cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Muuntohuume
Vaarat
Vaaratekijöitä ovat myös esimerkiksi jatkeaineet ja niiden ja itse vaikuttavan aineen keskinäinen määrällinen suhde. Tämä on tyypillinen vaaratekijä muidenkin laittomasti kaupattavien huumausaineiden kanssa. Käyttäjä ei näin ollen voi olla varma käyttämänsä aineen vahvuudesta, saati siitä että laittomasti ostettu huumausaine on varmasti sitä, jota hänelle on kaupattu. Esimerkkitapauksessa käyttäjälle on myyty 25I-NBOMe:tä virheellisesti LSD:nä, jotka kummatkin voidaan annostella imeytettynä paperilappuun (imupaperiin) eli niin kutsuttuun blotteriin. Nämä kaksi ainetta poikkeavat ominaisuuksiltaan ja vaikutuksiltaan huomattavasti toisistaan. LSD:n yliannostuksen riski on hyvin vähäinen: potentiaalisesti tappava annos on kymmeniätuhansia kertoja suurempi kuin normaali käyttöannos.
Matt Current
Matt Current on vuonna 2002 perustettu suomalainen useille laitealustoille tuotoksia tekevä demoskene-ryhmä. Ryhmä on tunnettu nopeatempoisista demoistaan, joiden ääniraidalla soi yleensä drum'n'bass tai muu breakbeatiksi luokiteltava musiikki. Alkuvuosinaan Matt Current oli tunnettu lähinnä Game Boy Advance- ja S60 -demoistaan, mutta viime vuosina ryhmä on laajentanut alaansa muillekin alustoille. Muutamat politiikkaan viittaavat yksityiskohdat tuotoksissa ovat antaneet ryhmälle pseudopoliittisen maineen.
Matt Current on ollut tärkeänä osana järjestämässä Stream-demopartyja. Tapahtuma on järjestetty Pirkkalassa vuonna 2003 sekä Tampereella vuosina 2005 - 2011. Tapahtumat ovat keränneet valtaosan Suomen aktiivisista demoskene-ihmisistä paikalle viikonlopun viettoon.
Ryhmäkeskus
thumb|right|Ryhmäkeskus Ryhmäkeskusta kutsutaan kansankielessä usein sulakekaapiksi tai -tauluksi. Ryhmäkeskus on sähköpääkeskuksen alikeskus, josta jaetaan sähköt tietylle alueelle tai ryhmälle: omakotitaloissa on usein vain yksi ryhmäkeskus, kerrostaloissa on ryhmäkeskus jokaisessa asunnossa ja isoissa toimistoissa voi olla yksi tai useampi ryhmäkeskus jokaisessa kerroksessa. Tämä helpottaa järjestelmän hallintaa ja vähentää kaapelointitarvetta verrattuna tilanteeseen, jossa kaikki sulakkeet ja muut keskuskomponentit/kojeet sijaitsisivat samassa paikassa, kun kuhunkin kerrokseen tarvitsee vetää vain muutamia johtimia tuhansien johtimien sijaan.
Suvanto
pienoiskuva|Suvannossa vesi soljuu rauhallisesti. Kuva [[Pielisjoki|Pielisjoesta Joensuussa.]] Suvanto on leveä ja syvä kohta virtavedessä, kuten esimerkiksi joessa tai purossa. Suvannossa vesi liikkuu viereisiä osuuksia hitaammin, sillä tilavammassa uomassa on vedelle enemmän tilaa. Sellainen tilanne syntyy esimerkiksi kosken alla, uoman laajentuessa tai joen syventyessä merkittävästi. Syvää suvantoa kutsutaan omalla nimellä jyrhämä. Lapissa joen uoman laajentumaa voidaan kutsua myös lompoloksi, joka on toisinaan lammen nimitys.
Chamberlainin toinen hallitus
Muuta
Alahuoneessa oppositiojohtaja Clement Attlee tiedusteli 5. joulukuuta 1939 pääministeri Chamberlainilta Suomen talvisodasta liittyen siihen, oliko hallitus tukenut Suomen pyyntöä kutsua koolle Kansainliiton neuvosto ja Kansainliiton yleiskokous koolle. Chamberlainin mukaan ei, sillä Suomi oli toiminut omasta aloitteestaan. Ellen Wilkinson tiedusteli, oliko hallitus lähettänyt mitään vastalausetta Berliiniin ja Moskovaan hallituksille Suomeen kohdistuneen alueloukkauksen vuoksi, mihin Chamberlain vastasi, että ei ollut. Vyvyan Adamsin kysymykseen, aikoiko hallitus tukea Neuvostoliiton erottamista Kansainliitosta jätettiin vastaamatta.
Talvisodan aikana alahuoneessa käytettiin 36 puheenvuoroa liittyen Suomeen.
Musiikki-Fazer
Musiikki-Fazer syntyy
Sveitsistä Suomeen muuttaneen turkkurin Eduard Fazerin poika Konrad Fazer (1864−1940), makeiskauppias Karl Fazerin isoveli, osti yhdessä Robert Emil Westerlundin (1859−1922) kanssa vuonna 1897 Anna Melanilta musiikkikaupan, joka oli perustettu Helsingin Aleksanterin­kadulle 1884. Liikkeen nimeksi tuli Helsingfors nya musikhandel – Helsingin uusi musiikkikauppa. Yritys aloitti Fredrik Paciuksen ja Jean Sibeliuksen tuotannon kustantamisen. Konrad Fazerin siirryttyä diplomaatiksi Wieniin hänen poikansa Georg Fazer (1889−1935) muutti liikkeen nimeksi vuonna 1919 Oy Fazerin musiikkikauppa. Fazerin nuotinkustannus tunnetaan yhä Fazerina oikeudenhaltijana. Liike oli aloittanut äänilevyjen vähittäismyynnin Suomessa jo vuonna 1910 ja sillä oli Suomessa useita haaraliikkeitä. Fazerin ensimmäinen äänilevytähti oli J. Alfred Tanner. Fazer ja Gramophone hallitsivatkin ennen ensimmäistä maailmansotaa Suomen pieniä markkinoita.
Emman aikakausi
Vuonna 1925 Fazer saattoi sodan jälkeen lähettää taiteilijoita levyttämään ulkomaille. Yhteistyö jatkui Gramophonen kanssa nyt levymerkillä His Master’s Voice. Läpimurron tekivät Suomi Jazz Orkesterin hitit Puuseppä ja Asfalttikukka, jolla lauloi Ture Ara salanimellä Topi Aaltonen. Yhtyeen kolmantena haitaristina toimi Vili Vesterinen. Hannes Konnon myöhempi suuruus oli myös valssi Ruusuja hopeamaljassa. Vuoden 1929 kolmas hitti oli Ture Aran Emma-valssi eli Surkea rakkaustarina. Levyä myytiin yli 30 000 kpl ja pian siitä äänitettiin Suomessa ja Yhdysvalloissa kaikkiaan kahdeksan uutta versiota. Tullimaksujen pudottua vuonna 1928 huippuvuonna 1929 myytiin Suomessa yli miljoona äänilevyä. Samaan päästiin Suomessa seuraavan kerran vasta 1970-luvulla.
Uusi sota ja rauha
Konrad Fazerin tyttärenpoika Roger Lindberg (1915−2003) siirtyi yrityksen johtoon 1940. Marraskuussa 1940 Lindberg matkusti Berliiniin mukanaan laulajat Matti Jurva ja Eero Väre. He tekivät levyjä Kristall -levymerkille.
Vuonna 1942 saksalaiset teknikot puolestaan tulivat Helsinkiin ja äänityksiin pääsi muun muassa lauluyhtye Harmony Sisters. Kristall ja Imperial -levymerkeillä ilmestyi silloin noin sata levyä. Näihin kuuluivat ensimmäiset ikivihreät esimerkiksi George de Godzinskylta (Sulle salaisuuden kertoa mä voisin), Pentti Viherluodolta ja Toivo Kärjeltä.
Oma äänitetuotanto alkaa
Suomeen oli sodan aikana perustettu uusi levy-yhtiö Rytmi, jolla oli oma studio ja prässäämö. Se ei ollut riippuvainen tuonnista. Sen osti myöhemmin Musiikki-Fazer kuten muutaman vuoden toimineen Electron. Fazerin ensimmäinen oma levymerkki oli vuonna 1948 aloitettu Sävel, jonka merkittävät levytykset tekivät Henry Theel, Tapio Rautavaara ja Reino Helismaa. Samana vuonna Lindberg sai Euroopan toiseksi suurimman levy-yhtiön Decca Recordsin edustuksen Suomeen. Fazer ryhtyi tuottamaan suomalaisia levyjä Decca-merkillä. Orkesterinjohtajina toimivat Klaus Salmi ja Toivo Kärki. Fazerista tuli 1950-luvun alussa Suomen johtava levy-yhtiö. Rytmin uusimpia artisteja olivat Olavi Virta, Erkki Junkkarinen, Kauko Käyhkö (Justeeri) ja Metro-tytöt.
Toivo Kärjen kausi
Vuonna 1955 Toivo Kärki siirtyi päätoimisesti johtamaan Musiikki-Fazerin levytuotantoa. Syntyi sarja uusia laulajia: Jorma Lyytinen, Vieno Kekkonen, Eila Pellinen, Juha Eirto, Eila Pienimäki, Tuula Siponius ja Pärre Förars. Suurmenestyksiä olivat muun muassa Juha Eirton Tiikerihai, Eila Pellisen Kaksi kitaraa ja Eila Pienimäen Vanhan veräjän luona. Vuonna 1955 Fazer julkaisi ensimmäiset LP-levynsä. Suuriin löytöihin kuului virolainen oopperalaulaja Georg Ots. Vuonna 1957 Fazer julkaisi hänen Tallinnassa Viron radiolle äänittämänsä suomenkielisen Saarenmaan valssin.
1960-luku rautalangasta
1960-luku toi mukanaan television, sävelradion, Eurovision laulukilpailut ja rockin. Fazer käynnisti levymerkit Philips ja Fontana. Aluksi koettiin suuri tangokuume. Pinnalla olivat Eino Grön, Eila Pienimäen Tulenliekki ja Taisto Tammi, jonka Tango merellä oli syksyllä 1963 Suomen eniten myyty levy. Vielä 1965 Esko Rahkonen tulkiten Unto Monosta pääsi listoille. Keväällä 1962 listaykkönen oli jo Marion Rungin Euroviisu Tipi-tii, jonka teki Kari Tuomisaari. The Sounds -yhtyeen Emma oli kesän 1963 eniten myyty levy ja toi kotimaisen rautalankamusiikin suuren yleisön tietoisuuteen.
Fazerin pianotehdas perustettiin 1963 ja Landolan kitaratehdas ostettiin 1973 sekä yhtiön 1920-luvulla alkanut äänilevytuotanto kasvoi. Roger Lindberg perusti 1966 Finnlevyn Philips-Polygramin kanssa. Vuonna 1968 Fazer osti myös Levytukku Oy:n levytuotannon. Lindberg osti vähitellen lisääkin kilpailijoita muun muassa vuonna 1972 Scandia-musiikki Oy:n.
Fazer Finnlevy ja Takomo-studio
1966 perustettu Finnlevy on suomalainen levy-yhtiö ja levymerkki, jonka katalogiin kuuluu laajalti tunnettuja suomalaisia artisteja ja yhtyeitä. Finnlevyn pitkäaikainen kotimaisen tuotannon päällikkö oli jo Fazerilta tuttu Toivo Kärki. Vuosina 1970–1977 Kärjen päätoimisina yhteistyökumppaneina toimivat Vexi Salmi ja Juha Vainio. Vuonna 1974 Musiikki Fazer osti Finnlevyn kokonaan toiminimekseen. Vuodesta 1994 alkaen Finnlevy on Warner Music Finlandin aputoiminimi. Finnlevy jatkoi itsenäisenä levy-yhtiönä tuotantoa kuitenkin vielä toukokuuhun 1998 asti.
Vuosina 1977—1990 Finnlevyllä oli oma levytysstudio Höyläämötie 16:ssa Helsingin Pitäjänmäellä, jota kutsuttiin Takomo-studioksi.
Scandia
Vuonna 1953 perustetun Scandia-Musiikki-levy-yhtiön osti Musiikki Fazer vuonna 1972. Scandian perustajat olivat Paavo Einiö, Herbert Katz ja Johan Vikstedt, joista Vikstedt kuitenkin myi pian osuutensa Harry Orvomaalle. Scandian alkuperäisenä toiminta-ajatuksena oli korkeatasoisen ulkomaisen jazzin tuonti Suomeen, mutta odotettua heikomman menestyksen vuoksi Harry Orvomaa siirsi toiminnan painopisteen iskelmämusiikkiin. Yhtiö oli 1950- ja 1960-luvuilla merkittävä tekijä suomalaisen kevyen musiikin alalla, mikä oli paljolti sanoittaja Sauvo Puhtilan, sovittaja ja levytyskapellimestari Jaakko Salon ja äänittäjä Aarre Elon ansiota. Levytykset tehtiin Helsingin Kulttuuritaloon rakennetussa Alppi-studiossa. Scandialle levyttäneitä artisteja olivat muun muassa Teuvo Valo, Annikki Tähti, Brita Koivunen, Laila Kinnunen, Vieno Kekkonen, Olavi Virta, Pauli Räsänen, Eino Grön, Reijo Taipale, Danny (Ilkka Lipsanen), Tapani Kansa, Kirka Babitzin ja Arto Sotavalta, harmonikkataiteilija Lasse Pihlajamaa sekä yhtyeistä Kullervo Linnan Humppa-Veikot ja Four Cats. Scandia jatkoi yhtiönä kuitenkin vielä 1970-luvun lopulle ja Fazerin alaisena levymerkkinä vielä tämänkin jälkeen. Vuonna 1964 perustetun Finndisc-levy-yhtiön oli ostanut Scandia vuonna 1971. Finndiscille perustettiin levymerkit Delta ja Rondo. 1982 synnytetty Finnscandia Musiikkiosakeyhtiö oli rekisteröity vuoteen 2010 asti.
Hi-Hat perustetaan
Vuonna 1975 Fazerille perustettiin Hi-Hat -levymerkki Finndiscin alaisuuteen. Vuonna 1978 Toivo Kärki jäi eläkkeelle. Perinteisen iskelmän rinnalle oli noussut Suomi-rock. Finnlevyllä vuonna 1978 aloittivat Kräk! ja Dig It -levymerkit. Hi-Hatin tuottajaksi nimitettiin Tommi Liuhala. Seppo Närhestä tuli Hi Hatin alkuvuosien kaupallisesti menestynein artisti. Hi-Hat -merkille levyttäneitä ovat mm. Mikko Alatalo, Juice Leskinen, Urpo (Upi Sorvali), Kaija Koo, Puolikuu, Kalevala, Seppo Närhi, Heikki Sarmanto, Broadcast, Pave Maijanen, Tapani Kansa, Kassu Halonen ja Vanha Isäntä. Tuotteliaasta Alatalosta tuli Hi Hatin loppuvaiheen menestynein artisti. Hi Hatilla on vajaa 70 albumia ja reilut 100 singleä sisältävä katalogi.
Musiikki-Fazer myydään
1970- ja 1980-luvulla Fazer osti aimo määrän kotimaisia levy-yhtiöitä. Vuonna 1981 Fazer osti PSOn (Pohjoismainen Sähkö Oy). 1982 ryhmään kuuluivat vähittäiskauppojen ja soitinmyymälöiden lisäksi levymerkit Finnlevy, Scandia ja Finndisc sekä Levypiste, Scan-video, kevyen musiikin kustantamo Fazer, ￼￼Takomo-studio￼￼ ja Fazerin Musiikkikerho. Vuonna 1983 Landola-kitaratehdas myytiin takaisin yrittäjille. Vuonna 1988 Fazer osti Matti ja Teppo Ruohosen 1974 perustaman M & T Tuotannon ja ostoihin kuuluivat mm. Lasse Mårtensonin Kompass Records ja Rauno Lehtisen Sauna-Musiikki. Pianotehdas myytiin Hellas Pianolle syyskuussa 1988.
Lindberg myi enemmistöomistuksensa MF-Investille ja sukulaisille vuonna 1988. Uusi yritys Fazer Musiikki Oy Fazer Musik Ab listautui pörssiin. 1990-luvun alussa yhtiö ehti vielä ostaa Discophonin. Yhtiön uudeksi omistajaksi tuli 30.11.1994 kansainvälinen suuryritys Warner Music. Warner Music Finland Oy on uusi uudelleen nimetty yritys.
Warner myi vuonna 1998 äänitteiden vähittäismyynnin ja soitinmyynnin pois yrityksestä. Fazer Finnlevy lopetti tuotantoyhtiönä toukokuussa 1998, jolloin loppuivat myös Fazer Recordsin omat julkaisut.
Fazerin konserttitoimisto toimii edelleen ja on Suomen suurin konserttiagentuuri.
Klassinen Fazer
Jaakko Borgin aloitteesta syntyi 1979 taidemusiikkiin keskittynyt Finlandia Records, joka jatkoi Fazer-konsernin myynnin jälkeen Warnerille klassisten levyjen säännöllistä julkaisemista tuotantopäällikkö Jari Tiessalon johdolla aina kevääseen 2004 saakka.
Christian Theodor Weinlig
Christian Theodor Weinlig (25. heinäkuuta 1780 Dresden – 7. maaliskuuta 1842 Leipzig) oli saksalainen musiikkipedagogi, säveltäjä ja kuoronjohtaja. Hän opiskeli oikeustiedettä Leipzigin yliopistossa vuosina 1797–1803 ja työskenteli Dresdenissä lakimiehenä. Musiikkia hän opiskeli setänsä Christian Ehregott Weinligin johdolla sekä lisäksi Stanislao Mattein johdolla Bolognassa, jossa hän kävi Accademia Filarmonicaa.
Weinlig toimi vuosina 1814–1817 Kreuz-kanttorina Dresdenissä, ja vuonna 1823 hänestä tuli Leipzigin Tuomas-kanttori, jona hän toimi loppuikänsä. Hänen mukaansa nimettiin Leipzigissa vuonna 1900 katu Weinligstraßeksi.
Weinligin johdolla opiskelivat muiden muassa Clara Schumann (o.s. Wieck) ja Richard Wagner. Viimeksi mainittu omisti opettajalleen ensimmäisen teoksensa, pianosonaatin B-duurissa. Tämä teos teki Weinligiin niin suuren vaikutuksen, että hän ei enää pyytänyt oppitunteista korvausta ja toimitti sävellyksen Breitkopf und Härtelin kustannettavaksi.
Weinligin lapsesta Albert Christianista tuli myöhemmin Saksin sisäministeri.
Kestilän laskiaishiihdot
Kestilän laskiaishiihdot (myös Kestilän kansalliset laskiaishiihdot) on maailman vanhin keskeytyksettä joka vuosi järjestetty hiihtokilpailu. Hiihdot järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1891.
Aiemmin laskiaishiihdot järjestettiin Siikajoen jäällä. Nykyisin järjestämispaikkana on Maksinharjun hiihtostadion. Vuonna 2015 laskiaishiihdot järjestettiin 125. kerran. Sarjoja oli miehille ja naisille yhteensä 24 kpl, ja reittien pituudet olivat 2–15 km.
Göygöl
Göygöl on kaupunki Azerbaidžanissa. Se sijaitsee Kuran sivujoen Gəncəçayn rannalla 364 kilometriä Bakusta länteen. Kaupunki on Göygölin piirin keskus. Asukkaita on 19 500 henkeä (vuonna 2010).
Paikkakunta on saanut alkunsa saksalaisten vuonna 1819 perustamasta Helendorfin tai Helenendorfin siirtokunnasta (ven. Елендорф, Jelendorf tai Еленендорф, Jelenendorf ). Siirtolaiset harjoittivat etupäässä viininviljelyä ja konjakin valmistusta. Vuonna 1938 Helendorfista tuli kaupunki, joka sai nimen Xanlar (ven. Ханла́р, Hanlar) azerbaidžanilaisen vallankumouksellisen Xanlar Səfərəliyevin mukaan. Vuonna 1939 kaupungin 5 600 asukkaasta 47,6 % oli saksalaisia, 20,8 % armenialaisia ja 18,1 % assyrialaisia. Saksalaiset karkotettiin Kazakstaniin vuonna 1941. Nykyisen nimensä kaupunki sai vuonna 2008.
Göygöl on maatalousalueen keskus, jossa toimii konepaja ja elintarviketeollisuutta. Nähtävyyksiin kuuluu vuonna 1857 valmistunut goottilaistyylinen luterilainen kirkko sekä kaupungin viimeisen saksalaisen, vuonna 2007 kuolleen Viktor Kleinin talo, josta suunnitellaan museota. Lähistöllä on suuri pronssi- ja rautakautinen kurgaanihautausmaa ja muinainen asuinpaikka. Kaupungin eteläpuolella sijaitsee luonnonkauneudestaan kuuluisa Göygölin kansallispuisto.
Ruoska
thumb|250px|[[Australialainen ruoska.]] thumb|right|250px|Niin sanottua [[yhdeksänhäntäinen kissa|yhdeksänhäntäistä kissaa käytettiin purjesotalaivoilla kurinpitorangaistuksiin.]] Ruoska on rankaisu- tai kidutusväline, jota on käytetty jo muinaisten korkeakulttuurien ajoilta lähtien. Myös eläinten ohjastamiseen tarkoitettuja yleensä pitkiä piiskoja kutsutaan ruoskiksi (valjakkoruoskat, härkäruoskat). Ruoska on yleensä valmistetty nahasta. Nykyään on myös sähköruoskia.
Englannin laivastosta kertovissa kirjoissa ja novelleissa mainitaan toistuvasti, että purjelaivakaudella ruoskiminen ns. yhdeksänhäntäistä kissaa käyttäen oli vakituinen rangaistus. Sen häviämisen tarkkaa ajankohtaa ei tiedetä; käytäntö vain hävisi purjelaivojen mukana, ja korvattiin pääasiassa raskaalla ja erittäin inhotulla kolilemppauksella eli hiilenlastauksella höyrylaivojen kattilahuoneissa.
Ruoskia käytetään myös sadomasokistisessa erotiikassa joko toiminnan välineinä tai rekvisiittana.
Musiikki
Musiikissa ruoska on jakoaerofoneihin luettu soitin. Ääni voi syntyä ilmavirran jakautuessa ruoskan siiman eri puolille jaksoittaisena, jolloin ruoska ulisee, tai sen pään paukahtaessa rikkoessaan äänivallin. Orkesterikokoonpanoissa käytetään ruoskan tilalla tosin useammin sitä kätevämpänä pidettyä piiskaa.
Australopithecus
Australopithecus eli etelänapina on ihmisapinoiden suku, joka eli 4,4–1,7 miljoonaa vuotta sitten. Monien tutkijoiden mielestä jotkut Australopithecuksen lajit olivat ihmisten esi-isiä.
Luokittelu
Australopithecuksen edeltäjä oli Ardipithecus. Sen lähisuku on Paranthropus, "roteva apinaihminen".
Australopithecusten sukuun luettuja lajeja ovat:
Lajeista viimeisin, malapanapinaihminen, eli vielä samaan aikaan kuin vanhimmat Homo-sukuun luetut ihmiset, alle kaksi miljoonaa vuotta sitten.
Jotkut tutkijat ovat arvelleet joidenkin Australopithecusten saattaneen olla ihmisen esivanhempia. Ne ovat kuitenkin saattaneet olla vain jonkinlainen rinnakkaismuoto varhaisten ihmisten edeltäjille Kenyanthropuksille.
Piirteet
Australopithecukset olivat aivotilavuudeltaan lähellä nykyisiä apinoita, niiden aivotilavuus oli noin 450–500 cm³ tai niinkin alhainen kuin 350 cm³, mikä on suunnilleen samaa luokkaa kuin gorillalla tai simpanssilla. Simpanssin aivotilavuus on noin 380 cm³, gorillan noin 540 cm³.
Fossiilijäänteiden mukaan suku edelsi mahdollisesti monia sitä seuranneita hominideja, kuten Paranthropuksia ja tiettävästi myös sukua Homo. Kuitenkin todennäköisesti niiden älykkyys vastasi vain nykyisten apinoiden älykkyyttä. Avaintekijäksi kuitenkin muodostuu niiden kahta raajaa eli jalkoja käyttävä liikkumistyyli, joka erosi edeltävien kädellisten käyttämästä neljällä raajalla tapahtuneesta liikkumisesta. Täysin selvää ei kuitenkaan ole, miten kaksiraajainen kävelytyyli kehittyi miljoonia vuosia sitten ja oliko sillä jotain tekemistä kasvaneen aivotilavuuden kanssa. Kaksiraajaisuuden huomattavana etuna kuitenkin oli se, että yläraajat vapautuivat käsittelemään esineitä ja pää vapautui tarkkailemaan mahdollisia uhkaavia tekijöitä, kuten Afrikan savanneilla vaanivia lihansyöjäpetoja. Pystyasentoinen liikkumistyyli myös mahdollisesti näkemisen pidemmälle ja ruoan hankinta helpottui. Laji oli kuitenkin aikansa hitaimmin liikkuvia kädellisiä.
Tiettävästi lajit tai ainakaan varhaisimmat niistä eivät käyttäneet yhtään sen edistyneempiä työkaluja, kuin mitä nykyiset apinalajit käyttävät (kuten avaavat kivillä hedelmiä ja pähkinöitä sekä kaivavat kepeillä termiittipesiä). Australopithecus garhi näyttäisi olleen edistynein suvun laji, joka jo käytti erittäin alkeellisia työkaluja ja teurasti riistaa, kuten Homo habilis. Tämä johti siihen, että monet tutkijat arvelevat juuri sen olleen ihmissuvun mahdollinen edeltäjä tai ainakin läheinen sukulainen.
Guineansuomuhäntäorava
Levinneisyys ja elinympäristö
Guineansuomuhäntäorava elää Länsi-Afrikassa, Ylä-Guinean sademetsissä Ghanasta Liberian itäosiin. Laji viihtyy erityisesti alavien maiden kosteissa metsissä, joissa sadanta on 1 400 – 3 900 millimetriä.
Ravinto
Ravinnokseen käyttämiään hedelmiä ja siemeniä se etsii kiipeilemällä puiden rungoilla.
Lisääntyminen
Lisääntyminen on vähemmän tunnettua. Naaras saa kerrallaan 2–3 poikasta.
Lähteet
Suuri Eläinkirja. Wsoy 1998. ISBN 951-0-22848-6
Panaman konferenssi
Panaman konferenssi järjestettiin Panamássa, Panamassa syyskuussa 1939 Yhdysvaltain ulkoministerin Cordell Hullin aloitteesta ja siihen osallistui Panaman, Meksikon, Ecuadorin, Kuuban, Costa Rican, Perun, Paraguayn, Uruguayn, Hondurasin, Chilen, Kolumbian, Venezuelan, Argentiinan, Guatemalan, Nicaraguan, Dominikaanisen tasavallan, Brasilian, Bolivian, Haitin ja El Salvadorin  ulkoministerit.
Konferenssin tuloksena oli Panaman julistus, jossa julistettiin puolueettomuutta ja jossa luotiin 300 mailin laajuinen neutraali vyöhyke Amerikkojen ympärille lukuun ottamatta Kanadaa ja muita Euroopan maille kuulueita merentakaisia alueita.
Gondolin
Gondolin on kuvitteellinen, J.R.R. Tolkienin kirjassa Silmarillion esiintyvä salainen kaupunki, jonka perusti kuningas Turgon Ensimmäisellä ajalla. Sen nimi oli sindariksi ”piilotettu kivi”.
Turgon ja hänen väkensä rakensivat Gondolinin salassa. Kun se oli valmis, hän johdatti koko kansansa Nevrastista, melkein kolmasosan noldorista, tuohon paikkaan, kuten myös kolme neljäsosaa Sindarista. Hän nimesi kaupungin aluksi Ondolindëksi, mikä tarkoittaa quenyaksi ”Veden musiikin kiveä”, heti Amon Gwarethin kevään jälkeen. Nimi vaihtui aikanaan sindarinkieliseen muotoonsa, Gondoliniin.
Kaupunki sijaitsi Laaksossa yli 400 vuotta, kunnes Maeglin, Turgonin sisarenpoika, petti heidät Morgothille ja johti tämän armeijat paikalle. Sillä armeijalla oli örkkejä ja lohikäärmeitä, mutta myös rautaisia koneita, jotka kävivät ikuisella tulella. Koneilla voitiin ylittää vaikeakulkuinen maasto ja tuhota linnoituksia. Morgothin armeija hyökkäsi Gondoliniin pohjoisten vuorten yli, ei Salaista Tietä.
Gondolinin huoneet
Gondolin oli jaettu kahteentoista huoneeseen, ja jokaisella oli oma johtajansa. Vuonna 1916–1917 ensimmäistä aikaa nämä Huoneet olivat:
Tämä oli Tuorin henkivartosto, ja pienin Huone. Heidän tunnuksensa oli joutsenen siipi, sinisellä taustalla Tämän Huoneen kansa oli kaivajia ja uskollisia Maeglinille. Heidän tunnuksensa oli myyrä mustalla taustalla. Tämä kansa oli Gondolinin parhaita jousimiehiä. Heidän tunnuksensa oli viuhka violetteja sulkia. Tällä kansalla oli suuria rikkauksia; heillä oli puolet Gondolinin jousimiehistä. Tästä kansasta ei ole kerrottu paljoa. Heidän johtajansa kaatui Gondliniin hyökkäyksessä; hän oli Eldarin suuri kirjoittaja Tällä kansalla oli nuijat ja lingot; heidän tunnuksensa oli puu, vihreällä pohjalla Tämän kansan tunnus oli kultainen kukka vihreällä niityllä. Tämä kansa vartioi suihkulähteitä, pääosin kuninkaan lähteitä. Tämän kansan sotilaat puolustivat Gondolinin seitsemättä porttia. Kansa rakasti hopeaa ja timantteja, ja marssi taisteluun soittaen huiluja Tämä kansa oli muusikkoja, ja heidän tunnuksensa oli hopeinen harppu, mustalla pohjalla. Kuitenkin heidän johtajansa oli pelkuri. Tämä oli suurin ja arvostetuin kansa. Heillä oli ne sepät, jotka eivät olleet uskollisia Maeglinille. He kaatuivat kaikki Gondolinin valtauksessa. Heidän tunnuksensa oli musta alasin ja vasara, punaisella taustalla. Kuninkaan kansa oli hänen perheensä ja henkivartijansa. Heidän tunnuksensa oli tähti, kuu ja Finwë Nölemen punainen sydän.
Karitsa
Karitsa voi tarkoittaa seuraavia:
Sähköpääkeskus
Sähköpääkeskuksen sinettejä ei saa murtaa pääsulakkeiden sinettejä lukuun ottamatta (mikäli sulake palaa), mutta tällöinkin vaihdosta on ilmoitettava välittömästi sähköyhtiöön.
Tuomas Veturi
pienoiskuva|Tuomas Veturi Tuomas Veturi (Thomas the Tank Engine and Friends) on The Railway Series -kirjojen pohjalta tehty englantilainen lastenohjelma. Kirjoja kirjoittivat Wilbert Awdry (1911–1997) vuosina 1945–1972 ja hänen poikansa Christopher Awdry 1982–1996. Ohjelmissa veturit seikkailevat kuvitteellisella Sodor-saarella, jonne on suunniteltu useita eri rautateitä. Tuomas Veturin ensimmäinen televisiojakso ilmestyi 1984. Televisiosarjan suomenkielisenä kertojana toimi Aku Laitinen. Sarjaa esitti ensin Nelonen vuonna 2001, ja nykyään sitä esittävät C More Juniori ja MTV3. Vuonna 2008 ilmestyi elokuva Suuri löytöretki. Tuomas Veturin sisarsarja on nimeltään Purtilot (1988–1989).
Pienen rautatien hahmot
thumb|Pienet veturit varikollaan.
Kulkuneuvot
Kyseiset hahmot ovat muita kuin vetureita:
Kritiikki
Iltasanomien ja CNN:n mukaan jotkut vanhemmat suhtautuvat sarjaan kriittisesti ja CNN:n haastattelema asiantuntija näkee sarjassa fasismin piirteitä. New Yorker on kutsunut sarjaa esimoderniksi korporaatio-totalitaristiseksi dysutopiaksi. Slaten mukaan sarja on paha ja imperialistinen. Guardianin mukaan siinä korostuu luokkayhteiskunta ja sarja on seksistinen ja ympäristön vastainen.
Dongfeng 4
Dongfeng 4 (CSS-3) on kiinalainen mannertenvälinen ydinohjus. Se oli luokassaan ensimmäinen. Myöhemmin Kiina on kehittänyt vielä tästäkin pidemmän kantaman ydinohjuksia. Dongfeng (suom. Itätuuli) eli DF4:n kantama on ollut noin 7 000 kilometrin luokkaa. Kaksivaiheinen ohjustyyppi käyttää nestemäistä polttoainetta. Ydinkärjen voimakkuuden on uskottu olevan 2 megatonnin lämpöydinräjähteen.
Kongo (joki)
Kongo on suuri joki Keski-Afrikassa päiväntasaajan molemmin puolin. Kongo–Chambeshi on pituudeltaan 4 700 kilometriä, mikä tekee siitä Afrikan toiseksi pisimmän ja maailman yhdeksänneksi pisimmän joen. Virtaamaltaan Kongo on maailman toiseksi suurin joki. Kongolla on useita sivujokia, ja se muodostaa Afrikan laajimman navigoitavien vesiteiden verkoston.
Kongon valuma-alueen eli Kongon altaan pinta-ala on 3,46 miljoonaa neliökilometriä.
Vesimäärä
Kongon virtaama pysyy suhteellisen vakiona, sillä joki sijaitsee päiväntasaajalla, missä sademäärä on tasainen vuoden ympäri. Veden määrä riippuu sivujokien ja Tanganjikajärven tulvista sekä kuivumisista, jotka voivat tapahtua eri aikoihin. Brazzavillen ja Kinshasan kaupunkien kohdalla alajuoksulla virtaama saavuttaa päähuippunsa joulukuussa ja pienemmän toisen huipun toukokuussa. Minimi on heinäkuussa ja toinen pienempi minimi maalis-huhtikuussa.
Kongon tasangolla sataa noin 1 500 millimetriä vuodessa, mistä yli neljäsosa valuu Atlanttiin. Kongon virtaama on maailman toiseksi suurin: joensuulla 41 000 kuutiometriä sekunnissa, mikä on alle neljäsosa maailman suurimman joen Amazonin virtaamasta. Kongo on maailman syvin joki, syvimmältä kohdaltaan 230 metriä.
Joen kulku
pienoiskuva|[[Kongon allas rajattuna kartalla]] Kongon jokijärjestelmä jaetaan kolmeen osaan: Ylä-Kongoon, Keski-Kongoon ja Ala-Kongoon. Varsinaisen Kongon suurimmat sivujoet ovat Ubangi, Sangha ja Kasai. Joessa on yli 4 000 saarta, joista yli 50 on vähintään 15 kilometriä pitkiä.
pienoiskuva|Kongo Malukussa, [[Kinshasassa]] Pohjoiseen virtaavan Lualaban jälkeen alkaa Kisanganin kaupungin kohdalta varsinainen Kongo tai Keski-Kongo. Kisanganista hieman ylävirtaan olevista Boyomaputouksesta (Stanleyn putous) lähtien joki virtaa koskista ja putouksista vapaana vastapäivään kaartaen 1 700 kilometriä. Tällä osuudella joki levenee vähitellen, siinä alkaa esiintyä saaria ja se tulee jokialangolle. Leveimmillään joki on 8–11 kilometriä ja paikoitellen jopa 13 kilometriä, tulva-aikana sitäkin enemmän.
Keski-Kongo päättyy kapeaan kohtaan nimeltä Chenal, joka on alle kilometristä puoleentoista kilometriin leveä. Tällä kohdalla joki syvenee ja sen virtaus nopeutuu. Chenalin jälkeen Kongo jakautuu kahdeksi haaraksi ja muodostaa järvimäisen Malebon altaan, jonka lakustrinen alue on kooltaan 24 × 27 kilometriä. Malebon altaan rannoilla sijaitsevien pääkaupunkien Brazzavillen ja Kinshasan jälkeen Kongon alajuoksulla on 32 kataraktia, jotka tekevät joesta mahdottoman purjehtia merisatama Matadin ja Malebon altaan välissä.
Sun Fuming
Sun voitti Atlantan olympialaisissa 1996 kultaa yli 72 kg:n painoluokassa kukistettuaan loppuottelussa kuubalaisen Estela Rodríguezin yukon arvoisella suorituksella. Ateenan olympialaisissa 2004 hän sai pronssia yli 78 kg:n sarjassa. Hän voitti maailmanmestaruuden yli 78 kg:n painoluokassa Osakassa 2003. Hän sai MM-hopeaa avoimessa luokassa Chibassa 1995 sekä MM-pronssia yli 72-kiloisissa Pariisissa 1997 ja joukkuekilpailussa Minskissä 1998.
Kongo (joki)
Joen kulku
Joki laskeutuu 280 metriä Atlantin valtamereen Bananan kohdalla Kongon demokraattisen tasavallan alueella. Kongon jokisuulahti alkaa Matadin kohdalla ja muodostaa Angolan ja Kongon demokraattisen tasavallan rajan. Lahti on aluksi kapeimmillaan puoli kilometriä leveä mutta levenee merta kohti ja haarautuu. Samalla uoma mataloituu yli 20 metristä paikoitellen alle kahdeksaan metriin, minkä vuoksi ruoppaus on välttämätöntä. Merellä uoma jatkuu vedenalaisena kanjonina, joka ulottuu 200 kilometrin päähän rannikolta.
Sun Fuming
Sun voitti Busanin Aasian kisoissa 2002 kultaa yli 78 kg:n painoluokassa. Hän voitti Aasian-mestaruuden avoimessa luokassa 2000. Hän voitti kultaa Etelä-Aasian kisoissa 1997 yli 72 kg:n sarjassa ja Itä-Aasian kisoissa 2001 avoimessa luokassa. Hän sai pronssia universiadien avoimessa luokassa 1995. Maailmancupissa hän voitti kaksi kilpailua, sijoittui kerran toiseksi ja kerran kolmanneksi.
Kongo (joki)
Eliöstö
Kongojoen hallitsevia kalaheimoja ovat norsukalat (Mormyridae), kirjoahvenet (Cichlidae), tetrat (Characidae), linjatetrat (Distichodontidae) ja kaksi monnikalojen (Siluriformes) lahkoon kuuluvaa heimoa: ripsimonnit (Mochokidae) ja juovamonnit (Bagridae). Joessa elää matelijoita, kuten krokotiileja, kilpikonnia ja vesikäärmeitä. Nisäkkäistä siellä elävät virtahepo, kaksi saukkolajia ja manaatti. Vesilintuja esiintyy runsaasti. Lintulajeista esimerkiksi haikarat (Ardeidae) ja pelikaanit (Pelecanidae) ovat yleisiä.
Kansainvälinen koulu
Kansainvälinen koulu on koulu, jonka pääasiallinen tarkoitus on tarjota opetusta lapsille, jotka eivät ole koulun sijaintimaan kansalaisia. Näitä lapsia ovat usein esimerkiksi kansainvälisten yritysten ja järjestöjen tilapäisesti maassa olevien työntekijöiden lapset. Myös kielitaitojaan parantamaan pyrkivät kotimaiset oppilaat opiskelevat usein kansainvälisissä kouluissa.
Kongo (joki)
Historia
Kongo muodostui noin 1,5–2 miljoonaa vuotta sitten.
Kansainvälinen koulu
Kansainväliset koulut ovat usein jonkin organisaation ylläpitämiä yksityiskouluja, mutta etenkin Suomessa on myös valtion omistamia kansainvälisiä kouluja.
Kongo (joki)
Historia
Ensimmäinen eurooppalainen Kongolla oli portugalilainen merenkulkija Diogo Cão, joka löysi joen suun vuonna 1482. Joen alajuoksulla sijaitsevalla Malebon altaalla kävi todennäköisesti lähetyssaarnaajia 1600-luvulla. James Hingston Tuckeyn johtama retkikunta ei vuonna 1816 päässyt katarakteja pitemmälle joen alajuoksulta, ja joen lähteitä voitiin edelleen vain arvailla. Kongon lähteenä toimivat järvet ja lähdejoki Lualaba löydettiin 1800-luvun puolivälissä, ja ne varmisti Kongon lähteiksi tutkimusmatkailija Henry Morton Stanley matkaamalla vuosina 1876–1877 jokea alas Lualabalta joensuulle. Joen kartan valkoiset alueet saatiin täydennettyä vuonna 1890, kun sivujoki Ubangin yläjuoksu tutkittiin.
Eurooppalaiset antoivat joen nimeksi ensin Zaire, joka oli väännös paikallisesta jokea merkitsevästä sanasta. Jokea alettiin kutsua Kongoksi 1700-luvun alussa Kongon kuningaskunnan mukaan, joka sijaitsi joen alajuoksulla. Vuosina 1971–1997, kun Kongon demokraattisen tasavallan nimenä oli Zaire, maan hallitus nimesi joenkin Zaireksi. Muualla maailmassa jokea kutsuttiin edelleen Kongoksi.
Kongojoesta ovat saaneet nimensä Kongon demokraattinen tasavalta ja Kongon tasavalta.
Joki ja talouselämä
Lähes kaikki Kongon alueen kansat harjoittavat kalastusta. Nopeasti virtaaviin osiin ja koskiin rakennetaan patoja tai pystytetään seipäitä, joiden varaan viritetään kalanpyydyksiä. Soistuvissa matalikoissa ja tulvametsissä kalaa pyydystetään myös myrkkyjen avulla. Kotitarvekalastuksen ja savukalan myynnin ohelle on muodostunut yhä ammattimaisempaa kalastusta Kongon ja sen sivujokien matalikoilla.
Kongo on kulkukelpoisilta osiltaan alueen asukkaille myös tärkeä kulkuväylä, vaikkakin sillä kuljetettavan rahdin määrä on paljon pienempi kuin esimerkiksi Euroopan joissa. Suurin osa joen kautta kuljetetusta rahdista koostuu esimerkiksi maataloustuotteista, puusta ja mineraaleista. Jokiliikenteen määrä on jopa vähentynyt alueen maiden itsenäistyttyä vuonna 1960, sillä kuljetuskalusto on vanhentunutta, hallinto huonoa ja infrastruktuurin huolto heikkoa. Kongon ja sen sivujokien yli kulkee vain muutama silta. Kongolon silta Lualaban yli valmistui 1968, Matadin silta Kongon pääuoman yli vuonna 1983. Vuonna 2018 allekirjoitettiin vihdoin sopimus sillasta Kinshasan ja Brazzavillen välille, mutta rakennusaikataulua ei ole julkistettu.
Kongossa on arviolta kuudesosa koko maailman vesivoimapotentiaalista, mutta vain murto-osa siitä on hyödynnetty. Suurimmat padot ovat Inga 1 ja 2, jotka rakennettiin 1970- ja 1980-luvuilla. Ne tuottavat energiaa yhteensä noin 1 775 megawatin teholla. Kongoon on suunnitteilla Grand Ingan pato, joka tuottaisi energiaa yli 40 000 megawatin teholla. Se olisi valmistuessaan yksi maailman suurimmista vesivoimalaitoksista. Hanke on kuitenkin viivästynyt ja lisäksi sen epäillään rikkovan patohankkeiden kansainvälisiä sääntöjä.
Kuusensuomuorakas
Kuusensuomuorakas (Sarcodon imbricatus) on nimensä mukaisesti suomuinen orakaslaji. Se kasvaa kuusen seuralaisena, on pinnaltaan ruskeansuomuinen. Se on karvas eikä sovi ruokasieneksi. Se luokiteltiin aikaisemmin samaan lajiin kuuluvaksi männynsuomuorakkaan (Sarcodon squamosus) kanssa, mutta nykyisin se erotetaan omaksi lajikseen. Kuusensuomuorakas muistuttaa myös roso-orakasta (Sarcodon scabrosus). Suomuorakkaita voi tuskin sekoittaa muihin orakaslajeihin.
Kansainliiton neuvosto
Kansainliiton neuvosto oli asioita valmisteleva Kansainliiton elin, jolla oli valtuudet käsitellä mitä tahansa asiaa, joka koski maailmanrauhaa.
Scuderia Milano
Scuderia Milano oli italialainen Formula 1 -talli, joka osallistui Formula 1 -sarjaan kahdeksan kertaa kausina –. Yhtä kilpailua lukuun ottamatta Scuderia Milano käytti ainoastaan Maseratin autoja sekä aina Pirellin renkaita. Felice Bonetton yritys Milanon omavalmisteisella autolla päättyi, kun hänen autonsa ei käynnistynyt osakilpailua varten.
Kansainliiton neuvosto
Neuvostossa oli aluksi kahdeksan jäsentä, joista neljä pysyvää: Britannia, Ranska, Italia ja Japani, sekä neljä vaihtuvaa jäsentä, jotka yleiskokous valitsi kolmivuotiskaudeksi. Uudeksi pysyväksi jäseneksi tuli Saksa sen liityttyä Kansainliittoon 1926 ja Neuvostoliitto 1934.
Ensimmäiset vaihtuvat jäsenet olivat Belgia, Brasilia, Kreikka ja Espanja. Yhdysvalloista oli tarkoitus tulla neuvoston viides pysyvä jäsen, mutta se ei liittynyt maailmanjärjestöön senaatin kieltäydyttyä ratifioimasta Versailles’n rauhansopimusta 19. maaliskuuta 1920.
Kuusensuomuorakas
Levinneisyys
Yleinen koko maassa. Etelä- ja Keski-Suomessa kuitenkin hieman harvinaistuen pohjoista kohden.
Scuderia Milano
Formula 1 -tulokset
* Valmistajien maailmanmestaruus alkoi vasta kaudella.
Kuusensuomuorakas
Kasvupaikka ja elinympäristö
Rehevät kuusikot, lehdot, sekametsät, havumetsät. Kuusen juurisieni.
Kansainliiton neuvosto
Neuvoston jäsenmäärä kasvoi 1930-luvun lopulla viiteentoista. Neuvostoliitto erotettiin, kun se hyökkäsi 1939 Suomeen. Japanin ja Saksan erottua Kansainliitosta niiden paikalle valittiin uudet, vaihtuvat jäsenet, joten neuvoston jäsenmäärä ei pienentynyt.
Neuvosto kokoontui keskimäärin viisi kertaa vuodessa. Lisäksi pidettiin tarvittaessa lisäkokouksia. Kansainliiton neuvosto kokoontui vuosina 1920–1946 kaiken kaikkiaan 107 kertaa.
Suomen kannalta tärkeä päätös oli, kun Kansainliiton neuvosto päätti 24.6.1921 tunnustaa Suomelle suvereenisuuden Ahvenanmaahan.
H-II
thumb|80px|H-IIA thumb|H-II, H-IIA ja H-IIB
H-II tai H-2 on Japanin avaruusjärjestön (JAXA) kehittämä suuri kantoraketti, jonka valmistaja on Mitsubishi. Moottoreiden valmistukseen osallistuu myös amerikkalainen ATK Thiokol. Ensimmäisen version huono luotettavuus lopetti pian sen käytön. Uusin versio on H-IIA, sen erot H-II:een ovat teknisesti vähäisiä, mutta raketin luotettavuutta on pyritty nostamaan merkittävästi. H-2-raketin laukaisutorni on JAXAn Tanegashiman avaruuskeskuksessa.
Tekniikkaa
3-vaiheinen kantoraketti
Historia
Seitsemän laukaisua tehtiin 3. helmikuuta 1994 – 15. marraskuuta 1999; niistä kaksi epäonnistui. Laukaisun hinta oli 190 miljoonaa dollaria 1990-luvulla. H-IIA käytettiin ensimmäisen kerran 29. elokuuta 2001, mutta sen käyttö on ollut harvaa ja laukaisu 29. marraskuuta 2003 epäonnistui. Tällöin Japani menetti kaksi tiedustelusatelliittia. Seuraava laukaisu 26. helmikuuta 2005 onnistui (MTSAT-1R).
Ensimmäinen maan radan ulkopuolinen laukaisu oli 14. syyskuuta 2007 laukaistu SELENE-kuuluotain. Ensimmäinen H-IIA:n ulkomainen hyötykuorma oli australialainen FedSat-1 vuonna 2002.
Tammikuuhun 2009 mennessä 14 laukaisua 15:stä oli onnistunutta.
Suuremman hyötykuorman H-IIB perustuu H-IIA-rakettiperheeseen. H-IIB käyttää kahta LE-7A moottoria ensimmäisessä vaiheessa H-IIA:n yhden sijaan. Ensimmäinen H-IIB:n laukaisu tapahtui 10. syyskuuta 2009.
Pukki
Pukki tarkoittaa seuraavia asioita:
Epäeuklidinen geometria
Epäeuklidinen geometria viittaa sellaisiin euklidisen geometrian tyyppisiin geometrioihin, joissa euklidisen geometrian viides aksiooma, paralleeliaksiooma, ei ole voimassa. Epäeuklidisia geometrioita ovat muun muassa hyperbolinen ja elliptinen geometria.
Suomen Kuitulevy
Historia
Suomen Kuitulevy Oy on perustettu vuonna 1984, kun Enso-Gutzeit Oy ja A.Ahlström Oy yhdistivät kuitulevyteollisuutensa yhteisesti omistetuksi yhtiöksi. Yhtiön toimiva johto osti vuonna 1998 MBO-kaupalla 83 % yhtiön osakkeista. Toiseksi osakkaaksi jäi tuolloin 17 % osuudella UPM-Kymmene Oyj. Vuonna 2009 osaomistajaksi tuli Versowood 19,5 % osuudella. Toimivalla johdolla on edelleen 66 % osuus ja UPM-Kymmene Oyj:llä 14,5 % osuus yhtiön osakkeista.
Epäeuklidinen geometria
Olennainen ero euklidisen ja epäeuklidisen geometrian välillä on yhdensuuntaiset suorat. Euklidisessa geometriassa annetun suoran l ulkopuolella olevan pisteen a kautta voidaan piirtää vain yksi l:n kanssa yhdensuuntainen suora, toisin sanoen suora, joka on samassa tasossa kuin l eikä leikkaa suoraa l. Hyperbolisessa geometriassa A:n kautta voidaan piirtää äärettömän monta A:n tällaista suoraa. Elliptisessä geometriassa yhdensuuntaisia suoria ei ole, vaan kaikki samassa tasossa olevat suorat leikkaavat toisensa.
Toinen tapa kuvailla näiden kolmen geometrian eroja on seuraava: tarkastellaan kahta suoraa, jotka ovat kohtisuorassa kolmatta suoraa vastaan. Euklidisessa ja hyperbolisessa geometriassa nämä kaksi suoraa ovat yhdensuuntaiset. Euklidisessa geometriassa suorat ovat yhtä kaukana toisistaan, mutta hyperbolisessa geometriassa ne "kaartuvat toisistaan poispäin", jolloin käyrien pisteiden välinen etäisyys kasvaa. Elliptisessä geometriassa suorat kaartuvat lähemmäksi toisiaan ja viimein leikkaavat toisensa. Siten elliptisessä geometriassa ei ole yhdensuuntaisia suoria.
Kili
Kili tarkoittaa seuraavia:
Taekwondo kesäolympialaisissa 2020 – naisten yli 67 kg
Naisten yli 67 kg painoluokka taekwondossa Tokion olympialaisissa 2020 kilpailtiin 27. heinäkuuta Makuhari Messe Hall A:ssa. Kilpailuun osallistui 16 taekwondoinia.
Karsinnat
Viisi urheilijaa valittiin World Taekwondon rankingin perusteella. Yksi urheilija valittiin World Taekwondo Grand Prixin kautta. Näiden jälkeen järjestettiin maanosien omia karsintaturnauksia. Näihin sai osallistua vain sellaiset maat, joiden urheilijoita ei ollut päässyt olympiaturnaukseen korkeintaan yksi rankingin tai Grand Prix'n kautta. Aasiasta, Afrikasta, Euroopasta ja Amerikasta valittiin kaksi urheilijaa ja Oseaniasta yksi urheilija. Näiden lisäksi isäntämaa Japani sai nimetä yhteensä kaksi naisurheilijaa johonkin painoluokkaan, jos muita karsintareittejä pitkin olympiaturnaukseen pääsi alle neljä urheilijaa. Tämän jälkeen kansainvälinen olympiakomitea lähetti neljä kutsua sellaisiin painoluokkiin, joihin Japani ei ollut käyttänyt isäntämaapaikkoja.
Helena Dragaš
Helena Dragaš (n. 1372-1450) oli Bysantin keisari Manuel II Palaiologosin puoliso.
Helena Dragaš syntyi Serbiassa Dejanovićin aatelissukuun. Hänen isänsä Constantine Dragaš hallitsi yhtä pienistä ruhtinaskunnista, jotka syntyivät Serbian keisarikunnan hajottua 1371.
Helena ja Manuel II Palaiologos menivät naimisiin vuonna 1392, pian Manuelin isän kuoleman jälkeen. Patriarkka Antonius IV kruunasi heidät molemmat juhlavassa seremoniassa.
Heille syntyi seitsemän poikaa ja kolme tytärtä.
Pakkotoiminto
Pakkotoiminto ("kompulsio") on pakkomielteen aiheuttama tarpeeton toiminto eli pakkoteko, jonka toistuva suorittaminen vähentää hetkellisesti ahdistusta. Tällaisia toimintoja voivat olla esimerkiksi pakonomainen tarve käsien pesemiseen tai asioiden tarkistamiseen. Niihin liittyy usein pakonomainen ajatus siitä, että jotakin pahaa tapahtuu, mikäli toiminnan jättää suorittamatta. Oven lukkoa jatkuvasti tarkistava saattaa uskoa murtovarkaan säntäävän sisään ja käsiään rituaalinomaisesti pesevä pelätä sairastuvansa. Rationaalinen ajattelu tai kehotus lopettaa ei kuitenkaan auta, vaan yksilön on pakko suorittaa tekonsa voidakseen ehkäistä muutoin ilmenevää ahdistusta.
Esimerkiksi hellan päälle unohtamisen tarkistamista ei kuitenkaan lueta pakkotoiminnoksi, ellei se toistu.
Pakkotoimintoja esiintyy etenkin pakko-oireisten häiriöiden ja ahdistuneisuushäiriöiden yhteydessä. Pakko-oireista eli kompulsiivistä käytöstä kutsutaan usein myös neuroottisuudeksi.
Kanadan Grand Prix 1979
Kanadan Grand Prix 1979 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 30. syyskuuta 1979 Circuit Île Notre-Damen radalla Kanadassa. Kilpailun voitti Williamsilla paalupaikalta startannut Alan Jones.
AN/PRC-77
AN/PRC-77 on yhdysvaltalainen monikanavainen, kannettava analoginen kenttäradio. Radiolaite on tyypiltään VHF-alueen FM-modulaatiota käyttävä radiolähetin ja vastaanotin, ja se on valmistettu erilliskomponenttipuolijohdekomponenteista (ts. ei integroituja piirejä). Radion massa on noin kymmenen kilogrammaa riippuen käytetystä akkutyypistä.
Nokia ja israelilainen Tadiran valmistivat radiota RCAn myöntämällä lisenssillä. Suomen puolustusvoimissa AN/PRC-77 tunnetaan nimellä LV 217 (sotilasslangissa venttiseiska)
Radiota voi kaukokäyttää kenttäpuhelimilla, joissa on tämä mahdollisuus. Kaukokäyttölaitteena käytetään tai voidaan käyttää Suomen puolustusvoimissa TA-57:ää, P78:ia ja P90:ä.
Kehitys Suomessa
LV 217:n edeltäjä pataljoonaradiona Suomen puolustusvoimissa oli VR-2A-C "Panu", jota Valtion Sähköpaja oli valmistanut 1957–1963 sveitsiläisellä lisenssillä Autophon -radiopuhelimeen perustuen. Panun myöhempi nimitys oli LV 203.
LV 217:n seuraaja on LV 217M, josta on huomattava se, että sen kanavaväli on 25 kHz eli puolet pienempi kuin LV 217:n, jonka kanavaväli on 50 kHz. Näin ollen LV 217M kykenee käyttämään samalla taajuusalueella kaksinkertaisen määrän kanavia, joista joka toinen jää LV 217:llä tavoittamatta.
Tekniset tiedot
Lähde:
Saariniemenkatu 6
Saariniemenkatu 6 eli Puoluetalo on Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen (SDP) toimitalokseen rakentama talo Helsingin Siltasaaressa. Jaakko Kontion, Kalle Räikkeen ja Seppo Kilpiän suunnittelema rakennus on valmistunut vuonna 1979. Puoluetoimisto toimi rakennuksessa vuoteen 2015 saakka. Lisäksi rakennuksessa oli kolme kerrosta asuntoja. SDP myi talon vuonna 2015 VVO:lle, joka muuttaa sen kokonaan asuintaloksi.
Tausta
Uutta rakennusta oli kaavailtu jo vuonna 1950 Siltasaarenkatu 2:een. Suurisuuntainen hanke kuitenkin kaatui rahaan. Kun Paasivuorenkatu 3:n tiloista alkoi 1970-luvulla siirtyä toimintoja muualle, tiloja jäi tyhjiksi. Toisaalta Suomen Työväen Säästöpankki tarvitsi laajennustilaa. Pankki omisti Saariniemenkatu 6:n tontin, jonka se oli hankkinut sotien jälkeen. Päädyttiin vaihtokauppaan, jossa pankki sai Paasivuorenkatu 3:n tontin ja puolue Saariniemenkatu 6:n. Toimistotontiksi kaavoitetun Paasivuorenkadun tontin rakennusoikeus oli arvokkaampi; niinpä SDP sai kaupassa välirahaa, joka käytettiin uuden puoluetalon rakentamiseen. Kauppakirja allekirjoitettiin toukokuussa 1977.
Rakennus
thumb|left|upright=1.3|Puoluetalon sisääntuloaula. Oikealla [[Väinö Tannerin rintakuva (Wäinö Aaltonen, 1951).]] Rakennuksen suunnittelua varten perustettiin toimikunta, joka valitsi arkkitehtisuunnittelun tekijäksi Projektisuunnittelu KRK:n arkkitehdit Jaakko Kontion, Kalle Räikkeen ja Seppo Kilpiän. Kontio oli tehnyt jo ennen kauppaa selvityksen rakennuksen sijoittamisesta tontille. LVI-suunnittelusta vastasi Kulutusosuuskuntien Keskusliiton insinööriosasto ja rakennesuunnittelusta Insinööritoimisto Mehto. Hanketta veti rakennuttajan puolelta rakennusinsinööri Juhani Helenius, joka oli STS:n kiinteistöosaston päällikkö. Rakennusurakoitsijaksi valittiin Haka, ja talo valmistui keväällä 1979. Rakennuskustannukset olivat kalustoineen ja julkisivun seinäreliefi mukaan lukien 9 823 845 markkaa.
Tontti oli kaavassa merkitty asuntotontiksi, siten että puolet tiloista piti olla asuntoja. Niinpä rakennukseen tuli 24 pientä asuntoa, kooltaan 46–52 neliömetriä. Lisäksi siihen tuli noin 1 200 neliötä liike- ja toimistotilaa, joista osa maanalaisia tiloja. Rakennuksen kokonaistilavuus on 15 800 kuutiometriä ja rakennusoikeus 3 172 neliömetriä, kerrosala 3 724 neliömetriä. Maanpäällisiä autopaikkoja ei saanut rakentaa, joten piha jäi kokonaisuudessaan puutarhamaiseksi. Rungon rakentamisessa ei käytetty rakennuspaikan ahtauden vuoksi elementtejä, vaan se on paikalla valettu. Seinät on tiilimuurattu. Pääoven yläpuolella on Kimmo Pyykön pronssinen reliefi Vuorovaikutus (1978), joka kuvaa aaltojen liikettä Päijänteen rantakallion edessä. Puoluetoimiston muuton yhteydessä vuonna 2015 harkittiin veistoksen siirtämistä puolueen uusiin toimitiloihin, mutta eri tahojen kannanottojen jälkeen se todennäköisesti jää paikalleen talon julkisivuun.
SDP:n hallintopäälliköksi sittemmin edennyt Maunu Ihalainen siteeraa muistelmissaan Vilhelm Helanderin johtaman Helsingin kaupungin julkisivutoimikunnan luonnosvaiheessa talosta antamaa lausuntoa: ”Julkisivussa on teennäistä monumentaalisuutta, joka on johtanut sekavaan ja ristiriitaiseen sekä rakennuksen luonteeseen ja kaupunkikuvaan sopeutumattomaan lopputulokseen.” Puoluejohtaja Kalevi Sorsan kokoon kutsumassa tilaisuudessa oli kuitenkin puolestaan rakennuslupa-asiasta vastaava virkamies Ihalaisen mukaan todennut, että kyllä kai Suomen suurin puolue saa Helsinkiin rakentaa sellaisen talon kuin haluaa.
Talon nimestä järjestettiin puolueen jäsenlehdessä kilpailu, johon tulleiden vastausten joukossa oli myös Sorsan pesä. Viralliseksi nimeksi tuli kuitenkin SDP:n puoluetalo.
Jälkikäteen, maaliskuussa 1983, syyttäjä Markku Pohjanoksa määräsi rikospoliisin tutkimaan rakentamiseen liittyviä asioita. Kuulusteltaviksi joutuivat puolueenkin puolelta vastuussa olleet, mutta lopulta oikeudenkäynti koski Hakaa ja sen silloista toimitusjohtajaa Eero Piiparia. Nekin syytteet hylättiin kaikissa oikeusasteissa.
Puolue myi rakennuksen VVO:lle kesäkuussa 2015, ja omistus- ja hallintaoikeudet siirtyvät VVO Kodit Oy:lle vuoden 2015 lokakuun lopussa, johon mennessä puoluetoimisto siirtyy vuokralaiseksi Ympyrätaloon. Saariniemenkatu 6 peruskorjataan kokonaan asunnoiksi. Kauppahinta oli 7,4 miljoonaa euroa.
Tontilta purettu talo
Paikalla aiemmin olleessa talossa oli pihan puolen toisessa kerroksessa kirjailija Mika Waltarin synnyinkoti, jossa hän asui kolme vuotta 1908–1912. Uuden talon seinässä kuvanveistäjä Jouko Toiviaisen suunnittelemassa muistolaatassa lukee: ”Tällä paikalla sijainneessa talossa syntyi 19.9.1908 kirjailija akateemikko Mika Waltari”, ja siinä on kuvattuna Waltarin kasvot.