksen jo vuonna.1928 Dokumenttien perusteella Kouvolan Vesitehtassa voidaan olettaa valmistetun jotain Coca-Colan kaltaista juomaa, mutta tieto on luultavasti väärä. Oikean Coca-Colan valmistaminen Suomessa olisi vaatinut useita toimenpiteitä, joista olisi jäänyt arkistoihin tieto. Niistä ensimmäinen olisi ollut lisenssi.
Oy Hartwall Ab sai Coca-Colan valmistusoikeudet vuonna 1956. Yhteistyö päättyi vuonna 1998, ja Hartwall siirtyi pullottamaan kilpailija PepsiCon juomia.
Helsingissä toimiva Coca-Cola Finland Oy on Companyn kokonaan omistama tytäryhtiö, joka toimii yhteistyössä Keravalla toimivan Sinebrychoffin kanssa. Coca-Cola Finland on markkinointiyhtiö, joka vastaa juomien kuluttajamarkkinoinnista. Juomien valmistuslisenssin haltijana Sinebrychoff valmistaa, jakelee ja myy juomat. Coca-Cola Finland kuuluu Pohjoismaiden alueeseen, jonka pääkonttori sijaitsee Kööpenhaminassa.
Arvostelua
Intiassa Coca-Colaa vastaan on boikotoitu muutamia kertoja vastalauseena yhtiön huonon hygienian ja ympäristövaikutusten takia. Coca-Colan hampaita kellastuttava vaikutus on tieteellisesti todistettu ilmiö, joka johtuu hammaskiillettä tuhoavasta fosforihaposta. Sama pätee kuitenkin myös muihin virvoitusjuomiin. Coca-Colan pH-arvo on 2,56 eli hyvin hapan.
The Coca-Cola Companya on syytetty tehtaiden ammattiyhdistysaktiivien huonosta kohtelusta kehitysmaissa. Yhtiötä on syytetty muun muassa kahdeksan ay-aktivistin tappamisesta Kolumbiassa vuosina 1989–2003. Myös yhtiön tehtailla Turkissa ja Indonesiassa ay-aktivisteja on peloteltu. Sen sijaan Nicaraguassa työntekijöiden järjestäytyminen on kielletty. Yhtiö on vastannut useaan otteeseen näihin liittyviin syytöksiin ja myös toiminnallaan pyrkinyt osoittamaan syytökset perusteettomiksi. Monet ihmisoikeusjärjestöt ovat järjestäneet kolajuoman vastaisia kampanjoita.
Lähteet
33.771°N, -84.39655°W
Lionbridge
Lionbridge Technologies, Inc. (NASDAQ:LIOX) on yritys, jonka erityisaloja ovat lokalisointi, kääntäminen, kansainvälistäminen ja tulkkaus sekä ohjelmistokehitys, ohjelmistotestaus ja verkko-oppimisratkaisut (e-learning). Yrityksen keskuspaikka sijaitsee Massachusettsissa Yhdysvalloissa. Lionbridge on perustettu vuonna 1996 ja toimii 26 maassa, muun muassa Suomessa, Ruotsissa, Norjassa, Tanskassa, Irlannissa, Puolassa, Japanissa, Kiinassa ja Intiassa.
Yhtiön perusti Rory Cowan. Sen nimi tarkoittaa Leijonan siltaa, ja sen tavoitteena on yhdistää tuhansien kielenkääntäjien verkosto ohjelmistonkehittäjiin, jotta monikansalliset yritykset voivat luoda paikallisiin oloihin soveltuvia ohjelmistoja ja verkkosivustoja eri kulttuureihin.
Lionbridgen asiakkaisiin kuuluvat Microsoft, Google, Glaxo Smith Kline, Life Fitness ja Rolls-Royce.
Lionbridge Suomessa
Nykyinen Lionbridge Oy on perustettu vuonna 1983, jolloin se toimi Trantex-nimisenä teknisiin käännöksiin erikoistuneena käännöstoimistona. Tämän jälkeen yritys on toiminut muun muassa L&H Finlandin, Mendezin ja Bowne Global Solutionsin nimillä. Lionbridge osti Bowne Global Solutions -yrityksen vuonna 2005. Suomessa Lionbridgen kolme päätoimialuetta ovat lokalisointi, tekninen kirjoitus ja testaus.
Lionbridgellä on toimipisteet Espoossa ja Tampereella. Espoon toimipiste keskittyy lokalisointiin ja tekniseen kirjoittamiseen. Tampereella toimii Lionbridge Testing Services Oy.
Lokalisointi ja kääntäminen
Lokalisoinnin tavoitteena on teksti, joka ei vaikuta käännökseltä vaan alkujaankin kyseisellä kielellä kirjoitetulta.
Lionbridge Oy:n lokalisointi- ja käännöstoiminta on ISO 9001:2000 -laatusertifioitu.
Translation Workspace
Translation Workspace on Lionbridgen oma verkossa käytettävä lokalisointiympäristö, jossa ajantasaiset käännösmuistit ja sanastot ovat kaikkien osapuolten käytettävissä samanaikaisesti.
Freeway
Freeway on Lionbridgen verkossa toimiva käännösportaali. Freewayn avulla Lionbridgen asiakkaat voivat tilata ja seurata käännösprojekteja, kommunikoida projektiryhmän kanssa sekä hallinnoida sanastoja, käännösmuisteja ja muita kielimateriaaleja.
Tekninen kirjoitus
Lionbridgen teknisen kirjoituksen palveluihin kuuluvat dokumentaation suunnittelu ja konsultointi, dokumentaation tuotannon elinkaarimalli sekä tekninen kirjoittaminen ja projektinhallinta.
Testaus
Lionbridge testaa ohjelmistoja sekä toiminnallisesti että sisällöllisesti.
Kansainvälistäminen
Kansainvälistämisessä tuote valmistellaan lokalisointia varten. Tämän prosessin jälkeen tuote voidaan lokalisoida helposti eri kieliin ja kulttuureihin soveltuvaksi.
Verkko-oppimisratkaisut
Verkko-oppimisratkaisuihin (e-learning) kuuluu muun muassa koulutusmateriaalien tuottaminen verkko-opiskeluun ja erilaisiin koulutuksiin.
Eri medioiden yhdistäminen, verkkojulkaiseminen, tekninen kirjoitus sekä julkaisujen teko sähköisesti ovat verkko-oppimisratkaisujen ydinaluetta. Myös sisällön- ja oppimisenhallintajärjestelmiä koskeva prosessi-integraatio ja teknologiakonsultointi kuuluvat Lionbridgen verkko-oppimisratkaisuihin.
Joensuun tyttölyseo
thumb|330px|right| Tyttölyseo toimi tässä rakennuksessa [[Pielisjoki|Pielisjoen rannalla 1911-1956.]] thumb|330px|Tyttölyseo sai vuonna 1956 uuden koulutalon, joka on sittemmin toiminut Joensuun lyseon lukion koulurakennuksena vuoteen 2021. Nyt rakennus on tyhjillään.
Joensuun tyttölyseo toimi oppikouluna Joensuussa 1865-1974.
Koulu on toiminut monella nimellä. Vuonna 1865 perustettiin Privata Frutimmerskola, jonka opetuskieli oli ruotsi. Vuonna 1881 aloitti Joensuun yksityinen suomenkielinen koulu, ja opetuskieli vaihtui suomeksi. Vuonna 1899 koulu muuttui viisiluokkaiseksi valtion kouluksi nimellä Joensuun suomalainen tyttökoulu.
1911 valmistui uusi koulurakennus (myöhemmin Joensuun pääkirjasto ja konservatorio). 1920 koulusta tuli kuusiluokkainen. 1947 koulu otti nimen Joensuun tyttölyseo, kun se oli yliopistoon johtava koulu. 1956 valmistui koulurakennus Koulukadulle (nykyinen Joensuun lyseon lukio).
Vuonna 1974 toteutuneen peruskoulu-uudistuksen myötä koulu lakkautettiin. Tyttölyseon ja poikalyseon keskikoulusta tuli Joensuun keskustan yläaste ja lukiosta Joensuun keskustan lukio. Lukio jatkoi tyttölyseon, yläaste lyseon rakennuksessa.
Punainen ylijättiläinen
Punainen ylijättiläinen on spektriluokaltaan K tai M ja Yerkesin spektriluokittelussa luokassa I oleva ylijättiläistähti. Punaiset ylijättiläiset ovat suurimpia tähtiä kooltaan mutta eivät massaltaan.
Massaltaan suunnilleen yli 10 Aurinkoa olevat tähdet kehittyvät punaisiksi ylijättiläisiksi tähden ytimen vetyvarastojen loputtua ja heliumin fuusioitumisen alettua. Näillä tähdillä on erittäin viileä pintalämpötila (3 500–4 500 K) ja valtava halkaisija. Linnunradan suurimmat punaiset ylijättiläiset ovat KW Sagitarii, V354 Cephei, ja KY Cygni, joiden kaikkien halkaisija on noin 1 500 kertaa Auringon halkaisija (noin 7 AU eli seitsemän kertaa Maan etäisyys Auringosta). Useimpien punaisten ylijättiläisten halkaisija on 200–800 kertaa Auringon halkaisija. Nämä massiiviset tähdet ovat lähinnä "kuumaa tyhjiötä", joilla ei ole selvää fotosfääriä, ja ne yksinkertaisesti "heikkenevät" tähtienväliseen avaruuteen.
Punainen ylijättiläisvaihe on suhteellisen lyhyt: se kestää ainoastaan muutamista sadoista tuhansista vuosista noin miljoonaan vuoteen. Useimmat tähdet vaihtelevat punaisen ylijättiläisvaiheen ja sinisen ylijättiläisvaiheen välillä, kunnes ne lopulta räjähtävät supernovana. Massiivisimmat punaiset ylijättiläiset saattavat kehittyä Wolfin–Rayetin tähdeksi.
Oslon taidekorkeakoulu
Oslon taidekorkeakoulu (norj. Kunsthøgskolen i Oslo, lyh. KHiO) on Oslossa toimiva valtiollinen korkeakoulu, jossa annetaan opetusta muotoilun, kuvataiteen, tanssin, musiikin ja teatterin aloilla. Se perustettiin vuonna 1996 yhdistämällä Valtion taideakatemia (Statens kunstakademi), Valtion käsityö- ja taideteollisuuskoulu (Statens håndverks- og kunstindustriskole), Teatterikorkeakoulu (Teaterhøgskolen), Oopperakorkeakoulu (Operahøgskolen) ja Balettikorkeakoulu (Balletthøgskolen). Taidekorkeakoulu toimii entisessä tehdasrakennuksessa Akerselvan itäpuolella Grünerløkkan kaupunginosassa.
Gary (muusikko)
Tuomas Mikael ”Gary” Keskinen (s. 18. syyskuuta 1980) on suomalainen kitaristi ja toimii nykyisin muusikkona freelancerina, sekä omassa Forte Silence yhtyeessä. Hänelle myönnettiin Lappajärven kulttuuripalkinto itsenäisyyspäivänä 2006. Keskinen soitti kitaraa myös Technicolour-yhtyeessä.
Kevään ja kesän 2008 Keskinen toimi rockyhtye Negativen keikkakitaristina ja 2009 alusta lähtien Ancaran kitaristina. Ancara yhtyeessä Gary lopetti vuonna 2016. .
Gary omisti oman levy-yhtiön (Scandal Music Company), jonka artisteihin kuuluvat muun muassa Suomen eturivin Idols-artisteja.
Gary perusti myös uuden yhtiön vuonna 2012, LA hubin, Jimmy Westerlundin kanssa, joka keskittyy suomalaisen musiikin vientiin maailmalle, lähinnä kuitenkin Yhdysvaltoihin.
Gary toimii muusikkona ja säveltäjänä lukuisten suomalaisten ja kansainvälisten artistien taustavoimissa.
Historia
Gary aloitti kitaran soittamisen 12-vuotiaana saatuaan kitaran enoltaan, muusikko Tuomo Övermarkilta. Jo 13-vuotiaana Gary aloitti keikkailun ympäri Suomea iskelmäartistien kanssa. Hänen ensimmäinen oma yhtyeensä, H.I.T.T., kirjoitti levytyssopimuksen Unirecordsin kanssa Garyn ollessa 14-vuotias. H.I.T.T. julkaisi kaksi singleä. Kun Gary oli 16-vuotias, hän lähti opiskelemaan musiikkia ja musiikkiopinnot päättyivät vuonna 2004 Helsingin pop-jazz konservatorioon. Opiskelujen ohella hän soitti eri kokoonpanoissa.
Vuonna 2002 perustettiin Technicolour-yhtye, jossa Gary toimi soolo- ja komppikitaristina. Samaan aikaan hän perusti myös toisen yhtyeen nimeltä Monday. Vuonna 2008 Gary toimi Negativen kitaristina ja vuoden 2009 alussa Gary liittyi Ancara-yhtyeeseen.
Garyn luotsaama Monday-yhtye osallistui Suomen euroviisukarsintaan 2010, mutta ei päässyt jatkoon. Gary on itse säveltänyt heidän siellä esittämänsä biisin ”Play” ja sanoittanut sen yhdessä Mondayn laulajan kanssa.
Rockin' High
Keskinen on soittanut myös maailman korkeimman keikan Mount Everestillä marraskuussa 2015. Guinnessin ennätystenkirjaan ennätystä ei virallistettu, kun keikalla ei ollut lippuja myynnissä. Rockin' High projektista on tehty myös elokuva Project Rockin' High, joka sai suomen ensi-illan Helsingissä Rakkautta ja Anarkiaa festivaaleilla syyskuussa 2016. Elokuvan ohjasi Matleena Saarensalmi ja tuotannosta vastasi Production House. Elokuva näytettiin myös Ylellä Dokumenttiprojektissa. Kansainvälinen ensi-ilta oli toukokuussa 2017 Italiassa Trento Film Festivaaleilla.
Turun linja-autoasema
Turun linja-autoasema on Turun keskustassa VI kaupunginosassa, Aninkaistenkadun varrella sijaitseva, vuonna 1938 valmistunut linja-autoasema. Funktionalistisen asemarakennuksen ovat suunnitelleet arkkitehdit Harald Smedberg ja Totti Sora.
Linja-autoaseman vieressä on kaksi saman tyylisuunnan mukaan rakennettua entistä huoltoasemarakennusta: Aninkaistensillan päässä on entinen Esson huoltoasema ja Puutorin suunnassa on entinen Shellin huoltoasema. Linja-autoaseman rakennus on suojeltu valtakunnallisesti merkittävänä rakennettuna kulttuuriympäristönä yhdessä sen vieressä sijaitsevan kahvilarakennuksen ja entisen Esson huoltoaseman kanssa.
Maaliskuussa 2020 Matkahuolto siirsi lipunmyyntipisteensä läheisessä rakennuksessa sijainneen pakettiterminaalinsa yhteyteen, ja linja-autoaseman päärakennus jäi tyhjilleen. Turun linja-autoasemalta on matkaa Turun päärautatieasemalle noin seitsemänsataa metriä, ja niiden korvaajaksi on suunniteltu juna- ja linja-autoliikenteen yhdistävää matkakeskusta.
Historia
Turun linja-autoasema toimi vuoteen 1938 saakka viereisellä tontilla sijaitsevan, vuonna 1934 rakennetun Shellin huoltoaseman tiloissa. Huoltoasema kunnostettiin kahvila- ja hotellikäyttöön vuonna 2008.
Karolina Nylund
Karolina Nylund (s. 1993) on suomalainen käsipalloilija. Hän edustaa helsinkiläisseura Dickeniä, jonka pelaajana hän on voittanut Suomen-mestaruuden vuosina 2015–2018.
Metsäjärvi (Naantali)
Metsäjärvi (tunnetaan myös nimellä Kultarannanjärvi) on pieni 2,3 hehtaarin järvi Luonnonmaalla Naantalissa.
Metsäjärvi sijaitsee alle kilometri etelään Suomen tasavallan presidentin kesäasunto Kultarannasta, ja se on kokonaan Kultarannan tilan omistuksessa.
Järvessä on pieni noin 15 m² saari ja järven rannalla on luhtaa. Järven eteläranta on soistunut. Järven läheisyydessä luoteispuolella sijaitsee muutamia puutarhaviljelmiä, sekä runsaasti omakotitaloja. Järven rannat ovat metsäistä ja sen rannalla on yksi talo, vuonna 1999 valmistunut Kultarannan turvamiesten asuntola.
Metsäjärven läheltä kulkee Seututie 189, jonka toisella puolella sijaitsee Viialanjärvi, joka laskee vetensä ojan kautta Metsäjärveen. Metsäjärvi laskee edelleen vetensä mereen.
Barbara Acklin
Barbara Jean Acklin  (28. helmikuuta 1943 Oakland, Kalifornia, Yhdysvallat – 27. marraskuuta 1998 Omaha, Nebraska, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen soullaulaja ja lauluntekijä.
Varhaiset vaiheet
Barbara Acklin oli Herman ja Hazel Acklinin ainoa lapsi. Hän syntyi 28. helmikuuta 1943 Oaklandissa Kaliforniassa. Acklin vanhempineen muutti Chicagoon vuonna 1948. Hän lauloi 11-vuotiaana solistina New Zion Baptist Churchissa. Viisi vuotta myöhemmin Acklin alkoi esiintyä yökerhoissa.
Bürkert
Bürkert Fluid Control Systems (Christian Bürkert GmbH & Co. KG) on saksalainen nestemäisten ja kaasumaisten prosessien mittaus- ja valvontajärjestelmien valmistaja, jonka pääpaikka on Ingelfingenissä. Bürkertin historia alkaa vuodesta 1946. Yrityksen perustajalla Christian Bürkertillä oli idea innovatiivisten tuotteiden valmistamisesta ja kehittämisestä sen ajan perustarpeisiin. Yritystoiminta aloitettiin valmistamalla termostaatteja uuneihin ja lämmönsäätelyjärjestelmiä jalkojen lämmitysmattoihin sekä hautomakoneisiin.
Barbara Acklin
Ura
Acklinin suurin hitti oli musiikkialbumi Love Makes a Woman (1968). Kyseisen musiikkialbumin, sekä kaikki muut Acklinin vuoteen 1973 asti julkaisemat musiikkialbumit levytti Brunswick Records. Vuonna 1975 ilmestyneen A Place in the Sun-musiikkialbumin levytti Capitol Records.
Kuolema
Acklin menehtyi keuhkokuumeeseen 27. marraskuuta 1998 ollessaan 55-vuotias. Hänellä oli ollut ennen kuolemaansa uuden albumin levyttäminen kesken.
.mn
.mn on Mongolian Internet-maakoodi verkkotunnuksia varten. Sitä ylläpitää Datacom.
Nicolo Gagliano
Nicolo Gagliano (n. 1740–1780) oli italialainen viulunrakentaja ja viulunrakentaja Alessandro Gaglianon vanhin poika. Joitakin hänen hienoista instrumenteistaan on erheellisesti pidetty Stradivariuksina.
Tyypillisiä merkintöjä:
Vaasan Ooppera
Vaasan Ooppera, koko nimeltään Vaasan Ooppera alueooppera r.y., on Vaasassa toimiva ooppera. Se on Suomen toiseksi vanhin alueooppera, perustettu vuonna 1956. Aluksi nimellä Vaasan Oopperayhdistys - Vasa Operaförening toimineen yhdistyksen perusti ryhmä laulunopettaja Tyyne Hasen oppilaita. Yhdistyksen perustavassa kokouksessa 6. joulukuuta 1956 valittiin puheenjohtajaksi ekonomi, johtaja Eino S. Rahikainen (1914–1979), joka toimi oopperayhdistyksen puheenjohtajana kymmenen ensimmäistä vuotta. Rahikaisen muutettua pois paikkakunnalta puheenjohtajaksi valittiin yhdistyksen toiminnanjohtaja, lehtori, laulaja Irma Rewell, joka toimi puheenjohtajana aina kuolemaansa asti.
Monissa Vaasan Oopperan produktioissa 1950-luvulta lähtien kapellimestarina toimi Eino Haipus.
Jure Košir
Jure Košir (s. 24. huhtikuuta 1972 Mojstrana, Slovenian ST) on Jugoslaviaa ja Sloveniaa urallaan edustanut slovenialainen alppihiihtäjä ja olympiamitalisti.
Košir edusti vielä Jugoslaviaa voittaessaan supersuurpujottelun nuorten maailmanmestaruuden Norjan Geilossa vuonna 1991. Albertvillen olympialaisissa 1992 hän sijoittui Slovenian väreissä alppiyhdistetyssä kolmanneksitoista ja saavutti kaksi vuotta myöhemmin Lillehammerissa olympiapronssia pujottelussa Thomas Stangassingerin ja Alberto Tomban jälkeen.
Košir sijoittui Sierra Nevadan MM-kilpailuissa 1996 suurpujottelussa kahdeksanneksi, Sestrieren MM-kisoissa 1997 pujottelussa kahdenneksitoista ja Naganon olympiakisoissa 1998 suurpujottelussa viidenneksi. Tämän jälkeen hän oli pujottelussa kymmenes Vailin MM-kilpailuissa 1999 sekä kahdeksas niin St. Antonin MM-kisoissa 2001 kuin Salt Lake Cityn olympialaisissa 2002.
Talviolympialaiset 1964
Vuoden 1964 talviolympialaiset järjestettiin Innsbruckissa, Itävallassa. Kisojen avajaiset olivat 29. tammikuuta ja päättäjäiset 9. helmikuuta 1964. Kilpailut julisti avatuksi Itävallan presidentti Adolf Schärf, olympiavalan vannoi Paul Aste ja olympiatulen sytytti Joseph Rieder.
Valintaprosessi
Kisojen pitopaikka päätettiin Münchenissä, Saksassa 26. toukokuuta 1959. Samalla päätettiin myös Kesäolympialaisten 1964 pitopaikka.
Lajit ja mitalistit
Olympiaohjelmaan kuului 34 tapahtumaa kymmenessä eri urheilulajissa.
Lisäksi jääkolkka oli mukana viralliseen kisaohjelmaan kuulumattomana näytöslajina.
Osallistujat
Kisoihin osallistui 1091 urheilijaa 36 maasta.
Mitalitaulukko
Vuoden 1964 talviolympialaisten mitalitaulukon ykkössijan saavutti Neuvostoliitto.
Kuolemantapaukset
Vuonna 1964 australialainen alppihiihtäjä Ross Milne kuoli syöksyharjoituksissa Innsbruckin olympialaisten avajaispäivänä. Milne törmäsi puuhun. Innsbruckissa ja harjoituksissa kuoli myös brittikelkkailija Kazimierz Kay-Skrzypecki.
Dragon Quest (videopeli)
Dragon Quest on Chunsoftin kehittämä ja Enixin (nyk. Square Enix) vuonna  Nintendo Entertainment Systemille julkaisema Dragon Quest-roolipelisarjan ensimmäinen peli. Peli julkaistiin Pohjois-Amerikassa Dragon Warrior-nimellä. Dragon Quest käännettiin myöhemmin MSX:lle, Super Famicomille, Game Boy Colorille sekä japanilaisille matkapuhelimille.
Nettohinta
Nettohinnan vastinpari on bruttohinta.
Dragon Quest (videopeli)
Juoni
Pelaajan ohjaama nimetön soturi polveutuu Dragon Quest III:n päähenkilö Lotosta (tunnetaan myös nimellä Erdrick amerikkalaisessa käännöksessä), joka on keskeinen henkilö kolmessa ensimmäisessä Dragon Quest -pelissä. Sankarin on saatava takaisin Lohikäärmeherran ryöstämä Valon pallo, jonka avulla rauha voitaisiin palauttaa kuihtuneeseen Alefgardin maahan. Ennen Lohikäärmeherran haastamista päähenkilön on kerättävä tarvittava esineistö tämän saavuttamiseksi sekä pelastettava vihollisten kaappaama prinsessa Gwaelin.
Aikajärjestyksessä Dragon Quest on sarjansa toinen osa, sillä sen tarinaa edeltävät myöhemmin julkaistun Dragon Quest III:n tapahtumat.
Pelaaminen
Dragon Quest on pelimekaniikaltaan tyypillisten konsoliroolipelien mukainen. Peli etenee, kun pelaajan ohjaama hahmo suorittaa tehtäviä määrätyissä kaupungeissa tai muissa kohteissa. Paikkakuntiin voidaan matkustaa ylhäältä kuvatun maailmankartan kautta.
Matkojen aikana kohdattuja hirviöitä vastaan taistellaan 1. persoonan kuvakulmassa. Vuoropohjaisissa taisteluissa pelihahmolle osoitetaan komentoja ikkunasta, joka sisältää neljä eri vaihtoehtoa: hyökkäys aseella, loitsujen langettaminen, esineiden käyttäminen sekä pakeneminen. Voittaakseen yhteenoton pelaajan on kulutettava loppuun vihollisen osumapisteet, ja onnistuessaan hän saa palkkioksi kokemuspisteitä, jotka nostavat pelihahmon kehitystasoa. Mikäli taistelu hävitään, hahmo herää jälleen henkiin lähistöllä sijaitsevassa kaupungissa.
Käännöstyö
Dragon Questin ensimmäinen julkaisu ilmestyi Japanissa vuonna 1986 Famicomin lisäksi MSX:lle. Englanniksi käännetty NES-versio valmistui kolme vuotta myöhemmin. Amerikkalaisjulkaisun nimi jouduttiin tosin vaihtamaan vuodesta 1980 lähtien markkinoidun DragonQuest-pöytäroolipelin vaikutuksesta, ja täten käännös päätettiin nimetä Dragon Warrioriksi.
Japanilaisen ja pohjoisamerikkalaisen version väliset erot eivät rajoittuneet ainoastaan nimiin. Esimerkiksi alkuperäisperäistä peliä voitiin jatkaa pelaajan syöttämien salasanojen avulla, kun taas Dragon Warriorissa turvauduttiin pelitilanteen tallentamiseen. Dragon Warrior oli esikuvaansa siinä määrin realistisempi, että siitä oli korjattu japanilaisversiossa ilmennyt ongelma, jossa hahmojen spritet katsoivat aina pelaajaa kohti riippumatta siitä, mihin suuntaan ne liikkuivat. Famicomin Dragon Questiin nähden myös grafiikkaa parannettiin ja muun muassa kiroilua sisältävää dialogia muutettiin hienovaraisemmaksi.
Alustakäännökset
Vuoden 1993 lopulla Dragon Quest julkaistiin seuraajansa kanssa Super Famicomille Dragon Quest I & II -yhteisjulkaisussa. Pelit oli talletettu yhdelle kasetille, ja ne sisälsivät uusitun grafiikan, äänenlaadun sekä pelimekaniikan. Samaa nimeä kantava peli sai alustakseen myös Game Boy Colorin kuusi vuotta myöhemmin. Kyseisen version uusia ominaisuuksia olivat esimerkiksi animoidut alku- ja päätöskohtaukset sekä NES-peliä paremmat tallennusmahdollisuudet ja yksityiskohtaisemmat tausta- ja hahmografiikat. Pelin loppuvastukset olivat myös haastavampia, mutta niiden voittamisesta annettu palkkio oli vastaavasti suurempi.
Super Famicomille Dragon Quest I & II ilmestyi vain Japanissa, mutta Game Boy Color -version markkina-alue ulottui myös Pohjois-Amerikkaan, jossa pelille laadittiin uusi käännös. NES-pelissä hahmot olivat puhuneet Elisabet I:n aikaista englantia, joka Dragon Warrior I & II:ssa korvattiin nykyaikaisella murteella. Muutoksia kokivat myös japanilaisiin vastineihinsa vaihdetut hahmojen, kaupunkien ja esineiden nimet, joista esimerkkinä Lotoksi palautettu Erdrick.
Grafiikaltaan entistäkin päivitetympää Dragon Questiä alettiin myydä matkapuhelimille 1. maaliskuuta 2004 lähtien. Peli kehitettiin Square Enixin ja Japanin tietoliikennettä hallitsevan Nippon Telegraph and Telephonen yhteistyönä NTT DoCoMon FOMA 900i -mallille.
Soundtrack
Ensimmäisen Dragon Questin musiikista vastasi sarjan muiden osien tavoin Koichi Sugiyama. Pelin soundtrack julkaistiin 5. lokakuuta 1986 nimellä Dragon Quest Suite, jonka 17 kappaleesta yksi on nauhoitettu NES:n äänipiirin mukaisena, 8 taas orkesterin esittäminä ja loput syntetisaattorilla soitettuina. Muita pelin musiikkia sisältäviä albumeita ovat esimerkiksi Dragon Quest in Concert (1987), Symphonic Suite Dragon Quest I•II (2000) sekä Dragon Quest Game Music Super Collection Vol. 1 (2001) ja Vol. 2 (2002).
Daniele Masala
Daniele Masala (s. 12. helmikuuta 1955) on italialainen entinen nykyaikainen viisiottelija ja olympiavoittaja.
Masala saavutti Los Angelesin olympialaisissa 1984 kultaa henkilökohtaisesta kisasta ennen Svante Rasmusonia ja Carlo Masulloa oteltuaan pisteet 5469. Joukkuekisassa hän oli Masullon ja Pier Paolo Cristoforin kanssa Italian joukkueen jäsenenä voittamassa kultaa pistein 16 060 – hopeaa sai Yhdysvallat ja pronssia Ranska. Neljä vuotta myöhemmin Soulin olympialaisissa hän voitti Gianluca Tibertin ja Masullon kanssa jälleen joukkuemitalin, väriltään hopeisen. Henkilökohtaisessa kisassa hän sijoittui kymmenenneksi.
Masala voitti henkilökohtaisen maailmanmestaruuden vuonna 1982. Hän saavutti MM-hopeaa vuosina 1981 ja 1986 sekä MM-pronssia 1979.
Bongoville
Bongoville on kaupunki Gabonin kaakkoisosassa, Haut Ogoouén maakunnassa, Francevillestä itään. Sen aiempi nimi oli Lewai, mutta myöhemmin kaupunki sai uuden nimen siellä syntyneen presidentti Omar Bongon mukaan. Asukkaita on 1 000–2 000.
Bantut
250px|thumbnail|Bantukielten puhuma-alue näkyy kartassa vaaleanpunaisella. Bantut ovat koko Saharan eteläpuolisessa Afrikassa elävä ihmisryhmä, johon kuuluu yli 400 erilaista kansaa ja heimoa. Pääasiallisesti bantuja yhdistää kuuluminen samaan nigeriläis-kongolaisten kielten bantukielten ryhmään. Bantukieliä on noin 500 ja arvioiden mukaan niitä puhuu noin 200 miljoonaa henkilöä.
Ensimmäistä kertaa sanaa ”bantu” käytti saksalainen kielitieteilijä Wilhelm Bleek vuonna 1862 teoksessaan Eine vergleichende Grammatik der südafrikanischen Sprachen. Hän esitti hypoteesin, että koska eteläisen, itäisen ja läntisen Afrikan kielillä on niin paljon yhteisiä piirteitä, niiden on kuuluttava samaan kieliryhmään. Teoria on yhä voimassa, vaikka siihen onkin lähes puolentoista vuosisadan aikana tehty joitakin muutoksia.
Termin ”bantut” käyttö on jossain määrin ongelmallista, koska yleisesti ottaen bantuilla käsitetään bantukielten puhujia, mutta näitä kieliä puhuvat myös jotkin kansat, jotka eivät ole etnisesti sukua bantuille, ja vastaavasti osa etnisistä bantuista on omaksunut jonkin muun, yleensä eurooppalaisen kielen. Näissä tilanteissa bantut määritellään yhteisen historiansa perusteella.
Bantujen historia ja muuttoliike
thumb|[[Indianapolisin lastenmuseon pysyvään kokoelmaan kuuluva ntwana-kansan helmillä päällystetty nukke.]]
Bantut asuttavat nykyään valtaosaa päiväntasaajan eteläpuolisesta Afrikan mantereesta. He ovat kuitenkin suhteellisen uusia tulokkaita lähes koko tällä alueella. Bantujen ja bantukielten levittäytyminen on seurausta laajamittaisesta muuttoliikkeestä, yhdestä ihmiskunnan historian laajimmista.
Bantujen alkukoti oli Guineanlahden pohjukassa, alueella joka muodostaa nykyisen Kamerunin lounaisosan ja Nigerian kaakkoisosan. Tämä on voitu todistaa niin geneettisillä kuin kielitieteellisilläkin tutkimuksilla. Kaikki bantukielet kuuluvat yhteen ainoaan nigeriläis-kongolaisten kielten alaryhmään, ja niiden lähimmät sukukielet ovat edelleen Nigerian ja Kamerunin alueilla. Alkuperäiset bantut asuivat vain tällä alueella vielä niinkin äskettäin kuin 4 000 vuotta sitten.
Afrikan eteläpuoliskon alkuperäiset asukkaat olivat khoisan-kansoja eli saneja ja khoita sekä pygmejä ja muita kääpiökansoja. Khoisanien ja bantujen välillä on selviä eroja, mikä osoittaa päiväntasaajan kahden puolen eläneiden ihmisryhmien olleen erossa toisistaan melko pitkään ennen viimeisimpien vuosituhansien kansainvaelluksia.
Bantujen nopea levittäytyminen khoisanien asuttamille alueille oli mahdollista elinkeinojen eroavuuksien takia. Päiväntasaajan pohjoispuolisesta Afrikasta löytyi luonnonvaraisena useita viljelykelpoisia kasveja sekä myös joitakin eläimiä jotka oli mahdollista kesyttää. Päiväntasaajan eteläpuolella ei ollut mitään näistä. Niinpä negridit päätyivät jo varhain viljelemään maata tai paimentolaisiksi ja kehittivät heimoyhteiskuntia, johon liittyi myös varsin kehittynyt aseistus. Khoisanit taas pysyivät alkukantaisina metsästäjä-keräilijöinä, jotka myöhemmin bantujen levittäytyessä yksinkertaisesti siirtyivät syrjään karummille maille, tai joskus sulautuivat laajenevaan bantuväestöön.
Bantuekspansion ensimmäinen vaihe oli heidän levittäytymisensä alkukodistaan keskisen Afrikan sademetsiin toisella vuosituhannella ennen ajanlaskumme alkua. Tämä vaihe oli suhteellisen hidas, ja vasta noin tuhatta vuotta myöhemmin, vähän ennen ajanlaskun alkua, bantukansoja alkaa ilmaantua idässä suurten järvien alueelle ja etelässä Sambiaan. Heidän tuloaan ulos sademetsistä pidetään ekspansion toisena vaiheena. Joskus ajanlaskun alun jälkeisen ensimmäisen vuosituhannen aikana Itä-Afrikkaan ja Sambiaan tuli idästä uusia viljelykasveja, ilmeisesti Madagaskarin malaijien Kaakkois-Aasiasta tuomia. Näiden hyödyntäminen mahdollisti bantujen levittäytymisen edelleen Kenian rannikolle ja toisaalla Zimbabween saakka. Tämä ekspansion kolmas vaihe lähti Sambiasta ja tapahtui nähtävästi vasta vuoden 600 jälkeen.
Zimbabwen valtakunta
Vuoden 1000 paikkeilla sisämaahan lähelle Sambesi-jokea kehittyi Zimbabwen valtakunta, kenties ensimmäinen eteläisen pallonpuoliskon suuri valtio. Tansanian ja Mosambikin rannikoilla liikkui tuohon aikaan paljon Lähi-idän merenkulkijoita, arabeja, jotka perustivat kauppa-asemiaan ja siirtokuntiaan hyviin satamapaikkoihin. Vielä tuohonkaan aikaan rannikoilla ei ollut lainkaan bantuja, ensimmäiset bantukansat saapuivat Mosambikiin vuoden 1000 jälkeen. Heidän saapumisensa merkitsi arabien kaupan kasvua, khoisaneilla kun ei juuri kauppatavaroita ollut. Zimbabwen valtakunta pääsi nopeasti mukaan kaupankäyntiin ja seuraavien vuosisatojen aikana se keräsi mittavat tulot myymällä jalometalleja, norsunluuta ja muita tuotteitaan rannikon kauppiaille. Tässä vaiheessa syntyi myös ehkä tunnetuin bantukieli, Kenian ja Tansanian swahili, eräänlaiseksi bantujen yhteiseksi kauppakieleksi merenkulkijoiden kanssa. Suahilin sanavarastosta suurin osa onkin lainasanoja Aasian kielistä, enimmäkseen arabiasta, mutta myös persiasta ja intialaisista kielistä.
Zimbabwe romahti viimeistään 1400-luvulla luonnonvarojensa vähenemiseen, ja valtakunnan kaupungit hylättiin. Seuraavalla vuosisadalla bantut levittäytyivät edelleen syvemmälle Etelä-Afrikkaan, kunnes Kapmaassa eivät päässeet enää pidemmälle, bantujen hyödyntämät afrikkalaiset viljelykasvit kun eivät kasva Kapmaan ilmastossa, joka on välimerenilmaston aluetta. Samoin bantut eivät menneet Kalaharin autiomaahan tai sitä ympäröiville alueille, jotka käsittävät suurelta osin nykyisen Namibian ja Botswanan, osia Angolasta ja Kapmaan pohjoisosan. Näillä alueilla khoisanit saivat edelleen olla rauhassa. Muuten bantut olivat levittäytyneet koko mantereen eteläpuoliskolle, joskin Tansaniassa säilyi eristyksissä muutamia khoisan-kansoja, jotka edelleen puhuvat omia kieliään. Muualla khoisanit varmaankin sulautuivat kokonaan bantuihin, lisäksi eräillä eteläisen Afrikan alueilla on khoisaneita jotka ovat vain omaksuneet jonkin bantukielen. Samoin keskisen Afrikan sademetsien pygmit, jotka ovat olleet paljon pidempään bantujen vaikutuspiirissä, puhuvat nykyään vain bantukieliä, mutta ovat säilyneet geneettisesti erilaisina kääpiökansoina, vaikkakin enemmän tai vähemmän bantuihin sekoittuneina.
Kongon kuningaskunta
Länsi-Afrikassa Kongojoen suistoon syntyi 1300-luvulla pienehkö Kongon kuningaskunta. Täällä tapahtui myös ensimmäinen kohtaaminen eurooppalaisten ja bantujen välillä, kun portugalilaiset vuonna 1483 purjehtivat jokisuistoon, ja ryhtyivät vähän myöhemmin säännölliseen yhteydenpitoon kongolaisten kanssa. Portugalilaisten tuella Kongon valtakunta alkoi kasvaa ja siitä tuli 1500-luvun kuluessa alueen merkittävä mahti, ennen kuin se sitten alkoi heiketä sisällissotiin. Portugalille Kongo ja lähiseudut tulivat pian merkittäväksi orjakaupan lähtöalueeksi, kun Amerikka oli valloitettu ja sinne tarvittiin työvoimaa. Portugalilaiset perustivat siirtokuntia länsirannikolle Angolaan ja itärannikolle Mosambikiin, ja olivat pitkään ainoita eurooppalaisia näissä osissa maailmaa.
Eteläinen Afrikka
Kun alankomaalaiset, joista myöhemmin polveutuivat buurit ja heistä afrikaanerit, perustivat siirtokuntansa Kapkaupunkiin 1652, ei viljavassa ja hedelmällisessä Kapmaassa ollut bantuja, joten alueella selvittiin yli vuosisadan ajan ilman suurempia konflikteja, khoisanien siirtyessä eurooppalaisten tieltä. Kuitenkin jo 1500-luvulta alkaen oli sotaisien niililäis-saharalaisten maasaiden ja muiden pohjoisen Afrikan kansojen levittäytyminen Itä-Afrikkaan aina Tansaniaan saakka ajanut alueen bantuja etelään päin. Tämä synnytti väestöpainetta Zimbabwen alueella ja itäisen Etelä-Afrikan kansat alkoivat liikehtiä. Näistä merkittävimpiä olivat Nguni-alaryhmään kuuluvat, kuten xhosat, zulut ja swazit. Ensimmäiset varsinaiset kohtaamiset itään ja koilliseen levittäytyvien buurien ja xhosien välillä lienevät olleet vasta 1700-luvun loppupuolella.
Britannia puuttui Etelä-Afrikan asioihin saman vuosisadan lopussa. Ranska oli valloittanut Alankomaat, ja britit katsoivat oikeudekseen suojella siirtomaita miehittämällä ne. Kapmaasta tulikin pian pysyvästi brittiläinen siirtomaa. Buureja tämä ei miellyttänyt, ja osa heistä lähti koilliseen 1800-luvun alkupuolella. Kun zulut olivat samoihin aikoihin Shaka Zulun johdolla perustaneet lyhytaikaisen sotilasvallan, johti tämä ensimmäisiin suuriin sotiin eurooppalaisten ja bantujen välillä. Pian buurit perustivat valtionsa bantujen alueille, jotka britit myöhemmin vuorostaan valloittivat. Vähemmistönä olevien eurooppalaisten valta johti Etelä-Afrikassa myöhemmin Apartheid-rotuerotteluun, vastaava järjestelmä oli käytössä myös Rhodesiassa.
Euroopan suurvallat jakoivat Afrikan mantereen keskenään 1800-luvun lopun valloituksissaan. Tämä johti bantukansojen alistamiseen, mutta 1900-luvun puolella he pääsivät myös osallisiksi länsimaisen teknologisen kehityksen saavutuksista, ja vuoden 1960 molemmin puolin jälleen itsenäistyneissä Afrikan maissa ovat bantut päässeet hallitsemaan, viimeisenä Etelä-Afrikassa 1994.
Sara Forestier
Sara Forestier (s. 4. lokakuuta 1986 Kööpenhamina, Tanska) on ranskalainen näyttelijä. Hän aloitti elokuvissa esiintymisen vuonna 2001 ja sai vuonna 2005 lupaavimman naisnäyttelijän César-palkinnon roolistaan elokuvassa L'esquive (2004). Vuonna 2011 hänelle myönnettiin parhaan naisnäyttelijän César-palkinto roolista elokuvassa Le nom des gens (2010).
Woven Hand
Woven Hand (tai Wovenhand) on yhdysvaltalainen, Denveristä, Coloradosta kotoisin oleva yhtye, jonka entinen 16 Horsepower -yhtyeen laulaja David Eugene Edwards perusti vuonna 2001. Woven Handin musiikissa on vaikutteita alternative countrysta, post-rockista, punkista, industrialista, folk rockista, vanhanajan musiikista, Amerikan alkuperäiskansan musiikista ja romanimusiikista. Allmusic kuvailee yhtyeen musiikkia synkeäksi, aavemaiseksi, unenomaiseksi, orgaaniseksi ja tunnelmalliseksi.