cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Brunssum-vaihe
Brunssum oli ilmastoltaan vaihteleva. Kausi oli hyvin lämmin pariin otteeseen, joiden välissä viileni huomattavasti. Sequoia oli kauden alussa ja lopussa hyvin yleinen, ja varsinkin alkulämpöhuippu oli hyvin lämmin. Lämpimimpinä vaiheina myös suosypressi (Taxodium) ja Nyssa olivat yleisiä.
Agadez
Maantiede
pienoiskuva|Agadezin sijainti Aïrvuoriston eteläosissa pienoiskuva|Saharan autiomaata Agadezin ulkopuolella Agadezin kaupunki kuuluu Tchirozérinen departementtiin ja Agadezin alueeseen. Kaupunki sijaitsee Nigerin keskiosassa, Saharan autiomaan Aïrvuoriston eteläosassa. Agadezin eteläpuolella sijaitsee Irhazer-tasanko. Nigerin pääkaupunki Niamey sijaitsee linnuntietä 740 kilometriä lounaaseen Agadezista. Agadezin naapurikunnat ovat Aderbissinat etelässä sekä Tchirozérine idässä, pohjoisessa ja lännessä.
Brunssum-vaihe
Aivan kauden lopussa lämmin lajisto harvinaistui romahdusmaisesti, Sequoia hävisi ja Taxodium kävi hyvin harvinaiseksi. Samoihin aikoihin lepät yleistyivät ja männyt harvinaistuivat. . Kanervat (Ericaceae) ja tuulipölytteiset ruohokasvit yleistyivät.
Brunssum-vaihetta edelsi ainakin lopultaan yleensä viileämpi Suster-vaihe, jota taas edelsi ylämioseeni. Brunssumia seurasi Luoteis-Euroopan Reuver-vaihe (yleisemmin Piacenza-vaihe).
Agadez
Ilmasto
Agadezissa vallitsee Sahelin–Saharan alueelle tyypillinen ilmasto. Agadezin lyhyt sadekausi ajoittuu kesäkuun lopulta syyskuun lopulle. Agadezin ympäristön vuotuinen sademäärä jää alle 300 millimetriin. Kuiva kausi kestää puolestaan yhdeksän kuukautta eli lokakuusta kesäkuulle.
Rohmoiva
Rohmoiva on tunturi Kantalahden piirissä Murmanskin alueen lounaisosassa Venäjällä. Rohmoiva sijaitsee aivan Sallatunturin länsipuolella. Tunturin huippu on 658 metrin korkeudessa. Rohmoiva sijaitsee Suomen Neuvostoliitolle luovuttamalla Sallan–Kuusamon alueella ja kuului ennen alueluovutuksia Sallan kuntaan.
Agadez
Ilmasto
Aurinkotunteja Agadezissa on keskimäärin 3 483 vuodessa. Päivittäin aurinko paistaa keskimäärin 9,5 tuntia. Vähiten aurinkotunteja on huhtikuussa: 9,1 tuntia. Eniten niitä on puolestaan lokakuussa, jolloin aurinko paistaa kymmenen tuntia päivässä.
Eläimistö
Agadezin eläimistö on hyvin suppea, mutta etupäässä keskusta-alueen ulkopuolella elää esimerkiksi oravia, siilejä, afrikanvillikissoja, jäniksiä, susisakaaleja, mäyriä ja aavikkokettuja. Myös käärmeitä, hämähäkkejä, skorpioneja, heinäsirkkoja ja termiittejä tavataan Agadezissa. Ihmisen vaikutuksesta villieläinten asuinalueita on tuhoutunut.
Linnuista Agadezissa, erityisesti keskusta-alueen ulkopuolella, tavataan esimerkiksi haukkoja, kalkkunoita, kyyhkyjä, trappeja ja helmikanoja.
Agadezin syntymisestä 1800-luvulle
Aïrvuoristosta saapuneet tuaregit perustivat 1000-luvulla pysyvän asutuskeskittymän, jota kutsuttiin nimellä Agadez. Tutkimusmatkailija Ibn Battuta kävi Agadezin seudulla vuonna 1352, mutta hän ei mainitse Agadezia Rihla-teoksessaan. Tämä kertoo luultavasti siitä, että Agadezilla oli tuohon aikaan vain vähän merkitystä. Sen sijaan esimerkiksi läheinen kuparikaivos- ja kaupankäyntikeskus Tiggida mainitaan teoksessa. Agadez oli pieni kaupankäyntikeskus 1400-luvulle saakka, jolloin sulttaani Ilisawan (1430–1449), yksi tuaregivaltio Aïrin ensimmäisistä sulttaaneista, saapui paikkakunnalle ja päätti rakentaa sinne palatsin. Vuodesta 1430 lähtien Agadez toimi Aïrin pääkaupunkina. Toisen lähteen mukaan vuosina 1461–1477 hallinnut sulttaani Yusuf bin Aishata olisi siirtänyt keskuspaikan Agadeziin. Vuonna 1450 kaupungin väkiluku oli noin 30 000 ja 1500-luvulle saakka Agadez oli huomattava Pohjois-Afrikan ja hausojen välisen kaupan välittäjä.
Songhain kuningaskunnan johtaja Askia Mohammad Ture kulki vuonna 1498 Agadezin seudun läpi ollessaan Mekkaan suuntautuvalla pyhiinvaellusmatkalla. Hän piti näkemästään ja valloitti paluumatkalla Agadezin ympäristöineen. Näin kaupunki liitettiin Songhain kuningaskuntaan, ja se joutui maksamaan veroja kuningaskunnalle. Songhain vallan alla Agadez kukoisti, mutta Aïrvuoriston alue oli epävakaata seutua. Alueella oli usein konflikteja heimojen ja etnisten ryhmien välillä, ja toisinaan konflikteista seurasi kokonaisten kylien tuhoutuminen. Sulttaani ja muu yläluokka ei uskaltautunutkaan vuoristoon ilman armeijaan kuuluneita henkilöitä ja orjia. Agadezin suojelemiseksi rakennettiin 4,5 metriä korkea muuri valleineen. Kaikkiaan muurilla, jossa oli neljä porttia, oli pituutta 4,5 kilometriä. Kuningas Askia Mohammad Ture perusti seudulle myös kaksi etuvartioasemaa: toisen Agadeziin ja toisen läheiseen In-Galliin. Etuvartioasemien avulla pyrittiin turvaamaan karavaanien kulkua. Suojelutoimenpiteet osoittautuivat toimiviksi, ja Agadez kukoisti. Kaupunkiin saapui kauppiaita, jotka myivät viljaa, kultaa, hajusteita, nahkatuotteita, suolaa, tekstiilejä, mausteita ja taateleita. Lisäksi saapui hausa- ja songhai-kansoihin kuuluvia käsityöläisiä. Muurien ulkopuolelle alkoi kehittyä uusia asuinalueita, joihin muuttajat asutettiin. 1500-luvulla Agadeziin saapui noin 70 muslimitiedemiestä, jotka olivat alkuperältään arabeja ja fulbeja. Yksi heistä, Zakarya nimeltään, rakensi kaupunkiin kuuluisan moskeijan, joka valmistui vuonna 1515. Songhain kuningaskunta hajosi vuonna 1591, ja 1600-luvulla Agadez liitettiin Bornun valtakuntaan.
pienoiskuva|vasen|Tuaregimies rakennuksen edessä Agadezissa Seuraavien vuosisatojen kuluessa tuaregeja muutti yhä pohjoisesta Aïrin alueelle ja myös etelämpänä sijaitsevalle Aderin alueelle. Levottomuus kasvoi Agadezin seudulla. Käytiin myös kiivaita taisteluita, jotka johtuivat kolmen johtavan tuaregiheimon, Kel Gressin, Kel Ferwanin ja Kel Oweyn, välisistä riidoista. Agadez kärsi taisteluista suuresti, ja epidemiat, kuivuus sekä yli 300 taloa tuhonnut rankkasade pahensivat tilannetta entisestään. Agadez menetti kaupallisen merkityksensä 1700-luvun lopulla ja monet asukkaat muuttivat etelään hausojen asuttamiin kaupunkeihin. Saman vuosisadan loppuun mennessä Kel Gressin heimo syrjäytettiin ja työnnettiin etelämmäksi.
pienoiskuva|Suolakaravaani matkalla Agadezista Bilmaan vuonna 1985. Saksalainen tutkimusmatkailija Heinrich Barth kävi Agadezissa vuonna 1850. Hän kuvaili kaupunkia ”varjoksi menneisyydestä”. Agadezin moskeija ja useat talot olivat raunioina. Barthin vierailun aikana ainoastaan osa kaupungista oli säilynyt asutettuna ja koskemattomana.
Ranskan vallan alla
Ranskalaisten valta Nigerin eteläisillä alueilla kasvoi 1900-luvun alkuvuosina. Pohjoiset osat pyrkivät vastustamaan ranskalaisia, mutta ranskalaisten onnistui saada Aïrin aluekin haltuunsa ja saada Agadezin sulttaania suurempi valta. Agadeziin perustettiin tämän jälkeen sotilasasema. Tuaregit aloittivat säännöllisen kapinoinnin ja ryöstelyn, ja epävakaus alueella alkoi kasvaa. Vuosina 1913–1915 Agadezia vaivasi ankara nälänhätä ja kuivuus, jonka aikana ranskalaiset alkoivat vaatia tuaregikarjatilallisilta muun muassa ruokaa.
Izkazkazentuaregi Kaocen Ag Mohammed oli lähtenyt Aïrin alueelta ranskalaisten alettua työntyä kohti pohjoista ja liittyi ranskalaisia vastaan kapinoiviin tuaregijoukkoihin. Joukot jatkoivat tämän jälkeen matkaansa kohti itää. Tšadjärven alueella Kaocenin joukkoihin liittyi Kanemin ja Bornun valtakunnan senuseja. Tšadjärven alueelta Kaocenin kokoama armeija lähti etenemään kohti Agadezia. Sulttaani Tegama oli Kaocenia odotellessaan rakennuttanut tälle oman talon, joka sijaitsi sulttaaninpalatsin vieressä. Tegama oli virallisesti ranskalaisten liittolainen, mutta salaliitossa Kaocenin kanssa. Kaocenin joukkojen oli tarkoitus hajottaa ranskalaisten tukikohdat ja hyökätä myös Agadeziin palaavien ranskalaisjoukkojen kimppuun. Eräs ranskalaiskapteeni aavisti kuitenkin uhan ja määräsi joukot palaamaan Agadeziin. Suurin osa ehtikin sinne ennen Kaocenin joukkoja. Ranskalaisjoukot menivät Fort Dufauhon, joka oli linnoitettu varastorakennus. Rakennuksessa oli ruokatarvikkeita ja ammuksia. Kaocenin joukot aloittivat 13. joulukuuta 1916 Fort Dufaun piirityksen, joka kesti 81 päivää ja päättyi, kun ranskalaiset saivat apujoukkoja etelästä. Ranskalaisten kukistettua piirityksen Kaocen ja sulttaani Tegama pakenivat Agadezista. Ranskalaisjoukot teloittivat sadoittain muun muassa salaliittolaisia. Agadez oli jälleen ranskalaisten vallassa. pienoiskuva|Poika Agadezin laitamilla
Agadez lähialueineen kärsi monia ihmishenkiä vaatineesta malariaepidemiasta. Ihmisiä muutti alueelta pois, sillä monet olivat menettäneet karjansa. Myös Agadezin kaupankäynti oli pysähtynyt. Ranskalaiset alkoivat järjestää sotilashallintoaan uudelleen. Toukokuussa 1917 he joutuivat kutsumaan Agadeziin vuonna 1907 syrjäyttämänsä entisen sulttaanin, Ibrahimin, sillä paikallisväestö ei suostunut olemaan tekemisissä ranskalaisten kanssa muuten kuin hänen välityksellään. Sulttaani toimi Ranskan vallan alaisena, ja hänellä oli vähän valtaa. Agadezin departementti (nyk. Agadezin alue) pysyi Ranskan sotilashallinnon alaisena vuoteen 1960, jolloin Niger itsenäistyi.
Osana itsenäistä Nigeriä
Agadezista pohjoiseen sijaitsevasta Arlitista löydettiin 1960-luvulla uraania, jonka jälkeen kaupungista rakennettiin uusi tie Arlitiin, Zinderiin ja Niameyhin. Arlitin ja Agadezin välistä tietä kutsutaan leikillisesti nimellä la route de l'uranium.
Agadez toimi kapinakeskuksena myös 1990-luvun tuaregikapinassa, jota käytiin Nigerin hallitusta vastaan. Kapinointi vähensi 1990-luvun alussa muun muassa Agadezissa käyvien matkailuryhmien, elokuvaryhmien ja jopa Bilmasta tulevien suolakaravaanien määrää. Tuaregit tekivät rauhan vuonna 1998, ja eräästä kapinapäälliköstä tuli Nigerin matkailuministeri. Tämän jälkeen matkailu alkoi elpyä. Kuitenkin vuonna 2007 alkaneen ja aselepoon toukokuussa 2009 päättyneen Nigerin hallituksen vastaisen tuaregikapinan keskuksena toimi jälleen Agadez. Kapinan aikana useita Aïrvuoriston kylien asukkaita pakeni suurempiin keskuksiin, kuten Agadeziin. Tilanteen rauhoituttua ihmiset ovat alkaneet palata kotiseudulleen. Aseistautuneet kapinalliset hyökkäsivät kesäkuussa 2007 Agadezin lentoasemalle ja alkoivat tulittaa, mutta viranomaisten mukaan hyökkäyksessä vältyttiin kuolonuhreilta ja vakavilta vahingoilta. Agadezin asukkaiden mukaan myös kaupungilla ammuskeltiin.
Unesco oli pitkään kiinnostunut Agadezista ja auttoi Nigerin hallitusta saamaan kaupungista maan ensimmäisen kulttuurikohteen Unescon maailmanperintöluetteloon. Luetteloon pääsemiseen tähtäävä prosessi aloitettiin vuonna 2000, ja sen oli tarkoitus päättyä vuonna 2004. Kuitenkin Agadez liitettiin vasta vuonna 2013 maailmanperintöluetteloon. Eräs syy pitkään prosessiin oli, että Nigerin hallitus ja maan kulttuuriministeriö olivat djerma- ja hausakansoihin kuuluvien hallussa. Heidän mukaansa Agadez symboloi tuaregien asuttamaa pohjoista, ja he kannattivat etelässä sijaitsevan Zinderin vanhankaupungin valitsemista Nigerin ensimmäiseksi kulttuuriperintökohteeksi. Djermojen ja hausojen välit tuaregeihin heikkenivät 1990-luvun tuaregikapinoinnissa.
Agadezissa kävi vuonna 2006 viikoittain joitain satoja matkailijoita, mutta matkailu on kärsinyt tuaregien kapinoinnista. Vuoden 2009 alussa lennot Agadeziin oli lopetettu. Samoin ravintoloita ja hotelleja oli suljettu kapinoinnin vuoksi.
Agadezin alueella satoi epätavallisen rankasti syyskuun alussa 2009, minkä vuoksi alavat maat ja laaksot joutuivat tulvan alle. Agadezin kaupunki oli yksi pahimmin tulvasta kärsineistä alueista, sillä 1. syyskuuta kaupungin läpi virtaava, osan vuotta kuivana oleva joki tulvi yli äyräidensä padon murruttua. Tulva tuhosi tuhansittain koteja, julkisia rakennuksia, satoja ja teitä sekä tappoi ihmisiä ja karjaa. Punainen Risti alkoi 6. syyskuuta alkaen auttaa tulvasta kärsineitä antamalla heille muun muassa huopia, suojapeitteitä ja saippuaa. Myös esimerkiksi Unicef ja Nigerin hallitus auttoivat hätääkärsiviä.
Aïrin sulttaanikunta, jonka ensimmäinen sulttaani Yunus aloitti toimessaan vuonna 1404, on yhä olemassa. Alkuvuonna 2012 valtaan nousi järjestyksessä 55. sulttaani Oumarou Angali.
Politiikka
Agadezin pormestari (maire) on Elhadji Abdourahamane Tourawa. Agadezin valtuustoon valitaan viiden vuoden välein 20 edustajaa. Lisäksi Agadezin sulttaanilla on yksi edustaja. Vuonna 2020 valtuutetuista 15 prosenttia oli naisia.
Valtuustolla oli vuonna 2016 kuusi lautakuntaa. Niihin kuuluivat muun muassa finanssilautakunta, kehitys- ja ympäristölautakunta, talouslautakunta ja maa-asioiden lautakunta.
Talous
Agadezin käsityöläiset tekevät esimerkiksi hopea- ja kultatöitä, nahkatuotteita, savitöitä sekä puu- metalli- ja kiviveistoksia. Agadezilainen Service Artisanat d’Agadez on osuuskunta, joka myy ja vie erilaisia nigeriläisiä käsitöitä, kuten hopeatöitä, batiikkia, kirjottuja tuotteita ja vuolukivitöitä, Eurooppaan. Service Artisanat d’Agadezin toiminnan piirissä on noin 3 000 naista ja 500 miestä. Tuaregikapina on kuitenkin iskenyt artisaaneihin, sillä matkailijoiden uupuminen on vaikuttanut markkinoihin. Matkailuala ei ollut vielä 2010-luvun lopullakaan toipunut vuosien 2007–2009 kapinasta.
Kaupunkiin tuodaan nykyisin esimerkiksi lääkeyrttejä, suolaa, kameleita, kamelinsatuloita, taateleita, stereoita, radioita, pannuja, huopia ja ruukkuja. Näitä tuotteita sitten myydään Agadezin toreilla. Kaupunkiin tuodaan myös läheisillä Aïrvuoriston keitailla kasvatettuja vihanneksia ja hedelmiä.
Maataloudesta saa elantonsa pieni osa agadezilaisista. Kaikkiaan viljelyalaa on 382,8 hehtaaria. Maatalous, joka perustuu kasteluun, on keskittynyt Telwan wadin varrelle. Vettä viljelyksille saadaan pääasiassa Telwasta, mutta myös sateesta. Viljelyksillä ei juuri käytetä maatalouskoneita. Agadeziin on perustettu 35 viljapankkia, joista Unicef rahoittaa 19:ä. Pankeista kolme on nykyisin vaikeuksissa huonon hoidon vuoksi. Maanviljelyksen lisäksi Agadezissa harjoitetaan karjanhoitoa, joka on mahdollista, sillä Agadezissa on ruohoa ja puita kasvavia laitumia. Laitumet ovat hyvässä kunnossa vuoden 2007 sateiden ansiosta. Agadezin alueella on 16 kaivoa karjalle, joista tosin vain kymmenen on toiminnassa.
Liikenne
Kaupungissa on Mano Dayakin kansainvälinen lentoasema, jolle on liikennöity Niameysta sekä matkailukaudella eli lokakuusta helmikuuhun suoraan Ranskan Pariisista ja Marseillesta. Tuaregien kapinoinnin vuoksi kaupunkiin ei ole nykyisin lentoja lainkaan. Lentoasema sijaitsee kaupungin keskustasta etelään. Lentoasemalle pääsee esimerkiksi moottoripyörätaksilla tai kävellen. Agadezin pohjoisosasta, gare routièrelta, lähtevät yhteistaksit (taxis brousse), joita kulkee Arlitiin ja Zinderiin. Matka-aika Arlitiin on 3½–4 tuntia ja Zinderiin puolestaan 8–9 tuntia. Kaupungin pohjoisosasta lähtevät myös SNTV-yhtiön linja-autot, jotka kulkevat Arlitiin, Zinderiin ja Niameyhin. Route de Niamey -tieltä tai sen läheisyydestä liikennöivät RTV, EHGM ja Aïr Transport Arlitiin ja Niameyhin. EHGM:n linja-autot liikennöivät Agadezista myös Zinderiin.
Agadezista lähtee myös kuorma-autoja Libyaan. Kuorma-autojen kyydissä pyrkii toisinaan ihmisiä laittomiksi siirtolaisiksi Eurooppaan.
Kaupungista on matkaa Timiaan 220 kilometriä, Arlitiin 238 km, Tahouaan 270 km, Zinderiin 451 km, Bilmaan 609 km ja Niameyhin 953 km. Ténérén aavikkoalueelle on matkaa 500 km.
Energia
Agadezista noin 40 kilometrin päässä pohjoiseen, Tchirozérinen kaupungin läheisyydessä hiilikaivoksen luona, sijaitsee Société Nigérienne de Charbon d'Anou Ararenin (SONICHAR) kaksi 16 megawatin lämpövoimalaitosyksikköä. Yksiköt käyttävät polttoaineenaan hiiltä. Yksikköjen tuottamaa energiaa johdetaan Agadezin kaupunkiin ja sen lähialueille. Lisäksi Nigerin uraanikaivokset käyttävät voimalaitosyksikköjen energiaa. Myös Arlitissa on paikallisella hiilellä toimiva voimalaitos, jonka energiaa johdetaan uraanikaivoksille ja Agadeziin.
Palvelut
pienoiskuva|Hautausmaa kaupungin ulkopuolella Agadezissa toimii sairaala, joka on avoinna vuorokauden ympäri. Route de l'Aéroport -tien varrella sijaitsee monia yksityisiä puhelintoimistoja, joista on mahdollista soittaa. Kaupungissa on myös turisti-info, postitoimisto, ravintoloita, hotelleja, poliisiasema ja pankkeja. Algerialla ja Libyalla on konsulaatit Agadezissa.
Agadezissa toimi kerran yli 70 matkatoimistoa, toisen lähteen mukaan noin 50, jotka järjestivät matkoja Aïrvuoristoon ja Ténérén aavikkoalueelle. Vuonna 2009 matkatoimistot olivat suljettuina tai ne toimivat pääkaupungissa Niameyssa. Syy tähän on ympäröivän vuoristo- ja aavikkoalueen sulkeminen tuaregien kapinoinnin vuoksi.
Place de la Républiquella toimii kioski, joka myy sanomalehtiä. Paikallinen lehti, Aïr Info, ilmestyy kerran kuukaudessa. Agadezissa toimivia radioasemia ovat yksityiset Sahara FM ja Nomade FM - 101.9MHZ. Sahara FM on kaupungin pääradioasema. Nigerin hallitus lopetti sen määrittelemättömäksi ajaksi huhtikuussa 2008, kun asema oli kertonut armeijan suorittamista pahoinpitelyistä. Se sai jatkaa toimintaansa vasta kahden vuoden kuluttua.
Väestö
pienoiskuva|Agadezilaisia nuoria seuraamassa Yhdysvaltain suurlähetystön sponsoroimaa [[hip hop -konserttia tammikuussa 2009.]]
Agadezin väestö koostuu monista eri etnisistä ryhmistä, joista suurin on tuaregit. Lisäksi kaupungissa on muun muassa hausoja, djermoja, arabeja, tubuja ja fulbeja. Nigerin virallinen kieli on ranska, mutta Agadezissa käytetään hausaa kaupankäynnissä. Useat tuaregilapset ovat monikielisiä, sillä kotonaan he puhuvat tuaregikieli tamajeqia (myös tomacheck) ja kaduilla puolestaan hausaa ja ehkä myös fulania. Koulussa lapset puhuvat ranskaa sekä joskus myös englantia.
Vuonna 1450 kaupungissa asui noin 30 000 asukasta ja 1500-luvun aikana Agadez sai uusia asukkaita sinne muuttaneista käsityöläisistä ja kauppiaista. Väkiluku pienentyi 1700-luvun lopulla, kun monet asukkaat muuttivat etelään hausojen asuttamiin kaupunkeihin Agadezin menetettyä kaupallisen merkityksensä. 1900-luvun alkuun mennessä väkiluku oli laskenut alle 3 000:en. Agadez lähialueineen kärsi 1900-luvun alussa malariaepidemiasta, joka tappoi useita ihmisiä. Ihmisiä muutti myös alueelta pois, sillä monet menettivät karjansa. Viime aikojen kuivuudet ovat vaikuttaneet Agadezin väkilukuun, kun karjansa menettäneet ovat joutuneet muuttamaan kaupungin laitamille.
Nigerin tilastokeskuksen mukaan vuonna 2017 Agadezin väkiluku oli 123 033. Niistä miehiä oli 51,2 prosenttia. Agadezin väestöstä 72,43 prosenttia oli alle 30-vuotiaita vuonna 2007. Vuonna 2020 kaupungissa on arvioitu olevan 153 298 asukasta.
pienoiskuva|Tuaregeja [[dromedaarien selässä Agadezissa vuonna 1991]]
Saxelin
Saxelin on sukunimi, joka voi viitata seuraaviin henkilöihin:
Agadez
Arkkitehtuuri
pienoiskuva|Agadezin moskeija pienoiskuva|Rakennus Agadezissa
Ennen 1800-lukua rakennetusta Agadezista on säilynyt nykyaikaan vain vähän merkkejä. Tosin varhaisten arabi- ja eurooppalaismatkailijoiden kuvauksista on saatu jonkinlaista tietoa, miltä kaupunki on aikoinaan näyttänyt. Agadezissa 1500-luvulla vieraillut tiedemies ja matkailija Leo Africanus kuvasi kaupungin berberityyliseksi, eli Agadezin on täytynyt olla rakennettu kivestä ja laastista. Kaupungin rakennukset olivat muodoltaan suorakulmioita ja niissä oli kaksi huonetta. Rakennusten ulkorakennukset ja pihamaat olivat puolestaan savitiilestä rakennettuja. Kaupunginmuurien eteläpuolella sijaitsi Sidi Hamada -nimellä tunnettu pyhäkkö sekä avoin rukoilupaikka eli musalla.
Kaupunki laajeni 1800-luvulla pohjoisen suuntaan, kaupunginmuurin läheisyyteen. Tämän alueen rakennuksissa on käytetty materiaalina mutaa. Rakennusten sisätilat muistuttavat Pohjois-Nigerian hausakaupunkien vastaavia. Myös Agadezin moskeija rakennettiin tänä aikana uudelleen. Kaupungin eteläpuolella sijaitsi 1800-luvun kuvausten mukaan suuri muurein ympäröity savitiilirakennelma. On arveltu, että se saattoi olla esimerkiksi tuaregilinnoitus.
Agadezissa käytetty päärakennusmateriaali on nykyisin savitiili. Rakennukset ovat enimmäkseen yksikerroksisia, ja niiden katot on rakennettu halkaistuista palmunrungoista. Välittömästi kaupungin ulkopuolella sijaitsevissa tuaregileireissä sen sijaan käytetään pääasiassa kiveä rakennusmateriaalina.
Nähtävyydet
Agadezin Place de la Grande Mosquéella on alun perin vuonna 1515 bankosta eli saven, kivien ja olkien sekoituksesta rakennettu moskeija, joka on laajalti Länsi-Afrikassa tunnettu. Moskeija rakennettiin uudelleen vuonna 1844 tai toisen lähteen mukaan korjattiin vuonna 1847. Moskeijan 27 metriä korkeaan minareettiin pääsee maksua vastaan. Minareetin kerrotaan olevan Afrikan korkein savitiiliminareetti. Moskeijan läheisyydessä sijaitsevat Agadezin vanhakaupunki ja sulttaaninpalatsi. Agadezissa sijaitsevat myös Tendén, Dan Fodion ja Abawagen moskeijat. Agadezin vanhankaupungin Vieux Quartier -korttelissa on edustavaa tuaregien ja hausojen savitiiliarkkitehtuuria. Vanhassakaupungissa on myös rakennus, jossa tutkimusmatkailija Heinrich Barth asui vieraillessaan Agadezissa vuonna 1850. Nykyisin rakennus toimii museona. Myös Anastifidetin, Kel Oweyn tuaregiheimon johtajan, asumus sijaitsee vanhassakaupungissa samoin kuin esimerkiksi maison du boulanger -rakennus, jonka kaikki huoneet Senegalista kotoisin ollut Sidi Ka -niminen leipuri muutti sadunomaisiksi luoliksi. Rakennuksen katossa, seinissä ja pilareissa on kuvattuna esimerkiksi kookkaita hirviöitä ja muita ilkikurisia olioita.
Tapahtumat, juhlat ja musiikki
Agadezin länsiosassa järjestetään tuaregien kamelimarkkinoita, jotka alkavat auringon noustessa ja päättyvät sen laskiessa. Kamelimarkkinoilla myydään kameleiden lisäksi aaseja, lampaita ja vuohia. Myös Route de Bilma -tien varressa sijaitsevalla Grande Marché -torilla (kutsutaan myös nimellä Marché Moderne ) kauppaa käydään auringonnoususta auringonlaskuun. Kaupunki on tunnettu taidekäsitöistään.
Agadezissa vietetään islaminuskon juhlia, kuten Ramadanin päättymistä, Id al-Adhaa eli tabaskia ja profeetta Muhammadin syntymäpäivää. Juhlat alkavat imaamin johtamalla aamurukouksella. Imaami tappaa lampaan, minkä jälkeen agadezilaiset siirtyvät koteihinsa juhla-aterialle. Aterian jälkeen kaupunkilaiset kerääntyvät sulttaaninpalatsin ja moskeijan väliselle kadulle, jossa rummuin ilmoitetaan juhlien jatkumisesta. Juhlien kohokohta on, kun miehiä nousee hevosten selkään kavalkadia varten. Kavalkadi päättyy auringon laskiessa ja jatkuu jälleen seuraavana päivänä. Kavalkadissa miehet ajavat hevosensa kovaan vauhtiin. Tabaski-juhlan aikana Agadezin kaduilla järjestetään kamelikilpailuja. Viikko tabaski-juhlan jälkeen kaupungissa järjestetään Bianou-juhla, jossa Agadez jaetaan itä- ja länsiosaan. Kumpikin osa tanssii ja soittaa erilaisia soittimia kilpaillen toisiaan vastaan.
Kaupungin Maison des Jeunes et de la Culturessa järjestetään teatteriesityksiä ja livekonsertteja. Agadezista kotoisin olevia musiikkiyhtyeitä ovat esimerkiksi hip hop -yhtye Eman Kayan sekä kitaristi Omara Mochtarin johtama tuaregimusiikkia soittava Group Bombino.
Urheilu
Agadezista on kotoisin jalkapalloseura Aigles, joka pelaa ottelunsa Stade d'Agadezilla eli Agadezin stadionilla. Stadionille mahtuu 7 000 katsojaa. Arène de lutte d'Agadez -areena puolestaan on 10 000-paikkainen. Areenalla järjestetään perinteisiä painiotteluita. Kaupungissa järjestettiin 16.– 25. helmikuuta 2007 perinteisen painin mestaruuskilpailut, johon otti osaa noin sata kilpailijaa. Katsojia tapahtumalla oli yli 20 000. Perinteinen paini on erittäin suosittua Nigerissä. Dakar-rallin reitti on kulkenut Agadezin kautta vuosina 1979, 1983–1991 ja 1997.
Abdelbaset Ali Mohmed al-Megrahi
Abdelbaset Ali Mohmed Al Megrahi (1. huhtikuuta 1952 – 20. toukokuuta 2012 Tripoli ) oli Libyan Airlinesin turvallisuuspäällikkö, joka tuomittiin tammikuussa 2001 elinkautiseen vankeuteen 21. joulukuuta 1988 tapahtuneesta Lockerbien pommi-iskusta. Toista iskusta syytettyä, Al Amin Khalifah Fhimahia ei tuomittu. FBI on väittänyt Megrahin työskennelleen Libyan tiedustelupalvelulle ja hän oli 10 vuotta FBI:n kymmenen etsityimmän rikollisen listalla.
Megrahi syntyi Tripolissa. Hän puhui sujuvasti englantia, opiskeli Yhdysvalloissa ja vietti jonkin aikaa Isossa-Britanniassa 1970-luvulla.
Yhdysvaltain ja Skotlannin viranomaiset syyttivät Megrahia ja Fhimahia pommi-iskusta vuonna 1991, mutta Libya suostui oikeudenkäyntiin vasta vuonna 1999. Se järjestettiin Alankomaissa vuonna 2000 ja oikeus julkisti päätöksensä 31. tammikuuta 2001. Megrahi todettiin syylliseksi ja vangittiin Barlinnien vankilaan Glasgow'hun. Hän valitti päätöksestä, mutta hänen valituksensa hylättiin vuonna 2002.
Tripoliin Megrahia vastaanottamaan oli kerääntynyt tuhansia libyalaisia ja hän myös tapasi Libyan johtajan Muammar Gaddafin. Syyskuussa 2009 hän julkaisi internet-sivustollaan runsaasti asiakirjoja, joiden kertoo todistavan syyttömyytensä.
Al-Megrahi kuoli 20. toukokuuta 2012 kotonaan Tripolissa 60-vuotiaana. Hänet haudattiin seuraavana päivänä.
Kaijenikulaisuus
Kaijenikulaisuus (tai kaienikulaisuus) oli 1820–1830-luvuilla Siikajokilaaksossa vaikuttanut varhaisherännäinen hurmoksellinen herätys, jota johti käsityöläinen Niilo Niilonpoika Laurila. 1800-luvun alkuvuosikymmenten herännäisliikehdintä johti kahteen samaan aikaan käytyyn suureen oikeustapaukseen, Kalajoen ja Rantsilan käräjiin, vuosina 1838–1839. Näistä Kalajoen käräjät on aina huomioitu tärkeänä vaiheena herännäisen herätysliikkeen historiassa, mutta Rantsilan kaijenikulaisia vastaan käydyt käräjät ovat jääneet vähemmälle huomiolle, vaikka Rantsilassa oli syytettyjä vain kolme vähemmän kuin Kalajoella.
Tämän uskonnollis-hurmoksellisen liikkeen erikoinen nimi tulee sen johtajasta Niilo "Kaije-Niku" Laurilasta. Niilo tunnettiin lempinimellään "Niku". Tämän lempinimen eteen lisättiin määritteeksi ja tarkennukseksi kudontavälinettä tarkoittava sana "kaije", koska Laurila valmisti työkseen kangaspuiden "kaiteita" (yks. kaije) eli "pirroja". Joskus nimi on esiintynyt myös muodossa "Kaide-Niku". Nimitystä "kaijenikulaisuus" on käytetty paikallis- ja kotiseutuhistorioissa, kun taas heräteliikehistoriassa on puhuttu vain Siikajokilaakson herätyksestä.
Kaijenikulaisuutta ei ole haluttu yhdistää herännäisyyteen eli körttiläisyyteen, vaikka se oli yksi niistä maasta vallinneista herätyksistä, kuten esimerkiksi "ruotsalaisuus" (Paavo Ruotsalaisen Savon heränneet) ja "niskaslaiset" (Wilhelm Niskasen Pohjanmaan ja Kalajokilaakson heränneet). Kaijenikulaisuutta väitöskirjansa "Täällä on oikea Suomenkansa" - Körttiläisyyden julkisuuskuva 1880–1918 yhteydessä tutkinut teologian tohtori Ilkka Huhta on arvellut tähän tärkeimmäksi syyksi liikkeen hurmoksellisuutta, joka taas ei ole sopinut körttien vakavaan, rationaaliseen, maskuliiniseen ja rauhalliseen julkisuuskuvaan. Paikallishistoriateoksessa Siikajokilaakso keskiajalta vuoteen 1860 – Siikajokilaakson historia I kaijenikulaisuutta on pidetty omana ryhmänään ja identiteettinä, jota ei voida yhdistää herännäisyyteen. Tohtori Huhtalan mukaan kaijenikulaisuus oli paras rinnastaa körttiläisyyteen ja renqvistiläisyyteen.
Niilo Laurila piti yhteyksiä ja tutustui Henrik Renqvistin sekä Pohjois-Savon että Kuopion seudun heränneisiin. Lisäksi Paavo Ruotsalaisen tiedetään käyneen kaijenikulaisuuden hallitsemilla seuduilla. Laurilan henkilökohtainen ja koko liikkeen jäsenten herääminen perustui herännäisyydelle olennaiseen käsitykseen siitä, että enne heräämistä oli ollut "suruton aika".
Tosin kaijenikulaisuudessa oli poikkeuksia, jotka tekivät siitä muista herätyksistä poikkeavan. Hurmoksellisuuteen yhdistyi se, että kaijenikulaisista suurin osa oli naisia, joita Rantsilassa syytetyistä oli 3/5. Kaijenikulaisuudessa oli poikkeavaa myös se, että sillä oli vahva yhteys 1700-luvun lopun mystikkoliikkeeseen. Lisäksi kaijenikulaisuus oli 1830-luvulla liikkeenä siinä kehitysvaiheessa, jossa Savon herännäisyys oli jo 1820-luvulla. Se oli edelleen maallikkojohtoinen, vaikka Pohjanmaan herännäisyys oli jo siirtynyt ja Savon heränneet hyvää vauhtia siirtymässä pappisjohtoisuuteen. Tähän vaikutti maantieteellinen eristyneisyys. Lisäksi tunnettu Pohjanmaan herätyksen johtaja, pappi Niilo Kustaa Malmberg arvosteli, että Siikajokilaakson ja Revonlahden heränneiden vanhurskaus ei perustunut Kristuksen sovitukseen, vaan ulkonaiseen rukoukseen sekä tiukkaan kieltäytymiseen lääkkeistä, tupakasta, kahvista ja viinasta. Lisäksi hän arvosteli, että nämä pitävät tiukasti kiinni ajatuksistaan, eivätkä "siedä mitään oikaisuja". Tämä ilmeisesti tarkoitti sitä, että kaijenikulaiset eivät suostuneet omaksumaan pappisjohtoa.
Kaijenikulaisuuden kulta-aika päättyi Rantsilan käräjiin, jossa liikkeen johto ja sen aktiivijäsenet tuomittiin laittomien hartausseurojen järjestämisistä. Hurmoksellisuus näkyi myös näillä käräjillä. Laurilan jälkeen liikettä johti Juho Nevala, joka piti yhteyksiä edelleen Kalajokilaakson heränneisiin. Lopulta lestadiolaisuus sai jalansijaa Siikajokilaaksossa ja viimeiset kaijenikulaiset ja heidän jälkeläisensä siirtyivät lestadiolaisiksi.
Tsurumi-ku (Osaka)
Tsurumi-ku on yksi Osakan kaupungin 24:stä suuralueesta. Se sijaitsee kaupungin itäosassa ja rajautuu lännessä Jōtōn ja Asahin suuralueisiin sekä idässä Osakan prefektuurin Daitōn, Higashiōsakan, Kadoman ja Moriguchin kaupunkeihin. Neyagawa-joki virtaa alueen halki itä-länsisuunnassa. Tsurumin suuralueella on 110 880 asukasta (vuonna 2010).
Tsurumi erotettiin Jōtōn suuralueesta 22. heinäkuuta 1974. Sen pohjoisosassa sijaitsee osa suuresta Tsurumiryokuchin puistosta, joka rakennettiin vuoden 1990 kansainvälistä puutarhanäyttelyä varten. Alueella on erilaisia urheilumahdollisuuksia, kasvihuone Sakuya konohana -kan, museo ja puutarhoja. Puutarhanäyttelyn myötä ja jälkeen alueen liikenneyhteydet ovat parantuneet ja sinne on rakennettu runsaasti uusia asuntoja ja palveluja.
Tsurumin suuraluetta palvelevat Osakan metron Nagahori–Tsurumiryokuchi-linja sekä JR Westin Katamachi-linja ja Ōsaka higashi -linja.
Henry Wilson (sotamarsalkka, 1864–1922)
thumb|Henry Wilson Henry Hughes Wilson (5. toukokuuta 1864 Currygrane, Edgeworthstown, Longfordin kreivikunta, Irlanti – 22. kesäkuuta 1922 Lontoo) oli brittiläinen sotamarsalkka. Hän oli merkittävä operaatioiden suunnittelija ensimmäisen maailmansodan alla ja aikana sekä pääesikunnan päällikkö vuosina 1918–1922. Sotilasuransa jälkeen Wilson loi myös lyhyeksi jääneen uran unionistisena poliitikkona. Hänet salamurhattiin poliittisista syistä.
Ura
Wilson aloitti sotilasuransa vuonna 1882 Irlannin miliisijoukoissa. Hän osallistui sotaan Burmassa 1885–1887 sekä buurisotaan Etelä-Afrikassa 1899–1901, minkä myötä hänet ylennettiin majuriksi. Vuosina 1907–1910 hän toimi Camberleyn yleisesikuntakoulun johtajana, minä aikana hän pyrki luomaan hyvät yhteistyösuhteet Ranskan armeijaan, erityisesti ranskalaiseen kollegaansa Ferdinand Fochiin. Myös maailmansodan aikana yhteistyö ranskalaisten kanssa sujui häneltä hyvin. Vuosina 1910–1914 Wilson toimi sotaministeriön sotilasoperaatiojohtajana, ja laati suunnitelmia brittiläisen siirtoarmeijan lähettämisestä Ranskan avuksi, mikäli sota syttyisi Ranskan ja Saksan välille – siitäkin huolimatta, että Ranskan ehdoton tukeminen ei ennen sotaa ollut suosittu ajatus Britannian johdossa. Maaliskuussa 1914 Irlannissa sattuneen Curraghin välikohtauksen yhteydessä Wilson tuki upseereita, jotka kieltäytyivät kukistamasta Irlannin itsehallintolakia vastustaneiden unionistien odotettua kapinaa. Tämän vuoksi häntä ei maailmansodan syttyessä nimitetty brittiläisen siirtoarmeijan esikuntapäälliköksi, vaikka sen komentaja John French olisi halunnut hänet. Tehtävään nimitettiin Archibald Murray.
Wilson ylennettiin sodan jälkeen sotamarsalkaksi ja korotettiin baronetiksi. Hän toimi Pariisin rauhankonferenssissa Britannian valtuuskunnan johtavana sotilasasiantuntijana, mutta hän ajautui nyt erimielisyyksiin Lloyd Georgen kanssa. Wilson ei hyväksynyt hallituksen Irlannin-politiikkaa, sillä hän vastusti Irlannin itsenäisyyttä. Kun Lloyd George ei halunnut nimittää häntä jatkokaudelle esikuntapäällikkönä, hän jätti palveluksen helmikuussa 1922, samalla kun hänet valittiin parlamentin alahuoneeseen konservatiivipuolueen edustajana Pohjois-Irlannin North Downista. Wilsonin poliittiset esiintymiset Britannian ja Irlannin yhtenäisyyden puolesta nostattivat irlantilaisnationalistien vihan. Kesäkuussa 1922 kaksi Irlannin tasavaltalaisarmeijan jäsentä murhasi hänet kotiovellaan, kun hän oli palaamassa päivällistilaisuudesta. Häneltä ei jäänyt perillisiä.
Frans Hals
Frans Hals (n. 1582 Antwerpen – 26. elokuuta 1666 Haarlem) oli Antwerpenissa syntynyt Alankomaiden kultakauden aikana vaikuttanut hollantilainen taidemaalari. Halsia pidetään Rembrandtin ohella yhtenä Alankomaiden taiteen merkittävimmistä muotokuvamaalareista. Hän on barokin tunnetuimpia maalareita, jonka töissä on ajalle ominaista mahtipontisuutta. Hals tunnetaan rennon maalauksellisesta ja elävästä sivellinjäljestään. Hänellä oli myös paljon vaikutusta 1600-luvun ryhmämuotokuvien kehitykseen.
Hals kuvasi vauraita hollantilaisia. Halsin ryhmämuotokuvissa, kuten "Haarlemin vanhainkodin johtajattaret" (1664) on rehevyyttä, psykologista osuvuutta ja huumoria. Karel van Mandernin oppilaana olleen Halsin suosio oli suurimmillaan 1620-luvulla. Halsin pikkuveli Dirck Hals oli myös taidemaalari.
Elämä ja ura
Halsin varhaisvaiheista tiedetään vain vähän. Hän opiskeli maalausta ilmeisesti Karel van Manderin opastuksella. Hals liittyi Pyhän Luukkaan taidemaalarien kiltaan vuonna 1610. Vuonna 1615 Halsin ensimmäinen vaimo Annetje Harmansdr kuoli ja Hals jäi kahden lapsen yksinhuoltajaksi. Hän avioitui uudelleen Lysbeth Reynierin kanssa vuonna 1617, jonka kanssa hän sai kahdeksan lasta. Uusi vaimo tunnettiin riidanhaastajana, jota viranomaiset ojensivat useaan kertaan. Halsin on kerrottu joissakin lähteissä viettäneen epämääräistä elämää, mutta käsitys on todennäköisesti virheellinen. Hals on sekoitettu samannimiseen serkkuunsa, joka oli paatunut rettelöitsijä.
Halsista tuli Haarlemin alueella kysytty muotokuvamaalari, joka sai useita suuria tilaustöitä, esimerkiksi viranomaisten ryhmämuotokuvia. Hals sai muotokuvatilauksia lähes koko uransa ajan. Menestyksestään huolimatta Hals oli jatkuvasti taloudellisissa vaikeuksissa. Hän maalasi suhteellisen vähän tauluja, joista saatavat tulot eivät riittäneet kunnolla suurperheen elättämiseen. Muotokuvia ei arvostettu Halsin elinaikana taiteena, joten Hals signeerasi koko nimellään vain harvat maalaamansa genremaalaukset. Halsin aikalaiset arvostivat hänen rohkeaa maalaustyyliään, mutta hänet tunnettiin todennäköisesti omana aikanaan vain rajatulla alueella kotikaupunkinsa ympäristössä. Hals sai muotokuvistaan keskinkertaisia palkkioita. Esimerkiksi Rembrandt pystyi veloittamaan vastaavista töistä lähes kaksinkertaisen hinnan.
1600-luvun puolivälissä muotokuvamaalauksen muoti muuttui ja Halsin vapaamuotoinen ja elävä maalaustyyli ei enää ollut ostajien suosiossa. Hals eli elämänsä lopun kaupungin vuosittaisella avustuksella. Halsin työ painui unohduksiin, kunnes impressionistit kiinnittivät 1900-luvulla huomiota hänen eloisaan sivellinjälkeensä ja värinkäyttöönsä.
Maalaustyyli ja värinkäyttö
Halsin rikas väriasteikko muuttui vuosien kuluessa hillityksi ja tummasävyiseksi, mutta hän säilytti silti tuoreen eläytyvän kosketuksen kuvattaviinsa. Halsin maalauksille on ominaista päivänvalo ja hopeanhohtoinen tunnelma siinä missä Rembrandt oli hämärän ja kullan maalari.
Hals rakensi työnsä kerrosmaalauksena. Alimpana oli piirustus ja maalauksen yleissommittelu. Sen päälle maalattiin tummahko imprimituuri, jonka päälle valot ja varjot luotiin ohuella ja sumraavalla valkoisella värillä. Viimeiseksi laseerattiin läpikuultavana kerroksena paikallisvärit. Halsin tuore ja muutamalla leveähköllä siveltimenvedolla tavoitettu loppusilaus syntyi kuitenkin alla prima -maalauksena. Menetelmä oli tehokas työskenneltäessä elävän mallin ja muotokuvien parissa.
Halsin maalaustyyli vaihteli hänen elämänsä aikana. Musta väri ja tummat sävyt alkoivat dominoida muotokuvia, mikä johtui ehkä enemmänkin mallien tummista puvuista protestantismin aikana kuin henkilökohtaisesta valinnasta. Muotokuvamaalauksissa hänen tavaramerkikseen muodostui asento, jossa malli nojaa tuolin selkämyksen yli.
Myöhemmin Halsin siveltimenvedot muuttuivat löyhemmiksi, ja tarkkojen yksityiskohtien merkitys väheni yleisen vaikutelman tullessa tärkeimmäksi. Hänen aiemmat maalauksensa olivat olleet eloisia ja hilpeitä, mutta myöhemmissä muotokuvissa mallien asema ja arvokkuus korostui. Samoihin aikoihin Halsin suosio laski rikkaimpien tilaajien keskuudessa. Syynä saattoi olla muun muassa se, että hän maalasi muotokuvat ateljeessaan, jossa työskentely sujui tehokkaasti.
Jäykempien muotokuvien ohella Hals maalasi myös välähdysmäisiä luonnemuotokuvia, kuten Naurava kavaljeeri.
Halsilta ei tunneta maisemamaalauksia, kertovia uskonnollisia näkymiä eikä asetelmia. Monet 1600-luvun taiteilijat Hollannissa erikoistuivat, ja Hals näyttäisi maalanneen puhtaasti muotokuvia.
Aljona Sidko
Aljona Sidko (s. 20. syyskuuta 1979 Krasnojarsk) on venäläinen hiihtäjä, joka on keskittynyt pääasiassa sprinttimatkoille.
Sidkon paras henkilökohtainen arvokisasaavutus on vapaalla hiihtotavalla käydyn sprintin olympiapronssi 2006 Torinosta. Lisäksi hän on saavuttanut 2005 Oberstdorfin MM-kisoissa pronssia sprintin parikilpailusta. Maailmancupissa Sidko on saavuttanut yhden osakilpailuvoiton vapaan hiihtotavan sprinttikilpailussa Nové Městossa joulukuussa 2005.
James William Reiher Jr.
thumb|Deuce James William Reiher Jr. eli Sim Snuka ja Deuce (s. 1. syyskuuta 1971) on World Wrestling Entertainmentissa esiintynyt painija. Hän on painilegenda Jimmy Snukan adoptoitu poika. Hänet vapautettiin WWE-sopimuksestaan kesäkuun 23.päivänä. Hän on 185 cm pitkä ja painaa 105 kiloa. Hänen lopetusliikkeensä on Enzuigiri. Hän yritti Legacyyn, mutta Ted DiBiase Jr petti hänet. Hänet tunnettiin Deucena vuosina 2007 ja 2008, kunnes hän lopetti tiimin pettämällä kaverinsa Dominon.
Aljona Sidko
Sidko on naimisissa ja hänellä on yksi lapsi. Hänen harrastuksiaan ovat tietokoneet ja internet. Seuratasolla hän edustaa Dynamoa.
Sidko antoi positiivisen dopingnäytteen Moskovan lähellä käydyssä kilpailussa 26. joulukuuta 2009. Venäjän hiihtoliitto määräsi hänet kahden vuoden kilpailukieltoon.
James William Reiher Jr.
James Reiher
Tyr (albumi)
TYR on heavy metal -yhtye Black Sabbathin viidestoista studioalbumi, ja se ilmestyi vuonna 1990. Albumi jatkoi edellisen Headless Cross-albumin linjaa ja yhtyeen kokoonpano oli myös päässyt vakiintumaan.
Albumin tunnetuin kappale on videona ja singlenäkin julkaistu "Feels Good to Me". Albumi menestyi edeltäjänsä tavoin hyvin varsinkin Manner-Euroopassa sekä Britanniassakin, mutta Pohjois-Amerikassa menestystä ei edelleenkään tullut, johtuen pääosin huonosta promootiosta.
Nimi Tyr tulee skandinaavisesta mytologiasta.
Taustaa
Black Sabbath oli noussut pohjamudista edellisen, hyvin vastaanotetun Headless Cross-albumin myötä. Kyseisen albumin jälkeen varsinaiseksi basistiksi yhtyeeseen liittyi Whitesnake-yhtyeestä tuttu Neil Murray ja näin kokoonpano (kitaristi Tony Iommi, laulaja Tony Martin, rumpali Cozy Powell, kosketinsoittaja Geoff Nicholls ja Murray) pääsi vakiintumaan. Yhtye alkoi levyttämään seuraavaa albumia alkuvuodesta 1990.
Albumin nimi viittaa skandinaavisen mytologian Tyr-jumalaan, joka oli johtavan jumalan Odinin poika ja sodan jumala. Kansitaidetta ja kolmea kappaletta ("The Battle of Tyr", "Odin's Court" ja "Valhalla") lukuun ottamatta albumin muut kappaleet eivät liity kyseiseen teemaan ja albumia ei näin voi sanoa konseptialbumiksi.
Iommin ja Powellin mukaan edellisen albumin sanoitukset olivat olleet liikaakin okkultismi- ja paholais-aiheisia joten laulaja Tony Martin haki inspiraatiota mytologia-aiheesta, jota yhtyeen manageri oli ehdottanut. Powell kertoi myöhemmin sanoituksista: "Mitä olisi Sabbath-albumi ilman 'vanhaa vihtahousua'? Mutta myönnetään, että Headless Crossilla sitä oli aivan liikaa. Halusimme eroon kuolemista, kummituksista ja piruista tällä kertaa".
Albumin sisältö
Albumi nauhoitettiin Rockfield- ja Woodcray-studioilla Britanniassa alkuvuonna 1990. Tuottajana toimivat edellisalbumin tapaan Iommi ja Powell. Nauhoittajana toimi Sean Lynch ja albumin miksasi Leif Mases. Powellin rummut ovat hyvin pinnassa tuotannossa kuin myös Iommin kitara. Basisti Neil Murray on myöhemmin kritisoinut albumin basso-soundiaan liian kevyeksi ja albumia muutenkin hieman ylituotetuksi. Musiikillisesti albumi on pääasiassa Black Sabbathille perinteistä heavy metallia raskaine riffeineen, mutta myös kaupallisempia vaikutteita on havaittavissa. Myös taustajäsen Geoff Nichollsin kosketinsoittimet ovat kuuluvasti esillä.
Avauskappaleen "Anno Mundi (The Vision)" nimi tulee latinasta (anno mundi = maailman vuosi). Kappaleen alussa lauletaan kuoromaisesti säettä Spiritus Sanctus Anno Anno Mundi (spiritus sanctus = pyhä henki). "Pidin erityisesti 'Anno Mundi'-kappaleesta", kertoi Iommi myöhemmin. "Tämän tyyliset, raskaat, hitaasti kulkevat kappaleet ovat suosikkejani".
Barney Ewell
Harold Norwood "Barney" Ewell (25. helmikuuta 1918 Harrisburg, Pennsylvania – 4. huhtikuuta 1996 Lancaster, Pennsylvania) oli yhdysvaltalainen pikajuoksija ja olympiavoittaja.
Tyr (albumi)
Albumin sisältö
"The Law Maker" on nopeatempoinen, power metal-vaikutteinen kappale jossa Cozy Powell esittelee tuplabasari-taitojaan. Sitä seuraava "Jerusalem" edustaa hieman kaupallisempaa osastoa albumilla, ja laulaja Tony Martin julkaisi kappaleen myöhemmin myös sooloalbumillaan Back Where I Belong.
Barney Ewell
Ewell voitti vuoden 1948 olympialaisissa kultaa pikaviestissä Yhdysvaltain joukkueessa ja saavutti hopeaa sekä 100 metrillä (aika 10,4 s) että 200 metrillä (21,1 s).
Tyr (albumi)
Albumin sisältö
Pitkä "The Sabbath Stones" edustaa albumin raskaampaa puolta. "'The Sabbath Stones'-kappaleessa on raskas, onnistunut riffi, ja pidän siitä paljon", kertoo Iommi. Kappaleen inspiraatio tulee Martinin mukaan kymmenestä käskystä. Kappaleen musiikin ideoivat alun perin Powell ja Nicholls, ja se kulki aluksi nimillä "Lunchbox" ja "Fire And Water".
Lyhyt kosketinsoitin-instrumentaali "The Battle of Tyr" johtaa hitaaseen, tunnelmallisen akustiseen "Odin's Court"-kappaleeseen, jonka jälkeen myös ilman taukoa alkaa "Valhalla", joka etenee raskaan riffin ja kompin myötä sisältäen myös melodisempia kohtia. Nämä kolme kappaletta ovat albumin ainoat, jotka liittyvät albumin nimen (Tyr) norjalais-mytologiaan.
"Feels Good to Me" on albumin balladi, josta myös julkaistiin single ja musiikkivideo. Kappale etenee Iommin rauhallisen kitarakuvion myötä edustaen pääasiassa 1980- ja 1990-lukujen vaihteen tyypillistä voimaballadia. Tony Martinin mukaan Feels Good to Me eroaa hyvin paljon albumin muista kappaleista, ja se päätyi albumille vain julkaistavaksi singlenä.
Albumin päättävä "Heaven in Black" on nopeampitempoinen kulkien Powellin tuplabasareita hyödyntävän rumpukompin ja Geoff Nichollsin hieman erikoisemman kosketinsoitin-kuvion myötä. Kappaleen inspiraatio tulee laulaja Martinin mukaan Venäjän historiasta ja se kertoo Pyhän Vasilin katedraalin rakentajista. Sabbath oli edellisellä kiertueella esiintynyt Venäjällä eli silloisessa Neuvostoliitossa. Kappaleen puolivälin kitarasoolossa onkin kuultavissa venäläisestä musiikista vaikutteita ottava kohta.
Albumin julkaisu, kiertue ja kokoonpanon hajoaminen
Tyr julkaistiin elokuussa 1990 ja se jatkoi yhtyeen hyvää noususuhdannetta ja sai hyviä listasijoituksia Britanniassa ja Euroopassa. Tony Iommin mukaan albumi tilanne oli hyvin samantapainen kuin kymmenen vuotta aiemmin yhtyeen tehtyä onnistuneen comebackin laulaja Ronnie James Dion kanssa ja hän vertaakin Heaven and Hell- ja Mob Rules-albumeita Headless Crossiin ja TYRiin. Pohjois-Amerikassa albumi ei noussut ollenkaan listoille lähinnä levy-yhtiön huonon promootion vuoksi, eikä yhtye tehnyt albumin tiimoilta kiertuetta uudella mantereella.
Albumin julkaisun myötä yhtye lähti ensin Britannian kiertueelle ja Hammersmithin konsertissa vierailivat ex-basisti Geezer Butler sekä Queen-yhtyeen kitaristi Brian May. Yhtyeen harmiksi osa Brittein konserteista jouduttiin perumaan huonon lipunmyynnin vuoksi jonka jälkeen kiertue jatkui Manner-Euroopassa ja Skandinaviassa. Yhtye oli toivonut Powellin mukaan jopa useamman kuukauden kestävää maailmankiertuetta, mutta kysyntä ei ollut tarpeeksi vahvaa ja näin Iommi ja Powell alkoivat miettiä yhtyeen uudistamista.
Basisti Neil Murray taustoittaa kokoonpanon lopetusta: "Britannian kiertueen keskenjääminen oli kova isku Tony Iommille. Vaikkakin menestyimme todella hyvin muualla Euroopassa, Cozyn ja Tonyn tähtäin oli rahakkaassa Pohjois-Amerikassa, jossa emme saaneet minkäänlaista menestystä sekä myös Britanniassa. Moni bändi olisi todella tyytyväinen Headless Crossin ja Tyrin myyntilukuihin Britanniassa, mutta Tony Iommi oli kokenut kymmenkertaisen menestyksen vuosia aiemmin ja halusi luonnollisesti päästä samoihin lukuihin. Geezerin vierailtua Hammersmithin konsertissa aloin tajuta tilanteen, ja kiertueen jälkeen Geezer tuli tilalleni yhtyeeseen".
Butler oli vieraillut samana vuonna myös ex-vokalisti Ronnie James Dion soolo-yhtyeen konsertissa ja miehet olivat keskustelleet yhteistyöstä, ja näin Butler ehdotti Iommille Dion paluuta Black Sabbathiin. Myös Dion silloinen levy-yhtiö (ja Sabbathin entinen) Warner Bros näki Dion ja Sabbathin yhtälössä menestyksen mahdollisuuden. Iommi: "Kaikki olivat innoissaan Ronnien paluusta ja näin Tony Martin joutui lähtemään. Se ei ollut loppupeleissä reilua häntä kohtaan, sillä teimme hienoja albumeja yhdessä". Huolimatta hienosta laulu-äänestä Tony Martinin lava-esiintymistä oli kritisoitu "liian kevyenä" ja monien mielestä Sabbath tarvitsi karismaattisemman etumiehen.
Iommin, Butlerin ja Dion lisäksi uudessa kokoonpanossa jatkoivat Geoff Nicholls sekä alkuvaiheessa Cozy Powell. Tyr-albumin tehnyt kokoonpano palasi vielä yhteen yhden albumin ajaksi vuosina 1994-1995.
Albumin nykyinen arvostus
Tämän päivän kriitikot antavat pääosin positiivisen arvion Tyr-albumille. "Albumilla Sabbath kuulostaa erittäin voimissaan olevalta", kirjoittaa Allmusic.com kolmen tähden arvostelussaan. Metal Crypt-sivuston kriitikon mukaan "albumi ansaitsee olla kunniapaikalla levyhyllyssä" ja Sputnik Musicin arvostelija sanoo "uuden Sabbathin tehneen albumin joka kestää vertailun yhtyeen klassikkomateriaalin kanssa".
Kriittisiäkin kommentteja löytyy: Rolling Stone-lehden albumiopas antaa albumille vain yhden tähden viidestä ja internet-kriitikko Mark Prindlen mukaan "musiikki ei tästä albumista paljon voi huonontua". Suomalaisen Levyarvostelut.fi-sivuston kriitikko kehuu albumia hyväksi, mutta pitää Iommin päätöstä lakkauttaa kokoonpano ja palata yhteen Dion kanssa virheenä. Myös Cozy Powell ja Geoff Nicholls ovat myöhemmin olleet samaa mieltä, sillä Headless Cross- ja Tyr-albumit tehnyt kokoonpano oli musiikillisesti vahva ja kovassa nosteessa ja kolmas albumi oli ollut tiettävästi jo suunnitteilla.
Kappaleet
A-puoli
Boforiasteikko
Boforiasteikolla (eli Beaufortin asteikolla) kuvataan tuulen vaikutuksia. Asteikko soveltuu tuulen nopeuden silmämääräiseen arviointiin.
Quenten Martinus
Quenten Martinus (s. 7. maaliskuuta 1991 Willemstad) on curaçaolainen jalkapalloilija.