cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Lassi Etelätalo
Vuoden 2019 maailmanmestaruuskilpailuissa Dohassa Etelätalo pääsi ainoana suomalaisena jatkoon keihään karsinnasta. Etelätalon tulos 82,26 riitti tuomaan viimeisen finaalipaikan 18 sentin marginaalilla. Loppukilpailussa hän heitti neljänneksi tuloksella 82,49 ja oli ainoa pisteille sijoittunut suomalaisurheilija kisoissa. Vuonna 2021 järjestetyissä Tokion olympialaisissa hän sijoittui kahdeksanneksi tuloksella 83,28. Eugenen MM-kilpailuissa 2022 hän oli kuudes tuloksella 82,70.
Ensimmäisen arvokilpailumitalinsa Etelätalo saavutti 34-vuotiaana Münchenin EM-kilpailuissa 2022. Hän voitti EM-pronssia uudella ennätystuloksellaan 86,44.
Risto Rytin muistomerkki
Teoksen kuvaus
Tyyliltään konstruktivistinen ja minimalistisia piirteitä sisältävä pronssiveistos muodostuu yksinkertaisia geometrisia muotoja noudattavista, kulmikkaista ja sileäpintaisista palkeista. Kokonaisuus on kuusi metriä korkea ja kolmetoista metriä pitkä. Se koostuu kahdesta erillisestä osasta, jotka on sijoitettu suoraan nurmikolle ilman jalustaa siten, että niiden voi kuvitella jatkuvan ja yhtyvän maan alla. Veistoksen jyrkkien käännösten on tarkoitus kuvata vertauskuvallisesti Rytin presidenttikauden vaikeita päätöksiä. Teoksen näennäinen kasvaminen suoraan maasta kuvaa sitä, miten Rytin elämä oli sidoksissa Suomeen. Maata vasten olevassa palkissa lukee kohokirjaimin ”Risto Ryti 1889–1956”.
Lassi Etelätalo
Etelätalo on saavuttanut Kalevan kisoissa kultaa vuonna 2019 tuloksella 84,11, vuonna 2020 tuloksella 82,20 ja 2022 tuloksella 84,62, hopeaa vuosina 2014 ja 2021 sekä pronssia vuonna 2017. Vuonna 2018 hän jäi neljänneksi tuloksella 75,77.
Risto Rytin muistomerkki
Historia
Sotasyyllisyysoikeudenkäynnissä tuomitun Risto Rytin virallinen muistaminen oli kylmän sodan ajan Suomessa rajoitettua, joten Ryti sai valtiollisen muistomerkin pääkaupunkiin vasta 1990-luvulla. Holkerin hallitus asetti tammikuussa 1989 toimikunnan pohtimaan silloin puuttuneiden kolmen entisen presidentin eli Rytin, Relanderin ja Kekkosen virallisten muistomerkkien sijoituspaikkoja Helsingissä. Rytin muistomerkin piti olla valmis hänen syntymänsä 105-vuotispäivänä, helmikuussa 1994. Jo vuosikymmeniä aiemmin pystytetyt Ståhlbergin, Svinhufvudin, Kallion, Mannerheimin ja Paasikiven muistomerkit ovat kaikki näköetäisyydellä Eduskuntatalosta, mutta Rytin muistomerkin sijoituspaikka valittiin hieman kauempaa Töölöstä.
Veistoskilpailu julistettiin keväällä 1990 ja siihen lähetettiin 130 ehdotusta. Valtioneuvoston kanslia asetti virallisen Rytin muistomerkkitoimikunnan maaliskuussa 1991. Kilpailun voittajaksi valittiin marraskuussa 1991 Veikko Myllerin ehdotus Vastuun vuodet. Sen abstraktia muotokieltä pidettiin yllättävänä, koska Myller oli tätä ennen tunnettu pääasiassa figuratiivisista veistoksista. Jaetulle toiselle sijalle asetettiin Niels Haukelandin, Pekka Kauhasen ja Hannu Sirenin ehdotukset.
Lassi Etelätalo
Etelätalo sijoittui hopealle alle 23-vuotiaiden SM-kilpailuissa vuosina 2008 ja 2010 sekä pronssille vuonna 2009. Alle 20-vuotiaiden SM-kilpailuissa hän oli kolmas vuosina 2006 ja 2007.
Risto Rytin muistomerkki
Historia
Veistoskilpailun lopputulos herätti laajan julkisen keskustelun. Yleisen mielipiteen väitettiin olevan ei-esittävää muistomerkkiä vastaan, koska se ei herättäisi kansalaisissa kunnioitusta. Yleisönosastokirjoituksissa vaadittiin Rytille näköispatsasta. Joulukuussa 1991 Helsingin kaupunginvaltuustolle esitettiin Georg C. Ehrnroothin johdolla 23 kaupunginvaltuutetun allekirjoittama valtuustokysely, jossa vaadittiin muistomerkkikilpailun uusimista. Kirjailija Helvi Hämäläisen, kirjailija Inkeri Kilpisen ja lehtori Irja Pajari-Tikkasen aloitteesta perustettu, ”Risto Ryti -ryhmäksi” itseään kutsunut liike julkisti vappuaattona 1992 saman asian puolesta adressin, jonka allekirjoitti 146 tunnettua julkisuuden henkilöä, joukossa poliitikkoja ja taiteilijoitakin. Aihetta tutkineen taidehistorioitsija Tuuli Lähdesmäen mukaan varsinkin iltapäivälehdistö ruokki kiistaa korostamalla vastakkainasettelua abstraktia muistomerkkiä puolustaneiden taideasiantuntijoiden ja näköispatsasta vaatineiden kansalaisten välillä. Julkisen paineen vuoksi Helsingin kaupunginhallitus päätti toukokuussa 1992 täpärästi äänin 8–7 hylätä kilpailun voittajaehdotuksen, mutta valtioneuvoston kanslia ilmoitti, ettei kaupungilla ollut oikeutta puuttua valtioneuvoston tilaaman muistomerkin sisältöön. Tämän jälkeen muun muassa Suomen taiteilijaseura, Suomen Kuvanveistäjäliitto ja 45 kaupunginvaltuutettua vetosivat Myllerin ehdotuksen toteuttamisen puolesta. Kaupunginhallitus peruutti päätöksensä marraskuussa 1992 jälleen äänin 8–7, kun yksi edustaja äänesti toisin kuin varamiehensä edellisellä kerralla.
Rytin muistomerkille toivottiin myös parempaa sijoituspaikkaa. Monissa ehdotuksissa mainittiin toivottavana sijaintina Säätytalon edusta Kruununhaassa, koska silloin patsaan edessä olisi Suomen Pankki, jossa Ryti teki pääosan elämäntyöstään, ja sen takana Säätytalo, jossa sotasyyllisyysoikeudenkäynti pidettiin. Teoksen ulkonäön ja sijoituspaikan ohella keskusteltiin jonkin verran siitä, oliko muistomerkin pystyttäminen Rytille lainkaan sopivaa. Esimerkiksi Suomen Kommunistisen Puolueen Pakilan-osasto ilmoitti vastustavansa koko muistomerkkiä, koska Ryti oli presidenttinä vienyt Suomen liittoon Hitlerin kanssa. Rytin muistomerkistä käyty kiista oli 1990-luvun kiivain julkista taideteosta koskenut debatti Suomessa.
Risto Rytin muistomerkki on puhuttanut jonkin verran myös pystyttämisensä jälkeen. Iltalehden vuonna 2008 järjestämässä lukijaäänestyksessä se valittiin Helsingin rumimmaksi patsaaksi.
Ecosia
Ecosia markkinoi itseään ekologisena hakukoneena, sillä se on sitoutunut lahjoittamaan 80 % mainoksista saamistaan tuloista sademetsien suojeluun WWF:n kautta. Hakukoneen omien laskelmien mukaan yksi haku pelastaa keskimäärin noin 2 m2 sademetsää. Luku on saatu laskemalla hakukoneen WWF:lle tekemien lahjoitusten määrästä suojellun sademetsän pinta-ala – WWF:n hankkeessa Juruenan kansallispuistossa Brasiliassa hehtaarin suuruisen metsäalueen suojeleminen maksaa yhtiön mukaan viisi euroa – ja jakamalla tämä kaikkien Ecosialla tehtyjen hakujen lukumäärällä. Lokakuun lopussa 2010 Ecosia ilmoitti suojelleensa 205 641 845 m2 eli noin 205,6 km2 sademetsää. Lokakuussa 2021 yhtiö oli istuttanut 135 miljoonaa puuta. Ecosia on B Corp -sertifioitu yritys, mikä tarkoittaa sitä, että se täyttää tietyt läpinäkyvyyteen liittyvät standardit.
Koska hakukone saa tulonsa mainoslinkeistä, ei sen käyttö itsessään tuo tuloja sademetsien suojeluun, ellei käyttäjä paina kyseisiä linkkejä.
Vuonna 2018 Ecosia tarjoutui ostamaan Hambachin metsän RWE:ltä. Metsä on yritetty kaataa ja muuttaa hiilikaivokseksi, mikä on jo pitempään aiheuttanut yhteenottoja fossiilisia polttoaineita vastustavien aktivistien ja viranomaisten välillä.
Liezl Carstens
Liezl Carstens (s. Pretoria, Gauteng, Etelä-Afrikka) on eteläafrikkalainen näyttelijä.
Ura
Carstens syntyi ja kasvoi Etelä-Afrikassa, josta hän muutti äitinsä kanssa Yhdysvaltoihin joulukuussa 2001. Hän asui aluksi pääosin eteläisissä osavaltioissa, kunnes muutti vuonna 2005 New Mexicoon. Siellä Carstens opiskeli näyttelemistä Michael Lloydin opissa, kunnes vuonna 2006 sai solmittua Eaton-agentuurin kanssa sopimuksen päästäkseen koe-esiintymään elokuviin. Hänen ensimmäinen roolinsa oli komediaelokuvassa The Donor Conspiracy (2007). Sittemmin Carstens sai pienen roolin muun muassa elokuvasta Wild Hogs – villit karjut ja esiintyi isommissa rooleissa Steven Seagalin elokuvissa Urban Justice ja The Keeper.
Pahkajärvi (Laitila)
Pahkajärvi on Varsinais-Suomessa Laitilan Leinmäellä oleva järvi, joka kuuluu Sirppujoen vesistön Pahkajärvenojan valuma-alueeseen.
Maantiede
Järven pinta-ala on 24 hehtaaria ja se on 900 metriä pitkä ja 300 metriä leveä. Siihen laskee kahdeksan suo- tai metsäojaa, joista yksi tuo Valkkisjärven ja Lampsjärven vedet. Järven luusua sijaitsee järven pohjoisrannalla, josta saa alkunsa 3,8 kilometriä pitkä Pahkajärvenoja, joka yhtyy Malvanjokeen.
Järvellä on 2,2 kilometriä rantaviivaa ja sen ranta on puoliksi suota ja puoliksi kallio- ja moreenipohjaista metsämaastoa. Itä- ja pohjoisrannoille on rakennettu loma-asuntoja, joille johtaa tiet Laitilasta.
Tarhaomenapuu
thumb|Tarhaomenapuun kukkia
Tarhaomenapuu (Malus domestica) on omenapuiden (Malus) sukuun kuuluva kasvilaji. Sen omenat ovat valkeamaltoisia ja syötäviä. Kypsänä omenoiden pinta on punainen, vihreä tai keltainen tai niiden sekoitus. Tarhaomenapuu kasvaa villinä varsinkin Keski-Aasiassa, mutta sitä viljellään yleisesti lähes kaikkialla lauhkeassa ilmastovyöhykkeessä.
Kasvitieteellisesti omena ei ole hedelmä, vaan epähedelmä tai tarkemmin pohjushedelmä, koska omenan pääosa ei ole muodostunut emin sikiäimestä, vaan kukkapohjuksesta. Kun omenapuun kukkapohjus kasvaa omenaksi, sikiäin ja siinä olevat siemenet jäävät omenan sisään muodostaen omenan siemenkodan, joka siis on omenapuun varsinainen hedelmä termin kasvitieteellisessä merkityksessä.
Omena on parhaiten Suomessa hyvällä menestyksellä viljeltävä hedelmäpuu. Tarhaomenapuun leikkaukseen kestää kolme vuotta sen istutuksesta.
Boris Goihman
Boris Abramovitš Goihman (28. huhtikuuta 1919 Voznesensk – 28. lokakuuta 2005) oli Neuvostoliittoa edustanut vesipalloilija ja olympiamitalisti. Hän edusti seuratasolla TsSK VMF Moskovaa ja pelasi maalivahtina. Goihman osallistui olympialaisiin kolmesti vuosina 1952–1960. Hän voitti kaksi olympiamitalia, hopeaa Rooman olympialaisista 1960 ja pronssia Melbournen olympialaisista 1956.
Tarhaomenapuu
Lajikkeet
Yleisiä omenalajikkeita ovat esimerkiksi Royal Gala, Golden Delicious, Red Delicious ja Granny Smith.
Historia
Ensimmäisenä omenapuita alettiin viljellä Keski-Aasiassa. Nykyään omenoita kasvatetaan suurimmassa osassa maapallon viileähköjä osia.
Grimmin laki
Grimmin laki on säännönmukaisuus, jonka mukaisesti germaanisten kielten sanoissa tietyt konsonantit poikkeavat systemaattisesti samojen sanojen etymologisista vastineista muissa indoeurooppalaisissa kielissä. Laki on nimetty Jacob Grimmin mukaan, joka julkaisi asiaa koskevan tutkimuksen vuonna 1822, mutta jo aikaisemmin muun muassa Friedrich von Schlegel ja Rasmus Rask olivat kiinnittäneet asiaan huomiota.
Tarhaomenapuu
Omenan tuholaisia
thumb|right|200px|Rusakon tuhoja talven jäljiltä omenapuussa
Wish/Starless Night
Wish/Starless Night on Olivia Lufkinin kymmenes single ja hänen toinen single joka on julkaistu Olivia Inspi Reira (Trapnest) työnimen alla. Se julkaistiin CD:lle ja CD&DVD:lle 11. lokakuuta 2006. Kaksi otsikoitua raitaa tehtiin erityisesti Nana animeen. Wish-singleä käytettiin kyseisessä ohjelmassa avaussinglenä ja Starless Nightiä puolestaan lopetussinglenä. Wish/Starless Night on tällä hetkellä Olivian parhaiten menestynyt single ollen ylimmillään sijalla #7 viikoittaisella Oricon Charts-listalla.
Tarhaomenapuu
Suomeen soveltuvia lajikkeita
Omenat jaotellaan kesä-, syys- ja talvilajikkeisiin hedelmien kypsymisajankohdan mukaan. Kesäomenat säilyvät noin 1–2 viikkoa, syysomenat 1–2 kuukautta, mutta talviomenat vain paranevat säilöttäessä. Kesäomenista saadaan 2–3 satoa, talvi- ja syyslajikkeista yksi sato.
Wish/Starless Night
Raidat
CD-levyn lista
DVD-levyn lista
Tarhaomenapuu
Suomeen soveltuvia lajikkeita
Suomen kotipuutarhoissa kasvatetaan muun muassa seuraavia lajikkeita:
Omenanviljelyn historia Suomessa
Suomeen omenan arvellaan tuodun Ruotsista ristiretkeläisten mukana eli 1100–1200-lukujen paikkeilla. Ensimmäinen varma tieto suomalaisesta omenan istuttajasta kertoo valtaneuvos Erik Flemingistä, joka perusti Kuitian kartanoon Paraisille hedelmätarhan vuonna 1539. Taimet hankittiin Tallinnasta. Kristoffer Kuninkaan todennäköisesti vuonna 1548 valmistuneen maanlain varkaudhen kaaren kohta 25 määrää rangaistuksen omenavarkaudesta seuraavasti:
''"Warasta mies Toisen puutarhast omenit eli muita hedhelmä, Tule Talonpoika ia käsittä hänen sijtä, nijn ottakan hänen waatteens merkixi, taita hän tunnusta cahden miehen Todhistoxella nijn maxakan 3. ma~rka ia wahingon iällens, ia ei mahda hän saadha sitä wariella. Tule miehen Tappo, haauat eli Sinist taicka punaist heidhän waihellens olkan se caxi maxos quin Isände saapi, ia se maxamatt quin se saapi ioka tuli warkais.
''Hacka mies omenapuun mahan eli muun hedhelmäitzeuän puun, puu Tarhas, maxakan 3. ma~rka. Mwrta hän oxan hedhelmä puusta, maxakan 6. äyri, ios hän tyköä otetan tunnustaiain cansa, Nytt soimatan se hänelle, warielkan 12. miehelle, eli maxakan quin ennen on sanottu."''
Novgorodin ja sittemmin Moskovan Venäjän hallussa olleilta Inkerinmaalta ja Karjalankannaksen itäosasta on asiakirjamainintoja omena- ja hedelmätarhoista jo keskiajalta ja myös 1500-luvulta.
1600-luvulla kreivi Pietari Brahe hankki omena- ja kirsikkapuun taimia Ristiinan ja Tarvasjoen kartanoihinsa. Juho Kurki, Turun hovioikeuden presidentti, on ensimmäisiä menestyneitä hedelmänviljelijöitä Suomessa. Hän perusti maatilalleen Aurajoen rannalle suuren hedelmätarhan vuosina 1635–40. Satoa tuli niin paljon, että hän toimi Tukholman hovin hedelmänhankkijana.
Vuonna 1709 oli kova pakkastalvi, jonka seurauksena lähes kaikki Pohjoismaiden ja jopa Pohjois-Saksankin hedelmäpuut tuhoutuivat. Suomenkielisten Tieto-Sanomien 11. numeron artikkeli vuoden 1776 kesäkuulta kertoo valtiovallan halusta innostaa kansalaisia aivan kilvoitukseen saakka viljelemään omenoita. Lehti kirjoitti: "Kilwoitus aine Kunnia-palkkioon. Kuninkall. Isän Maata holhowa Seura Ruotzisa lupaa yhden kaunistetun Hopia-Rahan sille, joka kaswattaa, ja taikka itze pitä eli muille myy sata wesaa eli wähää Omena- taikka Päärynä-Puuta, kuuden wuoden wanhaa taikka myöskin wanhempaa."
left|thumb|210px|Omenoita
Suomen valtionarkistossa on professori Böckerin keräämä tilasto, jonka mukaan Suomessa oli 1820-luvulla 3 942 hedelmätarhaa. Näistä 2 472 oli Turun ja Porin läänissä. 1920-luvulla pomologi Olavi Collanin tilaston mukaan Suomessa oli vähintään 1 680 000 hedelmäpuuta 5 900 hehtaarilla ja vuoteen 1939 mennessä määrän arvioidaan nousseen jo kolmeen miljoonaan puuhun. Suomessa omenan viljely oli suurimmillaan 1930-luvun lopulla, mutta sota-ajan kylminä pakkastalvina suurin osa omena- ja päärynäpuista tuhoutui ja jäljelle jäi vain kolmannes puutarhapuista. Nyt Suomessa on taas yhtä paljon hedelmäpuita kuin ennen sotia ja vuosittain istutetaan lähes 100 000 tainta lisää pääosin kotipuutarhoihin.
Ongelma Suomeen tuoduissa puutarhapuissa oli pitkään se, että puut tuotiin eteläisemmistä maista, eivätkä ne olleet tottuneet Suomen olosuhteisiin. 1800-luvulla avautuivat kauppasuhteet Pietariin, josta venäläiset omenalajikkeet levisivät Suomeen ja ne olivatkin kestävyydeltään parempia kuin etelästä tulleet serkkunsa. Suurin osa silloisista Suomeen tuoduista uusista lajikkeista tuotiin professori Regelin taimistolta Pietarista. Vielä nykyäänkin suosituimpien lajikkeiden joukossa ovat Harlamovski, Antonovka, Sokerimiron ja kanelit. Venäläiset lajikkeet ovat ilmeisesti risteytyneet jossain vaiheessa Malus baccatan eli marjaomenan ja Malus prunifolian eli siperianomenan kanssa, joilta ne ovat saaneet talvenkestävyyttä. Ruotsalaiset ja saksalaiset lajikkeet ovat polveutuneet "roomalaisista kannoista". Talvikestävyyttä on parannettu kotimaisten perusrunkojen käytöllä. Suomessa yleisin kotipuutarhojen perusrunko on yhä Antonovkan siemenestä kasvatettu, mutta ammattitarhoissa on pari viime vuosikymmentä käytetty paljon kotimaista perusrunkoa, joka on Malus baccatan vapaapölytteinen jälkeläinen.
Tietojen ja taitojen kasvaminen on myös parantanut omenien viljelymahdollisuutta Suomessa. Valtiopomologin virka perustettiin Suomessa vuonna 1893. Viran ensimmäinen haltija oli vaasalainen Aleksandra Smirnoff, jonka pääteos nimeltään Suomen pomologiian käsikirja ilmestyi vuonna 1894. Perustettiin sekä puutarhaseuroja että puutarhakouluja, joista valmistui ammattilaisia. Omenatietoutta jaettiin kansalle ja kohta oli joka talon pihassa yksi omenapuu tai useampia. Suunnitelmallinen ja ammatillinen risteytystoiminta aloitettiin 1800-luvun puolella, ja Suomen Talousseura perusti vuonna 1861 Turun Ruissaloon ensimmäisen suomalaisen hedelmäpuutaimiston. Parikymmentä vuotta myöhemmin Suomen puutarhayhdistys perusti oman taimistonsa Helsinkiin. 1800–1900-lukujen taitteessa myös Viipurin puutarhayhdistys kasvatti omenapuuntaimia ja oli yhteistyössä muiden muassa pietarilaisen Regelin puutaimiston kanssa. Tehokkaaseen jalostukseen päästiin 1950-luvun lopulla, jolloin aloitettu ohjelma jatkuu yhä. Tuolloin valittiin 17 lähinnä venäläistä, kanadalaista ja kotimaista emolajiketta, joita sittemmin valvotusti risteytettiin keskenään. Näin syntyi n. 10 000 tainta, joista nyttemmin n. 200 käytetään emopuuna jatkojalostusta varten.
1980-luvulla taimituotanto keskittyi Helsinki-Turku-Tampere-alueelle taloudellisista syistä. Pohjoisten vyöhykkeiden lajikkeita poistettiin käytöstä ja ne olivat lähellä hävitä sukupuuttoon, jolta niitä ryhdyttiin pelastamaan 1980-luvun lopulla. Pohjoisemmilla vyöhykkeillä usein epäonnistuttiin yritettäessä kasvattaa liian eteläisiä lajikkeita. Epäonnistumisen seurauksena monet menettivät kiinnostuksensa omenanviljelyyn. Tilanne muuttui 1990-luvulla nopeasti, jolloin perustettiin paljon uusia, paikallisia, hedelmäpuihin erikoistuneita taimistoja. Nyt saatavilla on taas n. 300 omenalajiketta, joista 10 menestyy jopa Lapin maakunnan alueella. Suomalainen omenalajikkeisto on maailmanlaajuisesti ainutlaatuinen. Ainoastaan Kanadan kylmien seutujen omenalajikkeisto on siihen verrattava.
Suomen liityttyä Euroopan unioniin omenan tullisuoja poistui ja suomalaiselle omenanviljelykselle ennustettiin jopa kadotusta. Kuluttajat ovat kuitenkin arvostaneet kotimaista omenaa ja ostaneet sitä huolimatta siitä, että se on hinnakkaampaa kuin ulkomainen kilpailijansa. Ammattiviljelyksillä omenaa tuotetaan Suomessa pääosin Ahvenanmaalla, Varsinais-Suomessa ja Uudellamaalla. Sato on vuosittain 2,5–3 miljoonaa kilogrammaa. Suomeen tuodaan omenoita vuodessa 40–50 miljoonaa kilogrammaa ja kotitarveviljelystä on vain arvioita, jotka liikkuvat muutamassa kymmenessä miljoonassa kilogrammassa.
Ammattiviljelmillä on viime vuosina Suomessa alettu käyttää ns. kääpiöiviä ja puolikääpiöiviä omenapuita, jotka kasvavat ainoastaan 2–2,5 metriä korkeiksi. Ne ovat runsassatoisia ja niiden tuottamien hedelmien poiminta ja hoitotoimet ovat vähemmän työtäitä, kuin korkeilla, isoksi kasvavilla omenapuilla. Lisäksi hedelmät ovat niissä suurempia, paremmin värittyneitä ja muotopuhtaampia. Satoikä alkaa kääpiökasvuisilla omenapuilla varhain, jo 3–4-vuotiaina. Kääpiöpuut ovat tuettava salkoon tms., sillä niiden heikko juuristo ei jaksa yksinään pitää puuta pystyssä. Lisäksi ne ovat vaateliaampia kastelun ja lannoituksen suhteen. Istutusvälinä käytetään nykyään n. 1 metriä ja rivivälinä 3–4 metriä. Myös kotipuutarhoissa kääpiökasvuiset omenapuut valtaavat nykyään yhä enemmän alaa suurilta, paljon tilaa vieviltä, omenapuilta.
Kätevä & Tekevä & Lukeva
Vuosien 2009-2012 Kätevä & Tekevä -käsityömessut olivat Lahden messukeskuksessa Lahti Hallissa.
Tarhaomenapuu
Omenanviljelyn historia Suomessa
Omenanviljelijöiden päälajike on Lobo, tosin uusissa istutuksissa käytetään paljon myös muita lajikkeita. Harvinainen suomalainen omenalajike on Turso.
Grimmin laki
Tapahtuneet äänteenmuutokset olivat seuraavat:
Grimmin lain mukaiset äänteenmuutokset olivat ensimmäiset kielitieteessä systemaattisesti tutkitut, ja niiden selvittäminen vaikutti laajasti historiallisen ja vertailevan kielitieteen kehitykseen yleisemminkin.
Esimerkkejä
Myöhemmin eri kielissä on tapahtunut muitakin äänteenmuutoksia, mikä on luonnollisesti vaikeuttanut asian tutkimista. Lisäksi sanojen merkityksetkin ovat saattaneet muuttua eri kielissä. Sen vuoksi Grimm valitsi käyttämänsä esimerkit vanhimmista tunnetuista kielistä kuten toisaalta germaanisesta gootin kielestä, toisaalta indoeurooppalaisen kielikunnan muihin haaroihin kuuluvista latinasta ja klassisesta kreikasta.
Seuraavassa taulukossa on muutamia esimerkkejä muidenkin germaanisten ja muiden indoeurooppalaisten kielten sanoista, joissa Grimmin lain vaikutukset ovat selvästi havaittavissa.
Poikkeuksia
Muutosta ei tapahtunut, kun kantaindoeurooppalaisen soinnittoman klusiilin (k, p, t) edellä oli s, kuten seuraavat esimerkit osoittavat:
Myöskään toisen klusiilin kuten p:n ja k: jäljessä kantaindoeurooppalainen t ei muuttunut frikatiiviksi. Toisin sanoen tapauksissa, joissa aikaisemmin oli kaksi peräkkäistä erilaista klusiilia, joista jälkimmäinen oli t, näistä vain ensimmäinen muuttui frikatiiviksi, kuten seuraavat esimerkit osoittavat:
Nämä poikkeukset Grimmin laista hämmensivät kielitieteilijöitä useiden vuosikymmenien ajan, kunnes tanskalainen kielitieteilijä Karl Werner havaitsi nekin aivan säännönmukaisiksi.
Muita äänteenmuutoksia
Germaanisten kielten lisäksi muissakin indoeurooppalaisissa kielissä on tapahtunut useita säännöllisiä äänteenmuutoksia, joilla on ollut suuri merkitys kielten sukulaisuussuhteiden tutkimisessa. Niinpä germaanisten kielten sananalkuista b:tä vasta yleensä latinassa f, kreikassa ph, slaavilaisissa, balttilaisissa ja kelttiläisissä kielissä b sekä sanskritissa bh, joka on ilmeisesti ollut myös indoeurooppalaisessa kantakielessä mutta myöhemmin muuttunut useimmissa kielissä joksikin muuksi. Toisaalta germaanisten kieltensananalkuista f:ää vastaa latinassa, kreikassa, sanskritissa, slaavilaisissa ja balttilaisissa kielissä sekä ilmeisesti myös indoeurooppalaisessa kantakielessä p, kun taas kelttiläisistä kielistä tämä sananalkuinen konsonantti on kadonnut kokonaan.
Yläsaksalaisella kielialueella on myöhemmin tapahtunut toinenkin samantapainen, muttei yhä laajavaikutteinen sarja äänteenmuutoksia, joiden vuoksi muiden germaanisten kielten t:tä ja p:tä vastaa saksassa usein z tai pf. Tätä sanotaan joskus toiseksi germaaniseksi äänteensiirtymäksi erotukseksi ensimmäisestä germaanisesta äänteensiirtymästä eli Grimmin laista.
Valkkisjärvi (Laitilan Leinmäki)
Laitilassa on toinenkin Valkkisjärvi.
Maantiede
Järven pinta-ala on 12 hehtaaria ja se on 600 metriä pitkä ja 300 metriä leveä. Siihen laskee vieresten soiden ojia, joista yksi tuo Lapsjärven vesiä. Järven luusua sijaitsee järven pohjoisrannalla, josta saa alkunsa 1,3 kilometriä pitkä laskuoja Pahkajärveen.
Järvellä on 1,7 kilometriä rantaviivaa ja sen ranta on pääosin kallio- ja moreenipohjaista metsämaastoa, joka on paikoin soistunutta. Rannat ovat avosuota ja niille on rakennettu kaksi loma-asuntoa, joille johtaa tiet Laitilasta. Luusuan lähellä sijaitsee pieni saari.
Luonnontila
Järvi on säilynyt lähes luonnontilaisena.
Tripla (televisio-ohjelma)
Tripla on syksyllä 2015 esitetty viihdeohjelma, jossa 12 näyttelijää tekivät koko viikon ajan sketsejä heille annetuista teemoista. Juontajana toimi Niko Kivelä. Ensimmäinen jakso esitettiin Nelonen-kanavalla 4. lokakuuta 2015.
Artašat
Artašat on Armeniassa sijaitsevan Araratin maakunnan pääkaupunki. Asukkaita kaupungissa on 20 159 (2010).
Artašat on yksi Armenian vanhimmista kaupungeista, ja kuningas Artaxias I perusti sen vuonna 176 eaa. Kaupunki toimi Armenian kuningaskunnan pääkaupunkina vuosina 185 eaa. – 120 jaa.
Kiinaöljy
pienoiskuva|Vernicia fordii puun suurikokoisia siemeniä. Kiinaöljy (myös Tung-öljy) on kasviöljy, jota valmistetaan puristamalla Vernicia fordii -kasvin siemenistä. Kiinaöljy on kuivuva öljy, joka kovettuu ollessaan kosketuksissa ilmaan. Öljyllä käsitelty pinta jää läpinäkyväksi ja vettä hylkiväksi, mitä hyödynnetään esimerkiksi puutuotteiden viimeistelyssä ja öljymaaleissa. Kiinaöljyn juurten on arveltu olevan antiikin Kiinassa, sillä siihen on viittauksia 400-luvulta peräisin olevissa kirjoituksissa.
Maali- ja pintakäsittelyaineteollisuus käyttää kiinaöljy-nimikettä useimmiten tuotteista, jotka sisältävät jonkin verran aitoa kiinaöljyä, tai tuotteista, joilla voidaan saavuttaa samanlainen lopputulos.
Kiinaöljy koostuu seuraavista yhdisteistä:
Stade Français
thumb|250px|Stade Français Heineken Cupissa Stade Français (CASG Paris) on pariisilainen urheiluseura, jonka nimen alla harrastetaan nykyisin peräti 22 eri lajia. Tunnetuimpia lienevät rugby- ja jalkapallojoukkueet.
Jalkapallo
Stade Français'n jalkapallojoukkue perustettiin vuonna 1900. Joukkueen suurin saavutus oli voittaa Ligue 2 vuonna 1952 ja edetä sitä kautta Ranskan pääsarjaan, Ligue 1:een.
Historia
Alkuperäinen Stade Français on perustettu jo vuonna 1883. Vuonna 1995 se yhdistettiin CASG Sports Clubs-seuraan, minkä tuloksena joukkueen virallinen nimi on nykyisin Stade Français CASG Paris.
Luettelo Vihdin julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä
Luettelo Vihdin julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä sisältää Vihdin kunnassa olevat pysyvät patsaat, muistomerkit ja muistolaatat.
Adyar (kaupunki)
Adyar on kaupunki Karnatakan osavaltiossa Intiassa. Vuoden 2001 väestönlaskennan mukaan Adyarissa asui tuolloin 6501 asukasta, joista tasan 50 % oli miehiä ja 50 % naisia. Lukutaitoisia kaupungissa asui 73 % väestöstä, joka on varsin suuri verrattuna koko Intian keskiarvoon 59,5 %. Adyarin väestöstä 13 % on alle 6-vuotiaita.
Twelve
Twelve voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Kaarti
Kaarti tarkoittaa alkuaan hallitsijan henkivartiostoa. Sitä käytetään myös joukko-osastojen nimissä, kuten Suomessa Kaartin Jääkärirykmentti. Suomen sisällissodassa vuonna 1918 molemmista osapuolista käytettiin nimityksiä, joissa esiintyi sana kaarti: kapinaan noussut osapuoli oli Suomen punainen kaarti ja Suomen tasavallan joukot valkopohjaisten käsivarsinauhojen mukaan valkoinen kaarti.
Sarveiskalvorenkaat
Sarveiskalvokudoksen (strooman) sisäinen rengas eli Intrastromal Corneal Rings (ICR, ICRS tai Intacs) on implantti, jonka avulla parannetaan silmän optiikkaa. Renkaiden idea on 1950-luvulta, ja niitä on käytetty silmäkirurgiassa vuodesta 1996 saakka. Implantti koostuu kahdesta lähes puolikaaren muotoisesta renkaasta. Renkaat koostuvat PMMA:sta, jota on käytetty jo yli 60 vuoden ajan silmänsisäisissä tekomykiöissä kaihileikkauksien yhteydessä.
Toimenpiteen yhteydessä sarveiskalvon sisäisten kerrosten väliin tehdään tunneli, johon renkaat asennetaan. Tämän lähestymistavan ansiosta renkaat voidaan tarvittaessa myös poistaa.
Alun perin renkaat kehitettiin likinäköisyyden hoitamiseen, mutta viimeisen kymmenen vuoden aikana pääasiallinen käyttökohde on ollut sarveiskalvon kartiopullistuman eli keratoconuksen hoito.
Intacs-renkaiden ansiosta voidaan välttyä täysin raskaalta sarveiskalvosiirtokirurgialta, joten se on tietyissä tapauksissa nopeampi, turvallisempi ja kustannustehokkaampi hoitomuoto.
Suomessa Intacs-renkaita asetetaan sekä julkisissa sairaaloissa että yksityisillä klinikoilla, ja se on jo vakiintunut osa hoitovalikoimaa.
Suomalaisia tieteellisiä artikkeleita
[http://www.ncbi.nlm.nih.gov/pubmed/15977880 Treating keratoconus with intacs corneal ring segments. Hellstedt, Timo et al.]
Emperatriz (vuoden 2011 televisiosarja)
Emperatriz on televisioyhtiö TV Aztecan esittämä meksikolainen TV-sarja. Sen päärooleissa ovat Gabriela Spanic, Bernie Paz, Omar Fierro, Adriana Louvier ja Marimar Vega.
Jääpolte
Jääpolte tarkoittaa syksyllä routaantuneen maan pinnalle kerääntyneen veden jäätymistä. Jäätyminen aiheuttaa lopulta kasvien tuhoutumisen. Jääpolte syntyy tiivistyneen maan pinnalla seisovan veden tukahduttaessa kasvillisuuden kun se jäätyy talvella yhtenäiseksi jääpeitteeksi. Kasvit kuolevat kylmään ja hapenpuutteeseen. Hapenpuutteesta seuraa myös kasvien homehtuminen ja erilaisten sienitautien ilmaantuminen.
Edellä kuvattu maaperän jäätyminen voi olla kohtalokasta kasvinsyöjille, joille lumen alta kaivettavat kasvit muodostavat tärkeän osan talviravinnosta. Tällaisia lajeja ovat esimerkiksi hirvieläimet. Laajamittainen maan jäätyminen aiheuttaa siten paljon tavallista useampia nälkäkuolemia niiden keskuudessa. Poronhoidon kannalta maan jäätyminen onkin vakava ongelma, jolloin joudutaan turvautumaan hyvin pitkälle lisäruokinnan varaan.
HMS U1
HMS U1 oli Ruotsin laivaston U1-luokan rannikkosukellusvene (.
Valmistus
Alus tilattiin Malmöstä Kockums Mekaniska Verkstads AB:lta, missä köli laskettiin 1940. Alus laskettiin vesille 14. kesäkuuta 1941 ja liitettiin laivastoon 27. toukokuuta 1942.
Palvelus
Alus poistettiin palveluksesta 1. heinäkuuta 1960, jolloin se siirrettiin koealukseksi. Alus myytiin 1969 Karlskronaan romutettavaksi.
Emil Nyeng
Emil Nyeng (s. 30. huhtikuuta 1991) on norjalainen maastohiihtäjä, joka edustaa Ringebu-Fåvang Skiklubbia.
Maastohiihdon maailmancupissa Nyeng kilpaili ensimmäisen kerran Drammenissa vapaan hiihtotavan sprintissä helmikuussa 2011. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä Nyeng saavutti Drammenin perinteisen hiihtotavan sprintissä maaliskuussa 2014 oltuaan 21:s. Parhaimmillaan hän on sijoittunut 19:nneksi Kuusamon perinteisen sprintissä marraskuussa 2014 oltuaan 19:s.
It Ain’t Safe No More
It Ain’t Safe No More on rap-artisti Busta Rhymesin kuudes studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 2002. Albumi oli J Recordsin viimeinen tuottama Busta Rhymesin albumi. Siitä myytiin noin 500.000 kappaletta.
Nodar Gvakharia
Nodar Gvakharia (16. huhtikuuta 1932 Tbilisi, Georgian SNT, Neuvostoliitto – 14. marraskuuta 1996 Tbilisi, Georgia) oli Neuvostoliittoa edustanut vesipalloilija ja olympiamitalisti. Hän edusti seuratasolla Tbilisin Dynamoa. Gvakharia oli mukana maansa pronssia voittaneessa joukkueessa Melbournen olympialaisissa 1956. Hän pelasi turnauksessa neljä ottelua, joissa hän teki yhteensä neljä maalia.
Good Doctor
Good Doctor on televisioyhtiö KBS2:n esittämä eteläkorealainen draamasarja. Sen päärooleissa ovat Joo Won, Moon Chae-won, Joo Sang-wook ja Kim Min-seo.
Muinainen pimeys
Muinainen pimeys on kuusiosainen nuorille suunnattu kirjasarja. Sarjan on kirjoittanut brittiläinen Michelle Paver. Sarjan ensimmäinen teos ilmestyi englanniksi vuonna 2004. Sarjaan kuuluvat seuraavat kirjat:
Juoni
frame|Sarjan ensimmäisen kirjan suomalainen kansi|left
Suden veli
Sarjan ensimmäisessä osassa seikkailee kaksitoistavuotias poika jonka isän surmaa pahan hengen riivaama karhu. Ennen kuolemaansa isä kertoo Torakille, että paha henki voi tuhota koko metsän, ellei Torak estä sitä. Vaellettuaan yksin metsässä hän tapaa orvon sudenpennun, jonka kanssa hän ystävystyy. Pian tämän jälkeen Torakin ja Suden vangitsee Korpin klaani, sillä he ovat metsästäneet luvatta Korpin klaanin mailla. Korppiklaanin johtajan veljentytär Renn auttaa kuitenkin Torakin pakoon ja he ystävystyvät. Renn kertoo Torakille, että ennustuksen mukaan heidän on löydettävä kolme nanuakin kiteytymää voidakseen pyytää apua Maailmanhengeltä karhun tuhoamiseen.
Sielunsyöjä
Kolmannessa osassa Torakin susiveli kaapataan ja Renn ja Torak lähtevät etsimään Sutta. Matkan aikana Torak henkivaeltaa korpin muodossa ja saa selville, että sieppauksen takana ovat sielunsyöjät. Pelastaakseen Suden, ystävykset matkaavat kauas Pohjoiseen Valkoisen ketun klaanin luokse.
Torakin merkki
Sielunsyöjien annettua Torakille sielunsyöjien vihatun merkin, hän joutuu ongelmiin Korpin klaanin kanssa. Korpin klaani aikoo karkottaa Torakin luotaan, ellei Torakin oma klaani, Suden klaani julista häntä syyttömäksi. Suden klaani kuitenkin julistaa Torakin klaanittomaksi ja hänen on lähdettävä Korpin klaanin luota. Rennin yrittäessä vakuuttaa muut Torakin syyttömyydestä, Torakin sielu sairastuu.
Veriveljen vala
Sarjan viidennessä osassa Torakin veriveli, Bale murhataan ja Torak päättää kostaa Balen murhan. Hän lähtee Rennin, Suden ja Fin-Kedinnin kanssa matkalle Sysimetsään saadakseen kiinni murhaajan. Pian matkalaisille selviää, että Thiazzi on vallanut sysimetsän ja matkalaisten on autettava sysimetsän klaaneja.
Varjojen valtias
Toisin kuin Torak on kuvitellut, sota sielujensyöjien kanssa ei ole vielä ohi. Sielunsyöjiin kuuluva Eostra levittää kammottavaa varjosairautta, joka tappaa kaiken elämän metsästä. Pysäyttääkseen Eostran juonet Torak matkustaa henkien vuorelle.
Taloosi
Taloosi (C6H12O6) on aldoheksooseihin kuuluva monosakkaridi. Taloosi on luonnossa harvinainen.
Esiintyminen ja valmistus
Taloosi esiintyy harvinaisena luonnossa eräissä kasveissa ja bakteereissa. Taloosin glykokonjugaateilla ja sen johdannaisilla on antimikrobisia ja kasvainten kasvua ehkäiseviä ominaisuuksia. Taloosia voidaan valmistaa hydrolysoimalla hygromysiini B:tä. Tehokkaampi tapa on kuitenkin pelkistää talonolaktonia, jota saadaan galakturonihaposta tai lähtemällä taloosin epimeerin galaktoosin trityylijohdannaisesta tai galaktoosista tekemällä galaktoosista ensin penta-asetaattijohdannainen.
Liuoksessa taloosi esiintyy pääosin pyranooseina: liuoksessa noin 71 % on pyranooseina ja 29 % furanooseina. D-Taloosiliuoksen ominaiskiertokyky, eli kyky kiertää tasopolarisoidun valon värähtelysuuntaa, on +19,7.
Robert Carlsson
Robert Carlsson (s. 29. syyskuuta, 1977 Södertälje, Ruotsi) on ruotsalainen jääkiekkoilija. Hän on pelipaikaltaan hyökkääjä. Carlsson on pelannut pudotuspelit mukaan lukien, yli 500 SHL-ottelua sekä esiintynyt myös Ruotsin toiseksi korkeimman tason jääkiekkosarjassa Allsvenskanissa. Allsvenskanissa hän on pelannut 371 ottelua, missä pelasi Södertälje SK:n riveissä. Carlsson on edustanut myös Malmö Redhawksia. Carlssonia on luonnehdittu tasokkaana eli tasaisen tehokkaana, paikallisena kulttipelaajana.
Hyökkääjäpelaaja Carlsson otettiin marraskuun puolivälissä JYPin vahvistukseksi, paikkaamaan sairastupalaisia, eli pelaajia jotka ovat loukkaantumisensa johdosta sivussa liigapeleistä. Pelaajasopimus oli kaksikuukautinen ja päättyi 9. tammikuuta 2016.
Sippola (täsmennyssivu)
Sippola tarkoittaa seuraavia:
Arne Halonen
Arne (Aarne) Elias Kyllikki Halonen (9. marraskuuta 1898 Helsinki – 14. huhtikuuta 1986 Forssa) oli amerikansuomalainen toimittaja ja yliopisto-opettaja. Hän työskenteli 1920-luvulla useissa amerikansuomalaisissa työväenlehdissä ja toimi 1940-luvulta lähtien opettajana Minnesotan yliopistossa. Halonen tunnetaan myös vuonna 1928 toimittamastaan kirjasta Suomen luokkasota, joka oli ensimmäinen Suomen sisällissodan rintamatapahtumia punaisten näkökulmasta valaiseva kirja.
Elämä
Halosen vanhemmat olivat vahtimestari Herman Halonen ja Sofia Halonen. Hän opiskeli Helsingin suomalaisessa lyseossa, kunnes koulu keskeytyi sisällissodan käynnistyessä tammikuussa 1918. Helmikuusta lähtien Halonen työskenteli konttoriapulaisena Suomen kansanvaltuuskunnan rautatiehallituksessa. Huhtikuussa Halonen siirtyi punaisten hallinnon mukana Viipuriin. Kaupungin valtauksen jälkeen hän palasi Helsinkiin, ja joutui toukokuun alussa valkoisten vangiksi ilmiannon johdosta. Kesän ajan Halonen oli Hämeenlinnan vankileirillä, mutta välttyi lopulta syytteeltä, kun hänen katsottiin liittyneen punaisten palkkalistoille rutiköyhää perhettään elättääkseen.
Syksyllä 1918 Halonen suoritti ylioppilastutkinnon ja aloitti opinnot Helsingin yliopistossa. Vuonna 1920 Halonen muutti Yhdysvaltoihin, jonne hänen isoveljensä George Halonen oli siirtynyt jo 1910-luvun alussa. Halonen työskenteli aluksi Fitchburgissa ilmestyneen Raivaajan toimittajana ja myöhemmin kommunistisissa Työmies- ja Eteenpäin-lehdissä. Vuosikymmenen jälkipuoliskolla hän kuului Yhdysvaltain Suomalaisen Työväenjärjestön oppositioon. Vuonna 1928 Halonen erotettiin puolueesta ja Eteenpäin-lehden toimituksesta, minkä jälkeen hän siirtyi amerikansuomalaisten sosiaalidemokraattien riveihin.
1930-luvun alussa Halonen muutti Minneapolisiin, jossa hän työskenteli vakuutus- ja kiinteistöalalla sekä valtion virkamiehenä. Vuonna 1933 Halonen perusti osuustoimintaperiaatteella toimivan vakuutusyhtiön Cooperators' Life Association. Talvisodan aikana hän johti varainkeruuta Suomen hyväksi. Halonen oli organisoimassa Helping Hand to Finland -järjestöä sekä presidentti Herbert Hooverin perustaman Finnish Relief Fundin Minnesotan paikallisosastoa. Vuonna 1941 Halonen oli perustamassa Minneapolisin suomalais-amerikkalaista seuraa Finnish-American Society of Minneapolis.
Sotavuosina Halonen käynnisti myös Minnesotan yliopistossa suomen kielen kurssit ja suoritti vuonna 1945 Master of Arts -tutkinnon. Myöhemmin hän toimi yliopiston suomen ja valtio-opin opettajana vuosina 1950–1962. Halonen palasi Suomeen vuonna 1983 ja asettui Forssaan, jossa hän kuoli 87-vuotiaana elokuussa 1986.
Perhe
Arne Halosen puoliso oli Irene Halonen, joka toimi Minnesotassa muun muassa kuoronjohtajana.
Minna Suuronen
Minna Suuronen (s. 19. maaliskuuta 1968 Espoo ) on suomalainen näyttelijä. Hän tuli tunnetuksi lauantai-iltaisin Yle TV1-kanavalla esitetystä poliittisesta satiirisarjasta Iltalypsystä, jossa hän näytteli uutisankkuri Jaana Ala-Knaapi-Pesosta vuosina 1996–2000. Hän näytteli Heinähattu ja Vilttitossu -elokuvassa äitiä, Hanna Kattilakoskea. Suuronen voitti parhaan naisnäyttelijän Venla-palkinnon 2004 televisioelokuvasta Arvon veli. Televisio- ja elokuvatöiden ohella hän näyttelee Ryhmäteatterissa.
Ura
Suuronen pääsi Teatterikorkeakouluun vasta viidennellä yrittämällä ja ehti sillä välin käydä Lahden kansanopiston näyttämötaiteen linjan ja toimia Ylioppilasteatterissa. Toimittuaan pari vuotta freelancerina hän sai vuonna 1998 kiinnityksen Ryhmäteatteriin.
Yksityiselämä
Minna Suuronen on naimisissa näyttelijä Antti Virmavirran kanssa. He asuvat maatilalla Vihdissä, ja heillä on kolme tytärtä.
Kivikkokimalainen
Kivikkokimalainen (Bombus lapidarius) on kimalaisiin kuuluva punamusta mesipistiäislaji.
Koko ja ulkonäkö
Kivikkokimalaisen kuningattaret ja työläiset ovat kirkkaanpunaista takaruumiin kärkiosaa lukuun ottamatta täysin mustia. Koirailla pään etuosassa ja usein myös keskiruumiin etuosassa on keltaista karvaa. Työläisten ja koiraiden ruumiin pituus on 10–16 mm. Kuningattaret ovat huomattavasti kookkaampia, pituudeltaan 20–25 mm.
Levinneisyys
Kivikkokimalainen on Euroopan yleisimpiä kimalaislajeja. Etelä-Euroopassa se on kuitenkin vuoristolaji. Levinneisyys ulottuu Pohjois-Marokosta Britteinsaarille, idässä Kaukasukselle ja Siperian poikki Japaniin. Pohjoismaissa levinneisyysalue yltää napapiirin tuntumaan. Suomessa se on etelä- ja keskiosissa erittäin yleinen, mutta harvinaistuu pohjoista kohti. Pohjoisimmat havainnot ovat Etelä-Lapista.
Elinympäristö ja elintavat
Kivikkokimalainen elää hyvin monenlaisissa ympäristöissä ja se on merkittävä erityisesti hedelmäpuiden pölyttäjänä. Ne käyvät mielellään etenkin voikukilla, pietaryrtillä ja ohdakkeilla. Pesä on yleensä maassa, vanhassa hiirenkolossa, mutta joskus korkealla kuten linnunpöntössä tai rakennuksen ullakolla. Kivikkokimalaisen tiedetään myös vallanneen pesäpaikkoja mantukimalaiselta. Yhdyskunta on usein suuri ja siihen kuuluu 100–300 yksilöä. Pesässä loisii joskus kivikkoloiskimalaisia.
Jussi Annala
Juho Anton (Jussi) Annala (25. huhtikuuta 1897 Töysä – 29. elokuuta 1967 Vaasa) oli suomalainen pappi ja Maalaisliiton kansanedustaja 1930–1939 sekä uudelleen 1945–1951.
Annala kävi kansanopiston 1917 ja pääsi ylioppilaaksi 1923. Hän suoritti teologian erotutkinnon 1926 ja pastoraalitutkinnon 1929. Hänet vihittiin papiksi 1927.
Jussi Annala toimi vt. kirkkoherrana Vetelissä 1927, Kaustisella 1927–1929 ja Soinissa 1929–1930. Sen jälkeen hän jatkoi kirkkoherrana Soinissa 1930–1935, Teuvalla 1935–1957 sekä Laihialla 1957–1965. Lääninrovastina hän toimi 1957–1965.
Annala toimi myös presidentin valitsijamiehenä vuosina 1931, 1937, 1940 sekä 1943.
I Know What You Want
I Know What You Want on toinen single rap-artisti Busta Rhymesin kuudennelta It Ain't Safe No More -nimiseltä albumilta. Kappale on myös Mariah Careyn remix-albumilla The Remixes. Singlellä vierailee Mariah Carey sekä Flipmode Squad. Single julkaistiin 13. toukokuuta 2003.
Ilona Jokinen
Ilona Jokinen (s. 1981 Lahti) on suomalainen sopraano oopperalaulaja. Suoritettuaan alemman korkeakoulututkinnon laulussa Helsingin ammattikorkeakoulu Stadiassa hän haki Sibelius-Akatemiaan opiskelemaan oopperaa ja liediä ja valmistui vuonna 2009. Vuonna 2006 Jokinen esiintyi Savonlinnan oopperajuhlissa ja syksyllä 2007 Suomen kansallisoopperassa.
Jokinen sai yhdessä Asta Lötjösen kanssa jaetun Eero Rantalan rahaston toisen palkinnon Erkki Melartin -kamarimusiikkikilpailuiden lied-duo-sarjassa vuonna 2004.
Karan koulu
Koulun perusti alun perin Charlotta Lydecken vuonna 1857 ruotsinkielisenä tyttökouluna Sortavalassa. Koulusta muuttui Sortavalan suomalaiseksi tyttökouluksi 1904 ja sen yhteyteen perustettiin yliopistoon johtavat jatkoluokat. Toisen evakkomatkan jälkeen 1944 koulun nimeksi tuli Riihimäen tyttölyseo.
Arkkitehti Eeva Larkan suunnittelema koulurakennus valmistui 1956 Riihimäen yhdeksänvuotiseksi tyttölyseoksi. Uudenaikaisessa rakennuksessa oli erikoisluokkien lisäksi 17 normaaliluokkaa, kirjasto, kerhohuone, ruokala sekä tilava opetuskeittiö kodinhoitohuoneineen.
Tyttölyseo muutettiin vuonna 1971 Karan yhteislyseoksi. Peruskoulu-uudistuksen myötä 1976 lukioluokat yhdistettiin ja siirrettiin Riihimäen lukioon ja toimintaa koulurakennukseen jäi jatkamaan Karan yläaste. Nykyinen nimi Karan koulu otettiin käyttöön 1994. Koulurakennuksessa on myös toiminut pitkään valtion askarteluohjaajaopisto. Rakennus peruskorjattiin 2010 arkkitehtitoimisto Siistonen Oy:n suunnitelmin.
Vuonna 2015 koulussa oli oppilaita 420.
Lähteet
60.73889°N, 24.76167°W
Merenneito Riia
pienoiskuva|Merenneito Riiana esiintyvä Anni Perttula on Suomen ensimmäinen ammattimerenneito. Merenneito Riia on viihdetaiteilija Anni Perttulan (s. 10. elokuuta 1990 Lappeenranta) esittämä merenneito-satuhahmo. Perttula on esiintynyt Merenneito Riiana aktiivisesti vuodesta 2014 lähtien. Hahmo on esiintynyt tapahtumissa kuten Helsingin venemessuilla ja vieraillut useissa kylpylöissä sekä uimahalleissa.
Max Verstappen
Max Emilian Verstappen (s. 30. syyskuuta 1997 Hasselt, Belgia) on belgialais-alankomaalainen rata-autoilija, joka kilpailee Formula 1 -sarjassa Red Bull -tallissa alankomaalaisella superlisenssillä ja on sarjan kaksinkertainen maailmanmestari.
17-vuotiaana F1-uransa aloittanut Verstappen rikkoi ensimmäisillä kausillaan useita nuoruusennätyksiä. Hänet tunnetaan erittäin aggressiivisesta ajotyylistään. Hänen isänsä Jos Verstappen on entinen Formula 1 -kuljettaja. Belgialainen äiti Sophie Kumpen oli lahjakas kartingkuski, joka päihitti aikoinaan muun muassa Formula 1:ssä GP-voittajaksi kasvaneen Jarno Trullin.
Ura
Verstappen aloitti uransa Karting-sarjoissa 7-vuotiaana vuonna 2005. Seuraavana vuonna hän siirtyi Rotax Minimax -luokkaan, jossa hän voitti Belgian mestaruuden ylivoimaisesti. Vuonna 2007 hän voitti myös Hollannin Minimax-luokan mestaruuden. Vuonna 2009 Verstappen voitti Flanderiin Minimax-mestaruuden ja Hollannin KF5-luokan mestaruuden. Vuonna 2010 Verstappen siirtyi kansainvälisiin karting-sarjoihin. Hän kilpaili KF3-luokassa sijoittuen sarjan toiseksi. Seuraavana vuonna hän voitti WSK Eurosarjan. Vuonna 2012 Verstappen siirtyi KF2-luokkaan voittaen WSK Master Series -luokan mestaruuden. Vuonna 2013 Verstappen voitti Euroopan KF ja KZ-mestaruudet.
Vuonna 2014 Verstappen siirtyi uuteen Florida Winter Series -sarjaan voittaen kaksi kilpailua. Samana vuonna hän kilpaili Euroopan Formula 3 -sarjassa Van Amersfoort Racing -tallissa. Hän saavutti kauden aikana kymmenen voittoa, seitsemän paalupaikkaa ja seitsemän nopeinta kierrosta sijoittuen sarjan loppupisteissä kolmanneksi. Hän voitti samana vuonna myös perinteisen Formula 3 Masters kilpailun. thumb|left|Max Verstappen Euroopan F3 -sarjassa [[Hockenheimringillä vuonna 2014]]
Formula 1 -ura
thumb|left|Verstappen [[Malesian Grand Prix 2015|Malesian GP:n aika-ajoissa kaudella 2015.]]
Elokuussa 2014 Verstappen liittyi Red Bullin nuorten kuljettajien kehitysohjelmaan. Vuonna 2015 Verstappen kilpaili Formula 1 -sarjassa Toro Rosson kilpakuljettajana. Hänestä tuli kaikkien aikojen nuorin F1-kilpailuun osallistunut kuljettaja, kun hän aloitti uransa Australian GP:ssä maaliskuussa 2015. Verstappen löi entisen ennätyksenhaltijan, niin ikään Toro Rossolla kilpailleen Jaime Alguersuarin kahdella vuodella. Hänen tallikaverinaan ajoi Carlos Sainz Jr., joka oli myös tulokas. Verstappen keskeytti debyyttikilpailunsa moottorivikaan.
Verstappen keräsi debyyttikaudellaan 49 pistettä sijoittuen MM-sarjan 12:nneksi. Verstappen menestyi tallitoveriaan Carlos Sainzia paremmin.
Kausi 2016
Verstappen aloitti kauden Toro Rossolla, mutta siirtyi kesken kauden Red Bullille korvaten Daniil Kvjatin. Verstappenista tuli F1:n historian nuorin Grand Prix -voittaja Espanjassa 15. toukokuuta 2016, kun hän voitti heti ensimmäisen Red Bullilla ajamansa kilpailun 18 vuoden ja 228 päivän ikäisenä. Monacossa Verstappen osui aika-ajossa seinään ja joutui lähtemään kilpailuun varikkosuoralta. Hänen kilpailunsa keskeytyi kierroksella 36 hänen ajettuaan päin ratakaidetta. Verstappen ajoi toisen kerran palkintopallille Itävallan GP:ssä ollen toinen. Verstappen oli toinen myös Britannian GP:ssä ja kolmas Saksan GP:ssä. Belgiassa Verstappenista tuli historian nuorin eturivistä startannut kuljettaja 18 vuoden ja 332 päivän ikäisenä rikkoen Ricardo Rodríguezin yli 55 vuotta vanhan ennätyksen. Kilpailussa Verstappen rikkoi autonsa etusiiven ja pohjan kolaroidessaan Ferrari-kuljettajien kanssa. Maalissa Verstappen oli yhdestoista. Malesian ja Japanin GP:ssä hän oli toinen. Sateisessa Brasilian GP:ssä Verstappen sijoittui kolmanneksi ajaen myös kilpailun nopeimman kierroksen historian nuorimpana kuljettajana. Verstappen keräsi kauden aikana 204 pistettä ja sijoittui sarjan viidenneksi.
Kausi 2017
Verstappen aloitti kauden 2017 ajamalla Australian GP:ssä viidenneksi. Seuraavassa kilpailussa Kiinassa Verstappen ajoi kauden ensimmäisen palkintosijansa ollen kolmas. Bahrainissa Verstappen keskeytti jarrujen hajottua. Lokakuussa Red Bull ilmoitti jatkaneensa Verstappenin kanssa voimassa ollutta ajajasopimusta yhdellä vuodella, jolloin se kestää kauden 2020 loppuun saakka. Malesian GP:ssä Verstappen ajoi uransa toisen voiton. Meksikon GP:ssä Verstappen hävisi paalupaikan niukasti Sebastian Vettelille. Kilpailussa Verstappen ajoi ylivoimaiseen voittoon ohittaen kierroksella mestaruuteen ajaneen Lewis Hamiltonin. Brasilian GP:ssä Verstappen ajoi kilpailun nopeimman kierroksen 1.11,044, rikkoen Montoyan vuonna 2004 ajaman Interlagosin radan rataennätyksen. Verstappen keräsi kauden aikana 168 pistettä sijoittuen sarjan kuudenneksi.
Kausi 2018
Verstappen ajoi kauden aikana voittoon Itävallan ja Meksikon kilpailuissa. Brasiliassa Verstappen oli ajamassa voittoon, kunnes kolaroi kierroksella ohitettavan Esteban Oconin kanssa pudoten kilpailun toiseksi. Verstappen tuomittiin Brasilian GP:n jälkeen yhdyskuntapalveluun FIA:lle hänen käytyään käsiksi Oconiin kilpailun jälkeen. Ocon aiheutti törmäyksellään Verstappenin putoamisen kilpailussa johtoasemasta toiseksi.