cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Wayne Rainey
thumb|230px|Wayne Rainey vuonna 1990 Laguna Secan Grand Prix'ssa Wayne Wesley Rainey (s. 23. lokakuuta 1960 Downey, Kalifornia) on entinen yhdysvaltalainen ratamoottoripyöräilijä. Hän voitti 500cc-luokan maailmanmestaruuden kolmesti peräkkäin 1990-luvun alussa. Rainey oli ajamassa neljänteen mestaruuteen vuonna 1993, mutta loukkaantui kesken kauden.
Rainey aloitti kilpauransa Speedway-kisoissa. 16-vuotiaana hän pääsi kilpailemaan AMA:n järjestämiin kilpailuihin ja 18-vuotiaana Rainey ajoi jo arvostetussa 750cc-luokassa USA:n mestaruussarjaa. Alemmissa sarjoissa voittamaan tottunut Rainey ei pärjännytkään 750-kuutioisissa. Hänen pieni kokonsa haittasi kookkaan pyörän hallitsemista ovaaliradoilla. Kaiken lisäksi Rainey loukkaantui kesken kauden.
Wayne Rainey ajoi 750-kuutioisissa vielä muutaman kauden ilman suurempaa menestystä. Rainey turhautui sorakisoihin ja kun Kawasaki ehdotti tallipaikkaa USA:n Superbike-sarjaan 1000cc-luokkaan, hän siirtyi ratamoottoripyöräilyyn. Rainey ajoi kauden 1982 hallitsevan USA:n mestarin Eddie Lawsonin tallikaverina, ja voitti seuraavalla kaudella USA:n mestaruuden 750-kuutioisissa.
Dragon Ball Z: Budokai 2
Dragon Ball Z: Budokai 2 on Atarin vuonna 2003 julkaisema tappelupeli, joka perustuu Dragon Ball Z -animeen. Se on saatavilla PlayStation 2- ja Nintendo GameCube -alustoille. Peli on toinen osa Dragon Ball Z: Budokai -sarjaa.
Wayne Rainey
Kaudella 1984 Wayne Rainey ajoi ensimmäisen kerran MotoGP:ssä. Hän sai paikan Kenny Robertsin uudesta tallista Yamahalla 250cc-luokkaan. Rainey ajoi yhdessä osakilpailussa kolmanneksi, mutta muuten kausi oli pettymys. Rainey palasikin takaisin Yhdysvaltoihin kilpailemaan kansallisiin sarjoihin. Kaudella 1987 USA:n Superbike-sarjassa alkoi Wayne Raineyn ja Kevin Schwantzin välinen kaksinkamppailu. Molemmat halusivat voittaa mestaruuden ja antaa sitä kautta näyttöjä MotoGP:tä varten. Wayne Rainey ajoi pisteille tasaisesti, kun taas Schwantz voitti kisoja, mutta koki paljon myös ulosajoja. Rainey voitti lopulta mestaruuden, vaikka Schwantz oli voittanut enemmän kisoja. Raineyn ja Schwantzin välinen kaksintaistelu jatkui MotoGP:ssä ja he ottivat yhteen myös radan ulkopuolella.
Dragon Ball Z: Budokai 2
Story mode (Tarinatila)
Tarinamoodi Budokai 2-pelissä muodostuu lautapelin tapaisesta seikkailusta nimeltä Lohikäärmemaailma. Tässä tilassa voi pelata kuin Goku yhdessä yhden tai useamman liittolaisen kanssa, pelata 9 eri tason läpi kukistaen vihollisia, ja kerätä tavaroita, kuten rahaa, kapseleita tai lohikäärmepalloja. Kun päässyt pelin läpi ja kerännyt kaikki seitsemän lohikäärmepalloa, voi tehdä "toivomuksen", jonka avulla voi valita yhden kolmesta erityiskapselista, joita ovat muun muassa Läpimurto-kapselit (nämä sallivat pelaajan käyttää kaikkia hahmon liikkeitä ja kykyjä kerralla), Fuusiokapselit ja Bulma-asustukset.
Wayne Rainey
Wayne Rainey siirtyi kaudeksi 1988 MotoGP:n 500cc-luokkaan jälleen Kenny Robertsin talliin ja Yamahalle. Rainey voitti yhden kisan ja oli kokonaispisteissä kolmas. Seuraavalla kaudella hän paransi voittaen kolme kilpailua ja ollen kokonaispisteissä toinen. Kausina 1990-1992 Wayne Rainey voitti kolme peräkkäistä maailmanmestaruutta. Rainey mursi jalkansa kauden 1991 viimeisen kisan harjoituksissa ja se vaikutti vielä kauden 1992 valmistautumiseen. Raineylla oli vaikeuksia kävellä ja ennen kautta ajetuissa testeissä hän kolaroi uudestaan. Hänen pikkusormensa vaurioitui niin pahasti, että se jouduttiin amputoimaan. Vajaakuntoisena kilpaillut Rainey ajoi ulos avauskisassa. Myöhemmin kaudella Rainey kolaroi Saksan GP:ssä ja mursi kylkiluunsa. Saksan osakilpailun jälkeen Rainey oli jo 65 pistettä Mick Doohania perässä. Seuraavassa osakilpailussa Doohan mursi jalkansa ja toipilaanakin Rainey sai kurottua piste-eroa kiinni. Kauden viimeiseen osakilpailuun lähdettäessä Doohanilla oli vielä kahden pisteen etumatka, mutta Rainey vei lopulta mestaruuden.
Dragon Ball Z: Budokai 2
World Tournament
World Tournamentin avulla pelaajat voivat kilpailla tekoälyä vastaan tai enintään 8 pelaajaa, joka Martial Arts-turnauksessa. Jos enemmän kuin yksi pelaaja on läsnä, ei palkintorahaa ole saatavilla, mutta vain yhdellä pelaajalla on mahdollisuutena voittaa seuraavat palkinnot:
Wayne Rainey
Wayne Rainey aloitti kauden 1993 vakuuttavasti ja oli menossa kohti neljättä peräkkäistä mestaruuttaan. Rainey johti MM-sarjaa ennen kauden kolmanneksi viimeistä osakilpailua Italian GP:tä. Hän johti myös kisaa ennen kohtalokasta ulosajoa. Rainey lensi pyörän selästä jarrutuksessa ja mursi selkänikamansa. Sillä kohtaa rataa oli tehty autokisoja varten turva-alue, jossa soran pintaa oli uritettu, jotta liukuvat autot pysähtyisivät nopeammin. Se ei ollut hyvä liukuvaa moottoripyöräilijää ajatellen. Rainey halvaantui rintakehästä alaspäin ja mestaruus meni pitkäaikaiselle kilpailijalle Kevin Schwantzille.
Dragon Ball Z: Budokai 2
World Tournament
Jos pelaaja sijoittuu toiselle sijalle, hän voittaa puolet palkintorahoista.
Wayne Rainey
Kilpauran jälkeen Wayne Rainey toimi tallipäällikkönä kaudella 1994 250-kuutioisissa ja kausina 1995-1998 500-kuutioisissa kunnes vetäytyi kokonaan MotoGP:stä. Rainey on kilpaillut käsiohjasteisella kartingautolla World SuperKart -sarjassa.
Dragon Ball Z: Budokai 2
Skills (Taidot)
Kuten Budokai 1ssa, Skills-tilassa voidaan parantaa hahmon taitoja ja myös vaihtaa niitä toisten pelaajien kanssa. Tarkoituksena on kehittää hahmon taitoja äärimmilleen.
Dueling (Kaksintaistelu)
Dueling mode mahdollistaa pelaajan taistelemaan tekoälyä vastaan asetetulla vaikeustasolla, tai kahden pelaajan taistelemisen toisiaan vastaan. Pelaaja voi myös katsoa taistelua kahden tekoäly-pelaajan kesken.
Claremontin sarjamurhat
Claremontin sarjamurhissa on kyse kahden australialaisnaisen selvittämättömistä murhista ja yhdestä selvittämättömästä katoamisesta vuonna 1996 ja 1997 Claremontissa, joka on Perthin läntinen kaupunginosa Länsi-Australiassa.
Tapaukset alkoivat kun Sarah Spiers, 18, katosi 26. tammikuuta 1996, poistuttuaan yökerhosta Claremontin keskustassa vietettyään iltaa ystäviensä kanssa, mutta poistuttuaan yökerhosta yksin. Spiersin epäillään tilanneen taksin läheisestä puhelinkopista, mutta taksin saapuessa paikalle hän oli jo kadonnut. Spiersin vanhemmat ilmoittivat katoamisesta poliisille. Poliisi sai paljon vihjeitä mutta ne eivät johtaneet naisen löytymiseen. Hänen tiedetään seisseen lähellä puhelinkoppia ilmeisesti odottaen taksia ja muutama poika oli nähnyt auton ajaneen häntä kohti mutta kyseisestä autosta tai sen kuljettajasta ei ole tietoa. Hänen kohtalonsa on epävarma.
9. kesäkuuta 1996 Jane Rimmer, 23, katosi samasta osasta Claremontia vietettyään hänkin iltaa ystäviensä seurassa. Ystävien lähdettyä hän jäi vielä keskustaan. Hänet havaittiin valvontakamerassa puhumassa jollekin miehelle mutta hetken sen jälkeen hän katosi. Miehen henkilöllisyyttä ei tiedetä, eikä hän ole ilmoittautunut poliisille kehotuksista huolimatta. Rimmerin ruumis löydettiin pensaikosta läheltä Woolcoot Roadia Wellardista elokuussa 1996.
14. maaliskuuta 1997, lakimies Ciara Glennon, 27, katosi samanlaisissa olosuhteissa istuttuaan iltaa ja poistuttuaan ennen ystäviään. Muutama poika oli nähnyt hänen jutelleen vaalean auton kuljettajalle mutta eivät nähneet nousiko Glennon autoon sisään. Glennonin ruumis löytyi 3. huhtikuuta 1997 Perthin pohjoisosasta. Tämän murhan jälkeen poliisi vahvisti että he etsivät sarjamurhaajaa.
Kukin naisista oli ollut joko pubissa nimeltä The Continental (nykyinen the Claremont Hotel) tai yökerhossa nimeltä Club Bayview.
Mahdollinen yhteys
Toimittaja Liam Bartlett on ehdottanut, että Sarah Spiers ei olisikaan ollut ensimmäinen uhri. Hän oli kirjoittanut poliisin kertoneen neljännen kadonneen naisen, 22-vuotiaan Julie Cutlerin, isälle että tämän tytär olisi luultavasti myös ollut Claremontin sarjamurhaajan uhri. Tämä katoaminen tapahtui vuonna 1988. Hänen kohtalostaan ei ole tietoa.
Helsingin vapaaehtoisen palokunnan talo
thumb|[[Valkoiset|Valkoisten tiesulku VPK:n talon kohdalla Hakaniemen mellakan aikaan elokuussa 1906.]] Helsingin vapaaehtoisen palokunnan talo tai lyhyemmin (Helsingin) VPK:n talo oli Helsingin keskustassa, Ateneumin taidemuseon vieressä, osoitteessa Keskuskatu 7 (vuoteen 1928 Hakasalmenkatu) sijainnut rakennus. Ateneumin tapaan sen suunnitteli arkkitehti Theodor Höijer, ja myös se edusti runsaine julkisivukoristeluineen uusrenessanssista tyylisuuntaa. Vuonna 1887 VPK:n johtokunta perusti aiottua rakennusta varten rakennustoimikunnan, jonka jäseniksi valittiin herrat F. W. Grönqvist, V. Öhberg, K. V. Bergman ja Th. Höijer. Talo valmistui vuonna 1889 ja sen rakennuskustannukset olivat 336 000 markkaa.
VPK:n talossa oli monenlaista toimintaa: tiloja vuokrattiin näyttelyiden, kokousten ja konserttien pitoon. Siellä esitettiin myös varhaisimpia Suomessa esitettyjä elokuvanäytäntöjä. Parvin ja kaksikerroksisin arkadein varustetussa juhlasalissa kokoontui myös Suomen yksikamarinen eduskunta vuosina 1907–1910. Rakennuksen julkisivua muokattiin rajusti, kun siitä 1920-luvulla tuli Suomen Liittopankin talo. 1930-luvulla Isänmaallinen kansanliike piti talossa Musta Karhu -ravintolaa. Sodan jälkeen Kalevalaiset naiset pitivät rakennuksessa Kestikartano-ravintolaa.
VPK:n talo purettiin vuonna 1967. Paikalle rakennettiin arkkitehti Heikki Castrénin suunnittelema toimistorakennus vuonna 1969.
Vinylshakerz
Vinylshakerz on saksalainen dance-yhtye, joka tunnetaan parhaiten vuonna 2005 tehdystä remixistä Murray Headin kappaleesta "One Night in Bangkok". Yhtye on tehnyt remix-versioita myös monista muista kappaleista. Yhtyeeseen kuuluvat Mike Red ja T.O.M.
WikiLeaks
WikiLeaks on internetsivusto, jonka tarkoituksena on antaa ihmisille mahdollisuus vuotaa salaisia poliittisia tai kaupallisia dokumentteja julkisuuteen ilman kiinnijäämisen pelkoa. Sivuston ideoijien mukaan pääasialliset kohdealueet ovat entiset neuvostotasavallat, Saharan eteläpuolinen Afrikka ja Lähi-itä, mutta he odottavat palvelun löytävän käyttöä myös länsimaisten hallitusten sekä yritysten osalta. Sivusto toimii PRQ:n palvelimilla Ruotsissa. 250px|thumb|right|Wikileaksin perustaja [[Julian Assange. ]]
Nimi juontuu sanoista Wiki, joka tarkoittaa verkkosivustoa, jonka sisältöä käyttäjät voivat itse muokata haluamallaan tavalla ja leaks, joka on sanan vuoto monikko.
Julkaistuja dokumentteja
WikiLeaks on julkaissut muun muassa täydellisen kalustoluettelon Yhdysvaltain armeijan Afganistanin sodassa käyttämästä kalustosta. Mukana oli kahdentyyppisiä taistelukaasua käyttäviä aseita. Analyysin mukaan puolet uusien varusteiden hankinnasta on suunnattu kotitekoisten radio- ja kännykkäohjattavien pommien torjuntaan. Sivusto julkaisi myös salatun Kenian hallituksen raportin, jossa entinen presidentti Daniel arap Moi nimettiin syylliseksi yli miljardin Yhdysvaltain dollarin kavalluksiin valtiolta.
Sivustolla julkaistiin 7. marraskuuta 2007 Guantanamo Bayn vankileirin Yhdysvaltain armeijan henkilöstön toimintaohjeisto (Standard Operating Procedures for Camp Delta), vuodelta 2003. Ohjeistossa paljastettiin, että eräät vangit on sijoitettu alueille, joille ei päästetä Punaisen Ristin kansainvälisen komitean tarkkailijoita. 3. joulukuuta sivustolla julkaistiin myös vuoden 2004 versio ja kahden version välisten muutosten vertailu.
Tammikuussa 2009 sivustolla julkaistiin lista 797 Suomessa suodatetusta verkkosivustosta.
Huhtikuussa 2010 sivusto julkaisi videon, jolla Yhdysvaltain armeijan helikopteri ampuu Bagdadissa siviilejä, mukaan lukien Reutersin valokuvaaja Namir Noor-Eldeen.
Heinäkuussa 2010 sivustolla julkaistiin yli 90 000 Afganistanin sodan raporttia. Raporteissa kerrotaan muun muassa "pimeiden yksiköiden" metsästävän ja tappavan Taliban-johtajia ilman oikeudenkäyntiä, Talibanin massiivisesta tienvarsipommikampanjasta, Reaper-lentokoneiden käytöstä, sekä USA:n salanneen talibanien saaneen käyttöönsä maasta-ilmaan-ohjuksia. Dokumenteissa kerrotaan myös puolalaisjoukkojen tulittaneen vuonna 2007 kranaatinheittimillä kylää ilmeisesti kostoiskuna, ja ranskalaisten ja yhdysvaltalaisten tulittaneen busseja tappaen niiden matkustajia. Aineisto sisältää myös dokumentteja, jotka koskettavat maassa toimivia suomalaisjoukkoja. Kyse on tapahtumaraporteista, jotka käsittelevät vuonna 2009 sattunutta laukaustenvaihtoa, joissa suomalaisia oli mukana. Maavoimien mukaan asiakirjat eivät kuitenkaan sisältäneet arkaluonteista aineistoa.
Euroopan ihmisoikeussopimus
Euroopan ihmisoikeussopimus (yleissopimus ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamiseksi) on Euroopan neuvoston puitteissa tehty yleissopimus ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamisesta. Siihen ovat liittyneet Euroopan neuvoston 46 jäsenmaata. Alkuperäisessä muodossaan sopimus tehtiin 4. marraskuuta 1950 Euroopan neuvoston silloisten jäsenmaiden kesken. Suomi liittyi sopimukseen toukokuussa 1989 ja se tuli Suomea sitovana voimaan vuotta myöhemmin. Sopimuksen 1 artiklan mukaan siihen liittyneet maat sitoutuvat takaamaan sopimuksessa mainitut oikeudet kaikille, siis myös valtion lainkäyttövallan piiriin kuuluville ulkomaalaisille.
WikiLeaks
Julkaistuja dokumentteja
Elokuussa 2010 WikiLeaks julkaisi 1,4 gigatavun AES256-salauksella salatun tiedoston. Yhdysvaltain puolustusministeriö vaati WikiLeaksia pidättymään niiden julkaisemisesta ja aiemmin julkaistuja asiakirjoja vaadittiin poistettavaksi. Jo julkaistuissa dokumenteissa oli selvinnyt useita Yhdysvaltojen kannalta arkaluontoisia asioita, kuten siviilien kuolemantapausten peittelyoperaatioita.
Lokakuussa 2010 WikiLeaks julkaisi lähes 400 000 Irakin sodan dokumenttia, joista käy ilmi muun muassa se, kuinka Yhdysvaltain viranomaiset ovat viitanneet kintaalla irakilaisten joukkojen harjoittamalle kidutukselle. Pentagon on ilmoittanut, että kyseessä on Yhdysvaltain historian suurin salaisten asiakirjojen vuoto.
Euroopan ihmisoikeussopimus
Suojatut ihmisoikeudet
Ihmisoikeussopimuksessa ja sen lisäpöytäkirjoissa suojatut ihmisoikeudet ovat:
WikiLeaks
Yhdysvaltain diplomaattiset asiakirjat
28. marraskuuta 2010 WikiLeaks julkaisi ensimmäisen osan huomattavasta määrästä Yhdysvaltain salaisia diplomaattisia asiakirjoja. WikiLeaksin kanssa yhteistyötä tehneet tiedotusvälineet, New York Times, Le Monde, Der Spiegel, The Guardian sekä El Pais, julkaisivat Suomen aikaa kello 20.30 WikiLeaksilta saamansa aineiston pohjalta tekemänsä artikkelit. WikiLeaksin sivusto joutui samaan aikaan palvelunestohyökkäysten kohteeksi.
Puolen yön maissa 28.–29. marraskuuta tulivat yleisön saataville ensimmäiset 219 dokumenttia, eli noin tuhannesosa koko aineistosta. Näiden dokumenttien joukossa ei ollut Helsingin suurlähetystöstä tulleita dokumentteja. WikiLeaksin mukaan koko aineisto julkaistaan osissa seuraavien kuukausien aikana, koska vain siten voidaan tehdä oikeutta niin laajalle aineistolle. Asiakirjoja on 4. joulukuuta 2010 mennessä julkaistu yli kahdeksansataa.
Dokumenttien alkuperä on Siprnet, Yhdysvaltain puolustusministeriön ylläpitämä suljettu tietoverkko, johon ovat kytkettyinä lähes kaikki Yhdysvaltain suurlähetystöt. Salaisiksi (”secret”) luokiteltuihin tietoihin pääsee käsiksi miljoonia ihmisiä, sillä tämä oikeus on koko armeijan henkilökunnalla.
Kaksi The Guardianin journalistia paljasti lehden haltuunsa saamien sensuroimattomien sähkeiden salasanan ("ACollectionOfDiplomaticHistorySince_1966_ToThe_PresentDay#") helmikuussa 2011 julkaistussa kirjassaan Inside Julian Assange's War on Secrecy. Toimittajat puolustautuivat sillä, että heille oli kerrottu, että salasana on väliaikainen ja itsestään tuhoutuva. Elokuun lopussa 2011 suojaamaton ja sensuroimaton eri lehdille toimitettu 1,6 gigatavun tiedosto cables.csv levisi Internetissä.
Muun muassa ihmisoikeusjärjestö Amnesty ja Toimittajat ilman rajoja arvostelivat Wikileaksia, kun se julkaisi aineistoa poistamatta siitä ensin vaaraan joutuvien tietolähteiden nimiä.
Heinäkuussa 2016 Wikileaks vuosi viestejä, jotka paljastivat Turkin presidentti Erdoğanin masinointia mutta samalla miljoonien tavallisten turkkilaisten kirjeenvaihtoa ja henkilökohtaisia tietoja, puoluekantoja, poliittisen aktiivisuuden ja kotiosoitteet. Sosiologi Zeynep Tufekcin mukaan tämä vaarantaa heidän turvallisuutensa ja voi saada heidät vetäytymään Internetistä.
Yhdysvaltain demokraattisen puolueen vuoto 2016
Yhdysvaltain Demokraattisen puolueen Democratic National Committeen tietoverkosta vietiin 27 000 viestiä ja asiakirjaa, jotka Wikileaks julkisti demokraattien ehdokasvalintakokouksen alla 22. heinäkuuta 2016. Sähköposteista selvisi että demokraattisen puolueen johto toimi toista presidenttiehdokasta Bernie Sandersia vastaan ja pönkitti Hillary Clintonin ehdokkuutta toimien näin omia sääntöjään vastaan. Demokraattisen puolueen puhemies Debbie Wasserman Schultz joutui eroamaan, samoin puolueen toimitusjohtaja Amy Dacey, talouspäällikkö Brad Marshall ja viestintäjohtaja Luis Miranda.
Vuodosta on epäilty DNC:ssä työskennellyttä 27-vuotiasta omahalaista Seth Richiä. Rich tapettiin kahdella laukauksella selkään 10. heinäkuuta 2016 hänen ollessa kävelemässä kotiinsa Washington, D.C.:ssä. Mitään hänen tavaroitaan ei viety, mutta poliisi pitää todennäköisimpänä motiivina ryöstön yritystä. Washingtonin poliisi on luvannut tappajan kiinni saamisesta 25 000 Yhdysvaltain dollaria ja Wikileaks 20 000.
New York Timesin mukaan nimeämättömät yhdysvaltalaiset tiedusteluelimet olivat "hyvin varmoja", että Venäjän GRUn oli tietomurron takana. WikiLeaksin käsityksen mukaan presidenttiehdokas Clinton uhkasi Venäjää sodalla, jos WikiLeaks jatkaa paljastuksien tekemistä hänen kampanjastaan.
Reaktiot maailmalla
Useat rahalaitokset, kuten sveitsiläinen PostFinance, PayPal, Bank of America, Visa ja Mastercard ovat sulkeneet WikiLeaksin tilit. Tämän seurauksena WikiLeaksia puolustavat tahot ovat tehneet muun muassa MasterCardia ja Visaa vastaan palvelunestohyökkäyksiä.
Julian Assange pidätettiin 7. joulukuuta 2010 Britanniassa ruotsalaisten syyttäjien vaatimuksesta.
WikiLeaksin paljastuksia pidettiin yhtenä tekijänä niin sanotun arabikevään synnyssä.
Sivuston sulkemisia
Kalifornialainen oikeusistuin määräsi WikiLeaksin sivut suljettavaksi Yhdysvalloissa 14. helmikuuta 2008, mutta ne jäivät avoimiksi useissa muissa maissa muun muassa Belgiassa sijaitseville palvelimille. Sanfranciscolaisen tuomioistuimen tuomari Jeffrey S. White kumosi aiemman sulkemispäätöksensä 29. helmikuuta 2008, ja 1. maaliskuuta alkaen WikiLeaks toimi alkuperäisessä osoitteessaan, kunnes se suljettiin 24. joulukuuta 2009 rahapulan vuoksi. Sivusto pyrki keräämään lahjoituksia voidakseen avautua uudestaan, ja lahjoitusten ansiosta se avautui uudestaan 18. toukokuuta 2010 ja suljettiin jälleen uudestaan 23. lokakuuta 2011 rahapulan vuoksi.
Venäjä-suhde
Vuonna 2015 entinen turvallisuuspolitiikan professori John R. Schindler syytti Wikileaksia Venäjän tiedustelupalvelun työkaluksi. Hänen mukaansa Venäjästä Wikileaks ei ole koskaan paljastanut mitään merkittävää, vaikka Wikileaks väittää omaavansa Venäjän salaisia tiedustelutietoja.
Huhtikuussa 2012 Assange aloitti Kremlin näkemyksiä tukevan Venäjän valtion RT-televisiokanavan talk show'n juontajana Lontoon-kotiarestistaan videoyhteydellä. Ecuadorin suurlähetystössä Assange halusi saada itselleen FSB:n henkivartijat.
Wikileaks syytti toistuvasti, että Panaman paperien tietovuodosta kertonut raportti olisi George Soroksen ja USAID:n rahoittama hyökkäys Vladimir Putinia vastaan.
Vuonna 2015 Julian Assange paljasti kehottaneensa Edward Snowdenia menemään Venäjälle eikä Latinalaiseen Amerikkaan. Saksan tiedustelupalveluiden päälliköiden mukaan Edward Snowden on osa Venäjän johtamaa Länsi-Euroopan vastaista salaoperaatiota.
Eurowings
thumb|Eurowingsin entinen [[Airbus A330-200|Airbus A330-200.]] Eurowings Luftverkehrs AG on saksalainen, Lufthansa Regional -allianssiin kuuluva lentoyhtiö, joka lentää Saksan ja Euroopan sisäisiä lentoja.
Yhtiö perustettiin 1993 yhdistämällä nürnbergiläinen NFD Luftverkehrs AG ja dortmundilainen Regionalflug. Yhtiön omistavat Dr Albrecht Knauf (50,02 %), Lufthansa (49 %) ja muut (0,08 %). Lufthansalla on optio ostaa Albrecht Knaufin omistamat osakkeet.
Eurowings omisti aikaisemmin halpalentoyhtiö Germanwingsin, mutta myi tämän yhtiön Lufthansalle 1. tammikuuta 2009. Nykyisin molemmat yhtiöt ovat Lufthansan omistuksessa.
Euroopan alueellisten lentoyhtiöiden liitto palkitsi Eurowingsin vuoden parhaana lentoyhtiönä kaudella 2001/2 ja toiseksi parhaana kaudella 2000/1.
Germanwings brändi lopetettiin 2015 kun se liitettiin Eurowingsiin. Täten kaikki Germanwingsin koneet liittyivät Eurowingsin laivastoon tosin Germanwings-nimi säilyy lentokoneiten kyljissä ja lentonumeroissa.
Eurowingsin brändäykselle perustuu Lufthansa Groupin uusi lomalentoyhtiö, Eurowings Discover, joka aloitti toimintansa vuonna 2021.
Laivasto
thumb|Eurowingsin Airbus A319-100. thumb|Eurowingsin Airbus A320-200 [[Düsseldorfin lentoasema|Düsseldorfin lentoasemalla.]] thumb|Eurowingsin Airbus A320neo laskeutumassa [[Hampurin lentoasema|Hampurin lentoasemalle.]] Laivaston keski-ikä tammikuussa 2023 on 11,8 vuotta.
HMS Icarus (D03)
HMS Icarus (viirinumerot D03 ja I03) oli Britannian kuninkaallisen laivaston I-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.
Valmistus
Alus tilattiin 30. lokakuuta 1935 vuoden 1935 laivasto-ohjelmassa John Brown and Companyltä Clydebankistä, missä köli laskettiin 9. maaliskuuta 1936. Alus laskettiin vesille 26. marraskuuta ja otettiin palvelukseen 1. toukokuuta 1937.
Palvelus
Alus siirrettiin 9. marraskuuta Scapa Flowhun 3. hävittäjälaivueeseen. Se upotti 29. marraskuuta HMS Kingstonin ja HMS Kashmirin kanssa U-35:n. Alus siirrettiin Imminghamiin 20. hävittäjälaivueeseen, johon se liittyi 12. joulukuuta Humberissa. Sen miehistö pelasti 16. joulukuuta Pohjanmerellä norjalaisen kauppalaivan Glitrefjellin eloonjääneet. Alus muutettiin 24. tammikuuta 1940 Portsmouthissa miinanlaskijaksi. Alus siirrettiin 26. helmikuuta miinanlaskukoulutukseen, minkä jälkeen se palasi laivueeseen.
Alus osallistui 3. maaliskuuta Ivanhoen, HMS Eskin ja HMS Impulsiven kanssa Helgolandin ensimmäiseen miinanlaskuoperaatioonsa IE1. Alus suojasi 11. maaliskuuta apumiinalaiva HMS Teviot Bankiä rakennettaessa itäistä sulkua Moray Firthiin operaatiossa PA3. Alus suojasi 21. maaliskuuta laivueen mukana apumiinalaivoja Teviot Bankiä ja HMS Princess Victoriaa jatkettaessa itäisen sulun rakentamista operaatiossa PA4. Miinoitustyön päätyttyä alus erkani saattuetehtäviin, joista se siirtyi 27. maaliskuuta Imminghamiin noutamaan miinoja.
Alus liittyi 3. huhtikuuta Scapa Flowssa laivueesta muodostettuun Force WV:hen, jonka tehtävänä oli laskea miinakenttä Norjan rannikolle operaatio Wilfredissä. Alus laski 8. huhtikuuta Eskin, Impulsiven ja Ivanhoen kanssa miinoitteen Vestfjordiin, minkä jälkeen ne liittyivät taisteluristeilijä HMS Renowniin sekä Kotilaivaston alusten muodostamaan osastoon Narvikissa. Alus oli 9. huhtikuuta Narvikin edustalla sukellusveneentorjunnassa, jolloin se upotti rautamalmia kuljettaneen Europan. Alus pysäytti 11. huhtikuuta saksalaisen emälaivan Alsterin, jonka miehistö upotti aluksen. Alus raivasi 13. huhtikuuta miinoja suojaten HMS Warspiteä Narvikin toisessa taistelussa.
Alus suojasi 14. huhtikuuta Norjan rannikolla liittoutuneiden maihinnousua. Alus oli 23. huhtikuuta Åndalsnesin maihinnousussa, kunnes se seuraavana päivänä siirrettiin miinoitustehtäviin. Alukselle kuormattiin miinat 25. huhtikuuta Imminghamissa, josta se siirtyi takaisin Norjan rannikolle. Se laski 28. huhtikuuta Impulsiven ja Ivanhoen kanssa miinoitteen operaatiossa ZMA.
Toukokuussa aluksen viirinumero vaihtui I03:ksi. Alus siirrettiin 7. toukokuuta kattiloiden puhdistukseen Imminghamiin, mistä se palasi 21. toukokuuta laivueeseensa. Alus täydensi 27. toukokuuta mennessä laivueen mukana useaan otteeseen itäistäsulkua. Alus siirrettiin 28. toukokuuta evakuoimaan siirtoarmeijan joukkoja Dunkerquesta. Alus teki seuraavana päivänä kaksi matkaa evakuoiden Doveriin 1 142 sotilasta. Se evakuoi 31. toukokuuta kahdella matkalla 1 463 sotilasta. Alus joutui ilmahyökkäyksiin selviytyen vähäisin vaurioin. Alus kuljetti 1. kesäkuuta 1 114 sotilasta Dunkerquesta Doveriin. Alus teki seuraavana päivänä viimeisen matkansa kuljettaen 667 sotilasta, minkä jälkeen se siirrettiin telakalle lisääntyneiden vikojen vuoksi.
Alus siirrettiin 11. tammikuuta 1941 Humberissa telakalle, mistä se palasi 7. helmikuuta laivueeseensa. Se siirrettiin 15. helmikuuta laivueen mukana Plymouthiin Ranskan rannikon miinoitustehtäviin, joita se teki osana laivuetta huhtikuun lopulle. Alus päätettiin palauttaa 22. huhtikuuta hävittäjäksi, minkä vuoksi se siirrettiin seuraavana päivänä telakalle Imminghamissa. Alukselle palautettiin muun muassa torpedoputket. Se palasi palvelukseen 14. toukokuuta Kotilaivastossa.
Alus aloitti 15. toukokuuta Scapa Flowssa koulutuksen sukellusveneidentorjuntaan 3. hävittäjälaivueessa. Alus suojasi 23. toukokuuta HMS Hoodia etsittäessä Saksan laivaston taistelulaiva Bismarckia. Seuraavana päivänä se erkani osastosta etsintöjen vuoksi eikä siten ollut mukana taistelussa Tanskansalmessa, vaikka pelastikin kolme Hoodilta eloonjäänyttä.
Alus suojasi 18. lokakuuta hävittäjä HMS Eclipsen sekä miinanraivaajien HMS Bramblen, HMS Seagullin ja HMS Speedyn kanssa saattuetta PQ2, mistä se erkani 30. lokakuuta. Alus suojasi 3. marraskuuta palaavaa saattuetta QP2, josta se erkani 17. marraskuuta palaten laivueeseensa. Alus suojasi 20. marraskuuta taistelulaiva HMS Nelsonia Gibraltarilta Rosythiin. Aluksen oli laivueessa vuoden loppuun.
Alus suojasi 1. tammikuuta 1942 saattuetta PQ7, josta se erkani 11. tammikuuta. Alus suojasi 13. tammikuuta HMS Tartarin kanssa palaavaa saattuetta QP5, mistä se erkani 16. tammikuuta. Alus suojasi Norjan rannikolla Kotilaivastoa, jonka mukana se oli maaliskuussa suojaamassa saattuetta PQ12, PQ13 sekä palaavaa saattuetta QP9.
Alus siirrettiin 12. huhtikuuta Rosythissä telakalle, mistä se palasi toukokuussa Kotilaivastoon suojaamaan saattuetta PQ16 sekä palaavaa saattuetta PQ12. Alus suojasi paluumatkalla vaurioitunutta risteilijää HMS Trinidadia, jonka upottua 19. toukokuuta se palasi Scapa Flowhun. Kesäkuussa alus siirrettiin Kotilaivaston hävittäjälaivueita uudelleen järjestettäessä 6. hävittäjälaivueeseen. Alus suojasi 5. kesäkuuta Clydestä operaatio Harpoonin saattuetta WS19, joka joutui 14. kesäkuuta ilmahyökkäykseen. Operaation päätyttyä 17. kesäkuuta se suojasi HMS Arguksen Gibraltarilta kotimaahan.
Scapa Flowhun saavuttuaan alus palasi Kotilaivastoon, kunnes se määrättiin operaatio Pedestaliin. Alus osallistu 5. elokuuta Gibraltarin länsipuolella pidettyyn Berserk harjoitukseen operaatioon osallistuvien alusten kanssa. Alus suojasi 8. elokuuta saattuetta WS21. Alus tankattiin 10. elokuuta Gibraltarilla, jossa se liittyi seuraavana päivänä operaatio Pedestaliin. Aluksen miehistö pelasti vielä samana päivänä 22 eloonjäänyttä sukellusveneen upottamalta lentotukialus HMS Eagleltä. Saattue joutui seuraavana päivänä ilmahyökkäykseen, minkä jälkeen saattue hajaantui.
Alus jatkoi saattueen mukana osana Force X:ää, kun pääosa saattajista kääntyi takaisin ennen Sisilian kapeikkoa. Alus aloitti 14. elokuuta paluumatkana Gibraltarille, jonne se saapui seuraavana päivänä muiden saattoalusten mukana. Alus jatkoi matkaansa Britteinsaarille, jossa se liittyi Kotilaivastoon. Alus siirrettiin 11. syyskuuta Humberissa telakalle, mistä se palasi 16. lokakuuta. Alus liittyi marraskuussa laivueeseensa.
Alus suojasi 20. marraskuuta HMS Faulknorin, Intrepidin ja Impulsiven kanssa saattuetta QP15, mistä se erkani 26. marraskuuta palaten laivueeseensa. Alus oli 23. joulukuuta saattueen JW51B Kotilaivaston muodostamassa kaukosuojausosastossa. Tammikuussa 1943 alus palasi Scapa Flowhun. Alus suojasi 29. tammikuuta palaavaa saattuetta RA52, josta se erkani 2. helmikuuta palaten Scapa Flowhun. Se suojasi 24. helmikuuta saattuetta JW53 Kotilaivaston mukana. Alus pysyi laivaston mukana saattueen suojaamistarpeen päätyttyä.
Kotilaivaston mukana alus suojasi 2. maaliskuuta palaavaa saattuetta RA53, jonka saavuttua määränpäähänsä se palasi 9. maaliskuuta laivaston mukana Scapa Flowhun. Alus siirrettiin Läntisen reitin alaiseen 4. tukiryhmään Atlantin saattueiden suojaksi.
Alus osallistui 27. maaliskuuta HMS Offan, HMS Onslaughtin, HMS Obedientin, HMS Orwellin ja HMS Oribin kanssa saattueen HX230 taisteluun Seewolfin ja Seeteufelin sukellusveneitä vastaan. Alus erkani 3. huhtikuuta Islannissa saattuesta siirtyen suojaamaan Inglefieldin, HMS Furyn ja Eclipsen kanssa saattuetta HX231, johon se liittyi 6. huhtikuuta hävittäjien kanssa aloittaen taistelun sukellusveneryhmä Löwekerziä vastaan. Alus määrättiin 10. huhtikuuta suojaamaan saattueita HX232 ja ONS2, jotka olivat joutuneet sukellusveneryhmä Adlerin hyökkäyksen kohteeksi. Alus siirrettiin 18. huhtikuuta huollettavaksi Humberiin telakalle, missä se muutettiin sukellusveneidentorjuntakykyiseksi saattuehävittäjäksi.
Kesäkuussa alus siirrettiin Londonderryyn Kanadan laivaston 2. saattajaryhmään, johon alus liittyi 30. kesäkuuta. Alus suojasi ryhmän mukana laivueita. Se taisteli 20. syyskuuta sukellusveneryhmä Leuthenia vastaan suojatessaan hävittäjä HMCS Gatineaun, fregatti HMS Laganin sekä korvettien kanssa saattuetta ON202, joka yhdistettiin saattueeseen ONS18 suojan parantamiseksi. Alus vältti seuraavana päivänä sukellusvene U-229:n laukaiseman akustisen T-5 -torpedon, mutta väistäessään se törmäsi HMCS Drumhellerin kanssa.
Alus siirrettiin korjattavaksi Cardiffiin telakalle, mistä se palasi lokakuun alussa palvelukseen. Alus suojasi 6. lokakuuta saattuetta SC143 fregatti HMS Duckworthin, viiden korvetin ja MAC HMS Rapanan kanssa. Alus palasi marraskuussa ryhmäänsä tehtävän päätyttyä.
Vuoden 1944 ensimmäiset kuukaudet alus jatkoi saattuepalvelustaan Kanadan laivaston 2. saattajaryhmässä. Aluksen ollessa suojaamassa 5. maaliskuuta 1944 saattuetta HX280 se havaitsi sukellusveneen U-744, jota se saalisti 30 tuntia korvetti HMS Keniworth Castlen ja ryhmän alusten kanssa. Sukellusvene pakotettiin seuraavana päivänä pintaan ja upotettiin. Alus siirrettiin toukokuussa 14. saattajaryhmään, johon se liittyi Plymouthissa tukemaan Normandian maihinnousua. Ryhmän muut alukset olivat HMS Havelock, HMS Hotspur, HMS Fame ja HMS Inconstant. Alus suojasi kesäkuun ryhmän mukana joukkojenkuljetussaattueita, partio merialueella sekä sukellusveneentorjuntaa estäen Saksan merivoimia häiritsemästä maihinnousua.
Heinäkuussa alus palasi ryhmän mukana saattuepalvelukseen. Alus siirrettiin 28. heinäkuuta Wallsendissä telakalle, jossa alukselle asennettiin Hedgehog-sukellusveneidentorjuntaheitin. Se aloitti 16. lokakuuta telakalta palattuaan koulutuksen Tobermoryssä uusilla järjestelmillä ennen liittymistään 14. saattajaryhmään. Alus määrättiin marraskuussa rannikkosaattueiden suojaksi torjumaan snorkkeleilla varustettujen sukellusveneiden toimintaa.
Alus upotti 21. tammikuuta 1945 Falmouthin edustalla HMS Mignonetten kanssa sukellusvene U-1199 suojatessaan saattuetta. Alus siirrettiin kesäkuussa 3. sukellusvenelaivueeseen sluuppi HMS Bridgewaterin tilalle. Alus oli Clydessä sukellusvenemiehistöjen koulutustehtävissä, kunnes se marraskuussa siirrettiin osallistumaan operaatio Deadlightiin eli antautuneiden Saksan laivaston sukellusveneiden tuhoamiseen. Tammikuussa 1946 alus saattoi sukellusvene U-3515:n Libausta luovutettavaksi Neuvostoliittoon. Alus palasi sukellusvenemiehistöjen koulutukseen Clydeen vapauduttuaan saattotehtävästä.
Heinäkuussa 1946 Icarus poistettiin palveluksesta ja siirrettiin reserviin. Alus sijoitettiin poistolistalle ja myytiin BISCOlle, joka siirsi romuttamisen South of Scotland Shipbreakersille. Alus saapui hinattuna Trooniin romutettavaksi 29. lokakuuta.
Tura (joki)
pienoiskuva|Tura yhtyy Toboliin sen alajuoksulla. pienoiskuva|Joen mutkaa yläjuoksulla Kamenkan kohdalla. Tura ( tai eli Dolgaja eli Pitkäjoki) on Venäjällä Sverdlovskin ja Tjumenin alueilla Objoen vesistöön kuuluva Toboljoen vasemmanpuoleinen sivujoki, jonka valuma-alue sijaitsee keskisen Uralvuoriston itäpuolella taigan alueella.
Pääuoma
Tura saa alkunsa Uralin keskiosasta ja virtaa Länsi-Siperian alangolla kohti kaakkoa ja itää. Joen pituus on 1 030 kilometriä. Tura yhtyy Tjumenin alapuolella Pokrovskojen kylässä Toboljokeen 260 kilometriä ennen Irtyšjoen yhtymäkohtaa. Irtyšjoki on Pohjoiseen jäämereen laskevan Objoen suuri sivujoki.
Tihvinän piiri
thumb|right|80px|Tihvinän piirin vaakuna thumb|250px|Tihvinän piirin sijainti Leningradin alueen kartalla.
Tura (joki)
Pääuoma
Joen varrella sijaitsevat Verhnjaja Turan, Nižnjaja Turan, Verhoturjen, Turinskin ja Tjumenin kaupungit sekä Turinskaja Slobodan piirikeskus. 1700-luvun loppupuolelle saakka Turan kautta kulki Euroopan-puoleisen Venäjän ja Siperian välinen tärkein vesireitti.
Tihvinän piiri
Tihvinän piiri on paikallinen itsehallintoalue Leningradin alueella Venäjällä. Piiri on perustettu vuonna 1927. Sen pinta-ala on 7 018 neliökilometriä.
Tura (joki)
Sivujoet
Tura ja sen sivujoet muodostavat yhdessä 80 400 neliökilometrin suuruisen valuma-alueen, jonka pinta-ala on 2,7 % koko Objoen valuma-alueesta. Taulukossa on lueteltu suurimmat Turan sivujoet (osa tiedoista puuttuvat): Lähteet: 1 =
Vuodenajat ja virtaamat
Uralin itäpuolella Länsi-Siperiassa vallitsee mannermainen ilmasto. Alueelle tulee joskus vuorten yli Atlantilta ja joskus Pohjoiselta jäämereltä sateita. Itäiset tuule muodostavat alueelle korkeapaineen lukkoja, jotka tuovat seudulle kesällä helleaaltoja ja talvella pakkasjaksoja, jotka jatkuvat toisinaan pitkäänkin. Joki jäätyy lokakuun lopussa tai marraskuussa ja sen jäät lähtevät huhtikuun lopussa tai toukokuun alussa. Vähäsateisina jaksoina joen virtaamat ovat vähäisiä. Talvella kertynyt lumi kuitenkin kasvattaa virtaamaa keväisin, kun se alkaa sulaa huhtikuussa. Tämä synnyttää joessa tulvan, joka kestää heinäkuulle saakka. Tämän jälkeen joen vedenpinta laskee alas ja joen pohjasta erottuu monin paikoin kivet. Joen virtaamista on tallella vuosien mittauksia kohdasta, joka on noin 184 kilometriä joen suistosta. Joen keskivirtaama (MQ) on 177 kuutiometriä sekunnissa (m³/s), ylikeskivirtaama (MHQ) 3330 m³/s ja keskialivirtaama (MNQ) 8,6 m³/s. Joen vettä onkin padottu talous- ja tuotantokäyttöön kolmeen tekojärveen, joiden yhteispinta-ala on 23 neliökilometriä. Ne sijaitsevat Verhnjaja Turassa, Nižnjaja Turassa ja Verhoturjessa.
Tihvinän piiri
Sijainti ja luonto
Pinta-alasta 84 % on metsää. Vuonna 2001 koillisosaan perustettiin Vepsän metsä -luonnonpuisto. Piirin halki virtaavat Säsjoki ja Paksujoki.
Historia
thumb|right|250px|Tihvinän luostarin kirkonkellot soivat toisinaan Suomenkin tiedotusvälineissä Seudulla on ollut asutusta jo neoliittikaudella. Jokien varrella esiintyy keskiaikaisia kurgaanihautoja. Säsjoelta on löydetty varhaiskeskiaikaisen linnoituksen jäänteet. Vuonna 1560 perustetun Neitsyt Marian kuolonuneen nukkumisen luostarin yhteyteen syntyi kauppa- ja käsityöläiskeskus, josta myöhemmin kehittyi Tihvinän kaupunki. 1800-luvun alusta aina 1960-luvulle seudun kautta kulki Tihvinän vesitie, joka oli tärkeä tavarakuljetusten reitti.
Seutu on vanhaa vepsäläisten asuinaluetta. Nykyään vepsäläisiä asuu Pašozeron kunnassa.
Toisessa maailmansodassa osa piiristä oli saksalaisten miehittämänä.
Hallinto
Piirin päämies on Viktor Matvejev, piirihallinnon päämies Nikolai Žukovetski.
Talous
Valtaosa piirin asukkaista asuu Tihvinän kaupungissa, joka on huomattava teollisuuskeskus. Maaseudulla toimii 9 maatalousyritystä, kaksi kalankasvattamoa ja 25 yksityistilaa. Maatalous tuottaa etupäässä maitoa, lihaa, perunaa ja vihanneksia.
Liikenne
Piirin kautta kulkee Uuden Laatokan ja Vologdan välinen maantie sekä Pietarin ja Vologdan välinen rautatie. Tihvinän asemalta haarautuu rata Budogoštšiin.
Muslimiveljeskunta
Muslimiveljeskunta on useiden Lähi-idän islamististen järjestöjen nimitys. Ensimmäinen perustettiin Egyptiin 1928, ja sen jälkeen Muslimiveljeskuntia on perustettu muun muassa Syyriaan, Palestiinaan ja Jordaniaan.
Bahrain, Syyria, Egypti, Venäjä, Saudi-Arabia ja Yhdistyneet arabiemiirikunnat ovat julistaneet Muslimiveljeskunnan terroristijärjestöksi.
Historia
Muslimiveljeskunnan perusti Hassan al-Banna Ismalian kaupungissa maaliskuussa 1928 yhdessä kuuden Suezin kanaaliyrityksen työläisen kanssa. Se oli uskonnollinen, poliittinen ja yhteiskunnallinen liike. Al-Bannan mukaan silloinen islam oli menettänyt yhteisöllisen vaikutusvaltansa, koska useimmat muslimit olivat saaneet länsimaisia vaikutteita. Koraani ja sunna nähtiin Jumalalta saadun lain määrittäjänä, joka piti ulottaa kaikille elämänaloille, mukaan lukien hallinnon järjestäminen ja päivittäinen elämä.
Osmanien valtakunta oli hajonnut ja brittiläinen siirtomaavalta ottanut vallan Egyptissä. Tässä tilanteessa veljeskunta piti itseään myös poliittisena ja yhteiskunnallisena vallankumousliikkeenä. Al-Banna pyrki populismiin. Muslimiveljeskunta esittäytyi työläisten suojelijana ulkomaalaisten ja monopolististen yritysten valtaa vastaan. Se perusti yhteisöllisiä instituutioita, kuten sairaaloita, apteekkeja, kouluja jne. Sen näkemykset naisten oikeuksien tapaisiin kysymyksiin olivat kuitenkin äärimmäisen konservatiivisia, ja se suhtautui alusta asti vihamielisesti riippumattomiin työläisiin.
Vuoteen 1948 mennessä veljeskunnalla oli noin puoli miljoonaa jäsentä. Muslimiveljeskunta pyrki myös luomaan jonkinlaisen "islamilaisen internationaalin" perustamalla alaryhmiä Libanoniin (1936), Syyriaan (1937) ja Transjordaniaan (1946). Se värväsi myös Kairon ulkomaalaisia opiskelijoita. Sen päämaja Kairossa muodostui koko muslimimaailman edustajien keskukseksi ja tapaamispaikaksi.
Liikkeen jäsenet pidätettiin 1948, ja al-Banna murhattiin.
Muslimiveljeskunta tuki Gamal Abdel Nasserin johtamaa vallankaappausta Egyptissä vuonna 1952, mutta pian sen jälkeen välit uuteen hallintoon viilenivät.
Egyptin presidentti Muhammad Nagib hajotti järjestön 13. tammikuuta 1954. Muslimiveljeskunta on ollut Egyptissä vuodesta 1954 laiton järjestö, jota on suvaittu vaihtelevasti. Edelleen se on toisinaan massapidätysten kohteena. Veljeskunta hylkäsi väkivallan 1970-luvulla ja 1980-luvulla pyrki takaisin politiikan valtavirtaan. Vaikkakin veljeskunta Egyptissä virallisesti pidättäytyy väkivallasta, se tukee avoimesti Hamasin aseellista kampanjaa Israelia vastaan. Järjestö tukee myös rahallisesti useita islamistiryhmiä ympäri maailmaa.
Liikkeen merkkihahmo on konservatiivinen kirjailija ja opettaja Said Qutb (1906–1966). Hän opiskeli Yhdysvalloissa 1948–1950 ja järkyttyi länsimaisesta elämäntavasta. Kotimaahansa palattuaan hän liittyi veljeskuntaan, ja sittemmin hänestä tuli liikkeen keskeinen teoreetikko. Hän joutui vankilaan ja häntä kidutettiin, ja sen jälkeen hänen kirjoituksiaan sävytti katkeruus ja äärimmäinen maallistumisen ja länsimaiden vastaisuus. Hänet hirtettiin 1966. Hänen ajatuksensa ovat vaikuttaneet al-Qaidan johtajiin Osama bin Ladeniin ja Ayman al-Zawahiriin, jotka pitävät nykyistä veljeskuntaa liian maltillisena.
Muslimiveljeskunta nykypäivän Egyptissä
thumb|Turkin presidentti [[Recep Tayyip Erdoğan tekee muslimiveljeskunnan Rabia-merkin]] thumb|Rabia-merkki Hosni Mubarakin valtakaudella, ennen vuoden 2011 kansannousua Muslimiveljeskunta oli kielletty virallisena puolueena, mutta se oli kuitenkin maan suurin ja järjestäytynein oppositioliike ja sai asettaa itsenäisiä ehdokkaita parlamenttivaaleihin. Liikkeen sisällä on sekä konservatiivisia että maltillisia voimia. Liikettä on johtanut vuodesta 2009 konservatiivinen Mohammed Badie. Vuoden 2005 parlamenttivaaleissa Muslimiveljeskunnan edustajat saivat 88 paikkaa (20 % kaikista) ja muodostivat suurimman oppositioryhmän. Kielletyn veljeskunnan jäsenet joutuivat osallistumaan sitoutumattomina. Vuoden 2010 parlamenttivaaleissa vaalivilppi ensimmäisellä kierroksella vei ryhmältä edustajainpaikat. Tämän jälkeen he boikotoivat toista kierrosta.
Nykyisin 70 maassa toimiva löyhästi järjestäytynyt liike on nousemassa merkittäväksi Egyptin vuoden 2011 kansannousussa, sillä se on kutsuttu neuvottelemaan maan tulevaisuudesta. Monet suhtautuvat pelokkaasti sen voimakkaaseen islamin korostamiseen. Sen tavoite on myös EU:ta muistuttava islamilainen kalifaatti, joka ulottuu Espanjasta Indonesiaan. Lainkäyttö perustuisi šariaan, ja köyhyys ja korruptio olisi juurittu pois. Liike vastustaa esimerkiksi al-Qaidan väkivaltaista toimintaa, joskin Egyptissä sen nimiin on luettu väkivaltaa ja salamurhia. Muslimiveljeskunnan poliittiseksi siiveksi on perustettu Vapaus- ja oikeuspuolue.
Palestiinalainen Hamas on veljeskunnan sivuhaara, jonka väkivaltaista toimintaa egyptiläinen kansanedustaja Muhamed al-Beltagy on puolustanut siksi, että se toimii miehittäjiä vastaan. Egyptissä demokratiaa kannattavien piirissä veljeskunnan vanhoillisuutta kammoksutaan, mutta vaikutusvaltaisena järjestönä se halutaan kuitenkin mukaan neuvotteluihin, sillä sen kannatus on maassa noin 20 prosenttia, lähinnä kuitenkin kouluttamattoman köyhän väestön keskuudessa, jossa se on saanut marttyyrin maineen.
Vallankumouksen jälkeen 2011-2012 järjestetyissä Egyptin parlamenttivaaleissa Muslimiveljeskunnan johtama yhteenliittymä sai 47 % paikoista, äärikonservatiivisen islamistipuolue Al-Nourin saadessa 24 %. Vallankumousta johtaneet liberaalit voimat olivat huolestuneita vaalituloksesta, heidän taantumuksellisina pitämiensä puolueiden ottaessa niin selvän voiton. Toisaalta Muslimiveljeskunta oli ilmoittanut, ettei se pyri pakottamaan egyptiläisiä noudattamaan omaa näkemystään oikeasta islamilaisesta elämäntavasta.
Sotilasvallankaappauksen jälkeen
Muslimiveljeskunnan poliittisen siiven Vapaus- ja Oikeuspuolueen ehdokkaana valittu presidentti Mohammed Mursi syrjäytettiin sotilasvallankaappauksella 3. heinäkuuta 2013. Egyptin korkein oikeus kielsi syyskuussa veljeskunnan kaiken toiminnan ja määräsi varat takavarikoitavaksi. Joulukuussa 2013 Egyptin väliaikainen hallitus nimesi Muslimiveljeskunnan terroristijärjestöksi. Egyptin sisäministerin mukaan Muslimiveljeskunnan mielenosoituksiin osallistuvat, ryhmän kirjallisuutta omistavat tai ryhmittymää suullisesti tai kirjallisesti tukevat henkilöt voidaan tuomita enintään viiden vuoden vankeusrangaistukseen. Lisäksi ryhmittymän päätoimijat tai sitä rahallisesti tukevat henkilöt voidaan tuomita elinkautiseen vankeusrangaistukseen. Elokuussa 2014 tuomioistuin kielsi myös Muslimiveljeskunnan poliittisen siiven. Veljeskuntahan oli kielletty jo aiemmin armeijan otettua maassa vallan. Tämä tarkoitti, ettei Vapaus- ja oikeuspuolue enää voi osallistua vaaleihin.
Rabia-merkki
Muslimiveljeskunnan tunnukseksi kehittyi Egyptissä Mursin kukistumisen jälkeen käsimerkki rabia (arabian sanasta "neljä"). Se tehdään nostamalla neljä sormea pystyyn ja taittamalla peukalo kämmeneen.
Muslimiveljeskunta Suomessa
Toimittaja Juhani Huttusen mukaan Muslimiveljeskunta edustaa poliittista islamia - sen tavoitteena on rakentaa yhteiskunta, joka perustuu šariaan. Kun Veljeskunta vuonna 2012 pääsi Egyptissä presidentti Muhammed Mursin johdolla konkreettisesti toteuttamaan tavoitteitaan, tulos oli katastrofi. Huttusen mukaan Iso-Britannia pohti vakavasti, pitäisikö Muslimiveljeskunta luokitella terroristijärjestöksi. Ongelmana on, ettei Veljeskuntaa tavallaan ole edes olemassa, koska sen ideologiaa kannattelevat hyväntekeväisyysjärjestöt, yhdistykset ja yksittäiset henkilöt ovat itsenäisiä.
Carlene Carter
Kappaleet ”I Fell in Love” (1990), ”Come On Back” (1990) ja ”Every Little Thing” (1993) sijoittuivat Billboardin Hot Country Songs -listalla kolmanneksi.
Carterin äiti oli June Carter, äidinäiti Maybelle Carter, isä Carl Smith ja isäpuoli Johnny Cash. Carter oli naimisissa Nick Lowen kanssa 1979–1990. Hän oli kihloissa Howie Epsteinin kanssa. Epstein tuotti Carterin albumit I Fell in Love (1990) ja Little Love Letters (1993).
Muslimiveljeskunta
Muslimiveljeskunta Suomessa
Suomen islamilainen yhdyskunta on kertonut pyrkivänsä yhteistyöhön Muslimiveljeskunnan kanssa. Yhdyskunta on suomalainen jäsen eurooppalaisessa islamilaisten järjestöjen organisaatiossa FIOE (The Federation of Islamic Organizations in Europe). FIOE on Muslimiveljeskunnan aatteellinen kattojärjestö Euroopassa, ja sillä on läheiset siteet Hamasiin.
Aleksandr Koltšak
Aleksandr Vasiljevitš Koltšak (, 16. marraskuuta (J: 4. marraskuuta) 1874 Pietari – 7. helmikuuta 1920 Irkutsk) oli venäläinen laivaston amiraali ja arktisten alueiden tutkija, ja vastavallankumouksellinen valkoinen sotilasjohtaja Venäjän sisällissodassa 1918–1920 itäisellä rintamalla.
Tausta
Koltšak oli laivaston upseerin poika ja valmistui laivaston akatemiasta 1894. Hän palveli mm. Vladivostokissa Itä-Siperiassa ja Kronstadtissa Pietarin lähellä. Koltšak oli mukana Eduard von Tollin naparetkellä 1900, jolla Toll katosi, mutta Koltšak palasi 1902. Koltšak otti osaa myöhemmin kolmeen naparetkeen ja sai sen takia kutsumanimen Koltšak-Poljarnyi (Napa-Koltšak).
Vuonna 1905 Koltšak oli japanilaisten saartamassa Port Arthurissa Venäjän-Japanin sodassa, haavoittui ja jäi sotavangiksi. Sodan jälkeen hänet nimitettiin kapteeniksi Venäjän Itämeren laivastoon. Ensimmäisessä maailmansodassa Koltšak palveli laivastossa Itämerellä ja vuonna 1916 hänet ylennettiin vara-amiraaliksi ja Mustanmeren laivaston komentajaksi Andrei Eberhardtin seuraajaksi.
Ulvilan reservikomppania
Ulvilan reservikomppania oli Venäjän vallan aikaiseen asevelvollisuusjärjestelmään liittynyt joukko-osasto Suomen suuriruhtinaskunnan armeijassa vuosina 1883–1901. Kyseessä oli reservikomppania, jossa annettiin lyhyt koulutus sellaisille asevelvollisille, jotka määrättiin reserviin ilman kolmen vuoden täyttä palvelusaikaa.
Aleksandr Koltšak
Tausta
Vuoden 1917 helmikuun vallankumouksen jälkeen Koltšak säilytti komentajuutensa, mutta kesällä matruusien neuvosto erotti hänet. Kerenskin nk. väliaikainen hallitus nimitti Koltšakin Venäjän Yhdysvaltain laivastoasiamieheksi.