cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mario Lemieux
Menestystä haitanneet sairastelut
Syöpä ja selkävaivat varjostivat Lemieux’n koko loppu-uraa. Työsulkukauden 1994–1995 hän jätti kokonaan väliin ja ehti kertaalleen jo lopettaa uransa kevään 1997 jälkeen. Lemieux'stä tuli kaudella 1995–1996 viimeisin pelaaja, joka ylsi yhden kauden aikana yli 150 tehopisteeseen, kunnes Connor McDavid saavutti 150 tehopistettä kaudella 2022–2023. Lemieux palasi kaukaloihin kaudella 2000–2001 ja pelasi NHL:ssä vielä viisi kautta.
Razorlight
Razorlightin ensimmäinen albumi oli 28. kesäkuuta 2004 julkaistu Up All Night, joka nousi Yhdistyneen kuningaskunnan albumilistoilla kolmannelle sijalle. Se nautti kriitikoiden keskuudessa suurta suosiota raikkaudellaan. Johnny Borrell on tunnettu itsetietoisesta ja ylimielisestä asenteestaan, hän on mm. verrannut itseään Bob Dylaniin, sanonut olevansa tätä parempi biisien kirjoittaja. Näin hän toi pääasiallisesti brittiteinitytöistä koostuvalle yleisölleen takaisin sen paheellisen raikulipojan, jota olikin niin odotettu, ja brittimusiikkilehdistölle uuden silmätikun.
Mario Lemieux
Menestystä haitanneet sairastelut
24. tammikuuta 2006 40-vuotias Mario Lemieux ilmoitti lopettavansa uransa toisen kerran – ja tällä kertaa pysyvästi. Viimeisellä kaudellaan hän taisteli paitsi NHL:n uudistumisen myötä kasvaneen pelitilanteiden nopeuden, myös sydänongelmien kanssa, jotka pitivät hänet aika ajoin poissa kentiltä.
Razorlight
Razorlight esiintyi heinäkuussa 2005 Live 8 -konsertissa Lontoon Hyde Parkissa. Yhtye on myös lämpännyt Queenia, Paul Rodgersia, Oasista, Richard Ashcroftia ja U2sta.
Mario Lemieux
Muuta
250px|thumb|Lemieux pudottaa kiekon ottelussa [[Washington Capitals – Pittsburgh Penguins, jossa muistettiin KHL-seura Lokomotiv Jaroslavlin pelaajia, jotka kuolivat lento-onnettomuudessa.]] Lemieux pelasi koko uransa numerolla 66, joka on Wayne Gretzkyn numero 99 ylösalaisin käännettynä. Vain Gretzkyn numero 99 on jäädytetty koko NHL:ssä virallisesti, mutta Lemieux’n päätettyä uransa kukaan pelaaja ei ole toistaiseksi pelannut myöskään numerolla 66. Numero on varsinaisesti jäädytetty vain Lemieux’n edustamassa Pittsburgh Penguinsissa.
Razorlight
17 heinäkuuta 2006 Razorlight julkaisi toisen albuminsa ("Razorlight"), jota kehuttiin edeltäjänsä tavoin.
Mario Lemieux
Muuta
Maajoukkuetasolla Lemieux voitti Kanada-cupin 1987 ja toimi joukkueen kapteenina Kanadan voittaessa olympiakultaa 2002. Lisäksi Lemieux oli mukana voittamassa Jääkiekon maailmancupia vuonna 2004.
Razorlight
Yhdeksi ensimmäisen levynsä innoittajaksi Borrell on nimennyt The Cure yhtyeen varhaisen tuotannon (Three Imaginary Boys ja Boys Don't Cry). Toisella levyllä on kuultu U2-vaikutteita. Muihin Borrellin esikuviin kuuluu The Kinks yhtyeen Ray Davies.
Sadr City
Sadr City eli Madinat as-Sadr  eli Sadrin kaupunki on suuri kaupunginosa Irakin pääkaupungin Bagdadin koillispuolella, jossa asuu noin kaksi miljoonaa asukasta, enimmäkseen šiioja. Se on saanut nimensä suurajatollah Mohammad Mohammad Sadiq al-Sadrin (1943–1999) mukaan, jonka poika Muqtada al-Sadr hallitsee joukkoineen aluetta.
Hallinnollisesti Sadr muodostaa (2013) kaksi Bagdadin kuvernoraatin (maakunnan) piirikuntaa: Sadr 1 ja Sadr 2.
Lähiön rakennutti 1959 pääministeri Abdul Karim Qassim vastauksena Bagdadin kasvavaan asuntopulaan. Tuolloin se sai nimen Vallankumouskaupunki, joksi monet vielä kutsuvat sitä. Edullinen hintataso sopi erityisesti vähätuloisille asukkaille, jotka monet olivat maaseudulta muuttaneita ja siihen asti asuneet slummeissa. Kaupunginosasta tuli nopeasti Irakin kommunistisen puolueen vahvaa tukialuetta ja vastustus Baath-puolueen vuoden 1963 vallankaappausta kohtaan oli voimakasta juuri siellä. Lähiö nimettiin myöhemmin Saddamin kaupungiksi.
Huhtikuun 2003 jälkeen šiiat ovat pitäneet alueella jonkinlaista itsehallintoa, johon kuuluu omat poliisivoimat, sairaalat ja ruuanjakelu. Samoihin aikoihin se sai epävirallisesti Sadrin kaupungin nimen. Sunnikapinalliset ovat tehneet alueella toistuvasti iskujaan.
Razorlight
Kokoonpano
thumb|300px|Razorlight vuonna 2009.
Timbaland Presents Shock Value
Timbaland Presents Shock Value (lyhennetään usein Shock Value) on yhdysvaltalaisen tuottajan Timbalandin vuonna 2007 julkaistu toinen studioalbumi.
Albumi sai listamenestystä mm. Australiassa, jossa se oli listaykkösenä. Albumi on myös mm. myynyt Australiassa tuplaplatinaa (140 000 kappaletta), platinaa Kanadassa (100 000), Saksassa (200 000), Sveitsissä (300 000) ja Yhdysvalloissa sekä kultaa Belgiassa (20 000), Itävallassa (15 000) ja Puolassa (10 000). Suomessa se nousi virallisen albumilistan sijalle 31.
Kappaleista ”Give It to Me”, ”The Way I Are”, ”Apologize” ja ”Scream” kuvattiin musiikkivideot.
Mario Lemieux
Muuta
Nykyään Mario Lemieux toimii Pittsburgh Penguinsin osaomistajana. Hän voitti kolmannen kerran Stanley Cupin vuonna 2009.
Myös Mario Lemieux’n veli Alain on entinen NHL-keskushyökkääjä, joka on suomalaisittain tuttu myös Oulun Kärpistä ja Saimaan Pallosta kaudelta 1988–1989. Saman sukunimen omaavat veljekset Claude ja Jocelyn Lemieux sen sijaan eivät ole Mariolle sukua.
Marion poika Austin Lemieux pelasi kauteen 2019–2020 asti Arizona State Universityn joukkueessa.
Seuraura
thumb|140px|oikea|Lukuisisten loukkaantumisten varjostamasta urasta huolimatta Lemieux voitti NHL:n runkosarjan pistepörssin voittajalle myönnettävän [[Art Ross Trophyn kuudesti.]]
Palkintoja ja saavutuksia
thumb|200px|oikea|Lemieuxin numerolla varustettuja pelipaitoja, sekä muita hänen käyttämiään varusteita uran varrelta, esiteltynä [[Hockey Hall of Famen kunniagalleriassa]]
Shelta
Shelta eli sheldru, joka tunnetaan myös nimellä gammon tai cant, on Britteinsaarten niin sanotun irlantilaisen kulkuriväestön (engl. travellers, itinerants, tinkers, iir. tincéirí, tincleoirí, lucht siúil) puhuma slangi. Nykyisessä muodossaan shelta on pelkästään sanavarasto, jota käytetään englannin kieliopin kehyksessä, vaikka se usein mainitaan erilliseksi kieleksi.
Suurin osa sheltan sanoista on alkujaan iiriä, mutta ne on ranskalaisen verlan-slangin tapaisesti muunnettu tunnistamattomiksi esimerkiksi vaihtamalla tavujen tai äänteiden järjestys päinvastaiseksi, esimerkiksi roddas "ovi", iir. doras; lakeen "tyttö", iir. cailín; tobar "tie", iir. bóthar; malya "käsi", iir. lámh. Shelta on ilmeisesti hyvin vanha salakieli, koska muun muassa sellaisia sanoja kuin tobar ja malya ei olisi voitu muodostaa vastaavien iirinkielisten sanojen nykyisen ääntämisen perusteella: esimerkiksi bóthar äännetään nykyään [bo:hər] tai [bo:r], eikä siinä ole ollut selvää ja kuuluvaa [t]-äännettä vuosisatoihin. Shelta sisältää myös nykyiiristä kokonaan kadonneita muinaisiirin sanoja, mutta niiden merkitys on muuttunut.
Lyhyt sheltan sanasto
Sanat on kirjoitettu englannin oikeinkirjoituksen mukaan. Ääntäminen on pääteltävä tästä.
Auvo Kurvinen
Auvo Kurvinen (18. tammikuuta 1916 Pirkkala – 25. marraskuuta 1979) oli englantilaisen kirjallisuuden professori Helsingin yliopistossa vuosina 1972–1979. Toisin kuin nykyisin etunimen perusteella voisi olettaa, Kurvinen oli nainen. Hänen lapsuudessaan Auvo ei vielä ollut vakiintunut miehen nimeksi.
Kurvinen oli Karkun evankelisen opiston johtajien rovasti Pietari J. I. Kurvisen ja Ilma Maria Konkolan tytär, seitsenhenkisen sisarusparven keskimmäinen. Hän kirjoitti vuonna 1934 ylioppilaaksi Tyrvään yhteiskoulusta ja valmistui filosofian kandidaatiksi Helsingin yliopistosta vuonna 1941. Kurvinen opiskeli British Councilin tukemana stipendiaattina pari vuotta Englannissa Oxfordin yliopiston St Anne’s Societyssa (nykyään St Anne's College) ja suoritti Bachelor of Letters -tutkinnon vuonna 1949. Kotimaassa hän valmistui lisensiaatiksi ja tohtoriksi 1951. Hän jatkoi myös Oxfordin-opintojaan valmistellen sikäläistä tohtorinväitöskirjaansa aiheenaan pyhän Katariina Aleksandrialaisen elämä keskienglanninkielisissä teksteissä. Väitöskirjaansa varten Kurvinen kokosi Katariinan pyhimyselämäkerran tekstikriittisen edition seitsemän käsikirjoituskappaleen perusteella. Väitöskirjan ohjaajana toimi professori J. R. R. Tolkien, joka oli ohjannut myös hänen aiempaa opinnäytetyötään. Väitöskirja valmistui vuonna 1962.
Kurvinen teki 1940-luvulla sanoituksia moniin serkkunsa Toivo Kärjen iskelmäsävellyksiin, mutta sanoitukset merkittiin hänen omasta toivomuksestaan Kärjen nimiin. Mahdollisesti Kurvinen pelkäsi, että sanoittajan maineesta voisi olla haittaa akateemisella uralla. Kurvisen osuus paljastui vasta 1990-luvulla hänen jäämistöstään löytyneiden tietojen perusteella. Tämän jälkeen hänen kirjoittamansa iskelmätekstit on rekisteröity Teostoon hänen nimellään. Kurvisen sanoittamia Kärjen iskelmiä levytettiin vuosina 1940–1944 kaikkiaan 40, ja vuosikymmeniä myöhemmin on näiden lisäksi levytetty kymmenkunta Kärjen jäämistöstä löytynyttä, Kurvisen sanoittamaa kappaletta. Muille kuin Toivo Kärjelle Auvo Kurvinen ei tehnyt sanoituksia.
Jossakin... Suomessa
Jossakin... Suomessa on Topi Sorsakoski ja Kulkukoirat -yhtyeen livealbumi, joka julkaistiin 22. kesäkuuta 2005. Se äänitettiin Vantaan, Joensuun, Parikkalan ja Keuruun keikoilla. Kolmestakymmenestä kappaleesta 17 valitsi Sorsakoski itse. Joihinkin kappaleisiin ei saatu käännöslupia riittävän ajoissa.
Kappaleet
Kaikki kappaleet sovittaneet Topi Sorsakoski ja Kulkukoirat.
Milan Mladenović
thumb|Milan Mladenovićin hauta. Milan Mladenović (21. syyskuuta 1958 – 5. marraskuuta 1994) oli jugoslavialainen muusikko, joka tunnetaan parhaiten rockyhtye Ekatarina Velikan keulakuvana. Hän syntyi Zagrebissa, mutta hänen perheensä muutteli paljon. Vuonna 1970 Mladenović muutti Belgradiin, jossa hän pian liittyi Limunovo Drvo-yhtyeeseen. Limunovo Drvo ei ehtinyt julkaista mitään, mutta vuonna 1981 Mladenović julkaisi Šarlo Akrobata-yhtyeen kanssa levyn Bistriji ili tuplji, čovek biva kad... Šarlo Akrobata hajosi vielä samana vuonna yhtyeen jäsenten välisiin kiistoihin. Pian Mladenović perusti Ekatarina Velika-yhtyeen, jossa hän toimi vuoteen 1994 saakka. Keväällä 1994 Mladenović oli Brasiliassa Suban kanssa levyttämässä albumia Angel's Breath, joka julkaistiin vasta Mladenovićin kuoleman jälkeen. Mladenović kuoli haimasyöpään Belgradissa marraskuussa 1994.
Cienfuegos (provinssi)
Cienfuegos on yksi Kuuban provinsseista. Sen pääkaupunki on myös nimeltään Cienfuegos. Ranskalaiset uudisasukkaat perustivat sen vuonna 1819. Cienfuegos on Kuuban pienin provinssi pääkaupungin jälkeen ja sen talous perustuu melkein kokonaan sokerin valmistamiseen. Sokeritehtaat ja viljelmät vievätkin suuren osan alueen pinta-alasta.
Cienfuegosissa on mahdollista harrastaa sukellusta, mikä on hyvin suosittua sekä paikallisten että turistien keskuudessa. Rannikolla onkin useita vedenalaisia luolia. Lisäksi turisteja kiinnostaa vuoristolla olevat vesiputoukset.
Theodore Dakpogan
Theodore Dakpogan (s. 1956 Ouidah, Ranskan Dahomey) on beniniläinen voudoun-taiteilija. Hänen teoksensa ovat saaneet vaikutteita 1800-luvun Fon-veistoksista. Hänet tunnetaan veljensä Calizten kanssa metalliromusta tehdyistä veistoksistaan. Eräs osa kolonialistisen tradition perinnettä on korkeamman ja taiteellisen koulutuksen mahdollisuuksien puute, joka on johtanut ei-muodollisesti koulutettujen, itseoppineiden taiteilijoiden suureen määrään. Pula vaikeasti saatavista materiaaleista on saanut aikaan materiaalien säästämisen, pienikokoisten teosten ja kierrätysmateriaalien käytön tradition, kuten Calizte ja Theodore Dapoganien metalliromusta tehdyt veistokset. Dakbogan on toiminut aikaisemmin seppänä, joka käyttää vain hylättyjä rautaosia teoksissaan, suhteuttaen niitä vodoun-uskonnon syvään juurtuneisiin uskomuksiin. Modernina taiteilijana Theodore Dakpogan on ollut kiinnostunut menneisyyden ja nykyhetken, ”ensimmäisen” ja ”kolmannen” maailman välisistä jännitteistä. Hänen objektinsa koostuvat konsumerismista ja massatuotannosta kieltäytymisestä ja ne viittaavat postkoloniaalisen Afrikan ratkaisemattomaan tilanteeseen.
Bianchi (täsmennyssivu)
Bianchi voi tarkoittaa seuraavia:
Soulside Journey
Soulside Journey on norjalaisen black metal -yhtyeen Darkthronen ensimmäinen albumi. Se on myös yhtyeen ainut death metal -levy, ennen vuoden 1992 A Blaze in the Northern Sky -albumia, jolloin Darkthronesta alkoi tulla yksi black metallin tunnetuimmista nimistä.
Vielä nykyäänkin yhtyeen toisena päähenkilönä toimiva Fenriz käyttää levyllä nimimerkkiä "Hank Amarillo". Soulside Journeyn myöhemmissä painoksissa jäsenten oikeiden nimien (ja Fenrizin omituisen nimimerkin) tilalla on jäsenten nykyiset nimimerkit.
Peavey Electronics
pienoiskuva|Peaveyn päämaja Meridianissa. pienoiskuva|Peavey kitaravahvistimia ja -kaappeja. pienoiskuva|Peavey Destiny -sähkökitara. Peavey Electronics Corporation (yksinkertaisesti vain Peavey) on yhdysvaltalainen kielisoittimia ja vahvistimia valmistava, kehittävä ja suunnitteleva yhtiö; joka on yksi maailman suurimpia. Yhtiön päämaja on Meridianissa, Missisippissä, Yhdysvalloissa.
Hartley Peavey - joka rakensi ensimmäisen vahvistimensa vuonna 1957 - perusti Peavey Electronics Corporationin vuonna 1965 autotalliinsa. Yhtiö on yksityisomistuksessa, ja on kasvanut yhdeksi maailman arvostetuimmista soitin- ja vahvistinmerkeistä.
Luettelo pääkaupungeista väkiluvun mukaan
Tämä on luettelo pääkaupungeista väkiluvun mukaan. Merentakaisten alueiden ja kiistanalaisten alueiden pääkaupungit on kursivoitu. Väestötilastot koskevat vain virallista pääkaupunkialuetta, eivätkä ne sisällä metropolialue ita. Luettelo sisältää myös itsehallinto-alueet.
The Scythe
The Scythe on Elvenkingin neljäs studioalbumi, joka julkaistiin 14. syyskuuta 2007. Albumista on julkaistu myös kahdella lisäkappaleella varustettu versio.
Kappaleet
Varustetussa versiossa on mukana "The Divided Heart" kappaleen musiikkivideo ja bonuskappale "Horns Ablaze".
Alina Voronkova
Alina Voronkova-Hurri (o.s. Voronkova, s. 13. joulukuuta 1994 Lahti ) on suomalainen kauneuskilpailija. Hänet valittiin Miss Suomeksi syyskuussa 2018 ja hän edusti Suomea Miss Universum -kilpailussa saman vuoden joulukuussa.
Voronkova syntyi Lahdessa, mutta muutti jo alle vuoden ikäisenä vanhempiensa kanssa Pertunmaalle, jossa nämä toimivat pesulayrittäjinä. Hänen äitinsä on inkerinsuomalainen ja isänsä venäläinen. Voronkova asui Pertunmaalla 15-vuotiaaksi asti, jolloin muutti lukio-opintojen vuoksi Lahteen. Ylioppilaaksi kirjoittamisen jälkeen hän opiskeli venäjän kieltä ja kulttuuria Itä-Suomen yliopistossa Joensuussa ja suoritti kandidaatintutkinnon keväällä 2018.
Aarne K. Leskinen
Aarne Kalervo Leskinen (1. helmikuuta 1914 Leppävirta – 27. helmikuuta 1989 Helsinki ) oli suomalainen kunnallispoliitikko ja urheiluvaikuttaja, joka toimi muun muassa Helsingin apulaiskaupunginjohtajana vuosina 1970–1980. Puoluekannaltaan hän oli sosialidemokraatti. Leskisen veli oli ministeri ja kansanedustaja Väinö Leskinen.
Alina Voronkova
Voronkova oli osallistunut useisiin kauneuskilpailuihin jo ennen Miss Suomi -voittoaan. Hänet oli valittu Mikkelin Neidoksi vuonna 2015, Pitsimissikilpailun toiseksi perintöprinsessaksi vuonna 2016 ja Miss MP:ksi MP-moottoripyörämessuilla vuonna 2017. Miss Suomeksi hän pyrki ensimmäisen kerran vuonna 2015, mutta ei päässyt silloin kärkikymmenikköön.
Voronkova toimi kesällä 2019 Radio SuomiRockin kesäjuontajana. Syksyllä 2019 hänet palkattiin Viasatin televisioimien Jokerit-otteluiden pelaajahaastattelijaksi, koska hän puhuu sujuvaa venäjää.
Aarne K. Leskinen
Leskinen kuului useiden vuosien ajan Työväen Urheiluliiton liittotoimikuntaan, ja oli muun muassa Helsingin olympialaisten järjestelytoimikunnan jäsen.
Alina Voronkova
Voronkova on naimisissa jääkiekkoilija Joonas Hurrin kanssa.
Travemünde
thumb|Travemünden vanhaakaupunkia.
Travemünde [] on Lyypekin kaupunginosa ja vanha satamakaupunki Saksassa Travejoen suulla Lyypekinlahden rannalla. Siellä on noin 13 900 asukasta (2006). Travemünde perustettiin tähän tärkeään luonnonsatamaan 1100-luvulla, ja se sai kaupunkioikeudet vuonna 1317. Travemünde kuului hallinnollisesti Lyypekin alaisuuteen vuodesta 1329 alkaen, mutta vasta vuonna 1913 Travemünden kaupunki liitettiin osaksi Lyypekin kaupunkia. Travemünden linnoitukset purettiin vuonna 1807.
thumb|[[Travejoen suu.]]
Lyypekin satamaan kuuluvasta Travemünden Skandinavienkai-laiturista lähtee ro-ro-aluksia moniin Itämeren satamakaupunkeihin, muun muassa Turkuun, Helsinkiin ja Hankoon.
Travemünden majakka vuodelta 1539 on Saksan vanhin majakka Itämeren rannikolla.
Pamela Lincoln
Henkilökohtainen elämä
Hän meni naimisiin Darryl Hickmanin kanssa 1959. He erosivat 1982.
Mísia
pienoiskuva|Mísia vuonna 2006. Mísia on Portugalin Portossa syntynyt fadolaulaja (fadista). Koko uransa ajan hän on kehittänyt uudenlaista fadoa. Vaikka hän laulaakin enimmäkseen fadoa (fadoa ainoastaan jos lauletaan portugaliksi ), hän laulaa osaa teoksistaan espanjaksi, ranskaksi, katalaaniksi ja jopa englanniksi. Vaikka hän onkin suosittu, hänen musiikkia arvostetaan enimmäkseen ulkomailla (erityisesti Ranskassa ja Espanjassa).
Jukka Linkola
Jukka Tapio Linkola (s. 21. heinäkuuta 1955 Espoo) on suomalainen jazzpianisti, orkesterinjohtaja ja säveltäjä. Linkola kuuluu itäsuomalaiseen Collanin sukuun.
Ura
Jukka Linkola opiskeli Sibelius-Akatemiassa 1972–1980 ja teki lisäksi opintomatkan Yhdysvaltoihin, jossa myös toimi vierailevana sävellysprofessorina Berklee College of Musicissa 1991-1993. Hän toimi Helsingin kaupunginteatterin kapellimestarina 1979–1992. Vuonna 2011 Linkolalle myönnettiin 10 vuoden taiteilijaprofessoriapuraha, joka jaetaan erittäin ansioituneelle taiteenharjoittajalle. Apurahan saaja voi käyttää taiteilijaprofessorin nimikettä.
Suomen Jazzliitto myönsi Linkolalle vuoden 1979 Yrjö-palkinnon.
Deventer
thumb|right|250px|Kartta Deventerin kunnasta. Rajat esittävät osoitteiden ja rakennusten perusrekisterin mukaisia asuinpaikkoja (Basisregistratie Adressen en Gebouwen (BAG) woonplatsen).
Deventer on kunta ja kaupunki Alankomaissa Overijsselin provinssissa. Asukkaita kunnassa on 97 331 (1.2.2008) ja väestötiheys on 741/km². Kunnan pinta-ala on 134,37 neliökilometriä, josta vettä on 3,06 km². Deventerin pormestarina toimii Andries Heidema. Kaupungin keskuspaikka on samanniminen, kuin kuntakin. Deventer sijaitsee suurimmaksi osaksi IJssel -joen itärannalla.
Deventer oli hansakaupunki. Vuonna 2005 Bathmenin kunta (asukkaita 5 000) liitettiin Deventeriin.
Deventer sijaitsee tärkeiden Amsterdam / Utrecht–Amersfoort–Osnabrück–Berliini / Hampuri ja Groningen–Zwolle–Arnhem–Nijmegen -rautateiden risteämäkohdassa. Myös moottoritie A1 (Amsterdam–Berliini–Moskova) kulkee Deventerin kautta.
Kaupunki on Alankomaiden jalkapallon toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Eerste divisiessä pelaavan Go Ahead Eaglesin kotipaikka.
Asutuskeskukset
thumb|250px|Satelliittikuva Deventeristä.
Sisältää myös kylät
Yhteistyökaupungit
thumb|250px|Lebuinuksen kirkko Deventerissä.
Alppikiitäjä
Alppikiitäjä, aikaisemmalta nimeltään alppitervapääsky (Apus melba) on kiitäjälintujen lahkon isokokoinen edustaja. Laji tunnetaan myös nimellä Tachymarptis melba.
Esiintyminen
Alppikiitäjä elää, nimensä mukaisesti, Alpeilla ja muualla Etelä-Euroopan ja Lähi-idän vuoristoseuduilla, sekä Afrikassa ja Intiassa. Lajista tunnetaan noin 10 alalajia. Euroopan populaatio on kooltaan 280 000 – 650 000 yksilöä, pesivien parien määrän ollessa 44 000 – 62 000. Pohjoiset populaatiot talvehtivat Afrikassa. Alppikiitäjä on tavattu Suomessa viidesti: 10.10.1980 Pyhtäällä, 5.5.1989 Kotkassa, 19.5.2003 Pukkilassa, 1.6.2006 Helsingissä ja 8.8.2010 Keuruulla.
Lisääntyminen
Pari elää yhdessä koko elämänsä. Pesii yhdyskunnissa kalliojyrkänteillä ja korkeissa rakennuksissa. Pesä on matala, lautasen mallinen ja rakennettu höyhenistä ja ruohonkorsista. Munia on 1–4, tavallisesti 2–3. Haudonta kestää 17–23 päivää, molemmat puolisot hautovat.
Ravinto
Syö ilmameren hyönteisiä ja hämähäkkejä, Afrikassa myös lentäviä heinäsirkkoja ja termiittejä.
Tellu
Hahmon kuvaus
Tellu rakastaa epätoivoisesti Amadeusta, joka ei kuitenkaan välitä hänestä. Tellulla on tapana nojailla Amadeuksen lelupianoon tämän soittaessa sitä, ja esittää spekulaatioita heidän tulevasta naimisiinmenostaan. Tellu pitää itseään hyvin viehättävänä, mutta ilmeisesti kukaan muu ei pidä, paitsi Ressu, joka yrittää toisinaan suudella häntä.
Tellulla on tapana analysoida suorasukaisesti muiden luonteita ja hänellä on lasten limonaadinmyyntikojuja muistuttava oma ”psykiatrin vastaanotto”, jossa muut hahmot vuorollaan vierailevat. Useimmiten asiakkaana on Jaska Jokunen. Kuultuaan ”potilasta” Tellu antaa aina jonkin lyhyen ja hyödyttömän neuvon ja vaatii välittömästi maksua; taksa on aina viisi senttiä (vanhoissa suomennoksissa 25 penniä). Psykiatrinkojun etusivuun on kirjoitettu teksti ”Tohtori on paikalla/poissa” (The doctor is in/out), jossa viimeinen sana on vaihdettava lappu.
Tellu kuuluu Jaska Jokusen baseball-joukkueeseen ja on sen mahdollisesti huonoin pelaaja. Hän pelaa ulkovuorossa aina takakentällä (useimmiten keskikentällä, joskus oikealla kentällä) eikä saa koskaan palloa kiinni, mutta antaa asialle aina jonkin mielettömän selityksen. Hän tulee myös usein kesken pelin syöttökummun luo tekemään Jaska Jokuselle omituisia ehdotuksia, jotka eivät välttämättä edes liity koko lajiin.
Tellua luonnehditaan usein kärttyisäksi ja hänestä käytetään varsinkin vanhemmissa stripeissä nimitystä fussbudget (ei vakiintunutta suomennosta, tarkoittaa hälisevää tai kiukuttelevaa henkilöä). Veljensä Epun tavoin hän on jääräpäinen eikä juuri koskaan myönnä olevansa väärässä.
Ulkonäkö
Tellulla on tummat, puolipitkät hiukset. Tellun asuna on useimmiten ollut vanhanaikainen mekko, jossa on lyhyet, pussimaiset hihat ja pieni röyhelö kauluksessa. Tenavat-animaatioissa mekko on aina sininen. 1980-luvulta alkaen ilmestyneissä stripeissä Tellu kuitenkin pukeutuu lähinnä housuihin ja paitaan.
Tellun kaikkein varhaisimmissa esiintymisissä hänen silmiensä ympärillä oli renkaat, toisin kuin muilla sarjan hahmoilla. Schulz jätti ne pian pois, mutta niistä jäi jäljelle Tellun silmien molemmin puolin olevat puolikaaret, jollaiset on myös Epulla ja Toistolla.
Hahmon historia ja mahdolliset esikuvat
Tellu esiintyi Tenavissa ensimmäisen kerran 3. maaliskuuta 1952. Hän oli aluksi huomattavasti nuorempi kuin Jaska Jokunen, mutta ikäero supistui myöhemmin. Tellun englanninkielinen sukunimi van Pelt on lainattu Fritz ja Louanne van Pelt -nimiseltä pariskunnalta, johon Schulz tutustui asuessaan 1950-luvun alussa vuoden ajan Colorado Springsissä. Sukunimi mainittiin ensimmäisen kerran 16. toukokuuta 1954 julkaistussa stripissä, josta ilmeni myös, että etunimi Lucy on lyhenne nimestä Lucille. Vastaavasti suomennoksissa ”Tellu” on lyhenne Tellervosta, mutta oikea nimi mainitaan vain hyvin harvoin. Piparminttu-Pipsa kutsuu Tellua kuitenkin aina Tellervoksi.
Tellu oli aivan aluksi kuvattu melko suloisena lapsena, ja tässä vaiheessa Schulz sai ilmeisesti hahmoon innoitusta ensimmäisestä tyttärestään Meredithistä. Hahmo alkoi kuitenkin pian muuttua. Schulzin elämäkerran kirjoittaneen David Michaelisin mukaan Tellun myöhempi persoonallisuus olisi ollut karikatyyri Schulzin ensimmäisestä vaimosta Joycesta ja jossain määrin myös tämän sukulaisista. Schulz itse kiisti tämän, jos sitä kysyttiin häneltä. Michaelis on esittänyt väitteensä tueksi joitain aihetodisteita. Kun Schulzin ensimmäinen avioliitto hajosi loppukesällä 1972, Schulz piirsi samaan aikaan tarinan, jossa Jaska Jokunen lopultakin erottaa Tellun baseball-joukkueestaan. Kun Schulzin toinen avioliitto muodostui ensimmäistä onnellisemmaksi, Tellun hahmo selvästi pehmeni Tenavien myöhempinä vuosina. Tellun esikuvaksi on joskus julistettu myös hahmolle sukunimensä antanut Louanne van Pelt (1929–2015), joka itse kuitenkin arveli hahmon persoonallisuuden perustuneen luultavammin Joyce Schulziin.
Vuonna 1963 Italian kommunistien pää-äänenkannattaja l’Unità kommentoi ensimmäistä italiankielistä Tenavat-kokoelmaa julistamalla Tellun fasistiksi, mikä herätti huomiota Yhdysvalloissa.
Tellua ääninäyttelivät 1960- ja 1970-lukujen animaatioissa muun muassa lapsinäyttelijät Sally Dryer, Pamelyn Ferdin ja sisarukset Robin ja Melanie Kohn.
Elokuu (vuoden 1956 elokuva)
Elokuu on Matti Kassilan ohjaama suomalainen mustavalkoinen elokuva vuodelta 1956. Elokuva perustuu F. E. Sillanpään samannimiseen kirjaan, joka ilmestyi vuonna 1941.
Elokuva on kertomus kanavanvartija Viktor Sundvallin (Toivo Mäkelä) eräästä lauantaista sekä hänen toteutumattomista unelmistaan ja todellisuuspaostaan mielikuvituksen, muistikuvien, korttipelin ja alkoholin pariin. Sundvall toimii myös pakinoitsijana.
Elokuu kuuluu Matti Kassilan elokuvaklassikoihin ja sai kuusi Jussi-palkintoa. Toivo Mäkelän roolisuoritusta on arvosteluissa luonnehdittu hänen elokuvauransa raastavimmaksi. Elokuu edusti Suomea Cannesin elokuvajuhlilla 1957.
Tuotanto
Elokuu kuvattiin keväällä ja kesällä 1956. Kuvauspaikkoina olivat Muroleen kanava ympäristöineen Ruovedellä sekä Vahkovesi ja Palovesi. Kaupunkikuvat tehtiin Tampereella, sisäkohtaukset kuvattiin Kulosaaren studioilla Helsingissä. Sillanpään romaanissa tapahtumat on sijoitettu Ruoveden Kautun kanavalle.
Elokuu on ensimmäinen suomalainen näytelmäelokuva, jossa käytettiin optista printteriä. Elokuva sai verovapauden, kun paria rakkauskohtausta lyhennettiin.
Helteinen lauantaipäivä
Järven pinta on lähes tyyni. On tuollainen seesteinen elokuinen lauantai hämäläisessä vesistöjen halkomassa pitäjässä, ihmiset hoitavat arkisia askareitaan. Niemiskäkin näkyy olevan pyykillä järven rannalla ja renkipoika Taave ahertaa pellolla, ajatukset ovat kuitenkin jo lauantai-illassa ja pitäjän neidoissa. Kanavanvartija Viktor Sundvallin talossa touhutaan kovasti viikonloppua; pyykki pitäisi saada pestyksi ja ruoat laitetuiksi. Sunnuntailiputus - sillä tavalla Viktor kutsuu joka viikonloppuista pyykkiruljanssia. Taloon odotetaan vieraita, Länsilehdon pariskuntaa Tampereelta. Sieltä järven takaa vieras tuleekin, Maija Länsilehto, ilman miestään Väinöä. Hieman Maija arvelee, suuttuneeko Viktorin vaimo Saimi, kun hän tällä lailla yksin rohkenee tulla. Tuliaisiakin tamperettarella on, konjakkipullo Viktorille ja paljon harmia Saimille. Miehensä alkoholinkäytöstä huolestunut Saimi haluaa yksin tein piilottaa pullon. Mutta Viktor vaatii Saimia antamaan aina, kun hän tarvitsee pienen ryypyn. Kahden kesken Maija vihjaa Viktorille, että antaisihan hänkin, kun sattui näkemään, mihin emäntä pullon kätki.
Ukonilma
Ruokapöydässä istutaan tuppisuina. Itse kunkin ajatukset sen sijaan kuullaan; Maija on huomannut Saimin hermostuneisuuden, mutta eihän se hänen vikansa ole, että emäntä on huonolla tuulella. Sundvallien tytär Tyyne harmittelee, ettei pääse kuuntelemaan Lauantai-illan toivottuja radiosta, päässeekö neito edes tansseihin Mahanalaan. Saimi on sitä mieltä, että tänä lauantaina tansseihin ei mennä. Palvelusväen kanssakin emännällä on hankausta. Piiat Iita ja Hanna kuluttavat kovasti aikaa juoruamiseen ja pyykki ei tunnu tulevan ajoissa puhtaaksi. Pyykkäri-Hanna ja Saimi ottavat kovasanaisesti yhteen ja Hanna saa potkut. Kanavanvartijan talossa Viktor ja Maija ovat edenneet suudelmiin. Takautumana näytetään kohtaus heidän yhteisestä nuoruudestaan kaupungissa, kovasti olivat jo tuolloin toistensa perään. Tyyne viettää kanavalla aikaansa Taaven kanssa näreissään kun ei päässyt tansseihin. Helteinen ilma purkautuu salamoiksi ja ukkoseksi. Saimi yllättää Maijan ja Viktorin yläkerrasta toistensa syleilyssä. Maija on paljastanut kanavanvartijalle konjakkipullon piilopaikan, ja Saimi näkee oitis, että pullolla on käyty. Ukonilmakin kalpenee emännän raivolle, kun hän haukkuu Viktorin ja Maijan. Kapsäkit pakattuina Maija taasen ilmoittaa lähtevänsä kanavanvartijan talosta, paikasta jossa hänen mukaansa emäntä tulee juovuksiin, kun isäntä ryyppää.
Taivas seestyy
Siirrytään seuraamaan Iita-piian lemmenleikkejä Mauno-rengin kanssa. Heinälato-asteellehan nuoripari näyttää jo päässeen. Sade huuhtoo maalaismaisemaa ja ladossa pysyy mukavasti kuivana. Siinäpä se, uuden perheen alku, kuten kertoja toteaa. Vaikkeivät Iita ja Mauno toki vielä fyysisesti perhettä ole alulle panemassa. Väliin seurataan Taaven illan viettoa Mahanalan talolla; hauskaa oli, vaikkei renkipojalle ulkonaisesti sen kummempia sattunutkaan. Mauno ja Iita tahoiltaan ja Taave omalta taholtaan lähestyvät kanavaa. Jotain siellä on sattunut. Järkyttyneen oloinen Maija astelee kanavan rannalla. Kanavanvartija Viktor Sundvallin elämä on päättynyt, hän makaa pienessä vartiokopissa. Sydänkohtaus Viktorin välitön kuolinsyy kuuluu olleen, mutta tosiasiallinen kuolinsyy oli alkoholismi. Kun ei mies ikävää todellisuutta kestänyt, niin pullon pariin sitä alati useammin oli paettava. Olihan hänellä hienoja suunnitelmia, piti kirjoittaa nelinäytöksinen näytelmä ja sitten kun se valmistuisi, hänestä tulisi kuuluisa ja varakas. Perhekin saisi hienoja vaatteita ja muutettaisiin tilavaan taloon kaupungin lähelle - sitten kun. Kun vain olosuhteet paranisivat, nehän ne Viktorin ryyppäämään ajoivat, mies itse uskoi.
Näytetään takautumia menneistä ajoista ja syvennetään Viktorin, Saimin ja Maijan yhteistä henkilöhistoriaa. Myös Väinö Länsilehto nähdään takautumissa. Kuolemansa jälkeen Viktor tilittää elämäänsä ja kärvistelee itsesyytöksen kiirastulessa, mies kun ei ole koskaan päässyt poikavuosiaan pidemmälle eikä ole uskaltanut edes rakastaa. Hänen alkoholisminsa kehityskaari piirretään katsojan silmien eteen. Näytetään unenomaisia kuvia Viktorin vanhemmista ja nuoruuden rakastetusta, jonka menettäminen oli miehen elämän suuri tragedia joka suisti hänet raiteiltaan. "Taivas ja maa järkkyi ja vaati tuomiota", kuten Elokuun trailerissa sanotaan. Tarina päättyy ja nouseva aurinko maalaa taivaanrantaan uuden aamun.
Arviot
Elokuu sai aikalaiskriitikoilta suopean vastaanoton. Tamperelainen Aamulehti arvioi: ”Mitä filmissä lyyrillisyydestä ehkä puuttuu, sen korvaa asioiden jäntevyys ja täyteläisyys. Näyttää siltä, että Kassila on teatterinjohtajana oppinut käsittelemään ihmisiä aivan uudella tavalla, syvemmin ja keskitetymmin.” Helsinkiläinen Uusi Suomi kirjoitti: ”Hyvin valittujen erinomaisten näyttelijöiden esittäminä kirjan ihmiset elävät filmissä aitoina ja voimallisina.” Ahti Sonnisen musiikkia kiitettiin lehdistöarvosteluissa, elokuvan epilogityylinen loppu sen sijaan sai kielteistä kritiikkiä. Kassilan turvautuminen kertojaan herätti huomiota. Helsingin Sanomat: ”Myös tahtonee Kassila yhtä hyvin speakerin käyttämisellä kuin eräillä herkullisilla mykillä kohtauksilla lisätä filmin oikukasta rytmiä, hieman vanhahtavia ja ajassa seisahtuvia tunnelmia sekä yleensä lisätä perspektiiviä päähenkilöiden sielunkuvaan.”
Vuonna 1992 kuusikymmentä suomalaista elokuvakriitikkoa äänesti itsenäisyyden 75-vuotisjuhlan kunniaksi kaikkien aikojen parhaasta kotimaisesta elokuvasta. Elokuu jakoi kolmossijan Valentin Vaalan elokuvan Ihmiset suviyössä ja Edvin Laineen Tuntemattoman sotilaan kanssa.
Muuta
Televisiossa elokuva on esitetty ensi kerran 3. joulukuuta 1966. Elokuva on julkaistu DVD:nä.
Astenosfääri
300px|thumb|12 Astenosfääri 1 [[Maan kuori|Mantereinen kuori 2 Valtameren keskiselänne 3 Subduktiovyöhyke 4 Ylempi vaippa, 5 Tulivuori 6 Alempi vaippa 7 Pluumi 8 Ulkoinen ydin 9 Sisempi ydin 10 Konvektiosolu 11 Litosfääri 13 Gutenberg-pinta 14 Moho-pinta ]]
Astenosfääri on Maan litosfäärin alla sijaitseva suuren viskositeetin kivikerros. Astenosfäärissä tapahtuu hitaita konvektiovirtauksia, jotka osaltaan saavat aikaan litosfäärilaattojen liikehdinnän. Astenosfääri alkaa eri kohdissa maankuorta 5–150 kilometrin syvyydestä ja ulottuu 400–650 kilometrin syvyyteen. Astenosfääri on lähimpänä maankuorta valtamerten keskiselänteiden kohdalla ja kauimpana mantereiden vuoristojen kohdalla. 400–650 kilometrin syvyydessä sijaitsee niin sanottu vaipan vaihettumiskerros. Astenosfäärin kivi ei ole kovin tiheää.
Hehkusukka
thumb|Käyttämätön hehkusukka myyntipakkauksessaan. thumb|Käytössä ollut hehkusukka asennettuna Petromax HK500 voimavalolyhtyyn. Hehkusukka on eräissä lampputyypeissä käytetty osa, joka palaessaan hehkuu kirkkaana. Se on langasta kudottu sukka, joka on imeytetty tietyillä maametallisuoloilla. Perinteisesti on käytetty seosta, jossa on 99 % toriumdioksidia ja 1 % ceriumoksidia. Sukka asetetaan kaasu- tai petrolivalaisimen poltinosaan. Ensimmäisellä käyttökerralla kudoslanka palaa pois ja jättää jälkeensä hennon mineraalirakenteen. Polttamaton hehkusukka on pehmeä ja joustava, kuten tekstiili, mutta poltettuna hehkusukasta tulee jäykkä ja erittäin hauras ja se hajoaa pienestäkin kosketuksesta.
Hehkusukan kehitti Carl Auer von Welsbach keksimäänsä kaasulyhtyä varten. Tämä mullisti kaasuvalaistuksen tehon 1800-luvun lopulla. Nykyään kaasuvalaistus on harvinainen, mutta harvoissa kaasuvalolaitteissa käytetään lähes poikkeuksetta hehkusukkaa. Muun muassa armeijasta tutut Tilley-lyhdyt käyttävät hehkusukkaa.
Odd Lirhus
Odd Lirhus  (s. 18. syyskuuta 1956 Voss) on norjalainen ampumahiihdon maailmanmestari.
Odd Lirhus oli kotoisin pientilalta Vossin kunnasta sata kilometriä Bergenistä koilliseen. Esikuvanaan Lirhus sanoi olleen kaksinkertaisen olympiavoittajan Magnar Solbergin. Siihen aikaan Norja ei kuitenkaan ollut merkittävä ampumahiihtomaa vaan lajin menestyjiä olivat Neuvostoliitto, Suomi, Itä-Saksa ja Länsi-Saksa. Lirhus edusti Voss Skytterlag -seuraa, jota edusti Lirhusia kolme vuotta nuorempi ja tuleva 1980-luvun tähti ja olympiavoittaja Eirik Kvalfoss. Lirhus aloitti ampumahiihdon arvokisamitalien keräämisen jo nuorten sarjassa vuosina 1976–1977. Jälkimmäisenä vuonna järjestettiin Kurikassa nuorille erilliset pienoiskivääriampumahiihdon MM-kisat, joissa Lirhus sai kultaa 15 kilometrillä ja viestissä sekä pronssia 10 kilometrillä.
Aikuisten maailmanmestaruuden Lirhus voitti Hochfilzenissä 1978, kun hän jätti nousevan tähden, Itä-Saksan Frank Ullrichin hopealle runsaan yhdeksän sekunnin erolla. Olympiahopeaa Lirhus sai Sarajevon 1984 kisojen viestissä, jossa myös seurakaveri Kvalfoss oli mukana. Kaikkiaan Lirhus saavutti viisi MM-mitalia.
Uransa jälkeen Lirhus opiskeli liikunnanopettajaksi. Hänestä tuli 1990-luvun alussa maineikkaan Geilon hiihtolukion ampumahiihtovalmentaja. Koulun oppilaana hänen aikanaan oli muun muassa tuleva ampumahiihtotähti Ole Einar Bjørndalen. Vuonna 2002 Lirhusista tuli kahdeksi vuodeksi Norjan naisten maajoukkuevalmentaja.
LÉ Eithne
LÉ Eithne (viirinumero P31) on Irlannin laivaston Eithne-luokan vartiolaiva. Se on nimetty irlantilaisen taruston traagisen sankarittaren ja Formorian yksisilmäisen kuninkaan Balorin tyttären prinsessa Eithnen mukaan. Alus on Irlannin laivaston lippulaiva.
Aluksen tulenjohtojärjestelmänä on Signalin valmistama LIOD. Ilma- ja merivalvontatutkana on Signalin E/F-alueella toimiva DA 05 Mk4, jonka kantama on 137 kilometriä kahden neliömetrin tutkapinnalla mitattuna. Merenkulun apuna on kaksi Racalin valmistamaa Decca-merenkulkututkaa. Kaikuluotain on runkoon sijoitettu 10 kilohetrzin Plesseyn PMS 26.
Alus valmistui alun perin kalastuksen valvontaan pitkän partioajan mahdollistavana aluksena (jopa 19 vuorokautta). Luokan aluksia piti valmistua suunnitelmien mukaan neljä, mutta budjettileikkausten jälkeen ainoastaan LÉ Eithne valmistui. Aluksen vastaanotti 7. joulukuuta 1984 puolustusministeri Patrick Cooney, ja sen kastoi rouva Cooney. Se oli myös viimeinen Verlomen telakalta valmistunut alus, kun telakka lopetti 1984 alusten valmistuksen ja muuttui huoltotelakaksi.
Alus kykenee kuljettamaan kannellaan Aerospatiale SA 365F Dauphin -helikopteria, ja se on laivaston ainoa lentokannella varustettu alus. Helikopteri laskeutui alukselle ensimmäisen kerran heinäkuussa 1986. Alukselle ei kuitenkaan ole sijoitettu pysyvästi helikopteria, koska ilmasta tapahtuva merivalvonta on siirretty hankituille CASA CN235-100MP Persuader merivalvontakoneille ja Dauphinet poistettu palveluksesta.
Alus osallistui New Yorkissa Vapaudenpatsaan kaksisataavuotisjuhlallisuuksiin kesäkuussa 1986, jolloin siitä tuli ensimmäinen Atlantin ylittänyt Irlannin laivaston alus. Alus vieraili 27.–30. kesäkuuta Hamiltonissa, josta se jatkoi matkaansa New Yorkiin. Se osallistui viiden vuorokauden ajan juhlallisuuksiin ennen lähtöään 8. heinäkuuta Newportiin, josta se jatkoi matkaansa Bostoniin 11. heinäkuuta. Alus lähti paluumatkalle 17. heinäkuuta.
Elokuussa 1990 alus teki kymmenen viikon partiomatkan Grand Banksiin Newfoundlandin rannikolle ja seuraavana vuonna se vieraili Lontoossa, jossa se kiinnittyi HMS Belfastin rinnalle Towerin sillan alle.
Huhtikuusta kesäkuuhun 2006 alus vieraili Buenos Airesissa Argentiinassa, jolloin siitä tuli ensimmäinen eteläisellä pallonpuoliskolla vieraillut irlantilainen sotalaiva. Se osallistui vierailunsa aikana irlantilaissyntyisen amiraali William Brownin kuoleman 150-vuotisjuhlallisuuksiin.
Alus on tarkoitus korvata New-Generation Patrol Vessel (NPV) -aluksella vuonna 2013.
Gaétan Boucher
Gaétan Boucher O.C., C.Q. (s. 10. toukokuuta 1958 Charlesbourg, Québec) on entinen kanadalainen pikaluistelija ja kaksinkertainen olympiavoittaja.
Boucher osallistui neljä kertaa olympialaisiin. Vuonna 1976 Innsbruckissa Boucher'n paras sijoitus oli 1 000 metrin kuudes sija. Neljä vuotta myöhemmin Lake Placidin kisoissa Boucher nousi ensimmäistä kertaa palkintokorokkeelle sijoituttuaan hopealle 1 000 metrillä. Vuonna 1984 Sarajevossa Boucher nappasikin kolme mitalia, joista kaksi oli kultaista. Boucher osallistui vielä Calgaryn kisoihin 1988, jolloin paras sijoitus oli viides.
Sprinttiluistelun maailmanmestaruuskisoista Boucher'lla on viisi mitalia - yksi kultainen ja neljä hopeista. Yleisluistelussa Boucher jäi parhaimmillaankin yhdeksänneksi.
Boucher oli myös maailman parhaita kaukalopikaluistelijoita. Hän oli kaukalopikaluistelun henkilökohtaisen matkan maailmanmestari vuosina 1977 ja 1980 ja hopeamitalisti 1976, 1981 ja 1982. Joukkuekisassa Kanada voitti kultaa 1979 ja 1980. Boucher'n hallussa oli myös 500 metrin maailmanennätys 1982–83.
Boucher valittiin vuonna 1984 Kanadan vuoden urheilijaksi toimittajien äänestyksellä ja palkittiin Lou Marsh Trophyllä. Lehdistön äänestyksessä 1999 hän sijoittui 1900-luvun kymmenenneksi parhaaksi kanadalaiseksi miesurheilijaksi. Boucher'lle myönnettiin myös Order of Canada -arvonimi.
Fatih Akın
Elämä
Hampurissa syntyneen Akınin vanhemmat ovat turkkilaisia. Isä asettui Saksaan vuonna 1965 ja äiti kolme vuotta myöhemmin.
Akın aloitti 1994 visuaalisen viestinnän opinnot Hampurin kuvataideyliopistossa, josta hän valmistui vuonna 2000. Sittemmin hän on toiminut yliopistossa myös vierailevana professorina.
Akın kuului vuonna 2001 Berliinin ja vuonna 2005 Cannesin elokuvajuhlien tuomaristoon. Hänet pidätettiin 2005, kun hänellä oli yllään hakaristipaita, jonka tarkoituksena oli protestina rinnastaa George W. Bushin hallitus natsi-Saksan johtajiin.
Akın ja hänen vaimonsa Monique saivat pojan 2. syyskuuta 2005.
Tuotanto
Akın aloitti uransa elokuvaohjaajana 1990-luvun puolivälissä kahdella lyhytelokuvalla. Hänen ensimmäinen pitkä elokuvansa on Kurz und schmerzlos (1998), ja sittemmin hän on ohjannut useita pitkiä elokuvia, kuten road movie Heinäkuussa (Im Juli., 2000), Denk ich an Deutschland – Wir haben vergessen zurückzukehren (2001) ja Solino (2002).
Akınin neljäs pitkä elokuva Suoraan seinään (Gegen die Wand, 2004) oli hänen läpimurtonsa ja toi hänelle useita palkintoja, kuten Berliinin elokuvajuhlien Kultaisen karhun sekä European Film Awardsin 2004.
Akınin ohjasi Istanbulin musiikkielämää dokumentoineen elokuvan Crossing the Bridge – Istanbulin äänet (Crossing the Bridge: The Sound of Istanbul, 2005), jossa esiintyi useita tuntemattomia ja tunnettuja turkkilaisia ja kurdilaisia muusikkoja, kuten Sezen Aksu, Ceza ja Aynur. Elokuvan kertojaäänenä on saksalaisen Einstürzende Neubauten -yhtyeen Alexander Hacke.
Taivaan reunalla (Auf der anderen Seite, 2007) voitti Cannesin elokuvajuhlilla parhaan käsikirjoituksen palkinnon ja oli ehdolla Kultaisen palmun saajaksi. Elokuva sai myös ensimmäisen Lux-palkinnon, jonka Euroopan parlamentti myöntää eurooppalaiselle elokuvalle. Elokuva tekstitetään kaikille Euroopan unionin virallisille kielille.
Akınin mukaan Suoraan seinään ja Taivaan reunalla muodostavat kaksi ensimmäistä osaa trilogiasta, jonka teemoja ovat rakkaus, kuolema ja pahuus. Pahuutta käsittelevästä tulevasta elokuvasta Akın on Sodankylän elokuvajuhlilla 2009 vieraillessaan sanonut, että sen teemana on ego. "Se on pahuuden alku. - - [Pahuus] kasvaa ihmisen egosta."
Saksanturkkilaisten elämä, vaikeudet ja kahdesta erilaisesta identiteetistä johtuva hämmennys ovat usein esiintyviä teemoja Akınin elokuvissa. Akın on noussut saksanturkkilaisten keskuudessa ja Turkissakin ikoniksi.
Akınin ohjaama elokuva Kuin tyhjästä voitti parhaan vieraskielisen elokuvan Golden Globe -palkinnon 2018.
Fredrik Skavlan
Fredrik Skavlan (s. 2. syyskuuta 1966 Oslo, Norja) on norjalainen televisiojuontaja, toimittaja ja sarjakuvapiirtäjä.
Ura
Vuosina 1998–2007 Skavlan juonsi keskusteluohjelmaa Først & sist, jolla oli yli miljoona katsojaa joka perjantai-ilta. Hän voitti parhaan juontajan Gullruten-palkinnon vuonna 1999. Ollessaan ensin tauolla norjalaisesta yleisradioyhtiöstä Norsk Rikskringkastingista, Skavlan aloitti oman ohjelmansa ruotsalaisella yleisradioyhtiöllä Sveriges Televisionilla vuoden 2009 keväällä. Ohjelma voitti ensimmäisen Pohjoismaisen kielipalkinnon vuonna 2010.
Nísyros
Nísyros (transl. myös Nísiros) on Kreikan saari, joka kuuluu Dodekanesian saariryhmään. Se on yksi saariryhmän kahdestatoista pääsaaresta. Saaren pinta-ala on 41,263 neliökilometriä ja asukasluku 1 008 (vuonna 2011). Hallinnollisesti Nísyros kuuluu Nísyroksen kuntaan, Kosin alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen. Saaren pääkylä on Mandráki, jossa asuu suurin osa väestöstä.
Nísyros on yhä aktiivinen tulivuori.
Maantiede
Nísyros sijaitsee Välimereen kuuluvan Egeanmeren kaakkoisosassa ja kuuluu Dodekanesian saaristoon. Sen lähimmät suuremmat saaret ovat Gyalí ja Kos pohjoispuolella ja Tílos kaakkoispuolella. Kosin saari sijaitsee 15 kilometriä Nísyrokselta pohjoiseen ja pääkaupunki Ateenan kupeessa sijaitsevaan Pireukseen matkaa kertyy 200 meripeninkulmaa eli noin 370 kilometriä.
pienoiskuva|vasen|Nísyroksen suurin kraatteri. Saaren korkein kohta on Profítis Ilías (698 metriä). Saaren keskiosaa hallitsee tulivuoren kaldera. Nísyroksen tulivuori on aktiivinen, mutta nukkuva. Tulivuori ei ole toisen lähteen mukaan purkautunut tuhansiin vuosiin, kun taas toinen lähde kertoo tulivuoren purkautuneen viimeksi vuonna 1933. Tulivuoresta purkautuu toisinaan kuumia höyryjä ja mutaa. Nísyroksen kalderalla on noin 20 nimettyä kraatteria. Suurin kraattereista on nimeltään Stéfanos. Se on muodoltaan ellipsi ja leveyttä sillä on kapeimmassa kohdassa reilut 200 metriä. Syvyyttä on puolestaan miltei 30 metriä. Kaldera-alueella on merkittyjä polkuja, joilta poikkeaminen saattaa olla vaarallista, sillä maankuori kaldera-alueella on paikoin ohut. Kalderan reunamilla sijaitsevat kylät Emporeiós ja Nikiá.
Tulivuorenpurkaukset ovat antaneet saarelle hedelmällisen maaperän ja saarella kasvaakin oliivi-, saksanpähkinä- ja hedelmäpuita. Saarella vallitsee välimerenilmasto eli talvet ovat sateisia ja leutoja ja kesät taas kuumia ja kuivia.
Hallinto ja kylät
Nísyros kuuluu hallinnollisesti Nísyroksen kuntaan, johon kuuluu myös pienempiä lähisaaria, kuten Gyalí. Kunta kuuluu Kosin alueyksikköön ja se Etelä-Egean saarten alueeseen.
Saaren suurimmat asutukset ovat Mandráki (660 asukasta), Páloi (239), Nikiá (61) ja Emporeiós (27). (Katso myös: Luettelo Nísyroksen kunnan kylistä.)
Antiikki
Kreikkalaisen mytologian mukaan Nísyros, tai antiikin kontekstissa Nisyros (lat. Nisyrus) syntyi, kun meren jumala Poseidon irrotti Kosin saaresta kallionpalan ja heitti sen jättiläisten ja jumalten sodassa Polybotes-nimisen gigantin päälle. Näin Polybotes jäi saaren alle aiheuttamaan maanjäristyksiä ja rikinkatkua. Poseidonin voiton kunniaksi Nisyroksella oli tälle omistettuja temppeleitä. Jumala oli kuvattuna myös saaren rahoissa. Runoilija Homeroksen mukaan saari otti osaa myös Troijan sotaan.
pienoiskuva|Saaren pääkylä [[Mandráki mereltä nähtynä.]] pienoiskuva|[[Emporeiós|Emporeióksen kylä Nísyroksen kaldera-alueen reunamilla.]] Antiikin aikana Nisyros oli doorilaista aluetta. Se tunnettiin alun perin nimellä Porfyris. Saaren poliksen eli kaupunkivaltion Nisyroksen kaupunkikeskus sijaitsi lähellä nykyistä Mandrákin kylää. Sen paikalla on säilynyt kaupungin muureja poikkeuksellisen hyvin.
Myöhempi historia
Rooman valtakunnan jakautuessa saari tuli muun Kreikan tavoin osaksi Bysantin valtakuntaa. Johanniittain ritarikunta valloitti Nísyroksen 1300-luvulla. Ritarit rakensivat saarelle vuonna 1315 linnoituksen. Osmanien valtakunnan osaksi saari liitettiin vuonna 1522. Italia valloitti Nísyroksen ja muun Dodekanesian Kastelórizoa lukuun ottamatta vuonna 1912. Kreikkaan saari liitettiin vuonna 1948.
Saarella oli 1900-luvun alussa noin 10 000 asukasta. Monet ihmiset lähtivät toisen maailmansodan päätyttyä Yhdysvaltoihin ja Australiaan paremman elämän perässä. Osa on sittemmin palannut takaisin. Toiseen maailmansotaan saakka maanviljely oli saaren tärkein elinkeino. Nykyisin monet nuoret lähtevät saarelta töihin Kosille ja monet pellot jäävät viljelemättä.
Nähtävyydet
Nísyroksen tunnetuin nähtävyys on sen tulivuoren kraatteri, johon on mahdollista laskeutua jalkaisin. Ylhäältä Emporeióksesta ja Nikiásta on hyvä näköala kalderaan.
Saarella sijaitsee kolme luostaria, jotka kaikki on omistettu Neitsyt Marialle. Ne ovat Panagía Spilianí, Evangelístria ja Panagía Kyrá. Pääkylässä Mandrákissa sijaitsevat kansanperinteen ja historian museo sekä arkeologinen museo.
Mandrákissa on säilynyt nykypäiviin saakka osia vanhasta sataman muurista. Eri puolilla saarta on lisäksi säilynyt johanniittaritarien kaudelta peräisin olevia pyöreitä torneja ja linnoituksia.
Liikenne
Nísyrokselle kulkee lauttoja Pireuksesta 1–2 kertaa viikossa. Matka-aika on 16–17 tuntia. Kosin kaupungista ja Kosin Kardámainasta tulee sesongin aikana päivittäin 2–3 lauttaa Nísyrokselle. Matka-aika Kosin kaupungista on kaksi tuntia. Sesongin ulkopuolella ainoastaan Kardámainasta kulkee yksi lautta päivittäin. Kosilta liikennöidään Nísyrokselle pari kertaa viikossa myös katamaraanilla ja kantosiipialuksella.
Nísyrokselta kulkee lauttoja 1–3 kertaa viikossa myös Ródokselle, Sýmille, Pátmokselle, Tílokselle, Kastelórizolle, Náxokselle, Kálymnokselle, Lérokselle, Párokselle ja Astypálaialle.
Sotavangit Suomessa toisen maailmansodan aikana
thumb|Puna-armeijan yliluutnantti ja luutnantti soppajonossa [[Muujärvi|Muujärven kokoamaleirillä Rukajärven tiellä jatkosodan aikana.]] Sotavangit Suomessa toisen maailmansodan aikana olivat vuosina 1939–1945 vangittuina pidettyjä sotilaita. Suomalaiset vangitsivat talvisodan aikana 5 700 neuvostosotilasta Suomeen, jotka selvisivät suhteellisen hyvin. Sen sijaan jatkosodan aikana suomalaiset vangitsivat 64 000 sotilasta, joista lähes 30 prosenttia menehtyi. Korkea-arvoisin suomalaisten kiinni ottama sotavanki oli kenraalimajuri Vladimir Kirpitšnikov.