cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Katodisäde
Kuvaus
Katodisäteet itsessään ovat näkymättömiä, mutta niiden olemassa­olo havaittiin ensin, kun ne osuivat putken lasi­seiniin, joissa ne virittävät lasin atomeja ja saavat ne säteilemään valoa. Tätä ilmiötä sanotaan fluoressenssiksi. Tutkijat havaitsivat, että putkeen katodin eteen asetetut esineet saattoivat aiheuttaa hehkuvaan seinään varjon. Tästä voitiin päätellä, että katodista lähti jotakin, mikä eteni suora­viivaisesti.
Putkessa kulkevaa katodi­säde­suihkua voidaan ohjata antamalla sen kulkea metalli­johtimien välitse, kun näistä on muodostettu ristikko, johon on kytketty pieni jännite. Näiden johtimen sähkökenttä saa osan elektroneista poikkeamaan suunnastaan, jolloin ne eivät pääse anodille. Näin ollen pienellä jännitteellä ristikossa voidaan säätää anodin paljon suurempaa jännitettä. Tähän perustuu tyhjiö­putkien käyttö sähköisten signaalien vahvistimina. Nopeita katodi­säde­suihkuja voidaan myös ohjata sähkö­kentillä, jotka saadaan aikaan sijoittamalla putkeen yli­määräisiä metalli­l­evyjä, joihin kytketään jännite, tai magneetti­kentillä, jotka saadaan aikaan käämien ja niistä muodostettujen sähkömagneettien avulla. Näin rakennettuja katodisädeputkia käytetään muun muassa televisiovastaanottimissa, tietokoneiden näytöissä ja elektroni­mikro­skoopeissa.
Historia
Sen jälkeen kun Otto von Guericke vuonna 1654 keksi tyhjiöpumpun, fyysikot alkoivat kokeilla, mitä tapahtuu, jos sähkön annetaan purkautua harvennetun ilman läpi. Vuonna 1705 todettiin, että sähkö­staattisen generaattorin kipinät kulkevat pidemmän matkan alipaineisessa ilmassa kuin normaalissa ilmanpaineessa.
Kaasupurkausputket
Vuonna 1838 Michael Faraday johti virran harvennetulla ilmalla täytetyn lasi­putken läpi ja havaitsi oudon valo­kaaren, joka alkoi katodilta eli negatiiviselta elektrodilta ja päättyi anodille eli positiiviselle elektrodille. Vuonna 1857 saksalainen fyysikko ja lasinpuhaltaja Heinrich Geissler sai parannetulla pumpulla putken vielä tarkemmin tyhjennetyksi ilmasta, jolloin jäljelle jäänyt paine oli vain noin 10-3 atm, ja hän havaitsi, ettei putkessa näkynyt vain kaari, vaan hehku täytti koko putken. Putken elektrodien välinen jännite, joka oli saatu aikaan induktiokäämillä, vaihteli muutamasta kilovoltista sataan kilovolttiin. Tällaisia putkia sanotaan Geisslerin putkiksi, ja ne ovat samantapaisia kuin nykyiset neonvalomainokset.
Nämä ilmiöt selitettiin sillä, että korkea jännite kiihdytti sähköllä varattuja atomeja eli ioneja, joita putken ilmassa on läsnä jonkin verran. Matalassa paineessa kaasu­molekyylien välillä on riittävästi tilaa, niin että ionit voivat kiihtyä tarpeeksi suuriin nopeuksiin niin, että kun ne törmäävät toiseen atomiin, ne saavat siitä elektroneja irtomaan, jolloin syntyy ketju­reaktion omaisesti lisää positiivisia ioneja ja vapaita elektroneja. Katodi vetää puoleensa kaikki positiiviset ionit. Kun ne osuvat siihen, ne saavat metallista irtoamaan elektroneja. Anodi taas vetää puoleensa vapaita elektroneja.
Geisslerin putkissa on sen verran ilmaa, että siinä elektronit voivat edetä vain lyhyen matkaa, ennen kuin ne törmäsivät johonkin atomiin. Näissä putkissa elektronit liikkuivat hitaan diffuusioprosessin vaikutuksesta eivätkä koskaan saavuttaneet kovin suurta nopeutta, minkä vuoksi näissä putkissa ei syntynyt katodi­säteitä. Sen sijaan niissä syntyi sähkö­purkauksen aiheuttama värillinen hehku, samaan tapaan kuin nykyisissä neonvaloissa. Sen saivat aikaan kaasu­atomeihin osuneet elektronit ja ionit, jotka virittivät atomien orbitaaleilla olleita elektroneja korkeammille energia­tasoille. Tämän energian elektronit vapauttivat valona. Ilmiötä sanotaan fluoresenssiksi.
Katodisäteet
thumb|Crookesin putki. Katodisäteet etenevät suora­viivaisesti katodista (vasemmalle) ja osuvat putken oikeassa päässä olevaan lasiin, jonka ne saavat fluoressoimaan.
Kun putkessa oli entistäkin vähemmän ilmaa, elektronit pääsivät etenemään keski­määrin pidemmän matkan, ennen kuin ne osuivat kaasu­atomeihin. Kun putki oli pimeä, useimmat elektronit pääsivät etenemään suora­viivaisesti katodista anodiin saakka törmäämättä välillä mihinkään. Kun esteitä ei ollut, elektrodien välinen jännite kiihdytti nämä pieni­massaiset hiukkaset suuriin nopeuksiin. Näitä ovat katodisäteet.
Kun hiukkaset saapuivat anodiin, niiden nopeus oli jo niin suuri, että vaikka anodi vetikin niitä puoleensa, ne usein lensivät sen ohi ja osuivat lopulta putken taka­seinään. Kun ne osuivat lasiseinän atomeihin, ne virittivät näissä elektroneja korkeammille energia­tasoille ja saivat ne fluores­soi­maan. Myöhemmät tutkijat maalasivat lasin sisäpinnan fluores­soivilla aineilla kuten sinkkisulfidilla saadakseen hehkun vielä paremmin näkyviin.
Katodisäteet itsessään ovat näkymättömiä, mutta tämän fluores­senssin ansiosta tutkijat panivat merkille, että putkeen katodin eteen asetetut esineet, myös anodi, saivat aikaan selvä­rajaiset varjot hehkuvalle taka­seinälle. Vuonna 1869 saksalainen fyysikko Johann Hittorf päätteli ensimmäisenä tämän ilmiön osoittavan, että putkessa täytyy olla jotakin, mikä etenee suora­viivaisesti, ja jolle Eugen Goldstein sittemmin antoi nimen katodisäteet.
Elektronin löytö
Kiista ratkesi vuonna 1897, kun J. J. Thomson mittasi katodi­säteiden massan ja osoitti, että ne koostuivat hiukkasista, mutta näiden hiukkasten massa oli vain noin 1800:osa kevyimmän atomin, vetyatomin massasta. Ne eivät siis olleet atomeja, vaan kyseessä oli uusi hiukkaslaji, ensimmäinen löydetty subatominen hiukkanen, jota hän aluksi nimitti "korpuskeliksi", mutta joka myöhemmin sai nimen elektroni, jonka nimen George Johnstone Stoney oli jo vuonna 1874 antanut olettamilleen hiukkasille. Thomson osoitti myös, että hiukkaset olivat samoja, joita lähtee myös valo­sähköisistä ja radio­aktiivisista aineista (beetasäteily). Pian havaittiin myös, että samat hiukkaset kuljettavat sähkövirtaa metallijohtimissa ja että ne ovat atomeissa negatiivisesti sähköisinä osina.
Katodisäteitä tutki ansioituneesti myös Philipp Lenard. Seuraavana vuonna myös Thomson sai elektronin löytämisestä Nobelin palkinnon.
Tyhjiöputket
Kaasun ionisointi Crookesin putkessa käytetyn kaltaisella kylmällä katodilla ei ole luotettavin tapa katodisäteiden aikaansaamiseksi, koska se on riippuvainen putkessa jäljellä olevan ilman paineesta. Vähitellen ilma sitoutuu putken seiniin, jolloin se lakkaa toimimasta. Kun kuitumaisesta johtimesta tehty katodi kuumennettiin punahehkuiseksi sen läpi kulkevan sähkövirran avulla, siitä putkeen lähtee elektroneja termiseksi emissioksi kutsussa prosessissa. Hittorf ja Goldstein keksivät katodisäteiden tuottamiseen luotettavamman ja säädettävissä olevan menetelmä, jonka myös Thomas Edison keksi itsenäisesti vuonna 1880. Ensimmäisissä oikeissa elektronisissa tyhjiöputkissa, jotka keksittiin vuonna 1904, käytettiin tätä kuumakatoditekniikkaa, ja ne syrjäyttivät Crookesin putket. Näiden putkien toiminta ei edellyttänyt niissä olevan kaasua, joten ilma voitiin pumpata niistä pois niin tarkoin, että jäljelle jäänyt paine oli luokkaa 10-9 atm (10-4 Pa). Crookesin putkissa käytettyä ionisointi­menetelmää katodi­säteiden tuottamiseksi käytetään enää vain erikoisvalmisteisissa kaasupurkausputkissa kuten krytroneissa.
Lee De Forest havaitsi vuonna 1906, että pienellä jännitteellä metalliristikossa voitiin säätää paljon suurempaa virtaa, jonka muodostivat tyhjiö­putken läpi kulkeneet katodisäteet. Hänen keksimänsä triodi oli ensimmäinen laite, jolla voitiin vahvistaa sähköisiä signaaleja, ja siitä sai alkunsa nykyaikaisen elektroniikan kehitys. Tyhjiöputket tekivät mahdolliseksi radio- ja televisiolähetykset, tutkan, äänielokuvat ja pitkän matkan puhelin­yhteydet, ja niihin perustui pitkälti koko elektroniikka 1960-luvulle saakka, kunnes transistori syrjäytti ne.
Katodisäteiden ominaisuuksia
Aaltojen tavoin katodi­säteet etenevät suora­viivaisesti, ja ne muodostavat varjon, jos niiden tiellä on jokin esine. Ernest Rutherford osoitti, että säteet voivat kulkea ohuiden metalli­kalvojen läpi, mikä viittasi siihen, että ne koostuisivat hiukkasista. Koe­tulokset näyttivät siis risti­riitaisilta, ja syntyi kiistoja siitä, olivatko ne aaltoja vai hiukkas­virtoja. Crookesin mukaan ne olivat hiukkasia, Hertzin mukaan aaltoja. Kiista ratkesi, kun J. J. Thomson käytti sähkö­kenttää säteiden kulku­suunnan muuttamiseksi. Tämä osoitti, että katodi­säteet muodostuivat hiukkasista, sillä tiedettiin, ettei sähkö­kentällä voitu muuttaa sähkö­magneettisten aaltojen kulku­suuntaa. Ne voivat myös saada aikaan mekaanisia ilmiöitä ja fluoressenssia.
Louis de Broglie väitti myöhemmin, vuonna 1924 tohtorin­väitös­kirjassaan, että elektronit ovat fotonien kaltaisia siinä suhteessa, että nekin voivat käyttäytyä sekä aaltojen että hiukkasten tavoin. Niilläkin on samanlainen dualistinen luonne, jollaisen Einstein oli jo aikaisemmin väittänyt valolla olevan. Katodisäteiden aaltoluonteen vahvisti vuonna 1927 Davissonin–Germerin koe, joka osoitti niiden taipuvan kidehilassa.
Ateneum
Ateneum voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Chloe Smith
thumb|right|Chloe Smith Chloe Rebecca Smith (s. 17. toukokuuta 1982 Ashford, Kent) on brittiläinen konservatiivipuolueen poliitikko, joka on toiminut työ-ja eläkeministerinä syyskuuta 2022 lähtien. Hänet valittiin Yhdistyneen kuningaskunnan alahuoneeseen Norwich Northin vaalipiiristä vuonna 2009 Ian Gibsonin erottua parlamentin kuluskandaalin takia. Hänet nimitettiin vuonna 2011 ministeriksi valtiovarainministeriöön.
Smith on työskennellyt Gillian Shephardille ja Bernard Jenkinille. Opiskeltuaan Yorkin yliopistossa englanninkielistä kirjallisuutta hän liittyi Deloitten palvelukseen.
Smith on vastustanut muun muassa Lissabonin sopimusta, ajanut matalampaa verotusta ja osoittanut kannatuksensa samaa sukupuolta olevien avioliittojen tunnustamiselle. Hän on tehnyt vapaaehtoistyötä muun muassa Cancer Research UK:lle ja Sport Reliefille. Hän on ateisti.
Ferdinand Čatloš
Ferdinand Čatloš (7. lokakuuta 1895 Liptovský Hrádok, Itävalta-Unkari – 16. lokakuuta 1972 Martin, Tšekkoslovakia) oli slovakialainen kenraali toisen maailmansodan aikana. Slovakia taisteli ensin natsi-Saksan rinnalla, mutta Čatloš loikasi lopulta kapinallisten puolelle. Čatloš sai sodan jälkeen viiden vuoden tuomion toiminnastaan sodan aikana, josta hän istui vuoden.
Elämäkerta
Ferdinand Čatloš syntyi 7. lokakuuta 1895 nykyisen Slovakian Liptovský Hrádokissa ja opiskeli kauppakorkeakoulussa. Ensimmäisen maailmansodan sytyttyä hän palveli Itävalta-Unkarin armeijassa, jonka kadettina hän jäi venäläisten vangiksi syyskuussa 1915. Vuonna 1917 hän liittyi Venäjällä muodostettuun Tšekkoslovakian legioonaan pataljoonan komentajana.
Sodan jälkeen Čatloš palasi Slovakiaan, joka oli nyt osa itsenäistynyttä Tšekkoslovakiaa. Vuosien 1925 ja 1926 välillä Čatloš työskenteli maan puolustusministeriölle Prahassa ja vuonna 1926 hän toimi sotilasatasseana Budapestissa. Saman vuosikymmenen loppupuolella Čatloš lähti opiskelemaan sotilaskorkeakouluun Ranskaan Pariisiin. Opintojensa jälkeen Čatloš palasi jälleen Tšekkoslovakiaan, jossa hänestä tuli ensin vuonna 1935 Hraniceen sijoitetun divisioonan esikuntapäällikkö ja vuodesta 1938 seuraavaan vuoteen saakka autonomisen Slovakian sotilaskanslian komentaja. Vuonna 1939 hänet ylennettiin kenraaliksi.
Slovakia itsenäistyi lopulta natsi-Saksan tuella ja Čatlošista tuli maan puolustusministeri. Čatlošin johdolla Slovakia osallistui Saksan rinnalla hyökkäykseen Puolaan. Maan sisäpolitiikassa hän oli tukenut ensin Vojtech Tukan johtamia radikaaleja, mutta kääntyi lopulta presidentti Jozef Tison johtamien maltillisten puolelle. Toisen maailmansodan kuluessa Saksan tappio alkoi näyttää koko ajan entistä selvemmältä. Čatloš yritti lopulta ottaa yhteyttä slovakialaisiin vastarintataistelijoihin. Kesällä 1944 hän laati niin sanotun Čatlošin muistion, joka oli suunnitelma yhteistyön tarjoamisesta eteneville neuvostojoukoille Slovakian armeijan toteuttaman vallankaappauksen jälkeen. Neuvostoliiton puolelta suunnitelmaan ei kuitenkaan vastattu mitenkään. Lopulta samana vuonna alkoi Slovakian kansannousu. Čatloš vastusti aluksi kansannousua, mutta 2. syyskuuta hän pakeni kapinallisten valtaamalle alueelle. Čatloš vangittiin ja hänet siirrettiin joksikin aikaa Neuvostoliittoon.
Maailmansodan jälkeen vuonna 1947 Čatlošia vastaan aloitettiin oikeudenkäynti Tšekkoslovakiassa. Čatloš tuomittiin viiteen vuoteen vankeutta, joista hän istui lopulta kuitenkin vain yhden. Vapauduttuaan vuonna 1948 Čatloš asettui asumaan Martiniin, jossa hän kuoli 16. lokakuuta 1972.
Ahti Salmikari
Ahti Aleksander Salmikari ent. Stenlund (18. syyskuuta 1893 Liminka – 2. huhtikuuta 1977 Helsinki) oli suomalainen jääkärimajuri. Hänen vanhempansa olivat kauppias Herman Stenlund ja Anna Elisabet Hartikka. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1921 Fanny Maria Luoman kanssa.
Opinnot
Salmikari kävi viisi luokkaa Viipurin uutta yhteiskoulua ja kolme lukukautta Sortavalan seminaaria ja suoritti yksityisesti seitsemännen luokan Viipurin suomalaisessa lyseossa vuonna 1935. Hän kävi Sotateknillisen koulun vuosina 1929–1930 ja viestijoukkojen upseerien erikoiskurssin vuonna 1932.
Jääkäriaika
thumb|300px|Jääkäripataljoonan 2. komppania. Salmikari liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan 18. maaliskuuta 1916 ja otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella ja Riianlahdella sekä Aa-joella.
Suomen sisällissota
Salmikari saapui jääkärien pääjoukon mukana takaisin Suomeen (Vaasaan ) 25. helmikuuta 1918 aliupseeriksi ylennettynä. Hänet sijoitettiin Suomen Valkoiseen armeijaan joukkueenjohtajaksi 6. jääkärirykmentin 18. jääkäripataljoonan 3. komppaniaan. Hän osallistui sisällissodan taisteluihin Ilveksessä, Hotakassa ja Muolaassa sekä etenemiseen Viipurin-Pietarin radalle.
Sisällissodan jälkeinen aika
Salmikari palveli sisällissodan jälkeen 3. komppanian vääpelinä 6. jääkärirykmentistä muodostetussa Jääkäripataljoona n:o 6:ssa, josta hänet siirrettiin 18. elokuuta 1918 joukkueenjohtajaksi Jääkäriprikaatin tiedonantokomppaniaan ja 2. helmikuuta 1921 alkaen nuoremmaksi upseeriksi Kenttälennätinpataljoonaan sekä vuodesta 1930 alkaen Viestipataljoona 2:n 4. komppaniaan. Pataljoonassa hänet nimitettiin 3. komppanian päälliköksi 1. joulukuuta 1924. Viestipataljoona 2:sta hänet siirrettiin 1. toukokuuta 1934 alkaen Viestipataljoona 5:een, jossa hän toimi komppanianpäällikkönä. Aliupseerikoulun johtajaksi hänet komennettiin 14. tammikuuta 1936, josta hän sai siirron 1. tammikuuta 1938 Viestirykmentin viestikurssien johtajaksi. Hän hoiti Kenttälennätinpataljoonan aliupseerikoulun johtajan tehtäviä[26. lokakuuta 1923 – 29. heinäkuuta 1924 ja 27. maaliskuuta – 1. elokuuta 1929 sekä Erillisen kenttälennätinkomppanian päällikön tehtäviä 9. joulukuuta 1927 – 10. maaliskuuta 1928 välisinä aikoina.
Talvi- ja jatkosota
Salmikari osallistui talvisotaan 8. divisioonan viestikomentajana ja osallistui taisteluihin Kiviniemessä ja Vuosalmella. Välirauhan aikana hän toimi aluksi samassa tehtävässä, mutta siirrettiin komentajaksi Viestipataljoona 3:een. Jatkosodan puhjettua hän sai komentoonsa Viestipataljoona 12:n ja osallistui komentajana taisteluihin Karjalankannaksella, Vienan Karjalassa ja Karhumäessä. Vuonna 1943 hänet siirrettiin Ilmavalvontapataljoona 2:n komentajaksi ja edelleen Viestipataljoona 2:n komentajaksi, mistä tehtävästä hän erosi vakinaisesta palveluksesta sodan päätyttyä.
Sotien jälkeinen aika
Sodan jälkeen Salmikari siirtyi apulaisesimieheksi OY ALKO AB:lle ja palveli yrityksessä vuoteen 1957 saakka.
Opetustoimet
Salmikari toimi vilkkupalveluksen opettajana viestiupseerikursseilla vuonna 1928 ja viestipalveluksen tuntiopettajana Taistelukoulussa vuonna 1928.
Aspasia
pienoiskuva|upright|Varhaisin tunnettu naisfilosofi Aspasia tunnetaan muun muassa Platonin ja Ksenofonin kirjoituksista. Roomalainen kopio alkuperäisestä kreikkalaisesta rintakuvasta 400-luvulta eaa. Aspasia Miletoslainen (n. 470–410 eaa.) oli antiikin kreikkalainen oppinut nainen. Aspasia kohahdutti ateenalaisia älyllään ja puhetaidollaan aikana, jolloin naisen suurin hyve oli vaikeneminen.
Elämä
Aspasia muutti perheensä kanssa Miletoksesta Ateenaan 450-luvulla eaa. Hänet tunnetaan Perikleen puolisona ja heille syntyi ainakin yksi poika. Siirtolaisena Aspasia ei kuitenkaan voinut saada Ateenan kansalaisuutta eikä mennä virallisesti naimisiin Perikleen kanssa. Aspasia osallistui ainoana naisena Perikleen filosofisen piirin toimintaan. Mahdollisesti Perikles ja Aspasia tapasivatkin miletoslaisissa oppineiden piireissä. Perikleen kuoleman jälkeen Aspasia avioitui poliitikko Lysikleen kanssa ja liitosta syntyi yksi poika. Aspasian tarkkaa kuolinpäivää ja -paikkaa ei tiedetä.
Aspasiaa on kutsuttu naispuoliseksi Sokrateeksi, sillä he olivat kumpikin taitavia puhujia ja elivät samoihin aikoihin. Kumpikaan heistä ei myöskään esittänyt ajatuksiaan tekstimuodossa. Tiedot Sokrateesta ja Aspasiasta ovat lisäksi peräisin samoista lähteistä ja kumpaakin vuoroin ylistettiin, vuoroin parjattiin.
Aikalaisten suhtautuminen
Aspasia järkytti antiikin kreikkalaisia, jotka joutuivat pohtimaan kysymystä, osaako nainenkin ajatella. Aspasia on jäänyt historiaan kysymyksen ensimmäisenä ikonina.
Aspasian kuva aikalaisteksteissä on ristiriitainen. Toisaalta hänet esitetään vaikutusvaltaisena prostituoituna, toisaalta jopa Sokrateen veroisena filosofina. Aikalaiset pilkkasivat Aspasiaa hetairaksi, koska aika ei sallinut poikkeamista naisen normista. Lähteissä ei ole kuitenkaan mainintaa, että Aspasia olisi ollut hetaira.
Mainintoja Aspasiasta on löydettävissä aikakauden kreikkalaisista huvinäytelmistä ja Platonin, Ksenofonin sekä Aiskhineksen kirjoittamista dialogeista.
pienoiskuva|upright=1.1|[[Hector Leroux (1682–1740), Perikles ja Aspasia kuvanveistäjä Feidiaan ateljeessa.]] Osa ateenalaisista piti Aspasiaa vaarallisena ja epäilyttävänä siirtolaisena. Aspasiaa pilkattiin komediakirjailijoiden Aristofaneen ja Eupoliksen näytelmissä bordelliemännäksi ja prostituoiduksi. Lisäksi hänet esitettiin niissä vallanhimoisena ja jumalattomana naisena, joka johdatteli Perikleetä huonoihin ratkaisuihin. Jopa peloponnesolaissodat katsottiin joissain kirjoituksissa Aspasian syyksi.
Aspasia esiintyy Platonin dialogissa Meneksenos, jossa Platon epäsuorasti pilkkaa Aspasiaa pelkästään ulkokullatun puhetaidon taitajaksi, jota ei olisi syytä pitää oikeana filosofina. Aiskhines puolestaan esittää Aspasian retoriikan ja erotiikan opettajana. Ksenofonin dialogeissa Aspasia on puolestaan itsenäinen puheitadon opettaja sekä Sokrateen lähipiiriläinen. Aspasian rooli Ksenofonin tekstissä on eräänlainen kodinhoidon ja avioliittoasioiden neuvoja.
Myöhemmät viittaukset
Plutarkhos arveli Aspasian olleen hetaira, mutta tunnusti Aspasian merkittävän poliittisen ja älyllisen vaikutusvallan.
Antiikin filosofiaan perehtynyt nunna Héloïse mainitsee Aspasian kirjoituksissaan. Hän sanoi haluavansa olla Aspasian kaltainen.
Vuonna 1864 Ateenan yliopiston päärakennuksen aulaan sijoitettiin fresko, joka on nimeltään "Aspasian salonki". Siinä Aspasia on kuvattu muiden antiikin Kreikan merkittävien oppineiden joukkoon.
Shihan
Shihan on japanilainen arvonimi, joka japanilaisissa kamppailulajeissa myönnetään lajissa erittäin korkean tason saavuttaneelle henkilölle. Se eroaa myöntämisperusteiltaan Shōgō-arvo Hanshista, eikä näitä voi rinnastaa.
Eri kamppailulajien järjestöillä on erilaisia vaatimuksia arvonimen myöntämiselle, mutta lähtökohtaisesti shihan-arvonimen saadakseen tulee lajissa saavuttaa vähintään 6. danin vyöarvo. Esimerkiksi Bujinkan Budō Taijutsussa arvon saavuttaakseen on jonkin toisen shihanin alettava kutsua henkilöä kyseisellä arvonimellä. Judossa puolestaan japanilainen opettaja tulee automaattisesti shihaniksi saavutettuaan 6. danin vyöarvon. Aikikai aikidossa arvonimen voi myöntää vain lajiorganisaation päämaja Aikikai Hombu Dojo.
Joissakin tapauksissa oikeus myöntää musta vyö (dan-arvo) oman lajinsa organisaation nimissä on liitetty shihan-arvonimeen, mutta yleensä se ei ole suorassa yhteydessä dan-arvojen myöntöoikeuksiin.
5. maaliskuuta
5. maaliskuuta on gregoriaanisen kalenterin mukaan vuoden 64. päivä (65. päivä karkausvuonna). Vuodesta on jäljellä 301 päivää.
Kuolleita
Katso myös: kalenteri ~ 4. maaliskuuta, 6. maaliskuuta
Luettelo Suomen presidenttiehdokkaista puolueen mukaan
Tämä on luettelo ehdokkaista Suomen tasavallan presidentiksi puolueen mukaan järjestettynä.
Stonehaven
thumb|Kaupungin keskustaa thumb|Stonehavenin satama Stonehaven on pieni satamakaupunki Aberdeenshiren alueella Skotlannin itärannikolla. Vuonna 2012 kaupungissa oli 11 370 asukasta.
Noin viiden kilometrin päässä kaupungista sijaitseva Dunnottarin linna houkuttelee alueelle runsaasti turisteja.
Luettelo Suomen presidenttiehdokkaista puolueen mukaan
Kokoomus
Kansallinen Kokoomus on asettanut Suomen presidentinvaaleihin yhteensä yksitoista ehdokasta:
Stonehaven
Stonehavenin rautatieasemalta on yhteyksiä pohjoiseen Aberdeenin suuntaan sekä etelään Edinburghiin ja Glasgow'hun.
Aiheesta muualla
56.96°N, -2.21°W
Luettelo Suomen presidenttiehdokkaista puolueen mukaan
Kristillisdemokraatit
Suomen Kristillisdemokraatit (1958–2001 Suomen kristillinen liitto) on asettanut Suomen presidentinvaaleihin ehdokkaan viidesti:
Bobby Shantz
thumb|Bobby Shantz Robert Clayton ”Bobby” Shantz (s. 26. syyskuuta 1925) on yhdysvaltalainen baseballsyöttäjä. Seitsemän joukkuetta, joissa hän pelasi Major League -uransa aikana vuosina 1949–1964, olivat:
Luettelo Suomen presidenttiehdokkaista puolueen mukaan
Perussuomalaiset
Perussuomalaiset ovat asettaneet Suomen presidentinvaaleihin ehdokkaan neljä kertaa:
Bobby Shantz
Shantz voitti kahdeksan Gold Glovea vuosina 1957–1964 ja oli All-Star-pelaajana vuosina 1951, 1952 sekä 1957. Hän oli lisäksi American Leaguen Most Valuable Player 1952.
Luettelo Suomen presidenttiehdokkaista puolueen mukaan
SDP
Suomen sosialidemokraattinen puolue on asettanut Suomen presidentinvaaleihin yhteensä kahdeksan ehdokasta:
Vasemmistoliitto
Vasemmistoliitto on asettanut Suomen presidentinvaaleihin yhteensä kolme ehdokasta:
Vihreät
Vihreä liitto on asettanut Suomen presidentinvaaleihin yhteensä kolme ehdokasta:
DeVa
Demokraattinen Vaihtoehto on asettanut Suomen presidentinvaaleihin ehdokkaan kerran:
Edistyspuolue
Kansallinen Edistyspuolue on asettanut Suomen presidentinvaaleihin ehdokkaan yhdeksän kertaa:
Liberaalit
Liberaalinen Kansanpuolue on asettanut Suomen presidentinvaaleihin ehdokkaan kerran:
Perustuslaillinen Oikeistopuolue
Perustuslaillinen Oikeistopuolue (1980-luvulle saakka Suomen Perustuslaillinen Kansanpuolue) on asettanut Suomen presidentinvaaleihin ehdokkaan kerran:
Remonttiryhmä
Remonttiryhmä on asettanut Suomen presidentinvaaleihin ehdokkaan kerran:
SKDL
Suomen Kansan Demokraattinen Liitto on asettanut Suomen presidentinvaaleihin ehdokkaan seitsemän kertaa:
Liike 88
Liike 88 on asettanut Suomen presidentinvaaleihin ehdokkaan kerran:
SMP
Suomen Maaseudun Puolue on asettanut Suomen presidentinvaaleihin ehdokkaan viisi kertaa:
Sos. kuutoset
Sosialistinen eduskuntaryhmä kuutoset on asettanut Suomen presidentinvaaleihin ehdokkaan kerran:
STP
Sosialistinen työväen ja pienviljelijöiden vaalijärjestö on asettanut Suomen presidentinvaaleihin ehdokkaan kerran:
Suomen Kansanpuolue
Suomen Kansanpuolue on asettanut Suomen presidentinvaaleihin ehdokkaan kolmesti:
TPSL
Työväen ja Pienviljelijäin Sosialidemokraattinen Liitto on asettanut Suomen presidentinvaaleihin ehdokkaan kerran:
VL
Vapaamielisten Liitto on asettanut Suomen presidentinvaaleihin ehdokkaan kerran:
Anglonormanni
Anglonormanni tarkoittaa seuraavia:
Liian iso keikka
Juoni
Elokuva kertoo rikollispomo Nigolai Savtsenkosta (Ville-Veikko Salminen) joka yhdessä sisarensa Mandin (Hannele Lauri) ja kahden apurinsa Hikan (Vesa-Matti Loiri) ja Peten (Aake Kalliala) kanssa tekee rikoksia tilaustyönä. Huolimatta siitä, että Savtsenko kumppaneineen tekee yleensä rötöksensä ihmisten keskellä ja kirkkaassa päivänvalossa, heitä jäljittävillä komisario Koistisella (Pentti Siimes) ja etsivä Raitakarilla (Ritva Valkama) tuntuu olevan suuria vaikeuksia saada kopla kiinni.
Tekijät
Muusikot:
Vastaanotto
Ensi-iltakriitikot pitivät elokuvaa vähemmän huonona kuin useimpia Spede-tuotannon halpiselokuvia. Myös Elokuvauutisten 2008 nimettömäksi jäävä arvostelija pitää Liian isoa keikkaa erittäin viihdyttävänä ja huvittavana komediana, joka on hänen mukaansa tehty muita sen ajan Spede-elokuvia huolellisemmin. Video-oppaassa vuodelta 1994 Roope Lehtinen kutsui elokuvaa tyypillisen halvaksi Spede-moskaksi ja antoi elokuvalle tähtien sijasta pommin, mikä vastaa sanallista arviota ”täysin epäonnistunut tekele”.
Liian iso keikka on julkaistu dvd:nä osana Spede-tuotannon parhaat 5 -kokoelmaa.
Mars (yritys)
Mars tai Mars Incorporated on yhdysvaltalainen, kansainvälisesti toimiva yritys, joka valmistaa makeisia ja muita elintarvikkeita. Kuuluisimpia yrityksen tuotteita ovat suklaapatukat kuten Mars ja Twix. Yrityksen omistaa kokonaan Marsin perhe, ja yritys onkin yksi suurimmista yksityisessä omistuksessa olevista yrityksistä Yhdysvalloissa. Vuonna 2017 Mars oli maailman suurin makeisvalmistaja.
Yrityksen Euroopan osaston päätoimipaikka on Bryssel Belgiassa. Yritys tunnettiinkin Euroopassa nimellä Masterfoods Europe vuoden 2007 loppuun asti. Masterfoods-nimi tuli Marsin vuonna 1967 ostamalta Lewisin perheen elintarvikeliiketoiminnalta Australiasta. Mars ilmoitti vuoden 2007 lopulla, että sen kaikki liiketoiminnat siirretään nimen Mars alle.
Biron (Dordogne)
thumb|250px|Bironin kylä Biron on kunta Dordognen departementissa Akvitanian hallintoalueella Ranskassa. Kunnassa oli 140 asukasta vuoden 1999 väestönlaskennassa. Bironin pinta-ala on 13 neliökilometriä.
Air Botswana
Air Botswana Corporation on botswanalainen lentoyhtiö, jonka  päälentokenttä on Sir Seretse Khaman kansainvälinen lentoasema Gaboronessa.
Air Botswana perustettiin huhtikuussa 1972. Sitä edelsi Botswana Airways, joka oli perustettu korvaamaan Botswana National Airways vuonna 1969. Yhtiö on Botswanan hallituksen omistuksessa.
Laivasto
Vuonna 2022 Air Botswanan laivastoon kuului yksi Embraer 170 -suihkumatkustajakone sekä kaksi ATR 72-600 -potkuriturbiinikonetta. Aiemmin yhtiön laivastoon on kuulunut muun muassa ATR 42-500-, ATR 72-500-, Avro RJ85- ja BAe 146-100 -koneita.
Lisa Martin
Lisa Frances Martin-Ondieki (s. 12. toukokuuta 1960 Gawler, Australia) on australialainen entinen kestävyysjuoksija.
Martin-Ondiekin ensimmäinen merkittävä voitto oli 1986 kansainyhteisön kisoissa ennen Uuden-Seelannin Lorraine Molleria ja Kanadan Odette Lapierreä. Soulin olympialaisissa 1988 Martin-Ondieki juoksi hopealle häviten 13 sekuntia Portugalin Rosa Motalle. Vuoden 1990 kansainyhteisön kisoissa hän otti jälleen voiton ennen Australian Tani Rucklea ja Englannin Angie Painia.
Martin-Ondieki meni naimisiin kenialaisen pikajuoksija Yobes Ondiekin kanssa, mutta he erosivat myöhemmin.
Bourdeilles
thumb|250px|Château de Bourdeilles Bourdeilles on kunta Dordognen departementissa Akvitanian hallintoalueella Ranskassa. Kunnassa oli 777 asukasta vuoden 1999 väestönlaskennassa. Bourdeillesin pinta-ala on 22 neliökilometriä.
Thea Louise Stjernesund
Thea Louise Stjernesund (s. 24. marraskuuta 1996) on norjalainen alppihiihtäjä, joka edustaa Hakadal IL -seuraa.
Alppihiihdon maailmancupissa Stjernesund kilpaili ensimmäisen kerran Söldenin suurpujottelussa lokakuussa 2018 sijoittuen heti pisteille oltuaan yhdeksäs. Ensimmäisen palkintosijansa hän saavutti oltuaan toinen Lech/Zürsin paripujottelussa marraskuussa 2021. Hän sijoittui toiseksi myös Soldeun suurpujottelussa maaliskuussa 2023.
Stjernesund osallistui Åren MM-kilpailuihin 2019 sijoittuen suurpujottelussa 18:nneksi ja joukkuekilpailussa viidenneksi. Cortina d'Ampezzon MM-kilpailuissa 2021 hän voitti kultaa joukkuekilpailussa ja sijoittui 22:nneksi pujottelussa. Pekingin olympialaisissa 2022 hän saavutti joukkuekilpailussa pronssia sekä sijoittui suurpujottelussa kuudenneksi ja pujottelussa 15:nneksi. Courchevelin / Méribelin MM-kilpailuissa 2023 Stjernesund saavutti hopeaa joukkuekilpailussa ja pronssia parisuurpujottelussa sekä oli suurpujottelussa kahdeksas ja pujottelussa kolmastoista.
Shogun: Total War
Shogun: Total War on Creative Assemblyn kehittämä strategiapeli, joka on julkaistu vuonna. Peli on Total War -pelisarjan ensimmäinen osa. Pelin on julkaissut Electronic Arts Windowsille.
Pelaaminen
Pelaaja on daimyō, joka taistelee päästäkseen shōguniksi ja Japanin valtiaaksi.
Peli yhdistää vuoropohjaista ja reaaliaikaista strategiaa joukkojen komentamiseen taistelussa ja hallittujen alueiden kehittämiseen.
Vastaanotto
Pelillä on 84/100 pistettä Metacritic-kerääjäsivustolla.
Pelin Warlord Edition, joka yhdistää Mongol Invasion lisäosan varsinaiseen peliin, on saanut hieman korkeammat pisteet 87/100.
Peli on voittanut BAFTA Interactive Entertainment Awards -palkinnon musiikistaan.
Sheila Mercier
Sheila Betty Mercier (omaa sukua Rix, 1. tammikuuta 1919 Kingston upon Hull – 4. joulukuuta 2019 Kent) oli englantilainen näyttelijä. Hänet tunnetaan parhaiten matriarkka Annie Sugdenin roolista saippuasarjassa Emmerdale.
Ura
Mercier aloitti ammatillisen uransa 1930-luvulla. 18-vuotiaana hän esiintyi Hull Little -teatterissa yhdessä Croydonin repertoaariryhmän kanssa. Hän kiersi Donald Wolfitin Shakespeare-yhtiön kanssa vuonna 1939. Sodan jälkeen Mercier esiintyi useissa veljensä Brianin tuottamissa näytelmissä, kuten näytelmässä Kaksoikotka, jossa hän esitti kuningatarta.
Työskennellessään veljensä kanssa Viking -teatteriyhtiössä vuonna 1949 Mercier tapasi näyttelijä Peter Mercierin, josta tuli myöhemmin hänen aviomiehensä. Pariskunta esiintyi yhdessä useissa Brianin kirjoittamissa farsseissa Lontoon Whitehall -teatterissa 1950- ja 1960-luvuilla. Mercier teki ensiesiintymisensä televisiossa vuonna 1946, minkä jälkeen hän esiintyi veljensä tuottamissa televisionäytelmissä vuoteen 1972 asti.
Vuonna 1972 Mercier aloitti tunnetuimmassa roolissaan Emmerdale -sarjan Annie Sugdenina. Mercier oli yksi sarjan alkuperäisnäyttelijöistä. Hän oli mukana sarjassa vakituisesti vuoteen 1994 asti, mutta vieraili sarjassa vielä vuosina 1995 ja 1996, minkä jälkeen hän jäi eläkkeelle. Vuonna 2009 Mercier palasi Annien rooliin vielä kerran, kunnianosoituksena edellisenä vuonna kuolleelle kollegalleen Clive Hornbylle, joka näytteli sarjassa Annien vanhinta poikaa Jackia.
Yksityiselämä
Mercier oli naimisissa näyttelijä Peter Mercierin kanssa 42 vuotta, kunnes tämä kuoli vuonna 1993. Parin poika Nigel (1954–2017) työskenteli itse televisioteollisuudessa. Vuonna 1994 julkaistiin Mercierin omaelämäkerta Annie's Song: My Life & Emmerdale, jonka kirjoittamiseen oli osallistunut myös Anthony Hayward. Omaelämäkerrassaan hän paljasti joutuneensa eteläafrikkalaisen upseerin raiskaamaksi toisen maailmansodan aikana. Mercier tuli raskaaksi, mutta antoi tyttärensä adoptioon vanhempiensa painostamana. Tytär otti häneen yhteyttä vuonna 1969.
Mercier kuoli 100-vuotiaana 4. joulukuuta 2019.
La Gazzetta dello Sport
La Gazzetta dello Sport on italialainen urheiluaiheinen sanomalehti. Lehden ensimmäinen numero ilmestyi 3. huhtikuuta vuonna 1896 aiheena saman vuoden huhtikuussa pidetyt ensimmäiset nykyaikaiset olympialaiset Ateenassa. Lehti painetaan vaaleanpunertavalle paperille ja päivittäin sitä myydään noin 400 000 kappaletta, eniten maanantaisin. Vaikka lehdessä käsitellään laajalti eri urheilulajeja, vievät jalkapalloon keskittyvät jutut tavallisesti yli puolet sivumäärästä. La Gazzetta dello Sport on maailman vanhin yhä ilmestyvä urheiluaiheinen lehti.
Matti T. Tuominen
Matti Tapio Tuominen (1947–1999) oli suomalainen muusikko, säveltäjä ja sanoittaja. Matti T. Tuominen tuli 1970-luvulla tunnetuksi porilaisen Purema-lauluyhtyeen keulahahmona. Yhtyeen hajoamisen jälkeen Tuominen jatkoi soolouralla, julkaisten yhden sooloalbumin ja useita singlejä.
Matti T. Tuominen teki kappaleita myös muille artisteille, kuten Lea Laven, Lasse Mårtenson ja Pasi Kaunisto. Lisäksi hän sävelsi musiikkia kahteen Visa Mäkisen elokuvaan. 1980- ja 1990-lukujen vaihteessa Tuominen ohjasi muutamia lyhyitä opetuselokuvia Valtion AV-keskukselle.
Hans Reiser
thumb|right|Hans Reiser vuonna 2005. Hans Thomas Reiser (s. 19. joulukuuta 1963) on yhdysvaltalainen tietokoneohjelmoija, joka on erikoistunut käyttö- ja tiedostojärjestelmien kehittämiseen. Aikaisemmin Reiser johti omistamaansa Namesys-yritystä, joka pääasiallisesti kehittää ja ylläpitää ReiserFS-levyjärjestelmää. Reiser pidätettiin 10. lokakuuta 2006 epäiltynä vaimonsa murhasta. 28. huhtikuuta 2008 Reiser tuomittiin kuusi kuukautta kestäneen oikeudenkäynnin päätteeksi murhasta. Tuomion jälkeen hän on tunnustanut murhan.
Elämäkerta
Hänen vanhempansa olivat Ramon Reiser ja Beverly Palver. Reiser varttui Kaliforniassa ja jättäytyi pois keskikoulusta (junior high school) ennen 14. ikävuottaan, koska hän ei sietänyt perinteisen koulujärjestelmän opetustapaa. Reiserin ollessa 15-vuotias hänet hyväksyttiin opiskelemaan Kalifornian yliopistoon Berkeleyyn, jossa hän suoritti alemman korkeakoulututkinnon.
Vuonna 1999 Reiser nai venäläissyntyisen lääkärin. Hans ja Nina Reiserilla on kaksi lasta. Avioliitto päättyi asumuseroon toukokuussa 2004. Nina huolsi pariskunnan yhteisiä lapsia yksin.
Nina Reiserin katoaminen
Reiser pidätettiin 10. lokakuuta 2006 epäiltynä vaimonsa murhasta. Nina Reiseristä ei ollut tehty havaintoja 3. syyskuuta 2006 jälkeen. Poliisi oli löytänyt Reiserin Honda CRX:stä verijälkiä, jotka täsmäsivät DNA-testien perusteella hänen kadoksissa olevaan vaimoonsa. Poliisien ottaessa Reiserin kiinni tämän autosta havaittiin puuttuvan apukuskin etupenkki, ja rikostutkijat havaitsivat auton lattian pestyn vedellä. Lisäksi autosta löydettiin 40-osainen työkalusetti, jonka avulla etupenkki ilmeisesti oli irrotettu. Autosta löydettiin myös roskapusseja, teippiä, pyyhkeitä, muita välineitä ja kaksi murhia käsittelevää kirjaa Homicide: A Year on the Killing Streets ja Masterpieces of Murder. Turvakameroiden tallenteiden perusteella poliisi uskoo Reiserin ostaneen kirjat 8. syyskuuta 2006. Poliisin ei onnistunut löytää omin voimin 31-vuotiaan Nina Reiserin ruumista.
Nina Reiserin entinen rakastaja Sean Sturgeon on tunnustanut kahdeksan tapaukseen liittymätöntä murhaa.
Nina Reiserin ruumiin löytyminen ja tunnustus
Hans Reiser tunnusti murhanneensa entisen vaimonsa Nina Reiserin. Hän paljasti ruumiin sijainnin saadakseen lievemmän tuomion. Nina Reiserin ruumis löydettiin 7. heinäkuuta 2008 Oaklandista alle 800 metriä Hans Reiserin äidin kodista, jossa Hans asui murhan ajankohtana. Ruumis oli niin hyvin kätketty, että poliisin mukaan ruumista ei olisi löydetty ilman Reiserin apua. Reiser johdatti poliisit suoraan ruumiin luo ilman epävarmuutta.
Vankeus
Hans Reiser saapui San Quentinin vankilaan 5. syyskuuta 2008. Tammikuussa 2009 mediassa raportoitiin, että Reiser oli pahoinpidelty vankilassa. Pahoinpitelyyn oli liittynyt useampi henkilö. Myöhemmin hänet siirrettiin Mule Creekin vankilaan kärsimään tuomiotaan.
Reiser anoi ehdonalaiseen pääsyä ensimmäisen kerran maaliskuussa 2020. Ehdonalaislautakunta hylkäsi anomuksen kolmeksi vuodeksi.
National Geographic (lehti)
National Geographic on yhdysvaltalaisen National Geographic Societyn kuukausittain julkaisema virallinen tiede- ja aikakauslehti. Lehden ensimmäinen painos julkaistiin vuonna 1888. vasen|pienoiskuva|206x206px|National Geographic Kazakhstan (2016) Tyypillisesti sen kantta reunustava keltainen värikehys on lehden rekisteröimä tavaramerkki. Lehti tunnetaan artikkeleistaan, valokuvistaan ja kartoistaan. Lehteä julkaistaan englannin lisäksi useilla muilla kielillä.
Vuodesta 2001 alkaen lehteä julkaistiin myös suomeksi.
Lehden päätoimittaja on Susan Goldberg.
9. syyskuuta 2015 National Geographic Society julkisti 21st Century Foxin kanssa tehdyn sopimuksen, jossa lehden julkaisijaksi tuli uusi yhtiö, National Geographic Partners, jota kontrolloi 21st Century Fox.
Disney-yhtiö osti 21st Century Foxin ja samalla National Geographic -lehden vuonna 2017.
Joulukuussa 2022 lehti irtisanoi 200 henkilöä eli 12% työvoimastaan. Vuonna 2023 lehti irtisanoi viimeiset 19 toimittajaansa. Kirjoitustyön tekevät vastedes freelance-kirjoittajat ja muutamat jäljelle jääneet palkolliset. Vuodesta 2024 alkaen lehteä ei enää myydä Yhdysvaltain lehtikioskeissa.
Ranskan departementit
Historia
Departementit luotiin Ranskan vallankumouksen yhteydessä vuonna 1790 aluehallinnon yhtenäistämiseksi. Sitä ennen Ranska oli jaettu provinsseihin, joilla saattoi olla hyvinkin suuri itsehallinto ja hyvinkin merkittävästi toisistaan poikkeavia lakeja. Departementtien koko suunniteltiin niin, että matka niiden pääkaupunkiin kesti yhden päivän hevosella departementin rajoilta. Alun perin departementteja oli 83 kappaletta. Enimmillään departementteja oli 130 kappaletta vuonna 1811, kun Napoleon liitti keisarikuntaansa laajoja alueita ympäröivistä maista. Napoleonin kukistumisen jälkeen Ranskan alueet palautuivat samoiksi kuin vuonna 1790. Departementtien lukumääräksi tuli kuitenkin 86, kun Rhône-et-Loire'n departementti jaettiin kahtia Rhônen ja Loiren departementeiksi ja luotiin Vauclusen ja Tarn-et-Garonnen departementit. Vuonna 1860 Ranskassa oli 89 departementtia sen jälkeen, kun Nizza ja Savoiji liitettiin Ranskaan. Nizzan alueelle luotiin Alpes-Maritimesin departementti, ja Savoiji jaettiin Savoien ja Haute-Savoien departementteihin.
Vuonna 1871 Ranska menetti Saksan keisarikunnalle Elsass-Lothringenin, joka käsitti Alsacen maakunnan kaksi departementtia (Bas-Rhin ja Haut-Rhin sekä suurimman osan Mosellen departementista). Tällöin departementtien lukumäärä väheni 86:een sillä Mosellen departementin jäljelle jäänyt osa yhdistettiin Meurthen departementin kanssa uudeksi Meurthe-et-Mosellen departementiksi. Tämä alue liitettiin takaisin Ranskaan vuonna 1919, jolloin departementtien lukumäärä kasvoi jälleen 89:een ja lopulta 90:een vuonna 1922, kun muodostettiin Territoire de Belfort'in departementti.
Muutamat Ranskan siirtomaista – Ranskan Guayana, Guadeloupe, Martinique ja Réunion – muutettiin vuonna 1946 Ranskan merentakaisiksi departementeiksi. Lisäksi Ranskalla oli Algeriassa vielä viisi departementtiä vuoteen 1956 asti ja viisitoista vuoteen 1962 asti, jolloin maa itsenäistyi.
Vuoden 1968 alussa muutettiin Pariisin seudun departementtijakoa. Seinen departementista muodostettiin neljä pienempää departementtia Pariisi, Hauts-de-Seine, Seine-Saint-Denis ja Val-de-Marne, joista ensin mainittu käsittää ainoastaan Pariisin kaupungin alueen. Samalla Seine-et-Oisen departementti jaettiin kolmeen departementtiin: Essonne, Yvelines ja Val-d'Oise. Kun Korsika vuonna 1976 jaettiin vielä Corse-du-Sud'in ja Haute-Corsen departementteihin, oli niitä tasan sata, joista neljä merentakaisia.
31. maaliskuuta 2011 Mayottesta tuli Ranskan 101. departementti. Liittymisestä lähemmin Ranskan yhteyteen päätettiin kansanäänestyksessä, jossa 95,2 prosenttia äänestäneistä mayottelaisista oli liittymisen kannalla.
Luettelo Ranskan nykyisistä departementeista
{| style="background:none;" cellspacing="0" cellpadding="0"
Huomautuksia
Ranskan Algeriassa
Toisin kuin muualla Ranskan Afrikassa  Ranskan Algeria oli jaettu merentakaisiin departementtiteihin vuodesta 1848 aina sen itsenäistymiseen asti eli vuoteen 1962.
Nimenmuutokset
Monet departementit ovat muuttaneet nimensä niiden perustamisen jälkeen, useimmiten sen takia, koska entinen nimi koettiin loukkaavaksi, kuten liitteet bas matala tai inférieur alempi.
Judgment Day (2000)
Judgment Day (2000) oli showpaini pay-per-view (PPV) tapahtuma, minkä järjesti World Wrestling Federation (WWF). Se pidettiin 21. toukokuuta, 2000 Freedom Hall:ssa Louisvillessä, Kentuckyssä. Tapahtuma oli 2. jokavuotinen Judgment Day tapahtuma. Paikanpäällä katsojia oli yli 16,000.
Peter Matthiessen
Peter Matthiessen (22. toukokuuta 1927 Manhattan, New York, Yhdysvallat – 5. huhtikuuta 2014 Sagaponack, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen kirjailija ja ympäristöaktivisti.
Judgment Day (2000)
Päätapahtuma matsina nähtiin The Rockin ja Triple H:n välinen Iron Man matsi WWE Mestaruudesta, missä Shawn Michaels toimi spesiaali tuomarina. Triple H voitti Rockin ja hänet julistettiin neljän kertaiseksi WWF Mestariksi.
Taustaa
WrestleManiassa Vince McMahon petti The Rockin ja auttoi Triple H:n säilyttämään mestaruuden. Heidän feudi jatkui Backlashiin, missä The Rock voitti WWF Mestaruuden neljännen kerran uransa aikana, Stone Cold Steve Austinin avulla. Seuraavassa RAW'ssa vaati otella The Rockia vastaan 60 minuutin Iron Man matsissa World Wrestling Federation Mestaruudesta. Otteluun osallistui myös Shawn Michaels, vaikkakin spesiaali tuomarina.
Peter Matthiessen
Matthiessen sai yhdysvaltalaisen National Book Award -palkinnon vuonna 2008 teoksesta Shadow County. Hän oli 1953 perustetun kirjallisen aikakauslehden The Paris Review'n perustajia. Silloista työtään CIA:n agenttina hän on myöhemmin katunut.
Matthiessen haastettiin teoksensa  In the Spirit of Crazy Horse vuoksi kunnianloukkauksesta kahteenkin kertaan oikeuteen. Teos käsittelee Amerikan alkuperäisasukkaiden järjestön American Indian Movement ja liittovaltion hallituksen välistä katkeraa ja monimutkaista riitaa. . Jo paikalliset tuomioistuimet ratkaisivat asian hänen hyväkseen, ja kummassakin tapauksessa ylempi oikeusaste vahvisti vapautukset,  ja teoksen taskukirjaversio pääsi myyntiin 1992.
Tommy Wirtanen
Tommy Wirtanen (s. 19. tammikuuta 1983 Maarianhamina) on uransa lopettanut suomalainen jalkapalloilija. Wirtanen pelasi sekä oikeassa laidassa että hyökkäyksen kärjessä, ja tarpeen vaatiessa jopa puolustajana.
19. joulukuuta 2008 Wirtasen siirto IFK Mariehamnista Ruotsin pääsarjassa pelaavaan Örebro SK:hon varmistui. Wirtasen sopimus on kaksivuotinen.
Akula
Akula tarkoittaa:
Estadio Sausalito
Estadio Sausalito on monikäyttöstadion, joka sijaitsee Viña del Marin kaupungissa Chilessä. Stadion otettiin käyttöön vuonna 1929 ja sen nykyinen yleisökapasiteetti on 23 423. Se toimii paikallisen jalkapalloseura Everton de Viña del Marin kotikenttänä.
Stadioni toimii yhtenä pelipaikkana vuoden 2015 Copa Américassa.
Moussa Balla Coulibaly
Moussa Balla Coulibaly (19. syyskuuta 1933 Tenkodogo – 17. kesäkuuta 2019 Bamako ) oli malilainen poliitikko.
Coulibaly syntyi siirtomaavirkailijan perheeseen. Hän vietti lapsuutensa Ségoussa. Coulibaly valmistui Bamakon teknikkokoulusta ja jatkoi opintojaan Pariisin tilastokorkeakoulussa.
Coulibaly työskenteli vuosina 1960–1973 muun muassa Malin tilasto- ja suunnittelujohtajana, teollisuus- ja energiahallinnon pääsihteerinä ja Société d’equipement du Mali -yhtiön johtajana. Hän siirtyi yksityissektorille vuonna 1973 toimien muun muassa Kulibali IKSA -teollisuusryhmän johtajana. Coulibaly perusti johtamansa Malin työnantajaliiton vuonna 1975.
Sagaponack
thumb|Sagaponackin postitoimisto. Sagaponack on kylä, joka sijaitsee Southamptonin kunnassa Suffolkin piirikunnassa New Yorkin osavaltiossa Yhdysvalloissa. Kylässä oli vuoden 2010 väestönlaskennassa 313 asukasta.
Kylä on yhdysvaltalaisen postinumeroon perustuvan luokittelun mukaan maan toiseksi kallein asuinpaikka. Siellä on asunut monia merkkihenkilöitä, kuten kirjailijat Peter Matthiessen, Kurt Vonnegut, Truman Capote, E. L. Doctorow ja George Plimpton sekä Bill ja Hillary Clinton.
Tony Alva
Tony Alva (s. 2. syyskuuta 1957 Santa Monica) on yhdysvaltalainen rullalautailija ja Z-Boys-rullalautailujoukkueen alkuperäinen jäsen. Alva valittiin vuoden rullalautailijaksi vuonna 1977. Häntä pidetään yhtenä merkittävimmistä rullalautailijoista ja häntä pidetään ensimmäisenä ns. aerials-temppujen tekijänä. Alva on myös esiintynyt useissa elokuvissa. Elokuvien lisäksi Alva esiintyy Tony Hawk's American Wasteland -pelissä omana itsenään. Hän perusti Alva Skates -yrityksen 19-vuotiaana, jonka parissa hän toimii vieläkin. Alva on myös soittanut bassoa The Skoundrelz-yhtyeessä.
Suomihuiput (Jukka Kuoppamäki)
Suomihuiput – 20 hittiä on Jukka Kuoppamäen vuonna 2003 julkaistu kokoelma-albumi. Se on osa Suomihuiput-kokoelmalevysarjaa. Albumi on käytännössä karsittu versio vuonna 1994 julkaistusta Aarteet-kokoelmasta.
Suuri yksinäinen
Suuri yksinäinen on Kimmo Pyykön alumiiniveistos vuodelta 1975. Teos kuvaa miestä, jolla on kotkan pää. Teosta pidetään myös Pyykön omakuvana. Suuri yksinäinen kuuluu Sara Hildenin taidemuseon kokoelmiin.
Bohuslav
Bohuslav on kaupunki ja piirikeskus Ukrainan Kiovan alueen Bohuslavin piirissä, linnuntietä noin 104 kilometriä ja maanteitse 126 kilometriä maan pääkaupungista Kiovasta etelään. Vuonna 2017 kaupungin väkiluvuksi arvioitiin 16 516 ja koko piirin 34 431 henkeä.
Langdalstindane
Langdalstindane on Skandien Lyngsalpenen osassa sijaitseva monihuippuinen vuorimassiivi Omasvuonon ja Tromssan kuntien rajalla, Pohjois-Norjassa.
Korkein kohta (1 580 m) sijoittuu melko keskelle massiivia ja on Tromssan kunnan puolella.
Ensimmäisen nousun vuorelle suorittivat brittiläiset T. Pather ja R.G. Pettigrew vuonna 1953.
thumb|650px|center|Langdalstindanen huippuja nähtynä [[Storfjordenilta, Omasvuonon kunnan puolelta]]
Cygnaeus-lukio
thumb|Cygnaeus-lukio syyskuussa 2011. Cygnaeus-lukio oli vuonna 1995 perustettu yksi Jyväskylän suurimmista lukioista. Koulussa työskenteli yli 500 opiskelijaa ja 45 opettajaa. Koulun rehtorina toimi Ari Pokka. Vuoden 2015 alussa Cygnaeus-lukio ja Voionmaan lukio yhdistyivät hallinnollisesti Schildtin lukioksi ja koulutiloissa toimii vastedes Schildtin lukion Viitaniemen toimipiste.
Cygnaeus-lukio oli yleislukio, jonka painopistealueina olivat musiikin sekä matemaattis-luonnontieteellisten aineiden opiskelu. Musiikkia opetettiin erillisellä musiikkilinjalla. Koulu sijaitsi Jyväskylän keskustan lähellä Nisulassa.
Cygnaeus-lukio nähtiin Nelosen Stage-ohjelmassa, jossa etsitään Suomen parasta koulumusikaalia. Oppilaitos sijoittui kisassa kolmanneksi.
Aiheesta muualla
62.24583°N, 25.72417°W