cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Painajaisakatemia
Sarjan henkilöitä
Painajaisten kuningatar, eli Viides on Hornan Nimettyjen äiti. Hän on lähes kaksi- ja puolimetrinen, kaunis nainen, joka loi Barakkasin, Verminionin, Slagurronin ja Tyrannuksen, nimillä Tuli, Vesi, Maa ja Ilma. Viidennellä on monta nimeä: Viides, Helmi... Mutta hänen oikea nimensä on Painajaisten kuningatar. 2. kirjassa Viides tappoi Barakkasin, Slagurronin ja Tyrannuksen (Verminion oli siinä vaiheessa jo kuollut Näpin tappamana) ja Näppi liittyi Viidennen joukkoihin kostaakseen muulle maailmalle. Viides antoi hänen juoda vertaan, ja sitten Näppi muuttui pelottavaksi muurahaishirviöksi. Viidennellä on mahtavat taikavoimat, ja hän pystyy lähettämään vastustajansa Uneen, unenomaiseen, ihanaan tilaan, jossa mieli irtoaa muusta ruumiista ja ruumis jää fyysiseen maailmaan - kunnes henkilö kuolee ravinnonpuutteeseen. Charlie ystävineen hankki kuitenkin Uhrauksen Miekan, jolla pystyi taistelemaan Viidettä vastaan. Hän lähetti Viidennen Hornan Pajaan, sulaan magmalähteeseen, jossa aseet karkaistiin lujiksi. Viides kuoli lähteeseen ja Charlie pelastui - Näppi taas otti 3. kirjan lopussa Viidennen irronneen käden juodakseen tämän verta ja muuttuakseen taas hirviöksi.
Ameraasialaiset
Ameraasialaiset ovat Aasiassa syntyneitä henkilöitä, joiden äiti on aasialainen ja isä Yhdysvaltain armeijan sotilas. Termiä käytti ensimmäisen kerran kirjailija Pearl S. Buck ja sittemmin termiä on käytetty muun muassa Yhdysvaltain laissa. Termin tarkka määritelmä kuitenkin vaihtelee hieman eri yhteyksissä. Termi on johdettu englanninkielen sanoista American ja Asian.
Arlene Pach
Pach meni vuonna 1954 naimisiin viulisti Joseph Pachin kanssa. Pariskunta perusti sukunimensä mukaan nimetyn duon vuonna 1960. Duo esiintyi sekä Kanadassa että Euroopassa. Pach teki yhteistyötä myös Brunswickin jousikvartetin kanssa ja pääsi vuonna 1964 New Brunswickin yliopiston nimikkotaiteilijaksi. Vuosina 1966–1983 Pach toimi New Brunswickin yliopiston kamarimusiikki- ja All That Jazz -festivaalin taiteellisena johtajana; hän oli myös mukana perustamassa festivaalia.
Ameraasialaiset
Aasialaisilla naisilla oli toisen maailmansodan ja kylmän sodan aikaan usein suhteita alueella sotineiden yhdysvaltalaissotilaiden kanssa. Valtaosassa tapauksista sotilaat hylkäsivät naisen ennen lapsen syntymää. Ameraasialaisia on erityisesti Yhdysvaltain entisten sotilastukikohtien lähialueilla Okinawassa, Thaimaassa, Etelä-Koreassa, Vietnamissa, Kambodžassa, Laosissa ja Filippiineillä.
Määritelmä
Ameraasialainen-termin määritelmä vaihtelee hieman eri yhteyksissä. Ameraasialaisten oikeuksia ajavat kansalaisjärjestöt Amerasian Foundation (AF) ja Amerasian Family Finder määrittelevät ameraasialaisiksi kenet tahansa, jonka isä on Yhdysvaltain kansalainen (varusmies, ekspatriaatti tai Yhdysvaltain hallituksen työntekijä) ja jonka äiti on/oli jonkin aasialaisen valtion kansalainen.
Yhdysvaltain oikeusministeriön määritelmä ameraasialaisista on huomattavasti suppeampi. Oikeusministeriön mukaan ameraasialainen on "ulkomaalainen, joka on syntynyt Koreassa, Laosissa, Kambodžassa tai Thaimaassa 31. joulukuuta 1950 jälkeen ja ennen 22. lokakuuta 1982".
Arlene Pach
Pach opetti muun muassa New Brunswickin yliopistossa. Hän toimi vuosina 1980–1988 Kanadan musiikkineuvoston varapuheenjohtajana.
Nighttime Birds
Nighttime Birds on alankomaalaisen The Gathering -yhtyeen neljäs studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 1997 Century Media Records -levy-yhtiön nimissä. Albumista on julkaistu myöhemmin vuonna 2007 erikoisversio, jossa kaksi levyä. Erikoisversio on pakattu digipak-koteloon kuin kovakantinen kirja ja kansilehdet on sidottu keskiaukeamaan. Albumista on lisäksi julkaistu 1000 kappaleen LP-levyversio.
Ulik
Ulik on Marvel-kustantamon sarjakuvissa esiintyvä superroisto, Asgardia asuttavien kivipeikkojen mahtavin soturi. Ulikin loivat Stan Lee ja Jack Kirby. Hahmon ensiesiintyminen tapahtui amerikkalaisen Thor-lehden numerossa 137 (helmikuu 1967). Ulik on pääasiallisesti Thorin vihollinen. Ulikin nimi saattaa olla peräisin hurrilaisesta mytologiasta, jossa esiintyy kivinen hirviö nimeltään Ullikummi.
Historia
Ulik kuuluu kivipeikkojen rotuun, joka asuttaa Asgardin ulottuvuutta. Kuten kaikilla peikoilla, hänellä on myötäsyntyinen väkevä viha kaikkia asgardilaisia kohtaan. Asgardilaiset nimittäin olivat ajaneet aikoja sitten Odinin voimalla kaikenlaiset peikot maailmastaan ja pakottaneet väkivaltaisen rodun elämään syvällä maan alla.
Rotunsa voimakkaampana jäsenenä Ulik on useimmiten lietsonut sotaa Asgardia ja sen asukkaita vastaan. Alussa kivipeikkojen kuningas Geirrodur käski Ulikin suorittamaan erinäisiä iskuja Asgardia vastaan (kuten varastamaan Thorin uru-metallista taotun mystisen vasaran ), mutta myöhemmin Ulik onnistui kaappaamaan vallan Geirrodurilta.
Myöhemmin Ulik on hyökännyt Thoria vastaan useita kertoja, mutta on myös joinakin aikoina tarvinnut ukkosenjumalan apua taistellessaan vihollisiaan vastaan (kuten Mefistoa ). Ulik on myös vastuussa Thorin toisen kuolettavan vihollisen, Mangogin henkiinherätyksestä.
Voimat ja varusteet
Jostain selittämättömästä syystä Ulik on mittaamattomasti paljon voimakkaampi ja kestävämäpi kuin rotunsa muut jäsenet. Hän on myös kooltaan huomattavasti paljon suurempi. Usein Ulik on raa'an voimansa avulla vetänyt taistelussa vertoja Thorille. Ulik on myös erinomainen lähitaistelija.
Aseenaan Ulik käyttää yleensä kivipeikkojen takomaa taistelukirvestä tai nyrkkirautojaan.
Videopelit
Ulik esiintyy välivastuksena Marvel: Ultimate Alliance -videopelissä.
HMS Royal Adelaide
Valmistus
Alus tilattiin 6. tammikuuta 1812 Plymouthin telakalta 98-tykkisenä toisen luokan linjalaivana. Alus luokiteltiin 1817 ensimmäisen luokan alukseksi, jonka köli laskettiin toukokuussa 1819. Alus laskettiin vesille 28. heinäkuuta 1828, jolloin se siirrettiin reserviin. Sen valmistuskustannukset olivat 98 796 puntaa varustettuna. Alus varustettiin heinäkuussa 1835 lippulaivaksi Plymouthissa, jolloin sen kannelle valmistetut majoitustilat poistettiin.
Palvelus
Alus muutettiin 1860 emälaivaksi ja myytiin 1905.
Gil’eadin taistelu
Gil'eadin taistelu käytiin Christopher Paolinin Perillinen-kirjasarjan kolmannen kirjan Brisingrin lopussa Galbatorixin valtakunnan kaupungissa nimeltä Gil'ead, joka sijaitsi pohjoisessa lähellä haltioiden kotimaata Du Weldenvardenia.
Juoni
Vardenien, surdalaisten, kääpiöiden ja urgaleiden hyökätessä liitossa etelästä kohti Valtakunnan pääkaupunkia Uru'baenia päätti haltioiden kuningatar Izlanzadí tehdä saman pohjoisesta ja valloitti ensitöikseen Ceunonin kaupungin, jonka asukkaat olivat käyneet hakkaamassa Du Weldevardenin puita. Seuraavaksi käänsivät haltiat armeijansa kohti Valtakunnan suurimpiin kuuluvaa kaupunkia Gil'eadia.
Juuri ennen kaupunkiin hyökkäystä haltioihin liittyivät yllättäen vuosikaudet Ellesmérassa piileskelleet lohikäärmeratsastaja Oromis ja tämän lohikäärme Glaedr. Haltiat hyökkäsivät kaupunkiin ja valloittivat sen nopeasti. Taistelun aikana Oromis ja Glaedr kohtasivat Murtaghin ja Thornin; kaksintaistelu jatkui tasaisena, kunnes Galbatorix puuttui siihen ja tarjosi Oromikselle tilaisuutta astua hänen riveihinsä, mutta Oromis kieltäytyi, ja Murtagh tappoi hänet.
Elisabetta de Gambarini
250px|thumb|right|Elisabetta de Gambarini
Elisabetta de Gambarini (7. syyskuuta 1731–1765) oli englantilainen säveltäjä, laulaja, kapellimestari, urkuri ja cembalisti klassismin ajalla. Hän syntyi Lontoossa italialaistaustaiselle isälle, Charles Gambarinille.
Gambarini esiintyi sopraanona Georg Friedrich Händelin oratorion Juudas Makkabi ensiesityksessä Covent Gardenissa 1. huhtikuuta 1747. Gambarinin sävellystuotantoon kuuluu kaksi cembalokappaleiden kokoelmaa, jotka julkaistiin vuonna 1748.
The Whole Story (kappale)
The Whole Story on Sunrise Avenuen ensimmäinen single toukokuussa 2009 julkaistulta yhtyeen toiselta Popgasm -albumilta. Single julkaistiin digitaalisesti 20. maaliskuuta 2009 MTV3:n Storessa ja viikkoa myöhemmin myös digitaalisissa musiikkikaupoissa. Single julkaistiin Ruotsissa 17. huhtikuuta ja Saksassa 30. huhtikuuta 2009. Saksassa "The Whole Story" oli radiokanavien soitetuin kappale viikolla 22.
Yasuhito Morishima
Yasuhito Morishima (s. 18. syyskuuta 1987 Hyogo) on japanilainen jalkapalloilija.
Jalkapallomaajoukkue
Morishima kuului Japanin U-20 joukkueeseen alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2007.
Luukalat
Luukalat (Osteichthyes) on selkärankaisiin kuuluva eläinten luokka. Se sisältää kaksi alaluokkaa, lihaseväiset (Sarcopterygii) ja viuhkaeväiset (Actinopterygii). Perinteisessä merkityksessään luukalat on parafyleettinen, sillä ryhmästä on suljettu pois tetrapodit, jotka ovat kehittyneet lihaseväisistä kaloista. Tästä syystä luukaloihin luetaan nykyään usein myös tetrapodit. Tetrapodit pois luettuna luukaloja on lähes 33 400 nykyisin elävää tunnettua lajia, tetrapodit mukaan luettuna niitä on lähes 64 000.
Suurin osa luukaloista on suomupeitteisiä ja niiden kidusten suojana on kiduskansi (operculum). Niiden selkäranka on luuta. Luukaloilla on keskenään melko samankaltaiset pään luut, hampaat ja alaleukaluuhun liittyvä alaleukaluu. Silmää tukee neljä pientä luuta, tosin tämä ominaisuus on muuttunut uudemmilla lajeilla. Aivokotelo, neurocranium, jakaantuu kahteen osaan. Luukaloilla on ilmarakko tai keuhkot.
Luukaloilla on ulkoinen hedelmöitys. Ne saavat kerrallaan runsaasti poikasia, mutta myös poikaskuolleisuus on suuri.
Luukalat on luokiteltu aiemmin myös yläluokaksi, jolloin lihaseväiset ja viuhkaeväiset olivat sen luokkia.
Teo Edo
Teo Edo Farre (s. 2. joulukuuta 1979, Barcelona, Katalonia) on espanjalainen uimari, joka on erikoistunut 1500 metrin vapaauintiin. Hän edusti kotimaataan kesäolympialaisissa 2000. Siellä hän sijoittui 1500 metrin vapaauinnissa sijalle 24. Vuotta aikaisemmin hän oli voittanut pronssia samalla matkalla lyhyen radan EM-kilpailuissa.
Foudre
'Foudre voi tarkoittaa seuraavia asioita:
USS Columbia (C-12)
USS Columbia (runkonumerot C-12 ja CA-16) oli Yhdysvaltain laivaston vuonna 1892 vesille laskettu Columbia-luokan panssarikansiristeilijä.
Palvelus
Palvelukseenotettaessa alus liitettiin Pohjois-Atlantin laivueeseen. Alus suojasi 30. heinäkuuta 1894 - 5. tammikuuta 1895 Yhdysvaltain etuja Karibialla. Kesällä 1895 alus vieraili Euroopassa, jossa se edusti kesäkuussa Yhdysvaltoja Kielin kanavan avajaisissa. Elokuussa alus palasi Yhdysvaltain itärannikolle ja se partioi läntisellä Atlantilla, kunnes se sijoitettiin reserviin 13. toukokuuta 1897 Philadelphian laivastontelakalla.
Kojootti
Kojootti eli preeriasusi (Canis latrans) on Pohjois-Amerikassa elävä koiraeläin.
Koko ja ulkonäkö
Suden näköinen ja värinen, mutta pienempi, alle 60 cm korkea. Korvat isommat kuin sudella ja kuono on pitkä ja kapea, merkkinä sopeutumisesta pienten saaliseläinten kuten hiirien ja myyrien syömiseen ja tappamiseen. Runko on suteen verrattuna melko lyhyt, ja jalat ovat myös hieman matalat, mutta rakenteeltaan jäntevät.
The Universal Master Collection: Bruce Willis
The Universal Master Collection: Bruce Willis on näyttelijä Bruce Willisin ensimmäinen kokoelmalevytys. Albumi julkaistiin 3. tammikuuta 2001 ja on Willisin ensimmäinen julkaisu 12 vuoteen.
Kojootti
Levinneisyys
Kojootti on Pohjois- ja Keski-Amerikan laji. Sen levinneisyysalue ulottuu Pohjois-Alaskasta halki Yhdysvaltain ja Meksikon Costa Ricaan, El Salvadoriin, Guatemalaan, Hondurasiin ja Panamaan asti. Tavattiin alun perin vain läntisessä ja keskisessä Pohjois-Amerikassa Keski-Amerikan lisäksi, mutta niiden luontaisten vihollisten eli susien hävittämisen ja metsien kaatamisen myötä on Yhdysvalloissa levinnyt uusien elinympäristöjen avauduttua myös aivan itään asti, missä se on koettu uhaksi kojootin läsnäoloon sopeutumattoman erittäin uhanalaisen punasusipopulaation geneettiselle puhtaudelle.
Lisääntyminen
Kiima-aika kestää useita kuukausia. Naaras saattaa paritella silloin useiden urosten kanssa. Kun se on valinnut mieleisensä kumppanin, pari voi saalistaa ja elää muutenkin yhdessä vuosien ajan. Pari kaivaa jopa 7 metrin pituisen pesäkolon tai laajentaa mäyrän tai haisunäädän käyttämää vanhaa onkaloa.
Naaras synnyttää pesään keväällä 2–12 sokeaa, lurppakorvaista ja lyttykuonoista pentua. Kahden viikon imetyksen jälkeen poikasten silmät avautuvat ja korvat alkavat terhakoitua. Kuusiviikkoisina pennut vieroitetaan. Useimmat nuoret kojootit jättävät laumansa, kun ovat aikuistuneet 9 kuukauden ikäisinä. Osa niistä jää kuitenkin ryhmään odottamaan pääsyä alfapariksi tai lähteäkseen myöhemmin etsimään omaa elinkumppaniaan.
Keltapäämesikko
Keltapäämesikko (Ptilotula flavescens) on mesikoiden heimoon kuuluva varpuslintu.
Kojootti
Lisääntyminen
Luonnontilallisessa ekosysteemissä kojoottien kantaa tasapainottavat niiden lähisukulaiset, sudet, jotka kilpailevat niiden kanssa elintilasta ja ravinnosta. Ekosysteemissä kojootti onkin ns. mesopredator, pienempi saalistaja jonka määriä jokin suurempi petoeläinlaji verottaa. Susien lisäksi kojootteja tappavat myös joskus puumat tai ilvekset, etelämmässä jopa jaguaarit. Kojootin useista luontaisista vihollisista johtuen se on nopea lisääntymään, joten ekosysteemeissä, joista niiden viholliset ovat kuolleet sukupuuttoon, on kojoottien määrä kaksin- tai jopa kolminkertaistunut.
Keltapäämesikko
Levinneisyys
Keltapäämesikkoa tavataan Australian pohjoisosissa ja Papua-Uudessa-Guineassa. Lajia on kuvattu suhteellisen yleiseksi, ja sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Kojootti
Ravinto
Kojootti käyttää tilanteet tarkoin hyväkseen ja syö kaikkea, mitä vain kiinni saa. Saalistaessaan se pystyy kiihdyttämään vauhtinsa hetkeksi jopa nopeuteen 65 km/h. Kojootti on pääasiassa lihansyöjä. Noin 90 % sen ravinnosta koostuu nisäkkäistä, pääasiassa kaniineista ja jyrsijöistä. Se pyydystää myös lintuja, käärmeitä ja hyönteisiä, joskus jopa kaloja.
Koska kojootit elävät usein lähellä ihmistä, suurkaupungeissa ja maatilojen liepeillä, ne käyttävät hanakasti ravinnokseen myös ihmisten tuomat ruoanlähteet. Kojootit tappavatkin paljon lampaita, ja kaupungeissa sekä tiheään asutuilla alueilla ne saavat ruokaa myös roska-astioista ja kaduilta.
Kojootti metsästää joskus myös paksusarvilampaita tai hanka-antilooppeja ja valkohäntäpeuroja. Se hyökkää erittäin harvoin ihmisen kimppuun. Vuonna 2009 kaksi kojoottia surmasi nuoren naisen kanadalaisessa Cape Brentonin kansallispuistossa.
Esmeralda (1883)
Esmeralda oli Chilen laivaston kesäkuussa 1883 vesillelaskettu panssarikansiristeilijä. Alus myytiin vuonna 1894 Japanille, joka liitti sen laivastoonsa nimellä Izumi. Se romutettiin 1912 Venäjän–Japanin sodan jälkeen.
Palvelus
Pian palvelukseen oton jälkeen Esmeralda lähetettiin Panamaan, jossa oli alkanut kapina Kolumbian keskushallintoa vastaan, valvomaan Chilen etuja. Aluksen tarjoaman tuen avulla Chile miehitti Panama Cityn vastalauseena Yhdysvaltain Colonin miehitykselle. Chilen sisällissodassa vuonna 1891 alus kuului juntan alaisuuteen ja siirtyi tammikuussa taistelulaiva Blanco Encaladan kanssa pohjoiseen Tarapacaan hallituksen vastaisen kapinan järjestämiseksi. Helmikuussa alus tulitti Iquique’a, joka pysyi uskollisena istuvalle presidentille. Elokuussa alus osallistui Conconin taisteluun, jossa sen tykistö avusti viimeisten hallitukselle uskollisten joukkojen puolustuksen murtamisessa.
Maaliskuussa 1894 Chilen hallitus pyysi valmistajaa modernisoimaan aluksen, jolloin siihen piti asentaa uudet kattilat, uusia asejärjestelmä ja tehdä lukuisa joukko pienempiä muutoksia. Suunnitelman epäonnistuttua Chile tarjosi aluksen Japanille, mutta ollakseen rikkomatta ensimmäisen Kiinan ja Japanin sodan aiheuttamaa aseiden vientikieltoa, alus siirrettiin ensin Ecuadorille. Japani osti aluksen Ecuadorilta. Alus luovutettiin Galapagossaarilla. Aluksella ollut Ecuadorin lippu laskettiin vasta Japanissa.
Keisarillisen Japanin laivaston Izumi
Boksarikapinan aikana alus suojasi joukkojen siirtoa Kiinaan. Venäjän–Japanin sodan alettua alus oli suojaamassa saattueita ja partiotehtävissä Japanin ja Korean välillä heikohkon panssarointinsa vuoksi. Tsushiman meritaistelussa alus kuului Japanin 3. laivastoon, ja se oli yksi ensimmäisistä japanilaisaluksista, joka havaitsi saapuvat Venäjän laivaston. Vaikka alus kävikin lyhyen tulitaistelun risteilijä Vladimir Monomakhin kanssa, se ei varsinaisesti osallistunut taisteluun.
Sodan päätyttyä alus oli lähinnä erilaisissa tukitehtävissä. Se poistettiin aktiivipalveluksesta vuonna 1907, ja alus poistettiin alusluettelosta 1. huhtikuuta 1912.
Generalmusic
Generalmusic, vuoteen 1994 asti GEM, oli italialainen soitinten ja musiikkilaitteiden valmistaja, jonka tuotteita olivat syntetisaattorit, akustiset pianot ja digipianot, sähköurut, PA-järjestelmät sekä miksauspöydät ja musiikkityöasemat. 1960-luvun taitteessa perustettu yhtiö kuului konserniin, joka oli alkanut vuonna 1890 perustetusta Galanti-veljesten harmonikkatehtaasta. GEM-merkin lisäksi Generalmusic valmisti PA- ja studiolaitteita merkillä LEM. Yhtiön kolmas tuotemerkki 1990-luvun taitteesta asti oli Elka, jonka Generalmusic oli ostanut 1989 sen jouduttua taloudellisiin vaikeuksiin.
Vuonna 2011 Generalmusic teki konkurssin. Vuonna 2013 suomalainen Soundion Oy osti konkurssipesän ja suunnitteli aloittavansa tiettyjen tuotteiden, erityisesti 1980-luvun alun maineikkaan Elka Synthex -syntetisaattorin valmistuksen uudelleen Salossa. Suomalaisyhtiön suunnitelmat eivät toteutuneet.
Historiaa
Generalmusic-yhtiön juuret juontavat Antonio Galantin vuonna 1890 aloittamaan harmonikkojen valmistukseen ja yhtiöön nimeltä Premiata Fabbrica di Fisarmoniche Fratelli Galanti. Vuonna 1920 hänen poikansa avasi Yhdysvaltoihin haaraliikkeen Galanti Bros., joka palveli etenkin New Yorkin alueen italialaissiirtolaisia.
GEM aloitti sähköuruista
Vuonna 1959 New Yorkissa sähköinsinööriksi opiskellut Matteo Galanti kehitti Italian ensimmäiset sähköurut, joita alettiin myydä perustetun tytäryhtiön nimellä GEM (Galanti Egidio Mondaino S.r.l). GEM myi kehittämäänsä sähköurkutekniikkaa myös Baldwin-, Thomas- ja Vox-tehtaille, ja kevyistä GEM-keikkauruista tuli 1960- ja 1970-luvuilla suosittuja ympäri maailmaa. 1960-luvun lopulla alettiin valmistaa PA-laitteita ja vahvistimia merkillä LEM (Laboratorio Elettro Musicale). Samoihin aikoihin Galanti-suvun jäsen Marcello Galanti perusti suuriin kirkkosähköurkuihin erikoistuneen Viscount-yhtiönsä.
Vuonna 1974 GEM avasi oman tuotekehitysyksikön Yhdysvaltoihin, ja vuonna 1976 konserni osti akustisten pianojen valmistajan Schulze Pollmannin. Vuonna 1980 GEM ryhtyi yhdessä saksalaisen Ahlborn-yhtiön kanssa kehittämään kirkkoihin soveltuvia sähköurkuja. Vuonna 1989 GEM osti italialaisen urku- ja syntetisaattorivalmistajan Elkan. Vuonna 1990 GEM toi markkinoille ensimmäiset omat suorittimensa ja niihin perustuvan WS2-musiikkityöaseman.
Vuonna 1994 GEM muutti nimensä muotoon Generalmusic, mutta Schulze Pollmann -pianot ja Ahlborn-sähköurut saivat pitää omat nimensä. Seuraavana vuonna lanseerattiin Realpiano-niminen digipianosarja, joka perustui yrityksen itse kehittämään prosessoriin, kuten myös sitä seuranneet tuotelanseeraukset. Vuonna 2001 tuli markkinoille Promega 3 -keikkapiano, jonka otti käyttöön muun muassa Rick Wakeman. Vuonna 2002 aloitettu Genesys-tuotesarja jäi Generalmusicin viimeiseksi merkittäväksi innovaatioksi. Siihen kuului miksauspöytiä, työasemia, syntetisaattoreita ja digipianoja sekä niiden yhdistelmiä.
Konkurssipesä suomalaisomistukseen
Generalmusic-konserni työllisti 1990-luvun keskivaiheilla noin 400 henkeä ja valmisti paria sataa eri tuotetta, joita myytiin 80 maassa. Vuosituhannen vaihteen jälkeen alkoi yrityksen alamäki joka päättyi konkurssiin 2011. Kaarinalainen Soundion Oy osti konkurssipesän.
Soundionin sunnitelmissa oli valmistaa uudessa suomalaisessa soitintehtaassa Salossa myös digitaalipianoja ja äänentoistolaitteita. Helmikuussa 2017 soitintehdas avautui Salon Tehdaskadulla, mutta joukkorahoituskampanja ei tuonut tarpeeksi ennakkotilauksia 1980-luvun alun syntetisaattorin, Elka Synthexin kannattavan valmistuksen aloittamiseksi. Synthexin tunnettuja käyttäjiä ovat olleet Jean-Michel Jarre, Stevie Wonder, Asia-yhtyeen Geoff Downes ja Duran Duran. Sen sijaan Jukka Kulmalan johtama Soundion päätti panostaa päivitettyyn versioon digitaalisesta GEM Promega 2 -keikkapianosta. Soittimien markkinoinnista kutsuttiin vastaamaan Generalmusicin tuotteiden kanssa jo aiemmin työskennellyt englantilainen muusikko ja musiikkiteknologian asiantuntija Paul Wiffen.
Vuonna 2018 Soundion Oy toi markkinoille 1960-luvun loppupuolen Elka Panther 300 -sähköurkuja mallintavan tietokoneohjelman ja uuden version GEM RP850 -digipianosta. Yrityksen liikevaihto oli tuolloin alle sadan tuhannen euron, usean vuoden tulos tappiollinen ja henkilöstömäärä parin työntekijän paikkeilla.
Kinoproduction
Kinoproduction Oy oli vuonna 1977 nimellä Kinotuotanto Oy perustettu suomalainen elokuvayhtiö, joka oli yksi Suomen vanhimmista toiminnassa olevista alan yhtiöistä. Se on tuottanut kymmeniä dokumentti-, animaatio- ja kokoillan elokuvia. Yhtiön perustaja, Claes Olsson, toimii yhtiönsä toimitusjohtajana sekä tuottajana ja elokuvaohjaajana. Kinoproductions jätti konkurssihakemuksen Helsingin käräjäoikeudelle 22.12.2016 ja 29.12.2016 se asetettiin konkurssiin. Olssonin mukaan konkurssin syynä, oli se, ettei yhtiö ollut saanut noin kahteen vuoteen Suomen elokuvasäätiön tukia.
Tuotanto
(Pitkät teatterielokuvat)
Masaki Yanagawa
Masaki Yanagawa (s. 1. toukokuuta 1987 Hyogo) on japanilainen jalkapalloilija.
Jalkapallomaajoukkue
Yanagawa kuului Japanin U-20 joukkueeseen alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2007.
Papalagi
Papalagi (äännetään papalangi) on samoan kieltä ja tarkoittaa valkoihoista tai muukalaista. Tarkkaan ottaen "Papa-Lagi" tarkoittaa "taivaansärkijää". Sana juontunee ajalta, kun ensimmäiset lähetyssaarnaajat saapuivat Samoalle purjelaivoillaan, laivat koettiin Samoalla aukoiksi taivaanrannassa, eli "taivaan särkemiseksi".
Erään toisen teorian mukaan sana voisi olla niuelaista alkuperää sanasta "Palagi" (lausutaan Palangi) jossa "Pa" tarkoittaa aseen laukausta ja "Lagi" tarkoittaa taivasta eli aseen laukaisua taivaalle.
Aiheesta on kirjoitettu elämänviisauksia sisältävä kirja nimeltään "Papalagit" (Der Papalagi). Kirjassa lännessä vieraillut samoalais­päällikkö Tuiavii kertoo samoalaiseen tyyliin länsimaisen elämäntavan mielettömyydestä. Tarinan mukaan kirjaa ei ollut tarkoitettu julkaistavaksi. Tuiavii oli tarkoittanut nämä puheet opetukseksi yksinomaan hänen polynesialaisille maanmiehilleen. Alkuteos Der Papalagi julkaistiin Zürichissä 1920. Kirjan kirjoitti Erich Scheurmann, joka kertoi asuneensa vuoden Samoalla.
Trevor Daley
Trevor Daley (s. 9. lokakuuta 1983 Toronto, Ontario, Kanada) on kanadalainen uransa lopettanut jääkiekkopuolustaja. Hänen vahvuutensa olivat luistelussa ja alivoimapelaamisessa. Dallas Stars varasi Daleyn toisella kierroksella numerolla 43 NHL:n varaustilaisuudessa 2002.
Junioriura
Daley pelasi vuodet 1999–2003 OHL-joukkue Sault Ste. Marie Greyhoundsissa. Hän teki siellä jo tulokaskaudellaan 1999–2000 hyvät tehot 16+30=46, joilla Daley oli Greyhoundsin tehokkain puolustaja. Hän sijoittui OHL:n puolustajien pistepörssissä yhdeksänneksi. Daley oli joukkueen tehokkain puolustaja myös kevään 2000 pudotuspeleissä tehoilla 3+7=10. Kaudella 2000–2001 hän teki runkosarjassa 41 pistettä, mutta ne riittivät Greyhoundsin sisäisen pistepörssin toiseen sijaan. Daleyn edellä oli vain Jeff Richards. Kaudella 2001–2002 hän teki 47 runkosarjottelussa tehot 9+39=48 ja oli jälleen Greyhoundsin tehokkain puolustaja. Daley oli OHL:n seitsemänneksi tehokkain puolustaja.
Dallas Stars varasi Daleyn toisella kierroksella 43. pelaajana kesällä 2002. Hän pelasi varauksensa jälkeen vielä kauden 2002–2003 Greyhoundsissa, jossa Daley teki tehoilla 20+33=53 OHL:n yhden kauden piste-ennätyksensä. Joukkueen kapteenina toiminut Daley oli Greyhoundsin neljänneksi paras pistemies ja OHL:n puolustajien pistepörssin viides.
Ammattilaisura
Kaudeksi 2003–2004 Daley siirtyi Dallas Starsin organisaatioon. Hän pelasi kauden suurimmaksi osaksi AHL-joukkue Utah Grizzliesissa, jossa 40 ottelussa syntyi tehot 8+6=14. NHL:n puolella Daley pelasi 27 runkosarjaottelua tehoin 1+5=6 sekä yhden playoff-ottelun. Työsulkukauden 2004–2005 hän pelasi AHL:ää Hamilton Bulldogsissa. Daley oli tehoilla 7+27=34 joukkueen tehokkain puolustaja.
Työsulun päätyttyä Daley pelasi seuraavan kauden 2005–2006 kokonaan NHL:n puolella ja hän teki Starsissa 81 ottelussa tehot 3+11=14. Sittemmin Daley on kuulunut Starsin vakiokokoonpanoon. Hän teki toukokuussa 2008 kolmivuotisen ja 6,9 miljoonan dollarin arvoisen jatkosopimuksen. Daley teki kaudella 2008–2009 yhden kauden piste-ennätyksensä NHL:ssä tehoilla 7+18=25. Hän paransi ennätyksensä kaudella 2010–2011 27 tehopisteeseen (8+19) ja kaudella 2014–2015 38 tehopisteeseen (16+22).
Joulukuussa 2010 Daley jatkoi sopimustaan peräti kuudella vuodella kevääseen 2017 asti. Sopimus on arvoltaan 19,8 miljoonaa dollaria.
Heinäkuussa 2015 Daley siirtyi Chicago Blackhawksiin yhdessä Ryan Garbuttin kanssa. Dallas sai pelaajakaupassa Patrick Sharpin. Joulukuussa 2015, kesken kauden 2015–2016, Daley siirtyi Pittsburgh Penguinsiin. Chicago sai pelaajakaupassa Rob Scuderin.
Heinäkuussa 2017 Daley solmi vapaana agenttina kolmivuotisen sopimuksen Detroit Red Wingsin kanssa. Sopimuksen arvo on 9,53 miljoonaa dollaria.
Daley pelasi uransa 1000. runkosarjaottelun 23. joulukuuta 2018. Hänestä tuli NHL-historian 330. pelaaja, joka on pelannut 1000 runkosarjaottelua.
Maajoukkue
Daley edusti Kanadaa MM-kilpailuissa vuonna 2006, jolloin joukkue sijoittui neljänneksi.
Uran jälkeen
Lokakuussa 2020 Daley ilmoitti lopettavansa uransa ja aloitti Penguinsin organisaation neuvonantajana.
MTBF
MTBF (mean time between failures) on keskimääräinen aika laitteen vikaantumiseen sen edellisestä alkuperäiseen kuntoon saattamisesta (korjauksesta). MTBF on vikataajuuden käänteisluku niissä tapauksissa, joissa vikataajuus on vakio. Keskimääräistä vikaantumisväliä käytetään luotettavuustekniikassa käyttöiän arviointiin. Useat valmistajat ilmoittavat tuotteilleen keskimääräisen vikaantumisvälin. Tehtaiden kunnossapidosta vastaavat joutuvat myös seuraamaan keskimääräisiä korjausaikoja (MTTR, mean time to repair), jotta osataan varautua oikein erilaisiin vikaantumisiin. Joillekin tuotteille, kuten hehkulampulle, esitetään keskimääräinen elinikä, jonka tuotteen pitäisi keskimäärin kestää, jos sitä käytetään oikein.
MTBF lasketaan tilastollisella menetelmällä, eikä vikojen jakaantuminen useinkaan ole symmetristä, eli ei voida sanoa, että 50 % tuotteista, joiden MTBF on 2 000 h, vikaantuisi tuohon käyttöikään mennessä. Eksponentiaalisella jakaantumalla 63 % tuotteista vikaantuu 2 000 käyttötuntiin mennessä. Koska MTBF on tilastollinen tunnusluku, ei sen avulla voida ennustaa tarkasti jonkin yksittäisen järjestelmän elinikää.
MTBF-laskentakaava
MTBF on vikaantumistaajuuden käänteisluku:
MTBF esitetään usein symbolilla \! \theta, tai
Eri lähteistä löytyy sekä MTBF- että vikaantumistaajuudelle arvoja.
MTBF voidaan määrittää vikatiheysfunktion odotusarvon avulla f(t)
jossa
MTBF-käsittelyyn liittyviä ongelmia
Useat MTBF-ajat ovat hyvin epätarkkoja, mikä johtaa monimutkaisissa järjestelmissä hyvin epäluotettavaan käyttöikäennusteeseen. Usein MTBF-lukujen käyttö johtaa ajatteluun, että on olemassa hyväksytty vikaantumistaajuus, jolloin ei enää haluta etsiä vikojen todellista syytä. Tämän vuoksi on otettu käyttöön muitakin luotettavuutta kuvaavia lukuja kuten MFOP (maintenance-free operating period).
André Simon
André Simon (5. tammikuuta 1920 Pariisi, Ranska – 11. heinäkuuta 2012 Evian-les-Bains) oli ranskalainen Formula 1 -kuljettaja. Hän osallistui 12 F1-osakilpailuun kausilla 1951–1952 ja 1955–1957. Hän oli parhaimmillaan kuudes vuosien 1951 ja 1952 Italian GP -osakilpailuissa, mutta ei saavuttanut pisteitä, koska sen ajan säännöillä pisteitä saivat vain viisi nopeinta kuljettajaa ja nopeimman kierroksen ajanut. Aika-ajoissa Simon oli parhaimmillaan neljäs Sveitsin GP:ssä 1952.
Kastepiste
right|300px|thumb|[[Kaste (sääilmiö)|Kastetta tiivistyy lehdille, kun lämpötila laskee kastepisteen alle.]] Kastepiste (kastepistelämpötila) on se lämpötila, jossa ilmassa sillä hetkellä oleva vesihöyry riittää tekemään ilman täysin kylläiseksi, eli kaasun suhteellinen kosteus nousee 100 %:iin. Tällöin haihtuminen ja tiivistyminen ovat tasapainossa.
Jos lämpötila laskee kastepisteen alle, ilmassa oleva vesihöyry tiivistyy jäähtymisen seurauksena pisaroiksi, jotka muodostavat pilviä ja pintasumua.
Suhteellinen kosteus riippuu vesihöyryn (veden) absoluuttisesta pitoisuudesta kaasussa (eli absoluuttisesta kosteudesta, yksikkö kg/m³) sekä höyryn lämpötilasta. Kastepiste voidaan lausua myös vallitsevan vesihöyryn osapaineen ja samaa lämpötilaa vastaavan vesihöyryn kyllästysosapaineen suhteena.
Lämpötilan laskiessa suhteellinen kosteus nousee ja vastaavasti lämpötilan noustessa suhteellinen kosteus laskee, vaikka vesihöyryn absoluuttinen määrä ei muuttuisikaan. Jos lämpötilaa lasketaan kastepisteeseen saakka, on suhteellinen kosteus 100 %. Jos lämpötilaa lasketaan alle kastepisteen, osa vesihöyrystä tiivistyy nesteeksi, koska ilman suhteellinen kosteus ei voi nousta luonnon epäpuhtaissa olosuhteissa yli 100 prosentin. Täysin kuivan ilman suhteellinen kosteus on 0 %.
Huomionarvoista on että kastepiste ja suhteellinen kosteus ovat vesihöyryn aiheuttamia ilmiöitä ja riippumattomia siitä, mihin vesihöyry on sekoittunut. Ilmiöt säilyisivät samoina, jos vesihöyry sekoitettaisiin esimerkiksi ilmaan, typpeen, hiilidioksidiin tai pelkkään tyhjiöön. Arkielämässä suhteellisella kosteudella tarkoitetaan yleensä ilman suhteellista kosteutta.
Kastepisteen mittaaminen
Kokeellisesti kastepiste voidaan määrittää kostutettuun kankaaseen kiedotun lämpömittarin avulla. Tällöin veden haihtuminen kankaasta jäähdyttää mittarin kastepisteen lämpötilaan. Suoraan kastepistettä mittaava kastepistemittari toimii jäähdytetyn peilin avulla.
Kastepisteen laskeminen
Likimääräisesti suhteellinen kosteus laskee 100 %:sta alkaen 5 % jokaista 1 °C:n lämpötilaeroa kohti. Ilman suhteellinen kosteus voidaan mitata kosteusmittarilla. Jos ilman suhteellinen kosteus tunnetaan ja se on yli 50 %, voidaan kastepistelämpötila laskea alle 1 °C tarkkuudella kaavalla
jossa
Jos kastepiste tunnetaan, voidaan suhteelliselle kosteudelle laskea likiarvo kaavalla
Kastepiste voidaan laskea tarkemmin kaavalla
ja
Kastepistelämpötilan vaikutus ihmisen oloon
Jos kastepiste on niinkin suuri kuin 15–20 °C, tulee useimmille ihmisille tukala olo, ja yli 21 °C on jo ankaran painostava. Helteen tukaluus riippuu mm. lämpötilasta, ilmankosteudesta, tuulesta ja yksilöllisistä tekijöistä.
20 °C Ankaran painostava 18 °C Tukala 16 °C Kostea 13 °C Mukava 10 °C Virkistävä
Aiheesta muualla
Luftfuktighet
Evert Lagerspetz
Evert Erland Lagerspetz (7. lokakuuta 1847 Rymättylä – 8. helmikuuta 1884 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti joka suunnitteli erityisesti kasarmirakennuksia Helsinkiin.
Itziar Esparza
Itziar Esparza Pallarés (s. 28. lokakuuta 1974, Lleida, Katalonia) on entinen espanjalainen uimari, joka osallistui kaksi kertaa kotimaansa riveissä kesäolympialaisiin, alkaen vuodesta 1992. Kummallakin osallistumiskerrallaan hän karsiutui alkuerissä 400 ja 800 metrin vapaauinneista.
Pamelia Kurstin
Pamelia Stickney (aiemmin tunnettu nimellä Pamelia Kurstin s. 28. toukokuuta 1976) on yhdysvaltalainen thereministi. Hän opiskeli kaksivuotiaasta saakka pianonsoittoa, ja 12-vuotiaana hän lisäsi soittimiinsa viulun, alttoviulun ja sellon. 18-vuotiaasta lähtien hän opiskeli myös kontrabasson soittoa, ja soitti jazz- ja rockyhtyeissä. Stickney on esiintynyt useissa elokuvissa, televisiossa ja radiossa, ja kehittänyt myös niinsanotun "walking bass" -theremintekniikan inspiroituneena hänen taustastaan pystybassoa soittavana jazzmuusikkona. Stickney on pitänyt thereminin soitosta luentoja ja muun muassa TED-puheen.
Stickney työskenteli New Yorkissa vuoteen 2005 saakka, ja asuu nykyään Wienissä.
Stickney on soittanut duossa miehensä, kosketinsoittaja Greg Kurstinin kanssa. Duo julkaisi vuonna 2000 albumin Gymnopedie. Kurstin on soittanut myös yhtyeessä Blueblut yhdessä Mark Holubin ja Chris Jankan kanssa. Wieniläinen trio julkaisi ensimmäisen levynsä vuonna 2014.
Valkosepelmesikko
Valkosepelmesikko (Ptilotula penicillata) on mesikoiden heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys
Valkosepelmesikkoa tavataan laajalla alueella Australiassa. Lajia on kuvattu yleiseksi, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Blue Air
Blue Air on romanialainen halpalentoyhtiö. Se aloitti lennot joulukuussa 2004. Yhtiön päämaja on Aurel Vlaicun kansainvälinen lentoasema.
Laivasto
Laivasto vuonna 2018 :
Angelo Iachino
Angelo Iachino (4. huhtikuuta 1889, Sanremo, Liguria – 3. joulukuuta 1976) oli Italian Kuninkaallisen laivaston amiraali toisessa maailmansodassa.
Iachino kirjoittautui 1904 Livornossa laivastoakatemiaan, josta hän valmistui vuonna 1907. Ensimmäisessä maailmansodassa hän palveli torpedoveneissä ja hänet palkittiin marraskuussa 1918 rohkeudesta taistelussa. Vuosina 1923-1928 Iachino palveli Italian Kiinan lähetystössä laivastoattaseana, mistä hän palasi laivastoon. Oletettavasti hän palveli ensin hävittäjillä ja myöhemmin 1930-luvun alussa risteilijöillä. Espanjan sisällissodassa hän komensi kahden kevyen risteilijän muodostamaa laivasto-osastoa. Hän osallistui laivoineen myös Albanian miehitykseen huhtikuussa 1939.
Toisessa maailmansodassa hän komensi risteilijäviirikköä Spartiventon taistelussa 1940 ja Taranton taistelun jälkeen hänet ylennettiin vara-amiraaliksi ja määrättiin laivastonkomentajaksi. Hän johti laivastoa Matapanin taistelussa maaliskuussa 1941, Syrtinlahden taistelussa joulukuussa 1941 ja Syrtinlahden toisessa taistelussa maaliskuussa 1942.
Carlo Bergamini vapautti hänet komentajan tehtävistä 5. huhtikuuta 1943. Hän jäi eläkkeelle 1954 laivaston amiraalina. Hän oli aloittanut kirjoittamisen 1946, mitä hän jatkoi eläkkeelle jäätyään. Iachino kuoli Roomassa vuonna 1976 87-vuotiaana.
Tyrolean Airways
Tyrolean Airways (Tiroler Luftfahrt GmbH) oli Austrian Airlinesin omistama lentoyhtiö, joka käytti koneissaan tunnusta Austrian Arrows – operated by Tyrolean.
Historia
Gernot Langes-Swarowski ja Christian Schwemberger-Swarowski perustivat Aircraft Innsbruckin vuonna 1978. Se alkoi lentää aikataulujen mukaan 1. huhtikuuta 1980, jolloin se myös otti nimen Tyrolean Airways. Austrian Airlines osti yhtiön vuonna 1998.
Laivasto
200px|pienoiskuva|oikea|Tyrolean Airways Dash 8-Q400. 200px|pienoiskuva|oikea|Tylorean Airways Fokker 100. Tyrolean Airwaysin laivasto käsitti seuraavat koneet helmikuussa 2010:
Solipsismi
Solipsismi (latinan sanoista solus ipse ’yksin itse’) on filosofinen näkemys, jonka mukaan ”minä”-näkökulma on ensisijainen. Se on fenomenalismia radikaalimpi subjektiivisen idealismin muoto. Sen mukaan vain ajatteleva minä tai minän ajattelu, kokemus ja tietoisuuden sisällöt ovat ontologisesti riippumattomia ja kaikki muu on minusta riippuvaista. Solipsismin mukaan kaikki on siis riippuvaista kokemuksestani, ajattelustani tai tietoisuudestani. Solipsismissa varmaksi oletetaan oma olemassaolo. Näin esimerkiksi havainnot ja niiden luonne voivat olla vain oman ajattelun tuotoksia.
Solipsismissa vain havainnoijan minä määrää sen, mitä on olemassa. Sen mukaan yksilö on ehdottoman riippumaton ulkomaailmasta ja voi vain luottaa omaan näkemykseensä. Ajatuksen perustalla on eräänlainen kaikkivoipaisuus, minkä ansiosta ei ole tarvetta ulkoisen huomioimisella tai siihen mukautaumisella.
Solipsismin kolme osa-aluetta ovat :
Luettelo Arizonan kaupungeista
Tämä on luettelo Arizonan kaupungeista.
1.7.2005
Väkiluku yli 1 000 000:
Väkiluku 500 000–999 999:
Väkiluku 100 000–499 999:
Väkiluku 25 000–99 999:
Princess Charlotte -luokka
Princess Charlotte -luokka oli Britannian kuninkaallisen laivaston kahden 104-tykkisen ensimmäisen luokan linjalaivan muodostama alusluokka. Luokka tilattiin alun perin 98-tykkisinä toisen luokan aluksina, mutta ne luokiteltiin uudelleen 104-tykkisiksi ensimmäisen luokan aluksiksi tammikuussa 1817 eli ennen alusten kölinlaskua.
Luettelo Arizonan kaupungeista
Väkiluku 10 000–24 999:
Princess Charlotte -luokka
Suunnittelu
Luokka oli alun perin suurennettu versio vuoden 1801 Boyne-luokasta ja siten edelleen kehitetty Sladen HMS Victorystä. Suunnitelmaan lisättiin 19. kesäkuuta 1813 pyöristetty keula. Rakennustöiden aikana aluksia levennettiin 17 tuumalla, jotta lisätty aseistus kyettiin hallitsemaan. Keskilaivaan lisättiin etrin jatkokappale, jotta purjehdusominaisuudet säilyisivät leventämisen jälkeen.
Luettelo Arizonan kaupungeista
Väkiluku 5 000–9 999:
Väkiluku 2 500–4 999:
Väkiluku alle 2 500:
Grant Smith
Grant Smith, (s. 5. toukokuuta 1980) on skotlantilainen jalkapalloilija, joka pelaa Carlisle Unitedissa.
Smith on pelannut useissa englantilaisissa ja skotlantilaisissa ammattilaisjoukkueissa. Hän pystyy pelaamaan puolustajana ja keskikentällä. Smith tuli HJK:hon Skotlannin pääsarjajoukkue Dundee Unitedista. Huhtikuussa 2007 HJK ilmoitti tehneensä kauden 2007 kestävän sopimuksen Smithin kanssa, jossa on purkumahdollisuus kansainvälisen siirtoikkunan avautuessa. Ennen siirtymistä Suomeen Smith kävi Skotlannin pääsarjajoukkue Hibernianin testissä.
Smithin isä Gordon Smith on entinen jalkapalloilija.
Polttavat katukivet
Polttavat katukivet on Roy Rowlandin ohjaama yhdysvaltalainen film noir -elokuva vuodelta 1954. Polttavien katukivien pääosissa ovat Robert Taylor, Janet Leigh ja George Raft. Metro-Goldwyn-Mayer toimi elokuvan tuotantoyhtiönä ja jakelijana.
Polttavat katukivet perustuu William P. McGivernin romaaniin, jonka pohjalta Sydney Boehm laati käsikirjoituksen. Polttavat katukivet sai ensi-iltansa kotimaassaan 17. syyskuuta vuonna 1954 New Yorkissa. Suomessa elokuva julkaistiin 13. huhtikuuta vuonna 1956.
Tetraetyleenipentamiini
Tetraetyleenipentamiini (C8H23N5) on alifaattinen polyamiini. Yhdistettä käytetään pääasiassa polymeeri- ja öljynjalostusteollisuudessa. Aineesta käytetään myös nimiä 3,6,9-triatsaundekametyleenidiamiini, 1,11-diamino-3,6,9-triatsaundekaani, tetreeni ja TEPA.
Valmistus
Tetraetyleenipentamiinia valmistetaan muiden polymamiinien tavoin 2-aminoetanolista ja etyleenidiamiinista kuumentamalla niitä oksidi-, fosfaatti-, tai volframaattikatalyytin läsnä ollessa, josta se voidaan erottaa tislaamalla. Tekninen tuote sisältää usein myös tetraetyleenipentamiinin syklisiä tai haarautuneita isomeerejä.
Tetraetyleenipentamiinia muodostuu myös sivutuotteena valmistettaessa etyleenidiamiinia 1,2-dikloorietaanista ja ammoniakista.
Vuonna 1999 kilo tetraetyleenipentamiinia maksoi 3,90 Yhdysvaltain dollaria.
Käyttö
Tetraetyleenipentamiinia käytetään liuottamaan rikkiä, väriaineita ja muoveja, kumin ja hartsien valmistuksessa, öljyjen ja polttoaineiden lisäaineena sekä lisäaineiden valmistuksessa ja pinta-aktiivisena aineena.
Myrkyllisyys
Tetraetyleenipentamiini ärsyttää hengityselimiä ja silmiä. Yhdiste on vahvasti emäksistä, minkä vuoksi se voi aiheuttaa syövytysvammoja joutuessaan kosketuksiin ihon tai silmien kanssa.
Mo Yan
Mo Yan (oik. Guan Moye ), s. 17. helmikuuta 1955 Gaomi, Shandong, Kiina) on kiinalainen kirjailija. Hän sai Nobelin kirjallisuuspalkinnon vuonna 2012.
Mo Yanin romaanin Punainen durra kahden luvun pohjalta on tehty elokuva Punainen pelto (1987). Länsimaissa Mo Yania on verrattu muun muassa Franz Kafkaan ja Joseph Helleriin. Yhteiskunnallisia kysymyksiä kuvatessaan hän käyttää maagisen realismin keinoja. Romaani Seitsemän elämääni (alkuteos 2006) ilmestyi suomeksi syksyllä 2013. Sen jälkeen on suomennettu Viinamaa ja Punainen durra.
Mo Yanin teosten ruotsintaja Göran Malmqvist kuuluu Nobelin kirjallisuuspalkinnon valintakomiteaan, mitä paheksuttiin monissa ruotsalaisviestimissä. Hänen esitettiin olleen jäävi, mistä hän tuohtui.
Elämä
Mo Yan joutui lopettamaan peruskoulun ja ryhtyi paimentamaan karjaa kulttuurivallankumouksen aikaan. Toisinaan hän joutui syömään kaarnaa ja rikkakasveja henkensä pitimiksi. Varhaiset kärsimykset innoittivat häntä kirjoittamaan korruptiosta, kiinalaisen yhteiskunnan rappiosta, syntyvyyden säännöstelypolitiikasta ja elämästä maaseudulla. Mo Yanin esikoistes ilmestyi vuonna 1981. Hänen kirjailijanimensä tarkoittaa ”älä puhu”.
Cascade (albumi)
Cascade on Cascaden studioalbumi vuodelta 1976.
Länsi-Uudenmaan Urheilijat
right|250px Länsi-Uudenmaan Urheilijat (LUU) on nuorisotoimintaan (5–19-vuotiaat) keskittyvä yleisurheilun erikoisseura. LUU on ollut SLU:n sinettiseura vuodesta 2002, ja se nousi superluokan seuraksi SUL:n seuraluokittelussa kerättyään vuoden 2009 Kalevan malja -kisassa 14. sijaan oikeuttavan ja seurahistoriansa parhaan pistesaaliin 103,5.
Historia
1900-luvun alkuvuosikymmeninä paikallisesta urheiluherruudesta kamppailivat Lohjan Louhi ja Lohjan Urheilijat. Helsingin olympialaisissa vuonna 1952 Lohjalta oli mukana kaksi yleisurheilijaa: Kauko Lusenius 3 000 metrin esteissä ja Runar Holmberg 400 metrillä. 1990-luvun alussa Antti Wathén (ennätys 1500 metrillä 3.47) oli ajamassa koko läntisen Uudenmaan yleisurheilua yhden seuran alaisuuteen, mutta vain (vuosituhannen vaihteessa yhteisöjäsenyydestä luopunut) Virkkalan Kiri lähti mukaan. Lohjalle syntyi kuitenkin lasten ja nuorten liikuttamiseen erikoistunut seura (LUU), joka on koko toimintansa ajan järjestänyt yhtä Suomen suurimmista nuorison yleisurheilutapahtumista nimeltään Lohja Junior Games (LJG). Lisäksi LUU on järjestänyt 1990-luvulla vuosittain yhden nuorten eliittikisasarjan kilpailuista, vuonna 1996 moniotteluiden SM-kilpailut yhdessä Vihdin Viestin kanssa ja 2000-luvun alussa maratonin SM-kilpailut.
Hilkka Helinä
Hilkka Helinä Halttunen (o.s. Itkonen; ) oli suomalainen näyttelijä. Hän teki 35 vuoden mittaisen uran puhe­teatterissa, elo­kuvissa, Radioteatterissa ja televisiotuotannoissa. Hilkka Helinä oli yksi suomalaisen elokuvan kultakauden tähdistä. Hänen tunnetuimpia valko­kangas­osiaan ovat muun muassa nimi­osa Elinan surmassa ja Kaisa-Reetan osa Ryysy­rannan Joosepissa.
Erityisen paljon Hilkka Helinä tulkitsi hyvässä sosio­eko­nomisessa asemassa olevien naisten tuntoja, kuten pää­roolin elo­kuvassa Kartanon naiset. Hän näytteli niin ikään useissa Simo Penttilän teksteihin perustuvissa elo­kuvissa ja Niskavuori-elo­kuvissa. Teatteri­taiteilijana hän työskenteli Intimiteatterissa. Hänet palkittiin Pro Finlandia -kunnia­merkillä vuonna 1971.
Lapsuus ja nuoruus
Hilkka Helinän vanhemmat olivat näyttelijä Aaro Itkonen ja puvuston­hoitaja Mimmi Grön­roos. Grönroos ja Itkonen eivät olleet avio­pari; heillä ei ollut taloudellisia edellytyksiä avioitua. He asuivat jonkin aikaa Oulussa, josta Itkonen muutti Viipuriin ja Grön­roos puolestaan Turkuun. Grönroos joutui matkaamaan Turusta Viipuriin synnyttämään tyttärensä pahojen puheiden välttämiseksi. Sen ajan Suomessa aviottoman lapsen synnyttäminen oli naiselle häpeällistä. Elämänsä ensi­vuodet Hilkka Helinä vietti viipurilaisessa sijais­perheessä. Myös Aaro Itkonen oli vahvasti mukana tyttärensä elämässä tämän alku­taipaleella. Hän avioitui erään viipurilaisen kauppiaan kanssa 1919 ja muutti Savonlinnaan. Sen jälkeen Mimmi Grönroos haki tyttärensä Turkuun.
Hilkka Helinä kävi kansakoulunsa Turussa. Teatterilavalla hän oli ensi kerran jo neli­vuotiaana kappaleessa Kuningas Erik XIV. Teatterin ohella Hilkka Helinä harrasti musiikkia. Hän opiskeli lähes ammatti­maiseksi pianistiksi Kosti Vehasen opastuksessa, mutta sävel­taiteilijan ura tyssäsi kun Vehanen muutti pois Suomesta. Kuuden tyttö­lyseo­vuoden jälkeen hänet otettiin harjoittelijaksi Turun Teatteriin. Parin näytäntö­vuoden kuluttua hän muutti Helsinkiin ja kirjautui opiskelijaksi Näyttämö­opistoon vuonna 1936. Opinnot kestivät kaksi vuotta.
Näyttämö
Hilkka Helinän ensimmäiset teatteri­kiinnitykset olivat Kotkan Näyttämö 1938–1939, Viipurin Kaupunginteatteri 1939–1940 ja Tampereen Teatteri 1940–1941. Teatteriuran alku oli kiireinen. Hän oli mukana kaikissa ensimmäisen näytäntö­kautensa kappaleissa. Hilkka Helinän ensimmäinen tehtävä oli Mirja Joros huvi­näytelmässä Vaarallinen ikä. Tampereen Teatterissa hän näytteli muun muassa teoksessa Nais­diktaattori, jossa hän teki Dyveken roolin. Hilkka Helinä sai erinomaista palautetta myös rooleistaan näytelmissä Jääkärin morsian, Jää­meren kansaa ja Viktorian husaari.
Vuosina 1951–1960 Hilkka Helinällä oli kiinnitys Radioteatteriin, jossa hän oli erittäin käytetty näyttelijä. Hänellä oli muun muassa Ronskilan Hilkan rooli kuunnelmasarjassa Kankkulan kaivolla. ”Täyttä tyydytystä ei radio­työ pysty näyttelijälle suomaan”, Hilkka Helinä analysoi radiossa näyttelemistä, jota hän toisaalta arvosti äänenkäytön kehittäjänä.
Elokuvat
Valko­kangas­ura ei ollut Hilkka Helinän haaveena, kun Kalle Kaarna ehdotti hänelle roolia elo­kuvassa Elinan surma vuonna 1938. Hän opiskeli tuolloin vielä Näyttämö­opistossa. Elinan rooli oli kuitenkin kuulunut hänen toiveisiinsa, joten hän otti tehtävän vastaan. Kriitikot kehuivat Hilkka Helinän suoriutumista viattoman Elina Fincken osassa. Seuraava pää­rooli oli uskollisen Karoliinan osa Kaarnan elo­kuvassa Iso­viha, joka sai ensi-iltansa joulun alla 1939. Hilkka Helinän suoritusta pidettiin välittömänä ja ilmeikkäänä.
Talvisodan aikana Hilkka Helinä työskenteli Viipurissa lottana. Helsinkiin hän palasi viimeisten evakuoitavien matkassa. Välirauhan aikana Viipurin Kaupungin­teatterin näyttelijät esittivät Suomalaisen Oopperan estradilla näytelmän Nainen valehtelee. Yleisössä ollut Suomi-Filmin johtaja Risto Orko näki Hilkka Helinän ja tarjosi elo­kuva­sopimusta. Vuonna 1941 alkoi Hilkka Helinän yhdeksän­vuotinen kausi Suomi-Filmin palkka­listoilla. Tällöin hän palasi Tampereelta Helsinkiin ja siirtyi kokonaan elo­kuvan palvelukseen, omien sanojensa mukaan ”väestö­poliittisista syistä”. Hän piti elo­kuva­työtä teatteria haastavampana, mutta vähemmän sitovana.
Hilkka Helinän elo­kuva­osat käsittävät koko joukon erilaisia hahmoja: kilttejä maalais­tyttöjä, seura­piiri­neitoja ja sala­peräisiä sankarittaria. Simo Penttilän kirjoittamassa jännitys­elo­kuvassa Kuollut mies rakastuu (1942) hänen esittämänsä argentiinalainen seikkailijatar hurmaa Joel Rinteen näyttelemän itse­tietoisen sankarin. Vuonna 1944 tuli ensi-iltaan Kartanon naiset, jossa Hilkka Helinällä oli pää­rooli ylä­luokan naisena; Aamulehti arvioi hänen suorituksensa voitokkaaksi, vaikka itse elokuva jätti aikalais­kriitikot viileiksi.