cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Otran talo
Otran talo oli Tampereen ensimmäisiä teräsbetonirunkoisia rakennuksia. Uusi tekniikka teki mahdolliseksi sen, että alimpien kerrosten liiketiloihin voitiin asentaa suuret ikkunat. Julkisivut muurattiin kansallisromanttiseen tapaan graniitista, vaikka talon rakentamisen aikaan sitä tyyliä ei enää yleisesti käytetty. 1960-luvulla rakennusta korotettiin yhdellä kerroksella. Muutokset suunnitteli arkkitehti Harry W. Schreck. Lisäkerroksen myötä katon muoto muuttui ja talon jugendilme vaurioitui.
1980-luvulla talo peruskorjattiin, ja samalla sisäpiha rakennettiin umpeen.
The Great Deceiver
The Great Deceiver on neljä CD-levyä käsittävä King Crimsonin live-box-set. Se on nauhoitettu 1970-luvun alussa niin sanotun Wettonin-periodin aikaan. Musiikki oli tuolloin raskasta ja heavy metaliin vivahtavaa.
Boksi sisältää materiaalia useista konserteista, mutta vain yksi keikka on sisällytetty kokonaisuudessaan. Mukaan on otettu useita pitkiäkin yhteisimprovisaatioita.
Alessandro Pesenti-Rossi
Alessandro Pesenti-Rossi (s 31. elokuuta 1942 Bergamo) on entinen italialainen Formula 1 -kuljettaja. Hän osallistui neljään ja pääsi starttaamaan kolmeen Formula 1 -osakilpailuun kaudella. Hän oli parhaimmillaan 11. Itävallan GP:ssä.
Alessandro kilpaili myös Formula 3- ja Formula 2 -luokissa kohtalaisella menestyksellä. Hän palasi F2-luokkaan vuodeksi 1977.
R. E. Brummer
Reino Emil Brummer (17. maaliskuuta 1887 Hämeenlinna – 8. helmikuuta 1945 Helsinki) oli suomalainen sähköinsinööri ja Helsingin sähkölaitoksen toimitusjohtaja.
Brummerin vanhemmat olivat Hämeenlinnan klassillisen lyseon latinan kollega Karl Emil Fabian Brummer (1848–1903) ja Hildur Helena Maria Nordenswan. Hän pääsi ylioppilaaksi 1906 Helsingin suomalaisesta normaalilyseosta ja valmistui diplomi-insinööriksi Teknillisestä korkeakoulusta vuonna 1911.
Brummer oli naimisissa vuodesta 1922 Eva Signe Snellmanin kanssa.
Richard (1658)
Richard oli Englannin tasavallan ja myöhemmin kuninkaallisen laivaston vuonna 1658 vesillelaskettu 70-tykkinen toisen luokan linjalaiva.
Valmistus
Alus tilattiin Woolwichin telakalta, jossa rakennustöistä vastasi Christopher Pett. Se laskettiin vesille 26. toukokuuta 1658.
Palvelus
Alus otettiin palvelukseen 1658 kontra-amiraali John Bournen lippulaivana ja sen päällikkönä oli 1660 John Stoakes, kun se oli Downsissa.
Kuningasvallan palauttamisen jälkeen 23. toukokuuta 1660 aluksen nimeksi muutettiin HMS Royal James ja se luokiteltiin ensimmäisen luokan linjalaivaksi. Aluksen yläkannelle tehtiin tykkiportit ja asennettiin tykit, jolloin tykkien määrä kasvoi 82:een.
Toisessa Englannin–Hollannin sodassa alus osallistui kaikkiin kolmeen merkittävimpään meritaisteluun. Lowestoftin taistelussa 3. kesäkuuta 1665 alus toimi ruhtinas Rupertin lippulaivana samoin kuin neljän päivän taistelussa 4. kesäkuuta 1666. Alus osallistui myös Pyhän Jaakon päivän taisteluun 25. heinäkuuta.
Alus oli Medwayssä Alankomaiden laivaston hyökätessä ankkuripaikalle 14. kesäkuuta 1667. Aluksen miehistö upotti aluksensa estääkseen sen valtaamisen, mutta Alankomaiden laivaston polttolaiva sytytti vedenpinnan yläpuolelle jääneet osat tuleen tuhoten aluksen lopullisesti.
Jolla
Jolla tarkoittaa seuraavia asioita:
Vaavunjärvi
Vaavunjärvi on Pirkanmaalla Tampereella ja Orivedellä Viitapohjan kylän lähellä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 112 hehtaaria eli 1,1 neliökilometriä ja se on 2,2 kilometriä pitkä ja 1,0 kilometriä leveä. Järvellä on kartan mukaan 5 saarta. Sen rantaviivan pituus on 8,6 kilometriä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Näsijärven–Ruoveden alueen (35.3) Näsijärven alueella (35.31), jonka Vaavunjoen valuma-alueeseen (35.317) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 136,5 metriä mpy.
Edward Mannock
thumb|220px|Edward "Mick" Mannock Edward Corringham Mannock (24. toukokuuta 1887 – 26. heinäkuuta 1918) oli brittiläinen ensimmäisessä maailmansodassa kunnostautunut lentäjä-ässä, joka palkittiin kuolemansa jälkeen Viktorian ristillä. Hänelle oli eläessään myönnetty palveluksestaan myös muita virallisia tunnustuksia, kuten Distinguished Service Order ja Military Cross -kunniamerkit.
Mannockin pudottamien viholliskoneiden määrä vaihtelee eri lähteissä ja kriteereillä 50–73:n välillä.
Kuolema
thumb|220px|Mick Mannock lentopuvussaan. Edward Mannock sai surmansa ilmataistelussa hänen lentokoneensa sytyttyä vihollisen maatulesta palamaan ja pudottua linjojen taakse. Virallisesti hänen ruumiinsa hautapaikka on tuntematon, mutta BBC:n Timewatch-sarjan episodin Ensimmäiset lentoässät (esitetty YLEn ykkösellä 3. maaliskuuta 2010 ) mukaan on erittäin luultavaa, että hänen leposijansa on "tuntemattoman brittiläisen lentäjän" paikalla Laventien sotilashautausmaalla. Mannockin nimi on kaiverrettu Faubourg d’Amiensin sotilashautausmaan muistomerkkiin Arrasissa, Canterburyn tuomiokirkon seinälaattaan ja Wellingboroughin sotamuistomerkkiin.
Ala-Pirttijärvi (Tampere)
Ala-Pirttijärvi on Pirkanmaalla Tampereen Velaatassa sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 54 hehtaaria ja se on 1,3 kilometriä pitkä ja 950 metriä leveä. Järvellä on kartan mukaan 4 saarta. Sen rantaviivan pituus on 5,0 kilometriä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Näsijärven–Ruoveden alueen (35.3) Näsijärven alueella (35.31), jonka Löytänänjärven valuma-alueeseen (35.316) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 141,1 metriä mpy.
Let It Be (kappale)
Let It Be on The Beatles -yhtyeen kappale, joka julkaistiin vuonna 1970 singlenä sekä albumilla Let It Be.
Paul McCartney kirjoitti kappaleen kesällä 1968 kesken The Beatles -albumin riitaisia ja stressaavia äänityksiä. Hän oli nähnyt unen, jossa hänen edesmennyt Mary-äitinsä kehotti lohduttavasti poikaansa olemaan turhaan kiihtymättä asioista, eli ”antamaan olla” (engl. ”let it be”). McCartney kirjoitti kappaleen tämän unen pohjalta.
”Let It Be” on rock-tyylinen balladi, jossa on gospel-rytmi. Se nauhoitettiin Abbey Roadin studiolla 25.–31. tammikuuta 1969. Kun George Harrisonilta oli vielä 30. huhtikuuta 1969 lisätty kappaleeseen Leslie-kaiutinten kautta soitettu kitarasoolo, kappale jäi odottamaan julkaisua. Tammikuussa 1970 kappaleeseen vaihdettiin Harrisonilta toinen kitarasoolo sekä lisättiin Harrisonin ja McCartneyn taustalaulua, lisää rumpuja ja marakassit sekä tuottaja George Martinin säveltämät vaskisoitin- ja sello-osuudet. Uudet soittimet kuuluvat selkeämmin kappaleen albumiversiossa, jossa käytetään myös Harrisonin toista sooloa. Singleversiossa ne ovat tuskin kuultavissa.
Monia erilaisia harjoitusversioita kappaleesta kuullaan liki kahdeksantuntisessa televisiodokumentissa The Beatles: Get Back (2021), joka kuvaa Let It Be -albumin tekovaihetta perusteellisemmin kuin samasta materiaalista koostettu aiempi elokuva Let It Be (1970).
Kappale julkaistiin singlenä 6. maaliskuuta 1970 ja toukokuussa 1970 Beatlesin viimeisenä julkaistulla albumilla Let It Be.
Hallinnollinen sääntely
Hallinnollinen sääntely on julkisen vallan yksipuolista käyttämistä yksittäistapaukseen julkisten tavoitteiden toteuttamiseksi, eturistiriitojen ratkaisemiseksi tai erisuuntaisten intressien yhteensovittamiseksi. Sen tyypillisiä piirteitä ovat yksipuolisuuden ohella valtaluonne ja yksittäistapausten käsittely. Yksipuolisuutta pyritään lieventämään asianosaisia ja usein muitakin kuulemalla, jolloin he esittävät oman kantansa ja vaatimuksensa. Yksittäistapauksellisuutta vähennetään käyttämällä yleisempiä, joskin kaavamaisempia, päätösmuotoja.
Hallinnollisessa sääntelyssä viranomainen päättää kansalaisen tai oikeushenkilön oikeuksista ja velvollisuuksista. Siihen sisältyy rajoituksia ja velvoituksia, mutta myös etuja suova päätöksenteko on tavallista. Päätöksiä voi tehdä julkishallinnon toimielinten ohella jossain määrin välillinen julkishallinto. Hallinnollisen sääntelyn perusmuoto on hallintopäätös. Laajasti vaikuttavia hallintopäätöksiä syntyy esimerkiksi kaavoituksessa ja hallinnollisia normeja annettaessa. Sääntelyyn kuuluu erottamattomana osana päätösten toteuttamisen valvonta ja joskus siihen liittyy hallintopakon käyttäminen. Sääntelyn oikeudelliset rajat ja käsitteen sisällön määrittelevät viranomaisen toimivallasta säädetyt oikeussäännökset.
Hallinnollisen sääntelyn lisäksi julkishallintoon kuuluu kolme tehtäväryhmää:
Uutisankka
Uutisankka on tiedotusvälineissä leviävä paikkansapitämätön uutinen, jota luullaan todeksi.
Nimityksen tausta
Sanakirjoissa viitataan ranskalaiseen ilmaukseen canard, 'ankka', joka merkitsee myös väärää uutista, "uutisankkaa". Ilmauksen taustalla on vanha sanonta vendre un canard à moitié, 'myydä ankka puoliksi', joka merkitsee huijaamista, koska "puoliksi" ei voi myydä mitään. Esimerkiksi Suomalaisessa Fraasisanakirjassa viitataan tähän ranskalaiseen ilmaukseen, joka on ollut käytössä jo 1500-luvulla. Ilmaisu canard esiintyy tuossa muodossa myös englanninkielessä ja merkitsee samaa asiaa.
Ruotsinkielessä anka (linnun nimi) on esiintynyt perättömän uutisen merkityksessä 1800-luvun keskivaiheilta lähtien, mutta sanonnan syntytavasta ei olla varmoja. Sanonta on tullut luultavasti suomen kieleen lahden takaa.
Uutisankan alkuperäksi on tarjottu myös kertomusta, jossa ankankasvattaja väittää omistavansa ankan, joka on syönyt 19 muuta ankkaa: kasvattaja teurastaa ankan kerrallaan ja ruokkii sillä loput, kunnes on jäljellä vain yksi ankka: "Ankka, joka on syönyt 19 muuta ankkaa." Koska tarinan ja niin muodoin ankan todenperäisyydestä ei ole takeita, on se siis 'uutisankka'.
Muita perättömiä uutisia
Vuosittain huhtikuun 1. päivänä sanomalehdissä esiintyy perättömiä juttuja, joissa yleensä pyritään saamaan lukijoita kerääntymään johonkin paikkaan. Ne eivät kuitenkaan ole uutisankkoja vaan aprillipiloja.
Heinä–elokuussa kerrottavista ja luotettavuudeltaan epämääräisistä uutisista käytetään ilmausta mätäkuun juttu. Ne saavat uutistilaa, koska kesällä ei tapahdu mitään muutakaan uutisoimisen arvoista.
Leeni
Leeni on suomalainen naisen etunimi, Leena-nimen muunnelma. Leenin nimipäivä on samana päivänä, 22. heinäkuuta, kuin Leenankin. Suomessa on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan rekisteröity 1900-luvun alusta vuoden 2019 loppuun mennessä 521 Leeni-nimen saanutta naista ja alle viisi miestä.
The Night Watch
The Night Watch on King Crimsonin livelevy, joka on nauhoitettu Hollannissa 23 marraskuuta 1973. Kappale "Fracture" sekä improvisaatiot "Trio" ja "Starless and Bible Black" ovat tältä keikalta, ja julkaistiin alun perin studioalbumilla Starless and Bible Black.
Gerco Schröder
thumb|250px|Gerco Schröder Gerco Schröder (s. 28. heinäkuuta 1978) on hollantilainen esteratsastaja. Omien sanojensa mukaan Schröder aloitti ratsastuksen siitä syystä, että hänen koko perheensä olivat hevosihmisiä ja hänen kaksi vanhempaa veljeään, Wim ja Ben Schröder, olivat jatkuvasti ratsastamassa.
Schröderin tärkeimmät kisahevoset tällä hetkellä ovat Eurocommerce-hevoset Acapulco, Milano, Monaco ja Ventimiglia. Hän ratsastaa ja kilpailee myös jonkin verran muilla hevosilla.
Theodoros I Laskaris
thumb|right|Theodoros I Laskaris Theodoros I Laskaris (1174–1222) oli Nikaian keisarikunnan hallitsija ja Bysantin keisari maanpaossa vuosina 1208–1222.
Sen jälkeen kun neljäs ristiretki valtasi Konstantinopolin ja perusti latinalaisen keisarikunnan Theodoros pakeni Nikaiaan. Nikaiasta tuli latinalaisia vastustavien keskus. Latinalainen armeija kukisti hänet vuonna 1204, mutta se joutui palaamaan kun bulgaarit hyökkäsivät. Theodoros rupesi kokoamaan uutta bysanttilaista valtiota Vähässä-Aasiassa. Vuonna 1206 hän julistautui keisariksi.
Theodoros joutui puolustamaan valtakuntaansa monilta uhilta. Häntä vastaan hyökkäsivät latinalaisen keisarikunnan Henrik Flanderilainen‎, Trebizondin keisarikunnan Aleksios Komnenos ja Rümin sultanaatin Kay Khusrau I. Suurimman voittonsa Theodoros koki vuonna 1210, kun hän kukisti turkkilaiset Antiokian lähellä ja vangitsi entisen keisarin Aleksios III:n.
Theodoroksen ensimmäinen vaimo oli Anna Komnena Angelina, Aleksios III:n tytär. Heillä oli kaksi tytärtä Eirene Laskarina (naimisissa Johannes III Dukasin kanssa) ja Maria Laskarina (naimisissa Unkarin Béla IV:n kanssa). Annan kuoleman jälkeen vuonna 1212 Theodoros meni naimisiin Armenian kuninkaan Ruben III:n tyttären Filippan kanssa. Pari sai yhden lapsen, Konstantinoksen. Mutta avioliitto mitätöitiin vuoden päästä ja pojasta tehtiin perinnötön. Theodoroksen kolmas vaimo oli Marie de Courtney, Courtnayn Pietarin ja Flanderin Jolandan tytär.
Raivo Aeg
Raivo Aeg (s. 4. heinäkuuta 1962) on virolainen poliitikko, joka toimi maansa oikeusministerinä 2019–2021. Ennen poliittista uraansa Aeg työskenteli poliisijohtajana (2005–2008) ja Viron suojelupoliisin pääjohtajana (2008–2013). Suojelupoliisissa työskennellessään Aeg kommentoi Viron olevan Venäjälle kiinnostava kohde, koska se kuuluu Natoon ja paikallista venäläisvähemmistöä voi käyttää valtiota vastaan.
Riigikogun vaaleissa 2015 Aeg sai 2 001 ääntä ja tuli valituksi riigikoguun.
Aeg puhuu äidinkielensä lisäksi suomea, englantia ja venäjää.
Yhteiskunta-alan korkeakoulutetut
Yhteiskunta-alan korkeakoulutetut ry on suomalainen yhteiskuntatieteellisen alan korkeakoulutettujen etujärjestö. Jäsenistön tyypillinen koulutustausta on yhteiskuntatieteellinen, humanistinen, hallintotieteellinen tai kasvatustieteellinen korkeakoulututkinto. Yhteiskunta-alan korkeakoulutetut kuuluu keskusjärjestö Akavaan.
YKA hoitaa jäsenistönsä edunvalvontaa yhdessä Julkisalan koulutettujen neuvottelujärjestö JUKOn kanssa julkisella sektorilla ja yksityisellä sektorilla Ylemmät Toimihenkilöt YTN:n kanssa.
YKA on aiemmin julkaissut Ura-jäsenlehteä, joka vuosina 1973–2011 ilmestyi printtinä nimellä Valtiotieteilijä.
Jäsenistön profiili
Liiton jäsenmäärä on kasvanut tasaisesti 1990-luvun puolivälistä. Toukokuussa 2022 jäseniä oli 13 000, joista noin 2 500 eli 20 % on opiskelijoita. Jäsenistön keski-ikä on 41 vuotta.
Jäsenistö työskentelee hallinnon, talouden, koulutuksen ja viestinnän esimies- ja asiantuntijatehtävissä. Kokopäivätyössä olevista enemmistö, 71 %, toimii erilaisissa asiantuntijatehtävissä. Toiseksi suurimman ryhmän muodostavat erilaisissa johtotehtävissä työskentelevät 24 prosentin osuudella. Lisäksi osa jäsenistöstä työskentelee opetustehtävissä.
Jäsenjärjestöt
Liitolla on kuusi jäsenjärjestöä, joista viisi on rekisteröityjä paikallisyhdistyksiä (Helsinki, Savo-Karjala, Turku, Tampere, Lahti) ja yksi valtakunnallinen opiskelijajärjestö Suomen Yhteiskunta-alan Ylioppilaat SYY.
Toiminta
YKA huolehtii yhteiskunta-alan osaajien eduista työmarkkinaneuvotteluissa, tarjoaa lakiapua ja palkkaneuvontaa, auttaa jäseniä kehittämään ammatillista osaamista sekä verkostoitumaan.
Pako Kielletystä laaksosta ja muita Don Rosan parhaita
right|300px Pako Kielletystä laaksosta ja muita Don Rosan parhaita on syyskuussa 2010 julkaistu sarjakuvakirja, johon on koottu Aku Ankka -piirtäjä Don Rosan tarinoita. Kirja on yhdeksäs osa Don Rosan kovakantisesta kokoelmasarjasta, jonka edellinen osa on vuonna 2009 julkaistu Kolmen caballeron paluu. Kirjan julkaisun myötä Rosa tuli myös Suomeen vierailemaan.
HMS Royal James (1671)
HMS Royal James oli Englannin kuninkaallisen laivaston vuonna 1671 vesillelaskettu 102-tykkinen ensimmäisen luokan linjalaiva. Alus oli laivastossa vain noin neljä kuukautta ennen tuhoutumistaan Solebayn taistelussa.
Valmistus
Alus tilattiin 22. huhtikuuta 1669 Portsmouthin telakalta, jossa rakennustöistä vastasi Sir Anthony Deane. Se laskettiin vesille 31. maaliskuuta 1671. Valmistuskustannukset olivat 24 072 puntaa.
Smolnan instituutti
thumb|280px|Smolnan instituutin pääsisäänkäynti thumb|280px|Smolnan instituutti vuonna 1823 Smolnan instituutti tai Smolna on rakennustaiteellinen muistomerkki ja hallinnollinen keskus Pietarissa Venäjällä.
Naisten koulutuslaitos
Rakennuksen tilasi Giacomo Quarenghilta aatelistyttöjen koulutusyhdistys, ja se rakennettiin kouluksen kehittämisen uudistaja Ivan Betskoin aloitteesta ja Katariina II: n vuonna 1764 antaman asetuksen mukaisesti nimellä Smolnyi institut blagorodnik djevitš (ven. Смо́льный институт благородных девиц, Smolna instituutti aatelistytöille). Katariina II valvoi koulun toimintaa henkilökohtaisilla käynneillä ja kirjeenvaihdolla oppilaitten kanssa.
HMS Royal James (1671)
Palvelus
Alus otettiin palvelukseen 18. tammikuuta 1672 Sandwichin jaarlin sinisen laivueen amiraalin Edward Montagun lippulaivana päällikkönään Richard Haddock. Alus osallistui 7. kesäkuuta 1672 Solebayn taisteluun sinisen laivueen keskimmäisessä osastossa. Alusta vastaan hyökkäsi ensin Alankomaiden laivaston Dolfijn ja sitten Groot Hollandia ennen kuin alus joutui polttolaiva Vreden maaliksi. Royal James tuhoutui seuranneessa tulipalossa lopulta upoten. Montagu sai surmansa, mutta aluksen päällikkönä ollut Richard Haddock pelastui.
M/S Prinsesse Benedikte
M/S Prinsesse Benedikte on Scandlinesin omistama ja operoima matkustaja-autolautta, joka liikennöi Tanskan Rødbystä Saksan Puttgardeniin. Laivalle mahtuu 1040 matkustajaa
Smolnan instituutti
Naisten koulutuslaitos
Instituutin perustaminen oli merkittävä askel naisten koulutustarjonnassa Venäjällä. Muodollisen koulutuksen tarjoaminen naisille aloitettiin vasta vuonna 1764 ja 1765, jolloin Katariina II perusti ensin Smolnan instituutin aatelistytöille ja sitten Novodevitšij-instituutin muille tytöille. Smolna oli Venäjän ensimmäinen naisten koulutuslaitos, ja se jatkoi toimintaansa Venäjän keisarinnan henkilökohtaisessa suojeluksessa aina vuoden 1917 vallankumoukseen asti.
Opintosuunnitelma
pienoiskuva|Muotokuvasarja instituutin oppilaista, 1772-1776. Myötäpäivään: Jekaterina Moltšanova, Aleksandra Levsina, Feodosia Rževskaja (oik.) ja Nastasia Davidova; Jekaterina Nelidova, Jekaterina Hruštšova ja Jekaterina Hovanskaja; Natalia Borštšova ja Glafira Alimova. Koulun alkuaikoina oppilaat jaettiin neljään (tai viiteen) ikäluokkaan: (4-6-vuotiaat), 6-9-vuotiaat, 9-12-vuotiaat, 12-15-vuotiaat ja 15-18-vuotiaat. Koulutuksen kesto oli 12 vuotta. Instituutti myönsi kaikille instituutin oppilaille tietyn väriset koulupuvut: kaikkein nuorimmat - ruskea, vähän vanhemmat - tummansininen, sitä vanhemmat - sininen ja vanhimmat - valkoinen. Ruskea väri symboloi maanläheisyyttä ja oli käytännöllinen erityisesti nuoremmille lapsille. Vaaleammat värit symboloivat lisääntynyttä koulutusta ja tarkkuutta. Vanhempien tai sukulaisten, jotka laittoivat tyttärensä instituuttiin, oli allekirjoitettava kuitti siitä, että he eivät vaatisi tätä takaisin. pienoiskuva|280x280px|Smolnan instituutin oppilaita tanssitunnilla 1913 Vanhemmat vierailivat tyttäriensä luona vain määrättyinä päivinä johtajan luvalla, koska instituutin piti kokonaan korvata perhe.
Keisarinna Maria Fjodorovnan aloitteesta vuodesta 1797 lähtien opintosuunnitelma lyheni yhdeksänvuotiseksi: kaikkein nuorinta ikäluokka ei enää opetettu ja alin porvaristyttöjen luokka aloitti 10-vuotiaina. Aatelistytöt rajattiin opiskelemaan erilleen porvaristytöistä. Sosiaaliset ja humanistiset ihanteet opetuksessa korvattiin käytännönläheisimmillä ja naisellisemmilla. Koulupukujen värit olivat sininen, harmaa ja valkoinen.
Vanhemmat ja nuoremmat tytöt asuivat ja opiskelivat rakennuksen eri osissa. He eivät kommunikoineet keskenään ja heillä oli erilliset vapaa-ajantilat, he liikkuivat eri aikoina ruokasaliin, kirkkoon ja makuusaleihin. pienoiskuva|250x250px|Parhaille oppilaille myönnetty nauharuusuke, jossa on [[Katariina Suuri|Katariina II:n monogrammi]]Koulu oli jaettu vuonna 1904 luokka-asteisiin I-VII ja se rinnastettiin lukiotasoiseen opetukseen. Koulun päättäjäisjuhliin toukokuussa osallistui aina keisariperhe. Parhaille oppilaille jaettiin Katariina II:n monogrammilla koristettu kulta-valkoinen nauharuusuke. Monista koulun oppilaista tuli hovineitoja, kunnianeitoja tai hovinaisia.
Oppilaat
Instituutti hyväksyi aluksi oppilaikseen 200 tyttöä: ​​everstien ja todellisten valtioneuvosten eli rankijärjestelmän VI-IV luokan virka-arvoisten isien tyttäret julkisella kustannuksella ja perinnöllisten aatelisten tyttäret vuosimaksua vastaan sekä valmisti heidät hovi- ja yhteiskuntaelämään. Tavanomainen oppilaan lukukausimaksu oli 300-350 ruplaa vuodessa, mutta joistakin oppilaista maksettiin paljon enemmän, ja nämä varat menivät köyhien tyttöjen kouluttamiseen. Yli puolet tytöistä opiskeli hyväntekeväisyysjärjestön tukemina.
Talvella oppilaat vierailivat Eremitaasissa, Keisarillisessa lainauskirjastossa, Taideakatemian näyttelyissä, kasvitieteellisessä puutarhassa, Taurian palatsissa ja teollisuusnäyttelyissä. Kymmenen parasta ylioppilasta, jotka palkittiin Katariina II:n nauharuusukkeella, pääsivät johtajan ja opettajien kanssa Talvipalatsiin, jossa heidät esiteltiin keisarille. Oppilaista käytettiin heidän valmistuttuaan nimitystä smolnyi.
Vuonna 1848 instituutissa avattiin kaksivuotinen pedagoginen luokka naisopettajien (ven. Классная дама, klassdame) koulutusta varten, ja porvaristyttöjen osasto muutettiin Pietarin Aleksanterin kouluksi (vuodesta 1891 Aleksanteri-instituutti). Vuosina 1859-1862 tehtiin opintouudistus ja opetussuunnitelma muutettiin seitsenvuotiseksi sekä maantieteen, luonnontieteen, historian ja venäjänkielen opetusta lisättiin. Myös aatelistyttöjen ja porvaristyttöjen opetusta yhdistettiin ja lomiakin alettiin myöntää. Vuodesta 1895 lähtien opetussuunnitelmaan lisättiin pedagogiikka, oikeustiede ja hygieniikka, jotka täydensivät tyttöjen ammatillista koulutusta opettajiksi. 1900-luvun alussa instituutissa opiskeli 600 oppilasta ja siellä oli 190 hengen henkilökunta.
Neuvostoaika ja sen jälkeen
Lokakuussa 1917 ruhtinatar V. Golitsinan (В. В. Голицыной) johtama instituutti muutti Novotšerkasskiin. Helmikuussa 1919 siellä pidettiin viimeinen valmistujaistilaisuus ja saman vuoden kesällä opettajat ja loput oppilaat lähtivät Venäjältä valkoisen armeijan mukana. Instituutti perustettiin uudelleen Serbiaan, jossa se toimi vuoteen 1932 asti.
Venäjän vallankumouksen aikoihin elokuusta 1917 lähtien rakennuksessa toimi Pietarin työläis- ja sotilasneuvosto sekä Venäjän neuvostojen toimeenpaneva keskuskomitea. Marraskuun 6. päivästä lähtien Vladimir Lenin johti sieltä käsin lokakuun vallankumousta. Maaliskuuhun 1918 saakka Smolna toimi neuvostohallituksen päämajana. Sen jälkeen siellä työskentelivät Pietarin kaupunkineuvosto, läänin ja kaupungin korkeimmat puolue-elimet ja vuodesta 1927 lähtien NKP:n aluekomitea. Vuonna 1934 rakennuksessa murhattiin Sergei Kirov.
Aiheesta muualla
59.94639°N, 30.39639°W
Paalijärvi (Tampere)
Paalijärvi tai joskus myös Paalijärvi–Matalajärvi, on Pirkanmaalla Kangasalla, Orivedellä ja Tampereella Viitapohjan kylän lähellä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 177 hehtaaria eli 1,8 neliökilometriä ja se on 3,5 kilometriä pitkä ja 2,2 kilometriä leveä. Järvellä on kartan mukaan 10 saarta. Sen rantaviivan pituus on 15,5 kilometriä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Näsijärven–Ruoveden alueen (35.3) Näsijärven alueella (35.31), jonka Vaavunjoen valuma-alueeseen (35.317) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 141,5 metriä mpy.
Telephone (kappale)
Telephone on Lady Gagan kappale, jolla esiintyy myös Beyoncé. Kappale on toinen singlejulkaisu The Fame Monster -EP:ltä. Kappaleen ovat kirjoittaneet Gagan lisäksi LaShawn Daniels, Lazonate Franklin, Beyoncé sekä Rodney Jerkins, joka on myös tuottanut kappaleen. Kappale voitti vuoden 2010 MTV Video Music Awards -gaalassa parhaan yhteisen kappaleen palkinnon. siitä on kuvattu musiikki video
Andreas Pusnik
Andreas Pusnik (s. 7. syyskuuta 1972 Klagenfurt) on itävaltalainen jääkiekkoilija, joka pelasi keskushyökkääjänä. Hän laukoi oikealta.
Seuraura
Pusnik pelasi urallaan 19 kautta Itävallan pääsarjassa, jossa hän edusti Klagenfurter AC:ta, Villacher SV:ta ja HC Innsbruckia. Hän toimi Villacher SV:n kapteenina kaudella 2000–2001 ja varakapteenina kaudella 1998–1999. Pusnik pelasi Itävallan pääsarjassa yhteensä 702 runkosarjaottelua tehopistein 289+486=775 keräten 615 rangaistusminuuttia sekä 35 pudotuspeliottelua tehopistein 9+35=44 keräten 58 rangaistusminuuttia. Itävallan mestaruuden hän voitti Villacher SV:n joukkueessa vuosina 1999 ja 2002 sekä Klagenfurter AC:n joukkueessa vuonna 1991.
Maajoukkueura
Pusnik edusti Itävaltaa kuusissa maailmanmestaruuskilpailuissa. Saksan MM-kilpailuissa 1993 hän pelasi kuusi ottelua tehopistein 1+2=3 keräten kaksi rangaistusminuuttia. Italian MM-kilpailuissa 1994 Pusnik pelasi kuusi ottelua Itävallan varakapteenina keräten kolme syöttöpistettä ja kaksi rangaistusminuuttia. Pusnik toimi Itävallan varakapteenina myös Ruotsin MM-kilpailuissa 1995, joissa hän pelasi seitsemän ottelua tehopistein 3+1=4 keräten kymmenen rangaistusminuuttia. Sveitsin MM-kilpailuissa 1998 Pusnik valittiin Itävallan kapteeniksi. Hän teki kilpailuissa yhden maalin pelaamassaan kolmessa ottelussa. Pusnik toimi Itävallan kapteenina myös Norjan MM-kilpailuissa 1999, joissa hän pelasi kuusi ottelua tehopistein 3+3=6 keräten kaksi rangaistusminuuttia. Saksan MM-kilpailuissa 2001 hän keräsi yhden syöttöpisteen ja kaksi rangaistusminuuttia pelaamassaan neljässä ottelussa. Pusnik pelasi urallaan yhteensä 32 MM-ottelua tehopistein 8+10=18 keräten 18 rangaistusminuuttia.
Pusnik kuului Itävallan joukkueeseen Lillehammerin talviolympialaisissa 1994 ja Naganon talviolympialaisissa 1998. Lillehammerissa 1994 hän teki kaksi maalia ja keräsi kaksi rangaistusminuuttia pelaamassaan seitsemässä ottelussa. Naganossa 1998 Pusnik pelasi neljä ottelua tehopistein 2+2=4 keräten kuusi rangaistusminuuttia.
Muuta
Pusnikin isä Sepp, veli Gerhard ja poika Julian ovat myös jääkiekkoilijoita.
Lai Châu (maakunta)
thumb| Maakunta Vietnamin kartalla. Lai Châu on maakunta Vietnamin luoteisosassa, Kiinan ja Laosin vastaisella rajalla,  Tây Bắcin alueella. Sen pääkaupunki on nimeltään Lai Châu. Maakunnan pinta-ala on 9 112 km². Vuonna 2009 maakunnassa oli 370 tuhatta asukasta. Väkiluvultaan maakunta on Vietnamin toiseksi pienin. Maakunnassa asuu 23 etnisen ryhmän edustajia, etenkin thaita ja hmongeja.
Nixon (elokuva)
Allmovien arvion mukaan Nixon on elokuvallisesti vaikuttava, mutta kärsii monella eri aikatasolla etenevästä juonesta, joka ei ole visuaalisesti vakuuttava. Lisäksi Stonen omat tulkinnat Nixonista ja hänen asemastaan sekä elokuvan lukuisat salaliittoteoriat heikentävät elokuvan historiallista uskottavuutta.
Worms (pelisarja)
thumb|Worms-pelisarjan alkuperäinen logo Worms on vuoropohjainen Team 17 -yhtiön tuottama toiminta-strategiapeli, joka kehitettiin alun perin Amigalle Blitz BASIC:llä. Peli on julkaistu myös useille muille alustoille. Ensimmäinen varsinainen jatko-osa Worms 2 julkaistiin ensin Windowsille.
Pelin idea perustuu vanhempiin, ilmaiseksi levitettyihin peleihin, kuten Scorched Earth ja QBasicin Gorillas. Näissä peleissä tarkoituksena oli ampua vastustajan hahmoja omalla tykillä antamalla oikea nopeus ja kulma ammuksille. Worms lisäsi tähän lemmingsmäiset söpöt ja pienet pelihahmot (madot), hahmojen ohjauksen ja liikkumisen, sekä suuret määrät erilaisia aseita ja kenttiä.
Wormsin konseptin on kehittänyt brittiläinen Andy Davidson. Peli oli esitteillä ECTS-messuilla ennen kaupallisen version kehittämistä.
Aseet
thumb|[[Worms 3D -pelistä tuttu asevalikko]] Worms-pelisarja on erityisen tunnettu monipuolisesta asevalikoimastaan. 2D-peleissä aseita on esitelty yhteensä 60 kappaletta ja 3D-peleissä 40. Asevalikoimassa on sekä normaaleja aseita, kuten käsikranaatteja ja kohteeseen hakeutuvia ohjuksia, että erikoisempia, kuten räjähtävä lammas ja erittäin tuhoisa banaanipommi. Viimeisimpiä lisäyksiä on ollut muun muassa Monty Pythonin hullu maailma -elokuvaan viittaava "Holy Hand Grenade". Worms Armageddonin jälkeen pelaajan apuvälineinä käyttämät aseet nimettiin työkaluiksi.
Eräät omituisimmista aseista ovat viittauksia pelin julkaisuajankohtana vaikuttaneisiin keskustelun- tai uutisaiheisiin. "Mail Strike" (joka on räjähtäviä kirjekuoria pudottava lentävä postilaatikko) on viittaus postilakkoihin, kun taas "Mad Cow"  viittaa hullun lehmän tautiin, joka havaittiin Isossa-Britanniassa 1990-luvun lopulla. Worms 2:ssa esitelty "French Nuclear Test" päivitettiin Worms Armageddonissa "Indian Nuclear Testiksi".
Jotkut aseet ovat sisäpiirin vitsejä. Esimerkiksi taivaalta putoava ja kosketuksesta räjähtävä "MB Bomb" on karikatyyri Martyn Brownista, joka on Team17:n studio-ohjaaja. "Mike's Carpet Bomb" puolestaan on viittaus Team17:n päämajan lähistöllä sijaitsevaan "Mike's Carpets" -kauppaan.
Worms-javapelit
Pelisarjassa on julkaistu myös matkapuhelimille tarkoitettuja javapelejä. Pelit on kehittänyt Team 17 ja julkaissut THQ. Worms Crazy Golf ja Worms Golf perustuvat golfiin. Pelien tarkoituksensa on lyödä mailalla kranaatti mahdollisimman lähelle keppiin sidottua matoa.
Kalajoen kapina
Kalajoen kapinaksi kutsutaan lokakuun alussa 1953 Kalajoella Keski-Pohjanmaalla markkinatanssien aikana tapahtunutta yhteenottoa poliisin ja iltamayleisön välillä. Noin kymmenen minuuttia kestäneessä yhteenotossa ei kukaan loukkaantunut ja aineelliset vahingotkin jäivät vähäisiksi, mutta seuraavana vuonna pidetyssä oikeudenkäynnissä tuomittiin 5 henkilöä kapinasta syytettynä kuritushuonerangaistuksiin ja kaksi muuta sai ehdollisen tuomion. Ankaria tuomioita ei Kalajoella hyväksytty, vaan niitä pidettiin viranomaisten kostona poliisien kokemasta arvovallan menetyksestä.
Professori Juho Saari kirjoitti Kalajoen kapinasta vuoden 2022 joulukuussa julkaistun Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran kustantaman 404-sivuisen kirjan Kalajoen kahakka – Viimeinen kansankapina 1953. ISBN 9789518584219.
Kapinan tapahtumat
Tapaus sai alkunsa Kalajoen nuorisoseuran järjestämien markkinatanssien aikana, kun nuorisoseuran talolla paikalla olleet liikkuvan poliisin konstaapeli ja paikallinen poliisi yrittivät lähteä viemään muutamia humalaisina häirikköinä pitämiään nuoria miehiä putkaan poliisiautolla. Iltamayleisön mielestä poliisin toiminta oli pikkumaista ja virkaintoista. Kun erästä miehistä ryhdyttiin viemään poliisiautoon, hän löi toista konstaapeleista samalla, kun paikalle kertynyt yleisö vaati miehen vapauttamista. Lyönnin kohteena ollut poliisi koetti lyödä pidätettyä, mutta lyönti osuikin erääseen sivulliseen, jota poliisi yritti sitten myös viedä autoon. Yleisö puuttui kuitenkin tässä vaiheessa asiaan ja riisti pidätetyt poliiseilta. Poliisit pakenivat autoonsa, mutta eivät heti päässeet lähtemään, kun osa miehistä nosti auton perää ilmaan. Tilannetta seuraamaan oli tässä vaiheessa tullut jo useita satoja henkilöitä, sillä tanssisalissa oli juuri päättynyt markkinapolska ja tanssijat tulivat nyt ulos vilvoittelemaan.
Oikeudenkäynti
Kalajoen nimismies Yrjö Närhinen joutui käynnistämään asiassa tutkinnan, sillä sisäministeriössä haluttiin saada selvyys siihen, mistä poliisiauton oven korjauslasku oli syntynyt. Kapinan päätekijöinä pidetyt miehet pidätettiin ja vietiin joulukuun alussa tutkintavankeuteen Oulun lääninvankilaan. Tammikuussa 1954 viisi heistä tuomittiin kapinasta keskimäärin noin puolentoista vuoden kuritushuonerangaistuksiin ja kaksi sai puoli vuotta ehdollista vankeutta. Tapauksen erikoisuutta lisäsi se, että Kalajoella suljetuin ovin käydyssä oikeudenkäynnissä tuomarina oli asessori Iivari Liukko Helsingistä ja syyttäjänä Kalajoen nimismiehen asemesta poliisitarkastaja Tapani Linna Oulusta. Pidätettyjen joukossa oli Kalajoen Nuorisoseuran puheenjohtaja Janne Siipola ja seuran järjestysmiehenä toiminut maanviljelijä Joni Ojala. Siipola sai tuomion yllytyksestä väärään valaan, ja Ojalalle langetettiin puoli vuotta ehdollista vankeutta, vaikka hän ei ollut osallistunutkaan tapahtumiin vaan päinvastoin kieltänyt paikalla ollutta yleisöä koskemasta poliisiautoon.
Jälkipyykkiä
Kalajoella yleinen mielipide piti tuomioita epäoikeudenmukaisina ja liian ankarina. Nimismies Närhinen erosi virastaan, koska hän ei halunnut osallistua jutun käsittelyyn, jossa hänen mielestään liikkuvan poliisin arvovallan palauttaminen oli sanellut syytetyille langetetut tuomiot. Kalajoen kirkkoherra ja entinen Maalaisliiton kansanedustaja V. H. Kivioja yritti saada tuomiot purettua ja tuomitut armahdettua. Kivioja oli asiasta yhteydessä muun muassa pääministeri Urho Kekkoseen, ja hän lähetti myös asiasta oikeuskanslerin virastoon useita kantelukirjelmiä, joissa viranomaisia syytettiin tapauksen tutkinnan ja kuulustelujen aikana tehdyistä virheistä ja jopa vääristä valoista. Kapinan seurauksena kalajokilaisten ja poliisiviranomaisten välit pysyivät pitkään jännittyneinä.
Slice of life
Slice of life (, viipale elämää) on tavanomaisten asioiden kuvaamista taiteessa ja viihteessä. Teatterissa termi viittaa naturalismiin kun taas kirjallisuudessa termi on kerronnallinen tekniikka näennäisesti satunnaisia tapahtumia ilman juonen kerronnallisia elementtejä.
Termin synty yhdistetään ranskalaiseen näytelmäkirjailijaan Jean Jullien (1854–1919).
Välillinen julkishallinto
Välillinen julkishallinto tarkoittaa hallinnollisia tehtäviä suorittavia toimielimiä, jotka sijoittuvat varsinaisen hallintokoneiston ja yksityisten organisaatioiden väliin. Se käyttää julkista valtaa ja hallinnollista päätösvaltaa, ja sen toimielimet ovat hallinnollisesti itsenäisiä oikeussubjekteja. Välillinen julkishallinto on valtionhallinnon ja kunnallishallinnon ohella julkishallinnon kolmas lohko.
Välillisen julkishallinnon yksiköt ovat hyvin erilaisia, oikeudellisesti itsenäisiä oikeushenkilöitä. Koska ne suorittavat julkisia tehtäviä ja käyttävät julkista valtaa, niiden toimintaa säännellään laintasoisin säännöksin. Jokaisen yksikön asema ja tehtävät on kuitenkin määritelty lainsäädännössä erikseen. Välillisen julkishallinnon yksiselitteinen erottaminen varsinaisesta julkishallinnosta ja yksityisistä toimijoista on käytännössä mahdotonta, sillä niiden määritelmillä ei ole kiinteää sisältöä.
Välillisen julkishallinnon yksiköt voidaan jakaa kolmeen päätyyppiin:
Viinipullo
Viinipullo on yleensä lasista tehty viinin säilytykseen ja suojaamiseen tarkoitettu pullo.
Historia
Viiniä säilytettiin lasiastioissa satunnaisesti jo antiikin Roomassa. Varta vasten viinin säilytykseen ja kuljetukseen suunnitellut pullot otettiin käyttöön 1300-luvulla. Hauraan pullon suojana käytettiin aluksi niinipunoksia. Vuonna 1640 Newcastlessa, Englannissa kehitettiin kestävä viinipullo.
Materiaali
Lasi soveltuu hyvin viinipullon materiaaliksi, sillä se on kestävää eikä vaikuta viinin makuun. Vihreä tai ruskea lasi suojaa viiniä ultraviolettisäteilyltä, joka tuhoaa viinin tanniineja. Lasinen viinipullo kestää lämpötiloja −15 celsiusasteesta 80 celsiusasteeseen. Lasipullot voidaan myös kierrättää.
Rakenne
Aluksi viinipullot olivat pisaranmuotoisia, mutta 1800-luvulla pullojen muoto muuttui nykyisenkaltaiseksi pitkäksi ja kapeaksi pinoamisen helpottamiseksi. Vanhoja viinejä säilytetään usein jyrkkäharteisissa pulloissa, jotta pulloon ajan myötä muodostuva sakka ei valuisi lasiin. Viinipullon pohjassa on yleensä kuoppa, johon peukalo laitetaan viiniä kaadettaessa.
Viinipullon kapea kaula suojaa viiniä hapettumiselta vähentämällä viinin kosketuspintaa ilman kanssa. Se mahdollistaa myös korkin käytön pullon sulkemiseen. Luonnonkorkillinen viinipullo avataan korkkiruuvilla. Joskus viinipullon kaulan suussa käytetään lisäksi kapselia.
Koot
Yleisin viinipullon tilavuus on 0,750 litraa. 1,5 litran kokoinen pullo on nimeltään magnum, jossa samppanjaa yleensä säilytetään. Samppanja tarvitsee myös paksuseinäisen pullon, joka kestää pullon sisälle kehittyvän paineen. Makeita jälkiruokaviinejä kuten tokajia ja sherryä säilytetään joskus puolen litran pulloissa.
thumb|200px|Viinipullon etiketti
Etiketit
Viinipullon etuetiketin sisältö on tarkkaan säännelty, ja siinä lukee viinin nimi, vuosikerta, tuottaja ja viljelyalue. Lisäksi viinin alkoholipitoisuus ilmoitetaan etiketissä puolen prosenttiyksikön tarkkuudella ja pullon tilavuus senttilitroina (cl).
Takaetiketin sisältö on vapaampi kuin etuetiketin, ja siinä on usein viinin ruoka- ja tarjoilusuosituksia, tai tarkempaa tietoa rypälelajikkeesta tai viinin valmistuksesta.
Euroopan ulkopuolelta tulevien eli Uuden maailman viinien etiketit on suunniteltu kuluttajalähtöisemmin kuin ranskalaisten viinien etiketit, jotka joudutaan tiukkojen säännösten vuoksi tekemään tuotelähtöisesti. Tutkimusten mukaan kuluttaja nojaa usein pullon etiketin antamaan tietoon, ja ranskalaisviinien etiketit nähdäänkin usein vaikeaselkoisina ja puuttellisina. Uuden maailman viinejä hyödyttää se, että niissä käytetty lajike kerrotaan etiketissä, sillä rypälelajikkeella on kuluttajille paljon merkitystä viinin valinnassa.
Poliisiautot Suomessa
pienoiskuva|Poliisiauto heijastavilla väripinnoilla. thumb|Poliisin [[Volkswagen Transporter vuonna 2006.]] pienoiskuva|Poliisin [[Volkswagen Passat vuonna 2020.]] Poliisiautot ovat Suomessa sinivalkoisia autoja.
Autoihin on vuodesta 2016 lisätty keltaisia heijastepintoja. Nykyisin poliisilla on Suomessa käytettävissään noin 1 600 virka-autoa, joista pakettiautorunkoisia partioautoja eli maijoja on noin 500.
Autot ovat poliisin käytössä keskimäärin 7 vuotta, ennen kuin ne myydään huutokaupoissa. Poliisiautolla ajetaan keskimäärin 350 000 kilometriä ennen käytöstä poistoa.
Suomessa poliisikäyttöön varustellun auton hinta on noin 90 000 euroa poliisin kalleimpia erikoisajoneuvoja lukuun ottamatta. Poliisiajoneuvojen varustukseen kuuluvat mm. Virve-radiot; tietokoneet, jotka ovat langattoman laajakaistayhteyden kautta yhteydessä poliisin kenttäjohtojärjestelmään; kamerat, mukaan luettuna infrapunakamerat, joiden kuvaa tutkii automaattinen rekisterikilvenlukujärjestelmä.
Historia
Suomessa poliisi sai ensimmäiset autonsa 1900–1910-lukujen vaihteessa. Ensimmäiset autot toimitettiin pääasiassa Turkuun ja Helsinkiin ja ne olivat ulkoasultaan normaalien autojen tapaisia. Suomen ensimmäinen poliisiauto otettiin käyttöön Helsingissä vuonna 1906, mutta sen merkki ja malli eivät ilmene arkistolähteistä. Vuonna 1907 Helsingin poliisilaitoksella oli jo kaksi autoa. Turun ensimmäinen poliisiauto hankittiin 1910-luvun alussa ja se oli merkiltään Martini. Viipurin ja Tampereen poliisilaitokset saivat ensimmäiset autonsa 1910- ja 1920-luvun taitteessa.
Kieltolain voimassaoloaikana vuosina 1919–1932 poliisi sai käyttöönsä useita pirtun salakuljettajilta takavarikoituja autoja. Salakuljettajat olivat suosineet suuria ja nopeita amerikkalaisia autoja, ja yhdestä tällaisesta tuli vuonna 1926 Hämeenlinnan ensimmäinen poliisiauto. Vanhat ”pirtuautot” muodostivat poliisin autokaluston rungon sotavuosiin saakka.
Poliisin autokanta lähti nopeaan kasvuun 1940-luvun lopulla. Vuosina 1944–1949 poliisiautojen määrä lisääntyi noin 150:llä. Suurin osa hankinnoista oli sota-ajan kokeneita 1930-luvun loppuvuosien amerikkalaisia henkilöautoja. Autoja saatiin puolustusvoimilta, eri tahojen lahjoituksina ja valtion budjettivaroin ostettuina. Vuoden 1949 lopussa poliisilla oli veneet mukaan lukien noin 400 moottoriajoneuvoa, joista liki kolme neljännestä oli henkilöautoja. Ongelmana oli kuitenkin kaluston kirjavuus; vuonna 1951 käytössä olleet poliisiautot edustivat 47 eri merkkiä. Poliisin ajoneuvokannan uusiutuminen alkoi kuitenkin 1950-luvulla, mihin tärkeänä aiheena olivat Helsingin olympialaiset; iäkkäät poliisiautot eivät sopineet sellaisen maan imagoon, joka halusi esittäytyä ulkomaisille matkailijoille modernina.
Poliisin ajoneuvohankinnoista alkoi vuonna 1954 vastata Poliisiautovarikko, jonka tehtävänä oli hankittujen ja vastaanotettujen autojen varustelu poliisikäyttöön sopiviksi sekä koko maan poliisiajoneuvokaluston huolto ja kunnossapito. Ensimmäisenä toimintavuotenaan se varusteli 28 uutta autoa ja teki täydennysvarusteluja 31 vanhempaan poliisiautoon. Tekniikan kehittyessä varikolla kehiteltiin lisälaitteita poliisiautoihin. Erikoislaitteet testasi kentällä Liikkuva poliisi, jonka antaman palautteen perusteella kehittelyä jatkettiin. Vuonna 1992 poliisin ajoneuvo-, ase-, viesti- ja varusyksiköt yhdistettiin Poliisin tekniikkakeskukseksi, joka toimi Poliisiautovarikon vuodesta 1966 käyttämissä tiloissa Helsingin Arabiassa.
Poliisiautokanta alkoi yhdenmukaistua 1960-luvulla. Voimakkaasti kasvava tieliikenne vaati tehokkaampaa valvontaa, jolloin myös poliisiautoja tarvittiin enemmän. Ajoneuvohankinnoissa oli apuna myös lahjoitustoiminta, tunnetuimpana esimerkkinä toimittaja Niilo Tarvajärven organisoima Hamsteri-keräys, jolla saatiin vuonna 1967 varat yli 50 uuteen poliisiautoon. Pienempiä lahjoituksia tekivät autoliikkeet ja maahantuojat, jotka pyrkivät saamaan näkyvyyttä edustamilleen automerkeille. Kun Saabin valmistus alkoi Uudenkaupungin autotehtaalla vuonna 1969, peruspoliisiautoksi vakiintui Saab 99, myöhemmin Saab 900. Vuonna 1970 Suomessa oli noin 750 poliisiautoa, vuonna 1980 määrä oli noin 1 100, ja vuoteen 1990 mennessä se nousi jo 1 250:een.
Poliisiautoissa käytettyä miekkaleijona-tunnuskuvaa alettiin käyttää autoissa 1950-luvun alussa. Poliisi-tekstillä varustetut kattokilvet tulivat käyttöön 1950-luvun lopulla, ensimmäisenä Euroopassa. Kilvet olivat aluksi metallisia eikä niitä ollut valaistu. Seuraavan vuosikymmenen alkupuolella kilvet alettiin tehdä muovista ja ne valaistiin sisäpuolelta hehkulampulla. Poliisiautojen punainen hälytysvalo muuttui siniseksi vuonna 1967. Oma erityinen tunnusväri autoihin tuli 1980-luvulla. Nimitystä "Musta Maija" käytetään pakettiauton pohjalle rakennetusta poliisiautosta, jonka suurta takaosastoa etenkin menneinä vuosina käytettiin pidätettyjen ja päihtyneiden kuljettamiseen. "Musta-Mari"-nimitystä käytti siitä ainakin Ilta-Sanomat artikkelissaan vuonna 1932. ”Mustaksi Maijaksi” kutsuttiin alun perin Renault Goelette -pakettiautoa, jota käytettiin runsaasti poliisiautona 1950-luvulla. Vuonna 2021 otettiin Lahdessa kokeilukäyttöön Suomen ensimmäinen täysin sähköllä toimiva poliisiauto.
JOUHA-auto ("Mörkö")
Mörköä käytetään joukkojenhallintatehtävissä kuten mielenosoituksissa, mutta myös päivittäisessä katupartioinnissa. Niitä käytetään poliisin oman henkilöstön kuljetuksiin. Niiden avulla saadaan siirrettyä tehtäväpaikalle suurempi määrä asianmukaisesti varustettuja poliiseja. Auto kuljettaa 8 poliisia – asiakkaita niillä ei kuljeteta.
Mörkö on kuorisuojattu liimaamalla sen kylkiin iskunkestäviä polykarbonaattilevyjä. Sen ikkunat on valmistettu kestävästä muoviyhdisteestä.
Mörkö on Suomen poliisin ensimmäinen joukkojenhallintaan suunniteltu auto. Suomen poliisi sai auton mallin Ruotsista, jossa poliisi käytti kuorisuojattuja autoja mellakkatilanteissa. Suomen ja Ruotsin lisäksi vastaavanalaiset autot on käytössä Tanskan ja Norjan poliiseilla.
Vuodesta 2015 alkaen poliisilla on näitä autoja käytössä kymmenkunta, joista puolet Helsingissä.
Panssariautot ("Hevi")
alt=Suomen Poliisin käyttämä panssaroitu Mercedes-Benz G|pienoiskuva|Poliisin panssaroitu [[Mercedes-Benz G-sarja|Mercedes-Benz G vuonna 2021.]]Vuoden 2019 alusta lähtien Suomen poliisilla on käytössään myös 15 panssaroitua ja luodinkestävää poliisiautoa. Jokaisella Suomen 11:stä poliisilaitoksesta on ainakin yksi tällainen panssariauto.
Autojen malli on Mercedes-Benz G280 CDI LAPV 5.4. Niiden alustan, voimansiirron ja vaihteiston on valmistanut Daimler ja korin valmistaja on ACS Armored Car Systems GmbH. Autot painavat 5,4 tonnia, ja poliisi kutsuu niitä nimellä "Hevi".
Panssariautojen varustukseen kuuluvat puhkeamattomat renkaat ja erikoinen kattoluukku, jonka tarkoitus on toimia konekiväärin kiinnityspisteenä. Muuten ne sisältävät samat tekniset välineet kuin tavalliset partioautotkin.
Panssariajoneuvoja käytetään etenkin yleisötilaisuuksissa ja valtiovierailujen aikana, mutta myös normaalissa poliisin partioinnissa. Autot ovat poliisin käytössä noin vuoteen 2039 saakka.
Panssariautot maksoivat 370 841 euroa kappaleelta.
Poliisiylitarkastaja Mika Heinilän mukaan panssaroituja poliisiautoja on käytössä myös Itävallassa ja Saksassa.
Johtoauto ("Möhkö")
Johtoauto sisältää johtamista tukevaa teknologiaa. Sitä käytetään poliisin isommissa operaatioissa ja lisäksi päivittäisessä poliisitoiminnassa kenttäjohtajan autona. Tavallisiin poliisiautoihin verrattuna johtoautossa on enemmän tietoteknologiaa ja tietoliikenneyhteyksiä. Siinä on mm. oma aggregaatti, jonka ansiosta ajoneuvo on omavarainen sähkönsaannin suhteen. Johtoauto maksaa useita satoja tuhansia euroja.
Vaaka-auto ("Möhkö")
Vaaka-autoa käytetään raskaan liikenteen valvonnassa.
Uudentyyppinen "Möhköksi" kutsuttu vaaka-auto kuljettaa 14:ä vaakayksikköä eli kahdenkymmenen kilon painoista puntaria, jolla ajoneuvoja ja niiden vetämiä kärryjä voidaan punnita. Uudet vaaka-autot ovat malliltaan Mercedes-Benz Sprinter 319 CDI 4x4. Uudenmallisia vaaka-autoja on maassa neljä kappaletta, joista yksi Oulussa. Uuden vaaka-auton hinta on yli 100 000 euroa.
Vanhanmallisia VW Transporteriin perustuvia vaaka-autoja on maassa 30 kappaletta.
Pienkone
Pieniä kodinkoneita eli pienkoneita ovat:
Pitkäjärvi (Tampere, Sorila)
Pitkäjärvi on Pirkanmaalla Tampereella Sorilan kylän lähellä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 43 hehtaaria ja se on 2,5 kilometriä pitkä ja 500 metriä leveä. Järvellä on kartan mukaan yksi saari. Sen rantaviivan pituus on 7,1 kilometriä.
Villeneuve-d’Ascq
Villeneuve d’Ascq on 64 000 asukkaan kaupunki Ranskassa. Kaupunki sijaitsee Lillen ja Roubaixin välissä. Se sijaitsee tärkeiden Pariisiin, Gentiin ja Brysseliin johtavien valtateiden risteyskohdassa. Kaupunki on osa Lillen suurkaupunkialuetta.
Vakinaisten asukkaiden lisäksi kaupungissa on 50 000 opiskelijaa. Siellä on yliopisto École centrale de Lille sekä teknillinen korkeakoulu (Lillen yliopisto 1, ). Sieltä pääsee Lilleen eräänlaisella kumipyörämetrolla, jonka nimi on VAL, "Villeneuve d’Ascq à Lille".
Þingvallavatn
Þingvallavatn on järvi Islannissa. Se sijaitsee osittain Þingvellirissä, joka on Islannin kansallispuistoista vanhin ja ainoa Unescon maailmanperintökohteisiin kuuluva.
83,7:n neliökilometrin pinta-alallaan Þingvallavatn on Islannin suurin luonnollinen järvi. Se sijaitsee noin 100 metrin korkeudessa merenpinnasta. Sen suurin syvyys on 114 metriä ja keskisyvyys 34 metriä. Järvessä on kolme saarta, joihin kuuluvat Sandey ja Nesjaey. Missään muussa järvessä ei tavata neljää eri nieriän alalajia; järvessä esiintyy myös taimenia. Sogjoki saa järvestä alkunsa.