cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Marta Domínguez
Ura
Domínguez sijoittui 1997 alle 23-vuotiaiden EM-kisoissa kolmanneksi 5 000 metrin juoksussa. Samana vuonna hän oli sisäratojen MM-kisoissa Pariisissa 3 000 metrillä viides. 1998 hän voitti sisäratojen EM-pronssia 3 000 metrillä ja sijoittui Marrakechissä maastojuoksun MM-kisoissa lyhyellä matkalla kahdenneksikymmenenneksiyhdenneksi. Budapestin EM-kisoissa hän voitti pronssia 5 000 metrillä. Seuraavana vuonna Sevillan MM-kisoissa hän juoksi yhdeksänneksi 5 000 metrillä. Vuonna 2000 hän juoksi neljänneksitoista Vilamourassa maastojuoksun MM-kisojen lyhyellä matkalla. Samana vuonna hän oli sisäratojen EM-kilpailuissa jälleen kolmas 3 000 metrillä. Hän osallistui Sydneyn olympialaisten 5 000 metrille, mutta karsiutui alkuerissä.
Märkäpuku
Märkäpuku vähentää lämmönhukkaa ihoa vasten tulevalla eristävällä solukumilla, neopreenikerroksella ja vähentämällä ihoa vasten olevan kylmän veden määrää. Vähäinen puvun ja ihon väliin jäävä vesi lämpenee, ja niin kauan kuin vesi puvussa ei vaihdu, puku suojaa kylmältä.
Marta Domínguez
Ura
Domínguez sijoittui neljänneksi Lissabonin sisäratojen MM-kisoissa. Oostenden maastojuoksun MM-kisoissa hän oli lyhyellä matkalla neljäskymmeneskahdes. Edmontonin MM-kisoissa hän voitti hopeaa 5 000 metrin juoksussa. Seuraavana vuonna hän voitti Euroopan mestaruuden sekä Wienissä sisäratojen 3 000 metrillä että Münchenissä ulkoradoilla 5 000 metrillä. Yleisurheilun maailmancupissa hän oli 5 000 metrillä toinen. Vuonna 2003 hän voitti hopeaa sekä Birminghamin sisäratojen MM-kisoissa 3 000 metrillä että Pariisin ulkoratojen MM-kisoissa 5 000 metrillä. Budapestin sisäratojen MM-kisoissa 2004 hän juoksi neljänneksi 3 000 metrillä. Helsingin MM-kisoissa 2005 hän oli 5 000 metrillä neljästoista ja 2006 Euroopan Cupin superliigassa Malagassa toinen samalla matkalla. Göteborgin EM-kilpailuissa 2006 hän voitti 5 000 metriä ja juoksi seitsemänneksi 10 000 metrillä. Vuonna 2007 hän voitti maastojuoksun Euroopan-mestaruuden sekä henkilökohtaisessa kilpailussa että joukkuekilpailussa ja sijoittui toiseksi Birminghamin sisäratojen EM-kilpailuissa 3 000 metrillä. Pekingin olympialaisissa 2008 Domínguez kilpaili estejuoksussa. Hän selviytyi matkan loppukilpailuun ja kamppaili mitaleista viimeiselle kierrokselle asti, kunnes kaatui ja joutui keskeyttämään.
Berliinin MM-kisoissa 2009 Domínguez alun perin voitti maailmanmestaruuden 3 000 metrin estejuoksussa uudella Espanjan ennätysajalla 9.07,32. Barcelonan EM-kilpailuissa 2010 hän sijoittui samassa lajissa alun perin toiseksi ajalla 9.17,74. Hän kuitenkin menetti Berliinin MM-kultansa ja Barcelonan EM-hopeansa vuonna 2015 dopingin käytön vuoksi.
Märkäpuku
Märkäpuvun pääominaisuus on sen paksuus, joka on yleensä 3 - 7 mm välillä, mutta löytyy myös 1,5 ja 9 mm paksuja pukuja. Mitä paksumpi puku on, sitä paremmin se pitää kantajansa lämpimänä ja sitä enemmän se aiheuttaa nostetta vedessä. Paksumpi puku vaikeuttaa käyttäjänsä liikkumista enemmän kuin ohut.
Marta Domínguez
Ura
Domínguez on voittanut Espanjan mestaruuden ulkoradoilla 1 500 metrillä vuonna 1996, 5 000 metrillä vuosina 1998–2003 ja 10 000 metrillä vuonna 2006. Sisäratojen Espanjan mestaruuden 3 000 metrillä vuosina 1995–1998 ja 2000–2004 sekä maastojuoksun Espanjan mestaruuden vuonna 2006. Domínguez on valittu Espanjassa vuoden yleisurheilijaksi vuosina 2001, 2002, 2003, 2006 ja 2008.
Doping
Domínguez sai vuonna 2015 kolmen vuoden kilpailukiellon dopingin käytöstä. Kansainvälinen yleisurheiluliitto IAAF löysi vuonna 2013 epäselvyyksiä Domínguezin biologisesta dopingpassista. Espanjan yleisurheiluliitto kuitenkin vapautti Domínguezin dopingepäilyksistä eikä määrännyt häntä kilpailukieltoon, minkä vuoksi IAAF ja WADA valittivat tapauksesta urheilun kansainväliseen vetoomustuomioistuimeen CASsiin. Marraskuussa 2015 CAS määräsi Domínguezin kolmen vuoden kilpailukieltoon ja hylkäsi kaikki hänen tuloksensa aikavälillä 5.8.2009–8.7.2013. Kilpailukielto päättyi 12. lokakuuta 2017.
Märkäpuku
Märkäpuvut jaetaan tavallisiin märkäpukuihin ja puolikuiviin märkäpukuihin. Puolikuivassa märkäpuvussa on tiivisteet hihoissa ja lahkeissa.
Märkäpuvussa on kuitenkin helpompi liikkua kuin kuivapuvussa ja sen vastus veden alla on pienempi. Märkäpuku ei myöskään mene niin helposti rikki ja pienet reiät eivät juuri vaikuta sen toimivuuteen toisin kuin kuivapuvun tapauksessa.
Märkäpuku sukelluskäytössä
Ohuempia kuin 7 millin märkäpukuja käytetään sukellukseen lämpimissä maissa. 7 millin märkäpuku sopii suojaamaan lämmönhukalta vesissä, joiden lämpötila on 10–25 °C. Pohjoismaisissa olosuhteissa harppauskerroksen alapuolella tulee märkäpuvulla sukellettaessa kylmä viimeistään 20 minuutin kuluessa.
Märkäpuku muussa käytössä
Kolmen millimetrin märkäpuku on suositeltavin purjehdukseen, mutta niin purjehduksessa kuin muussakin vesiurheilussa, pukeutumista voidaan säädellä säätilan ja veden lämpötilan mukaan käyttämällä erilaisia tai eri paksuisia märkäpukuja.
Veräjälaakso
Veräjälaakso on Oulunkylän kaupunginosan osa-alue  Helsingissä.
Veräjälaakso rajoittuu lännessä päärataan ja Patolaan, pohjoisessa Pukinmäkeen, idässä Pihlajistoon ja etelässä Veräjämäkeen. Vantaanjoki muodostaa luonnollisen rajan Pukinmäen ja Pihlajiston suunnissa. Kerrostaloista koostuvan asuinalueen ja Vantaanjoen välissä sijaitsee Oulunkylän siirtolapuutarha.
Veräjälaaksossa asuu noin 1 400 asukasta (1.1.2013), ja vuonna 2011 alueella oli 71 työpaikkaa.
Lapinleinikki
Lapinleinikki (Coptidium lapponicum, syn. Ranunculus lapponicus) on pohjoisen pallonpuoliskon havumetsävyöhykkeen ja arktisen alueen leinikkikasvi. Laji on Suomessa rauhoitettu ja se kuuluu Euroopan unionin luontodirektiivin liitteissä II ja IV mainittuihin kasveihin.
Elinympäristö ja koko
Monivuotinen lapinleinikki on kasvaa 10–15 cm, joskus jopa 20 cm korkeaksi. Varsi on ohut, rento ja nivelikäs. Kasvi juurtuu usein nivelkohdistaan maahan. Pitkäruotisia lehtiä on vähän. Lehtilapa on 2–6 cm leveä, munuaismainen ja kolmijakoinen tai -osainen. Lehtilavan liuskat ovat vastapuikeita ja kärjestä matalahalkoisia.
Pitkäperäiset kukkavarret ovat lehdettömiä. Keltaiset kukat kasvavat yksittäin lehtihangoissa. Kukissa on kaksi kehäkiehkuraa. Verholehtiä on kolme kappaletta; terälehdet ovat 4–8 mm pitkiä ja mesikuopallisia. Suomessa lapinleinikki kukkii kesä–heinäkuussa. Hedelmistö koostuu 3–4,5 mm pitkistä pähkylöistä, jotka ovat muodoltaan pitkäomaisia ja niissä on lyhyt, käyrä ota.
Elinympäristö
Lapinleinikki kasvaa kosteilla paikoilla, kuten ruoho- ja heinäkorvissa, kosteissa lehdoissa ja viidoissa.
Walter Moore
Walter Andre Moore (s. 1. syyskuuta 1984, Georgetown) on guyanalainen jalkapalloilija, joka pelaa puolustajana Ykkösen FF Jarossa. Moore on pelannut Veikkausliigassa FF Jaron riveissä 29 ottelua. Lisäksi hän on pelannut Trinidad ja Tobagon liigassa, Guyanan liigassa sekä Kazakstanin liigassa.
Moore on pelannut Guyanan A-maajoukkueessa yhteensä 68 maaottelua. Hän päätti maajoukkueuransa vuonna 2016.
Seurajoukkueet
Moore siirtyi kaudeksi 2013 Kazakstanin liigassa pelanneeseen FC Vostokiin. Moore pelasi 31 liigaottelua ja oli sivussa vain yhdestä sarjapelistä. Vostok jäi sarjassa toiseksi viimeiseksi ja tippui kauden päätteeksi Kazakstanin liigasta. Kaudella 2014 Moore pelasi Kazakstanin kakkostasolla Astana-1964:n riveissä.
Moore siirtyi kaudeksi 2015 Veikkausliigassa pelanneen FF Jaron riveihin. Moore debytoi Veikkausliigassa 12. huhtikuuta 2015 ottelussa FF Jaro–IFK Mariehamn. Moore pelasi kaudella 2015 yhteensä 29 liigaottelua, joissa teki kolme maalia. Jaro jäi kaudella 2015 Veikkausliigassa viimeiseksi ja joukkue putosi Ykköseen. Moore jatkoi Jaron luottopelaajana Ykkösessä. Hän pelasi kausina 2016–2017 yhteensä 47 Ykkösen ottelua.
Kaudeksi 2018 Moore siirtyi Ykkösen AC Ouluun, jossa hän pelasi 26 Ykkösen ottelua. Moore palasi takaisin FF Jaron riveihin kaudeksi 2019.
Maajoukkue
Walter Moore debytoi Guyanan A-maajoukkueessa vuonna 2004, ja hän kuului Guyanan maajoukkueeseen vuosina 2004–2016. Moore päätti maajoukkueuransa vuonna 2016. Hän pelasi yhteensä 68 maaottelua ja teki niissä neljä maalia.
David Jenkins
David Wilkinson Jenkins (s. 29. kesäkuuta 1936) on yhdysvaltalainen taitoluistelija. Hän oli vuosina 1957–1959 lajinsa miesten maailmanmestari ja voitti kultaa vuoden 1960 talviolympialaisissa Squaw Valleyssä.
Jenkinsillä oli takanaan talviolympialaisista pronssimitali (1956) ja maailmanmestaruuskilpailuista kaksi sellaista (1955, 1956). Lisäksi hän voitti Pohjois-Amerikan-mestaruuden (1957) ja Yhdysvaltain-mestaruuden (1957–1960); ensiksi mainitussa hän oli aiemmin voittanut hopeaa (1955) sekä jälkimmäisessä kaksi hopeaa (1954–1955) ja pronssin (1956).
Jenkinsin vanhempi veli on taitoluistelija Hayes Alan Jenkins. Molemmat veljekset syntyivät Akronissa, Ohiossa.
Bengt Bergman
Valter Bengt Olof Bergman (19. kesäkuuta 1936 Helsinki – 20. helmikuuta 2022 Tammisaari ) oli suomalainen radiojohtaja ja RKP:n entinen puoluesihteeri.
Bergman vietti lapsuutensa Pohjankurun asemalla, kävi Ruotsissa sotalapsena ja kirjoitti ylioppilaaksi Karis-Billnäs samskolasta vuonna 1955. Hän opiskeli sitten Helsingin yliopistossa ja Åbo Akademissa mutta aloitti ennen valmistumistaan työt toimittajana.
Bergman oli Västra Nylandin toimittaja 1957–1977, paitsi vuoden ajan 1961–1962 Åbo Underrättelserissa. Vuosina 1977–1981 hän oli ruotsalaisen kansanpuolueen puoluesihteeri, ja tuolloin hänet valittiin – vastustuksesta huolimatta – Yleisradion ruotsinkielisen toiminnan johtajaksi. Hän jäi tehtävästä eläkkeelle 1996 mutta kirjoitti edelleen kolumneja Västra Nylandiin sekä julkaisi kolme tietokirjaa, muun muassa haastatteluteoksen Jan-Magnus Janssonista.
Bergman asui Tammisaaressa. Hän oli kaupunginvaltuutettu 1965–1972.
Bengt Bergmanin puoliso vuodesta 1959 oli peruskoulunopettaja Ann-Marie Sandström. He saivat kaksi tytärtä.
Järvelän rautatieasema
Järvelän rautatieasema on rautatieliikennepaikka Järvelän kylässä Kärkölän kunnassa Päijät-Hämeessä. Liikennepaikka sijaitsee rataosalla, noin 32 kilometrin päässä Riihimäen rautatieasemalta ja noin 27 kilometrin päässä Lahden rautatieasemalta. Asemalla pysähtyvät Riihimäen ja Lahden väliset G-junat. Riihimäelle liikennöidään raiteelta 1 ja Lahteen raiteelta 2.
Järvelän asema sijoitettiin rautatien ja Kärkölän kirkolta Mäntsälään johtavan maantien risteykseen. Asemarakennus rakennettiin Knut Nylanderin laatimien III luokan asemarakennuksen tyyppipiirustusten mukaisesti vuonna 1869, ja sitä laajennettiin jo seuraavalla vuosikymmenellä ilmeisesti Nylanderin suunnitelmien mukaan ja Bruno Granholmin suunnittelemalla länsipäädyllä vuonna 1900. Rakennuksen ulkonäköä on sittemmin muutettu. Järvelän aseman ympäristöön muodostui asutus- ja teollisuuskeskus, joka alkoi 1930-luvulla kehittyä voimakkaasti Kärkölän kuntakeskukseksi. Tällöin muun muassa kunnanvirasto sijoittui kylään. Paikkakunnan suurin työnantaja Koskisen Saha Oy aloitti toimintansa Järvelässä vuonna 1931. Kylään rakennettiin 1940- ja 1950-luvuilla huomattavasti hallinnollisia ja kaupallisia rakennuksia sekä asuntoja sahan työntekijöille. Järvelässä oli 1960-luvulle tultaessa noin 1 100 asukasta ja 2000-luvun vaihteessa jo noin 2 800 asukasta.
Järvelä on Kärkölän kunnan keskusrautatieasema ja Hämeenkosken keskustaajaman lähin rautatieasema noin 20 kilometrin etäisyydellään sekä tasaväkisesti Turengin kanssa Lammin keskustaajaman lähin rautatieasema noin 32 kilometrin välimatkallaan. Järvelän asema muutettiin miehittämättömäksi vuonna 1997, jolloin lipunmyynti siirrettiin läheiselle R-kioskille. Asemarakennus myytiin yksityisomistukseen vuonna 2003, minkä jälkeen se erotettiin aidalla laiturialueesta. pienoiskuva|left|Järvelän junaonnettomuuden tuhoja Järvelässä sattui 22. huhtikuuta 1972 junaonnettomuus, jossa tavarajunan kymmenen säiliövaunua ja yksi puuvillaa kuljettanut tavaravaunu suistuivat raiteilta. Kahdesta rikkoutuneesta säiliövaunusta valui maahan 75 000 litraa öljyä.
Helsingin velodromi
Helsingin velodromi on pyöräilystadion Helsingin Itä-Pasilassa Käpylän urheilupuiston vieressä. Se rakennettiin vuosina 1938–1940 suunniteltuja vuoden 1940 kesäolympialaisia varten ja se oli vuonna 1952 toteutuneissa Helsingin olympialaisissa yhtenä kilpailupaikkana. Betonirakenteisen Velodromin suunnitteli Hilding Ekelund, ja se on suojeltu tyypillisenä funktionalistisen arkkitehtuurin edustajana. Viralliset harjoitukset radalla alkoivat 16. kesäkuuta 1940, mutta rata vihittiin käyttöön 22. toukokuuta 1941 kansainvälisillä ratapyöräilykilpailuilla.
Kentän ominaisuudet
thumb|left|250px|Velodromin rata ja kenttä. Velodromin katsomoissa on tilaa 7 000 henkilölle, joista 4 000 mahtuu istumaan ja 2 000 katettuun pääkatsomoon. Pyöräilyradan sisäpuolella on tekonurmi, jolla pelataan maahockeytä, amerikkalaista jalkapalloa sekä lacrossea. Nämä joutuivat siirtymään Töölön pallokentältä, kun Finnair Stadiumia alettiin rakentaa.
Aikaisemmin Velodromilla oli nurmikenttä, jota kotikenttänään käyttivät muun muassa Ponnistus (Veikkausliigassa 1995), Käpylän Pallo sekä Atlantis FC.
Velodromin pyöräilyradan pituus on 400 metriä ja kaarteen kallistus on suurimmillaan 37,5 astetta ja etusuoran 16 astetta. Radan pituus ja turvarakenteiden puute estävät nykyään kansainvälisten kilpailujen järjestämisen Helsingin Velodromilla.
Helsingin kaupunki peruskorjasi Velodromin vuosina 1997–2000. Sen pyöräilyrata korjattiin ja kentälle asennettiin tekonurmipinnoite. Peruskorjauksen kokonaiskustannukset olivat noin 20 miljoonaa markkaa (noin 3,4 miljoonaa euroa).
Syksyllä 2015 Velodromin tekonurmi uusittiin ja siihen maalattiin amerikkalaisen jalkapallon ja maahockeyn kenttäviivoitukset.
Marko Putkonen
Marko Putkonen (s. 18. lokakuuta 1947 Helsinki ) on suomalainen oopperalaulaja, äänialaltaan basso.
Putkonen tuli tunnetuksi romanimusiikkiin erikoistuneen Hortto Kaalon laulajana. Hän on vuonna 1969 perustetun yhtyeen perustajajäsen. 1980-luvulla hän aloitti uransa oopperalaulajana. Hän on opiskellut laulua Sibelius-Akatemian oopperakoulutuksessa (1982–1984), Zürichin oopperan oopperastudiossa (1984–1985) ja Zürichin musiikkikorkeakoulussa (1985–1986) sekä ollut kiinnitettynä Zürichin oopperaan (1985–1986) ja Suomen Kansallisoopperan solistikuntaan (1986–2002).
Putkonen on koonnut nuottikirjan Kauneimmat kaaleenlaulut, joka julkaistiin vuonna 2004. Myös samanniminen musiikkialbumi julkaistiin.
Vuonna 1984 Putkonen esitti Simana Arhippainia Kalle Holmbergin ohjaamassa Punainen viiva -oopperan televisioversiossa. Vuonna 1989 hän ääninäytteli Gaattoria animaatioelokuvan Kaikenkarvainen Charlie suomenkielisessä versiossa.
Putkosen puoliso on toimittaja ja teatteriohjaaja Tuovi Putkonen. Heillä on kolme lasta: poika Janus ja tyttäret Esma ja Krista.
Asetoasetyylikoentsyymi-A
Asetoasetyylikoentsyymi-A (C25H40P3SN7O18) on koentsyymi-A:n johdannaisiin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdiste on tärkeä välituote muun muassa rasvahappojen, eräiden aminohappojen ja steroidien aineenvaihdunnassa.
Biosynteesi ja biologinen rooli
Asetoasetyylikoentsyymi-A:ta muodostuu monissa eliöissä kahden asetyylikoentsyymi-A-molekyylin reagoidessa Claisen-kondensaatiolla. Tätä reaktioita katalysoiva entsyymi on asetoasetyylikoentsyymi-A-tiolaasi. Seuraavassa vaiheessa asetoasetyylikoentsyymi-A reagoi edelleen kolmannen asetyylikoentsyymi-A:n kanssa aldoliadditiolla muodostaen 3-hydroksi-3-metyyliglutaryylikoentsyymi-A:ta, josta voi edelleen muodostua steroideja tai se voi hajota maksassa ketoaineiksi kuten asetoetikkahapoksi, asetoniksi ja 3-hydroksivoihapoksi. 3-Hydroksi-3-metyyliglutaryylikoentsyymi-A:n muodostumista asetoasetyylikoentsyymi-A:sta katalysoiva entsyymi on HMG-CoA-syntaasi.
Asetoasetyylikoentsyymi-A on osa myös eräitä muita biologisia reittejä. Eräät mikrobit syntetisoivat yhdisteestä polyhydroksialkanoaatteihin kuuluvaa poly-(R)-3-hydroksibutyraattia ja kondensoimalla asetoasetyylikoentsyymi-A:ta kahden malonyylikoentsyymi-A-molekyylin kanssa muodostuu polyketidien biosynteeseihin tarvittavaa 2-monoasetyylifloroglusinolia. Eräät kasvit muodostavat asetoasetyylikonetsyymi-A:sta alkaloideihin kuuluvaa hygriiniä.
Jan Everse
Jan Everse (s. 5. tammikuuta 1954 Rotterdamissa) on alankomaalainen jalkapallovalmentaja ja entinen pelaaja. Maaliskuusta 2015 lähtien hän on toiminut FC Dordrechtin päävalmentajana.
Ura
Valmentajana Everse valmensi Suomessa FC Jokereita kaudella 2001. Hän kuitenkin sai potkut kesken kauden, jolloin tilalle astui Ville Lyytikäinen. Ennen Jokereihin tuloaan Everse oli valmentanut muun muassa FC Zwollea ja Sparta Rotterdamia. Vuonna 2006 Everse palasi takaisin vanhaan seuraansa Zwolleen. Hän valmensi seuraa Eerste Divisiessä kolmisen vuotta, kunnes sai potkut huhtikuussa 2009.
Helmikuussa 2010 Eredivisiessä häntäpäähän juuttunut SC Heerenveen palkkasi Eversen loppukauden päävalmentajakseen. Pian Eversen palkkaamisen jälkeen seura ilmoitti, että kesällä hänet korvaa Ron Jans. Everse johdatti Heerenveenin kauden päätteeksi sijalle 11.
Kesäkuussa 2010 Eversen kerrottiin siirtyvän Eerste Divisiehen pudonneen Sparta Rotterdamin päävalmentajaksi. Hän sai potkut helmikuun lopulla 2011.
Rahat
Rahat on kaupunki Israelissa Eteläisellä hallintoalueella Negevin autiomaassa. Kaupungin asukkaat ovat arabivähemmistöön kuuluvia beduiineja ja Rahat perustettiin 1970-luvulla osana pyrkimystä asettaa puolipaimentolaisuutta harjoittaneet beduiinit aloilleen. Beduiineille perustettiin useita eri kaupunkeja, joista Rahat on suurin. Rahatin asukasluku oli vuoden 2017 lopussa 66 791.
Historia
thumb|vasen|[[Piikkiviulua soittava beduiini.]] Puolipaimentolaisuutta harjoittaneet beduiinit ovat asuttaneet perinteisesti alueita Negevin autiomaassa. Ennen Israelin itsenäisyyssotaa vuonna 1948 alueella asui kymmeniätuhansia beduiineja, mutta monet päätyivät sodan seurauksena pakolaisiksi. Jäljelle jääneet beduiinit asutettiin Israelin arabeja koskeneiden sotalakien mukaisesti Beerseban, Dimonan ja Aradin väliselle alueelle vuonna 1951 ja he menettivät maansa tämän alueen ulkopuolella. Monet beduiinit asuivat teltoissa tai hökkeleissä, kunnes valtio alkoi asuttaa heitä kiinteisiin asumuksiin 1970- ja 1980-luvuilla. Tätä tarkoitusta varten perustettiin Rahat ja kuusi muuta kaupunkia. Rahat perustettiin 1970-luvulla ja kaupunki siitä tehtiin vuonna 1994. Kysymys maan omistuksesta on edelleen pinnalla oleva aihe ja jännitteiden aiheuttaja. Rahatin ympärillä on beduiinikyliä, joiden laillisuutta Israel ei tunnusta ja joiden asukkaita on pyritty siirtämään muualle. Kaupungissa onkin ollut esimerkiksi poliisin vastaisia mellakoita.
Väestö
Rahatin asukasluku vuoden 2017 lopussa oli 66 791. Rahat on Israelin perustamista beduiinikaupungeista suurin. Yhteensä Israelin beduiineja on yli 200 000 ja heidän väestönkasvunsa on ollut hyvin nopeaa. Beduiinien eri klaanit asuttavat pääosin omia kortteleitaan. Osa kaupungin beduiineista polveutuu beduiinien aikanaan ottamista afrikkalaistaustaisista orjista ja he muodostavat edelleen oman luokkansa monesti omissa kortteleissaan. Paikalliset ovat keskimääräistä köyhempiä, huonommin koulutettuja ja heidän elinajanodotteensa on lyhyempi kuin israelilaisten keskimäärin.
Iriganbikol
Iriganbikol eli rinconadanbikol on bikol-kieli, jota puhutaan Filippiineillä Irigan kaupungin ympäristössä Luzonin saaren kaakkoisosassa. Sitä puhui vuoden 2000 väestönlaskennassa äidinkielenään 234,000 ihmistä.
Eero Leväluoma
Eero Kullervo Leväluoma (6. kesäkuuta 1896 Helsinki – 18. marraskuuta 1969 Helsinki ) oli suomalainen näyttelijä, lavastaja ja ohjaaja.
Leväluoma aloitti uransa Suomi-Filmissä, jossa hän ohjasi dokumenttielokuvan Finlandia (1922). Hän perusti yhdessä Kalle Kaarnan, Uuno Eskolan ja Oscar Lindelöfin kanssa vuonna 1927 tuotantoyhtiö Aquilan, joka kuitenkin kaatui sisäisiin erimielisyyksiin; yhtiön ainoaksi elokuvaksi jäi Ei auta itku markkinoilla (1927). Vuonna 1942 Leväluoma oli mukana perustamassa Fenno-Filmiä, jossa hän toimi 1942–1947 lavastajana (nimellä Eero Levä), ohjaajana, näyttelijänä ja studiopäällikkönä. Tämän jälkeen Leväluoma toimi elokuvissa enää näyttelijänä. Leväluoma näytteli vuosina 1922–1958 kaikkiaan 55 kotimaisessa elokuvassa.
Leväluoma aloitti Yleisradion teatteriosaston ohjaajana vuonna 1945. Leväluoma ja Markus Rautio kiinnitettiin Radioteatterin ensimmäisiksi ohjaajiksi, kun se oli vuonna 1948 perustettu.
Eero Leväluoma oli naimisissa näyttelijä Kerttu Vehviläisen (k. 1927) kanssa. Heidän tyttärensä oli lastenkirjailija Liisa Leväluoma (1924–2009).
Kastike
Kastike on rakenteeltaan yleensä liemimäinen tai puolikiinteä ruoka-annosten lisuke, jota käytetään muun ruuan aromien yhteen sitomiseen, syventämiseen tai korostamiseen ja annoksen kostuttamiseen. Kastike voi myös joissain tapauksissa olla oma ruokalajinsa.
Hyvän kastikkeen tärkeimpiä ominaisuuksia on, että se ei peitä alleen aterian muita makuja, vaan pikemmin tasapainottaa tai korostaa niitä sopivassa suhteessa. Kastike mahdollistaa esimerkiksi perusmakujen suhteen tasapainottamisen ateriassa, mitä pidetään eräänä keskeisenä kriteerinä kulinaristisesti onnistuneelle aterialle.
Useimpien kastikkeiden pohjana toimii liemi, joka keitetään kokoon sekä maustetaan ja mahdollisesti suurustetaan rakenteeltaan kulloisellekin ruokalajille sopivaksi. Saostuksessa voidaan käyttää apuna useita erilaisia ainesosia, joista erityisen yleinen on voin ja vehnäjauhojen muodostama seos.
Usein kulinaarisesti korkeatasoisten klassisten kastikkeiden valmistuksessa periaatteena on, että sen pohjana käytetyn liemen maku pitkälti vastaa sitä ruokaa, jonka lisukkeeksi kastike on tarkoitettu. Perinteisesti liemi on saatettu keittää kokoon esimerkiksi sen eläimen luista, jonka lihaa käytetään varsinaisen pääaterian valmistuksessa. Nykyään kastikkeiden valmistuksessa käytetään kuitenkin apuna usein liemikuutioita tai valmisliemiä.
Ranskalainen keittiö
Ranskalaisessa keittiössä kastikkeet nauttivat erityistä arvostusta, ja ranskalainen keittiö on tuntenut useita satoja erilaisia kastikkeita. Kastikkeiden monipuolisuudesta ja valikoiman laajuudesta huolimatta ranskalaisen keittiön käyttämät kastikkeet perustuvat viiteen jokseenkin aina samanlaisena esiintyvään klassiseen kastikepohjaan, eli niin sanottuihin grandes sauces kastikkeisiin. Nämä yleisesti tunnustetut kastikepohjat ovat:
Ranskalaisen keittiön peruskastikkeet ovat nykyään suosittuja lähes kaikkialla maailmassa myös ranskalaisen keittiön ulkopuolella. Grandes sauces -kastikkeita ja niistä varioituja kastikkeita käytetään laajasti myös hyvinkin monenlaisissa ei-ranskalaisperäisissä ruuissa. Edellä kuvatut kastikepohjat ovat ylipäänsä laajasti tunnettuja, ja ne ovat yleisesti käytettyjä myös esimerkiksi modernissa suomalaisessa kotiruuassa.
Italialainen keittiö
Italialainen keittiö pitää sisällään joukon hyvinkin paljon toisistaan eroavia paikallisia keittiöitä, joista kullakin on oma monipuolinen tapansa käyttää ja valmistaa kastikkeita. Etenkin Pohjois-Italian alueellisen ruokakulttuurin ja ranskalaisen keittiön välillä on myös tapahtunut paljon kulttuurivaihtoa, joten niiden käyttämissä kastikkeissa on paljon yhteisiä piirteitä. Ranskalaisista grandes sauces kastikkeista Sauce béchamel eli valkokastike on myös mahdollisesti kehitetty alun perin Italiassa Toscanan alueella, jossa vastaava kastike tunnetaan nimellä besciamella.
Italialaisista kastikkeista maailmalla luultavasti parhaiten tunnetaan pastakastikkeet. Näistä kenties tunnetuin on ragu alla bolognese, joka on lähtöisin Bolognan alueelta. Alkuperäinen ragu alla bolognese sisältää pilkottua naudan tai porsaan lihaa pilkottujen kasvisten, tomaatin ja punaviinin kanssa. Italian ulkopuolella ja esimerkiksi suomalaisissa kotikeittiöissä bolognesekastikkeella viitataan hieman virheellisesti kastikkeeseen, joka usein poikkeaa valmistustavoiltaan ja koostumukseltaan alkuperäisestä italialaisesta kastikkeesta, ja jossa on sekaisin esimerkiksi tomaattimurskaa, jauhelihaa ja yrttejä ja mausteita.
Toinen laajalle levinnyt italialainen pastakastike on Latiumista ja erityisesti Rooman kaupungin ympäristöstä lähtöisin oleva carbonara. Tämä raskas ja ruokaisa kastike sisältää munia, pekonia, juustoa ja mustapippuria. Carbonara on verrattain uusi kastike, joka on ilmeisesti kehitetty nykymuotoonsa vasta 1900-luvun puolessavälissä. Saman tapaisia pekoniin ja juustoon pohjautuvia kastikkeita on kuitenkin esiintynyt alueella jo aiemmin.
Vaikka italia on maailmalla tunnettu juuri pastakastikkeistaan, tuntee italialainen keittiö myös useita muita liha- ja kasvisruokien kanssa tarjoiltavia kastikkeita. Näistä eräs laajasti tunnettu on Piemonten alueella erityisen suosittu on bagna cauda, jota käytetään hieman fonduen tai dippikastikkeen tavoin. Bagna cauda valmistetaan yleensä oliiviöljystä, valkosipulista, anjoviksista, voista ja kermasta.
Englantilainen keittiö
Englantilainen keittiö tuntee useita sille ominaisia kastikkeita. Englantilaiset kastikkeet eivät kuitenkaan yleisesti ottaen ole yhtä laajalle levinneitä, kuin niiden ranskalaiset ja italialaiset vastinparit, ja suuri osa englantilaisen keittiön piirissä kehitetyistä kastikkeista on säilynyt paikallisina erikoisuuksina. Poikkeuksena tähän on ketsuppi, joka lienee laajimmalle levinnyt alkuperältään brittiläinen kastike. Ketsuppi kehitettiin todennäköisesti 1700-luvulla. Tuolloin Brittiläisen imperiumin siirtomaista löydetty tomaatti vakiintui osaksi englantilaista ruokavaliota.
Kohtalaista suosiota on myös saavuttanut worcesterkastike, joka on 1800-luvun puolessa välissä Worcestershiren alueella kehitetty kaupallisesti valmistettu maustekastike. Worcesterkastike valmistetaan fermentoimalla vahvasti maustettua kastikepohjaa yli vuoden ajan. Samaan tapaan teollisesti valmistettu ja fermentoituun kastikepohjaan perustuva, mutta rakenteeltaan paksumpi ja levitteen tavoin käytetty maustekastike on Marmite. Marmite valmistetaan oluenvalmistuksessa syntyneistä sivutuotteista.
Pančevo
Pančevo on kaupunki Serbiassa, 17 kilometriä Belgradista, Timis-joen ja Tonavan yhtymiskodassa. Vuonna 2011 siellä oli 122 252 asukasta. Se on Timis-joen tärkein satama.
Pančevoa pommitettiin pahoin vuonna 1999 Naton ilmaiskujen aikana. Pommitukset tuhosivat kemian alan tehtaita ja varastoja, mikä aiheutti ympäristöongelmia.
Aiheesta muualla
Панчево (Кырджали облысы)
Sininen laguuni
Sininen laguuni on Randal Kleiserin vuonna 1980 ohjaama romanttinen seikkailudraama, joka perustuu Henry De Vere Stacpoolen samannimiseen romaaniin. Elokuvan pääosia esittävät 14-vuotias Brooke Shields ja 18-vuotias Christopher Atkins. Elokuvan alkuperäisen musiikin on säveltänyt Basil Poledouris.
Elokuva oli taloudellinen menestys, mutta Brooke Shields sai roolistaan historian ensimmäisen huonoimman naispääosan Razzie-palkinnon. Elokuva sai myöhemmin jatko-osan Paluu siniselle laguunille (1991).
Juoni
Kaksi nuorta serkusta, Emmeline (Brooke Shields) ja Richard Lestrange (Christopher Atkins), ovat matkalla Tyynen valtameren yli San Franciscoon. Laivalla syttyy kuitenkin tulipalo, ja sekasorrossa Emmeline ja Richard joutuvat eroon huoltajastaan Arthur Lestrangesta (William Daniels). Lapset hyppäävät pieneen veneeseen ja heidän mukaansa tulee laivan huonotapainen kokki Paddy Button (Leo McKern).
Kolmikko haaksirikkoutuu paratiisisaarelle, missä Paddy opettaa heitä selviämään. Pian löytämästään alkoholitynnyristä itsensä humalaan juonut Paddy kuolee hukkumalla ja lapset jäävät oman onnensa nojaan.
Vuosia kuluu eikä saaren tuntumaan osu yhtäkään pelastavaa laivaa. Lapset kasvavat, ja kokevat murrosiän kehityksen. Lopulta kun laiva menee ohi Emmeline ei sytytä tulta merkiksi, koska ei halua pois saarelta. Tämä aiheuttaa riidan nuorten välille.
Nuoret rakastuvat toisiinsa ja aikanaan Emmeline synnyttää – vanhempien suureksi yllätykseksi, sillä ilman aikuisia kasvaneina he eivät tienneet lisääntymisestä – pojan, jonka he nimeävät Paddyksi.
Nuoret eivät enää halua pois saarelta ja eivät yritä herättää ohimenevän laivan huomiota. Laivassa on Richardin isä Arthur Lestrange. Hän näkee savessa kieriskelleet nuoret kaukoputkella, mutta luulee heitä alkuasukkaiksi.
Erinäisten vastoinkäymisten seurauksena he joutuvat ajelehtimaan pelastusveneessä ilman airoja. Kun Emmeline ja Richard huomaavat Paddyn syöneen myrkyllisiä marjoja, hekin päätyvät epätoivossaan syömään niitä. Jonkin aikaa myöhemmin Arthur Lestrangen johtama etsintäretkikunta löytää veneen ja tajuttoman perheen, mutta laivan kapteenin mukaan he eivät ole kuolleet vaan unessa.
Tuotanto
Elokuvan lisämateriaaleissa kerrotaan, että monet alaikäisen Brooke Shieldsin alastonkohtauksista toteutettiin käyttäen vanhempia sijaisnäyttelijöitä, kuten elokuvan stunttikoordinaattori Kathy Troutt ja delfiinikouluttaja. Yläosattomissa kohtauksissa Shieldsin hiukset liimattiin kiinni hänen rintoihinsa.
Arvioita
VideoHound's Golden Movie Retriever pitää Sinistä laguunia turhana ja älyllisesti loukkaavana uudelleenfilmatisointina vuoden 1948 elokuvasta (suomeksi Sininen laguuni tai Kultainen laguuni). Elokuva saa 1–4 tähden sijasta huonoimmille elokuville varatun arvion ”Woof!”. Video-oppaassa vuodelta 1994 Esko Rautakorpi sanoo elokuvan toimivan lähinnä eksoottisten kuvauspaikkojensa mainosfilminä ja antaa sille yhden tähden viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”huono”.
Olen suomalainen (elokuva)
Olen suomalainen on vuonna 2019 ensi-iltansa saanut suomalainen elämäkertaelokuva, jonka on ohjannut Aleksi Mäkelä. Elokuva kertoo suomalaislaulaja Kari Tapion elämästä. Kari Tapiota esittää Matti Ristinen ja hänen Pia Viheriävaara -vaimoaan Tiina Lymi. Paria nuorina esittävät Tatu Sinisalo ja Talvikki Eerola.
Alun perin idea elokuvasta lähti Kari Tapion vuonna 2015 kuolleelta vaimolta Pia Viheriävaaralta. Elokuva on tehty yhteistyössä Kari Tapion poikien Joona, Jani ja Jiri Jalkasen kanssa. Elokuva kuvattiin kahdessa osassa, maaliskuussa 2018 ja elo-syyskuussa 2018. Elokuvan budjetti on 1 528 000 euroa, josta Suomen elokuvasäätiön osuus on 750 000 euroa.
Olen suomalainen sai ensi-iltansa 13. syyskuuta 2019. Elokuva oli toiseksi katsotuin kotimainen elokuva vuonna 2019: se keräsi elokuvateattereissa 174 595 katsojaa. Elokuva sai ensiesityksensä televisiossa MTV3-kanavalla 5.12.2021.
Autosan
thumb|Autosanin valmistama linja-auto Eurolider 15 LE. 200px|pienoiskuva|Kaupunkiliikenteen bussi Autosan Sancity 12 LF Autosan on puolalainen linja-autoja valmistava yritys. Se toimii Sanokissa Ala-Karpatian voivodikunnassa. Se on yksi Puolan vanhimpia yrityksiä, sen edeltäjä on perustettu 1832. Linja-autojen lisäksi se valmistaa kalustoa puolustusvoimille. Yritys työllistää noin 900 henkeä.
Behexen / Satanic Warmaster
Behexen / Satanic Warmaster on saman nimisten black metal -yhtyeiden split-albumi, joka julkaistiin vuonna 2008 levymerkillä Hammer of Hate.
Kappaleet
Behexen
Satanic Warmaster
Kokoonpanot
Satanic Warmaster
Final Fantasy VI
Final Fantasy VI on Squaren (nyk. Square Enix) kehittämä ja julkaisema Final Fantasy-sarjan roolipeli. Peli julkaistiin alun perin vuonna Super Nintendo Entertainment Systemille.
Peli on kuudes osa Square Enixin omistamassa Final Fantasy -sarjassa ja ensimmäinen muun kuin sarjan luoneen Hironobu Sakaguchin ohjaama osa. Sen tarina rakentuu esper-olentojen avustaman kapinallisliiton yritykseen kumota maailmaa koettelevan imperiumin ylivalta.
Mahlamäki
Mahlamäki on suomalainen sukunimi:
Final Fantasy VI
Pohjois-Amerikassa Final Fantasy VI julkaistiin Super Nintendolle nimellä Final Fantasy III, sillä peli oli kolmas mantereella ilmestynyt sarjansa osa. Alkuperäinen järjestysnumero otettiin käyttöön myöhemmissä versioissa, jotka julkaistiin PlayStationille ja Game Boy Advancelle.
Final Fantasy VI on saanut huomiota epälineaarisesta rakenteestaan ja kattavasta hahmovalikoimastaan. Peli on alustansa myydyimpiä nimikkeitä, ja monet arvostelijat antoivat sille kiittävän arvion. Final Fantasy VI:n laajuutta, juonta ja musiikkia on pidetty erityisesti arvossa.
Pelaaminen
thumb|200px|left|Pelihahmon ohjaaminen maailmankartalla Aikansa muista roolipeleistä Final Fantasy VI:n on sanottu eroavan siten, että pelaajalle annetaan useita eri vaihtoehtoja edetä pelissä. Pääjuonen lisäksi suoritettavana on lukuisia sivutehtäviä, jotka antavat lisätietoa päähenkilöiden taustasta. Tarinan etenemiseen tarvittavaa informaatiota saadaan hahmojen välisistä dialogeista.
Pelin ylhäältä kuvatut liikkuma-alueet jakautuvat maailmankarttaan, kaupunkeihin ja muihin asutettuihin alueisiin sekä luolastoihin. Maailmankarttaa käytetään yksittäisten paikkojen välisenä reittinä, jolla voidaan liikkua joko jalan tai kahdenlaisella kulkuneuvolla, chocobolla ja ilmalaivalla. Kaupungeissa on mahdollista kerätä tietoa NPC-hahmoilta, parantaa pelihahmoja majataloissa lepäämällä ja ostaa taisteluissa hyödynnettäviä esineitä. Luolasto-osuuksissa voidaan taas etsiä harvinaisia esineitä tai jotain tarinan kannalta merkityksellistä kohdetta, jonka löytäminen vie pelin tapahtumia eteenpäin. Pelin tallentaminen on mahdollista maailmankartalla ja tallennuspisteissä.
Hahmonkehitys perustuu Final Fantasy VI:ssa tasopohjaiseen järjestelmään, jossa hahmot voimistuvat korottaessaan tasoaan taisteluista karttuvilla kokemuspisteillä. Tasojen parantamat ominaisuudet, kuten osumapisteet, vahvuus ja kestävyys, painottuvat eri lailla hahmojen kesken. Tasojen yläraja on 99. Hahmon kehittämisen lisäksi tämän ominaisuuksia voidaan parantaa erilaisilla varusteilla, jotka liitetään valikon kautta. Hyökkäyksiä on mahdollista tehostaa aseilla ja puolustusta taas suojuksilla, jotka jakautuvat kilpiin, päähineisiin ja vartalosuojiin. Muita varusteita ovat taikoja opettavat magicite-kivet sekä reliikkeinä tunnetut asusteet, jotka antavat hahmolle jonkin erikoiskyvyn, kuten uuden taistelukomennon tai immuniteetin jotain heikentävää vaivaa vastaan. Kun hahmo yhdistetään magiciteen, tämä saa taisteluista taikapisteitä, joita tarvitaan loitsujen vakituiseen oppimiseen. Toisin kuin muut pelihahmot, Terra ja Celes omaksuvat muutamia loitsuja pelkästään tasoaan kasvattamalla.
Valikolla on hahmojen varustamisen ohella useita muita tehtäviä. Sen kautta voidaan käyttää esineitä ja taikoja lisäämään hahmojen vähentyneitä osumapisteitä tai parantamaan poikkeava terveydentila. "Status"-alavalikosta voidaan tarkkailla hahmojen ominaisuuksien numeerisia arvoja sekä seuraavaan tasonnostoon vaadittuja kokemuspisteitä. Muita toimintoja ovat peliasetusten säätäminen ja pelin tallentaminen.
Taistelut
thumb|200px|Esimerkki Final Fantasy VI:n taistelusta Kuten muissa Super Nintendolle kehitetyssä Final Fantasy -peleissä, Final Fantasy VI:n taisteluissa käytetään Active Time Battle -järjestelmää: kullakin pelihahmolla on oman nopeuden perusteella etenevä mittari, jonka täyttyessä voidaan valita haluttu komento näyttöön ilmestyvästä ikkunasta. Peruskomentoja ovat fyysinen isku, vihollisen hyökkäystä lieventävä puolustus, hahmon siirtäminen etu- tai takariviin, varusteen vaihtaminen sekä omat alavalikkonsa muodostavat esineet ja taiat. Pelin loitsut on jaettu parantavaan valkoiseen, vahingoittavaan mustaan sekä hahmon statusta muuttavaan harmaaseen magiaan. Taikavalikon kautta voidaan käyttää myös sen esperin hyökkäystä, joka hahmolle on sillä hetkellä valittu, mutta vain kerran taistelua kohden. Mainittujen vaihtoehtojen lisäksi valittavana on hahmokohtainen erityiskomento. Jos hahmon osumapisteet ovat alhaiset, tämä saattaa käyttää tavallista voimakkaampaa hyökkäystä.
Taisteluja esiintyy maailmankartalla ja luolastoissa. Niihin voi kerralla osallistua enintään neljä hahmoa, ja tietylle pelin henkilölle puhumalla pelaaja voi muodostaa haluamansa ryhmän. Hahmot voidaan taistelun ajaksi laittaa joko etu- tai takariviin. Järjestys vaikuttaa heidän hyökkäys- ja puolustuskykyynsä: edessä olevat hahmot tekevät vihollisille enemmän vahinkoa, kun taas taakse asetetut suojautuvat vastustajien hyökkäyksiltä paremmin. Kun ryhmä voittaa taistelun, kertyy tälle kokemus- ja taikapisteiden ohella rahaa. Pelihahmojen osumapisteiden ehtyessä taistelu hävitään, ja peli on aloitettava viimeisimmästä tallennuspaikasta.
Hahmot
Final Fantasy VI sisältää enemmän pelattavia hahmoja kuin mikään muu Final Fantasy -pääsarjan osista. Yhteensä heitä on neljätoista: Terra Branford, syntymästään lähtien taikuutta taitanut nuori nainen, joka manipuloituna taisteli vuosia Imperiumin puolesta; Locke Cole, vastuuntuntoinen, "aarteenmetsästäjän" tittelistään erittäin tarkka nuorukainen; Edgar Roni Figaro, Figaron valtakunnan kuningas, joka hyvillä suhteillaan Imperiumiin yritää peitellä Returnersille antamaansa tukea; Sabin Rene Figaro, Edgarin lihaksikas pikkuveli, joka lähti nuorena kodistaan karummille seuduille opettelemaan taistelulajeja; Celes Chere, aiemmin Imperiumia palvellut kenraali, joka menneisyytensä takia joutuu usein todistamaan uskollisuuttaan uutta seuruettaan kohtaan; Shadow, palkkasoturina toimeentulonsa ansaitseva ninja, joka suorittaa palveluksia milloin Returnersille, milloin Imperiumille päätyen lopulta ensimmäisen puolelle; Cyan Garamonde, samuraioppien mukaisesti koulutettu Doman kuningaskunnan ritari, joka liittyy Returnersiin kostaakseen Imperiumille perheensä kuoleman; Gau, orpo, koko ikänsä korvessa viettänyt poika; Setzer Gabbiani, jännitystä etsivä rikas uhkapeluri, joka on erikoistunut kortteihin myös aseina; Strago Magus, maagien sodassa taistelleista sotureista polveutuva vanhus; Relm Arrowny, Stragon 10-vuotias ja taiteellisesti lahjakas lapsenlapsi; Mog, ihmisten kieltä puhuva ja tanssiliikkeillä taisteleva moogle; Umaro, luukaiverruksia ihaileva Mogin jetiystävä; Gogo, muiden ryhmäläisten hyökkäyksiä jäljittelevä salaperäinen muukalainen. Mog, Umaro ja Gogo ovat vapaavalintaisesti hankittavia hahmoja.
Väliaikaisesti ohjattavissa ovat myös Terran sotilaskumppanit Biggs ja Wedge, Returnersin johtaja Banon sekä kenraali Leo Cristophe. Maailman hallintaa havittelevat Returnersin arkkiviholliset ovat Imperiumin keisari Gestahl sekä tämän sosiopaattisesti käyttäytyvä hovimaagi Kefka Palazzo. Muutamaan otteeseen kohdataan paha-aikeinen Ultros-mustekala, joka pyrkimyksenä on yleensä vaikeuttaa päähenkilöiden tehtävää. Final Fantasyn Cid-nimisen hahmon perinnettä pitää yllä magitek-tutkija Cid del Norte Marguez.
Pelin monipuolisena pidetyn hahmosuunnittelun on sanottu syventyneen hahmojen inhimillisiin piirteisiin eikä vain pelillisiin ominaisuuksiin. Hahmojen graafinen suunnittelija Yoshitaka Amano on kaikista suunnittelemistaan hahmoista valinnut suosikikseen Final Fantasy VI:n Terran. Toukokuussa 2008 IGN-verkkosivusto esitteli mielestään 25 parasta Final Fantasy -hahmoa, joiden joukkoon olivat Final Fantasy VI:sta päässeet Ultros, Celes, Setzer ja parhaimpana Kefka, joka sijoittui kuudenneksi. IGN piti Kefkaa myös pelisarjan suurimpana pahantekijänä ja yhtenä ikimuistettavimmista roolipelien antagonisteista. Pelin hahmoista Terra, Celes, Kefka ja Ultros ovat esiintyneet GameFAQsin suosituimpia pelihahmoja mittaavissa "Character Battle" ja "Got Villains?" -kilpailuissa.
Maailma ja historia
Aiempiin sarjan osiin verrattuna Final Fantasy VI:n miljöö on siitä poikkeuksellinen, että siihen sisältyy fantasia-ainesten ohella science fictionin piirteitä. Tarinan alussa pelin maailma koostuu kahdesta suuresta mantereesta, joiden yhteisnimitys on tasapainon maailma. Nimellä Imperiumi tunnettu maailmanvalta pitää hallussaan eteläistä mannerta, jossa sijaitsevat pääkaupunki Vectorin lisäksi espereiden suljettu maa sekä kolme kaupunkia, Maranda, Albrook ja Tzen. Pohjoismannerta kansoittavat Doman ja Figaron kuningaskunnat ja useat muut valtiot. Pelin loppua kohden mantereet jakautuvat saariksi, kun maailman järjestystä ylläpitävää taikuutta väärinkäytetään. Samalla Imperiumi hajoaa ja heikentyneen maailman uusi rakenne saa nimen hävityksen maailma.
Yli tuhat vuotta ennen pelin alkua kolmen taikuutta hallitsevan jumalan välille syntyi selkkaus, jonka seurauksena osa ihmisistä joutui kosketuksiin magian kanssa. Nämä henkilöt muuttuivat kuolemattomiksi olioiksi, espereiksi, joita jumalat käyttivät sotilainaan taistelussa toisiaan vastaan. Aluksi esperit ja tavalliset ihmiset kykenivät yhteiseloon, mutta ihmisten anastaessa toisen osapuolen taikuutta omaan käyttöönsä rodut alkoivat taistella keskenään. Tämä tuhoisa ajanjakso nimettiin maagien sodaksi. Lopulta jumalat alkoivat katua aloittamaansa konfliktia. He muuttivat itsensä iäti nukkuviksi kivipatsaiksi ja vapauttivat esperit sotimisesta. Vastapalvelukseksi nämä turvaisivat magian tasapainon ja jumalien unen, joiden häiritsemisellä olisi kohtalokkaita maailmanlaajuisia seurauksia. Jotta ihmiset eivät olisi toistamiseen havitelleet espereiden voimia, esperit muuttivat omaan maahansa, joka sinetöitiin sitä ympäröivältä elämänpiiriltä. Edes maagisoturit eli sodan aikana taikomaan oppineet ihmiset eivät päässeet espereiden maahan, vaan heidän oli asettauduttava pieneen Thamasan kylään muusta maailmasta erillään ja kykyjään salaten. Eristäytymisen syynä oli se, että heitä syytettiin maagien sodan aloittamisesta ja rankaistiin ilman oikeudenkäyntejä. Thamasa oli ainoa espereiden maan ulkopuolella oleva paikkakunta, jossa taikuutta yhä oli, ja selviytyäkseen sotaa seuraavista vuosista muut ihmiset turvautuivat teknologiaan.
Koneiden tarjoamasta avusta huolimatta Imperiumi otti tavoitteekseen palauttaa taikuus jälleen ihmisten ulottuville jopa sillä uhalla, että maailma joutuisi toistamiseen maagien sodan kaltaisten seuraamusten armoille. Saadakseen tarvitsemaansa magiaa Imperiumi kaappasi useita espereitä, kun näitä näiden maahan johtava portti oli löydetty. Välttääkseen tapahtuman toistumista espereiden johtaja sinetöi sisäänpääsyn voimakentällä. Imperiumille työskentelevä tiedemies Cid del Norte Marguez kehitti magitekiksi kutsutun menetelmän, jolla magiaa voidaan absorboida espereiltä ja siirtää toisten kohteiden käyttöön. Yleensä saatu energia käytetään magitek-haarniskoiksi kutsuttuihin kulkuneuvoihin tai ihmisiin, jotka toimenpiteen jälkeen osaavat käyttää taikuutta. Ensimmäinen magitekille altistettu henkilö oli Kefka Palazzo. Kefkasta kehkeytyi hyvin voimakas taikuudessa, mutta vielä tuolloin prosessissa ilmenneiden virheiden vuoksi hänestä tuli mielenvikainen. Myös Imperiumin kenraalina palveleva Celes päätyi magitek-ritariksi.
Tarina
Imperiumi on lähettänyt kolme magitek-haarniskoilla ratsastavaa sotilasta etsimään Narshen kaupungissa olevaa esperiä. Yrittäessään haastaa löytämäänsä olentoa kaksi partion jäsentä kuolee, mutta heidän eloon jäänyt apurinsa Terra Branford – jota Imperiumi pitää hallinnassaan kehittämällään orjakruunulla – joutuu tajuttomaksi hänen ja esperin välisen selittämättömän vuorovaikutuksen takia. Terran herätessä hänen kruununsa on riisuttu, mutta hän ei kykene muistamaan mitään menneisyydestään. Avukseen hän saa aarteenmetsästäjä Locke Colen, Figaron valtiota hallitsevan kuningas Edgarin ja tämän veljen Sabinin. He saattavat Terran Imperiumin vastaisen Returners-vastarintaliikkeen salattuun tukikohtaan, jossa Returnersin johtaja Banon pyytää Terraa liittymään heihin. Suostuttuaan Terra matkustaa Banonin sekä Figaron veljesten kanssa takaisin Narsheen ottamaan selvää sen mystisestä esperistä. Locken on taas määrä saapua Narsheen Imperiumin alistaman Etelä-Figaron kautta hidastaakseen Narshea kohti pyrkivän suurvallan etenemistä. Taisteltuaan Lete-virralla hyökännyttä Ultros-mustekalaa vastaan Sabin erkanee muista ryhmäläisistä ja joutuu erillisen joenhaaran kuljettamaksi. Tässä vaiheessa juoni jakaantuu kolmeen eri skenarioon, joiden suorittamisjärjestys on pelaajan valittavissa.
thumb|200px|Kefka Palazzo PlayStation-version animaatiossa
Terran, Edgarin ja Banonin kävellessä Narsheen Sabin lyöttäytyy yhteen ritari Cyan Garamonden kanssa, joka menetti kuninkaansa ja perheensä Kefka Palazzon myrkytettyä Doman valtakunnan vedet. Nuoren Gaun opastamana miehet saavuttavat Narshen. Etelä-Figaroon saapunut Locke puolestaan vapauttaa maanalaisiin tyrmiin vangitun kenraali Celes Cheren, joka tuomittiin teloitettavaksi epäuskoollisuudesta Imperiumia kohtaan. Locke ja Cele pakenevat yhdessä Narsheen, jossa yhteen kokoontunut ja jäsenmääräänsä kasvattanut Returners torjuu Imperiumin uusintayrityksen kaapata Narshen jäätynyt esper. Terran lähestyessä olentoa molempien välille muodostuu jälleen merkillinen reaktio, joka muuttaa Terran hehkuvaksi esperiä muistuttavaksi hahmoksi. Uudesta ulkomuodostaan säikähtäneenä Terra pakenee paikalta lentäen ja päätyy Zozon pahamaineiseen kaupunkiin. Terrasta huolehtivan Ramuh-esperin mukaan Terra voi palautua entiselleen vain jonkin tietyn esperin avulla. Returners matkustaa Setzer Gabbianin Black Jack -ilmalaivalla Imperiumin pääkaupunki Vectoriin siinä toivossa, että yksi Imperiumin vangitsemista espereistä voisi olla Terralle avuksi. Vectorissa ryhmä soluttautuu magitek-tutkimuslaitokseen ja vapauttaa sinne teljetyt esperit. Jotta espereistä olisi enemmän hyötyä Returnersille, ne hylkäävät elollisen olomuotonsa ja kiteytyvät magicite-kristalleiksi, taikuutta sisältäviksi jalokiviksi. Kefkan saapuessa laboratorioon Locke tovereineen epäilee Celeksen johdattaneen heidät harhaan luovuttaakseen heidät Imperiumille. Osoittaakseen lojaaliuttaan Celes telesiirtää Returnersin jäsenet turvaan. Myös espereistä vastuussa oleva Cid auttaa heitä pakenemaan käsitettyään espereiden kokemat menetykset. Ryhmän palatessa Terran luo yksi magicite-kivistä osoittautuu hänen isäkseen Maduiniksi. Terra muistaa varttuneensa espereiden maassa isänään esper ja äitinään Madonna-niminen ihminen, joilta Imperiumi hänet kaappasi. Taustastaan tietoisena hän alkaa hallita voimiaan paremmin.
Returners päättää järjestää hyökkäyksen Imperiumia vastaan syöstäkseen sen vallasta lopullisesti. Vastapuolen selvän ylivoiman vuoksi he hakevat tukea espereiltä. Kuullessaan suljetulla portillaan Terralta, etteivät vuosia sitten siepatut esperit ole enää magiciteksi muututtuaan elossa, esperit raivostuvat ja aiheuttavat massiivista tuhoa ihmisten maailmassa. Ryhmä suuntaa Vectoriin, jossa keisari Gestahl vakuuttaa menettäneensä halunsa sotia ja ehdottaa aselepoa. Hän pahoittelee Imperiumin moraalittomuutta ja eritoten vankilaan teljetyn Kefkan hirmutekoja. Hän pyytää heitä lisäksi auttamaan Imperiumia solmimaan rauhan espereiden välille. Toiveeseen myönnyttyään Terra ja Locke purjehtivat espereiden asuttamalle Crescentin saarelle. Mukaansa he saavat kenraali Leon, Celeksen ja Imperiumin työllistämän Shadow-ninjan. Seuruetta täydentävät Crescentille perustetussa Thamasan kylässä asuvat iäkäs maagi Strago sekä tämän energinen lapsenlapsi Relm. Löydettyään vuorille asettuneet esperit ryhmä saattaa nämä Thamasaan, jossa kenraali Leo sekä espereiden johtaja Yura sovittavat osapuolten väliset ristiriidat. Samalla Kefka kuitenkin ilmaantuu paikalle ja loihtii keisarin nimissä jokaisen läsnä olevan esperin magicite-kiveksi. Hän myös surmaa teosta tulistuneen Leon. Monet suljetussa maassaan vielä olevat esperet lentävät Thamasaan haastamaan Kefkaa, joka tosin saa heistä vain lisää magiciteja.