cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Anarkismisymboliikka
Tunnetuimmat anarkistien käyttämät symbolit ovat niin sanottu "anarkistimerkki" eli ympyrän sisässä oleva A-kirjain sekä musta lippu. Lisäksi yleinen on vinottain kaksiväriseksi jaettu lippu, jonka toinen puoli on musta ja toisen väri puolestaan kuvastaa anarkismin eri suuntauksia. Niistä tunnetuin on anarkosyndikalismin punamusta lippu. Tässä artikkelissa on käsitelty joitakin yleisimpiä symboleja.
Musta lippu
Mustat liput liehuivat jo Lyonin silkinkutojien kapinan aikana 1830-luvulla sekä Pariisin kommuunissa vuonna 1871, mutta varsinaisesti anarkistien tiedetään käyttäneen sitä ensimmäistä kertaa maaliskuussa 1883, jolloin mustaa lippua kantoi Pariisissa järjestetyn työttömien mielenosoituksen kärjessä marssinut anarkisti ja opettaja Louise Michel. Hän itse piti sitä nälän symbolina. Ranskalaiset anarkistit omaksuivat mustan lipun käytön nopeasti, sillä jo seuraavana syksynä Lyonissa alkoi ilmestymään sen mukaan nimetty lehti Le Drapeau Noir. Lippu yleistyi myös muualla maailmassa ja anarkismin erkaantuessa yhä kauemmaksi sosialismista, sillä haluttiin korostaa aatteiden välistä eroa. Tosin jotkut anarkistit, kuten venäläinen Pjotr Kropotkin ja amerikkalainen Emma Goldman, jatkoivat edelleen punaisen lipun käyttöä.
A-kirjain
Ympyrän sisällä oleva iso A-kirjain on anarkismin symbolina yhtä vanha kuin musta lippu, mutta yleisesti sitä alettiin käyttämään vasta vajaat 100 vuotta myöhemmin. Ensimmäistä kertaa se tunnetaan vuodelta 1863 ensimmäiseen internationaaliin osallistuneen espanjalaisen anarkistivaltuuskunnan tunnuksesta. Tämän jälkeen anarkistit eivät sitä juurikaan käyttäneet ennen 1950-lukua, jolloin se esiintyi belgialaisilla anarkisteilla ja 1960-luvulla edelleen ranskalaisilla. Heidän käyttämänään se on yhdistetty 1800-luvun alkupuolella vaikuttaneen ranskalaisen filosofin Pierre-Joseph Proudhonin lausahdukseen ”L'anarchie c'est l'ordre sans le pouvoir” (Anarkismi on järjestystä ilman vallankäyttöä). Laajemmin symboli kuitenkin yleistyi vasta 1970-luvun puolivälin jälkeen punk-liikkeen myötä. Nykyään ympyröity A-kirjain on tunnetuin anarkismin symboleista ja samalla myös "kaupallistunein". Sitä näkee usein myös yhteyksissä, jotka eivät varsinaisesti liity mitenkään anarkismiin. Symboli on tietokoneiden käyttämässä Unicode-merkistössä muodossa Ⓐ.
Kaksiväriset liput
Diagonaalisesti jaetuista kaksivärisistä lipuista tunnetuin on anarkosyndikalistien ja anarkososialistien käyttämä punamusta lippu. Sen alkuperä on 1870-luvun Italiassa, jossa punamustaa lippua käytettiin Bolognan kansannousun yhteydessä. Vielä saman vuosikymmenen aikana se nähtiin meksikolaisilla anarkisteilla, joilta punamustan lipun puolestaan omaksui nicaragualainen vapaustaistelija Augusto César Sandino. Hän ei kuitenkaan ollut anarkisti. Euroopassa lippu oli 1900-luvun alkuvuosikymmeninä painunut jo unohduksiin, kunnes espanjalainen CNT-ammattiliitto otti sen käyttöön vuoden 1931 vappumarssilla. CNT:n lippu syntyi, kun ammattiliitoissa toimineiden anarkistien punainen lippu yhdistettiin niiden ulkopuolella vaikuttaneiden mustaan. Saman vuosikymmenen jälkipuoliskolla CNT:n punamusta lippu tuli maailmanlaajuisesti tunnetuksi Espanjan sisällissodan ja sen yhteydessä tapahtuneen vallankumouksen myötä.
Myöhemmin punamustasta lipusta on kehittynyt omia tunnuksia useille anarkismin eri suuntauksille. Niitä ovat muun muassa ekoanarkismin vihreäpunainen, anarkofeminismin violettimusta ja seksuaalivähemmistöjen queer-anarkismin vaaleanpunaisen ja mustan yhdistelmä. Kaksiväristen lippujen lisäksi kullakin aatesuunnalla on myös oma kaksivärinen tähtensä, jota käytetään erilaisissa yhteyksissä.
Musta kissa
Myös nimellä Sabo-Tabby tunnettu musta kissa on alun perin amerikkalaisen Industrial Workers of the World -ammattiliiton tunnus, jonka toimittaja ja ay-aktiivi Ralph Chaplin suunnitteli 1900-luvun alussa. Nykyään se on levinnyt myös yleisemmin anarkosyndikalistien sekä anarkistien käyttöön ympäri maailmaa. Kissan nimi viittaa sabotaasin, jolla sen suunnittellut Chaplin tarkoitti lähinnä lakkoja sekä tuotannon hidastamista. Myöhemmin symbolia alettiin kuitenkin käyttämään myös laajemmin suoran toiminnan tunnuksena.
Musta risti
Risti ja nyrkkiin puristettu käsi on kansainvälisen Anarkistisen mustan ristin tunnus. Se syntyi 1900-luvun alkuvuosina auttamaan poliittisia vankeja Venäjän keisarikunnassa. Nykyään AMR on ympäri maailmaa levinnyt hajautettu vankitukiorganisaatio. Sen tunnus on mukailtu Kansainvälisen punaisen ristin logosta.
Anarkofeminismi
Anarkofeminismin tunnuksena on Venus-symboli, jonka sisällä on nyrkkiin puristettu käsi tai iso A-kirjain.
Pääkallolippu
Pääkallolipun käyttö anarkistien tunnuksena on peräisin merirosvoilta, joista esimerkiksi Karibianmeren bukanieerit toimivat osittain antiautoritäärisesti. On jopa väitetty, että Madagaskarin saarella olisi 1600–1700-lukujen vaihteessa sijainnut merirosvojen anarkistinen yhteisö Libertatia. Sen olemassaolosta ei kuitenkaan ole varmuutta. Venäjän vallankumouksen aikana pääkallolippua alkoivat käyttämään Itämeren laivaston anarkistimatruusit ja Ukrainan itsenäisyyssodassa se oli Nestor Mahnon muodostaman Ukrainan vallankumouksellisen kapinallisarmeijan tunnuksena. Nykyään pääkallolippu on yleistynyt anarkististen haktivistien ja niin sanottujen infoanarkistien keskuudessa.
Talonvaltauksen symboli
Talonvaltauksen tunnusta on käytetty eri puolilla maailmaa ainakin 1970-luvulta lähtien. Salamaa kuvaava merkki on ilmeisesti peräisin Amsterdamista.
Puukenkä
Puukenkä on nykyään lähes kokonaan käytöstä jäänyt sabotaasin tunnus, jota käyttivät hollantilaiset teollisuustyöläiset 1800–1900-lukujen vaihteessa. Heidän taktiikkanaan oli pudotella puukenkiä laitteiden sisään, jolloin ne pysähtyivät, kunnes vieras esine oli saatu poistettua koneistosta. Amerikkalaiset työläiset käyttivät samaan tarkoitukseen jakoavaimia. Sabotaasin lisäksi puukenkää käytettiin myös symboloimassa vaatimuksia kahdeksan tunnin työpäivästä. Puukenkää tarkoittava ranskan kielen sana sabot on myös ilmeisesti termin sabotaasi kantasana.
Luettelo Suomessa uhanalaisista kätköpistiäisistä
Luettelo Suomessa uhanalaisista kätköpistiäisistä sisältää ne Suomessa esiintyvät kätköpistiäislajit (Parasitica), joiden uhanalaisuusluokka vuoden 2010 kansallisessa uhanalaisarvioinnissa on äärimmäisen uhanalainen (CR), erittäin uhanalainen (EN) tai vaarantunut (VU). Silmälläpidettäviä, puutteellisesti tunnettuja tai jo hävinneitä lajeja luettelo ei sisällä.
Suomesta on luetteloitu yli 5600 kätköpistiäislajia, mikä tekee noin 14 % kaikista monisoluisista eliöistä. Lisäksi noin 500 lajia ei vielä sisälly virallisiin lajiluetteloihin ja maalle uusia kätköpistiäislajeja löydetään keskimäärin 30 lajia vuodessa. Vuoden 2010 uhanalaisarvioinnissa arvioitiin 1784 lajia, joista 195 sisällytettiin Suomen punaiseen listaan. Arviointi pyrittiin tekemään erityisen yksityiskohtaisesti ahmaspistiäisille (heimo Ichneumonidae). Vasta 2000-luvulla ensimmäisen kerran Suomesta havaitut lajit katsottiin arviointiin soveltumattomiksi. Näitä on 116 lajia. Arvioidusta lajistosta 2 lajia on luokiteltu äärimmäisen uhanalaisiksi, 6 lajia erittäin uhanalaisiksi ja 36 vaarantuneiksi. Loput punaisen listan lajit ovat silmälläpidettäviä, puutteellisesti tunnettuja tai hävinneitä.
KNL
KNL voi tarkoittaa:
Hazel Ying Lee
Hazel Ying Lee (24. elokuuta 1912 Portland, Oregon, Yhdysvallat – 25. marraskuuta 1944 Great Falls, Montana, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen lentäjä. Hän kuului toisen maailmansodan aikana Women Airforce Service Pilots -järjestöön (WASP), joka lensi Yhdysvaltain armeijan ilmavoimien lentokoneita muissa kuin taistelutehtävissä. Hän oli toinen kahdesta kiinalaistaustaisesta WASP:n lentäjästä Maggie Geen ohella.
Varhaiset vuodet
Opetellessaan lentämään Portlandissa Lee tapasi tulevan aviomiehensä, amerikankiinalaisen lentäjän Louie Yim-qunin.
Ilmailu-ura
pienoiskuva|Lee käymässä läpi suoritustaan Link Trainer -simulaattorissa vuonna 1944. Vuonna 1933 Lee matkasi Kiinaan, jossa Japani oli valloittanut Mantšukuon. Japanin hyökkäyksen jälkeen varakkaat maerikankiinalaiset olivat keränneet rahaa, jolla voitaisiin kouluttaa Portlandissa vapaaehtoisia lentäjiä Kiinan ilmavoimiin taistelemaan Japania vastaan. Vapaaehtoisia koulutti Greenwood, ja vapaaehtoisten joukossa olivat muun muassa Lee sekä Yim-qun. Kiinan ilmavoimiin ei kuitenkaan hyväksytty naispuolisia lentäjiä, ja niinpä Lee asetettiin sen sijaan toimistotöihin asevoimille. Hän pääsi lentämään ainoastaan satunnaisesti, ja silloinkin vain kaupallisia lentoja Nanjingista. Hän asettui myöhemmin asumaan Kantoniin, jossa auttoi ystäviään ja naapureitaan suojautumaan japanilaisten pommittaessa kaupunkia. Japanilaisten joukkojen edetessä Lee pakeni Hongkongiin ja vietti siellä lähes vuoden ennen kuin palasi Yhdysvaltoihin. Hän asettui New Yorkiin, jossa hän oli toimistotyössä ilmailualan yrityksessä.
Syksyllä 1942 Lee kuuli Women’s Flying Training Detachmentista (WFTD), joka koulutti naislentäjiä lentämään sotilaskoneita muissa kuin taistelutehtävissä, jotta mieslentäjiä vapautui rintamalle. Turhautuneena siitä, ettei ollut päässyt vuosiin lentämään, Lee haki mukaan. Hän aloitti koulutuksen Teksasissa helmikuussa 1943 ja valmistui elokuussa 1943 WAFS:n yhdistyttyä Women’s Auxiliary Ferrying Squadronin kanssa uudeksi Women Airforce Service Pilots -järjestöksi. Lokakuussa 1943 hän meni naimisiin Yim-qunin kanssa, minkä jälkeen tämä palasi Kiinaan, eikä Lee kuullut aviomiehestään kuuteen kuukauteen.
Lee sijoitettiin valmistumisensa jälkeen 3. siirtolentolaivueeseen Romulusin lentotukikohtaan Michiganiin. Hän lensi siirtolentoja muun muassa PT-17 Stearmaneilla, T-6 Texaneilla ja C-47 Skytraineilla. WASP:n lentäjien keskuudessa hän sai maineen taitavana lentäjänä, iloisena, rohkeana ja huumorintajuisena, ja hän olikin toveriensa keskuudessa pidetty hahmo. Hän oli monia muita lentäjiä kymmenen vuotta vanhempi, ja hänestä tulikin eräänlainen johtohahmo. Hän esitteli kulttuuriaan tovereilleen esimerkiksi maalaamalla huulipunalla heidän lempinimiään kiinalaisin merkein kirjoitettuna heidän lentämiinsä koneisiin ja joko kokkaamalla kiinalaista ruokaa tai viemällä heidät syömään kiinalaisiin ravintoloihin. Hän tarjosi monelle toverilleen ensimmäisen kosketuksen kiinalaiseen kulttuuriin.
Ulkonäkönsä vuoksi Leetä luultiin toisinaan japanilaiseksi, mikä aiheutti väärinymmärryksiä. Eräällä lennollaan hän joutui tekemään pakkolaskun pellolle Kansasiin. Kun pellon omistanut maanviljelijä näki hänet, hän luuli japanilaisten maihinnousun alkaneen ja jahtasi Leetä talikko kädessään, kunnes tämä sai selitettyä olevansa yhdysvaltalainen. Hän otti tilanteen ilmeisen huumorilla ja hauskuutti muiden lentäjien kertoman mukaan samana iltana tarinallaan koko ruokalaa illallisen yhteydessä.
Kuolema ja muistaminen
Kiitospäivänä 23. marraskuuta 1944 Lee oli osana ryhmää toimittamassa Kingcobria Great Fallsiin. Pian lentoonlähdön jälkeen yksi ryhmän lentäjistä, Jeff Russell, näytti muille käsimerkeillä, ettei hänen radionsa toiminut. Sitä yritettiin korjata välilaskulla Bismarckissa, mutta koska oli vapaapäivä, huolto ei onnistunut. Ryhmä jatkoi Great Fallsiin, jonka läheinen ilmatila oli todella ruuhkainen ja täynnä koneita odottamassa laskeutumisvuoroaan. Kun ryhmän laskeutumisvuoro tuli, Lee lähestyi kenttää normaalisti, mutta samaan aikaan Russell lähestyi samaa kiitotietä jyrkemmästä kulmasta ja oli ohittamassa häntä yläkautta. Lennonjohto huomasi kehittymässä olleen vaaratilanteen ja käski lentäjiä tekemään ylösvedon. Koska Russellin radio ei toiminut, vain Lee kuuli ohjeistuksen ja nosti konettaan ylöspäin törmäten Russelliin alta päin.
Molemmat koneet syöksyivät törmäyksen seurauksena maahan ja liukuivat pitkin kiitotietä. Russellin koneen polttoainetankki räjähti ja peitti molemmat koneet liekkeihin. Molemmat lentäjät pelastettiin, mutta Lee oli jäänyt joksikin aikaa loukkuun koneeseensa ja ehti saada pahoja palovammoja. Hän oli kaksi päivää sairaalassa tajuissaan, mutta kuoli vammojensa seurauksena 25. marraskuuta. Hänestä tuli 38. ja viimeinen WASP:n toiminnassa kuollut lentäjä, ja WASP-ohjelma lakkautettiin 20. joulukuuta 1944 sotatilanteen parantuessa.
Koska WASP:n jäsenet olivat siviilejä, Lee ei ollut oikeutettu sotilashautajaisiin. Kolme päivää hänen kuolemansa jälkeen hänen perheensä sai tiedon, että myös Leen veli Victor oli kaatunut sodassa Ranskassa. Perhe halusi haudata molemmat yhdessä Riverview’n hautausmaalle Portlandiin. Kun Leen sisko Florence yritti ostaa heille valitsemansa hautapaikat, hänelle vastattiin, että aasialaiset eivät olleet tervetulleita hautausmaan valkoisten osiolle. Florence valitti tästä kirjeitse presidentti Rooseveltille, ja negatiivista julkisuutta pelännyt hautausmaa salli lopulta Hazelin ja Victorin hautaamisen. Hazel Ying Lee haudattiin 1. joulukuuta 1944.
Leestä tuli vuonna 2004 Oregonin ilmailun kunniagallerian jäsen, ja vuonna 2011 hänestä tehtiin Pioneer Hall of Famen jäsen.
Maria (alkemisti)
Maria tai Maria Juutalainen oli tunnettu alkemisti, joka eli Egyptissä ajanlaskun alussa. Hän kehitti menetelmiä ja laitteita, joita käytettiin vuosisatojen ajan.
Marian työt tunnetaan 300-luvun alkemisti Zosimoksen kirjoituksista. Hän havainnoi metallien hapettumista ja päätteli tämän prosessin voivan johtaa halvempien metallien muuttumiseen kullaksi. Marian nimi liitetään vesihauteen nimitykseen bain-marie, sekä alkemistien käyttämiin tislaus- ja hapetuslaitteistoihin.
Kristjan Palusalu
Kristjan Palusalu (vuoteen 1935 Christian Trossmann, 10. maaliskuuta 1908 Saulepi – 17. heinäkuuta 1987 Tallinna) oli Viroa edustanut painija, joka voitti sekä kreikkalais-roomalaisen että vapaapainin raskaansarjan kultamitalin vuoden 1936 olympialaisissa Berliinissä. Hän on ainoa raskaansarjan painija, joka on voittanut molempien tyylien olympiakultaa samoissa olympialaisissa. Olympiavoittojensa lisäksi Palusalu voitti Euroopan mestaruuden kreikkalais-roomalaisessa painissa vuonna 1937 ja kaksitoista Viron mestaruutta.
Painiuran alku
Keväällä 1929 Christian Trossmann meni Viron armeijaan asevelvolliseksi ja palveli Tallinnan lähellä Suurupin merilinnakkeessa. Armeijan mestaruuskilpailuissa hän saavutti painimestaruuden, jonka perusteella valmentaja Anton Ohaka kannusti häntä osallistumaan Tallinnan Sportin painiharjoituksiin. Kovimpia vastustajia hänelle olivat Olaf Luig ja Otto Viikberg, joille hän hävisi tässä vaiheessa.
Puolitoistavuotisen asevelvollisuuden jälkeen hän siirtyi Tallinnaan töihin varastomieheksi. Marraskuussa 1930 hän voitti ensimmäisen maansa painimestaruusmitalin sijoittuessaan vapaapainissa pronssille.
Nousu painin kansainväliselle huipulle
Lokakuussa 1931 Christian Trossmann osallistui ensimmäisen kerran Viron edustajana painimaaotteluun, jossa vastustajana oli Latvia. Marraskuussa 1931 hän edusti Viroa painimaaottelussa Suomea vastaan. Hän voitti Suomen edustajan Väinö Laitisen ja hävisi toiselle suomalaisedustajalle Edil Rosenqvistille. Seuraavana vuonna 1932 hänestä tuli Viron painimestari niin kreikkalais-roomalaisessa kuin vapaapainissa. Työelämässä hänestä tuli vuoden 1932 lopulla vartija Patarein vankilaan. Vuonna 1932 merkittävin kisa hänellä oli Tukholmassa, jossa vastustajat tulivat Ruotsista, Saksasta ja Unkarista. Siinä hän hävisi Unkarin Rajmund Badolle, Saksan Georg Gehringille ja Ruotsin Carl Westergrenille. Virolaisedustus kaukaisissa Los Angelesin kesäolympialaisissa oli hyvin pieni johtuen vallitsevasta taloudellisesta lamakaudesta. Ainoa Viron painija oli Yhdysvaltoihin muuttanut Osvald Käpp.
Vuonna 1933 Christian Trossman voitti jälleen molemmissa painimuodoissa Viron mestaruuden. Helsingissä kisattiin EM-kisat, joissa mukana oli neljä painijaa eli hänen lisäkseen Saksan Kurt Hornfischer, Suomen Arvo Niemelä ja Ruotsin Carl Westergren, jotka ottivat mitalit tässä järjestyksessä Trossmanin jäädessä neljänneksi. Vuonna 1934 käydyssä Viron-Suomen-Unkarin välisessä painiottelussa hän hävisi Suomen Arvo Niemelälle ja saman vuoden Viron mestaruuskilpailussa hän hävisi Nikolai Karklinille vapaapainissa. Nämä olikin Trossman/Palusalun viimeiset tappiot Virossa.
Vuoden 1934 kreikkalais-roomalaisen painin EM-kisat kisattiin Roomassa, jonne Trossmania ei lähetetty Saksan Hornfischerin voittaessa. Seuraavan vuoden 1935 kesäkuussa sukunimi muuttui Trossmanista Palusaluksi. Hänestä tuli sinä vuonna myös molempien painimuotojen maansa mestari. Sinäkään vuonna Palusalua ei lähetetty EM-kisoihin mestaruuden mennessä Hornfischerille. Vastaavasti vapaapainin EM-kisat Brysselissä jäivät myös väliin mestaruudne mennessä Sveitsin Karl Hegglinin ottaessa mestaruuden.
Berliinin olympialaispainit 1936
Berliini kesäolympialaisissa elokuussa 1936 virolaiset Kristjan Palusalu ja Ago Neo painivat molemmissa painimuodoissa. Ajatuksena oli käyttää vapaapainia valmistautumisena kreikkalais-roomalaiseen painiin, jota he pitivät parempana lajinaan. Lopputulos ylitti odotukset; molemmat toivat mitalin.
Vapaapanissa Palusalu paini 11 miehen raskaassa sarjassa. Hän eteni voitoilla Tšekkoslovakian Josef Klapuchista, Ranskan Robert Herlandista, Turkin Mehmet Çobanista ja Sveitsin Werner Bürkistä sekä viimeisessä ottelussa Suomen Hjalmar Nyströmistä. Näin kulta oli Palusalun, hopea Klapuchin ja pronssi Nyströmin.
Yhden välipäivän jälkeen Palusalun kisa jatkui kreikkalais-roomalaisella painilla, jossa oli raskaassa sarjassa 12 kilpailijaa. Palusalu otti voitot Itävallan Eduard Schöllistä, Romanian Zoltan Kondorossystä, Ruotsin John Nymanista ja Turkin Mehmet Çobanista sekä viimeisessä ottelussa Saksan Kurt Hornfischeristä. Mitalijärjestys oli näin kultaa Palusalulle, hopeaa Nymanille ja pronssia Hornfischerille.
Näin Kristjan Palusalusta tuli ainutlaatuinen mestari. Hän oli ainoana painijana siihen mennessä voittanut molemmat raskaan sarjan painimuodot samoissa kisoissa. Ruotsin Ivar Johansson oli edellisissä olympialaisissa tehnyt vastaavan, mutta alemmassa sarjassa. Paluumatka junalla oli riemukulkue Virossa väkijoukkojen tungeksiessa joukkueen saapuessa Palusalu etunenässä Tallinnan Baltian asemalle sekä sieltä edelleen Kadriorun stadionille. Vastaanottojuhlallisuuksissa oli mukana Viron tasavallan silloinen johto riigivanem Konstantin Päts etunenässä. Palusalu palkittiin Viron valtion toimesta 42 hehtaarin maatilalla.
Samana vuonna Palusalu voitti molemmissa painmuodoissa maansa mestaruuden raskaassa sarjassa.
Urheilu-uran viimeiset vuodet
Olympiakisoja seuraannesta vuodesta 1937 tuli vielä Palusalulle menestysvuosi. Hän saavutti kreikkalais-roomalaisessa painissa maansa mestaruuden. Loppuottelussa kukistui nouseva tähti Johannes Kotkas. Saman vuoden maaotteluissa Suomea ja Latviaa vastaan kukistivat tutut vastustajat Hjalmar Nyström ja Alberts Zvejnieks. Toukokuussa 1937 käytiin EM-kisat Pariisissa. Niissä hän eteni mestaruuteen voitolla Saksan Gehringistä, Unkarin Gyula Bóbista, Belgian Charlierista, Ranskan Herlandista ja Ruotsin Nymanista. Loppuottelussa hän kukisti tutun vastustajan eli tšekkien Klapuchin. Näi järjestys oli Palusalu, Nyman ja Klapuch.
Vuodesta tuli Palusalun huippu-urheilu-uran viimeinen. Ura päättyi loukkaantumiseen 7. tammikuuta 1938 ottelussa toista virolaista Voldemar Roolantia vastaan, jolloin Palusalun olkapää meni paikoiltaan. Vielä maaliskuun Viron mestaruuskisoissa hän kukisti Johannes Kotkasin ja Nikolai Karklinin. Maaliskuussa käydyssä Suomi-Viro -maaottelussa tapahtui uusi loukkaantuminen ottelussa Arvo Niemelää vastaan, joka merkitsi Palusalun huippu-urheilu-uran loppua. Samana keväänä huhtikuun lopussa Tallinnassa käydyissä EM-kisoissa Viroa edusti menestyksekkäästi Johannes Kotkas.
Urheilu-uran jälkeinen aika
Neuvostoliiton miehitettyä talven 1939−1940 tukikohtakauden jälkeen Viron kesällä 1940 tehtiin siitä Neuvostoliittoon kuuluva Neuvosto-Viro. Virolaiset nuoret miehet joutuivat tällöin puna-armeijaan. Näin kävi myös Palusalulle. Kesällä 1941 hänet lähetettiin yhdessä 200 muun virolaisen kanssa työpataljoonaan Arkangelin alueelle Kotlasiin. Kesäkuun lopussa 1941 käynnistyneen Saksan ja sen liittolaisten hyökkäyksen käynnistyttyä Neuvostoliittoon Palusalu yritti paeta syyskuussa 1941 yhdessä muiden virolaisten kanssa. Yritys epäonnistui, ja heidät tuomittiin aluksi kuolemaan, mutta kuolemantuomio muutettiin etulinjapalvelukseksi suomalaisten vastaisella rintamanosalla Itä-Karjalassa Maaselän kannaksella, jossa Palusalu kahden toverinsa kanssa loikkasi 31. lokakuuta 1941 etulinjan yli suomalaisten puolelle Jalkaväkirykmentti 4:n rintamaosalla. Kyseisellä rintamanosalla palveli lääkärinä voimistelija Heikki Savolainen, joka tunsi Palusalun. Näin Palusalun onnistui palata saksalaisten valtaamaan kotimaahansa Viroon vuoden 1942 alussa. Siellä hän vietti lopun ajan sodasta Kunglan maatilallaan Pillapalun kylässä Harjumaalla.
Puna-armeijan vallattua Viron syksyllä 1944 valta Virossa vaihtui, ja neuvostovalta palautettiin Viroon. Neuvosto-Viron aika siis jatkui. Palusalu vangittiin 12. tammikuuta 1945, ja hän oli vangittuna vuoteen 1946 Patarein vankilassa. Hänet vapautettiin syytteistä 29. elokuuta 1946. Vapauttamista esittivät sodan jälkeisen ajan huippu-urheilijat, painija Johannes Kotkas ja shakkimestari Paul Keres. Sen jälkeen hän työskenteli rakennustyöläisenä ja painivalmentajana Spartakin riveissä. Itse hän kilpaili vielä aina vuoteen 1948 asti. Palusalu työskenteli 1960-luvun alusta vuoteen 1984 Tallinnan lähellä Kirovin kalastuskolhoosissa. Vuodesta 1966 hänestä tuli virallinen painituomari. Hän toimi virolaisen mestaripainijan Martin Kleinin muistokilpailujen päätuomarina.
Neuvostovalta teetti pian maailmansodan päättymisen jälkeen puna-armeijan Viron valtauksen kunniaksi ns. Pronssisotilas-patsaan, jonka mallina oli juuri vankilasta vapautunut Kristjan Palusalu. Patsas tuotiin Tõnismäelle Kaarlen kirkon ja Viron kansalliskirjaston väliin 1947. Kristjan Palusalun tytär Helle vahvisti isänsä patsaan mallinaolosta vuonna 2007.
Neuvostohallinnon suhde Kristjan Palusaluun tuli esille Moskovan olympiakisoissa elokuussa 1980. Suomen olympiajoukkueen johto järjesti perinteisesti olympiakisojen aikana kaksi vastaanottoa, joista toinen haluttiin järjestää Tallinnassa, koska kaupungissa kilpailtiin olympiapurjehduksissa. Suomalaisten vastaanotolle oli tarkoitus kutsua virolaiset olympiavoittajat mukaan lukien Palusalu, Berliinin vuoden 1936-kisojen kaksinkertainen painikultamitalisti. Palusalun kutsuminen oli kuitenkin mahdotonta. Tätä kuvaa Suomen olympiajoukkueen johtoon kuulunut Pertti Paloheimo kirjassaan :
Taustana neuvostohallinnon kriittiseen suhtautumiseen saattoi Paloheimon mukaan olla se, että ennen Moskovan olympiakisojen avajaisia Moskovasta tuli määräys, jonka mukaan kaikkien elossa olevien virolaisten kultamitaliurheilijoiden tuli allekirjoittaa vetoomus, jossa vaadittiin USA:ta luopumaan boikotista. Vetoomus oli tarkoitus toimittaa Washingtoniin presidentti Jimmy Carterille. Kaikki muut paitsi Palusalu allekirjoittivat.
Kristjan Palusalun muisto
Viron uuden itsenäisyyden syntyvuosina 1980-luvun puolivälin jälkeen Palusalun suoritukset tulivat esille aivan eri tavalla kuin aiemman neuvostovallan aikana hänen uransa jälkeen. Nyt pyrittiin vaalimaan hänen muistoaan monin eri tavoin. Vuonna 1986 Tallinna Kalev perusti hänen nimellään urheilukoulun. Vuodesta 1988 Tallinnassa on järjestetty painissa kansainvälinen Kristjan Palusalun muistoturnaus. Vuonna 1989 virolainen rahtilaiva nimettiin hänen nimensä mukaan.
Vuodesta 2003 lähtien on Viron olympiakomitea lahjoittanut "Kristjanin kultaisen patsaan" Viron vuoden urheilijalle. Palusalun syntymän 100-vuotispäivänä julkaisi Viron postilaitos hänen kunniakseen postimerkin. Tallinnassa paljastettiin 10. maaliskuuta 2009 Kristjan Palusalun muistomerkki, kun oli kulunut 101 vuotta hänen syntymästään. Samana vuonna hänestä julkaistiin 55 minuutin mittainen elokuva "Palusalu" ohjaajanaan Kristiina Davidjants.
Karnataka
Karnataka on yksi Intian eteläisistä osavaltioista. Ennen vuotta 1973 se tunnettiin Mysoren osavaltiona, sillä se oli muodostettu vanhan Mysoren kuningaskunnan pohjalle 1950. Vuonna 1956 siihen liitettiin naapuriosavaltioiden kannadankieliset alueet. Kannada on osavaltion virallinen kieli.
Karnatakan osavaltio ulottuu Arabianmereltä Deccanin ylängölle. Pääkaupunki Bangalore on osavaltion ainoa miljoonakaupunki. Muita huomattavia kaupunkeja ovat Mysore, Mangalore ja Hubli-Dharwad. Nähtävyyksiä ovat muun muassa Badamin, Aiholen, Pattadakalin ja Hampin rauniokaupungit sekä Halebidun, Belurin ja Somnathpurin keskiaikaiset temppelit. Karnatakassa sijaitsee myös jainalaisten pyhiivaelluskeskus Shravanabelagola.
Talous
Karnatakan tuotannoksi budjettivuonna 2008–2009 arvioitiin 58 miljardia Yhdysvaltain dollaria. Tuotanto oli 2018–2019 kasvanut 196 miljardiin.
Karnataka on yksi teollistuneimmista osavaltioista Intiassa. Sen pääkaupunki, Bangalore, on tullut tärkeäksi maailman informaatioteknologian keskukseksi ja on Intian IT-pääkaupunki tuottaen noin 35 prosenttia Intian ohjelmistoista. Sitä kutsutaan Intian Piilaaksoksi.
Suuri osa Intian kultatuotannosta tuli 1900-luvulla Etelä-Karnatakasta, mutta 2000-luvulla kaivoksia on suljettu malmien ehtyessä ja tuotantokustannusten noustessa. Viime aikoina on ollut paljon toimintaa myös mangaanin tuottamisessa Bellary-Hospet-seuduilla joka on ollut perinteisesti rautakaivosten aluetta. Kaivostoimintaa rajoitettiin vuonna 2011 ympäristövaikutusten takia, mutta 2013 yhtiöt ovat saaneet uusia kaivoslupia.
Malnadin metsissä tuotetaan suuri osa maailman santelipuusta, ja sitä jalostetaan Mysoressa. Mysoren ja Bangaloren perinteiset silkintuotantoalueet tuottavat suuren osan Intian silkistä. Karnataka on Intian itäosien suurin kahvin tuottaja.
Lähteet
thumb|left|250px|[[Karnatakan korkein oikeus]]
Ius sanguinis
Ius sanguinis on kansalaisuuden pääperusteena niin Suomessa kuin suurimmassa osassa Euroopan maita, kun taas esimerkiksi Yhdysvalloissa ja Kanadassa pääperusteena on ius soli. Monien maiden kansalaisuuslaeissa on kuitenkin nykyään vaikutteita kummastakin periaatteesta: tällaisia maita ovat muun muassa Yhdysvallat, Kanada, Kreikka, Yhdistynyt kuningaskunta, Ranska ja nykyisin myös Saksa.
Brendon Rodney
Brendon Rodney (s. 9. huhtikuuta 1992 Etobicoke, Ontario) on kanadalainen pikajuoksija, joka kilpailee 100 ja 200 metrin juoksussa. Hän on 190 senttimetriä pitkä ja painaa 84 kilogrammaa. Hän on 4 × 100 metrin viestin maailmanmestari ja olympiamitalisti.
Rodney oli mukana 200 metrillä vuoden 2015 MM-kilpailuissa Pekingissä jääden semifinaaleihin. Hän saavutti noiden kisojen pikaviestistä pronssia yhdessä Aaron Brownin, Andre De Grassen ja Justyn Warnerin kanssa. Kanada nousi pronssille Yhdysvaltain hylkäyksen jälkeen. Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 hän karsiutui 200 metrin välierissä ja juoksi kolmannen osuuden Kanadan 4 × 100 metrin viestijoukkueessa, joka sai pronssia maan ennätysajalla 37,64. Lontoon MM-kilpailuissa 2017 hän karsiutui 100 metrin alkuerissä.Dohan MM-kilpailuissa 2019 hän karsiutui 200 metrin välierissä. Vuonna 2021 järjestetyissä Tokion olympialaisissa hän karsiutui 200 metrin alkuerissä ja juoksi kolmannen osuuden Kanadan hopeajoukkueessa 4 × 100 metrin viestissä. Hän juoksi kolmannen osuuden Kanadan voittaessa pikaviestin maailmanmestaruuden Eugenessa 2022 maan ennätysajalla 37,48
Kansainyhteisön kisoissa Rodney on kilpaillut 200 metrillä 2014, jolloin karsiutui välierissä, ja 2022, jolloin sijoittui viidenneksi. IAAF World Relays -kilpailuissa hän voitti kultaa 4 × 200 metrin viestissä 2017.
Petri Nevalainen
thumb|Petri Nevalainen [[Helsingin kirjamessut|Helsingin kirjamessuilla 2011.]] Petri Nevalainen oli tietokirjailija ja toimittaja.
Nevalainen toimi Valittujen Palojen toimitussihteerinä, työskenteli Lontoossa Britannian yleisradioyhtiö BBC World Servicen palveluksessa vuosina 1988–1997 sekä päätoimitti aikakauslehti Kampanjaa. Hän oli myös uusmediayhtiö MatchON.comin projektipäällikkö sekä kirjoitti ja toimitti lukuisia kirjoja. Hän toimi myös vapaana toimittajana ja avusti muun muassa Fine Wine -lehteä, johon hän haastatteli Stingiä tämän omalla viinitilallaan.
Suomen televisiossa Nevalainen on juonsi ja toimitti Palaneen Käry -ajankohtaisohjelmaa. Hän opiskeli yliopistossa englantilaista filologiaa ja teki gradunsa Marx-veljeksistä. Nevalainen oli koulutukseltaan filosofian maisteri.
Nevalainen oli naimisissa ja hänellä on yksi lapsi.
Nevalainen kuoli kotonaan Helsingissä 26. joulukuuta 2021.
Tony Cliff
Tony Cliff (oik. Ygael Gluckstein) (20. toukokuuta 1917 Palestiina – 9. toukokuuta 2000) oli trotskilainen poliitikko.
Tony Cliff syntyi Palestiinassa sionistiperheeseen. Hän radikalisoitui 1930-luvulla ja oli keskeisessä osassa rakentamassa sosialistista liikettä, joka yhdistäisi arabit ja juutalaiset. Toisen maailmansodan jälkeen, nähtyään, että sionistit tulevat voittamaan yhä varmemmin Palestiinassa, hän lähti maanpakoon Britanniaan ja vaihtoi nimekseen Tony Cliff.
Hänen poliittista perintöään jatkaa hänen perustamansa brittiläinen Socialist Workers Party sekä International Socialist -suuntaus, joita on kutsuttu "cliffiläisiksi".
Kirjoja
Tony Cliffin kirjoituksia on käännetty lukuisille eri kielille. Tähän on koottu joitain hänen merkittävimpiä teoksiaan.
Takahuhdin koulu
Takahuhdin koulu on Itä-Tampereen Takahuhdissa sijaitseva peruskoulu, jossa on opetusta kahdessa eri talossa. A-talossa, joka sijaitsee osoitteessa Hanhenmäenkatu 2, opiskelevat 5.–9. luokilla olevat oppilaat ja B-talossa, joka sijaitsee osoitteessa Hintsankatu 4, puolestaan 1.–4.-luokkalaiset.
Koulun rehtori on Sami Nykänen. Takahuhdin koulu ja Ristinarkun koulu yhdistyivät vuonna 2010 ja koulun nimeksi tuli Takahuhdin koulu. Ennen vuotta 2010 Ristinarkun koulu toimi nykyisen Takahuhdin koulun paikalla. Koululla on ystävyyskoulu sekä Saksassa että Virossa. Takahuhdin koulun opettajia ovat muun muassa kirjailija Juha Javanainen.
Koulu on rakennettu vuonna 1939.
Koulu on yksi Tampereen suurimmista ja siellä opiskelee peräti noin 1 200 oppilasta.
Systemaattinen teologia
Systemaattinen teologia on teologian osa-alue ja yleensä yliopistoiden teologisissa tiedekunnissa harjoitettava oppiaine, jonka tehtävänä on uskonnollisen uskon ilmaisujen, opin ja uskonnollisen ajattelun tutkiminen. Useimmiten systemaattisen teologian kohteena ovat kristillisten kirkkojen ja yhteisöjen opit, sekä yksittäisten teologisten ajattelijoiden kirjoitukset.
Systemaattinen teologia on menetelmiltään ja lähestymistavaltaan lähellä filosofiaa. Se on lähestymistavaltaan systemaattinen ja pyrkii paitsi kohteidensa ajatusten parempaan ymmärtämiseen, myös näiden arvosteluun. Systemaattisen teologian tutkimuksessa käytetään yleensä systemaattista analyysia. Muita lähestymistapoja systemaattisen teologian tutkimukseen ovat laadullinen sisällön analyysi, sekä diskurssianalyysi.
Helsingin yliopisto
Systemaattinen teologia jaetaan Helsingin yliopistossa seuraaviin oppiaineisiin:
Näistä kahden ensimmäisen tutkimuskohteet ovat yleensä sidoksissa kristinuskoon. Menetelmää on sovellettu myös islamin ja juutalaisuuden opin tutkimiseen. Teologisen etiikan ja uskonnonfilosofian alla sen sijaan tehdään paljon sellaista tutkimusta, jota voitaisiin tehdä yhtä hyvin filosofian laitoksilla.
Systemaattisen teologian alaan luetaan usein myös missiologia eli lähetystiede. Sillä ei kuitenkaan ole Suomessa oppituolia. Missiologia tutkii kirkkojen lähetystyötä ja sen edellytyksiä. Lisäksi siihen liittyy läheisesti eri uskontojen kohtaamiseen liittyvät kysymykset eli uskontoteologia.
Itä-Suomen yliopiston ortodoksinen systemaattinen teologia
Itä-Suomen yliopiston ortodoksisen teologian koulutusohjemassa systemaattinen teologia on yhdistetty patristiikan oppituoliin, koska patristiset tekstit ovat ortodoksisen kirkon tärkeintä tekstimateriaalia ja siksi systemaattisen teologian keskeisin tutkimuskohde. Oppialaan kuuluu patristiikan lisäksi seuraavia osa-alueita:
Historia
1800-luvulla kehittyi uudenlainen systemaattinen teologia erityisesti protestanttisissa piireissä: pyrkimys osoittaa, että kristillinen oppi muodosti tiukasti johdonmukaisen järjestelmän, joka perustui joihinkin peruslauseisiin. Tällaiseen teologiaan kuului yleensä voimakas perinteisten uskomusten karsiminen johdonmukaisuuden saavuttamiseksi. Pohjana oli ajatus siitä, että koska kristinuskon teologiaa oli varhaiskristillisinä aikoina tuettu paljolti antiikin filosofialla ja ilmaistu sen termistöllä, tällainen teologia oli menettänyt pohjansa samalla, kun uuden ajan filosofia ja luonnontieteet olivat syrjäyttäneet antiikin filosofian.
Esimerkiksi Friedrich Schleiermacher katsoi 1820-luvulla kirjoittamassaan teoksessa Der christliche Glaube nach den Grundsatzen der evangelischen Kirche, että kristinuskon ydinajatuksena on yleismaailmallinen, koko ihmiskunnassa oleva tunne tai tietoisuus "täydellisestä riippuvuudesta". Kaikki teologiset aiheet tuli tulkita uudelleen tämän tuntemuksen kuvauksina tai ilmauksina. Adolf von Harnack katsoi, että ihmisjärjelle vaikeista kolminaisuusopista ja Kristuksen yhtäaikaisen jumalallisen ja inhimillisen luonnon opista tuli luopua. Hänen mukaansa kristinuskossa oli pohjimmiltaan kyse henkisyydestä, Jumalan ja ihmisten välisestä suhteesta.
Petrinjan maanjäristys 2020
pienoiskuva|Kartta maanjäristyksen voimakkuudesta alueittain. Järistyksen [[episentrumi on merkitty mustalla tähdellä.]] Petrinjan maanjäristys oli Kroatian kaupungissa Petrinjassa tapahtunut maanjäristys 29. joulukuuta 2020. Järistyksen magnitudi oli 6,4 Richterin asteikolla. Petrinja sijaitsee noin 50 kilometrin päässä pääkaupunki Zagrebista etelään. Maanjäristyksessä kuoli ainakin seitsemän ihmistä ja loukkaantui parikymmentä. Järistyksellä oli myös jälkijäristyksiä.
Suomen ulkoministeri Pekka Haavisto esitti surunvalittelut tapahtuman johdosta ja kertoi Suomen tarjoavan apua Euroopan unionin puitteissa.
Suomen loistoluettelot
Suomen loistoluettelot ovat Liikenneviraston verkkosivuillaan julkaisemia luetteloita, joita on kolme: Kaikki loistoluettelot on uusittu kesällä 2016 ja julkaistaan vastedes Liikenneviraston verkkosivuilla maksuttomina pdf-tiedostoina. Luetteloita uusitaan aiempaa useammin, ja uusimisesta tiedotetaan Tiedonantona merenkulkijoille.
Aiemmat painetut luettelot
Suomen rannikon loistot on Liikenneviraston aiemmin painettuna julkaisema luettelo merenkulun valaistuista turvalaitteista. Luettelo uusittiin joka toinen vuosi.Vuoden 2010 painoksessa on 466 sivua.
Teos sisältää merialueiden loistoluettelon, jossa luetellaan kaikki Suomen merialueiden valaistut merimerkit, kuten majakat, sektoriloistot, poijut sekä muut väylän merkitsemiseen käytetyt valaistut turvalaitteet. Se sisältää myös tiedot radionavigaatio-, meriradioliikenne-, luotsi-, VTS- ja pelastuspalveluista sekä suomalaisten merikarttojen koordinaattijärjestelmistä.
Saimaan järvialueen ja Saimaan kanavan loistot on aiemmin julkaistu luettelo, joka sisälsi tiedot Vuoksen vesistön ja Saimaan kanavan loistoista sekä luotsi-, DGPS- ja pelastuspalveluista.
Sisävesien loistot sisälsi tiedot Kymijoen ja Kokemäenjoen sekä Oulujärven vesistöjen loistoista.
Pluralismi (yhteiskuntatieteet)
Poliittisena teoriana pluralismi tarkoittaa näkemystä, jossa poliittinen toiminta ja päätöksenteko keskittyvät enimmäkseen hallituksen piiriin, mutta että monet hallituksen ulkopuoliset ryhmät vaikuttavat siihen omin voimavaroineen. Klassisen pluralismin keskeinen kysymys on, miten valta ja vaikutusvalta poliittisessa toiminnassa jakautuvat.
Autoritaarisissa tai oligarkisissa yhteiskunnissa valta ja päätöksenteko on keskitetty tietylle eliitille. Pluralistisessa yhteisössä vallankäyttäjät vaihtelevat ja päätöksenteko on hajautuneempi. Yleensä tavoitteena on, että jäsenet tuntevat suurempaa omistautuneisuutta ja osallistuvat enemmän päätöksentekoon. Oli kyse sitten yrityksestä, poliittisesta järjestöstä tai taloudesta tämä omistautuneisuus ja moniarvoisuus saattaa olla isokin etu (ks. esimerkiksi pax romana).
Aiheesta muualla
Pluralism (political theory)
Edgar von Wahl
pienoiskuva|Edgar von Wahl. Edgar Aleksei Robert von Wahl tai de Wahl (23. elokuuta 1867 – 9. maaliskuuta 1948) oli baltiansaksalainen opettaja, matemaatikko ja kielitieteilijä, joka kehitti interlinguen, indoeurooppalaisiin kieliin perustuvan naturalistisen keinotekoisen kielen. Interlingue, joka de Wahlin elinaikana tunnettiin nimellä occidental, julkistettiin vuonna 1922.
Denis Slautin
Denis Aleksandrovitš Slautin (, s. 2. helmikuuta 1976 Kirov, Neuvostoliitto) on kazakstanilainen jääpalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän edustaa Kirovin Rodinaa.
Slautinin kasvattajaseura on Kirovin Rodina. Sen jälkeen hän on pelannut Venäjän mestaruussarjaa Rodinan lisäksi Dynamo Kazanissa. Hän palasi syksyllä 2012 takaisin kasvattajaseuransa Rodinan riveihin. Slautin on edustanut Kazakstania kaudesta 2002 lähtien. Hän on ollut voittamassa MM-kisoissa neljää pronssia.
Saavutukset
Seurajoukkueissa
Pluralismi
Pluralismi on näkemys, joka korostaa moniarvoisuutta yksiarvoisuuden sijaan. Se voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Denis Slautin
Saavutukset
Maajoukkueessa
Windham
Windham on kunta Greene Countyn piirikunnassa New Yorkin osavaltiossa Yhdysvalloissa. Windhamissa on vuoden 2000 väestölaskennan mukaan 1 660 asukasta. Valtaosa kaupungin väestöstä on valkoihoisia, vain alle 2 prosenttia väestöstä kuuluu etnisiin vähemmistöihin.
Windhamin alue asutettiin ensimmäisen kerran noin vuonna 1790. Itse kunta irrotettiin itsenäiseksi Woodstockin kunnasta vuonna 1798. Windhamista on myöhemmin irrotettu useita muita kuntia omiksi, itsenäisiksi kokonaisuuksiksi.
Kaupungin merkittävin matkailukohde ja samalla merkittävä tulonlähde on Windham Mountain Ski Resort -hiihtokeskus.
Ragdoll
Ragdoll on 1960-luvulla Kaliforniassa kehitetty sinisilmäinen, naamiokuvioinen kissarotu. Se on Suomen suosituin rekisteröity kissarotu.
Rodun historia
Rodun kantaemo on valkoinen angoratyyppinen kissa nimeltään Josephine. Josephinen omistaja Ann Baker kehitti rodun tästä kantaemosta ja sen sekarotuisista pennuista. Varhaisissa pentueissa esiintyivät kaikki nykyiset ragdollien värimuodot.
Värit ja rakenne
Ragdolleilla on kolme kuviointia: colourpoint, mitted ja bicolour. Perinteiset värit ovat ruskea, sininen, suklaa ja lila. Uusina väreinä on tuotu punainen ja creme - niiden myötä myös kilpikonna. Kaikki värit voivat esiintyä myös tabbyvariaatioina. Colourpoint-kissoilla on tummaa väriä kaikissa vartalon ääripäissä: maskissa, korvissa, hännässä ja käpälissä. Mitted-kissoilla tassut ovat erotuksensa colourpointeista valkoiset. Mitted-kuvioiduilla kissoilla on hansikkaat etukäpälissä, mutta takajaloissa valkoisten "saappaiden" tulee ulottua kantapäähän saakka. Bicolour-kissoilla naamiokuviointi on korvissa, maskissa ja hännässä. Maskissa on suuri, käänteinen V-muotoinen laukki.
Ragdoll on päässyt Guinnessin ennätysten kirjaan suurimpana kesykissarotuna. Suuri ja lihaksikas ragdoll kehittyy hitaasti ja voi kulua 3–4 vuotta ennen kuin kissa on täysikasvuinen ja sen kuviointi ja väritys täysin kehittynyt. Uros painaa noin 6–10 kg ja naaras noin 4–7 kg..
Pää on kiilamainen: Korvat ovat tyvestä leveät ja vähän eteenpäin kallistuneet ja sijaitsevat kaukana toisistaan. Silmien ainoa hyväksytty väri on sininen: mitä tummempi, sen parempi. Etukumara asento on etujalkoja pitempien takajalkojen vuoksi ragdolleille tyypillinen.
Rodun nimen alkuperä
Ragdoll -nimitys juontuu rodulle tyypillisestä taipumuksesta valahtaa täysin veltoksi syliin nostettaessa. Ominaisuus havaittiin rodun kantaemon, Josephinen loukkaannuttua auto-onnettomuudessa ja tarun mukaan se periytyi myös sen pennuille. Saman onnettomuuden seurauksena ragdollien kipukynnyksenkin on väitetty olevan muita kissoja korkeampi. Väitteissä ei ole perää, sillä tällaiset hankitut ominaisuudet eivät voi olla perinnöllisiä. Tämä kertomus on kuitenkin osa rodun syntytarinaa.
On myös todettu, että Ragdoll on hyvin koiramainen kissarotu. Se oppii helposti samoja temppuja kuin koira ja on myös yhtä seurallinen.
Scott Adams
thumb|Scott Adams esiintymässä vuonna 2007. Scott Adams (s. 8. kesäkuuta 1957 Windham, New York) on yhdysvaltalainen sarjakuvapiirtäjä ja kirjailija. Erityisesti Adams tunnetaan Dilbert-sarjakuvan luojana.
Adams on suorittanut alemman korkeakoulututkinnon taloustieteissä Hartwick Collegessa vuonna 1979 ja MBA-tutkinnon Kalifornian yliopiston Haas School of Businessissa. Vuosina 1979–1986 Adams työskenteli läheisesti tietoliikenne-insinöörien kanssa Crocker National Bankissa ja vuosina 1986–1995 Pacific Bell -puhelinyhtiössä. Adams käyttää näitä kokemuksia laatiessaan Dilbert-sarjakuvaa.
Adams on kärsinyt kahdenlaisesta dystoniasta. Jo vuonna 1992 ensimmäisen kerran oireilleen kirjoittajankrampin vuoksi hän siirtyi vuonna 2005 piirtämään piirustuslaudan avulla. Alkuvuodesta 2005 Adams menetti normaalin puhekykynsä spasmodisen dysfonian puhjettua. Kesällä 2008 hänet leikattiin Los Angelesissa vaivan korjaamiseksi.
Helmikuussa 2023 Adams käsitteli gallup-yhtiö Rasmussen Reportsin mielipidetiedustelua, jossa kysyttiin oletteko samaa mieltä lauseen "It's okay to be white" (On hyväksyttävää olla valkoinen?) kanssa? 72 % amerikkalaisista vastasi kysymykseen myöntävästi ja 12 % oli eri mieltä. Sen sijaan 47 % mustista oli sitä mieltä, että ei ole hyväksyttävää olla valkoinen. Adams kommentoi tuloksen perusteella että mustat ovat viharyhmä, josta valkoisten on syytä pysyä kaukana. Tämä johti lopulta siihen että Dilbert-sarjakuva poistettiin sadoista lehdistä ja kustantaja peruutti Adamsin tulevan kirjan.
World Airlines
World Airlines oli brittiläinen lentoyhtiö päämajanaan London City Airport ja toimi lyhyen aikaa vuonna 1996.
Securinega durissima
Securinega durissima on puulaji, joka voi kasvaa 12 metriä korkeaksi. Sen kaarna on väriltään ruskeaa. Lehtiruodit ovat oransseja. Lehdet kasvavat jokseenkin vuorottaisesti. Kukat ovat pieniä ja sijaitsevat lehtihangoissa. Hedelmät ovat pallomaisia ja niissä on punertavia siemeniä. Laji tuottaa runsaasti hedelmiä, ja täysikasvuisten puiden juurilla kasvaakin usein runsaasti pieniä taimia. Linnut ja hedelmälepakot myös levittävät lajin hedelmiä ja siemeniä.
Securinega durissima kasvaa metsissä alankoalueilta vuorten keskikorkeuksille. Laji kasvaa luontaisena Madagaskarilla, Komorien saaristossa, Mauritiuksella, Rodriguesilla sekä Réunionilla. Laji on paikallisesti melko yleinen, eikä ole toistaiseksi vaarassa kuolla sukupuuttoon, vaikka IUCN määritteleekin lajin vaarantuneeksi (VU). Lajin uhkina ovat elinympäristöjen tuhoutuminen sekä vieraslajit.
Securinega durissima -lajin puuaines on hyvin kovaa ja tiheää, minkä vuoksi sitä on käytetty talojen, huonekalujen sekä laivojen rakennusaineena.
Ensimmäinen Balkanin sota
Ensimmäinen Balkanin sota käytiin vuosina 1912–1913 osmanien valtakunnan (Turkki) ja Bulgarian, Serbian, Kreikan ja Montenegron muodostaman Balkanin liiton välillä. Liittouman tavoitteena oli vallata Turkin alueet Balkanilla. Sota alkoi lokakuussa 1912, ja liittolaiset valtasivat Makedonian sekä osia Traakiasta. Vuonna 1913 Turkki yritti vielä jatkaa sotaa, mutta sen oli lopulta luovuttava melkein kaikista alueistaan Euroopassa. Vain kapea alue Konstantinopolin länsipuolella jäi turkkilaisten hallintaan.
Taustaa
Vielä 1800-luvun alussa Turkille kuului lähes koko Balkanin niemimaa. Kreikka, Bulgaria, Serbia ja Montenegro itsenäistyivät Turkista vuosisadan kuluessa, mutta niiden alueet olivat nykyistä suppeampia, sillä Turkille kuului yhä Egeanmeren pohjoisrannikko, Makedonia ja Albania. Täten Turkin alue ulottui Adrianmerelle saakka.
Balkanin liiton tarkoitus oli poistaa Turkin vaikutusvalta Euroopasta. Monet tuon ajan suurvaltojen poliitikot epäilivät liiton mahdollisuuksia, sillä Balkanilla asuvat kansat olivat hajanaisia. Makedoniassa oli 1 531 000 asukasta, joista 410 000 kristittyä ja 46 000 muslimeita lähinnä bulgaareja, 35 000 albanialaista, 28 000 turkkilaista, 145 000 kreikkalaista, 120 000 serbiä, 95 000 romanialaista sekä 48 000 juutalaista, jotka asuivat pääasiassa Salonikissa. Lisäksi alueella asui tiiveissä yhteisöissä puolalaisia, venäläisiä, saksalaisia, unkarilaisia, juutalaisia,arabeja, armenialaisia, tšerkessejä ja romaneja. Lisäksi serbeihin kuului varsinaisia serbejä, bosniakkeja, montenegrolaisia ja uskookkeja.
Makedoniassa eri kansallisuuksien väliset rajat eivät ole yksiselitteisesti osoitettavissa. Serbia, joka oli kiinnostunut ns. Muinaisserbiasta oli väkiluvultaan noin 2 930 000, kun sen eteläpuolella asui 1 340 000 serbiä. Useat bulgaariyhteisöt Bulgarian ulkopuolella sijaitsivat Traakiassa Egeanmeren rannikolla satamakaupunki Kavallan ja Dardenellien välillä. Kreikkalaisten asutusta oli muun Balkanin alueella enemmän kuin itse Kreikassa. Vuoden 1907 väestönlaskennan mukaan Kreikassa oli 2 637 000 asukasta. Koko Balkanilla kreikkalaisväestöä oli kahdeksan miljoonaa. Kreikkalaisten yhdyskuntia oli Epeiroksessa Albanian alueella, Makedoniassa sekä Egeanmeren ja Mustanmeren rannikoilla aina Tonavan suistoon saakka sekä Vähän-Aasian rannikolla.
Näissä oloissa liittouman jäsenvaltioillakin oli keskenään ristiriitaisia Makedoniaa koskevia vaatimuksia, eikä sen jaosta ollut helppoa päästä yksimielisyyteen. Kreikka pyrki liittämään alueeseensa Makedonian kreikkalaiset, Bulgaria taas sen bulgarialaiset osat, mutta Bulgaria tavoitteli myös osaa Egeanmeren rannikosta ja satamakaupungeista. Serbit taas halusivat perustaa Suur-Serbian. Kansallisuuskysymykset johtivat ongelmiin vielä sodan jälkeenkin. Kaikki Balkanin kansat vaativat omia etujaan ennen sotaa ja sodan lopussa, etenkin pienet, jotka pelkäsivät joutuvansa suurten kansojen jalkoihin. Tämä oli visaisin pulma, joka sodan jälkeen koettiin.
Liittolaiset
Bulgaria mobilisoi ensimmäisen Balkanin sodan aikana lähes 600 000 miestä. Bulgarialla oli Traakian rintamalla kolme armeijaa: Lisäksi Bulgarialla oli lähes 50 000 miestä Makedonian rintamalla. Rodopi-vuorilla Bulgarialla oli noin 30 000 sotilasta ja näiden lisäksi vielä 16 000 vapaaehtoista.
Sodan kulku
Sota alkoi Montenegron julistettua sodan osmanien valtakuntaa vastaan 8. lokakuuta 1912. Bulgaria, Serbia ja Kreikka liittyivät sotaan 17. lokakuuta. Turkki oli juuri kärsinyt tappion Italialle Libyassa vuoden 1911 sodassa. Sodan syynä käytettiin ei-islamilaisten kansojen syrjintää osmanien valtakunnassa.