cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vahlajärvi
Maantietoa
Järven pinta-ala on 15,1 hehtaaria ja se on 600 metriä pitkä ja 400 metriä leveä. Sen etelärannalla sijaitsee jyrkänne, mutta muualla rannat ovat loivempia. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,8 kilometriä ja sen rannat ovat metsämaata. Sen pohjoisrannalle on rakennettu vapaa-ajan asunto. Sinne johtaa tie Niittylahdelta.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Kukkian reitin valuma-alueella (35.78), jonka Kukkian alueeseen (35.781) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 124,9 metriä mpy. Siihen on johdettu kaksi ojaa, joista toinen on Pihtilammen laskuoja. Järven oma laskuoja yhtyy Heinäjärven laskuojaan, joka laskee Niittylahdessa Kukkian Läyliään.
Historiaa
Vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa järven nimi oli kirjoitettu ”Leipäjärvi”. Sen laskujoki juoksi Heinäjärven, jota kutsuttiin silloin ”Rautajärveksi”, kautta Kukkiaan. Vuoden 1956 peruskartassa ei järvelle tullut vielä metsäteitä, mutta niitä näkyy seuraavassa vuoden 1977 kartassa. Mökkiä ei ole vielä vuoden 1987 kartassa.
Suomen Palloliiton Satakunnan piiri
Suomen Palloliiton Satakunnan piiri on vuonna 1934 perustettu Suomen Palloliiton (SPL) piirijärjestö, joka järjestää jalkapallon ja futsalin kilpailutoimintaa sekä niiden valmennusta ja koulutusta Satakunnan maakunnassa. Piirijohtajana on vuodesta 2005 lähtien toiminut raumalainen Janne Koivisto. SPL:n Satakunnan piirin kotipaikka on Pori ja sen toimisto sijaitsee Itsenäisyydenkadulla Porin linja-autoaseman rakennuksessa.
Historia
Palloliiton Satakunnan piiri syntyi 6. helmikuuta 1934, jolloin vuonna 1930 perustettu Häme-Satakunnan piiri jaettiin kahtia. Perustamiskokouksessa oli läsnä edustajat Porin Palloilijoista, Rauman Iiroista, Porin Kärpistä sekä IFK Björneborgista. Osasta Hämeen piiriä muodostettiin vuonna 1945 Suomen Palloliiton Tampereen piiri, johon myös joitakin satakuntalaisia seuroja on myöhemmin siirtynyt kuntien maakuntavaihdosten myötä.
Kilpailutoiminta Satakunnan piirissä käynnistyi välittömästi perustamisen jälkeen vuonna 1934. Alkuvuosina ohjelmaan kuului piirin sisäisen kilpailutoiminnan ohella myös maakuntaotteluita naapuripiirejä Varsinais-Suomea ja Häme-Tamperetta vastaan. Satakunnan joukkueita osallistui alusta lähtien myös SPL:n valtakunnallisiin sarjoihin. SPL:n jäsenseurojen ohella Satakunnassa toimi 1930- ja 1940-luvuilla useita Työväen Urheiluliiton seuroja, joiden ohjelmaan kuului jalkapallo. Ne osallistuivat kilpailutoimintaan omissa sarjoissaan vuoteen 1948 saakka ja liittyivät lopulta myös SPL:n jäseniksi vuonna 1955. Suomen Palloliitto ja sen piirijärjestöt hallinnoivat jalkapallon lisäksi maan jääpallotoimintaa aina vuoteen 1972 saakka.
Ensimmäinen jalkapallossa pääsarjatasolle noussut Satakunnan piirin seura oli RU-38, joka pelasi Mestaruussarjassa kaudella 1959. Tätä aikaisemmin oli Työväen Urheiluliiton seuroista Mestaruussarjassa pelannut Rauman Työväen Urheilijat vuonna 1948. Jääpallon SM-sarjassa esiintyivät 1940- ja 1950-luvuilla Porin Kärpät, Rauman Iirot sekä RU-38. Vuonna 1972 nähtiin jääpallosta luopumisen lisäksi myös toinen muutos, kun jalkapallossa aloitettiin naisten kilpailutoiminta. Futsalsarjat Satakunnan piirissä käynnistyivät syksyllä 2001. Ensimmäinen jalkapallomaaottelu Satakunnassa järjestettiin 1954 ja sen jälkeen niitä on eri paikkakunnilla pelattu eri ikäluokissa yhteensä 24. Miesten A-maaotteluita on Satakunnassa pelattu kaksi ja naisten A-maaotteluita kolme. Lisäksi Satakunnan piiri on toiminut järjestäjäna kahdessa futsalmaaottelussa.
Ensimmäinen satakuntalaispelaaja Suomen jalkapallomaajoukkueessa oli Rauman Työväen Urheilijoita edustanut Harry Reunanen, joka teki maaotteludebyyttinsä vuonna 1947 Norjaa vastaan pelatussa maaottelussa. Sen jälkeen satakuntalaisseuraa edustaneita tai maakunnasta lähtöisin olevia pelaajia on miesten A-maajoukkueessa esiintynyt yhteensä 27. Ainoa naisten Naisten A-maaotteluita pelannut on Arita Rantanen, mutta Siiri Välimaa on kuulunut Suomen maajoukkueryhmään muun muassa vuoden 2013 EM-lopputurnauksessa.
Jäsenseurat ja pelaajamäärät
Satakunnan piirissä on vuonna 2014 yhteensä 31 seuraa kolmestatoista eri Satakunnan kunnasta. Lisäksi jäsenenä on yksi seura Varsinais-Suomesta sekä kaksi erotuomarikerhoa. Lisenssipelaajien eli pelipassin haltijoiden määrä heinäkuussa 2014 oli 5 289.
Tauno Takala -palkinto ja Kultakenkä
Satakunnan piiri jakaa vuosittain useita palkintoja, joista merkittävimmät ovat parhaille pelaajille jaettava Satakunnan Kultakenkä-palkinto sekä Tauno Takala -palkinto, joka on tunnustuspalkinto satakuntalaisen jalkapallon eteen tehdystä työstä.
Piirin Kultakengät saivat vuonna 2010 FC PoPan Samu-Petteri Mäkelä ja NiceFutiksen Anna Auvinen. Edesmenneen kunniapuheenjohtajan mukaan nimetty Tauno Takala -palkinto myönnettiin viime vuonna Matti Lindströmille. 2009 palkinnon sai erotuomari Tapio Yli-Karro, joka muistetaan vuoden 1994 MM-kisojen tuomaritehtävistään.
Kilpailutoiminta
Satakunnan piiri järjestää vuonna 2014 kolme miesten jalkapallosarjaa, Nelosen, Vitosen ja Kutosen. Miesten Kolmosessa sekä Naisten Kolmosessa ja Nelosessa Satakunnan joukkueet osallistuvat Tampereen ja Satakunnan piirien yhteisiin sarjoihin, joiden vastuullisena järjestäjänä toimii Tampereen piiri. Lisäksi Satakunnan piiri järjestää talvella pelattavan Valiosarjan, johon osallistuvat alueen parhaimmat seurat, niasten piirisarjan sekä lukuisia harraste- ja juniorisarjoja.
Futsalissa Satakunnan piirin vastuulle kuuluvat juniori-, harraste- ja piirisarjojen lisäksi miesten Kolmonen ja Nelonen sekä Naisten Futsal-Kakkosen Satakunnan lohkot.
Futsal
Futsal-Ykkönen: Naisten Futsal-Liiga: Naisten Futsal-Ykkönen:
Jalkapallo
Suomen mestaruus: SM-hopeaa: SM-pronssia: Suomen Cupin finalisti: Liigacupin finalisti: Suomen Cupin pikkufinaalin voitto: Suomen Cupin pikkufinalisti:
Futsal
SM-hopeaa: SM-pronssia:
Piirinmestaruus
Satakunnan piirinmestaruus ratkaistiin vuoteen 1997 asti läpi vuoden pelatussa Piirisarjassa. Vuodesta 1998 lähtien on pelattu ennen varsinaisen sarjakauden alkua Valiosarjaa, johon osallistuu yleensä 4 korkeimmilla sarjatasoilla pelaavaa joukkuetta. Naisten mestaruus on ratkaistu Valiosarjassa vuodesta 2011 lähtien.
A-maaottelupelaajat
Satakuntalaista joukkuetta maajoukkueessa edustaneet tai satakuntalaislähtöiset pelaajat, jotka ovat pelanneet vähintään yhden ottelun Suomen miesten tai naisten A-maajoukkueessa (tilanne 21.8.2014). Tähdellä merkityt pelaajat eivät ole edustaneet satakuntalaista seuraa maajoukkueessa pelatessaan.
Maaottelut Satakunnassa
Satakunnassa on pelattu yksi miesten A-maaottelu, kolme naisten A-maaottelua sekä useita nuorten maaotteluita. Ainoa A-maaottelu pelattiin toukokuussa 1984, kun Suomi kohtasi MM-karsintojen avausottelussa Pohjois-Irlannin. Ottelu päättyi Suomen 1-0 -voittoon yli 8 000 katsojan edessä. Jalkapallomaaotteluiden lisäksi on Porin urheilutalossa pelattu kaksi futsalin A-maaottelua.
Magenta
Magenta (aniliininpunainen) on eräs purppuran sävyistä, joka nähdään, kun silmän punaiselle ja siniselle valolle herkät tappisolut ovat aktiivisia. Magenta on yksi neliväripainannan pääväreistä (CMYK) ja vihreän värin käänteisväri. Värin nimi on peräisin Magentan kaupungin lähellä käydystä Magentan taistelusta. Taistelun aikoihin kehitettiin synteettinen väriaine, joka sai nimen kaupungin mukaan. Alkuperäinen magenta poikkeaa jonkin verran nykyisin käytössä olevasta painoväristä.
Eurostat
Eurostat (The Statistical Office of the European Communities) on Euroopan komission alainen yksikkö, jonka tehtävänä on tuottaa tilastotietoa Euroopan unionin käyttöön. Eurostat sijaitsee Luxemburgissa. Eurostatin komissaarina toimii Von der Leyenin komission talouskomissaari Paolo Gentiloni.
Rosolli
Rosolli eli sallatti on perunasta, porkkanasta ja punajuuresta valmistettu suomalainen kylmä ruokalaji, jota tarjotaan nykyisin etenkin jouluruokana. Keitetyt punajuuret, porkkanat ja perunat pilkotaan rosolliin pieniksi kuutioiksi. Mukana voi olla valmistajan tavoista riippuen silliä, omenaa, silputtua sipulia, suolasilakoita tai suolakurkkuja. Kaupallisena tuotteena sillillä lisättyä rosollia sanotaan sillisalaatiksi.
Rosollin mukana voidaan tarjota kastiketta. Kastike tehdään usein maustamalla kermavaahtoa (viini)etikalla ja värjäämällä se punajuuriliemellä. Joskus kastike tehdään myös kermaviiliin.
Sana rosolli tulee venäjän sanasta 'rassol' (рассо́л), joka merkitsee alkuaan suola- tai säilöntälientä. Sitä ei tiedetä, miten sana on siirtynyt ruokalajin nimeksi. Venäjäksi rosolli eli sillisalaatti on 'vinegret', joka puolestaan tarkoittaa ranskaksi öljy-viinietikka-salaattikastiketta. Rosolli tunnetaan suunnilleen samanlaisena koko Pohjois-Euroopassa Hollannista Venäjälle.
Rosolli on perinteisesti tehty lähinnä Länsi-Suomessa (punane) sallatti-nimisenä pito- ja juhlaruokana, rosolliksi sitä kutsutaan Pohjois-Pohjanmaalla, Keski- ja Itä-Suomessa sekä Lapissa. Keski- ja Etelä-Pohjanmaalla rosollia kutsutaan sinsalla-nimellä, joka lienee muunnos ruotsin kielen sanasta sillsallad.
YK:n alkuperäiskansojen pysyvä foorumi
pienoiskuva|UNFPII:n jäsen Maria Eugenia Choque Quispe foorumin kokouksessa 2015. thumb|300px|right|YK:n alkuperäiskansojen pysyvän foorumin ensimmäinen puheenjohtaja [[Ole Henrik Magga]]
YK:n alkuperäiskansojen pysyvä foorumi tai YK:n alkuperäiskansa-asioiden pysyvä foorumi (engl. United Nations Permanent Forum on Indigenous Issues, UNPFII) on Yhdistyneiden kansakuntien talous- ja sosiaalineuvosto ECOSOCin alainen neuvoa-antava toimielin.
Foorumi käsittelee alkuperäiskansoja koskevia kysymyksiä erityisesti taloudellisen ja sosiaalisen kehityksen, kulttuurin, ympäristön, koulutuksen, terveyden ja ihmisoikeuksien alueelta.
Ajatus YK:n alkuperäiskansojen pysyvän foorumin perustamisesta formuloitiin YK:n ihmisoikeuskonferenssissa Wienissä vuonna 1993. Se aloitti toimintansa vuonna 2000 ja kokoontui ensimmäisen kerran vuonna 2002.
Foorumi kokoontuu vuosittain, ja siinä on 16 itsenäistä asiantuntijajäsentä. Jäsenyyskausi on kolmen vuoden mittainen. Hallitukset voivat nimittää kahdeksan jäsentä ja alkuperäiskansojen organisaatiot kahdeksan jäsentä, jotka tulee valita seitsemältä eri alueelta. Tarkkailijoina voivat foorumiin osallistua jäsenvaltiot, YK:n toimielimet, hallitustenväliset järjestöt, kansalaisjärjestöt ja alkuperäiskansojen organisaatiot.
Pysyvän foorumin johtajaksi valittiin 22.4.2019 suomensaamelainen Anne Nuorgam.
Kolari
pienoiskuva|[[Kolarinsaaren kirkko valmistui 1818.]] pienoiskuva|[[Kolarin kunnantalo]]
Kolari on Suomen kunta, joka sijaitsee Länsi-Lapissa, Ruotsin rajalla, Tornionjoen ja Muonionjoen varrella, Lapin maakunnan länsiosassa. Kunnassa asuu 0 ihmistä ja sen pinta-ala on 0 km2, josta 0 km2 on vesistöjä. Väestötiheys on 0 asukasta/km2.
Lachlan Morton
Lachlan Morton (s. 2. helmikuuta 1992 Port Macquarie) on australialainen maantiepyöräilijä ja maastopyöräilijä, joka ajoi heinäkuun 2022 loppuun saakka EF Education–EasyPost -joukkueessa. Hänen ammattilaisuransa isoin saavutus on etappikilpailu Tour of Utahin voitto vuonna 2016.
Kolari
Maantiede
pienoiskuva|Yllästunturi. Kunnan länsiosa on melko tasaista ja runsassoista maastoa, itäosissa on korkea vaarajakso, joka huipentuu kunnan koilliskulmassa Yllästunturiin (719 m). Kolari kuuluu Pohjanmaan historialliseen maakuntaan, mutta on sanottu, että se muistuttaa maisemaltaan Lappia. Kirkonkylän eteläpuolella on laaja Suur-Teuravuoman suoalue, joka on valtaosin suojeltu, mutta osa on ojitettu metsä- ja maatalouskäyttöön sekä turvesuoksi.
Lachlan Morton
2021 Alt Tour
Vuonna 2021 Morton suoritti "Alt Tour" -haasteen, jossa hän ajoi yksin ilman ulkoista huoltoa siirtymät mukaan lukien saman reitin kuin vuoden 2021 Ranskan ympäriajossa. Morton lähti matkaan Ranskan ympäriajon ensimmäisen etapin alkamispäivänä 26. kesäkuuta Bretagnesta. Mortonin reittiin sisältyi etappien väliset siirtymät joten kokonaisuudessaan matkaa kertyi 5 510 kilometriä, kun tavallisen Ranskan ympäriajon pituus tuona vuonna oli 3 383 kilometriä. Päivittäisellä ajamisella Mortonilla kului matkaan 18 päivää ilman yhtäkään lepopäivää, kun tavallisen Ranskan ympäriajon kesto oli 21 kilpailupäivää ja kaksi lepopäivää. Morton saapui maaliin Pariisiin 13. heinäkuuta, eli viisi päivää aiemmin kuin itse kilpailijat. Nousumetrejä Mortonille kertyi 42 200 metrin sijasta 65 500. Morton nukkui matkallaan teltassa ja hoiti polkupyörän huollon sekä ruokahuollon itse.
Saavutuksia
Lähteet: Peo Cycling Stats, Cycling Archives
Kolari
Maantiede
Kunnan alueella kokonaan tai osittain olevia Natura 2000-kohteita ovat Tornionjoen-Muonionjoen vesistöalue, Sieppijänkä-Pieruvuoma, Karhuvuoma, Teuravuoma-Kivijärvenvuoma, Niesaselkä, Juustovuoma ja Ylläs-Aakenus.
Kolarin naapurikunnat ovat Kittilä, Muonio, Pello ja Rovaniemi sekä Ruotsissa Pajala. Kolarin rautatieasema on Suomen rataverkon pohjoisin käytössä oleva rautatieasema.
Kylät
pienoiskuva|oikea|Keväinen latu Äkäslompolossa Kolarin kirkonkylä (Jokijalka), Aitamännikkö, Hietanen, Juustovaara, Kattilamaa, Kolarinsaari, Koivula, Koivumaa, Kurtakko, Lappea, Lietorova, Luosu, Luovatus, Pasmajärvi, Rito-oja, Ruokojärvi, Saarenpudas, Sammalvaara, Sieppijärvi, Taapajärvi, Hannukainen, Teurajärvi, Poikkijärvi, Vaattojärvi, Venejärvi, Venetti, Väylänpää, Ylinenvaara, Ylläsjärvi, Äkäsjokisuu, Äkäslompolo
Historia
Kolari oli aiemmin tunnettu kaivoksistaan. Äkäsjokisuulla oli kalkkikivilouhos ja sementtitehdas, Rautuvaarassa rautakaivos. Nämä molemmat suljettiin 1980-luvulla.
Kolarinsaaren vanha kirkko valmistui vuonna 1818. 1900-luvulla rakennettiin Sieppijärven kirkko (1956), Kolarin kirkko (1965) ja Pyhän Laurin kappeli (1999).
Talous
Kaivosten sulkemisen jälkeen kunnan tärkein elinkeino on matkailu. Ylläs on kansainvälisen tason hiihtokeskus. Äkäslompolo sijaitsee tunturin pohjoispuolella, Ylläsjärvi eteläpuolella.
Pajalan ja Kolarin kunnan alueilla on edelleen suuria rautamalmiesiintymiä, joihin kanadalainen kaivosyhtiö Northland Resources Inc. teki valtauksen 2005.
”Yhtiön alustavien kehityssuunnitelmien mukaan Pajala–Kolari-alueelle tulee kolme kaivosta, kaksi rikastamoa ja kaksi pelletointilaitosta. Kun yksi kaivos maksaa 75 miljoonaa euroa, rikastamo 200 miljoonaa ja pelletointilaitos myös 200 miljoonaa, ovat investoinnit parhaimmillaan noin miljardi euroa. Työpaikkoja olisi silloin 1500 ja yksi kaivostyöpaikka luo kolmesta viiteen muuta työpaikkaa.”
Nordkalk harkitsi kalkkikivikaivoksen avaamista uudelleen 2010-luvun alussa. Vuonna 2018 se ei ole auki.
Vuonna 2015 kunnassa oli 1410 työpaikkaa. Niistä 5,7 % oli alkutuotannossa (maa-, metsä- ja kalataloudessa), 81 % palveluissa ja 9 % jalostuksessa. Työttyömien osuus työvoimasta oli 13,8 %.
Vuonna 2015 suurimmat yhteisöveron maksajat olivat kaivosalan palveluihin ja teollisuusprosesseihin sekä materiaalien käsittelyyn erikoistunut Tapojärvi Oy, Kolarin Kumi Oy ja Humina-Loma Oy.
Väestönkehitys
Seuraavassa kuvaajassa on esitetty kunnan väestönkehitys viiden vuoden välein vuodesta 1980 lähtien. Käytetty aluejako on 1.1.2017 tilanteen mukainen.
Taajamat
Kunnan keskustaajama on lihavoitu.
Oppilaitokset
Kolarin kunnan ainoa toisen asteen oppilaitos on Kolarin lukio.
Seurakunnat
Vuoden 2018 aluejaon mukaan Kolarissa on seuraavat Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunnat:
Urheilu
Kolarin Kontio on 4. joulukuuta 1932 perustettu urheiluseura. Alkuvuosina seuran lajeihin kuului mm. hiihto, voimistelu, yleisurheilu ja pyöräily. Myöhemmin mukaan tuli myös jääkiekko ja pyöräily. Nykyisin Kontio tunnetaan jalkapalloseurana. Seuralla on laaja junioritoiminta, naisten joukkue sekä Lapin Nelosessa Pasmajärven Pallon kanssa yhteinen miesten joukkue PaPa/Kontio.
Kunnan nimi
Sana kolari tulee ruotsinkielisestä sanasta kolare, joka sekin tarkoittaa miilunpolttajaa, sysimiestä. (Ruotsinkielinen sana kolare tulee sanasta kol, ”hiili”.) Miilunpoltto alkoi alueella jo 1600-luvulla ruukin hiilentarpeen tyydyttämiseksi. Kolarin vaakuna on saanut aiheensa kunnan nimestä.
Ystävyyskunnat ja etäisyyksiä
pienoiskuva|oikea|Kolarin kunnanraja pienoiskuva|Tornion- Muonionjoen yhtymäkohta Kolarin ystävyyskunta on
Etäisyyksiä:
Mark Haddon
Mark Haddon (s. 1962 Northampton) on englantilainen kirjailija, jonka tuotannosta suurin osa on lastenkirjoja.
Nuortenkirja Yöllisen koiran merkillinen tapaus (The curious incident of the dog in the night-time) on käännetty monille kielille.
Ruskea
Ruskea väri aistitaan, kun näköjärjestelmän pääosin punaiselle ja osittain vihreälle valolle herkät tappisolut ovat aktiivisia. Ruskeaa voidaan valmistaa pääsääntöisesti sekoittamalla johonkin oranssin punaiseen sävyyn mustaa pigmenttiä. Television ja tietokoneen kuvaruudulla ruskeaa nähdään silloin, kun värinäytön RGB-värivaloista punainen (R) ja vihreä (G) ovat valoisuusarvoiltaan vaikkapa 150 ja 75 ja sininen (B) on 0 (skaalalla 0–255). Ruskean tummuus riippuu suuresti myös sen ympärillä olevan alueen vaaleusasteesta kuten oheiseisissa väriruuduissa. Vaaleimmissa ruskeissa esiintyy myös sinistä sävyä (esim. R 174 - G 93 - B 53)
Käyttö ja symboliikka
Värin merkitys ja vaikutus riippuu käyttötilanteesta eli siitä, missä sosiaalisessa, kulttuurisessa ja/tai esimerkiksi historiallisessa kontekstissa se tulee esille.
Ruskea voi tarkoittaa punaruskeassa tiiliseinässä arvokkuutta, kestävyyttä, kodikkuutta yms. Saksalainen Sturmabteilung-järjestö tunnettiin univormujensa värin vuoksi ruskeapaitoina.
Toisinaan ruskea yhdistetään multaan tai ulosteisiin. Käsite ruskeapaidat ei ole pelkästään kansallissosialismin vastustajien käyttämä käsite, vaan Saksan kansallissosialistisen työväenpuolueen oma käsite, mikä ilmenee myös Horst Wessel-laulussa. Käsitettä punaruskea käytetään joskus poliittisessa retoriiskassa kansallissosialismin vastustajien piirissä edelleen tarkoittaen, että asianomainen voi olla mielenlaadultaan kuin kansallissosialisti.
Feministisissä ja woke-yhteyksissä sanaa on käytetty ei-etnisesti suomalaisista rodullistetuista jotka eivät kuitenkaan ole rodultaan afrikkalaisia mustaihoisia. Termiä on käyttänyt ainakin Koko Hubara, joka on identifioitunut "ruskeaksi."
Ruskeita
Ruskeasävyjä ovat beige, ecru, okra , seepia ja sienna.
Beige - vaalea harmaanruskea
Beige tulee ranskan sanasta, joka tarkoittaa luonnonvillan ruskehtavaa väriä. Beige-värejä ovat mm. beasar, bisque, dead spaniard, hare naturel, niini, papyrus ja suede. Beigestä on olemassa vakioiduissa värikartastoissa, esimerkiksi ajoneuvojen spraymaaleissa useita asteita, kuten harmaabeige.
Khaki - harmaanruskea
pienoiskuva|Kersanttia vastaava sergeant Ann Hester [[khakin värisessä sotilasvirkapuvussa Yhdysvaltain asevoimissa.]] Ruskean sävyjä ovat muun muassa sotilasvirkapukujen kenttäpuvuissa käytetty khaki-kankaan väri. Muita harmaanruskeita ovat esimerkiksi dun, filemot, puke ja taupe.
Seepia
Nimitys seepia tulee musteesta. Ennen seepioista tehtiin tummanruskeaa mustetta, kunnes muut keinot yleistyivät. Seepiat ovat suurta herkkua Välimeren maissa.
pienoiskuva|250px|Seepia-mustekala
Frédéric Kanouté
Frédéric Kanouté (s. 2. syyskuuta 1977) on ranskalaissyntyinen malilainen jalkapalloilija, joka pelaa hyökkääjänä kiinalaisessa Beijing Guoanissa.
Malonidialdehydi
Malonidialdehydi eli malonialdehydi tai 1,3-propaanidialdehydi (C3H4O2) on aldehydi. Yhdistettä käytetään orgaanisessa synteesissä. Yhdistettä muodostuu eräiden tyydyttymättömien rasvahappojen hapettumisen seurauksena ja se on myrkyllinen yhdiste.
Frédéric Kanouté
Ura
Kanouté aloitti ammattilaisuransa paikallisseura Lyonissa vuonna 1997. Helmikuussa 2000 hän siirtyi Englannin Valioliigan West Hamiin, josta jatkoi kauden 2002–2003 jälkeen Tottenhamiin West Hamin pudottua alemmalle sarjatasolle.
Malonidialdehydi
Malonidialdehydin kemiaa
Malonidialdehydi esiintyy erityisesti kaasufaasissa enolimuodossa. Toinen karbonyyliryhmistä on enolisoitunut ja muodostaa vetysidoksen molekyylin aldehydiryhmän kanssa ja tämä stabiloi enolimuotoa. Malonidialdehydi on kemiallisesti reaktiivinen ja muodostaa helposti muun muassa polymeerejä.
Malonialdehydiä käytetään orgaanisessa kemiassa muun muassa metiiniväriaineiden synteesissä. Se reagoi monille aldehydeille tyypillisesti ja muodostaa helposti esimerkiksi asetaaleja. Malonidialdehydi muodostetaan reaktioissa usein in situ sen bisdimetyyliasetaalista 1,1,3,3-tetrametoksipropaanista happohydrolyysin avulla ja muodostunut tuote puhdistetaan uudelleenkiteyttämällä etanolin ja veden seoksesta. Tässä tavassa on ongelmana se, että usein muodostuu myös muita tuotteita ja malonidialdehydin polymeerejä. Tämän vuoksi voidaan käyttää myös malonidialdehydin natriumsuolaa, joka on stabiilimpi.
Frédéric Kanouté
Maajoukkueura
Maajoukkuetasolla Kanouté edustaa Malia, mutta on juniorina pelannut myös Ranskan alle 21-vuotiaiden maajoukkueessa. Vuoden 2004 Afrikan-mestaruuskilpailuissa Kanouté auttoi neljällä maalillaan Malin turnauksen välieriin, jossa se hävisi Marokolle. Pronssiottelussa myös Nigeria osoittautui vahvemmaksi. Hän jakoi turnauksen maalikuninkuuden neljän muun pelaajan ohella. Helmikuussa 2008 Kanouté valittiin vuoden 2007 Afrikan parhaaksi jalkapalloilijaksi. Hänestä tuli samalla ensimmäinen Euroopassa syntynyt paras afrikkalainen jalkapalloilija.
Malonidialdehydi
Biokemia
Malonialdehydiä muodostuu eliöissä lipidien hapettumisen tuloksena erityisesti tyydyttymättömistä rasvahapoista. Sen muodostuminen on voimakasta erityisesti alkoholimetabolian aikana. Yhdiste muodostaa additiotuotteita proteiinien aminohappojen ja nukleiinihappojen kanssa, mikä voi johtaa toimimattomiin proteiineihin ja geenimutaatioihin. Se reagoi erityisesti lysiinin, arginiinin ja seriinin sivuketjuihin. Malonidialdehydi voi vaurioittaa myös solukalvoja ja olla karsinogeeninen.
Monet malonidialdehydin additiotuotteista ovat fluoresoivia. Malonidialdehydin ja tiobarbituurihapon muodostamaa fluoresoivaa yhdistettä käytetään merkkiaineena tutkittaessa solujen oksidatiivista stressiä.
Opastin
Opastin tarkoittaa seuraavia asioita:
Jimi Pääkallo
Hiekkanen oli vastuussa Technicolour-yhtyeen sävellyksistä ja sanoituksista, ja myös hänen soololevynsä koostuvat hänen omista kappaleistaan. Hän on julkaissut kolme soolosingleä, ja lisäksi hän vieraili vuonna 2009 Selected Worx -kokoelmalevyllä. Hiekkanen on säveltänyt ja sanoittanut kappaleita Cristal Snow’lle, Robinille, Princessa Avenuelle ja lukuisille venäläisille ja latvialaisille artisteille. Aikakone-yhtyeen Vuosisadan rakkaustarina -albumille hän on tuottanut kaksi kappaletta yhdessä Pekko Haimin ja Maki Kolehmaisen kanssa. Hiekkanen laulaa kertosäkeen Cheekin kappaleella ”Koukussa” ja Uniikin kappaleella ”Niinku elokuvis” sekä Flowboysfamin kappaleella ”Miljounäärit”. Kertosäkeet ovat Hiekkasen säveltämiä ja sanoittamia.
Elokuvarooliensa lisäksi Hiekkanen on näytellyt televisiosarjoissa Salatut elämät ja Kallio. Vuonna 2008 hän osallistui televisiossa Tanssii tähtien kanssa -kilpailuun ja Suomen Pelkokerroin -ohjelmaan. Hän osallistui myös vuoden 2011 Suomen euroviisukarsintaan kappaleellaan ”Party to Party”, mutta ei päässyt jatkoon.
Hiekkasen isä Markus Hiekkanen on arkeologi ja keskiajan tutkija.
Hiekkanen on perustanut oman levy-yhtiön nimeltään JCR Constant Music Oy.
K. J. Ellilä
Kaarle Johannes (K. J.) Ellilä oli suomalainen maanviljelijä, maataloushallituksen pääjohtaja ja Maalaisliiton kansanedustaja ja ministeri.
Ellilän vanhemmat olivat maanviljelijä Heikki Oskar Ellilä ja Alfhilda Olivia John. Hän pääsi ylioppilaaksi 1909 ja suoritti Helsingin yliopistossa agronomin tutkinnon 1913 ja filosofian kandidaatin tutkinnon 1927.
Ellilä oli Suomen maatalousseurojen keskusliiton assistentti 1913–1915, maataloushallituksen tutkimustoimiston johtajan apulainen ja johtaja 1915–1924, ja yleisen maatalousosaston päällikkö ja maatalousneuvos 1924–1936. Hän toimi maataloushallituksen vt. ylijohtajana 1927–1928, ylijohtajana 1936–1941 ja pääjohtajana 1941–1955. Ellilä viljeli myös Karkussa sijaitsevaa kotitilaansa 1920–1957. Nykyisin talon seinässä on Ellilän syntymän 100-vuotispäivänä paljastettu muistolaatta.
Ellilä toimi lisäksi maataloudellisen tilastokomitean sihteerinä 1917–1922, Helsingin yliopiston maatalouskirjanpidon opettajana 1919–1936, Maanviljelystaloudellisen laitoksen assistenttina 1921–1923 ja Maatalouslehden toimituksen jäsenenä 1920–1952.
Politiikassa Ellilä oli mukana Maalaisliiton kansanedustajana Turun läänin pohjoisesta vaalipiiristä 1929–1930 ja 1932–1935. Jälkimmäiselle kaudelleen hän tuli edustaja Kalle Joukasen tilalle 20. toukokuuta 1932. Ellilä toimi maatalousministerinä Kallion III hallituksessa 1929–1930 ja kansanhuoltoministerinä Linkomiehen hallituksessa 1943–1944.
Ellilä on haudattu entisen Karkun alueelle, Sastamalan kirkolle sukuhautaan. Hautakivessä on Sulo Aaltosen tekemä kasvoreliefi Ellilästä.
Purppura
Purppura on punertava violetti tai sinertävä punainen väri. Sanan käyttöalue tai vastine eri kielissä ei ole yhtä vakiintunut kuin muiden tavallisimpien värinnimien, mikä toisinaan aiheuttaa sekaannuksia.
Purppura nähdään, kun silmän punaiselle (R) ja siniselle (B) valolle herkät tappisolut ovat aktiivisia. Purppura tai tarkemmin sanottuna sen magentaksi nimitetty sävy on vihreän (G) käänteisväri.
Nykyaikana purppuran sävy magenta on syaanin ja keltaisen ohella yksi painovärien pääväreistä (CMYK). Esimerkiksi värillisessä mustesuihkukirjoittimessa käytetään näitä värejä. Magentan nimi juontuu Italiassa vuonna 1859 käydystä Magentan taistelusta, joka käytiin samoihin aikoihin kuin kyseinen väriaine kehitettiin.
Purppura väriaineena ja symbolina
Muinaisessa Foinikiassa alettiin valmistaa purppurakotiloista purppuraa noin vuonna 1500 eaa. Tärkein valmistuspaikka oli Tyros. Koska purppuran valmistus oli erittäin työlästä ja kallista, sillä värjätyt vaatteet olivat ylellisyyttä. Purppuranväristä kangasta ja viittaa on käytetty loiston ja vallan symbolina. Purppuraviittaan ovat valtansa symbolina pukeutuneet muun muassa Rooman keisarit, myöhempien aikojen eurooppalaiset monarkit sekä katolisen kirkon kardinaalit. Bysantin valtakunnassa vain keisarillinen hovi sai käyttää purppuralla värjättyjä kankaita.
Purppura on jossain määrin vakiintunut yhdeksi (lippu)heraldisista väreistä.
Englantilainen kemisti William Henry Perkin yritti vuonna 1856 valmistaa malarialääkkeenä käytettyä kiniiniä synteettisesti aniliinista, mutta koe epäonnistui. Perkin tutki tekemäänsä mustaa massaa ja huomasi sen muuttuvan purppuran väriseksi laitettuaan siihen denaturoitua etanolia. Hänen kokeiltuaan sitä silkkiin kangas muuttui kirkkaan violetiksi. Hän oli tullut 18-vuotiaana keksineeksi ensimmäisen keinotekoisen väriaineen mauveiinin. Keksintö romahdutti purppurakankaan arvon, ja se lakkasi olemasta harvinainen ylellisyystuote.
Josiah Bartlett
Josiah Bartlett (21. marraskuuta 1729 Amesbury, Massachusetts – 19. toukokuuta 1795) oli yhdysvaltalainen lääkäri ja valtiomies. Hän oli yksi 56:sta Yhdysvaltain itsenäisyysjulistuksen allekirjoittajasta. Josiah Bartlett oli New Hampshiren kuvernööri (1790−1794) ja New Hampshiren korkeimman oikeuden ylituomari.
Yksityiselämä
Josiah Bartlett syntyi Amesburyssa Massachusettsissa. Hänen isänsä nimi oli Stephen Bartlett ja äidin nimi oli Hannah-Mary Bartlett. Josiah Bartlett oli perheen viides lapsi ja neljäs poika.
Josiah Bartlett alkoi opiskella lääketiedettä lääkäri Ordwayn luona vuonna 1745. Viiden vuoden jälkeen hän muutti Kingstoniin ja alkoi hoitaa omaa praktiikkaa.
Josiah Bartlett meni naimisiin Mary Bartlettin kanssa 15. tammikuuta vuonna 1754, jolloin Josiah oli 25 vuotta vanha. Mary Bartlett oli Josiah Bartlettin serkku. Josiah ja Mary olivat hyvin kiintyneitä toisiinsa kunnes 14. heinäkuuta vuonna 1789 Mary kuoli. Vuosien mittaan heille syntyi yhteensä 11 lasta: Mary, Lois, Miriam, Rhoda, Hannah (kuoli imeväisenä), Levi, Josiah (kuoli synnyinvuotenaan), Josiah, Ezra, Sarah, Hannah (kuoli imeväisenä). Lapsista kolme oli poikia, kaikki pojat jatkoivat isänsä jalanjäljillä valiten ammatikseen lääkärin.
Nahitševanin autonominen sosialistinen neuvostotasavalta
thumb|Nahitševanin ASNT:n vaakuna
Nahitševanin autonominen sosialistinen neuvostotasavalta (Nahitševanin ASNT) oli Neuvostoliitolle kuulunut autonominen neuvostotasavalta Azerbaidžanin SNT:ssä. Alue liitettiin Neuvostoliittoon vuonna 1920. Neuvostoliiton hajottua vuonna 1991 Nahitševanista tuli autonominen alue osana Azerbaidžania.
Aasian pöly
thumb|Pölypilviä Kiinan yllä. Aasian pöly (myös keltainen pöly, keltainen hiekka, keltainen tuuli tai Kiinan pölymyrsky) on kausittainen meteorologinen ilmiö, joka vaikuttaa laajaan osaan Itä-Aasiaa satunnaisesti kevätkuukausien aikana. Pöly on lähtöisin Mongolian aavikoilta, Pohjois-Kiinasta ja Kazakstanista, jossa voimakkaat tuulet ja hiekkamyrskyt nostavat ilmaan hienojakoista maa-ainesta, joka tuulten myötä kantautuu edelleen Kiinaan, Pohjois- ja Etelä-Koreaan, Japaniin ja Venäjän kaukoidässä sijaitseville alueille. Joskus aines voi kantautua aina Yhdysvaltoihin saakka.
Viimeisen vuosikymmenen aikana pölystä on teollisuuden saasteiden ja Kiinassa tapahtuvan aavikoitumisen seurauksena tullut merkittävä ongelma. Muutaman viimeisen vuosikymmen aikana tapahtunut Araljärven alueen kuivuminen on myös lisännyt pölyongelman vakavuutta. Koreassa, jotkin ryhmittymät käyttävät ilmiöstä nimitystä ”keltaisen pölyn terrorismi”.
Pihtilampi (Pälkäne)
Pihtilampi on Pirkanmaalla Pälkäneellä Luopioiste lähellä ja Laipanmaan metsäalueella sijaitseva lampi.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 14,0 hehtaaria ja se on 1,0 kilometriä pitkä ja 450 metriä leveä. Järvi on kaksiosainen, koska pohjoispään yli 10 metriä leveän salmen itäpuolella on vielä pieni järviallas. Salmen yli on rakennettu siltä. Lammella on kartan mukaan kaksi pientä saarta. Toinen saari sijaitsee keskellä järveä ja toinen sen eteläosassa. Sen rantaviivan pituus on 3,2 kilometriä ja sen rannat ovat puoliksi metsämaata ja soistunutta metsämaata. Järven luoteisrannassa sijaitsee vapaa-ajan asunto, jonne tulee tie Niittylahdesta.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Kukkian reitin valuma-alueella (35.78), jonka Kukkian alueeseen (35.781) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 140,9 metriä mpy. Siihen laskee yksi suo-oja. Järven laskuoja lähtee sen eteläpäästä ja se virtaa Sadinlammen kautta Vahlajärveen, josta se lopuksi laskee Kukkian Läyliään.
Historiaa
Vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa järven nimi kirjoitettiin ”Sakkijärvi”. Sen laskuoja laski viereiseen järveen, jonka nimi oli tuolloin ”Leipäjärvi”.
Luontoarvoja
Järven rantaan on rakennettu tauko- ja yöpymispaikka, joka liittyy Laipanmaan retkeilyreitistöön. Se sijaitsee järven eteläpään itärannassa. Tarjotut palvelut ovat laavu, tulentekopaikka, vessa, opastaulu ja autojen paikoitusalue. Järvessä kasvaa isoja mateita ja ahvenia.
Ihanainen (Pälkäne)
Ihanainen on Pirkanmaalla Pälkäneellä  sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 45 hehtaaria ja se on 1,3 kilometriä pitkä ja 650 metriä leveä. Järvellä on kartan mukaan yksi saari. Sen rantaviivan pituus on 3,8 kilometriä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Kukkian reitin valuma-alueella (35.78), jonka Kukkian alueeseen (35.781) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 90,4 metriä mpy.
Merengue (tanssi)
Merengue on Dominikaanisesta tasavallasta tullut nopeatempoinen latinalainen tanssi, jonka kuviot ja askeleet ovat yksinkertaisempia kuin salsassa. Siinä on samat perusaskeleet kuin mambossa. Tanssijoiden välinen yhteys syntyy aistikkaasta musiikista ja yhtenevistä liikkeistä.
Hurrikaani Mitch
Hurrikaani Mitch oli voimakkaimpia trooppisia hirmumyrskyjä, joita on koskaan havaittu. Sen voimakkaimmat tuulet puhalsivat 80 m/s (290 km/h). Mitch raivosi Keski-Amerikassa 22. lokakuuta – 5. marraskuuta 1998. Yli 11 000 ihmistä kuoli myrskyssä, ja yli 9 000 laskettiin kadonneeksi. Mitch oli eniten ihmisiä surmannut hurrikaani yli 200 vuoteen.
Kuolemat aiheutuivat pääosin tulvista, kun hitaasti liikkunut hurrikaani ja sittemmin trooppinen myrsky tuotti lähes 90 cm sadetta. Sademäärään vaikutti myös korkea vuoristo, joka voimisti sadetta entisestään. Kymmenet tuhannet kodit vahingoittuivat tai tuhoutuivat.
Myrskyn historia
Hurrikaani Mitch alkoi afrikkalaisesta trooppisesta aallosta, joka tuli Atlantin ylle 10. lokakuuta. Aallon liikuttua läpi Atlantin Karibianmerelle se alkoi voimistua Karibianmeren itäosassa. Siitä tuli trooppinen matalapaine 22. lokakuuta ja trooppinen myrsky Mitch myöhemmin päivällä sen liikkuessa hitaasti länteen.
Edelleen hitaasti liikkuva Mitch saavutti hurrikaanin voiman 24. lokakuuta, ja voimistuttuaan nopeasti se saavutti 26. lokakuuta 5. luokan voiman ja ilmanpaine sen keskustassa laski samalla 905 mb:iin, joka oli aikanaan matalin paine lokakuussa Atlantilla kehittyneistä hirmumyrskyistä. Mitch aiheutti 26. ja 27. lokakuuta runsaita sateita erityisesti Hondurasissa ja Guatemalassa. Myrskyn lähestyessä rannikkoa se heikkeni mutta sateiden määrä kasvoi, mikä aiheutti äkkitulvia ja maanvyöryjä.
Hirmumyrsky heikkeni aamulla 30. lokakuuta myrskyksi ja 31. lokakuuta matalapaineeksi lähellä Guatemalan rajaa. Sen jäänteet liikkuviat Meksikon rannikolta Campechenlahteen ja saavutti taas myrskyn voiman, mutta saavuttuaan 4. marraskuuta Jukatanin niemimaalle se heikkeni taas nopeasti matalapaineeksi. Meksikonlahden yllä Mitch voimistui jälleen uudestaan trooppiseksi myrskyksi. Kun se iski 5. marraskuuta Floridan Naplesiin, sen tuulet puhalsivat yli 100 km/h. Vielä saman päivän aikana myrksystä tuli ekstratroopinen. Sen jälkeen se siirtyi Atlantille ja hajosi lopullisesti 9. marraskuuta Britannian pohjoispuolella.
Tuhot
Hurrikaani Mitch oli eniten ihmisiä surmannut hurrikaani vuoden 1780 suuren hurrikaanin jälkeen. Se tappoi yli 11 000 ihmistä, jätti miljoonia kodittomaksi ja aiehutti noin kuuden miljardin Yhdysvaltain dollarin vahingot. Eniten kuolonuhreja oli Hondurasissa ja Nicaraguassa, mutta myös Guatemalassa, El Salvadorissa, Meksikossa ja Costa Rica oli kuolemia. Hondurasissa 50 jokea tulvi ja 70 % maatalouden sadosta tuhoutui.
Gifu
Gifu on Japanin Gifun prefektuurin pääkaupunki Honshūn saarella Chūbun tai Tōkain alueella. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin eteläosassa Nagarajoen varrella Nagoyan pohjoispuolella. Kaupungissa on 412 273 asukasta (vuonna 2017) ja sen pinta-ala on 203,60 neliökilometriä. Gifu on nimitetty yhdeksi Japanin ydinkaupungeista.
Kaupungilla on ollut merkittävä rooli Japanin historiassa, sillä se sijaitsee aivan valtion keskiosassa. Sengoku-kaudella useat sotaherrat, kuten Oda Nobunaga, käyttivät aluetta tukikohtanaan yrittäessään hallita maata. Gifu jatkoi kukoistustaan maan yhdistymisen jälkeenkin ensin merkittävänä postiasemana Edo-kauden Nakasendō-tien varrella ja myöhemmin yhtenä Japanin muotikeskuksista. Kaupunki on käyttänyt hyödykseen alueen luonnonvaroja kehittääkseen sekä perinteisiä elinkeinoja, kuten Mino-washin valmistusta ja maataloutta, että matkailua, kuten merimetsokalastusta. Kinkavuori on yksi kaupungin tärkeimmistä symboleista. Sillä sijaitsevat kansallisesti suojeltu metsäalue ja Gifun linna, kopio Nobunagan aiemmasta linnasta.
Kaksi tärkeää rautatielinjaa yhdistää Gifun muuhun Japaniin. JR Tōkain Tōkaidō-päälinja liittää kaupungin Nagoyaan. Kaupungista johtaa suora junayhteys myös Chūbu Centrairin kansainväliselle lentoasemalle.
Maantiede
thumb|240px|Nagarajoki virtaa Gifun halki
Gifun kaupunki sijaitsee Gifun prefektuurin eteläosassa Nōbin tasangon pohjoisreunalla. Kaupunki on kasvanut kuntaliitosten kautta, viimeksi vuonna 2006, kun Gifuun liitettiin Yanaizun kunta. Kaupungin maisema vaihteleekin keskustan tiiviisti rakennetusta alueesta reunamien persimonitarhoihin ja mansikkapeltoihin. Kaupungin pohjoisosassa kohoavat metsien peittämät vuoret, kun taas keskustamainen rakentaminen sijoittuu kaupungin eteläosaan. Koillisesta lounaaseen virtaava Nagarajoki jakaa kaupungin kahteen osaan. Suuri osa Gifusta sijaitsee Nagaran tulvatasangolla. Joen piirteiden takia tulvia syntyy herkästi rankkasateiden aikaan, mutta penkereitä on rakennettu veden hallitsemiseksi. Alueen rikas maaperä sopii hyvin viljelyyn.
Kaupungin sää vaihtelee huomattavasti eri vuodenaikoina. Vuonna 2005 alhaisin lämpötila oli -3,8 astetta ja korkein 36,4 astetta. Keskilämpötila oli 15,9 astetta. Samana vuonna kaupungissa satoi yhteensä 1 451 millimetriä.
Historia
Gifu sijaitsee hedelmällisellä Nōbin tasangolla. Kahdesta kaupungissa sijaitsevasta arkeologisesta kohteesta on löydetty todisteita siitä, että kaupungin ympäristössä on ollut asutusta jo esihistoriallisella ajalla. Ryōmonjista ja Kotozukasta on löydetty suuret, Yayoi-kauden loppupuolella riisinviljelyn alkuaikoina rakennetut hautakummut. Yhteiskunnan vakiintuessa alueelle alkoi syntyä pysyvää asutusta ja paikalle perustettiin Inokuchin kylä, josta tuli lopulta myöhemmin nykyinen Gifun kaupunki.
Sengoku-kausi
thumb|left|240px|Kinkavuori (aiemmin Inabavuori)
”Hallitse Gifua niin hallitset Japania” oli yleinen sanonta Sengoku-kaudella 1400–1500-luvuilla, koska Gifun keskeinen sijainti teki siitä hyvän tukikohdan daimioille, jotka yrittivät saada Japanin hallintaansa. Yli 200 vuoden ajan Minon provinssi, johon Gifu kuului, oli vaikutusvaltaisen Toki-klaanin vallassa. Sengoku-kaudella vuonna 1542 klaanin vasalli Saitō Dōsan kuitenkin kapinoi herrojaan vastaan ja otti Minon provinssin haltuunsa. Hän rakensi Inabayaman linnan Inabavuoren huipulle ja aloitti sieltä yrityksensä Japanin yhdistämiseksi.
Dōsanin valtakauden aikana hänen tyttärensä Nōhime meni naimisiin viereisen Owarin provinssin daimion Oda Nobunagan kanssa. Tavoitteena oli yhdistää sukujen valta. Nobunagalla oli sama visio Japanin yhdistämisestä kuin Dōsanilla, mutta hän kapinoi ja syrjäytti Dōsanin 1500-luvun puolivälissä, aivan kuten Dōsan oli tehnyt aiemmin. Nobunagan hallituskaudella alue sai nykyisen nimensä. Keskusteltuaan buddhalaisen papin kanssa Nobunaga nimesi kylän ja ympäröivän Minon provinssin Gifuksi vuonna 1567. Hän otti ensimmäisen kirjoitusmerkin legendaariselta Qishanvuorelta, jolta suuri osa muinaisesta Kiinasta yhdistettiin. Toinen merkki tarkoittaa "vuorenjuurta" ja on otettu Kungfutsen syntymäkaupungilta Qufulta. Vaikka Nobunaga ei ollut syntynyt alueella, hän päätti käyttää Dōsanin linnaa ja vuorta tukikohtanaan ja nimesi ne Gifun linnaksi ja Kinkavuoreksi.
Gifun talous kasvoi huomattavasti, etenkin koska se sijaitsi Nobunagan laajenevan valtakunnan keskiössä. Nobunaga perusti myös rakuichi rakuzan eli vapaan markkinapaikan kansalaistensa käytettäväksi, vastaiskuna temppeleiden ja pyhäköiden kauppamonopolille. Kaupungin eloisuus sai portugalilaisen jesuiittalähetyssaarnaajan ja Nobunagan vieraan Luís Fróisin kuvailemaan Gifua ”vilkkaaksi Babyloniksi”.
Edo- ja Meiji-kaudet
Nobunagan kuoleman jälkeen Gifu jatkoi kasvuaan Edo-kaudella 1600–1800-luvuilla. Tokugawa-sotilashallinto perusti Nakasendōn yhdeksi viidestä tiestään. Vaikka tie ei kulkenut suoraan Gifun läpi, läheiset Kanō-jukun ja Gōdo-jukun postiasemat toivat alueelle liikennettä ja sulautuivat myöhemmin Gifun kaupunkiin. Alueen kukoistus jatkui, kun Gifusta tuli Nakasendō-tien keskeinen pysähdyspaikka.
right|thumb|Gifun maanjäristyksen muistohalli
Japanin kuntalaitoksen perustamisen yhteydessä Meiji-kauden keskivaiheilla vuonna 1889 Gifusta tehtiin kaupunki. Silloin sen väkiluku oli 25 750 henkeä ja pinta-ala kymmenen neliökilometriä. Varhain aamulla 28. lokakuuta 1891 magnitudin 7,5–8,0 maanjäristys ravisteli aluetta. Noin 37 prosenttia kaupungista tuhoutui tulipaloissa ja 245 ihmistä kuoli sekä 1 260 loukkaantui. Yhteensä 6 336 rakennusta vahingoittui (ja niistä 3 993 tuhoutui kokonaan). Tuhon seurauksena Gifuun rakennettiin Japanin ensimmäinen maanjäristykselle omistettu muistohalli, jossa pidetään muistotilaisuuksia uhreille joka kuun 28. päivä.
Gifu toipui maanjäristyksen aiheuttamista vahingoista Meiji-kauden loppuun mennessä ja vuonna 1911 siitä oli tullut sen verran vauras, että kunnallinen raitiotieliikenne voitiin aloittaa kaupungin alueella.
Toinen maailmansota
Vuonna 1940 Gifuun liitettiin entinen Kanōn postiasema ja kaupungin pinta-ala kasvoi huomattavasti. Kanōssa harjoitettiin useita perinteisiä teollisuudenaloja, mikä auttoi kasvattamaan Gifun teollisuustuotantoa. Viereinen Kakamigaharan kaupunki toimi lisäksi Japanin ilmailukeskuksena, joten Gifu nousi toisen maailmansodan aikana tärkeäksi teollisuuskaupungiksi. Niinpä Yhdysvaltain ilmavoimat pudottivat kaupunkiin runsaasti palopommeja. 9. heinäkuuta 1945 kampanja huipentui Gifun pommitukseen, jossa menehtyi 863 henkeä, loukkaantui 520 henkeä ja 20 426 rakennusta vahingoittui. Gifu muistaa näitä tapahtumia joka vuosi 9. heinäkuuta, jolloin rauhankelloja soitetaan jokaisessa kaupungin temppelissä.
Toisen maailmansodan aikana Gifu toimi myös Japanin ilmapallopommien rakennuspaikkana. Paperista valmistettuja, pommeja kannattelevia kuumailmapalloja käytettiin epäonnistuneessa yrityksessä saada aikaan tuhoa Yhdysvalloissa. Paikalliset lukiolaistytöt valmistivat tulipalloja ohuesta mutta vahvasta Mino-washi-paperista ja konnyaku-tahnasta. Alun perin palloissa käytettiin kumilla käsiteltyä silkkiä, jotta ne voisivat hyödyntää juuri löydettyjä suihkuvirtauksia ylittäessään Tyyntämerta, mutta Gifun paperin havaittiin olevan vahvempaa, kevyempää ja ilmatiiviimpää.
Nykyhistoria
Sodan jälkeisinä vuosina Gifu sai jälleen kokea uuden tragedian. 12. syyskuuta 1976 taifuuni 17 iski kaupunkiin, surmasi viisi henkeä ja vaikutti yli 40 000 perheeseen. Gifu kuitenkin toipui paikallisen teollisuuden avulla. Se nimitettiin yhdeksi Japanin ydinkaupungeista vuonna 1996. Gifun muotiteollisuuden taantuessa kaupunki on suunnannut katseensa koneiden ja laitteiden valmistukseen taloutensa elvyttämiseksi. Rakennusbuumi, josta suuri osa on tapahtunut Gifun rautatieaseman ympäristössä, on parantanut kaupungin taloutta. Sekä julkiset rakennusprojektit (aseman alueen uudistus ja kävelysillat) että yksityiset hankkeet ovat elvyttäneet kaupunkia. Gifu City Tower 43 on esimerkki yksityisen ja julkisen sektorin välisestä yhteistyöstä: osa rakennuksesta kuuluu kaupungille ja osa on yksityisomistuksessa. Gifun alue laajeni vuonna 2006, kun viereinen Yanaizun kunta liittyi siihen.
Politiikka ja hallinto
Gifun kaupungin hallintoa johtaa pormestari, jonka kansalaiset valitsevat suorilla vaaleilla ja jonka virka-aika on neljä vuotta. Pormestaria tukevat kaksi varapormestaria ja kaupungin varainhoitaja, jotka pormestari nimittää.
Lisäksi kansalaisia edustaa kaupunginvaltuusto, jossa on 44 jäsentä. Jokainen heistä edustaa yhtä kaupungin 44 piirikunnasta. Valtuuston jäsenistä yhtäkään ei valita koko kaupungin alueelta. Kuten pormestari, jokainen valtuutettu on virassa neljän vuoden ajan ja kaikki valtuustopaikat vapautuvat samanaikaisesti. Valtuuston puheenjohtajan ja varapuheenjohtajan valitsevat kaupunginvaltuuston jäsenet.
Talous
Gifun ensimmäinen merkittävä teollisuudenala oli tekstiiliteollisuus. Kaupunki kilpaili pitkään Tokion ja Osakan kanssa Japanin muotiteollisuuden johtoasemasta. Alueella aivan Gifun rautatieaseman pohjoispuolella on lukuisia erilaisia pieniä vaatekauppoja, jotka palvelevat erityyppisiä kuluttajia. Lisäksi kaupungin keskustan tärkeimmässä ostosgalleriassa Yanagasessa on useita vaate-, kenkä- ja asusteliikkeitä, joissa myydään sekä kotimaisia että ulkomaisia tuotteita. Viime vuosikymmenen aikana Gifun muotiteollisuus on kuitenkin taantunut voimakkaasti ja kaupunki on alkanut kehittää muita teollisuudenaloja tukeakseen talouttaan.
Eräs näistä teollisuudenaloista on koneiden ja laitteiden valmistus. Koska kaupunki sijaitsee Aichin prefektuurin ja sen useiden suurten autoteollisuuden ja raskaan teollisuuden yritysten (kuten Toyotan ) läheisyydessä, Gifusta on tullut monien metallituotteiden, muottien ja osien alihankkijoiden kotipaikka. Koska kaupungista on hyvät yhteydet lähialueille julkisen liikenteen ja valtateiden kautta, yritysten on ollut helppo perustaa kaupunkiin tehtaita ja muita toimintoja.
Gifun talouden tukijalan eli nykyaikaisen teollisuuden lisäksi kaupungissa tuotetaan myös lukuisia erilaisia perinteisiä käsitöitä ja tuotteita. Niihin kuuluvat esimerkiksi Gifu-viuhkat, Mino-washi-paperi ja aju-kalasta valmistetut elintarvikkeet. Monet kaupat ympäri kaupunkia valmistavat näitä tuotteita. Tunnetuimmat paikalliset tuotteet ovat kuitenkin Gifu-paperilyhdyt ja Gifu-sateenvarjot. Kaupungissa on noin 15 lyhtyvalmistajaa, joista suurin on Ozeki Lantern.
Liikenne
240px|thumb|Museoitu raitiovaunu
Gifun keskeinen sijainti ja sen yhteys entiseen Nakasendō-tiehen on tehnyt kaupungista liikenteen solmukohdan. Sen lisäksi, että useat rautatie- ja linja-autolinjat kulkevat kaupungin kautta, Gifu sijaitsee myös seitsemän valtatien reitillä. Niihin kuuluvat valtatiet 21, 22, 156, 157, 248, 256 ja 303.
Kaupunkia palvelee kaksi rautatieyhtiötä, JR Tōkai ja Meitetsu-rautatiet. JR:n Tōkaidō-päälinja kulkee Gifun rautatieaseman kautta ja Takayama-linja alkaa sieltä. Muita JR:n asemia kaupungissa ovat Nishi-Gifun rautatieasema ja Nagamorin rautatieasema. Meitetsun linjoihin kuuluvat Nagoya-linja, Kakamigahara-linja ja Takehana-linja, jotka alkavat kaikki Meitetsun Gifun rautatieasemalta. Muita Meitetsu-yhtiön asemia ovat Chajo, Kanō, Tagami, Hosobata, Kiridoshi, Tejikara ja Yanaizu. 1. huhtikuuta 2005 saakka Meitetsulla oli myös raitiolinja, joka kulki Gifun halki.
Kunnallinen bussiliikenne aloitettiin Gifussa vuonna 1949. Nykyään Gifu Bus Co., Ltd. palvelee kaupungin sisäistä liikennettä, ja sillä on myös yhteyksiä muihin kaupunkeihin. Sen pitkänmatkan linja-autot yhdistävät Gifun Gujōhon, Osakaan, Kōbeen, Kiotoon ja Tokion Shinjukuun. Gifu Bus yhdistää lisäksi Nagoyan kaupungin Gujōhon, Sekiin, Minoon ja Shirakawa-gōhon. Näiden pitkänmatkan linjojen lisäksi monet paikallislinjat kulkevat kaupungin ja sen lähialueiden kautta. Kaikki linjat pysähtyvät JR:n Gifun rautatieasemalla.
Väestö
Kun Gifu sai kaupunkioikeudet vuonna 1889 se oli pieni kaupunki, joka kasvoi maltillisesti Japanin teollistuessa 1900-luvun alkuvuosikymmeninä. Japanin asevoimien merkityksen kasvaessa 1930-luvulla kaupungista tuli teollisuuskeskus ja se alkoi kasvaa voimakkaasti. Gifu säilyi vauraana toisen maailmansodan jälkeen, kunnes sen väkiluku alkoi taantua kuten useissa japanilaisissa kaupungeissa 1980- ja 1990-luvuilla. Sen jälkeinen väkiluvun kasvu johtuu pääosin Yanaizun kunnan liittämisestä kaupunkiin, mistä Gifu sai 13 000 uutta asukasta. Kaupungin uudet ulkomaalaiset asukkaat ovat myös tekijä kasvussa ja heitä on yli 9 000. Pian näiden muutosten jälkeen kaupungin talous alkoi kuitenkin elpyä aiempaa voimakkaammin ja väkilukukin kasvaa todellisesti.