cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Aristoteles
Teosten historia
Pääosin Lykeionissa opettaessaan Aristoteles kirjoitti puolestaan lukuisat tutkielmansa filosofian ja luonnontieteiden aloilta. Tutkielmat koostuvat todennäköisesti sekä Aristoteleen omista että opiskelijoiden tekemistä luentomuistiinpanoista ja luonnoksista. Niitä on todennäköisesti muokattu toistuvasti vuosien aikana, ja ne oli tarkoitettu lähinnä koulun sisäiseen käyttöön. Siksi niiden sisältö on välillä melko kirjavaa, esitys tiiviimpää ja didaktisempaa, ja kieli paljon teknisempää ja vaikealukuisempaa kuin dialogeissa. Erityisesti tutkielmien runsas tekninen terminologia aiheuttaa usein ongelmia niille, jotka ovat alkuvaiheessa Aristoteleen ajatteluun tutustumisessa.
Aristoteleen teoksista on vaikea määritellä kronologisesti hänen filosofista kehitystään. Hän todennäköisesti työskenteli useiden aiheiden parissa samanaikaisesti, saattoi palata useammin kuin kerran samojen asioiden pariin ja lisäili uusia näkemyksiä aiempiin tutkielmiinsa. Vastaavasti monet Aristoteleen teokset vaikuttavat enemmän työpäiväkirjoilta tai keskustelujen muistiinpanoilta kuin julkaistaviksi tarkoitetuilta teoksilta. Näin teosten voidaan nähdä heijastelevan enemmän filosofin ajatteluprosessia itseään kuin mitään kiinteitä näkemyksiä.
Aristoteleen teosten historia hänen kuolemansa ja ensimmäisen vuosisadan välillä on osittain epäselvä. Hän jätti laajan kirjastonsa ja käsikirjoituksensa Theofrastokselle, josta tuli hänen seuraajansa Lykeionin johdossa, ja myöhemmin ne piilotettiin takavarikoinnin tai tuhoamisen pelossa. Kerrotaan kuitenkin myös, että jossain vaiheessa Aristoteleen koko kirjasto olisi päätynyt Aleksandrian kirjastoon. Teokset löydettiin uudestaan 70-luvulla eaa. Alkuun teokset kokosi Tyrannion. Andronikos Rhodoslainen toimitti ja julkaisi teoksista kootut laitokset, edellä luetellun niin kutsutun Corpus Aristotelicumin, vuosina 40–20 eaa. Väliaikanakaan Aristoteleen teokset ovat tuskin olleet kokonaisuudessaan kadoksissa peripateettiselta koululta. Andronikoksen kokoama Corpus oli käytössä koulussa ensimmäisinä vuosisatoina ajanlaskun alun jälkeen.
Suurin osa Aristoteleen teoksista on kadonnut, lähinnä antiikin ajan jälkeen. Diogenes Laertioksen Aristoteleen elämäkerrassa antama kirjaluettelo – 155 teosta, 445 270 riviä tekstiä – näyttää, että tunnemme hänen tuotannostaan vain pienen osan. Luettelo saattaa olla peräisin juuri Aleksandrian kirjastosta. Lukács on laskenut, että noin yksi neljäsosa teoksista, 110 000 riviä, on säilynyt. Käytännössä yksikään nykyaikaan säilynyt Aristoteleen teosten käsikirjoitus ei ole 800-lukua varhaisempi. Teosten korpus on siis välittynyt meille monimutkaisen käsikirjoitushistorian kautta.
On arveltu, että joitakin Aristoteleen kadonneita teoksia, varsinkin juuri dialogeja tai niiden katkelmia, saattaisi olla säilynyt Papyrusten huvilassa Herculaneumissa, jossa on suoritettu viime vuosina kaivauksia. Kaupunki peittyi tuhkaan ja laavaan Vesuviuksen purkautuessa vuonna 79, mutta kirjastoissa säilyneitä hiiltyneitä papyruksia pystytään lukemaan nykytekniikan avulla.
Corpus Aristotelicum
pienoiskuva|upright=0.8|Aristoteleen [[Fysiikka (Aristoteles)|Fysiikan ensimmäinen sivu keskiaikaisessa käsikirjoituksessa.]] pienoiskuva|upright=0.8|Aristoteleen koottujen teosten nimilehti [[Immanuel Bekkerin vuoden 1837 painoksesta.]]
Jäljempänä on luettelo Aristoteleen merkittävimmistä säilyneistä teoksista. Niistä kaikki keskeisimmät on suomennettu (Katso: Suomennetut teokset). Aristoteles kirjoitti myös paljon muita teoksia, joista suurin osa on kuitenkin kadonnut. Säilyneet teokset on jaettu viiteen ryhmään sen mukaan, miten ne on jaoteltu alkuperäisessä Aristoteleen teosten kokoelmassa, Corpus Aristotelicumissa. Teoksista käytetään usein latinankielisiä nimiä, koska erilaiset kirjoitukset koottiin nykyisiksi teoksiksi vasta myöhemmän antiikin aikana. Teoksiin viitatessa käytetään niin kutsuttua Bekkerin numerointia.
Kaikkia teoksia ei pidetä Aristoteleen itsensä kirjoittamina, vaan ne saattavat olla joko hänen koulunsa tuotteita, jotka on kirjoitettu hänen valvonnassaan tai ohjeistuksestaan, kuten Ateenan valtiomuoto, tai hänen oppilaidensa, kuten Theofrastoksen ja Stratonin, sekä Lykeionin myöhempien opettajien ja oppilaiden kirjoituksia, kuten Väreistä. Jotkut teokset ovat puolestaan saattaneet päätyä Aristoteleen nimiin siksi, että ne muistuttavat Aristoteleen teoksia menetelmiensä tai sisältönsä puolesta tai koska niille on haluttu saada lisää arvovaltaa. Tällainen on muun muassa Retoriikka Aleksanterille. Joidenkin teosten aitoudesta tutkijat ovat edelleen erimielisiä; tällaisia ovat esimerkiksi Suuri moraalioppi ja Maailmankaikkeudesta. Epäaidot tai sellaisiksi epäillyt Corpukseen usein luetut teokset on merkitty luettelossa tähdellä (*).
Erilaisiin epäaitoihin teoksiin kuuluu myös joukko myöhäisen antiikin ajalta tai keskiajalta peräisin olevia teoksia, kuten Aristoteleen teologia, Liber de causis ja De pomo. Tällaisten epäaitojen teosten kirjoittajista käytetään usein nimitystä Pseudo-Aristoteles. Aristoteleen nimi saatettiin liittää teoksiin esimerkiksi siksi, että näin niille voitiin saada uskottavuutta esittämällä, että teos olisi alkuperältään hyvin vanha. Tällaiset teokset eivät luonnollisesti kuulu antiikin aikana koottuun Corpukseen, eikä niitä ole luetteloitu tässä.
Kirjoitukset logiikasta
Kirjoitukset fysiikasta ja luonnontieteistä
Kirjoitukset metafysiikasta
Kirjoitukset etiikasta
Kirjoitukset estetiikasta
Aslan Džarimov
Aslan Alijevitš Džarimov (s. 1939) on adygealainen poliitikko ja Venäjän federaatioon kuuluvan Adygeian tasavallan ensimmäinen presidentti vuosina 1992–2002. Kansallisuudeltaan hän on adygei.
Aristoteles
Corpus Aristotelicum
Corpus Aristotelicumista puuttuvat säilyneet teokset
Aslan Džarimov
Džarimov toimi Adygeiden autonomisen alueen korkeimman neuvoston puheenjohtajana Neuvostoliiton hajotessa. Adygeiden autonomien alue julistautui 3. heinäkuuta 1991 Adygeian tasavallaksi ja Džarimov valittiin tasavallan ensimmäiseksi presidentiksi tammikuussa 1992. Džarimov valittiin toiselle kaudelle tammikuussa 1997. Hän sai tuolloin 57,9 prosenttia äänistä voittaen vastaehdokkaansa Aslanby Sovmizin (19,5 %) ja Kazbek Tsikun (15,7 %). Džarimov oli ehdolla myös kolmannelle kaudelle, mutta hävisi vaaleissa (13. tammikuuta 2002) vastoin ennakko-odotuksia Hazret Sovmenille. Džarimov sai vain 10,15 prosenttia äänistä, Sovmenin voittaessa 69 prosentin äänisaaliilla. Džarimovin toinen virkakausi päättyi 8. helmikuuta 2002.
Aristoteles
Kadonneita teoksia
Osa Aristoteleen kadonneista teoksista tunnetaan muiden antiikin aikaisten kirjailijoiden tekemien mainintojen tai näiden teoksissa säilyneiden katkelmien kautta. Eräitä tällä tavoin tunnettuja teoksia ovat:
Vaikutus ja kritiikki
Aristoteles on yksi antiikin kahdesta merkittävimmästä ajattelijasta Platonin ohella ja myös yksi merkittävimmistä filosofeista kautta koko filosofian historian. Aristoteleen ajatusten suora vaikutus on kuitenkin vaihdellut eri aikoina. Aristoteleen eläessä ja jonkin aikaa hänen kuolemansa jälkeen Lykeionilla oli maine paikkana tieteen eturintamassa. Kun Aristoteles joutui jättämään Ateenan ja kuoli, peripateettisen koulun johdossa jatkoi Theofrastos. Koulussa toimi kuitenkin vain muutama sukupolvi mainittavia ajattelijoita; näihin kuului Theofrastoksen ohella muun muassa Straton. Hellenistisenä aikana koulukunta joutui kreikkalaisessa filosofisessa keskustelussa sivummalle: Aristoteleen ajattelusta ei juuri enää keskusteltu, eikä hänen teoksiaan juurikaan lainattu.
Aristoteleen ajattelu palasi laajempaan keskusteluun vasta ensimmäisellä vuosisadalla eaa., kun hänen teoksensa julkaistiin laajemmin. Tätä seurasi useita filosofeja, jotka puolustivat jonkinlaista aristotelismia, usein yhdistellen sitä platonismiin ja stoalaisuuteen, mutta joskus asettaen sen suoraan hellenistisen ajan koulukuntia vastaan. Aristoteleen rooli ei kuitenkaan ollut vielä antiikin aikana erityisen merkittävä: merkittävimpänä ja jäljitellyimpänä filosofina pidettiin yleisesti Platonia. Aristoteleen merkitys nousi vähitellen myöhäisantiikin kuluessa ja huipentui keskiajan skolastisessa ajattelussa. Renessanssin myötä aristoteelisen ajattelun vastustus lisääntyi.
Myöhäisantiikki ja keskiaika
Toisella ja kolmannella vuosisadalla alkoi Aristoteleen teosten laaja kommentointityö, joka kesti 500-luvulle saakka; monet näistä kommentaattoreista olivat uusplatonilaisia. Työhön osallistuivat useat myöhäisantiikin merkittävimmät filosofit, muun muassa Porfyrios, Iamblikhos, Simplikios ja Boëthius. Tällä työllä oli suuri merkitys Aristoteleen myöhemmän maineen muodostumisessa. Boëthius otti työkseen myös teosten kääntämisen kreikasta latinaksi, sillä kreikkaa ei enää opetettu lännessä tuolloin. Boëthiuksen käännökset ja kommentaarit sekä Porfyrioksen Eisagoge olivat käytännössä ainoat aristoteeliset teokset, jotka lännessä tunnettiin vuosisatoihin.
pienoiskuva|vasen|upright=0.66|Aristoteles oli merkittävä myös varhaiselle islamilaiselle filosofialle. Aristoteles opettamassa arabialaisessa kuvassa. Jotkut varhaiset kristityt ajattelijat, kuten Tertullianus, hylkäsivät filosofian kokonaisuudessaan pakanallisena ja evankeliumeiden syrjäyttämänä. Kirkkoisä Augustinus käytti 400-luvulla teologiansa pohjana platonilaista ja uusplatonilaista filosofiaa, mutta ei löytänyt käyttöä Aristoteleelle, vaikka kehuikin tätä Jumalan valtiossa yhtenä Platonin lahjakkaimmista ja ahkerimmista oppilaista.
Lännessä ei ollut 500- ja 1200-lukujen välillä Aristoteleen teoksia saatavilla eivätkä ne näin ollen olleet tunnettuja. Aristotelesta kuitenkin tutkittiin edelleen bysanttilaisessa maailmassa sekä islamilaisessa kulttuuripiirissä, sillä antiikin Kreikan filosofinen perintö päätyi muslimien haltuun heidän valloitettuaan Aleksandrian, Syyrian ja Sassanidien valtakunnassa sijainneen Gundishapurin akatemian. Aristoteleen teoksia käännettiin arabian ja syyrian kielille, ja islamilaiset oppineet, tunnetuimpina Averroës (Ibn Rušd) ja Avicenna (Ibn Sina), kommentoivat teoksia laajasti pyrkien yhdistämään ne islamilaisen teologian kanssa. Aristotelismin harrastus levisi myös islamilaisen maailman juutalaisten oppineiden keskuuteen, jotka puolestaan pyrkivät yhdistämään Aristoteleen opetukset oman uskonsa kirjoituksiin. Aikakauden tunnetuin juutalainen Aristoteles-oppinut oli rabbi Maimonides.
Kiinnostus Aristoteleen filosofiaa kohtaan heräsi kristityssä Euroopassa uudelleen 1200-luvulla. Kaksi merkittävintä hahmoa Aristoteleen uudessa tulemisessa lännessä olivat Wilhelm Moerbekelainen, joka käänsi Aristoteleen teokset latinaksi sekä kreikan että arabian kielistä; sekä Tuomas Akvinolainen, joka kommentoi hänen teoksiaan laajasti ja hyödynsi niitä muun muassa suurteoksessaan Summa theologiae.
Tuomaan pyrkimys yhdistää aristotelismi oikeaoppiseen kristilliseen teologiaan kohtasi ensin vastustusta kirkon auktoriteettien taholta, mutta hyväksyttiin lopulta. Tuomaan lähestymistavasta, tomismista, tuli sydän- ja myöhäiskeskiajan skolastiikan tavallisin filosofinen lähestymistapa ja suorastaan katolisen kirkon vakiintunut dogmi. Aristotelesta pidettiin niin arvossa, että Tuomas ja muut kutsuivat häntä yksinkertaisesti nimellä "Filosofi", ikään kuin koko filosofian henkilöitymänä. Dante puolestaan kutsui Aristotelesta "viisasten mestariksi" ja sijoitti hänet Jumalaisessa näytelmässä Limbukseen, Helvetin esipihalle, joka oli varattu "hyveellisille pakanoille". Samasta paikasta löytyivät myös monet muut antiikin filosofit, kuten Sokrates ja Platon.
Renessanssi ja uusi aika
Läntisen aristotelismin on joskus katsottu kangistuneen keskiajalla suoranaiseksi auktoriteettiuskoksi, eikä aristoteeliselta pohjalta kyetty juurikaan uusiin innovaatioihin. Bertrand Russell on kirjoittanut teoksessaan Länsimaisen filosofian historia, että vaikka Aristoteleen ansiot edeltäjiinsä verrattuna ovatkin valtavat, yhtä suuret ovat olleet hänestä hänen seuraajilleen koituneet haitat. Hänen auktoriteettinsa kasvoi niin korkeaksi, että siitä tuli jopa edistyksen este. Russellin mukaan Aristoteleen kuolemasta kesti lähes kaksituhatta vuotta, ennen kuin esiin tuli hänen vertaisiaan filosofeja, ja lähes jokainen edistysaskel renessanssista saakka on edellyttänyt jonkin Aristoteleelta peräisin olevan opin vastustamista.
Uuden ajan alussa monet filosofit ja tiedemiehet pyrkivätkin ottamaan etäisyyttä keskiajan aristotelismiin ja vastustamaan sitä. Esimerkiksi Galileo Galilei, René Descartes, Thomas Hobbes ja John Locke hylkäsivät skolastisen filosofian dogmit filosofiassa ja luonnontieteissä monilta osiltaan. Descartes kirjoitti: ”Aristoteleen periaatteiden virheellisyyttä ei voikaan todistaa paremmin kuin toteamalla, ettei niiden avulla ole kyetty edistymään lainkaan niiden useiden vuosisatojen aikana, joina niitä on seurattu”. Giordano Bruno sanoi, että pari lukua Kopernikusta tarjoaa enemmän tietoa kuin Aristoteles ja kaikki peripateetikot yhdessä.
pienoiskuva|vasen|upright=0.9|Aristoteles kattomaalauksessa [[Vatikaanin museot|Vatikaanin museossa.]] Liiallisen dogmaattisen jälkimaineen lisäksi Aristotelesta on arvosteltu myös empiirisyyden puutteesta ja tieteellisen menetelmän vastaisuudesta. Uudella ajalla häntä vastaan hyökkäsivätkin erityisesti empiiristen luonnontieteiden edustajat. Eräänä esimerkkinä empiirisyyden puutteesta mainitaan usein Aristoteleen virheellinen näkemys, jonka mukaan naisilla on vähemmän hampaita kuin miehillä, mikä toimi puolestaan eräänä perusteluna sille, että miehet ovat naisia parempia; on oletettu, ettei hän olisi päätynyt tällaiseen näkemykseen, mikäli olisi suorittanut huolellista empiiristä tutkimusta aiheesta. Vaikka Aristoteles tekikin asian suhteen tutkimuksia sekä eläimillä että ihmisillä, havaintoja ei ehkä ole ollut tarpeeksi tai sitten kaikilla tutkituilla naisilla on jostakin syystä vain ollut vähemmän hampaita. Ennakko-oletus naisten huonommuudesta on kuitenkin saattanut vaikuttaa havaintojen tulkintaan.
Aristoteleen näissä asioissa saama jälkituomio oli joskus lähes yhtä liioitteleva kuin jälkimaine. Russellin sanoin, Aristoteleen oikea arviointi vaatii sekä liiallisen jälkimaineen että liiallisen jälkituomion unohtamisen. Aristoteleen voidaan sanoa kärsineen suosiostaan: koska häntä tietyssä vaiheessa pidettiin useiden alojen auktoriteettina, hän on usein saanut edustaa perinteistä kantaa, jota uudistajat ovat vastustaneet. Lisäksi arvostelijat eivät aina erottaneet Aristoteleen omaa ajattelua myöhemmästä skolastisesta ajattelusta ja vaikuttavat välillä kritisoivan enemmän Aristoteleen nimiin laitettua kuin Aristoteleen omaa ajattelua. Aristoteleen maineen voidaan katsoa kärsineen lähinnä siitä, että myöhemmät aristoteelikot pyrkivät puolustamaan hänen teorioidensa kaikkia piirteitä yksisilmäisesti ja äärikonservatiivisesti. Lisäksi monen aristotelismin hylänneen uuden ajan ajattelijan omassa ajattelussa ja käsitteistössä kuitenkin näkyy, että se useinkin pohjautuu aristotelismiin.
Vaikka Aristoteleen metafyysiset ja luonnontieteelliset näkemykset hylättiin laajalti, uudellakin ajalla hänen vaikutuksensa jatkui kuitenkin monella muulla alalla. Philipp Melanchthon teki Nikomakhoksen etiikasta saksalaisten yliopistojen etiikan alan perusteoksen. Aristoteleen teoriat draamasta, erityisesti sen eri osista, vaikuttivat näytelmäkirjallisuuteen erityisesti 1600-luvun Ranskassa. Aristoteles itse oli sanonut kuvaavansa lähinnä kreikkalaista teatteria, mutta hänen töihinsä suhtauduttiin kuin näytelmien kirjoittamisen reseptiin: Pierre Corneille jopa sanoi, että Aristoteleen kuvaamat draaman periaatteet olivat käypiä "kaikille ihmisille ja kaikkina aikoina".
1800-luvulla G. W. F. Hegel ja Karl Marx olivat innokkaita Aristoteleen tutkijoita. Marxia on joskus kuvattu vasemmistolaiseksi aristoteelikoksi. Charles Darwin arvosti suuresti Aristoteleen biologian tutkimuksia ja piti tätä yhtenä esikuvistaan, vaikka hänen työnsä veivätkin sittemmin pohjan tämän teleologiselta ajattelulta biologiassa. Kaikkein suurin, edelleen kestävä vaikutus Aristoteleella on ollut ehkä logiikan kehittäjänä. Aristoteelinen logiikka eli perinteinen termilogiikka pysyi käytännössä muuttumattomana 1800-luvun loppupuolelle, nykyaikaisen predikaattilogiikan syntyyn saakka. Vielä Immanuel Kant ajatteli, että Aristoteles oli löytänyt kaiken, mitä logiikassa oli löydettävissä.
Nykytutkimus
Nykyaikana kiinnostus Aristoteleen filosofiaa kohtaan on herännyt myös uudelleen. Uusi Aristoteles-tutkimus sai alkunsa 1800-luvulla. Hegelin sanotaan olleen ensimmäinen suuri filosofi, joka luki Aristotelesta pitkään aikaan ja vielä alkukielellä. Uuden kiinnostuksen myötä tutkijat pyrkivät muodostamaan kunnollisen laitoksen Aristoteleen säilyneistä teoksista. Tämä työ huipentui vuodesta 1831 alkaen julkaistuun Berliinin laitokseen.
Myöhemmät tutkijat ovat nähneet Aristoteleen ei niinkään yhden valmiin filosofisen järjestelmän esittäjänä, vaan filosofina, joka kehitti ja muokkasi näkemyksiään läpi tutkielmiensa. Toiset tutkijat taas ovat paneutuneet syvällisesti yksittäisiin tutkimusalueisiin Aristoteleen teoksissa olettamatta, että näkemykset muodostaisivat mitään kokonaisuutta muualla esitettyjen näkemysten kanssa.
Samalla tutkimus on johtanut Aristoteleen ajattelun uudelleenarviointiin, ja hänen teoksistaan on jälleen tullut uusien filosofisten ajatusten ja filosofisen keskustelun lähde. Näin Aristoteleen näkemykset ovat vaikuttaneet uudemmankin filosofisen keskustelun suuntaan. Erityisesti hänen eettiset näkemyksensä ovat olleet tutkimuksen kohteina: aristoteelinen hyve-etiikka koki uuden tulemisen 1900-luvun jälkimmäisellä puoliskolla (uusaristotelismi). Aristoteelista logiikkaa puolestaan on tutkittu nykyaikaisen matemaattisen logiikan menetelmillä, mikä on paljastanut yhtäläisyyksiä lähestymistavoissa. Antiikin filosofian tutkija Terence Irwinin mukaan Aristoteleen pysyvää filosofista arvoa voikin paremmin arvostaa, kun häntä ei pidä sen enempää kyseenalaistamattomana auktoriteettina kuin vanhentuneiden ja poisheitettyjen ajatusten varastonakaan.
Suomennetut teokset
Gaudeamus on julkaissut vuosina 1989–2006 Aristoteleen teosten yhdeksänosaisen suomennossarjan.
Aiheesta muualla
Diogenes Laertios: Merkittävien filosofien elämät ja opit:
Ensyklopedia-artikkeleita:
Teoksia:
Tekstejä ja artikkeleita:
Anders Blom
Anders Blom (s. 21. toukokuuta 1955 Turku) on suomalainen vaikuttajaviestintäalan yrittäjä, työelämäprofessori ja yhteiskunnallinen vaikuttaja.
Blom on yhtenä Eurofacts Oy:n perustajana suomalaisen kaupallisen vaikuttajaviestinnän uranuurtajia, joka vuonna 1988 ryhtyi myymään yhteiskunnallisia asiantuntijapalveluja yhteiskunnallisista riskiarvioista, vaikuttamisstrategioista sekä suoraa ja epäsuoraa vaikuttamista yhteiskunnallisiin päättäjiin, julkishallintoon ja mediaan.
Koulutus
Blom on valmistunut ylioppilaaksi Turun suomalaisesta yhteiskoulusta 1974, valtiotieteen maisteriksi Turun yliopiston yhteiskuntatieteellisestä tiedekunnasta 1982 ja valtiotieteiden tohtoriksi tiedekunnasta 2018.
Yhteiskunnallinen toiminta
Blom nousi Kokoomuksen Nuorten Liiton (KNL) koululaisorganisaation johtoon toimien KNL:n kouluasiainsihteerinä 1974–1975. Vuonna 1976 Blom valittiin kolmeen ryhmittymään jakautuneessa KNL:ssä sen puheenjohtajaksi vuodeksi 1977 ja myös yksimielisesti kaksivuotiskaudeksi 1978–1979. Blom on kokoomuksessa ollut sosiaalireformisti ja on kannattanut sosiaalista markkinataloutta.
Hän on ollut kunnallispolitiikassa Turussa 1976–78 ja Helsingissä 1980–83. Hän oli ehdolla Kokoomuksesta eduskuntaan Helsingin vaalipiiristä 1979 ja 1983 ja tuli kummallakin kerralla valituksi ensimmäiselle varasijalle.
Työkokemus
Blom on työskennellyt toimittajana Uudessa Suomessa 1983–1986 ja Turun Sanomissa 1986–88. Blom oli Adax-mainos Oy:n varatoimitusjohtaja 1988–89 ja Adax Group Oy:n toimitusjohtaja 1989-1991. Eurofacts Oy:n toimitusjohtajana Blom aloitti syksyllä 1991 ja on ollut yhtiön osakkaana siitä alkaen.
Eurofacts Oy on palvellut suomalaisia yrityksiä yhteiskunnallisessa vaikuttamisessa Suomessa ja EU:n hallinnoissa. Blom konsultoi myös Pietarissa ja Moskovassa suomalaisia ja ulkomaisia yrityksiä strategisessa viestinnässä, yhteiskunnallisten riskien minimoimisessa ja yhteiskuntasuhteissa. Eurofacts Oy on ensimmäinen suomalaisyritys, joka on EPACA:n jäsen ja allekirjoittanut sen eettiset menettelytapasäännöt jo 1996. Eurofacts on Fleishman-Hillard – viestintäkonsernin edustaja Suomessa.
Blom on ollut Perheyritysten liiton pääsihteeri 1997–2002, toimitusjohtaja 2003–2010, Eurofacts Oy:n toimitusjohtaja 2011–2016 ja yhtiön hallituksen puheenjohtajana vuodesta 2016. Vuonna 2019 Blomia luonnehdittiin yhteiskunnalliseksi vaikuttajaksi, ja häntä on nimitetty superlobbariksi.
Telakkaratkaisussa 2012–2013 neuvonantaja
Blomin kirjassa Veljeskunta avataan vuosien 2011–2015 telakkaratkaisuja, jolloin hallitus jakautui kahtia kysymyksessä, tuliko valtion pelastaa korealaisomisteiset Suomessa toimivat Turun, Helsingin ja Rauman telakat. Ainoa tapa saada valtio pelastamaan maksukriisiin ajautuneen STX-telakkayhtiön Suomen toimet oli ryhtyä omistamaan telakkaa, mitä aluksi omistajayhtiö STX ja vastuuministerit vastustivat. Varsinais-Suomen ja Turun kaupungin päättäjät, Lounais-Suomen elinkeinoelämä, meriteollisuustoimiala ja vähitellen koko palkansaajaliike nousivat joulun alla 2012 puolustamaan telakkayhtiön tukemista. Varsinais-Suomeen perustettiin telakkatyöryhmä pelastamaan STX. Toimialan kriisistä tuli kansallinen kysymys. Blom toimi telakkayhtiön suomalaisjohdon ja Turun kaupungin neuvonantajana.
Sopu löytyi pakon edessä. Valtio lähti omistajaksi ja otti telakkayhtiön haltuunsa vähitellen yhtiön suomalaisjohdon myötävaikutuksella. Yhteisymmärrys siunattiin eduskunnan välikysymyskeskustelussa. Aluksi pelastettiin laivatilaukset ja sitten luotiin pohja telakan osien myynnille, mikä sitten onnistui.
Tutkimus
Blom on ensimmäisiä suomalaisia, jotka ehdottivat avoimuusrekisterin perustamista. Laki avoimuusrekisteristä astuu voimaan 1.1.2024. Avoimuusrekisterin perustamista ajoi Suomessa Edunvalvontafoorumi puheenjohtajansa Tuomo Yli-Huttulan johdolla. Blom oli perustamassa Edunvalvontafoorumia 2010.
Blom aloitti Turun yliopistossa työelämäprofessorina Eduskuntatutkimuksen keskuksessa huhtikuussa 2019. Työelämäprofessorina Blom on keskittynyt työmarkkinajärjestöjen roolin tutkimiseen yhteiskunnallisessa vaikuttamisessa ja työmarkkinajärjestelmän tarkasteluun eräänlaisena eduskunnan ylähuoneena. Blom on myös perehtynyt korruptiivisuuden tutkimiseen Suomessa.
Eurooppa-aktiivi
Vuonna 2017 Turun yliopistosäätiö, Turun kaupunki ja Turun yliopisto suunnittelivat Eurooppa Foorumia suurlähettiläs Matti Anttosen ehdotuksesta. Blom valittiin foorumin vetäjäksi ja Eurooppa Foorumi Turussa ry:n puheenjohtajaksi 2018. Blomin johdolla järjestettiin viisi foorumia 2018–2022.
Nervous Norvus
Jimmy Drake eli Nervous Norvus (1912 – 24. heinäkuuta 1968) oli yhdysvaltalainen laulaja, joka tuli tunnetuksi humoristisella kappaleellaan "Transfusion" (1956). Se kertoo huolimattomista kuskeista, jotka jokaisen onnettomuuden jälkeen saavat siirtoverta. Lauluun on liitetty kolareita kuvaavia ääniä. Nervous Norvus oli itse toiminut trukkikuskina. Hänen muiden kappaleidensa joukossa ovat "Dig" ja "Ape Call".
Nervous Norvus kuoli kirroosiin.
Kirsi Ranto (albumi)
Kirsi Ranto on vuonna 1999 julkaistu tangokuningatar (1998) Kirsi Rannon debyyttialbumi. Levyn tunnettuja kappaleita ovat "Ciao Romero", "Jää" sekä "Pietariin".
Hupitalo
thumb|Vekkula Hupitalo (tunnetaan myös nimellä naurutalo tai peilitalo) on yleensä huvipuistoissa oleva hupikäyttöön tarkoitettu talo tai rakennus. Talossa on yleensä mm. vääristeleviä peilejä, liikkuvia lattioita, sekä illuusioharhoja. Illuusiota luodaan yleensä vinoilla seinillä, äänitehosteilla ja valaistuksella.
Suomessa hupitaloja edustavat esimerkiksi Linnanmäen Vekkula, Särkänniemen Metkula sekä Tykkimäen Yllätysten talo ja Mysteerio.
Albert Einsteinin aivot
thumb|Albert Einstein 1947 Albert Einsteinin aivot ovat olleet huomattavan tieteellisen tutkimuksen ja spekulaation kohteena. Ne poistettiin heti Einsteinin kuolemaa seuranneiden tuntien aikana, ja aivot ovat saaneet osakseen huomiota Einsteinin suuren neron maineen ansiosta.
Einsteinin aivot on säilytetty tähän päivään saakka. Ei ole täysin selvää, onko näin tehty Einsteinin luvalla vai vastoin hänen tahtoaan. Ronald Clarkin elämäkertateoksessa vuodelta 1971 ilmoitetaan Einsteinin toivoneen hänen aivojensa päätymistä tieteellisen tutkimuksen kohteeksi ja ruumiin tuhkausta. Väitteen todenperäisyys on kuitenkin myöhemmissä tutkimuksissa asetettu kyseenalaiseksi.
Einsteinin ruuminavaus ja aivojen säilöminen
Einsteinin ruumiinavauksen suoritti patologi Thomas Harvey, joka poisti Einsteinin aivot, ennen kuin tämän kuolemasta oli kulunut seitsemän tuntia. Hän tutki aivot, mutta vastoin odotuksia hän ei löytänyt mitään normaalista poikkeavaa. Einsteinin aivot nousivat julkisuuteen vuonna 1978, jolloin ne löydettiin uudelleen niiden oltua yli kaksi vuosikymmentä säilössä.
McMasterin yliopiston tutkimusryhmä Ontariossa, Kanadassa tutki Einsteinin aivoja syvällisemmin vuonna 1999. Tuolloin Sandra Witelson kollegoidensa kanssa teki Harveyn säilyttämistä näytteistä syvällisemmän analyysin. Ryhmä huomasi aivoissa kolme poikkeusta: Aivoissa ei ollut otsalohkoon kuuluvaa parietaalista operculumia, päälakilohko oli 15 prosenttia normaalia suurempi, ja molemmat lohkot olivat symmetriset. Normaalisti aivopuoliskojen päälakilohkot ovat epäsymmetriset. Päälakilohkot liittyvät matemaattiseen ajatteluun ja kolmiulotteiseen hahmottamiskykyyn. Reunanpäällyspoimutuksen puuttumisen takia lohkojen välillä oli paremmat yhteydet, ja siksi Einsteinilla oli hyvät kolmiulotteisen hahmottamisen taidot; Einstein sanoikin hahmottavansa ongelmia ennen kaikkea visuaalisesti.
Einstein osoitti poikkeuksellista lahjakkuutta jo 12 vuoden iässä hallitsemalla huomattavasti enemmän algebraa kuin koulussa oli opetettu. Einstein onnistui muun muassa omatoimisesti todistamaan Pythagoraan lauseen.
Muita merkkihenkilöitä, joiden aivoja on postuumisti tutkittu tieteellisesti, olivat muun muassa Carl Friedrich Gauss ja Vladimir Iljitš Lenin.
Föhr
Föhr voi tarkoittaa:
Francisco Yeste
Fransisco Javier Yeste Navarro (s. 6. joulukuuta 1979 Bilbao, Espanja) on espanjalainen entinen jalkapalloilija.
Funktionaalinen finanssi
Funktionaalinen finanssi on keynesiläisen taloustieteilijän Abba P. Lernerin kehittämä taloustieteen teoria, joka perustuu kansantalouden kokonaiskysynnän ja chartalismin käsitteisiin.
Francisco Yeste
Tavallisesti Yesten paikka on hyökkäävänä keskikenttäpelaajana, ja hän käyttää tälle paikalle ominaista paitanumeroa 10. Kauden 2004–2005 näyttöjen perusteella Yeste sai kutsun Espanjan maajoukkueeseen, mutta ei pelannut joukkueessa otteluakaan.
Funktionaalinen finanssi
Sen mukaan valtion tulisi suunnitella finanssipolitiikkansa saavuttaakseen määritellyt tavoitteet, kuten talouskasvun, täystyöllisyyden ja alhaisen inflaation.
Francisco Yeste
19. kesäkuuta 2010 hän teki kaksivuotisen sopimuksen Al Waslin kanssa.
Funktionaalinen finanssi
Periaatteet
Funktionaalisen finanssiajattelun taustalla olevat periaatteet voidaan tiivistää näin:
Finanssipolitiikan säännöt
Lernerin mukaan finanssipolitiikkaa tulisi ohjata kolme sääntöä:
Käyttöhistoria
Lernerin ideat olivat laajimmin käytössä toisen maailmansodan jälkeisen talousbuumin aikana 1950–1973, jolloin niistä tuli oppikirjaesimerkki keynesiläisestä taloustieteestä ja myös talouspolitiikan perusta. Joten kun keynesiläinen politiikka tuli arvostelun kohteeksi 1960-luvun lopussa ja 1970-luvun alussa Lernerin ideat funktionaalisesta finanssista olivat kovimman arvosteluryöpyn kohteena.
Funktionaalinen finanssi menetti suosionsa politiikan perustana koska se ei näyttänyt johtava haluttuihin lopputuloksiin. Erityisesti tavoitteeksi valittu kolmen prosentin työttömyysaste ja alhainen inflaatio vaikuttivat mahdottomilta saavuttaa yhtäaikaisesti. Lernerin oppi funktionaalisesta finanssista ei kerro mikä on alhaisin työttömyysaste joka voidaan inflaatiota kiihdyttämättä saavuttaa, eikä sitä mitä pitäisi tehdä jos molempia, alhaista inflaatiota ja työttömyyttä ei voida saavuttaa.
Lerner tunnusti nämä puutteet ja kehitti makrotaloustieteen teoriaansa käsittämään moninaiset tasapainotilat ja tarjontapuolen inflaation. Mutta siihen mennessä keynesiläinen taloustiede oli jo pudonnut pois valtavirrasta.
Lehtojalava
Lehtojalava (Ulmus minor) on jalavien sukuun kuuluva puu, jonka luontainen levinneisyysalue ulottuu Pohjois-Afrikasta, Pyreneiden niemimaalta ja Englannista Volgalle ja Pohjois-Iraniin; pohjoisimmat alkuperäiset yksilöt kasvavat Öölannissa ja Gotlannissa.
Lajinimi minor tarkoittaa "pienempää": lehdet ovat usein pienempiä kuin muilla eurooppalaisilla jalavilla. Vaaleanharmaalle rungolle ovat ominaisia pitkät, selvärajaiset pitkittäisharjanteet. Lehdet ovat soikeahkoja, päältä nahkamaisen sileitä ja kirkkaanvihreitä, alta suonihangoista valkokarvaisia. Harsuhkoa, kuperaa latvusta luonnehtivat usein mutkaiset, riippuvakärkiset oksat pienine (5–8 cm) lehtineen, mutta joillakin seuduin oksat ovat suorakärkisiä ja lehdet isompia (jopa 12 cm) ja tummempia. Siemenlokero sijaitsee lähellä hedelmän kärkeä.
Burns ja Allen
pienoiskuva|Burns ja Allen vuonna 1953. Burns ja Allen oli yhdysvaltalainen koomikko- ja näyttelijäpari, joka koostui avioparista George Burns ja Gracie Allen. Heidät tunnetaan parhaiten esiintymisistään radiossa.
Andrew Niccol
Andrew M. Niccol (s. 10. kesäkuuta 1964) on uusiseelantilainen elokuvakäsikirjoittaja, -tuottaja ja -ohjaaja. Hän on kirjoittanut ja ohjannut muun muassa elokuvat Gattaca, Simone, In Time ja Lord of War. Hän myös käsikirjoitti ja oli osatuottajana elokuvassa Truman Show, joka sai käsikirjoituksestaan Oscar-ehdokkuuden ja voitti Bafta-palkinnon. Monet Niccolin elokuvista, kuten Gattaca, Simone ja Truman Show, tarkastelevat yhteiskunnallisia tai poliittisia kysymyksiä fantasian ja tieteisfiktion kautta.
Niccol syntyi Paraparaumussa ja varttui Aucklandissa, jossa hän kävi Aucklandin koulua. Hän lähti Uudesta-Seelannista 21-vuotiaana ja alkoi ohjata televisiomainoksia Lontoossa. Simone-elokuvan tuotannon aikana hän tapasi malli Rachel Robertsin, jonka kanssa hänellä on kaksi lasta.
Burns ja Allen
Burns ja Allen tekivät ensiesiintymisensä radiossa BBC:llä vuonna 1929, ollessaan kiertuematkalla Englannissa. Palattuaan Yhdysvaltoihin he liittyivät mukaan The Guy Lombardo Showhun, joka vuonna 1934 sai uudeksi nimekseen sarjan tähdeksi nousseen Gracie Allenin mukaan The Adventures of Gracie.
Vuonna 1942 pari sai oman radiotilannekomediansa The Burns & Allen Show. Vuonna 1950 se siirtyi televisioon, jossa sitä esitettiin vuoteen 1958 asti.
Burns ja Allen -esiintyjäpari pääsi Radio Hall of Fameen vuonna 1994.
Karéri
Karéri on maalaiskunta Moptin alueen Ténenkoun piirissä Malissa. Sen keskuskylä Dioura sijaitsee Nigerjoen tulva-alueen länsipuolisella tasangolla 50 kilometriä Ténenkousta luoteeseen. Kunnassa on 28 400 asukasta (vuonna 2009).
Kuntaan kuuluu 38 kylää ja paimentolaisryhmää. Asukkaat ovat bambaroita, fulbeja, tuaregeja ja maureja.
Paikallisia elinkeinoja ovat maanviljely, karjanhoito, käsityöammatit ja kaupankäynti. Tärkein viljelykasvi on hirssi. Kotieläimiä ovat lampaat, vuohet, naudat, kamelit, aasit ja siipikarja. Diourasta on maayhteydet Gathiin, Léréen, Ténenkouhun, Nampalaan ja Moninpéen.
Orion (avaruusalus)
thumb|330px|Orion-avaruusalus, miehistö- ja huoltomoduulit.
Orion-avaruusalus (Multi-Purpose Crew Vehicle, MPCV) on Nasan Artemis-ohjelmassa käytettävä miehitetty avaruusalus. Se koostuu laskuvarjolla mereen laskeutuvasta miehistökapselista sekä Euroopan avaruusjärjestön kehittämästä huoltomoduulista. Orion on tarkoitettu nelihenkiselle miehistölle matalaa Maan kiertorataa edemmäs suuntautuviin lentoihin.
Orionia kehitettiin vuosina 2005–2009 Constellation-ohjelmassa, jonka lakkauttamisen yhteydessä Nasan matalalle Maan kiertoradalle suuntautuvien miehitettyjen avaruuslentojen valmistelua alettiin siirtää yksityisten yritysten vastuulle. Vuodesta 2017 lähtien virallisesti olemassa olleeseen Artemis-ohjelmaan kuuluu Orion-avaruusaluksen lisäksi uusi kantorakettiperhe Space Launch System, Kuuta kiertävä avaruusasema Lunar Gateway ja yksityisen yrityksen kehittämän kuulaskeutuja.
Constellation-ohjelma
31. elokuuta 2006 NASA päätti tilata aluksen Lockheed Martin -yhtiöltä.
8. syyskuuta 2009 NASAn miehitettyjen lentojen tulevaa rahoitusta arvioiva komitea jätti Yhdysvaltain hallitukselle raporttinsa. Johtopäätös oli, että Kansainvälisen avaruusaseman käyttöön, sukkuloiden korvaajien kehittämiseen, miehitettyyn kuulentoon ja mahdollisiin miehitettyihin lentoihin Marsiin olisi tarvittu paljon enemmän rahaa kuin oli aiemmin arveltu. Kehitystyön kustannukset ylittivät silloisen budjetin.
Constellation-ohjelman suunnitelman mukaan Orionin oli tarkoitus olla valmis testaukseen vuonna 2008 ja lentovalmis vuonna 2014. Sukkuloiden käyttö lopettiin vuoden 2011 loppuun mennessä. Vuoden 2009 lopussa Orionin kehitys oli 1-2 vuotta myöhässä aikataulusta ja ohjelman toteutus päätettiin lopettaa vuonna 2010.
Artemis-ohjelma
16. marraskuuta 2022 miehittämätön Artemis I -tehtävä laukaistiin Kennedyn avaruuskeskuksesta, jossa Space Launch System -raketilla laukaistiin Orion-alus kohti Kuuta. Alus saavuttaa etäisimmän pisteen noin kymmenessä päivässä ja viettää kaksi viikkoa Kuun kiertoradalla, jonka jälkeen se palaa Maahan. Alus otetaan talteen ja sitä tutkitaan seuraavaa Artemis-lentoa varten.
Aikataulu
thumb|330px|Orion-alus, jossa mukana työntövoimamoduuli
Suunnitelmia:
Aluksen rakenne
Orion on suunniteltu Maan kiertorataa kauemmas ulottuviin lentoihin, mukaan lukien miehitetty kaksisuuntainen lento Marsiin. Orionin perusrakenteet muistuttavat Apollo-kapselia, mutta kooltaan Orion on sitä paljon suurempi. Se muodostuu miehistö- ja huoltokapselista. Miehistökapselissa on tilaa 8,9 m³ ja se voi kuljettaa neljää astronauttia kolmen viikon lennolla. Aikaa voidaan pidentää lisäämällä muita kapseleita. Se on suunniteltu kymmenen kertaa vanhaa avaruussukkulaa turvallisemmaksi nousu- ja paluuvaiheessa. Miehistökapseli sisältää tiedelaitteet ja ruokatarpeet sekä toimii telakointivälineenä. Laukaisunkeskeytysjärjestelmä (Launch Abort System) on miehistökapselin kärjessä laukaisun ajan. Huoltokapselin mukana ovat aurinkopaneelit, hengitysilmaan tarkoitettu happi ja rakettimoottori.
Maahan palaa ainoastaan miehistökapseli, joka ensin jarruttaa nopeutta lämpökilven avulla ja sitten laskuvarjojen varassa. Orion laskeutuu mereen, vaikka alun perin ajateltiin sen laskeutuvan maan pinnalle samaan tapaan kuin venäläiset Sojuz-avaruusalukset. thumb|330x330px|Räjäytyskuva Orion-kapselista ja sen oheisjärjestelmistä laukaisutilanteessa pois lukien kantoraketti.
Tapio Saramäki
Tapio Antero Saramäki (12. kesäkuuta 1953 Orivesi ) on suomalaisen digitaalisen signaalinkäsittelyn (DSP) uranuurtaja Tampereen teknillisessä korkeakoulussa (TTKK) 1970-luvulta saakka. Hänen diplomityönsä (1978) ja väitöskirjansa (1981) ovat digitaalisen signaalinkäsittelyn alalla ensimmäiset Tampereen teknillisessä korkeakoulussa.
Virkaanastujaisesitelmä
Tampereen teknillisessä korkeakoulussa Festian juhlasalissa perjantaina 17. syyskuuta 1999 Digitaalinen signaalinkäsittely – teoriasta työkaluksi.
Ammunta kesäolympialaisissa 1996
Atlantan kesäolympialaisissa 1996 ammunnassa kilpailtiin kymmenessä miesten lajissa ja viidessä naisten lajissa.
Office of Film and Literature Classification (Uusi-Seelanti)
Office of Film and Literature Classification (OFLC) on Uudessa-Seelannissa toimiva virasto, joka on vastuussa kaikkien elokuvien, videoiden, julkaisujen ja joidenkin videopelien ikäluokitusjärjestelmistä Uudessa-Seelannissa.
OFLC:llä on oikeus luokittaa ”julkaisuja”, joihin lukeutuvat elokuvat, videot, DVD:t, tietokone- ja videopelit rajoitettavalla sisällöllä, kirjat, lehdet, sarjakuvat, manga, äänitteet, kuvat, sanomalehdet, valokuvat, diaesitykset, ”mikä tahansa tuloste ja kirjoitus”, "paperi tai mikä tahansa muu asia”, jossa on kuvia tai tekstiä, digitaalikuvat sekä teksti- ja äänitiedostot. OFLC:llä pitää myös hyväksyttää elokuvaposterit. Vain tietokonepelit rajoitettavalla sisällöllä sekä kaikki elokuvat ja DVD:t joutuvat hakemaan leiman ennen kuin niitä voidaan tarjota myyntiin tai esitteille.
Dave Forestfield
Dave Forestfield (oik. Tatu Metsäpelto) on suomalainen laulaja-lauluntekijä ja tuottaja. Hänet on palkittu vuosina 2018 ja 2015 Finnish Blues Awardilla parhaasta kappaleesta "Me and My Bible (We're The Devil)" ja "I Believe The Change Will Come", sekä Nashvillessa Yhdysvalloissa Defy Film Festivalilla parhaasta elokuvamusiikista vuonna 2016 elokuvaan Body Language Zone.
Forestfiedin musiikissa kuulee vivahteita soulista, bluesista, countrysta, gospelista, varhaisesta popista ja rock'n'rollista sekä paikoin myös jazzista. Hänen kappaleissaan rennon laidback groove yhdistyy tunnistettavalla äänellä kerrottuihin tarinoihin.
Esikoisalbumin Continental Dinner julkaisi Propaganda Records syksyllä 2009. Seuraava albumi Worn Out Dreams ilmestyi 5. toukokuuta 2010. Vuoden 2013 albumilta Wasteland Teens ilmestyi sinkkuna ja videona. Finnish Blues Awardsin voitolla palkitulla sinkulla ja videolla I Believe The Change Will Come esiintyy myös Jo’ Buddy. Levyt jakelee Playground Music. Vuodesta 2013 hän on esiintynyt myös duona Jarkka Rissanen & Dave Forestfield, jolta on julkaistu kaksi albumia, 2015 on Songs our mama taught us sekä 2019 13 Gates. Metsäpellon pojat Aarni ja Jaakko soittavat hard rock -yhtye Block Busterissa.
Continental Dinner
Dave Forestfieldin musiikki on tyylillisesti omintakeisen laidback, lyriikkapainotteinen olematta siltikään kokonaisuutena retroa. Taustoista huolehtii laaja-alainen orkesteri, jonka taustat ovat mm. Tehosekoitin-, Aavikko-, Syksy- ja Mickey And The Students -yhtyeissä, joista jälkimmäisessä Dave itsekin toimii muusikkona, tuottajana sekä säveltäjänä.
Worn Out Dreams
Kuten edeltäjänsä, myös Worn Out Dreams on kokonaisuus, jonka musiikilliset esikuvat ovat pääasiassa 1940-, 1950- ja 1960-lukujen country-, soul- ja bluestraditiossa. Kappaleet ovat tällä kertaa enemmän tulkinnan keskiössä. Vierailijoiden lisäksi mukana ovat nyt myös haitaristi Anssi Huotari ja omaa jazztrioaan luotsaava Pauliina Pohjolainen.
Party Music For Wasteland Teens
Party Music For Wasteland Teens ilmestyi 18. lokakuuta 2013. Kyseessä on teemalevy, jonka näyttämönä on paikka, jossa toisen menetys on toisen menestys ja toisen onni on aina toiselta pois. Levy sisältää 15 kappaletta. Joukossa on yli 7-minuuttinen Boy With a Plan, mainittu tuttu tarina kuinka yhden unelman toteutuminen murskaa toisen unelman.
Loyal Till The Bitter End
Singlenä ja videona albumilta ilmestyi 28. marraskuuta 2014 duetto Jo’ Buddyn kera nimeltään I Believe The Change Will Come. Kappaleesta tekijä sai Finnish Blues Awards -palkinnon 2015. Albumilla singer-songwriter liikkuu amerikkalaisen juurimusiikin kentällä käyttäen sitä oman ilmaisunsa pohjana. Forestfieldin humoristinen puoli tulee vahvimmin esiin kappaleissa Big Wheels ja Lock Up Your Heart, kun taas yksin esitetty Before Our Time on kuin kaukaa tulevaisuudesta esitetty vastine John Lennonin Imaginelle. Paikoin kryptisen tarinankerronnan ja jopa psykedeelisten vivahteiden vastapainona Shining Trees ja I Believe The Change Will Come hyödyntävät gospelin selkeää ilmaisua. Forestfieldin poliittiset ajatukset saavat tilaa varsinkin kappaleissa Hollow Log ja Matthew Mills. Albumin pohjimmainen ajatus on lojaalisuus aina katkeraan loppuun saakka.
Nobody's World
14 kappaleen levy vuodelta 2017. Avausraita Me And My Bible (We're The Devil) voitti Finnish Blues Awardsin Vuoden kappale -palkinnon tammikuussa 2018. Tämä oli 2. kerta, kun Foresfield voitti kyseisen palkinnon. Levy noteerattiin korkealle alan johtavassa julkaisussa Blues Matters (UK). Levyllä Foresfield soittaa itse lähes kaikki instrumentit rumpuja lukuun ottamatta.
Footsteps In The Snow
Tämä 2018 julkaistu levy sisältää useita cover-esityksiä, joista Hank Williamsin klassikko You Win Again nostettiin useissa arvioissa levyn levyn parhaaksi raidaksi sen uusia ulottuvuuksia tuovan mollisovituksen ansiosta. Se ja versionti The Beatlesin Sgt. Pepper's Lonely Hearts Club Band -klassikosta on molemmat julkaistu myös musiikkivideoina. Jerry Jeff Walkerin sävellys Maybe Mexico julkaistiin digisinglenä.
Skull
12 originaalista sävellyksestä koostuvalta levyltä Skull (2021) julkaistiin myös kaksi EP:tä, Brighter Light Somewhere sekä Fantasy Living Boy. Kummankin EP:n nimikappaleet ovat albumilta, mutta loput raidoista uudelleensovitettuja traditionaaleja sekä osa lainakappaleita mm. Randy Newmanilta ja Delbert McClintonilta. Forestfield on tällä albumilla sekä molemmalla EP:llä jakanut tuottajavastuun J-P Hautalammen kanssa. Useissa arvioissa levyä on pidetty Forestfieldin parhaimpana kokonaisuutena. Albumi sisältää ensimmäistä kertaa myös yhden instrumentaalikappaleen, Hill Country Hop.
Vasili Sesemann
Vasili Sesemann (11. kesäkuuta 1884 Viipuri, Suomen suuriruhtinaskunta – 23. maaliskuuta 1963 Vilna, Liettua, Neuvostoliitto) oli venäläis-liettualainen filosofi.
Vasili Sesemannin alkuperäinen nimi oli Wilhelm Sesemann. Hän syntyi Viipurissa Sesemann-Parlandin sivistyssukuun. Hän opiskeli filosofiaa ja klassista filologiaa Pietarin yliopistossa sekä psykologiaa, estetiikkaa, filosofiaa ja pedagogiikkaa Berliinin ja Marburgin yliopistossa. Vuonna 1923 Sesemann kutsuttiin vierailevaksi professoriksi Kaunasin yliopistoon, Liettuaan, josta hän siirtyi vuonna 1939 Vilnan yliopistoon ja työskenteli siellä vuoteen 1943 asti, kun natsit sulkivat sen.
Sodan jälkeen Sesemann palasi Vilnan yliopistoon mutta joutui neuvostoviranomaisten pidättämäksi vuonna 1950 ja hänet tuomittiin 15 vuodeksi työleirille Siperiaan. Kuuden vuoden karkotuksen jälkeen hänet vapautettiin, ja vasta usean vuoden kuluttua hänen sallittiin opettaa logiikkaa historian ja filologian laitoksessa Vilnan yliopistossa. Elämänsä loppuvuodet hän opetti ja työskenteli ahkerasti logiikan ja filosofian historian parissa.
Henry Parland, Oscar Parland, Ralf Parland ja Herman Parland olivat Vasili Sesemannin sisarenpoikia.
20 suosikkia – Dirlanda
20 suosikkia – Dirlanda on Kai Hyttisen kokoelmalevy vuodelta 1995. Levy on Hyttiseltä ensimmäinen osa 20 suosikkia -kokoelmalevysarjassa.
Alasin (kappale)
"Alasin" on industrial metal -yhtye Ruoskan kolmas singlejulkaisu sen neljänneltä studioalbumilta Amortem. Single sisältää myös Henrik Mennanderin ohjaaman Mies yli laidan -videon.
Kappaleet
+ Mies yli laidan -video
Tampereen kristillinen koulu
Tampereen kristillinen koulu on Nurmen tilastoalueella Tampereella sijaitseva peruskoulu, joka tarjoaa kristillistä opetusta. Se sijaitsee noin 12 kilometrin päässä Tampereen keskustasta.
Tampereen kristillinen koulu on perustettu vuonna 1966 ja sitä ylläpitää Suomen Adventtikirkko. Lukuvuonna 2020-21 koulun rehtorina toimii Merja Kinnunen ja koulussa opiskelee 250 oppilasta. Rehtorin lisäksi koulussa työskentelee 25 pää- ja 4 sivutoimista opettajaa, Tampereen kaupungin koulupsykologi, kuraattori sekä kouluterveydenhoitaja.
Aiheesta muualla
61.53472°N, 23.9375°W
Ydinenergianuoret
Ydinenergianuoret on suomalainen nuorisojärjestö, joka korostaa ydinvoiman hyviä puolia. Sääntöjensä mukaan Ydinenergianuoret pyrkii muuttamaan yhteiskuntaa ekologisesti, taloudellisesti ja sosiaalisesti kestävämmäksi, ja edistämään eri energiamuotojen tasapuolista kohtelua sekä hyväksyttävyyttä yhteiskunnassa.
Yhdistys tiedottaa muiden maiden ydinvoimakeskustelusta sekä vastaa ydinvoimaa vastustavien ympäristöjärjestöjen tuottamaan materiaaliin.
Järjestö on perustettu vuonna 1994, kun viidennen ydinvoimalan rakentamisesta tehtiin kielteinen päätös eduskunnassa. Alun perin yhdistys perustettiin nimellä Nuoret Ydinvoiman puolesta, mutta muutti seuraavana vuonna nimensä Ydinenergianuoriksi.
Edelweiss (pilvenpiirtäjä)
Edelweiss on 43-kerroksinen pilvenpiirtäjä Moskovan kaupungissa Venäjällä. Se rakennettiin asuinrakennukseksi vuosina 2000-2003. Pilvenpiirtäjä on 157 metriä korkea ja antennin kanssa rakennus on 176 metriä korkea. Edelweiss pilvenpiirtäjän ulkoasu muistuttaa paljolti Moskovassa sijaitsevaa Triumfipalatsi-pilvenpiirtäjää.
HMS Gotland
HMS Gotland on ollut kolmen Ruotsin laivaston aluksen nimenä.
Spirogyra
Spirogyra oli 1970-luvulla toiminut, vuonna 1969 perustettu brittiläinen progressiivinen folkrock-yhtye. Yhtye julkaisi yhteensä kolme albumia, joiden jälkeen vuonna 1974 se virallisesti hajosi.
Tietystä kotimaansa progressiivisen rockin piireissä saavutetusta kulttimaineesta huolimatta Spirogyran kolme albumia, ja erityisesti viimeinen, vuoden 1973 Bells, Boots and Shamblesia, ovat melko lailla keräilyharvinaisuuksia, johtuen lähinnä yhtyeen lyhyestä eliniästä. Yhtyeen vuoden 1971 debyyttialbumi St. Radigunds, joka on nimetty yhtyeen jäsenten opiskeluaikojen asunnon kadun mukaan, saavutti jonkinasteista mainetta Britanniassa, kuten myös seuraavana vuonna julkaistu Old Boot Wine -albumi.
Ruotsalaisen progressiivisen metalliyhtye Opethin laulajakitaristi Mikael Åkerfeldt on maininnut alankomaalaisen FaceCulture.nl-verkkosivuston vuonna 2006 tekemässä haastattelussa omistavansa kaikki Spirogyran albumit.
Aaron North
pienoiskuva|Aaron North Aaron Wright North (s. 22. maaliskuuta 1979) on punkyhtye Icarus Linen entinen kitaristi ja Nine Inch Nailsin kiertuekitaristi With Teeth -kiertueella 2005–2006. North myös laulaa taustalauluja. Hän esiintyy Nine Inch Nailsin musiikkivideoilla "The Hand That Feeds" ja "Survivalism" sekä Beside You In Time -live-DVD:llä.
North on lavalla erittäin energinen esiintyjä. Hänellä on tapana juosta ympäriinsä, rikkoa soittimia ja heilua kitaransa kanssa. North soittaa Hagströmin kitaroita.
North on kertonut olleensa nuorena Nine Inch Nails -fani. Lapsena hän kuunteli isänsä Beatles-albumeita ja katseli televisiota, mikä sai hänet valitsemaan kitaran soittimekseen. Teini-iässä North löysi hardcore punk -yhtye Black Flagin, jolla on ollut suuri vaikutus hänen soiton opettelulleen. North on täysin itseoppinut kitaristi.
Diondiori
Diondiorin kunnan pinta-ala on 824 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Ténenkoun piirin Togoré-Coumbén, idässä Togoro Kotian, etelässä Ouro Ardon ja Sougoulbén sekä lännessä Karérin kuntiin. Seutu kuuluu Sahelin vyöhykkeeseen. Puolet kunnasta sijaitsee Nigerin tulva-alueella. Sen läpi virtaavat Diaka ja sen sivuhaarat Mayel, Mayo Combé ja Diougol.
Kuntaan kuuluu 37 kylää. Asukkaat ovat etupäässä fulbeja, bozoja, somonoja ja bambaroita.