cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Valka
Historia
Viron ja Latvian itsenäistyttyä mailla oli kiistoja niiden välisten rajojen kulusta. Yksi kiistojen kohteista oli Valga eli latvialainen Valka. Virolaiset perustelivat kaupungin kuulumista Viroon maan avulla Latvian vapaussodassa. Kaupungin väestö oli jakautunut kahtia. Venäjän vuoden 1897 väestönlaskennan mukaan kaupungissa asui 4 453 latvialaista ja 3 394 virolaista. Latvialaiset olivat puolestaan voittaneet vuonna 1917 pidetyt kaupunginvaltuuston vaalit. Tilanne oli hyvin kiristynyt vuonna 1919, jolloin pelättiin kaupungin vuoksi jopa maiden välistä yhteenottoa. Seuraavan vuoden puolella tilanne kärjistyi maiden lehdistössä. Lopulta Latvia ja Viro sopivat brittiläisen eversti Stephen Tallentsin johtamasta komissiosta, jonka jäseninä oli myös latvialaisia ja virolaisia. Komissio ratkaisi maiden rajakiistan heinäkuussa 1920. Viro sai kaupungin ydinosan, kun taas Latvian puolelle jäi sen eteläinen osa. Kiistely jatkui vielä myöhemmin, mutta maiden väliseltä yhteenotolta kuitenkin vältyttiin. thumb|Valkan ja Valgan raja
Valka rajakaupunkina
Tarinan mukaan uusi rajalinja kulki Valgan asemapäällikön talon makuuhuoneen läpi ja jakoi jopa sängyn. Hän sai valita kumman maan kansalaisuuden hän ottaa. Asemapäällikkö valitsi Viron, koska hänen päänsä oli hänen nukkuessaan Viron puolella ja jalat Latvian puolella. Viron krooni ei kelvannut maksuvälineenä Latvian puolen eikä Latvian lati Viron puolen liikkeissä. Suurempi, pohjoisempi osa kaupungista jäi Virolle, jossa sijaitsee kaupungin keskusta ja rautatieasema. Jaon seurauksena Valgaan syntyi kaksi rautatieasemaa Viron Valga ja Latvian Valka, joka sijaitsi neljä kilometriä Viron Valgan aseman eteläpuolella. Latvialaiset ja virolaiset veturit käännettiin niiden väliin Latvian puolelle rakennetussa ratakolmiossa.
Tulli- ja rajamuodollisuudet hoidettiin molemmilla asemilla aina vuoden 1940 elokuuhun saakka. Samoin kapearaiteisen rautatien junat joutuivat käyttämään aluksi naapurimaan aluetta, mutta myöhemmin sekä Viro että Latvia rakensivat omalle puolelleen rajaa omat rataosat jotka mahdollistivat virolaisille Valgan ja latvialaisille Valkan asemien käytön omissa junissaan.
Valgasta Moisiokylään matkannut virolaisjuna joutui käyttämään Valgan kaupungin länsipuolella Pedelen ja Ipikin välillä Latvian aluetta miltei Moisiokylään saakka, mutta ajoi pysähtymättä Latvian alueen läpi. Latvialainen Ipikistä lähtenyt juna puolestaan joutui ajamaan pysähtymättä Viron alueen läpi Zultenen ja Apen välillä matkallaan Valkasta Gulbeneen. Virolaiset puolestaan hoitivat oman osansa henkilöliikenteen Valgan asemalta Monisten asemalle uuden Kaagjärven kautta kiertäneen radan avulla. Samalla muutettiin myös vallinnutta käytäntöä siten, että Latvian Valkasta alkoi kaksi latvialaista junaa päivässä ajaa Moisiokylään saakka. Veturit käännettiin Viron puolella, ja junat palasivat Moisiokylästä Valkaan. Virolaiselle junalle puolestaan sallittiin latvialaisten matkustajien kuljettaminen myös Latvian sisäisessä liikenteessä.
Junassa oli ns. suljettuja vaunuja niille matkustajille, jotka matkustivat Virosta Viroon Latvian alueen kautta. Vaunujen ovet lukittiin Valgassa ja avattiin vasta Moisiokylässä tai päinvastoin. Näissä vaunuissa matkustajien passeja ei tarkastettu. Vastaava järjestely tehtiin latvialaisille junalle joka liikennöi Valkasta Gulbeneen. Sen sallittiin kuljettaa virolaisia matkustajia Koikkülan ja Mõnisteen välillä. Ne jotka matkustivat junassa Latvian Valkasta Apeen tai pidemmälle Latviaan Viron kautta saivat matkustaa suljetuissa vaunuissa ilman rajamuodollisuuksia. Aihe oli 1920- ja 30-luvuilla yleisen ihmettelyn aiheena rautatiealan lehdissä ja kirjallisuudessa. Saksalaiset omaksuivat myöhemmin vuosina 1939 - 1945 saman käytännön Suur-Saksan Valtakunnan ja Böömin-Määrin Protektoraatin välisessä rajaliikenteessä useilla eri rataosilla. Samaa käytäntöä noudatettiin myös Unkarin ja Slovakian raja-alueilla.
Neuvostovallan aikanakin (1940–1991) kaupunki oli jaettuna Viron ja Latvian neuvostotasavaltojen kesken, mutta niiden välisen rajan yli saattoi kulkea vapaasti. Neuvostoliiton hajottua rajaa ryhdyttiin valvomaan tiukasti, ja vain kolmessa paikassa pääsi rajan yli. Sen jälkeen kun molemmat maat vuoden 2007 lopussa liittyivät Schengenin sopimukseen, rajavartiot poistettiin ja rajan voi jälleen ylittää vapaasti. Rajan sijainnin osoittavat enää vain mustavalkoiset rajapyykit.
Soinnillinen bilabiaalinen klusiili
Soinnillinen bilabiaalinen klusiili on useimmissa kielissä esiintyvä labiaalinen äänne, jota niin suomessa kuin monissa muissakin kielissä vastaa kirjain B. Kansainvälinen foneettinen aakkosto käyttää äänteestä merkkiä [b].
Léon-Raymond Soulier
Léon-Raymond Soulier (13. tammikuuta 1924 Le Malzieu – 25. joulukuuta 2016) oli ranskalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 7. syyskuuta 1947 ja nimitettiin Pamiers(-Couserans-Mirepoix)’n hiippakunnan piispaksi 22. kesäkuuta 1971. Piispaksi vihkiminen seurasi 12. syyskuuta. Pääkonsekraattorina toimi René-Jean-Prosper-Bruno Boudon, jota avustivat Roger Joseph Tort ja Sabin-Marie Saint-Gaudens.
9. heinäkuuta 1987 Soulier sai nimityksen Limogesin hiippakunnan koadjuuttoripiispaksi, ja 13. heinäkuuta 1988 hänestä tuli Limogesin piispa, jona hän toimi, kunnes jäi eläkkeelle 24. lokakuuta 2000.
Lauttajärvi (Mänttä-Vilppula, Piili)
Maantietoa
Järven pinta-ala on 96 hehtaaria, se on 4,0 kilometriä pitkä ja 1,3 kilometriä leveä. Järvellä on kartan mukaan kolme saarta. Sen rantaviivan pituus on 12,8 kilometriä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Vehkajärven valuma-alueella (35.49), jonka Parannesjoen valuma-alueeseen (35.493) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 141,7 metriä mpy.
Maria Pavlovna Romanova
Maria Pavlovna Romanova tai Maria Pavlovna nuorempi (, 6. huhtikuuta/18. huhtikuuta 1890 – 13. joulukuuta 1958) oli venäläinen Romanov-sukuun kuulunut suuriruhtinatar. Hän oli suuriruhtinas Pavel Aleksandrovitš Romanovin tytär, Dmitri Pavlovitš Romanovin isosisko ja keisari Nikolai II:n serkku. Hänen isovanhempansa olivat keisari Aleksanteri II ja keisarinna Maria Aleksandrovna, ja äidin puolelta Kreikan kuningas Yrjö I sekä hänen puolisonsa suuriruhtinatar Olga Konstantinovna.
Maria Pavlovna kasvoi setänsä suuriruhtinas Sergei Aleksandrovitš Romanovin ja suuriruhtinatar Elisabet Fjodorovnan holhouksessa Moskovan lähistöllä. Vuonna 1908 hän avioitui Tsarskoje Selossa Ruotsin prinssin, Södermanlannin herttuan Wilhelmin kanssa. Wilhelm oli kuningas Kustaa V:n toiseksi vanhin poika. Prinssiparin sai pojan, Lennartin, mutta liitto päätyi eroon vuonna 1914. Samana vuonna Maria avioitui venäläisen ruhtinas Sergei Mihailovitš Putjatinin kanssa ja palasi kotimaahansa. Liitosta vuonna 1918 syntynyt poika kuoli jo vuoden ikäisenä.
Venäjän vallankumouksen aikana Maria Pavlovna pakeni ensin Pariisiin ja sieltä hän muutti Lontooseen, missä hän tapasi veljensä Dmitri Pavlovitšin. Maria kustansi maanpakovuotensa koruillaan, jotka hän oli salakuljettanut Ruotsiin ennen vallankumousta. Korut hänelle toi Lontooseen Ruotsin kruununprinssi Kustaa Aadolf. Maria palasi Pariisiin ja asui sen jälkeen Biarritzissä. Espanjassa maan kuningatar Viktoria otti hänet vieraakseen. Maria asui 12 vuotta Yhdysvalloissa ennen kuin muutti Argentiinaan. Muutto Argentiinaan oli protesti Yhdysvaltoja vastaan, sillä Yhdysvallat oli yksi Neuvostoliiton tunnustaneista maista. Maria asui Buenos Airesissa toisen maailmansodan loppuun saakka, minkä jälkeen hän muutti takaisin Eurooppaan. Hän kuoli Saksassa Konstanzissa, lähellä Sveitsin rajaa.
PID-säädin
thumb|PID-säätimen lohkokaavio.
Proportional-integral-derivative-säädin, lyhyemmin PID-säädin, on yksi säätötekniikan perussäätimistä. Säätimen nimi muodostuu kolmesta toimintoa kuvaavasta termistä: suhde, integroiva ja derivoiva.
PID-säätimen rakenne
Säätimen ulostulo u koostuu kolmesta eri termistä. Tyypillisesti säätimen lähtö on (lähdön ajatellaan olevan)
Suhdeosa (P) muodostaa säätimen ulostuloon erosuureeseen verrannollisen (Proportional) termin. Tällöin P-osan ulostulon itseisarvo on siis sitä suurempi, mitä kauempana toivotusta säädettävän suureen mittausarvo on. Vahvistus K_P kuvaa säätötoimenpiteen voimakkuutta. P-termille on melko tyypillistä se, että se ei pysty yksinään kompensoimaan säätövirhettä kokonaan. Vakioasetusarvolle saatava säätövirhe saatetaan kuitenkin saada eliminoiduksi integroivien häiriöttömien prosessin P-säädössä. Säätövirheen loppuarvon poiketessa nollasta sitä kutsutaan pysyvän tilan virheeksi.
Integroiva osa (I) integroi erosuuretta ajassa. Sen ulostulo on suhteessa paitsi erosuureen suuruuteen ja riippuu myös sen kestoajasta. Integroivan termin vahvistuksena käytetään integrointivahvistusta K_I. Säätimen integroinnin ansiosta vakioasetusarvolle saatava säätövirhe voidaan eliminoida monissa sovelluksissa silloinkin, kun P-säädöllä ei siihen pystytä. Integroivalla säädöllä on muitakin etuja. Integroivuus auttaa mm. vakiohäiriöihin ja lineaarisesti muuttuvien asetusarvojen aiheuttamien säätövirheiden eliminoinnissa. Etujen saavuttaminen saattaa kuitenkin edellyttää mittaukselta sopivaa tarkkuutta. Joissakin sovelluksissa pelkkä I-säätö ei kuitenkin tule kysymykseen vaan myös P-termi tarvitaan riittävän stabiiliuden, vaimennuksen ja tehokkuuden saavuttamiseksi.
Derivoiva osa (D) huomioi erosuureen muutosnopeudenkin. D-termin parametria K_D kutsutaan derivointivahvistukseksi. Derivoivaa osaa kutsutaan myös ennakoivaksi, koska se pyrkii kompensoimaan poikkeaman jo siinä vaiheessa, kun se vasta on muodostumassa. Sen käyttö helpottaa stabilointia, vaimennuksen ja tehokkuuden saavuttamista. Valitettavasti derivointi vahvistaa erosuureeseen mahdollisesti sisältyvää korkeataajuista kohinaa, jonka mittausfunktion kohina aiheuttaa. Säätimen ulostulosta saattaa tällöin tulla niin kohinainen sisäänmeno toimilaitteelle, että toimilaitteen toiminnasta tulee liian rauhaton. Tästä syystä derivoivaa osaa ei välttämättä käytetä elleivät muut syyt pakota sen käyttöön.
Ammattikielessä käytetään usein myös termejä integrointiaika ja derivointiaika. Integrointiajalle T_I ja derivointiajalle T_D säätimen ulostulolle saadaan esitys
Tämä edellyttää parametrimuunnoskaavoja
Näiden käänteiskaavat ovat
PID-säätimelle voidaan johtaa siirtofunktio G_C(s) esimerkiksi Laplace-muunnosta käyttäen:
Siirtofunktion lausekkeen voi kuitenkin johtaa myös ilman Laplace-muunnosta sekä derivointioperaattoriin liittyvänä operaattorisiirtofunktiona että systeemin (eksponentiaalisen) ominaisfunktion (eigenfunction) avulla.
Käytännössä tarkkaa derivointia ei voida toteuttaa. Tarkasti derivoiva systeemi olisi sitä paitsi jopa epästabiili. Likimääräinen derivointi onnistuu alipäästösuotimen ja ideaalisen derivoinnin sarjaankytkennän sopivalla ei-triviaalilla toimilohkoesityksellä. Alipäästösuotimen ollessa ensimmäistä kertalukua eli aikavakiolla kuvattavissa oleva P-termin ja alipäästösuodatuksella modifioidun D-termin summa voidaan muodostaa vaiheenjohtopiirin (phase lead circuit) avulla.
PID-säätimellä on runsaasti erilaisia muunnelmia. Esimerkiksi D-termissä erosuure saatetaan korvata mittausarvon vastaluvulla, ja P-termissä erosuureen tilalla voi olla apukertoimen ja asetusarvon tulon ja mittausarvon erotus.
Käytännössä PID-säätimestä käytetään usein yksinkertaistettuja versioita. Monissa käytännön tilanteissa riittävän hyvä säätötarkkuus saavutetaan, vaikka kaikkea PID-säätimen potentiaalia ei hyödynnettäisikään. Tällöin voidaan tarpeettomaksi katsottu tai joissain tilanteissa jopa ongelmia tuottava termi jättää säädöstä kokonaan pois. Tyypillisiä ovat esimerkiksi PI- ja PD-säätimet. Derivoivan osan poisjättämisen syyksi saattaa riittää myös halu selviytyä viritystyöstä helpommalla.
PID-säätimen virittäminen
PID-säätimen eri versioiden virittämiseen on tarjolla useita mahdollisuuksia. Yksiselitteisesti oikeita arvoja säätimen parametreille ei voida nimetä. Ne riippuvat paitsi säädettävän suureen käyttäytymisestä, myös säädön tavoitteista. Käytännössä jonkin ominaisuuden parantaminen voi usein tapahtua vain toisen kustannuksella. Esimerkiksi haluttaessa säätöpiirin reagoivan asetusarvon muutoksiin nopeasti voidaan vahvistusta kasvattaa, mutta tämä saattaa heikentää stabiilisuutta.
Käytännön esimerkki: Kokemuksesta tiedetään kerrostalon huoneistojen hidas reagointi lämmitystehoon. Tämä integroiva ominaisuus voidaan kompensoida lämmitystä ohjaavan säätimen D-tekijää vahvistamalla (=ennakoimalla). Tämä voi tarkoittaa mm. ulkoilman muutosnopeuden jonkinlaista huomiointia. Parempaan säätötulokseen päästään yhdistämällä ulkoilman lämpötilan mittauksen mahdollistama myötäkytkentäkompensointi ja PID-säätö.
P-, PI- ja PID- säädön virittämiseksi voidaan usein käyttää Ziegler-Nichols-menetelmää. Siinä viritys suoritetaan etsimällä P-säätimen kriittisen vahvistuksen arvo. Kriittisellä vahvistuksella säätöpiiri on stabiilisuusrajalla. Useimmissa systeemeissä mittaus ja säätimen ulostulo alkavat tällöin värähdellä vakioamplitudilla. P-säätimen virittämiseen käytetään kriittisen vahvistuksen arvoa. PI- ja PID-säätimien virityskaavoissa tarvitaan sekä kriittinen vahvistus että kriittisen värähtelyn jaksonaika. Kaikissa sovelluksissa värähtelyä ei kuitenkaan saada ollenkaan aikaan. Saatu viritys voi osoittautua kelvottomaksi erityisesti asetusarvon muutostilanteille. Niinpä menetelmällä saadaan usein vain ensimmäinen viritysarvaus. Parempia arvauksia voi etsiä kasvattamalla ja pienentämällä hieman aluksi saatuja arvoja ja arvioimalla uusissa kokeissa saatavia vasteita.
Käytännössä säätimen hienovirityksessä voidaan muutenkin joutua käyttämään myös yrityksen ja erehdyksen menetelmää. Tällöin on miellettävä eri termien painottamisen vaikutukset. Yleensä voidaan sanoa: P-termin vahvistuksen kasvattaminen lisää säädön nopeutta ja vähentää pysyvän tilan poikkeamaa mutta heikentää stabiilisuutta eli kasvattaa säädön asettumisaikaa ja maksimipoikkeamia. Integroivan termin painottaminen poistaa pysyvän tilan virheen ja lisää säädön nopeutta mutta heikentää myös stabiilisuutta. Derivoivan termin käyttö taas lisää yleensä stabiilisuutta mutta saattaa heikentää säätöpiirin vaimennusta liikaa eli saada vasteet värähtelemään liikaa.
Derivointiajan ollessa korkeintaan 25% integrointiajasta PID-säädin voidaan esittää PI-säätimen ja PD-säätimen sarjaankytkentänä niin, että toisessa näistä säätimistä P-vahvistus on yksi.
Kirjallisuutta
Regler
Dodge Ram Van
Dodge Ram Van on pakettiauto, jota Chrysler Corporation valmisti vuosina 1971–2003. Sitä koottiin Pillette Road Truck Assembly -tehtaalla, Windsorissa, Kanadassa.
Țuică
upright|pienoiskuva|Țuică Dracvla pullo Romaniasta.
Țuicǎ ) on perinteinen romanialainen alkoholijuoma. Se on periaatteessa luumuista valmistettavaa hedelmäviinaa, jolla on omat valmistus- ja käyttöperinteensä. Erityisesti perinne on vahvaa Ardealissa eli Transilvaniassa. Țuicǎ tunnetaan unkarinkielisistä kirjoituksista jo 1300-luvun lopulta Bistrițan alueelta, silloin kirjoitusasussa "cujka". Vastaava juoma tunnetaan muissa osissa Romaniaa nimillä pǎlincǎ ja horincǎ, mutta erona esimerkiksi unkarilaiseen pálinkaan on väkevyydessä ja valmistusaineissa. Țuicăan ei esimerkiksi ikinä käytetä aprikoosia, vaan aina luumua. Valmistusta on paljon maatiloilla laillisena kotipolttona.
Valmistusta varten luumut poimitaan elokuussa, ja niistä otetaan pois sinihappoa sisältävät kivet. Mäskin annetaan käydä noin kaksi kuukautta. Sen jälkeen rankki tislataan yleensä kahdesti, ja vahvuusprosentiksi saadaan jopa noin 55–60. Tisle kypsytetään puutynnyrissä, jotka ovat mieluiten akaasiaa. Tuote sekoitetaan kuumaan veteen, joten lopullinen vahvuusprosentti jää alle väkiviinan tason. Juomaa nautitaan kyytipoikana useimmiten porsaanlihan kera, ja sillä katsotaan olevan myönteisiä vaikutuksia ruoansulatuksen kannalta.
Jääkiekon Euroopan seurajoukkueiden mestaruusturnaus
Euroopan seurajoukkueiden mestaruusturnaus oli vuosittainen, Kansainvälisen jääkiekkoliiton järjestämä turnaus joka pelattiin tammikuun alkupuolella. Turnauksesta käytetään myös nimeä Super Six. Turnauksen voittaja oli jääkiekon seurajoukkueiden Euroopan mestari. Turnauksen edeltäjiä olivat nyt jo lopetetut Jääkiekon Euroopan cup sekä European Hockey League (EHL).
Mestaruusturnauksia pelattiin vuodesta 2005 ja järjestäjäkaupunkina oli aina Pietari. Kolme turnausta päättyi Venäjän ja Suomen mestarijoukkueiden väliseen finaaliin ja mestaruus on kunakin vuonna jäänyt Venäjälle. Vuonna 2008 Suomea edusti kolmatta kertaa Oulun Kärpät.
Pelitapa
Turnaukseen otti osaa IIHF:n rankingin kuuden kärkimaan mestarit. Joukkueet jaettiin kahteen kolmen joukkueen lohkoon, joissa kaikki pelasivat toisiaan vastaan kerran. Lohkovoittajat pelasivat loppuottelussa.
Palkinnot
Turnauksen palkintopokaalin nimi on Silver Stone Trophy, joka jaettiin turnauksen voittajalle jo edeltäneessä EHL-liigassa. Lisäksi voittajajoukkue sai vuonna 2008 200 000 euroa 550 000 euron kokonaispalkintopotista. Palkintopotti nousi tasaisesti, sillä vuonna 2005 kokonaispotti oli 600 000 Svetsin frangia, kun seuraavana vuonna se oli 700 000 frangia eli noin 450 000 euroa. Vuonna 2007 palkintopotti oli 800 000 frangia.
2005
Lohko A
Lohko B
2006
Aleksander Ragulin -lohko
Ivan Hlinka -lohko
2007
Vuonna 2007 Suomesta osallistui kauden 2005–2006 Suomen mestari HPK. HPK:n kanssa samassa lohkossa pelasivat Tšekin ja Slovakian mestarit.
Aleksander Ragulin -lohko
Ivan Hlinka -lohko
2008
Aleksander Ragulin -lohko
Ivan Hlinka -lohko
Helena Kesäniemi
Kesäniemen vanhemmat olivat seminaarinlehtori Ludvig Gabriel Kiljander (Kesäniemi) ja Alma Constance Bergholm. Kesäniemen veli oli voimistelunopettaja ja suomentaja Paavo Kesäniemi. Perhe muutti Kiljander sukunimensä sukunimeksi Kesäniemi vuonna 1906.
Kesäniemi valmistui Jyväskylän seminaarista vuonna 1900 ja hänet valittiin Jyrängön kansakoulunopettajaksi samana vuonna. Palokan kansakoulunopettajaksi Jyväskylässä hänet valittiin vuonna 1903.
Pierre Louis Moreau de Maupertuis
thumb|Maupertuisin mittapisteet Lapissa. La Figure de la Terre (1738). thumb|Pierre Louis Maupertuisin sekä retkikunnan muistomerkki [[Aavasaksalla, Ylitorniolla]] Pierre Louis Moreau de Maupertuis (kastettu 28. syyskuuta 1698 Saint-Malo – 27. heinäkuuta 1759 Basel) oli ranskalainen matemaatikko ja tähtitieteilijä.
Tutkimusmatka Lappiin
Maupertuis oli Ranskan tiedeakatemian retkikunnan johtajana Tornionlaaksossa vuosina 1736–1737. Retkikunta mittasi yhden asteen suuruisen meridiaaninkaaren todellista pituutta maastossa (astemittaus). Tarkoituksena oli selvittää, onko maapallo navoiltaan litistynyt vai ei. Toinen vastaavanlainen retkikunta lähetettiin päiväntasaajalle nykyisen Ecuadorin valtion alueelle. Mittaukset onnistuivat ja osoittivat maan muodon olevan litistynyt.
Mittausten eteläisin piste oli Tornion kirkon torni ja pohjoisin Kittisvaara Pellossa. Muita pisteitä olivat muun muassa Pullinkivaara Svansteinin (Turtolan) kylällä, Niemivaara Pellon kunnassa sekä Aavasaksa Ylitorniolla.
Ura
Maupertuis oli Ranskan akatemian jäsen ja sen kahdeksannen oppituolin haltija vuodesta 1743 alkaen. Hän oli Émilie du Châtelet’n geometrian opettaja ja myös rakastaja.
Maupertuis oli Ranskan tiedeakatemian johtaja 1742–1744 ja Preussin tiedeakatemian johtaja 1744–1757.
Maupertuis oli myös biologian varhainen teoreetikko, eritoten teoksessaan Vénus physique (1745), suom. 2017.
Julkaisut
Maupertuis’n tärkeimpiä teoksia:
Hänen kootut teoksensa julkaistiin vuonna 1752 Dresdenissä ja vuonna 1756 Lyonissa.
Purorikko
Purorikko (Saxifraga rivularis) on pienikokoinen, märkien kasvupaikkojen pohjoinen rikkokasvi.
Ulkonäkö ja koko
thumb|vasen|220px|Purorikon kukka.
Utelias Vili
thumb|Utelias Vili Utelias Vili on kuvitteellinen apina. H. A. ja Margret Rey kirjoittivat vuonna 1941 ensimmäisen Utelias Vili -lastenkirjan. Alkuperäinen kirjasarja sisälsi yhteensä seitsemän lastenkirjaa, jotka kirjoitettiin vuosina 1941–1966. Vuonna 2006 Uteliaasta Vilistä tehtiin elokuva. Vilistä on olemassa myös televisiosarja, jota on esitetty Suomessa Yle TV2 -kanavalla.
Purorikko
Ulkonäkö ja koko
Monivuotinen purorikko kasvaa vain 3–10 cm korkeaksi. Hento kasvi on monivartinen ja koheneva. Alimmat lehdet ovat pitkäruotisia, munuaismaisia ja 3–5-halkoisia tai isohampaisia. Ylimmät lehdet ovat lyhytruotisia, puikeita ja ehytlaitaisia. Kaksineuvoiset, pienet kukat ovat väriltään valkoisia tai punertavia. Kukan verhiö ja teriö ovat viisilehtisiä, heteitä on 10 kappaletta. Teriö on vain vähän verhiötä pitempi. Emiö on kaksilehtinen ja enintään tyvestä yhdislehtinen, emilehtien tyvellä on mesisuomuja. Suomessa purorikko kukkii heinä-elokuussa. Hedelmä on kaksiosainen ja monisiemeninen kota.
Levinneisyys
Purorikon levinneisyysalue on sirkumpolaarinen. Euroopassa lajia tavataan Skotlannissa, Färsaarilla, Islannissa, Huippuvuorilla, Pohjois-Venäjällä sekä Norjan, Ruotsin ja Suomen tunturi- ja vuoristoalueilla. Aasian puolella levinneisyysalue jatkuu läpi pohjoisimman Venäjän Tyynelle valtamerelle saakka. Paikoin lajia tavataan myös etelämpänä Kaakkois-Venäjällä. Pohjois-Amerikassa purorikko kasvaa Alaskassa, Kalliovuorilla aina Kalifornian korkeudelle saakka sekä pohjoisimmassa Kanadassa. Laji on levinnyt myös koko Grönlannin rannikolle. Suomessa purorikkoa tavataan Kuusamossa, Sallassa ja Sodankylässä itärajan tuntumassa, Utsjoella sekä Enontekiöllä Käsivarren suurtuntureilla.
Elinympäristö
Purorikko kasvaa tuntureiden puronvarsien märissä sammalikoissa ja paljaalla maalla sekä lumenviipymäpaikkojen lätäköissä. Laji on kalkinsuosija. Purorikko kestää varsin arktisia olosuhteita, mistä kertoo lajin kasvupaikat esimerkiksi pohjoisimmassa Kanadassa ja Grönlannissa.
Utelias Vili
Hahmon kuvaus
Utelias Vili on pieni ja ketterä apina. Hänellä on paljon opittavaa ja hän puuhaa mielellään kaikenlaista. TV-sarjassa Viliä kiinnostavat monet asiat, ja kun muut ovat poissa, Vili tuppaa tekemään jotain, josta pelkää joutuvansa vaikeuksiin - kaikki tosin kääntyy aina parhain päin.
Wat Sieng Thong
Wat Sieng Thong tai Wat Xieng Thong on 1500-luvulta peräisin oleva buddhalainen temppeli Laosin Luang Prabangin kaupungissa. Temppeli rakennettiin Lan Xangin kuningaskunnan kaudelta vuoden 1560 paikkeilla ja sittemmin se toimi vuoteen 1975 saakka Laosin kuninkaiden temppelinä, jossa toimitettiin esimerkiksi kruunajaiset.
Historia
thumb|vasen|Kuninkaallinen hautakappeli. Wat Sieng Thong rakennettiin paikalle, jolla pienempi Nam Khan -joki laskee suurempaan Mekong -jokeen. Samaa paikkaa on joskus pidetty Luang Prabangin kaupungin perustamispaikkana. Paikalla uskottiin olevan myös kaksi nagaa, eli vedenhenkeä. Nagoilla oli aikanaan paikalla oma pyhättönsä. Itse temppelin rakennuttamisen aloitti Lan Xangin kuningas Setthathirat (1548–1571) vuoden 1560 paikkeilla. Kuningas tunnettiin buddhalaisuuden tukijana. Suuri osa Luang Prabangia tuhoutui hyökkäyksessä vuonna 1887, mutta itse temppeli säilyi ehjänä. Temppeli toimi Laosin kuninkaiden temppelinä aina kommunistihallinnon alkamiseen saakka vuonna 1975. Alkuperäisen temppelin ulkonäöstä ei tiedetä paljoa. Alkuperäisistä rakennuksista on säilynyt vain yksi valokuva kappelista. Temppeli rakennettiin ja koristeltiin lähes kokonaan uudestaan 1960-luvulla. Kuningas Savang Vatthana rakennutti myös hautakappelin edelliselle kuningas Sisavang Vongille.
Rakennukset
thumb|Punaisen kappelin seinäkoristeluja. Wat Sieng Thongin temppeliä on pidetty yhtenä parhaista esimerkeistä Pohjois-Laosin 1500-luvun arkkitehtuurista. Temppelialueeseen kuuluu kokoontumissali kolmikerroksisine kattorakenteineen. Kattorakenne on rakennettu Lannan perinteen mukaisesti. Perinteestä poiketen sen sivuseinät on mustattu ja koristeltu kultamaalauksin. Maalausten aiheet esittävät jumaluuksia ja muita taivaallisia olentoja. Katon keskellä on huipukkeiden sarja eli dok so fa. Huipukkeet symboloivat maailman alkuvuorta eli Merua. Kokoontumishallin lisäksi temppelialueella on useita that-kumpuja ja pienempiä kappeleita. Pienemmät rakennukset on tehty vaihtelevasti joko Lanna- tai khmer-tyyliin. Osa niiden seinistä on koristeltu kullatuin reliefein ja osa on päällystetty Kiinan kommunistisen talonpoikaismaalausten mukaisilla peilimosaiikeilla. Alueella on myös useita pieniä stupia ja vuonna 1828 rakennettu buddhalainen kirjasto. Savang Vatthanan rakennuttaman hautakappelin sisätilojen koristeluja ei saatu täysin valmiiksi ennen vuotta 1975. Sen ulkoseinien puukaiverrokset esittävät kohtauksia Ramayanasta.
Kallaste
Kallaste on epäitsenäinen kaupunki Peipsiäären kunnassa Tartumaan maakunnassa Virossa. Sen asukasluku oli vuonna 2010 1 115, pinta-ala 1,93 neliökilometriä ja asukastiheys 577,7 asukasta neliökilometrillä. Se sijaitsee Peipsijärven rannalla Keski-Virossa.
Vuoden 2017 kuntauudistuksessa vanha Peipsiäären kunta, Kallasten kaupunki, Alastkiven ja Varan kunnat sekä Jõgevamaan Pala yhdistettiin uudeksi Peipsiäären kunnaksi, ja Kallastesta tuli Peipsiäären kuntaan kuuluva epäitsenäinen kaupunki (linn, asustusüksus).
Historiaa
Kallasten perustivat alueelle 1700-luvulla tulleet vanhauskoiset venäläiset. Asukkaista valtaosa on edelleen venäjänkielisiä ja vanhauskoisia. Asutus on keskittynyt kolmen Peipsijärven suuntaisen kadun varteen.
Kaupungin venäläinen nimi Красные Горы tulee punaisesta hiekkakivitörmästä, joka on lähes 700 metriä pitkä ja kahdeksan metriä korkea. Kivi on syntynyt 350 miljoonaa vuotta sitten, ja se on niin pehmeää, että siihen voi kirjoittaa. Törmäpääskyt ovat rakentaneet törmään oman yhdyskuntansa.
Väestö
Vuonna 2011 Kallasten kaupungissa oli 852 asukasta, joista 132 (15,5 %) oli virolaisia, 669 (78,5 %) venäläisiä ja 45 (5,3 %) muita kansallisuuksia.
Moneyball
Moneyball on Bennett Millerin ohjaama urheilu-draama-elämäkertaelokuva vuodelta 2011. Sen pääosissa ovat Brad Pitt, Jonah Hill ja Philip Seymour Hoffman.
Elokuva perustuu Michael Lewisin kirjaan Moneyball. Tositapahtumiin perustuva elokuva kertoo MLB-baseballjoukkue Oakland Athleticsin kaudesta 2002, ja joukkueen toimitusjohtajan Billy Beanen (Pitt) sekä hänen apulaisensa (Hill) uudesta tilastoihin pohjautuvasta lähestymistavasta pelaajien analysointiin ja rekrytointiin.
Moneyball oli ehdolla kuudessa Oscar-palkintokategoriassa (elokuva, miespääosa, miessivuosa, sovitettu käsikirjoitus, äänitys ja leikkaus). Se ei kuitenkaan voittanut yhdessäkään kategoriassa.
Ludvig VII (Ranska)
Ludvig VII Nuori (ransk. Louis VII le Jeune) (1120 – Pariisi 1180) oli Ranskan kuningas vuodesta 1137 vuoteen 1180. Hän oli Kapeting-suvun ns. suoran linjan kuudes hallitsija.
Tausta
Ranskan kuninkaan Ludvig VI Paksun ja Savoien Adèlen (1100–1154) nuoremmasta pojasta Ludvigista ei ollut tarkoitus tulla kuningasta, vaan tehtävään kasvatettiin hänen vanhempaa veljeään Filipiä. Tämä kuitenkin kuoli ratsastusonnettomuudessa vuonna 1131, ja näin Ludvigille siirtyi raskas hallitsemisen vastuu.
Ennen kuninkaalliseen tehtävään joutumista Ludvig suunnitteli kirkollista uraa ja monessa suhteessa hän muistuttikin paljon enemmän teologiasta ja uskonnosta kiinnostunutta esi-isäänsä Robert II Hurskasta kuin aseenkäytön ammattilaista, isäänsä Ludvig VI:ta. Usein Ludvig VII saikin kansan parissa lisänimen Hurskas.
Paavi Innocentius II oli paennut Roomassa hallitsevaa vastapaavia ja kirkollisia riitoja Ranskaan ja poikkeuksellisesti juuri paavi, eikä Reimsin arkkipiispa-herttua, voiteli Ludvig VII Ranskan kuninkaaksi Reimsissä vuonna 1131, vanhan tradition mukaan isän vielä hallitessa ja eläessä. Ludvig VII oli voitelun hetkellä 12-vuotias. Varsinaisesti virallinen vallanotto tapahtui isän kuoleman jälkeen vuonna 1137. Tosin hän oli hallinnut tätä ennen melko laajoin valtuuksin jo parin vuoden ajan, tällöin hänellä oli ollut tukenaan isänsä uskollinen avustaja ja neuvonantaja Saint-Denisin luostarin apotti Suger.
Hallitsemisen alkuvaiheet
Ennen kuolemaansa Ludvig VI oli järjestänyt poikansa avioliiton Akvitanian Aliénorin (1122–1204) kanssa. Tämä oli Akvitanian herttuan Guillaime X de Poitiersin ja Éléonore de Châtelleraultin tytär. Avioliittomuodollisuudet suoritettiin Bordeaux’ssa 25. heinäkuuta 1137. Tämä hyvin tunnettu avioliitto mahdollisti kuninkaallisten maiden kolminkertaistumisen lisäten siihen maat Loirejoelta aina Pyreneiden vuoristoon saakka. Uuteen alueeseen kuuluivat Guyenne, Gasgogne, Marche, Poiteau, Limousi, Angoumois, Saintogne ja Périgord. Alue käsitti 19 nykyistä departementtiä eli yhden viidesosan koko nykyisen Ranskan departementtien määrästä. Morsiamen perintöosa oli siis valtava ja kaikki pitivät avioliittoa loistavana poliittisena saavutuksena.
Arki ei kuitenkaan ollut poliittisen voiton kaltaista juhlaa. Ludvig VII oli luonteeltaan hurskas, askeettinen – olihan hän halunnut munkiksi – sekä naiivi, tökerö sekä vetelä päätöksissään. Kaikki tämä sopi erinomaisen huonosti Aliénorin sensuelliin, elämäniloiseen ja rohkeaan luonteeseen. Avioliiton kymmenen ensimmäistä vuotta sujuivat kuitenkin ilman erityisiä vaikeuksia.
Ludvig VII toimitti äitinsä pois hovista, mutta säilytti isänsä neuvonantajat, joista keskeisin oli Saint-Denisin apotti Suger. Hän seurasikin isänsä politiikkaa ja teki kaikkensa kuninkaallisen alueen kasvun hyväksi. Tähän valtaantulon vuosiin liittyy myös Saint-Denisin basilikan rakentamisen aloittaminen. Tästä basilikasta tuli entistä selvemmin frankkien ja Ranskan kuninkaiden nekropoli. Kuningas antoi lukuisia etuoikeuksia maaseutuyhteisöille, rohkaisi maaorjien vapauttamiseen ja uusien peltojen raivaamiseen. Kaupunkien porvareille hän myös antoi monia erioikeuksia, ja samalla rohkaisi samaan oman alueensa ulkopuolellakin. Lisäksi hän tuki voimakkaasti piispojen valinnassa ehdokkaita, jotka kannattivat kuninkaan valtaa.
Heti hallituskautensa alusta lähtien Ludvig VII oli joutunut ristiriitaan Champagnen kreivin Thibaud II:n ja paavi Innocentius II:n kanssa. Kiistan taustalla oli Langresin piispan nimitysoikeus. Kuningas halusi tehtävään Bernhard Clairvauxlaisen ehdokkaana olleen Clunyn luostarin munkin. Toisen kerran hän joutui vastatusten paavin kanssa, kun hän vuonna 1141 halusi Bourgesin piispaksi oman ehdokkaansa paavin ehdokkaan Pierre de La Châtren sijaan. Paavi julisti Ludvig VII:n pannaan ja Pierre de La Châtre löysi itselleen turvapaikan Champagnen kreivin suojista. Tällöin kuningas päätti etsiä La Châtren ja lähti armeijoineen Champagneen kesällä 1421. Tuolloin hän tuhosi polttamalla Vitry-en-Perthoisin kylän ja erityisesti sen kirkon, jonne oli paennut 1 300 kylän asukasta. Kaikki kirkkoon paenneet paloivat kirkon mukana.
Saadakseen rauhan mielelleen Ludvig VII allekirjoitti Vitryn rauhan syksyllä 1143 Thibaud II:n kanssa. Rauhassa kuningas hyväksyi Pierre de La Chêtren valinnan Bourgesin piispaksi ja siten hän sai kuningaskunnan yllä lepäävän pannaanjulistuksen puretuksi. Ludvig osallistui 22. huhtikuuta 1144 Saint-Denisissä kokoukseen, jolla ratkottiin kuninkaan ja paavin välinen konflikti.
Toinen ristiretki
thumb|right|400px| Ludvig VII toisella ristiretkellä. Kuvassa näkyvät Ranskan kuninkaan tunnukset, kultaiset liljat sinisellä taustalla, sekä Ludvig Pyhän kruunu. Kuva on keskiaikaisen käsikirjoituksen kuvitusta. Paavin kanssa tapahtuneen konfliktin lopulliseksi ratkaisemiseksi ja päätökseen saattamiseksi Ludvig VII hyväksyi osanottonsa Bernard Pyhän saarnaamaan ristiretkeen. Vuoden 1145 joulun tienoilla kuningas ilmoittikin julkisesti päätöksestään osallistua ristiretkeen, jonka tarkoituksena oli viedä apua Palestiinan kristityille, joita turkkilaiset ahdistelivat. Turkkilaiset olivat jo valloittaneet Édessen kreivikunnan ja tappaneet lukuisia kristittyjä. Vézelayn kokouksessa pääsiäisenä 1146 Ludvig VII ottikin itselleen ristiviitan kuten monet muutkin vapaat herrat tekivät saman kokouksen aikana.
Taistelujoukon toimintaa sävytti erityisesti ranskalaisten ja saksalaisten ryhmien välinen erimielisyys, Ludvigin kokemattomuus ja heikkotahtoisuus sekä Bysantin asukkaiden asenne, sillä nämä kokivat ristiretkeläiset enemmän haitaksi ja ongelmaksi kuin heidän apuaan tarvitseviksi uskonveljiksi. Muiden tuen pettäessä Ludvig koki karvaita tappioita taisteluissa turkkilaisia vastaan niin nykyisen Turkin kuin Syyriankin alueella. Suurin vaivoin hän pääsi joukkoineen Antiokiaan maaliskuussa 1148. Kaupunki oli tuolloin Raymond de Poitiersin, Aliénorin sedän, hallinnassa ja tämä otti ristiretkeläiset vastaan suurta huomaavaisuutta osoittaen.
Raymond toivoi, että Ludvig olisi auttanut häntä taisteluissa vihollista vastaan, olihan tämä valloittanut joitain Raymondille kuuluvia alueita. Kuninkaan ajatuksiin ei mahtunut muuta kuin meno Jerusalemiin. Aliénor yritti kuitenkin suostutella aviomiestään auttamaan setäänsä tämän taistelussa. Tarinoiden mukaan pettyneenä miehensä asenteesta hän päätti pettää tätä suhteella setänsä islaminuskoisen kapteenin kanssa. Tästä seikasta lähti liikkeelle omansa aikansa skandaaliteollisuus ja Guillaime Tyriläinen syytti Aliénoria jopa insestisestä suhteesta omaan setäänsä Raymondiin.
Ludvig VII vaati kuitenkin vaimoaan lähtemään Antiokiasta ja seuraamaan itseään Jerusalemiin, jossa hän täytti lupaamansa ristiretkivelvoitteen. Kesäkuussa 1148 Ludvig yritti valloittaa Damaskoksen, jonka edustalla hänen armeijansa kuitenkin kärsi tappion. Kuningas joutui Bysantin armeijan vangiksi kunnes normandialainen Roger de Sicilie vapautti hänet vankeudesta. Kuninkaallinen aviopari vietti vielä vuoden Pyhällä maalla ennen paluutaan eriseuraisesti takaisin kotimaahansa.
Lopputuloksen kannalta katsottuna Ludvig VII:n osallistuminen toiseen ristiretkeen oli valtakunnan tulevaisuuden kannalta punnittuna erityisen hankala ja vakava tapaus, sillä retken tase oli raskas sen kaikilla osa-alueilla:
Ero Aliénora Akvitanialaisesta
Heti palattuaan ristiretkeltä Ranskaan marraskuussa 1149 Ludvig VII päätti hakea avioeroa puolisostaan Aliénora Akvitanialaisesta. Kuitenkin paavi Autuas Eugenius III ja apotti Suger onnistuivat sovittelemaan avioparin jatkamaan yhteiseloa ja vuonna 1150 syntyi avioliitosta tytär Alix (1150–1195), kuninkaallisen avioparin toinen tytär.
Kuitenkin heti Sugerin kuoleman jälkeen vuonna 1151 kuningas vaati uudelleen avioeroa ja Beaugencyn konsiilissa löydettiin lopultakin selkeä peruste avierolle. Ludvig VII:n esi-isä Hugo Capet oli aikoinaan nainut Aliénorin esi-isän sisaren, eli oli kyse aviopuolisoiden sukulaisuudesta, he olivat viidensiä serkkuja. Tämän perusteella avioliitto mitätöitiin 18. maaliskuuta 1152. Aliénor otti myötäjäisensä itselleen ja jo 18. toukokuuta 1152 hän avioitui Anjoun kreivin Henri II Plantagenêt’n kanssa. Tästä tuli vuonna 1154 Englannin kuningas. Henri oli iältään 19-vuotias ja Aliénora 30-vuotias.
Tämä Ludvig VII:n vakava poliittinen virhe oli alkuna pitkään kestäneelle poliittiselle ja sotilaalliselle kilpailulle Ranskan ja Englannin kuningaskuntien välillä ja se kesti melkein koko keskiajan. Ludvig VII tuki Englannin kuninkaan ja alueiden lääninherran vastaista kapinoita niin Bretagnessa kuin Poitoussa, samoin myös Henri II:n pojat saivat tukea kapinointiin isäänsä vastaan. Tuen antamisessa Ludvig II helpotti:
Uudet avioliitot
1154
1158
1163
1165
1172–1173
1180
Lapset
Eleonora Akvitanialaisen kanssa:
Constance de Castille, (1140–1160) Kastilian Alphonse VII:n tyttären kanssa:
Adèle de Champagnen (eli Adèle de Blois) kanssa:
Hallitsemisen saavutukset
thumb|left|200px|Ludvig VII:n kuviteltu muotokuva keskiajan lopun kirjankuvituksen mukaan. Vaikka Ludvig VII kasvatettiin ennemminkin olemaan pappi ja munkki kuin hallitsija, niin silti hän on ollut merkittävässä roolissa Ranskan historiassa ja kansakunnan muotoutumisessa:
Kuitenkin toinen ristiretki on katastrofaalinen ja koska avioero Akvitanian Aliénorasta oli valtava poliittinen erehdys, joka soi vasallille mahdollisuuden olla selvästi mahtavampi alueiden omistaja kuin hänen herransa, niin tarvittiin seuraavan kolmen ns. suuren kuninkaan toimenpiteet ja hallintoa, jotta nämä painavat virheet saatiin kokonaisuudessaan korjatuiksi.
Maantiepyöräilyn klassikot
thumb|Vuoden 2014 Pariisi–Roubaix Maantiepyöräilyn klassikot ovat arvostetuimpia yksipäiväisiä kilpailuja maantiepyöräilyn kilpailukalenterissa. Suurin osa näistä läntisessä Euroopassa ajettavista kilpailuista on ollut ohjelmassa jo vuosikymmeniä, vanhimmat 1800-luvulta asti. Kilpailut pidetään osapuilleen samoihin aikoihin joka vuonna.
Suurin osa klassikoista kuului vuosina 2005–2008 kansainvälisen pyöräilyliiton pyörittämään UCI ProTouriin, 2009–2010 UCI World Rankingiin ja vuodesta 2011 UCI World Touriin. Tämä kilpailukiertue sisältää myös pidempiä etappiajoja kuten Italian, Ranskan ja Espanjan ympäriajot, Pariisi–Nizza-ajon, Dauphiné Libérén sekä yksipäiväisiä ei-klassikkoajoja. ProTour korvasi maantiepyöräilyn maailmancupin, joka koostui pelkästään yksipäiväisistä ajoista.
Viime aikoina viidestä kaikkein arvostetuimmasta klassikosta on alettu puhua 'monumentteina'. thumb|[[Roger De Vlaeminck Flanderin ympäriajon ikonisessa Koppenbergin nousussa vuoden 1978 kilpailussa]] thumb|250px|[[Flanderin ympäriajo|Ronde van Vlaanderen käynnissä huhtikuussa 2007.]]
Monumentit
thumb|right|[[Franco Bitossi vuoden 1967 Giro di Lombardiassa]] Vain kolme ajajaa, kaikki belgialaisia, on voittanut kaikki 'monumentit': Roger De Vlaeminck, Rik Van Looy ja Eddy Merckx. Neljä muuta monumenttia voittanut irlantilainen Seán Kelly jäi täpärästi tämän joukon ulkopuolelle sijoituttuaan Flanderin ympäriajossa toiseksi kolmeen otteeseen (1984, 1986 ja 1987). thumb|200px|[[Pariisi–Roubaix menossa]]
Val Kilmer
Val Edward Kilmer (s. 31. joulukuuta 1959 Los Angeles, Kalifornia) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän aloitti elokuvanäyttelijänuransa vuonna 1984 näyteltyään sitä ennen teatterissa. Hänen läpimurtoroolinsa oli Jim Morrisonina Oliver Stonen elokuvassa The Doors (1991), jota seurasi sarja menestyselokuvia 1990-luvulla.
Elämä ja ura
Val Kilmer syntyi 31. joulukuuta 1959 Los Angelesissa Kaliforniassa. Hänen isänsä oli ilma- ja avaruuslaitteistojen toimittaja ja perustajaurakoitsija. Kilmer aloitti näyttelemisen high schoolissa yhdessä ystävänsä Kevin Spaceyn kanssa, josta myös tuli tunnettu näyttelijä. Kilmer kävi Hollywood Professional Schoolin sekä New Yorkin Juilliard Schoolin, jossa hän oli teatterijaoksen nuorin opiskelija.
Näyttelijänuransa Kilmer aloitti teatterin lavalla New Yorkissa. Hänen ensimmäinen elokuvaroolinsa oli vakoilijaparodiassa Top Secret – huippusalaista (1984). Sitä seurasi sarja sivuosia elokuvissa kuten Top Gun – lentäjistä parhaat (1986). Kilmerin läpimurto oli rocktähti Jim Morrisonin rooli Oliver Stonen elokuvassa The Doors (1991). Kilmer myös lauloi itse elokuvan lauluosuudet soundtrackille.
Seuraavissakin elokuvissaan Kilmer esitti yhdysvaltalaisia legendoja, kuten revolverisankari Doc Hollidayta elokuvassa Tombstone (1993) ja Elviksen haamua elokuvassa True Romance (1993). Hän esitti Batmania elokuvassa Batman Forever (1995). Samalla Kilmer alkoi saada mainetta hankalana työtoverina, joka riiteli ohjaajiensa kanssa. Ohjaajat kuten Joel Schumacher, Richard Stanley ja John Frankenheimer ovat arvostelleet Kilmeriä lapselliseksi ja röyhkeäksi riidanhaastajaksi. Kilmerin itsensä mukaan hänen maineensa johtuu siitä, että hän ei ole suostunut mielistelemään studiopomoja ja rahoittajia vaan välittää vain näyttelemisestä.
Kilmer on jatkanut näyttelemistä 2010-luvulle asti.
Kilmer tunnetaan useista suhteistaan viihdealan naistähtiin, kuten Cheriin, Michelle Pfeifferiin ja Cindy Crawfordiin. Kilmer tapasi tulevan vaimonsa Joanne Whalleyn Willow’n kuvauksissa vuonna 1987, ja he menivät naimisiin seuraavana vuonna. Heille syntyi kaksi lasta, tytär Mercedes vuonna 1991 ja poika Jack vuonna 1995, ennen kuin liitto päättyi eroon 1996.
Kilmerin kerrottiin vuonna 2015 joutuneen sairaalaan kurkkuleikkaukseen. Hän vahvisti vuonna 2017 sairastavansa kurkkusyöpää. Syövän ja sen vuoksi tehtyjen hoitotoimenpiteiden kuten trakeostomian vuoksi hän menetti puheäänensä. Elokuvassa Lumiukko (2017) hänen vuorosanansa jälkiäänitti toinen näyttelijä. Top Gun: Maverick (2022) -elokuvaa varten hänelle rakennettiin keinotekoinen ääni syväoppimiseen perustuvan tietokoneohjelman avulla.
Vuonna 2021 julkaistiin myötäsukainen omaelämäkertaelokuva Val, joka perustuu Kilmerin kuvaamiin kotivideoihin.
Lamminlampi (Virrat)
Lamminlampi on Pirkanmaalla Virroilla Piilin kylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 2,6 hehtaaria, se on 400 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 900 metriä.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Vehkajärven valuma-alueella (35.49), jonka Parannesjoen valuma-alueeseen (35.493) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 143,8 metriä mpy.
Louis Portella Mbuyu
pienoiskuva|Louis Portella Mbuyu vuonna 2011. Louis Portella (s. 28. heinäkuuta 1942 Pointe-Noire) on brazzavillenkongolainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 31. joulukuuta 1967 ja nimitettiin Kinkalan hiippakunnan piispaksi 16. lokakuuta 2001. Piispaksi vihkiminen seurasi 6. tammikuuta 2002. Pääkonsekraattorina toimi paavi Johannes Paavali II, jota avustivat Leonardo Sandri ja Robert Sarah.
Victory Tilly
pienoiskuva|Victory Tilly, 2001 Victory Tilly on Ruotsissa vuonna 1995 syntynyt amerikanravuriruuna, joka piti 2000-luvun alussa hallussaan ravurien absoluuttista maailmanennätystä 08,9aly. Victory Tilly juoksi ennätyksensä Meadowlandsin radalla Yhdysvalloissa. Ennätyksen rikkoi vuonna 2004 amerikanravuri Tom Ridge.
Victory Tilly on ansainnut urallaan (9.10.2005 mennessä) 36 047 898 Ruotsin kruunua. Ruuna on juossut 92 lähtöä, joista se on voittanut 66. Victory Tillyn omistaa Stall Kalas, ja sitä valmentaa Stig H. Johansson.
Sirkku Peltola
Sirkku Peltola (oik. Sirkka-Liisa Peltola; s. 18. joulukuuta 1960 Kangasala) on palkittu suomalainen näytelmäkirjailija, dramaturgi ja ohjaaja, koulutukseltaan filosofian maisteri. Peltola on ollut aktiivinen teatterintekijä 1980-luvulta.
Ura
Sirkku Peltolan esikoisnäytelmä Pikku jättiläinen esitettiin Jyväskylän ylioppilasteatterissa vuonna 1985. Peltola pitää tätä merkittävimpänä teoksistaan, koska sen avulla hän löysi ”oman estetiikkansa”. Peltola on siitä eteenpäin toiminut monissa eri teattereissa, muun muassa Kuopion kaupunginteatterissa, Lahden kaupunginteatterissa, Tampereen Työväen Teatterissa ja Helsingin Kaupunginteatterissa. Peltolan hahmot ovat usein tragikoomisia antisankareita. Hänen näytelmänsä käsittelevät sellaisia aiheita kuin yksinäisyys, vieraantuneisuus, työttömyys, kuolema ja köyhyys.
Peltola on saanut uransa aikana monia eri palkintoja ja tunnustuksia. Hänen näytelmiään on käännetty yli kymmenelle kielelle. Hän on myös toiminut Tampereen Teatterikesän taiteellisena johtajana sekä Teatteriohjaajaliiton hallituksessa.
Peltolalle tärkeimpiä kirjailijoita ja teoksia on Väinö Linnan Pohjantähti-trilogia, Aleksis Kiven Seitsemän veljestä ja Hella Wuolijoen Niskavuori-sarja.
Yksityiselämä
Sirkku Peltola syntyi viisilapsiseen perheeseen Kangasalla. Hän asuu nykyään Lauri Viidan vanhassa talossa Tampereen Pispalassa yhdessä puolisonsa, muusikko Heikki Salon kanssa. Heillä on kaksi lasta, Pilke ja Valentin.
Sirkku Peltolan veli on näyttelijä Sulevi Peltola.
Basiliski
thumb|Basiliskin kuva [[Ulisse Aldrovandin teoksessa Historia serpentum et draconum vuodelta 1640.]] Basiliski on taruolento, lohikäärmemäinen kukon ja liskon sekoitus. Basiliskia pidettiin käärmeiden kuninkaana, ja sen nimitys tulee kreikan sanasta basiliskos, joka tarkoittaa pientä kuninkaallista. Basiliskin esikuvana on saattanut olla töyhtöpääkyy tai kobra. Plinius vanhempi kuvasi sen käärmeeksi, jolla oli kultainen kruunu. Keskiajan mytologiassa basiliski oli muuttunut käärmeeksi, jolla oli kukon tai joskus jopa ihmisen pää. Taiteessa basiliski oli paholaisen ja antikristuksen symboli. Protestanteille se puolestaan symboloi paaviutta. Heraldiikassa basiliski kuvataan eläimeksi, jolla on kukon pää, vartalo ja jalat, käärmeen kieli ja lepakon siivet. Käärmemäinen takapuoli päättyy nuolimaiseen häntään.
Kertomusten mukaan basiliski syntyy seitsemän vuoden ikäisen kukon munimasta munasta, jonka rupikonna hautoo. Muna munitaan Koirantähden eli Siriuksen ollessa taivaalla, eikä pyöreässä munassa ole lainkaan keltuaista. Kun muna särkyy, siitä tulee esiin karmea hirviö. Basiliski syntyy myös kukon täydenkuun aikaan munimasta munasta.
Tarujen mukaan basiliskeja on kahta lajia: ensimmäinen polttaa kaiken tieltään ja toinen voi tappaa pelkällä katseella. Kummatkin ovat niin kammottavia, että niiden hengitys saa kasvit lakastumaan ja kivet särkymään. Uskottiin myös, että basiliski on niin myrkyllinen, että jos ratsastaja yrittäisi tappaa sen keihäällä, basiliskin vahva myrkky nousisi keihästä pitkin ja surmaisi niin ratsastajan kuin hevosenkin. Ainut keino tappaa basiliski oli näyttää sille sen omaa peilikuvaa, jolloin olento kuolisi kauhusta nähdessään oman kuvansa. Joidenkin lähteiden mukaan basiliskin katse kivettää vain uhrin ulkokuoren ja jättää sisuksen ehjäksi. Jähmetettyään uhrinsa basiliski rikkoo kuoren ja syö sisäelimet.
Basiliskilla on kuitenkin kaksi luonnollista vihollista, kärppä ja kukko. Tarujen mukaan kärppä on immuuni basiliskin katseelle, ja jos basiliski onnistuu puremaan kärppää, kärppä käy syömässä tuoksuruutaa, parantuu ja palaa taistelemaan basiliskin kanssa. Yhtä pelottava vihollinen on kukko, sillä jos basiliski kuulee kukon kiekuvan, se kuolee välittömästi.
Harry Potter -kirjasarjassa basiliski oli jättiläiskäärme jonka katse tappaa, mutta epäsuora katse (esimerkiksi peilin, veden, linssin tai aaveen kautta) jähmettää. Basiliski on myös myrkyllinen.