cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sonkajärven kirkko
Alttarilla on lasimaalaukset "Alfa ja Omega". Kellot ovat vuodelta 1946. Kirkkoa on remontoitu ja paranneltu useita kertoja, viimeisimmäksi on suoritettu peruskorjaus vuosina 2001–2002.
Kirkon sankarihautojen muistomerkkiveistos on kuvanveistäjä Hannes Autereen työ vuodelta 1957.
Siperianpihta
Siperianpihta (Abies sibirica) on mäntykasvien (Pinaceae) heimoon ja pihtojen sukuun kuuluva ainavihanta havupuu.
Ulkonäkö ja koko
Siperianpihdan kukinto on käpy. Hedekukat ovat riippuvia kun taas emikukat ovat pystyjä. Kukat ovat yksineuvoisia, kehättömiä ja pieniä. Suomessa siperianpihta kukkii toukokuussa. Pysty, pitkänomainen käpy on lyhytperäinen ja pyöreäkärkinen, eivätkä sen peitinsuomut ole näkyvissä. Kooltaan se on 5–8 x 2–4 cm. Kävyt kypsyvät kukintavuoden syksyllä, jolloin käpysuomut irtoavat mutta pysty käpyranka jää kiinni haaraan. Siemen on ohutkuorinen ja siivekäs.
Suurin suomalainen siperianpihta on ollut yli 30 metriä korkea ja ympärysmitaltaan 230 senttimetriä.
Siperianpihta risteytyy helposti palsamipihdan (A. balsamea) kanssa kantalajien kasvaessa lähekkäin.
Levinneisyys ja elinympäristö
Siperianpihta on levinneisyysalueeltaan mantereinen. Se kasvaa luonnonvaraisena laajalla alueella Vienanmeren itäpuolelta Siperiaan ja Kiinan pohjois- ja länsiosiin. Suomessa siperianpihtaa voi tavata luonnosta viljelykarkulaisena eri puolelta maata, yleisimmin Etelä-Suomesta.
Siperianpihta kasvaa tuoreissa, runsasravinteisissa havumetsissä seka- tai valtapuuna. Laji on kalkinsuosija.
Käyttö
Suomessa siperianpihta on parhaiten menestyvä pihtalaji, jota voidaan käyttää koristepuuna Pohjois-Suomea myöten. Parhaiten se menestyy vyöhykkeillä II-VI.
Prehniitti
Prehniitti on inosilikaattihin kuuluva silikaattimineraali. Se on saanut nimensä hollantilaisen everstin Hendrik von Prehnin mukaan. Kemiallinen kaava on Ca2Al2Si3O10(OH)2. Väri on valkoinen tai vihreän tai keltaisen sävyinen. Kidejärjestelmä on ortorombinen. Viiru on valkoinen.
Esiintyminen
Prehniittiä esiintyy metamorfisissa ja basalttisissa kivissä. Sitä on löydetty Skotlannista ja Australiasta.
Maantievirus matkalla pohjoiseen
Maantievirus matkalla pohjoiseen: 14 kolkkoa tarinaa on Stephen Kingin vuonna 2003 julkaistu novellikokoelma. Alkuteos Everything's Eventual: 14 Dark Tales on julkaistu Yhdysvalloissa vuonna 2002. Nimensä mukaisesti se sisältää 14 tarinaa.
Kirjan novelleista 1408 ja Riding the Bullet ovat toimineet pohjana samannimisille elokuvasovituksille.
Roscoe Lee Browne
Roscoe Lee Browne (2. toukokuuta 1922, Woodbury, New Jersey – 11. huhtikuuta 2007, Los Angeles) oli yhdysvaltalainen näyttelijä, joka loi uraa televisiossa, teatterissa ja elokuvissa. Hänet tunnettiin tummasta bassoäänestään, ja useimmiten hän saikin näyteltäväkseen sivistyneitä ja arvovaltaisia roolihahmoja.
Nuorempana Browne oli yleisurheilija, ja hän voitti 1 000 jaardin juoksussa Yhdysvaltain hallimestaruuden vuosina 1950 ja 1951. Sittemmin hän joutui lopettamaan urheilijanuransa vammautumisen vuoksi.
Browne tuli tunnetuksi komediasarjasta Kupla, jossa hän näytteli piikikästä ja sivistynyttä hovimestari Saundersia. Pienempiä rooleja hän näytteli muun muassa sarjoissa Perhe on pahin, Bonanza, Apinoiden planeetta, The Cosby Show, A Different World, Shield – lain varjolla ja Kova laki. Hän näytteli myös lukuisissa elokuvissa ja toimi äänenä muun muassa elokuvissa Babe – urhea possu, Babe suurkaupungissa ja Aarreplaneetta.
Browne kuoli syöpään Los Angelesissa 2007.
Rambo III (videopeli)
Taiton julkaisema kolikkopeli eroaa pelikonsoleille ja kotitietokoneille julkaistusta versiosta: kolikkopeli on raideräiskintä, joka käyttää pseudo-3D -grafiikkaa.
Pelaaminen
Peli perustuu elokuvaan Rambo – taistelija 3. Kuten elokuvassa, pelissä seurataan John Ramboa, jota on pyydetty taistelemaan neuvostoliittolaisia vastaan Afganistanissa.
Vastaanotto
Peli on saanut CU Amiga -lehden arvostelussa arvosanaksi 75%.
Organotinayhdisteet
thumb|250px|Organotinayhdisteet sisältävät hiilen ja tinan välisen kovalenttisen sidoksen Organotinayhdisteet ovat organometalliyhdisteitä, jotka sisältävän tinan ja hiilen välisen kovalenttisen sidoksen. Organotinayhdisteillä on useita käyttökohteita, mutta osasta käyttökohteista on luovuttu myrkyllisyyden vuoksi.
Alkyyli- ja aryylitinayhdisteet
Tina esiintyy organometalliyhdisteissä tyypillisesti hapetusluvulla +IV. Eräät steerisesti estyneitä alkyyli- tai aryyliryhmiä sisältävät tina(II)organometalliyhdisteet ovat stabiileja, mutta esiintyvät tyypillisesti polymeereinä. thumb|250px|Tetrabutyylitina on esimerkki tetrasubstituoidusta organotinayhdisteestä Stabiileimmat organotinayhdisteet ovat tetrasubstituoituja johdannaisia, joita voidaan kuvata kaavalla RnSnX4-n. Tässä R on alkyyli- tai aryyliryhmä, X on halogeeni-, happi- tai rikkiatomi ja n on kokonaisluku väliltä 1–4. Stabiileimpia näistä ovat tetra-alkyyli- tai -aryylijohdannaiset eli organostannaanit, jotka ovat huoneenlämpötilassa nesteitä tai kiinteitä aineita. Ne eivät reagoi helposti veden eivätkä hapen vaikutuksesta. Jos alkyyliryhmiä on vähemmän, organotinayhdisteet hapettuvat ilman hapen vaikutuksesta suhteellisen helposti. Tetra-alkyylitinayhdisteitä voidaan valmistaa usealla tavalla. Käytettyjä tapoja ovat muun muassa tina(IV)kloridin reaktio Grignardin reagenssien kanssa, tina(IV)kloridin reaktio organoalumiiniyhdisteiden kanssa tai niin kutsuttu suora synteesi, jossa tina reagoi alkyyli- tai aryylihalogenidien kanssa. Organotinayhdisteillä on usein taipumus muodostaa oligomeerejä.
Trialkyylitinahalogenideja R3SnX valmistetaan tetra-alkyylitinajohdannaisista halogeenin tai vetyhalogenidin välisellä reaktiolla. Jos X on kloridi, voidaan yhdisteitä tuottaa myös tetra-alkyylitinayhdisteen ja tina(IV)kloridin välisellä reaktiolla. Samalla tavoin voidaan valmistaa myös dialkyylidihalogenideja tai monoalkyylitrihalogenideja. Organotinahydridejä RnSnH4-n saadaan pelkistämällä organotinahalogenideja litiumalumiinihydridillä.
Tunnetaan myös organotinayhdisteitä, joissa tinan koordinaatioluku on 3, 2 tai 1. Näistä koordinaatioluvulla 2 ja 1 olevat yhdisteet ovat melko epästabiileja ja esiintyvät usein vain reaktioiden välivaiheina. Koordinaatioluvuilla 3 esiintyvät stannyylianionit (R3Sn-) ovat hieman stabiilimpia. Näitä valmistetaan alkalimetallien ja organotinahalogenidien tai organolitiumyhdisteiden ja tina(II)halogenidin, kuten tina(II)kloridin välisellä reaktiolla. Nämä yhdisteet ovat väriltään punaisia ja keltaisia ja hapettuvat suhteellisen helposti hapen vaikutuksesta ja reagoivat veden kanssa. Organostannyylejä käytetään välituotteina orgaanisissa synteeseissä
Organotinaoksidit ja -hydroksidit
Vesi hydrolysoi organotinahalogenidit organotinahydroksideiksi. Niistä eliminoituu kuumennettaessa vettä, jolloin muodostuu organotinaoksideja.
Käyttö
Organotinayhdisteillä on useita käyttökohteita. Ne ovat hyödyllisiä yhdisteitä orgaanisessa synteeseissä, ja tärkeä organotinayhdisteitä hyödyntävä reaktio on Stille-kytkentä. Trialkyyli-, dialkyyli- ja monoalkyylitinayhdisteitä käytetään PVC-muovin stabilisaattoreina. Tämä on organotinayhdisteiden suurin yksittäinen käyttökohde, mihin arvioidaan kuluvan noin 60 % tuotetuista organotinayhdisteistä. Erityisesti tähän käytettyjä yhdisteitä ovat muun muassa dimetyylitinadikloridi ja metyylitinatrikloridi. Organotinayhdisteitä voidaan käyttää myös valmistettaessa tinadioksidikalvoja CVD-pinnoituksella ja bakteereja, sieniä sekä tuhohyönteisiä tappavina aineina maataloudessa. Aikaisemmin tributyylitinaa ja trifenyylitinaa on käytetty laivojen pohjamaaleissa ehkäisemässä eliöiden tarttumista laivan pohjaan. Nykyään tämä käyttö on kuitenkin kielletty näiden yhdisteiden myrkyllisyyden vuoksi.
Myrkyllisyys
Useat organotinayhdisteet ovat hyvin myrkyllisiä ja myrkyllisimpien organotinayhdisteiden myrkyllisyys on vetysyanidin luokkaa. Myrkyllisyys riippuu substituutioasteesta ja alkyylisubstituenttien pituudesta. Myrkyllisimpiä ovat trialkyylitinayhdisteet ja myrkyllisyys pienenee järjestyksessä trialkyylitina > dialkyylitina > tetra-alkyylitina > monoalkyylitina. Myrkyllisimpiä ovat metyylitinajohdannaiset ja myrkyllisyys laskee alkyylisubstituentin koon kasvaessa. Organotinayhdisteet kertyvät helposti luonnossa eliöihin.
Varasteleva joulupukki
Varasteleva joulupukki on Leevi and the Leavingsin joulualbumi ja kahdeksas studioalbumi, ja se julkaistiin jouluksi 1990 levymerkillä Pyramid.
Albumin uudelleenmasteroidussa painoksessa on lisäkappaleena vuoden 1995 Rakkauden planeetta -albumin erikoispainoksessa julkaistu kappale ”Jouluaattona kännissä”.
Zlata Ohnjevitš
thumb|Zlata Ohnjevitš Zlata Ohnjevitš (oik. Inna Leonidivna Bordjuh, ; s. 12. tammikuuta 1986 Murmansk, Venäjä) on ukrainalainen laulaja ja poliitikko. Hän edusti Ukrainaa vuoden 2013 Euroviisuissa.
Kouluvuosiensa jälkeen Zlata lähti Kiovaan opiskelemaan musiikkia. Hän on myös tehnyt töitä radiojuontajana ja Ukrainan armeijan orkesterin solistina. Zlata osallistui Ukrainan Euroviisukarsintoihin ensimmäistä kertaa vuonna 2010 kappaleella "Tiny Island". Hän sijoittui viidenneksi. Vuotta myöhemmin hän kokeili onneaan uudestaan kappaleella "The Kukushka", ja sijoittui toiseksi. Vuonna 2013 hän osallistui taas Ukrainan viisukarsintoihin kappaleella "Gravity". Hän sai täydet pisteet niin tuomaristolta kuin yleisöltäkin, ja pääsi edustamaan Ukrainaa Eurovision laulukilpailuun Malmöhön, Ruotsiin. Zlata ei ole vielä julkaissut esikoislevyään, mutta sen on määrä ilmestyä vuoden 2014 aikana. Vuonna 2013 hän toimi Kiovassa järjestettyjen Lasten Euroviisujen juontajana.
Ognevitš valittiin Ukrainan parlamenttiin vuoden 2014 vaaleissa Oleh Ljaškon radikaalipuolueen listalta.
William Ewart Gladstone
Lapsuus ja nuoruus
William Ewart Gladstone syntyi vuonna 29. joulukuuta 1809 Liverpoolissa John Gladstonen ja Ann Gladstonen (o.s. Robertson) neljäntenä poikana. Ristimänimensä hän sai isänsä liikekumppanin William Ewartin mukaan. Hänen molemmat vanhempansa olivat skotlantilaista sukua, ja vaikka Gladstone asui koko elämänsä Englannissa, hän säilytti puheessaan kotona oppimansa skottilaisen korostuksen.
John Gladstone (1763–1851), vuoteen 1835 asti John Gladstones ja aatelointinsa jälkeen vuodesta 1845 sir John Gladstone, oli yksi Liverpoolin rikkaimpia liikemiehiä, joka oli aloittanut uransa kauppa-apulaisena ja kohonnut suurkauppiaaksi ja laivanvarustajaksi. Liikeuransa ohella hän toimi aktiivisesti Tory-puolueessa (konservatiivisessa puolueessa) ja istui kymmenkunta vuotta alahuoneen jäsenenä. John Gladstone oli George Canningin, aikansa vaikutusvaltaisimman torypoliitikon ja ministerin, innokas poliittinen tukija ja ystävä, ja myös William tapasi Canningin ensi kertaa jo kolmivuotiaana. Gladstonen perhe oli evankelinen, kuten monet ylemmän keskiluokan perheet tuohon aikaan, ja sen päivittäistä elämää leimasivat säännölliset hartaudenharjoitukset sekä tiukka herännäiskristillinen vakaumus.
William Gladstone peri kotoaan sekä poliittisen konservatismin että evankelisen kristillisyyden. Anne Gladstone näki nuorimman poikansa ”kääntyneen uskollisesti Jumalaan” jo kymmenvuotiaana, ja John Gladstone puolestaan suunnitteli pojalleen poliitikon uraa. Vuonna 1821 William lähetettiin yläluokkaiseen Eton Collegeen saamaan klassista koulutusta, missä hän opiskeli vuoteen 1827 asti. Vuonna 1829 hän siirtyi Oxfordin yliopiston Christ Churchiin opiskelemaan historiaa ja humanistisia tieteitä sekä isänsä kehotuksesta myös matematiikkaa. Hän sijoittui parhaaseen luokkaan historian ja matematiikan loppukokeissaan vuonna 1831. Hän oli myös Oxfordin tiedeyhdistyksen presidentti.
Valmistuttuaan yliopistosta uskonnollinen Gladstone haaveili pappisurasta, mutta John Gladstone tahtoi tehdä pojastaan valtiomiehen. William lähetettiin 1831–1832 ajan tavan mukaan kiertomatkalle Eurooppaan, muun muassa Italiaan, noin kuuden kuukauden ajaksi laajentamaan sivistystään, ja syksyllä 1832 hän osallistui ensimmäisiin parlamenttivaaleihinsa.
Poliittisen uran alkuhetket
left|thumb|upright|Nuori Gladstone 1830-luvulla. William Gladstone nousi parlamentin alahuoneeseen vuonna 1832 vain 23-vuotiaana. Hänet valittiin Tory-puolueen edustajana Newarkin vaalipiiristä. Valinta tapahtui pitkälti suhteiden avulla: erään Gladstonen Oxfordin-aikaisen opiskelutoverin isä oli Newcastlen herttua, Newarkin seudun mahtimies ja suurmaanomistaja. Kun Gladstonea suositeltiin herttualle ”lupaavana nuorena konservatiivina”, tämän nouseminen parlamenttiin Newarkin edustajana oli lähinnä järjestelykysymys.
Ensimmäisessä parlamenttipuheessaan 17. toukokuuta 1833 Gladstone vastusti orjuuden välitöntä lakkauttamista Britannian siirtomaissa. Myöhemmissä puheissaan hän puolusti muun muassa Irlannin anglikaanisen valtionkirkon asemaa ja protektionistista talouspolitiikkaa. Nuori Gladstone herätti huomiota, ja vuosina 1834–1835 hän toimi Robert Peelin hallituksessa nuorempana rahaministerinä sekä siirtomaa-asioiden alivaltiosihteerinä.
Sir Robert Peelin ministerinä
Vuonna 1841 sir Robert Peel palasi pääministeriksi ja teki Gladstonesta hallituksensa toisen kauppaministerin, samalla kun Gladstonesta tehtiin myös Privy Councilin jäsen. Peelin hallitus ryhtyi tarmokkaasti purkamaan protektionistista suojatullipolitiikkaa huolimatta siitä, että pääministerin oma puolue eli toryt olivat sen voimakkaita kannattajia. Pääasiallisen kimmokkeen tähän antoi 1830-luvun lopun katokausi, jonka aikana Britannia osoittautui kyvyttömäksi omavaraiseen ruuantuotantoon. Gladstone, joka aiemmin oli kuulunut protektionisteihin, kallistui pian Peelin puolelle. Gladstone oli keskeisenä tekijänä valmistelemassa hallituksen finanssipoliittisia uudistuksia, joihin kuuluivat tullien alentaminen sekä säännöllisen tuloveron säätäminen.
Gladstone erosi Peelin hallituksesta 1845, kun se ehdotti valtiollisen tuen myöntämistä irlantilaiselle Maynoothin katoliselle pappiskoululle. Gladstone oli jo lieventänyt aiempia mielipiteitään kirkon ja valtion suhteesta eikä vastustanut ehdotusta, mutta hän ei halunnut antaa sellaista vaikutelmaa, että hän luopuisi mielipiteistään pitääkseen ministerinpaikkansa. Erottuaan hallituksesta hän äänesti esityksen puolesta parlamentissa. Gladstone kuitenkin palasi Peelin hallitukseen siirtomaa-asioiden valtiosihteeriksi vielä samana vuonna. Hänen oli uusittava edustajanpaikkansa, mutta vanhoillinen Newcastlen herttua ei enää suostunut tukemaan häntä, joten hän siirtyi Oxfordin yliopiston parlamenttiedustajaksi vuoden 1847 vaaleissa oltuaan 18 kuukautta vailla edustajanpaikkaa.
1840-luvulla Gladstone myös aloitti työnsä Lontoon prostituoitujen hyväksi. Hän kierteli öisin Lontoon kaduilla, keskusteli tapaamiensa prostituoitujen kanssa ja rohkaisi heitä muuttamaan elämäntapansa. Gladstone myös tuki rahallisesti Clewerissä sijainnutta kristillistä ”pelastuskotia” ja auttoi järjestämään työtä entisille prostituoiduille. Hän jatkoi tätä toimintaa myös pääministerivuosinaan. Vuonna 1927, kolmekymmentä vuotta Gladstonen kuoleman jälkeen, Gladstonen perikunta haastoi oikeuteen kirjailijan, joka väitti hänen käyttäneen hyväkseen prostituoitujen palveluksia. Valamiehistö totesi tällöin yksimielisesti, että kaikki todisteet tukevat ”edesmenneen Mr. W. E. Gladstonen korkeaa moraalia”. Rouva Catherine Gladstone tuki miehensä pelastustyötä ja myös toisinaan osallistui tämän öisille retkille.
Gladstone vieraili Napolissa vuonna 1850 noin neljän kuukauden ajan ja järkyttyi Molempain Sisiliain kuningaskunnan kuninkaan, Ferdinand II:n, tyrannimaisesta hallinnosta. Hän julkaisi 1851 teoksen Kirjeitä lordi Aberdeenille, jossa hän kertoi käynneistään napolilaisissa vankityrmissä ja Ferdinand II:n harjoittamasta vainosta. Teos herätti suurta kohua sekä Britanniassa että Euroopassa. Italian yhdistymissodan sankari Giuseppe Garibaldi kiitti myöhemmin Gladstonea tämän kirjoituksista, jotka käänsivät eurooppalaisen mielipiteen Napolin mielivaltaista hallintoa vastaan.
Valtiovarainministerinä
thumb|Hawardenin linna, Gladstonen kotitila. Russelin Whig-hallitus kaatui 1852, ja lordi Derby muodosti Tory-hallituksen. Gladstonea pyydettiin valtiovarainministeriksi, mutta hän kieltäytyi, koska hänen poliittiset näkemyksensä olivat etääntyneet liian kauas Toryjen linjasta. Valtiovarainministeriksi nousi Benjamin Disraeli, joka julkisti ensimmäisen budjettinsa joulukuussa. Gladstone hyökkäsi voimakkaasti budjettia vastaan, ja on pidetty suurelta osin hänen ansionaan, että Disraelin budjetti ja sen myötä koko hallitus kaatuivat. Tämä oli Gladstonen ja Disraelin ensimmäinen merkittävä poliittinen kamppailu.
Gladstonesta tuli valtiovarainministeri lordi Aberdeenin hallitukseen, joka koottiin whigien ja peeliläisten pohjalle. Hän yritti kumota tuloveron, mutta päätyi lopulta korottamaan sitä, koska Krimin sota nieli valtion varoja. Hallitus kaatui vuonna 1855 sen kieltäydyttyä teettämästä selvitystä Krimin sodan aikaisen armeijan tilasta. Lordi Derby palasi pääministeriksi 1858, ja Gladstone kieltäytyi jälleen ministeriydestä, osaksi poliittisista syistä ja osin siksi, ettei halunnut työskennellä samassa hallituksessa Disraelin kanssa. Derbyn hallituksen kaaduttua 1859 Henry Palmerston muodosti hallituksen whigeistä ja peeliläisistä, valtiovarainministerinä jälleen Gladstone.
Tämän hallituksen muodostamista pidetään käännekohtana Britannian poliittisessa historiassa: vanhoista whigeistä, peeliläisistä ja radikaaleista muodostui moderni liberaalinen puolue. Samalla Gladstone jätti lopullisesti konservatiivit oltuaan muiden peeliläisten kanssa kymmenen vuotta toryjen ja whigien välissä.
Vuonna 1866 John Russellin hallitus (joka oli seurannut Palmerstonia tämän kuoltua 1865) esitti parlamentille ehdotuksen uudeksi äänioikeuslaiksi. Hankkeen takana oli pääasiassa Gladstone, ja siinä ehdotettiin äänioikeuteen vaadittavien taloudellisten ehtojen alentamista ja näin 400 000 uuden keski- ja työväenluokkaisen äänestäjän syntyä. Ehdotusta vastustivat sekä toryt että radikaalit liberaalit, jotka pitivät sitä riittämättömänä, ja hallitus kaatui. Lordi Derby nousi jälleen tory-hallituksen ministeriksi ja Disraeli valtiovarainministeriksi. Derby ja Disraeli esittivät vuonna 1867 oman, vielä pidemmälle menevän äänioikeusuudistuksensa: tämä merkitsi 1,5 miljoonan uuden äänioikeutetun lisäystä Englannin yhteiskunnassa. Uusi vaalilaki antoi äänioikeuden kaupunkien työläisille, jotka omistivat asunnon tai olivat päävuokralaisia, ja osalle maaseudun asukkaista.
Derbyn ja varsinkin Disraelin toimintaa vaaliuudistuksessa on usein pidetty poliittisen opportunismin huipentumana ja tahallisena nöyryytyksenä Gladstonea kohtaan.
Ensimmäinen pääministerikausi 1868–1874
thumb|left|upright|William Gladstone, [[Phil Mayn karikatyyri.]] Lordi Palmerstonin kuoltua 1865 ja lordi John Russellin vetäydyttyä politiikasta 1867 Gladstonesta tuli liberaalien johtaja. Vuoden 1868 vaaleissa hän menetti paikkansa Lancashiressa, mutta valittiin Greenwichissä. Liberaalit voittivat vaalit ja 58-vuotiaasta Gladstonesta tuli pääministeri seuraavaksi kuudeksi vuodeksi. Hänen pääministerikauttaan leimasivat vapaamieliset yhteiskunnalliset uudistukset, joiden päämääränä oli valtion menojen karsiminen sekä – liberalismin ideologian mukaisesti – ihmisten ja talouden mahdollisimman suuri toimintavapaus.
Gladstone kiinnitti erityistä huomiota Irlannin asemaan. Hän ajoi 1869 läpi Irlannin kirkollislain uudistuksen, jonka jälkeen katolisten irlantilaisten ei enää täytynyt maksaa veroa Irlannin anglikaaniselle kirkolle – samalle, jonka asemaa hän oli nuorena konservatiivina kiivaasti puolustanut. Vuonna 1870 hyväksyttiin Irlannin maalaki, joka paransi irlantilaisten vuokraviljelijöiden asemaa. Merkittävä uudistus oli myös vuoden 1870 koululaki, jossa taattiin (ainakin teoriassa) kaikille 5–15-vuotiaille maksuton perusopetus. Gladstonen hallituksen aikana myös säädettiin yleinen vaalisalaisuus ja kiellettiin armeijan ja valtion virkojen myyminen sekä ruumiillisen kurituksen käyttäminen armeijassa rauhan aikana.
Gladstone oli leimallisesti sisäpoliitikko, joka tunsi vastenmielisyyttä imperialismia kohtaan. Ulkopolitiikassa hänen päämääränään oli turvata vapaa kaupankäynti ylläpitämällä rauhaa ja poistamalla tulleja. Niin sanottu Alabama-kysymys, jossa Yhdysvallat vaati Britannialta korvausta siitä, että se oli sallinut etelävaltioiden rakentaa taistelulaivoja brittiläisillä telakoilla sisällissodan aikana, ratkaistiin Gladstonen myöntyväisyyden ansiosta Yhdysvaltain hyväksi 1872. Tämä ja eräät muut epäonniset ulkopoliittiset kysymykset laskivat hallituksen suosiota.
Gladstonen hallituksen tie päättyi 1873, kun sen ehdotus Irlannin yliopistolaitoksen uudistamiseksi kaatui alahuoneessa. Syntyneen poliittisen pattitilanteen selvittämiseksi Gladstone hajotti parlamentin 1874 ja määräsi uudet vaalit, joissa konservatiivit voittivat. Benjamin Disraeli muodosti uuden hallituksen, ja Gladstone luopui liberaalien johtajuudesta sekä vetäytyi joksikin aikaa riviparlamentaarikoksi.
Toinen pääministerikausi 1880–1885
Vuoden 1880 vaaleissa liberaalit voittivat uudelleen, ja Disraeli väistyi. Uusi liberaalijohtaja lordi Hartington luopui paikastaan suositun Gladstonen hyväksi. Konservatiivinen kuningatar Viktoria, jolla oli vahvoja antipatioita Gladstonea kohtaan, yritti turhaan saada Hartingtonia muodostamaan hallituksen. Lopulta kuningatar joutui nimittämään ”tuon kauhean vanhan miehen” (kuten hän Gladstonea kutsui) toiselle pääministerikaudelleen.
Ulkopolitiikassa Gladstone pyrki karttamaan sotia ja konflikteja. Hän lopetti 1881 Disraelin aikana syttyneen ensimmäisen buurisodan, jossa Etelä-Afrikan buuritasavallat sotivat Britannian herruuspyrkimyksiä vastaan. Gladstonen hallitus tunnusti buurivaltion itsenäisyyden, sillä rajoituksella, ettei se saanut solmia ulkopoliittisia liittoja ilman Britannian suostumusta. Gladstone myös lopetti toisen englantilais-afganistanlaisen sodan vetämällä brittijoukot pois maasta.
Gladstone muutti toista Irlannin maalakia. Hänen hallituksensa toteutti myös vuoden 1884 vaalilain, joka antoi äänioikeuden maaseudun asukkaille, noin kahdelle miljoonalle miehelle. Irlannin itsehallinto (home rule) tuli tärkeimmäksi asiaksi Isossa-Britanniassa. Kenraali Gordonin kuolema Khartumissa Sudanissa vuonna 1885 oli loppu Gladstonen suosiolle. Kriitikot käänsivät hänen lempinimensä muotoon M.O.G Gordonin murhaajaksi. Gladstone erosi pääministerin virasta vuonna 1885.
Kolmas pääministerikausi 1886
thumb|Gladstone puhuu alahuoneessa Irlannin [[home rulen puolesta 8. huhtikuuta 1886.]]
Vuonna 1886 hänen puolueensa oli liittoutunut irlantilaisten nationalistien kanssa kumoamaan lordi Salisburyn hallitusta. Gladstone valittiin uudelleen pääministeriksi. Gladstone antoi alahuoneelle 6. huhtikuuta 1886 lakiesityksen Irlannin itsehallinnosta. Alahuone kuitenkin hylkäsi esityksen ja Gladstone joutui eroamaan pääministerin virasta.
Neljäs pääministerikausi 1892–1894
Vuonna 1892 Gladstone valittiin neljännen kerran pääministeriksi. Hän otti uudelleen Irlannin itsehallinnon käsiteltäväksi asiaksi alahuoneessa. Alahuone hyväksyi esityksen, mutta ylähuone hylkäsi sen. Gladstone erosi pääministerin virasta 3. maaliskuuta 1894. Hän säilytti paikkansa alahuoneessa vuoteen 1895 asti.
Viimeiset vuodet
thumb|left|William ja Catherine Gladstonen hauta [[Westminster Abbeyssä.]]
Vuonna 1895 hän perusti St. Deiniolsin kirjaston, jolle lahjoitti suurimman osan omista kirjoistaan ja 40 000 puntaa. Hän kuljetti yli 80-vuotiaana 23 000 kirjaa kottikärryillä neljännesmailin matkan kotoaan kirjastoon.
Gladstone kuoli syöpään Hawarden linnassa 88-vuotiaana 19. toukokuuta 1898. Hänet on haudattu Westminster Abbeyhin.
Kirjallisuutta
William Gladstonesta on kirjoitettu runsaasti elämäkerrallisia teoksia. Hänestä historiankirjoituksessa annettu kuva oli pitkään kaksijakoinen: liberaalit historioitsijat esittivät hänet suurena uudistajana ja valistuneena valtiomiehenä, konservatiiviset historioitsijat taas ahdasmielisenä ja tekopyhänä hahmona. Tavallisesti tähän liittyi Gladstonen ja Benjamin Disraelin vastakkainasettelu, jossa liberaalit pyrkivät tekemään Gladstonesta näytelmän sankarin ja Disraelista konnan, konservatiivit luonnollisesti toisin päin. Ensiksi mainitusta paras esimerkki on John Morleyn kirjoittama Gladstonen ”virallinen” elämäkerta, The Life of William Ewart Gladstone (1903). Jälkimmäistä kuvaa edustaa muun muassa W. F. Monypennyn ja G. E. Bucklen Disraeli-elämäkerta The Life of Benjamin Disraeli, the Earl of Beaconsfield (1929), joka on suurilta osiltaan hyökkäys Gladstonea vastaan. Modernimmat Gladstone-elämäkerrat tarkastelevat kohdettaan tasapuolisemmin.
Gladstone kirjoitti itse luonnoksen omaelämäkerraksi, jota ei kuitenkaan julkaistu hänen elinaikanaan. Käsikirjoitus ilmestyi vasta 1971 osana Prime Minister’s Papers -julkaisusarjaa. Gladstonen päiväkirjat on julkaistu kokonaisuudessaan The Gladstone Diaries -sarjana, joka käsittää kaksitoista paksua osaa.
Creation Engine
Creation Engine on Bethesda Softworksin kehittämä pelimoottori. Se on kehitetty Gamebryo-pelimoottorin pohjalta, ja ensimmäinen Creation Enginelle kehitetty videopeli on marraskuussa 2011 julkaistu The Elder Scrolls V: Skyrim.
Creation Kit
Creation Kit on Creation Engine -pohjaisille peleille kehitetty modaustyökalu, samankaltainen kuin Gamebryo-pohjaisten The Elder Scrolls -sarjan pelien The Elder Scrolls Construction Set.
Ribeirão Preto
Ribeirão Preto on kunta São Paulon osavaltiossa Kaakkois-Brasiliassa. Kunnan asukasluku oli 604 682 vuonna 2010. Pormestarina on Darcy Vera.
Itämainen molli
thumb|right|Itämainen c-molliasteikko
Itämainen molli, unkarilainen molli eli mustalaismolli on molliasteikon muunnelma, joka sisältää kaksi ylinousevaa sekuntia. Harmonisesta mollista se eroaa siinä, että asteikon seitsemännen sävelen lisäksi myös neljäs sävel on korotettu. Niinpä asteikossa on kokoaskel 1. ja 2. sävelen välissä, puoliaskelet 2. ja 3, 4. ja 5, 5. ja 6. sekä 7. ja 8. sävelen välissä ja ylinouseva sävelaskel 3. ja 4. sekä 6. ja 7. sävelen välissä. Esimerkiksi itämaiseen c-molliin kuuluvat sävelet c, d, es, fis, g, as, h ja c, itämaiseen a-molliin taas sävelet a, h, c, dis, e, f, gis ja a.
Brandenburg (F215)
Brandenburg (runkonumero F215) on Saksan laivaston Brandenburg-luokan fregatti, joka otettiin palvelukseen 1994.
Valmistus
Alus tilattiin 28. kesäkuuta 1989 Blohm + Vossin, Thyssen Nordseewerken ja HDW:n yhteenliittymältä. Köli laskettiin 11. helmikuuta 1992 Hampurissa Blohm + Vossin telakalla ja alus laskettiin vesille vielä samana vuonna 28. elokuuta. Alus otettiin palvelukseen 14. lokakuuta 1994.
Palvelus
Alus on palveluksessa.
Japaninpihta
Japaninpihta (Abies veitchii) on mäntykasvien (Pinaceae) heimoon ja pihtojen (Abies) sukuun kuuluva havupuu. Se kasvaa luonnonvaraisena Japanin vuoristoalueilla 1 500–2 800 metrin korkeudessa kosteassa maaperässä. Japaninpihdan neulaset ovat koristeelliset, parhaimmillaan 2,5 cm:n pituiset. Neulasten alapinnalla on kaksi valkoista ilmarakojuovaa.
Levinneisyys
Japaninpihta esiintyy luontaisesti Japanissa pääsaarella Honshūssa ja lisäksi Shikokun saarella. Laji jaetaan kahteen muunnokseen: var. veitchii ja shikokunpihta (var. sikokiana). Shikokunpihtaa esiintyy Shikokun vuorilla.
Koristekasvikäyttö
Japaninpihta on suosittu koristekasvi ja sitä käytetään toisinaan joulukuusena. Suomessa se menestyy maan eteläosissa ja paikoin keskiosissa.
Norvel Lee
Urheilu-ura
Lee nyrkkeili amatöörinä koko uransa. Hän oli Lontoossa 1948 varamiehenä, muttei päässyt kehään. Sen jälkeen Lee voitti vuosina 1950–1952 arvostetun amatöörinyrkkeilyturnauksen Intercity Golden Glovesin ja Amateur Athletic Unionin nyrkkeilymestaruuden 1950 ja 1951. Pan-Amerikan kisoissa vuonna 1951 Lee sijoittui kolmanneksi raskaassa sarjassa, eli yli 81-kiloisissa.
Helsingin 1952 olympiakisoja varten käydyissä Yhdysvaltain karsinnoissa Lee hävisi jo avauskierroksilla. Nyrkkeilyjoukkueen valmentaja Pete Mello kuitenkin vaati, että Lee otetaan mukaan olympialaisiin. Aikaisemmin keväällä Lee oli voittanut tulevan olympiavoittajan Ed Sandersin. Lee oli sitten raskaan sarjan varamies, ja kun Yhdysvaltojen edustaja sairastui Helsingissä, Lee osallistui kisoissa raskaaseen keskisarjaan. Sarjaan päästäkseen hän laihdutti kuusi kiloa. Lee voitti sarjansa hallitusti, eikä vastustajista kukaan uhannut hänen voittoaan. Finaalissa kaatui argentiinalainen Antonio Pacenza. Lee palkittiin myös olympialaisten teknisimpänä nyrkkeilijänä. Lee saavutti toisen pronssinsa Pan-Amerikan kisoista vuonna 1955.
Siviilielämä
Vuonna 1948 Lee tuomittiin kahdessa oikeudessa Virginian osavaltion rotuerottelulain rikkomisesta. Hän ei ollut suostunut istumaan Chesapeake and Ohio Railwayn junassa mustille varatussa osiossa. Leen tapaus meni Virginian osavaltion korkeimpaan oikeuteen, joka yksimielisesti kumosi Leen saamat tuomiot.
M/T Golden Nori
M/T Golden Nori on japanilaisomisteinen kemikaalien merikuljetukseen tarkoitettu 117 metriä pitkä tankkeri, jonka merirosvot pysäyttivät ja kaappasivat Somalian rannikon edustalla 28. lokakuuta 2007.
Norvel Lee
Siviilielämä
Valmistuttuaan Howardin yliopistosta Lee opetti Washingtonissa nuorisorikollisille suunnatussa koulussa englantia, matematiikkaa ja yhteiskuntaoppia. Lisäksi Lee valmensi nyrkkeilijöitä sekä tuomaroi amatööri- ja ammattilaisotteluita.
M/T Golden Nori
Panaman lipun alla purjehtiva Golden Nori joutui somalialaisten merirosvojen kaappaamaksi kahdeksan meripeninkulman päässä Afrikan itärannikon edustalla. Alukselta lähetettyyn hätäsanomaan vastasi Yhdysvaltain laivaston alus USS Porter, ja syntyneessä tulitaistelussa laivasto upotti merirosvojen alukset. Kaappaushetkellä alus kuljetti neljää eri kemikaalilastia, mukaan lukien bentseeniä. Alus ja sen miehistö vapautettiin 12. joulukuuta 2007.
Norvel Lee
Siviilielämä
Lee kuoli syöpään Yhdysvaltain merivoimien sairaalassa Bethesdassa vuonna 1992.
Viestijuoksun Suomen-mestaruuskilpailut 1948
Viestijuoksun Suomen-mestaruuskilpailut 1948 järjestettiin 17.–18. heinäkuuta Tampereella Pyynikin kentällä. Naisten SM-kisat, joissa 4×100 metrin oli myös mukana, kilpailtiin 15. elokuuta Tampereella.
Queenstown (Etelä-Afrikka)
Queenstown on kaupunki Etelä-Afrikassa Itä-Kapin provinssissa. Kaupungissa oli noin 99 000 asukasta vuoden 2011 väestönlaskennassa.
Ilmasto
Queenstownissa on Köppenin ilmastoluokituksen mukaan keskileveysasteiden aroilmasto. Kesäisin on lämmintä ja sateista, talvisin kuivaa ja leutoa. Vuoden keskilämpötila on noin 17 °C ja keskimääräinen sademäärä 530 millimetriä. Tammikuu on lämpimin kuukausi. Silloin vuorokauden keskilämpötila on noin 22 °C. Viilein kuukausi on kesäkuu, jolloin keskilämpötila on noin 11 °C. Sateisin kuukausi on helmikuu, jolloin sataa keskimäärin noin 80 millimetriä. Heinäkuu puolestaan on kuivin kuukausi. Silloin keskimääräinen sadanta on 11 millimetriä.
DBASE
dBASE (myös tyyliteltynä dBase) on Ashton-Tate-yrityksen varhainen tietokantaohjelmisto, joka on julkaistu vuonna 1980 CP/M-alustalle. Ohjelmisto siirrettiin IBM PC:lle vuonna 1982 pian tietokoneen julkaisun jälkeen.
Ohjelmistoon kuuluivat tietokantamoottori, kyselyjärjestelmä, lomakejärjestelmä ja oma ohjelmointikielensä.
Tietokannan alkuperäisen version Vulcan kirjoitti C. Wayne Ratliff. Alkuperäisen nimen sanotaan olleen kunnianosoitus Star Trekin Mr. Spockin vulcanuslaiselle valokuvamuistille. Ratliff myi yhtiönsä vuonna 1981 Ashton-Tatelle, jonka teknologiajohtajaksi hän siirtyi. Tuotteen nimeksi vaihdettiin dBASE II. Ratliff johti vielä dBASE III:n kehitystä.
Elliott Carter
pienoiskuva|Elliott Carter vuonna 1917. Elliott Cook Carter (11. joulukuuta 1908 New York – 5. marraskuuta 2012 New York ) oli yhdysvaltalainen säveltäjä. Carterin tuotantoon kuuluu muun muassa viisi jousikvartettoa, sinfonioita ja konserttoja. Säveltäjän ainoa ooppera oli What Next? (kantaesitys 1999).
Carter syntyi New Yorkissa ja opiskeli Harvardin yliopistossa. Myöhemmin hän siirtyi Pariisiin opiskelemaan musiikkia Nadia Boulanger’n johdolla. Carter palasi Pariisista Yhdysvaltoihin vuonna 1935. Vuosina 1939–1941 hän toimi musiikin, fysiikan, matematiikan ja muinaiskreikan opettajana.
Carterin tie säveltäjäksi poikkeaa hänen monista aikalaisistaan siinä, että hän ei käynyt läpi klassis-romanttista välivaihetta, vaan aloitti suoraan uuden musiikin parissa. Hänen varhaisvaiheen tuotantonsa sisältää sinfonian, kaksi balettia, orkesteriteoksen Holiday Overture (1944) ja pianosonaatin (1946), joka sisältää jo enteitä hänen kypsän kauden tyylistään. Vuoden 1950 jälkeen syntynyt Carterin musiikki oli tavallisesti atonaalista ja rytmisesti kompleksista. Kypsän kauden sävellyksissään Carter laajensi kontrapunktin käsitettä: hän sijoitti useita täysin itsenäisiä musiikin kerroksia soimaan päällekkäin. Tämä metrinen modulaatio on hänen tuotannolleen luonteenomaista. Niinpä Carterin Muunnelmat orkesterille (1953–1955) sisältää uudenlaisen muototyypin, joka poikkeaa perinteisestä “teema ja muunnelmia” -rakenteesta. Teoksen 74-sävelinen teema, sen yhdeksän muunnelmaa ja kaksi ritornelloa ovat jatkuvassa keskinäisessä vuorovaikutuksessa.
Carter kuoli kotonaan New Yorkissa marraskuussa 2012. Hän sävelsi ikääntymisestään huolimatta elämänsä loppuun asti. Hänen viimeinen pianosävellyksensä 12 lyhyttä epigrammia valmistui elokuussa.
Charles Woodson
Charles Woodson (s. 7. lokakuuta 1976 Sebring, Ohio ) on yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja, pelipaikaltaan takapuolustaja ja aiemmin kulmapuolustaja. Hän pelasi 18 kautta NFL-liigassa edustaen Oakland Raidersia ja Green Bay Packersia. Woodsonia pidetään yhtenä lajin historia parhaimmista puolustuksen takakentän pelaajista.
Woodson on vuoden 1997 Heisman Trophy -voittaja. Hän on ainoa palkinnon voittanut puolustava pelaaja, vaikka tosin pelasi Michiganin yliopistossa myös potkunpalauttajana sekä ajoittain laitahyökkääjänä.
NFL-ura
Oakland Raiders varasi Woodsonin vuoden 1998 NFL:n varaustilaisuudessa ensimmäisellä kierroksella, tilaisuuden neljäntenä pelaajana. Hän pelasi Oaklandissa vuoteen 2005 saakka, kunnes teki vapaana agenttina rahakkaan sopimuksen Green Bay Packersin kanssa.
Woodson valittiin urallaan yhdeksän kertaa NFL:n tähdistöotteluun Pro Bowliin ja kolmesti liigan All Pro -tähdistökentälliseen.
Muuta
Woodson oli suositun NCAA Football -pelisarjan NCAA Football 99 -version kannessa.
Eddy Merckxin metroasema
Eddy Merckx on Brysselin metron asema Anderlechtin kunnassa. Sitä käyttävät linjan 5 junat.
Vuonna 2003 avattu asema on nimetty belgialaispyöräilijä Eddy Merckxin mukaan. Asemalla on näytteillä Merckxiin liittyvää esineistöä, esimerkiksi pyörä, jolla hän teki tunnin ajon maailmanennätyksen vuonna 1972.
Luontoisetu
Luontoisetu on jonakin muuna vastikkeena kuin rahana maksettava palkka tai rahapalkan lisäksi suoritettava etu. Luontoisetuja ovat esimerkiksi asunto-, auto-, puhelin- ja ravintoetu. Nämä edut otetaan työ- tai virkasuhteessa olevan henkilön verotuksessa huomioon rahamääränä, jonka suuruus vahvistetaan vuosittain.
Vuoden 1922 työsopimuslain mukaan työsuhteessa olevan työntekijän palkka voitiin maksaa luontoisetuna, eli asuntoetuna. Vuoden 1970 työsopimuslain (320/1970, 18 §) mukaan luontoisedut saivat olla vain osa palkasta tai palkan lisänä. Metsä- ja lauttaustyöväen yhteisasunnoista 1947 säädetyssä laissa määrättiin, ettei erikseen miehille ja naisille tarkoitettuun yhteisasuntoon majoitetulta saanut ottaa maksua eikä muuta vastiketta. Aiemmin myös valtion virassa tai toimessa olleen henkilön oli asuttava hänelle varatussa asunnossa, ellei toimialan ministeriö myöntänyt lupaa asua muualla. Myös evankelis-luterilaisen kirkon papiston ja kanttorien sekä maaseudun kansakoulunopettajien luontoisetuna oli asunto. Valtion ja kuntien virkamiehet sekä myöhemmin myös kansakoulunopettajat joutuivat maksamaan luontoiseduistaan vastiketta.
Kummeli (6. tuotantokausi)
Kummelin 6. tuotantokausi esitettiin vuodenvaihteessa 1999-2000. Uuden kauden pääosissa nähtiin tuttu Kummeli-kolmikko: Timo Kahilainen, Heikki Silvennoinen ja Heikki Hela. Olli Keskinen palasi tulkitsemaan Eero Kakkoa juontajana. Kauden studio-orkesterina nähtiin George Bensson. Kyseisellä kaudella oli myös studioyleisö. Sarjan sivuosissa nähtiin Heikki Vihinen ja Mari Turunen. Jaksojen lopussa oli yleisöäänestys, jossa kolme vakiokatsojaa yleisössä Pete, Jari ja Henkka (Hela, Kahilainen ja Silvennoinen) nosti aina punaista korttia.
Anne Agius Ferrante
Ferrante oli oikeuskanslerina toimineen Philip Pullicinon tytär. Hänet valittiin Maltan parlamentin jäseneksi ensimmäisenä Maltan nationalistisen puolueen listalta sinne päässeenä naisena vuonna 1980. Silloin järjestettiin poikkeukselliset vaalit Ġorġ Borg Olivierin kuoltua. Niissä Ferrante sai Olivierilta tyhjäksi jääneen paikan. Hän istui parlamentin jäsenenä, kunnes seuraavat vaalit järjestettiin vuonna 1981.
Ferrante menetti miehensä varhaisella iällä, mutta omistautui lastensa Susan Zammit Tabonan ja Timothyn kasvattamiseen. Hän vastusti 1980-luvun alussa Chris Fearnen tekemää aloitetta avioeron tunnustamiseksi. Aloite ei mennyt silloin läpi. Ferrante myös edisti sosiaalisia asioita muun muassa Malta Girl Guides Associationissa. Hän kuoli 97-vuotiaana huhtikuussa 2023.
Kattoratsastaja
thumb|250px|[[Heinäveden kirkko|Heinäveden kirkossa on kattoratsastaja sakaroiden yhtymäkohdassa]] Kattoratsastaja tarkoittaa katon harjalla kohoavaa pientä tornia. Suomen luterilaisissa kirkoissa kattoratsastajia on käytetty koristeina tai korostamaan ristikirkon keskusta. Kattoratsastaja voi olla sakaroiden yhtymäkohdassa tai katonharjalla.
Sluuppi (sotalaiva)
Sluuppi oli purjelaivakauden laivastotermi, jolla tarkoitettiin luokittelematonta alle 20-tykkistä sotalaivaa. Alukset saattoivat olla joko kolmemastoisia eli täystakiloituja tai kaksimastoisia.
Vilhelm I (Alankomaat)
Vilhelm I (24. elokuuta 1772 Haag – 12. joulukuuta 1843 Berliini),, oli Alankomaiden prinssihallitsija 1813–1815 sekä Alankomaiden kuningas ja Luxemburgin suurherttua 1815–1840. Hänen aikanaan Alankomaiden talous lähti nousuun ranskalaisvallan jälkeen.
Sluuppi (sotalaiva)
Britannian kuninkaallisen laivaston otettua 1770-luvun lopulla uuden termin priki käyttöön osa sluupeista luokiteltiin uudelleen prikeiksi. Tilannetta muutti sekavammaksi se, että osa pienemmistä aluksista kuten yksimastoiset kutterit saatettiin luokitella sluupeiksi uudelleen aseistettaessa tai mahdollistettaessa päällikölle arvonimi Master and Commander.
Vilhelm I (Alankomaat)
Elämäkerta
Orania-Nassau-sukuisen kuningas Vilhelm I:n vanhemmat olivat Oranian viimeinen käskynhaltija Vilhelm V ja hänen vaimonsa Preussin Wilhelmina. Vilhelm oli vuoteen 1813 asti Oranian prinssi Vilhelm VI. Hän avioitui vuonna 1791 Preussin kuninkaan Fredrik Vilhelm II:n tyttären, (Frederica Louisa) Wilhelminan kanssa. Kuningas Vilhelm I sai kuningatar Wilhelminan kanssa neljä lasta:
Sluuppi (sotalaiva)
Viktoriaanisen ajan laivastossa alustyyppi tarkoitti pienehköä, suhteellisen pitkän toimintasäteen omaavaa höyryvoimalla toimivaa sotalaivaa, jossa aluksi oli apuvoimanlähteenä purjeet. Alustyyppiä käytettiin nimenomaan siirtomaissa tai kaukana kotimaasta olevilla laivastoasemilla. Alustyypin pienimpiä kutsuttiin toisinaan tykkiveneiksi. 1800-luvun loppupuoliskolla alustyyppi oli hyvin yleinen siirtomaavallan ollessa laajimmillaan. Tämän alustyypin valmistus lopetettiin Britannian laivastolle 1903, kun laivaston aluksia keskitettiin kotimaahan valmistauduttaessa Saksan keisarikunnan laivaston kanssa mahdollisesti käytävään taisteluun.
Sluuppi-nimitys otettiin uudelleen käyttöön 1916, kun se annettiin palvelukseen otetuille Flower-luokan aluksille. Alustyypiltä edellytettiin sopivuutta miinanraivaukseen, saattajaksi sekä kykyä siirtää 1000 sotilasta. Vaatimusten seurauksena aluksista tuli laajarunkoisia merikelpoisia aluksia.
Vilhelm I (Alankomaat)
Elämäkerta
Vilhelm V oli Oranian perinnöllinen käskynhaltija, kun Ranskan vallankumousarmeija hyökkäsi Alankomaihin. Hän pakeni poikansa kanssa Englantiin. Toisin kuin isänsä, Vilhelm oli vahvaluontoinen, ja hän yritti saada tasavallan takaisin. Vuonna 1799 Vilhelm nousi maihin nykyisessä Pohjois-Hollannissa. Paikallinen hollantilaisväestö ei ollut tyytyväisiä prinssin saapumiseen. Joitakin paikallisia oranialaisia oli jopa teloitettu. Useitten pienehköjen taisteluitten jälkeen hänen oli pakko lähteä jälleen maasta. Napoleon Bonaparte antoi hänelle muutamia saksalaisia ruhtinaskuntia korvauksena menetetyistä alueista. Nämä ruhtinaskunnat takavarikoitiin, kun Napoleon hyökkäsi Saksaan 1806. Vilhelm sai tukea hänen preussilaisilta sukulaisiltaan.
Napoleonin hävittyä Leipzigin taistelussa lokakuussa 1813 Ranskan joukot perääntyivät kotimaahansa. Hollannin maakuntahallitus muodostettiin, ja Vilhelm kutsuttiin takaisin maahan. Aika oli otollinen prinssille, koska ranskalaiset olivat lähteneet maasta ja jättäneet Hollannin talouden heikkoon tilaan.
30. marraskuuta 1813 Vilhelm nousi maihin Scheveningenissä, mistä hän oli lähtenyt maanpakoon isänsä kanssa 18 vuotta aiemmin. Joulukuun kuudentena maakuntahallitus tarjosi hänelle kuninkaan arvonimeä. Vilhelm kieltäytyi ja ilmoitti, että hän nousisi valtaistuimelle vain, jos hänestä tulisi prinssihallitsija. Lisäksi Vilhelm vaati, että kansan oikeudet olisi turvattava perustuslailla. Perustuslaki antoi Vilhelmille lähes rajattomat valtaoikeudet, ja ministerit olivat vastuussa ainoastaan hänelle. Vilhelmistä tuli prinssihallitsija Amsterdamin Nieuwe Kerkissä 1813. Seuraavana vuonna hän sai ylimmän vallan koko Alankomaissa.
Külüg-kaani
thumb|Külüg-kaani Külüg-kaani ( Hülüg Khaan; 4. elokuuta 1281 Khanbaliq – 27. tammikuuta 1311 Khanbaliq) oli Kiinan Yuan-dynastian kolmas keisari (1307–1311). Lisäksi hän oli mongolivaltakunnan seitsemäs suurkaani, mutta valtakunnan hajoamisen takia jälkimmäinen arvonimi oli vain nimellinen. Kiinan keisarina hänen hallitsijanimensä oli Wuzong.
Külug-kaani syntyi Khanbaliqissa eli nykyisessä Pekingissä 4. elokuuta 1281. Hänen isänsä oli Darmabala, jonka isä puolestaan oli Kublai-kaanin toinen poika Zhenjin. Koska Külüg-kaanin sedällä Temür-kaanilla ei tammikuusta 1306 lähtien ollut miespuolista perijää, Külügia pidettiin mahdollisena seuraajana. Temürin kuoltua vuonna 1307 tämän leski nimitettiin valtionhoitajaksi ja Temürin serkku Ananda, joka oli muslimi, yritti uudeksi Kiinan keisariksi. Ananda oli suosittu prinssi, jota muun muassa monet virkamiehet tukivat. Külügin tukijat kuitenkin pidättivät ja teloittivat Anandan, ja Külüg-kaani kruunattiin Yuan-dynastian keisariksi kesäkuussa 1307. Hän nimitti kruununperijäkseen nuoremman veljensä Buyantu-kaanin. Külüg-kaanin lyhyt valtakausi kesti alle neljä vuotta, ja sitä leimasivat taloudelliset vaikeudet. Hän kuoli yllättäen vuonna 1311 ollessaan vain 29-vuotias.
Adrian Lux
Adrian Lux (oikealta nimeltään Prinz Adrian Johannes Hynne) (s. 1. toukokuuta 1986 Tukholma) on ruotsalainen muusiikintuottaja ja DJ. Hän tuottaa pääasiassa house -genren musiikkia. Nykyisin hänen levy-yhtiönään on Ultra Records.
Pitkähäntämurmeli
Pitkähäntämurmeli (Marmota caudata) on osissa Afganistania, Intiaa, Kiinaa, Kirgisiaa, Pakistania ja Tadžikistania tavattava murmeli. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto eli IUCN on määritellyt sen elinvoimaiseksi lajiksi.
Taksonomia
thumb|vasen|Pitkähäntämurmeleja [[Intian Ladakhissa.]] thumb|vasen|[[Deosain kansallispuistossa Pakistanissa.]] Pitkähäntämurmeli voidaan jakaa kolmeen eri alalajiin; M. c. caudata, M. c. aurea ja M. c. dichrous. Alalajia M. c. caudata tavataan Kashmirin seudulla, M. c. aurea Turkestanin alueella ja M. c. dichrous Afganistanissa. M. c. caudata on usein hyvin tumma ja M. c. aurea on väritykseltään kirkkaamman keltainen. M. c. dichrous on vatsapuoleltaan ruskeampi.
Koko ja ulkonäkö
Pitkähäntämurmelin ruumiin pituus on 500 mm ja paino 3 000–5 000 g. Turkki on pitkä ja karkea. Väritykseltään se on selkäpuolelta kultaisenoranssi, johon on sekoittunut mustaa. Selkällä saattaa olla tumma satulakuvio tai selkää pitkin kulkeva raita. Vatsapuoli on ruosteenoranssi. Päällä on usein tummanruskea tai musta lakkikuvio, joka ulottuu kuonolta silmien ja poskien yli pään taakse. Pitkähäntämurmelin häntä on sen nimen mukaisesti murmeliksi suhteellisen pitkä. Hännässä on tuuheaa karvoitusta ja hännänpää on musta.
Levinneisyys ja elinympäristö
Pitkähäntämurmelin levinneisyysalue käsittää osia Afganistanista, Intiasta, Kiinasta, Kirgisiasta, Pakistanista ja Tadžikistanista. Afghanistanissa sitä tavataan suurimmassa osassa maata. Pakistanissa se esiintyy maan pohjoisosissa ja Intiassa luoteisosissa. Kiinassa lajia löytyy Xinjiangista. Keski-Aasian maista lajia esiintyy Tadžikistanissa ja Kirgisiassa, sekä mahdollisesti myös Kazakstanissa ja Uzbekistanissa. Alueella on kokoa arviolta 818 604 km².
Lajin elinympäristö käsittää kivikkoisia vuoristoniittyjä ja pensaikkoja, joilla kasvaa katajaa. Lajia tavataan 3 200 metrin korkeuksilta 4 850 metrin korkeudelle merenpinnasta.
Elintavat
Pitkähäntämurmeli on päiväeläin. Ne elävät suurissa yhteiskunnissa. Yksittäinen murmeliryhmä koostuu tavallisesti lisääntyvästä parista, mutta ryhmässä voi olla seitsemänkin täysikasvuista yksilöä jälkikasvuineen. Saman ryhmän jäsenet nukkuvat yhdessä. Ryhmän kotialueella on kokoa noin 3 hehtaaria. Pitkähäntämurmelit horrostavat talven yli 7–8-kuukautta. Horros päättyy murmelien tullessa ulos pesäkoloistaan myöhään keväällä tai alkukesästä. Sekä uroikset, että naaraat tekevät orbitaalisilla rauhasillaan usein hajumerkkejä pesäkolonsa lähistölle. Usein ne myös viettävät aikaansa paistatelleen auringossa kivillä pesiensä lähellä, tai takajaloillaan seisten mahdollisia uhkia tarkkaillen.
Naaraat parittelevat horroksen päättymisen jälkeen. Ne ovat vastanottavaisia kuitenkin vain lyhyen ajan ja vuosittain vain noin 17 % naaraista lisääntyy. Tiineys kestää 30–33 päivää. Poikasia on kerrallaan kahdesta kuuteen. Poikasia imetetään pitempään, jos ravintotilanne on huono. Syntyneistä poikasista vain 60 % selviää ensimmäisestä vuodestaan. Lähes 22 % kuolemista johtuu murmeliuroksista, jotka ilmeisesti yrittävät rajoittaa kilpailua ravinnosta toisen uroksen jälkikasvun kanssa. Jälkikasvu elää perheryhmäsnä kanssa vähintään kolmevuotiaaksi saakka. Urokset siirtyvät omaa perheryhmäänsä pienempiin ryhmiin sukukypsiksi tultuaan.
Pitkähäntämurmelit käyttävät ravinnokseen useita eri palkokasveja, heiniä, pensaita ja muita kasveja. Talvea varten ne tarvitsevat runsaan rasvakerroksen. Niiden paino on yleensä huipussaan juuri ennen horrosta. Pitkähäntämurmelien petoeläimiä ovat useat eri koira- ja kissaeläimet, sekä suuret petolinnut. Niillä on eri uhkia varten useita eri hälytysääniä.
Martin Gernát
Martin Gernát (s. 11. huhtikuuta 1993 Košice, Slovakia) on slovakialainen jääkiekkopuolustaja.