cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kommunismi
Renessanssi ja uuden ajan alku
Ensimmäiset varhaiskommunistiset kirjalliset teokset ovat Thomas Moren Utopia ja Tommaso Campanellan Aurinkokaupunki. Molemmat teokset ovat myös renessanssin utopiakirjallisuuden klassikoita ja esikuvinaan ne käyttävät Platonin Valtiota. More kuvaa teoksessaan omaisuuden omistamisen ja jatkuvan haluamisen pahuuden alkulähteinä. Hän perustelee näkemystään sillä, että jatkuva vaurastuminen tekee ihmisistä entistä itsekkäämpiä ja ylimielisempiä, jotka lopulta nousevat esteiksi ihmisten toimeentulemisen välille. Ratkaisuna More pitää omaisuuden täysjakoa ja rikastumisen kieltämisen, jottei yhteiskuntaan muodostuisi liian korkeita varallisuuseroja. Camapanella sen sijaan kuvaa Ceylonin saarella sijaitsevaan Aurinkokaupunkiin päätyvän genovalaisen merimiehen kokemuksia. Kaupungissa ihmiset tekevät yhdessä töitä ja syövät yhdessä, mutta miehet ja naiset erikseen. Yksityinen omaisuus on kielletty. Kaupunkia johtavat kaikkein viisaimmat, jotka hallitsevat tiukasti muiden kansalaisten tekemisiä. Teoksessa tasa-arvoisuus on saavutettu, kun jokaisella on tarvitsemansa. Molempien kirjoittajien taustalla vaikutti voimakkaasti kristillinen arvopohja.
Englannin sisällissotaan viitataan monesti yhtenä tärkeimmistä esikommunistisen ajattelun kehitystapahtumana. Sisällissotaan kuului monia liikkeitä ja osapuolia, mutta kommunismin historian kannalta tärkein oli Diggers-radikaaliryhmä. Sen kokosi Gerrard Winstanley, jonka elinkeino oli tuhoutunut sisällissodassa. Windstanley väitti saaneensa näyn, jossa häntä käskettiin keräämään kannattajia ja hankkimaan itselleen maa-alan, jonka satoa he yhteisomistuksen hengessä yhdessä nauttivat. Hän sai kerättyä muutamassa kuukaudessa 20–30-henkisen tukijajoukon, joka lähti toteuttamaan näyn käskyä St George’s Hilliin Surreyhin. Maanomistajat eivät pitäneet joukkiosta, sillä he olivat perustaneen kommuunin maanomistuslakien vastaisesti. Kokeilu jäi lopulta vain noin vuoden mittaiseksi. Epäonnistuminen ei saanut Winstanleytä luopumaan ajatuksistaan, vaan hän julkaisi useita maanyhteisomistusta puoltavia pamfletteja, joista löytyi myös mainintoja kaupankäynnin täyskiellosta kuolemanrangaistuksen uhalla.
Viimeiset utopistisosialistit
Englannin sisällissodan jälkeen Euroopassa vaikutti joukko filosofeja, jotka pitivät yhteisomistusta parempana kuin yksityisomistusta. Näin ajattelivat Guillaume Thomas Raynal, Gabriel Bonnot de Mably, Simon-Nicholas Henri Linguet, Morelly ja ennen kaikkea Etrepignyn pappi Jean Meslier, joka omisti elämänsä taisteluun talonpoikien oikeuksien puolesta. Hän uskoi aiempien kommunalistien tapaan egalitaristiseen yhteiskuntaan, mutta katsoi, että vallankumous ja vallitsevan yhteiskuntajärjestyksen kumoaminen olivat ainoa tapa päästä tähän päämäärään. Ranskalaiset François Babeuf ja Jean-Jacques Rousseau edustivat siirtymävaihetta varhaiskommunismista moderniin kommunistiseen ajatteluun. Immanuel Kant ja Rousseau jatkoivat valistusajan yksityisomaisuuden arvostelua. Rousseaun mielestä suuret varallisuuserot ovat pahasta. Siksi varallisuutta tuli säädellä siten, että erot olisivat kohtuullisia. Teoksen tarkoituksena ei kuitenkaan ollut pohtia tasa-arvoisuutta ja yksityisomaisuutta, vaan hyvän yhteiskunnan yleisiä periaatteita.
Rousseaun Yhteiskuntasopimuksesta kuului François Babeufin lukemistoon muiden vapautta ja järkeä ihannoineen valistusfilosofin ohella. Hän tunsi myös muun muassa Meslierin, Morellyn ja Mablyn utopistisosialistiset kirjoitukset. Babeuf oli jyrkkä tasa-arvon kannattaja ja paheksui ranskalaisten porvarillista politiikkaa. Hän levitti kommunistisia kiistakirjoituksia ympäri Ranskaa päästyään vankilasta vallankumouksen ollessa vielä käynnissä. Babeufin ajama politiikka on nimetty babouvismiksi. Hän halusi, että vallankumoushallitus luovuttaa rikkaiden omaisuuden köyhille ja antaa köyhien velat anteeksi. Babeufin yhteiskunnassa kaikilla olisi työvelvollisuus, ja laiskoja rangaistaisiin. Lisäksi maa jaettaisiin kaikille kansalaisille yhtä suuriin osiin, eikä maata voisi siirtää perintönä kenellekään. Jokaisen kansalaisen oli käytävä koulua tarvittavan sivistyksen hankkimiseksi. Babeufista teki modernin kommunismin kehittäjän se, että hän pohti paitsi kommunistista yhteiskuntaa, myös sitä kuinka se saavuttamaan. Babeuf ei koskaan päässyt toteuttamaan ajatuksiaan, sillä hänet mestattiin Yhdenvertaisten salaliiton jäsenenä valtion vastaisesta juonittelusta vuonna 1797.
Kommunististen puolueiden johtamat maat 1900-luvulla
thumb|right|300px|Maailman valtiot, joissa tällä hetkellä on kommunistisen puolueen yksinvalta. Venäjällä Leninin johtamat bolševikit nousivat valtaan lokakuun vallan­kumouksessa vuonna 1917. Vuonna 1922 Venäjä ja muutamat siitä eronneet valtiot yhdistettiin Neuvosto­liitoksi. Bolševikkien perustama Neuvostoliiton kommunistinen puolue oli hallitsevassa asemassa vuoteen 1991 saakka, jolloin Neuvostoliitto hajosi. Vuonna 1925 syntynyt Mongolian kansantasavalta ei liittynyt Neuvostoliittoon.
Toisen maailmansodan jälkeen kommunistiset puolueet nousivat Neuvostoliiton tuella valtaan monissa Itä- ja Keski-Euroopan maissa, joita sanottiin kansan­demokratioiksi tai itä­blokin maiksi. Näissä maissa kommunistit syrjäytettiin vallasta vuosina 1989–1990.
Kommunistiset puolueet nousivat 1940-luvun lopulla valtaan myös muutamissa Itä-Aasian maissa kuten Pohjois-Koreassa ja Kiinassa. Pohjois-Vietnamissa kommunistit tulivat valtaan vuonna 1955 ja pitkän Vietnamin sodan jälkeen 1970-luvulla koko Vietnamissa. Näissä maissa kuten myös Kuubassa kommunistinen puolue on vallassa edelleen. Kommunististen puolueiden valtaa sementoi yksipuoluejärjestelmä ja vapaiden vaalien kieltäminen.
Kritiikkiä
Ranskalaisen professori Stéphane Courtois’n toimittama Kommunismin musta kirja (Le Livre noir du communisme – Crimes, terreur, répression) on vasemmistolaisiksi leimattujen eri alojen lähinnä ranskalaisten tutkijoiden kirjoittama kommunistivaltioiden ja kommunistien rikoksia raportoiva 863-sivuinen kirja (1997, suom. 2001). Kirjassa arvioidaan kommunismin toteuttaman väkivallan ja kommunistimaiden nälänhätien aiheuttaneen sata miljoonaa uhria.
Suomalaisen taloustieteilijän ja Sirola-opiston rehtorin Matti Antero Peltosen vuonna 1966 esittämän näkemyksen mukaan ”lopullista” kommunismia ei koskaan saavuteta, vaan sitä on pidettävä eräänlaisena ääriarvona, jota ainoastaan lähestytään. Ihmisten perustarpeet voidaan kyllä tyydyttää, mutta aina syntyy uusia tarpeita. Tulevaisuudessa maaseudun ja kaupungin välinen ero henkisen ja ruumiillisen työn välillä katoaa, työ muuttuu luovaksi ja automatisoiduksi ja perustuu vapaaehtoisuuteen. Ihmisten kulttuurinen sivistystaso kasvaa.
Marxismi
Poliittisena aatejärjestelmänä marxismi tarjosi vaihtoehdon liberalismille ja konservatismille, jotka olivat hallinneet länsimaista kulttuuria modernilla aikakaudella. Marxilaisuus kansainvälisen kommunistisen liikkeen teoreettisena perustana on myös ollut länsimaisen kapitalismin päävastustaja 1900-luvulla.
Arvostelua
Karl Popper väitti teoksessa The Poverty of Historicism, ettei kaikkia Marxin väitteitä ole periaatteessa mahdollista falsifioida. Periaatteellinen falsifiontimahdollisuus oli Popperin mukaan yksi tieteellisen teorian tunnusmerkeistä.
Marxismi-leninismi
Leninismi tarkoittaa venäläisen Vladimir Leninin (1870–1924) poliittista ajattelua, joka pohjautui Marxin ja Engelsin ajatuksille. Lenin vaati, että oli heitettävä pois "likapyykki" ja lakattava kutsumasta itseään sosialidemokraateiksi, mitä nimitystä käyttivät myös II Internationaalin puolueet ja menševikit, jotka pettureina olivat tahrineet ja häväisseet tämän nimen. Marxin ja Engelsin "Kommunistien liiton" esimerkin pohjalta bolševikkien tuli kutsua itseään kommunisteiksi. Puolueen nimenmuutos vahvistettiin seitsemännessä puoluekokouksessa maaliskuussa 1918, jolloin nimeksi tuli Venäjän kommunistinen puolue (bolševikit).
Neuvostoliiton kommunistisen puolueen viralliseksi ideologiaksi tuli ”leniniläinen marxismi”, joka monissa kielissä käännettiin muotoon ”marxismi-leninismi”. Marx ja Engels eivät kirjoittaneet paljoa sosialismiin siirtymisestä, mutta olettivat, että se tapahtuisi kehittyneen kapitalismin oloissa. Lenin suhtautui asiaan pragmaattisesti ja loi teorian etujoukkopuolueesta, jonka johdolla sosialistinen vallankumous suoritettaisiin Venäjällä, missä työväenluokkaa ei juuri edes ollut. Myös Leninin oppi-isät olivat satunnaisesti puhuneet proletariaatin diktatuurista, mutta Lenin teki kovista otteista keskeisen menetelmän kommunistisen puolueen yksinvallan saavuttamiseksi. Marxismi-leninismistä alettiin puhua muissakin kommunistipuolueiden hallitsemissa valtioissa.
Stalinismi
Stalinismi tarkoittaa Josif Stalinin politiikkaa ja näkemyksiä marxilaisuudesta. Stalinin kuoltua vuonna 1953 Stalinin politiikkaa arvioitiin uudelleen NKP:n XX:ssa puoluekokouksessa 1956. Puoluekokouksen päätöksiä selostettiin vuonna 1959 julkaistussa laajassa Neuvostoliiton kommunistisen puolueen historiassa. Arvostelu ei niinkään kohdistunut Staliniin kuin hänen palvontaansa, joka ”aiheutti erittäin suurta vahinkoa puolueen ja valtion johtamiselle.” Palvonta taas johtui Stalinin suurista ansioista. Stalinin rikoksista huolimatta Stalinin suosio on Venäjällä nykyisin korkea.
Maolaisuus
Maolaisuus on Kiinan kansantasavallan perustajan, Mao Zedongin luoma marxismi-leninismin suuntaus. Maolainen liike sai kansainvälistä suosiota 1960-luvun alussa, kun Mao katkaisi välit Neuvostoliittoon. Vuonna 1976 Maon kuoltua Kiinan kommunistinen puolue alkoi toteuttamaan taloudellisia reformeja Deng Xiaopingin johdolla, ja maolaisuus jäi sivuun. Nykyään osa maolaisista on avoimesti Kiinaa tukevia, kun taas osa syyttää Kiinaa revisionismista ja kapitalismista.
Anarkokommunismi
Anarkokommunismia (tai useimmiten vain anarkismia) voidaan pitää yhtenä sosialismin haarana. Anarkismia voidaan kutsua myös valtiottomaksi sosialismiksi. Siinä missä Marxin teorian mukaan työväki ottaa valtion hallintaan ja tuotantovälineet siirretään valtion omistukseen, anarkistisen teorian mukaan valtio hävitetään ja tuotantovälineet siirretään työväen yhteisomistukseen. Varsinkin anarkosyndikalismissa ammattiliitoilla on suuri rooli ja yleislakkoa pidetään yhtenä työkaluna anarkistiselle vallankumoukselle.
Tuhannen planeetan valtakunta
Tuhannen planeetan valtakunta (L'Empire des mille planètes ) on Valerian ja Laureline -sarjakuvasarjan albumi.
Khirasara
Khirasara on muinainen Indus-kulttuurin jo raunioitunut kylä Gujaratin osavaltiossa, Intiassa. Paikka sijaitsee 85 kilometrin päässä Bhujista Nakhatranassa, Kutchin piirikunnassa. Khari-joki virtaa lähellä. Khirasara oli Indus-kulttuurin aikoina noin 2600–2200 eaa. suurehko käsityökeskus. Indus-kulttuurille tyypillisiä säännöllisiä rakennelmia on löydetty. Myös esineistöä: helmiä, sinettejä, ongenkoukkuja, kultakoruja. Paikalta on löydetty mm. punaista kiillotettua keramiikkaa.
Tuhannen planeetan valtakunta
Juoni
Valerian ja Laureline lähetetään Syrtelle, tuhannen planeetan valtakunnan keskusplaneetalle, Syrten aurinkokuntaan. Valtakunta ei ole ollut koskaan yhteydessä Maahan, mutta luotaimet ovat raportoineet, että siellä on kehittynyt korkeakulttuuri. Syrte on valtakunnan kaupallinen keskus ja paikka, jossa on aurinkokunnan hallitsijan, ruhtinaan, palatsi. Syrtellä asuvat myös salaperäiset tietäjät, jotka peittävät kasvonsa metallinaamioin. Heiltä tullaan kysymään neuvoa mitä moninaisimpiin asioihin. Tietäjät vaikuttavatkin olevan todellinen valta rappeutuneen ja tavallisesta kansasta vieraantuneen ruhtinassuvun takana.
Valerianin ja Laurelinen tehtävänä on ottaa selvää, onko Syrte uhka maapallolle. He siirtyvät Syrten avaruussatamaan aikaharppauksella. Laureline löytää Syrten kauppakujalta antiikkikellon ja Valerian ostaa sen lahjaksi hänelle. Sen jälkeen he törmäävät väentungokseen. Yksi tietäjistä vastaa neuvoa hakevien kysymyksiin. Yhtäkkiä tietäjä huomaa väkijoukon keskeltä Laurelinen, jonka kaulassa roikkuu juuri ostettu kello. Tietäjä kysyy, mistä tämä on saanut esineen. Laureline kertoo hankkineensa sen kauppakujalta. Tietäjä kysyy, mihin korua käytetään ja Laureline vastaa sen näyttävän aikaa. Silloin tietäjä poistuu nopeasti palatsiin.
Tietäjä katoaa kammioon, mutta Valerian ja Laureline onnistuvat pujahtamaan sinne vartijoiden ohi. He löytävät konehuoneita ja laboratorioita, jotka vaikuttavat hylätyiltä. Lopulta he löytävät lentoaluksen, jolla pääsevät pakoon temppelistä. He haaksirikkoutuvat jääkentälle, joka kuitenkin sulaa, kun Syrten kaksi aurinkoa ilmaantuvat taivaalle. Sitten he törmäävät merihirviöiden pyytäjiin, jotka vievät heidät takaisin pääkaupunkiin. He yrittävät päästä palatsissa pidettäviin lähettiläiden juhliin valepuvussa, mutta eivät pääse sisään, koska automaattitunnistin ei päästä heitä juhliin. He saavat kuitenkin yllättäen apua Elmir-nimiseltä kauppiaalta, joka on myynyt heille valeasut. Hänen juonensa avulla he pääsevät palatsin juhliin. Laureline ja Valerian eksyvät toisistaan. Valerian huomaa, että Laureline on päässyt ruhtinaan seurueeseen. Valerian lähtee tutkimaan palatsia. Palatsin syövereistä hän löytää tornin, jossa tietäjillä on salamyhkäinen rituaali. He juovat jotain omituisesti hohtavaa juomaa ja vannovat valan. Hälytyslaitteet kuitenkin paljastavat Valerianin, ja tietäjät ottavat hänet kiinni. Valerian asetetaan kuulusteluhuoneessa laitteeseen, joka saa hänet paljastamaan kaiken hänen ja Laurelinen tehtävästä. Aamulla huoneeseen saapuu ruhtinas, jonka suosioon Laureline on päässyt. Laureline vetoaa ruhtinaaseen, ja Valerian vapautetaan hänen käskystään. Palatsista päästyään he etsivät Elmirin käsiinsä Syten alakupungissa. Elmir paljastuu kauppiaiden killan suurmestariksi. Killan jäsenet kertovat, että tietäjät ovat saapuneet Syrteen vuosisata sitten ja rappeuttaneet valtakunnan sivistyksen ja tieteen ja tuoneet oman uskontonsa tilalle. Tietäjien päämääränä on saada Syrte kokonaan haltuunsa. Kilta on kuitenkin selvittänyt, missä tietäjien päätukikohta on ja päättänyt hyökätä sinne. Valerian ja Laureline pääsevät alukselleen kauppiaskillan avustuksella. Sen jälkeen kilta kutsuu kaikki liittolaisensa Syrten aurinkokunnasta yhteiseen hyökkäykseen tietäjien tukikohtaa vastaan. Tukikohta on asteroidilla nimeltään Slomp. Pian tietäjien alukset hyökkäävät killan johtaman liittouman alusten kimppuun. Valerian, Laureline ja Elmir tekevät sarjan aikahyppyjä Valerianin ja Laurelinen aluksella ja tuhoavat tietäjien laivaston.
Sitten he laskeutuvat Slompille. Siellä on rangaistusiirtola, jonka keskellä on suuri tietäjien rikkoutunut avaruusalus. Vangit keräävät asteroidilta fosforinhohtoista nestettä. Killan joukot kukistavat vartijat ja vangit liittyvät kapinaan. Aamulla tietäjien aluksesta kuuluu kutsu, joka kehottaa Valeriania astumaan alukseen. Valerian menee sinne yksin ja raivaa tiensä läpi rappeutuneen aluksen sen ohjaamoon. Siellä häntä odottaa kuusi tietäjää. He paljastavat vihdoin kasvonsa ja sen, keitä he ovat. Tietäjien naamioiden takaa paljastuvat rappeutuneet ihmiskasvot, jotka muistuttavat enemmän kuolleita kuin eläviä. Tietäjät ovat useita vuosisatoja sitten Maasta lähetetyn retkikunnan jäseniä. Retkikunnan alus haaksirikkoutui Slompille ja suurin osa kuoli onnettomuudessa. Jäljelle jääneiden elämää onnistuttiin pidentämään keinotekoisesti Slompilta kerätyn fosforinhohteisen aineen avulla. He onnistuivat lopulta saamaan Syrten hallintokeskukset valtaansa. Heidän lopullisena tavoitteenaan oli kerätä riittävät resurssit, jotta he voisivat palata Maahan kostaakseen syntymäplaneetalleen, joka oli hylännyt heidät.
He olivat kuitenkin nyt hävinneet lopullisesti ja ilmoittivat Valerianille, että aluksen hylky räjähtäisi viiden minuutin kuluttua. Tietäjien johtaja antaa Valerianille jäähyväislahjaksi Laurelinen Syrten markkinoilta löytämän kellon ja pyytää heitä kertomaan retkikunnan surullisen tarinan Maassa. Kello on aikoinaan kuulunut yhdelle retkikunnan jäsenistä. Killan laivasto palaa Syrtelle, jossa on alkanut vallankumous tietäjien hävittyä. Kansa haluaa syrjäyttää rappeutuneen ruhtinassuvun. Elmir aikoo olla mukana väliaikaishallituksessa ja vakuuttaa, että hän suhtautuu suopeasti Maan ja Syrten mahdollisiin kauppasuhteisiin. Valerian ja Laureline palaavat Maahan.
Spinal Cord
Spinal Cord on puolalainen thrash- ja death metal -yhtye, joka on perustettu vuonna 1999. Yhtyeen kappaleiden teemat keskittyvät elämään ja kuolemaan.
Tulkoon joulu (Suvi Teräsniskan albumi)
Tulkoon joulu on Suvi Teräsniskan 9. marraskuuta 2009 julkaistu toinen studioalbumi ja järjestyksessään hänen ensimmäinen joululevynsä. Albumi on parhaimmillaan ollut Suomen virallisen albumilistan toisella sijalla. . Albumin kappaleista singlenä julkaistiin "Hei mummo". Albumi on myynyt tuplaplatinaa
Olof Peter Swartz
Olof Peter Swartz (21. syyskuuta 1760 Norrköping, Ruotsi – 19. syyskuuta 1818 Tukholma) oli ruotsalainen kasvitieteilijä ja akateemikko. Hän oli Carl Linnén oppilas Uppsalan yliopistossa, jossa hänestä tuli lääketieteen tohtori. Vuosina 1783–1786 hän matkusti Pohjois- ja Etelä-Amerikassa tutustuen myös Länsi-Intian saaristoon. Hän teki merkittävää putkilokasvien, sammalten ja sienten ja jäkälien tutkimusta ja jäsentelyä Ruotsissa, mutta huomattavassa määrin myös Amerikassa. Hänestä tuli Bergiuksen puutarhan intendentti 1791 ja vuonna 1813 hänet nimitettiin Karoliinisen instituutin luonnonhistorian professoriksi. Hän nautti suurta kansainvälistä arvostusta ja oli jäsenenä muun muassa Saksan kansallisessa tiedeakatemia Leopoldinassa, Baijerin tiedeakatemiassa sekä yhdysvaltalaisessa American Academy of Arts and Sciences'ssä. Swartz oli myös tuottelias, hänen teoksiinsa kuuluu muun muassa Methodus museorum (1781), Nova genera et species plantarum (1791) ja Dispositio systematica museorum frondosum Sueciae (1800) sekä kolmiosainen Flora Indiæ occidentalis.
Swartzin nimeämien kasvien tieteellisen nimen perässä käytetään auktorilyhennettä Sw..
The Hoople
The Hoople on brittiläisen Mott the Hoople -yhtyeen vuonna 1974 julkaistu seitsemäs ja viimeinen studioalbumi. Se sisältää hitit ”The Golden Age of Rock 'n' Roll” (Britanniassa 16. sija) ja ”Roll Away the Stone” (8.). Albumilla soittavat uusina muusikkoina soolokitaristi Ariel Bender sekä kosketinsoittaja Morgan Fisher.
Albumi sai ilmestyessään kohteekseen pitkälti negatiivista kritiikkiä, mihin on pidetty syynä sitä, että se julkaistiin korkeatasoiseksi katsotun Mott-albumin (1973) jälkeen. Myöhemmin The Hooplea on pidetty yhtenä yhtyeen aliarvostetuimmista levyistä.
Taustaa
Sekä yhtyeen kosketinsoittaja Verden Allen että kitaristi Mick Ralphs olivat jättäneet yhtyeen vuonna 1973. Ralphsin korvaajaksi harkittiin niin Joe Walshia, Tommy Bolinia kuin Ronnie Montroseakin, mutta lopulta Mott the Hooplen uudeksi kitaristiksi tuli Luther Grosvenor, joka käytti yhtyeessä salanimeä Ariel Bender. Tämä merkitsi yhtyeen sisäisissä asioissa suuria muutoksia. Perustajajäsen Ralphsin lähdön myötä laulaja-kitaristi Ian Hunterista tuli yhtyeen selkeä johtaja. Bender ei ollut myöskään Hunterille Ralphsin veroinen musiikillinen avustaja, joten Hunter kirjoitti albumin kappaleet yhtä raitaa lukuun ottamatta. Uudeksi kosketinsoittajaksi yhtyeeseen liittyi lopulta Morgan Fisher.
Yleistä kappaleista
Albumin aloittaa ”The Golden Age of Rock 'n' Roll”, joka ilmaisee Ian Hunterin suuttumusta, mutta samalla myös iloa aikakauden kelluvalle ja glamour-tyyliselle musiikkibisnekselle. Roxy Music -yhtyeen Andy Mackay soittaa kappaleessa saksofonia. Viisiminuuttinen miniooppera ”Marionette” on The Hoople -albumin kulmakivi. Kappaleessa on viuluja, saksofoneja ja selloja, ja sen tarina kuvaa rockbisneksen järjestäytynyttä toimintaa ja sen vaikutusta artisteihin. Laulun kertojaminänä toimiva rocktähti muun muassa näkee unta, jossa häntä alistetaan. Kappaleella oli suuret vaikutukset tulevaan, sillä 18 kuukautta albumin ilmestymisen jälkeen Queen-yhtye julkaisi kuuluisan oopperamaisen hittikappaleensa ”Bohemian Rhapsody”.
The Hooplen kolmannessa kappaleessa ”Alice” solisti Ian Hunter kertoo viimeisimmästä New Yorkin -matkastaan. Teemaltaan se muistuttaa edellisalbumi Mottin kappaletta ”Whizz Kid”. Kappaleen sanoituksessa oli Hunterin kohdalla ennenäkemättömän paljon rivejä, eikä ”Alicea” täten soitettukaan konserteissa kuin kerran. Kappaleessa on vahvasti esillä Morgan Fisherin kosketinstyöskentely. ”Crash Street Kidds” kertoo katujengistä, jonka jäsenet pettymyksessään päättävät ottaa koko Britannian haltuunsa. Yritys kuitenkin epäonnistuu, kun ryhmän johtaja surmataan kappaleen lopussa konekiväärillä. Alun perin tämän ”The Bash Street Kidds” -muodossa olleen kappaleen piti olla albumin teemakappale, mutta The Beano -nimisen sarjakuvan (jonka sisällöstä The Bash Street Kidds oli otettu) kustantajat eivät kuitenkaan hyväksyneet ajatusta.
B-puolen aloittaa basisti Pete "Overend" Wattsin kirjoittama ja laulama ”Born Late ’58”, joka on samalla levyn ainoa kappale, jota ei ole kirjoittanut Ian Hunter. Hunter ei myöskään osallistunut kappaleen äänitykseen, sillä hän oli samaan aikaan New Yorkissa. Hänen mielestään tämä rokkaava kappale olisi kuitenkin voitu julkaista jopa singlenä. Sitä seuraa Bob Dylanin vaimolle omistettu, kauniiksi kuvattu ”Trudi’s Song”, joka on myös saanut vaikutteensa Dylanin Nashville Skyline -albumin materiaalista. Kappale erottuukin tyylillisesti levyn muista kappaleista. ”Pearl 'n' Roy (England)” kertoo sosiaalisesta ja poliittisesta turhautumista, ja siinä viitataan Britannian silloiseen pääministeriin Edward Heathiin. Andy Mackay vierailee siinä saksofonistina avausraita ”The Golden Age of Rock 'n' Rollin” tapaan. ”Through the Looking Glass” on Mott the Hooplelle uniikki kappale orkesterisovituksineen. Albumin päättää singlejulkaisu ”Roll Away the Stone”, joka singlenä ilmestyessään ylsi Britanniassa top 10:een.
Julkaisu ja vastaanotto
The Hoople julkaistiin 29. maaliskuuta 1974. Albumi ylsi Britanniassa sijalle 11, mikä oli neljä pykälää heikommin kuin edellislevyn Mott kohdalla. Albumia kuitenkin myytiin Mottia enemmän, sillä siitä myönnettiin huhtikuussa 1974 kultalevy yli 100 000 kappaleen myynnin johdosta, kun taas Mott oli yltänyt ainoastaan hopealevyyn (yli 60 000 kappaletta). Yhdysvalloissa The Hoople menestyi hieman edeltäjäänsä paremmin sijoituksen ollessa 28. Lisäksi Norjassa albumi ylsi Britannian tavoin aivan top 10:n tuntumaan, sijalle 11.
Albumi sai ilmestyessään pitkälti negatiivista kritiikkiä. Esimerkiksi Rolling Stone -lehden kriitikko Ken Emerson epäili kesäkuun 1974 arvostelussaan suosion sokaisseen Ian Hunterin ja piti The Hooplea pettymyksenä yhtyeen edellisten albumien jälkeen. Hänen mielestään niin albumin sävellykset kuin sanoituksetkin ovat pääasiassa heikkotasoisempia kopioita yhtyeen vanhoista lauluista. Emersonin mukaan myös useissa kappaleissa kuultavat ääniefektit tuottavat vain sekamelskaa. Hän kuitenkin kehuu raitoja ”Trudi’s Song”, ”Alice” ja ”Pearl 'n' Roy (England)”. Loppuun hän kuitenkin toteaa, ettei The Hooplea voi edes verrata yhtyeen kahteen edelliseen albumiin; Mottiin ja All the Young Dudesiin, ja toivoo yhtyeen ryhdistyvän pian. Billboard puolestaan antoi levystä päinvastaista palautetta suhteessa Rolling Stoneen. Lehden mielestä yhtyeen tekemät musiikilliset muutokset toimivat levyllä hyvin, toisin kuin useilla muilla yhtyeillä, jotka yrittävät muuttaa äänimaailmaansa monimutkaisempaan suuntaan. Myös Ariel Benderin kitaransoitto sai kehuja. Billboardin mielestä The Hoople merkitsee levyä, jolla yhtye löysi itsensä. Parhaina kappaleina lehti piti raitoja ”Crash Street Kidds”, ”Born Late ’58”, ”Through the Looking Glass” ja ”Roll Away the Stone.”
Vuonna 1981 Robert Christgau arvosteli levyn kirjassaan Christgau's Record Guide. Hänen mielestään kappaleet ”The Golden Age of Rock 'n' Roll” ja ”Roll Away the Stone” ovat klassikoita, mutta eivät kuitenkaan aikanaan tuoneet mukanaan mitään uutta. Hän uskoo myös, että Ian Hunterin ego oli levyn aikoihin kasvanut, mutta myöntää hänellä olleen varaa siihen. Christgaun antama arvosana levylle on B. Leland Rocker puolestaan antoi levylle neljä tähteä viidestä vuoden 1996 arvostelussaan julkaisussa Musichound Rock: The Essential Album Guide.
Kappaleet
A-puoli B-puoli
Abigél Joó
Abigél Joó (s. 6. elokuuta 1990 Budapest ) on unkarilainen judon Euroopan-mestari. Hän on kilpaillut alle 78 kg:n sarjassa vuodesta 2010 lähtien.
Joó voitti 78-kiloisten Euroopan-mestaruuden Wienissä 2010 kukistettuaan loppuottelussa alankomaalaisen Marhinde Verkerkin ja Tšeljabinskissa 2012, jolloin voitti finaalissa Ranskan Audrey Tcheuméon. EM-pronssia hän on saavuttanut joukkuekilpailussa Miskolcissa 2009 sekä alle 78 kg:n painoluokassa Budapestissa 2013, Montpellier’ssa 2014 ja Varsovassa 2017. Lisäksi hän on sijoittunut viidenneksi Istanbulissa 2011 sekä seitsemänneksi Bakun Euroopan kisoissa 2015 ja Kazanin EM-kilpailuissa 2016.
Joó sijoittui Lontoon olympialaisissa 2012 viidenneksi ja Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 seitsemänneksi. Hän oli seitsemäs Pariisin MM-kilpailuissa 2011.
Joó saavutti alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa pronssia alle 70 kg:n sarjassa 2008 ja 2009. Hän voitti alle 23-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden 70-kiloisissa 2009 sekä 78-kiloisissa 2010, 2011 ja 2012 sekä sai pronssia 63-kiloisissa 2007. Alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa hän saavutti 70 kg:n painoluokassa kultaa 2008 ja 2009 sekä 63-kiloisissa pronssia 2007. Alle 17-vuotiaiden EM-kilpailuissa hän saavutti pronssia 63 kg:n sarjassa 2006.
Joó on saavuttanut IJF World Tourin kilpailuissa seitsemän turnausvoittoa, kolme kakkossijaa ja kaksitoista kolmossijaa. Maailmancupeissa ja Continental open -kilpailuissa hänellä on kolme voittoa, yksi kakkossija ja neljä kolmossijaa. Hän voitti kultaa Kazanin universiadeissa 2013. Hän on voittanut aikuisten sarjassa yhdeksän Unkarin-mestaruutta.
Balí
Balí on Kreikan kylä, joka sijaitsee Kreetan saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Mylopótamoksen kuntaan, Réthymnon alueyksikköön ja Kreetan alueeseen. Balí on osa Melidónin kyläyhdyskuntaa. Kylän väkiluku on 402 (vuonna 2011).
pienoiskuva|vasen|Balín kylää ja rantaa. Balí sijaitsee Kreetan pohjoisrannikolla eli Kreetanmeren puolella pienen lahden länsirannalla, noin 30 kilometriä itään Réthymnosta ja noin 43 kilometriä länteen Iraklionista. Antiikin aikana paikalla sijaitsi Astalen kaupunki, joka oli Aksoksen satama. Nykyinen kylä on kasvanut lomakohteeksi ja siellä on useita hotelleja. Kylässä on neljä rantaa, pohjoisesta etelään Karavostási, Limáni, Varkótopos ja Livádi.
Aiemmin kylä kuului Geropótamoksen kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Mylopótamoksen kunnan Geropótamoksen kunnallisyksikköön.
Dennis Kuipers
Dennis Kuipers (s. 23. marraskuuta 1985 Almelo) on alankomaalainen ralliautoilija.
Ralliura
Hän aloitti uransa vuonna 2007 kotimaansa rallikilpailuissa. Vuonna 2008 hän debytoi WRC-luokassa Saksan rallissa sijoittuen 18:nneksi. Vuonna 2009 hän ajoi Portugalin ja Walesin ralleissa saavuttamatta pisteitä. Vuonna 2010 Kuipers saavutti ensimmäiset pisteensä ajamalla yhdeksänneksi Turkin rallissa S2000-luokan autolla. Muissa kilpailuissa hän ei saavuttanut pisteitä.
Vuonna 2012 Kuipers osallistui vain Portugalin MM-ralliin ollen kuudes.
Vuonna 2014 Kuipers ajoi Saksan MM-rallissa kahdeksanneksi.
Sen jälkeen Kuipers on ajanut satunnaisia kilpailuja Fordin WRC-autolla.
Itävallan keisari
Itävallan keisari oli arvonimi, jonka Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisari Frans II otti käyttöön vuonna 1804 pelätessään menettävänsä keisarintittelinsä Napoleonin valloitusten alla, joka oli vasikään julistanut itsensä Ranskan keisariksi. Frans hajotti Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan kaksi vuotta myöhemmin.
Arvonimi säilyi vuoteen 1918, mutta Itävallan keisarikunnan rajat eivät koskaan vakiintuneet.
Itävalta oli ollut arkkiherttuakunta 1400-luvulta asti, mutta muilla keisarin hallitsemilla mailla oli omat instituutionsa ja historiansa. Yhtenäistämistoimenpiteitä yritettiin unkarilaisten kapinan jälkeen vuosina 1848–1859, mutta viimein Unkarille jouduttiin antamaan kuningaskunnan asema, johtaen Itävalta-Unkarin syntyyn 1867. Keisarikunta hajosi lopullisesti ensimmäisen maailmansodan lopuksi vuonna 1918, kun Itävallasta tuli tasavalta ja muut Keisarillisessa neuvostossa edustetut maat itsenäistyivät tai jaettiin naapurimaiden kesken.
Keisarin virka-asuntona toimi Wienissä sijaitseva Hofburg.
Arvonimiluettelo
Vuodesta 1869 lähtien Itävallan keisarin virallinen arvonimiluettelo kuului kokonaisuudessaan seuraavasti: Historiallisina jäänteinä varhaisemmilta ajoilta tässä arvonimiluettelossa mainittiin joukko sellaisiakin maita, maakuntia ja paikkakuntia, jotka eivät enää tuohon aikaan olleet Habsburg-suvun hallinnassa.
Erkki Auvinen
Erkki Auvinen (10. maaliskuuta 1928 Äyräpää – 15. maaliskuuta 1987 Palma de Mallorca) oli suomalainen taidemaalari. Hän opiskeli Turussa vuosina 1954–1956 ja teki debyyttinsä samassa kaupungissa 1956. Hänen töitään oli esillä muun muassa Arte ry:n näyttelyssä (1961–1969), Suomen Taiteilijain näyttelyssä (1960), Suomen Taideakatemian kolmivuotisnäyttelyssä (1959) ja surrealismia esitelleissä kiertonäyttelyissä. Kansainvälisesti Auvinen sai töitään uransa aikana esille Göteborgissa, Leningradissa, Madridissa, Bergenissä, Århusissa, Varnassa ja Barcelonassa.
Remedy (albumi)
Remedy on puolalaisen thrash/death metal -yhtye Spinal Cordin ensimmäinen studioalbumi, joka on julkaistu vuonna 2003.
Punaisten Tampereen-päämajan räjähdys 1918
pienoiskuva|Osoitteessa Pyynikintie 2 sijaitseva vanha Tampereen teknillinen opisto, jossa toimi punaisten pohjoisrintaman esikunta vuonna 1918. Suomen sisällissodan Tampereen taistelun aikana punaisten Hämeen rintaman (pohjoisen rintaman) päämajassa, Tampereen teknillisessä opistossa, tapahtui 28. maaliskuuta 1918 räjähdys, jolla nähdään olleen merkitystä koko sodan lopputulokseen.
Punaisten Satakunnan rintaman rintamapäällikkö Kustaa Salminen räjäytti vahingossa käsikranaattilaatikon, minkä myötä räjähdyksessä kuoli ja haavoittui punaisten johtajia. Myös punaisten pohjoisen rintaman ylipäällikkö Hugo Salmela sai räjähdyksessä surmansa. Salminen itse kuitenkin säilyi hengissä onnettomuudesta.
Kimmo Lehtimäki ja Timo Malmi ovat tutkineet räjähdystä käsitteleviä kirjoituksia, ja he ovat selvittäneet, että alun perin Hugo Salmelan kerrottiin kuolleen esikuntaan lentäneestä valkoisten tykistön kranaatista. Kertomus Kustaa Salmisen aiheuttamasta räjähdyksestä ja Salmelan kuolemasta perustuu heidän mukaansa kansanedustaja Emil Saarisen salanimellä Arvid Luhtakanta 1938 julkaisemaansa teokseen Suomen punakaarti kirjoittamaansa tarinaan. Sen liitti J. O. Hannula samana vuonna ilmestyneeseen teokseensa Suomen vapaussodan historia täydennettyyn laitokseen, ja sen jälkeen kertomusta on esitetty eri versioin tapahtuman kuvauksena.
Transformers: The War Within
Transformers: The War Within on Dreamwaven sarjakuva, joka sijoittuu Transformers-universumiin. War Withinia julkaistiin vuosina 2002–2004 kolme minisarjaa, joista viimeinen jäi keskeneräiseksi.
Transformers: The War Within on kirjoittajalegenda Simon Furmanin luoma ja kirjoittama uusi tarinakokonaisuus, joka esittelee uuden Transformers alkuversion. Kyseessä ei missään tapauksessa ole uusiksi pistetty alku, vaan ns "rinnakkaistodellisuuden" alkutaival, mitä kirjoittaja on ennenkin harrastanut. The War Withiniä pidetään yhtenä parhaimmista, ellei parhaimpana Transformers-sarjakuvana.
The War Within
thumb|right|250px|Optimuksesta tulee Prime. Megatron on aloittanut kapinan hyökkäämällä Autobottien kimppuun ja aiheuttaen sisällissodan. Megatron on myös onnistunut tappamaan Autobot johtajan Sentinel Primen. Vanhojen neuvosto valitsee uudeksi Primeksi arkistonhoitaja Optronixin, josta tulee Optimus Prime, keskellä sisällissodan pahinta vaihetta. Optimus Primella on aluksi uskottavuusongelmia joukkojensa silmissä, edeltäjiensä kuoltua. Myöskään Primen päätös jättää Cybertron ei saa Autobotteja ilahtumaan. Tarina keskittyy suurimmaksi osaksi Optimuksen matkaan, planetan ytimessä, missä hän kohtaa niin Decepticon-salamurhaajat, Megatronin, kuin myös paljon uusia tietoja Matrixista. Samaan aikaan Starscream kaappaa vallaan itselleen ja yrittää tuhota Autobotteja, huonolla menestyksellä. Optimus ja Megatron näkevät Matrixin avulla otteita heidän mahdollisesta tulevaisuudestaan, ja siitä mikä vuosien varrella tulee muuttumaan. Lopulta Grimlockin opastamana Optimus käy taistoon Megatronia vastaan ja voittaa tämän, mutta ei ilmeisesti pysty tappamaan tätä. Lopussa Optimus pitää kädessään levykettä, jonka asentaessaan itseensä, hän saisi kaikkien aikaisempien Primien muistot ja kokemukset itselleen ja hänestä tulisi entistä viisaampi ja kokemusta saaneempi. Optimus päättää kuitenkin heittää levykkeen avaruuteen ja toteaa valitsevansa oman tiensä.
The Dark Ages
thumb|right|250px|Grimlock kohtaa Fallenin. Alussa Optimus ja Megatron katoavat taistelun aikana avaruusportista ja heidän oletetaan kuolleen. Samaan aikaan Cybertronille ilmestyy valtava, liekehtivä ja ikivanha, erittäin salaperäinen transformeri, joka käyttää nimeä Fallen. Decepticonien ja Autobotten välisen sodan aikana salaperäinen Fallen värvää itselleen kolme apuria, Decepticonit Bludgeon, Mindwipe ja Bugly. Fallenin tarkoitus on herättää jotain muinaista Cybertronin ytimestä. Siihen hän tarvitsee tiettyjen "potentiaalisten" kipinöitä. Nämä potentiaaliset ovat Jetfire, Grimlock, Hot Spot ja Decepticon Blitzwing, joiden yhteisenä piirteenä näyttää olevan jotain kaukaista Cybertronin historiassa. Decepticonien johtaja Shockwave ja Autobottien johtaja Prowl liittoutuvat ja järjestävät pelastusoperaation, tarkoituksenaan myös pysäyttää Fallen, suunnitelmineen.
The Ages of Wrath
Omat joukkonsa muodostanut Starscream yrittää eliminoida sekä Autobottien että Decepticonien ylimmän johdon, mutta suunnitelmiin tulee muutos. Starscream onnistuu eliminoimaan ikivanhat, viisaat Autobot neuvoston jäsenet ja Decepticon Motormaster salamurhaa Grimlockin. Samaan aikaan Megatron tekeekin yllättävän paluunsa, käyttämällä salaperäisiä kloonisotureita apunaan.
Sarjakuva loppui kuitenkin kesken, kustannusyhtiö Dreamwaven tehtyä konkurssin, eikä sarjan päätöstä ole koskaan nähty.
Bellevuen linna
Bellevuen linna on Saksan pääkaupungin Berliinin keskustan tuntumassa, Spreejoen varrella sijaitseva linna. Se on toiminut Saksan liittopresidentin ensisijaisena edustusasuntona vuodesta 1994 lähtien. Linnan nimi kuvaa linnasta avautuvaa näkymää yli Spreejoen ( = kaunis, = näkymä).
Historia
Ranskan–Preussin sodan rauhansopimus kirjoitettiin linnassa 1870. Vuoteen 1918 saakka linna toimi Saksan kruununprinssin virka-asuntona. 1930-luvun puolivaiheilla rakennus toimi etnografian museona, kunnes muutettiin natsi-Saksan vierasasunnoksi. Toisessa maailmansodassa linna kärsi vaurioita ja 1950-luvulla sen sisätiloja uudistettiin oleellisesti. Vuodesta 1957 vuoteen 1994 linna toimi Saksan liittopresidentin toissijaisena asuntona. Vuonna 1994 Richard von Weizsäckerin aloitteesta linnasta tuli ensisijainen asunto.
Vuosina 2004–2005 linna oli korjattavana; tällöin paikkailtiin edellisten korjaustöiden virheitä. Tuona aikana Berliinin Charlottenburgin linna toimi tilapäisesti liittopresidentin edustusasuntona.
52.5175°N, 13.35278°W
LRICBM
LRICBM, rajoitetun kantomatkan ballistinen mannertenvälinen ohjus, on nimitys pitkien kantomatkojen IRBM:ille ja lyhyiden kantomatkojen ICBM:ille. LRICBM:n kantomatka on 3 500–8 000 km. Monet sukellusveneestä laukaistavat ballistiset ohjukset lukeutuvat tähän ryhmään.
Nathaniel Shilkret
thumb|right|Nathaniel Shilkret
Nathaniel Shilkret (25. joulukuuta 1889 Queens, New Yorkin kaupunki – 18. helmikuuta 1982 Franklin Square, New Yorkin osavaltio) oli yhdysvaltalainen klarinetisti, säveltäjä ja kapellimestari. Hän työskenteli klassisen ja kevyen musiikin sekä elokuvamusiikin parissa.
Shilkret soitti jo teini-ikäisenä esimerkiksi Victor Herbertin ja John Philip Sousan orkestereissa sekä Vasilii Safanovin ja Gustav Mahlerin johdolla New Yorkin filharmonisessa seurassa. Vuosien ajan hänet tunnettiin parhaiten yhteydestään Victor Talking Machine Companyyn (myöhemmin RCA Victor), jolle hän ohjasi lukuisia levytyksiä salonkiorkesterinsa kanssa. Monista näistä levyistä tuli myyntimenestyksiä. Tyyliltään ne edustivat populaari- tai kevyttä klassista musiikkia. Hän teki kapellimestarina radiolähetyksiä ja levytyksiä useille muillekin levy-yhtiöille. Osalla levytyksistään hän myös soitti itse eri soittimia. Shilkret teki levytykset myös George Gershwinin teoksista Rhapsody in Blue ja An American in Paris.
Shilkret sävelsi monia populaarilauluja, joista tunnetuimmaksi ja kaupallisesti menestyneimmäksi tuli "The Lonesome Road". Sen ovat levyttäneet muiden muassa Andrews Sisters, Louis Armstrong, Benny Goodman, Bing Crosby, Sammy Davis Jr., Peggy Lee, Frank Sinatra, Tommy Dorsey, Earl Hines, Al Hirt, Paul Robeson ja Helen Traubel.
Vuodesta 1935 Shilkret asui Los Angelesissa, jossa työskenteli Hollywoodissa. Hän työskenteli säveltäjänä, sovittajana ja kapellimestarina kymmenten elokuvien musiikin parissa. Näiden elokuvien joukossa ovat The Bohemian Girl (1936), Mary of Scotland (1936), Hääkarkuri (Swing Time, 1936), Saanko luvan? (Shall We Dance, 1937) sekä lukuisat Ohukaisen ja Paksukaisen elokuvat. Shilkret muistetaan parhaiten kaupallisesta ja elokuvamusiikista, mutta hän sävelsi myös konserttiteoksia, kuten konserton pasuunalle ja orkesterille. Teoksen tilasi Tommy Dorsey, joka soitti sen vuonna 1945 New Yorkissa Leopold Stokowskin johdolla. Vuonna 2003 sen esitti Carnegie Hallissa Skitch Hendersonin johtama The New York Pops -orkesteri. Maailmanensilevytyksen teoksesta julkaisi BIS-levy-yhtiö vuonna 2005. Levyllä solistina soittaa Christian Lindberg ja orkesterina John Neschlingin johtama São Paulon kaupungin sinfoniaorkesteri. Muita Shilkretin klassisia teoksia ovat muiden muassa sinfoninen runo Skyward (1928), Firefly Scherzo, Southern Humoresque viululle ja klarinettikvintetto.
Jemenin vallankumous
right|thumb|250px|Mielenosoitus Sanaassa 3. helmikuuta Jemenin vallankumous oli tammikuussa 2011 alkanut kansannousu Jemenissä. Se sai vaikutteita arabimaailman levottomuuksista ja johti presidentin Ali Abdullah Salehin eroon ja uuteen perustuslakiin.
Tapahtumat
Tammikuun lopussa 2011 pääkaupunki Sanaassa alkoivat kuukausia kestäneet mielenosoitukset, joissa etenkin opiskelijat, Pohjois-Jemenin huthit ja Etelä-Jemenin itsenäisyyttä tavoitteleva Etelän liike vaativat vuodesta 1978 hallinneen presidentti Salehin eroa. Mielenosoittajat vastustivat työttömyyttä, talousahdinkoa ja korruptiota. Maaliskuussa armeija ampui mielenosoittajia murhaten yli 50 ihmistä. Toukokuussa Sanaassa puhkesi katutaisteluja.
Kesäkuun 2011 alussa presidentti Saleh haavoittui pommilla tehdyssä murhayrityksessä. Hän oli kolme kuukautta hoidettavana Saudi-Arabiassa. Saleh ei aluksi suostunut luopumaan virastaan, mutta muutti mielensä ja erosi lopulta marraskuussa 2011. Saleh poistui maasta tammikuussa 2012, ja parlamentti antoi hänelle syytesuojan protesteista huolimatta. Hän siirsi vallan väliaikaisesti varapresidentti Abdrabuh Mansur Hadille.
Seuraukset
Helmikuussa 2012 varapresidentti Hadi valittiin presidentiksi ainoana ehdokkaana. Uuden perustuslain luonnostelu alkoi maaliskuussa 2013.
Arabikevään kansannousu suisti Jemenin epävakauteen. Uusi hallitus ei onnistunut ulottamaan valtaansa koko maahan. Valtatyhjiötä on täyttänyt esimerkiksi terroristiverkosto al-Qaida. Toinen epävakaudesta hyötynyt ryhmä ovat huthikapinalliset, jotka ovat uskonnoltaan shiialaiseen zaidilais suuntaukseen kuuluvia.
Huthikapina on lähtöisin Saadan maakunnasta. Se vahvistui vallankumouksen myötä ja syyskuussa 2014 huthit onnistuivat helposti valtaamaan pääkaupungin Sanaan keskeiset hallintokohteet ja mediat. Syrjäytetty presidentti Saleh, joka on itsekin zaidilainen, siirtyi tukemaan entisiä vastustajiaan hutheja. Hänen turvallisuusjoukkonsa ja sotilaansa auttavat hutheja. Helmikuussa 2015 Jemen luisui täysimittaiseen sisällissotaan, joka on yhä meneillään.
Smerinthinae
Smerinthinae on yksi kolmesta kiitäjäperhosten alaheimosta. Siihen kuuluu noin 200 lajia, joista yhdeksän on tavattu Euroopassa.
Smerinthinae-alaheimon lajit ovat tiukasti yöaktiivisia eivätkä ne liiku valoisaan aikaan lainkaan. Aikuisen perhosen etusiivet ovat yleensä harmaan- tai ruskeankirjavat ja siiven ulkosyrjä on monilla lajeilla voimakkaasti mutkitteleva. Takasiivet saattavat olla kirkkaanväriset. Levossa useimmat lajit pitävät siipiään leveässä asennossa ruumiin sivuilla, mikä häivyttää tehokkasasti perhosen hahmon saalistajien silmissä. Imukärsä on surkastunut lyhyeksi tai olemattomaksi eikä aikuinen perhonen nauti lainkaan ravintoa.
Toukan pääkapseli on tavallisesti kartiomainen tai kolmiomainen ja peräpäässä on miltei aina sarvi. Toukan ihossa on pieniä, karkeita nystyjä. Kotelovaiheessa imukärsä on sulautunut yhteen muun kotelon kanssa.
Savo (saari)
Toinen maailmansota
Saaren sijainnin takia se joutui olemaan osana toista maailmansotaa. Saaren läheisyydessä taisteltiin niin sanottu Ironbottom Soundin taistelu, jossa liittoutuneet taistelivat Japanin laivastoa vastaan.
Venäjän väestö
thumb|280px|[[Venäjän SFNT:n (pun.) ja Venäjän federaation (sin.) väestö vuosina 1950–2010.]] thumb|300px|Venäjän syntyvyys (sin.), kuolleisuus (pun.) ja luonnollinen väestönkasvu (vihr.) vuosina 1950–2008. Pystyviivalla on merkitty Neuvostoliiton hajoamisen ajankohta. thumb|300px|Venäjän luonnollinen väestönkasvu alueittain vuonna 2009.
Venäjän väkiluku oli 141 927 297 vuoden 2010 alussa.
Venäjän väestömäärä oli suurin vuonna 1991 juuri ennen Neuvostoliiton hajoamista, jolloin alueella asui 148 689 000 ihmistä. Tämän jälkeen alkoi jatkuva väestönlasku, jonka aikana Venäjän väestömäärä laski noin 0,5 % vuosittain johtuen vähenevästä syntyvyydestä ja kasvavasta kuolleisuudesta. Tämä kehitys on kuitenkin hidastunut viime vuosina, ja vuonna 2009 Venäjän väkiluku kasvoi 23 300 hengellä, mikä oli ensimmäinen väestöluvun nousu 15 vuoteen.
Väestön väheneminen
Venäjän väestömäärä saavutti huippunsa vuonna 1991 juuri ennen Neuvostoliiton hajoamista. Alhainen syntyvyys ja epätavallisen korkea kuolleisuus saivat Venäjän väestömäärän laskemaan 0,5 prosentilla eli 750 000–800 000 ihmisellä joka vuosi 1990-luvun puolivälistä 2000-luvun puoliväliin. Yhdistyneet kansakunnat varoitti, että Venäjän 143 miljoonan ihmisen väkiluku voisi laskea kolmanneksella vuoteen 2050 mennessä jos luvut eivät muutu nopeasti. Kuitenkin Venäjän valtion tilastokeskuksen, Rosstatin, mukaan tilanne on kääntynyt optimistisemmaksi, sillä väestömäärä on noussut vuosina 2009 ja 2010. Rosstatin mukaan Venäjän väestö laskenee vain 139 miljoonaan vuodeksi 2030 (Matala arvio: lasku 127 miljoonaan ja korkea arvio: nousu 147 miljoonaan.) Vuonna 2008 yksi tilastojentekijöistä oli arvioinut, että Venäjän väestö olisi vuonna 2010 taas nousussa. Arvio oli oikea.
Köyhyydessä asuvien venäläisten määrä on puolittunut Neuvostoliiton hajoamista seuranneiden talouskriisien jälkeen, sillä kriisien loputtua nopea talouskasvu ja matala syntyvyys on vaikuttanut asiaan. Venäjän syntyvyys oli alimmillaan vuonna 1999, jolloin vuosittain syntyneitä oli 8,27 per 1000 ihmistä. Vuonna 2009 vastaava luku oli 12,4. Kokonaishedelmällisyysluku on kasvanut luvusta 1,16 (1999) lukuun 1,54 (2009). Syntyvyydessä tapahtui suurin kasvu 25 vuoteen vuonna 2007, ja vuonna 2009 valtion syntyvyys oli korkein sitten vuoden 1991. Esimerkiksi Yhdysvaltain syntyvyys vuonna 2009 oli 13,8 per 1000. Venäjän kuolleisuus on erittäin korkea, 14,2 per 1000 vuonna 2009. Vertauskohteena Yhdysvalloissa tämä luku oli 8,4 per 1000.
Nopean väestönkadon syistä ei ole yhteistä mielipidettä. Jotkut akateemikot syyttävät siitä runsasta alkoholin käyttöä, kun taas toiset negatiivisia elämäntyylin muutoksia Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen. The Lancetin, britannialaisen terveyslehden mukaan yksityistäminen on yksi tärkeimmistä syistä kuolleisuuden kasvuun. Lehden mukaan se johtaa köyhyyteen, työttömyyteen ja aikaiseen kuolemaan. The Economist on kritisoinut näitä johtopäätöksiä. Venäläisen väestöjulkaisun, Demoscopen, mukaan nouseva miesten kuolleisuus jatkui kauan, vuodesta 1960 vuoteen 2005. Julkaisun mukaan ainut kehitystä väliaikaisesti hidastanut tekijä oli Mihail Gorbatšovin aloittama alkoholinkäytön vastainen kampanja.
Yksi Putinin hallituksen tärkeimmistä tavoitteista oli hidastaa väestökriisiä. Tuloksena syntyi ohjelma, jonka tavoitteena oli kääntää väestönkasvun suunta vuoteen 2020 mennessä. Vuonna 2007 tehtyjen tutkimusten mukaan väestönlaskun nopeus oli alkanut laskea: laskua tammi–elokuussa 2006 oli 408 200 ihmistä, mutta vastaava luku samana ajanjaksona vuonna 2007 oli 196 600. Kuolleita oli 357 000, mikä oli 137 000 vähemmän kuin vuonna 2006. Venäjän talousministeriö toivoo, että vuodeksi 2020 Venäjän väestömäärä pysähtyisi 138–139 miljoonaan, ja saavuttaisi nykyisen tasonsa uudelleen vuoteen 2025 mennessä nostaen myös keskimääräisen eliniänodotteen 75 vuoteen. Väestönlaskun nopeus laski nopeasti vuosien 2008 ja 2009 välillä, ja vuonna 2009 väestömäärä nousi ensimmäisen kerran 15 vuoteen.
Venäjän kansat 2010
Oheisessa listassa on lueteltu Venäjän eri kansat vuoden 2010 väestönlaskennan tietojen mukaisesti. Eri kansoja on eurooppalaisella mittapuulla paljon. Alaryhmittely on tehty kielellisillä perusteilla. Prosenttiosuudet on laskettu kansallisuutensa ilmoittaneiden yhteismäärästä, 137 227 107 henkilöä. Kansallisuustieto puuttui 5 629 429 henkilöltä.
Joseph Harding
Joseph Harding (1805–1876) oli englantilainen juustonvalmistaja, joka tunnetaan etenkin cheddarjuuston valmistukseen liittyvien tapojen kehittämisestä. Joskus häneen viitataankin cheddarjuuston isänä.
Elämäkerta
Vuonna 1860 Harding julkaisi artikkelin cheddarjuuston valmistustavoista julkaisussa Journal of the Royal Agricultural Society of England. Harding kuvaili ensimmäisenä chaddarin valmistustappaa, jossa juustomassaa kuumennetaan ennen jauhatusta, mikä tasas johti hienojakoisempaan rakenteeseen juustossa. Harding kehitti myös parannellun version cheddarin valmistuksessa käytetystä juustomyllystä. Molemmat edellämainituista yleistyivät cheddarin valmistuksessa seuranneen vyuosisadan aikana. Hardingiin onkin viitattu joskus cheddarjuuston isänä.
Harding vaikutti huomattavasti myös moniin muihin juustonvalmistustapoihin, joita sovelletaan edelleen. Juuston happamuutta alettiin mitata Hardingin esimerkin mukaisesti lakmustestillä, tuotantoeläimiä alettiin pitää erillään juustonvalmistustiloista, kaupallisten juoksutteiden käyttö lisääntyi kotitekoisten kustannuksella ja juustoa alettiin kypsyttää korkeammissa lämpötiloissa. Harding kuoli vuonna 1876.
René Malaise
René Edmond Malaise (29. syyskuuta 1892 Tukholma – 1. heinäkuuta 1978 Rasta, Ekerön kunta) oli ruotsalainen entomologi, tutkimusmatkailija ja taiteenkeräilijä. Hänet tunnetaan parhaiten hyönteispyydyksestä, joka tunnetaan nimellä Malaise-pyydys, sekä systemaattisesta hyönteiskokoelmastaan.