cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kjell Lindblad
Lindbladin uudempaan tuotantoon sisältyy kuunnelmia, seikkailukas lastenkirja Resan till mitten (2000), joka sijoittuu mikroskooppiseen mielikuvitusmaailmaan, ja lapsiaiheinen romaani Drömd (2006). Lindbladin 70-vuotispäivän kynnyksellä ilmestyi novellikokoelma Bågskytten. Hänen teoksiaan ei ole suomennettu, mutta hän toimitti kriittisen keskustelukirjan Tšernobyl: Jälkeenjääneet paperit, joka julkaistiin suomeksi ja ruotsiksi.
Vuonna 1994 Lindbladille myönnettiin Längmanska kulturfondenin Suomi-palkinto.
Lindblad asuu Helsingissä ja Tammisaaressa.
Rebecca Solnit
pienoiskuva|Rebecca Solnit Rebecca Solnit (s. 1961) on yhdysvaltalainen esseisti, kriitikko, aktivisti ja tietokirjailija. Hän on julkaissut 20 kirjaa, joiden aiheina ovat feminismi, historia, länsimaiden ja alkuperäiskansojen historia, yhteiskunnan muutokset, vaeltaminen, toivo ja tuho.
Solnit valmistui UC Berkeley Graduate School of Journalismista vuonna 1984. Hän on vapaa kirjoittaja, joka on julkaissut tekstejään Harper’s Magazinessa, Guardianissa ja London Review of Booksissa.
Termi Mansplaining liittyy Solnitin kuuluisaan esseeseen Men Explain Things to Me vuodelta 2008.
Solnit sai vuonna 2019 Windham-Campbellin palkinnon, jonka tarkoituksena on vapauttaa freelance-kirjoittajia joksikin aikaa taloushuolista. Palkinnon arvo on 165 000 dollaria.
Iver Huitfeldt
Iver Huitfeldt (5. joulukuuta 1665 Halden – 4. lokakuuta 1710 Køgenlahti) oli norjalaissyntyinen Tanskan laivaston kommodori. Hän aloitti sotilasuransa Alankomaiden ja Ranskan palveluksessa. Huitfeldtista tuli Tanskassa ja Norjassa sotasankari, kun hän Køgenlahden meritaistelussa vuonna 1710 esti ruotsalaisia käymästä tanskalaisalusten kimppuun sillä seurauksella, että hänen oma aluksensa syttyi palamaan ja räjähti.
Magda Goebbels
thumb|200px|Magda Goebbels 1920-luvulla Johanna Maria Magdalena "Magda" Goebbels (omaa sukua Ritschel ; 11. marraskuuta 1901 Berliini – 1. toukokuuta 1945 Berliini) oli Joseph Goebbelsin vaimo ja natsi-Saksan vaikutusvaltaisin nainen. Hänet tunnetaan parhaiten omien kuuden lapsensa murhaamisesta ennen omaa itsemurhaansa Saksan antautumisen ja toisen maailmansodan lopun lähestyessä.
Lapsuus ja nuoruus
Magdan äiti, Auguste Behrend ja isä Hans Oskar Ritschel olivat naimisissa vain muodollisesti ja heidän avioliittonsa päättyi eroon jo vuonna 1904. Hans Oskar huolehti kuolemaansa vuonna 1941 saakka siitä, ettei tyttäreltä puuttunut mitään.
Magda muutti viisivuotiaana isänsä luokse Belgiaan ja hänet laitettiin ursuliinisisarten hoiviin Thildissä ja Vilvoordessa sijainneeseen luostarikouluun, jossa Magda sai katolisen kasvatuksen. Koulussa Magda oppi tunnetun hillityn käytöksensä ja loppumattoman itsekurinsa.
Auguste Berhend tapaili Magdan kouluaikoina miestä nimeltä Richard Friedländer, joka oli Magdan nuoruusvuosien isähahmo. Friedländer oli juutalainen, jonka kautta Magda oppi tuntemaan juutalaisia.
Vuonna 2016 saksalainen historioitsija Oliver Hilmes löysi Berliinissä olevasta arkistosta dokumentin, johon on merkitty, että Friedländer olisi ollut Magdan biologinen isä. Kyseinen asiakirja oli Friedländerin asuintodistus jossa hänen biologiseksi tyttärekseen on merkitty Magda. Magda todennäköisesti yritti peitellä taustaansa ja hänen syntymätodistuksessa on merkitty vanhempien kohdalle vain Magdan äidin Auguste Behrendin nimi. Auguste Behrend oli synnyttänyt Magdan vuonna 1901, ennen kuin hän oli mennyt virallisesti naimisiin Hans Oskar Ritschelin kanssa.
Friedländer joutui natsien valtaan tulon jälkeen Buchenwaldin keskitysleirille, jossa hän kuoli vuonna 1939. Magda ei koskaan yrittänyt saada Friedländeriä vapaaksi leiriltä. Joseph Goebbelsin päiväkirjamerkinnät vuodelta 1934 ilmaisevat vihjeitä siitä, että hänen puolisonsa Magda olisi löytänyt erään arkaluontoisen tiedon omasta sukutaustastaan.
Magdan nuoruudenrakkautensa kohde oli häntä kaksi vuotta vanhempi, juutalainen Victor Chaim Arlosoroff. Magda oli Victorin sisaren, Lisa Arlosoffin läheinen ystävä.
Ensimmäinen avioliitto
Nuoruuden rakkaus kuitenkin sammui aikanaan ja Victor otti juutalaisen vaimon, jonka kanssa muutti Palestiina an 1924. Magdan taival johti toiseen suuntaan; ylioppilaaksi päästyään hän opiskeli taloudenhoitoa Goslarin lähellä Holzhausenissa sijainneessa sisäoppilaitoksessa. Hän kuitenkin lopetti opintonsa ensimmäisen syksyn jälkeen, sillä hän oli junamatkalla Berliinistä Goslariin tavannut erään mieshenkilön, joka mieltyi Magdaan hyvin nopeasti. Kolme päivää junamatkan jälkeen kyseinen mies seisoi Magdan asuntolan edessä kädessään kukkakimppu sisäoppilaitoksen johtajalle.
Magdalla, jonka sukunimeksi oli tullut Quandt, alkoi seikkailuntäyteinen vaihe elämässään lähes 20 vuotta vanhemman aviomiehen ja tämän häntä tuskin kymmenen vuotta nuoremman pojan kanssa. Heillä oli ylellinen talo Griebnitzsee-järven rannalla Neubabelsbergissä, joka viesti yhteiskunnallisesta noususta ja loistosta.
Magda matkusti miehensä kanssa pitkäkestoisia matkoja läpi Italian, Sveitsin, Englannin ja Ranskan sekä valtameren taakse Keski-, Pohjois- ja Etelä-Amerikkaan. Magdalla oli harvinainen mahdollisuus laajentaa maailmankuvaansa ja saada sivistystä.
Magda synnytti 1. marraskuuta 1921 pojan, jolle annettiin nimeksi Harald ja neljä vuotta myöhemmin perheeseen otettiin kolme kasvattilasta, joiden yllättäen kuolleet vanhemmat olivat herra Quandtin liikekumppaneita. Harald oli Magdan ainoa lapsi, joka selvisi sodasta (jouduttuaan brittien sotavangiksi).
Perherauhaa horjutti Magdan rakastaman poikapuolen, Hellmutin, kuolema 1927, joka johtui hoitovirheestä. Edes yhteinen suru ei auttanut toisistaan vieraantunutta pariskuntaa takaisin yhteen ja ero tapahtui 1929. Vaikka Quandt nimesi eron syyksi Magdan syrjähypyn erään opiskelijan kanssa, Magdalla oli valttikortti taskussaan ja ero päättyi Magdan kannalta hyvin edulliseen ratkaisuun; hän sai kuukausittain 4 000 Saksan markkaa elatusapua, suuren asunnon Berliinistä Reichskanzlerplatzin (nykyinen Theodor-Heuss-Platz) ääreltä ja heidän yhteisen poikansa Haraldin huoltajuuden.
29-vuotiaana Magdan oli vallannut sisäinen tyhjyys ja tylsyydentunne, joka varmasti johti hänen päätökseensä lähteä etsimään elämälleen sisältöä politiikasta. Magda liittyi 1. syyskuuta 1930 Saksan kansallissosialistiseen työväenpuolueeseen. Magda syventyi aatteeseen koko sydämestään ja luki paljon puolueen kirjoja, kuten esimerkiksi Hitlerin Taisteluni.
Toinen avioliitto – Joseph Goebbels
thumb|350px|Goebbelsien häät 19.12.1931. Hitler taustalla. thumb|350px|Goebbelsien perhekuva. thumb|200px|Magda ja Joseph Goebbels Kansallissosialistisessa liikkeessä Magda tutustui tulevaan aviomieheensä Joseph Goebbelsiin. Magda aiheutti Josephissa jo alkuaikoina syvää ihastusta ja rakkautta. Hän kirjoitti päiväkirjaansa monia merkintöjä Magdasta vielä heidän ollessa vain puoluetovereita. Magdan kiihkeys päästä pitkälle puolueessa johti molempien kannalta hyvin edulliseen avioliittoon, josta syntyi lopulta kuusi lasta.
19. joulukuuta 1931 Joseph Goebbels vihittiin avioliittoon Magda Quandtin kanssa Severinin kartanossa Parchimissa, Mecklenburgissa. Kartano kuului Magdan ensimmäiselle aviomiehelle, joka ei kuitenkaan tiennyt mitään koko hääjuhlasta. Magdan ja Güntherin 11-vuotias poika Harald oli läsnä hääjuhlissa. Adolf Hitler oli toinen häiden todistajista. Katolinen Joseph Goebbels ekskommunikoitiin eli erotettiin kirkon ehtoollisyhteydestä, koska hän oli nainut protestanttisen naisen ilman kirkon lupaa. Todistaja Hitler, joka myös kuului katoliseen kirkkoon, sai vain kanonisen varoituksen. Vaikka avioliitto oli alusta alkaen vaikea ja kärsi ennen muuta Joseph Goebbelsin lukuisista syrjähypyistä, syntyi avioparille kuusi lasta:
Usein kuulee väitettävän, että Goebbelsit olisivat antaneet lapsillee h-kirjaimella alkavan etunimen kunnioittaakseen Hitleriä. Tämä ei kuitenkaan pitäne paikkaansa, vaan nimivalinta on kaikesta päätellen sattumaa. Kun Magda synnytti Holden, synnytyslääkäri sanoi ”Das ist aber eine holde!”, mikä antoi lapselle nimen. Helmut taas nimettiin Günther Quandtin ensimmäisestä avioliitosta syntyneen Helmut-pojan mukaan, johon Magdalla oli läheinen ja lämmin suhde. Sitä paitsi jo Magda Goebbelsin poika ensimmäisestä avioliitosta oli saanut h-kirjaimella alkavan nimen, Harald.
Magdaa kutsuttiin valtakunnan ensimmäiseksi naiseksi, eikä pelkästään siitä syystä, että hän oli tarpeeksi hieno nainen vaan myös siitä syystä, että hän oli valtakunnan ainoa nainen, jolla oli julkinen rooli valtakunnan vaikutusvaltaisimpiin ja mahtavimpiin lukeutuvan miehensä rinnalla. Magda Goebbels edusti usein naimattoman Hitlerin rinnalla erilaisilla vastaanotoilla ja tanssiaisissa. Lisäksi hän vastasi saksalaisten naisihannetta muuten, mutta saksalaisen naisen ei kuulunut juoda tai tupakoida toisin kuin Magda Goebbels teki.
Puhujana Magda Goebbels esiintyi vain yhden kerran. 14. toukokuuta 1933 Goebbels piti valtakunnanradiossa puheen saksalaisen äidin roolista. Myöhemmin hän antoi englantilaiselle sanomalehdelle Daily Mailille haastattelun samasta aiheesta. Magda Goebbels puolusti uuden saksalaisen hallituksen politiikkaa, jonka mukaan naisen paikka ei ollut julkisuudessa, vaan kotona perheen huoltajana. Magda Goebbels totesi englantilaisten tiedotusvälineiden liioittelevan Saksan uuden hallituksen naispolitiikkaa, samalla hän kuitenkin korosti, että avioliitto ja perheenäidin rooli oli naiselle parasta. Hänen mielestään tulevaisuuden saksalaisen naisen tuli olla elegantti, kaunis ja älykäs.
Vaikka Magda Goebbels puolusti julkisesti saksalaisen naisen roolia kotiäitinä, hän halusi itse ryhtyä johtamaan Saksan suurinta muotiagentuuria. Hänen miehensä Joseph Goebbels vastusti tätä, koska tämä ei sopinut valtakunnanhallituksen yleiseen politiikkaan. 25. kesäkuuta 1933 Kansallissosialistisen puolueen pää-äänenkannattaja Völkischer Beobachter ilmoitti, että Magda Goebbels luopuu kaikista julkisista viroista ja kunniaviroista, antaen täten esimerkin Saksan naisille.
Magda Goebbels sai toukokuussa 1938 Adolf Hitleriltä ensimmäisen ”Saksalaisen äidin kunniaristin”, kunniamerkin, joka oli tarkoitettu rodullisesti virheettömille monilapsisten perheiden äideille. Magda Goebbelsin lisäksi myös perheen lapset esiintyivät saksalaisissa propagandaotoksissa. 1938 Goebbelsien lapset esiintyivät elokuvassa tyypillisten ”terveiden arjalaisten” lasten edustajina; samassa elokuvassa esiintyi myös vammaisia lapsia, joiden elämä kuvattiin ”ei elämisen arvoiseksi”. Sodan sytyttyä perhe esiintyi yhä useammin propagandaelokuvissa. Eniten esiintymisiä oli vuonna 1942, jolloin Goebbelsien lapset esiintyivät Saksalaisessa viikkokatsauksessa kokonaista 34 kertaa.
Vuonna 1935 Magda Goebbels sai tietää, että hänen miehellään oli ollut useita avioliiton ulkopuolisia suhteita. Hän yritti ensin ymmärtää miestään ja osoitti pitkämielisyyttä, myöhemmin hän alkoi etsiä lohtua alkoholista. Avioliitto joutui vakavaan kriisiin vasta 1938, kun Magda sai selville miehellään olevan suhteen tšekkiläisen näyttelijättären Lída Baarován kanssa. Joseph Goebbels aikoi ilmeisesti jättää vaimonsa ja avioitua Lída Baarován kanssa. Magda Goebbels valitti miehensä käytöksestä Hitlerille, joka kielsi ehdottomasti Goebbelsien avioeron. Avioero ei olisi sopinut puolueideologiaan, ja vielä vähemmän siihen olisi sopinut erään kansallissosialistien tärkeimmän poliitikon avioliitto alempirotuisena pidetyn naisen kanssa.
Toisen maailmansodan alettua vuonna 1939 Magda Goebbels asettui julkisesti miehensä rinnalle tukeakseen Saksan sotaponnistuksia. Hän hankki Punaisen Ristin sisaren sairaanhoitajakoulutuksen ja hoiti kahdesti viikossa haavoittuneita. Tässä asemassaan hän esiintyi useita kertoja viikkokatsauksissa. Myös Goebbelsien vanhimmat lapset joutuivat hoitamaan haavoittuneita kameroiden edessä. Suojatuissa oloissa eläneet lapset järkyttyivät silminnähden nähdessään haavoittuneita ja silpoutuneita sotilaita, minkä takia propagandaesiintymiset oli pakko lopettaa.
Vuonna 1943 alkoi Saksan johdolle selvitä, että Saksa todennäköisesti häviäisi sodan. Magda Goebbels reagoi tähän pakenemalla enenevässä määrin mielikuvitusmaailmaan. Hän sai useita hermoromahduksia, ja vuoden 1944 alussa hän joutui pidemmäksi ajaksi hermoparantolaan. Vaikka Saksan tappio alkoi näyttää ilmeiseltä, hän samoin kuin miehensäkin tuntuu uskoneen siihen, että Saksa voisi vielä voittaa sodan uusien ”ihmeaseiden” avulla. Magda vetäytyi useimpien muiden Kolmannen valtakunnan silmäätekevien tavoin julkisuudesta. Saksalaisessa viikkokatsauksessa hän tosin esiintyi vielä helmikuussa 1945.
Kuolema
Toisen maailmansodan loppuvaiheissa Magda Goebbels muutti miehensä luo neuvostojoukkojen jo käytännössä piirittämään Berliiniin, valtakunnankanslian alle kaivettuun Führerbunkeriin 22. huhtikuuta 1945. Adolf Hitler oli vetäytynyt bunkkeriin johtaakseen Berliinin viimeistä puolustusta itse ja tehdäkseen siellä itsemurhan tilanteen käydessä toivottomaksi. Joseph Goebbels oli seurannut Hitleriä bunkkeriin jakaakseen hänen kohtalonsa. Magda Goebbelsin mukana bunkkeriin muuttivat myös pariskunnan kuusi lasta. Goebbelsin määräyksestä lapset saivat ottaa mukaansa vain yhden leikkikalun ja hieman vaihtovaatteita, koska ”enempi ei ole tarpeen”. On selvää, että pariskunta oli jo tässä vaiheessa päättänyt surmata sekä itsensä että lapsensa.
Bunkkerissa Magda eristäytyi lähes täysin sekä muista asukkaista että lapsistaan. On kerrottu, ettei hän pystynyt puhumaan lapsilleen, vaan purskahti nämä nähdessään aina itkuun. 28. huhtikuuta Magda kirjoitti kirjeen pojalleen, sotavankeudessa olleelle Harald Quandtille. Kirjeessä, joka on Magda Goebbelsin viimeinen kirjallinen jäämistö ja ainoa ensi käden lähde hänen viimeisiin päiviinsä, hän ilmoittaa päättäneensä surmata itsensä, koska ”maailma kansallissosialismin romahduksen jälkeen ei ole elämisen arvoinen”. Samalla hän ilmoittaa myös surmaavansa lapsensa, jottei näiden tarvitse kokea maailmaa ilman Hitleriä ja kansallissosialismia. Ennen kuolemaansa Adolf Hitler lahjoitti Magda Goebbelsille oman puolueen kultaisen ansiomerkkinsä, minkä vuoksi Magda ilmoitti Hitlerin tehneen hänestä valtakunnan onnellisimman naisen.
Mildred Muis
Mildred Muis (s. 28. heinäkuuta 1968 Amsterdam) on alankomaalainen uimari. Hän osallistui kaksiin olympialaisiin vuosina 1988–1992. Soulin olympialaisissa 1988 hän saavutti hopeaa 4 × 100 metrin vapaauintiviestissä. Samassa joukkueessa ui hänen siskonsa Marianne Muis.
Euroopan-mestaruuskilpailuissa 1985 Muis saavutti hopeaa 4 × 200 metrin vapaauintiviestissä. EM-kilpailuissa 1987 hän saavutti hopeaa 4 × 100 metrin vapaauintiviestissä. EM-kilpailuissa 1989 hän saavutti hopeaa molemmissa vapaauintiviesteissä sekä pronssia 200 metrin sekauinnissa.
Suomen Partiomuseo
Museo toimii täysin vapaaehtoisvoimin. Se harjoittaa yhteistoimintaa muun muassa Turun museokeskuksen ja Metropolia-ammattikorkeakoulun kanssa.
Historia
Vuodesta 1996 lähtien Suomen Partiomuseo toimi entisessä Barkerin kutomotehtaan johtajan asuinrakennuksessa. Kiinteistön omistussuhteiden muututtua museo päätti vuonna 2005 muuttaa Turun Partiokeskuksen yhteyteen osoitteeseen Läntinen Pitkäkatu 13.
Kokoelmat
Museon kokoelmat koostuvat partiotoimintaan liittyvästä esineistöstä sekä kuva- ja asiakirja-aineistosta. Kokoelmiin kuuluu kymmeniätuhansia yksittäisiä esineitä, tuhansia partioaiheisia valokuvia ja partiomerkkejä sekä muun muassa lähes kaikki Suomessa sadan vuoden aikana ilmestyneet partiolehdet.
Pesäpallon miesten Halli-SM 2019
Pesäpallon Halli-SM 2019 oli Suomen Pesäpalloliiton hallimestaruuskilpailujen 26:s kausi. Kauteen osallistuvat kaikki 14 Superpesis-joukkuetta. Turnauksen lohkovaihe järjestettiin 3. – 24. helmikuuta 2019. Lohkovoittajien lopputurnaus järjestettiin 16. – 17. maaliskuuta 2019 Kuopio-hallissa.
Turnauksen voitti Joensuun Maila, jolle hallimestaruus oli seurahistorian kolmas. Loppuottelussa se kukisti Vimpelin Vedon suoraan 1–0. Pronssiottelussa Kempeleen Kiri voitti Hyvinkään Tahkon niin ikään 1–0. Mitali oli Kempeleen Kirin ensimmäinen hallimestaruuskilpailuissa.
Sarjajärjestelmä
Alkulohkot pelattiin yksinkertaisena sarjana kahdessa neljän ja kahdessa kolmen joukkueen alkulohkossa. Lohkojako perustui joukkueiden maantieteelliseen sijoittumiseen. Alkulohkojen ottelut pelattiin hajautetusti eri puolilla Suomea. Alkulohkojen voittajat selviytyivät Kuopion lopputurnaukseen. Ne järjestettiin paremmuusjärjestykseen, ja paras lohkovoittaja kohtasi neljänneksi parhaan sekä toiseksi paras kolmanneksi parhaan välierissä. Välierien voittajat etenivät loppuotteluun ja häviäjät pronssiotteluun. Välieriä ja mitaliotteluita pelattiin vain yhdet.
Lohkovaiheessa paremmuusjärjestys ratkaistiin seuraavalla kaavalla:
Lohkovoittajavertailussa noudatettiin samaa kaavaa suhteuttamalla lukemat pelattujen otteluiden määrään, sillä A ja B-lohkon voittajat olivat pelanneet alkulohkossa vähemmän otteluita kuin muut.
Ottelut käytiin säännöiltään lähes tavallisten pesäpallo-otteluiden tavoin. Supervuoropareja ei tosin käytetty, vaan tasatilanteesta seurasi suoraan kotiutuslyöntikilpailu.
Lohko A
Areena: Ouluhalli, Oulu
Lohko B
Areena: Joensuu Areena, Joensuu
Lohko C
Areenat: Alajärven Ylipainehalli, Alajärvi & Seinäjoki-areena, Seinäjoki
Lohko D
Areena: Aviasport Areena, Imatra
Lohkovoittajien vertailu
Välieräpareja määritettäessä joukkueiden tulokset suhteutettiin pelattujen otteluiden määrään, sillä joukkueet olivat pelanneet eri ottelumääriä.
*) Jaksoero: Joensuu +3 (+1,5/ottelu), Kempele +3 (+1,5/ottelu)
Lopputurnaus
Lopputurnaus pelattiin Kuopio-hallissa, Kuopiossa 16. –17. maaliskuuta 2019. Ensimmäisenä päivänä pelattiin välieräottelut, joiden voittajat etenivät seuraavan päivän loppuotteluun ja häviäjät pronssiotteluun.
Välierät
Vimpelin Veto – Kempeleen Kiri
Raportti
Pronssiottelu
Hyvinkään Tahko – Kempeleen Kiri
Raportti
Loppuottelu
Vimpelin Veto – Joensuun Maila
Raportti
Richard Schallert
Richard Schallert (s. 21. huhtikuuta 1964 Brand in Vorarlberg) on itävaltalainen mäkihyppääjä, joka kilpaili maailmancup-tasolla vuosina 1981–1988.
Schallert oli mukana Itävallan joukkueessa, joka sijoittui neljänneksi Engelbergin MM-kisoissa 1984. Vuoden kuluttua Seefeldissä hän sijoittui normaalimäessä 29:nneksi. Oberstdorfissa 1987 hän oli Ernst Vettorin, Franz Neuländtnerin ja Andreas Felderin kanssa voittamassa joukkuemäestä pronssia Suomen ja Norjan viedessä kirkkaimmat mitalit. Lisäksi hän oli suurmäessä 37:s.
Vuoden 1983 lentomäen MM-kilpailuissa Harrachovissa hän sijoittui viidenneksi.
Muutoksen kevät
Muutoksen kevät oli vuosina 1995–2003 ilmestynyt ympäristökysymyksiä sekä ihmisten ja muiden eläinten oikeuksia radikaalisti käsittellyt suomalainen aikakauslehti. Lehti ilmestyi neljä kertaa vuodessa, 24–28-sivuisena. Ensimmäinen toimitusvuosi alkoi vuoden 1995 huhti–toukokuussa. Lehteä painettiin parhaimmillaan noin 3 000 kappaletta.
Richard Schallert
Maailmancupissa Schallert ylsi neljästi palkintosijalle, mutta ei voittanut yhtään kilpailua. Hän sijoittui kauden 1982–1983 kokonaispisteissä kahdenneksitoista.
Muutoksen kevät
Lehden sisältö koostui pääosin lukuisten ruohonjuuritason aktivistien kirjoituksista. Lehdessä julkaistiin artikkeleita muun muassa laittoman suoran toiminnan iskuista Suomessa. Lehden tarkoitus oli pohtia valtamediaa syvemmin muun muassa aktivismin taustalla vaikuttaneita ideologisia valintoja ja tarjota keskustelu- ja uutisfoorumi ihmisille, jotka valtamedia helposti kategorisoi lehtiensä palstoilla.
Lehden päätoimittajina olivat alussa Joni Purmonen ja Ville Lähde, joista Lähde jatkoi päätoimittajana yksin vuoteen 2002 asti. Viimeisenä toimintavuotena lehden päätoimittajia olivat Katja Keisala, Helena Leino ja Niklas Vainio.
Édouard Niermans
Édouard Niermans (10. marraskuuta 1943) on ranskalainen elokuvaohjaaja, käsikirjoittaja ja näyttelijä. Hänen lyhytelokuvansa La Syncope esitettiin 1976 ja pitkä elokuvansa Le Retour de Casanova 1992 Cannesin elokuvajuhlilla.
Antti Rautiola
Antti Rautiola (s. 8. helmikuuta 1988 Äänekoski) on suomalainen jääkiekkomaalivahti.
Rautiolan kasvattajaseura on Oulun Kärpät, jota hän edusti sekä A-, B- että C-nuorissa. Hän on pelannut myös Kärppien edustusjoukkueessa, kaksi ottelua SM-liigassa kaudella 2010–2011, molemmat marraskuussa 2010. Pääosa tuosta kaudesta kului kuitenkin Mestiksen Kiekko-Laserissa, jossa hän pelasi 38 runkosarja- ja kolme pudotuspeliottelua. Kaudella 2009–2010 hän pelasi Kajaanin Hokissa Mestiksessä sekä KLH Vajgar Jindřichův Hradecissa Tšekin kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla.
Rautiola teki kesäkuussa 2011 tehty 1+1-vuotisen sopimuksen Pelicansin kanssa. Pelicansissa Rautiola pelasi kauden 2011–2012 aikana kolme liigaottelua. Pääosan kaudesta hän torjui Mestis-seura Peliittojen maalilla. Kaudeksi 2012-2013 hän teki sopimuksen Mestiksen Jokipoikien kanssa. Kaudet 2013–2016 Rautiola on torjui Heinolan Peliittojen maalilla.
…And Justice for All
…And Justice for All on yhdysvaltalaisen metallimusiikkia soittavan Metallican neljäs studioalbumi. Se on yhtyeen ensimmäinen albumi, jolla bassoa soittaa vuonna 1986 menehtyneen Cliff Burtonin korvannut Jason Newsted. …And Justice for All julkaistiin alun perin 25. elokuuta 1988 levy-yhtiö Elektra Recordsin toimesta. Musiikilliselta tyyliltään se on yhtyeen aiempiin albumeihin nähden progressiivisempi: sen kappaleet ovat monimutkaisempia ja nopeatempoisempia.
…And Justice for All nauhoitettiin vuoden 1988 tammi-toukokuussa Los Angelesissa One on One -studiossa. Se on kuuluisa puhtaasta ja kuivasta soundistaan, mihin vaikutti tuottaja Flemming Rasmussenin poissaolo albumin miksausta tehtäessä. Esimerkiksi Lars Ulrichin rummuissa ei pysty juurikaan havaitsemaan kaikua, ja Jason Newstedin basso on miksattu lähes kuulumattomiin, eikä sitä käytännössä erota kuin albumin hiljaisemmissa kohdissa. Erään tulkinnan mukaan basso on vaikea erottaa, koska se seuraa melko tarkasti rytmikitaran melodiakulkua. Oudonlainen miksaus vastasi kuitenkin sitä, mitä laulaja ja kitaristi James Hetfield ja rumpali Lars Ulrich tavoittelivat albumia miksatessaan. James Hetfield on kirjoittanut kaikkien kappaleiden sanoitukset, joissa käsitellään muun muassa poliittisia ja laillisia epäoikeudenmukaisuuksia sensuurin ja sodan näkökulmista. Albumin kansikuva, jonka konseptin loivat Hetfield ja Ulrich, on Stephen Gordmanin luomus. Albumin nimi on lainaus Yhdysvaltain lippuvalan viimeisistä sanoista.
Albumin kappaleista singleinä julkaistiin ”Harvester of Sorrow”, ”Eye of the Beholder” ja ”One”. Nimikkokappaleesta ”…And Justice for All” julkaistiin promosingle. ”One”-kappaleesta kuvattiin myös Metallican uran ensimmäinen musiikkivideo. Metallica on soittanut konserteissaan albumin yhdeksästä kappaleesta kaikkia: viimeisimpänä ensimmäisen kokonaisen live-esityksensä sai ”The Frayed Ends of Sanity”, jonka yhtye soitti Helsingin Sonisphere-festivaalilla vuonna 2014.
Hennie Penterman
pienoiskuva|200px|Hennie Penterman 1968 Henrika ("Hennie") Penterman (29. syyskuuta 1951, Amsterdam) on alankomaalainen uimari, joka edusti maataan kaksissa olympialaisissa, vuosina 1968 ja 1972. Méxicossa 1968 hän karsiutui alkuerissä 200 ja 400 metrin sekauinneista. Neljä vuotta myöhemmin seuraavissa olympialaisissa Penterman karsiutui myös alkuerissä samoista lajeista, lopulliset sijoitukset olivat 12. (200 metrin sekauinti), ja 11. (400 metrin sekauinti).
…And Justice for All
Kriitikoiden keskuudessa …And Justice for All sai myönteisen vastaanoton. Se oli mukana The Village Voicen kriitikoiden Pazz & Jop -äänestyksessä eräänä vuoden 1988 parhaista albumeista, ja single ”One” huomioitiin parhaan metalliesityksen Grammy-palkintoehdokkuudella vuonna 1990. …And Justice for All oli yhtyeen siihenastisen uran suurin kaupallinen menestys, ja esimerkiksi Yhdysvalloissa Billboard 200 -listalla se ylsi sijalle kuusi. Vuonna 2003 Recording Industry Association of America sertifioi albumin ylittäneen kahdeksankertaisen platinalevyrajan. Albumista julkaistiin uudelleenmasteroitu painos vuoden 2018 marraskuussa sen 30-vuotisjuhlan kunniaksi.
Blackened
Blackened on yksi harvoista Metallican kappaleista, jonka sanoitusten tekemiseen, sekä ylipäätään säveltämiseen basisti Jason Newsted osallistui. Kappaleen pääriffi on Newstedin käsialaa, jonka hän teki alun perin bassolle. Se käännettiin myös rytmikitarariffiksi. Kappaleen intron kääntäminen takaperin oli myös hänen ideansa. Kappale on albumin nopeimpia.
…And Justice for All
Kappale alkaa rauhallisesti akustisella kitaralla, mutta kehittyy asteittain keskitempoiseksi thrash metaliksi. Kappale on varsin progressiivinen, koostuen lukuisista eritempoisista osioista, ja onkin toiminut innoittavana monille myöhemmille progressiivista metallia soittaville yhtyeille.
9 minuutin ja 45 sekunnin kestollaan kappale on yksi Metallican pisimpiä levytyksiä.
Kappale kertoo oikeusmurhista ja korruptiosta. Sanoista "seeking no truth, winning is all, find it so grim, so true, so real" sen huomaa parhaiten.
The Shortest Straw
Kappale on nopeahko tempoinen ja rytmitykseltään hyvin monimutkainen ja sisältää paljon monimutkaisia tuplabasarikuvioita. Kappaletta ei ole soitettu kovinkaan paljon yhtyeen konserteissa.
To Live Is To Die
Kappale on periaatteessa instrumentaali, lukuun ottamatta kappaleen loppupuolella kuultua James Hetfieldin lausumaa Cliff Burtonin kirjoittamaa runoa. Runon ensimmäinen säe on saksalaiselta runoilijalta, Paul Gerhardtilta.
Kappale on eräänlainen tribuutti Cliff Burtonille, sillä kappaleen basso-osuudet ovat osaltaan Burtonin käyttämättömiä nauhoituksia, jotka hän äänitti ennen kuolemaansa.
Kappale esitettiin kokonaisuudessaan vasta vuonna 2011, jolloin yhtye soitti sen San Franciscossa juhliessaan 30-vuotista uraansa.
Dyers Eve
Dyers Eve päättää …And Justice for All -albumin. Se on albumin sekä samalla yksi Metallican nopeatempoisimmista kappaleista sisältäen esimerkiksi nopeaa tuplabasarin poljentaa. James Hetfieldille kappale on henkilökohtainen, sillä hän sanoitti sen lapsuudestaan sekä huonoista kokemuksista, joita hänellä on vanhemmistaan.
Luettelo Muonion julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä
Luettelo Muonion julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä sisältää Muonion kunnassa olevat pysyvät patsaat, muistomerkit ja muistolaatat.
Ermoúpoli
Ermoúpoli on Kreikan kaupunki sekä samanniminen Sýros-Ermoúpolin kunnan kunnallisyksikkö (Δημοτική Ενότητα Ερμουπόλεως, Dimotikí Enótita Ermoupóleos) ja entinen itsenäinen kunta. Se sijaitsee Sýroksen saaren itärannikolla Sýroksen alueyksikössä Etelä-Egean saarten alueella. Koko kunnallisyksikön väkiluku on 13 737 ja varsinaisen Ermoúpolin kaupungin väkiluku 11 407 (vuonna 2011). Ermoúpoli on Sỳroksen pääkaupunki ja -satama, Sýros-Ermoúpolin kunnan kuntakeskus sekä Etelä-Egean saarten pääkaupunki. Se on myös Kykladien saariryhmän perinteinen keskuskaupunki.
Historia ja nähtävyydet
Antiikin aikana nykyisen Ermoúpolin paikalla sijaitsi saaren poliksen eli kaupunkivaltion Syroksen kaupunkikeskus. Ermoúpolin kaupungin perustivat 1820-luvulla varhaisemman Áno Sýroksen laajennokseksi Kreikan vapaussodan aikana muualta paenneet kreikkalaiset, jotka kapinoivat osmanivaltaa vastaan. Kaupunki, jonka nimi on suomeksi ”Hermeen kaupunki” kreikkalaisen mytologian kauppiaiden suojelijan mukaan, kehittyi nopeasti merkittäväksi kauppa- ja merenkulkukaupungiksi, ja se oli myös juuri itsenäistyneen Kreikan valtion ensimmäisiä kulttuurisia keskuksia. Elefthérios Venizéloksen kerrotaan sanoneen, että ”Kreikka syntyi uudelleen Ermoúpolissa”. Kaupunkia on kutsuttu myös ”Pieneksi Milanoksi” ja ”Egeanmeren herttuattareksi”.
pienoiskuva|vasen|upright=1.05|Ermoúpolin rantaa ja [[Pyhän Nikolaoksen kirkko (Sýros)|Pyhän Nikolaoksen kirkko.]] Ermoúpoli oli koko Kreikan merkittävimpiä satamia aina Korintin kanavan rakentamiseen ja Pireuksen nousuun saakka. Muistona menneestä kaupungissa on suuri määrä uusklassista arkkitehtuuria edustavia rakennuksia, kuten kauppiaiden ja laivanvarustajien kartanoita. Merkittäviin uusklassisiin rakennuksiin kuuluu myös Sýros-Ermoúpolin kunnantalo. Kaupungin tärkeimpiä kirkkoja ovat Vapahtajan kirkastumisen katedraali, Pyhän Nikolaoksen kirkko, Neitsyt Marian kuolonuneen nukkumisen kirkko sekä Vapahtajan ylösnousemuksen kirkko. Katolinen Pyhän Yrjön katedraali on Áno Sýroksen puolella. Kaupungin nähtävyyksiin kuuluu myös muun muassa Sýroksen arkeologinen museo. Ermoúpolissa toimii yksi Egean yliopiston yksiköistä (osa luonnontieteellistä tiedekuntaa). Sýroksen lentoasema sijaitsee noin kaksi kilometriä kaupungista etelään.
Ermoúpoli toimi lakkautetun Kykladien prefektuurin pääkaupunkina. Ermoúpoli oli itsenäinen kunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Sýros-Ermoúpolin kunnaksi yhdessä Áno Sýroksen ja Poseidonían kanssa.
Kunnallisyksikön osat
Ermoúpolin kunnallisyksikkö muodostuu seuraavista kylä- ja kaupunkiyhdyskunnista ja asutuksista:
Ganjoki
Ganjoki on Kiinan joki, joka kulkee pääosin Jiangxin maakunnassa ja on tärkeimpiä Jangtsejokeen laskevia sivujokia. Joen vedet päätyvät Jangtseen Poyangjärven kautta. Joen pituus on 815 kilometriä, ja se saa alkunsa Guangdongin maakunnasta Dayuvuorilta.
Virran yläjuoksua kutsutaan Zhangjoeksi. Toinen yläjuoksun haaroista, Gongjoki, saa alkunsa Jiulianin vuoristosta Jiangxin maakunnan eteläosasta. Virrat yhtyvät Ganzhoun kaupungin lähistöllä. Siitä lähtien jokea kutsutaan Ganjoeksi, ja se virtaa pohjoiseen Jiangxin maakunnan halki Poyangjärveen ja siitä edelleen Jangtseen. Kahden yläjuoksun joen lisäksi Ganjoen tärkein sivujoki on Jinjoki, joka virtaa Hunanin rajoilta itään päin ja yhtyy Ganjokeen Nanchangin kaupungin yläpuolella. Jinjoen jokilaakso muodostaa tärkeän itä-länsi-reitin Jiangxin maakunnan pohjoisosassa.
Jokilaakso on ollut tärkeä historiallinen kulkuväylä Kantonista Jangtsen laaksoon. Joella liikennöi pieniä höyrylaivoja Ji’aniin saakka etenkin kesällä, kun vedenkorkeus on ylhäällä. Talvisin höyrylaivat voivat liikennöidä pelkästään Zhangshuun saakka. Ji’anin yläpuolella joessa on paljon koskia. Zhangjoella voidaan liikennöidä pienillä laivoilla Dayuun saakka ja Gongjoella aina Huichangiin asti, josta on edelleen hyvät liikenneyhteydet Guangdongiin vuoriston läpi. Reitti oli tärkeä kauppareitti Kantonista Jangtsen laaksoon vuoteen 1840 saakka, jolloin kaikki ulkomaankauppa oli keskittynyt Kantoniin. Reitin kautta tuotiin ulkomaalaisia tavaroita Keski-Kiinaan, samoin kaikki vienti meni jokea pitkin. Vuonna 1937 rakennetun Kanton–Hankou-rautatien jälkeen Ganjoen merkitys liikenneväylänä väheni.
Trimetyyliamiini-N-oksidi
Trimetyyliamiini-N-oksidi (C3H9NO) on orgaaninen yhdiste, joka kuuluu amiinioksideihin. Eliöissä yhdiste osallistuu osmoottisen paineen säätelyyn ja stabiloi proteiineja. Trimetyyliamiini-N-oksidia voidaan käyttää orgaanisen kemian synteeseissä heikkona hapettimena.
Biokemia
Trimetyyliamiini-N-oksidia muodostuu eliöissä trimetyyliamiinista erään mono-oksidaasientsyymin, FMO-3:n, katalysoimana. Trimetyyliamiinia muodostuu esimerkiksi ihmiskehossa koliinia sisältävistä ruoka-aineista. Normaalisti maksassa sijaitseva FMO-3-entsyymi hapettaa sen trimetyyliamiini-N-oksidiksi, mutta harvinaisessa perinnöllisessä sairaudessa trimetyyliaminuriassa entsyymin pitoisuus on vähäinen. Tämä ilmenee trimetyyliamiinin erittymisenä hien ja virtsan mukana ja yhdiste antaa heille tyypillisen kalamaisen hajun.
Trimetyyliamiini-N-oksidiä on erityisesti merikaloissa. Erityisesti haiden ja rauskujen veressä on paljon ureaa osmoottisen paineen säätelyyn. Urean pitoisuus on niin suuri, että se denaturoisi proteiineja, mutta veressä oleva trimetyyliamiini-N-oksidi kumoaa urean vaikutuksen. Trimetyyliamiini-N-oksidi stabiloi proteiineja tukemalla niiden oikeaa laskostumista. Sen on havaittu myös stabiloivan oikealla tavalla laskostuneita proteiineja prioneita vastaan. Yhdiste stabiloi myös nukleiinihappoja.
Trimetyyliamiinin muodostuminen hajuttomasta trimetyyliamiini-N-oksidista on yksi merkki kalan pilaantumisesta. Bakteerit pelkistävät yhdisteen trimetyyliamiini-N-oksidireduktaasientsyymin avulla. Eräät bakteerit voivat muodostaa yhdisteestä myös dimetyyliamiinia ja formaldehydiä.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö
Trimetyyliamiini-N-oksidi on valkoista kiinteää ainetta, joka on usein dihydraattina. Se liukenee hyvin veteen, koska sen dipolimomentti on suuri. Vesiliuoksissa yhdisteen happiatomi muodostaa vetysidoksia kolmen vesimolekyylin kanssa.
Achensee
Achensee on Itävallassa, Tirolin osavaltiossa, Jenbachin kunnan pohjoispuolella sijaitseva järvi. Se on 133 metrin syvyydellään, 9,4 kilometrin pituudellaan ja 6,8 km² pinta-alallaan Tirolin suurin ja syvin järvi. Achenseen länsipuolella kohoaa vuoristo Karwendel ja itäpuolella Brandenbergin Alpit. Muiden vuoristojärvien tavoin lämpötila on alhainen ja nousee harvoin yli 20 asteen. Surffaus on mahdollista järven koon ja tuulisten olosuhteiden ansiosta.
Trimetyyliamiini-N-oksidi
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö
Trimetyyliamiini-N-oksidia voidaan valmistaa hapettamalla trimetyyliamiinia vetyperoksidin tai perhapon kanssa. Vesiliuoksissa suoritettuna näin muodostuu sen dihydraatti. Dihydraatista saadaan vedetöntä trimetyyliamiini-N-oksidia sublimoimalla tai tislaamalla alennetussa paineessa veden ja bentseenin tai tolueenin muodostamasta atseotrooppisesta seoksesta.
Trimetyyliamiini-N-oksidi reagoi alkyloivien yhdisteiden kanssa muodostaen trimetyylialkoksiammoniumyhdisteitä. Se on hyödyllinen ketonien ja aldehydien syntetisoimisessa alkyylihalideista ja sulfonaateista, N-metyylipyrrolidiinien synteeseissä, atsometiiniylidien valmistuksessa ja karbonyyliryhmien poistamisessa trikarbonyylirautakomplekseista. Erityisesti yhdistettä käytetään mietona ja selektiivisenä hapettimena organoboraanien hapettamiseen borinaatti- tai boraattiestereiksi.
Oona Vahvelainen
Oona Vahvelainen (s. 22. heinäkuuta 1998 Hyvinkää) on suomalainen pesäpalloilija. Hän on Hyvinkään Tahkon kasvatti ja oli nostamassa seuraansa Ykköspesiksestä naisten Superpesikseen vuonna 2017. Kaudella 2018 hän pelasi Superpesiksessä 26 ottelua ja löi niissä kolme ja toi neljä juoksua. Kärkilyöntipisteitä hän keräsi kauden aikana 57. Vahvelainen pelaa myös kaudella 2019 Superpesistä Tahkon joukkueessa.
Oona Vahvelaisen kolmossisarista Lotta on myös pelannut pesäpalloa Superpesiksessä ja Tessa ykköspesiksessä. Heidän vanhempansa Markku ja Ulla ovat myös pelanneet pesäpalloa pääsarjatasolla.
Lotta Vahvelainen
Lotta Vahvelainen (s. 22. heinäkuuta 1998 Hyvinkää) on suomalainen pesäpalloilija. Hän on Hyvinkään Tahkon kasvatti ja oli nostamassa seuraansa Ykköspesiksestä naisten Superpesikseen vuonna 2017. Kaudella 2018 hän pelasi Superpesiksessä 26 ottelua ja löi niissä kuusi ja toi 13 juoksua. Kärkilyöntipisteitä hän keräsi kauden aikana 92. Vahvelainen pelaa myös kaudella 2019 Superpesistä Tahkon joukkueessa.
Lotta Vahvelaisen kolmossisarista Oona on myös pelannut pesäpalloa Superpesiksessä ja Tessa ykköspesiksessä. Heidän vanhempansa Markku ja Ulla ovat myös pelanneet pesäpalloa pääsarjatasolla.
Daraan kansannousu ja taistelut
Daraan kansannousu ja taistelut olivat vuonna 2011 tapahtuneet protestit ja hallituksen vastahyökkäys, jotka johtivat Syyrian sisällissotaan.
Taustaa
Daraan asukkaista oli enemmistö sunneja. Kaupunki on etelässä lähellä Jordanian rajaa. Daraa oli ollut kapinakaupunki vuoden 1982 levottomuuksissa. Daraalaisia suututti turvallisuusviranomaisten vuoden 2008 säädetyn lain perusteella tekemä maitten takavarikointi. Toisaalta hallinnossa oli paljon daraalaisia. . Daraassa oli perinteisillä sunniheimoilla suuri merkitys.
Pikkupoikien pidätykset
Daraan mielenosoitukset alkoivat, kun salainen poliisi pidätti 6. maaliskuuta noin viisitoista 10–15-vuotiasta poikaa. Pojat olivat maalanneet 16. helmikuuta spraymaalilla seiniin mm. "Sinun vuorosi tulossa, tohtori", "Jätä paikkasi" ja Tunisiassa ja Egyptissä käytetyn iskulauseen As-shaab yoreed eskaat el nizam!, "Kansa haluaa kaataa hallituksen" sekä jopa yhden pojan nimen "Nayef Abazid". Pojat olivat nähneet kumouksellisia iskulauseita televisiossa ja halusivat pitää hauskaa hallinnon kustannuksella. Viranomaiset pidättivät alussa yhden pojista ilmeisesti nimikirjoituksen pohjalta ja saivat muiden poikien nimiä selville kiduttamalla. Kidutetut pojat siirrettiin Suwaydasta Damaskokseen, missä kidutus jatkui.
Etelä-Syyriassa heimo- ja perheyhteisöt olivat tärkeitä, ja Daraassa kaikki tunsivat toisensa. Perheellä oli vahva kunniakäsitys ja keskinäinen lojaalisuus. Kun omaiset ja muut paikalliset kysyivät poikiaan vapaaksi vankilasta 26. helmikuuta, he kysyivät apua Assadin serkulta, joka johti alueen poliittisen turvallisuuden haaraa, mutta kenraali Atef Najib kehotti vanhempia unohtamaan lapsensa. Ja hankkimaan lisää, missä asiassa kyllä luvattiin apua.
thumb|Salaisen poliisin pidättämä ja kiduttama Hamza Ali Al-Khateeb ottaa pilakuvassa kiinni Bashar al-Assadin.
Protestit
Tämän jälkeen oikeustalon eteen tuli istumamielenosoitus, jonka poliisi hajotti. Tämän jälkeen tuhannet kaupunkilaiset järjestivät mielenosoituksen Daraan al Omari-moskeijassa. Turvallisuuspoliisi hajotti rauhanomaisen mielenosoituksen pääasiassa vesitykein ja kyynelkaasulla, mutta myös ampumalla tappaen neljä. . Lisäksi satoja haavoittui. Hallitus vapautti pidätetyt lapset. Mutta näitä oli kidutettu, mikä lisäsi kansan raivoa Tämä johti entistä suurempiin mielenosoituksiin ja niiden tukahduttamisyrityksiin turvallisuusjoukkojen taholta. Protesteista tuli viikoittaisia. 23. - 25. maaliskuuta hallituksen joukot tappoivat ainakin 31 mielenosoittajaa. Hallitus siirsi Najibin pois turvallisuuspäällikön virasta. Se myös lupasi tutkimuksen Daraan tapahtumista, mutta tätä ei tehty. Omaiset ja muutamat muut järjestivät istumamielensoituksen, jonka poliisi hajotti. Seuraavan päivän istujista pidätettiin muutama. 15. maaliskuuta tuli Daraan oppositioaktivisteille tieto siitä, että Damaskoksessa oli tekeillä protesti, ja Daraan aktivistit päättivät liittyä protestiin paikkakunnallaan mukaan.
Aktivisti Ali Masalmeh alkoi perjantaina 18. maaliskuuta puhua ihmisille moskeijassa ”Jumala on suuri, vapaus, oikeudenmukaisuus” ja sai kannattajajoukon mukaansa. Joukko lähti kohti toista moskeijaa, joka oli tyhjenemässä, ja josta tuli lisää väkeä. Poliisi neuvotteli ja kysyi protestoijilta, mitä nämä haluavat. He sanoivat haluavansa pidätetyt lapset takaisin. Kun poliisi lupasi että lapset vapautetaan, kansa vastasi: ”Valheita, valheita”. Sitten mielennosoittajat alkoivat huutaa tukea Damaskoksen aktivisteille. 300 turvajoukkojen miestä saapui paikalle. Eräs protestoija heitti turvajoukkoja kohti kiven, johon joukot vastasivat tulituksella. Turvallisuusjoukot vastasivat tähän muun muassa ampumalla kovilla väkijoukkoon, jolloin neljä kuoli ja satoja haavoittui. Pian tämän jälkeen mielenosoitukset muuttuivat mellakoiksi, ja protestit alkoivat levitä koko Syyriaan. Protestoijat hyökkäsivät 20. maaliskuuta baath-puolueen päämajaan ja Assadin suvun omistaman Syriatelin rakennukseen ja sytyttivät ne tuleen. Seitsemän poliisia kuoli.
Presidentti Assad armahti levottomuuden aiheuttaneet pojat, ja 20. maaliskuuta pojat vapautettiin, mutta hakattuna ja kidutettuna. Yksi oli menettänyt silmänsä ja muutamien kalloissa oli murtumia.
23. maaliskuuta armeija hyökkäsi Omarin moskeijaan. Rynnäkössä kuoli ainakin 37 ihmistä.
25. maaliskuuta Daraassa marssi joidenkin väitteiden mukaan jopa 100 000 ihmistä, joista 20 sai surmansa armeijan avattua tulen aseettomia mielenosoittajia vastaan. Aseettomia ihmisiä kuoli muissakin mielenosoituskaupungeissa. Mielenosoittajat vaativat lopulta Assadin suvun ylivallan purkamista, aitoa demokratiaa, etnisten ryhmien välistä tasa-arvoa ja poliittisia vapauksia.
Rauhanomaiset vastatoimet
Hallitus lähetti 18. maaliskuuta delegaation, joisa oli mm. kenraali Rustom Ghazali, erittäin korkea-arvoinen sotilastiedustelun upseeri. Hallitus koetti rauhoitella heimojohtajia vapauttamalla pidätetyt pojat 20. maaliskuuta. Mutta tämä raivostutti paikallisia heimojohtajia, kun poikia oli kidutettu.
Protestit jatkuvat
8. huhtikuuta Daraassa kuoli 27 protestoijaa kummankin osapuolen käyttämään väkivaltaan. Hallituksen turvallisuusjoukot yrittivät pysäyttää marssin. joka kuitenkin jatkoi eteenpäin. Turvallisuusjoukot tulittivat suoraan väkijoukkoa aseilla. Lisäksi he käyttivät myös kyynelkaasua. Sala-ampujat ampuivat talojen katoilta. Kepein aseitautuneet turvallisuusjoukot hakaksivat jo kuolleen protestoijan tunnistamattomaksi möykyksi. Kun ambulanssit tulivat, turvallisuusjoukot estivät näitä pomimimasta haavoittuneita kyytiin. Turvallisuusjoukot ampuivat ambulanssin lääkärin ja sairaanhoitajat. Turvajoukot myös ampuivat protestoijia, jotka koettivat kantaa haavoittuneita pois.
22. huhtikuuta "Suurena perjantaina" Syyrian 20 kaupungin protesteissa kuoli noin sata ihmistä. Oliivinlehtiä kantaneesee rauhanomaiseen mielsnoitusjoukkon osui äkkiä luoteja. Päivä oli siihen astisista ehkä verisin. Kansa hyökkäsi raivoissaan oikeustaloon, Baath-puolueen toimistoon ja ennen kaikkea Syriatelin konttoriin. Syriatelin omisti Bashar Assadin serkku Rami Makhluf. Vihastuneet protestoijat polttivat Syriatelin konttorin
Samoihin aikoihin, 26 maaliskuuta protestoijien kuolemat levisivät Sanamyniin, Homsiin ja Latakiaan. Hallitusta auttava puolisotilaallinen shabiha-joukko alkoi murhata hallituksen vastustajia. 28. huhtikuuta mennessä 500 mielensoittajaa oli kuollut, ja 24. toukokuuta 2011 mennessä kuolleita oli jo 1 100.
Painopiste muualle
Protestoijien väkivaltaa, hallituksen joukkojen väkivaltyaa ja piirityksiä oli pian myös muualla: Banijasissa, Jisr al Shughourissa, Tal Kalakhissa. Ja pian myös Homsin kaupungissa. Niinpä sisällissotaan vievä maan laajuinen koston kierre oli käynnissä.
5. toukokuuta 2011 armeija vetäytyi Daraasta, mutta tankit saapuivat Damaskoksen esikaupunkeihin ja Homsiin. Hallituksen miehet murtautuivat Damaskoksessa taloihin pidättämään ihmisiä. Turvallisuusjoukot hyökkäsivät Dumaan pariin sairaalaan missä kapinallisia hoidettiin, ja hakkasivat siellä potilaita ja hoitajia, sekä pidättivät kymmenen. Seuraavana päivänä mielenosoitukset nousivat keskipäivän rukokuksen jälkeen Damaskoksen esikaupungeissa, Homsissa, Hamassa, Baniyasissa ja Syyrian Kurdistanissa. Tapahtumia Daraassa on pidetty Syyrian sisällissodan alkuna.
12. heinäkuuta 2018 Daraan eteläosat antautuivat ja Syyrian armeija sai kaupungin kokonaan hallintaansa.
Puolukat
thumb|Kolme Vaccinium-sukuun kuuluvaa lajia: oikeassa yläkulmassa [[juolukka (Vaccinium uliginosum), keskivasemmalla mustikka (Vaccinium myrtillus), vasemmassa alakulmassa puolukka (Vaccinium vitis-idaea).]] Puolukat (Vaccinium) on kanervakasveihin (Ericaceae) kuuluva kasvisuku, joka käsittää sekä varsinaiset puolukat että mustikat, karpalot ja juolukat. Karpalot erotetaan toisinaan omaksi suvukseen Oxycoccus.
Luokittelu
Puolukat jaetaan 33 sektioon, joihin kuuluu yhteensä 150–450 lajia:
Juho Foudila
Juho Foudila (13. tammikuuta 1828 Liminka – 6. kesäkuuta 1916 Liminka) oli suomalainen maanviljelijä ja valtiopäivämies.
Foudilan vanhemmat olivat Juho Juhonpoika Foudila ja Brita Heikintytär Kaitera ja puoliso Kaisa Kreta Foudila. Isänsä kuoltua Foudila tuli vain 17-vuotiaana kotitilansa isännäksi. Foudila toimi pitkään Limingan kuntakokousten puheenjohtajana, oli kunnan kassanhoitaja ja osallistui muutenkin kunnalliselämään. Hänellä oli yhdeksän lasta. Punaisten helmikuussa 1918 Lopella surmaama kirkkoherra Juho Heikki Tuori oli yksi hänen kolmesta pojastaan. Foudila oli talonpoikaissäädyssä Oulun tuomiokunnan edustaja valtiopäivillä 1867, 1872 ja 1882. Hän oli useiden valtiopäivävaliokuntien jäsen sekä valitsijamies 1872 ja 1882. Vuonna 1872 hän teki esityksen ratsutilojen etuoikeuksien poistamisesta, mistä syntyi säädyssä paljon keskustelua.
Kaijū
Kaijū eli kaijū eiga (, suom. hirviöelokuva) on japanilaisten elokuvien lajityyppi. Kaijū-elokuvat kuuluvat laajempaan erikoistehostepainotteisten japanilaisten elokuvien eli tokusatsu-elokuvien joukkoon. Lajityypin elokuvissa yksi tai useampi yleensä valtava hirviö aiheuttaa tuhoa ihmisten keskuudessa. Tunnettuja kaijū-elokuvia ovat lajityypin kehittäneen Tōhō-elokuvayhtiön Godzilla-elokuvat. Samantyyppisiä elokuvia on tehty myöhemmin myös Japanin ulkopuolella.
Pohjois-Afrikan keittiö
thumb|right|300px|Marokkolainen [[katukeittiö]] Pohjoisafrikkalainen keittiö on väljä käsite, jolla tarkoitetaan usein Marokon, Algerian ja Tunisian (ns. Maghrebin alueen) ruokakulttuureita. Egyptiläinen keittiö eroaa enemmän muista pohjoisafrikkalaisista, ja se yhdistetäänkin usein Lähi-idän ruokakulttuureihin.
Pohjois-Afrikan keittiöt ovat saaneet vuosituhansien aikana vaikutteita sekä Lähi-idän että muiden Välimeren alueen keittiöiltä. Monet ruoat, kuten kuskus, pohjautuvat myös alueen alkuperäisväestön, berberien, ruokaperinteeseen.
Alueen ruoanlaitossa on käytetty perinteisesti muun muassa lampaanlihaa, palkokasveja, viljatuotteita, sitrushedelmiä, monenlaisia vihanneksia ja hedelmiä sekä rannikolla kalaa ja muita mereneläviä. Oliivit, taatelit, mantelit, ja viinirypäleet ovat myös tärkeässä roolissa. Mausteina käytetään muun muassa roomankuminaa, kanelia, muskottia, sahramia, anista sekä tuoreina yrtteinä minttua, korianteria ja persiljaa.
Kuten muissakin Välimeren maissa, on leipä tärkeä osa ateriaa. Joillakin alueilla syödään perinteistä litteää leipää. Esimerkiksi Tunisiassa leipä sen sijaan on usein italialaistyyppistä valkoista vehnäleipää.
Joitakin tyypillisiä ruokalajeja
thumb|right|150px|Tajine-ruukku
Pääruokia ja alkupaloja
150px|thumb|right|[[Seesaminsiemenillä koristeltu makroud.]]
Juomia
right|thumb|150px|Marokkolaista minttuteetä