cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Aika
Ajan mittaaminen
thumb|[[Taskukello.]] Ajan mittaaminen tarkoittaa lyhyiden aikojen mittaamista erilaisilla kelloilla ja elektronisilla ajanottajilla. Kellon kolme perustekijää ovat voimanlähde, näytön laskinjärjestelmä sekä käynninsäätelijä, joka yhdistää kaksi muuta osaa. Kellonaika annetaan tunteina, minuutteina ja sekunteina vuorokauden vaihtumisesta. Tunnit voidaan laskea yhdessä 24 tunnin jaksossa tai kahdessa 12 tunnin jaksossa.
Varhaisia kelloja ovat esimerkiksi aurinkokello, vesikello, tiimalasi ja kynttiläkello. Aurinkokello näyttää ajan Auringon luomasta varjosta silloin kun Aurinko paistaa. Vesikellossa vesi valuu astian reiästä ulos tietyssä ajassa, tiimalasissa hiekka. Kynttiläkellossa ajan kulumisen näkee palavan kynttilän korkeudesta.
Mekaaninen kello keksittiin 1200- tai 1300-luvulla. Varhaisissa mekaanisissa kelloissa virranlähteenä käytettiin putoavia painoja. Euroopan katedraaleihin sijoitettiin keskiajalta alkaen valtavia tornikelloja. 1500-luvulla kehitetyssä taskukellossa käynninsäätiminä olivat lipottimet. Galileo Galilei oivalsi 1580-luvulla, että heilurista saataisiin mekaaniseen kelloon hyvä käynninsäädin. Ensimmäisen heilurikellon suunnitteli ja rakennutti Galileon työn pohjalta vuonna 1657 Christiaan Huygens. Hänen jälkeensä kellojen mekanismin tekniikkaa kehitettiin edelleen, ja kelloista tuli tarkempia ja pienempiä. Itsensä vetävä automaattikello keksittiin vuonna 1770.
Englantilainen John Harrison kehitti 1700-luvulla laivakronometrin. Se pystyi pitämään hyvin tarkkaa aikaa myös merillä, mikä teki merenkululle tärkeän pituusasteen määrittämisen mahdolliseksi.
Sähkökello keksittiin 1800-luvulla. Sähkökello kääntää vaihtovirran taajuuden sekunneiksi, minkä ansiosta kaikki kellot samassa virtapiirissä näyttivät saman ajan. 1900-luvulla on kehitetty entistä tarkemmat kvartsikello ja atomikello.
Filosofien ja tieteilijöiden aikakäsitykset
thumb|[[Khronos oli kreikkalaisille ajan henkilöitymä.]] Kreikkalaisen filosofi Parmenidesin mukaan (n. 450 eaa.) aika ja liike olivat harhaa. Hänen oppilaansa Zenon Elealainen kehitti väitteiden todistamiseksi kaksi kuuluisaa paradoksia, ”Akhilleus ja kilpikonna” ja ”lentävän nuolen paradoksi”. Pari sukupolvea myöhemmin elänyt Platon uskoi, että aika oli luotu yhdessä maailmankaikkeuden kanssa ja oli olemassa itsenäisesti. Hän piti aikaa tyhjänä säiliönä, joka voitiin täyttää siinä liikkuvilla asioilla ja tapahtumilla. Hänen oppilaansa Aristoteleen mukaan aikaa ei kuitenkaan ole olemassa tapahtumista riippumatta, vaan aika on muutosta ja liikettä. Aristoteles päätteli, että aika ei koostu peräkkäisistä jakamattomista ”nyt”-hetkistä, kuten Zenon nuoliparadoksinsa kautta oli pyrkinyt sanomaan. Aristoteleen mukaan nyt-hetkien sarjaa ei ole olemassa, koska sellaiset hetket eivät ole voineet kadota oman kestonsa aikana tai seuraavassa nyt-hetkessä.
Kirkkoisä Augustinus pohti 300-luvun lopulla teoksessaan Tunnustukset paljon ajan olemusta sekä menneisyyden ja tulevaisuuden paradokseja.
Tiedemies Isaac Newton (1642–1726) tarvitsi aikaa yhtälöidensä muuttujaksi ja ryhtyi pohtimaan aikaa tieteellisesti. Newton kannatti Platonin ajatusta ajan itsenäisyydestä. Hän jakoi ajan absoluuttiseen (matemaattiseen) aikaan ja suhteelliseen (tavalliseen) aikaan. Absoluuttinen aika eli kesto on todellista ja matemaattista, ja se virtaa tasaisesti ilman suhdetta mihinkään ulkpuoliseen. Suhteellinen aika on näennäistä ja on liikkeen avulla aistein havaittava ulkoinen keston mittari, joka voi olla tarkka tai epätarkka.
Gottfried Leibniz (1646–1716) oli Aristoteleen kannalla ja ajatteli, että ilman tapahtumia ja muutosta ei olisi aikaa. Filosofi Immanuel Kantin mukaan aika on perusintuitio, jonka avulla me ymmärrämme aistien kokemuksen. Filosofi J. M. E. McTaggartin (1866–1925) mukaan aikaa ei ole olemassa. Hän jakoi ajalliset suhteet "suoraan A-sarjaan" ja "epäsuorasti järjestettyyn B-sarjaan", ja koska A-sarja on itsessään ristiriitainen, ajan täytyy olla epätodellista.
Teoreettinen fyysikko Lee Smolin kirjoitti vuonna 2010, että kvanttipainovoiman tutkimus vahvistaa, että neliulotteisessa aika-avaruudessa on järkeä vain, jos aika on todellista, perusluonteinen ja jopa ainoa suoraan kokemamme todellisuuden aspekti.
Kulttuurien aikakäsitykset
Eri kulttuurien aikakäsitykset eli tavat käsittää aika, menneisyys ja tulevaisuus voidaan jakaa karkeasti pistemäiseen, sykliseen ja lineaariseen aikakäsitykseen. Primitiivisessä pistemäisessä aikakäsityksessä aikaa ei tajuta jatkuvana, vaan jokainen hetki on oma kokonaisuutensa. Syklinen aikakäsitys vallitsi lähes kaikissa varhaisissa korkeakulttuureissa. Siinä katsotaan, että aika kiertää kehää, ja kaikki tapahtumat toistuvat pitkissä, tuhansien vuosien aikasykleissä, jotka päättyvät katastrofiin. Lineaarinen aikakäsitys muodostui Mesopotamiassa, ja se selkeytyi juutalaisilla ja kristityillä, joiden kautta se siirtyi koko länsimaiseen ajatteluun. Siinä ajalla on tietty alku ja mahdollisesti myös loppu. Nykyajan yleisen käsityksen mukaan maailma syntyi tiettynä ajankohtana, kuten alkuräjähdyksessä. Erään teorian mukaan maailma myös palaa alkupisteeseensä ja loppuu miljardien vuosien kuluttua.
Ajan kokeminen
Ihmisellä ei tiettävästi ole aikaa suoranaisesti havaitsevaa aistia. Ihmisen ajantajussa on kyse kognitiivisesta prosessista – keskittymisestä ja muihin tapahtumiin vertaamisesta.
Kokeissa on havaittu, että ihmisen tietoisuus laahaa puoli sekuntia ulkomaailman tapahtumien jäljessä (niin sanottu ”Libetin puolen sekunnin viive”). Tajunta kuitenkin ikään kuin ajastetaan takaisin tosiaikaiseksi, niin että henkilö uskoo kokeneensa aistimuksen yhtä aikaa sen aiheuttaneen ärsykkeen kuten kosketuksen kanssa.
Psykologi William Jamesin mukaan ihminen aistii ajan ”sekä alun että lopun sisältävänä kokonaisuutena”. Silmillään ihminen ei havaitse eroa kahden kuvan välillä silloin kun ne näkyvät tiheämmin kuin 1/60 sekunnin välein. Kuuloaistillaan ihminen erottaa 1/500 sekunnin välein toistuvat äänet. Ihmisen kuuloaisti pystyy käyttämään hiukan eri aikoina korviin saapuneiden äänten aikaväliä äänen suunnan arvioimiseksi.
Ihminen kokee ajan kulkevan hitaammin ikävystyttävässä tilanteessa kuin silloin kun on jotain tekemistä. Tämä ilmiö on vahvistettu myös kokeiden avulla. Jälkikäteen tällaisiin tilanteisiin pätee kuitenkin usein päinvastainen: toiminnantäyteisestä ajanjaksosta on jäänyt muistoja, ja se tuntuukin nyt pidemmältä kuin ikävystyttävä ajanjakso, jolta ei ole jäänyt muistoja. Vanhoista ihmisistä aika tuntuu usein kuluvan nopeammin kuin nuoremmista, mikä voi liittyä siihen, että nuori ihminen saa vanhaa enemmän uusia kokemuksia, jotka jäävät muistoina mieleen.
Psyykeen vaikuttavat aineet muuttavat usein ajan kokemusta. Piristeet voivat saada käyttäjän yliarvioimaan kuluneen ajan pituuden, mutta depressantit kuten alkoholi tuntuvat lyhentävän aikaa. Psykedeelit voivat sotkea ajantajun täysin, ja aika voi jopa tuntua kulkevan taaksepäin.
Ihminen, joka on ollut vähällä kuolla, voi nähdä elämänsä kulkevan silmiensä editse pikakelauksella muutaman sekunnin aikana. Hätätilanteissa kuten pudotessa aika sen sijaan voi hidastua, ja ihminen voi nähdä tapahtumien etenevän kuin hidastettuna kuvasarjana. Testitilanteessa on kuitenkin havaittu, että ihminen ei pudotessaan kykene näkemään nopeammin vaihtuvia kuvia kuin tavallisestikaan. Ajan hidastumisen kokemus syntyy ilmeisesti siitä, että aivojen mantelitumake tallentaa hätätilanteessa muistikuvat eräänlaiseen apumuistiin, johon ne kiinnittyvät tavallista lujemmin.
Ajantajun kehitys lapsella
Lapsen ajantaju kehittyy vaiheittain. Puolitoistavuotiaana useimmat lapset näyttävät elävän vain nykyisyydessä, ja aluksi lapsi oppiikin lähinnä vain nykyhetkeen liittyviä sanoja. Vähitellen tulevaisuuteen liittyvät lauseet lisääntyvät, mutta menneisyyteen liittyvät lisääntyvät hitaammin. Sittenkin kun pieni lapsi on jo alkanut tajuta ajallisia tapahtumaketjuja, aika jää riippuvaiseksi hänen omista toimistaan. Oppiessaan kieltä lapsi oppii myös aikaan liittyviä abstrakteja käsitteitä, mikä mahdollistaa ajallisten suhteiden tajun kehittymisen. Muistin kehittyminen mahdollistaa sen, että lapsi alkaa oivaltaa, että asiat eivät ole suhteessa vain toisiinsa vaan myös lapseen itseensä. Noin kahdeksan vuoden iässä lapselle muodostuu käsitys yhdestä yhteisestä ajasta, jossa kaikki asiat tapahtuvat. Lapsen älykkyyden kehitysnopeudesta riippuu, milloin hän alkaa pitää aikaa abstraktina, todellisista kelloista riippumattomana käsitteenä; kymmenvuotiaista lapsista näin tekee joka neljäs. Lapsen ollessa 13–14 vuoden ikäinen hän jo useimmiten tajuaa, että kellon ilmaisema aika on pelkästään sopimuksenvarainen. Joidenkin ei-länsimaisten kulttuurien lasten ajantajun kehittymisen on havaittu olevan erilainen kuin länsimaisten; joissain sellaisissa kulttuureissa, joissa ajalla ei ole yhtä suurta merkitystä kuin länsimaissa, kuten Afrikassa tai Australiassa, lapset eivät opi arvioimaan ajan pituutta tai lukemaan kelloa yhtä hyvin kuin länsimaiden lapset.
Ajan merkitys ihmiselle
Aika on noussut hallitsevaan asemaan modernissa yhteiskunnassa. Ajan mittaamisen kehitys ja rannekellojen yleisyys ovat tehneet ihmisistä jatkuvasti tietoisia tarkasta ajasta, ja aikataulut ohjaavat ihmisten elämää ja yhteiskunnan toimintaa. Entisinä aikoina ihmiset ajattelivat vähemmän ajan kulumista eivätkä olleet tietoisia tarkasta ajasta. Maatalouden tarpeisiin riitti taivaan tarkkailu, ja vuorokausirytmin määräsivät Auringon nousu ja lasku.
NHL:n varaustilaisuus 1996
Vuoden 1996 NHL:n varaustilaisuus pidettiin 22. kesäkuuta Yhdysvalloissa Missourin osavaltion St. Louisissa. Draftia pidetään yleisesti yhtenä heikoimmista liigan historiassa sillä vain kourallinen pelaajia on onnistunut nousemaan tähdiksi NHL:ssä. Näitä pelaajia on esimerkiksi Daniel Brière, Zdeno Chára ja Tomáš Kaberle.
Brittiläinen 7. panssaridivisioona
7. panssaridivisioona oli Yhdistyneen kuningaskunnan panssaridivisioona, joka taisteli toisessa maailmansodassa ja sen jälkeen 1950-luvulla tapahtuneeseen prikaatiksi supistamiseensa saakka. Divisioonan lempinimenä oli Desert Rats.
Perustaminen
Münchenin kriisin jälkeen yhtymän muodostaneet joukot siirrettiin Lähi-itään vahvistamaan Egyptiin sijoitettuja joukkoja. Liikkuva osasto perustettiin rannikolla lähes 200 kilometriä Aleksandriasta länteen Kairon ratsuväkiprikaatista, johon kuului tuolloin kolme panssaroitua rykmenttiä (7., 8. ja 11. Husaarirykmentti) sekä 1. Kuninkaallinen tankkirykmentti, joiden tukena oli 3. hevosvetoinen tykistörykmentti sekä pioneeri- ja lääkintäkomppaniat.
Yhtymä organisoitiin ratsuväkiprikaatiksi eli husaarirykmentit varustettiin kevein panssarivaunuin, 15 cwt Ford -kuorma-autoin sekä panssariautoin, panssariosasto keskiraskain ja kevein panssarivaunuin ja tukiosasto 3,7 tuuman vuoristotykein sekä telavetäjillä. Yhtymään liitettiin Burmasta saapunut King's Royal Rifle Corpsin I pataljoona, joka liitettiin tukiosastoon motorisoituna pataljoonana, ja divisioonankomentajaksi määrättiin kenraalimajuri Percy Hobart. Syyskuussa 1939 tykistö varustettiin 25 naulan haupitsein ja 37 millimetrin ilmatorjuntatykein ja kuukautta myöhemmin divisioona vastaanotti ensimmäiset cruiser-panssarivaunut.
Toinen maailmansota
Joulukuussa kenraalimajuri Michael O'Moore Creagh vastaanotti divisioonankomentajan tehtävät Hobartilta, joka oli menettänyt esimiestensä luottamuksen. Yhtymän kalustona piti olla 220 panssarivaunua, mutta toisen maailmansodan alkaessa sillä oli ainoastaan 65. Divisioona nimettiin 16. helmikuuta 1940 panssaridivisioonaksi, jolloin siitä tuli 7. panssaridivisioona ja sen aavikkorotta tunnus vahvistettiin samoihin aikoihin.
Pohjois-Afrikka
Italian julistettua 10. kesäkuuta sodan Läntisen aavikon joukot olivat määrällisesti alakynnessä. Sodan alkuvaiheessa brittijoukot ottivat 250 000 sotavankia. Tammikuussa 1941 Italian joukkojen vetäytyessä 7. panssaridivisioona koukkasi Beda Fommiin katkaistakseen vetäytyjien pakotien austarialaisten jatkaessa takaa-ajoa. Operaatio johti Italian 10. armeijan tuhoutumiseen. Taisteluiden hiljentyessä divisioona vedettiin lepoon ja täydennettäväksi Kairoon.
Saksa lähetti Pohjois-Afrikkaan Erwin Rommelin johtaman osaston, josta muodostui Saksan Afrikan armeijakunta, Afrikan armeija ja lopulta armeijaryhmä. Rommelin aloitettua hyökkäyksensä liittoutuneet vetäytyivät aina Egyptiin, jolloin läntisimmäksi tukikohdaksi jäi saarrettu Tobruk. Saarroksissa olleiden joukkojen vapauttamiseksi toteutettiin operaatio Battleaxe, jossa divisioona oli jaettu kahteen taisteluosastoon. Operaatio kuitenkin epäonnistui ja divisioona vetäytyi lähtöasemiin kolmen päivän taisteluiden jälkeen. 18. marraskuuta divisioona hyökkäsi keskitettynä operaatio Crusaderissa. Divisioonan komentaja Norrie käski suurten tappioiden vuoksi joukkojen pysähtyä täydennettäviksi, jolloin Rommel aloitti vastahyökkäyksen työntäen liittoutuneet takaisin.
Italia
Divisioona ei kuulunut Sisilian maihinnousujoukkoihin, mutta se osallistui Italian taisteluihin noustuaan maihin Salernossa 15. syyskuuta 1943. Se osallistui Saksan vastahyökkäyksen torjuntaan, minkä jälkeen divisioona liitettiin Yhdysvaltain 5. armeijaan liitettyyn brittiläiseen X armeijakuntaan. 46. (North Midland) divisioonan tukemana divisioona valtasi Napolin. Aavikolla taistelemaan tottuneet Aavikkorotat joutuivat opettelemaan taistelemisen Italian kapealla tieverkolla. Divisioona ylitti Volturnon ponttoonisiltaa pitkin jatkaen etenemistä kohti pohjoista.
Luoteis-Eurooppa
thumb|Divisioonan komentaja kenraalimajuri G. L. Verney saapuu Ghentiin 8. syyskuuta 1944. Divisioona laivattiin Italiasta marraskuussa 1943 ja sen viimeiset osat saapuivat Britteinsaarille 7. tammikuuta 1944. Divisioona kalustettiin uudelleen Cromwell-vaunuin ja huhti-toukokuussa se vastaanotti 36 kappaletta Sherman Vc Firefly -panssarintorjuntavaunua. Uudet vaunut mahdollistivat jokaisen joukkueen varustamisen kolmella Cromwell- ja yhdellä Firefly-vaunulla.
Divisioonan 22. panssariprikaati nousi maihin Normandiassa 4. kesäkuuta ja loppuosa Gold Beachille 7. kesäkuuta. Alkuvaiheessa se osallistui Caenin taistelun operaatio Perchiin ja Goodwoodiin, joissa se kärsi suuria tappioita muun muassa Villers-Bocagessa. Caenin valtauksen jälkeen divisioona osallistui operaatio Springiin, jonka tehtävänä oli sitoa saksalaisjoukot ja estää niiden siirrot amerikkalaisten sektorille torjumaan operaatio Cobraa. Operaatio Bluecoatissa divisioonan piti tukea yhdysvaltain joukkojen etenemistä sitomalla saksalaisten täydennysjoukot taisteluun. Taisteluiden jälkeen divisioona osallistui etenemiseen Pariisista Reinille.
Ranskan vapauttamisen jälkeen divisioona eteni Belgiaan ja Alankomaihin vapauttaen Ghentin 6. syyskuuta. Maas-linjan varmistettuaan divisioona osallistui tammikuussa 1945 operaatio Blackcockiin ja Plunderiin, jossa se ylitti Xanten ja Weselin edeten lopulta Hampuriin.
Sodan jälkeen
Sodan jälkeen divisioona jäi Saksaan osaksi Reinille sijoitettua armeijaa ja se oli hajautettu ympäri Nordrhein-Westfalenia esikunnan ollessa Bad Rothenfeldessä. Divisioonan komentajaksi nimettiin tammikuussa 1946 kenraalimajuri Pip Roberts. Divisioona lakkautettiin maaliskuussa 1948.
Perinteet
1. panssaridivisioonaan liitetty 7. panssariprikaati, jonka esikunta oli Soltaussa, jatkoi yhtymän perinteitä. Prikaatin tunnuksena on punainen aavikkorotta. Prikaatin esikunta säilytti kaikki divisioonan perinne-esineet ja järjestää vuosittain Sidi Rezeghin taistelun muistopäivän 22. marraskuuta.
==Komentajat ==
Faros-kustannus
Faros-kustannus on kustantajien yhdistys Lukuvalo ry:n jäsen. Yhdistyksen muita jäseniä ovat Enostone, Kirja-Aurora, k&h, Lurra Editions ja Turbator.
Kaunokirjallisuus ja klassikot
Faros-kustannuksen suomeksi julkaisemia teoksia:
FAIR
Fairness & Accuracy In Reporting (FAIR) on yhdysvaltalainen järjestö, joka analysoi mediaa kriittisesti vasemmistolaisesta näkökulmasta. Vasemmistoaktivisti Jeff Cohen perusti järjestön vuonna 1986 ja sen tukikohta on New Yorkissa. Järjestö kuvailee itseään "sensuurin vastaiseksi" ja kertoo puolustavansa toimittajia, jos heitä pyritään vaientamaan. FAIR tekee yhteistyötä sekä toimittajien että aktivistien kanssa.
Näkemys kunnollisesta journalismista
FAIR:in mukaan kriittinen ja aggressiivinen media on elintärkeä hyvin informoidussa demokratiassa. Ongelmaksi muodostuu FAIR:in mukaan valtavirtamedian hampaattomuus politiikan ja talouden vallanpitäjiä kohtaan, joita median tulisi tarkkailla. FAIR:in mukaan näkökulmien määrä valtavirtamediassa on rajattu. Korporatiivisen median uutisointi mainostulojen kasvattaminen mielessä on järjestön mukaan uhka itsenäiselle journalismille. Tähän haasteeseen vastaamiseksi perustettiin FAIR. Tarkoituksena on vahvistaa itsenäistä ja ei-kaupallista kriittistä journalismia.
Kritiikkiä FAIR:ia kohtaan
Vuonna 1990 New York Timesin Walter Goodman kirjoitti artikkelin FAIR:ista ja Accuracy in Media -järjestöstä. Hänen mukaansa järjestöjen esittämä kritiikki on aina provokatiivista ja tendenssimäistä. Goodmanin mukaan FAIR:in ennakkoluulot keskittyvät lähinnä oikeistoon.
Kommentteja FAIR:ista FAIR:n omalta sivustolta
''Mainostan FAIR:ia minne tahansa menenkin. Se on yksi tärkeimmistä demokratiaa edistävistä projekteista USA:ssa.''
—Barbara Ehrenreich
''Mitä FAIR-yhteisö - ja painotuksen tulisi olla sanassa yhteisö - on saavuttanut näiden vuosien aikana on melko merkittävää. On paljon ihmisiä, ja minä yhtenä heistä, jotka odottavat innolla mitä tuleman pitää, oivaltavia tarkennuksia, informaatiota, yleistä valaistumista, mitä epäilemättä on edessämme. Haluaisin onnitella yhteisöä upeista saavutuksista ja toivon että monet muut tuntevat rohkaisun liittyä tähän laajalti tärkeään työhön.''
—Noam Chomsky
''FAIR toimii yksinään, ikään kuin demokraattisen journalismin puolustajana. En voi edes kuvitella mitä tekisimme ilman sitä.''
—Robert W. McChesney
Suden hetki (elokuva)
Juoni
Suden hetki on Personan ohella toinen Bergmanin elokuva, joka kehittyi jo vuonna 1965 aloitetusta käsikirjoituksesta ”Människoätarna”. Elokuva käsittelee monien Bergmanin filmien tapaan taiteilijan roolia, mutta nyt huomattavan intensiivisesti ja epätoivoisesti. Taidemaalari Johan Borg (Max von Sydow) asuu vaimonsa Alman (Liv Ullmann) kanssa ja kärsii erilaisten demonien ilmestymisestä (niitä esittävät mm. Erland Josephson, Georg Rydeberg ja Naima Wifstrand). Elokuvan katsoja ei voi aina olla varma, ovatko hahmot todellisia vai Johan Borgin kuvitelmaa. Personan tavoin Suden hetki muistuttaa usein katsojaa, että kyseessä on elokuva. Alkutekstien aikana kuullaan ohjaaja Bergmanin ohjeita kohtaukseen valmistautuville näyttelijöille. Filmi on rakenteeltaan ikään kuin dokumenttielokuva, jossa tutkitaan tunnetun taidemaalarin katoamista, haastatellaan tämän vaimoa ja siteerataan taiteilijan päiväkirjoja. Kuten usein Bergmanin elokuvissa, vastauksia ei juuri anneta.
Vastaanotto
Helsingin Sanomien Paula Talaskivi luonnehti Suden hetkeä äärimmäisen vaikuttavaksi ja jännittäväksikin elokuvaksi, kauniiksi ja puhtaaksi kokonaisuudeksi, vaikka osa ohjaajan aivoituksista ja omien demonien kartoituksesta jää katsojalta ymmärtämättä.
Jason Priestley
Jason Bradford Priestley (s. 28. elokuuta 1969 North Vancouver, Brittiläinen Kolumbia) on kanadalais-yhdysvaltalainen näyttelijä ja ohjaaja. Hänet tunnetaan parhaiten televisiosarjasta Beverly Hills 90210, jossa hän näytteli Brandon Walshia vuosina 1990–1998.
Gerardo Eusebio Sueldo
Gerardo Eusebio Sueldo (21. elokuuta 1936 Rosario – 4. syyskuuta 1998) oli argentiinalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 9. heinäkuuta 1961 ja nimitettiin Oránin hiippakunnan johtoon 30. huhtikuuta 1982. Piispaksi vihkiminen seurasi 3. heinäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Alfonso Pedro Torres Farías, jota avustivat Ubaldo Calabresi ja Manuel Guirao.
Sueldo sai 15. toukokuuta 1993 nimityksen Santiago del Esteron koadjuuttoripiispaksi, jonka virkaan hänet asetettiin 31. lokakuuta. Hänestä tuli 23. marraskuuta 1994 Santiago del Esteron piispa, jona hän toimi, kunnes kuoli 62-vuotiaana virassa.
Manuel Guirao
Manuel Guirao (4. kesäkuuta 1919 Rafael Obligado – 2. tammikuuta 2005) oli argentiinalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 5. joulukuuta 1943 ja nimitettiin Oránin hiippakunnan johtoon 31. lokakuuta 1970. Piispaksi vihkiminen seurasi 8. joulukuuta. Pääkonsekraattorina toimi Eduardo Francisco Pironio, jota avustivat Alejo Benedicto Gilligan ja Antonio Quarracino.
Kostaja
Kostaja voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Koraks
Koraks Syrakusalainen (400-luku eaa.) oli yhdessä Teisiaksen kanssa kreikkalaisen retoriikan perustaja. He olivat myös ensimmäisiä, jotka kirjoittivat retoriikan oppikirjoja. Jotkut tutkijat pitävät Koraksia ja Teisiasta samana henkilönä.
Kristofer Ottosson
Jan Kristofer Ottosson (s. 9. tammikuuta 1976 Tukholma, Ruotsi) on ruotsalainen jääkiekkoilija, joka pelaa Elitserien-joukkue Djurgårdens IF:ssä. Hän on pelipaikaltaan keskushyökkääjä ja hänen vahvuudet ovat kahden suunnan pelaamisessa. Ottosson on edustanut Djurgårdenia koko pääsarjauransa ajan vuodesta 1994. Väliin muualta mahtuu vain vuodet 1996–1999 Ruotsin I-divisioonassa.
Ura
Ottosson on Djurgårdenin oma kasvatti. Hän pelasi joukkueessa ensimmäiset Elitserien-ottelunsa kaudella 1994–1995, jolloin Ottosson pelasi 30 runkosarja- ja kolme playoff-ottelua ilman tehopisteitä. Hän pelasi lähinnä Elitserienin ja J20 SuperElitin välillä, kunnes Ottosson siirtyi noin puolessa välissä kautta 1996–1997 I-divisioonaan. Hän pelasi kuusi ottelua Wings HC Arlandassa ja loppukauden Huddinge IK:ssa, jossa Ottosson pelasi myös kaksi seuraavaa kautta 1997–1998 ja 1998–1999. Jälkimmäisellä kaudella hän pelasi myös yhden EHL-ottelun Djurgårdenissa.
Kaudeksi 1999–2000 Ottosson palasi Djurgårdeniin ja on siitä asti edustanut joukkuetta yhtäjaksoisesti. Hän pelasi ensimmäisen kokonaisen Elitserien-kautensa ja teki 47 runkosarjaottelussa kovat tehot 25+15=40. Ottosson teki yhden kauden maaliennätyksensä ja sijoittui runkosarjan maalipörssissä toiseksi AIK IF:n Mats Lindbergin kanssa. Hän voitti keväällä 2000 Ruotsinmestaruuden. New York Islanders varasi Ottossonin yli-ikäisenä 148. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2000, mutta hän ei ole pelannut Pohjois-Amerikassa. Kaudella 2000–2001 Ottosson teki Elitserienin yhden kauden piste-ennätykensä tehoilla 17+24=41. Hän oli Djurgårdenin paras pistemies ja sijoittui runkosarjan pistepörssissä yhdeksänneksi. Ottosson voitti keväällä 2001 toisen Ruotsinmestaruutensa.
Ottosson teki kaudella 2002–2003 tehot 19+19=38 ja hän jakoi Djurgårdenin sisäisen pistepörssin voiton Fredrik Brembergin kanssa. Ottosson voitti keväällä 2010 Elitserien-hopeaa. Maaliskuussa 2009 hän teki nykyisen sopimuksensa Djurgårdenin kanssa, joka päättyy keväällä 2011.
Maajoukkue
Ottosson edusti Ruotsia vuoden 2001 MM-kilpailuissa, jotka päättyivät pronssiin. Hän oli tehoilla 4+4=8 Kim Johnssonin ja Daniel Aldredssonin kanssa joukkueen toiseksi parhaita pistemiehiä.
Ottosson on voittanut myös alle 20-vuotiaiden MM-hopeaa 1996 ja pronssia 1995 sekä alle 18-vuotiaiden EM-kultaa 1994.
2K Sports
2K Sports on yhdysvaltalaisen Take-Two Interactiven urheilupelibrändi. Brändin alla julkaistuja pelisarjoja ovat muun muassa NBA 2K, NHL 2K, MLB 2K ja Top Spin.
Siniposkiamatsoni
Siniposkiamatsoni (Amazona dufresniana) on eteläamerikkalainen papukaija. Sen elinympäristö käsittää mantereen pohjoislaidan Venezuelan kaakkoisosista Ranskan Guayanaan ja mahdollisesti läheisiä Brasilian osia. Lajin holotyypin kuvaili George Shaw Cayennesta 1812.
Ypäjän kirkonkylä
Ypäjän kirkonkylä on Ypäjän kunnan ainoa taajama ja hallinnollinen keskus. Vuoden 2011 lopussa taajaman pinta-ala oli 3,80 neliökilometriä ja siellä oli 1 008 asukasta. Kyläjaossa taajaman länsiosa kuuluu Perttulan kylään, taajaman itäosa Kartanonkylään, kaakossa Kurjenmäen itäpuoli on Levän kylää ja lounaassa Kurjenmäen länsipuoli on Mannisten kylää.
Ypäjän kirkonkylä sijaitsee Loimijoen varrella. Pohjoisessa kylää rajaa metsäinen Tolmin alue ja etelässä Kurjenmäki. Loimijoen eteläpuolella kirkonkylän ohittaa valtatieltä 10 erkaantunut seututie 213, joka vie länteen Loimaalle Loimaan keskustaajamaa kohti. Etelästä Kosken Tl suunnasta kirkonkylään tulee yhdystie 2805. Loimijoen pohjoispuolella kirkonkylän halki kulkee yhdystie 2812 idästä Jokioisten Vaulammilta luoteeseen Ypäjänkylään, josta se jatkaa edelleen kohti valtatietä 9 ja Metsämaan kirkonkylää.
Kirkonkylässä Loimijoen ylittää vuonna 1999 valmistunut Kurjensilta. Sen vieressä on vanha silta, joka on kevyenliikenteen käytössä. Kurjensillasta hiukan lännempänä on toinen kevyenliikenteen silta, joka nimettiin joulukuussa 2016 Kurjenkaareksi. Kurjensillasta itään päin Loimijoen ylittää Poukkasilta, joka valmistui vuonna 2000. Poukkasilta on tarkoitettu hevosille ja kevyelle liikenteelle.
Seututien 213 varressa on teollisuusrakennuksia. Ypäjän kirkonkylässä sijaitsee Ypäjän kirkko. Siellä ovat myös kunnantalo, terveysasema, vanhainkoti, kirjasto, Perttulan koulu ja pääosa kunnan kaupallisista palveluista. Kirkonkylän itäpuolella on Ypäjän hevosopisto.
Vuoden 2013 taajamarajauksessa kirkonkylän taajama ulottui itään Ypäjän hevosopiston alueelle, Kurjenmäestä kaakkoon Levälle ja jatkui myös länteen seututietä 213 pitkin.
John Wayne Gacy
Lapsuus ja nuoruus
Gacy syntyi ja varttui Chicagossa Illinoisin osavaltiossa. Hän oli perheen kolmesta lapsesta keskimmäinen ja ainoa poika. Gacyn lapsuus oli vaikea. Perheystävä hyväksikäytti Gacya lukuisia kertoja hänen ollessaan 9-vuotias, mutta hän ei uskaltanut kertoa isälleen, koska pelkäsi isänsä syyttävän siitä Johnia itseään.
Gacy kärsi myös väkivaltaisen, vihamielisen ja alkoholisoituneen isänsä käytöksestä. John Stanley Gacy sr. (20. kesäkuuta 1900 – 25. joulukuuta 1969) vaati lapsiltaan täydellistä käytöstä. Rangaistuksena hän hakkasi heitä paksulla nahkavyöllä, mutta erityisesti John jr. piti pintansa eikä koskaan itkenyt, mikä teki isän usein entistä vihaisemmaksi.
Erityisen vaativasti isä suhtautui ainoaan poikaansa, joka ei täyttänyt isän asettamia vaatimuksia, vaan oli täydellinen pettymys. Isä piti kalastuksesta ja metsästyksestä ja yritti opettaa taitoja pojalleen, joka ei kuitenkaan ollut kiinnostunut. Sen sijaan John reunusti taloa kukkapenkillä ja teki leivonnaisia sisartensa ja äitinsä kanssa, johon tällä oli hyvin läheiset välit.
Aivovamma
Gacy jäi jälkeen myös koulunkäynnissä sairastellessaan usein nuorena alkaneen oudon pyörtyilyn vuoksi. Syy löytyi kuitenkin vasta vuosien päästä: Gacylla oli eräiden muiden sarjamurhaajien (Albert Fish, Henry Lee Lucas, Arthur Shawcross, Andrei Tšikatilo) tavoin päähän kohdistunut vamma. Pojan ollessa 11-vuotias hän sai keinusta otsaansa iskun, joka aiheutti aivoihin verenpurkauman ja hyytymän. Oireilu alkoi vasta Gacyn ollessa 16-vuotias. Sen jälkeen verihyytymä löydettiin, ja hänelle määrättiin hyytymiä liuottava lääkitys.
Opiskeluaika
Sairastelun takia Gacy ei voinut suorittaa high schoolia loppuun, ja lopulta hän jätti perheensä, aggressiivisen isänsä ja muutti länteen. Rahojen loputtua Las Vegasissa hän työskenteli hetken saadakseen rahat matkaan takaisin Chicagoon. Hän ei palannut high schooliin, mutta suoritti kaupallisen tutkinnon Northwestern Collegessa.
Stephen Wiltshire
thumb|150px|right|Stephen Wiltshire sai MBE-kunniamerkin työstään taiteen alalla. Stephen Wiltshire (s. 24. huhtikuuta 1974 Lontoo, Englanti) on arkkitehtuuriin erikoistunut taiteilija, joka on diagnosoitu autistiksi. Wiltshire syntyi Lontoossa, mutta hänen vanhempansa ovat Karibialta. Hänellä on erikoinen kyky piirtää kaupunkimaisemia vain lyhyen kertakatselun jälkeen. Hän on savant, yksi noin sadasta erityislahjakkaasta autistista.
John Wayne Gacy
Ensimmäinen avioliitto ja työ
Gacy alkoi jälleen ansaita kenkäkauppiaana pian valmistumisensa jälkeen, ja vuonna 1964 hän sai siirron Springfieldiin Illinoisiin. Syyskuussa 1964 Gacy meni naimisiin Marlynn Myersin kanssa.
Stephen Wiltshire
Lapsuus
Wiltshire ei puhunut varhaislapsuudessa, ja kolmevuotiaana hänellä diagnosoitiin Kannerin oireyhtymä. Hänen isänsä kuoli samana vuonna moottoripyöräonnettomuudessa. Viisivuotiaana Stephen meni lontoolaiseen Queensmillin kouluun, jossa hänen kiinnostuksensa piirtämiseen tuli ilmi. Hän alkoi ilmaista itseään piirtämällä. Kahdeksanvuotiaana hän alkoi piirtää kuvitteellisia maanjäristyksen jälkeisiä kaupunkimaisemia ja autoja.
John Wayne Gacy
Hyväksikäyttötuomio
Perheidylli ei kestänyt kauan. Toukokuussa 1968 Gacy houkutteli nuoren pojan kotiinsa, ja katsellessaan tämän kanssa pornofilmiä hän harrasti pojan kanssa suuseksiä. Gacy yritti maksaa pojan hiljaiseksi, mutta lopulta poika murtui ja kertoi asiasta vanhemmilleen. Gacy tuomittiin kymmeneksi vuodeksi vankeuteen, mutta kiisti syyllistyneensä minkäänlaiseen rikokseen tai olleensa pojan kanssa missään tekemisissä. Hän vaati päästä valheenpaljastustestiin ja pääsi, mutta ei läpäissyt testiä vaan joutui vankilaan. Tutkijat vitsailivat, että Gacy puhui totta vain, kun häneltä kysyttiin hänen nimeään. Tapahtuman johdosta Gacyn vaimo otti avioeron, eikä Gacy enää koskaan tavannut tätä eikä kahta lastaan.
Stephen Wiltshire
Lapsuus
Opettajat alkoivat kannustaa Wiltshirea piirtämisessä, ja heidän avullaan hän vähitellen yhdeksänvuotiaana oppi puhumaan. Kymmenvuotiaana hän piirsi sarjan Lontoon maamerkkejä, yhden kutakin kirjainta kohti, ja nimitti sen "Lontoon aakkosiksi".
Vuonna 1987 Wiltshire oli mukana BBC:n ohjelmassa The Foolish Wise Ones. Kokoelma hänen töitään julkaistiin samana vuonna nimellä Drawings. Wiltshire voi katsoa kohdetta kerran ja piirtää siitä sitten hyvin tarkan ja yksityiskohtaisen kuvan. Hän on piirtänyt koko Lontoon keskustan tehtyään helikopterimatkan sen yllä. Hän tekee myös kuvitteellisia maisemia, kuten piirroksen St. Paulin katedraalista liekkien keskellä. Vuonna 2003 hänen töistään järjestettiin retrospektiivinen näyttely Orleans House -galleriassa Twickenhamissa Lontoossa.
John Wayne Gacy
Murhat
Vuonna 1971 Gacy pääsi ehdonalaiseen vapauteen ja palasi Chicagoon, jossa hän työskenteli rakennusalalla. Seuraavan vuoden tammikuussa Gacy murhasi ensimmäisen uhrinsa, Timothy McCoyn. Vuonna 1975 hän osti Norwood Parkista talon, jossa hän asui leskeksi jääneen äitinsä kanssa. Gacy perusti oman yrityksen, jolle hän antoi nimen P.D.M. (lyhenne sanoista painting, decorating and maintenance) ja meni naimisiin naisen kanssa, jonka oli tuntenut high schoolista asti. Vaimo muutti kahden lapsensa kanssa asumaan Gacyn luokse, ja äiti muutti pois. Gacystä tuli tunnettu paikallinen liikemies. Avioliitto hajosi, ja vaimo otti eron vuoden 1976 puolivälissä. Eron jälkeen Gacy kävi päivisin töissä, mutta teki murhat öisin.
Stephen Wiltshire
Lapsuus
Wiltshiren työstä on tehty useita televisiodokumentteja. Neurologi Oliver Sacks on kirjoittanut hänestä luvun "Prodigies" kirjassaan An Anthropologist on Mars.
John Wayne Gacy
Murhat
Kukaan ei epäillyt mitään ennen vuoden 1978 loppua. Tällöin poliisi tutki viimeksi Gacyn seurassa nähdyn teini-ikäisen Robert Piestin katoamista. Etsivä Joseph Kozenczak tutki talon ja löysi joukon raskauttavia todisteita, jotka yhdistivät Gacyn muihin katoamisiin. Joulukuussa 1978 Gacy meni poliisin luo ja tunnusti. Hän tunnusti yhteensä 33 murhaa ja näytti 28 ruumiin sijainnin – hän oli haudannut ne oman talonsa alle. Loput viisi hän sanoi heittäneensä Des Plaines -jokeen. Suurin osa uhreista oli Gacyn mukaan nuoria miespuolisia prostituoituja. Gacy kertoi olevansa bi-, eikä homoseksuaali. Osa uhreista oli teinipoikia, jotka Gacy oli ottanut yhtiöönsä töihin. Ruumiita löytyi joulukuusta 1978 aina huhtikuuhun 1979 asti, jolloin viimeisen uhrin ruumis löydettiin Illinoisjoesta.
Stephen Wiltshire
Lapsuus
Wiltshiren piirustuksista julkaistuja kirjoja ovat Drawings (1987), Cities (1989), Floating Cities (1991) ja Stephen Wiltshire's American Dream (1993).
John Wayne Gacy
Oikeudenkäynti ja teloitus
Gacyn oikeudenkäynti alkoi 6. helmikuuta 1980 Chicagossa. Hän vetosi mielisairaudesta johtuvaan syyntakeettomuuteen, mutta vetoomusta ei hyväksytty. Gacy oli aiemmin diagnosoitu psykopaatiksi. 13. maaliskuuta hänet todettiin syylliseksi ja tuomittiin kuolemaan.
Stephen Wiltshire
Lapsuus
Vuosina 1995–1998 Wiltshire opiskeli lontoolaisessa taidekoulussa City and Guilds of London Art School Lambethissa Etelä-Lontoossa.
John Wayne Gacy
Oikeudenkäynti ja teloitus
Teloituksen ympärille syntyi medianäytelmä, ja vankilan ympärille kerääntyi suuria väkijoukkoja: joidenkin lähteiden mukaan jopa tuhatkunta henkeä. Kauppiaat myivät T-paitoja ja muuta Gacy-aiheista rihkamaa. Myynnissä oli esimerkiksi paitoja, joissa oli klovnin kuva ja teksti: "No tears for the clown!" Karkeasti suomennettuna: "ei kyyneleitä klovnille". Kun ilmoitus Gacyn kuolemasta tuli, väkijoukko puhkesi hurraahuutoihin.
Teloituksen aikana myrkkyruiskeessa käytetyt aineet kovettuivat annostelun aikana tuntemattomasta syystä injektioneulassa, jolla myrkky annosteltiin. Neula jouduttiin vaihtamaan, ja tällä kertaa myrkky saatiin annosteltua oikein. Anestesiologit syyttivät vankilan kokemattomia lääkintäteknikkoja ensimmäisen injektion epäonnistumisesta. He myös sanoivat, että jos teloituksessa olisi käytetty normaaleja ja toimiviksi todettuja metodeja, tällaista ei olisi tapahtunut. Teloituksen epäonnistumisesta kiertää myös sitkeä huhu, jonka mukaan teko olisi ollut tahallinen siksi, että "Gacya vihattiin yleisesti niin paljon". Vaikka lähteiden mukaan kyse oli lähinnä tuntemattomasta syystä.
Gacyn oikeudenkäynnin syyttäjä William Kunkle oli sanonut: "Gacy selvisi itse kuolemastaan paljon helpommin kuin yksikään hänen uhreistaan."
Teloituksen jälkeisenä yönä Gacylle tehtiin ruumiinavaus oikeuspsykiatri Helen Morrisonin johdolla. Gacyn aivot poistettiin, ja Morrison tutki ne pyrkien etsimään fyysisiä poikkeavuuksia, jotka olisivat voineet antaa viitteitä Gacyn persoonallisuudesta. Aivoista ei kuitenkaan löytynyt mitään normaalista poikkeavaa. Gacyn aivot ovat tällä hetkellä Morrisonin omistuksessa.
Morrison oli haastatellut Gacya useasti tämän eläessä. Hän oli myös haastatellut useita kymmeniä muita sarjamurhaajia tavoitteenaan tutkia ja pyrkiä ymmärtämään sarjamurhaajien psyykeä.
Uhrit
Lista Gacyn tunnistetuista uhreista ja surmien ajankohdista.
1972
1975
1976
1977
Yhdeksästä tunnistamattomaksi jääneestä uhrista ensimmäinen tunnistettiin toukokuussa 1986 Timothy McCoyksi Nebraskasta. McCoy on Gacyn ensimmäinen tiedetty uhri. Lokakuussa 2011 tutkijat saivat ottaa DNA-näytteet tunnistamattomista uhreista. Kuukautta myöhemmin pystyttiin yhdistämään tulokset 19-vuotiaaseen William Bundyyn ja vuonna 2017 uhrien joukosta pystyttiin löytämään 16-vuotiaana kadonnut James Haakenson. Vuonna 2021 tutkijat onnistuivat tunnistamaan yhden uhrin lisää, 20-vuotias Francis Wayne Alexander jonka uskotaan olleen Gacyn viides uhri. Vielä viiden uhrin henkilöllisyys on tunnistamatta.
Elokuvat
Gacysta on tehty televisioelokuva To Catch A Killer, joka esitettiin vuonna 1992. Täysipitkä elokuva Gacy, jonka pääosassa näyttelee Mark Holton, sai ensi-iltansa vuonna 2003. Vuonna 2010 valmistui Ford Austinin kauhukomedia Dahmer vs. Gacy, jossa käytetään Jeffrey Dahmerin ja John Wayne Gacyn hahmoa.
Ahlström (täsmennyssivu)
Ahlström, Alström tai Ahlstrom voi viitata seuraaviin:
Carita Järvinen
Carita Linda Järvinen (taiteilijanimeltään Carita, 20. toukokuuta 1938 Sipoo – 29. tammikuuta 2022 Issy-les-Moulineaux, Ranska)  oli suomalaissyntyinen malli, joka esiintyi myös kolmessa elokuvassa. Niissä hän käytti taiteilijanimeä Carita.
Elämä ja ura
Järvinen esiintyi 1950-luvun lopulla Suomessa muun muassa Jallu-lehdessä. 1960-luvun alussa hän työskenteli mallina Lontoossa ja New Yorkissa, ennen kuin asettui Pariisiin. Siellä Järvinen esitteli tunnettujen suunnittelijoiden, kuten Coco Chanelin, Yves Saint Laurentin ja Karl Lagerfeldin, asuja.
Ensiesiintymisensä valkokankaalla hän teki vuonna 1962 ranskalaisessa elokuvassa Eddie ja naiset (Lemmy pour les dames). Kyseessä oli yksi lukuisista Lemmy Caution-elokuvista, joiden pääosassa oli Eddie Constantine. Vuonna 1967 Järvinen esitti toista pääosaa brittiläisen Hammerin tuottamassa elokuvassa Viikinkikuningatar (The Viking Queen). Sen markkinoinnissa Järvistä verrattiin Ursula Andressiin ja Raquel Welchiin. Vaikka hänen katsottiin onnistuneen soturiprinsessan roolissaan hyvin, ei Järvinen jatkanut elokuvauraansa. Vuonna 2010 hän kertoi Gloria-lehden haastattelussa kieltäytyneensä kaksi kertaa tarjotusta Bond-elokuvaroolista. Kolmas Järvisen elokuva oli ranskalaisen Éric Rohmerin vuonna 1986 ohjaama Vihreä säde (Le rayon vert), jossa hänellä on pieni sivuosa. Elokuva palkittiin myöhemmin Venetsian elokuvajuhlilla Kultaisella leijonalla.
Vuonna 1963 Järvisestä tehtiin lyhyt dokumenttielokuva sarjaan Suomalaisia maailman turuilla. Sen muissa osissa kerrottiin muun muassa Kim Borgista ja Taina Elgistä. Hän asui Pariisissa 1960-luvulta lähtien. Osan ajastaan Järvinen vietti Ruotsin Ljusdalissa, jossa hän omistaa Järvsön kylässä sijaitsevan vanhan maalaistalon.
Otto Grigalka
Grigalka sai pronssia kuulantyönnöstä EM-kisoissa 1950 tuloksellaan 15,14 metriä. Hän osallistui Helsingin olympialaisiin 1952 sekä kuulantyönnössä että kiekonheitossa. Grigalka oli tuolloin kuulantyönnössä neljäs tuloksella 16,78 ja kiekonheitossa kuudes tuloksella 50,71. Hän kilpaili molemmissa lajeissa myös EM-kilpailuissa 1954, joissa hän sai kuulantyönnöstä hopeaa ja oli kiekonheitossa kuudes. Grigalka osallistui vielä Melbournen olympialaisiin 1956, joissa hän oli kiekonheitossa kuudes.
Grigalka oli naimisissa korkeushyppääjä Marija Pisarevan kanssa.
Tuliotsa-amatsoni
Tuliotsa-amatsoni (Amazona rhodocorytha) on Brasilian kotoperäinen papukaija. Sen elinympäristö ulottuu Alagoasista ja Bahian eteläosista Rio de Janeiroon ja São Pauloon. Lajin holotyypin kuvaili Tommaso Salvadori Brasiliasta 1890.
Valko-otsa-amatsoni
Valko-otsa-amatsoni (Amazona albifrons) on keskiamerikkalainen papukaija. Sen elinympäristö ulottuu Meksikosta läntiseen Costa Ricaan. Lajista tunnetaan kolme alalajia. Sen holotyypin kuvaili Anders Sparrman Lounais-Meksikosta 1788.
Urban Legend (T.I.)
Urban Legend on rap -artisti T.I.:n kolmas studioalbumi vuodelta 2004. Albumin ensimmäinen single "Bring 'Em Down" sai suuren suosion. Albumi myi ensimmäisellä viikollaan 193,000 kappaletta. Albumi on Yhdysvalloissa myynyt 1,3 miljoonaa kappaletta ja maailmanlaajuisesti 2 miljoonaa kappaletta.
Maksim Bardatšou
thumb|200px|Maksim Bardatšou Maksim Aljaksandravitš Bardatšou (, ; s. 18. kesäkuuta 1986 Grodno, Valko-Venäjän SNT, Neuvostoliitto) on valkovenäläinen jalkapalloilija. Hän edustaa Venäjän jalkapalloliigassa pelaavaa Tom Tomskia ja on pelipaikaltaan puolustaja.
Voimasana
Kustantamo lopetti toimintansa 31. elokuuta 2008 ja sulki kotisivunsa.
Jari Jaanto
Jari Jaanto (s. 7. lokakuuta 1978 Helsinki) on suomalainen startup-yrittäjä. Hän on toinen IRC-Gallerian alkuperäisistä perustajista ja toimii nykyään sen toimitusjohtajana. Lisäksi Jaanto on yksi Heimo Communityn Ninchatin perustajista. Jaanto on perustajajäsenenä tietotekniikkalehti Skrollissa ja Talkoopäivä -kansanliikkeessä sekä IAB Finlandin sosiaalisen median työryhmän puheenjohtajana. Jaanto toimii myös useamman Startupin neuvonantajana ja hallituksessa sekä vierailevana luennoitsijana Aalto-yliopistossa. Koulutukseltaan Jaanto on diplomi-insinööri ja kauppatieteiden maisteri.
Jaanto valittiin Suomen parhaaksi ohjelmoijaksi 2015 Nordic Startup awards -kilpailussa Developer Hero -tittelillä.
Katajanmarjat
Lapsi- ja nuorisokuoro Katajanmarjat (alk. Porin työväen lapsi- ja nuorisokuoro Katajanmarjat) on vuonna 1975 perustettu porilainen kuoro, jonka johtajana toimii Länsi-Porin seurakunnan kanttori Leelo Lipping. Kuorossa laulaa noin 50 lasta ja nuorta. Vuonna 1991 Katajanmarjojen rinnalle perustettiin Nuorisokamarikuoro Balanssi, joka koostuu sen varttuneimmista laulajista. Balanssia johtaa Ognian Vassilev.
Katajanmarjat on julkaissut kuusi albumia, joista muutamalla levyllä säestäjänä toimii pianisti Juhani Romppanen. Kuoro on lisäksi ollut mukana muun muassa Suomen Työväen Musiikkiliiton 60-vuotisjuhlalevyllä vuonna 1980 ja laulanut Yö-yhtyeen albumilla Loisto.
Jane ja Aatos Erkon säätiö
Jane ja Aatos Erkon säätiö on suomalainen, vuonna 2002 perustettu säätiö. Sen perustivat ministeri Aatos Erkko ja hänen puolisonsa Jane Erkko. Säätiön kotipaikka on Helsinki.
Säätiön ensisijaisena tarkoituksena on kansainvälisesti korkeatasoisen tieteellisen tutkimuksen (lääketiede, tekniikka ja taloustiede) tukeminen ja edistäminen. Lisäksi säätiön tarkoituksena on taiteen ja kulttuurin sekä urheilutoiminnan ja ruumiillisen kasvatuksen ja hyvinvoinnin edistäminen Suomen kansakunnan etujen mukaisesti. Jane ja Aatos Erkon säätiö on Säätiöt ja rahastot ry:n jäsen.
Toiminta
Säätiö myöntää apurahoja, palkintoja ja tukia sekä tukee tutkimusprojekteja alan laitoksissa Suomessa ja ulkomailla sekä harjoittaa muita tukitoimenpiteitä. Vuonna 2020 säätiö myönsi avustuksia 45,2 miljoonaa euroa, mikä ylitti selvästi aiempina vuosina myönnettyjen avustusten määrän. Yhteensä säätiö jakoi vuosina 2002–2020 yli 270 miljoonaa euroa. Säätiö on suomalaisen tieteen suurimpia rahoittajia. Vuonna 2017 se jakoi enemmän tiedeapurahoja kuin mikään muu säätiö Suomessa. Se oli samana vuonna myös suurin Suomen yliopistojen säätiölahjoittaja. Vuodesta 2004 alkaen säätiö on myöntänyt apurahoja tutkimukseen, erityisesti postdoc-tutkijoille. Avustuspäätöksiä käsitellään säätiössä jatkuvasti, mutta hallitus tekee päätöksiä noin neljä–viisi kertaa vuodessa.
Säätiö on ollut huomattava Helsingin yliopiston lahjoittaja. Vuonna 2005 säätiö lahjoitti Tampereen yliopistolle viisivuotisen Erkko-professuurin Pohjois-Amerikan tutkimukseen ja vuonna 2008 Jane ja Aatos Erkon professuurin Helsingin yliopistolle ajankohtaiseen yhteiskuntatutkimukseen. Se on lahjoittanut miljoonia myös Svenska Handelshögskolanille. Sibelius-Akatemia sai huomattavan lahjoituksen opetus- ja tutkimustyöhön vuonna 2010. Vuonna 2011 säätiö lahjoitti miljoona euroa Nuuksion kansallispuistossa sijaitsevan Suomen luontokeskus Haltian rakennustyöhön. Lisäksi säätiö on muun muassa lahjoittanut HYKS:lle varat leikkausrobotin hankintaan ja tukenut lasten energia-aineenvaihduntatautien tutkimusta sekä Märketin majakan ja satamajäänsärkijä S/S Turson kunnostustyötä (2008).
Säätiön varallisuus moninkertaistui, kun toukokuussa 2012 kuollut Aatos Erkko testamenttasi sille omistamansa Sanoma-yhtiön osakkeet. Säätiöstä tuli Sanoman suurin osakkeenomistaja. Erkon kuollessa hänen omistamiensa Sanoman osakkeiden arvo oli noin 700 miljoonaa euroa. Osakkeiden ilmoitettiin siirtyneen säätiölle 3. lokakuuta 2012. Säätiön osuus Sanomasta oli tämän jälkeen 23 %.
Hallinto
Säätiötä johtaa hallitus, joka koostuu vähintään viidestä ja enintään yhdeksästä jäsenestä. Hallituksen puheenjohtaja on Nils Ittonen ja varapuheenjohtaja Juhani Mäkinen. Muita jäseniä ovat muun muassa Marianne Heikkilä, Reetta Meriläinen ja Jussi Pesonen.
Jump Back: The Best of The Rolling Stones 1971–1993
Jump Back: The Best of The Rolling Stones 1971–1993 on The Rolling Stonesin marraskuussa 1993 julkaistu kokoelma-albumi. Sitä ei julkaistu Pohjois-Amerikassa ennen elokuuta 2004. Albumi sisältää yhtyeen tunnetuimpia 1970- ja 1980-luvun kappaleita.
Kevin Davies
Kevin Cyril Davies (s. 26. maaliskuuta 1977 Sheffield) on englantilainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan hyökkääjä. Davies edustaa Valioliigassa pelaava Bolton Wanderersia.
Harstadin/Narvikin lentoasema
Harstadin/Narvikin lentoasema on Evenesin kunnassa, Nordlandin läänissä, Pohjois-Norjassa sijaitseva lentoasema. Vuonna 2009 lentoaseman matkustajamäärä oli 506 449.
Nimi
Harstadin ja Narvikin aluetta palvelevan lentoaseman nimestä on käyty keskustelua. Sitä lähinnä oleva sekä suurin kaupunki on Harstad, kun taas Narvikilla on oma pieni lentoasema, mikä hämää monia matkustajia. Huhtikuussa 2008 päätettiin, että nimeä Lofoten International Airport käytettäisiin markkinoinnissa.
Historia
Lentoasema avattiin vuonna 1972, ja kiitotietä on sittemmin pidennetty. Kylmän sodan aikana kenttä oli Norjan ilmavoimien käytössä. Nykyään lentoasema on lähes kokonaan siviilikäytössä, tosin Nato käyttää sitä edelleen talviharjoituksissaan.
Leeteuk
Park Jeong-su (1. heinäkuuta 1983), tunnetaan paremmin taiteilijanimellä Leeteuk on eteläkorealainen laulaja, näyttelijä ja juontaja. Hän on poikabändi Super Juniorin ja sen alaryhmien, Super Junior-T:n ja Super Junior-H:n jäsen.
Harstadin/Narvikin lentoasema
Lentoyhtiöt
Harstad-Narvik-lentoaseman lentoja liikennöi Scandinavian Airlines, Norwegian Air Shuttle ja Widerøe. Niistä Scandinavian Airlines ja Norwegian Air Shuttle lentävät Osloon ja Gardermoeniin, ja Widerøe Bodøhön, Tromssaan ja Trondheimiin.
Leeteuk
Leeteuk on esiintynyt Super Juniorin albumeilla A-Cha ja Mr Simple, ja säveltänyt kappaleita albumeille Mr Simple (2011), Replay (2018) Time Line (2019) ja Time Slip (2019).
Kevin Davies
Ura
Davies valittiin Englannin maajoukkueeseen 33-vuotiaana 12. lokakuuta 2010 pelattuun maaotteluun Montenegroa vastaan. Hän tuli ottelussa kentälle vaihdosta ja samalla hänestä tuli vanhin Englannin maajoukkueessa debytoinut pelaaja 60 vuoteen.
Harstadin/Narvikin lentoasema
Lentoyhtiöt
Lentoasemalta on päivittäisten kotimaan lentojen lisäksi tilausmatkoja Etelä-Eurooppaan ja Kanariansaarille.
Bob Joles
Robert "Bob" Joles (s. 1959) on yhdysvaltalainen ääninäyttelijä.
Kornin diskografia
Korn (tyyliteltynä KoЯn tai KoRn logotyypin mukaan) on yhdysvaltalainen, moninkertaisesti Grammylla palkittu metalliyhtye, joka on toiminut vuodesta 1993.
Howard Jacobson
Howard Jacobson (s. 25. elokuuta 1942 Manchester, Britannia ) on brittiläinen kirjailija ja toimittaja. Hän on kirjoittanut humoristisia romaaneja, jotka usein keskittyvät Britannian juutalaisten ongelmiin. Jacobsonille myönnettiin vuonna 2010 Booker-palkinto romaanista The Finkler Question.
Jacobson on luonnehtinut itseään ”juutalaisten Jane Austeniksi”, mutta sanoo ettei kuitenkaan ole perinteinen juutalainen. Kaunokirjallisuuden lisäksi hän kirjoittaa viikoittain kolumnia The Independentiin. Teksteissään hän on viime aikoina kritisoinut Israelin vastaisia boikotteja, ja siksi häntä on sanottu liberaaliksi sionistiksi.
Westone
thumb|Westonen kitaroita. Westone on kitaramerkki. Se tekee esimerkiksi kopioita Les Paulista, ja paljon muutakin. Enimmäkseen Westone tekee halpoja kopioita, mutta custom-malliset kitarat ovat huomattavasti kalliimpia ja laadukkaampia.
Sökaren-luokka
Sökaren-luokka oli Ruotsin merivoimien kolmen miinanraivaajan muodostama alusluokka. Toukokuussa 1915 luokan alukset tilattiin Motala Verkstad AB:lta, kun HMS Sverigen valmistus oli osoittautunut 3 miljoonaa kruunua budjetoitua halvemmaksi.
Oscar Domingo Sarlinga
thumb|right|Oscar Domingo Sarlinga