cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sotilaiden äidit
2010-luku
Sotilaiden äitien edustajat ovat julistaneet, että Venäjän armeijan sotilaita sotii salaa Itä-Ukrainassa. Järjestö pyrki saamaan omaisten korvausasiat kuntoon .Vuonna 2014 oikeusministeriö lisäsi Sotilaiden äidit vuoden 2012 lain mukaisten ulkomaisten agenttien listalle, kun järjestön puhemies Ella Poljakova oli sanonut televisiossa, että sata haavoittunutta venäläistä sotilasta oli kuljetettu sairaalaan Pietariin, vihjaten heidän olleen sotimassa Itä-Ukrainan konfliktissa. Järjestön mukaan se ei saa enää ulkomaista rahoitusta, vaan tulee toimeen täysin valtion myöntämillä varoilla.
Rubin
Rubin 8
Rubin 8-AISin (Automatic Identification System) teki OHB Systems -yritys testaamaan sen signaalin välittämistä Orbcomm- ja Iridium-tietoliikennesatelliittien välityksellä maahan. Laite on kiinnitetty intialaisen PSLV-kantoraketin ylimpään osaan, ja se tuottaa tarvitsemansa sähkön aurinkopaneelilla. Seitsemänkiloinen Rubin-8-AIS laukaistiin 28. huhtikuuta 2008 PSLV-CA-raketin mukana.
Rubin 7
Rubin 7-AIS (Automatic Identification System) oli merenkulun AIS-järjestelmän satelliittikomponentin testi, joka liittyi Orbcomm-satelliittien toiseen sukupolveen. Kolme samanlaista laitetta oli kiinnitetty Kosmos-3M-kantorakettiin. Laitteilla on aurinkopaneeleja.
Rubin 6
AGILE (Astro-rivelatore Gamma a Immagini LEggero) on italialainen gamma-astrofysiikan satelliitti, jonka kyydissä on myös Rubin 6 -tietoliikennehyötykuorma, jonka kehitti saksalainen OHB-System. Se lähettää dataa Orbcomm-satelliittien kautta. Se laukaistiin intialaisella PSLV-kantoraketilla.
Rubin 5
Rubin-5-Asolant oli saksalaisen OHB-System-yrityksen tietoliikennekoe, joka lensi Kosmos-3M-kantoraketin kyydissä. Laitteita oli kaksi 37 kg ja 45 kg, ja niistä toinen on amatööritransponderi AATiS SAFIR-S ja toinen ESA Asolant aurinkopaneeli GPS-laite.
Rubin 3 ja Rubin 4
Rubin-3-DSI (DSI = dopolnitel'naya sistema izmereniya) oli Kosmos-3M kantorakettiin liitetty tietoliikennekoe. Se välittää tietoja maahan Orbcomm-satelliittien kautta. Tämä koe välitti muun muassa raketin värähtelyitä. Laitteita oli kaksi, toinen painoi 37 kg ja toinen 45 kg.
Rubin 2
Rubin 2 on piensatelliitti, jonka kehittivät Fuchs Group (OHB System ja Carlo Gavazzi Space). Rubin 2 laukaistiin 20. joulukuuta 2002. Se lentää 650 km korkealla radalla. Satelliitissa on GPS-mittalaite satelliitin tarkan radan määritykseen. Yksi sen kokeista on tietoliikennekoe, joka liittyy Orbcomm-satelliitteihin.
Rubin 1
Bird-Rubin eli Rubin 1 oli saksalainen mikrosatellitti, jossa oli Orbcomm-satelliitteihin liittyvä tietoliikennekoe. Se laukastiin 15. heinäkuuta 2000 Kosmos-3M kantoraketilla.
Kirjallisuusvuosi 1898
Kirjallisuusvuosi 1898 käsittelee vuoden 1898 tärkeitä kirjallisuuden tapahtumia, uutisia ja julkistuksia.
Kiss (kappale)
Kiss on minimalistinen tanssikappale, jonka Prince oli alun perin luvannut The Family -nimisen yhtyeen ensilevytykseksi. Princen antaessa kappaleen The Familyn työstettäväksi, siitä oli olemassa vain noin minuutin kestävä demoversio, jossa oli yksi säe ja yksi kertosäe. The Family sovitti kappaleen uudestaan, ja syntyi Kissin tunnettu minimalistinen funk-kitarasäestys. Kuultuaan, mitä The Family oli tehnyt kappaleelleen, Prince päättikin levyttää sen itse. Hän sävelsi kappaleen loppuun ja äänitti sen itse The Revolution -yhtyeensä kanssa. Kappaleen suola löytyy vaihtelusta cis- ja c-nuottien välillä laulumelodiassa. Minimalistisen kompin lisäksi The Familyn versiosta lopulliselle Kiss-singlelle jäi yhtyeen taustalauluosuus, jonka Prince jätti kuitenkin taka-alalle kappaleen masterointivaiheessa. Kissista tuli Princen kolmas listaykkönen, ja Prince lisäsi sen viime hetkellä vuoden 1986 Parade-albumilleen.
Kaksi vuotta myöhemmin Art of Noise yhdessä Tom Jonesin teki kappaleesta kuuluisan cover-version. Siitä tuli suuri hitti erityisesti Isossa-Britanniassa. Princen alkuperäisen levytyksen ollessa listaykkösenä USA:n listalla, oli samanaikaisesti sijalla kaksi The Banglesin kappale Monic Monday, joka on myös Princen kirjoittama laulu. Tämä teki Princestä historian viidennen laulunkirjoittajan, jolla on ollut kaksi Top-10 hittiä samanaikaisesti Yhdysvaltain singlelistalla.
Kirjallisuusvuosi 1893
Kirjallisuusvuosi 1893 käsittelee vuoden 1893 tärkeitä kirjallisuuden tapahtumia, uutisia ja julkistuksia.
Georg Emil Lindsay von Julin
Georg Emil Lindsay von Julin (18. tammikuuta 1868 Fiskari – 13. elokuuta 1904 Tammisaari) oli suomalainen sotilas ja valtiopäivämies.
Von Julinin vanhemmat olivat Emil Lindsay von Julin ja Hildur Arnoldina Fredrika Wilhelmina Kistner. Von Julin palveli kadettina vuodesta 1880, aliluutnatti hänestä tuli 1888, kornetti 1891 ja aliratsumestari 1896. Sotapalveluksesta von Julin erosi 1896. Von Julin oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1897, 1899 ja 1900.
Endre Kabos
Endre Kabos (s. 5. marraskuuta 1906 Nagyvárad – 4. marraskuuta 1944 Budapest) oli unkarilainen miekkailija ja olympiavoittaja. Hänen aseenaan oli säilä.
Kabos voitti säilämiekkailussa kolme olympiakultaa. Los Angelesissa 1932 hän oli voittamassa joukkuekilpailua, ja Berliinissä 1936 hän voitti kultaa henkilökohtaisessa kilpailussa ja joukkuekilpailussa. Lisäksi hän saavutti pronssia Los Angelesin kisojen henkilökohtaisessa kilpailussa.
Kabos kuoli päivää ennen 38-vuotissyntymäpäiväänsä Margitin sillan räjähdyksessä Budapestissa.
Tamás Cseri
Tamás Cseri (s. 15. tammikuuta 1988 Győr) on unkarilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan laitahyökkääjä. Hän on edustanut kotimaassaan Mosonmagyaróvária, Győriä, Pécsiä, BKV Előreä, Gyirmótia, Kisvárdaa ja kesästä 2017 alkaen Unkarin pääsarjassa pelaavaa Mezőkövesdiä. Hän on neljän kauden aikana pelannut Unkarin pääsarjassa 126 ottelua ja tehnyt niissä 21 maalia.
Cseri pelasi ensimmäisen kerran Unkarin maajoukkueessa syyskuussa 2020 Kansojen liigan ottelussa Venäjää vastaan ja toisen kerran marraskuussa 2020 niin ikään Kansojen liigaan kuuluneessa ottelussa Turkkia vastaan. Kolmannessa maaottelussaan maaliskuussa 2021 MM-karsinnassa San Marinoa vastaan hän pelasi avauskokoonpanossa mutta tuli ottelun puolivälissä vaihtoon.
Juuri
thumb|Vesikasvatuksen avulla kasvaneita juuria. thumb|Puiden [[juurakkoa, joka on jäänyt osittain maanpinnan yläpuolelle tulvien aiheuttaman maaperän kulumisen vuoksi.]] Juuri on kasvin lehdetön, tavallisesti maanalainen osa, joka kiinnittyy varteen ja kasvaa suurin piirtein alaspäin, mutta juuristo eli juurien muodostama kokonaisuus voi myös levittäytyä vaakatasossa. Juuria on erilaisia. Juuren päätehtävät ovat veden ja ravinteiden nostaminen varteen sekä kasvin pitäminen paikallaan maaperässä. Juuren toiminta perustuu osmoosiin, ja juuren sisällä sijaitseva neste on väkevämpää kuin ulkopuolella sijaitseva neste. Juuren kasvaminen vaatii kosteutta, ja nuoren kasvin kasvupyrähdys alkaa vasta juurten kehityttyä.
Juuri on joko pääjuuri tai lisäjuuri. Pääjuureksi kutsutaan selvästi yhtenäistä, paksua, suoraan alaspäin tunkeutuvaa juurta, jollainen on muun muassa voikukalla. Lisäjuuri taas haarautuu moneen, lähellä maanpintaa laajalle ulottuvaan juurihaaraan. Lisäjuuri on muun muassa heinäkasveilla.
Suurilla puuvartisilla kasveilla voi muodostua tukevoittavia pönkkäjuuria tai lankkujuuria. Kosteilla paikoilla, joilla maaperässä on hyvin vähän happea, kuten esimerkiksi mangrovemetsissä, jotkin kasvit kasvattavat maan pinnalle tulevia hengitysjuuria.
Rakenne
Juuren keskellä kulkee keskuslieriö, jonka sisällä juuren johtojänteet kulkevat. Keskuslieriötä ympäröi endotermi. Endotermin ulkopuolella on erityisesti nuorilla juurilla kuori ja kuorta ympäröivä epidermi. Kuori koostuu pääosin tylppysoluista, ja toimii varastona. Vanhoilla juurilla keskuslieriön korkkijällen tuottama korkkikuori usein korvaa kuoren ja epidermin.
Juuri voidaan jakaa vyöhykkeisiin pituussuunnassa. Juuren päässä on suojaava juuren huntu, joka varmistaa juuren kasvamisen ja tunkeutumisen maahan. Se on yleensä ihmissilmälle näkymätön. Hunnun suojassa on meristeemisolukosta koostuva jakautumisvyöhyke, jossa meristeemisolut jakautuvat aktiivisesti tuottaen uusia juurisoluja. Jakautumisvyöhykettä seuraa pitenemisvyöhyke, jossa solut kasvavat erityisesti pituussuunnassa. Pitenemisvyöhykettä seuraa erilaistumisvyöhyke, jossa solut erilaistuvat tehtäviinsä. Juurikarvat sijaitsevat erilaistumisvyöhykkeessä. Näitä vyöhykkeitä seuraa juurihaaravyöhyke.
Juuret ravinnonlähteinä
Juuret ovat erikoistuneet erilaisiin tehtäviin. Ravinnon kannalta tärkeimpänä voidaan pitää mukulajuurta, joka on ravintosäiliönä toimiva juuri, jollainen on esimerkiksi porkkanalla. Luonnossa esiintyviä syömäkelpoisia juuria nimitetään juuriksi. Ihmisen kasvattamina niitä nimitetään juureksiksi. Luonnonkansat, kuten metsästäjä-keräilijät, etsivät maasta ravinnokseen juuria.
Tuomo Harjula
Tuomo Harjula (s. 17. tammikuuta 1978 Oulu) on suomalainen entinen jääkiekkoilija ja nykyinen jääkiekkovalmentaja. Harjula on Oulun Kärppien kasvatti ja pelasi juniorikiekkoa Kärppien joukkueessa vuoteen 1999 asti. Kaudella 1999–2000 Harjula pelasi 30 ottelua Kärppien miesten joukkueessa Jääkiekon I-divisioonaa ja kahdeksan ottelua lainalla Suomi-sarjan Raahe-Kiekossa. Kärppien noustua Liigaan vuosituhannen vaihteessa Harjula pelasi kaksi kautta Kärpissä ennen siirtymistään Ässien riveihin kaudelle 2002–2003.
Gallipoli (täsmennyssivu)
Gallipoli tarkoittaa muun muassa seuraavaa:
Tuomo Harjula
Kahden Ässä-kauden jälkeen Harjula lähti Itävallan kakkostasolla pelanneen EHC Lustenaun joukkueeseen, jossa pelasi vajaat kaksi kautta. Jälkimmäisellä kaudella Lustenau voitti sarjamestaruuden, ja 13 ottelua joukkueessa pelannut Harjula lasketaan myös mestariksi, vaikka siirtyikin joukkueesta kesken kauden Tanskaan Herlev Hornetsin joukkueeseen. Tanskassa Harjula pelasi puolitoista kautta eli kevääseen 2007 asti. Seuraavalle kaudelle Harjula vaihtoi Italiaan HC Neumarkt/Egnan joukkueeseen, jossa pelasi kolme täyttä kautta.
Natalie Darwitz
Natalie Rose Darwitz (s. 13. lokakuuta 1983 Saint Paul, Minnesota, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen uransa päättänyt jääkiekkoilija. Hän toimi Yhdysvaltain naisten jääkiekkomaajoukkueen kapteenina vuosina 2007–2010. Darwitz voitti naisten jääkiekon maailmanmestaruuden vuosina 2005, 2008 sekä 2009. Talviolympialaisista hän saavutti naisten jääkiekon hopeaa 2002, pronssia 2006 ja hopeaa 2010.
Tuomo Harjula
Kaudelle 2010–2011 Harjula palasi Itävaltaan, kakkostason EHC Bregenzerwaldin joukkueessen yhden kauden ajaksi. Itävallasta Harjula palasi Italiaan, Serie B:n EV Bozenin joukkueeseen, josta lainattiin siirtorajalla Serie A:ssa pelanneeseen kaupungin ykkösjoukkue HC Bolzanon joukkueeseen. Bolzanossa Harjula pääsi juhlimaan Italian mestaruutta. Uransa viimeisen kauden 2012–2013 Harjula pelasi jälleen Serie B:ssa HC Eppan Piratesin riveissä.
Jo viimeisen pelikautensa aikana Harjula toimi apuvalmentajana EV Bozenin U20-joukkueessa. Kauden 2014–2015 Harjula toimi EV Bozenin Serie B -joukkueen päävalmentajna ja on tämän jälkeen valmentanut Neumarkt/Egnan sekä Auer/Oran eri juniorijoukkueissa sekä apu- että päävalmentajana. Kaudella 2019–2020 hän toimi juniorivalmennuksen ohessa Unterlandin edustusjoukkueen apuvalmentajana Serie B:ssa.
Natalie Darwitz
Vuonna 2018 Darwitz valittiin United States Hockey Hall of Fameen.
Ørbæk
Ørbæk on taajama ja entinen kunta keskisessä Tanskassa Nyborgin kunnassa Fynin saarella. Samannimisiä paikkoja Tanskassa on neljä.
Siimajalkaiset
Siimajalkaiset (Cirripedia) ovat meressä eläviä äyriäisiä joista suurin osa viettää aikuiselämänsä alustaan kiinnittyneinä. Heimoja ovat muun muassa hanhenkaulat (Lepadidae), joilla on varsi, ja varrettomat merirokot (Balanidae). Tällä hetkellä tunnetaan noin 1 220 siimajalkaislajia. Nimi ”Cirripedia” tulee latinasta ja tarkoittaa ”kiharajalkaista”. Useita erityisesti veneiden pohjiin kiinnittyviä siimajalkaisia kutsutaan usein merirokoiksi, vaikka ne eivät olisi merirokkojen heimoa.
pienoiskuva|250px|vasen|Merirokkoja Pohjanmeren rannikolta'' pienoiskuva|250px|vasen|Nauplius-toukka Ensimmäisenä siimajalkaisia kattavasti tutki ja luokitteli Charles Darwin, joka julkaisi sarjan niitä käsitteleviä monografioita vuosina 1851–1854. Darwin aloitti tutkimuksensa ystävänsä Joseph Dalton Hookerin ehdotuksesta.
Elinkaari
Siimajalkaisilla on kaksi toukkavaihetta. Ensimmäinen on nauplius-vaihe, joka viettää aikansa osana eläinplanktonia, kelluen vedessä kulkien virtojen mukana, syöden ja luoden kuortansa. Tämä vaihe kestää noin kaksi viikkoa (viisi toukkavaiheen kuorenluontia), kunnes naupliustoukka muuttaa muotoaan uivaksi kypristoukaksi ja lopettaa syömisen. Toukka asettuu paikoilleen löydettyään paikan joka vaikuttaa turvalliselta ja hedelmälliseltä. Kun sopiva paikka löytyy, toukka liimaantuu pää edellä alustaan ja muuttuu aikuiseksi. Tyypillisesti se kasvattaa neljä, kuusi tai kahdeksan kovaa panssarilevyä suojaksi ympärilleen. Siimajalkainen viettää loppuelämänsä alustaansa liimaantuneena, käyttäen höyhenmäisiä siimajalkojaan planktonin pyydystämiseen. Siimajalkaisia esiintyy yleensä rannoilla alueilla, jotka paljastuvat laskuveden aikaan.
Aikuinen siimajalkainen jatkaa kasvuaan, mutta ei enää luo kuortaan. Sen sijaan se kasvattaa panssarikuortaan lisäämällä uutta ainetta kuorilevyihin.
Joillain luokan lajeilla on yllä selostetusta täysin poikkeavat elämäntavat. Esimerkiksi Sacculina-suvun eliöt ovat taskuravuissa asuvia ulkoloisia.
Kuten monet selkärangattomat, siimajalkaiset ovat kaksineuvoisia joilla on sekä koiras- että naarasroolit. Siimajalkaiset hedelmöittävät toisensa (tai itsensä) peniksellä; siimajalkaisen penis on koko eläinkunnan pisin ruumiin kokoon suhteutettuna.
Siimajalkaiset kiinnittyvät usein ihmisten tekemiin rakenteisiin kuten veneisiin ja laitureihin aiheuttaen joskus vaurioita. Erityisesti laivoille siimajalkaiset ovat haitallisia, sillä pohjaan kiinnittyneinä ne kasvattavat veden vastusta ja siten polttoaineen kulutusta. Joitakin lajeja, ainakin Mitella pollicipes ja Pollicipes cornucopia, käytetään ihmisruoaksi etenkin Ranskassa ja Espanjassa.
Suomen merirokko
Ainoa Suomen rannikolla elävä siimajalkainen on Itämereen 1840-luvulla tulokaslajina saapunut merirokko (Amphibalanus improvisus). Merirokko on alun perin amerikkalainen tai australialainen laji, joka on laivojen rungoilla levinnyt ympäri maailmaa. Muualla se viihtyy erityisesti vähäsuolaisissa jokisuissa.
Kansanperinnettä
Valkoposkihanhien englanninkielinen nimi barnacle goose tulee vanhasta eurooppalaisesta uskomuksesta, että hanhet syntyvät hanhenkauloista (Pollicipes polymerus). Hanhien untuvikkoja ei koskaan nähty, sillä hanhet pesivät kaukana Jäämeren rannikkoseuduilla. Koska hanhenkaulat ovat mereneläviä, laskettiin myös hanhet kaloiksi, joita voitiin syödä perjantaisin katolisen paaston alkaessa.
pienoiskuva|Pollicipes cornucopia -hanhenkaula
Kirjallisuusvuosi 1892
Kirjallisuusvuosi 1892 käsittelee vuoden 1892 tärkeitä kirjallisuuden tapahtumia, uutisia ja julkistuksia.
Vézac (Dordogne)
Vézacin tärkeimmät nähtävyydet ovat esihistoriallinen luola ja 1600-luvulta peräisin olevan Marqueyssacin linnan puutarha.
Vézacin naapurikunnat ovat pohjoisessa Saint-André-d’Allas, koillisessa Sarlat-la-Canéda, idässä Vitrac, kaakossa La Roque-Gageac, etelässä Cénac-et-Saint-Julien, lounaassa Castelnaud-la-Chapelle ja lännessä Beynac-et-Cazenac.
Josef Kramer
thumb|200px|Josef KramerJosef Kramer (10. marraskuuta 1906 – 13. joulukuuta 1945) oli Bergen-Belsenin keskitysleirin komendantti. Hänet tunnettiin leirin asukkaiden mukaan Belsenin petona. Hän oli pahamaineinen sotarikollinen ja vastuussa tuhansien ihmisten kuolemasta kaasukammioissa. Sodan jälkeen hänet todettiin syylliseksi sotarikoksiin ja hirtettiin Hamelnin vankilassa.
Elämäkerta
Kramer oli syntynyt Münchenissä ja liittyi Saksan kansallissosialistiseen työväenpuolueeseen 1931 ja SS:ään 1932. Hänen SS:n koulutuksensa vei hänet ensin vanginvartijaksi ja toisen maailmansodan sytyttyä keskitysleirivartijaksi. Vuonna 1934 hänestä tuli Dachaun vankilan johtaja. Hänet ylennettiin nopeasti, ja hän sai korkeampia virkoja edelleen Sachsenhausenin ja Mauthausenin keskitysleireillä.
Kramerista tuli Auschwitzin komendantti Rudolf Hössin apulainen vuonna 1940 ja Natzweilerin keskitysleirin johtaja kesällä 1941. Kramer ylennettiin Hauptsturmführeriksi 1942 ja toukokuussa 1944 hänestä tuli Auschwitz-Birkenaun keskitysleirin kaasukammioista vastaava päällikkö. Joulukuussa 1944 Kramerista tuli Belsenin keskitysleirin komendantti. Sodan jälkeen Josef Kramer ja 44 muuta Belsenin keskitysleirin vartijaa, mukaan lukien 15 naista, joutuivat brittiläisen sotilastuomioistuimen eteen Lüneburgin lähellä. Kyseinen Belsen-oikeudenkäynti kesti syyskuusta marraskuuhun 1945. Kramer tuomittiin kuolemaan 17. marraskuuta 1945 ja hirtettiin 13. joulukuuta samana vuonna.
Võro
thumb|350px|Võron levinneisyysalue: Võrun maakunta ja setukaisten alue niiden historiallisten rajojen mukaan.
Võro eli võru on Kaakkois-Viron alueellinen alkuperäiskieli. Sitä on historiallisesti pidetty yhtenä viron etelämurteista, mutta nykyään se luetaan useimmiten omaksi kielekseen osana eteläviron kieliryhmää. Viron ja võron kielet muistuttavat kuitenkin toisiaan siinä määrin, että niiden puhujat ymmärtävät toisiaan, ja lisäksi lähes kaikki võrolaiset osaavat myös viroa. Võroa puhuu noin 70 000 ihmistä Võrun, Põlvan ja osittain myös Tarton ja Valgan maakunnissa. Võron puhujat eli võrolaiset ovat kansalliselta identiteetiltään virolaisia ja uskonnoltaan enimmäkseen luterilaisia.
Vuoden 2011 väestönlaskennassa võroa ilmoitti puhuvansa Virossa 87 048 henkeä. Võron kielen viikkoa vietetään marraskuun ensimmäisellä viikolla.
Eteläviron kieltä, johon võro perustuu, kutsuttiin aikaisemmin myös Tarton kieleksi ja pohjoisviroa, johon viron kirjakieli perustuu, Tallinnan kieleksi. Võron kielelle on kehitetty kirjakieli, jota opetetaan sekä Tarton yliopistossa että 26:ssa Kaakkois-Viron koulussa. Joka toinen viikko ilmestyy võronkielinen sanomalehti Uma Leht. Vuonna 2004 Viroa edusti Eurovision laulukilpailussa Neiokõsõ võronkielisellä kappaleella ”Tii”.
pienoiskuva|350x350px| Eteläviron (võro, seto, Mulgin murre ja Tarton murre sekä sammuneet Leivun murre, Lutsin murre ja Kraasnan murre) puhuma-alueet.
Võron kielestä vain vähän poikkeaa Viron kaakkoisimmassa osassa Setumaan maakunnassa sekä sen Venäjän puolelle rajaa jääneessä osassa puhuttu setukaisten eli seton (setun) kieli. Joskus puhutaankin võron-seton kielestä. Seton puhujat eroavat võron puhujista siten, että he ovat uskonnoltaan ortodokseja ja kansalliselta identiteetiltään setukaisia, eivät virolaisia.
Võron ISO 639-3- ja SIL-koodi on vro.
390px|right|thumb|Võron puhujien osuus väestöstä kunnittain vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan, osassa kunnista ilmoitettu puhujien lukumäärä.
Historiaa
Võro on vanhan etelävirolaisen heimokielen jälkeläinen. Eräs varhaisimmista etelävirolaisen kielen kirjallisista muistomerkeistä on Uuden Testamentin käännös vuodelta 1686. Teoksen käänsivät Andreas Virginius (1640–1701) ja poikansa Adrian Virginius (1663–1706), ja sen koko nimi on Meije lssanda JEsusse Kristusse Wastne Testament.
Eteläviron asema alkoi heiketä 1880-luvun jälkeen, mutta kielen elvyttäminen alkoi 1980-luvun lopulla.
Vuonna 1995 Viron valtio perusti Võron instituutin, jonka tavoitteena on võron kielen ja kulttuurin kehittäminen ja tutkiminen.
Stormblåst MMV
Stormblåst 2005 on Dimmu Borgirin uusintanauhoitus vuonna 1996 julkaistusta black metal -albumista Stormblåst. Kappaleet ovat samat kuin alkuperäisellä, lukuun ottamatta "Sorgens Kammer" -kappaletta, jota ei voitu nauhoittaa tekijänoikeuksien takia. Sen sijaan albumilla on kappale "Sorgens Kammer Del II", joka on edellä mainitun instrumentaalin toinen osa, ja myös "Avmaktslave". Rumpuja levyllä soittaa Mayhem-yhtyeen Hellhammer.
Myös Alt lys er svunnet hen -kappaleen introa on muutettu tekijänoikeudellisista syistä.
Aiheesta muualla
Stormblåst (re-recorded)
Parhaiden äänitehosteiden Oscar-palkinto
Parhaiden äänitehosteiden Oscar-palkinto on Yhdysvaltain elokuva-akatemian joka vuosi jakama palkinto edellisvuoden parhaille äänitehosteille. Palkinto on jaettu vuodesta 1963 alkaen.
Gallipoli (Italia)
Gallipoli on kaupunki Etelä-Italiassa, Apulian alueella, Leccen maakunnassa. Kaupunki sijaitsee Salenton niemimaalla, Joonianmeren rannalla. Kaupungissa on runsaat 20 000 asukasta.
Varikset
Molemmat sukupuolet ovat samannäköisiä. Heimoon kuuluu 22 sukua ja 126 lajia, joista Suomessa pesii kahdeksan.
Suvut
thumb|[[Sinitöyhtönärhi (Cyanocitta cristata)]]
Kalmukit
Varhaiset vaiheet
250px|thumb|vasen|Valokuva perinteisestä kalmukkien leiristä. Astrahanin kukistuttua venäläisten hyökkäyksessä vuonna 1554 Kaspianmeren tasankoa hallitsivat turkkilaissukuiset nogait. Vuonna 1608 oirattien koshud-heimo alkoi järjestää hyökkäyksiä nogaiden maille. Vuonna 1630 Khoo-Örlögin ja hänen poikansa johdolla oiratit valloittivat alueen kokonaan. Myöhemmin alueelle muutti koshudien lisäksi dörböd- ja törgud-heimojen jäseniä. Tulijat taistelivat keskenään, kunnes Ayuuki Khan yhdisti heidät valtansa alle. Kalmukit liittoutuivat venäläisten kanssa ja taistelivat näiden puolella nogaita, kapinoivia kasakoita ja tataareja vastaan. Vuonna 1718 Pietari Suuri rakensi linnoituksia Donilta Volgalle ja perusti Astrahanin provinssin. Tämä lisäsi Venäjän valtaa alueella, mutta kalmukit säilyttivät osittaisen itsenäisyytensä vuoteen 1771 saakka. Vielä 1800-luvun alussa pääosa kalmukeista oli paimentolaisia, mutta sittemmin heidät pyrittiin saamaan omaksumaan viljely, minkä lisäksi monet heistä päätyivät palvelemaan Venäjän armeijassa. Monet armeijassa palvelleet omaksuivat sittemmin eurooppalaiset elämäntavat.
Osana Venäjää
thumb|[[Napoleonin sodat|Napoleonin sodissa palvelleiden kalmukkiratsuväen sotilaiden kunniaksi rakennettu Khoshutovsky Khurul.]] 1800-luvun lopussa lopetettiin vielä jäljellä olleet kalmukkien erityisoikeudet Astrahanin provinssissa. Samalla laajennettiin koulujärjestelmää, jonka myötä muodostui pieni kalmukkien oppineiden luokka. Tsaarin kukistuttua vuonna 1917 kalmukit tekivät ehdotuksia autonomiasta tai liittymisestä Donin kasakoihin. Venäjän sisällissodassa he olivat valkoisten puolella helmikuuhun 1918 asti, jolloin bolševikit valloittivat Astrahanin. Noin 1 500 kalmukkia pakeni muualle Eurooppaan ja monet saivat surmansa verilöylyissä tai palvellessaan armeijassa kasakoiden kanssa. Vuonna 1897 kalmukkeja oli 190 600, mutta vuoteen 1928 mennessä heidän määränsä oli pudonnut 133 500:aan. He asuivat edelleen pääasiassa maaseudulla, ja kaupunkiväestö muodosti vain 1,3 prosenttia kaikista kalmukeista. Vuonna 1920 perustettiin Kalmukkien autonominen alue. Sen hallinnollinen keskus oli vuoteen 1927 saakka viereisen Astrahanin alueen pääkaupunki Astrahan, josta se siirrettiin Elistaan. Vuonna 1935 alueesta tuli Kalmukian autonominen sosialistinen neuvostotasavalta. Neuvostokauden alussa kalmukkien määrä pysyi suhteellisen tasaisena, mutta heidän osuutensa koko väestöstä laski 75,6 %:sta vuonna 1926 vain 48,6 %:iin vuonna 1939. 1930-luvulla alkoi myös buddhalaisten luostarien vaino, joiden lisäksi vainottiin myös esimerkiksi paikallisia kommunisteja.
Toinen maailmansota
Toisessa maailmansodassa kalmukkeja palveli armeijassa omissa yksiköissään. Neuvostojoukkojen vetäydyttyä suuresta osasta Kalmukiaa vallassa olivat palveluksesta karanneet aseistetut kalmukkijoukot siihen asti, kunnes saksalaiset tulivat alueelle 1942. Kuten monilla muillakin alueilla, heitä pidettiin vapauttajina. Kun saksalaiset perääntyivät alueelta vuonna 1943, yli 3 000 heihin liittynyttä kalmukkia seurasi heitä länteen ja osallistui myöhemmin taisteluihin esimerkiksi Puolassa. Noin 250 heistä selvisi sodasta ja muutti Yhdysvaltoihin ja Ranskaan. Kostotoimenpiteenä Kalmukian tasavalta lakkautettiin ja kalmukit karkotettiin vuonna 1943 Siperiaan, Keski-Aasiaan ja Sahalinin saarelle. Armeijassa palvelleet kalmukit siirrettiin työjoukkoihin sodan loppuajaksi. Siirtojen seurauksena arviolta 16 000 kalmukkia kuoli, ja heidän kokonaismääränsä vuonna 1959 oli vain 103 000.
Nykypäivä
Stalinin jälkeisenä aikana vuonna 1957 kalmukkien sallittiin palata kotiseuduilleen ja Kalmukkien autonominen sosialistinen neuvostotasavalta palautettiin alkuperäisine rajoineen. Seuraavana vuonna Kalmukiasta tuli jälleen neuvostotasavalta. Kalmukit eivät kuitenkaan saaneet takaisin menetettyä omaisuuttaan. Paluun jälkeen kalmukkien määrä lähti jälleen nousuun, ja vuonna 1989 heitä oli jo 174 000. Neuvostokauden lopulla myös yhteydet diasporaan lisääntyivät ja Kalmukiassa kävi diasporan jäseniä Ranskasta ja Yhdysvalloista. Neuvostojärjestelmän romahdettua Kalmukia julistautui itsenäiseksi tasavallaksi, vaikkakaan itsenäisyyttä ei ryhdytty sen vakavammin ajamaan. Kalmukiasta tuli vuonna 1994 osa Venäjän federaatiota.
Sointu Huuskonen
alt=Mustavalkoisessa kuvassa Sointu Huuskonen soittaa katse kohti kameraa, pasuuna huulillaan. Taustalla on valkoinen tiiliseinä kellarimaisessa tilassa, seinällä on soitinten ja muusikoiden kuvia. |pienoiskuva|Sointu Huuskonen soittamassa vetopasuunaa Yleisradion tv-ohjelman harjoituksissa. Vuonna 1968 esitetty ohjelma oli nimeltään Musiikin Maailmasta: Pasuunakvartetti. Kuva: Yle/Leif Öster. alt=Neljä pasunistia soittamassa ja heidän edessään istuu hymyilevä nainen.|pienoiskuva|Pasunistit Sointu Huuskonen, Raine Koivisto, Pertti Hostikka ja Olavi Lampinen. Edessä ohjaaja Tuula Kautto. Harjoitukset ohjelmaan Musiikin Maailmasta: Pasuunakvartetti. Kuva: Yle/Leif Öster Sointu Erkki Ilmari ”Severi” Huuskonen (s. 11. joulukuuta 1937, Vesanto) on suomalainen pasunisti ja orkesterimuusikko.
Ura orkesterimuusikkona
Huuskonen soitti työurallaan Mikkelin sotilassoittokunnassa, Lahden kaupunginorkesterissa, Suomen kansallisoopperassa, Radion tanssiorkesterissa, Savonlinnan oopperajuhlaorkesterissa, UMOssa sekä studiomuusikkona.
Huuskonen aloitti uransa armeijan soitto-oppilaana Helsingin Santahaminassa, jossa hän kävi aliupseerikoulun. Hänen soittimekseen valikoitui pasuuna, erityisesti bassopasuuna. Hän sai Mikkelin sotilassoittokunnasta kersantin vakanssin.
Aliupseeriuran jälkeen Sointu Huuskonen valittiin pasunistiksi Lahden kaupunginorkesteriin, josta hän siirtyi vuonna 1963 Helsinkiin, juuri perustettuun Suomen kansallisoopperan orkesteriin.
Huuskonen soitti päätyönään Bulevardilla sijainneessa kansallisoopperassa (nykyisin Aleksanterin teatteri), mutta kuului myös Radion tanssiorkesteriin, joka teki nauhoituksia ja konsertoi ahkerasti 1960- ja 1970-luvuilla. Tämän myötä Huuskosesta tuli kysytty pasunisti kevyen musiikin levytyksiin sekä television viihde- ja musiikkiohjelmiin, kuten Euroviisukarsintoihin, Syksyn säveleen ja Kivikasvoihin. Hän soitti muun muassa Jaakko Salon, Esko Linnavallin, Markku Johanssonin, Ossi Runteen, Pentti Lasasen ja Jörgen Petersenin johtamissa orkestereissa.
Ura studiomuusikkona
Studiomuusikkona Sointu Huuskosen ensimmäinen levytys oli Dannyn Piilopaikka vuonna 1965. Tämän jälkeen Huuskosen bassopasuunan voimakkaan, matalan äänen voi kuulla lukuisissa suomalaisen iskelmämusiikin hittikappaleissa ja klassikoissa, kuten Anita Hirvosen Itke vaan jos helpottaa (1967), Paula Koivuniemen Jos helmiä kyyneleet ois (1968), Tapani Kansan Eloise (1969), Markku Aron Hyvännäköinen (1970), Kirkan Silta yli synkän virran (1970), Katri Helenan Kai laulaa saan (1971), Irwin Goodmanin Poing poing poing (1971), Jukka Kuoppamäen Sininen ja valkoinen (1972), Fredin Niin paljon kuuluu rakkauteen (1972), Marionin Tom tom tom (1973), Pepe Willbergin Saat miehen kyyneliin (1976) ja Taiskan Mombasa (1976).
Huuskonen oli mukana myös elokuvien ääniraidoilla, kuten Spede Pasasen ohjaamissa komedioissa Näköradiomiehen ihmeelliset siekailut sekä Pohjantähteet, jossa Huuskosen pasuuna soi muun muassa Simo Salmisen esittämässä, Jukka Virtasen sanoittamassa huumorikappaleessa Alle lujaa.
Tekijänoikeusjärjestö Gramexin tietojen mukaan Sointu Huuskonen on soittanut noin 2060 äänitteellä.
Perhe
Kosketuksen musiikkiin Huuskonen oli saanut jo lapsuudessaan Pohjois-Savon Vesannolla. Hänen isänsä Erkki Huuskonen ja setänsä Tauno Huuskonen olivat tunnettuja harmonikansoittajia ja kyläpelimanneja. Äiti Hilja Huuskonen harrasti kuorolaulua.
Sointu Huuskonen oli naimisissa vuosina 1959–1986 Liisa o.s. Voutilaisen (1939–1991) kanssa, jonka kanssa hänellä on kaksi poikaa Ossi (s. 1960) ja Pertti (s. 1962). Nykyinen elämänkumppani on Kaija Turunen Kuopiosta.
Lähteet
Tekijänoikeusjärjestö Gramex
Yle Arkisto
David Feiss
pienoiskuva|David Feiss vuonna 2018. David Feiss (s. 16. huhtikuuta 1959 Sacramento, Kalifornia) on yhdysvaltalainen animaattori, joka tunnetaan erityisesti luomastaan animaatiosarjasta Cow & Chicken.
Ura
Feiss aloitti uransa animaattorina päästyään työskentelemään Hanna-Barbera -yhtiöön vuonna 1978. 1980-luvulla hän työskenteli muun muassa Jetsonien uusitussa animaatiosarjassa animaattorina ja oli mukana ohjaamassa Ren ja Stimpy animaatiosarjan ensimmäistä tuotantokautta. Vuonna 1995 joulukuussa Feissin luoma Cow & Chicken pilootti jakso esitettiin ensi kerran Cartoon Networkilla, jonka myötä Cartoon Network Studios tilasi sarjasta yhteensä 51 jaksoa. Samassa sarjassa esiintyneet hahmot Näätä ja Paviaani saivat suosionsa myös oman spin-off sarjansa I Am Weasel syyskuussa 1997.
Feiss oli myös mukana tekemässä tarinaa elokuvaan Karvakamut vuonna 2006.
Mikon parhaat
Mikon parhaat voi tarkoittaa laulaja Mikko Alatalon:
Orari
thumb|Diakoni pukeutuneena kierreorariin ja stikariin thumb|Ipodiakoneita ristisaatossa. Kahdella on punainen orari ja yhdellä keltainen. Orari on ortodoksisen diakonin ja ipodiakonin jumalanpalveluspukuun kuuluva arvon tunnus, pitkä kapea olkanauha, joka on koristeltu seitsemällä ristillä. Diakonilla orari kiinnitetään stikarin vasempaan olkapäähän napilla, ja ekteniaa lausuessaan diakoni kohottaa oikealla kädellään oraria sivulle rukouksen merkkinä. Ipodiakonit pukevat orarin ristinmuotoisesti rinnan yli. Oraria vastaava läntisen kristillisyyden jumalanpalvelusvaate on stoola.
Äynun kieli
Äynu eli ainu (äynuksi ئهﻳنوُ, ’äynu; lausutaan ), myös šäyxil on Xinjiangissa Kiinassa puhuttu turkkilainen kieli, joka on läheistä sukua uiguurille. Sitä puhui vuonna 2000 äidinkielenään 6,570 ihmistä. Kielen puhujat käyttävät myös paljon uiguuria ja mandariinikiinaa. Äynussa käytetään paljon persialaista sanastoa – jopa siinä määrin, että jotkut kielitieteilijät luokittelevat sen turkkilaisten kielten sijasta iranilaiseksi kieleksi.
Orari
Orari kuvaa kantajalleen diakonin rukouksellista vastuuta ja Pyhän Hengen armoa. Kaikilla pappeuden asteiden tunnuksena on nauha: diakonilla orari, papilla epitrakiili ja piispalla omofori. Papin epitrakiili ja piispan omofori kuvaavat samoja asioita laajennettuna kuin orari diakonille. Orarin (nauhan) kaksi päätä kuvaavat Uutta ja Vanhaa testamenttia.
Kierreorari on arkki- ja ylidiakonin käyttämä pitkä orari. Tavallisesta diakonin orarista kierreorari poikkeaa siinä, että se on leveämpi ja lähes kaksi kertaa pidempi. Nimensä se on saanut siitä, että vasemmalle olkapäälle kiinnitetty orari kiertää oikean kyljen ympäri. Venäläisen tavan mukaan kierreorariin on kirjailtu kolmesti sana Pyhä, useimmiten slaavinkielellä. Joillakin ylidiakoneilla on myös suomenkielisellä kirjailulla varustettuja kierreorareita.
Äynun kieli
Äynu on pääasiassa puhekieli, eikä sitä juuri käytetä kirjoitetussa muodossa. Sitä voidaan kuitenkin kirjoittaa uiguurien käyttämällä arabialaisen kirjaimiston muunnelmalla.
Konsonantit
Lähde:
Orari
Kreikassa eroa ei ole, vaan kaikki diakonit käyttävät kierreoraria.
Äynun kieli
Vokaalit
thumb|right|Äynun vokaalikaavio.
Lähde:
Orari
Suomessa noudatetaan käytäntöä, jonka mukaan ansioitunut diakoni voi saada oikeuden käyttää kierreoraria vaikkei olekaan nimitetty ylidiakoniksi.
Halsuan kirkko
Halsuan kirkko on Jaakko Kuorikosken, isänsä Heikin suunnitelmien mukaan vuosina 1825–1826 rakennuttama kirkko Halsualla. Kirkko sijaitsee Kauppisen harjulla keskellä pitäjää, Halsuanjärven läheisyydessä. Kirkko on puinen, pohjaltaan tasavartinen ristikirkko.
Halsuan kirkkotie ja kirkonseutu kuuluu Suomen valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin. Museoviraston perustelujen mukaan se on edustava esimerkki Kuorikosken kirkonrakentajasuvun vaatimattomasta ja pienmittakaavaisesta rakennustyylistä. Kirkon ja tapulin lisäksi kirkonseutuun kuuluu lainamakasiini, hautausmaa sekä harjua pitkin kulkeva kirkkotie.
Historiaa
Vuonna 1906 hankittiin kirkkoon kaksiäänikertaiset ”Himanderin” eli Lahden Urkutehtaan urut, jotka sijoitettiin niitä varten rakennetulle parvelle. Uudet urut Halsualle hankittiin 1959. Ne ovat saksalaisen Jehmlichin urkutehtaan tekemät 11-äänikertaiset ja edustavat tuon aikaista neobarokki-tyyliä.
Kirkkoa on peruskorjattu vuosina 1968–1969, jolloin korjauksen suunnitteli paikallinen arkkitehti Sulo Kalliokoski sekä 2001, jolloin korjauksesta vastasi oululainen arkkitehtitoimisto Jorma Teppo Oy.
Jakov Lind
Jakov Lind, alkuperäinen nimi Heinz Landwirth, (1927 Wien, Itävalta – 2007 Lontoo, Britannia ) oli itävaltalainen kirjailija, syntyperältään juutalainen. Hän on käsitellyt teoksissaan fasismia ja ihmisen pahuutta.
Lind meni 1938 sisarensa kanssa "lastenkuljetuksessa" (Kindertransport) Alankomaihin, jossa hän myöhemmin omaksui toisen nimen ja identiteetin käydäkseen hollantilaisesta. Hän oli oppinut hollannin kielen muutamassa viikossa. Sodan päätyttyä hän muutti taas nimeä ja pääsi juutalaisnimen turvin Palestiinaan. Ennen pitkää hän palasi Eurooppaan suunnitelmissa jatkaa kirjoittamista, jonka hän oli aiemmin jo aloittanut, ja muutti Wieniin opiskelemaan teatterialaa. Kierreltyään Eurooppaa hän päätyi Britanniaan ja jäi Lontooseen. Esikoisteos Seele aus Holz (1962, Puinen sielu) oli saman tien menestys, ja se käännettiin useille kielille. Sen jälkeen seurasi työteliäitä vuosia ja menestystä, johon hän kuitenkin suhtautui ristiriitaisesti. Lind oli myös taidemaalari, ja hänen englanniksi ilmestyneiden kirjojensa kansissa on hänen töitään.
Lind käsittelee esikoisteoksessaan, novellikokoelmassa Puinen sielu, pelkoa, väkivaltaa ja hulluutta. Samoja teemoja on romaanissa Betonimaisema (1963). Hän kirjoitti vuodesta 1969 englanniksi, ja 1970 ilmestyi omaelämäkerta Counting My Steps, jossa hän kertoo suhteestaan Wieniin ja käsittelee antisemitismiä, netsismia ja kollektiivista syyllisyyttä.
SModem
SModem on suomalaisen Arisoft Oy:n kehittämä kaksisuuntainen tiedostonsiirtoprokolla, jota käytettiin pääasiassa BBS-järjestelmissä. SModem oli asennettavissa lähes kaikkiin yleisimpiin BBS-ohjelmistoihin.
SModemista mullistavan teki se, että sen kautta pystyi käyttämään tiedonsiirron aikana Arisoftin GroupChat-keskusteluohjelmaa, jolla BBS:n käyttäjät pystyivät jutustelemaan keskenään reaaliajassa. Myös muissa suosituissa kaksisuuntaisissa protokollissa, HS/Linkissä ja HydraComissa, oli tuki tiedonsiirron aikaiseen keskusteluun, mutta ohjelmistotuen puutteellisuuden vuoksi keskustelukumppanina saattoi olla vain fyysisesti BBS-koneella istuva henkilö, yleensä järjestelmän ylläpitäjä.
Ohjelman toimintaperiaate poikkesi oleellisesti muista yleisistä modeemeilla käytettävistä tiedonsiirtoprotokollista. Toiminta oli jaettu kahteen osaan, joista alempi, Multiplexed Serial Link Protocol (MSLP), loi yleiskäyttöisen pakettivälitteisen tiedonsiirtokerroksen virheenkorjauksineen. Ylempänä kerroksena MSLP:n päällä toimi tiedonsiirto ja keskustelusovellukset. Suurikokoinen lähetysikkuna ja dynaaminen paketin koon optimointi mahdollistivat protokollan toiminnan sellaisissakin vaikeissa yhteystilanteissa, joissa muilla protokollilla tiedonsiirto ei enää ollut mahdollista siirtovirheiden vuoksi.
Piraatit levittivät SModemista editoitua versiota, joka muutti käyttäjän lempinimen muotoon eLiTe ja kirjoitetusta tekstistä kaikki konsonantit isoiksi. Vaikka "piraattiversio" oli toiminnallisesti huonompi kuin varsinainen ilmainen ohjelmaversio, monet tavalliset käyttäjät käyttivät tätä versiota SModemista, koska olivat saaneet sen käsiinsä, eivätkä osanneet tai jaksaneet vaihtaa alkuperäiseen versioon. Tämän "piraattiversion" oli koemielessä laittanut levitykseen Arisoft itse.
Alexander Otto Ehrström
Alexander Otto Ehrström (21. tammikuuta 1826 Porvoo – 25. syyskuuta 1899 Tuusula) oli suomalainen maanviljelijä ja moninkertainen valtiopäivämies.
Ehrströmin vanhemmat olivat pappi, kirjailija Eric Gustaf Ehrström ja 	Ulrika Lovisa Ahlstedt. Professori, senaattori Karl Gustaf Ehrström oli hänen veljensä. Ehrström suoritti Mustialassa maatalouskurssin ja toimi ensin useiden eri maatilojen vuokraajana, kunnes avioitui Järvenpään kartanon perijättären kanssa ja ryhtyi siellä maanviljelijäksi. Hän osallistui Tuusulan kunnalliselämään aktiivisesti ja edusti Helsingin tuomiokuntaa talonpoikaissäädyssä valtiopäivillä 1882, 1885, 1888 ja 1894 sekä Piikkiön tuomiokuntaa valtiopäivillä 1891. Ehrström oli 1882 suostuntavaliokunnan jäsen ja 1894 laki- ja talousvaliokunnan varajäsen. Vuonna 1882 hän anoi yhdessä muiden kanssa, että keisari Aleksanteri II:lle saataisiin pystyttää muistopatsas.
Sam Lacey
Samuel "Sam" Lacey (8. maaliskuuta 1948 Indianola, Mississippi – 14. maaliskuuta 2014 Kansas City, Missouri) oli yhdysvaltalainen koripalloilija. NBA:ssa Lacey pelasi 13 kautta vuosina 1970–1983.
Sentterinä pelanneen Laceyn varasi NBA:han vuoden 1970 varaustilaisuudessa viidennellä vuorolla Cincinnati Royals, jossa hän pelasi vuoteen 1981 asti. Kingsin nimi vaihtui Laceyn aikana ensin Kansas City-Omaha Kingsiksi, sitten Kansas City Kingsiksi ja Laceyn jälkeen Sacramento Kingsiksi, joka on nostanut kattoon Laceyn pelinumeron 44. Vuonna 1975 Lacey valittiin NBA:n tähdistöotteluun. Kingsin jälkeen Lacey pelasi vielä kaudet New Jersey Netsissä ja Cleveland Cavaliersissa.
Lacey kuoli kotonaan Missourin Kansas Cityssä 14. maaliskuuta 2014, 66-vuotiaana.
Elena Georgescu
Elena Georgescu, o.s. Nedelcu (s. 10. huhtikuuta 1964 Bukarest) on romanialainen soutaja. Hän voitti kahdeksikossa kolme olympiakultaa, neljä maailmanmestaruutta ja yhden Euroopan-mestaruuden. Hän edusti CS Dinamo Bukarestia.
Anne Leinonen
Elämä ja ura
Leinonen on valmistunut filosofian maisteriksi Helsingin yliopistosta pääaineenaan maantiede. Hän työskentelee SanomaPron kustannustoimittajana ja oppimateriaalituottajana Mikkelissä.
Elena Georgescu
Georgescu voitti kahdeksikossa olympiakultaa Atlantassa 1996, Sydneyssä 2000 ja Ateenassa 2004, hopeaa Barcelonassa 1992 ja pronssia Pekingissä 2008.
Anne Leinonen
Elämä ja ura
Vuonna 1999 Leinonen ja Lappalainen kirjoittivat nuortenromaanin Lokkeja rakastava veli, jonka käsikirjoituksella he voittivat WSOY:n nuortenkirjakilpailun, ja se julkaistiin Bulevardi-sarjan avauksena vuonna 2000. Kolmannessa nuortenromaanissa Saga (2003) on mukana hieman fantasiaa, ja se sijoittuu Islantiin. Romaania innoittivat tosi-tv-sarjat.
Elena Georgescu
Georgescu voitti kahdeksikon maailmanmestaruuden 1990, 1997, 1998 ja 1999, saavutti MM-hopeaa 2003 ja 2007 sekä pronssia 1991. Hän voitti kahdeksikon Euroopan-mestaruuden 2007.
Anne Leinonen
Elämä ja ura
Leinosen novelli ”Valkeita lankoja” voitti Portin kirjoituskilpailun vuonna 2003 ja Atorox-palkinnon vuonna 2004. Leinonen voitti Portin kirjoituskilpailun toistamiseen vuonna 2011 novellilla Oliverin kirja.
Stikari
thumb|Ylidiakoni pukeutuneena kierreorariin ja stikariin Stikari on täyspitkä suora hihallinen ortodoksisen kirkon jumalanpalveluspuku, jota käyttävät kaikki vihkimyksen saaneet jumalanpalvelusten toimittajat aina lukijasta diakoneihin. Papin pukua nimitetään feloniksi ja piispan pukua sakkokseksi.
L’Absie
L’Absie on Ranskan kunta Deux-Sèvresin departementissa Uuden-Akvitanian hallintoalueella. Se sijaitsee Niortin pohjoispuolella. Kunnan pinta-ala on 13,0 neliökilometriä ja siellä on arviolta 941 asukasta (vuonna 2016).
Kyrö Distillery
pienoiskuva|Kyrön craft-lonkero Kyrö Cranberryssä käytetään karpalomehua. pienoiskuva|Kyrö Malt Rye Whisky -pullo. Kyrö Distillery Company on Isossakyrössä toimiva ruistislaamo. Ginin ja viskin lisäksi se tekee myös käsidesiä.
Historia
Tislaamo aloitti toiminnan Kyrönmaan osuusmeijerin tiloissa vuonna 2014.
Tislaamon lähellä sijaitseva Napuen taistelun muistomerkki on toiminut innoittajana Kyrö Distilleryn omalle Napue Sans -kirjasimelle. Tislaamon ensimmäinen ja yrityksen kansainväliseen menestykseen vienyt Napue gini lanseerattiin alun perin Napuen taistelun 300-vuotisjuhlapäivänä. Isonkyrön historiaa hyödynnetään yrityksen markkinoinnissa laajemminkin, ja isokyröläistä paikallisuutta korostetaan myös ulkomailla, jossa pieni pitäjä näyttäytyy eksoottisena sijaintina. Kyrön tuotteiden pakkaussuunnittelu on saanut kansainvälistä mainetta. Suunnittelutoimisto Werkligin tekemät pakkaukset nousivat oman sarjansa lyhyelle listalle Cannesin mainosfestivaaleilla kesäkuussa 2015.
Tuotteet
Alun perin ruisviskistä alkunsa saanut yritys laajensi tislaamaan myös ruisginiä osittain rahoittaakseen vähintään kolmen vuoden tynnyrikypsytyksen vaativan ruisviskin tuotannon. Vain vuosi tislauslupien saamisen jälkeen, vuoden 2015 heinäkuussa, Napue Gin voitti Isossa-Britanniassa järjestetyn IWSC Wine and Spirits -kilpailun Best gin for Gin&Tonic -sarjan. Tislaamon tynnyrissä kypsytetty Koskue-gini (tunnetaan nykyään nimellä Kyrö Dark Gin) voitti samassa tapahtumassa kultaa. Napuen kysyntä kasvoi voiton jälkeen merkittävästi, ja suosio aiheutti viskituotannon viivästymisen.
Kyrön ruisviski
Yrityksen ensimmäiset viskit valmistuivat vuonna 2017. Erät olivat aluksi hyvin pieniä, parhaimmillaan muutaman sadan pullon kokoisia. Tislaamon ensimmäinen vakioviski Kyrö Malt Rye Whisky tuli markkinoille elokuussa 2020. Viski sai 98/100 pistettä kansainvälisessä International Wine and Spirit Competionissa. Kyrö Napue Ginin suosio sai alkunsa samaisesta alkoholialan kisasta. Tästä eteenpäin tislaamon ruisviskin saatavuuden oli määrä parantua. Vuoden 2019 elokuussa vihittiin käyttöön vanhan meijerirakennuksen viereen rakennettu uusi viskitislaamo. Sen myötä Kyrön ruisviskin tuotannon oli määrä kolminkertaistua.
Kyrön ruisviskistä tekee ainutlaatuisen sekä sen raaka-aine että valmistusmenetelmä, sillä mallasviskit valmistetaan yleensä ohrasta. Kyrön viski on tislattu 100-prosenttisesta suomalaisesta täysjyvärukiista. Tislauksessa käytetään skotlantilaistyyppistä pannutislausta. Ruisviski kypsyy uusissa amerikkalaisissa tammitynnyreissä kolmesta viiteen vuotta.
Kyrö Napue Gin
Kyrö Napue Gin on tislattu 16 yrtistä. Erikseen tuoreena tislatut yrtit, karpalo, tyrni, koivunlehdet ja mesiangervo viimeistelevät ginin makuprofiilin. Napue valittiin vuonna 2015 parhaaksi giniksi IWSC-kisassa paras gini Gin&Tonic -sarjassa. Napue tonic -juoma valmistetaan Kyrön Napue Ginistä ja Fewer-Tree Indian -tonic-vedestä. Juoma koristellaan karpaloilla ja rosmariinin oksalla ja tarjoillaan jäillä. Napue ginin nimi muuttui vuonna 2019 Kyrö Napue Giniksi ja ulkomailla tuote tunnetaan yksinkertaisemmin Kyrö Gininä.
Kyrö Dark Gin (Koskue)
Tynnyrikypsysetty Kyrö Dark Gin tunnettiin aiemmin nimellä Koskue. Useita palkintoja alkoholialan kisoissa voittanut gini kypsyy amerikkalaisissa valkotammitynnyreissä kolmen kuukauden ajan. Sen jälkeen siihen lisätään appelsiininkuori- ja mustapippuritislettä. Tynnyrikypsytetty gini sopii nautittavaksi kylmänä tai kuumana omenamehun kanssa.
Kyrö Cranberry
Kyrö Cranberry on Kyrö Napue Gin -pohjaan rakennettu long drink, jossa maistuu karpalo ja rosmariini. Aitoja makuja yhdistävä craft-tyylinen lonkero tehdään yhteistyössä Laitilan Wirvoitusjuomatehtaan kanssa.
Kyrö Dairy Cream kermalikööri
Kyrö Distillery valmistaa kermalikööriä. Paikallisesta kermasta, ruisviskistä, aidosta lakritsista ja vaniljasta tehty kermalikööri on laktoositon. Kermalikööri tuli aluksi myyntiin matkustajaliikenteeseen. Alkoon tuote tuli huhtikuussa 2019. Dairy Cream -kermalikööriä voi juoda sellaisenaan jäiden tai kahvin kanssa.
Pink Gin ja erikoiserät
Kyrön valikoimaan kuuluu useita ginejä ja yhteistyössä kansainvälisten tislaamoiden kanssa tehtyjä tuotteita. Keväällä 2020 yritys julkaisi Pink Ginin, jonka ravintolamyynnin tuotoista osa suunnataan erityisryhmien työllistämiseen.
Käsidesi
Kyrö aloitti maaliskuussa 2020 käsidesin valmistuksen koronapandemian vuoksi. Kyrö Distilleryn käsidesi meni aluksi kriittisten alojen käyttöön ja myöhemmin kuluttajamyyntiin. Käsidesin tuotannon avulla yritys onnistui perumaan suunnitellut lomautukset. Käsidesi jää yrityksen vakiotuotevalikoimaan.
Vierailukeskus
Rye Rye Oy:n tytäryhtiö Kyröön Kievari Oy ylläpitää vierailukeskusta ja tislaamoravintolaa Isossakyrössä. Elokuussa 2020 vierailukeskus avasi oman ravintolan.
Ireneusz Paliński
Ireneusz Paliński (13. toukokuuta 1932 Nużewo – 9. heinäkuuta 2006 Varsova) oli puolalainen painonnoston olympiavoittaja.
Paliński voitti olympiakultaa alle 82,5 kilogramman sarjassa Roomassa 1960. Hänen punnerrustuloksensa oli 130 kg, tempaustuloksensa 132,5 kg ja työntötuloksensa maailmanennätys 180 kg. Hänen yhteistuloksensa oli 442,5 kg ja sillä hän voitti hopealle sijoittuneen yhdysvaltalaisen James Georgen 12,5 kilolla. Neljä vuotta myöhemmin Tokion olympialaisissa Paliński saavutti alle 90 kilogramman sarjassa pronssia yhteistuloksella 467,5 kg. Hän oli yleensä parhaimmillaan työnnössä ja Tokiossakin hän nosti siinä olympiaennätyksen 182,5 kg.
Maailmanmestaruuden Paliński voitti alle 90 kilogramman sarjassa Wienissä 1961 yhteistuloksella 475 kg.
Joseph Ankrah
Joseph Arthur Ankrah (18. elokuuta 1915 – 25. marraskuuta 1992) oli ghanalainen sotilas, joka toimi maansa valtionpäämiehenä sotilasjuntan johdossa vuosina 1966–1969.
Ankrah sai sotilaskoulutuksensa siirtomaa-aikana englantilaisilta, nousi kenraalimajuriksi ja puolustusvoimien ylipäällikön varamieheksi. Hän osallistui sotatoimiin toisessa maailmansodassa ja YK:n rauhanturvaajana Kongossa. Sotilasvallankaappauksen jälkeen jo eläkkeellä ollut Ankrah kutsuttiin valtionpäämieheksi ja puolustusvoimien ylipäälliköksi. Hän joutui eroamaan lahjusskandaalin takia.
Goris
Goris on kaupunki Armeniassa Sjunik'in maakunnassa. Se sijaitsee noin 280 kilometriä maan pääkaupungista Jerevanista ja 70 kilometriä maakunnan pääkaupungista Kapanista. Kaupungin asukasluku (de jure) oli 20 591 vuonna 2011; vuosikymmen aiemmin se oli 23 261 vuonna 2001.
Hallainvuorentie
pienoiskuva Hallainvuorentie on tie Helsingin Myllypurossa, jonka vieressä on metsäalue Hallainvuori sekä Kehä I. Tie on 800 metriä pitkä. Sen varrelle on rakennettu taloja 2000-luvun alussa. Useat talot ovat pari- ja rivitaloja.
Lorraine Downes
Lorraine Elizabeth Downes (s. 12. kesäkuuta 1964 Auckland, Uusi-Seelanti) on uusiseelantilainen tanssija. Hänet kruunattiin Miss Universumiksi 1983. Vuonna 2006 Downes voitti Dancing with the Stars-ohjelman uusiseelantilaisen version Aaron Gilmoren parina. Hän sai voitostaan 112 000 dollaria ja lahjoitti ne lasten syöpäsäätiölle.
Chiloé
Chiloé on Chilelle kuuluva saari Tyynellämerellä.
Maantiede
Chiloé on osa Chiloén maakuntaa, johon Chiloén saaren lisäksi kuuluu sen rannikolla sijaitsevia pienempiä saaria sekä osa manner-Chileä.
Saaren pinta-ala on 8 394 neliökilometriä. Se on Chilen toiseksi suurin ja koko Etelä-Amerikan viidenneksi suurin saari. Chiloén erottaa mantereesta Chacaonsalmi. Chiloésta etelään sijaitsevat Chonossaaret. Saaren pääkaupunki on Castro, joka sijaitsee saaren itäosassa. Saaren suurin kaupunki on kuitenkin Ancud. Lisäksi saarella on useita pienempiä kaupunkeja ja kyliä, kuten Quellón, Dalcahue ja Chonchi.
Saarten kasvillisuus on rehevää ja ilmastoon kostea ja tuulinen. Maisemalle ovat tyypillisiä aaltoilevat kukkulat ja tiheät metsät. Saarella on kaksi kansallispuistoa: Chiloén kansallispuisto ja Tantaucon kansallispuisto.