cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kaatuva sotilas
thumb|300px|Kaatuva sotilas Kaatuva sotilas tai Kuoleva tasavaltalainen on kuvajournalisti Robert Capan ottama Espanjan sisällissodan aikainen valokuva, joka esittää kuolevaa tasavaltalaissotilasta. Se julkaistiin 23. syyskuuta 1936 Vu-lehdessä. Kuvan aitous kyseenalaistettiin vuonna 1975, ja aihe on herättänyt siitä lähtien paljon keskustelua.
Kuva ja sen julkaisu
Kuvan julkaisi ensimmäisenä ranskalainen Vu-lehti 23. syyskuuta. Kuva oli aukeamalla, jonka otsikkona oli ”La Guerre Civile en Espagne”. Vasemmalla sivulla oli kaksi Capan kuolevaa sotilasta esittävää kuvaa, joille oli annettu alaotsikko ”Kuinka he kuolivat”. Viereisellä sivulla oli viiden kuvan sarja äideistä lapsineen otsikolla ”Kuinka he pakenivat”. Kuva julkaistiin uudelleen vuonna 1937 Paris-Soirissa, Regardsissa ja Lifessa. Life-lehdessä kuvatekstinä oli ”Espanjalainen sotilas hetkellä jolloin hän kaatuu luodin lävistettyä hänen päänsä.” Päätoimittaja sai useita vihaisia kirjeitä kuoleman havainnollisesta kuvaamisesta. Kuvan sotilaan on väitetty olevan Federico Borrell García. Anarkistisen FIJL-nuorisojärjestön kaartiin kuulunut Borrell Garcia oli 24-vuotias mylläri, joka asui Valencian lähellä sijaitsevassa Alcoyn kaupungissa. Hän oli ainoa kyseisenä päivänä Cerro Murianossa kaatunut alcoylaistaistelija.
Aitous
Kaatuva sotilas julkaistiin useassa yhteydessä, ennen kuin sen aitous kyseenalaistettiin vuonna 1975 toimittaja Phillip Knightleyn teoksessa The First Casualty. Knightley oli haastatellut kirjaan muun muassa Espanjan sisällissodassa työskennellyttä Daily Expressin toimittajaa O. D. Gallagheria, jonka mukaan kuva olisi otettu lavastetun sotaliikkeen aikana. Capa ja muut kuvaajat olivat valittaneet, ettei heillä ole kuvattavaa, minkä seurauksena joukkojen upseeri olisi lavastanut taisteluita valokuvaajille. Gallagherin mukaan Capa olisi tunnustanut sota-aikana tapauksen hänelle hotellihuoneessa. Myöhemmin on kuitenkin käynyt ilmi, että Gallagher ja Capa tapasivat ensimmäisen kerran aikaisintaan 1939.
Knightleyn paljastuksen jälkeen Capaa puolusti Espanjan sisällissodan veteraani Georges Soria, jonka mukaan ”Capan ammatillinen rehellisyys oli sitä luokkaa, että on mahdotonta hetkeäkään uskoa, että hän olisi voinut keksiä tämänkaltaisen huijauksen”. Hänen mukaansa kuva oli otettu päivän ajomatkan päästä Madridista. Cerro Muriano oli vuonna 1936 kuitenkin vähintään kolmen päivän ajomatkan päässä Madridista. Capan puolustajiin lukeutui myös amatöörihistorioitsija ja sodan veteraani Mario Brotons, joka löysi 1990-luvun alussa todisteita siitä, että Cerro Murianossa oli 5. syyskuuta kuollut vain yksi mies: Federico Borrell. Brotons oli näyttänyt 1996 Capan ottamaa kuvaa Borrellin sukulaisille, jotka olivat tunnistaneet Federicon. Brotonsin kirjan todenperäisyyttä on sittemmin epäilty, sillä Salamancan ja Ávilan arkistoista ei löydy tietoja Borrellista, vaikka Brotons väitti löytäneensä todisteet niistä. Capan elämäkerturi Richard Whelan on tehnyt kuvasta laajan artikkelin ja väittää todisteiden osoittavan kuvan olevan aito.
Espanjalainen tutkija José Manuel Susperregui toi vuonna 2009 julkisuuteen omat todistuksensa siitä, että kuva on lavastettu. Hän tunnisti taustalla olevan maaston ja sijoitti kuvan Llano de Bandaan lähelle Espejon kylää, noin 40 kilometrin päähän Cerro Murianosta. Susperreguin teorian mukaan Capa olisi mennyt Espejoon kuvaamaan taisteluita, jotka olivat kuitenkin jo laantuneet. Hän olisi tämän jälkeen lavastanut siellä kuvan ja kuvannut myöhemmin Cerro Murianossa muun muassa pakenevia ihmisiä.
Ilmanvaihto
Ilmanvaihto perustuu paine-eroihin, joiden takia ilma virtaa suuremmasta paineesta pienempään. Paine-erojen syntytavan mukaan ilmanvaihto voi olla joko luonnollinen eli painovoimainen tai koneellinen. Luonnollisessa ilmanvaihdossa sisä- ja ulkoilman tiheyserot sekä tuloilman ja poistoilman aukkojen korkeuserot synnyttävät paine-eron, jonka ansiosta ilmaa poistuu poistoaukoista ja tuloaukoista tulee korvausilmaa tilalle. Tuloilma-aukot voivat olla muun muassa tuloilmaventtiilejä seinässä, ikkunankarmiventtiilejä, tai yhdistettynä niin sanottuihin tuloilmaikkunoihin tai tuloilmapattereihin.
Riittävä ja hallittu korvausilman saanti on keskeistä sekä luonnollisen ilmanvaihdon että poistoilmanvaihdon toimivuuden kannalta. Tuloilmapuhalluksen sisältävien järjestelmien etuna on se, että niihin voidaan liittää tuloilman suodatus ja poistoilman lämmön talteenotto, mutta ne vaativat myös enemmän huoltoa ja suodattimien kunnon valvontaa tuloilman puhtauden varmistamiseksi. Sekä luonnollista että koneellista ilmanvaihtoa voidaan tarvittaessa tehostaa ikkunatuuletuksella.
Suomessa asuntojen yleisin ilmanvaihtotapa on painovoimainen ilmanvaihto. Se oli 1960-luvulle saakka lähes yksinomainen ilmanvaihtotapa. Nykyään uusien asuinrakennusten ilmanvaihtoa ei enää yleensä järjestetä painovoimaisena, koska sen ei katsota enää riittävän kaikkiin huonetiloihin. Osittain tämä johtuu uusiin järjestelmiin usein liitetyistä lämmön talteenottojärjestelmistä, jotka edellyttävät koneellista ilmanvaihtoa.
Sisäministeriön julkaiseman rakentamismääräyskokoelman osassa D2 on määritelty tyypillisimpien tilojen vähimmäisilmamaarät pinta-alaa kohden [dm3/s/m2] tai henkilöä kohden [dm3/s/hlö].
Lähteet
تهوية داخلية
Avec
Avec (ransk. "kanssa") voi tarkoittaa seuraavia:
Nino Oxilia
Nino Oxilia (13. marraskuuta 1889 Torino, Italia – 18. marraskuuta 1917 Monte Tomba, Italia) oli italialainen kirjailija ja elokuvaohjaaja.
Köyhtyneeseen sivistyneistöperheeseen syntynyt Oxilia opiskeli Torinon yliopistossa, kirjoitti runoja ja työskenteli toimittajana. Hänen kaunokirjallisesta tuotannostaan muistetaan erityisesti Sandro Camasion kanssa kirjoitettu näytelmä Addio giovinezza! (1911). Vuonna 1912 Oxilia siirtyi elokuva-alalle työskennellen muun muassa Savoia Filmin ja Celio Filmin ohjaajana. Hänen ohjaustöistään merkittävin on Cinesille vuonna 1915 tehty Rapsodia satanica, jonka pääosaa esittää Lyda Borelli. Oxilia sai surmansa ensimmäisen maailmansodan taisteluissa.
Marius Stankevičius
Marius Stankevičius (s. 15. heinäkuuta 1981 Kaunas, Liettuan SNT, Neuvostoliitto) on liettualainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän edustaa Espanjan Primera Divisiónissa pelaavaa Valenciaa. Hänet on valittu maansa parhaaksi jalkapalloilijaksi kahdesti peräkkäin vuosina 2008–2009.
Seurajoukkueura
Stankevičius aloitti uransa Liettuan korkeimman sarjatason A Lygan Ekranasissa kaudella 1998.
Kauden 2001 jälkeen tuolloin 20-vuotias Stankevičius siirtyi Italian Serie A:n Bresciaan. Hän teki ensiesiintymisensä sarjassa pian siirtymisensä jälkeen 3. helmikuuta 2002 ottelussa Parmaa vastaan, mutta kokonaisuudessaan ei saanut juurikaan peliaikaa ensimmäisten kausiensa aikana. Keväällä 2003 hän kävi lainalla Serie B:n Cosenzassa. Brescian runkopelaajaksi Stankevičius nousi kaudella 2004–2005, joka päättyi joukkueen putoamiseen sarjasta. Hän jatkoi Brescian riveissä Serie B:ssä kolmen kauden ajan ja edusti joukkuetta kaikkiaan 56 Serie A:n ja 101 Serie B:n ottelussa.
Stankevičius palasi Serie A:han heinäkuussa 2008 tehtyään sopimuksen Sampdorian kanssa. Hän vakiinnutti välittömästi paikkansa genovalaisjoukkueen avauskokoonpanossa ja pelasi 30 Serie A:n ottelussa kaudella 2008–2009. Marraskuussa 2008 hänet valittiin ensimmäistä kertaa Liettuan vuoden jalkapalloilijaksi. Toiseksi äänestyksessä tuli kahtena edellisenä vuonna tittelin saanut Tomas Danilevičius, jonka hän voitti pistein 722–606. Toukokuussa 2009 Stankevičius ja Sampdoria ylsivät Italian cupin loppuotteluun, jossa Lazio oli kuitenkin vahvempi. Hän pelasi myös UEFA-cupia, jonka ensimmäisellä kierroksella Sampdoria pudotti hänen synnyinkaupunkinsa joukkueen Kaunasin.
Stankevičius valittiin toistamiseen Liettuan vuoden jalkapalloilijaksi marraskuussa 2009 tällä kertaa selvemmällä piste-erolla 1 140 – 478 äänestyksessä toiseksi tulleeseen Deividas Šemberasiin. Tammikuussa 2010 hän siirtyi loppukauden kestäneellä lainasopimuksella Espanjan Primera Divisiónin Sevillaan, joka etsi korvaajaa sydänongelmista kärsineelle Sergio Sánchezille. Sevillalla on mahdollisuus tehdä siirrosta pysyvä kauden päätyttyä.
Maajoukkueura
Stankevičius debytoi Liettuan maajoukkueessa ottelussa Viroa vastaan 4. heinäkuuta 2001. Hän on pelannut vuosien 2004 ja 2008 EM- sekä vuosien 2002, 2006 ja 2010 MM-kilpailuiden karsinnoissa. Hän on kymmenen eniten maaotteluita pelanneen liettualaisen miesjalkapalloilijan joukossa.
Keskisuomalaismurteet
Keski-Suomen murteet ovat Keski-Suomessa puhuttavia savolaismurteita. Koko Keski-Suomen maakunta ei kuitenkaan kuulu niiden alueeseen; esimerkiksi Jyväskylän murre kuuluu eteläisempään savolaismurteiden ryhmään, päijäthämäläismurteisiin. Keskisuomalaismurteissa ei esiinny useimmille muille savolaismurteille ominaista yksikön kolmannen persoonan preesensin loppu-p:tä; ei siis sanota Hän juop vaan Hän juo.
Jänisjärvi
Jänisjärvi (, Большое Янисъярви, Bolšoje Janisjarvi ) on Venäjällä Karjalan tasavallan Sortavalan, Suojärven ja Pitkärannan piireissä sijaitseva järvi, jonka lasku-uoma Jänisjoki laskee Sortavalassa Laatokkaan. Jänisjärven painauma on syntynyt meteoriitin iskusta heikentyneeseen kallioperään. Jänisjärven pohjoisosaa on kutsuttu Pieneksi ja eteläosaa Isoksi Jänisjärveksi.
Maantietoa
Jänisjärvi sijaitsee noin 25 kilometriä Laatokasta pohjoiseen. Se on 28 kilometriä pitkä ja 14 kilometriä leveä. Järven keskimääräinen leveys pituuteensa nähden on kuitenkin vain 7,2 kilometriä. Järvellä on pyöreänmuotoinen pääallas, johon yhtyy pohjoisessa Pieni Jänisjärvi puoli kilometriä leveällä salmella. Pieni Jänisjärvi noin 20 kilometriä pitkä ja 3 kilometriä leveä järvenosa. Jänisjärven pinta-ala on 200 neliökilometriä (km² ). Järven pinta-ala vaihtelee vedenkorkeuden mukaan ja sille on esitetty erilaisia pinta-aloja (204 km² tai 176 km² ).
Järven suurin syvyys on 57 metriä. Järvessä onkin kaksi rinnakkaista syvännejaksoa, josta eteläisessä syvänteessä on monin paikoin yli 50 metriä syvää. Toisessa syvänteessä on enintään 37 metriä syvää. Syvännejaksojen välissä on harju, jonka selkä näkyy Selkäsaarina. Muuten järvi on matala, sillä sen keskisyvyys on vain 10,2 metriä. Laajaan järveen mahtuu kuitenkin 2,04 kuutiokilometriä (km³) vettä. Järvellä on mutapohja.
Jänisjärvessä on 43 saarta, jotka sijaitsevat yleensä rantojen läheisyydessä. Saarien yhteispinta-ala on 1,5 km². Poikkeuksen tekevät Selkäsaaret, jotka sijaitsevat keskellä järveä. Selkäsaaria ovat Iso-Selkäsaari, Pieni-Selkäsaari, Selkäluoto ja Hopeasaari. Selkäsaarilla tavataan nuorta kivilajia dasiittia. Pienessä Jänisjärvessä on esimerkiksi Tyytinsaari, Nuottisaari, Kontiosaari ja Kujunsaari. Järvenselän pohjoisrannassa sijaitsevat Varpasaari, Mäntysaari, Lekkisaari, Rätykässaaret, Karjosaari, Nuottasaaret ja Ritosaari. Itärannasta voidaan mainita Lammassaari ja Julkusensaari. Oravaniemenlahdella, mistä Jänisjoki alkaa, sijaitsee Kalmasaari. Saarten suomalaiset nimet on katsottu vanhasta suomalaisesta kartasta. Niiden venäläiset nimet ovat kuitenkin samat.
Järven rantaviivan pituus on 133 kilometriä. Pyöreällä järvenosalla on erikoisuutena leveä Kirkkolahti, jonka muoto johtuu vedenalaisesta syvänteestä. Sen eteläpuolella, Leppäniemen takana sijaitseva Kontioleppälahti, on sitä vastoin matala lahti. Järven kaakkoiskulmalla sijaitsee pieni ja saarten suojaama Ulmalahti. Pienen Jänisjärven itäpää on matalaa ja länsipää kapenevaa ja vuonomaista järvenosaa. Jänisjärven rannat ovat kallioisia ja korkeita ja sen länsi- ja pohjoispuolella rannat ovat kivikkoisia. Näkyvä rantakasvillisuus on ruokovaltaista. Ruokoa kasvaa etenkin lahdissa. Järven asutus on haja-asutusta. Muutamassa kohdissa on taloja ryhmittynyt kyläksi asti. Niistä voidaan mainita ainakin Kirkkolahti ja Soanlahti.
Virkistystoimintaa
Jänisjärven länsipuolella Kirkkolahden rannalla vajaan 20 kilometrin päässä Ruskealan taajamasta sijaitsee matkailukeskus Mustat kivet (ven. Tšornyje kamni), jossa on villieläinpuisto sekä modernit majoitustilat ja oheispalveluja. Järvessä elää hyvin kalaa ja yleisiä saaliskaloja ovat muikku, siika, ahven, made, hauki, särki, kiiski ja kuha. Järvi on jäässä marraskuun puolivälistä toukokuun alkupuolella.
Virtaamia
Järven tilavuus on 2,04 km³. Jänisjoen ja järven muiden lasku-uomien tulovirtaama on 1,39 km³ vuodessa ja järven sadanta 0,126 km³ vuodessa. Sadannan laskennallinen määrä millimetreinä on 630 mm vuodessa. Järvestä poistuu Jänisjoessa vettä 1,46 km³ vuodessa ja lisäksi haihduntana katoaa 0,056 km³ vuodessa. Jänisjärven menovirtaamaksi tulee näin 46 m³/s (MQ). Vuonna 2008 tehdyssä Jänisjoen vesistöalueen selvityksessä saatiin Jänisjärven laskennalliseksi menovirtaamaksi 40 m³/s ja joen alajuoksulla 45,5 m³/s (MQ ). Vesi viipyy järvessä keskimäärin 1,40 vuotta.
Vedenpinnan korkeuden säännöstely
Järven vedenpinnan korkeudeksi ilmoitetaan 64 metriä mpy., mutta sen vuosittainen keskimääräinen korkeusvaihtelu on 1,58 metriä. Järven laskujoen niskalle on rakennettu säännöstelypato, jolla järven menovirtaamia voidaan säädellä. Järven säännöstelyohjetta ei tässä tunneta, mutta säännöstelyn tarkoituksena on auttaa Jänisjoen alajuoksun vesivoimalaitoksia sähköntuotannossa. Kun korkeusvaihtelu kerrotaan järven pinta-alalla, saadaan järven varastokapasiteetiksi 0,3 km³. Järven pintavedessä on näkösyvyys 2,8 metriä.
Tutkimushistoriaa
Jänisjärveä pidettiin Lappajärven tapaan pitkään tulivuorijärvenä. Tulivuoriteorian "todisti" geologi Pentti Eskola tutkittuaan vuonna 1920 järven Selkäsaarien kallioita ja impaktiittia. Järvi paljastui meteoriittikraatteriksi vasta Neuvostoliiton aikana.
Kraatteri
thumb|Jänisjärvi Meteoriitin iskeytymisen ajankohtaa on ajoitettu kahdesti ja se voidaan ajoittaa väljästi 678–718 miljoonan vuoden ikäiseksi (700 ± 5 miljoonaa vuotta ) eli kryogeenikaudelle. Iskeytymiskohta sijaitsee järven keskellä noin 3 kilometriä Selkäsaarilta kaakkoon. Iskeytymän jättämän jäljen pituus on 16 kilometriä ja leveys 14 kilometriä. Seudun järville on epätyypillistä Jänisjärven pyöreä muoto, joka on iskeytymän tasaisen eroosion aiheuttamaa. Alueen järvet ovat myös matalia, kun taas Jänisjärvi on 50 metriä syvä.
Jääkauden jälkeinen aika
Kraatterin korkea ikä on vaikuttanut sen ulkonäköön suuresti. Eroosio on kuluttanut se reunat tasaiseksi ja sen jälkeen ovat lukuisat jääkaudet tasoittaneet sen piirteitä. Viime jääkauden loppuvaiheessa on alueelle kertynyt peittävää moreenia, harjujaksoja, reunamoreeneja ja muita maaperän rakenteita. Selkäsaaret ovat muodostuneet järven poikki kulkevasta harjujaksosta, jonka selkä pilkistää vedenpinnan yläpuolelle Selkäsaarina. Saarien, ja todennäköisesti myös reunamoreenissa, moreenin joukossa on kappaleittain impaktiittia.
Kun viime jääkauden loppuvaiheessa sulavan mannerjäätikön reuna perääntyi Jänisjärven kohdalta kohti länttä ja luodetta, jäi seudun alue heti Baltian jääjärven pinnan alle. Maankohoaminen oli tuolloin nopeampaa kuin nykyään ja hiljalleen alkoi maata kohota vedestä esille muodostaen saaristoa ja sitten mantereen rantoja. Vasta silloin, kun Baltian jääjärvi laski 25–28 metriä noin 11 600 vuotta sitten, ja Itämeren Yoldiavaihe alkoi, laski Jänisjärven merenlahti Laatokkaan leveää virtaa myöten. Kun maankohoaminen sitten nosti laskukynnyksen merestä, muodostui Jänisjärvestä Laatokkaan virtaava lyhyt laskujoki, Jänisjoki. Järvialueen rannat ovat olleet jo tuolloin asuttuja. Rantojen inventoinneissa on kertynyt mesoliittiseen kivikauteen ajoitettuja löytöjä.
Jänisjärvi on ollut nuorena järvenä nykyistä suurempi, sillä järven vedenpinta oli jäänyt noin 70 metrin korkeuteen mpy. Esimerkiksi Soanlahti on ollut paljon pitempi. Pieni Jänisjärvi on ulottunut nykyisen Suomen puolelle ja siellä sijaitseva Sääperin ympäristö muodosti Jänisjärven lahdenpohjukan. Eteläpäässä sijaitseva Leppäniemi oli veden alla. Maankohoaminen on ollut Fennoskandiassa epätasaista niin, että Perämerellä on maa kohonnut nopeasti ja esimerkiksi Jänisjärvellä vastaavasti hitaasti. Jänisjärvellä sen luoteiset osat ovat kohonneet nopeammin kuin kaakkoinen Jänisjoen alku. Tämä on kallistanut järviallasta kohti Laatokkaa ja vesi on hitaasti siirtynyt kaakkoon päin. Lopulta on Sääperi kuroutunut omaksi järvekseen, jonka läpi Jänisjoki on virrannut ja laskenut Jänisjärveen. Sääperin ja Jänisjärven välinen jokiosuus on aikojen kuluessa pidentynyt ja pitenee tulevaisuudessa edelleen.
Jean-Luc Bilodeau
Hän valmistui Holy Cross Regional High Schoolista kesäkuussa 2008. Ennen kuin Bilodeausta tuli näyttelijä, hän oli tanssija. Hän tanssi 8 vuotta, mutta sen jälkeen tanssiminen alkoi jäädä vähemmälle, kun hänen aikatauluunsa ei riittänyt enää aikaa sille.
Ein Kerem
Ein Kerem on Jerusalemin kaupunginosa. Kristillisen perimätiedon mukaan Johannes Kastaja syntyi Ein Keremissa, minkä vuoksi se on suosittu pyhiinvaelluskohde.
Ein Keremin alueelta on löydetty viitteitä asumuksista jo pronssikauden ajoilta. Johannes Kastajan perimätiedon ansiosta alueella on ollut historiansa aikana useita kirkkoja, esimerkiksi ristiretkien aikaan 1200-luvulla, sekä fransiskaanien kirkko, joka valmistui vuonna 1621. Israelin itsenäisyyssodan aikaan alueelle muutti paljon maahanmuuttajia muualta Aasiasta, kylän alkuperäisen väen paetessa.
Vuonna 1961 Ein Keremiin perustettiin Hadassahin yliopistollinen sairaala ja sinne siirrettiin heprealaisen yliopiston lääketieteellinen tiedekunta.
Pukkilan seurakunta
Pukkilan seurakunta on seurakunta Uudellamaalla, Pukkilan kunnassa. Seurakunta kuuluu Helsingin hiippakunnassa Porvoon rovastikuntaan. Kirkkoherrana toimii Hannu Tiainen. Vuonna 2018 seurakunnassa oli 1 373 jäsentä.
Pukkilan evankelis-luterilaisen seurakunnan nykyisen kolmannen kirkon eteisessä on museoesineistä koostuvat näyttely.
HMS Petunia (K79)
HMS Petunia (viirinumero K79) oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1941 valmistunut Flower-luokan korvetti toisessa maailmansodassa.
Valmistus
Alus tilattiin 31. elokuuta 1939 Leithistä Henry Robb Limitediltä, missä köli laskettiin 4. joulukuuta. Alus laskettiin vesille 19. syyskuuta 1940 ja valmistui 13. tammikuuta 1941.
Palvelus
Alus myytiin 1946 Taiwanille, joka liitti sen laivastoonsa nimellä Fu Po.
San Jose Earthquakes
San Jose Earthquakes on yhdysvaltalainen jalkapalloseura, jonka joukkue pelaa Major League Soccer -liigassa. Sen kotipaikka on Kaliforniassa San Josén esikaupunkialueella sijaitseva Santa Clara. Seura kuuluu MLS:n läntiseen konferenssiin. Se on pelannut liigassa vuosina 1995–2005 ja uudestaan vuodesta 2008 alkaen. Seuran kotistadion on Santa Claran yliopiston kampuksella sijaitseva Buck Shaw Stadium.
Historia
Seura kuului MLS-liigan alkuperäisiin joukkueisiin vuodesta 1995 nimellä San Jose Clash. Ensimmäisessä ottelussaan se voitti D.C. Unitedin 1–0. Kaudeksi 2000 seura otti nimeksi San Jose Earthquakes. Se voitti MLS:n mestaruuden (MLS Cup) vuosina 2001 ja 2003, mutta kauden 2005 jälkeen, 15. joulukuuta, seuran omistaja Anschutz Entertainment Group ilmoitti siirtävänsä seuraa Houstoniin Teksasin osavaltioon seuraavaksi kaudeksi. Syynä oli uuden, ainoastaan jalkapallolle tarkoitetun, stadionin rakennushankkeen kaatuminen. Toiminta, mukaan lukien pelaajat ja päävalmentaja Dominic Kinnear, siirrettiin Houstoniin, mutta MLS päätti että nimi Earthquakes sekä joukkueen värit ja logot sekä sen historia ja tulokset jäävät San Joséhen. Uuden seuran nimeksi otettiin ensin Houston 1836, myöhemmin Houston Dynamo.
18. heinäkuuta 2007 ilmoitettiin että San Jose Earthquakes palaa liigaan kaudeksi 2008.
Hyvä veli -verkosto
Hyvä veli -verkosto on termi, jolla viitataan korruptionomaiseen toimintaan, jossa korkeissa asemissa olevat käyttävät vaikutusvaltaansa vääristelyyn tai kiertääkseen virallisen päätöksenteon taatakseen muiden jäsenten edun.
Professori Pekka Viljasen mukaan hyvä veli -verkostolla on Suomessa vuosikymmenien pituiset perinteet. Hän mainitsee sen muun muassa näkyvän kaavoitusratkaisuissa ja esimerkiksi kun kunnalle ostetaan kovalla hinnalla puoluetovereilta kiinteistöjä, jotta tämä selviäisi talousvaikeuksista.
Zhang Xun
Zhang Xun (Tšang Hsun; 1854 Fengxin, Jiangxi – 12. syyskuuta 1923 Tianjin) oli kiinalainen kenraali, joka yritti kesä–heinäkuussa 1917 palauttaa sotilasvallankaappauksella Qing-dynastian takaisin valtaan.
Zhang palveli Qing-dynastian loppuaikoina Yuan Shikain alaisena komentajana. Hän toimi 1911–1912 Liangjiangin maakunnan kenraalikuvernöörinä ja puolusti Xinhai-vallankumouksen aikana maakunnan pääkaupunkia Nanjingia vallankumouksellisilta. Tasavallan perustamisen jälkeen presidentiksi tullut Yuan Shikai nimitti Zhangin 1913 Jiangsun sotilaskuvernööriksi. Vuosina 1916–1917 hän oli Anhuin kuvernöörinä. Osoittaakseen uskollisuutensa Qing-dynastialle Zhang jatkoi perinteisen palmikon pitämistä.
Yuan Shikain seuraajaksi tullut presidentti Li Yuanhong kutsui Zhangin välittäjäksi itsensä ja vahvan Beyiangin armeijan välille erotettuaan 23. toukokuuta 1917 pääministerinsä Duan Qiruin. Zhang vaati presidenttiä hajottamaan parlamentin, mihin tämä suostui 13. kesäkuuta. Seuraavana päivänä Zhang miehitti joukkoineen Pekingin ja ilmoitti palauttavansa Qing-dynastian vallan. Hän nostikin 1. heinäkuuta viimeisen Qing-hallitsijan Pu Yin uudelleen keisariksi. Kenraali Duan Qirui kuitenkin valtasi pääkaupungin takaisin jo 12. heinäkuuta ja syrjäytti Zhangin asettaman hallituksen. Zhang itse pakeni Hollannin lähetystön turviin.
Live! at the Star-Club in Hamburg, Germany; 1962
'''Live! at the Star-Club in Hamburg, Germany; 1962''' on The Beatlesin live-albumi vuodelta 1977. Albumilla on 30 kappaletta.
Once Upon a Summertime
Once Upon a Summertime on Johnny Mercerin, Michel Legrand’n, Eddie Barclayn ja Eddy Marnayn kirjoittama musiikkikappale. Laulun alkuperäinen ranskankielinen nimi on La valse des lilas.
Minsk-Arena
Minsk-Arena (valkoven. «Мінск-Арэна» — Шматпрофільны культурна-спартыўны комплекс „Мінск-Арэна“, ) on Valko-Venäjän pääkaupungissa Minskissä sijaitseva vuonna 2010 avattu monikäyttöinen neljän rakennuksen kokonaisuus, jonka ytimen muodostaa urheilu- ja kulttuurihalli. Keskuksen rakennustaiteellinen suunnittelu on arkkitehti Valeri Kutskon ja muiden suunnittelijoiden käsialaa. Hallin katsojakapasiteetti on noin 15 000 henkeä (käyttötarkoituksen mukaan hieman vaihdellen) ja kotikenttänään sitä käyttää KHL-liigassa pelaava jääkiekkojoukkue Dinamo Minsk. thumb|left|230px|Minsk-Arena esiintyy myös valkovenäläisessä postimerkissä. Minsk-Arenan kokonaisuuteen kuuluu myös monitoimihallin eteläpuolella sijaitsevat 2 000 katsojan velodromi, 3 000 katsojan luistelustadion ja 1 080 ajoneuvon pysäköintihalli.
Monitoimihalli on päätapahtumapaikka Jääkiekon vuoden 2014 maailmanmestaruuskilpailuissa. Siellä on järjestetty esimerkiksi myös Lasten Eurovision laulukilpailu 2010 ja Lasten Eurovision laulukilpailu 2018, lukuisia konsertteja sekä muita tapahtumia.
Kapustin Jar
Kapustin Jar on Venäjän rakettien koe- ja laukaisupaikka Astrahanin alueella Volgogradin ja Astrahanin välillä lähellä Znamenskia. Se perustettiin Astrahanin alueen aavikkoiseen päähän 13. toukokuuta 1946, ja siellä kokeiltiin aluksi Saksasta siirrettyä teknologiaa. Ensimmäinen yhdestätoista Saksasta tuodusta V-2-raketista laukaistiin 18. lokakuuta 1947.
Vuonna 1948 rakettikoekeskus alkoi laajentumaan voimakkaasti ja sinne rakennettiin uusia ohjusten laukaisujalustoja. Alueella kehitettiin mm. R-1 -ohjusta sekä ballistista R-5 -ohjusta 1950-luvun alussa. Kapustin Jarilla tehtiin useita ohjuskokeita, joihin lukeutuivat myös mannertenväliset risteilyohjukset.
Valtion koealue 8 (GNIIP-8, koealue-S) perustettiin 1951. Kasvun myötä Kapustin Jarista tuli avaruuskeskus. Alueelta tehtiin ensimmäinen avaruuslaukaisu 27. lokakuuta 1961, joka tosin epäonnistui. Ensimmäinen onnistunut laukaisu tehtiin Kosmos 2 -raketilla 16. maaliskuuta 1962.
Alkuvaiheessa avaruuskeskuksen työntekijät asuivat teltta- ja parakkikylissä Kapustin Jarin tuntumassa. Hiljalleen alue kehittyi kaupungiksi, joka sai nimekseen Znamensk. Tätä suljettua ja salaista kaupunkia ei löytynyt kartoista ja se oli tarkoitettu vain tiedemiehille, heidän perheilleen sekä tukihenkilöstölle. Länsi sai tietoja Kapustin Jarista Saksaan palanneilta tiedemiehiltä. Se keräsi tietoa myös vakoilulentojen avulla. Ensimmäisen lennon teki 1953 RAF.
Kapustin Jar on myös lukuisien neuvostoaikaisten rakettikokeisiin liittyvien UFO-havaintojen lähde.
Kesäkuussa 2008 Kapustin Jarista laukaistiin avaruuteen kuusi OrbComm-tietoliikennesatelliittia Kosmos-3M kantoraketilla. Ne olivat ensimmäiset satelliitit sitten vuoden 1998.
Suomen taideakatemia
Suomen taideakatemia on vuonna 1922 perustettu laitos, jonka tehtävänä oli alun perin toimia yhdistyksen johtokuntana ja huolehtia Suomen Taideyhdistyksen tehtävistä.
Toimintaa jatkoi myöhemmin Suomen taideakatemian säätiö, jonka perustajina olivat Suomen valtio, Helsingin kaupunki ja Suomen Taideyhdistys. Säätiö rekisteröitiin 19. joulukuuta 1940. Se perustettiin ylläpitämään Suomen Taideakatemian koulua, Ateneumin taidemuseota ja Sinebrychoffin taidemuseota sekä lisäksi valistusosastoa vuodesta 1956 alkaen, jonka nimi oli näyttely- ja tiedotusosasto vuodesta 1973 alkaen. Osaston tehtäviä olivat muun muassa kiertonäyttelyiden järjestäminen ja myöhemmin kuvataiteen erityisaineistojen arkistointi ja tietopalvelu. Tiedotus- ja valistusosasto lakkautettiin Valtion taidemuseon perustamisen yhteydessä ja sen dokumenttiarkistot liitettiin osaksi perustettua Kuvataiteen keskusarkistoa vuonna 1990.
Taideakatemian toiminnassa keskeisenä on ollut apurahojen myöntämisen lisäksi vastata Venetsian biennaalissa suomalaisen taiteen näyttelyiden järjestämisestä, joka oli taideakatemian vastuulla ollut jo vuodesta 1956.
ATLAST
thumb|280px|Eräs ehdotus ATLASTin ulkoasuksi ATLAST (lyhenne sanoista Advanced Technology Large-Aperture Space Telescope) on Space Telescope Science Instituten ehdotus NASAn uuden sukupolven avaruusteleskoopiksi. ATLAST pystyisi tekemään havaintoja ultravioletin, näkyvän valon ja lyhytaaltoisen infrapunasäteilyn aallonpituuksilla. Se toimisi seuraajana Hubble- ja mahdollisesti myös James Webb -avaruusteleskoopeille. ATLAST sijoitettaisiin Maan ja Auringon Lagrangen pisteeseen L2.
Suomen taideakatemia
Näyttelytoiminnan päätyttyä vuoden 2011 lopussa, jatkaa Suomen taideakatemia muilla tavoin Suomen kuvataiteen tunnetuksi tekemistä.
ATLAST
ATLASTin ehdotettuja tutkimuskohteita olisivat eksoplaneetat (erityisesti maankaltaiset ja mahdollisesti elämää ylläpitävät), juuri muodostumassa olevat tähdet sekä pimeä aine. Ehdotuksessa ATLASTin olisi tarkoitus olla toiminnassa ennen vuotta 2035.
Suomen taideakatemia
Taideakatemian säätiön puheenjohtaja vuonna 2022 on mediatieteen professori Mauri Ylä-Kotola.
ATLAST
Tekniset tiedot
ATLASTin pääpeili olisi halkaisijaltaan 8-16 metrin kokoinen. Kahdessa tärkeimmässä suunnitelmassa ATLASTin rakenteeksi esitetään 8 ja 16 metrin kokoisia peilejä. Kolmannessa suunnitelmassa pääpeilin halkaisija olisi 9,2 metriä. Näin teleskoopin herkkyys olisi jopa 2 000 kertaa Hubblea ja resoluutio 5-10 keraa JWST:tä korkeampi.
Kuten Hubble ja JWST, ATLAST saisi virtansa aurinkopaneeleista. Sen osat olisivat modulaarisia sekä korjattavia ja vaihdettavissa kiertoradalta. Toistaiseksi ihminen ei ole voinut matkustaa niin kauas avaruuteen (1,5 miljoonaa kilometriä, kaukana Kuun kiertoradan takapuolella) mutta teleskoopin tullessa käyttöön tämä voi olla mahdollista.
Sykloheksaanikarboksyylihappo
Ominaisuudet
Huoneenlämpötilassa sykloheksaanikarboksyylihappo on värittömiä kiteitä tai nestettä. Yhdiste liukenee hieman veteen ja hyvin moniin orgaanisiin liuottimiin, esimerkiksi etanoliin, kloroformiin ja petrolieetteriin. Sykloheksaanikarboksyylihappo on muiden karboksyylihappojen tavoin heikko happo, ja sen pKa-arvo on 4,9. Kuumennettaessa sykloheksaanikarboksyylihappoa kuparisuolojen läsnä ollessa yli 200 °C:n lämpötilaan se hajoaa syklohekseeniksi ja sykloheksanoniksi.
Valmistus ja käyttö
Sykloheksaanikarboksyylihappoa valmistetaan vedyttämällä bentsoehappoa, ja katalyyttinä käytetään jalometalleja, kuten palladiumia 150–170 °C:n lämpötilassa.
Sykloheksaanikarboksyylihappoa voidaan käyttää kaprolaktaamin valmistukseen sen ja nitrosyylirikkihapon välisellä reaktiolla. Sitä voidaan myös käyttää hyönteisten karkottamiseen tarkoitetuissa aineissa ja kumien vulkanoinnissa. Yhdisteellä on hedelmäinen maku, minkä vuoksi sitä käytetään aromiaineena muun muassa purukumissa.
Gnaeus Domitius Corbulo
thumb|220px|Corbulon patsas [[Voorburgissa, Alankomaissa.]]
Baloghin puolustus
Baloghin puolustus on shakkiavaus, jota kuvaavat siirrot
Vaihtoehtoinen siirtojärjestys on 1.d4 f5 2.e4 d6, jolloin musta torjuu Stauntonin gambiitin. Baloghin puolustus on nimetty unkarilaisen János Baloghin mukaan. Avaus sijoitetaan ECO-koodistolla koodille A82. Avaus on hyvin harvinainen huipputasolla.
Valkean pitää joko vaihtaa sotilaat tai suojata e-sotilas. Tähän on kaksi hyvää vaihtoehtoa, 3.Rc3 ja 3.f3.
Gnaeus Domitius Corbulo
Gnaeus Domitius Corbulo (noin 7|7 jaa. – 67) oli roomalainen sotapäällikkö, joka palveli Claudiuksen kaudella Germania Inferiorin legaattina, sekä Asian prokonsulina. Neron hallitessa hän oli Kappadokian ja Galatian legaatti ja osallistui parthialaisia vastaan suunnattuun sotaan Armeniassa vuosina 58–63. Kurinalaisena ja määrätietoisena hän uudelleenjärjesti Rooman legioonat idässä ja valtasi Artaksatan ja Tigranocertan, sekä asetti Tigranes VI:n Armenian valtaistuimelle. Vuonna 63 Corbulo palautti Rooman vaikutusvallan alueelle ja solmi Parthian kanssa rauhansopimuksen, jossa Tiridates I hyväksyi roomalaisen protektoraatin aseman.
Baloghin puolustus
Vaihtomuunnelman pääjatko on 3.exf5 Lxf5. 4.Df3 haarukoiden lähetin ja b7-sotilaan ja 4...Lc8 tai 4...Dc8. Balogh itse katsoi koko avauksen pääjatkon olevan 3.Rc3 Rf6 4.Ld3 Rc6 5.Rf3 fxe4. Vaihtomuunnelmassa mustalle jää heikko takasotilas e-linjalle, mitä valkea yrittää käyttää hyväkseen. Myös puuttuva f-sotilas heikentää mustan asemaa.
Gnaeus Domitius Corbulo
Corbulon saavutukset tekivät hänestä suositun pääkaupungissa ja herättivät Neron epäluulot. Tämän lisäksi Corbulon vävy ja tukija Lucius Annius Vinicianus oli teloitettu syytettynä vehkeilystä keisaria vastaan. Nero kutsui kenraalinsa Kreikkaan ja pakotti tämän itsemurhaan lokakuussa 67. Corbulon tyttärestä Domitia Longinasta tuli Domitianuksen vaimo 70.
Corbulo kirjoitti idän sotaretkistään elämäkerran, joka on sittemmin hävinnyt, mutta Tacituksen ja Dio Cassiuksen säilyneet selonteot perustuvat valtaosin Corbulon muistelmiin.
Varhaiset vaiheet
Gnaeus Domitius Corbulo syntyi Peltuinumissa, pienessä kylässä Apenniineilla (nykyinen S. Paolo di Peltuino) arviolta noin vuonna 7. Hänen vanhempansa olivat isä Gnaeus Domitius Corbulo, joka toimi preettorina ja äiti Vistilia, joka oli naimisissa peräti kuusi kertaa. Miehensä kuoltua hänestä tuli myöhemmin Milonia Caesonian, keisari Caligulan neljännen vaimon äiti. Caesonia oli siis Corbulon sisarpuoli. Corbulon urasta ennen vuotta 47 ei tiedetä juuri mitään. Normaalin tavan mukaan hän saattoi toimia kvestorina, ediilinä tai tribuunina ja jonkin pienemmän provinssin maaherrana keisari Tiberiuksen ajalla. Tiedetään, että Corbulo, tai ehkä hänen samanniminen isänsä, oli konsulina vuonna 39. Hän saattoi olla Caligulan mukana kun tämä vieraili Reinin armeijassa. Kun Caligula ja Caesonia kuolivat vuonna 41 Corbulon ura varmasti pysähtyi kunnes vuonna 47 keisari Claudius nimitti hänet Ala-Germanian legaatiksi. Corbulolla oli tuolloin jo varmasti kokemusta armeijan komentajana ja hän saattoi komentaa legioonaa vuonna 41 tai osallistua Britannian valtaukseen vuonna 43.
Ala-Germanian legaattina
Corbulo piti päämajaansa Colonia Agrippinassa (nykyinen Köln) ja hänen komennossaan oli neljä legioonaa, Legio V Alaudae, Legio XV Primigenia, Legio XVI Gallica ja Legio I Germanica sekä Pohjanmeren roomalainen laivasto (classis Germanica). Provinssi oli ennen Corbulon saapumista kärsinyt germaanien ryöstöretkistä. Khaukien germaaniheimo oli pienillä laivoilla purjehtinut kotiseuduiltaan Pohjanmeren rannikolta Galliaan ja ryöstellyt aluetta. Heidän johtajansa oli eräs Gannascus, joka oli kotoisin kaninefaattien heimosta ja palvellut myöhemmin Rooman apujoukkojen yksikössä kunnes oli karannut. Germaanien hyökkäyksiä oli vaikea pysäyttää mutta palatessaan ryöstösaaliin kanssa he olivat haavoittuvaisia. Roomalaiset karkottivat germaanit provinssista jonka jälkeen Corbulo pani joukkonsa käymään läpi lyhyen mutta tiukan koulutusohjelman. Reinin armeijalla ei näytä olleen ennen Corbulon saapumista kokemusta sotatoimista, joten on todennäköistä että sotilaat olivat koulutuksen tarpeessa. Corbulo piti yllä erittäin kovaa kuria ja Tacituksen mukaan hän teloitutti kaksi legioonalaista, jotka olivat riisuneet miekkansa linnoittaessaan leiriään. Tacitus pitää itse sitä kuitenkin liioiteltuna.
Koulutuksen jälkeen Corbulo ylitti armeijansa kanssa Reinin ja marssi kohti Pohjanmeren rannikkoseutuja. Roomalaiset kohtasivat friisit, jotka antautuivat ja sallivat roomalaisen varuskunnan perustamisen alueelleen. Tämän jälkeen Rooman armeija eteni itään, jossa he kohtasivat khaukit. Roomalaiset vaativat heitä antautumaan ja murhauttivat myös Gannascuksen. Khaukit kuitenkin vastustivat roomalaisia, jotka aloittivat sotatoimet germaaneja vastaan. Silloin keisari Claudius käski Corbuloa palaamaan takaisin provinssiinsa. Claudius ei todennäköisesti halunnut aloittaa uutta sotaa Reinin itäpuolella koska Britannian valloitus oli vielä kesken. Tacituksen mukaan Claudius ei myöskään halunnut Corbulon hankkivan itselleen suurta kunniaa valloituksillaan. Corbulo totteli käskyä mutta totesi vain miten onnellisia Rooman sotapäälliköt olivat olleet tasavallan aikana, jolloin heidän toimintaansa ei rajoitettu niin paljon. Hänellä myönnettiin kuitenkin triumfin arvomerkit (ornamenta triumphalia). Provinssiin päästyään Corbulo pani miehensä rakentamaan kanavan Reinin ja Maasjoen välille.
Sota Armeniassa
Vuonna 52/53 Corbulo nimitettiin Asian provinssin maaherraksi. Claudius kuoli vuonna 54 ja hänen seuraajansa Nero nimitti Corbulon Galatian ja Kappadokian legaatiksi sillä Rooman asema Armeniassa oli uhattuna. Parthian kuningas Vologases I oli syrjäyttänyt Armenian kuninkaan Rhadamistuksen ja nimittänyt veljensä Tiridateen hänen tilalleen. Corbulo saapui Kappadokiaan vuonna 55 ja alkoi seuraavana vuonna kouluttamaan armeijaansa sotaa varten. Roomalaiset vaativat Tiridatesta tunnustamaan Rooman ylivallan Armeniassa ja lähtemään Roomaan hakemaan kruununsa keisari Nerolta mutta hän kieltäytyi ja sota syttyi keväällä 58. Corbulo valtasi samana vuonna Artaksatan ja seuraavana vuonna Tigranocertan. Vuoteen 60 mennessä roomalaiset hallitsivat Armeniaa ja asettivat Tigranes VI:n Armenian valtaistuimelle. Samana vuonna Corbulo nimitettiin Syyrian maaherraksi ja vuonna 61 Armeniaan lähetettiin uusi roomalainen kenraali Lucius Caesennius Paetus. Hän kuitenkin kärsi tappion Rhandeian taistelussa vuonna 62, jonka jälkeen sota annettiin uudestaan Corbulon johdettavaksi. Hän hyökkäsi Armeniaan vuonna 63, jolloin parthialaiset päättivät neuvotella. Tiridates suostui lopulta lähtemään Roomaan ja hakemaan kruununsa Nerolta.
Kuolema
Vuonna 66 tai 67 Nero lähti kiertueelle Kreikkaan. Tätä ennen Roomassa oli paljastunut salaliitto häntä vastaan. Yksi päätekijöistä oli Corbulon vävy ja tukija Lucius Annius Vinicianus, joka teloitettiin. Corbulo oli myös suosittu Roomassa eikä Nero ei enää luottanut häneen. Corbulo kutsuttiin keisarin luo Kreikkaan, jossa häntä käskettiin tekemään itsemurha.
Pornaisten seurakunta
Pornaisten seurakunta on seurakunta Uudellamaalla, Pornaisten kunnassa. Seurakunta kuuluu Helsingin hiippakunnassa Porvoon rovastikuntaan. Kirkkoherrana toimii Kari Tuovinen. Vuonna 2022 seurakunnassa oli 3 417 jäsentä.
Pornaisiin rakennettiin kirkko vuonna 1726 ja kirkko sai oman papin vuonna 1727. Pornaisten kappeliseurakunta perustettiin Porvoon seurakunnan alaisuuteen vuonna 1729. Pornaisista tuli oma seurakuntansa vuonna 1896.
Lytkarino
thumb|85px|Lytkarinon vaakuna. Lytkarino on kaupunki Moskovan alueella Venäjällä. Se sijaitsee Moskvajoen vasemmalla rannalla 30 kilometriä Moskovasta kaakkoon ja 12 kilometriä Ljubertsysta etelään. Asukkaita on 55 100 (vuonna 2010). thumb|230px|left|Pyhän Pietarin ja Paavalin kirkko Lytkarinossa Lytkarinon kylä tunnetaan 1400-luvun alusta lähtien. Asukkaiden pääelinkeinona oli 1900-luvun alkuun saakka lasinvalmistukseen käytetyn kvartsihiekan, hiekkakivestä valmistettujen myllynkivien ja rakennuskiven louhiminen. Vuonna 1957 Lytkarinosta tuli kaupunki.
Nykyään Lytkarinossa on lasitehdas, rakennustarvike-, elintarvike-, lentokone- ja laiteteollisuutta. Nähtävyyksistä huomattavin on Moskvajoen korkealla rannalla sijaitseva Petrovskojen kartanoalue, josta on säilynyt vuosien 1680 ja 1691 välillä rakennettu Pyhän Nikolaoksen kirkko, klassistinen päärakennus sekä pyöreä Pietarin ja Paavalin kirkko (1805). Moskvajoen vastarannalla on merkittäviä 1500-luvun rakennustaiteen muistomerkkejä: Kristuksen kirkastumisen kirkko entisessä Ostrovin kylässä ja Besedan kylän Kristuksen syntymän kirkko.
Mills Lane
Mills Bee Lane III (12. marraskuuta 1936 Savannah, Georgia – 6. joulukuuta 2022 Reno, Nevada ) oli yhdysvaltalainen nyrkkeilijä, nyrkkeilytuomari ja televisiopersoona. Parhaiten Lane tunnetaan hänen tuomitsemistaan useista nyrkkeilyotteluista 1980- ja 1990-luvulla.
Elämäkerta
Lane liittyi 1956 Yhdysvaltain merijalkaväkeen. Merijalkaväessä hän kiinnostui nyrkkeilystä.
Lane toimi nyrkkeilytuomarina 1970-, 1980- ja 1990-luvuilla ja tuomaroitsi yli sadassa maailmanmestaruusottelussa. Tunnetuksi hän tuli toimiessaan tuomarina skandaalinomaissa The Sound And The Fury -ottelussa, jossa hän diskasi haastaja Tysonin tämän purtua vastustajaansa korvasta.
Wang Mang
Wang Mang (kiinaksi: 王莽; pinyin: Wáng Măng) (45 eaa. – 6. lokakuuta 23 jaa.) oli Han-dynastian aikainen virkamies, joka kaappasi vallan Liu-suvulta ja perusti oman Xin-dynastiansa (Xin tarkoittaa "uusi"). Wang Mang hallitsi vuodesta 9 vuoteen 23. Jotkut historioitsijat ovat pitäneet Wang Mangia ainoastaan vallananastajana, kun toiset taas pikemminkin edelläkävijänä.
Wang Mang syntyi arvostettuun perheeseen, mutta hänen isänsä kuoli hänen ollessa nuori. Wang Mang oli ainoastaan pienessä sosiaalisessa asemassa, kunnes tuli markiisiksi vuonna 16 eaa. Hänen isänsä siskopuoli oli vaikutusvaltainen keisarinna Wang Zhengjun (71 eaa. – 13 jaa.), joka oli ollut keisari Yuanin (48–33 eaa.) puoliso ja keisari Chengin (33–7 eaa.) äiti. Vuonna 8 eaa. Wang Mang nimitettiin keisari Chengin sijaishallitsijaksi, mutta Cheng kuoli vuonna 7 eaa. ja hänen seuraajakseen tuli keisari Ai (7–1 eaa.), joka ei ollut yhteydessä keisarinna Wang Zhengjuniin. Tämän vuoksi Wang Mang erosi virastaan.
Keisari Ai kuoli vuonna 1 eaa. ja keisarinna Wang Zhengjun nimitti Wangin Mangin uuden keisarin Pingin (1 eaa. – 6 jaa.) sijaishallitsijaksi. Wang Mang nimitti tyttärensä Pingin keisarinnaksi. Kun keisari Ping kuoli lapsena vuonna 6, Wang Mang valitsi uudeksi keisariksi alaikäisen vallanperijän Ruzin (6–9). Silloin Wang Mang nimitti itsensä virkaatekeväksi keisariksi ja osallistui propagandakampanjaan, jonka avulla hän kannattajineen uskotteli, ettei Han-dynastialla ollut enää Taivaan mandaattia ja että se jouduttaisiin korvaamaan uudella dynastialla. Viimein, tammikuussa 9, hän julisti Xin-dynastian virallisesti alkaneeksi.
Ollessaan sijaishallitsijana Wang Mang oli saanut mainetta kyvykkäänä hallitsijana ja aluksi hänen valtaannousuaan pidettiin hyvänä asiana. Hän pyrki täydentämään rahakirstua perustamalla valtion omistamia laitoksia ja monopoleja. Hänen päätöksensä kansallistaa kulta ja julkaista uusia valuuttoja aiheuttivat vastoinkäymisiä sekä tyytymättömyyttä kauppiaiden keskuudessa. Vuonna 9 hän julisti, että kaikki suureksi kasvaneet säädyt, jotka uhkasivat keisarillista valtaa, tuli hajauttaa ja niiden maat jakaa talonpoikien eli veronmaksajien kesken. Tämä ei sopinut hyvin aristokraattiseen järjestelmään ja se pakotti Wang Mangin kumoamaan tämän määräyksen vuonna 12.
Toinen suuri syy Wang Mangin valtakauden rappeutumiselle oli diplomaattisissa asioissa. Hänestä tuli häikäilemätön ja harha-askelia tekevä, kun hän kävi kauppaa liittolaistensa, etenkin xiongnujen, kanssa. Hän mustamaalasi heidän Chanyunsa (kuningas) ja yritti häiritä heidän omia asioitaan. Tämä johti diplomaattisten suhteiden hajoamiseen ja venytti osapuolten välisiä sotia monien eri heimojen kanssa. Vuosien 2 ja 5 välillä sekä uudestaan vuonna 11 Keltaisenjoen virtaussuunta vaihtui pohjoisesta etelään Shangdongin niemestä katsottuna. Se aiheutti nälänhätää, epidemioita ja maastamuuttoa talonpoikien keskuudessa. Talonpojat liittoutuivat yhteen järjestäen yhä vain suurempia kapinoita. Vuoden 23 lokakuussa pääkaupunkiin Chang'aniin hyökättiin ja keisarillinen palatsi ryöstettiin tyhjilleen. Wang Mang ja hänen 1 000 hovimiestään taistelivat viimeiseen saakka, mutta lopulta heidät tuhottiin kaikki. Han-dynastia palasi valtaan vuonna 25, kun Liu Xiu eli keisari Guangwu (25–57) nousi valtaan.
Kyröskosken Ponsi
Kyröskosken Ponsi on vuonna 1902 perustettu hämeenkyröläinen urheiluseura. Seuran edustajat ovat menestyneet parhaiten yleisurheilussa ja maastohiihdossa, joiden lisäksi lajivalikoimaan kuuluvat lentopallo, pyöräily ja salibandy. Seuran puheenjohtaja on Jani Perkonmäki. Ponsi järjestää vuosittain Kyröskosken kuulakarnevaalit.
Wang Mang
Varhainen elämä ja ura
Wang Mang oli Wang Manin (王曼) poika ja keisarinna Wang Zhengjunin nuorempi veli. Hänen vaimonsa oli Qu (渠, perheen nimi tuntematon). Wang Mang syntyi vuonna 45 eaa. Hänen isänsä kuoli Wang Mangin ollessa vielä nuori ennen Keisari Chengin valtaannousua ja hänen äitinsä, keisarinna Wangin, tuloa keisarinnaksi. Toisin kuin suurin osa hänen veljistään Wang Mangilla ei ollut mahdollisuutta tulla markiisiksi. Keisarinna Wang Zhengjun koki perhettään kohtaan sääliä ja ennen kuin hän tuli leskeksi, Qu oli muuttanut keisarilliseen palatsiin elämään heidän kanssaan.
Kyröskosken Ponsi
Ponnen tunnetuin edustaja lienee nykyinen seura-aktiivi Matti Yrjölä, joka aktiiviurallaan rohmusi kuulantyönnön SM-mitaleita ja Suomen ennätyksiä. Olympiamitalinkin seuran edustaja on saavuttanut, kun Ikaalisten Urheilijoista Ponteen siirtynyt Matti Pitkänen voitti maastohiihdon 4 × 10 km viestikultaa Innsbruckista 1976. 2000-luvun alussa pika-aituri Jarno Jokihaara voitti 110 metrin aitojen Suomen mestaruuden kahdesti.
Wang Mang
Varhainen elämä ja ura
Wang Mangin ollessa hyvin yhteydessä keisarilliseen perheeseen hän ei ollut saanut osakseen läheskään yhtä paljon ylellisyyttä kuin hänen serkkunsa. Toisin kuin hänen leveästi elävät tuttavansa, Wang Mang oli nöyrä ja hänellä oli halua opiskella. Hän ei pukeutunut tyypillisiin aatelisten vaatteisiin, vaan tavalliseen kungfutselaiseen kouluasuun. Häntä kehuttiin siitä, kuinka läheinen hän oli äidilleen ja kuinka paljon hän huolehti kuolleen veljensä Wang Yungin (王永) vaimosta sekä pojasta Wang Guangista (王光). Wang Mang osoitti ystävällisyyttä useille ihmisille ja palveli huolellisesti serkkujaan.
Kun Wang Mangin vaikutusvaltainen serkku Wang Feng (王鳳, armeijan komentaja vuosina 33–22 eaa.) sairastui, Wang Mang huolehti hänestä ympärivuorokautisesti ja huolehti hänen terveydestään sekä henkilökohtaisista asioista. Wang Feng liikuttui asiasta suuresti ja ennen kuolemaansa hän pyysi keisarinna Wangia Zhengjunia sekä keisari Chengiä pitämään hyvää huolta Wang Mangista. Myöhemmin Wang Mang pääsi keisarilliseksi avustajaksi (黃門郎) ja sittemmin hänet ylennettiin yhdeksi keisarillisen vartioston (射聲校尉) komentajista. Vuonna 16 eaa. toinen Wang Mangin serkuista, Chengdun markiisi Wang Shang (王商), ehdotti Wang Mangin ylentämistä markiisiksi. Useat eri virkailijat suostuivat hakemukseen ja keisari Cheng vakuuttui Wang Mangin maineesta. Wang Mang ylennettiin Xindun markiisiksi. Useat eri historioitsijat ovat kuvailleet Wang Mangin tulleen aina vain vaatimattomammaksi sen myötä, mitä korkeampaan virkaan hänet ylennettiin. Hän ei lisännyt vaurauttaan, mutta käytti rahaa tukeakseen koululaisia ja antaakseen lahjoja kollegoilleen, joilta hän sai yhä vain enemmän kunnioitusta. Toinen asia, josta Wang Mang tuli tunnetuksi, oli se, että hänellä oli vain yksi vaimo, Lady Wang (huomaa, että hänellä oli jo valmiiksi sama perhenimi kuin Wang Mangilla). Myöhemmät tapahtumat näyttävät, ettei Wang ollut aivan uskollinen vaimolleen.
Keisari Cheng nimitti Wang Mangin serkut yksi toisensa jälkeen asevoimien komentajiksi (korkein tuomioistuin) ja spekulaatio lisääntyi siitä, kuka voisi olla Wang Genin (王根, komentaja vuosina 12–8 eaa.) seuraaja. Wang Mangia pidettiin yhtenä vaihtoehtona ja toisena taas hänen serkkuaan Chunyu Zhangia (keisarinna Wang Zhengjunin siskonpoika), jolla oli paljon läheisemmät yhteydet keisari Chengiin kuin Wang Mangilla. Chunyu Zhangilla oli myös ystävyyssuhteita keisari Chengin molempien vaimojen kanssa: keisarinna Zhao Feiyan (16–7 eaa.) ja hänen entisen vaimonsa keisarinna Xun (31–18 eaa.). Voittaakseen Chunyu Zhangin oletetun voiton Wang Mang ryhtyi toimimaan. Hän keräsi todisteita siitä, että Chunyu Zhang oli ylimalkainen mies sanoissaan sekä teoissaan ja että hän oli ottanut salaa vastaan lahjuksia vallasta syöstyltä keisarinna Xulta, koska lupautui auttamaan hänet "toiseksi keisarinnaksi". Vuonna 8 eaa. hän kertoi Wang Genille ja keisarinna Wang Zhengjunille todisteista. Kumpikin pettyi suuresti. He ajoivat Chunyu Zhangin (toinen komentajaehdokas) maanpakoon. Ennen lähtöään pääkaupungista hän antoi hevosensa ja luksusrattaansa serkulleen Wang Rongille (王融), hänen serkkunsa Wang Lin (王立) pojalle, jota kohtaan hänellä oli sukuvihaa. Wang Li oli iloinen Chunyu Zhangin lahjasta ja ehdotti tälle lupaa jäädä kaupunkiin. Se kiinnitti keisari Chengin huomion, koska hän tiesi Wang Lin ja Chunyun Zhangin välillä olevasta vihasuhteesta. Hän määräsi Wang Rongin vangittavaksi ja Wang Li kehotti paniikin vallassa poikaansa tekemään itsemurhan. Tämä teko sai keisarin entistä epäluuloisemmaksi. Hän määräsi Chunyu Zhangin pidätettäväksi ja kuulusteltavaksi. Chunyu Zhang tunnusti ottaneensa vastaan lahjuksia ja pettäneensä keisarinna Xuta, jonka jälkeen hänet teloitettiin.
Wang Genin ollessa vaarallisen sairas vuonna 8 eaa. hän jätti eroanomuksensa ja pyysi Wang Mangia hänen seuraajakseen. Talvella 8 eaa. keisari Cheng teki Wang Mangista asevoimien komentajan (大司馬) hänen ollessaan 37 vuotta vanha.
Ensimmäinen virkakausi asevoimien komentajana
Wang Mangin ylennyttyä asemaansa - vallallisesti korkeimpaan hallinnolliseen asemaan - hänestä tuli vielä aiempaa paremmin tunnettu henkilö. Vuonna 7 eaa. Wang Mangin serkku, keisari Cheng, kuoli yllättäen luultavasti aivohalvaukseen (tai lääkkeiden yliannostukseen kuten eräät historioitsijat ovat väittäneet). Keisari Chengin veljenpoika, prinssi Liu Xin (劉欣), nousi keisariksi nimellä Ai. Wang Mang pysyi samassa työssään vaikutusvaltaisena ja hänen tädistään tuli vaikutusvaltainen keisarinna.