cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Perussuomalaiset
Rakenne
Vuoden 2023 mielipidekyselyssä perussuomalaiset oli 18-22-vuotiaiden keskuudessa ylivoimaisesti suosituin puolue lähes 30 prosentin osuudella.
Jäsenet
Perussuomalaisissa oli vuonna 2002 noin 1 600 jäsentä, joista miehiä oli 400 ja naisia 1 200. Seuraavan vuosikymmenen aikana jäsenmäärä moninkertaistui ja ylitti 5 000 vuonna 2011 ja 8 000 vuonna 2013. Tammikuussa 2018 puolueessa oli 11 000 jäsentä.
Puolueen kannatus on ollut suhteellisesti suurinta Kaustisella (2008: 34,0 %, 2012: 37,3 %), Kihniössä (2008: 26,9 %, 2012: 37,0 %) ja Vetelissä (2008: 33,7 %, 2012: 27,9 %).
Demografia
Kunnallisalan kehittämissäätiön vuonna 2017 julkaisemassa tutkimuksessa perussuomalaisten jäsenet erottuivat suhteellisen alhaisella keski-iällä ja miesvaltaisuudella. Kuudesta suurimmasta puolueesta perussuomalaisten keski-ikä, 54 vuotta, oli toiseksi matalin heti vihreiden jälkeen. Jäsenistä 75 prosenttia oli miehiä. Tutkimuksen mukaan jäsenistö jakaantuu suhteellisen tasaisesti ympäri maata. Työssäkäyviä oli noin puolet ja eläkeläisiä noin kolmasosa. Työttömien osuus oli kuudesta puolueesta suurin, 11 prosenttia. Perussuomalaisten jäsenten mediaanitulo oli 3 000 euroa kuukaudessa. Työssäkäyvistä perussuomalaisilla oli puolueista eniten työntekijäjäseniä, lähes 40 prosenttia. Alle 30 prosentilla oli korkeakoulututkinto.
Eduskuntavaalit
thumb|280px|Kuntakohtaiset tulokset vuoden 2019 eduskuntavaaleissa.
Kannatus vaalipiireittäin
Vaalipiirien määrä väheni vuoden 2011 eduskuntavaalien 15:stä 13:een, kun vuonna 2015 Etelä-Savon ja Kymen vaalipiiri yhdistettiin Kaakkois-Suomen vaalipiiriksi ja Pohjois-Savon ja Pohjois-Karjalan vaalipiiri Savo-Karjalan vaalipiiriksi.
Merkittäviä poliitikkoja
Perustettaessa yhdistyksen puheenjohtajaksi nimettiin Kari Bärlund, sihteeriksi Urpo Leppänen sekä varapuheenjohtajiksi Raimo Vistbacka ja Timo Soini, kaikki vanhoja SMP:n johtomiehiä.
Arvostelu
25. toukokuuta 2011, uuden eduskunnan aloitettua työnsä, perussuomalaisten eduskuntaryhmä antoi rasismin, syrjinnän ja väkivallan vastaisen julkilausuman, koska eri pääkirjoituksissa ja poliittisissa puheenvuoroissa oli heiltä sellaista vaadittu muun muassa erään ulkomaalaistaustaisen linja-autonkuljettajan pahoinpitelykohun jälkeen. Julkilausumassa tuomittiin kaikki syrjintä ja suosiminen etnisestä, uskonnollisesta tai kielellisestä taustasta riippumatta, sekä kaikki väkivalta riippumatta tekijän motiivista tai siitä, kuuluvatko uhrit enemmistöön vai vähemmistöön. Julkilausuma sai osakseen runsaasti kritiikkiä ”vähemmistöjen tarpeiden unohtamisesta”  ja siitä että lausumassa torjuttiin "positiivinen syrjintä".
Kesäkuussa 2012 korkein oikeus katsoi Jussi Halla-ahon syyllistyneen uskonrauhan rikkomiseen ja kiihottamiseen kansanryhmää vastaan ja kovensi hänen hovioikeudessa saamansa 40 päiväsakon tuomion 60 päiväsakoksi. Tuomio koski Halla-ahon vuonna 2008 julkaisemaa blogikirjoitusta, jossa hän oli yhdistänyt islamin pedofiliaan. Vuonna 2008 Halla-aholla ei vielä ollut asemaa puolueessa. Kun Halla-aho tuomion jälkeen luonnehti KKO:n päätöstä ”muutaman yksittäisen ihmisen mielipiteeksi”, hän joutui eroamaan eduskunnan hallintovaliokunnan puheenjohtajan paikalta lausunnosta nousseen kohun vuoksi.
Historiantutkija ja vihreiden jäsen Oula Silvennoinen katsoi vuonna 2017, että perussuomalaiset on kumouksellinen puolue. Kesällä 2017 tapahtuneen hajoamisen ja Halla-ahon puheenjohtajuuden seurauksena Perussuomalaisista on Silvennoisen mukaan tullut fasistinen puolue. Jussi Halla-ahon mukaan yleisessä kielenkäytössä fasismilla tarkoitetaan autoritäärisiä järjestelmiä ja ajattelutapoja ja väkivaltakoneistoihin nojaavia järjestelmiä eivätkä Perussuomalaiset kannata mitään näistä. Halla-ahon mukaan fasistiselle ajattelulle ei ole puolueessa tilaa.
Luettelo Suomen ilmatorjunnan jatkosodassa pudottamien viholliskoneiden lukumääristä vuosittain
Suomalaisten ilmatorjuntajoukkojen sanotaan pudottaneen jatkosodassa Neuvostoliiton ilma-aseen lentokoneita seuraavasti vuosittain jaoteltuna.
Suomalaisen ilmapuolustuksen kokonaispudotusmäärä jatkosodassa
Ilmatorjuntajoukot sanotaan pudottaneen koko sodan aikana yhteensä 1031 vihollisen lentokonetta, joista oli
Lisäksi Merivoimien sanotaan pudottaneen ilmatorjunta-aseilla yhteensä 75 lentokonetta, joista oli
Lentojoukkoihin kuuluneiden ilmatorjuntayksiköiden mahdollisista tuloksista ei ole käytettävissä erillistä tilastoa ja oletettavasti ne on laskettu ilmatorjuntajoukkojen pudotusmääriin.
Varsinaisten lentojoukkojen (lentolaivueet) sanotaan vastaavasti pudottaneen tai tuhonneen maahan 1 612 lentokonetta.
Päämajassa laaditun tilaston mukaan Neuvostoliiton ilma-ase menetti siis Suomen kanssa käydyssä sodassa (syöksyneet mukaan lukien) yhteensä 2 674 lentokonetta, jonka lasketaan edustavan noin neljää prosenttia Neuvostoliiton ilma-aseesta. Neuvostoliiton virallisten lentokonetappiotilastojen mukaan maa menetti vuosien 1941–1945 sodassa taistelutappioina 46 100 ja muilla lennoilla 60 300 lentokonetta (Lähde:Krivosheev). Näin ollen 4 %:n osuus merkitsisi Suomea vastaan menetetyn sotalennoilla tai lentokentille tuhottuina noin 1 850 lentokonetta. Kansainvälisissä tutkimuksissa on havaittu sekä lentäjien että ilmatorjunnan pudotusväitteissä epätarkkuutta ja päällekkäisyyttä.
Ilmatorjuntajoukot kuluttivat vuosina 1941–1944 kenttäarmeijan ja merivoimien alueella sekä kotiseudulla ampumatarvikkeita seuraavasti:
Lisäksi kulutettiin 2 037 030 kpl 7,62 mm:n ilmatorjuntakonekiväärin ammuksia. Eniten it- tai ps-kranaatteja käytettiin vuonna 1944, jolloin 20 mm:n ammuksia kulutettiin 601 809, 37–40 mm:n ammuksia 197 678, 75–76 mm:n kranaatteja 40 852 sekä 88 mm:n ilmatorjuntakranaatteja 17 978.
Ilmatorjunnan pudotukset vuonna 1941
Ilmatorjuntajoukkojen lasketaan pudottaneen vuonna 1941
Lisäksi merivoimien osalle lasketaan
Yhteensä 376 lentokonetta.
Ilmatorjunnan pudotukset vuonna 1942
Ilmatorjuntajoukkojen lasketaan pudottaneen vuonna 1942
Lisäksi merivoimien osalle lasketaan
Yhteensä 105 lentokonetta.
Ilmatorjunnan pudotukset vuonna 1943
Ilmatorjuntajoukkojen lasketaan pudottaneen vuonna 1943
Lisäksi merivoimien osalle lasketaan
Ilmatorjunnan pudotukset vuonna 1944
Ilmatorjuntajoukkojen lasketaan pudottaneen vuonna 1944
Yllä olevat yhteensä 598 lentokonetta. Näistä pudotusväitteistä 550 keskittyi ajalle 9.6–31.7.44. Vastaavasti Leningradin Rintaman 13. Ilma-armeija, Itämeren Laivasto, Leningradin Ilmapuolustus (PVO) ja Karjalan Rintaman 7. Ilma-armeija raportoivat taistelutappioiksi Suomen rintamalla yhteensä n. 390 konetta vastaavalla aikajaksolla. Niistä hieman yli 150 ilmatorjunnan pudottamia. Yli 60 % ilmatorjunnan pudotuksista tapahtui Laatokan Karjalassa.
Onnenpotku
Onnenpotku on Glory Leppäsen ohjaama komediaelokuva vuodelta 1936.
Elokuva oli ensimmäinen suomalaisen naisohjaajan pitkä elokuva ja se on edelleen katsotuin naisen ohjaama suomalaiselokuva. Elokuvan oli aloittanut Erkki Karu, mutta hänen kuoltuaan yllättäen työtä tarjottiin Toivo Särkälle, joka ei kuitenkaan uskaltanut ottaa vastuuta ohjaamisesta vaan siirsi sen Leppäselle. Leppäsellä oli kokemusta alalta yhden ulkomailla pidetyn alan seminaarin verran ja roolit kahdessa mykkäelokuvassa. Kuvaaja Yrjö Norta auttoi Leppästä teknisissä seikoissa, ja Leppänen vastasi lähinnä henkilöohjauksesta. Leppänen jatkoi sittemmin teatteriohjaajana ja kirjailijana. Musiikin säveltänyt Erkki Karun poika Olavi Karu teki myöhemmin useita elokuvakäsikirjoituksia, mutta myös sävelsi musiikin viiteen muuhunkin elokuvaan
Leppänen on myöhemmin kertonut kuvauksista, että kokemattomat Yrjö Tuominen ja Ester Toivonen ujostelivat kovasti rakkauskohtauksien tekoa. Kun Leppänen käski heidän harjoitella nurkan takana, Toivonen valitti: "Mutta kun minä en rakastu!".
Juonitiivistelmä
Tarina kertoo työttömäksi joutuvasta insinööristä ja tehtailijan tyttärestä, jotka seurustelevat salaa tytön isältä, joka on suunnitellut tyttärelleen toista sulhasta. Varkauksien ja väärinkäsitysten kautta päästään onnelliseen lopputulokseen.
Arviot
Aikalaisarvioissa todetaan suomalaisen elokuvan kehityksen suunta: eteenpäin. Maakansan kriitikko lausuu: "Onnenpotku on epäilemättä luettava parhaitten kotimaisten elokuvien joukkoon". Paitsi ohjaajan, myös käsikirjoittaja Valentinin eli Ensio Rislakin ansiot huomataan useassa arviossa.
Myöhemmissä televisioesitysten aikaisissa arvioissa elokuvan kankean näytelmällisyyden syinä pidetään näyttelijöiden, Yrjö Tuomisen ja Ester Toivosen, kokemattomuutta, mihin Leppänen itsekin on viitannut, sekä tuotanto-olosuhteita, ei niinkään ohjaajaa, Vaikka replikointi ei ole erityisen sujuvaa, ansioina ovat erään kriitikon mukaan työttömyyden kuvaus, Aku Korhosen hahmo ja Ester Toivosen rooliasut.
Piper PA-28 Cherokee
Piper PA-28 on yhdysvaltalaisen Piper Aircraftin valmistama yksimoottorinen mäntämoottorilentokonesarja. Sarjan koneet on ensisijaisesti suunniteltu yleisilmailu-, koulutus- ja lentotaksikäyttöön.
Archer
thumb|300px|Espoon Moottorilentäjien Piper Archer OH-PYW Koneen tyyppimerkintä on PA28-181 ja se on kehitetty vanhemmasta Cherokee tyypistä PA28-140. Merkittävimmät parannukset vanhempaan versioon verrattuna ovat siiven puolisuunnikkaan muoto, suurempi korkeusvakain ja tehokkaampi moottori (150 hv ⇒ 180 hv). Näillä muutoksilla Piper Archerista tuli suorituskykyinen, lento-ominaisuuksiltaan vakaa ja kantokyvyltään hyvä lentokone. Cherokeessa on neljä istumapaikkaa, kiinteät laskutelineet ja kiinteälapainen potkuri. Konetyyppi on hyvin suosittu ja on ollut tuotannossa 1970-luvulta tähän päivään asti.
Suomen Ilmavoimat käytti kuutta Piper PA-28R-200 Cherokee Arrow II ja PA-28RT-201 Arrow IV konetta yhteyskoneina vuosina 1974-2004.
Amharat
Amharat ovat Etiopian ylängöillä Addis Ababan pohjoispuolella asuva amaharan kieltä puhuva kansa. Amharat ovat suurimpia Etiopian etnisistä ryhmistä ja he dominoivat maan talous- ja poliittista elämää. Amharoja on noin 15 000 000.
Historia
Amharojen esivanhemmat ovat eläneet Etiopiassa ainakin 2 000 vuotta. He kuuluivat ensimmäisten maanviljelijöiden joukkoon Afrikassa. 100-luvulla jaa. amharojen maille muodostui Aksumin kuningaskunta. Perimätiedon mukaan Saban kuningatar vieraili Salomon luona Jerusalemissa ja nämä kaksi saivat lapsen nimeltä Menelik. Tämä valmisti kopion liitonarkista ja vaihdatti alkuperäisen salaa tekemäänsä jäljennökseen. Tämän jälkeen hän kuljetti arkun Aksumiin, jonne hän perusti kuningaskunnan. Ensimmäiset todisteet Aksumin kuningaskunnasta ovat kuitenkin vasta 100-luvulta. Kuningas Ezanan kääntyi kristinuskoon vuosien 320 - 355 välillä ja tätä myöten myös amharoista tuli kristittyjä.
Aksumin kuningaskunnan kultakauden päättyessä 400-luvulla amharoista tuli Etiopian ylänköjen johtava kansa. 600-luvulla islamin ruvettua leviämään amharat jäivät kristittyinä eristyksiin aina portugalilaisten saapumiseen asti 1500-luvulla. Etiopiaa hallitsivat vuosisatojen ajan kristityt hallitsijat, joista monet väittivät polveutuvansa kuningas Salomosta. Etiopia säilyi muslimi- ja eurooppalaisvalloittajilta itsenäisenä aina vuoteen 1935, jolloin Italia miehitti maan. Viimeinen Etiopian keisari Haile Selassie kukistui vallankumouksessa vuonna 1974. Viime aikoina Etiopiassa on ollut sisäisiä ristiriitoja maan eri kansallisuuksien kesken johtuen amharojen hallitsevasta asemasta. Tämä oli yksi syy, minkä takia Eritrea irrottautui Etiopiasta vuonna 1991.
Elinkeinot
Arviolta 90 % kaikista amharoista elää maaseudulla. Vuoteen 1974 asti suuri osa maanviljelijöistä eli käytännössä maaorjuudessa. Monet amharamaanviljelijät lähetettiin etelään osana maatilojen uudistamista. Tämä johti monen kuolemaan vieraiden olojen takia. Amharat viljelevät pääasiassa maissia, hirssiä ja teff-nimistä viljakasvia. Myös herneitä ja pippureita viljellään. Alangoilla asuvat viljelijät tuottavat kaksi satoa vuodessa, mutta ylämailla saadaan vain yksi sato vuosittain. Peltojen kyntämiseen käytetään härkiä. Lampaat, vuohet, aasit ja muulit ovat tavallisimpia kotieläimiä. Amharat keräävät myös villikahvia. Tavallisin ateria on lihasta ja kasviksista valmistettu muhennos, sekä kahvi, olut tai maito. Miehet hoitavat yleensä kotieläimiä. Lapsien odotetaan ryhtyvän työskentelemään seitsemänvuotiaasta saakka. Naiset hoitavat kokkaamisen sekä veden- ja polttoaineen keruun.
Yhteiskunta ja uskonto
Tyypillinen amharaperhe koostuu perheen päämiehestä, vaimosta ja näiden lapsista, sekä perheelle sukua olevista vanhuksista. Yhteisöllinen elämä keskittyy tyypillisesti paikalliselle kirkolle. Naimisiin menosta päättävät yleensä parin vanhemmat. Miehet menevät naimisiin 17-21 vuoden ikäisinä, kun taas tytöt saattavat mennä naimisiin jo 14-vuotiaina. Liitot ovat yleensä avoliittoja, mutta jotkut menevät naimisiin kirkossa. Kirkkohäiden jälkeen avioeroon ei ole mahdollisuutta. Poikalapset on tapana ympärileikata. Useimmat amharat ovat ortodoksisen kirkon jäseniä, mutta osa kuuluu myös koptilaiseen kirkkoon.
Massatuotanto
Massatuotanto on samanlaisten tai hyvin vähän vaihtelevien tuotteiden valmistamista suurissa määrissä. Sanan massatuotanto merkitys riippuu siitä, puhutaanko asiasta yhteiskuntatieteiden vai tekniikan näkökulmasta. Yhteiskuntatieteissä massatuotannon synonyymeinä käytetään myös termejä liukuhihnatuotanto tai sarjatuotanto.
Teollisen tuotannon etujen saavuttamiseksi halutaan valmistussarjojen koot mahdollisimman suuriksi, koska silloin tuotantotekniikkaa pystytään parhaiten tehostamaan, mikä nykyään tehdään pääasiassa automaation avulla. Tuotteiden eliniän lyhentyminen toisaalta vaikeuttaa automaation käyttöä ja tämän vuoksi lyhyen malli-iän tuotteiden loppukokoonpanoa ei ole pystytty automatisoimaan kannattavasti. Seurauksena on ollut tällaisten töiden, kuten vaatteiden ja kännyköiden valmistuksen siirtyminen maihin, joissa on alhaiset palkkakustannukset.
Historia
thumb|250px|[[Ford Model T:n kokoamista liukuhihnalla.]] Liukuhihnatuotanto on käsite, joka syntyi 1900-luvun alkupuolella Henry Fordin perustamilla tehtailla, kun Ford Model T -autojen tuotantomäärien kasvattamiseksi korit siirrettiin tehtaan sisällä kulkemaan kuljettimella, joka siirsi niitä työpisteestä toiseen. Tuotannon logistiikka saatiin näin toimivammaksi. Samalla myös työntekijät pysyivät paikoillaan ja erikoistuivat tiettyihin tehtäviin, mikä paransi työn tuottavuutta. Tätä työn ositusta, jossa työntekijät suorittavat tuotteen parissa yksinkertaisia ja toistuvia toimenpiteitä kutsutaan taylorismiksi. Teollisen sarjatuotannon edellytyksenä on myös osien vaihtokelpoisuus, joka kehittyi 1800-luvun aikana valmistustekniikan ja mittausmenetelmien parantuessa. Teollisen tuotannon organisoitumisessa erikoistuminen on tuottanut tehokkuutta ja tätä on tukenut standardointi, jolloin eri valmistajienkin tuotteet ovat tulleet osin vaihtokelpoisiksi (esimerkiksi ruuvi) ja yhteensopiviksi (tietoliikenneprotokollat)
Valmistusmenetelmät
Tekniikan näkökulmasta massatuotanto on termi, jolla kuvataan tuotantosarjojen kokoa ja samalla se myös määrittää paljolti käytettäviä valmistusmenetelmiä:
Tuotantomäärien luokkarajat edellä ovat vain suuruusluokkia. Tuotteen monimutkaisuus vaikuttaa paljon määrin. Pienessäkin tehtaassa voidaan tehdä miljoona pullonkorkkia päivässä, mutta miljoonan auton, television tai kännykän valmistamiseen tarvitaan hyvin laaja toimittajaverkosta ja sille hiottu logistinen ohjaus.
Paikallinen ryhmä
thumb|450px|Linnunradan (punaisella tekstillä) sijainti paikallisessa ryhmässä muiden galaksien joukossa Paikallinen ryhmä on galaksiryhmä, johon oma galaksimme Linnunrata kuuluu. Paikallisesta ryhmästä tunnetaan tällä hetkellä noin 50 galaksia. Niistä kohtalaisen suuria on kolme kierteisgalaksia: suuruusjärjestyksessä Andromedan galaksi, Linnunrata ja Kolmion galaksi. Niiden lisäksi ryhmässä on pari keskikokoista galaksia ja suuri joukko pieniä kääpiögalakseja. Paikallinen ryhmä on osa Neitsyen superjoukkoa.
Paikallisen ryhmän läpimitta on 10 miljoonaa valovuotta, ja sen massa on (1,29 ± 0,14)×1012 kertaa Auringon massa.
Paikallisen ryhmän galaksit sijaitsevat kahdessa alaryhmässä, joista Linnunrata seuralaisineen on yhdessä, ja Andromeda ja Kolmion galaksi seuralaisineen toisessa.
Paikallisen ryhmän suurten galaksien historiat ovat hiukan erilaiset. Linnunradassa on runsaasti vanhoja, yli 10 miljardin vuoden ikäisiä tähtiä. Andromedan tähdet ovat nuorempia, mikä johtunee siitä, että suurin osa galaksin massasta on keräytynyt alkuaikojen jälkeen tapahtuneiden galaksitörmäysten synnyttämissä tähtien syntyryöpyissä. Kolmion galaksin historia on ollut rauhallisempi kuin Andromedan galaksin. Se kuitenkin menetti suuren osan ulkolaitojensa aineesta pari miljardia vuotta sitten ohittaessaan Andromedan galaksin hyvin läheltä. Andromeda ja Kolmion galaksi saattavat kiertää toisiaan ja muodostaa kaksoisgalaksin.
Kaikki kolme suurta galaksia sulautuvat miljardien vuosien kuluttua yhteen ja muodostavat luultavasti suuren ellipsigalaksin. Andromedan galaksi ja Linnunrata törmäävät toisiinsa noin 4 miljardin vuoden kuluttua ja yhdistyvät.
Galaksien lisäksi paikallisessa ryhmässä on heikosti näkyviä tähtivirtoja.
Kangaskäärme
Kangaskäärme (Coronella austriaca), tunnettu myös nimellä kanervakäärme, on tarhakäärmelaji, jota on tavattu Suomessa vain Ahvenanmaalla. Laji on todennäköisesti saapunut Ahvenanmaalle ihmisen mukana, sillä se ei mielellään ui, eikä sitä esiinny Suomen mantereella eikä Suomen ja Ahvenanmaan välisessä saaristossa. Sitä esiintyy enemmälti Manner-Euroopassa, Etelä-Englannissa ja -Skandinaviassa. Laji on myrkytön.
Kangaskäärme saattaa elää 30-vuotiaaksi. Englannissa vanhin tavattu luonnonvarainen yksilö oli 18-vuotias.
Kansainvälisesti kangaskäärme on luokiteltu elinvoimaiseksi lajiksi, mutta Suomessa se on uhanalainen ja rauhoitettu. Ahvenanmaalla lajia uhkaavat perinnemaiseman hupeneminen, aiheeton vaino ja kasvava liikenne.
pienoiskuva|Kangaskäärmeen pään sivuilla on tummat juovat.
Ulkonäkö ja koko
Kangaskäärmeen pituus on 60–70 senttimetriä. Laji on yleisväriltään ruskea tai harmaa. Naaras on yleensä tummanharmaa, mutta koiraiden selkäpuolen väritys vaihtelee. Sen selkää pitkin kulkee kaksi riviä tummia täpliä. Usein kangaskäärme sekoitetaan tumman selkäkuviointinsa vuoksi kyykäärmeeseen, joka on kuitenkin paljon kömpelömpi, voimakkaampi ja lyhythäntäisempi. Kangaskäärmeen selkäkuvio muodostuu tummanruskeiden täplien muodostamasta parijonosta selän sivuilla, ei sahalaitakuviosta kuten kyyllä. Kangaskäärmeellä on myös lieriömäinen ruumiis sekä pyöreä silmäterä, joiden perusteella se erottuu kyystä. Kangaskäärmeen pään sivuilla on kuonosta kaulaan asti kulkevat tummat ohjasjuovat.
Kyyn lisäksi kangaskäärme saatetaan Suomessa sekoittaa rantakäärmeeseen ja vaskitsaan.
Elinympäristö
Kangaskäärmeen tyypillisiä elinympäristöjä ovat hiekkapohjaisten, lämpimien kangasmetsien harvapuustoiset etelärinteet, joissa on tiheä aluskasvillisuus. Se suosii kuivaa ja aurinkoista maaperää. Kangaskäärmettä tavataan usein kanervanummilla, metsäaukioilla, avoimilla haka- ja laidunmailla, viiniviljelmien kivimuureilla, tienpenkereillä sekä kivisillä jyrkänteillä, toisinaan jopa pihapiirissä.
Kangaskäärmettä kutsuttiin Suomessa aiemmin myös kanervakäärmeeksi juuri sen elinympäristön takia.
Kangaskäärmehavaintoja (sekä uusia että vanhoja) toivotaan ilmoitettavaksi Luonnontieteellisen keskusmuseon ylläpitämään matelijoiden ja sammakkoeläinten levinneisyyskartoitukseen Internetissä, Hatikka-palvelun kautta.
Elintavat
Kangaskäärme liikkuu rauhallisesti ja kiipeää vain harvoin pensaisiin tai puihin. Toisinaan se kuitenkin kiipeää linnunpesälle nappaamaan sieltä poikasia ravinnokseen. Vaaran uhatessa se koettaa päästä piilopaikkaan nopeasti. Laji on liikkeellä päivisin, mutta on varsin piilotteleva ja vaikeasti havaittava. Elinpiirin koko on yleensä 0,5–3 hehtaaria ja käärme siirtyy vuorokaudessa enintään 100 metriä. Britanniassa laji horrostaa lokakuusta huhtikuuhun, Suomessa asiaa ei ole tutkittu. Kangaskäärme luo nahkansa 4–6 kertaa vuodessa.
Uhattuna kangaskäärme puree lyhyen varoitussähinän jälkeen ja erittää anaalirauhasistaan pahanhajuista nestettä hyökkääjän päälle.
Ravintonaan kangaskäärme käyttää sisiliskoja, muita käärmeitä, sammakkoeläimiä, pikkunisäkkäitä ja linnunpoikasia. Kangaskäärme ei ole myrkyllinen, vaan tappaa saaliinsa kuristamalla.
Lisääntyminen
Naaras tulee sukukypsäksi neljävuotiaana ja koiras kolmevuotiaana. Naaras lisääntyy vain joka toinen tai kolmas vuosi. Kangaskäärmeet parittelevat ainakin Ruotsissa toukokuussa. Kangaskäärme on ovovivipaarinen eläin, eli se munii munia, jotka se hautoo sisällään kuoriutumiseen asti. Elo–syyskuussa naaras synnyttää 2–15 elävää poikasta, jotka syntyessään ovat 13–18 senttimetrin mittaisia.
pienoiskuva|Kangaskäärme.
Sergei Starikov
Sergei Viktorovitš Starikov (, s. 12. huhtikuuta 1958 Tšeljabinsk,Neuvostoliitto) on venäläinen entinen jääkiekkoilija. Hän oli pelipaikaltaan puolustaja. Starikov pelasi 186 maaottelua tehden 13 maalia vuosina 1978–1988. Hän pelasi jääkiekkoseuroissa TsSKA Moskova ja Traktor Tšeljabinsk.
Naiskohtaloita
Naiskohtaloita on Toivo Särkän ohjaama elokuva vuodelta 1947. Se perustuu Guy de Maupassantin romaaniin Une vie (1883; Elämän tarina, suom. Martti Wuori 1918 ja Naiskohtalo, suom. Olavi Linnus 1945).
Romaanin pohjalta on tehty useita elokuvia, joista kuuluisin on Alexandre Astrucin ohjaama Eräs elämäntarina (Une vie, 1958).
Juoni
Alkuperäinen Guy de Maupassantin kertomus sovitettiin 1800-luvun puolivälin Suomeen. Patruuna Erlingin tytär Anette (Eeva-Kaarina Volanen) on toipunut sairaudestaan, ja palattuaan kotiin hän on menossa naimisiin kriitikon sanoin salskean ratsuväen luutnantin Klaus von Trappin (Rauli Tuomi) kanssa. Luutnanttiin ihastuvat myös palvelustyttö (Rauha Rentola) ja everstin rouva (Doris Hovimaa).
Arviot
Aikalaisarvioijat näkevät elokuvassa kunnianhimoa ja huoliteltua työtä. Kaiken kaikkiaan monen suhtautuminen on yllättyneen myönteinen. Mutta soraääniäkin kuuluu, ja elokuvaa luonnehditaan suurten tunteiden liialliseksi vyöryttämiseksi, ja siinä nähdään jopa äitelyyttä, ja kokonaisuutena se on erään arvioijan mukaan "epäkypsä työ, joka ei vakuuta eikä liikuta katsojaa". Kalle Peronkosken kuvaus saa arvioissa erityistä kiitosta, samoin näyttelijätyötä pidetään erinomaisena. Eeva-Kaarina Volanen tekee elokuvassa läpimurtonsa. Sekä Peronkoski että Volanen palkittiin Jussilla.
Myöhemmissä televisioesitysten aikaisissa kritiikeissä elokuvaa on luonnehdittu traagiseksi melodraamaksi ja Särkän parhaisiin kuuluvaksi ohjaustyöksi. Sen ominaispiirteinä nähdään luonteva eteneminen ja luonnon hyödyntäminen tarinan tehosteena.
Neptuno (1795)
Neptuno oli Espanjan laivaston vuonna 1795 vesille laskettu 80-tykkinen Montañés-luokan kaksikantinen linjalaiva.
Valmistus
José Romero y Fernández de Landan suunnittelema alus perustui San Ildefonso -luokasta saatuihin kokemuksiin, mutta Julién de Retamosa lisäsi alusten kelluvuutta. Alus tilattiin Ferrolista. Alus laskettiin vesille 1795 ja otettiin palvelukseen seuraavana vuonna.
Palvelus
Alus liitettiin palvelukseen otettaessa amiraali José de Córdoba y Ramosin johtamaan Espanjan Välimeren laivastoon Cartagenaan. Pian tämän jälkeen Espanja liittoutui Ranskan tasavallan kanssa liittyen Ranskan vallankumoussotiin Englantia ja sen liittolaisia vastaan. Espanjan laivaston piti avustaa maihinnousussa Britteinsaarille.
Alus lähti 1. helmikuuta 1797 Córdoban johtaman 27 linjalaivan, kahdentoista fregatin, prikin ja joukosta pienempiä aluksia muodostetun laivaston mukana merelle. Laivasto läpäisi Gibraltarinsalmen 5. helmikuuta. Córdoballa oli ohjeet noutaa Algecirasista tykkiveneitä pommittamaan Gibraltaria, suojata neljän urcan elohopeata kuljettanut saattue Málagasta Cádiziin ja sitten purjehtia Brestiin, jossa Ranskan laivasto odotti. Operaation alku meni helposti. Neptuno, Bahama ja Terrible sekä fregatti Nuestra Señora de Guadalupe erkanivat laivastosta noutamaan tykkiveneitä Algecirasista, jonne Bahama ja Neptuno jäivät muiden palatessa laivaston luokse.
Voimakas itätuuli esti Córdoban pääsyn Cádiziin ja laivasto hajaantui sataman länsipuolelle ennen kuin alukset kykenivät palaamaan rannikolle. Laivaston lähestyessä 14. helmikuuta Cádizia Sir John Jervisin johtama Britannian kuninkaallisen laivaston osasto havaitsi espanjalaiset Cabo de São Vicenten edustalla. Neptuno ei kuitenkaan osallistunut seuranneeseen taisteluun.
Vuonna 1805 Neptuno oli Ferrolissa päällikkönään Don Cayetano Valdés y Flores. Heinäkuun lopulla alus liitettiin yhdistyneeseen ranskalais-espanjalaiseen laivastoon, jonka komentajana oli vara-amiraali Pierre-Charles Villeneuve. Yhdistynyt laivasto oli vasta palannut Eurooppaan Länsi-Intiasta, minne se oli väistänyt lordi Nelsonin brittiläistä laivastoa. Yhdistynyt laivasto ei kuitenkaan kyennyt iskemään yhteenkään Karibian meren brittiläisiin siirtokuntiin. Yhdistynyt laivasto, joka pakeni Nelsonia, kohtasi paluumatkalla Cape Finisterren edustalla Robert Calderin johtaman laivaston.
Seuranneessa taistelussa Calder valtasi kaksi alusta, minkä jälkeen Villeneuve irtautui taistelusta Ferroliin ja Corunnaan. Yhdistynyt laivasto lähti 9. elokuuta merelle ottaen mukaansa kaikki löytämänsä espanjalaisalukset mukaan lukien Neptuno. Villeneuve toivoi kohtaavansa Zacharie Allemandin johtaman Ranskan laivaston Rochefortin laivueen, mikä kuitenkaan ei toteutunut. Villeneuve vetäytyi joukkoineen Cádiziin.
Vietettyään muutaman kuukauden satamassa, jota valvoi Britannian kuninkaallisen laivaston Nelsonin johtama saartolaivasto, Villeneuve päätti lähteä merelle lokakuun puolivälissä. Valdés valmisti Neptunon merelle lähtöön ja laivasto lähti 19. lokakuuta Cádizista. Alus oli viimeisenä laivaston purjehtiessa etelään. Brittilaivaston lähestyessä aamulla 21. lokakuuta Villeneuve muodosti taistelulinjan ja määräsi laivaston jatkamaan matkaansa kohti pohjoista, jolloin Neptunosta tuli kärkiosan ensimmäinen alus. Seuraavana oli Ranskan laivaston 74-tykkinen linjalaiva Scipion ja kärjen johtajaksi tuli siten aiemmin jälkijoukon johtajaksi määrätty kontra-amiraali Pierre Dumanoir le Pelley.
Neptunon jouduttua erilleen linjasta brittien iskettyä yhdistetyn laivaston taistelulinjan keskustaan ja perään, alus sai käskyn laskea tuuleen mahdollistaakseen linjan uudelleen rakentamisen. Alus joutui HMS African, joka saapui myöhässä taisteluun purjehtien taistelulinjan suuntaisesti kohti etelää, tuleen. Tulitus etäisyys kuitenkin piti vauriot vähäisenä. Dumanoir määräsi kello 14 etuosaston palaamaan ja aloittamaan purjehduksen kohti etelää tukeakseen keskustaa taistelussa. Dumanoir pyrki auttamaan Villeneuven lippulaivaa Bucentaurea. Dumanoiriin kuului Neptunon lisäksi neljä ranskalaista linjalaivaa Formidable,  Scipion, Duguay-Trouin ja Mont-Blanc. Neptuno taisteli tiensä Bucentauren luokse, mistä Valdés toivoi voivansa vallata lippulaivan takaisin. Aluksen veneet olivat kuitenkin tuhoutuneet tykkitulessa estäen miehistön siirtämisen lippulaivaan. Neptuno joutui vaikeuksiin jouduttuaan erilleen HMS Minotaurin ja HMS Spartiaten liittyessä taisteluun.
Merijalkäväen luutnantin Thomas Reevesin johtama valtausmiehistö, johon kuului 48 merisotilasta HMS Minotaurilta, nousi Neptunon kannelle vastaanottamaan antautumisen. Valdés oli edelleen hoidettavana, joten Miranda siirrettiin Minotaurille luovuttamaan miekkansa Charles Mansfieldille. Reeves kuljetti Mirandan lisäksi 25 muuta espanjalaista Minotaurille, vangitsi loppumiehistön, lukitsi tuliaseet ja asetti vartion ruutivarastoon.
Minotaur otti vaurioituneen aluksen hinaukseen ja aloitti seuraavana päivänä hylyn siirron pois taistelualueelta. Myrskyn noustua köysi katkesi jättäen Neptunon tuuliajolle ajautumaan matalikolle. Päämasto katkesi 22. lokakuuta murskaten peräkannen alla olleen kapteeninhytin ja hytissä nukkuneen Diego de Soton ja yhden vartiossa olleen brittiläisen merisotilaan. Päämaston katkettua alus oli mastoton ja miehistö pyrki nostamaan hätämaston ja estämään alusta kaatumasta.
Ranskalainen Julien Cosmao ja kommodori Enrique MacDonell lähtivät 23. lokakuuta Cádizista merelle muutamien taistelusta selvinneiden alusten kanssa vallatakseen aluksia takaisin. Osastoon kuului Ranskan laivaston linjalaivat Neptune, Indomptable ja Pluton sekä Espanjan laivaston Rayo ja San Francisco de Asis. Lisäksi fregatit Cornélie, Thémis, Hortense, Rhin ja Hermione sekä prikit Furet ja Argus lähtivät merelle. Fregattien häiritessä brittejä Hermione otti Neptunon hinaukseen samalla kun aluksella olleet sotavangit valtasivat aluksensa takaisin. Vangitut britit lähetettiin kannen alle pumppuihin, ja Neptuno laski ankkurin Cádizinlahdella. Yöllä myrsky jälleen voimistui. Neptunon ankkuri irtosi ja alus ajautui maihin.
Seuraavien päivien aikana aluksen miehistöä siirrettiin maihin veneillä ja kalastusaluksilla mukaan lukien Valdés, kunnes aallokko hakkasi hylyn rikki hukuttaen samalla kaksikymmentä miehistönjäsentä.
Evans Wise
Evans Wise (s. 23. marraskuuta 1973, Saint Joseph) on trinidadtobagolainen jalkapalloilija. Hyökkääjänä pelaava Wise on vuodesta 2005 edustanut saksalaista Waldhof Mannheimia.
Wisen ensimmäinen ammattilaisseura oli vuonna 1996 Tampa Bay Mutiny. Yhdysvalloissa Wise pelasi myös kauden New England Revolutionissa. Vuonna 1999 Wise siirtyi Saksaan ja SSV Ulm 1846:een.
Wise oli mukana vuoden 2006 MM-kisoissa korvaamassa loukkaantuneen Silvio Spannin. Hän pelasi kahdessa ottelussa. Wise on pelannut 18 maaottelua, joissa on tehnyt kolme maalia (tilanne 20. kesäkuuta 2006).
Ruuhi
Ruuhi on puunrungosta koverrettu vene tai kanootti, jonka tärkein ulkoinen tunnusmerkki on puunrungosta veistetty ja koverrettu palkomainen muoto. Ruuheksi kutsutaan Suomessa myös alkukantaista ja talonpoikaista lautavenetyyppiä, joka on useimmin tasapohjainen. Tämän tyyppiset ruuhet ovat vanhimpia säilyneitä vesikulkuneuvoja, joiden levinneisyys on kattanut jo kauan koko maailman. Alkeellisesta rakenteestaan huolimatta, niitä valmistetaan ja käytetään edelleen monilla maailman syrjäisillä seuduilla.
Valmistustavat ja käyttö
Ruuhet voidaan erotella valmistustavan mukaan yksinkertaisiin, laajennettuihin ja koottuihin ruuhiin. Yksinkertainen ruuhi valmistetaan kovertamalla yhtä puuta kaukalon tai palkomaiseen muotoon. Laajennettu ruuhi valmistetaan taivuttamalla eri lailla muotoillun yksinkertaisen ruuhen laitoja nuotiolämmön avulla leveämmäksi ja mahdollisesti korottamalla sen laitoja lisälaudoilla. Koottu ruuhi valmistetaan liittämällä puisia lautoja tiiviisti toisiinsa ompelemalla, naulaamalla tai muulla tavalla. Pohjoismaiset veneet ovat kehittyneet laajennettujen ja koottujen ruuhien pohjalta.
Ruuhia käytettiin jo kivikaudella. Puunrunko, Pohjois-Euroopan oloissa yleensä iso ja helposti työstettävä haapa, koverrettiin polttamalla ja työ viimeisteltiin kirvein ja taltoin - kivikaudella kivisin. Samantyyppisellä tavalla jotkut tropiikin luonnonkansat tekevät edelleen haapioita vastaavia veneitä. Ruuhi saatettiin myös kovertaa pystyssä olevaan puuhun, joka jossain valmistusvaiheessa kaadettiin. Ruuhi ei sopinut avomerimatkoihin, sillä sen laidat olivat erittäin matalat. Sillä ei kannattanut lähteä kauas rannikosta. Ruuhi muuttui vaaralliseksi jo keskisuurella järvellä, jos tuli kova aallokko. Ruuhi ei paksupuisena kuitenkaan uponnut, vaikka olisikin kaatunut tai täyttynyt vedellä. Veden saattoi melko nopeasti kauhoa pois, sillä sitä ei mahtunut ruuheen paljon. Ruuhen täyttyessä vedellä suurin vaara saattoikin olla kylmettyminen märkänä.
thumb|right|240px|Ruuhen rakentamista nykyaikana. Jo kivikauden lopulla ruuhi alkoi syrjäytyä, kun Itämeren ja luultavasti Suomenkin vesistöissä tulivat käyttöön nahkapohjaiset veneet. Rautakaudella tulivat käyttöön puuveneet. Ruuhia on silti satunnaisesti käytetty sisävesistöissä vielä historiallisellakin ajalla. Isoista veneistään tunnetut viikingitkin käyttivät ruuhia ja muita pieniä veneitä idäntiellä, Venäjän suuria jokia kulkiessaan, sillä ruuhia oli paljon helpompi kantaa vesireittien välillä olevien taipaleiden yli. Vaarana olivat myös taipaleiden kohdilla vaanivat vihamieliset kansat.
Etymologia
Ruuhi merkitsee tasapohjaista ja kaukalomaista venettä tai kaukaloa, kourua tai ränniä, jolla on vastineita myös lähisukulaiskielissä. Karjalassa se tarkoittaa ruumisarkkua, kaukalomaista venettä tai syöttökaukaloa, vepsän kielessä rūh merkitsee haapiota tai ruuhta, vatjassa rūhipū ruumisarkkua ja virossa ruhi haapiota tai kaukaloa. Sanaa käytettiin myös germaanisissa kielissä, jonka alkumuoto on *þrūx. Suomen kielessä sana ruuhi esiintyi kirjoitettuna ensimmäisen kerran vuonna 1637 Ericus Schroderuksen tulkkisanakirjassa.
Lautavene
Ruuheksi kutsutaan myös alkukantaista, matalaa, yleensä pienikokoista lautavenettä, jonka muoto ja rakenne muistuttaa yksipuisia ruuhia. Tällainen ruuhi lienee alkukantaisin ja yksinkertaisin perinteisistä Suomessa käytetyistä lautaveneistä, ja sen rakenne poikkeaa muista veneistä. Myös jotkin ruotsalaiset tai suomenruotsalaiset tämänkaltaisten veneiden nimet käännetään suomeksi ruuheksi. Tässä käytössä ruuhi-sana kattaa myös eräät tasaperäiset venetyypit, joista jotkut ovat myös tasakeulaisia ja tasapohjaisia; joitain näistä voitaisiin nimittää myös lotjiksi. Vaikka ruuhi-sanalla tarkoitetaan yleensä pieniä veneitä, näistä jotkut silakanpyyntiin käytetyt olivat melko isokokoisia.
Tieteellisissä teksteissä
Arkeologiassa sanaa ruuhi käytetään yleisnimenä puusta koverretuista vesikulkuneuvoista. Muissa kielissä tämän tyyppiset alukset on yleensä nimetty kanootista johdetuilla sanoilla tai tukkiin viittavista sanoista (,, , ,  ("yksipuu"), , , ,  ja ). Myös puun lajiin voidaan viitata (, (valmistettu haavasta ),, ,  (valmistettu männystä ) ja ruuhi, , ).
Esimerkkejä vanhoista löydöistä
Paleoliittiselta kivikaudelta ei tunneta yhtään ruuhta. Sen sijaan mesoliittiselta kivikaudelta alkaen niitä on löydetty tuhansia niin, että mitä lähemmäksi nykyaikaa tullaan, sen yleisempää ruuhen säilyminen nykypäiviin on.
Syitä paleoliittisten ruuhien puuttumiseen voi olla kolme. Ensinäkin, niitä ei silloin tehty, tai toiseksi, ruuhien jäänteet ovat meren pohjassa. Jääkaudella merenpinta oli jopa 100 metriä nykytasoa alempana. Silloiset ruuhet saattavat siksi olla hautautuneena muinaisen rantaviivan tuntumassa. Kolmanneksi, puu lahoaa nopeasti ja todennäköisyys, että paleoliittiselta kaudelta olisi säilynyt ruuhia, on hyvin pieni.
Muinaisia yksinkertaisia ruuhia tunnetaan Länsi- ja Itä-Euroopan maista noin 1300 kappaletta. Useimmat niistä ovat keskiaikaisia tai nuorempia. Vanhimpien ruuhien lukumäärä vähenee dramaattisesti iän kasvaessa. Paleoliittisia ruuhia, tai edes sen vaatimia tarvikkeita kuten meloja, ei tunneta yhtään. Vanhimmat melat lienevät noin 9500 vuotta vanhoja. Puu yksinkertaisesti tuhoutuu hapettumalla, pehkaanumalla ja lahoamalla.
Ranskasta tunnetaan noin 400 ruuhta tai kanoottia, joista 55 on ajoitettu radiohiili- tai dendrokronologisella menetelmällä. Niistä kolme ruuhta on mesoliittisia, viisi neoliittisia, kaksi kalkoliittiselta kaudelta, kolme pronssikaudelta, kuusi rautakaudelta ja loput keskiajalta tai uudelta ajalta.
Mesoliittinen kivikausi
Hollannista Pessenistä löydettiin vuonna 1955 suon pohjamudista sinne hautautuneen ruuhen. Pessenin ruuhi oli 2,98 metriä pitkä ja 44 senttimetriä leveä, mäntypuuta ja työstetty kirveellä tai luisella lyöntitaltalla. Se oli ruuheksi melko pieni, mutta sen replikalla todistettiin sen uivan hyvin. Se on ajoitettu noin 8000−7500 eaa.
Ranskasta Noyen-sur-Seinen vanhempi ruuhi löydettiin vuonna 1984. Se on ollut 5−6 metriä pitkä ja 50−55 senttimetriä leveä tavallisesta männystä koverrettu ruuhi. Se löytyi asuinpaikan kaivausten yhteydessä ja on ajoitettu noin 7190−6450 eaa.
Nigeriasta löytyi vuonna 1987 Dufunan ruuhi samannimisestä kylästä. Sen iäksi on määritelty 8000 vuotta eli se ajoitetaan noin 6000 eaa. Ruuhi on vanhin Afrikasta löydetty vesikulkuneuvo.
Saksassa Dümmerlohausen ruuhi on ajoitettu 7600 ± 100 BP.
Tanskassa on kaksi ruuhta. Korshavnin ruuhi on ajoitettu 6270 ± 95 BP. Lystrupin ruuhi on lehmusta ja se on ajoitettu 6110 ± 100 BP eli noin 5000 eaa. Siitepölyajoitus on tosin antanut ajoitukseksi 4350 eaa.
Neoliittinen kivikausi
Stralsundin ruuhet löydettiin 2002. Ne ajoitetaan neoliittisen kauden alkuun, vaikka kaksi niistä voi olla vanhempiakin.
Pariisin läheltä on löydetty useita neoliittiselle kivikaudelle ajoitettuja ruuhia. Bercyn ruuhi, joka on koverrettu tammeen, löydettiin 1991. Se on 5,35 metriä pitkä ja 90 senttimetriä leveä ja sen ajoitus on noin 2700 eaa. Muita saman seudun ruuhien ajoituksia ovat 5745 ± 95 BP, 5510 ± 20 BP, 4125 ± 55 BP, 4100 ± 40 BP, 3860 ± 75 BP ja 3810 ± 50 BP.
Englannista Carronjoesta Skotlannista on löytynyt 11-metrinen ja 1,4 metriä leveä ruuhi, joka ajoitettiin 6000−4000 eaa.
St Albanin ruuhi, Englannin Hertsistä, poltettiin noin 3900 eaa. sisällään vainaja ja joitakin hauta-antimia. Kaivauksissa löydettiin kuopasta vain hiiltyneet jäänteet, mutta muoto ja rakenne puhuivat ruuhen puolesta. Kyseessä olisi silloin niin sanottu venehautaus. Ruuhi olisi ollut leveä, pyöreäperäinen ja suippukeulainen. Sen pituus oli 5,3 metriä ja leveys 1,07 metriä. Se oli valmistettu todennäköisesti tammesta. Ruuhi ajoitettiin kahdesta palasta 3980−3790 eaa. ja 4035−3705 eaa.
Tanskasta Tybrind Vigin Erteøllen kulttuurin kivikautiselta asuinpaikalta on löydetty kolme ruuhta, joista yksi on ajoitettu 4 600 eaa. Se on veistetty suorasta lehmuksesta kirveiden tai talttojen avulla. Veiston jäljet näkyvät vielä. Se on pitkulainen ja kapea muodoltaan, keula on teroitettu, pohja on jätetty aavistuksen kaarevaksi. Ruuhi on 9,5 metriä pitkä ja 50−60 senttimetriä leveä ja 25 senttimetriä syvä. Laitojen paksuus on vain 1−2 senttimetriä ja pohjan paksuus 3−5 senttimetriä. Ruuhen perälauta on ollut irrotettava ja ruuhen pohjalla ollut 30 kilogramman kivi on voinut toimia tasapainottavana painolastina. Ruuheen mahtui ja se kannatti 6−8 henkeä.
Seekirchin ruuhi löytyi 2012 paalutalokylän suokaivauksilta vuonna 2012. Se on 6 metriä pitkä lehmuksesta koverrettu ruuhi, joka on ajoitettu 2800 eaa.
Pronssi- ja rautakausi
Brigg 1 on ruuhi Lincolnshiresta Englannista, joka löytyi Ancholmen joesta. Se oli 14,78 metriä pitkä ja 1,37 metriä leveä ja sen ajoitus antaa 1250−790 eaa.
Ruuhi, joka löydettiin Saint-Germain-du-Plain'ista, Saône-et-Loiresta Ranskasta, oli 12,37 metriä pitkä ja 1,20 metriä leveä. Se ajoitettiin 800−380 eaa.
Poole'n ruuhi löydettiin vuonna 1964 (GB-112) Dorsetista Englannista. Sen arvioitu pituus oli 10 metriä ja leveys 1,24 metriä. Se ajoitettiin 400−180 eaa.
Hasholmen ruuhi löytyi Foulnessin joesta Englannin Yorkshiresta. Ruuhi oli 12,78 metriä pitkä ja 1,4 metriä leveä. Se ajoitettiin noin 300 eaa.
Keskiaika
Adresseavisenista Klæbun kunnasta Norjasta löydettiin vuonna 1997 palasia pienestä ruuhesta.
Difallia
thumb|Difallia Difallia on tila, jossa vauvalla on syntyessään kaksi siitintä. Se on erittäin harvinainen epämuodostuma, jonka yhteydessä esiintyy yleensä myös muita poikkeavuuksia, kuten spina bifidaa. Kahden siittimen kanssa syntyvät vauvat ovatkin kasvaneessa vaarassa menehtyä varhain.
Dynamite (kappale)
Dynamite on brittiläisartisti Taio Cruzin neljäs single hänen toiselta, Rokstarr-studioalbumilta. Kappaleen sanoittivat Taio Cruz, Max Martin, Bonnie McKee, Benny Blanco ja Dr. Luke sekä tuottivat Dr. Luke ja Blanco.
Britanniassa kappale julkaistiin hänen The Rokstarr Collection-kokoelma-albumin ensimmäisenä singlenä. Kappale julkaistiin Yhdysvaltain ja Kanadan radioasemilla 30. toukokuuta 2010 hänen toisena singlenä sekä Euroopan radioasemilla hänen neljäntenä singlenä. Virallisella remix-versiolla vierailee Cruzin sillä hetkellä uusi levy-yhtiötoveri Jennifer Lopez.
"Dynamite" oli Cruzin toinen single, joka saavutti Britannian singlelistan ja Canadian Hot 100:n kärkisijan, samalla kun se saavutti listan kärjen Belgiassa, Irlannissa, Australiassa ja Uudessa-Seelannissa. Kappale saavutti Yhdysvaltain Billboard Hot 100 -listalla toisen sijan, ja tammikuussa 2012 singleä oli myyty Yhdysvalloissa ja Kanadassa yli 5.7 miljoonaa kappaletta saavuttaen toiseksi suurimmat myyntiluvut brittiläisten artistien joukossa digitaalisella aikakaudella, päästäen edelleen vain Adelen "Rolling in the Deepin".
Kappale esitettiin live action/CGI-elokuvassa Hop. Kappale on myös mukana pelissä Just Dance 3.
Hjalmar Frey
pienoiskuva|Hjalmar Frey Johan Hjalmar Frey (28. marraskuuta 1856 Viipuri – 11. tammikuuta 1913 Helsinki) oli suomalainen bassobaritoni, joka lauloi Pietarin Mariinski-teatterissa.
Freyn vanhemmat olivat pormestari Alexander Reinhold Frey ja Hedvig Lovisa Emilia Norring. Hän esiintyi jo ylioppilasaikanaan 1878 Schumannin kuoroteoksessa Paradies und Peri, opiskeli laulua Milanossa 1880, esiintyi Rooman Apolloteatterissa 1881–1882, toimi solistina laulukuoro MM:n Venäjän matkalla 1882 ja jatkoi sitten opintojaan sekä Wienissä että Leipzigissa 1884–1885. Frey kiinnitettiin vakinaisesti Pietarin hovioopperaan 1885 ja hän toimi kaupungissa parikymmentä vuotta, saaden keisarillisen hovioopperalaulajan arvonimen. Palattuaan Suomeen hänestä tuli 1909 Nikolainkirkon kanttori Helsingissä.
Frey oli ennen Kim Borgia Suomen ainoa kansainvälisesti tunnettu miesoopperalaulaja ja levytti vuosina 1903–1909 yli sata laulua neljälle levy-yhtiölle. Hänen esittämiään osia olivat muun muassa Sarastro, Bartholo, Lothario ja Gremin.
Frey kuoli naimattomana.
Joseph Fouché
thumb|Joseph Fouché, [[Claude-Marie Dubufen maalaama muotokuva.]] Joseph Fouché, Otranten herttua (21. toukokuuta 1759 (mahdollisesti) Le Pellerin, Ranska – 25. joulukuuta 1820 Trieste, Itävallan keisarikunta) oli ranskalainen vallankumousajan poliitikko, joka toimi Ranskan poliisiministerinä Napoleonin aikana vuosina 1799–1802, 1804–1810 ja 1815. Opportunistina ja juonittelijana tunnettu Fouché oli alkujaan jakobiini, mutta palveli jokaista hallintoa ensimmäisestä tasavallasta aina Bourbon-restauraatioon ja osallistui useisiin vallankaappauksiin. Fouché johti Napoleonin kukistumisen jälkeen Ranskan väliaikaista hallitusta kaksi viikkoa kesä–heinäkuussa 1815. Hänen ministerikautenaan Ranskasta kehittyi poliisivaltio.
Nuoruus ja ura ensimmäisen tasavallan aikana
Fouché syntyi Le Pellerinissä lähellä Nantesia eri tietojen mukaan vuonna 1754, 1759 , 1760 tai 1763. Hänen isänsä oli kauppalaivan kapteeni, joka kaavaili pojastaan merimiestä, mutta tämän fyysinen kunto ei kuitenkaan soveltunut siihen. Fouché opiskeli oratoriaanien kouluissa Nantesissa ja Pariisissa. Hän oli vuodesta 1782 opettajana collègeissa Niortissa, Saumurissa, Vendômessa, Juillyssa ja Arrasissa. Vallankumouksen alkuvaiheessa Fouché oli Nantesin oratoriaanikoulun johtajana. Kun veljeskunta lakkautettiin, hän irtisanoutui kokonaan kirkosta. Hän liittyi Nantesin paikalliseen jakobiiniklubiin ja kohosi sen puheenjohtajaksi. Monarkian kumoamisen jälkeen Fouché valittiin syyskuussa 1792 Loire-Inférieuren edustajana Ranskan uuteen parlamenttiin, kansalliskonventtiin. Hän kuului alun perin maltillisten tasavaltalaisten eli girondistien ryhmään, mutta äänestettyään tammikuussa 1793 kuningas Ludvig XVI:n kuolemantuomion puolesta hän lähentyi radikaalia vuoripuoluetta. Häntä pidettiin Jacques Hébertin ja Pierre Gaspard Chaumetten kannattajana.
Fouché oli helmikuusta 1793 alkaen kansalliskonventin komissaarina Ranskan maakunnissa. Hän järjesti kansalliskaartin Nantesissa ja värväsi vapaaehtoisia Vendéen kapinan kukistamiseen. Kesäkuusta lokakuuhun 1793 hän johti kristinuskon vastaista dekristianisaatiota Nièvressä. Terrorin aikana Fouché lähetettiin lokakuussa 1793 Lyoniin avustamaan Jean-Marie Collot d’Herboisia Lyonin kapinan jälkeisissä rankaisutoimissa. Fouché oli Lyonissa osaltaan vastuussa vastavallankumouksellisten armottomista joukkoteloituksista. Yhteishyvän valiokunnan enemmistön käännyttyä arvostelemaan Lyonin rankaisutoimia myös Fouché asettui tälle kannalle. Hänet kutsuttiin takaisin Pariisiin huhtikuussa 1794. Hänet valittiin kesäkuussa 1794 Pariisin jakobiiniklubin puheenjohtajaksi, mutta pian tämän jälkeen hän riitautui yhteishyvän valiokunnan johtavan hahmon Maximilien Robespierren kanssa. Ateistina esiintynyt Fouché pilkkasi Robespierren johdolla uudeksi valtionuskonnoksi luotua korkeimman olennon palvontaa, joten Robespierre järjesti hänet erotetuksi jakobiiniklubista 14. heinäkuuta 1794. Fouché oli mukana suunnittelemassa Robespierren syrjäyttänyttä thermidorin vallankaappausta kaksi viikkoa myöhemmin.