cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Evening Chronicle
Evening Chronicle on alueensa suosituin sanomalehti, ja sitä lukee päivittäin noin 213 000 aikuista. Viikoittain lehden lukijakunta on 352 000. Lehteä myydään päivittäin 54 874 kappaletta.
Thomas von Heesen
Thomas von Heesen (s. 1. lokakuuta 1961) on saksalainen jalkapallovalmentaja ja entinen keskikenttäpelaaja.
Ura pelaajana
DJK Albaxenin ja VfL Höxterin kasvatti von Heesen siirtyi 17-vuotiaana 1978 palloilemaan[1. FC Paderbornin joukkueeseen. Hamburger SV hankki nuorukaisen riveihinsä vuonna 1980 ja von Heesen suoritti ylioppilastutkinnon Gymnasium Heidbergissä Hampurissa monien muiden nuorten HSV-pelureiden tapaan.
Von Heesen edusti HSV:tä 14 vuoden ajan pelaten kaikkiaan 368 Bundesliigaottelua seuran paidassa. Hän oli voittamassa kahta perättäistä Saksan mestaruutta 1982 ja 1983. UEFA Cupin loppuottelussa ruotsalaista IFK Göteborgia vastaan 1982 von Heesen oli avauksessa ja tuli vaihtoon 83. minuutilla. IFK voitti ottelun 1–0 Tord Holmgrenin osumalla. Vuotta myöhemmin Euroopan Cupin loppuottelussa italialaista Juventusta vastaan hän aloitti vaihdossa tullen kentälle 56.minuutilla. HSV voitti finaalin Felix Magathin maalilla 1–0.
Von Heesen jätti HSV:n kesällä 1994 siirtyen DSC Arminia Bielefeldiin, joka pelasi tuolloin Regionalligassa, kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla. Von Heesen oli merkittävässä roolissa seuran noustessa 2. Bundesliigaan kauden 1994–95 päätteeksi ja 1. Bundesliigaan kauden 1995–96 päätteeksi. Von Heesen lopetti aktiiviuransa DSC Arminia Bielefeldin riveissä kauden 1996–97 jälkeen.
Maajoukkuetasolla von Heesen ei koskaan onnistunut nousemaan Saksan A-maajoukkueeseen. U-21 maajoukkueessa hän esiintyi 6 kertaa tehden yhden maalin ollen mukana nuorten EM-hopeaa 1982 saavuttaneessa joukkueessa.
Ura valmentajana
Von Heesenin ura valmennusportaassa ei ole ollut ainakaan toistaiseksi peliuran veroinen. Hän aloitti 1997 DSC Arminia Bielefeldin tiimimanagerina siirtyen elokuussa 1998 Ernst Middendorpin seuraajaksi joukkueen päävalmentajan tehtäviin. Von Heesenin johdolla seura nousi kauden 1998–99 päätteeksi 2. Bundesliigan mestarina pääsarjatasolle. Hän jätti tehtävänsä voitokkaan kauden jälkeen siirtyen Hannover 96:n urheilutoimenjohtajaksi.
Joulukuussa 2000 von Heesen siirtyi 2. Bundesliigassa pelanneen 1. FC Saarbrückenin peräsimeen. Menestys jäi vaisuksi ja von Heesen jätti tehtävänsä elokuussa 2001 ja siirtyi syyskuussa DSC Arminia Bielefeldin urheilutoimenjohtajaksi. Helmi-maaliskuussa 2004 väliaikaisesti Arminian päävalmentajan postia hoitanut von Heesen nimitettiin varsinaisesti päävalmentajaksi kesällä 2005.
Von Heesen luotsasi Arminian kaudella 2005–06 1. Bundesliigassa sijalle 13. Hän jätti tehtävänsä helmikuussa 2007. Valmennustehtäviin von Heesen palasi vuosi Arminiasta lähtönsä jälkeen, kun 1. Bundesliigan häntäpäähän juuttunut 1. FC Nürnberg palkkasi hänet erotetun Hans Meyerin seuraajaksi. Von Heesen ei onnistunut kääntämään Nürnbergin kurssia vaan putosi kauden jälkeen 2. Bundesliigaan.
Kausi 2008/09 alkoi 2. Bundesliigaan suurimpiin voittajasuosikkeihin lukeutuvan FC Nürnbergin osalta kehnosti, ja syyskuun alussa 2008 von Heesen sai potkut tehtävistään. Hänen tilalleen nousi apuvalmentaja Michael Oenning.
Pian Nürnberg-potkujensa jälkeen von Heesen siirtyi kyproslaisen Apollon Limassol FC:n päävalmentajaksi. Von Heesen johdatti Apollonin debyyttikaudellaan Kyproksen liigassa kolmanneksi. Kausi 2009/10 ei alkanut täysin seurajohdon odotusten mukaisesti ja lopulta saksalainen sai potkut tammikuun lopussa 2010. Apollon majaili tuolloin liigassa neljäntenä, viisi pistettä sarjakärki APOELista.
Syyskuussa 2015 hänestä tuli Lechia Gdańskin päävalmentaja. Hän sai potkut jo saman vuoden joulukuussa.
Nivernais’n kanava
thumb|250px|Sulku [[Clamecy (Nièvre)|Clamecyssa.]] Nivernais’n kanava [] yhdistää Loiren jokialueen Seinen jokialueeseen. Kanava kulkee pohjois-etelä-suunnassa Yonne-joen suuntaisesti, ja sen pituus on noin 180 km. Siinä on 110 sulkua.
Herkuleen–Pohjan kruunun galaksimuuri
Herkuleen–Pohjan kruunun galaksimuuri (Her-CrB GW) on marraskuussa 2013 löydetty galaksimuuri, joka on löytöhetkellään suurin tunnettu maailmankaikkeuden rakenne. Rakenne on pituudeltaan 10 miljardia valovuotta tai kolme gigaparsekia, mikä on noin yhdeksäsosa näkyvän maailmankaikkeuden halkaisijasta, ja leveydeltään 900 miljoonaa valovuotta (300 Mpc). Sen punasiirtymä on 1,6–2,1, mikä vastaa 9,6–10,5 miljardin valovuoden etäisyyttä.
Galaksimuurin löysivät István Horváth, Jon Hakkila ja Zsolt Bagoly SWIFT- ja GLAST-teleskooppien avulla kartoittamalla gammapurkauksia.
Kosmologisen periaatteen mukaisesti maailmankaikkeuden pitäisi olla suhteellisen homogeeninen. Her–CrB GW on yli kahdeksan kertaa suurempi kuin ovat laskeneet suurimmaksi maailmankaikkeuden rakenteen kooksi, ja siten sen kaltaiset massiiviset rakenteet kyseenalaistavat nykyisen kosmologisen mallin.
Theodor Nauman
Frans Johan Theodor Nauman (7. joulukuuta 1885 Tukholma – 6. helmikuuta 1947 Tukholma) oli ruotsalainen vesipalloilija. Hän oli mukana pronssia saaneessa Ruotsin vesipallojoukkueessa vuoden 1920 kesäolympialaisissa Antwerpenissä. Nauman osallistui myös vuoden 1924 kesäolympialaisiin Pariisissa, mutta siellä joukkue jäi neljännelle sijalle.
Vesipalloilija Åke Nauman oli Theodorin poika.
Alweg
thumb|Monorail [[Seattlessa.]] Alweg oli saksalainen kuljetusyritys, joka tunnettiin uranuurtajana yksijohteisten kiskojunien eli monorailien kehittäjänä.
Historia
Alwegin perusti ruotsalainen teollisuusmoguli Axel Lennart Wenner-Gren tammikuussa 1953 nimellä Alweg-Forschung, GmbH (Alweg Research Corporation), jonka kotipaikka oli Fühlingenissä, Kölnin esikaupungissa Saksassa. Yritys oli seurausta Verkehrsbahn-Studiengesellschaftista (Transit Railway Study Group), joka oli jo edellisenä vuonna esitellyt ensimmäiset monorail-suunnitelmansa ja prototyyppinsä. Alweg-nimi on lyhenne tohtori Wenner-Grenin nimestä (Axel Lennart WEnner-Gren).
Alweg muistetaan parhaiten sen roolista Disneylandin alkuperäisen, vuonna 1959 avatun Disneylandin monorail-järjestelmän rakentamisessa ja Seattle Centerin monorail-järjestelmän rakentamisessa, joka avattiin vuoden 1962 Century 21 -näyttelyyn. Molemmat järjestelmät ovat edelleen toiminnassa, ja Seattle Center Monorail käyttää edelleen alkuperäisiä Alwegin junia, jotka ovat kulkeneet yli miljoona kilometriä. Torinoon Italia 61 -näyttelyä varten rakennettu kolmas järjestelmä jäi käyttämättä muutama kuukausi näyttelyn päättymisen jälkeen, ja se tuhoutui 1970-luvun lopulla tulipalossa, jonka sytyttivät todennäköisesti vandaalit. Järjestelmän jäänteet romutettiin vuonna 1981, ja pohjoisasema on nykyään toimistorakennuksena.
Vuonna 1963 Alweg esitti Los Angelesin piirikunnan hallintoneuvostolle ehdotuksen monorail-järjestelmästä, jonka Alweg suunnittelisi, rakentaisi, ylläpitäisi ja ylläpitäisi Los Angelesin piirikunnassa Kaliforniassa. Alweg lupasi ottaa kaiken taloudellisen riskin rakentamisesta, ja järjestelmän kustannukset katettaisiin kerättävillä lipunmaksuilla. Valvojat hylkäsivät ehdotuksen lähinnä Standard Oil of California ja General Motorsin poliittisen painostuksen vuoksi, sillä nämä olivat vahvoja autoriippuvuuden puolestapuhujia. Kuuluisa kirjailija Ray Bradbury, joka kannatti monorail-hanketta ja paheksui myöhempää siirtymistä metron rakentamiseen Los Angelesiin, paheksui tätä suuresti.
Alwegin ajauduttua taloudellisiin vaikeuksiin Krupp otti haltuunsa Alwegin Saksan toiminnot. Krupp lopetti Alwegin kaikki toiminnot vuoteen 1964 mennessä.
1960-luvulla oli suunnitelma rakentaa ALWEGin yksiraiteinen kiskoköysirata Slovakian Korkeaan Tatraan.
Patrik Antonius
Patrik Antonius (s. 13. joulukuuta 1980 Helsinki) on suomalainen Monacossa asuva pokeriammattilainen. Nuorena Vantaan Hakunilasta kotoisin oleva Antonius pelasi tennistä kansallisella tasolla ja teki opiskeluaikoinaan satunnaisesti myös mallintöitä. Patrik Antoniusta pidetään yhtenä maailman parhaista nettipokerin pelaajista. Tunnetuimmat hänen nettipokerinimimerkeistään ovat FinddaGrind, Luigi66369 ja CryMeARiver8, joilla hän pelasi Full Tilt Pokerin nettipokerihuoneella, sekä -Antonius- ja @Antonius-nimimerkit, joilla hän pelasi Martinspoker.com-pokerihuoneella.
Pokeriuransa Antonius aloitti asepalveluksen suoritettuaan hieman yli parikymppisenä aluksi pelailemalla Helsingin kasinolla. Tuolloin hän opiskeli liiketaloutta Stadiassa ja harkitsi ryhtymistä pokeriammattilaiseksi. Antonius sijoitti nettipokeriin muutaman sata Yhdysvaltain dollaria, ja ne kasvoivat parin kuukauden aikana 20 000 dollariin. Tämän jälkeen Antonius lähti opiskelemaan englantia Yhdysvaltoihin, jossa ollessaan hän voitti nettipokerista parissa kuukaudessa 120 000 dollaria. Suomeen palattuaan hän voitti lisää ja pelikassa kasvoi 350 000 dollarin suuruiseksi. Ensimmäisen suuren turnausvoittonsa Antonius saavutti 2005, jolloin hän voitti Itävällan Badenissa lokakuussa 2005 ensimmäisenä suomalaisena European Poker Tourin osakilpailun. Voittosumma ykköstilasta oli 288 000 dollaria.
Vuosi 2005 oli Antoniukselle merkittävä. Hän ansaitsi ensimmäiset kansainvälisesti merkittävät pokeriturnaussaavutuksensa: kolmas sija Barcelona Openissa, Scandinavian Openin voitto ja yli miljoonan dollarin arvoinen toinen sija World Poker Tourin Bellagio Five Diamond Classic -turnauksessa. Antoniuksen rahakkain sijoitus vuonna 2006 oli WSOP:n $50,000 H.O.R.S.E. -turnauksen yhdeksäs tila (palkintosumma 205 920 dollaria). WSOP:ssa Antoniuksen paras sijoitus on vuonna 2007 saavutettu kolmas tila pot limit omahan maailmanmestaruusturnauksesta.
Patrik Antoniusta sponsoroi aluksi nettipokerihuone Martinspoker (Team Martinspoker). Kesäkuusta 2008 lähtien Antonius pelasi Full Tilt Pokerin "Team Full Tiltin" jäsenenä
Lokakuussa 2019 Antoniuksen pokeriuran turnausansiot ylittivät 12 miljoonaa dollaria. Internetin käteispeleissä Highstakesdb on tilastoinut Patrik Antoniukselle vuoden 2007 alusta lähtien yli 11 miljoonan dollarin voitot.
Patrik Antonius esiintyi High Stakes Poker -televisio-ohjelman kolmannella (ensiesiintyminen 12. jaksossa), neljännellä (ensiesiintyminen 11. jaksossa) ja viidennellä tuotantokaudella, sekä Poker After Dark -pokeriohjelman ensimmäisellä tuotantokaudella vuonna 2007. Patrik on ensimmäinen suomalainen pokeriammattilainen, joka on esiintynyt Card Player Europe -lehden kannessa (vol. 3, no. 2).
Antonius teki historiaa voittamalla suurimman koskaan amerikkalaisessa livestreamissa voitetun potin 1,9 miljoonaa euroa No Gamble, No Future “Cash of the Titans” -turnauksessa helmikuussa 2023.
Heino 1973 – Seine großen Erfolge
Heino 1973 – Seine großen Erfolge on saksalaisen laulajan Heinon studio-albumi vuodelta 1973.
Sellapan Ramanathan
Sellapan Ramanathan (3. heinäkuuta 1924 – 22. elokuuta 2016 ) oli singaporelainen poliitikko ja Singaporen kuudes presidentti. Hän oli Singaporen pisimpään hallinnut presidentti. Hänen edeltäjänsä oli Ong Teng Cheong. Tony Tan Keng Yam seurasi Ramanathania virassa 1. syyskuuta 2011 alkaen.
Ramanathan oli tamilihindu. Lapsena hän asui Malesian Johorin osavaltiossa perheensä kanssa. Armeija oli käskenyt Ramanathanin isän malesialaiseen Muarin kaupunkiin työskentelemään asianajajan virkailijana kumiviljelmien hoidosta vastaavassa yrityksessä, mutta 1930-luvun lama ja kumin arvon romahdus syöksivät perheen vararikkoon. Ramanathanin isälle kertyi velkaa ja hän lopulta tappoi itsensä Ramanathanin ollessaan 8-vuotias.
Ramanathan palasi syntymäpaikkaansa Singaporeen, jossa hän kävi koulua. Japanin miehityksen aikana Singaporessa Ramanathan työskenteli Japanin sotilaspoliisi kenpeitain palveluksessa kääntäjänä. Sodan päätyttyä hän suoritti toisen asteen koulutuksensa työn ohella itseopiskelun kautta. Hän pääsi sitten tuolloin Singaporessa sijainneeseen Malayan yliopistoon opiskelemaan yhteiskuntaoppia, ja hän valmistui vuonna 1954.
Ramanathan aloitti uransa Singaporen valtion palveluksessa sosiaalityöntekijänä vuonna 1955. Hänet palkittiin kunniamerkillä vuonna 1964, 1967 ja 1974.
Hän oli naimisissa bengali Urmila (Urmi) Nandeyn kanssa ja heillä oli tytär, poika ja kolme lastenlasta.
Perhe on pahin
Perhe on pahin on yhdysvaltalainen tilannekomedia. Sen ensiesitys Yhdysvalloissa oli CBS:n verkossa 12. tammikuuta 1971 ja sarja jatkui 8. huhtikuuta 1979 asti. Sen jälkeen syyskuussa 1979 sarja jatkui uudella nimellä Archien kapakka ja uudella juonikuviolla vuoteen 1983. Archien kapakan toisesta kaudesta alkaen ei mukana ollut Archien lisäksi yhtään alkuperäisen sarjan hahmoista.
Sarja perustuu Johnny Speightin kehittämään brittiläiseen tilannekomediaan Till Death Us Do Part. Perhe on pahin -sarjan pääosassa Archie Bunkerina oli Carroll O'Connor, vaimonaan Edithinä Jean Stapleton. Perheen tytärtä Gloria Stiviciä esitti Sally Struthers ja tämän puolalaissukuista miestä Michael "Läskipää" Stiviciä, jota Archie ei arvostanut, elokuvaohjaajana myöhemmin tunnetuksi tullut Rob Reiner. Vanhoillisen Archien ja hippiajan mielipiteitä omaavan "Läskipään" asenteiden ristiriita ja sanalliset yhteenotot olivat yksi sarjan tunnusmerkeistä.
Sarjassa käsiteltiin aiheita jotka olivat aiemmin olleet tabuja tai muuten näkymättömiä televisiossa, kuten rasismi, homoseksuaalisuus, raiskaus ja impotenssi.
Sarjaa esitettiin uudelleen Suomessa 2001-2002 sekä alkuvuodesta 2013 lähtien.
Jyväskylä Sinfonia
Jyväskylä Sinfonia on 38 muusikosta koostuva Jyväskylän kaupunginorkesteri, jonka perusti Jyväskylän Orkesteriyhdistys vuonna 1955. Orkesteri kunnallistettiin vuonna 1965 ja vuodesta 1988 alkaen orkesteri toimi osakeyhtiönä aina vuoteen 1999 asti, jolloin se kunnallistettiin toisen kerran.
Orkesterin ylikapellimestarina on toiminut vuoden 2014 alusta lähtien Ville Matvejeff. Hänen ylikapellimestarin työnsä päättyy kevätkauteen 2022, mutta hän on lupautunut toimimaan orkesterin taiteellisena neuvonantajana vuoden 2023 loppuun asti. Orkesterin päävierailijana vuosina 2022–2024 toimii suomalainen jousikvartetti Meta4, joka vastaa vuosittain vähintään neljästä konserttikokonaisuudesta johtaen ja itse mukana soittaen sekä huolehtien orkesterin taiteellisesta kehittämisestä. Kvartetin toimiminen tavallisesti kapellimestarien hoitamassa päävierailijan tehtävässä on kansainvälisestikin uutta.
Jyväskylä Sinfonia konsertoi pääasiallisesti keskiviikkoiltaisin Jyväskylän teatteritalossa; kirkkokonserttien tapahtumapaikkana on puolestaan Taulumäen kirkko. Vuosittaisia kamarikonsertteja kuullaan vaihtelevissa paikoissa, kuten Jyväskylän kaupungintalolla, Kuokkalan kirkossa sekä Aalto-salilla. Jyväskylä Sinfonia soittaa myös joka toinen vuosi Keski-Suomen Alueoopperan orkesterina.
Jyväskylä Sinfonia konsertoi Suomessa aktiivisesti myös kotikaupunkinsa sekä -maakuntansa ulkopuolella. Jokakesäiset festivaalivierailut ovat viime aikoina vieneet orkesterin mm. Turun Musiikkijuhlille yhdessä tenori Jonas Kaufmannin ja maestro Jochen Riederin kanssa, Jyväskylän Kesään, Sysmän Suvisoittoon ja sekä kansainvälisen Jorma Panula -kapellimestarikilpailun orkesteriksi Vaasaan. Myös ulkomaan kiertueet kuuluvat orkesterin toimintaan; 2000-luvulla orkesteri on konsertoinut niin Espanjassa, Ranskassa, Norjassa kuin Japanissakin.
Jyväskylä Sinfonia on tehnyt runsaasti levytyksiä, joista menestynein on lähes 80 000 kappaletta myynyt ”Lauluja merelle”, solistinaan Karita Mattila. Vuonna 1998 julkaistun levyn sävellykset ovat Lasse Mårtensonin käsialaa. Orkesterin diskografia sisältää lähes 40 levytystä Naxos-, Ondine-, Finlandia Records - sekä Fazer Records -levy-yhtiöille. Viimeisimmät levyt sisältävät muun muassa Felix Mendelssohnin viulukonsertot kiinalaistähti Tianwa Yangin kanssa, napolilaissäveltäjä Domenico Cimarosan ooppera-alkusoittoja 1700-luvulta sekä Pēteris Vasksin huilukonserton maailmanensilevytyksen.
Aulis Sallisen 80-vuotisjuhlavuoden kunniaksi julkaistiin tupla-cd Sallisen Chamber Music -sarjasta yhdessä pianisti Ralf Gothónin, sellisti Arto Noraksen ja jousikvartetti Meta4:n kanssa. Viimeisin, jo platinaa myynyt levy yhdessä baritoni Waltteri Torikan kanssa sisältää viihdemaailman klassikoita tuorein sovituksin.
Singlet 1993–1997
Singlet 1993–1997 on Apulannan ensimmäinen kokoelmalevy vuodelta 1998. Se sisältää yhtyeen singleillä ja EP:eillä julkaistua materiaalia.
Sisältö
Kappaleet on julkaistu aikaisemmin seuraavilla EP:illä ja singleillä:
Harri Moisio (poliitikko)
Harri Moisio (s. 16. toukokuuta 1954) on vaasalainen Vasemmistoliiton kaupunginvaltuutettu ja Pohjanmaan hyvinvointialueen valtuutettu. Kustaalan lastenkodin (myöhemmin nuorisokoti) johtajana hän toimi vuodesta 1988–2019. Hän toimi Suomen Demokraattisen Nuorisoliiton puheenjohtajana vuosina 1982–1985.
Vuoden 2007 eduskuntavaaleissa Moisio oli 3 636 äänellä sekä vuoden 2011 eduskuntavaaleissa 4 601 äänellä Vasemmistoliiton suosituin ehdokas Vaasan vaalipiirissä, mutta puolue ei saanut kansanedustajia. Moisio oli ehdokkaana vuoden 2023 eduskuntavaaleissa ja sai 1 150 ääntä, mikä ei riittänyt läpimenoon.
Vuoden 2008 kunnallisvaaleissa Moisio sai toiseksi eniten ääniä Vaasassa, kaikkiaan 1 123 ääntä. Vuoden 2012 kunnallisvaaleissa valittiin uudelleen valtuustoon 679 äänellä. Kuntavaaleissa 2017 Moisio keräsi 461 ääntä ja tuli edelleen valituksi kaupunginvaltuutetuksi. Vuoden 2021 kuntavaaleissa tuli 320 ääntä, joka riitti edelleen kaupunginvaltuustoon.
Vasemmistoliiton puoluevaltuuston varapuheenjohtaja hän toimi 2007–2010 ja puheenjohtajana 2010–2013. Porin puoluekokouksessa hänet valittiin puoluehallituksen jäseneksi.
Ney (Jura)
Ney on kunta itäisessä Ranskassa Juran departementissa Burgundi-Franche-Comtén alueella. Kunnan tunnetuimpia asukkaita on unkarilaissyntyinen pyöräilijä László Bodrogi, joka muutti kylään asumaan saatuaan Ranskan kansalaisuuden.
Keijo Kajantie
Keijo Olavi Kajantie (s. 31. tammikuuta 1940 Hämeenlinna) on suomalainen fyysikko. Hän oli Helsingin yliopiston fysiikan professori 1972–1977, teoreettisen fysiikan professori vuodesta 1977–2008. Vuosina 1985–1990 hän oli Suomen Akatemian tutkijaprofessori. Hänen tutkimusalaansa on alkeishiukkasaine eli atomin ytimien rakenneosasten muodostamat systeemit.
Kajantie on saanut Suomalaisen tiedeakatemian kunniapalkinnon vuonna 2008 ja Suomen Leijonan komentajamerkin 2012.
Questa Notte
thumb|250px|Bonaparti.lv. Questa Notte on latvialaisen Bonaparti.lv:n Euroviisu-edustuskappale, jonka se lauloi edustaessaan Latviaa Helsingissä järjestetyissä Euroviisuissa. Laulu oli alun perin tarkoitus laulaa englanniksi, mutta se vaihdettiin italiaksi. Kappale keräsi yhteensä 54 pistettä ja se sijoittui 16. sijalle.
Turrican
Turrican on kotitietokoneilla ja konsoleilla menestynyt ampumapelisarja, jonka ensimmäinen osa julkaistiin vuonna 1990 Commodore 64:lle. Pelin kehitti C64-ohjelmointipiireissä kunnostautunut ja The Great Giana Sistersiin grafiikkaa tehnyt Manfred Trenz, joka koko sarjan kehittämisen lisäksi ohjelmoi itse Turrican 1:n ja Turrican II:n Commodore 64:lle.
Turricanit tunnetaan myös korkeatasoisesta pelimusiikistaan. Tunnetuin näistä on ehkäpä Turrican II:n Amiga-version pelimusiikki, jonka sävelsi Chris Hülsbeck.
Huge-LQG
Huge-LQG (Huge Large Quasar Group) eli U1.27 on marraskuussa 2012 löydetty 73 kvasaarin ryhmä tai näennäinen ryhmä, joka oli löytöhetkellään suurin tunnettu maailmankaikkeuden rakenne. Rakenteen suurin dimensio on neljä miljardia valovuotta tai 1 200 megaparsekia ja leveys 500 megaparsekia. Kohteen punasiirtymä on 1,27.
Turrican
Turrican
thumb|250px|Turrican (C64) Pelisarjan ensimmäinen osa julkaistiin vuonna 1990 Commodore 64:lle. Peli sai hurjan vastaanoton, johtuen teknisestä toteutuksestaan ja ennen kaikkea hienosta pelimusiikistaan. Turricanin kehitti Manfred Trenz ja sen julkaisi Rainbow Arts. Myöhemmän Amiga-version laati Factor 5.
Huge-LQG
Rakenteen löysi Roger G. Clowesin johtama ryhmä University of Central Lancashiresta. Löytö julkaistiin tammikuussa 2013 Monthly Notices of the Royal Astronomical Society -lehdessä.
Turrican
Turrican
Peli julkaistiin myös Atari ST:lle, CDTV:lle, Sega Mega Drivelle, Nintendo Game Boylle, PC Enginelle, ZX Spectrumille ja Amstrad CPC:lle.
Turrican II
thumb|250px|Turrican II (Amiga) Alkuperäisen pelin suosion siivittämänä Turrican II julkaistiin vuonna 1991. Pelin Amiga-versio valmistui ennen C64-versiota, mutta pelin kehittäjä Manfred Trenzin mukaan C64-versio oli pelin alkuperäistoteutus. Turrican II nähdään usein pelisarjan parhaana. Sen grafiikka on jonkin verran kehittyneempää kuin ensimmäisen osan. Lisäksi siinä on mukana pitkä avaruusalus-osio, joka muodostaa pelin neljännen maailman.
Huge-LQG
Löytö aiheutti ongelmia, koska kosmologisen periaatteen mukaisesti maailmankaikkeuden pitäisi olla suhteellisen homogeeninen. Huge-LQG:n kaltaiset massiiviset rakenteet kyseenalaistaisivat nykyisen kosmologisen mallin.
Seshadri Nadathur Helsingin yliopistosta on osoittanut että algoritmit, jolla Huge-LQG löydettiin, löytävät vielä suurempia ”rakenteita” simulaatiossa, jossa kvasaarit asetetaan tunnetun esiintymistiheytensä mukaisesti satunnaiseen järjestykseen, eivätkä LQG:t siten ole todellisia rakenteita.
Turrican
Turrican II
Turrican II julkaistiin CDTV:lle, Atari ST:lle, PC:lle, Amstrad CPC:lle ja ZX Spectrumille.
Turrican III
thumb|250px|Mega Turrican (Mega Drive)
Turrican III julkaistiin vuonna 1993 Amigalle ja Mega Drivelle (nimellä Mega Turrican). Peli muutti pelimekaniikkaa suoraviivaisempaan suuntaan ja ennen laajat kentät supistuivat usein putkimaisiksi. Ainoana uudistuksena oli pelaajan käytössä oleva tarttumaköysi. Grafiikka oli hieman rujompaa. Hülsbeck vastasi edelleen musiikista.
Super Turrican 1 & 2
Super Turrican -pelit olivat Factor 5:n Super Nintendolle kehittämiä versiota. Super Turricanin pelimekaniikka oli lähellä Turrican II:n vastaavaa, mutta pelin tasot ovat erilaisia.
Super Turrican 2 taas oli toimintapainotteisempi ja käytti vuolaasti Super Nintendon "Mode 7" -tehosteita, mutta alkuperäisissä Turricaneista nähtyjen suurten tasojen kustannuksella.
Pelisarjan kehittäjä Manfred Trenz julkaisi NES:lle Super Turrican -pelin vuonna 1992, mutta yhteyttä näillä peleillä ei ollut.
Edelweiß – La Montanara
Edelweiß – La Montanara on saksalaisen laulajan Heinon studio-albumi vuodelta 1973.
Heinonen (Jyväskylä)
Maantietoa
Järven pinta-ala on 28 hehtaaria, se on 1,0 kilometriä pitkä ja 400 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Järven tilavuudeksi on saatu 857 500 kuutiometriä. Sen keskisyvyys on 3,1 metriä ja suurin syvyys on 9,7 metriä. Sen rantaviivan pituus on 2,5 kilometriä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Tuomiojärven–Palokkajärven valuma-alueella (14.29), jonka Autiojoen valuma-alueeseen (14.295) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 151,4 metriä mpy.
Kauvatsanjoen valuma-alue
Kauvatsanjoen valuma-alue (vesistöaluetunnus 35.15) sijaitsee Satakunnassa ja Pirkanmaalla. Sen nimi muodostuu alauoksun laskujoesta Kauvatsanjoki, joka yhtyy Kokemäenjokeen Huittisissa Ala-Kauvatsanjoen nimisenä. Valuma-alueeseen kuuluvat suurimpina järvinä esimerkiksi Puurijärvi, Sääksjärvi, Kiikoisjärvi ja Mouhijärvi.
Jokien eri osuuksien nimityksistä
Kauvatsanjoki oli aiemmin laajempi käsite. Vanhoissa kartoissa samaa nimeä käytettiin Kokemäenjoesta Mouhijärvelle saakka. Nykyään jokea, joka on selkeästi valuma-alueensa pääuoma, kutsutaan eri paikoissa erilaisilla nimillä. Lyhyttä osuutta Puurijärveltä Kokemäenjokeen kutsutaan Ala-Kauvatsan joeksi. Osuutta Sääksjärvestä Puurijärveen kutsutaan Kauvatsanjoeksi. Kiikoisjärven ja Sääksjärven osuus on aluksi Jaaranjoen ja sitten Piilijoen niminen. Mouhijärven ja Kiikoisjärven osuutta kutsutaan sekä Kiikoisjoeksi että Mouhijoeksi.
Yleistä
Kauvatsanjoen valuma-alue kuuluu Kokemäenjoen alueeseen (35.1), johon kuuluvat vesistöalueen (35) alajuoksun osa-alueet. Se rajoittuu pohjoisessa Hämeenkankaaseen ja etelässä Kokemäenjokeen. Kauvatsanjoen valauma-alue jää alajuoksullaan lännessä sijaitsevan Harjunpäänjoen valuma-alueen (35.14) ja idässä sijaitsevan Kuloveden alueen (35.13) väliin. Kuloveden pohjoispuolella leviää Ikaalisten reitin valuma-alue (35.5), joka kiertää myös Kauvatsanjoen valuma-alueen pohjoispuolelle. Valuma-alueen luoteispuolella sijaitsee Karvianjoen vesistöalue (36). Valuma-alueen kuntia ovat Huittinen, Kokemäki, Ulvila, Pori (eli Lavia), Ikaalinen ja Hämeenkyrö. Se pohjois-etelä- suuntainen pituus on noin kilometriä, poikittainen leveys kilometriä ja kokonaispinta-ala on 813 neliökilometriä.
Pääuoma
Kauvatsanjoen valuma-alueen pääuoma muodostuu alajuoksulla suurien järvien välisistä jokiosuuksista. Alin osuus, joka yhtyy Kokemäenjoen Kyttälänhaaraan, on Ala-Kauvatsan joki (pituus 3,0 kilometriä). Se alkaa Puurijärvestä, johon Sääksjärvestä alkava Kauvatsanjoki (12,5 kilometriä) laskee. Kiikoisjärvestä alkava Jaaranjoki (13,5 kilometriä) ja Mouhijärvestä alkava Mouhijoki (11,5 kilometriä) muodostavat seuraavat osuudet. Pääuoman pituus Mouhijärven luusuasta Kokemäenjoelle on 53 kilometriä.
Mouhijärven pohjoispuolella sijaitsee Suodenniemen kirkonkylä pienine järvineen. Mouhijärven järvenselän (3,4 kilometriä) jälkeen noustaan Kourajokea (2,6 kilometriä) ylös Kourajärveen, jonka järvenosia ovat Kirkkojärvi ja Koivuniemenjärvi ja joka on 4,3 kilometriä pitkä. Sitten jatketaan Leppijokea Leppälammiin (2,4 kilometriä), jonne laskee Taipaleenjoki. Pääuomaksi valitaan yleensä se jokihaara, jolla on suurin virtaama. Virtaamatietojen puuttuessa voidaan niiden tilalla käyttää valuma-alueiden pinta-aloja, sillä virtaamat riippuvat valuma-alueen pinta-aloista. Taipaleenjokeen yhtyy pohjoisesta tuleva Sävijoki, jonka valuma-alueen pinta-ala on 88,5 neliökilometriä. Se on siten pienempi kuin pääuomaan kuuluva Taipaleenjoki, jonka valuma-alue on 122,1 neliökilometrin suuruinen. Pääuomaan tulee Mouhijärven luusuasta Taipaleenjoen suuhun mitattuna 12,7 kilometriä lisää.
Taipaleenjoki (2,8 kilometriä) laskee Kirjasjärvestä, joka on kanavalla yhdistetty Märkäjärveen. Järvien kautta tulee pääuomaan 1,8 kilometriä lisämatkaa. Märkäjärveen laskee Hirvonjärvestä ja Vesajärvestä (3,3 kilometriä) alkava Toijasjoki (6,3 kilometriä). Yläjuoksun loppuosuuden alun muodostaa Oksjoki (2,8 kilometriä), johon yhtyy Ihanankulmalla koillisesta tuleva Jyräjoki. Kun näiden valuma-alueita vertaa toisiinsa, muodostaa Jyräjoki (25,7 neliökilometriä) suuremman valuma-alueen kuin Oksjoen latvat (19,8 neliökilometriä). Tämän mukaan Jyräjoki muodostaa pääuoman viimeisen osuuden, jonka pituudeksi voidaan mitata viimeisiä latvaojia huomioimatta 5,2 kilometriä. Kun Taipaleenjoki mukaan lukien saadaan yläjuoksun pituudeksi 23,6 kilometriä, tulee Kauvatsanjoen valuma-alueen pääuoman kokonaispituudeksi 89 kilometriä. Tulos voidaan pyöristää ylöspäin, jolloin pituudeksi voidaan ilmoittaa vähintään 90 kilometriä.
Sivu-uomia
Kauvatsanjoen valuma-alueen pääuoman sivu-uomia on kerätty alla olevaan taulukkoon. Taulukon tietojen lähteet näkyvät taulukon alla ja ne on yksilöity kunkin rivin oikeassa sarakkeessa. Sivu-uomat on kuvailtu tarkemmin taulukon jälkeen kirjoitetussa tekstissä. Lähteet: 1 = luettu Wikipedian suomenkielisestä artikkelista, 2 = katsottu tai mitattu Karttapaikan verkkopalvelusta, 3 = katsottu SYKE:n VALUE valuma-aluerajaustyökalulla , 4 = luettu SYKE:n HERTTA-verkkopalvelun virtavesien tietokannasta
Valuma-alueen kuvaus
Valuma-alueen vesistö on kuvailtu lähtien liikkeelle sen alajuokusulta edeten jokien haaroja myöten yläjuoksulle päin. Joidenkin järvien tai jokihaarojen yhteyteen on merkitty sen valuma-alueen pinta-ala ja pituus sulkeisiin.
Lintulahti
Lintulahti on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä:
Kauvatsanjoen valuma-alue
Kauvatsanjoen alaosan alue
Kauvatsanjoen alaosan alue käsittää Kokemäenjoen ja Sääksjärven välisen osuuden, jonka sisältämän valuma-alueen pinta-ala on 118 km² (joen suun valuma-alueen ja Sääksjärven luusuan valuma-alueen erotus).
Sääksjärven alue
Sääksjärven alueeseen (sisältää valuma-aluetta 140 km²) luetaan Sääksjärvi ja muut siihen laskevat ojat ja niiden järvet lukuun ottamatta Rukajoen valuma-aluetta ja Piilijoen aluetta. Rukajoen valuma-alue käsitellään kuitenkin tässä yhteydessä.
Sääksjärven alueella on muutama oja, joka laskee Sääksjärveen.
Piilijoen alue
Piilijoen alue, joka alkaa Kiikoisjärvestä ja päättyy Sääksjärveen, sisältää kaikki ojat ja järvet, jotka laskevat Piilinjokeen eli Jaaranjokeen sekä Kiikoisjärveen. Piilijoki on 13,5 kilometriä pitkä. Valuma-alueessa Piilijoen osuudeksi jää 98 km² ja Kiikoisjärven osuudeksi jää 43 km².
Kiikoisjoen alue
Kiikoisjoen alue, joka alkaa Mouhijärvestä ja päättyy Kiikoisjärveen, sisältää kaikki ojat ja järvet, jotka laskevat Kiikoisjokeen eli Mouhijokeen.
Mouhijärven alue
Ensimmäisenä luetellaan Mouhijärveen laskevat vedet kiertäen järvi Kiikoisjoen luusuasta lukien myötäpäivään.
Kourajärveen laskevat vedet:
Sävijoen alue
Leppijoki on Leppälammin laskujoki, joka laskee pohjoisen vedet Kourajärven Koivuniemenjärveen. Leppilammella on kaksi tulo-ojaa, jotka ovat Torisevanoja ja Sävijoki. Sävijokeen yhtyy vasemmalta Tapaleenjoki (valuma-alue 120 km²), joka on Kirjasjärven laskujoki. Sävijoen todelliseksi valuma-alueeksi tulee silloin 91 km².
Märkäjärven alue
Märkäjärven alue muodostuu niistä vesistöistä, jotka laskevat Märkäjärveen tai Kirjasjärveen. Muinaisen Märkäjärven vesialtaasta kuroutui 1800-luvun kuivatuksen yhteydessä erilleen viisi eri järveä tai lampea. Valuma-alueeseen kuuluu näiden lisäksi kaikki Oksjokeen laskevat lammet ja järvet. Alueen järviä ovat Kirjasjärvi, Märkäjärvi, Valkijärvi, Mustajärvi, Pikkujärvi, Makkosselkä, Alinen Maajärvi, Ylinen Maajärvi ja Pirttijärvi. Toijasjoki on Hirvonjärven laskuoja ja Niemenjoki, joka laskee Hirvonjärveen, on Vesajärve laskujoki. Laskuojattomia ovat Matalajärvi ja Syväjärvi.
Vesajärven valuma-alue
Vesajärveen laskee yksi tulo-oja, joka kokoaa järvien laskuojat. Tämä Oksjoki laskee Vesajärveen pohjoisesta ja se saa alkunsa Vatulanharjun ja Hämeenkankaan etelärinteiltä. Melkein koko seutu on metsäistä suota, joka on ojitettu lähes kokonaan. Nämä järvet ja ojaverkosto muodostavat 68 km² suuruisen valuma-alueen, jossa on seuraavat järvet: Vesajärvi, Ihananjärvi, Lamminjärvi, Kirkkojärvi, Nahkalammi, Ahvenlammi ja Paalejärvi.
Simon Streatfeild
Simon Nicholas Streatfeild (5. lokakuuta 1929 Windsor – 7. joulukuuta 2019 ) oli englantilaissyntyinen, Kanadaan siirtynyt kapellimestari ja alttoviulisti. Hän opiskeli alttoviulunsoittoa Frederick Riddlen johdolla vuosina 1946–1950 ja soitti sen jälkeen Lontoon filharmonisessa orkesterissa. Hän toimi myös Sadler's Wellsin ja Lontoon sinfoniaorkesterin pääalttoviulistina. Hän oli Academy of St Martin in the Fields -kamariorkesterin perustajajäsen.
Muutettuaan Kanadaan Streatfeild loi vuodesta 1965 alkaen uran Vancouverin sinfoniaorkesterissa. Hän toimi siinä sekä alttoviulistina että kapellimestarina ja musiikillisena johtajana. Hän on myös ollut vierailevana kapellimestarina monissa eurooppalaisissa orkestereissa ja Soulin filharmonisessa orkesterissa. Vuosina 1969–1981 Streitfeild johti Vancouverin Bach-kuoroa. Hän oli mukana perustamassa Purcell-jousikvartettia ja Vancouverin barokkijousia. Purcell-kvartetin kanssa Streatfeild teki levytyssarjan Mozartin ja Brahmsin jousikvintetoista.
Vuosina 1977–1981 Streatfeild oli vierailevana professorina Länsi-Ontarion yliopistossa. Vuosina 1981–1984 hän johti Reginan sinfoniaorkesteria, ja vuonna 1982 hänestä tuli Manitoban kamariorkesterin johtaja. Vuonna 1983 hän sai nimityksen Quebecin sinfoniaorkesterin johtoon. Jätettyään Reginan sinfoniaorkesterin Streatfeild aloitti säännöllisen työn Quebecin sinfoniaorkesterin kanssa vuonna 1984. Hän pysyi näissä tehtävissä vuoteen 1991. Vuonna 1989 Streatfeild nimitettiin Guelphin kevätfestivaalin taiteelliseksi johtajaksi. Hänelle myönnettiin Canadian Music Council Medal (1987).
Julija Samoilova
Julija Olegovna Samoilova (s. 7. huhtikuuta 1989 Uhta, Venäjän SFNT) on venäläinen laulaja. Hänen oli tarkoitus edustaa Venäjää kappaleella "Flame is Burning" vuoden 2017 Eurovision laulukilpailussa Kiovassa, Ukrainassa. Venäjä ilmoitti kuitenkin että, jos Samoilovaa ei päästettäisi Ukrainaan vuoden 2017 Euroviisuihin, tulisi hän edustamaan Venäjää vuoden 2018 kisoissa. 29. tammikuuta hänet vahvistettiinkin Venäjän vuoden 2018 euroviisuedustajaksi. Hänen edustuskappaleensa on nimeltään "I Won’t Break".
Artemi Verkolalainen
Elämä
Artemin kerrotaan syntyneen vuonna 1532 Verkolan kylässä Pinegajoen varrella. Hänen vanhempansa olivat talonpoikia. He kasvattivat poikansa pelkäämään ja kunnioittamaan Jumalaa. Viisivuotiaana Artemi alkoi vieroksua tavallisia lasten leikkejä. Hänen kerrotaan olleen hiljainen, sävyisä, Jumalaa pelkäävä ja tottelevainen vanhempiaan kohtaan. Hän myös auttoi isäänsä ahkerasti maatilan töissä.
Julija Samoilova
Samoilova tuli toiseksi Faktor A -kilpailun (Venäjän versio X-Factorista) 3. tuotantokaudella. Lapsena hän alkoi menettää jalkojensa toiminnon ja joutuu käyttämään pyörätuolia. Samoilova oli myös osana vuoden 2014 talviparalympialaisten avajaisseremoniaa.
Artemi Verkolalainen
Elämä
Artemin ollessa 12-vuotiaana auttamassa isäänsä pellon äestämisessä nousi äkkiä ukkosmyrsky. Säikähtäneen Artemin yläpuolella välähti salama, jota seurasi hirvittävä jyrähdys. Artemi kaatui kuolleena maahan, vaikka salama ei ollut osunut häneen. Kyläläiset olettivat Artemin kuoleman olevan rangaistus tämän salaisista synneistä. Artemin ruumis jätettiin siunaamattomana ja hautaamattomana mäntymetsään. Hänen ruumiinsa peitettiin risuilla ja tuohella ja paikka ympäröitiin pienellä puuaidalla.
Julija Samoilova
22. maaliskuuta 2017 Ukraina ilmoitti asettaneensa Samoilovan kolmeksi vuodeksi maahantulokieltoon epäiltynä Krimin niemimaalla käymisestä rajarikollisesti jonkin muun kuin Ukrainan valvonnassa olevan raja-aseman kautta. Toinen Ukrainassa oleva ajatus on se, että Julija Samoilovan sallittaisiinkin osallistua laulukilpailuihin Kiovassa, mikäli hän sitoutuisi siihen, että hän ei anna myönteistä kannanottoa Krimin niemimaan miehityksestä. 13. huhtikuuta ilmoitettiin kuitenkin, että Venäjä ei osallistu vuoden 2017 Euroviisuihin.
Artemi Verkolalainen
Kuoleman jälkeen
Artemin ruumis oli 32 vuotta unohdettuna metsässä, kunnes vuoden 1577 kesällä Verkolan kylän kirkonpalvelija Agafonik ollessaan sienimetsällä näki valon sen paikan yläpuolella, jossa ruumis oli. Hän löysi ruumiin maatumattomana ja kertoi siitä kyläläisille. Kyläläiset siirsivät ruumiin ilman erityisiä kunnianosoituksia kirkon eteishuoneeseen ja peittivät sen jälleen tuohella.
Sen jälkeen Artemin pyhäinjäännöksinä pidetyn ruumiin kerrotaan aiheuttaneen ihmeitä. Vienanmeren alueella raivosi samana vuonna 1577 kuumetauti, johon kuoli runsaasti varsinkin naisia ja lapsia. Verkolassa asuvan Kallinikin poikakin sairastui. Isä rukoili murheissaan poikansa puolesta ja kävi myös kirkossa kumartamassa Artemin arkun edessä ja otti sieltä mukaansa palan ruumista peittävää tuohta. Hän kiinnitti tuohenpalan kuolemaisillaan olleen poikansa kaularistiin, jolloin pojan kerrotaan parantuneen. Isän kerrottua tapahtuneesta kyläläisille nämä kokoontuivat kirkkoon veisaamaan kiitosrukouspalveluksia ja kunnioittamaan Artemin muistoa. Epidemia laantui seudulla, ja Artemin kautta uskottiin tapahtuneen lisää ihmeparantumisia. Kyläläiset rakensivat kirkon yhteyteen sivuhuoneen, jonne Artemin pyhäinjäännökset siirrettiin uudessa arkussa.
Kaksi pappia antoi määräyksen maalata vanhasta arkusta tehdyille laudoille muutamia Artemia esittäviä ikoneita. Pankrati-niminen mies vei yhden Artemia esittävistä ikoneista Ustjugiin, missä monien kerrotaan parantuneen sen kautta. Myös Verkolan asukkaat veivät koteihinsa ikonien valmistuksesta rippeiksi jääneitä lastuja, ja heidän kerrotaan parantuneen vaivoistaan. Holmogoryssa asuva Ilarion kärsi silmäsairaudesta, joka sokeutti hänet. Hänen kerrotaan rukoilleen apua Artemilta, jolloin tämä olisi ilmestynyt hänelle näyssä ja siunannut häntä käsiristillä sanoen: ''Nouse, Kristus parantaa sinut palvelijansa kautta. Mene Verkolaan kumartamaan arkkuani ja kerro parantumisestasi papille ja kaikelle kansalle.'' Sen jälkeen Ilarion havahtui hereille näkevänä ja lähti Verkolaan kumartamaan pyhäinjäännöksiä.
Artemin kautta tapahtuneiden ihmeiden maine levisi kauas. Novgorodin metropoliitta Makari tarkasti pyhäinjäännökset vuonna 1619 ja kehotti laatimaan Artemin elämäkerran. Kaksikymmentä vuotta myöhemmin metropoliitta Kiprian lähetti papistoa tarkastamaan pyhäinjäännökset uudelleen ja vahvisti allekirjoituksella hänelle tuodun selonteon tapahtuneista ihmeistä. Hän myös lähetti Verkolaan Artemille laaditun jumalanpalveluksen. Pian sotapäällikkö Afanasi Paškov rakennutti Artemin ruumiin löytymispaikalle kirkon kiitoksena poikansa ihmeellisestä paranemisesta. Jonkin ajan kuluttua Artemin pyhäinjäännökset siirrettiin uuteen kirkkoon tsaarillisella käskykirjeellä, jolloin paikalle perustettiin myös luostari.
Artemin muistoa vietetään sekä hänen kuolinpäivänään 23. kesäkuuta että myös hänen oman nimikkopyhänsä suurmarttyyri Artemioksen muistopäivänä 20. lokakuuta.
Oerlikon Space
Oerlikon Space AG on sveitsiläinen avaruusteknologiayhtiö, joka siirtyi RUAGin omistukseen vuonna 2009.
Oerlikon Space -yhtiön päätuote on Ariane 5 -kantorakettien nokkakartiot ja avaruusalusten rakennetekniikka ja mekanismit.
Taustaa
Vuonna 1964 Oerlikon Contraves tuli avaruustoimintaan. Yhtiö valmisti ESAn edeltäjän ESROn satelliitteihin runkorakenteita, esimerkiksi ESRO-1-satelliittiin. 1970-luvun alkuun asti yhtiö toimi myös ELDO-organisaation Europa-kantorakettikehitystyössä. Yhtiö on osallistunut 160 Ariane-kantoraketin valmistukseen. Vuonna 1999 yhtiöstä tuli Contraves Space AG, oma osakeyhtiönsä. Vuonna 2006 nimi muuttui Oerlikon Space-muotoon. Se oli vuoden 2006 loppuun asti Contraves Space AG. Se oli OC Oerlikon Corporation AG:n tytäryhtiö, joka ei enää 2000-luvulla ollut tykkitehdas, joka osuus myytiin saksalaiselle teollisuudelle aiemmin.
Aiheesta muualla
RUAG Space AG
Richard Halliburton
Richard Halliburton (s. 9. tammikuuta 1900 – katosi 24. maaliskuuta 1939) oli amerikkalainen lehtimies ja maailmankulkuri. Luonteeltaan hän oli kuuluisan huoleton hetkessä eläjä ja hedonisti, eräänlainen uuden ajan epikurolainen.
Halliburton oli rikkaan miehen poika, joka suoritti Princetonin yliopistossa vuonna 1921 Master of Arts –tutkinnon (vastaa filosofian maisterin tutkintoa Suomessa) parhain arvosanoin, mutta huolettoman kulkuriluonteensa johdosta rupesi piankin freelancer -lehtimieheksi. Hänestä tuli maailmankansalainen ja -kulkuri, jonka matkat veivät “ruhtinaalliselle retkelle romantiikan maille“, kuten hän nimesi tunnetuimman kirjansa. Hänen ehkä kuuluisin tempauksensa oli kokeilla surmanhyppyä maya-kansan uhrilähteeseen Guatemalassa, mistä tempusta hän selvisi niukin naukin hengissä. Myöhemmin hänen uteliaisuutensa vei hänet mm. Gibraltarin vankiloihin, joista pois pääseminen olikin työn takana.
Sofismi
Sofistit (, yks. ) olivat antiikin Kreikassa kierrelleitä viisauden opettajia. He harjoittivat paljon dialektiikkaa ja opettivat maksua vastaan retoriikkaa ja muita taitoja, joita vapaat miehet tarvitsivat voidakseen osallistua poliittiseen elämään. Sofistit voidaan lukea esisokraatikkojen joukkoon.
Richard Halliburton
Halliburton kirjoitti useitakin matkakirjoja; niistä on suomennettu ainakin Ruhtinaallinen retki romantiikan maille ja Lentävä matto. Halliburtonin kirjallinen tuotanto on varsin mittava, ja siitä on suomennettu vasta hyvin vähän.
Tsaarin tappajan kuolinvuodelausunto
Vuonna 1936 Stalin valitsi juuri Halliburtonin siksi ulkomaalaiseksi toimittajaksi, jonka päästi Neuvostoliittoon kiillottamaan jo alkaneiden sisäisten puhdistusten likaamaa kilpeään. Tietenkin amerikkalaiselle näytettiin vain kulisseja ja haastattelutkin olivat tarkkaan valmisteltuja.
Halliburton onnistui löytämään Sverdlovskista kurkkusyövän runteleman entisen paikallisen puoluekomissaari Pjotr Jermakovin, viimeisen vielä elossa olevan tsaariperheen pyöveleistä. Tämä kertoi Halliburtonille koko kaamean tarinan alusta loppuun, joskin myöhemmät tutkimukset ovat osoittaneet hänen liioitelleen pahan kerran, itse asiassa säveltäneen tarinan suurelta osin omasta päästään.
Tähän viittaa mm se, että hän väitti koko kymmenpäisen murhattujen joukon tulleen poltetuksi kahdessa vuorokaudessa kokonaan tuhkaksi bensiinin ja rikkihapon avulla. Väite osoittautui patologien mukaan fysikaaliseksi mahdottomuudeksi – etenkin kun Jermakov väitti jopa hampaidenkin palaneen tuhkaksi. Sitä ei aina tapahdu edes krematorioiden valvotuissa oloissa, saati pakkovankien hoitamalla avoroviolla. Tuhkan Jermakov sanoi levittäneensä arolla tuuleen auton lavalta käsin lapioiden. Tämäkin osoittautui täydeksi valheeksi. Totuuden kaivoi esiin venäläinen kirjailija Geli Rjabov joka sai teloitusta johtaneen Jakov Jurovskin pojalta hiilipaperikopion alkuperäisestä Trotskille laaditusta salaisesta teloitusta käsitelleestä muistiosta.
Halliburton julkaisi tarinan Amerikassa “Tsaarin tappajan kuolinvuodelausuntona“, mutta tällä välin Sverdlovskissa Jermakov nousi yllättäen kuolinvuoteeltaan. Hän kuoli vasta vuonna 1953.
Sofismi
Sofismin historia
Alun perin sana sofisti (kr. sofia, "viisaus") tarkoitti henkilöä, jolla oli sofiaa eli tiedosta koostunutta viisautta, ja joka opetti sitä oppilailleen. Nimitys oli mairitteleva, ja sitä käytettiin useista varhaisista filosofeista, kuten Kreikan seitsemästä viisaasta.
Richard Halliburton
Katoaminen
Kyltymätön seikkailija Halliburton katosi jäljettömiin Hongkongista San Franciscoon matkalla olleen vanhan kiinalaisen rahtilaivan tuhoutuessa taifuunin kourissa maaliskuussa 1939. Hänet julistettiin virallisesti kuolleeksi vasta vuonna 1964.
Sofismi
Sofismin historia
400-luvun eaa. toisella puoliskolla, erityisesti Ateenassa, sanaa "sofisti" alettiin käyttää joukosta ajattelijoita, jotka hyödynsivät väittelytaitoa ja retoriikkaa ajatustensa opetuksessa ja levityksessä, ja tarjoutuivat myös opettamaan näitä taitoja muille. Ensimmäisenä sofistina pidetään yleensä Protagorasta. Muita johtavia 400-luvun eaa. sofisteja olivat Gorgias ja Prodikos.
Ateenan poliittisessa elämässä sofistien opettamilla taidoilla oli suuri merkitys, ja tämän vuoksi sofistit perivät yleensä suuria maksuja opetuksestaan. Tämä johti ennen pitkää sofistien arvostuksen laskuun, yhdessä sen kanssa, että monet käyttivät retorisia taitojaan ajaessaan epäoikeudenmukaisia oikeusjuttuja. Samalla laski heidän filosofiansa ja kirjoitustensa arvostus.
Sokrates oli ensimmäinen filosofi, joka merkittävällä tavalla haastoi sofistit ja sofistiikan. Platonin ja Aristoteleen aikana sana "sofisti" oli jo saanut osittain kielteisen merkityksen. Sillä viitattiin henkilöön, joka käytti retorisia silmänkääntötemppuja ja sanojen monimerkityksellisyyttä tukemaan tai peittämään ontuvaa päättelyä. Sekä Sokrates, Platon että Aristoteles haastoivat sofismin filosofiset perusteet. Platon kuvasi sofisteja rahanhimoisiksi viisastelijoiksi. Lopulta valtio syytti koko sofistien koulukuntaa epämoraalisuudesta.
Sofistien filosofia
Perinteisessä loogisessa argumentoinnissa joukko premissejä liittyy toisiinsa logiikan sääntöjen mukaisesti ja niistä voidaan näin olleen johtaa joku johtopäätös. Kun joku arvostelee argumenttia, se tapahtuu joko pyrkimällä osoittamaan joko joku väärä oletus premisseissä tai looginen epäjohdonmukaisuus itse päättelyssä. Tällainen kritiikki asettuu puolestaan vastakritiikin kohteeksi, ja niin edelleen. Lopulta joku tuomari tai yleisö päättää lopputuloksen, ja näin saavutetaan yhteisymmärrys totuudesta.
Sofistiikan esittämä väite oli, että argumentin todellinen looginen totuudenmukaisuus oli täysin yhdentekevää – ainoastaan tuomarin tai yleisön tekemä lopullinen päätös määritteli sen, mikä oli "totta" ja mikä "epätotta". Kun puhuja vetosi tuomitsevan osapuolen ennakkoluuloihin ja tunteisiin, hän saattoi saada tämän puolelleen, ja näin hänen käyttämästään epätodesta argumentista tuli lopulta tosi.
Sofistit menivät vieläkin pidemmälle ja esittivät, että koska tuomarien oikeaksi tuomitsema mielipide hyväksyttiin yleisesti todeksi, tästä seuraa, että mikä tahansa tuomarien oikeaksi tuomitsema mielipide oli yleisesti totta, vaikka tuomio olisikin saatu aikaan ilmiselvällä tuomarien ennakkoluulojen kiihottamisella tai jopa lahjonnalla.
Sofisteilla oli relativistinen näkemys tiedosta ja tietämisestä. Heidän filosofiansa sisälsi uskonnon arvostelua sekä lakien ja etiikan opetusta. Vaikka monet sofistit olivat yhtä uskonnollisia kuin muutkin aikansa ihmiset, monet olivat omaksuneet ateistisia ja agnostisia näkemyksiä.
Suurin osa sofistien kirjoittamista teoksista on kadonnut. Nykyinen käsitys sofistisesta liikkeestä tulee lähes pelkästään Platonin kirjoituksista. Tulee pitää mielessä, että Platonilla ja sofisteilla oli hyvin suuria erimielisyyksiä monista asioista, ja Platon todennäköisesti hyötyi siitä, että muokkasi tai suorastaan esitti sofistien näkemyksiä väärässä valossa omissa kirjoituksissaan, mikä oli ironisesti juuri tyypillinen sofistien käyttämä tekniikka. Saattaa myös olla, ettei Platon itsekään täysin ymmärtänyt sofistien esittämiä argumentteja.
Nykyisessä filosofisessa kielenkäytössä sofistiikka viittaa sellaiseen retoriikkaan, joka pyrkii vetoamaan massoihin sen sijaan, että pyrkisi käyttämään tiukasti loogisia perusteluja esitettyjen argumenttien tukena. Sofismiksi kutsutaan ”viisastelua” tai näennäistodistusta tai tahallista virhepäätelmää.
Sofisteja
Merkittäviä sofisteja olivat muun muassa:
Paskolampi (Jyväskylä, Kuikka)
Paskolampi on Keski-Suomessa Jyväskylässä Kuikan kylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 1,9 hehtaaria, se on 300 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 750 metriä.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Tuomiojärven–Palokkajärven valuma-alueella (14.29), jonka Autiojoen valuma-alueeseen (14.295) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 158,2 metriä mpy.
Leppälintu
Leppälintu (Phoenicurus phoenicurus) on sieppoihin kuuluva lintulaji.
Koko ja ulkonäkö
Pituus 14 cm, paino 14–19 g, siipien kärkiväli 21–24 cm. Koiraan rinta ja pyrstö ovat oranssinpunaiset ja pää harmaa. Sillä on myös mustaa kaulassa ja kasvoissa.
Nimen alun leppä tulee vanhasta verta tarkoittavasta sanasta ja viittaa juuri linnun punaiseen väritykseen. Otsa on vaalea ja kurkku musta. Naaras ja nuori lintu ovat ruskeita ja niiden pyrstö on oranssinpunainen. Vanhoilla leppälinnuilla on sulkasato heinä–elokuussa, jonka jälkeen iän ja sukupuolen määritys maastossa on vaikeaa.