cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Layne Staley
Uran jälkipuoli, erakoituminen ja viimeiset elinvuodet (1997–2002)
Alice in Chainsin rumpali Sean Kinney on kommentoinut Staleyn erakoitumista ja elämän viimeisiä vuosia seuraavasti:
Viimeisinä vuosinaan Staleyn ulkonäkö muuttui huomattavasti heikompaan suuntaan: hän menetti valtaosan hampaistaan, hänen ihonsa kalpeni ja hän oli pahoin riutunut. Staley lakkasi pitkälti pitämästä yhteyttä yhtyetovereihinsa ja ystäviinsä, jotka olivat yrittäneet saada hänet vieroitushoitoon.
Kuolema
Seattlen poliisin tekemän selvityksen mukaan Staley oli ollut kuolleena kodissaan jopa kahden viikon ajan, ennen kuin hänen ruumiinsa löydettiin. 186 senttimetriä pitkä Staley painoi tuolloin vain 39 kilogrammaa, ja hänen ruumiinsa oli jo osittain hajonnut. Poliisi ilmoitti, ettei hänen kuolemassaan ollut viitteitä minkäänlaisesta rikoksesta. Staleyn ilmoitettiin kuolleen heroiinin ja kokaiinin yliannostukseen. Koska hänen ruumiinsa oli vanhentunut jo kahden viikon ajan ennen löytymistään, Staleyn tarkan kuolinpäivän määrittäminen osoittautui haastavaksi. Lopulta tutkijoiden päätelmän mukaan Staley oli kuollut yliannostukseen 5. huhtikuuta – tasan kahdeksan vuotta Kurt Cobainin itsemurhan jälkeen.
Hitman 3
Hitman 3 on IO Interactiven kehittämä ja julkaisema hiiviskelypeli, joka julkaistiin Windows, PlayStation 4, PlayStation 5, Xbox One, Xbox Series X ja Stadia -alustoille 20. tammikuuta 2021. Peli on Hitman -pelisarjan kahdeksas osa ja viimeinen osa World of Assassination -trilogiassa Hitmanin (2016) ja Hitman 2:n (2018) jälkeen.
Pelaaminen
Edeltäjiensä tapaan Hitman 3 on hiiviskelypeli, jota pelataan kolmannen persoonan näkökulmasta, ja pelaajat jälleen ottavat haltuunsa salamurhaaja Agentti 47:n. Pelissä 47 matkustaa eri paikkoihin ja suorittaa erilaisia tehtäviä ympäri maailmaa. Peruspelissä on kuusi uutta sijaintia, mukaan lukien Dubai, joka paljastettiin julkistuksen yhteydessä, sekä Englannissa sijaitseva Dartmoor. Pelaajat, jotka omistavat Hitmanin (2016) ja Hitman 2:n (2018), voivat he tuoda esimerkiksi niiden karttoja ja tasoja peliin.
Vastaanotto
Peli on saanut IGN:n arvostelussa arvosanaksi 9/10.
Gumi
Gumi (, hanja 龜尾市) on kaupunki Etelä-Korean Pohjois-Gyeongsangin maakunnassa. Se sijaitsee linnuntietä 203 kilometriä Soulista kaakkoon. Vuonna 2016 kaupungin väkiluvuksi arvioitiin 419 891.
Pistesilmä
300px|thumb|[[Ampiainen|Ampiaisen pistesilmät suurten verkkosilmien välissä.]] Pistesilmä on monille selkärangattomille eläimille, kuten niveljalkaisille, tyypillinen silmäelin, joka koostuu vain yhdestä mykiöstä. Lähes kaikilla niveljalkaisilla on pistesilmät, joko verkkosilmien ohella tai ainoana näköelimenä.
Kätyrit
Kätyrit on vuonna 2015 ensi-iltansa saanut 3D-tietokoneanimaatioelokuva. Se on esiosa elokuville Itse ilkimys ja Itse ilkimys 2. Elokuva sijoittuu 1960-luvulle aikaan ennen kuin Kätyrit tapaavat Grun.
Pistesilmä
Pistesilmä on pienikokoinen, yhdestä mykiöstä koostuva valoreseptorielin, joka kykenee aistimaan valon voimakkuutta ja sen vaihteluita, mutta ei yleensä liikettä. Hyönteisillä on kahta eri tyyppiä olevia pistesilmiä. Lajeilla, joilla on myös verkkosilmät, on näiden välisellä pään alueella tavallisimmin kolme pistesilmää, jotka auttavat hyönteistä suunnistamaan valon voimakkuuden mukaan. Ne ovat yleensä suurimpia lentävillä hyönteisillä (esimerkiksi mehiläiset, ampiaiset, sudenkorennot, kulkusirkat). Kun pistesilmiä on kolme, ne muodostavat päässä kolmiomaisen muodostelman. Joillakin lajeilla on vain kaksi pistesilmää, jolloin pään keskellä oleva silmä puuttuu. Pistesilmä käsittää mykiön ja sauvasoluista muodostuvan valoreseptoreiden kerroksen. Mykiön linssi on usein voimakkaasti valoa taittava. Valoreseptoreiden määrässä on suuria eroja eri lajien välillä, mutta kehittyneissä silmissä niitä on useista sadoista tuhansiin. Verkkosilmien tukena toimivat pistesilmät ovat herkempiä ja nopeammin valon muutoksia aistivia kuin liikettä havaitsevat verkkosilmät. Vaikka ne eivät osallistu varsinaisen kuvan muodostukseen verkkosilmän tavoin, niillä on oma tärkeä tehtävänsä näköinformaation käsittelyssä.
Kätyrit
Elokuva sai ensi-iltansa Suomessa 3. heinäkuuta 2015.
Pistesilmä
Monilla hyönteisillä ei ole verkkosilmiä toukan kehitysasteella, jolloin myös pistesilmien määrä ja tarkoitus on varsin toisenkaltainen. Osa niistä on tällöin kehittynyt myös liikettä havaitseviksi ja ainakin jonkintasoista kuvaa muodostaviksi. Kehittyneempiä pistesilmiä on lisäksi hämähäkkieläimillä ja merilukeilla, joilta verkkosilmät puuttuvat. Pistesilmien reseptorit koostuvat tällöin sekä sauva- että tappisoluista.
Kätyrit
Juoni
Kätyrit ovat keltaisia apureita, jotka ovat eläneet jo maailman alkuajoilta lähtien, kehittyen keltaisista yksisoluisista organismeista olennoiksi, joilla on vain yksi tehtävä: palvella historian kunnianhimoisimpia pahiksia. Sen jälkeen kun heidän toistaitoisuutensa tuhoaa heidän isäntänsä, mukaan lukien T-Rexin, luolamiehen, Faaraon, Draculan ja Napoleonin, he päättävät eristää itsensä maailmalta ja aloittaa uuden elämän Antarktiksella. Isännän puute ajaa kuitenkin heidät ennen pitkää masennukseen. Kätyreistä Kevin, Stuart ja Bob lähtevät etsimään uutta isäntää. He saapuvat pahismessuille, jossa he kilpailevat päästäkseen Scarlet Overkillin apulaisiksi. Scarlet on tyylikäs ja kunnianhimoinen pahis, joka tahtoo hallita maailmaa ja olla ensimmäinen naispuolinen superroisto.
Lars Frederiksen
thumb|Lars Frederiksen Lars Erik Frederiksen (s. 30. elokuuta 1971 Campbell, Kalifornia) on Rancidin kitaristilaulaja. Hän on myös Lars Frederiksen and The Bastards ja Old Firm Casuals bändien laulajana ja johtohahmona. Hän liittyi Rancidiin vuonna 1993, kun bändi etsi toista kitaristia. Ensimmäinen levy tällä kokoonpanolla oli Let's Go. Frederiksen on edelleen bändissä.
Michael Bond
Thomas Michael Bond (13. tammikuuta 1926 Newbury, Berkshire, Iso-Britannia – 27. kesäkuuta 2017 ) oli brittiläinen lastenkirjailija, mutta hän kirjoitti myös rikosromaaneja. Bond tunnetaan parhaiten Karhuherra Paddingtonin ja marsu Olga da Polgan luojana.
Hän kävi koulunsa Presentation Collegessa Readingissä. Toisen maailmansodan aikana hän palveli sekä Royal Air Forcessa että Middlesexin rykmentissä.
Bondin kirjailijanura alkoi vuonna 1945 ja hänen ensimmäinen novellinsa julkaistiin London Opinion -lehdessä. Bond ei aluksi ajatellut ryhtyvänsä lastenkirjailijaksi, mutta monien novellien ja radiokuunnelmien jälkeen hänen agenttinsa ehdotti lastenohjelmien kirjoittamista televisioon. Vuonna 1958 Bond loi Karhuherra Paddingtonin ja ensimmäinen Paddington-aiheinen kirja, nimeltään Bear Called Paddington (Karhu nimeltään Paddington), ilmestyi samana vuonna. Samaan aikaan hän työskenteli BBC:n kameramiehenä. Ensimmäinen kirja oli menestys ja hän ryhtyi täyspäiväiseksi kirjailijaksi vuonna 1967.
Vuonna 1997 Bond sai Brittiläisen imperiumin upseerin arvonimen kirjailijantyöstään.
Paddington-kirjoja on käännetty yli 40 kielelle ja myyty yhteensä yli 35 miljoonaa (2017). Bond jatkoi kirjoittamista kuolemaansa saakka. Viimeinen kirja, Paddington's Finest Hour (Paddingtonin hienoin hetki) julkaistiin huhtikuussa 2017.
Bond oli naimisissa Sue Bondin kanssa ja heillä on kaksi lasta ja neljä lastenlasta. Bond asui Lontoossa, lähellä Paddingtonin asemaa.
Seiwa
Seiwa (, 850–878 ) oli perinteisen vallanperimysjärjestyksen mukaan Japanin 56. keisari. Hänen valtakautensa kesti vuodet 858–876.
Elämäkerta
Seiwa oli keisari Montokun neljäs poika. Hänen äitinsä oli leskikeisarinna ja Fujiwara no Yoshifusan tytär Fujiwara no Akirakeiko, joka tunnettiin myös keisarinna Somedonona. Ennen nousuaan valtaistuimelle Seiwan henkilökohtainen nimi (imina) oli Korehito. Hänet tunnettiin keisarina myös nimellä Mizunoo-no-mikado.
Seiwa nimitettiin kruununprinssiksi yksivuotiaana ja keisariksi vasta yhdeksänvuotiaana vuonna 858. Hänen sijaishallitsijanaan (sesshō) toimi hänen isoisänsä Fujiwara no Yoshifusa. Tämä oli ensimmäinen kerta Japanin historiassa, kun valtaistuimelle nousi niin nuori lapsi, että keisarille piti nimittää sijaishallitsija, ja samalla ensimmäinen kerta, kun sijaishallitsijana toimi voimakkaan Fujiwara-klaanin jäsen.
Brian Boitano
Brian Anthony Boitano (s. 22. lokakuuta 1963 Mountain View, Kalifornia) on yhdysvaltalainen taitoluistelija, maailmanmestari ja olympiavoittaja. Boitano voitti olympiakultaa Calgaryssa 1988 ja siirtyi sen jälkeen ammattilaiseksi. Amatöörinä hän voitti maailmanmestaruuden 1986 ja 1988, ammattilaisena kuudesti 1988–1992 ja 1994. Jo Sarajevon 1984 olympialaisissa hän sijoittui viidenneksi.
Seiwa
Elämäkerta
Seiwa hallitsi 18 vuoden ajan ja luopui valtaistuimesta vuonna 876. Muutaman vuoden kuluttua vuonna 878 hän ryhtyi buddhalaiseksi munkiksi, mutta kuoli saman vuoden lopulla 31-vuotiaana. Hänen nimensä munkkina oli Soshin.
Brian Boitano
Lillehammerin talviolympialaisissa 1994 ammattilaiset saivat osallistua ensi kertaa taitoluisteluun. Yhtenä ennakkosuosikeista Boitano epäonnistui lyhytohjelmassaan kolmoisaxelissa ja oli lopputuloksissa vasta kuudes.
Seiwa
Elämäkerta
Seiwalla oli 13 vaimoa ja 18 poikaa ja tytärtä. Hänen hautapaikkansa on tiedossa: se sijaitsee Kioton Ukyō-kun suuralueella ja on nimeltään Mizu-no-oyama-no-misasagi.
Brian Boitano
South Park -viittaukset
Animaatiosarjassa South Park esiintyy usein supersankari, joka on karikatyyri Brian Boitanosta. South Park: Isompi, pidempi ja leikkaamaton -elokuvassa on musiikkiesitys nimeltä ”What Would Brian Boitano Do?”.
Seiwa
Aikakaudet
Seiwan valtakaudella oli käytössä kaksi aikakausinimeä (nengō):
TP-2.com
TP-2.com ("Twelve Play-2") on R&B -artisti R. Kellyn neljäs studioalbumi ja 12-Play albumi sarjan toinen osa. Albumi julkaistiin vuonna 2000.
Anna ystävämme (televisiosarja)
Anna ystävämme on Kevin Sullivanin ohjaama kanadalainen televisiosarja. Vuosina 1985–2000 tuotettu sarja pohjautuu L. M. Montgomeryn suosittuihin Anna-kirjoihin.
Rooleissa
Emmy-palkittu 13-osainen sarja on esitetty Suomessa Yleisradion kanavilla viitisen kertaa suomeksi tekstitettynä ja kahdesti ruotsinkielisin tekstein. Sarja on julkaistu myös kolmen dvd:n sarjana.
Sarjaa jatkaa vuonna 2008 valmistunut kolmiosainen jatkosarja Anna ystävämme: uusi alku, jonka kehyskertomus sijoittuu vuoteen 1945. Tässä sarjassa Anna Shirleytä esittää Barbara Hershey.
Niin ikään Montgomeryn kirjoihin perustuva sarja Tie Avonleaan sijoittuu Prinssi Edwardin saarelle ja seuraa Avonlean kylän elämää.
Kolme ensimmäistä tuotantokautta
Annan tarina alkaa, kun punatukkainen orpotyttö Anna Shirley päätyy Prinssi Edwardin saarelle kasvatiksi iäkkäiden Marilla ja Matthew Cuthbertin luo. Hän tuottaa heti alkajaisiksi pettymyksen, sillä Cuthbertit ovat odottaneet tilalle avuksi riuskaa poikaa. Älykäs ja hauska, mutta omapäinen ja arvaamaton Anna järjestääkin yllätyksen toisensa jälkeen, eikä hänen sopeutumisensa ole helppoa kenellekään Avonleassa.
Anna kuitenkin varttuu ja kiintyy niin Vihervaaraan ja kasvatusvanhempiinsa kuin myös erääseen hauskannäköiseen poikaan, Gilbert Blytheen. Vuosien kuluessa nuorten toveruus kasvaa rakkaudeksi. Kirjailijan urasta haaveileva Anna ja lääkäriksi opiskeleva Gilbert ovat aikeissa avioitua. Mutta Euroopassa raivoava ensimmäisen maailmansota vie Gilbertin rintamalle, ja myös Anna joutuu kohtaamaan sodan kauhut.
Neljäs tuotantokausi
Eletään vuotta 1945 ja Anna palaa Prinssi Edwardin saarelle kirjoittamaan näytelmää. Visiitti tuo kuitenkin menneisyyden hänen elämäänsä – ja menneisyydestä paljastuu myös salaisuuksia.
Pindoni
Pindoni (C14H14O3) on aromaattisiin ketoneihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään rodentisidina eli jyrsijätuholaisten torjuntaan.
Ominaisuudet
Huoneenlämpötilassa pindoni on keltaista tai ruskehtavankeltaista kiteistä ainetta. Yhdiste ei liukene veteen, mutta liukenee useisiin orgaanisiin liuottimiin. Vaikutusmekanismiltaan pindoni muistuttaa varfariinia. Se estää K-vitamiinista riippuvaisten hyytymistekijöiden muodostumisen ja siten veren hyytymisen. Pindoni on myrkyllistä myös ihmisille ja sille altistumisesta oireina voivat olla runsas verenvuoto, veriset ulosteet ja vatsa- ja selkäkivut.
Valmistus ja käyttö
Pindonia valmistetaan dimetyyliftalaatin ja pinakolonin välisellä kondensaatioreaktiolla. Pindonia käytetään muun muassa Yhdysvalloissa, Australiassa ja Uudessa-Seelannissa kanien, hiirten ja rottien hävittämiseen. Alun perin yhdiste tuotiin markkinoille hyönteismyrkyksi.
Lähteet
¨
Korthalsingriffoni
Korthalsingriffoni (Griffon à poil dur Korthals) on alun perin alankomaalainen koirarotu. FCI luokittelee rodun ranskalaiseksi johtuen siitä, että rodun luoja Edward K. Korthals työskenteli Ranskassa. Sitä käytetään seisovana lintukoirana ja se kuuluukin FCI:n roturyhmään 7 eli kanakoiriin. Vuonna 2018 se oli Ranskassa 6. suosituin paikallinen rotu - listauksessa se on 7. suosituin, mutta tämä johtuu ainoastaan siitä, että virallinen listaus laskee myös madagaskarilaisen coton de tuléarin ranskalaiseksi roduksi.
Luonne ja käyttäytyminen
Metsästyksessä rotua voidaan käyttää joko jäljestämiseen tai noutamiseen. Se soveltuu myös vesistöistä noutamiseen.
Alkuperä
Korthals perusti Ipenwoud-kennelin alun perin saksalaiseen Biebeshein am Rhenin kaupunkiin, jossa hän kasvatti nykyisen korthalsingriffonin kantamuotoa 20 vuoden ajan. Tämän vuoksi jotkut pitävät sitä saksalaisena rotuna. Toiset taas painottavat alkuperämaan määrittämisessä Korthalsin kansalaisuutta (alankomaalainen) tai maata, jossa rotu alun perin tunnustettiin (Ranska).
Pohjois-Irlannin Valioliiga
Pohjois-Irlannin Valioliiga  on Pohjois-Irlannin jalkapalloilun korkein sarjataso. Pohjois-Irlannin mestaruudesta on pelattu kaudesta 1890–1891.
The Masterplan (kappale)
The Masterplan on brittiläisen rockyhtye Oasiken kappale, jonka on kirjoittanut Noel Gallagher. Se julkaistiin yhtyeen ”Wonderwall”-singlen B-puolena ja vuonna 1998 ilmestyneellä B-puolien kokoelmalla The Masterplan. Kappale on myös yhtyeen kokoelmalevyllä Stop the Clocks (2006).
Kappaleen laulaa Noel Gallagher, joka ei yleensä laula yhtyeen kappaleilla. Se on yksi Noel Gallagherin suosikkikappaleista Oasikselta. Noel Gallagher on maininnut moneen otteeseen, että olisi kelpuuttanut kappaleen jollekin yhtyeen albumeista.
Maavalla Koda
Taarausuliste ja Maausuliste Maavalla Koda (, lyhenne Maavalla Koda) on virolainen uskonnollinen järjestö, jossa on edustettuna kaksi uskontoa: ensimmäisen Viron tasavallan aikana luotu taarausko sekä maausko eli vironusko (maausk). Maausko on virolaisten (jotka nimittivät ennen itseään nimityksellä maarahvas) kristinuskon tuloa edeltävän alkuperäisuskonnon nimitys.
Hjalmar Nyström
Hjalmar Eemil Nyström (28. maaliskuuta 1904 Helsinki – 6. joulukuuta 1960 Helsinki) oli suomalainen kilpapainija ja olympiamitalisti.
Maavalla Koda
Vuoden 2000 väestönlaskennan mukaan taarauskolla ja maauskolla oli 1 058 seuraajaa. Vuonna 2002 valtion teettämässä kyselyssä jo 11 prosenttia Viron väestöstä kertoi kannattavansa maauskoa tai taarauskoa. Maavallan tavoitteena on suojella muinaisia kulttipaikkoja. Valtio on rauhoittanut useita satoja pyhiä luonnonkohteita, jotka ovat yleensä puita tai lähteitä.
Hjalmar Nyström
Ensimmäisen olympiamitalinsa Nyström saavutti Amsterdamin 1928 kisojen kreikkalais-roomalaisen painin raskaassa sarjassa. Hän hävisi ensimmäisessä ottelussaan Ruotsin Rudolf Svenssonille mutta voitti loput ja sai hopeaa.
Annukka Ahola
Annukka Ahola (ent. Mäenpää, s. 4. maaliskuuta 1955) on suomalainen säveltäjä ja oopperalaulaja.
Maavalla Koda
Vuoden 2011 väestönlaskennassa taarauskoisia yli 15-vuotiaita virolaisia oli 1 047 ja maauskoisia 1 925. Tarton yliopisto julkaisi vuonna 2014 tutkimuksen, jonka mukaan 58 prosentilla virolaisista on "oma usko, joka on riippumaton kirkkokunnista ja järjestäytyneistä uskonnoista". Kyselyyn vastanneista 61 prosenttia piti luonnonuskontoa Viron kansan oikeana uskontona, vaikka vain neljä prosenttia kertoi harjoittavansa sitä.
Hjalmar Nyström
Berliinin 1936 olympiakisoissa Nyström osallistui molempiin painimuotoihin. Ensin painittiin vapaapainikilpailut, joiden raskaassa sarjassa Nyström voitti ensin Kanadan George Chigan selätyksellä ajassa 10.11 mutta hävisi sitten Ruotsin Nils Åkerlindhille tuomariäänin 2–1. Lepovuoron jälkeen Nyström voitti käsiväännöllä Ranskan Robert Herlandin ajassa 11.05 mutta hävisi Viron Kristjan Palusalulle kiistattomasti pistein 3–0. Näin suomalainen oli pudonnut viiteen miinuspisteeseen eikä päässyt enää ottelemaan Tšekkoslovakian Josef Klapuchia vastaan, joten neljä miinusta kerännyt Klapuch sai hopeaa ja Nyström pronssia.
Berliinin kisojen kreikkalais-roomalaisen painin raskaassa sarjassa Nyström voitti ensin tanskalaisen Larsenin selätyksellä ajassa 3.32 ja sitten italialaisen Donatin tuomariäänin 3–0. Kolmannella kierroksella turkkilainen Coban oli kuitenkin suomalaista parempi pistein 2–1, ja neljännellä kierroksella Ruotsin John Nyman selätti Nyströmin ajassa 13.47. Näin Nyström sijoittui 12 osallistujan joukossa viidenneksi.
Nyström edusti Helsingin Atleettiklubia. Hän oli ammatiltaan veturinlämmittäjä ja -kuljettaja.
Annukka Ahola
Koulutus
Ahola on opiskellut Sibelius-Akatemiassa solistisella osastolla Jolanda di Maria Petrisin johdolla. Hän suoritti 1981 laulun diplomin ja laulunopettajan tutkinnon ja on sen jälkeen täydentänyt lauluopintoja ulkomailla muun muassa Vera Rózsan, Rita Streichin ja Sylvia Gestyn johdolla sekä kotimaassa opettajanaan Ritva Auvinen.
Laulajana
Ahola voitti Timo Mustakallio -laulukilpailun Savonlinnassa 1979. Hän on tehnyt oopperarooleja Suomen Kansallisoopperassa, Savonlinnan Oopperajuhlilla, maakuntaoopperoissa ja Ilmajoen Musiikkijuhlilla. Hän on esiintynyt Radion sinfoniaorkesterin ja useiden kotimaisten kaupunginorkestereiden solistina sekä oratoriosolistina.
Ahola on Kirkkonummen oopperayhdistyksen taiteellinen johtaja. Hän on toiminut laulunopettajana muun muassa Kirkkonummen musiikkiopistossa ja Hämeenlinnan musiikkiopistossa.
Sävellykset
Ahola on työskennellyt yhä enemmän säveltäjänä, sanoittajana ja sovittajana. Tuotantoon kuuluu laulu-, soitinyhtye- ja kuoromusiikkia, josta on julkisesti esitetty yli 150 laulua ja aariaa.
Ahola on säveltänyt tilausteoksena kirjailija Arto Niemisen librettoon Porkkala-oopperan juhlistamaan Porkkalan palautuksen 50-vuotisjuhlaa Kirkkonummella 2006. Ooppera sai Kirkkonummen Vuoden 2006 kulttuuriteko -palkinnon. Toinen Aholan säveltämä ooppera, Maailman valo Laura Voipion librettoon, esitettiin Kirkkonummen kirkossa syksyllä 2010. Oopperan ohjasi Juulia Tapola. Kolmas Aholan ooppera on Joulun tähti, jota esitettiin Kirkkonummen kirkossa marraskuussa 2014. Libretto on Aholan oma, ja oopperan ohjasi Eija Ahvo.
Muuta tuotantoa ja konsertteja:
Mihail Krivonosov
Mihail Krivonosov (Venj. Михаи́л Петро́вич Кривоно́сов) (s. 1. toukokuuta 1929 – 11. marraskuuta 1995) oli neuvostoliittolainen moukarinheittäjä, joka voitti Euroopan-mestaruuden, saavutti olympiahopeaa ja teki useita maailmanennätyksiä.
Hans Tyderle
thumb|Hans Tyderlen omakuva. thumb|Hans Tyderlen teos Gabriele. Johannes ”Hans” Tyderle (s. 15. joulukuuta 1926 Svitavy, Tšekki) on saksalainen piirtäjä ja maalari. Vuosikymmeniä hän keskittyi enkaustiikkaan eli vahamaalaukseen. Hän on tehnyt sekä ekspressionismiin että abstraktiseen taiteeseen kuluvia teoksia. Teemoina hänen tauluissaan on muotokuvat, asetelmat, uskonnolliset aiheet ja erotiikka, harvemmin maisemat.
Mihail Krivonosov
Krivonosov voitti Euroopan-mestaruuden Bernissä 1954 uudella maailmanennätyksellä 63,34 m. Kaikkiaan hän paransi maailmanennätystä kuusi kertaa, viimeksi lokakuussa 1956 tuloksella 67,32 m. Melbournen olympialaisissa 1956 hän sijoittui toiseksi tuloksella 63,03 m yhdysvaltalaisen Harold Connollyn voittaessa tuloksella 63,19 m. Tukholmassa 1958 Krivonosov saavutti EM-hopeaa.
Hans Tyderle
Hän signeeraa taulunsa lyhenteellä ”Ha Ty”.
Kalle Aaltosen morsian
Kalle Aaltosen morsian on Ossi Elstelän ohjaama elokuvakomedia vuodelta 1948. Elokuva perustuu Aino Pekkarisen romaaniin ja hänen yhdessä Tatu Pekkarisen kanssa siitä sovittamaan näytelmään sekä J. Alfred Tannerin kuplettiin.
Tarina kertoo suomalaisten merimiesten laivamatkasta. Perämies (Rolf Labbart) hurmaa laivan siivoojaksi ryhtyneen merenkulkuneuvoksen tyttären (Hillevi Lagerstam). Osa näyttelijöistä ja tanssijat ja orkesteri olivat Punaisen Myllyn väkeä.
Tuotanto
Tarina kertoo suomalaisten merimiesten laivamatkasta Välimerellä, tosin taustalla pilkottaa Helsingin tuomiokirkko. Elokuvassa oli alun perin alastontanssikohtaus egyptiläiskahvilassa, mutta Elokuvatarkastamo poisti sen.
Arviot
Aikalaisarvioissa elokuvaa kiitettiin hauskaksi, vain joku kriittisempi kommentoija totesi sen kiireessä hutiloiden tehdyksi. Myöhempien televisioesitysten yhteydessä eräs kriitikko toteaa, että seikkailu alkaa lupaavan nasevasti mutta loppupuoli on tolkutonta viihdettä. Toinen toteaa, ettei aika ole kohdellut kertakäyttöelokuvaa erityisen lempeästi.
Suomalais-volgalaiset kielet
Suomalais-volgalaiset kielet on yksi uralilaisen kielikunnan sisäistä kielten polveutumista kuvaavaan perinteiseen, monilta osin nykyisin jo vanhentuneeksi katsottuun binääriseen sukupuumalliin kuuluvista kieliryhmistä. Tässä mallissa se on suomalais-ugrilaisiin kieliin kuuluvien permiläisten kielten ohella toinen suomalais-permiläisten kielten kahdesta kieliryhmästä.
Nykyisessä tutkimuksessa suomalais-volgalainen välikantakieli (joka olisi saamen, itämerensuomen, mordvan ja marin yhteinen kantakieli) on yleisesti hylätty ainakin suomalaisten tutkijoiden keskuudessa. Sen sijaan itämerensuomalaisten kielten, saamelaiskielten ja mordvalaisten kielten yhteistä kantakieltä on eräissä hiljattaisissa esityksissä kannatettu.
Edelleen voidaan kuitenkin käyttää vanhaa nimitystä viittaamaan maantieteellisesti määriteltyihin kieliryhmiin, ilman että oletetaan näille yhteistä kantakieltä. Niinpä voidaan puhua suomalais-volgalaisista kielistä silloin kun on tarpeen erottaa nämä kielikunnan kokonaisuudesta vain alueellisessa mielessä.
Suomalais-volgalaisia kieliä puhutaan laajalla alueella Skandinaviasta aina Keski-Venäjälle saakka ja niillä on yhteensä vajaat 10 miljoonaa puhujaa.
Volgalaiset kielet
Suomalais-volgalaisten kielten volgalaiset kielet ovat
Suomalais-saamelaiset kielet
Suomalais-volgalaisten kielten oletetun suomalais-saamelaisen välikantakielitason muodostavat itämerensuomalaiset kielet (suomi, viro, karjala, vepsä, liivi, jne.) ja saamelaiskielet.
Frank Worthington
Frank Stewart Worthington (23. marraskuuta 1948 – 22. maaliskuuta 2021 ) oli brittiläinen jalkapalloilija. Hän pelasi muun muassa Tranmere Rovers FC:ssä, jossa hän toimi myös managerina. Hän pelasi myös Englannin jalkapallomaajoukkueessa.
Armide (Lullyn ooppera)
thumb|Rinaldo ja Armida. Nicolas Poussinin maalaus vuodelta 1629. Armide on ranskalaisen Jean-Baptiste Lullyn säveltämä ooppera. Sen libreton on kirjoittanut Philippe Quinault ja se perustuu Torquato Tasson runoteokseen La Gerusalemme liberata. Teos edustaa Lullyn ja Quinault'n luomaa ranskalaista oopperatyyliä, tragédie en musiquea. Ensiesityksensä teos sai Pariisissa 15. helmikuuta 1686.
Etnofuturismi
Etnofuturismi (kreik. etnos, kansa ja futurismi ) on taiteellinen ja kirjallinen aatesuuntaus, jossa pienen kansan tai kieliryhmän omaleimaisuus ja tulevaisuus pyritään turvaamaan yhdistelemällä kansanperinteeseen uusia taiteellisia muotokokeiluja ja uutta tekniikkaa. Alkujaan liike on lähtöisin uudelleen itsenäistyneen Viron kirjallisuuspiireistä, ja sen nimen on keksinyt runoilija Karl Martin Sinijärv. Etnofuturismi yhdistää ikivanhan, vain tietyn kansan ominaisen etnisen sisällön ja muodikkaan, välillä suorastaan futuristisen muodon. Sitä voidaan toteuttaa myös toisin päin: ikiaikainen muoto, kuten kalevalamitta kohtaa uuden ja nykyaikaisen sisällön. Etnofuturismin voi yhdistää myös surrealismiin, mutta olemukseltaan se on kansanomaisempi ja ennen kaikkea oman kansan alkuperää korostava. Etnofuturismissa pyritään siis yhdistämään nykyaikaista maailmankulttuuria kansalliseen ja paikalliseen. Etnofuturismin synnyn eräs tärkeä syy oli samaan aikaan Virossa kasvanut kiinnostus oman kansan menneisyyteen, kansanperinteeseen ja varsinkin kansanrunouteen ja -lauluun, kansanuskoon ja muuhun kansakunnalle ominaiseen ja omaan.
Etnofuturistien tuotanto ulottuu myös kirjallisuuden ulkopuolelle. Etnofuturismia esiintyy Venäjän uralilaisten kansojen, kuten selkuppien, nganasanien, marilaisten, hantien sekä viidentoista muun pohjoisen pallonpuoliskon suomensukuisella kansan keskuudessa. Sitä harjoittavat myös turkinsukuisten kansojen älymystöt.
Etnofuturistit voivat käyttää aineistonaan kansanperinnettä kuten taruja, loitsuja ja itkuvirsiä ja yhdistää niihin avantgardistisia kokeiluja. Etnofuturismin käsite on väljä ja monimuotoinen. Jotkut pitävät esimerkkeinä suomalaisesta etnofuturismista esimerkiksi kansanmusiikkia ja kansanperinnettä hyödyntäviä maailmanmusiikki- ja rockyhtyeitä sekä murrekirjallisuutta. Poliittisesti etnofuturismi voi suuntautua ekologisen tietoisuuden puolesta ja kulttuurista imperialismia vastaan.
Virolaisen runoilijaryhmän ohjelmana alkanutta etnofuturismia on kutsuttu ainoaksi Virosta lähteneeksi kansainväliseksi taidesuuntaukseksi. Oulun yliopiston professori Kari Sallamaa on kutsunut etnofuturismia uralilaisten kansojen taiteen omimmaksi filosofiaksi ja estetiikaksi.
Liikkeen synty
Vuosina 1988–1991 Tartossa toimi kaksi nuorten kirjailijoiden ryhmää Hirohall ja Eesti Kostabi $elts. 1980-luvun alkupuolella Viron kirjallisuuselämässä vallitsi pysähtyneisyys ja varsin ankara hierarkinen järjestelmä. Kirjallista elämää johtivat vakiintuneesti niin sanotut elävät klassikkokirjailijat. Suuri valta nuoren aloittelijan hyväksymisessä kirjailijaksi oli kirja-arvosteluilla ja kritiikillä. Toisaalta Virossa odotettiin hyvin kiihkeästi, että kirjallisuudessa tapahtuisi jotain uutta. Runoudessa oli vallitsevana toisaalta sosiaalis-isänmaallinen runous, toisaalta omaan minään porautuva meditatiivisuus. 1980-luvun keskellä kirjallisuuteen nousi uusi ja vahva maskuliinis-sosiaalinen sukupolvi, jonka tärkeimpiä henkilöitä olivat Priidu Beier, Kalev Kesküla, Aado Lintrop ja Ilmar Trull. Hieman myöhemmin niin sanotut uusesteettiset kirjailijat, kuten Hasso Krull, Märt Väljataga, Indrek Hirv ja myös Tõnu Õnnepalu nousivat esiin. 1980-luvun lopussa nousivat esiin myös punk-runoilijat.
1980-luvun lopussa poliitisen heräämisajan vaikutus ulottui Viron kirjallisuuteenkin. Kirjallisuus oli muodissa ja samaten muodissa olivat erilaiset seurat, organisaatiot ja ryhmät. Viron tasavallan alkuvuosina syntyi sellaisia ryhmiä kuten Siuru, ja samaan tapaan perustettiin ryhmiä myös vuosikymmeniä myöhemmin 1980-luvun lopussa. Siuru oli Viron kirjallisuuden kaikkein arkkityyppisin ryhmä: se oli skandaalinen, hämmentävä, estetismiin pyrkivä salonkirunoilijoiden ryhmä.
1980-luvun nuorten kirjailijoiden ryhmä Hirohall viittasi Siuruun manifesteissaan ja tuotannossaan, välillä suoranaisesti siurulaisia siteeratenkin sekä käyttäytymisessä että runoissa. Ryhmän olemassolo oli jo arvo sinänsä, sillä koko Viron kirjallisuuselämä odotti tällaisia ryhmiä ja oli niiden tuloon valmis. Syntyi myös muita ryhmiä, kuten Wellesto, mutta vain Hirohall-ryhmällä oli selvä aate ja kirjallinen suunta. Hirohall oli itse asiassa pieni, ja siihen kuului vain viisi henkeä: runoilijat Karl Martin Sinijärv, Sven Kivisildnik, Kauksi Ülle, Valeria Ränik sekä prosaisti Jüri Ehlvest. Samaan aikaan sen pohjalta luotiin toinen laajempi organisaatio, Eesti Kostabi $elts. Tämä seura perustettiin ennen kaikkea käytännön asioiden hoitoa ja vaihtoehtoisen kirjallisuuden julkaisemista varten. Seura rekisteröitiin syyskuussa 1989.
Eesti Kostabi $eltsin ja Hirohallin perustamisen syistä yksi oli vapautumistunteeseen kuuluva euforia. Itsetekemisen ilo oli niin suuri, että se etsi itselleen uusia ilmenemismuotoja. Ryhmän jäsenissä oli murroskauden henki ja he ennakoivat tulevia prosesseja. Henkisen esikuvan ryhmä sai maskotiltaan amerikanvirolaiselta taiteilijalta Mark Kalev Kostabilta, joka elämänkatsomukseltaan edusti bisneksen ja taiteen täydellistä yhdistämistä, nostaen rahan yhtä tärkeäksi kuin taiteen. Kostabi yritti elämänsä ja tuotantonsa avulla murskata vangoghilaisen myytin köyhästä taiteilijasta todistaen, että myös taiteilija tai runoilija voi olla rikas. Sinijärv ja Kivisildnik, jotka olivat Eesti Kostabi $eltsin ja Hirohall-ryhmän pääideologit, olivat täysin otettuja tällaisesta näkökulmasta ja korostivat esiintymisissään juuri tätä puolta. Vuosina 1989–1991 toiminut Eesti Kostabi $eltsin kustantamo oli myös merkittävä tässä murroksessa. Se oli Viron ensimmäisiä yksityisiä kustantamoja. Kustantamo julkaisi kahdessa vuodessa kahdeksan kirjaa, joista suurin osa oli seuran omien jäsenten runokokoelmia. Luomismetodinsa määrittelemiseksi Hirohall-ryhmän jäsenet keksivät etnofuturismi-käsitteen. Sanan keksijä oli Sinijärv.
Liikkeen filosofisia juuria on yhdistelty komilaiseen Kallistrat Žakoviin, virolaiseen Uku Masingiin ja Lars Levi Laestadiukseen.
Armide
Armide-nimisiä oopperateoksia on sävelletty yli 50. Näistä tunnetuimpia ovat:
Näiden oopperoiden kanssa samaan Torquato Tasson runoon Gerusalemme liberata (, 1580) perustuu myös Georg Friedrich Händelin ooppera Rinaldo (1711).
Armide
Virkkalan–Ojamon rautatie
Virkkalan–Ojamon rautatie oli Lohjan Kalkkitehdas Oy:n omistama, Virkkalan tehtaita ja Ojamon kalkkikivikaivosta yhdistänyt raideleveydeltään 1 000 mm:n kapearaiteinen rautatie, jota käytettiin etupäässä louheen ja tarvikkeiden kuljetuksiin. Lisäksi rautatiellä ajoi päivittäinen työläisjunapari. Rata rakennettiin vuonna 1925, ja sillä liikennöitiin aina vuoteen 1970 saakka.
Kolmosveturin viimeinen käyttötarkastus tehtiin 17.9.1965.
Kalusto
thumb|300px|Höyryveturi vetämässä kalkkikivi- ja työläisvaunuja Virkkalan–Ojamon rautatiellä 1930-luvulla. Radalla oli kolme höyryveturia: Henschel-höyryveturi Ykkönen (19687/1923 0-6-0WT), Orenstein & Koppel -veturi "Kakkonen" (10942/1924, 0-4-0T) ja höyryveturi Krauss 7558/1918, 0-8-0T, sekä kaksi dieselveturia: nelonen, Jung L50, 12022/1955, 0-4-4-0dh ja Viitonen, Jung L40 13950/1966, 0-4-4-0dh joiden erikoisuus oli keskellä olleeseen ohjaamoon nivelöity runko, ns. krokotiili-rakenne, joka mahdollistaa normaalia jyrkemmissä kaarteissa, nousuissa ja laskuissa ajon.
Harvinaisia dieselvetureita
Dieselvetureista vanhempi numero 4, Jung L50, rakennettiin vuonna 1955 Saksassa alun perin tilaustyönä brasilialaiselle MassFerg-yhtiölle, mutta sen valmistuessa vastaanottajamaassa olikin taas kerran ollut vallankumous eikä alkuperäisestä tilaajasta saati maksajasta ollut enää sitten tietoakaan, joten veturi myytiin muutaman vuoden seisottuaan sopuhinnalla ensimmäiselle kiinnostuneelle eli Lohjan Kalkille. Se osoittautuikin niin hyväksi, että vuonna 1966 Lohjan Kalkkitehdas tilasi toisen, samantyyppisen mutta hiukan pienemmän dieselveturin samalta yhtiöltä.
Nämä veturit ovat Euroopan ainoat lajissaan, muut vastaavalla rakenteella ovat sähkövetureita. Radan vaunuihin kuului kaksi isoa ja yksi pieni matkustajavaunu työläiskuljetuksia varten, muut vaunut olivat etupäässä louheen kuljetukseen käytettyjä 1960-luvulla uusittuja kaatokippivaunuja sekä muutamia avotavaravaunuja.
Mikään radan kalustosta ei kelvannut sotakorvauksiksi.
Muuta kalustoa
Lisäksi tehdasalueella oli jonkin verran 600 mm raiteita, joilla liikennöi yksi omatekoinen moottoriveturi ja yksi sähköveturi. Tarkemmat tiedot puuttuvat.
Radan loppu
Virkkalan–Ojamon rautatien liikenne lopetettiin vuonna 1970, viisi vuotta Ojamon kaivoksen sulkemisen jälkeen.
Suurin osa radan kalustosta, muun muassa alle kymmenvuotiaat kaatokippivaunut, meni romuksi. Toista uudehkoa Jung-dieselveturia kaupiteltiin vuosikausien ajan eri lehdissä, kunnes lopulta se ostettiin Sveitsiin.
Kaivoksen kohtalo
Ojamon kaivos suljettiin kannattamattomana vuonna 1965. Koneet ja varusteet purettiin pois ja itse louhoksen annettiin täyttyä vedellä, koska tunnelithan ulottuvat pitkälle Lohjanjärven alle ja kaivosta jouduttiin muutenkin pitämään tyhjänä vedestä raskaiden pumppujen avulla. Vanha pumppuhuone revittiin auki ja jäännökset saivat jäädä paikalleen, koska todettiin, että ne olivat liian huonokuntoisia enää hyödynnettäviksi, vain koneet ja putkistot vietiin pois. Pumppuhuoneen rauniot ovat yhä jäljellä alle kymmenen metrin syvyydessä. Nykyään kaivoksessa koulutetaan sukeltajia ja meripelastajia.
Rataverkon kohtalo
Rata purettiin pois vuonna 1971, osa sen pohjasta on kevytliikenneväylänä. Tehdasalueen radat hävisivät jossain välissä kaikessa hiljaisuudessa, ilmeisesti ne purettiin 1 000 mm tehdasratapihaa revittäessä.
Höyryveturit
Henschel-höyryveturi Ykkönen (19687/1923 0-6-0WT) ja Orenstein & Koppel -veturi Kakkonen (10942/1924, 0-4-0T) sekä lähes kaikki vaunut sekä kiskotus vaihteineen myytiin romuttajalle.
Kolmoshöyryveturi (Krauss 7558/1918, 0-8-0T) ja ”saunavaunu” eli etupäässä tarkastusmatkoilla liikkuneiden johtajien käyttöön varattu pienin matkustajavaunuista, jotka alun perin sijoitettiin tehtaiden portille muistomerkiksi ovat Haapamäellä ja kaksi muuta romuttajalta ostettua matkustajavaunua odottaa kunnostusta Jokioisten Museorautatien Humppilan varikkohallissa.
Dieselveturien jatkuva työvuoro
Krokotiili-dieselveturit ovat töissä Sveitsissä: veturi n:o 5 (Jung L40 13950/1966), 0-4-4-0dh, myöhemmin vuosina 1972-1976 Honkataipaleen tukkiradan veturi myytiin ensin Saalasti Oy:lle, jolta se meni Kymin Oy:lle, joka puolestaan, tukkiliikenteen loppumisen varmistuttua, myi sen vuonna 1982 Sveitsiin Furka-Oberalp-radalle, jossa on edelleen käytössä vaihtoveturina.
Myös sen sisarveturi, entinen Virkkala-Ojamo-radan n:o 4, hiukan isompi Jung L50, 12022/1955, 0-4-4-0dh, on Sveitsissä Luzern-Stans-Engelberg-radalla vaihtoveturina.
Molemmat ovat edelleen kitkavetureita eli niihin ei asennettu Sveitsissä tavallista hammasratalaitteistoa.
Suomeen jäänyt kalusto
thumb|Virkkala–Ojamo-radan kolmosveturi ja ns. saunavaunu [[Haapamäen rautatieasema|Haapamäellä.]] Suomeen jäänyt radan kalusto eli Krauss-veturi ja kaikki kolme matkustajavaunua ovat Jokioisten Museorautatien omaisuutta, tosin veturi ja ns. saunavaunu oli pitkään deponoitu kunnossapitoehdoin Haapamäen höyryveturipuistoon.
Veturi ja vaunu siirrettiin vuonna 2016 Humppilan varikkohalliin koska veturista oli saatu ostotarjous Saksasta.
Tämän vm. veturin erikoisuus on se, että se tuotiin maahan käytettynä: sen kerrotaan olleen alun perin panssaroitu sotilaskäyttöön, ja tieto siitä, riisuttiinko panssarointi vasta Suomessa vai vielä Saksassa ennen myyntiä, on epävarma ja ristiriitainen.
Veturi ei ole enää alkuperäisessä asussaan: sen kattila, hiekka/höyrykupu ja savupiippu ovat Lokomon 50-luvulla uusimia. Samoin alun perin nokikaapin oikeassa kyljessä ollut Latowsky-soittokello on siirretty savupiipun taakse.
Sami Ristiniemi
Sami Ristiniemi (s. 1977) on suomalainen näyttelijä, joka on tullut tunnetuksi Rafael Aron roolistaan televisiosarjassa Salatut elämät, jossa hän esiintyi vuosina 2007–2008. Hänellä on pitkä tausta harrastajateatterissa, minkä lisäksi hänet on nähty Kotkan kaupunginteatterin lavalla.
China Radio International
China Radio International (entinen Radio Beijing tai Radio Peking), Kiinan kansantasavallan valtionradion ulkomaanohjelmapalvelu, katsotaan perustetuksi 3. joulukuuta 1941, kun uutistoimisto Xinhua (Uusi Kiina) perusti Uuden Kiinan radion radioaseman kahteen luolaan. Radiolaitteisto sijaitsi kallioluolassa, kun taas toimitus maaluolassa. Ulkomaantoimituksen ohjelmat olivat japaninkielisiä, niitä radioi japanilaisnainen ja rauhanaktivisti Hara Kiyoshi, joka pyrki vaikuttamaan Japanin Kiinaa vastaan käymään sotaan. Lähetykset jatkuivat vuoteen 1943, milloin ne piti lopettaa teknisten vaikeuksien vuoksi. Jo tätä ennen oli Jenanista radioitu 1940 Neuvostoliiton teknisellä tuella. Uudelleen lähetykset alkoivat 1946.
Sami Ristiniemi
Äänellään hän on esiintynyt muun muassa kuunnelmasarjassa Kaksipäisen vekaran varjossa.
Virkkalan–Ojamon rautatie
Suomeen jäänyt kalusto
Veturin keulalla olleet kaivosliikennettä varten asennetut lisäpainot on poistettu ja PT-4 -veturin tyyppinen halkoturbiini vaihdettiin hiilipiipuksi muistomerkiksi siirron jälkeen, koska halkopiippu oli jo täysin hajalle ruostunut.
Sami Ristiniemi
Ristiniemi harrastaa autourheilua ja on työskennellyt Mika Salon F3-tallissa.
Vuonna 2012 Ristiniemi tuli valituksi Kotkan kaupunginvaltuustoon Kokoomuksen listoilta.
China Radio International
Radion tunnus oli tuolloin XNCR tarkoittaen Uuden Kiinan radiota.
Sami Ristiniemi
Sami Ristiniemi on puoliksi espanjalaista sukujuurta.
Röhm
Röhm voi tarkoittaa seuraavia:
China Radio International
Radio Peking 1950
Englanninkieliset lähetykset alkoivat 11. syyskuuta 1947 kahdenkymmenen minuutin pituisina Pohjois-Shaanxista. Kiinan kansantasavallan 1. joulukuuta 1949 tapahtuneen perustamisen jälkeen radion merkitys tunnustettiin laajasti ja radio alkoi lähettää yhä useammilla kielillä ohjelmia. Kiinan kansantasavallan tultua perustetuksi, siirtyi myös radio Beijingiin. Huhtikuussa 1950 Uuden Kiinan radio sai tunnusnimekseen Radio Peking. Sen tunnussävelenä oli "Itä on punainen".
Korean sodassa
Kiinan kansainvälinen radio osallistui myös Korean sotaan (1950-1953) tukien pohjoiskorealaisia ja heidän avukseen Kiinan lähettämiä vapaaehtoisia. Kuuntelijamäärän lisäämiseksi radiossa luettiin myös vastapuolelta, Yhdistyneiltä kansakunnilta, pääasiassa yhdysvaltalaisilta kadonneiden ja kaatuneiden tietoja. 24. joulukuuta 1954 aloitti Kiinan kansainvälinen radio venäjänkieliset lähetykset. Tuolloin Kiinan kansantasavalta ja Neuvostoliitto olivat vielä tiiviissä yhteistyössä.
Kasvu jatkuu
1950-luvun lopulla ja 1960-luvun alussa Kiinan kansainvälinen radio lähetti ohjelmaa jo 16 kielellä yhteensä 40 tuntia vuorokaudessa. 15. huhtikuuta 1960 aloitettiin saksankieliset lähetykset kahdella puolen tunnin pituisella ohjelmalla. Vuoteen 1963 mennessä kumpikin ohjelmista oli jo tunnin mittainen. 1970-luvulle tultaessa myös muu Aasia ja Afrikka saivat lisää huomiota. Kohdealueiden kielistä aloitettiin farsilla, minkä jälkeen tulivat šwahili ja arabia. 1970-luvun puoliväliin mennessä Radio Peking lähetti ohjelmia yhteensä 43 kielellä ja murteella.
China Radio International 2006
Nykyään Kiinan kansainvälinen radio lähettää 290 ohjelmaa vuorokaudessa 43 kielellä. Sen tavoitteena ei ole enää ideologinen kamppailu (1978), vaan ajanmukaisten tietojen antaminen kehittyvästä Kiinan kansantasavallasta (2000). 1980-luvulla perustettiin ulkomaantoimistot, ensimmäinen Japanin Tokioon ja toinen Jugoslavian Belgradiin. 1993 Radio Peking muutti nimensä China Radio Internationaliksi. 2006 sillä oli 27 mertentakaista toimistoa. Verkkosivusto CRI Online aloitti 1998.
Internet-radio
Ohjelmatyötä tuetaan Internet-portaalilla, joka kertoo ajankohtaisia uutisia ja perustietoja Kiinasta sekä myös sen ulkomaankaupasta. China Radio Internationalilla on melko aktiivinen (2004) kuulijapalvelu. 2005 siihen otettiin yhteyttä 2 170 000 kertaa.
Radio Taipei
Vastaavanlainen toinen kiinalainen radion ulkomaanpalvelu on Taiwanin Radio Taiwan, mikä oli aikaisemmin Radio Taipei.
ULA-taajuuksilla
Yleensä valtiollisten radioyhtiöiden radiointiin käytetään keskipitkiä (MW) ja lyhyitä aaltoja (SW). Kuitenkin joskus ne hankkivat myös käyttöönsä ULA-kanavia, mitä kohdemaissa tai -alueilla käytetään yleensä kotimaan ohjelmien lähettämiseen ohjelmien teknisen tason parantamiseksi.
China Radio International käyttää myös ULA-aaltoja radioidessaan Australiassa (Sydney), Suomessa (Helsinki/Capital FM, Hämeenlinna, Jyväskylä/Yle Puhe, Kuopio/Radio Kantti, Lahti/Radio Masto, Pori, Porvoo, Tampere/Yle Puhe ja Turku/Radio Aurora) sekä Tanskassa (Dragor, Itä- ja Pohjois-Jyllanti Kööpenhamina sekä Roskilde. Suomessa kanavan tarjoaa Yleisradion Capital FM. Samalta kanavalta lähetetään myös englantilaisen BBCn, kanadalaisen CBCn, tanskalaisen Danmarks Radion, saksalaisen DWn, norjalaisen NRKn, yhdysvaltalaisen NPRn, ranskalaisen FRIn, espanjalaisen RNEn ja Vatikaanin radion lähetyksiä.
Virkkalan–Ojamon rautatie
Suomeen jäänyt kalusto
Pitkällisiksi venyneiden neuvottelujen jälkeen kolmosveturi myytiin Jokioisten Museorautatien yleiskokouksen 5.11.2016 tekemällä päätöksellä saksalaiselle Selfkantbahn-rautatielle Aachenin lähelle.
Veturi siirrettiin ulos Humppilan varikkohallista 20.11.2016 ja seuraavana päivänä se lähti lavetilla kohti Saksaa.
Kuljetuksessa oli omat vaikeutensa mutta lopulta se saatiin loppuun.
Veturin kunnostus aloitettiin 7.1.2017 Veendamissa, Hollannissa, koska Selfkantbahnin tallien ovet vaativat korotusta tätä veturia varten.
Nykyisen omistajan mukaan kunnostus valmistunee vuosien 2020-21 paikkeilla.
Veturin tulevaa käyttöä on alustavasti kuvailtu monipuoliseksi ja kattavaksi.
Ajan valtiaat
Ajan valtiaat (Suomessa myös nimillä Langolieerit ja Välitila) on vuonna 1995 tehty kaksiosainen minisarja, joka perustuu kirjailija Stephen Kingin pienoisromaaniin Langolieerit, joka löytyy kokoelmasta Sydänyö. Minisarjan on ohjannut Tom Holland, joka tunnetaan muun muassa kauhuelokuvista Kauhun yö, Child’s Play ja Vainottu. Niistä viimeksi mainittu perustuu sekin Kingin teokseen.
Juoni
Yölento lähtee Los Angelesista kohti Bostonia, jolloin se joutuu ylittämään Mojaven autiomaan. Lentokapteeni Brian Engle, joka on matkustajana koneessa, herää sokean pikkutytön, Dinahin, kiljuntaan. Hän ymmärtää syyn hätään: tytön täti on kadonnut jäljettömiin, mutta niin on suurin osa muistakin matkustajista – jopa lentäjät. Jäljellä on vain kymmenen matkustajaa ja kone lentää ilmassa automaattiohjauksen ansiosta. Matkustajien suureksi helpotukseksi mukana on Engle, joka voi saada lentokoneen turvallisesti maan kamaralle. Lisää pelottavia asioita käy kuitenkin pian ilmi: yhteydet lentokenttiin ovat poikki ja ikkunoista näkyvä maailma näyttää kuolleelta. Kun matkustajat suunnittelevat pakkolaskua polttoaineen hupenemisen vuoksi, he ymmärtävät jonkin olevan pahasti pielessä – eikä tilannetta helpota lainkaan liikemies Craig Toomey, jossa ilmenee mielipuolisuuden merkkejä.
Jacob Wolfowitz
Jacob Wolfowitz (19. maaliskuuta 1910 – 16. heinäkuuta 1981)  oli puolanjuutalainen professori ja akateemikko. Jacob Wolfowitzin poika Paul Wolfowitz oli Maailmanpankin pääjohtajana v. 2005 - 2007. Jacob Wolfowitz syntyi Puolassa, mutta hän muutti perheensä kanssa Yhdysvaltoihin vuonna 1920. 1930-luvulla Jacob Wolfowitz toimi matematiikan opettajana yläasteella. Jacob Wolfowitzin matematiikan opetus päättyi vuonna 1942, jolloin hän väitteli tohtoriksi New Yorkin yliopistossa.
Jacob Wolfowitz työskenteli tiiviisti yhdessä Abraham Waldin kanssa Columbian yliopistossa. Waldin kuoleman jälkeen Wolfowitz työskenteli useissa muissakin yhdysvaltalaisissa yliopistoissa sekä Pariisissa, Heidelbergissä ja Israelin Technionissa. Wolfowitzin tytär muutti myöhemmin pysyvästi Israeliin.
Jacob Wolfowitz kuoli sydänkohtaukseen Tampassa, Floridassa vuonna 1981.
Kaj Bärlund
Kaj-Ole Johannes Bärlund (s. 9. marraskuuta 1945 Porvoo) on suomalainen sosialidemokraattinen poliitikko, joka toimi ympäristöministerinä 1987–1991. Bärlund oli kansanedustajana vuosina 1979–1991.
Koulutus ja työura
Bärlund kirjoitti ylioppilaaksi 1964, minkä jälkeen hän suoritti diplomiekonomin tutkinnon Svenska handelshögskolanissa 1967. Valmistumisensa jälkeen Bärlund työskenteli Yleisradion toimittajana vuoteen 1971 ja SAK:n tiedotussihteerinä 1971–1972. SAK:sta hän siirtyi oikeusministeriöön lainsäädäntösihteeriksi, mistä tehtävästä hän luopui tullessaan valituksi eduskuntaan vuonna 1979. Kauppatieteiden maisterin arvon Bärlund sai vuonna 1976.
Poliittinen ura
Bärlund ajoi 1970- ja 1980-luvuilla vakuutuslaitosten ja liikepankkien saattamista yhteiskunnan haltuun. Hänen johdollaan eduskunnassa tehtiin vuosina 1979 ja 1985 kaksi liikepankkien sosialisointiin liittynyttä lakialoitetta. Aloitteet eivät kuitenkaan johtaneet mihinkään.
Tsernobylin ja Sosnovi Borin tilanteiden jälkimainingeissa Bärlund ehdotti lähialueyhteistyötä, niin että Suomi alkoi osallistua lähialueiden ydinvoimaloiden parantamiseen. Bärlund oli Suomen ympäristökeskuksen pääjohtaja 1991–2000, mutta viisi viimeistä vuotta virkavapaalla. Vuosina 1995–2007 Bärlund toimi YK:n Euroopan talouskomission ECE:n ympäristö- ja asunto-osaston johtajana Genevessä.
Bärlund on vaikuttanut pitkään kotikaupunkinsa Porvoon kunnallispolitiikassa. Hän haki Porvoon kaupunginjohtajaksi vuonna 2005, mutta ei tullut valituksi. Bärlund hävisi kaupunginjohtajakilvan RKP:n Björn Teirille, jonka myöhemmin katsottiin olevan muodollisesti epäpätevä tehtävään.
Porvoon kunnallispolitiikassa Bärlund on toiminut kaupunginhallituksen puheenjohtajana ensin vuosina 1979–1987 ja vielä myöhemmin talouskriisin aikaan vuosina 2009–2012, jolloin hän oli keskeisessä asemassa tasapainottamassa kaupungin taloutta.
Bärlundille myönnettiin ministerin arvonimi toukokuussa 2014.
Vaaksiaishämähäkki
Vaaksiaishämähäkki (Pholcus phalangioides) on hyvin pitkäjalkainen vaaksiaishämähäkkien heimoon kuuluva hämähäkkilaji. Laji on kotoisin maapallon trooppisilta seuduilta, mutta on levinnyt voimakkaasti ihmisen toiminnan seurauksena. Vaaksiaishämähäki tavattiin Suomessa ensimmäisen kerran Espoon Kilossa vuonna 2000 ja nykyisin lajilla on vakiintunut kanta.
Ulkoisesti vaaksiaishämähäkki pitkine jalkoineen muistuttaa muiden heimon lajien tapaan silmiinpistävän paljon lukkia, jollaiseksi sitä onkin helppo erehtyä luulemaan. Täysikasvuinen hämähäkki on pituudeltaan 7–10 mm, mutta raajojen kärkiväli voi olla jopa kymmenen senttimetriä. Hämähäkki on suurelta osin läpikuultava. Eläin on väritykseltään vaalean kellanharmaa ja sukupuolet muistuttavat paljon toisiaan. Eteläisimmässä Euroopassa vaaksiaishämähäkki esiintyy luolissa, mutta pohjoisempana – kuten Suomessa – se elää yksinomaan rakennusten sisätiloissa. Vaaksiaishämähäkki kutoo vaakatasoon löysän, sotkuisennäköisen verkon, jonka alapinnalla se roikkuu. Verkon ansiosta se on helppo erottaa lukeista, jotka eivät kudo koskaan verkkoa. Mikäli hämähäkkiä häiritään, se alkaa värisyttää verkkoaan voimakkaasti, jolloin eläimen hahmo saalistajan silmissä sumenee.
Vaaksiaishämähäkki saalistaa erityisesti muita hämähäkkejä, mutta sille kelpaavat myös erilaiset hyönteiset. Ravinnon ollessa niukkaa, lajilla esiintyy myös kannibalismia.
Naaras kantaa munia leuoissaan, eikä useimmista muista hämähäkeistä poiketen tee niille kunnollista seittikoteloa.
Deals Death
Deals Death on ruotsalainen melodista death metallia soittava yhtye. Yhtye tuli kuuluisaksi kun Ray William Johnson käsitteli yhtyeen laulajaa videossaan vuonna 2011. Deals Death perustettiin vuonna 2007.