cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Utasen vesivoimalaitos
Alakanava
Utaselta johtaa Oulujoen uomassa sijaitsevan Utajärven läpi 11,5 kilometrin mittainen alakanava, joka laskee Sotkajärveen. Alakanava jakaa Utajärven kahdeksi rinnakkaiseksi järvialtaaksi, josta pohjoisemman vedenpinnan korkeus on säännöstelty 76,34–77,34 metriinmpy. ja eteläinen korkeuteen 76,5 metriin mpy. Pohjoisesta altaasta on kaksi yhteyttä alakanavaan, josta toisessa sijaitsee pieni Ala-Utoksen vesivoimalaitos. Pienvoimalalla on pudotusta noin kuusi metriä. Eteläisestä altaasta johtaa pois Putaalanjoki, jonka alapäässä on uoma kavennut ojaksi ennen kuin se johdetaan Oulujoen vanhaan alakanavaan. Nämä vesialueet luetaan viranomaistiedoissa kuulumaan Ala-Oulujoen alueeseen (59.1), joka jatkuu merelle asti.
Alakanava on rakennettu alkamaan voimalan alta ja se on kaivettu Utajärvellä Putaalansaaren halki. Keskiosassaan se kulkee vanhan joenuoman keskellä ja lopussa se on oikaistu mantereen kautta kaivettuun kanavaan. Sotkajärvi on ruopattu keskeltä syvemmäksi ja ruoppausmaat muodostavat järveen uomaa seuraavat saaret.
Voimalaitos
Voimalassa toimii kolme Kaplan-turbiinia, joiden yhteistehoksi on ilmoitettu 58 megawattia (MW). Niihin johdetaan vettä keskimäärin 15,7 metriä putouskorkeudella. Voimalan vasemmalla rannalla Marttilanniemellä sijaitsee kytkin- ja muuntamokenttä korkeajännitelinjoille.
Luontoarvoja
Voimalaitokselle on yhdessä muiden Oulujoen voimaloiden kanssa annettu velvoite suorittaa korvauksena menetetyistä kalasaaliista uusien kalojen istutuksia. Niiden määrää on hiljattain tarkistettu.
Valmistelut
Vuonna 1957 valmistuneen voimalaitoksen rakensi Oulujoki Osakeyhtiö (myöh. Imatran Voima). Vuonna 1946 laaditun Oulujoen porrastussuunnitelman mukaan Pyhäkosken ja Niskakosken koskijaksojen välinen noin 16 metrin putouskorkeus oli jaettu kahden suunnitellun Utakosken- ja Sotkakosken vesivoimalaitoksen kesken. Utakosken voimalaitos oli suunniteltu Utajärven suvannon yläpäähän, jolloin sen putouskorkeudeksi olisi tullut 11 metriä. Utajärven ja Sotkajärven välinen noin viiden metrin putous olisi otettu talteen Sotkakosken voimalaitoksen avulla. Oulujoen rakentamisen edistyessä ja rakennuskustannusten jatkuvasti noustessa ryhdyttiin Sotkakosken suunnitelman taloudellisuutta tarkastelemaan uudestaan. Esitettiin sellainen rakentamisvaihtoehto, että Utajärven läpi kaivettaisiin alakanava Sotkajärveen asti, jolloin Nuojualammen ja Sotkajärven välinen putous voitaisiin käyttää hyväksi nyt Utasen vesivoimalaitoksessa. Vielä Oulujoen rakentamisen alkuvuosina ei alakanavan tekemisen vaatimaa maansiirtotyötä olisi kyetty toteuttamaan. Nyt suunniteltu 12 kilometrin pituisen alakanavan seitsemän miljoonan kuutiometrin maamassan kaivaminen olisi ollut mahdollista. 1950-luvulla oli yhtiöllä jo kokemuksia suurista maansiirtotöistä Jylhämän vesivoimalaitoksen ja Oulujärven säännöstelyrakenteiden rakentamisesta. Kun aikaisemmat vesivoimalat rakennettiin lapiotöinä, oli nykyään käytössä uutta maansiirto- ja louhintatekniikkaa. Uudessa suunnitelmassa Utasen voimalan ylävesi padottiin niin korkealle, että Nuojuan voimalan alapuolisten Kurenkosken, Ahmaskosken ja Utakosken putoukset saatiin käyttöön ja Sotkakosken putous saatiin talteen laskemalla voimalan alavettä pitkän alakanavan avulla.
Rakentamisen aloittaminen
Keväällä 1954 päästiin käsiksi suururakkaan, alakanavan rakentamiseen, jota varten oli ensin saatava alueita kuiville työpatojen sisään. Ensimmäinen työpato käsitti noin neljä kilometriä pitkän alueen koneasemalta alavirtaan päin. Se saatiin aikaan nostamalla tulevan alakanavan kohdalta vedenalaisena työnä irtomaata työpadoksi. Kun alue oli saatu kuiville, loput irtomaat voitiin poistaa ja tämän jälkeen aloittaa kalliolouhinta näin paljastuneen kallion pinnalta. Toinen työpiste avattiin alakanavan alapäässä kuivalla maalla Saviniemeen, jossa kanavalinja siirtyi jokiuoman poikki pohjoisrannalle. Maamassojen parissa ahersivat yhtiön suurimmat kaivinkoneet, kuuden kuutiometrin kauhalla varustettu Marion 7400 ja Bucyrus 200 W neljän kuutiometrin kauhoineen. Satoja tonneja painaneet koneet eivät liikkuneet telaketjuilla, vaan pintapaineen pienentämiseksi ne ”kävelivät” eteenpäin pinta-alaltaan laajoilla ”tassuilla”, jotta ne olisivat pysyneet pinnalla myös huonomman kantavuuden mailla.
Louhintatyöt
Kun päästiin käsiksi itse kalliolouhintaan, kekseliäisyys ja luova työmenetelmien kehittäminen olivat tarpeen; entisillä kallionirrotus- ja kuormausmenetelmillä ei ollut paljon käyttöä, kun edessä oli neljän miljoonan kuutiometrin louhintaurakka. Räjäytyskentät kasvoivat laajuudeltaan ja olivat useiden tuhansien kuutiometrien suuruisia. Tämä myös nopeutti työtä, sillä näin saatiin räjäytyskertojen lukumäärä pienennetyksi ja räjäytysten muulle työlle aiheuttamia keskeytyksiä vähennetyksi. Kun kysymyksessä olivat näinkin voimakkaat räjäytykset, ei ollut mahdollista ajatellakaan kenttien peittämistä ympäristön suojaamiseksi, vaan ympäristöstä oli siirrettävä pois kaikki vahingoittumiselle altis materiaali. Kun louhinta eteni lähemmäksi Utajärven kirkonkylän asutusta, tulivat myös lähistön asukkaat loukkaantumisvaaraan, minkä vuoksi heille maksettiin ”paukkurahaa” – eli he suostuivat lähtemään suojaan, kun räjäytyksestä ilmoitettiin.
Käyttöönotto
Alakanavatyö valmistui vuoden 1956 loppupuolella, ja vesi voitiin johtaa alakanavaan. Yläaltaaseen alettiin keräämään vettä toukokuussa 1956 ja sen jälkeen päästiin aloittamaan ensimmäisen koneiston koekäyttö. Sen kytkeminen voimajohtoverkkoon tapahtui 19. marraskuuta 1956. Seuraava koneisto otettiin tuotantoon 29. joulukuuta 1956 ja kolmas 3. kesäkuuta 1957. Loppuvuoden aikana alakanavassa tehtiin vielä lopputöitä, poistettiin työpatojen jäännöksiä ynnä muuta sellaista, mutta ympäristön siivous- ja maisemanhoitotöitä tehtiin vielä vuosikymmeniä eteenpäin.
Myöhemmät vaiheet
Vuonna 2020 otettiin ensimmäiseksi käynnistetty vesiturbiini peruskorjaukseen. Siitä uusittiin juoksupyörä, sähkögeneraattiri ja niiden säätöjärjestelmä. Juoksupyörän siipien muotoilu ja niiden pinta-ala on suurempi, joten vesiturbiinin tuottama teho on myös kasvanut tämän yksikön osalta 6 megawattia.
Tumzabt
Tumzabt on Algeriassa M’zabin laaksossa puhuttu berberikieli. Sitä puhuu äidinkielenään 150 000 ihmistä.
Tumzabtia voidaan kirjoittaa arabialaisilla, latinalaisilla tai tifinagh-kirjaimilla.
Katriina Haikala
Katriina Haikala (s. 1977) on monialainen, suomalainen nykytaiteilija, joka on vuonna 2007 perustanut Tärähtäneet ämmät (2007–2017) yhdessä Vilma Metterin kanssa. Vuonna 2010 hän sai kansainvälistä julkisuutta suunnittelemallaan "Hairy Underwear Collection'' -mallistolla . Haikala on tunnettu yhteiskunnallisesti vaikuttavista ja yhteisöllisistä taideprojekteistaan, joista tunnetuin on Monokini 2.0-hanke.
Haikala on suorittanut taidepedagogiset opinnot, minkä lisäksi hän on myös henkilövalmentaja ja fasilitaattori.
Haikalan taiteellinen ura
Normikriittisessä taiteellisessa työssään Haikala käsittelee sukupuoleen ja erityisesti naiseuteen liittyviä kysymyksiä kauneusihanteista seksuaali-identiteettiin. Vuodesta 2017 Haikala on toiminut itsenäisesti kansainvälisessä taidekentässä mm. Social Portrait-projektillaan, jossa hän piirtää 1000 muotokuvaa naisista. Haikalan tavoitteena on lisätä naisista tehtyjen muotokuvien määrää taiteen kaanonissa ja siten tasapainottaa sukupuolten edustusta taiteen historiassa.
Haikala on pitänyt näyttelyitä vuodesta 2007 lähtien niin kotimaassa kuin ulkomailla ja saanut useita valtakunnallisia ja alueellisia apurahoja. Haikalan työstä on kirjoitettu ulkomaisissa medioissa, kuten Daily Mail, The World News , Huffington Post ja Bored Panda.
Haikala on MUU ry:n jäsen.
Haikalan opetusura
Katriina Haikala on toiminut opettajana Aalto Yliopistossa ja useissa ammattikorkeakouluissa vuodesta 2009 lähtien.
Tunnustuksia
Vuonna 2016 Olivia-lehti valitsi Haikalan 15 inspiroivan suomalaisen naisen joukkoon. Haikala on tuotu esiin myös "Women Who You Should Now" -sivustolla.
Yksityiselämä
Haikala asuu ja työskentelee Helsingissä.
Konstantin Svetškar
Konstantin Gennadjevitš Svetškar (, s. 17. heinäkuuta 1984) on venäläinen 400 metrin juoksija.
Svetškar sijoittui 2005 Erfurtin alle 23-vuotiaiden EM-kisoissa 400 metrillä viidenneksi ajalla 47,87. Saman vuoden Universiadeissa hän karsiutui 400 metrin välierissä ja sai pronssia 4 × 400 metrin viestissä. Svetškar voitti Venäjän alle 23-vuotiaiden mestaruuden 400 metrillä ulkoradoilla 2005 ja sisäradoilla 2006. Hän oli samana vuonna Moskovan sisäratojen MM-kisoissa mukana Venäjän joukkueessa, joka voitti MM-pronssia 4 × 400 metrin viestissä. Ulkoratojen MM-kilpailuissa hän oli Venäjän joukkueessa 4 × 400 metrin viestissä viides Osakassa 2007 ja neljäs Daegussa 2011. Hän kuului samassa lajissa Venäjän hopeajoukkueeseen Göteborgin sisäratojen EM-kilpailuissa 2013.
Rauha Mäkilä
Mäkilä opiskeli Kuvataideakatemiassa Helsingissä vuosina 2000–2007 sekä Frankfurtin taidekorkeakoulussa (Hochschule für Bildende Künste Städelschule, Frankfurt am Main) vuosina 2003–2004.
Zinovjev
Zinovjev tai Zinovjeva  on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Juhani Ikonen
Juhani Ikonen on seuraavien henkilöiden nimi:
Rauha Mäkilä
Mäkilällä on ollut yksityisnäyttelyitä mm Helsinki Contemporaryssä. Mäkilälle myönnettiin valtion kolmivuotinen taiteilija-apuraha 2021.
Charlotte Jones
Charlotte Jones voi tarkoittaa seuraavia henkilöitä:
Presque Islen piirikunta
Prescue Islen piirikunta on Yhdysvaltojen Michiganin osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 12 982 vuonna 2020. Piirikunnan hallintokeskus on Rogers City. Piirikunta on perustettu vuonna 1840.
Kanotix
Kanotix on Knoppixiin ja Debianiin perustuva GNU/Linux -käyttöjärjestelmän jakelupaketti.
Projektin aloitti Joerg Schirottke vuonna 2004.
Kanotixin voi käynnistää suoraan live-CD:ltä tai sen voi asentaa kiintolevylle. Asennus on pyritty tekemään helpoksi ja paketin mukana seuraakin tarkoitusta varten skripti, jolla saa muun muassa luotua Kanotixin vaatimat osiot kiintolevylle. Kanotixia voi käyttää esimerkiksi toisen käyttöjärjestelmän pelastamiseen koneissa, jotka osaavat käynnistyä CD-asemalta mutta sitä voi käyttää myös sellaisenaan suoraan kiintolevyltä. Kanotixissa on KDE-työpöytäohjelmisto.
Uusia ohjelmia on voinut asentaa Kanotixin Klik-tuella, jonka on korvannut AppImageKit.
Petrus Aurifaber
Petrus Aurifaber on ensimmäinen nimeltä tunnettu, Suomessa työskennellyt kultaseppämestari. Hän vaikutti Turussa vuonna 1371. Nimi Aurifaber merkitsee kultaseppää (latinan sanoista aurum, kulta ja faber, käsityöläinen,seppä).
Käännöstiede
Käännöstiede on humanistinen tiede, joka tutkii kääntämistä ja tulkkausta niiden kaikessa laajuudessa. Käännöstieteen keskeisiä tutkimuskohteita ovat esimerkiksi käännökset ja tulkkeet (tulkkausprosessin tuotokset), käännös- ja tulkkausprosessi sekä kääntämisen ideologia ja sosiologia (kääntäminen yhteisössä).
Käännöstieteessä voidaan siis tutkia vaikkapa sitä, miten ja miksi käännös eroaa lähdetekstistä, miten lakitekstien kääntäminen eroaa romaanien kääntämisestä tai mitä kääntäjän mielessä tapahtuu kääntämisen aikana. Lisäksi käännöstieteellistä tutkimusta on muun muassa kääntämisen historian, käännösstrategioiden sekä kääntäjien ja tulkkien asiantuntijuuden ja koulutuksen tutkiminen.
Käännöstieteen tutkimustuloksia voidaan myös soveltaa käytäntöön: Voidaan kehittää erilaisia kääntämistä ja tulkkausta koskevia teorioita, joihin kääntäjät ja tulkit voivat työssään tukeutua. Lisäksi teorian avulla pyritään selvittämään kääntämisen prosesseja ja ymmärtämään, mistä kääntämisessä on kyse. Erilaisten käännösongelmien tutkimuksella voidaan myös konkreettisesti auttaa parantamaan kääntäjäkoulutusta ja siten lopulta myös käännösten laatua.
Historiaa
Käännöstieteen synty sijoittuu 1950- ja 1960-luvulle, jolloin kääntäjäkoulutuksen tarpeisiin kehitettiin ensimmäiset varsinaiset käännösteoriat. Näiden pohjalta käännöstiede on vuosien saatossa laajentunut nykyiseen mittaansa. Ennen kuin käännöstieteestä tuli oma tieteenalansa 1980-luvulla, käännöksiin ja kääntämiseen liittyvää tutkimusta tehtiin pääasiassa kieli- ja kirjallisuustieteissä. Kielitieteen ja käännöstieteen suhde on edelleen hyvin läheinen, ja usein kielitieteellisistä teorioista tai tutkimussuunnista on kehitetty myös käännöstieteellisiä sovelluksia. Käännöstiedettä ei kuitenkaan voi pitää täysin kielitieteen alahaarana, sillä käännöstutkimuksessa on valtavasti myös sellaisia aloja, jotka eivät käsittele kieltä millään tavalla, kuten kääntämisen etiikka.
Käännöstiede on silti varsin monitieteinen tieteenala, eli siinä yhdistyvät monet eri tieteet. Kieli- ja kirjallisuustieteiden lisäksi kääntämisen ja tulkkauksen tutkimuksessa voidaan käyttää apuna muun muassa yhteiskuntatieteitä, viestintätieteitä, psykologiaa, filosofiaa, filologiaa ja kulttuurintutkimusta. Muista tieteistä voidaan lainata esimerkiksi metodeja tai teorioita, joiden kautta kääntämisen tutkimukseen saadaan uusia näkökulmia.
Lingvistiset käännösteoriat
Ensimmäiset lingvistiset käännösteoriat syntyivät Neuvostoliitossa ja Kanadassa 1950-luvulla. Niiden lähtökohtana oli nk. vapaan kääntämisen periaate. Teorioiden kehittäjät pitivät tärkeänä, että käännös on semanttisesti ekvivalentti: käännöksen tulee vastata sisällöllisesti lähdetekstiä, mutta noudattaa kielellisesti kohdekielen normeja. Lähdetekstin muotoa ei pidetty pyhänä, ja sanasta sanaan kääntäminen hylättiin. Sen sijaan tavoitteeksi asetettiin kieliopillisesti ja sanastollisesti luonteva käännös.
Lingvistinen käännöstutkimus muistutti kontrastiivista kielitiedettä. J. C. Catfordin lingvististä käännösteoriaa käytettiinkin ensisijaisesti kontrastiivisen tutkimuksen perustana. Teoria on osaltaan vaikuttanut siihen, että kääntäminen on käsitetty puhtaasti kielelliseksi toiminnaksi, jonka suurin ongelma on kielellisten rakenteiden korvaaminen toisilla.
Lingvistiset käännösteoriat olivat normatiivisia, eli ne pyrkivät ohjailemaan kääntämistä. Niitä oli tarkoitus käyttää kääntämisen opetuksessa ja käännöskritiikissä. Teoriat jäivät vaille todisteita niiden paikkansapitävyydestä, sillä niiden toteutumista käytännön käännöksissä ei tutkittu. Lingvistisiä käännösteorioita kenties pidettiinkin houkuttelevina lähinnä niiden konkreettisuuden ja ”tieteellisen tarkkojen” tulosten vuoksi.
Ensimmäiset kommunikatiiviset käännösteoriat
1960-luvulla käännösteoria sai pragmaattisia ulottuvuuksia, kun kääntäminen alettiin käsittää viestinnäksi, jossa käännöksen vastaanottajan tarpeilla on suuri merkitys. Tärkein kommunikatiivisten käännösteorioiden edustaja on Eugene A. Nida, joka korosti kulttuurierojen huomioimista kääntämisessä. Nidan teoriassa keskeinen käsite on dynaaminen ekvivalenssi: semanttisen ekvivalenssin sijaan käännöksellä pyritään aiheuttamaan lukijassa samanlainen reaktio kuin lähdeteksti saa aikaan omissa lukijoissaan. Nidan mukaan käännöksissä on usein tehtävä pragmaattisia muutoksia eli poikettava lähdekielen yksiköiden merkityksestä, jotta käännöksen lukijoiden olisi mahdollista ymmärtää tekstin sanoma.
Dynaaminen ekvivalenssiteoria kiinnitti huomiota myös kääntämisen kannalta oleellisiin ei-kielellisiin seikkoihin ja on siksi käännösteorian historiassa vallankumouksellinen. Dynaamista ekvivalenssiteoriaa hyödynnettiin mm. Raamatun suomentamistyössä vuonna 1992, ja se lienee nykyäänkin tunnetuin käännösteoria.
Dynaamisen ekvivalenssiteorian pohjalta syntyivät funktionaaliset ekvivalenssiteoriat. Perusajatuksena niissä on, että lähdetekstin käyttötarkoitus tai funktio on käännettäessä säilytettävä, usein kielellisten ja pragmaattisten muutosten avulla. Funktioita voivat olla esimerkiksi informatiivinen tai ekspressiivinen funktio. Funktionaalisia ekvivalenssiteorioita kehittivät esimerkiksi Katharina Reiss ja Juliane House.
Relevanssiteoria
Ernst-August Gutt on kehittänyt käännöksiä koskevan relevanssiteorian, jonka taustalla on yleistä viestintää koskeva Dan Sperberin ja Deirdre Wilsonin relevanssiteoria. Teorian näkökulma on kognitiivinen, ja siinä tarkastellaan, mitä viestintään osallistuvien ihmisten tajunnassa tapahtuu.
Teorian mukaan teksti laaditaan sen mukaan, millainen kognitiivinen maailma vastaanottajalla oletetaan olevan. Lähde- ja kohdetekstin lukijoiden kulttuurierojen takia heidän kognitiivinen ympäristönsä voi olla hyvin erilainen. Siksi relevanssiteoriaan sisältyy kontekstikuilun käsite: kognitiivisten ympäristöjen erot voivat johtaa virheellisen tulkintaan, jollei käännöksen lukijaa auteta. Lukija saattaa tulkita käännöksen eri lailla kuin lähtötekstin kirjoittaja on tarkoittanut. Kääntäjä ei voi olla varma, että käännöksen lukija pystyy rekonstruoimaan tekstissä olevan implisiittisen informaation sekä tulkitsemaan tekstin lähtötekstin kirjoittajan haluamalla tavalla. Siksi kääntäjä joutuu arvioimaan, miten hyvin lukija on perillä lähtötekstin kognitiivisesta ympäristöstä, sekä tarvittaessa auttamaan lukijaa esim. eksplikoimalla. Tämä voidaan tehdä kahdella tavalla, eli joko viemällä lukija lähemmäs lähtötekstin kirjoittajan kognitiivista ympäristöä tai toisaalta tuomalla käännös lähemmäksi kohdetekstin lukijan kognitiivisia kehyksiä.
Muokkaus tarkoituksen mukaan
Manipulaatiokoulukunta on vienyt tieteenalaa kohti suuntaa, jossa korostetaan yhä enemmän käännöksen vastaanottajien ja kohdekulttuurin merkitystä. Samalla lähdeteksti jää vähemmälle huomiolle. Manipulaatiokoulukunta syntyi 1970-luvun puolivälissä ja tuli laajemmin tunnetuksi 1980-luvulla. Koulukunnan mukaan käännöksiin sisältyy kohdekulttuurin näkökulmasta tarkasteltuna aina jonkin verran lähdetekstin manipulointia jotakin tarkoitusta varten.
Manipulaatiokoulukunnan läpimurto tapahtui Theo Hermansin toimittaman artikkelikokoelman The Manipulation of Literature ilmestyttyä vuonna 1985. Artikkelikokoelman kirjoittajiin kuuluvat muun muassa Gideon Toury, José Lambert, Hendrik van Gorp, Susan Bassnett ja André Lefevere.
Manipulaatiokoulukuntaan kuuluvat teoriat ovat luonteeltaan epälingvistisiä, sillä tutkimussuuntauksen lähtökohdat ovat kirjallisuustieteessä ja kulttuurintutkimuksessa. Manipulaatiokoulukunta edustaa deskriptiivistä eli kuvailevaa tutkimusta, joka sittemmin yleistyi laajemmaltikin käännöstutkimuksen saralla. Manipulaatioteoriat ottavat myös kantaa käännösten ja kääntämisen asemaan yhteiskunnassa, ja niissä on nähtävissä käännöstutkimuksen ideologisoitumista. Esimerkiksi feministisen kääntämisen sekä kulttuurikolonisaatiota vastustavan kääntämisen ja käännöstutkimuksen voidaan lukea kuuluvan manipulaatioteorioiden piiriin. Feministinen kääntäminen, joka syntyi 1970-luvun lopulla, on kuitenkin muita manipulaatioteorioita radikaalimpi.
Yleisesti ottaen manipulaatioteorioiden on katsottu muistuttavan paljolti skoposteoriaa. Manipulaatioteoriat ja niiden soveltajat ovat keskittyneet enemmän kaunokirjallisiin teksteihin, kun taas skoposteoriassa painopisteenä ovat olleet asiatekstit.
Polysysteemiteoria
Polysysteemiteoria on yksi tunnetuimmista manipulaatiokoulukuntaan kuuluvista käännösteorioista. Tel Avivin ryhmä, johdossaan käännösteoreetikot Itamar Even-Zohar ja Gideon Toury, toivat käännöstieteelliseen metodologiaan jo 1970-luvulla kirjallisen polysysteemin käsitteen, jonka avulla voidaan tarkastella käännösten sulautumisprosessia tiettyyn kulttuuriin tiettynä aikana. Teorian mukaan kulttuuri koostuu polysysteemien verkosta, ts. kulttuuri on eräänlainen megapolysysteemi. Kirjallisuus muodostaa tässä verkostossa yhden polysysteemin, jonka sisällä on erilaisia genrejä, koulukuntia ja suuntauksia, jotka kilpailevat keskenään lukijoista, arvostuksesta ja vallasta. Erilaisten tekstien asema polysysteemissä vaihtelee. Jotkin tekstit on kanonisoitu, ja ne sijaitsevat polysysteemin keskuksessa. Toiset tekstit taas sijaitsevat polysysteemin laitamilla, periferiassa. Kirjallisuus ei polysysteemiteorian esittämän näkemyksen mukaan ole staattinen ilmiö, vaan jatkuvassa liikkeessä.
Kirjallisuuden – myös käännöskirjallisuuden – asema polysysteemeissä vaihtelee. Useat empiiriset tutkimukset vahvistavat Even-Zoharin esittämää oletusta, jonka mukaan marginaaliset ja nuoret kulttuurit tukeutuvat enemmän käännettyyn materiaaliin kuin keskeiset ja vahvat kulttuurit.
Irtautuminen kielestä
Käännöstutkimus liittyy usein jollakin tapaa kieleen, mutta ei aina. Esimerkiksi Justa Holz-Mänttärin teoria vuodelta 1984 tarkastelee kääntämistä yhteiskunnallisena toimintana sosiologisesta näkökulmasta käsin. Tutkimuskohteena on siis käännöstoiminta eikä kieli. Kääntämisen sosiologia voidaan nähdä vaihtoehtona puhtaasti kielitieteellisille lähestymistavoille, ja siitä on tullut 2000-luvulla suosittu tutkimussuuntaus. Tutkimuskohteena voi olla esimerkiksi kääntäjien ja käännösten asema yhteiskunnassa.
Kääntämisen etiikka on toinen uudehko, kielitieteellisestä näkökulmasta irtautunut käännöstutkimuksen ala. Kääntämisen etiikan tutkijat ovat kiinnostuneita muun muassa kääntäjän vastuusta sekä kääntämiseen liittyvistä normeista. Esimerkiksi Kaisa Koskinen on tutkinut kääntämisen etiikkaa väitöskirjassaan.
Tutkimusmenetelmät
Käännöstieteelliset tutkimusmenetelmät vaihtelevat tutkimuskohteen, teoreettisen pohjan ja näkökulman mukaan. Esimerkiksi vertailemalla lähde- ja kohdetekstiä voidaan tutkia käännöksen ekvivalenssia, eli käännöksen ja sen lähdetekstin vastaavuutta. Käännöksen adekvaattisuutta eli lähdekielen ja lähdekielisen kirjallisuuden normien noudattamista taas voidaan tarkastella vertaamalla käännöstä lähdekielisiin rinnakkaisteksteihin, ja hyväksyttävyyttä eli kohdekielen ja kohdekielisen kirjallisuuden normien noudattamista vertaamalla käännöstä kohdekielisiin rinnakkaisteksteihin.
Viime vuosikymmeninä on myös tutkittu kääntämistä kognitiivisena prosessina. Uraauurtavia julkaisuja kyseiseltä tutkimusalalta ovat tuottaneet mm. Sonja Tirkkonen-Condit sekä Riitta Jääskeläinen. Teknologian kehittyminen on suuresti helpottanut kognitiivisen käännösprosessin tutkimusta. Aiemmin kääntäjän kommentit käännösprosessin aikana tallennettiin nauhurilla, mitä kutsuttiin protokollatutkimukseksi. Nykyään kaikki kääntäjän käännösprosessin aikana kirjoittama teksti voidaan tallentaa erityisen tietokoneohjelman (Script Log) avulla.
Tulkkauksen tutkimus kuuluu myös käännöstieteen alaan. Tulkkauksen tutkimuksessa voidaan käyttää menetelmänä esimerkiksi tulkkaustilanteen nauhoittamista tai retrospektiivistä menetelmää, jolloin tulkki kuvaa menetelmiään tulkkaustilanteen jälkeen. Tulkkausta on tutkittu verrattain vähän aineiston keruun haasteellisuuden vuoksi: tulkit saattavat kokea nauhoittamisen tulkkaustilanteessa häiritseväksi. Usein tulkkaustilanteissa myös käsitellään salassapitovelvollisuuden alaisia asioita, joten nauhoittamista ei voida sallia.
Miinavene Lieska
Palvelus
Venäläisten joukkojen poistuessa Suomesta alukset jäivät paikoilleen. Alus otettiin 1920 korjausten jälkeen Suomen merivoimiin. Alus palveli osana Rannikkolaivastoa. Talvisodassa alus laski luokkansa alusten mukana miinoja itäisellä Suomenlahdella 1.-6. joulukuuta 1939 kahteentoista eri miinoitteeseen yhteensä 352 miinaa. Alus palveli laivastossa vuoteen 1953 saakka ja viisi vuotta myöhemmin se myytiin yksityiselle.
Lieskan sisaralukset olivat miinaveneet Loimu, Paukku, Pommi ja Miina.
Sanni Pajasmaa
Sanni Ida Matilda Pajasmaa (s. 6. helmikuuta 1999 Helsinki) on suomalainen yleisurheilija, jonka päälaji on seitsenottelu. Hän edustaa helsinkiläistä HIFK-Friidrottia, johon hän siirtyi vuodeksi 2015. Sitä ennen Pajasmaa edusti Nurmijärven Yleisurheilua. Pajasmaa on opiskelija ja kuuluu Pääkaupunkiseudun urheiluakatemia Urhean yleisurheilijoihin. Häntä on syksystä 2014 asti valmentanut Mervi Brandenburg.
Pajasmaa aloitti yleisurheilun ollessaan ensimmäisellä luokalla. Hän harrasti nuorena monia lajeja, joista seiväshyppy vakiintui päälajiksi. Pajasmaa kärsi nuorena useista loukkaantumisista, joiden takia kaudet 2012–2016 olivat rikkonaisia.
Pajasmaa vaihtoi kaudeksi 2017 päälajikseen seitsenottelun. Hän perusteli vaihtoa kyllästymisellä ainoastaan yhden lajin harjoitteluun. Heti samana vuonna Pajasmaa otteli 4998 pisteen tuloksen.
Pajasmaa teki arvokilpailudebyyttinsä Suomen joukkueessa Tampereella järjestetyissä alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailuissa 2018. Hän oli rikkonut MM-kilpailujen tulosrajan aiemmin samana vuonna nuorten moniotteluiden PM-kilpailuissa Jessheimissa Norjassa. Pajasmaa otteli MM-kilpailuissa 5229 pistettä, sallittujen tuuliolojen ennätyspisteensä, ja sijoittui 18:nneksi. Hän oli MM-tilastossa 23:s ennen MM-kilpailuita. Pajasmaa oli asettanut tavoitteekseen ennätyspisteet ja piti 5500 pisteen saavuttamista realistisena.
Ennen MM-kilpailuita Pajasmaa oli edustanut Suomea nuorten Pohjoismaiden mestaruuskilpailuissa 2017 ja 2018. Hänet nimettiin nuorten maajoukkueen valmennusryhmään kaudeksi 2017–2018. Pajasmaa on voittanut nuorten sarjoista useita SM-mitaleita sekä Suomen ruotsinkielisen urheiluliiton mestaruuksia. Seitsenottelun lisäksi hän on voittanut nuorten SM-mitaleita viisiottelussa, seiväshypyssä, kuulantyönnössä, 4 x 100 metrin viestissä sekä 4 x 300 metrin viestissä. Kalevan kisoissa Pajasmaa on parhaimmillaan sijoittunut seiväshypyssä kahdeksanneksi vuonna 2015 ja seitsenottelussa seitsemänneksi vuonna 2017.
Pajasmaa on nimennyt vahvuudekseen kyvyn tehdä onnistuneita suorituksia senkin jälkeen, vaikka yksi laji epäonnistuisi, sekä juoksukunnon. Hänen mielestään sadan metrin aitajuoksu ja pituushyppy ovat hänelle parhaita seitsenottelun lajeista. Pajasmaa on asettanut tavoitteikseen aikuisten arvokilpailuihin pääsemisen sekä 6000 pisteen saavuttamisen.
Ennätykset
Pajasmaan paras tulos seitsenottelussa on 5332 pistettä, mutta tulos ei kelpaa viralliseksi ennätykseksi liian voimakkaiden tuulien takia. Sallituissa oloissa Pajasmaa on otellut 5329 pistettä.
Pajasmaan ennätys seiväshypyssä on 3,80 m.
Alpenan piirikunta
Alpenan piirikunta on Yhdysvaltojen Michiganin osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 28 907 vuonna 2020. Piirikunnan hallintokeskus on Alpenan kaupunki. Piirikunta on perustettu vuonna 1857.
Siikakankaan lentokenttä
Siikakankaan lentokenttä oli Pirkanmaalla Ruoveden Siikakankaalla sijainnut lentokenttä. Kangasmaastoon kantatie 66:n länsipuolelle raivattua kenttää, jossa ei ollut lentokenttärakennuksia, käytettiin 1930-luvulla varalaskupaikkana. Kenttäalueen käyttö alkoi vuonna 1935. 1940-luvun alussa kenttäalueelle rakennettiin kolme 21×37 metrin kokoista kylmää lentokonehallia sekä asuinparakkeja. Kentän laskualue oli ympyrän muotoinen, ja sen halkaisija oli tasan 1 000 metriä.
Toisen maailmansodan aikana kenttä oli Suomen ilmavoimien käytössä. Ilmavoimien yksiköistä kenttää käyttivät välirauhan aikana Lentolaivue 32 ja jatkosodan alussa lentolaivueet 42 ja 44. Myöhemmin jatkosodan aikana Ilmasotakoulu käytti kenttää koulutuskenttänä. Sotien jälkeen kenttä palveli siviilikäytössä, 1950-luvun alkupuolella kentällä järjestettiin muun muassa useita purjelentoleirejä.
Kentästä kaavailtiin 1950-luvun lopulla ilmavoimien suihkuhävittäjien tukikohtaa, suunnitelmissa esitettiin muun muassa Hämeen ja Satakunnan lennostojen osien sijoittamista kentälle. Alueelle paljastettiin 23. toukokuuta 2014 lentokenttätoiminnan ja Ilmailuvarikko 2:n (osa myöhempää Lentovarikkoa) sijoituspaikan muistoksi muistomerkki.
Nykykäyttö
Nykyisin kenttäalue on puolustusvoimien käytössä varastoalueena. Alueella on vuodesta 2014 ollut myös Sotamuseon varasto. Kentän sijainti ja koko näkyy nykyään vielä ilmakuvissa sen muodostaman metsäkuvion ansiosta.
Aiheesta muualla
61.84389°N, 24.19889°W
Reckoning Night
Reckoning Night on Sonata Arctican neljäs studioalbumi, joka julkaistiin 11. lokakuuta 2004. Se äänitettiin keväällä 2004. Levyyn sisältyy piilotettu kappale ”Jam”'. Japanin painoksessa on mukana bonuskappale ”Wrecking the Sphere”. Kappale ”Don’t Say a Word” on julkaistu myös Edel Recordsin kokoelmalevyllä Suomimetallia.
Reckoning Night debytoi Suomen virallisen albumilistan sijalla kaksi, jolla se pysytteli kaksi viikkoa. Listaviikkoja kertyi yhteensä kahdeksan. Albumi myi Suomessa kultaa ja se on Sonata Arctican siihen mennessä kansainvälisesti myydyin albumi yli 100 000 kappaleen myynnillään. Saksassa listasijoitus oli 77., Norjassa 69., Sveitsissä 85, Ruotsissa 57. ja Espanjassa 92.
Reckoning Nightilta julkaistiin kaksi singleä. Esikoissinglestä ”Don't Say a Word” tuli yhtyeen toinen ensimmäiselle sijalle singlelistalla yltänyt single ja ensimmäinen, joka ylsi tähän ensimmäisellä listaviikollaan. Samaisesta kappaleesta julkaistiin myös nelikappaleinen EP, joka oli samoihin aikoihin singlen kanssa singlelistalla, parhaimmillaan neljännellä sijalla. Toinen single, ”Shamandalie”, oli listalla yhdeksän viikkoa, joista kaksi sijalla kolme.
Koripallon Euroopan-mestaruuskilpailut 1963
Vuoden 1963 koripallon EM-kisat järjestettiin Puolassa 4. lokakuuta–13. lokakuuta. Kisat järjestettiin 13. kerran. Kisojen mestaruuden voitti Neuvostoliitto.
Yang Yang
Yang Yang tarkoittaa seuraavia henkilöitä:
Nafusi
Nafusi on Libyan länsiosassa ja Tunisiassa puhuttu berberikieli. Sitä puhuu Libyassa äidinkielenään 184 000 ihmistä ja Tunisiassa 26 000. Kieli voidaan jakaa eri murteisiin, joihin kuuluvat zuara, tamezret ja jerbi.
Herland
Herland on Charlotte Perkins Gilmanin kirjoittama feministinen utopiaromaani vuodelta 1915. Romaani kertoo kolmen miestutkimusmatkailijan löytämästä syrjäisestä maasta, jota asuttaa naiset ja josta miehet ovat kuolleet sukupuuttoon. Kirjassa on poikkeuksellista on selkeä lihansyönnin ja tehotuotannon vastustaminen.
Suomennetussa teoksessa on kääntäjä Ville-Juhani Sutisen kirjoittama esipuhe ja liitteenä bengalilaisen feministin Begum Rokeya Sakhawat Hossainin (1880–1932) novelli Sulttaanittaren uni (1901).
Videopelivuosi 2020
Videopelivuosi 2020 käsittelee vuoden 2020 aikana julkaistuja videopelejä ja videopelimaailman merkittäviä tapahtumia.
Keulaportti
thumb|250px|M/S Isle of Mull visiiri avattuna.thumb|250px|Stena Germanican perhosportti. Keulaportiksi kutsutaan laivan varsinaisen rungon etuosassa eli aluksen keulassa sijaitsevaa rungon avattavaa osaa, jonka kautta aluksesta on mahdollista joko purkaa tai lastata ajoneuvoja. Keulaportteja on asennettu pääasiassa autolauttoihin sekä muihin ro-ro-aluksiin (roll-on, roll-off).
Tauno Pulkki
Tauno Einari Pulkki (4. huhtikuuta 1929 Vuoksela – 17. tammikuuta 1985 Helsinki ) oli suomalainen juristi, joka toimi Savonlinnan ja Kotkan kaupunginjohtajana.
Keulaportti
Keulaportit on edelleen jaoteltu eri ryhmiin rakenteidensa puolesta. Keulaportin käyttö tapahtuu yleensä keulaportin läheisyydessä sijaitsevasta käyttö-/hallintapaneelista. Myös aluksen komentosillalla on keulaporttien valvontaan tarvittavat laitteet. Tämän lisäksi autolauttoihin on Estonian onnettomuuden jälkeen tiukentuneiden kansainvälisten määräysten seurauksena rakennettu ajorampin taakse nk. kolmannet portit, jotka estävät veden virtaamisen autokannelle mahdollisen visiiri-/ajoramppivaurion sattuessa. Myös itse visiirien mekaaniset rakenteet, niiden ohjaus-, lukitus-, ja valvontalaitteet sekä niihin liittyvät määräykset ovat tiukentuneet huomattavasti viimeisen vuosikymmenen aikana.
Visiiri-tyyppinen portti
Visiirityyppinen keulaportti aukeaa nimensä mukaisesti alhaalta ylöspäin, eli se on saranoitu aluksen sääkannen tukirakenteisiin yläosastaan. Aukeava visiiri on yksiosainen ja se on lukittu yleensä alhaalta sekä kummaltakin sivulta erillisillä lukituslaitteilla. Se on lisäksi varustettu erillisin ohjurein, jotka varmistavat visiirin ohjautumisen oikealle kohdalleen sen laskeutuessa alas. Visiirikeulaportin avaus- ja sulkuliike on pystysuuntainen.
Tauno Pulkki
Henkilöhistoria
Tauno Pulkin vanhemmat olivat seppä, maanviljelijä Toivo Pulkki ja emäntä Selma Majuri ja puoliso vuodesta 1953 Anneli Lemmitty Itkonen. Pulkki tuli ylioppilaaksi 1949 ja valmistui lainopin kandidaatiksi 1949 ja lakitieteen lisensiaatiksi 1961. Juristiksi valmistuttuaan hän työskenteli ensin lyhyen aikaa Helsingissä ja sitten Hämeenlinnan kaupungin palveluksessa 1954–1957. Lahden kaupungin lakimiehenä Pulkki toimi 1957–1970, Savonlinnan kaupunginjohtajana 1970–1972 ja Kotkan kaupunginjohtajana 1972–1979. Taiteita harrastaneella Pulkilla oli useita luottamustoimia paitsi kunnalliselämän, myös muun muassa musiikin piirissä.
Keulaportti
Visiiri-tyyppinen portti
Varsinaisen visiirin takana sijaitsee autokannen lastauksessa käytettävä ajoramppi, jota pitkin ajoneuvoliikenne johdetaan aluksen ja laiturin välillä. Suljettuna ollessaan rampin tulee olla vesitiivis.
Aceh
Aceh on Indonesian kuuluva erityisalue Sumatran saaren pohjoisosassa. Erityishallintoalueen virallinen nimi on Nanggroe Aceh Darussalam. Aceh rajoittuu etelässä ja idässä Pohjois-Sumatran provinssiin. Muualta Acehia ympäröivät Intian valtameri, Andamaanienmeri ja Malakansalmi. Acehin väkiluku on noin 4,5 miljoonaa. Acehilaiset muodostavat väestöstä 90%. Jaavalaiset ovat alueen suurin vähemmistökansa.
Keulaportti
Visiiri-tyyppinen portti
Visiirityyppisten keulaporttien rakennus uusiin laivoihin on loppunut lähes kokonaan Estonian onnettomuuden jälkeen.
Aceh
Acehin uskotaan olleen ensimmäinen paikka, johon islam levisi Kaakkois-Aasiassa. Acehin sulttaanikunta oli 1600-luvun alussa vaurain, voimakkain ja sivistynein valtio Malakansalmen alueella. Aceh on kautta historiansa puolustanut kiivaasti poliittista itsenäisyyttään ulkopuolisia voimia kuten hollantilaisia miehittäjiä ja Indonesian hallintoa vastaan.
Keulaportti
Sivulle aukeava portti
Sivulle aukeavat nk. perhosportit puolestaan aukeavat nimensä mukaisesti aluksen sivuille. Tämä porttirakenne on yleistynyt voimakkaasti 1980-luvun lopulta lähtien. Tämän keulaporttityypin etuna on se, että aaltojen iskut eivät rasita portin lukkoja kuten visiirityypissä, vaan painavat portteja tiiviimmin toisiinsa ehkäisten keulaportin yllättävää aukeamista ja veden tulvimista sisään autokannelle. Perhosportti koostuu kahdesta eri osasta, jotka ovat muodoiltaan sekä rakenteeltaan toistensa peilikuvia. Yhdessä nämä muodostavat suljettuina ollessaan aluksen keulaosan. Perhosportin avaus- ja sulkuliike on vaakasuuntainen. Perhosportin kummatkin puoliskot ovat tuetut saranointi- sekä käyttövarsiensa puolesta aluksen rungon etuosan tukirakenteisiin. Myös perhosportit ovat varustettu ohjuri-, lukitus- sekä valvontalaitteilla. Varsinaisen portin takana sijaitsee purkamiseen ja lastaamiseen tarvittava ajoramppi, jonka tulee suljettuna olla vesitiivis. Sivulle aukeavien porttien etuna on myös se, että keulan ei tarvitse avautua koko korkeudelta, vaan ainoastaan autokansien korkeudelta.
Aceh
Vapaa Aceh-liike (GAM) julisti alueen itsenäiseksi vuonna 1976, mistä alkoi lähes 29 vuotta kestänyt aseellinen kapina Indonesian keskushallintoa vastaan. Konflikti päättyi vuonna 2005 Martti Ahtisaaren johtamien rauhan­neuvottelujen jälkeen solmittuun sopimukseen. Rauhansopimus on pitänyt tähän saakka ja yhteenotot armeijan ja Vapaa Aceh -liikkeen sissien välillä ovat päättyneet.
Aceh oli lähin maa-alue joulukuun 2004 Intian valtameren maanjäristyksen keskuksesta. Järistyksen aiheuttama tsunami tuhosi suurimman osan maakunnan länsirannikosta, suuren osan pääkaupungista Banda Acehista, ja osan itärannikosta. Yhteensä järistys ja tsunami aiheuttivat 167 736 indonesialaisen kuoleman tai katoamisen Acehissa ja Pohjois-Sumatralla, ja tuhosivat kodin 500 000:lta. Luonnonmullistuksen katsotaan osaltaan edesauttaneen Acehin rauhanprosessin etenemistä.
Aceh on luonnonvaroiltaan rikas: sen alueella on muun muassa huomattavat öljy- ja kaasuesiintymät. Muuhun Indonesiaan verrattuna Acehin maakunta on voimakkaan uskonnollinen - islamilainen šarialaki on voimassa ja sen käyttäytymissäännökset koskevat myös muita kuin muslimeja.
Islamin leviäminen
Acehin arvellaan olleen ensimmäisiä paikkoja Kaakkois-Aasiassa jonne islam levisim noin vuoden 700 tienoilla. Ennen islamin saapumista alueelle Acehin on paikannimien perusteella olleen buddhalaisen kulttuurin vaikutuspiirissä. Islam levisi alueelle hitaasti ja rauhanomaisesti Arabian, Persian ja Intian suunnalta tulleiden muslimikauppiaiden mukana, joille alueen satamat olivat sopivia levähdyspaikkoja matkalla Kiinaan. Ensimmäiset muslimikauppiaiden tukikohdat olivat Pedir, Pasai ja Perlak. Acehin alueen ensimmäinen islamilainen sulttaanikunta, Perlak, perustettiin vuonna 804. Venetsialainen tutkimusmatkailija Marco Polo mainitsee käyneensä vuonna 1292 paluumatkallaan Kiinasta eurooppaan paikassa nimeltä Ferlac, jonka on arveltu olevan nykyinen Perlak. Hän mainitsi alueen väestön olleen pääasiassa muslimeja.
Muita Pohjois-Sumatralle syntyneitä sulttaanikuntia olivat 1267 perustettu Samudera Pasai ja vuonna 1184 syntynyt Tamiah. Acehin sulttaanikunta perustettiin vuonna 1205. Darussalam syntyi kolmesataa vuotta myöhemmin, vuonna 1511.
Acehin sulttaanikunta
pienoiskuva|Acehin sulttaanikunta laajimmillaan Iskandar Mudan valtakaudella. Marco Polo kertoi Sumatralla sijainneen kaikkiaan kahdeksan eri valtakuntaa. 1500-luvulla tilanne alkoi muuttua, kun Acehin vaikutusvalta Sumatralla kasvoi ja muut sulttaanikunnat päätyivät sen alaisuuteen.
Portugalilaiset saapuivat Kaakkois-Aasiaan 1500-luvun alussa ja he valloittivat Malakan niemimaalla sijainneen Malakan sulttaanikunnan vuonna 1511. Monet Malakan muslimit pakenivat portugalilaisia Acehiin. Aceh piti Malakan kukistumisen jälkeen itseään Mekan eteisenä, josta islamia levitettiin muualle Kaakkois-Aasiaan. Acehissa ei hyväksytty Malakansalmen vastarannalla sijainneiden portugalilaisten kasvavaa kauppavaltaa ja Aceh käytti suhteita muualle muslimimaailmaan. Acehista lähetettiin lähetystöjä Osmanien valtakuntaan, jossa sulttaani Suleiman Suuri yritettiin saada uskonsotaan portugalilaisia vastaan. Nykyisen Turkin alueella asuneiden osmaneiden apu portugalilaisia vastaan käydyssä sodassa jäi vähäisemmäksi kuin acehilaiset olisivat toivoneet, osmanit olivat kiinni omissa Euroopassa käydyissä sodissaan.
1600-luvulle tultaessa Acehin sulttaanit hallitsivat Sumatran saaren pohjoisia osia. Kuuluisin sulttaani oli vuosina 1607-1636 hallinnut Iskandar Muda. Hänen hallintokaudellaan Acehin vaikutuspiiri oli laajimmillaan. Aceh teki Iskandar Mudan valtakaudella useita sotaretkejä Sumatran eteläosiin ja Malakan niemimaalle, joilla Acehin asemaa alueen vauraimpana ja voimakkaimpana valtiona vahvistettiin. Aceh ei kuitenkaan onnistunut valloittamaan Malakkaa portugalilaisilta. Malakan valloittivat sen sijaan hollantilaiset vuonna 1641.
Hollantilaisten vaikutusvalta Malaijien saaristossa kasvoi Malakan valloituksen jälkeen ja Acehin vaikutus alkoi taantua. Hollantilaisten ja Acehin välille syttyi sota 1660-luvulla. Siihen mennessä Hollannin Itä-Intian kauppakomppania hallitsi jo Sumatran mauste- ja tinakauppaa, jotka olivat aiemmin olleet Acehin vaurauden merkittävimmät lähteet. Hollantilaiset eivät kuitenkaan koskaan onnistuneet alistamaan Acehia täydellisesti siirtomaahallintonsa alaisuuteen.
1700-luvun lopulla Kaakkois-Aasiaan saapuivat myös brittiläiset. Hollantilaiset ja brittiläisten vuonna 1824 solmimalla sopimuksella britit saivat hallintaansa Malakan niemimaan ja hollantilaiset saivat nykyisen Indonesian alueen. Samalla sopimuksella sovittiin Acehin itsemääräämisoikeudesta.
Vesiturbiini
thumb|220px|Kaplan-turbiini ja sähkögeneraattori. Vesiturbiini on laite, jolla virtaavan veden liike-energiaa muunnetaan akselin ja sitä myöten sähkövirtaa synnyttävän generaattorin pyörimisenenergiaksi. Turbiini on siis tavallaan pumpun vastakohta. Vesiturbiini yhdessä generaattorin kanssa on vesivoimalaitoksen pääkomponentti.
Aceh
Acehin sulttaanikunta
Hollantilaisia kuitenkin ärsytti Acehin itsepäinen islamilainen uhmakkuus ja tuottoisa pippurikauppa Penangin brittien kanssa. Hollantilaiset katsoivat, että niin kauan kuin Aceh ei tunnusta hollantilaisten herruutta alueella, muut maat saattavat saada jalansijaa alueella. Hollantilaisten ja Acehin välit kiristyivät sodaksi vuonna 1873. Acehin sota kesti lähes neljä vuosikymmentä, eivätkä hollantilaiset koskaan saaneet täyttä määräysvaltaa alueella. Hollantilaisten onnistui lakkauttaa sulttaanikunta sodan alussa, mutta Acehin vastarinta jatkui aluepäällikköjen johdolla ja muuttui sissisodaksi sodan edetessä. Hollantilaiset saivat murrettua acehilaisten vastarinnan vasta vuonna 1913. Aceh ei kuitenkaan sulautunut koskaan täysin Hollannin Itä-Intiaan ja hollantilaisvaltaa vastaan tehtiin hyökkäyksiä 1930-luvulle asti. Pitkä sota hollantilaisia vastaan on jättänyt leimansa acehilaiseen mentaliteettiin.
Vesiturbiini
Toiminnan teoria
Turbiini on energianmuunnin. Se muuttaa veden painetta (potentiaalienergiaa) akselinsa pyörimisenergiaksi ja edelleen generaattorin pyörimisenergiaksi. Virtaava vesi ohjataan turbiinin juoksupyörän lapoihin, joihin se aiheuttaa voiman. Tämä voima vaikuttaa lapaan tietyn matkan ja tekee siten työn ja luovuttaa energiaansa turbiinille.
Aceh
Indonesian itsenäistyminen
Toisen maailmansodan aikana Japani valloitti Hollannin Itä-Intian. Indonesian alueella koettiin hollantilaisvalta yhä epäoikeutetummaksi ja muun muassa indonesialaispoliitikot Sukarno ja Muhammed Hatta tekivät yhteistyötä japanilaisten kanssa. Japani jäi sodassa alakynteen vuonna 1944, jolloin Sukarno ja Hatta julistivat Indonesian itsenäiseksi. Hollantilaiset eivät hyväksyneet siirtomaansa itsenäistymistä ja hollanti yritti palauttaa valtansa alueella. Maiden välille syttyi Indonesian itsenäisyyssota.
Vesiturbiini
Reaktioturbiini
Newtonin kolmas laki kuvaa reaktioturbiinin energiansiirtoa. Vesivirran paine laskee sen vaikuttaessa turbiinin lapoihin ja siten luovuttaa energiaa turbiinille.
Aceh
Aceh osaksi Indonesiaa
Hollantilaisvaltaa vastustanut Aceh sopi liittyvänsä Indonesiaan sodan päätyttyä vuonna 1949. Päätös liittyä Indonesiaan aiheutti Acehissa levottomuuksia. Aceh nautti aluksi merkittävää autonomiaa Indonesian osana, mutta Jakartassa istunut maan hallitus pyrki yhtenäistämään hajanaista Indonesiaa. Vuonna 1950 Acehin erikoisasema Indonesiassa kumottiin ja se liitettiin osaksi Pohjois-Sumatran provinssia. Acehissa liitosta ei hyväksytty, Pohjois-Sumatralla acehilaisten valta omasta maastaan uhkasi siirtyä Pohjois-Sumatralla enemmistönä olleille batakeille.
Acehissa käynnistyi islamilainen kapina 20. syyskuuta 1953 ja sen lopullinen tukahduttaminen kesti vuosia. Acehilaisten kapinaa maan keskushallintoa vastaan johti maan johtaja Daud Beureu'eh. Rauhoittakseen tyytymättömyyden Indonesian keskushallitus teki Acehista erityisalueen 1959 ja lupasi sille autonomian. Acehille luvattiin laajempi itsehallinto, kuin muilla Indonesian alueilla.
Vuonna 1971 Acehin öljyvarantoja alettiin hyödyntää. Acehin öljyvarojen ansiosta Indonesiasta tuli maailman suurin nesteytetyn maakaasun tuottaja maan presidenttinä toimineen Suharton uusi järjestys -politiikan aikakaudella. Maata kuitenkin pakkolunastettiin monilta acehilaisilta, mikä ajoi monet köyhyyteen. Öljyvaroista saadut tulot jakautuivat epätasaisesti maan keskushallinnon ja Acehin alkuperäisasukkaiden kesken, mikä aiheutti kasvavaa tyytymättömyyttä.
Vesiturbiini
Teho
Vesivirrasta saatavissa oleva teho.
Aceh
Vapaa Aceh -liike
Vuonna 1986 Vapaa Aceh -liikkeen taistelijat palasivat Libyasta, missä he olivat olleet sotilaskoulutuksessa ja aloittivat kapinan uudelleen. Tällä kertaa GAM sai acehilaisten suuren tuen taakseen. Indonesian keskushallinto vastasi lisäämällä sotilasjoukkoja Acehissa. Vuosina 1989-1998 arviolta 9 000-12 000 acehilaista sai surmansa Indonesian sotilasoperaatiossa.
Vesiturbiini
Teho
missä:
Reaktioturbiinit
Kaplan-turbiini soveltuu suurille virtaamille ja pienille pudotuskorkeuksille. Turbiinin juoksupyörä on potkurin tai aksiaalipumpun juoksupyörän muotoinen. Perinteiset Kaplan-turbiinit ovat olleet rakenteeltaan sellaiset, että generaattori on vesikanavan yllä ja itse turbiinin lavat roikkuvat alhaalla akselin varassa. Uudemmassa konstruktiossa nk. putkiturbiinissa turbiini ja generaattori sijaitsevat vesiputkessa olevassa tilassa.
Aceh
Vapaa Aceh -liike
Aasian talouskriisin aikana Indonesiassa kasvoi tyytymättömyys Suhartoa kohtaan, ja tämä luopui vallasta vuonna 1998 Abdurrahman Wahidin hyväksi. Wahidin hallinto valmisteli lakeja, joilla Acehille taattiin suurempi osuus maan luonnonvarojen hyödyntämisestä, mutta Indonesian kongressi hylkäsi esityksen. Acehissa mielenosoitukset kiihtyivät ja 1,5 miljoonaa acehilaista osoitti mieltään Banda Acehissa itsenäisyyden puolesta. Indonesian armeija jatkoi acehilaisten liikehdinnän tukahduttamista ja Aceh kärsi sortotoimista ja siviilien joukkomurhista.
Vesiturbiini
Reaktioturbiinit
thumb|220px|750 MW:n tehoisen Francis-turbiinin juoksupyörää asennetaan Grand Couleen padolla. Francis-turbiinit soveltuvat keskisuurille putouskorkeuksille, 20 m – 500 m. Niiden juoksupyörä muistuttaa keskipakopumpun vastaavaa.
Impulssiturbiinit
Pelton-turbiinit soveltuvat pienille virtaamille ja suurille putouskorkeuksille. Turbiinin kehällä on lusikan muotoisia kuppeja, joihin vesivirta tulee tangentin suuntaisesti suurella nopeudella.
Tunnetaan myös läpivirtaus- ja Ossbergerturbiinina.
Aceh
Vapaa Aceh -liike
Kriisin lisäksi Acehin alue kärsi erityisen pahoin vuoden 2004 Intian valtameren maanjäristyksestä ja sen aiheuttamasta tsunamista. Katastrofissa sai surmansa 170 000 acehilaista, alueen 4 271 000 asukkaasta.
Tsunamikatastrofin katsotaan edesauttaneen rauhansopimuksen laatimista GAM:n ja Indonesian keskushallinnon välillä. 29 vuotta kestänyt konflikti päättyi Martti Ahtisaaren välityksellä käytyyn rauhanprosessiin, jonka johdosta allekirjoitettiin rauhansopimus Helsingissä elokuussa 2005. Rauhansopimuksen mukaan Acehiin jää 70% alueen luonnonvaroista saaduista tuloista ja että alueella olevat Indonesian sotilaat huolehtivat vain maan puolustuksesta, eivätkä sotkeudu Acehin sisäisiin asioihin.
Politiikka
Aceh kuuluu Indonesiaan ensimmäisen luokan erityishallintoalueena (daerah istimewa tingkat 1.), mikä asema sillä on ollut vuodesta 1961 alkaen. Acehin erityishallintoalue jakautuu 17 piiriin (kabupaten) ja neljään kaupunkiin (kota). Kabupateneita johtavat bupatit. Suurin kaupunki ja samalla erityishallintoalueen pääkaupunki on Banda Aceh, joka sijaitsee aivan Sumatran saaren pohjoiskärjessä. Muut hallinnollisesti kaupungin asemassa olevat merkittävät keskukset ovat Langsa, Lhokseumawe ja Sabang.
Talous
Alueella on Indonesian suurimmat öljy- ja maakaasuvarat, joita hyödyntävät Exxon Mobil ja Pertamina. Acehin öljytuloista 70% jää Acehiin ja loput menevät Indonesian keskushallinnolle. Alueen itsenäistyminen aiheuttaisi epävarmuuden niin Indonesian keskushallinnolle kuin aluetta hyödyntäville kansainvälisille yhtiöille. Acehista saadaan myös palmuöljyä ja puutavaraa. Suurin osa alueen asukkaista saa kuitenkin yhä elantonsa maanviljelystä.
Alueen talous on kärsinyt kriisien takia, mutta vuoden 2005 Helsingin rauhansopimuksen jälkeen olot maassa ovat rauhoittuneet ja talous on kehittynyt vakaampaan suuntaan. Aceh on ottanut kuitenkin myös askelia taaksepäin; taloudelliselle kehitykselle ovat uhkana islamilaisen šarialain tiukentuneet tulkinnat.
Charlevoix’n piirikunta
Charlevoix’n piirikunta on Yhdysvaltojen Michiganin osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 26 054 vuonna 2020. Piirikunnan hallintokeskus on Charlevoix’n kaupunki ja suurin kaupunki on Boyne City. Piirikunta on perustettu vuonna 1869.