cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Luolalanjärvi
Maantiede
Luolalanjärven pinta-ala on 24 hehtaaria ja keskisyvyys on 1,6 metriä sekä syvin kohta 5,3 metriä. Järvi sijaitsee mantereella, kilometrin etäisyydellä Naantalin keskustasta itään. Järven pohjoispäästä alkaa oja, jossa on pieni pato veden säännöstelyyn. Oja laskee mereen Naantalin kylpylän lammille. Koilliskulmassa on järven ainoa, vain noin kolme neliömetrin saari sekä peltoa, jonka välissä on niittyä. Järven pohjoisrannalla on Naantaliin johtava kantatie 40. Järven Eteläpäässä on Naantalin satama ja lähimpänä järveä Turun Seudun Energiantuotannon Naantalin voimalaitos. Länsirannalla on kapea metsävyöhyke, niittyä, vanhaa peltoa ja satamaan johtava Järveläntie. Muutaman sadan metrin päässä on entinen Naantalin sokeritehdas ja sen altaat. Itäranta on metsää ja kaakkoiskulmassa on jonkin verran Fortumin asuintaloja.
Hannu Ahonen
Ahonen aloitti palveluksensa rajatehtävissä varusmiehenä Lapin rajavartiostossa 1960 ja teki sen jälkeen uransa Rajavartiolaitoksen joukkoyksiköissä, Rajakoulussa ja esikunnissa. Lapin rajavartiostossa hän toimi koulutusupseerina 1963–1964 ja esikunnan rajatoimiston päällikkönä 1977–1978, Rajakoulun koulutusupseerina 1965–1968, Ilomantsin rajakomppanian varapäällikkönä 1968–1969, Pohjois-Karjalan rajavartioston esikunnan rajatoimiston toimistoupseerina ja päällikkönä 1969–1975, apulaiskomentajana 1978–1982 ja Rajavartiolaitoksen esikunnan rajatoimiston päällikkönä 1982–1985. Kainuun rajavartioston komentajana Ahonen toimi 1986–1989 ja sen jälkeen Rajavartiolaitoksen esikunnassa apulaispäällikkönä 1.6.1989–31.12.1997 sekä päällikkönä 1.1.1998–4.3.2004.
Luolalanjärvi
Maantiede
Järven eteläpäähän rakennettiin toukokuussa 2019 ponttonisilta, joka ylittää järven sen kapeimmassa kohdassa. Sillan pituus on 120 metriä ja leveys 2,4 metriä. Ponttonisiltaa perusteltiin kaupungin puolelta sillä, että se turvaa luontopolun käytön, jos suunniteltu teollisuusalueen laajentuminen järven eteläpäähän toteutuu. Silta maksoi 50 000 euroa ja sen maksoivat Naantalin kaupunki ja Turun Seudun Energiantuotanto.
Historia
Luolalanjärvi oli etelästä ja pohjoisesta yhteydessä mereen 1000-luvun jälkipuoliskolla, jonka jälkeen se kuroutui järveksi.
Naantalin kehittyminen kylpyläkaupungiksi sai alkunsa Luolalanjärven rannalla sijainneen Viluluodon lähteen löytymisestä. Lähdettä käytettiin 1700-luvulla terveyslähteenä ja lähteelle rakennettiin pieni kaivohuone. Kylpylän tarpeisiin otettiin savea Luolalanjärvestä.
Järven koilliskulmassa sijaitsee vuonna 1939 rakennettu kerrostalo, joka toimi ensin sotilassairaalana, 1940-luvulta emäntä- ja karjatalouskouluna, myöhemmin kotitalous- ja sosiaalialan oppilaitoksena, vuosina 1995–2002 Naantalin Kylpylän kesähotellina ja nykyään asuinkerrostalona.
Järven eteläpuolinen alue kehittyi teollisuusalueeksi 1950- ja 1960-luvuilla ja vuonna 1953 järven veden korkeutta alettiin säännöstellä. Järvestä otetaan jäähdytysvettä edelleen Finnfeeds Finlandin tarpeisiin noin 100 000 m³ vuodessa. Järven rantoja on voimakkaasti muokattu ja osa länsipuolen rantaviivasta on täytemaata.
Linnusto
Luolalanjärvi on suosittu kohde lintuharrastajien keskuudessa. Vuonna 2003 tehdyn linnustoselvityksen mukaan järvellä ja sen ranta-alueilla pesi 26 lajia ja 85 paria, joista parhaimpina lajeina mustakurkku-uikku ja pensastasku. Järvellä on suuri merkitys muuttoaikoina linnuston kerääntymis- ja ruokailualueena. Luolalanjärvessä on runsas surviaissääskien kanta jonka ansiosta järvelle kerääntyy sadoittain kala- ja lapintiiroja, sekä pääskyjä surviaissääskijahtiin. Syysmuuton aikana Luolalanjärvi on yksi Lounais-Suomen merkittävimmistä uiveloiden ja punasotkien kerääntymisalueista ja esimerkiksi 2000-luvulla uiveloita tavattiin järvellä parhaimmillaan 64 yksilöä ja punasotkia 250 yksilöä kerrallaan. Järvellä tavattuja harvinaisuuksia ovat muun muassa kuparisorsa ja harjakoskelo.
Kasvillisuus
Luolanjärvi on rehevöitynyt ja sen ravinnepitoisuudet näkyvät myös alueen vesikasvillisuudessa. Rehevöityminen johtuu lähinnä järven omasta sisäisestä kuormituksesta. Järven pohjan sedimentti on hapetonta liejua ja erilaisia saviliejukerroksia. Järvessä kasvaa runsaasti karvalehteä ja osa rannasta on järviruo’on ja osmankäämien reunustamaa. Vedenkorkeuden säännöstelyn takia suovehkan ja tervalepän kasvustot tuovat mieleen mangrovekasvillisuuden. Aikoinaan rantaviivan muokkauksen ja vedenkorkeuden vaihtelujen takia luontainen kasvillisuuden vyöhykkeisyys on monin paikoin hävinnyt tai muuttunut. Järven rantojen yleisin puulaji on tervaleppä, joka kasvaa runsaimmillaan lehtona järven etelä- ja pohjoispäässä sekä lähes joka kohdassa järven rantaa. Myös paju kasvaa pensaikkoisena osassa järven rantoja. Järven pohjois- ja länsirannalla on luhtaniittyä, ja järven läheisyydessä on myös muutamia muita pienialaisia, lajistollisesti arvokkaita ketoja. Järven kaakkoiskulmassa on katajaketo, jossa kasvaa muun muassa ketoneilikkaa ja sikoangervoa. Metsät järven välittömässä läheisyydessä ovat pääasiassa melko vanhoja mänty- ja kuusivaltaisia metsiä.
Kalasto
Vuosina 1996–1997 tehdyissä koekalastuksissa saaliista 90 prosenttia oli särkeä. Koeverkkokalastuksissa saatiin verkkovyötä kohden 3 490 grammaa kalaa, josta 3 096 grammaa oli särkeä. Yksilömäärinä kaloja oli 99, joista 89 särkiä. Järvestä saatiin myös ahventa, haukea, kymmenpiikkiä ja ruutanaa. Rapuja järvestä ei löytynyt. Vuonna 2005 järveen istutettin noin 2 000 kesän ikäistä kuhaa pienentämään roskakalojen määrää ja lisäämään virkistysarvoa.
Vuoden 2003 talvella Luolalanjärvessä oli paha happikato, jolloin järvestä kuoli huomattava määrä kalaa.
Tutkimus ja kunnostus
Järven tilaa, veden laatua ja eliöstöä selvitettiin vuosina 1996–1997 ja kasvillisuutta sekä linnustoa vuosina 2003–2004.
Luolalanjärvellä on tehty 1990-luvulla ja 2000-luvun alussa sedimenttien kipsikäsittelykokeita. Tutkimusten koealueena Luolalanjärvi osoittautui erinomaiseksi paikaksi, mutta se on liian matala, kauttaaltaan ja tasaisesti rehevöitynyt järvi, jotta sitä voitaisiin parantaa kipsikäsittelyllä. Myöskään ruoppaus ja hapetus eivät ole hyviä vaihtoehtoja. Vesikasvillisuuden ja kalojen poistolla voitaisiin parantaa järven tilaa.
Heinäkuussa 2007 tehdyssä selvityksessä Luolalanjärven keskiäänitaso oli 40–45 desibeliä.
Ilmatieteen laitoksen tekemän arvion mukaan vuonna 2030 Luolalanjärven pohjoispään typpidioksidipitoisuuden tuntikeskiarvo olisi noin 70 μg/m³ ja eteläpään noin 40–50 μg/m³.
Muuta
Lounais-Suomen ympäristökeskus on kieltänyt kaikenlaisen moottorikäyttöisten kulkuneuvojen käytön järvellä. pienoiskuva|centre|750px|Panoraamakuva Luolalanjärven koilliskulman lintutornilta.
Bella Sara
Bella Sara on kansainvälinen nettipeli lapsille, johon voi ostaa keräilykortteja, joilla saa hevosia, joita voi hoitaa. Sitä julkaisee peliyhtiö Hidden City Entertainment. Bella Sara -sivusto luotiin Tanskassa, koska haluttiin jotakin samankaltaista kuin Pokémonit, mutta tytöille suunnattuna. Tästä lähti idea keräilykorteista.
Drake (artisti)
Aubrey Drake Graham (s. 24. lokakuuta 1986 Toronto, Ontario, Kanada) on kanadalainen muusikko ja näyttelijä. Muusikkona hän käyttää nimeä Drake. Hänen debyyttialbuminsa Thank Me Later julkaistiin kesäkuussa 2010. Hän kuuluu ”Young Money” -levy-yhtiöön. Vuonna 2012 Drake perusti yhdessä tuottajansa Noah Shebibin ja ystävänsä Oliver El-Khatibin kanssa levy-yhtiö OVO:n (Octobers Very Own). Drake on ansainnut laajaa julkisuutta Pohjois-Amerikassa monilla hiteillään, ja hänellä on sponsorisopimukset Applen sekä Air Jordanin kanssa.
Varhainen elämä
Graham syntyi vuonna 1986 Kanadan Torontossa afroamerikkalaiselle isälle ja aškenasijuutalaiselle äidille. Ollessaan 5-vuotias hänen vanhempansa erosivat. Graham kävi juutalaista koulua. Teini-ikäisenä, ennen rap-uraansa, Graham näytteli Degrassi: The Next Generation -televisiosarjassa.
Kizljarin piiri
Kizljarin piiri sijaitsee Dagestanin pohjoisosassa Kaspianmeren alavalla ranta-alueella. Se rajoittuu pohjoisessa Tarumovkan ja etelässä Babajurtin piireihin sekä lännessä Tšetšeniaan. Etelärajalla virtaa Terekjoki.
Piiriin kuuluu 22 maalaiskuntaa: Averjanovka, Aleksandrijskaja, Bolšaja Areševka, Bolšebredihinskoje, Bolšezadojevskoje, Brjansk, Jasnaja Poljana, Južnoje, Kardonovka, Kizljarski (keskuspaikka Jubileinoje), Kosjakino, Krainovka, Krasnoarmeiski (Imeni Ždanova), Malaja Areševka, Novaja Serebrjakovka, Novokohanovskoje, Novyi Birjuzjak, Oguzer, Tšernjajevka, Tsvetkovka, Tušilovka ja Vperjod. Hallinnollinen keskus on Kizljarin kaupunki, joka ei kuulu piirin yhteyteen, vaan muodostaa erillisen kaupunkipiirikunnan. Asutuskeskuksia on yhteensä 83. Vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan 39,7 % piirin asukkaista on avaareja, 19 % venäläisiä, 16 % dargeja, 6,5 % nogaita, 3,7 % lezgejä, 3,6 % lakeja, 2,6 % azereja, 1,5 % kumykkeja, 1,5 % rutuleja ja 1,4 % tabasaraneja. Kaupunkiväestöä ei ole.
Seudun pääelinkeino on maatalous, joka on erikoistunut viljan ja rehukasvien viljelyyn sekä maidon ja lihan tuotantoon. Teollisuus valmistaa säilykkeitä ja brandya.
Piirissä toimii 10 lastentarhaa, 55 koulua sekä ammattikoulu. Kulttuurilaitoksia ovat kaksi taidekoulua, kulttuuri- ja vapaa-ajankeskus, kylien kerhotalot, kirjastolaitos ja kotiseutumuseo.
Nähtävyyksiä ovat 100–200-luvun asuinpaikka Nekrasovkan kylän lähellä, 1500-luvun kasakkalinnoitus Aleksandrijskajan ja Krainovkan kylien välillä, kalankasvatusta varten luodut Arakumskije-järvet, Agrahanski-lahti sekä Kaspianmeren ranta Tušilovkan ja Staryi Terekin välillä. Kardonovkan kylässä on kuumia lähteitä.
Paikallislehtinä ilmestyvät venäjänkieliset Kizljarskaja pravda, Delovoi Kizljar ja Stepnyje vesti.
Digitaalinen signaaliprosessori
thumb|Digitaalinen signaaliprosessori kitaran [[efektipedaalissa.]] Digitaalinen signaaliprosessori (, DSP) on erityisesti digitaalista signaalinkäsittelyä varten rakennettu suoritin. Se suorittaa digitaalisen signaalinkäsittelyn tehtäviä nopeasti ja kuluttaen vähemmän virtaa kuin samannopeuksinen yleissuoritin, mutta suoriutuu epäsäännöllisemmän ohjelmakoodin ajamisesta huonosti ja on ohjelmoitavuudeltaan rajoittuneempi eikä siten pysty esimerkiksi ajamaan nykyaikaisia käyttöjärjestelmiä.
DSP voi hoitaa esimerkiksi Ethernet-liikenteen prosessointia verkkokortin tai reitittimen ohjelmoitavana ytimenä, mihin yleissuoritin olisi aivan liian hidas. Eräät DSP:t kuten Blackfin-arkkitehtuuri yhdistävät kiinteän desimaalin laskentaytimeen mikrokontrollerin, jolloin se voi suorittaa käyttöjärjestelmiä kuten uClinux tai Nucleus RTOS.
Historia
Fairchild Semiconductorin 9334 ja AMD:n 2505 vuonna 1970 olivat ensimmäisten mikropiirien joukossa, jotka oli suunnattu nopeuttamaan matemaattisesti intensiivisiä signaalinkäsittelyalgoritmeja.
Joitakin apusuorittimia julkaistiin yleiskäyttöisien suorittimien rinnalle kuten AMI S2811 (1978) Motorola 6800:lle. Intel julkaisi 2920:n vuonna 1979.
Vuonna 1979 Bell Labs esitteli ensimmäisen yhdelle mikropiirille rakennetun digitaalisen signaaliprosessorin (AT&T DSP1). Vuonna 1980 NEC julkaisi µPD7720:n, joka oli ensimmäisiä kaupallisesti menestyksekkäitä.
Texas Instrumentsin (TI) TMS32010 julkistettiin vuonna 1983. TMS32010 oli nopein siihen mennessä ja pystyi suorittamaan käskyjä sekä piirillä olevasta ROM-muistista, että piirin ulkopuolisesta RAM-muistista, joka teki ohjelmakehityksestä joustavaa. 32010:ssa oli 32-bittinen ALU ja 5 MIPS:n suorituskyky.
Motorola aloitti 1980-luvun puolivälissä DSP-kehityksen ja kysyi muun muassa audiolaitteiden valmistaja Peaveyltä mitä nämä haluaisivat. Motorola 56000 oli 24-bittinen prosessori, jossa oli noin.
Nykyaikana DSP on usein sisällytetty samalle piirille muun logiikan kanssa, esimerkiksi Creativen SB Audigy -äänikorttien käyttämällä EMU10k2-äänipiirillä on signaaliprosessori äänen käsittelyä varten muun logiikan ohella.
DSP:lle tyypillisiä piirteitä
DSP:n käskykanta ei tyypillisesti noudata kaunista oppikirjaesimerkkiä mistään suunnittelufilosofiasta, vaan käskykannassa on käskyjä ja ominaisuuksia sen mukaan, mikä juuri sillä hetkellä auttaa saamaan prosessorista parhaan tehon tai teho-suorituskykysuhteen. Monet uudet DSP:t ovat lähimpänä VLIW-suunnittelufilosofiaa, ja toisaalta useimpiin yleiskäyttösuorittimiin on viime vuosina lisätty paljon DSP-käskyjä.
DSP:n suorituskyvyssä on keskitytty nimenomaan nopeaan kerto- ja yhteenlaskuun sekä näiden yhdistelmään "multiply-accumulate". Useilta signaaliprosessoreilta löytyy erillinen akkumulaattorirekisteri, jossa olevaan arvoon kertolaskun tulokset saadaan suoraan lisättyä ilman erillistä yhteenlaskukäskyä.
DSP:llä ei myöskään aina ole välimuistia, koska käsiteltävä datamäärä on usein sen verran suuri, ettei se mahtuisi pieneen välimuistiin, mutta toisaalta myös tarpeeksi pieni ja ennalta tiedetty, että koko muistista voidaan tehdä niin nopea, että välimuistia ei tarvita. Lisäksi välimuisti aiheuttaisi epädeterminismiä suorittimen suorituskykyyn, mikä olisi huono asia reaaliaikajärjestelmissä, joissa signaaliprosessoreita usein käytetään.
Lähinnä samoista syistä DSP:t eivät myöskään tue virtuaalimuistia.
DSP:ltä löytyy myös usein useampi rinnakkainen kerto- ja yhteenlaskuyksikkö, sekä mahdollisesti myös useampia väyliä muistiin, jotta dataa saadaan ladattua käsiteltäväksi tarpeeksi nopeasti. Liukulukuyksikköä ei joka mallista löydy.
Miguel Ángel Rubiano
Miguel Ángel Rubiano Chávez (s. 3. lokakuuta 1984 Bogotá) on kolumbialainen maantiepyöräilijä. Hän aloitti ammattilaisuransa Ceramica Panaria-Navigare -tallissa 2006–2007, edusti Centri della Calzatura - Partizan -joukkuetta 2008–2009, Meridiana-Kamenia 2010, D'Angelo & Antenucci-Nippo -joukkuetta 2011, Androni Giocattoli - Venezuelaa 2012–2013, Colombia-tallia 2014–2015, Coldeportes - Claroa ja Chinese Continental Team of Gansu Bankia 2016 sekä Coldeportes-Zenúa vuodesta 2017.
Hän jäi kiinni octopaminen käytöstä Regio Tour -kilpailussa elokuussa 2008 ja sai kahden vuoden kilpailukiellon, joka lyheni valituksen jälkeen takautuvasti puolen vuoden mittaiseksi heinäkuussa 2009.
Rubiano voitti Italian ympäriajossa 2012 Porto Sant'Elpidioon päättyneen kuudennen etapin karattuaan irtiottoon jyrkässä nousussa noin 35 kilometriä ennen maalia.
Saavutuksia
Lähteet:Cyclingbase, Cycling Archives
Chorus Cathedralis Aboensis
Chorus Cathedralis Aboensis on turkulainen orkesterisäestyksellisiin suurteoksiin erikoistunut 60-80 laulajan sinfoniakuoro. CCA toimii tiiviissä yhteistyössä Turun filharmonisen orkesterin sekä Turun ja Kaarinan seurakuntayhtymän kanssa. Kuoro on perustettu vuonna 1982 ja sen taiteellisena johtajana on vuodesta 2021 alkaen toiminut MuM Paavo Hyökki.
Sinfoniakuoro Chorus Cathedralis Aboensis (CCA) perustettiin vuonna 1982 ammattimaisen taitaville harrastajalaulajille. Kuoro sai nimensä Turun tuomiokirkon mukaan, ja sen päätehtävät ovat esiintymiset tuomiokirkon juhlajumalanpalveluksissa sekä yhteistyö Turun filharmonisen orkesterin kanssa. Turun filharmonikkojen kanssa CCA on konsertoinut jo yli 130 kertaa. CCA on esiintynyt myös RSO:n, Helsingin kaupunginorkesterin, Tampere Filharmonian, Tapiola Sinfoniettan ja Jyväskylä Sinfonian kanssa. Yhteistyötä on tehty myös esimerkiksi ranskalaisen Orchestre National du Lorrainen kanssa.
Kuoron laajaan kantaohjelmistoon kuuluvat kaikki keskeiset suuret kirkkomusiikkiteokset kuorolle ja orkesterille. Viime vuosien aikana kuoron ohjelmistoon on kuulunut kotimaisten ja kansainvälisten kapellimestareiden johdolla muun muassa Johannes Brahmsin Ein Deutsches Requiem, Ludvig van Beethovenin 9. sinfonia, Joseph Haydnin Luominen sekä Verdin, Fauren ja Mozartin Requiemit. Aiemmin kuoro on esittänyt myös teoksia Francis Poulencin Stabat Mater, Gustav Mahlerin 2. sinfonia, Edvard Giregin Peer Gynt, Zoltán Kodályn Psalmus Hungaricus, Robert Schumannin Kohtauksia Goethen Faustista, Antonin Dvořákin Stabat Mater, Leoš Janáčekin Glagoliittimessu, Sir Michael Tippettin Child of Our Time sekä Hector Berliozin Tristia.
CCA on esiintynyt monien tunnettujen suomalaisten ja ulkomaisten solistien, kuten Karita Mattilan, Valtteri Torikan, Matti Salmisen, Jaakko Ryhäsen, Soile Isokosken, Juha Uusitalon, Jorma Silvastin, Raimo Sirkiän, Monica Groopin, Kiri Te Kanawan ja Barbara Hendricksin kanssa. CCA on järjestänyt a cappella -konsertteja esittäen mm. Einojuhani Rautavaaran Vigilian sekä toiminut myös oopperakuorona. Elokuussa 2005 CCA oli mukana Suomen Joutsenella esitetyssä Richard Wagnerin Lentävä hollantilainen -produktiossa, sekä samana syksynä Karita Mattilan Arias-konsertissa Helsingin Hartwall Arenalla. Vuonna 2012 CCA juhlisti 30-vuotisjuhlavuottaan esittämällä Brahmsin Ein Deutsches Requiemin ja syksyllä [Turku Jazz Orchestra]]n kanssa Duke Ellingtonin Sacred Concertin. Vuonna 2017 CCA toimi oopperan Die Kalewainen in Pochjola-kuorona ja samana kesänä kuoro esitti Richard Wagnerrin Parsifal-oopperan näyttämöversiona Turun Musiikkijuhlilla. Vuoden 2021 keskeinen teos oli Panu Aaltion Luontosinfonia ulkoilmakonserttina.
CCA:n johtajina ovat aiemmin toimineet Jouko Hytönen, Raili Leinonen, Juha Kuivanen, Seppo Murto,Timo Lehtovaara ja Märt Krell.
Woodbine
Woodbine on brittiläinen savukemerkki, jonka vahva filtteritön laatu oli aikoinaan erityisesti työväenluokkaisten miesten suosikki. Se on Britannian 1900-luvun kirjallisuudessa luultavasti yksi useimmin mainituista savukemerkeistä.
Philadelphian taidemuseo
Philadelphian taidemuseo on Yhdysvaltain suurimpia taidemuseoita. Sen päärakennus sijaitsee Benjamin Franklin Parkwayn varrella Philadelphiassa, mutta siihen kuuluu lisäksi Rodin-museo ja Perelman Building.
Historia
Philadelphian taidemuseo sai alkunsa Philadelphian maailmannäyttelystä vuonna 1876. Se sijaitsi alkujaan Memorial Hallissa, joka oli rakennettu maailmannäyttelyn taidenäyttelyä varten. Ensimmäisten vuosikymmenten aikana pääosa museon esineistä oli teollisuustuotteita, mutta jonkin verran oli myös koriste- ja taide-esineitä, kuten eurooppalaista keramiikkaa.
Museon kokoelmat kasvoivat merkittävästi 1940-luvulla, sillä se sai huomattavasti lahjoituksia, kuten John D. McIlhennyn ja George Grey Barnardin kokoelman. Seuraavalla vuosikymmenellä museon kokoelmat kasvoivat entisestään, ja museo sai vuonna 1956 ruhtinatar Grace Kellyn hääpuvun.
Rakennuksen ja kokoelman entisöinti olivat 1960-luvulla museon teemoja. Samalla kokoelmat kasvoivat muun muassa 71:llä muotoilija Elsa Schiaparellin luomuksella ja Marcel Duchampin teoksella Étant donnés. Entisöintityöt jatkuivat edelleen seuraavallakin vuosikymmenellä, ja museo valmistautui juuri parahiksi museon omiin 100-vuotis- ja Yhdysvaltain 200-vuotisjuhliin. 1980-luvulla museon hankintoja olivat Edgar Degas’n Kylvyn jälkeen ja Cy Twomblyn Fifty Days at Iliam. Museossa tehtiin 1990-luvulla monia teknisiä uudistuksia, jolloin monet toiminnoista tietokoneistettiin ja samalla kehitettiin monia energiansäästömenetelmiä.
Kokoelmat
Museossa on yli 227 000 esineen taidekokoelma, ja sen yhdysvaltalaisen taiteen kokoelma on maan parhaita. Lisäksi sen kokoelmiin kuuluu erityisesti merkittäviä töitä renessanssin taiteesta, impressionismista ja nykytaiteesta. Tunnettuja yksittäisiä taide-esineitä ovat Rogier van der Weydenin alttarikaappi, Paul Cézannen Kylpijät ja Duchampin Poikamiesten alastomaksi riisuma morsian.
Museon kokoelmat on jaettu kahdeksan eri osaston alaisuuteen. Osastot ovat yhdysvaltalainen taide, Itä-Aasian taide, 1900-lukua edeltävä eurooppalainen maalaustaide, moderni- ja nykytaide, vaatteet ja tekstiilit, eurooppalainen sisustus- ja kuvanveistotaide, Intian ja Himalajan taide sekä printit, piirrokset ja valokuvat.
Saint Mary Cayon
Saint Mary Cayon on yksi Saint Kitts ja Nevisin 14:stä kunnasta. Se sijaitsee Saint Kittsin saarella ja sen keskus on Cayon ja muita kyliä ovat Lodge, Ottley’s, Little Italy, Spooner’s ja Keys. Kunnan pinta-ala on 15 km² ja asukasluku 3 374 (vuonna 2001). Sen rajakunnat ovat Christ Church Nichola Town, Trinity Palmetto Point ja Saint Peter Basseterre.
L. Lowry Mays
Lester Lowry Mays (24. heinäkuuta 1935 Houston, Texas – 12. syyskuuta 2022 San Antonio, Texas ) oli yhdysvaltalainen liikemies ja yritysjohtaja. Hän toimi perustamansa Clear Channel Communicationsin toimitusjohtajana ja johtokunnan puheenjohtajana vuoteen 2004 saakka.
Mays toimi pankkiirina vuoteen 1972 asti, jolloin hän perusti San Antonio Broadcasting Companyn ja hankki ensimmäisen radioasemansa. Pian tämän jälkeen Mays osti myös sanantoniolaisen WOAI-aseman, josta tuli yhtiön ensimmäinen niin sanottu Clear Channel -asema. Nykyään yhtiöllä on 1 200 radio- ja 41 televisioasemaa Yhdysvalloissa ja toimintaa 66 eri maassa.
Marc Bartra
Marc Bartra Aregall (s. 15. tammikuuta 1991 Sant Jaume Dels Domenys, Tarragonan maakunta, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija, joka edustaa La Ligan Betisiä.
Bartra on pelannut myös Espanjan nuorisomaajoukkueissa sekä alueellisessa Katalonian maajoukkueessa. Hän oli mukana vuoden 2010 alle 19-vuotiaiden EM-kilpailuissa, jossa Espanja sijoittui hopealle.
Voltron: Defender of the Universe
Voltron: Defender of the Universe on yhdysvaltalais-japanilainen 124-osainen animesarja, jota esitettiin Yhdysvalloissa vuosina 1984–1985. Sarja perustuu japanilaisiin animesarjoihin Beast King GoLion ja Armored Fleet Dairugger XV. Sarja nousi erittäin suosituksi Yhdysvalloissa 1980-luvulla.
Vastaanotto ja arvostelu
Wizard Magazine listasi vuonna 2001 Voltronin sijalle kolmekymmentä laatimassaan kautta aikain sadan parhaan animaatiosarjan listalle.
Sarjakuva
Charlton Comics julkaisi vuonna 1985 sarjaan pohjautuvan minisarjakuvan, jonka käsikirjoittivat Henry Vogel ja Mark Lerer.
Jenna Fischer
Regina Marie "Jenna" Fischer on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tunnetaan roolistaan Konttori-sarjassa. Fischer oli sarjasta ehdolla parhaan sivuosaroolin Emmy-palkinnon saajaksi.
Voltron: Defender of the Universe
Videopeli
Sarjan pohjalta julkaistiin videopeli Voltron: Defender of the Universe vuonna 2011 PlayStation 3:lle ja Xbox 360:lle. Peliin oli otettu kuvamateriaalia televisiosarjasta välianimaatioita varten.
Jenna Fischer
Yksityiselämä
Fischer avioitui elokuvaohjaaja James Gunnin kanssa 7. elokuuta 2000. Pari erosi vuonna 2008. Fischerin ja ohjaaja Lee Kirkin kihlaus julkistettiin vuonna 2009 ja he avioituivat 3. heinäkuuta 2010. Fischer ja Kirk kertoivat raskaudestaan toukokuussa 2011. Raskaus käsikirjoitettiin Konttorin kahdeksannen tuotantokauden juoneen, jolloin Fischerin esittämä hahmo Pam Beesley oli samaan aikaan raskaana. Syyskuussa 2011 parille syntyi poika. Parille syntyi tytär toukokuussa 2014.
Wengernalpbahn
thumb|right|260px|WAB:n junat ovat matkailujunia. thumb|right|260px|Wengenin ratapihaa.
Ambianit
pienoiskuva|Ambianien kultaraha, [[Cabinet des Médailles]]
Ambianit olivat belgikansa, jolla sanottiin olleen 10 000 aseistettua miestä vuoden 57 eaa. Julius Caesarin Belgican sotaretken aikana. He alistuivat Caesarin valtaan. Heidän maansa sijaitsi Samaran laaksossa (nykyinen Somme); ja heidän pääkaupunkinsa Samarobriva, myöhemmin Ambiani ja Civitas Ambianensium, on arveltu olevan nykyinen Amiens. He osallistuivat suureen kansannousuun roomalaisia vastaan, mikä on kuvattu seitsemännessä kirjassa Caesarin Gallian sota -teoksessa.
Wengernalpbahn
Wengernalpbahn (lyhenne WAB) on sveitsiläinen rautatieyhtiö, joka toimii Keski-Sveitsissä Bernin Alpeilla. WAB:n kotipaikka on Interlaken. WAB:n omistaa pörssinoteerattu liikenneyhtiö Jungfraubahn Holding AG.
Historiaa
Alun perin Wengernalpbahnin rata Lauterbrunnenista Kleine Scheideggin solan yli Grindelwaldiin otettiin käyttöön 20.6.1893. Nykyinen Wengernalpbahn AG aloitti toimintansa yritysjärjestelyjen seurauksena 30.6.1994.
Toiminta
WAB omistaa Lauterbrunnenin-Grindelwaldin radan lisäksi junakalustoa henkilö- ja tavaraliikennettä varten, asemarakennuksia ja -rakennelmia 10 asemalla, 2 ravintolaa sekä hiihtohissi- ja köysiratalaitteita. WAB:n liikevaihto oli vuonna 2012 59 milj. CHF. Henkilöstön määrä oli 226.
Rataverkko
WAB:n rataverkon pituus on 19,1 kilometriä. Rataverkko on kapearaiteinen (800 mm) ja varustettu koko matkaltaan hammasrattain. Wengernalpbahn on maailman pisin yhtäjaksoinen hammasrata. Rata sähköistettiin vuosina 1909–10. Käyttöjännite on ollut alusta alkaen 1 500 V dc.
WAB:n rata ei liity teknisesti muihin rautateihin, mutta vaihtoyhteys muiden yhtiöiden juniin on Lauterbrunnennissa (Berner Oberland-Bahn, BOB), Grindelwaldissa (BOB) ja Kleine Scheideggissä (Jungfraubahn).
Junaliikenne
Junaliikenne on ympärivuotista.
Hans Stigzelius
Hans Sigzelius on näytellyt muun muassa Markku Pölösen ohjaamassa Ralliraita-elokuvassa. Stigzelius esiintyy myös joensuulaisessa Päästä irti – Irti Päästä -improvisaatioteatteriryhmässä. Lisäksi Stigzelius on järjestänyt eri puolilla Suomea näyttelijäntyön kursseja, joilla sovelletaan hahmometodia.
Kansas City Power and Light Building
Kansas City Power and Light Building (tunnetaan myös nimillä KCP&L Building ja Power and Light Building, ) on pilvenpiirtäjä Kansas Cityssä Missourin osavaltiossa Amerikan Yhdysvalloissa. Vuonna 2002 rakennus pääsi National Register of Historic Places -rekisteriin. Rakennusta alettiin rakentaa vuonna 1930 ja se valmistui samana vuonna. Rakennus edustaa tyyliltään art decoa.
Kylpyammeellinen hittejä
Kylpyammeellinen hittejä on Kuningas Pähkinän ja Setä Tamun ensimmäinen täyspitkä julkaisu. Se julkaistiin 14. tammikuuta 2004 Kaverikerho -levy-yhtiön kautta. Albumilta julkaistiin single Heitä paita v*ttuun.
Levyn kappaleet käsittelevät pääasiassa alkoholia ja naisia.
Huomioitavaa
Kappaleen "Yön kuninkaat 2" ensimmäinen osa "Yön Kuninkaat" (mukana Setä Tamu) on ilmestynyt Vapaapudotuksen Paholaismusiikkia -EP:llä.
Paskajärvi (Eurajoki)
Maantiede
Järven pinta-ala on 0,8 hehtaaria ja pyöreän lammen halkaisija on 100 metriä. Järven luusua sijaitsee järven etelärannalla, josta saa alkunsa noin 2 kilometriä pitkä Lutanjärveen laskeva oja. Järven rantaviiva on 350 metriä pitkä ja ranta on pääosin metsäistä suota.
Madrid Open (tennis)
thumb|250px|[[Caroline Wozniacki ja Dinara Safina vuoden 2009 naisten kaksinpelin loppuottelussa.]]
Mutua Madrid Open on vuosittainen miesten ja naisten tennisturnaus, joka järjestetään Espanjan pääkaupungissa Madridissa. Miesten turnaus kuuluu ATP Tour Masters 1000 -sarjaan ja naisten turnaus WTA:n Premier Mandatory -sarjaan.
Tapahtuma siirtyi Madridiin vuonna 2002. Aikaisemmin se järjestettiin Tukholmassa (1990–1994), Essenissä (1995) ja Stuttgartissa (1996–2001). Vuosina 2002–2008 tapahtumapaikkana oli Madrid Arena, jossa pelattiin kovapohjaisella kentällä. Vuonna 2009, jolloin myös naisten turnaus tuli ohjelmaan, siirryttiin Caja Mágican massakentille.
Maorisodat
Maorisodat olivat joukko konflikteja Britannian ja Uuden-Seelannin alkuperäisväestön eli maorien välillä vuosina 1845–1872. Waitangin sopimus oli taannut maoriheimojen oikeudet omiin alueisiinsa, mutta maorit olivat alkaneet myydä maitaan uudisasukkaille. Tästä syystä Britannia sääti lain, jonka mukaan Uudessa-Seelannissa maata sai myydä vain kruunulle. Uudisasukkaat eivät olleet tähän tyytyväisiä, vaan alkoivat asuttaa maorien alueita ostamatta niitä. Maorit vastustivat toimintaa ja myöhemmin osapuolten välille syttyi sota.
Hugh Aston
Astonilta on kosketinsoitinmusiikin lisäksi säilynyt neljä uskonnollista vokaaliteosta:
Maorisodat
Yhteenotot
Vaikka maorien etuna oli alueen tuntemus, heillä ei ollut toivoa lyödä paljon suurempia brittijoukkoja ensimmäisissä yhteenotoissa. Tästä syystä maorit luopuivat melko nopeasti väkivallasta ja kompromissiratkaisuna oli, että brittien lait tulivat voimaan vain kaupungeissa, ja maorit hallitsivat muita alueita.
Viimeiset yhteenotot olivat Te Kootin sota ja Titokowarun sota. Vaikka nämä olivat varsinaisen sodan viimeiset yhteenotot, konfliktit jatkuivat eri muodoissa aina vuoteen 1916 saakka.
Seuraukset
Britit rankaisivat maoreja kapinoinnista ja ottivat haltuunsa 16 000 neliökilometriä maata. Vaikka osa näistä maa-alueista myytiin tai annettiin takaisin, suurinta osaa ei palautettu. Maiden menetyksellä oli suuri vaikutus paikallisten maoriheimojen talouteen ja elämäntapaan. Kiistat maa-alueista jatkuvat vielä nykypäivänäkin ja tapauksia käsitellään edelleen oikeudessa.
Ojajärvi (Rauma)
Ojajärvi on Satakunnassa Rauman ja Laitilan rajalla sijaitseva järvi, joka kuuluu Lapinjoen vesistön Lapinjoen keskiosan alueeseen.
Luonto
Järvi kuuluu osana laajaa Ojasuota, jonka eteläpäähän järvi sijoittuu. Siinä viihtyy ainakin jokirapu, hauki ja ahven, jotka ovat alkuperäisiä lajeja, sekä suutari, joka on istutettu laji.
Historia
Vuonna 1874 teetettiin järvenlaskuun liittyen katselmus. Laskun onnistumisesta tai vaiheista ei ole tietoa.
Uljas Rauanheimo
Uljas Vesa Rauanheimo (vuoteen 1906 Järnefelt; 11. elokuuta 1898 Nurmes – 15. huhtikuuta 1963) oli suomalainen kirjailija. Hän käytti myös nimimerkkiä U. V. Nurmes. Rauanheimo osallistui Suomen sisällissotaan valkoisten puolella. Talonpoikaismarssin aikana Rauanheimo toimi Kymenlaakson rykmentin II pataljoonan komentajana. Sotilasarvoltaan hän oli eversti. U.V. Rauanheimo toimi Sotahistoriallisen toimiston päällikkönä 1946-1957.
Muita julkaisuja
Nimellä U. V. Rauanheimo:
Setä Tamu
Setä Tamu (oikealta nimeltään Mikko Tamminen, s. 20. elokuuta 1975 Vaasa) on vaasalainen rap-artisti ja musiikkituottaja. Hän kuului edesmenneeseen Vaasalaiset Kansiot -yhtyeeseen. Hän on myös vieraillut Vapaapudotuksen levyillä. Tamminen on ollut myös Firevision-yhtyeen toinen jäsen. Hän on myös kansainvälisesti tunnettu säveltäjä ja tuottaja, jonka musiikkia on julkaistu useissa eri maissa.
Setä Tamu, Kuningas Pähkinä ja Stig muodostavat Yön Polte -nimisen kokoonpanon. Yhtyeen ensimmäinen single "Tyttö sinä olet meritähti" julkaistiin helmikuussa 2012.
Tamminen on vuodesta 2020 julkaissut soolomateriaalia Tamu-nimellä ja suunnittelee ensimmäisen sooloalbumin tekemistä.
Tamminen on ollut tekemässä ja tuottamassa useita suosituksi nousseita kappaleita muun muassa Mariskalle, Robin Packalenille, kuten myös Portion Boysille 2023 UMK-kilpailukappaletta "Samaa taivasta katsotaan".
Lutanjärvi (Eurajoki)
Lutanjärvi on Satakunnassa Eurajoen ja Rauman rajalla Lutan kylän lähellä sijaitseva järvi, joka kuuluu Lapinjoen vesistön Lapinjoen keskiosan alueeseen.
Maantiede
Järven rantaviiva on 3,3 kilometriä pitkä ja ranta on pääosin heinittynyttä pellonreunaa. Itärannalla on kallioista moreenipohjaista metsää. Tärkein tulovesiuoma on Paskajärvenuoma, jonka varrella on suurin järveä kuormittava peltoalue. Järvellä on kyläläisten uimaranta ja loma-asuntoja on noin 20 pääasiassa järven itärannalla. Järvelle pääsee Eurajoen ja Lapin yhdistävältä tieltä.
Luonto
Järven veden laatu on ollut jopa erinomainen, mutta joitakin merkkejä järven rehevöitymisestä on jo havaittu. Keväisin järvi tulvii herkästi, mikä osaltaan heikentää järven tilaa. Kasvillisuutta on paljon ja se on lajistoltaan monipuolista. Matalien rantojen edessä on runsaasti vesikasvillisuutta. Joinakin talvina esiintyy happikatoa, joka esimerkiksi vuonna 2003 aiheutti kalakuolemia.
Järvessä viihtyy ainakin jokirapu, hauki ja ahven, jotka ovat alkuperäisiä lajeja, sekä suutari, joka on istutettu laji.
Historia
Vuoden 1856 Kalmbergin kartastossa järven nimi kirjoitettiin "Luttanjärvi" ja järven vieressä sijaitsi Lutan kylä ("Lutta by"). 1810-luvun loppupuolella alettiin pohtia järvenlaskuja, joilla saisi kasvatettua niittyjen pinta-alaa. Vuonna 1819 ja 1821 jätettiin Anders Henricsonin (Laurila) ja Johan Simonssonin (Kikola) toimesta anomukset soiden kuvattamisesta ja järvenlaskusta. Näille annettiin suostumus, mikä on aiheuttanut ainakin Lutanjärven vedenpinnan laskun.
Toinen tieto järvenlaskusta on neljän järven yhteishanke vuodelta 1891. Silloin teetettiin katselmus Vahajärven, Rohtoisjärven, Luttanjärven ja Lammijärven järvenlaskusta.
Sean Penn
Sean Justin Penn (s. 17. elokuuta 1960 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen kahdesti Oscarilla palkittu näyttelijä ja elokuvaohjaaja.
Tausta
Penn syntyi vuonna 1960 Santa Monicassa Kaliforniassa. Hänellä on isänsä puolelta aškenasijuutalaiset sukujuuret ja äitinsä puolelta irlantilais-italialaiset sukujuuret.
Pennin pikkuveli oli lähinnä Reservoir Dogs -elokuvasta tunnettu näyttelijä Chris Penn, joka kuoli sydänlaajentumaan tammikuussa 2006. Isoveli Michael Penn on laulaja-lauluntekijä. Heidän äitinsä on näyttelijä Eileen Ryan ja heidän isänsä oli vuonna 1998 kuollut näyttelijä ja ohjaaja Leo Penn.
Ura
Penn aloitti elokuvauransa 1980-luvun alussa debyyttiroolistaan vuonna 1983 ilmestyneessä elokuvassa Bad Boys. Hän on näytellyt yli 40 elokuvassa ja voittanut parhaan miespääosan Oscar-palkinnon kaksi kertaa. Ensimmäisen palkinnon hän sai roolisuorituksestaan Clint Eastwoodin ohjaamassa elokuvassa Menneisyyden ote, jossa hän esittää Jimmy Markumia. Helmikuussa 2009 hän voitti toisen pääosa-Oscarinsa elokuvasta Milk, jossa hän esittää homoaktivisti Harvey Milkia.
Hän on ollut myös kolme muuta kertaa ehdolla pääosa-Oscarin saajaksi, elokuvista Minä olen Sam (roolina tyttärensä huoltajuudesta kamppaileva kehitysvammainen isä Sam Dawson), Kuolemaantuomittu (roolina kuolemaantuomittu vanki Matthew Poncelet) ja Sweet and Lowdown (roolina ylimielinen, alkoholisoitunut jazzmuusikko Emmett Ray).
Muista elokuvapalkinnoista Penn on voittanut muun muassa Hopeisen karhun Berliinin elokuvajuhlilta (elokuvasta Kuolemaantuomittu), parhaan miesnäyttelijän Prix d’interprétation masculine -palkinnon Cannesin elokuvajuhlilta (elokuvasta She’s So Lovely) ja Golden Globen kategoriassa paras miespääosa draamaelokuvassa (elokuvasta Menneisyyden ote).
Vuonna 1991 Penn teki debyyttinsä ohjaajana elokuvalla The Indian Runner, joka perustuu Bruce Springsteenin kappaleeseen "Highway Patrolman". Myöhemmin hän on ohjannut kolme pitkää elokuvaa. Elokuvien Emily on poissa ja Kunniasanalla, joista ensiksi mainittu ilmestyi vuonna 1995 ja jälkimmäinen vuonna 2001, pääosaa esittää Jack Nicholson. Tositapahtumiin perustuvan vuoden 2007 elokuvan Erämaan armoille pääosassa on Emile Hirsch, joka esittää vaeltaja Christopher McCandlessia. Penn osallistui myös episodielokuvan 11'09"01 tekoon. Elokuva koostuu yhdestätoista eri ohjaajien lyhytelokuvasta, jotka käsittelevät syyskuun 11. päivän terrori-iskuja.
Yksityiselämä
thumb|250px|Sean Penn yhdessä silloisen vaimonsa [[Robin Wright|Robin Wright Pennin kanssa vuonna 2006.]] Penn on ollut kahdesti naimisissa. Vuonna 1985 solmittu avioliitto poplaulaja Madonnan kanssa päättyi eroon vuonna 1989. Vuonna 1996 Penn meni naimisiin Robin Wrightin kanssa. Heillä on kaksi lasta, tytär Dylan Frances (s. 1991) poika Hopper Jack (s. 1993). Penn ja Wright ilmoittivat joulukuussa 2007 eroavansa, mutta he peruivat avioerohakemuksensa huhtikuussa 2008. Penn haki asumuseroa vaimostaan huhtikuussa 2009, mutta veti hakemuksen takaisin kolme viikkoa myöhemmin. Elokuussa 2009 Wright haki jälleen avioeroa. Sean Penn seurusteli Charlize Theronin kanssa 2013–2015.
Sean Penn on ottanut aktiivisesti kantaa ajankohtaisiin poliittisiin kysymyksiin. Hän on muun muassa kritisoinut vahvasti Irakin sotaa. Penniä on myös hyvin usein pilkattu liberaaleista huomautuksistaan, ja tämä nähdään erityisesti elokuvassa Team America – maailman poliisi, jossa Hollywoodin liberaaleja satirisoidaan antiamerikkalaisiksi hyväuskoisiksi hölmöiksi.
Pirttijärvi (Rauma)
Pirttijärvi on Satakunnassa Raumalla sijaitseva järvi, joka kuuluu Lapinjoen vesistön Lapinjoen keskiosan alueeseen.
Maantiede
Lähes umpeen kasvaneen suojärven pinta-ala on 3,0 hehtaaria ja sen pituus on 550 metriä. Järven luusua sijaitsee järven etelärannalla, josta saa alkunsa noin 6 kilometriä pitkä Lapinjokeen hieman Hautjärven yläpuolelle laskeva Leppäjärvenoja. Järven rantaviiva on 680 metriä pitkä ja ranta on pääosin avosuota.
Luonto
Järvessä viihtyy ainakin jokirapu, hauki ja ahven, jotka ovat alkuperäisiä lajeja, sekä suutari, joka on istutettu laji.
Oliver Kirk
Oliver Leonard Kirk (20. huhtikuuta 1884 Beatrice, Nebraska – 14. maaliskuuta 1960 Farmington, Missouri) oli yhdysvaltalainen nyrkkeilijä ja olympiavoittaja.
Kirk on ainoa, joka on voittanut samoissa olympiakisoissa kultaa nyrkkeilyn kahdessa eri painoluokassa. Hän voitti St. Louisin kisoissa 1904 kultaa ensin 52,2 kilon sarjassa. Kirk ei alun perin osallistunut 56,7 kilon kilpailuun, mutta otteli yleisön pyynnöstä sarjan voittajaa vastaan ja peittosi tämän. Niinpä Kirkille annettiin kultamitali myös raskaammasta painoluokasta.
Kirk siirtyi myöhemmin ammattilaiseksi ja otteli ammattilaisena vuosina 1906–1919. Hän voitti muun muassa pitkäaikaisen höyhensarjan maailmanmestarin Abe Attellin, mutta kuitenkin hävisi urallaan useammin kuin voitti.
Hilma ja Akseli
Hilma ja Akseli on suomalainen vuonna 1958 alkanut kuunnelmasarja ja sitten Mainos-TV:n tuottama televisiosarja, jota esitettiin vuosina 1961–1963. Molempien nimiosia esittävät turkulaismurteiset Senni Nieminen ja Hemmo Airamo, ja tekstit niihin on kirjoittanut Paavo Vihervä. Televisiosarjan ohjasi Ere Kokkonen.
Markku Markkula
pienoiskuva|Markku Markkula, 2019 Markku Antero Markkula (s. 15. heinäkuuta 1950 Kolari) on suomalainen poliitikko ja Euroopan alueiden komitean ensimmäinen varapuheenjohtaja. Hän toimi Kansallisen Kokoomuksen kansanedustajana vuosina 1995–2003.
Hilma ja Akseli
Hilma ja Akseli sai jatkoa vuonna 1967 tv-sarjasta Hilma, jota esitettiin Yleisradion kakkoskanavalla Senni Niemisen kuolemaan 1970 saakka.
Markku Markkula
Markkula on koulutukseltaan tuotantotalouden diplomi-insinööri, joksi hän valmistui Teknillisestä korkeakoulusta vuonna 1979. Hän työskenteli vuodet 1972–1976 opintosihteerinä ja opintoneuvojana Teknillisessä korkeakoulussa ja vuodet 1979–1984 Suomen Teknillisen Seuran (STS) koulutussihteerinä ennen valintaansa Teknillisen korkeakoulun koulutuskeskus Dipolin johtajaksi vuonna 1984. Vaaleissa 1995 hän nousi eduskuntaan Uudenmaan läänin vaalipiiristä viimeisenä seitsemästä valitusta kokoomusedustajasta. Hän sai 4 209 ääntä. Hänet valittiin jatkokaudelle vaaleissa 1999, joissa hän sai 6 721 ääntä. Eduskunnassa ollessaan hän toimi varsinaisena jäsenenä sivistysvaliokunnassa ja tulevaisuusvaliokunnassa ja oli myös Yleisradion hallintoneuvoston jäsen. Markkula putosi eduskunnasta vuoden 2003 vaaleissa, minkä jälkeen hän palasi TKK Dipolin johtajaksi. Aalto-yliopiston aloitettua hän toimi yliopiston johdon neuvonantajana (nimikkeenään Advisor to the Aalto Presidents), mitä ennen hän työskenteli Aalto-yliopiston muutostiimissä.
Ennen kansanedustajuuttaan Markkula oli hankkinut poliittista kokemusta Espoon kaupunginvaltuustosta, jonka jäsen hän on ollut vuodesta 1981. Vuosina 1990–1992 ja loppuvuonna 2010 hän toimi kaupunginvaltuuston puheenjohtajana. Espoon kaupunkisuunnittelulautakunnan puheenjohtaja hän on ollut vuodesta 2004. Kokoomuksen sisällä hän on toiminut vuodet 1976–1977 ja vuodet 1989–1995 puoluehallituksen jäsenenä, vuodet 1984–1988 puolueen Espoon aluejärjestön puheenjohtajana ja vuodet 1990–1994 Uudenmaan Kokoomuksen puheenjohtajana. Opiskeluaikanaan hän oli Kokoomuksen opiskelijaliitto Tuhatkunnan varapuheenjohtaja vuonna 1975 ja puheenjohtaja vuonna 1976 sekä Teknillisen korkeakoulun ylioppilaskunnan varapuheenjohtaja vuonna 1974 ja puheenjohtaja vuonna 1975. Markkula valittiin Euroopan alueiden komitean (AK) puheenjohtajaksi helmikuussa 2015. Toimittuaan puheenjohtajana kaksi ja puoli vuotta, Markkula siirtyi alueiden komitean ensimmäiseksi varapuheenjohtajaksi heinäkuussa 2017.
Markkula on toiminut myös muun muassa Tekniikan Akateemisten Liitto TEK:n, TIEKE Tietoyhteiskunnan kehittämiskeskuksen ja Suomen Vapaa-ajankalastajien Keskusjärjestön (SVK) puheenjohtajana sekä Alueiden komitean Suomen valtuuskunnan jäsenenä.
Markkula on julkaissut muutamia kirjoja. Vuonna 1997 ilmestyi kirja Elinikäisen oppimisen hyvät käytännöt – intohimo oppia, jonka hän teki Riitta Suurlan kanssa, vuonna 1998 niin ikään Suurlan kanssa tehty Vaikuttavat tulokset – opas kansainvälisten koulutusprojektien tulosten levityksestä ja vuonna 2002 Suurlan ja Olli Mustajärven kanssa kirjoitettu Developing and Implementing Knowledge Management in the Parliament of Finland. Vuosina 1998 ja 1999 ilmestyivät myös kahden ensiksi mainitun kirjan englanninnokset.
Markkula on ollut naimisissa vuodesta 1972. Hänellä on vaimonsa kanssa kolme lasta, yksi poika ja kaksi tytärtä. Sotilasarvoltaan hän on reservin luutnantti.
Christ Church Nichola Town
thumb|right|250px|Christ Church Nichola Town
Christ Church Nichola Town on yksi Saint Kitts ja Neviksen 14:stä kunnasta. Se sijaitsee Saint Kittsin saaren itärannikolla ja sen keskus on Nichola Town. Muita kyliä ovat Bourryeux, Lodge Village, Mansion, Molyneux (suurin kylä) ja Phillips. Kunnan pinta-ala on 18 km² ja väkiluku 2 059 (vuonna 2001). Kunnan rajanaapureita ovat Saint John Capesterre, Saint Thomas Middle Island, Trinity Palmetto Point ja Saint Mary Cayon.
Abell 2029
pienoiskuva|Abell 2029 röntgenalueen kuvassa jonka on ottanut [[Chandra-avaruusteleskooppi (vas.) Ja Digitized Sky Survey teleskoopin kuva (oik.).]]
Abell 2029 on suuri galaksijoukko 1,027 miljardin valovuoden (eli 315 megaparsekin) päässä Maasta. Se sijaitsee Neitsyen tähdistössä. Galaksijoukon keskustassa sijaitsee IC 1101, mahdollisesti suurin tunnettu galaksi (halkaisija jopa 6 miljoonaa valovuotta; vrt. Linnunrata 100 000 valovuotta). Abell 2029:n punasiirtymä on 0,0767.
Trouville
Trouville on useiden Ranskan kuntien nimi:
Birgit Selin
Birgit Selin, sukunimi aik. Gauffin (29. toukokuuta 1903 Viipuri – 25. joulukuuta 1977 Helsinki) oli suomalainen kääntäjä.
Lang
Lang merkitsee seuraavia:
Ilkka Halonen
Ilkka Kalle August Halonen (14. marraskuuta 1932 Kuopio – 21. joulukuuta 2021 Kuopio) oli suomalainen sotilas, kenraaliluutnantti. Halonen syntyi Kuopiossa jääkärikapteeni Otto Armas (Ami) Halosen ja lastentarhanopettaja Aino Hilja Halosen ensimmäisenä lapsena. Myöhemmin Halonen muutti perheensä mukana Siilinjärven Kasurilan kylään, missä hänen isänsä jääkärikapteeni Halonen toimi maanviljelijänä.
Opinnot ja perhe
Halonen kirjoitti ylioppilaaksi Kuopion Lyseosta v. 1952. Varusmiespalveluksen jälkeen hän suoritti kadettikoulussa upseerin tutkinnon vuonna 1955. Hän oli joukkueenjohtajana ensimmäisessä suomalaisessa rauhanturvajoukossa (YKSK) Egyptissä 1956–1957. Hän palveli opetusupseerina ja komppanianpäällikkönä 2. prikaatissa ja reserviupseerikoulussa vuosina 1957–1963. Sotakorkeakoulussa Halonen opiskeli vuosina 1963–1965. Hän oli Sotakorkeakoulun opettajana vuosina 1965–1969 ja 1971–1975. Halosen sotilasura jatkui Uudenmaan Rakuunapataljoonasn ja Savon Prikaatin komentajana vuosina 1975–1980. Tämän jälkeen hän palveli Pääesikunnassa operatiivisen osaston päällikkönä. Hänet ylennettiin kenraalimajuriksi 1981 ja määrättiin Savo-Karjalan Sotilasläänin komentajaksi 1981–1984, minkä jälkeen hän oli Pääesikunnassa päämajamestarina ja yleisesikunnan päällikkönä vuosina 1984–1989. Kenraaliluutnantiksi hänet ylennettiin 1986. Hänen viimeinen tehtävänsä aktiivipalveluksessa oli Pohjois-Suomen Sotilasläänin komentajuus vuosina 1989–1992.
Halonen avioitui Maija-Liisa Variksen kanssa vuonna 1957 ja heille syntyi kaksi poikaa.
Yleistä
Ilkka Halonen toimi Kadettikunnan puheenjohtajana 1984–1986 ja Jääkäripataljoona 27:n Perinneyhdistyksen puheenjohtajana 1989–1995. Eläkepäivillään hän edisti muun muassa ampumisharrastusta. Hän oli Sotainvalidien Veljesliiton Pohjois-Savon piirin puheenjohtajana vuosina 2001–2006, ja osallistui muun muassa asiantuntijana Jatkosodasta kertovien radio-ohjelmien tekemiseen.
Videopelimusiikki
Videopelimusiikki on videopeleissä taustalla käytettävää musiikkia. Moderneissa peleissä ääniraita tuotetaan teknisesti samalla tavoin säveltämällä ja soittamalla (mahdollisesti orkestereilla) kuten muukin musiikki, mutta varhaisissa peleissä oli tunnettava ja ohjelmoitava laitteen äänipiiriä itse. Toisinaan peleissä käytetään nykyään myös vanhaa ja uutta muuta kaupallista musiikkia taustalla. Videopelien musiikista suuri osa unohtuu pelien mukana, jotkut kappaleet taas jäävät elämään, ja videopelien musiikin ympärille on syntynyt usein internetin ympärille keskittynyttä harrastustoimintaa.
Historia
Ensimmäiset kaupallisesti tuotetut videopelit eivät sisältäneet juurikaan musiikkia. Ensimmäisenä jatkuvaa taustamusiikkia sisältäneenä pelinä pidetään Space Invaders kolikkopeliä.
Varhaisissa peleissä musiikin loivat samat ihmiset jotka ohjelmoivat pelin ilman musiikillista koulutusta. Ammattimuusikoiden säveltämää musiikkia tuli videopeleihin 1980-luvulla.
Commodore 64
Useimmissa 1980-luvun tietokone-, kolikko- ja konsolipeleissä oli usein ”piipittävältä” kuulostava musiikki (katso chiptune) samaan tapaan kuin yleisesti katsoen 1990-luvun matkapuhelimissa. Toisaalta joissakin kolikkopeleissä oli myös analogisiin nauhoituksiin perustuvia ääniefektejä (kuten Berzerkin (1980) puhuvat robotit). Vuonna 1982 ilmestyneen Commodore 64 -tietokoneen SID-äänipiiri oli aikaansa nähden varsin edistyksellinen. Sen ominaisuuksia ei kuitenkaan ymmärretty hyödyntää vielä ensimmäisinä laitteen ilmestymistä seuranneina vuosina.
Usein sanotaan, että Rob Hubbardin peliin Monty on the Run -säveltämä vauhdikas teema ”kitarasooloineen” oli ensimmäinen tietokonepeliä varten ajatuksella tehty sävellys. Rob Hubbard ja toinen huomattava Commodore 64 -säveltäjä, Martin Galway, kehittelivät ohjelmallisia tapoja saada Commodore 64:n SID -piiristä irti mahdollisimman monipuolisia ääniä ja tekivät pelejä varten monia kappaleita, joita kuunnellaan edelleen. Musiikin lähtökohtana oli toisinaan Jean-Michel Jarren musiikkia muistuttava ”synapop”, mutta peleihin tehtiin tietysti musiikkia pelien tunnelman mukaan, joka takasi, että vaihtelua tyylissä esiintyi riittämiin.
Agogo
Agogo on peräisin Länsi-Afrikasta, josta se on orjakaupan mukana siirtynyt Etelä-Amerikkaan, erityisesti Brasiliaan. Agogo muistuttaa toista länsi-afrikkalaista soitinta gankoguita.
Videopelimusiikki
Commodore 64
Musiikkia kuvaamaan syntyi myöhemmin termi chiptune.
Muut 8-bittiset kotitietokoneet
Myös 8-bittisissä Atari-tietokoneissa (kuten Atari XL:ssä) oli vuonna 1979 tehty POKEY-piiri. Vasta 1990-luvulla aiheen harrastajat alkoivat tehdä Atari XL:llä musiikkia hyödyntäen Pokeyn ominaisuuksia kunnolla. Etenkin Pokey -piirin ”metalliset” bassoäänet ovat persoonallisen kuuloisia. Pokeyn tilannetta vastaava ilmiö oli havaittavissa myös AY-3-8910-perheen äänipiirejä käyttävien koneiden musiikissa (MSX, Atari ST, Amstrad ja 128-kiloiset Spectrumit). Useimmat 1980-luvun tietokonemuusikot keskittyivät Commodore 64:ään, mistä syystä vasta myöhemmät Atari ST- ja Spectrum-demomuusikot alkoivat ottaa AY-sukuisista piireistä enemmän irti. MSX-puolella tapahtui omaperäistä kehitystä – joidenkin Konamin pelimoduulien mukana tuli oma 8-kanavainen SCC-äänipiiri, jonka avulla pelien musiikit olivat 8-bittisten koneiden ehdotonta huippua.