cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Keuruun kirkko
Uusgoottilainen tiilikirkko on muodoltaan länsitornillinen pitkäkirkko. Runkohuoneeseen liittyy kapea poikkilaiva ja alttaripäädyssä on kuoriapsidi. Kirkkosalissa on lautarakenteinen taitekatto, ja kimppupilarit kannattavat sivulehtereitä. Kirkon korjauksen vuonna 1956 suunnitteli arkkitehti Elsi Borg ja urakoitsijana toimi rakennusmestari Eino Leppänen Leivonmäeltä. Kirkon urut tilattiin vuonna 1901 saksalaiselta E. F. Walckerin urkurakentamolta. Myös urkujen kaunis julkisivu on suunniteltu Saksassa.
Mitäs tilasit!!
Mitäs tilasit!! on Turo’s Hevi Gee -yhtyeen vuonna 2000 ilmestynyt albumi.
Cheb Mami
pienoiskuva|Cheb Mami vuonna 1986. Cheb Mami, oikealta nimeltään Mohamed Kélifati (s. 11. heinäkuuta 1966 Saïda, Algeria) on algerialainen rai-musiikin laulaja.
Ndiss Kaba Badji
Badjin todettiin IAAF:n testeissä 2005 käyttäneen androstenedioni-nimistä kiellettyä ainetta, mistä hänet määrättiin kahden vuoden kilpailukieltoon.
Cheb Mami
Cheb Mami nousi kuuluisuuteen voitettuaan vuonna 1982 paikallisradion laulukilpailussa toisen palkinnon. Muutamassa vuodessa hänen musiikkinsa niitti mainetta ulkomaita myöten. Cheb Mamilla on kolmen oktaavin ääniala ja hän myös sanoittaa ja säveltää itse musiikkia. Hän on yhdistänyt perinteiseen rai-musiikkiin piirteitä muista musiikkityyleistä, muun muassa hip hopista, salsasta ja reggaesta. Vuodesta 1988 lähtien hän on asunut Pariisissa.
Ndiss Kaba Badji
Alger'n Afrikan kisoissa 2007 Badji voitti kultaa kolmiloikassa tuloksella 16,80. Osakan MM-kilpailuissa hän sijoittui pituushypyssä seitsemänneksi hypättyään 801. Addis Abeban Afrikan-mestaruuskilpailuissa 2008 hän voitti kultaa kolmiloikassa tuloksella 17,07. Pekingin olympialaisissa hän oli pituushypyssä kuudes tuloksella 816, mutta jäi kolmiloikan karsinnassa ilman tulosta. IAAF:n yleisurheilufinaalissa hän oli samana syksynä pituushypyssä seitsemäs ja kolmiloikassa kahdeksas. Vuonna 2009 hän karsiutui Berliinin MM-kilpailuissa pituushypyn loppukilpailusta, mutta oli IAAF:n yleisurheilufinaalissa samassa lajissa neljäs.
Badji sijoittui pituushypyssä kuudenneksi Dohan sisäratojen MM-kilpailuissa 2010. Hän sai samassa lajissa hopeaa Afrikan-mestaruuskilpailuissa Nairobissa ja sijoittui kuudenneksi maanosien cupissa. Hän sai pituushypyssä pronssia Maputon Afrikan kisoissa 2011. Hän oli viides Istanbulin sisäratojen MM-kilpailuissa 2012. Porto-Novon Afrikan-mestaruuskilpailuissa 2012 Badji voitti pituushypyn tuloksella 804. Hän karsiutui pituushypyn loppukilpailusta Lontoon olympialaisissa 2012 ja Moskovan MM-kilpailuissa 2013. Hän sai pituushypyssä hopeaa Brazzavillen Afrikan kisoissa 2015.
Badjin henkilökohtainen pituushyppyennätys on 832 cm, jonka hän hyppäsi Beirutissa 2. lokakuuta 2009. Kolmiloikkaennätyksensä 17,07 m hän teki Addis Abebassa 3. toukokuuta 2008.
Alois Hitler
thumb|Alois Hitler Alois Hitler (synt. Alois Schicklgruber; 7. kesäkuuta 1837 Strones, Waldviertel, Itävallan keisarikunta – 3. tammikuuta 1903 Leonding, Waldviertel, Itävalta-Unkari) oli itävaltalainen tullivirkailija ja Adolf Hitlerin isä.
Syntymä
Alois Schicklgruber syntyi pienessä Stronesin maalaiskylässä Itävallan Waldviertelissä ("Metsäneljännes") 1837. Hänen äitinsä oli naimaton 42-vuotias maalaisnainen Maria Anna Schicklgruber, joka ei suostunut kertomaan isän nimeä kastetilaisuudessa. Alois asui ensimmäiset vuotensa isoisänsä Johanneksen luona äitinsä kanssa.
Nuoruus
Jälkikäteen isäksi merkitty kiertelevä myllärin apulainen Johann Georg Hiedler meni naimisiin Maria Annan kanssa viisi vuotta Aloisin syntymän jälkeen, mutta ei eläessään tunnustanut Aloisia pojakseen. Viisi vuotta kestänyt avioliitto päättyi Maria Annan kuolemaan, jolloin Johann Georg ilmeisesti jatkoi kulkurin elämäänsä, kuollen itsekin viisi vuotta myöhemmin. Johann Georg Hiedler on yksi todennäköisinä pidetyistä isoisäehdokkaista.
Johann Nepomuk Hüttler, Johann Georgin nuorempi veli toimi Aloisin kasvatti-isänä. Alois käytti äitinsä sukunimeä Schicklgruber aina vuoteen 1876, kunnes Johann Nepomuk kuulututti veljensä Johann Georgin Aloisin isäksi taatakseen hänelle oikeuden suvun perintörahoihin. Johann Georg oli tuolloin ollut kuolleena jo 20 vuotta. Samalla Johann Nepomukin vaatimuksesta 39-vuotias Alois vaihtoi sukunimensä. Hiedlerin tai Hüttlerin sijasta todistuksen laatinut pappi kirjoitti sukunimen muotoon Hitler. Johann Nepomuk Hüttlerin ottopojastaan kantaman vastuun ja hänen nimestään huolehtimisen sekä jälkeläisten yhdennäköisyysseikkojen vuoksi häntä pidetään hyvin mahdollisena ehdokkaana Aloisin biologiseksi isäksi. Teorian mukaan Johann Nepomuk ei olisi tunnustanut Aloisia pojakseen oman perheensä vuoksi.
Avioliitot
Alois Hitler oli luonteeltaan kova, tiukkaan kuriin ja järjestykseen uskova väkivaltainen mies. Katkeroitunut ja ajan myötä alkoholisoitunut Alois pieksi vaimoaan ja perhettään usein pienimmistäkin syistä. Alois ja Klara saivat yhdessä kuusi lasta, joista kolme ensimmäistä kuolivat alle kaksivuotiaina. Vasta neljäs, Adolf eli pitempään. Adolfin syntyessä Alois oli 52-vuotias. Klara Pölzl puolestaan oli siisti, vakava ja ahkera nainen, joka hoiti taloutta parhaansa mukaan miellyttääkseen puolisoaan. Syvästi uskovainen Klara oli onneton ärtyisän ja väkivaltaisen Aloisin puolisona ja suri syvästi kolmea ensimmäistä vauvaiässä kuollutta lastaan. Gustav ja Ida Hitler olivat kuolleet kurkkumätään ja Otto vain muutaman päivän ikäisenä. Neljännen lapsen Adolfin jälkeen perheeseen syntyivät myös Edmund, joka kuoli kuusivuotiaana tuhkarokkoon ja Paula, joka eli sisarusparvesta pisimpään, vuoteen 1960 saakka.
Alois Hitler oli naimisissa kolme kertaa:
Alois Hitler oli myös Adolf Hitlerin velipuolen Alois Hitler nuoremman nimi.
Isabella Colbran
thumb|Isabella Colbran Isabella Colbran (2. helmikuuta 1785 Madrid, Espanja – 7. lokakuuta 1845 Bologna, Italia) oli espanjalainen koloratuurisopraano. Colbran oli naimisissa säveltäjä Gioacchino Rossinin kanssa.
Napolin Teatro di San Carlo oli merkittävä oopperatalo 1800-luvun alun Italiassa, ja sen primadonna oli espanjalainen Isabella Cobran. Hän oli paitsi yleisön, myös Napolin kuninkaan suosiossa. Hänellä oli sitä paitsi suhde teatterin impressaariin Domenico Barbaiaan. Barbaia tilasi Gioacchino Rossinilta oopperoita heille esitettäväksi. Kun Isabellan suosio oli huipussaan Rossini sävelsi erityisesti häntä ajatellen oopperan Elisabetta, Regina d'Inghilterra nimiosan. Rossinin seuraava ooppera oli Otello, ossia il Moro di Venezia, mutta pian sen jälkeen Isabellan äänessä alkoi kuulua rasitus. Hän jatkoi kuitenkin uraansa ja lauloi Rossinin sävellyksiä.
Isabella hylkäsi lopulta Barbaian, ja hän ja Rossini avioituivat 1822. Isabellan ääniongelmat jatkuivat, ja hän päätti vetäytyä näyttämöltä. Rossini sävelsi vielä ennen kuin hänkin luopui säveltäjän urasta 1829. Sävellyksistä yksikään ei ollut Colbrania varten. Lopulta he erosivat 1837, mutta Rossini huolehti hänen elatuksestaan hänen kuolemaansa asti. Rossini piti häntä aina yhtenä sävellystensä loistavimmista tulkitsijoista.
FS Le Fantasque (1934)
Le Fantasque oli Ranskan laivaston 1936 valmistunut Fantasque-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.
Valmistus
Alus tilattiin Arsenal de Lorientilta, missä köli laskettiin 15. marraskuuta 1931. Alus laskettiin vesille 15. maaliskuuta 1934. Aluksen valmistumista viivästytti koeajoissa tapahtunut karilleajo ja se valmistui 10. maaliskuuta 1935.
Palvelus
Toisen maailmansodan alussa alus partioi Atlantilla etsien saksalaisia saarronmurtajia. Alus upotti 16. lokakuuta 1939 rahtialus SS Hallen ja vangitsi miehistön. Alus osallistui Saksan laivaston taskutaistelulaiva Admiral Graf Speen etsintään, jonka aikana se valtasi 25. marraskuuta Le Terriblen ja risteilijä Dupleixin kanssa kauppa-alus SS Santa Fen. Ranskan antauduttua alus liittyi Dakarissa Vichyn Ranskan laivaston 10. hävittäjälaivueeseen sisaralustensa Malinin ja L’Audacieux’n kanssa. Liittoutuneiden hyökätessä Dakariin 23. syyskuuta 1940 alus laski savuverhon satamassa olevien alusten suojaksi. Se joutui laivatykistön ja lentokoneiden maaliksi kärsimättä vaurioita.
Liittoutuneiden noustua maihin Pohjois-Afrikkaan Le Fantasque vaihtoi muiden Ranskan Länsi-Afrikassa olleiden alusten kanssa puolta liittyen liittoutuneisiin. Alus siirrettiin maaliskuussa 1943 huollettavaksi Bostoniin, jossa sille asennettiin tutkat ja kaikuluotain sekä vahvennettiin ilmatorjuntaa. Huollon päätyttyä alus luokiteltiin uudelleen kevyeksi risteilijäksi.
Alus osallistui 9. syyskuuta 1943 alkaen Salernon maihinnousuun. Alus laski 13.–14. syyskuuta välisenä yönä Ajaccioon Korsikalla 250 kommandosotilasta ja aseita sekä ammuksia vastarintaliikkeelle. Se pysäytti 24. joulukuuta saksalaisen rahtialuksen Nicoline Maerskin, joka pakotettiin karille Espanjan rannikolla lähellä Tortosaa. 10. DCT määrättiin tekemään Adrianmerelle isku, jonka tarkoituksena oli eristää Jugoslavia Italiasta. Alus kohtasi 18.–19. maaliskuuta Le Terriblen kanssa Saksan laivaston saattueen, johon kuuluivat rahtialus F124, hinaaja Titanic sekä saattajat FS270, FS273 ja FS274. Saattue upotettiin lukuun ottamatta Titanicia, joka pakeni Kyparissiaan. Alus upotti 17. kesäkuuta Le Terriblen kanssa tankkeri Giulianan sekä vaurioitti sitä suojanneita raivaajia R5 ja R14. Alus osallistui 15. elokuuta alkaen Etelä-Ranskan maihinnousuun.
Vuosina 1945 ja 1946 alus oli Indokiinassa. Se sijoitettiin 1950 reserviin. Alus luokiteltiin saattajaksi, jolloin sen runkonumeroksi vaihdettiin D610. Alus hinattiin 1953 Touloniin, jossa sitä käytettiin majoitustilana. Alus poistettiin 2. toukokuuta 1957 alusluettelosta nimettynä Q98:ksi ja myytiin romutettavaksi.
Aapo K. Tulkki
Aapo K. Tulkki (18. joulukuuta 1921 Jaala – 16. marraskuuta 2011 Helsinki) oli suomalainen mainosalan yrittäjä.
Tulkki työskenteli nuorea ovelta ovelle -kauppiaana, mutta elämänuran hän teki mainosalalla. Hän työskenteli ILMOssa ja SEKissä ja perusti 1953 yhdessä muiden kanssa Seitsenmainos-nimisen mainostoimiston. Hänestä tuli sen toimitusjohtaja 1956, ja myöhemmin yritys siirtyi hänen omistukseensa. Hän hankki omistukseensa myös muita alaa lähellä olevia yrityksiä. Hän luopui alan yrityksistä 1980-luvulla.
Tulkki sai asevelvollisena lentäjän koulutuksen ja toimi sodissa lentäjänä. 1960-luvulla hän oli mukana Finlantic-lentoyhtiöhankkeessa. Yhtiöllä oli kaksi nelimoottorista DC 6 -konetta, joilla se harjoitti charter-lentotoimintaa. Yhtiön toiminta päättyi lupahankaluuksiin.
Hiilidioksidipäästöt
Hiilidioksidipäästöt syntyvät palamisreaktioissa, joista lopputuotteena on muun muassa hiilidioksidikaasua. Hiilidioksidipäästöt ovat lisääntyneet fossiilisten polttoaineiden käytön lisääntymisen mukana. Myös esimerkiksi liha, maito, maatalous ja sementin tuotanto synnyttää hiilidioksidipäästöjä. Päästöt ovat osallisena ilmastonmuutokseen, jota kutsutaan kasvihuoneilmiöksi.
Hiilidioksidipäästöjä yritetään vähentää muun muassa Kioton ilmastosopimuksella ja suosittelemalla käyttämään joukkoliikennettä.
Monet kaupungit ovat sitoutuneet CO2-päästöjen vähentämiseen: Lontoo -20 % (1990–2010) ja -60 % (2050), New York -20 % (1995–2010).
Organisaatiot kompensoivat aiheuttamiaan hiilidioksidipäästöjä tukemalla hiilidioksidipäästöjä rajoittavia toimia organisaationsa ulkopuolella. Päästöjen kompensoinnissa organisaatio ostaa päästövähennyksiä, jotka ovat tulleet esimerkiksi energiatehokkuudesta.
Liikenteen päästövähennykset Suomessa
Useissa tutkituissa toimissa vähennysten kustannukset olivat hyvin korkeita. Siksi olisi tärkeää vertailla eri toimien kustannustehokkuutta. Biokaasulla saisi 0,211 miljoonan CO2-tonnin vähennyksen, miljoonan henkilöautomatkan muuttamisella rataliikenteeksi 0,0096 miljoonan CO2-tonnin. Liikenteen hiilitonnin vähentäminen maksoi 100–300 euroa vuonna 2020. Polttoaineveron laskentaperusteena on 77 euroa/tCO2.
Christy Martin
Christy Martin (12. kesäkuuta 1968 Virginia) on amerikkalainen uransa lopettanut naisnyrkkeilijä. Martin oli WBC liiton mestari vuonna 2009 mutta hän luopui mestaruudesta puolustamatta sitä kertaakaan. Martinin promoottorina toimi Don King.
Nyrkkeilyura
Martin aloitti ammattilaisuransa 21-vuotiaana ottelussa toista ensikertalaista Angela Buchanania vastaan. Kamppailu päättyi tasatuloksen. Martinin ura kehittyi hitaasti ja vasta vuonna 2003 hän pääsi IBA-liiton mestaruusotteluun, jossa hävisi neljännen erän tyrmäystappiolla Laila Alille.
Vuonna 2009 Martin sai WBC-liiton mestaruuden, kun hän voitti Dakota Stonen hajaäänituomiolla täysien erien jälkeen. Kamppailussa Martin mursi kymmenennessä erässä oikean kätensä mutta selviytyi ottelun loppuun ja kohosi näin 41-vuotiaana kaikkien aikojen vanhimmaksi naismestariksi enemmistöpäätöksellä.
Muuta
Aviomies pahoinpiteli Martinin marraskuussa 2010 saaden siitä 25 vuoden vankeustuomion.
Wolfmother
Vuonna 2008 Chris Ross (basso ja koskettimet) ja Myles Heskett (rummut) erosivat yhtyeestä jättäen Stockdalen ainoaksi jäseneksi. Lyhyen hiljaiselon jälkeen Stockdale kokosi ympärilleen uuden kokoonpanon, johon kuuluivat muusikot Ian Peres, Aidan Nemeth ja Dave Atkins ja Stockdale itse. Samalla yhtyeen jäsenten lukumäärä kasvoi yhdellä. Vuonna 2009 yhtye äänitti uuden albumin nimeltä Cosmic Egg.
Will Rockwell-Scott korvasi Atkinsin Wolfmotherin rumpalina huhtikuussa 2010.
Vuonna 2011 yhtye ilmoitti ryhtyvänsä tekemään kolmatta albumia.
Krypto
Krypto voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Turmiolan Tommi
Turmiolan Tommi on raittiusvalistuksen juopotteluun lankeavan miehen varoittava esimerkkihenkilö. Turmiolan Tommi oli alun perin alkoholin vaaroista varoittava kahdeksan kuvan kuvakertomus vuodelta 1858. Piirrokset Raittiuden Seuran julkaisemaan kirjaseen teki taiteilija Alexandra Frosterus-Såltin ja painokuvat kaiversi Frans Oskar Liewendal. Alkuperäinen kertomus on unohtunut, mutta fraasi on muuttunut pelottelevaa valistusta kuvaavaksi käsitteeksi.
Populaarimusiikissa tunnetuin viittaus Turmiolan Tommiin lienee Eppu Normaalin kappaleessa ”Murheellisten laulujen maa”, jossa lauletaan: Hälle kohtalon koura juottaa väkijuomaa / Niin Turmiolan Tommi taas herää henkiin / Ja herrojen elkeet tarttuvat renkiin.
Turmiolan Tommin elämäkerta
(Laita hiiri kuvan päälle)
Vaivara
Vaivara oli kunta Itä-Virumaan maakunnassa Viron koillisnurkassa, Suomenlahden rannalla. Vuoden 2017 kuntauudistuksessa Vaivara, Kohtla-Järven Viivikonnan kaupunginosa ja Narva-Jõesuu yhdistyivät muodostaen uuden Narva-Jõesuun kaupungin.
Vaivaran laajaan kuntaan kuuluivat Narvan, Narva-Jõesuun ja Sillamäen kaupunkien väliset maaseutualueet. Vaivaran alue on maavaroiltaan rikas: sen alueella kaivetaan öljyliusketta eli palavaakiveä.
Vaivaran keskus sijaitsi Sinimäen kylässä. Sen lähellä sijaitsevat kuuluisat Sinimäet, jotka ovat olleet strategisesti merkittävät jo Suuressa Pohjan sodassa. Idästä länteen on kuljettava niiden läpi: pohjoispuolella on meri, eteläpuolella laajat suot ja Peipsijärvi. Kesällä 1944 Viron alueen kiivaimmat ja verisimmät taistelut toisessa maailmansodassa käytiin juuri Sinimäellä.
Itä-Virumaan maakunta jakautuu seutukuntiin, joista Vaivara kuuluu Narvan seudun muodostamaan Idaregiooniin. Sen neljällä kunnalla (Narva, Narva-Jõesuu, Sillamäe, Vaivara) on keskinäinen kumppanuussopimus Kotkan–Haminan seudun viiden kunnan (Hamina, Kotka, Miehikkälä, Pyhtää, Virolahti) kanssa.
Väestö
Vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan Vaivaran kunnassa oli 1 429 asukasta, joista venäläisiä oli 939 (65,7 %), virolaisia 354 (24,8 %) ja muita kansallisuuksia 132 (9,2 %).
Suomen urheilu 2005
Suomen urheilu 2005 käsittelee vuoden 2005 merkittäviä uutisia ja tapahtumia suomalaisessa urheilussa.
Vuoden urheilija
Urheilutoimittajain Liiton Vuoden urheilija -äänestyksessä kymmenen parhaan joukkoon sijoittuivat:
Vuoden naisurheilijaksi valittiin alppihiihtäjä Tanja Poutiainen ja vuoden valmentajaksi jalkapallovalmentaja Michael Käld.
Infraääni
Infraääniksi kutsutaan ääniä, joiden taajuus on ihmisen kuuloalueen alapuolella eli alle 20 hertsiä. Infraääniä tuottavat muun muassa tuulet, myrskyt ja maanjäristykset.
Useat eläimet kuten valaat, elefantit, kirahvit, alligaattorit, sarvikuonot ja okapit käyttävät matalia infraäänialueen taajuuksia keskinäisessä viestinnässään.
Monet ihmisten tuottamat laitteet kuten dieselmoottori, tuuliturbiini ja kaiuttimet muodostavat infraääniä. Infraääniä käytetään maanalaisten kallio- ja öljymuodostelmien kartoittamiseen. Lisäksi infraäänien avulla havainnoidaan maanjäristyksiä sekä tutkitaan sydäntä.
Vaikutukset ihmisiin
Ihminen voi tuntea infraäänen tärinänä. Infraääni voi olla terveydelle vaarallista taajuusalueella 5–10 Hz. Tämä johtuu infraäänen hermostollisista vaikutuksista.
20 Hz on pidetty ihmisen kuulemisen raja-arvona. Kuitenkin ideaalitilanteissa ihmiskorva pystyy tunnistamaan 12 Hz infraääniä. Eräässä tutkimuksessa ihmisille saatiin aiheutettua aavemaisia tuntemuksia infraäänillä.
Australialaisessa tutkimuksessa infraäänien osoitettiin vaikuttavan joidenkin ihmisten tasapainoelimeen ja aiheuttavan merisairauden kaltaisia oireita.
Siipyy
Siipyy on Pohjanmaalla sijainnut entinen Suomen kunta. Siipyyn kunta liitettiin vuonna 1973 Kristiinankaupunkiin. Juuri kuntaliitosta edeltävänä vuonna 1972 rakennetun Siipyyn kirkon on suunnitellut Erik Kråkström.
Siipyyn pääelinkeinot olivat maa- ja metsätalous, turkistarhaus sekä kalastus, purjealusten kaudella myös laivanrakennus ja kauppamerenkulku. Kunnan syrjäisestä sijainnista, yksipuolisesta elinkeinorakenteesta ja heikoista yhteyksistä johtuen suuri osa asukkaista joutui jo 1900-luvun alkupuolelta lähtien muuttamaan muualle. 1960- ja 1970-luvulla muuttoliike suuntautui ennen kaikkea Ruotsiin. Monet siipyyläiset maanviljelijät ovat erikoistuneet perunan ja porkkanan tuotantoon.
Siipyyn naapurikunnat olivat Isojoki, Lapväärtti ja Merikarvia. Siipyyn itäosan halki kulkee valtatie 8.
Historiaa
Suuri osa Siipyyn entisen kunnan alueesta oli kivikaudella vielä meren alla, mutta muun muassa kirkon liepeiltä on löydetty pronssi- ja rautakauden aikaisia hautaraunioita. Pysyvä asutus syntyi vasta 1300-luvulla Ruotsista käsin. Siipyyn kylä kuului alkujaan Ulvilan pitäjään, josta se siirrettiin Närpiöön hallinnollisesti vuonna 1553 ja kirkollisesti vuonna 1606; Skaftung oli alun perinkin ollut osa Närpiötä. Pian tämän jälkeen kylät tulivat osaksi Närpiöstä itsenäistynyttä Lapväärtin seurakuntaa. Siipyy muodostettiin Lapväärtin kappeliseurakunnaksi vuonna 1785 ja se itsenäistyi vuonna 1860. Siipyyn puukirkko valmistui vuonna 1786, mutta se tuhoutui vuonna 1969 sattuneessa tulipalossa. Lapväärtin vanhin kirkko, joka oli perimätiedon mukaan rakennettu jo 1400-luvulla, sijaitsi Skaftungin kylässä. Metsälän kylässä on Vänrikki Stoolin tarinoista tutun, Suomen sodassa ansioituneen Wilhelm von Schwerinin vuonna 1936 paljastettu muistopatsas.
Vuoden 1960 väestönlaskennan mukaan 62,5 prosenttia Siipyyn asukkaista puhui äidinkielenään ruotsia.
Vuoden 1970 taajamarajauksen mukaan Siipyyn ainoa taajama oli Skaftung, jossa oli 349 asukasta. Sitä ei enää nykyään luokitella taajamaksi. Vuonna 1960 Skaftungissa oli 383 asukasta. Vuoden 1960 rajauksessa taajamia olivat myös kirkonkylä (213 asukasta) ja Metsälä (226 asukasta), joita ei luokiteltu enää taajamiksi vuonna 1970.
Megino-Kangalassin ulus
Megino-Kangalassin ulus on piiritason kunnallinen itsehallintoalue Sahan tasavallan keskiosassa Venäjällä, välittömästi maan pääkaupungin Jakutskin ja Lenajoen itäpuolella. Se rajoittuu pohjoisessa Ust-Aldanin ulusiin, idässä Tšuraptšan ulusiin, etelässä Amgan ja Hangalassin uluseihin ja lännessä Jakutskin kaupunkipiirikuntaan. Ulusin pinta-ala on 11 200 neliökilometriä. Sen hallinnollinen keskus on Nižni Bestjahin kaupunkimainen taajama.
Siipyy
Historiaa
Siipyyn vaakunan suunnitteli Gustaf von Numers ja se vahvistettiin vuonna 1969.
Megino-Kangalassin ulus
Piirin kautta kulkee Jakutskiin saapuva valtakunnallinen Amurin valtatie, joka jatkuu edelleen Kolyman valtatienä kohti Magadania ja Tyyntämerta. Nižni Bestjah on Sahan keskeinen liikennesolmu.
Siipyy
Kylät ja kulmakunnat
Siipyyssä on 3 henkikirjakylää (tieto vuodelta 1978):
Megino-Kangalassin ulus
Ulusissa on Nižni Bestjahin kaupunkikunnan lisäksi 30 maalaiskuntaa (naslegia).
Siipyy
Kylät ja kulmakunnat
Kulmakuntia Siipyyssä ovat lisäksi:
Megino-Kangalassin ulus
Vuonna 1989 piirin väestöstä oli jakuutteja 85,9 prosenttia, venäläisiä 10,9 prosenttia, evenkejä 0,2 prosenttia, evenäjä 0,3 prosenttia ja muita 2,7 prosenttia. Kaikkiaan piirissä asui 30 eri kansallisuutta. Tärkeitä elinkeinoja ovat maanviljely sekä nautakarjan ja hevosten kasvatus. Maatalous tuottaa lihaa, maitotaloustuotteita ja vihanneksia.
Siipyy
Väestö
Seuraavassa kuvaajassa on esitetty Siipyyn väestönkehitys kymmenen vuoden välein vuosina 1880–1970.
Megino-Kangalassin ulus
Megino-Kangalassin ulus perustettiin piirinä 10. helmikuuta 1930.
Siipyy
Vapaa-aika
Sipyyssä on useita uimarantoja:
Siipyyntiellä, vanhan koulun tontilla, kirkon läheisyydessä on kesäkioski ja minigolfrata. Samalla alueella sijaitsee myös kyläyhdistyksen kirpputori.
FS L’Indomptable (1933)
Valmistus
Alus tilattiin 13. toukokuuta 1931 Forges et Chantiers de la Méditerranéelta La Seynestä, missä köli laskettiin 25. tammikuuta 1932. Alus laskettiin vesille 7. joulukuuta 1933 ja valmistui 10. helmikuuta 1935.
Palvelus
Toisen maailmansodan alkaessa alus muodosti sisaralustensa Le Malinin ja Le Triomphantin kanssa Atlantin laivaston 8. contre-torpilleurs viirikön. Alus osallistui viirikkönsä mukana useisiin vuosien 1939 ja 1940 laivasto-operaatioihin kuten Norjan taisteluihin, mistä viirikkö Italian sotaan liittymisen uhatessa siirrettiin Välimerelle.
Alus oli Saksan miehittäessä Vichyn Ranskan Toulonissa, jossa sen miehistö upotti aluksensa muun laivaston mukana 27. marraskuuta 1942.
Sana (lehti)
Sana on Kansan Raamattuseuran lehti, joka perustettiin 1945 Kansan Raamattuseuran syntyyn vaikuttaneen Frank Mangsin ehdotettua kristillisen kuva- ja aikakauslehden perustamista. Sen pitkäaikainen päätoimittaja on ollut Mauri Tiilikainen, joka oli päätoimittajana kahteen otteeseen, vuosina 1955–1964 ja 1966–1971. Sana-lehden päätoimittajana on toiminut vuodesta 2022 alkaen Ilkka Enkenberg.
Tabloid-lehtenä viikoittain ilmestynyt Sana muuttui vuoden 2021 alusta 60-sivuiseksi aikakauslehdeksi, joka ilmestyy kahdesti kuussa.
Päätoimittajat ja vastuuhenkilöt
Päätoimittajat eivät ennen 1980-lukua olleet lehden toimituksellisessa työssä juurikaan mukana; esimerkiksi ensimmäinen päätoimittaja Lennart Pinomaa kirjoitti käytännössä vain pääkirjoituksia. Mauri Tiilikaisen ja Veli-Pekka Toiviaisen aikoihin (1954-1987) oli käytössä malli jossa Kansan Raamattuseuran toiminnanjohtaja oli vastaava päätoimittaja mutta lehden teosta vastasi toimitussihteeri ja muu toimitus.
USS Iowa (BB-61)
USS Iowa (BB-61) on Yhdysvaltain laivaston Iowa-luokan taistelulaiva ja neljäs Iowan osavaltion mukaan nimetty alus. Iowa oli luokkansa ainoa laiva, joka palveli Atlantin valtamerellä toisessa maailmansodassa.
Maailmansodan aikana USS Iowa kuljetti presidentti Franklin D. Rooseveltia Teheranin konferenssiin, tulitti Kwajaleinin ja Enewetakin atolleja ja suojasi Marshallinsaarilla toimivia lentotukialuksia vuonna 1944. Korean sodassa se osallistui hyökkäyksiin Pohjois-Korean rannikolle, minkä jälkeen se poistettiin käytöstä. Se otettiin uudelleen palveluskäyttöön osana Ronald Reaganin "600 aluksen suunnitelmaa". Vuonna 1989 sattunut räjähdys vaurioitti vakavasti yhtä laivan pääaseistuksen tykkitorneista ja vaati 47 merisotilaan hengen.
Iowa lahjoitettiin museolaivaksi voittoa tuottamattomalle Pacific Battleship Centerille ja se on ankkuroitu pysyvästi Los Angelesin satamaan.
Rakentamisvaihe
Neljännen Iowaksi nimetyn aluksen rakentaminen aloitettiin New Yorkin laivastotelakalla 27. kesäkuuta 1940. Alus laskettiin vesille 27. elokuuta 1942 kumminaan varapresidentti Henry A. Wallacen puoliso Ilo Wallace ja otettiin virallisesti palveluskäyttöön 22. helmikuuta 1943. Sen ensimmäinen päällikkö oli John L. McCrea. Chesapeakenlahdella aloitettiin 24. helmikuuta merikelpoisuuden testaaminen, joka saatiin päätökseen 9. heinäkuuta.
Palvelus toisessa maailmansodassa
Iowa kuljetti presidentti Rooseveltia, ulkoministeri Cordell Hullia ja korkeaa sotilasjohtoa Casablancaan Ranskan Marokkoon, joka oli välipysähdys matkalla Teheranin konferenssiin. Saattuealusten joukossa tällä matkalla oli hävittäjä USS William D. Porter, jonka kannelta mereen pudonneen syvyyspommin räjähdys sai muut alukset tekemään väistöliikkeitä, koska U-veneen uskottiin hyökänneen saattuetta kohtaan.
Iowa järjesti 14. marraskuuta ilmatorjuntaharjoituksen, koska Roosevelt halusi nähdä kuinka alus pystyy puolustautumaan ilmahyökkäystä vastaan. Laivalta vapautettiin ilmapalloja harjoitusmaaleiksi, jonka jälkeen William D. Porter laukaisi vahingossa torpedon kohti taistelulaivaa. Kuultuaan tapauksesta presidentti Roosevelt halusi nähdä torpedon ja pyysi salaisen palvelun agenttia siirtämään pyörätuoliaan laivan kyljelle. Iowa alkoi tehdä väistöliikkeitä ja tähtäsi tykeillään William D. Porteria, koska sen pelättiin olevan osallisena salamurhajuonessa.
17. joulukuuta 1944 Task Force 38, johon kuului 13 lentotukialusta, 8 taistelulaivaa, 15 risteilijää ja noin 50 hävittäjä, oli suorittanut kolmen päivän ajan hyökkäyksiä japanilaisten lentokenttiä vastaan ja tukenut maihinnousuja Filippiinienmerellä. Seuraavana päivänä Taifuuni Cobra koetteli TF 38:aa sen suorittaessa polttoainetäydennystä, minkä seurauksena kolme hävittäjää menetettiin. Iowa menetti yhden lentokoneen ja joutui palaamaan korjattavaksi San Franciscoon, jonne se saapui seuraavana vuonna 15. tammikuuta. Se oli telakalla maaliskuun 19. päivään. Tällöin asennettiin mm. uusi tulenjohtotutka.
Angostuura
thumb|Pullollinen angosturaa Angostuura (angostura) on saksalaisen tohtori Johann Gottlieb Benjamin Siegertin kehittämä katkerojuoma. Juoman alkoholipitoisuus on 44,7 tilavuusprosenttia, ja se on maultaan voimakkaan katkeroinen, erittäin voimakkaasti yrttinen, kanelinen, tulinen, makea ja täyteläinen.
USS Iowa (BB-61)
Sodan jälkeinen aika
Heinäkuussa operaatio Crossroads -atomipommitestin jälkeen taistelulaiva USS Nevada päätettiin käyttää maalina harjoituksessa, johon myös Iowa osallistui. Se ei yhdessä hävittäjän ja raskaan risteilijän kanssa onnistunut kokonaan upottamaan Nevadaa, joten sitä ammuttiin vielä yhdellä ilmasta pudotetulla torpedolla. Iowa siirrettiin reservilaivastoon San Franciscossa 24. maaliskuuta 1949.
Palvelus Korean sodassa
pienoiskuva|USS Iowa ampuu tykeillään Kojen rannikolla 17.10.1952 Iowa otettiin uudelleen palvelukseen 25. elokuuta 1951 ja seuraavan vuoden maaliskuussa se purjehti Korean aluevesille osallistuakseen taistelutoimiin Pohjois-Koreaa vastaan. Se määrättiin Yhdysvaltain 7. laivaston komentajan vara-amiraali Robert P. Briscoen lippulaivaksi 1. huhtikuuta. Ensimmäisessä taisteluoperaatiossaan se tulitti vihollisen huoltoreittejä Sŏngjinin alueella.
Angostuura
Armeijan lääkärinä toiminut Siegert kehitti juoman 1820-luvulla toivoen sen pitävän eri taudit loitolla Venezuelan viidakoissa. Angostuuran resepti on edelleen salainen, ja juoman trinidadilainen valmistajafirma on edelleen Siegertin suvun omistuksessa. Angosturaa käytetään nykyisin lähinnä juomasekoituksissa ja mausteena.
USS Iowa (BB-61)
Palvelus Korean sodassa
Iowan helikopteri pelasti 9. kesäkuuta merestä lentotukialus USS Princetonin alasammutun lentäjän. Heinäkuussa saapui uusi kapteeni Joshua W. Cooper.
Iowa poistettiin palveluksesta ja siirrettiin Atlantin reservilaivastoon Philadelphiaan 24. helmikuuta 1958.
Uudelleen palvelukseen (1982–1984)
Osana presidentti Ronald Reaganin ja laivastoministeri John Lehmanin suunnitelmaa 600 aluksen laivastosta Iowa hinattiin New Orleansin telakalle modernisoitavaksi. Tällöin poistettiin kaikki ilmatorjuntatykit, koska niiden katsottiin olevan tehottomia uudenaikaisia suihkuhävittäjiä ja meritorjuntaohjuksia vastaan. Seuraavaksi se hinattiin Ingalls Shipbuildingin telakalle Pascagoulaan, jossa siihen asennettiin kehittynein saatavilla ollut aseistus, johon lukeutui neljä laukaisualustaa 16 AGM-84 Harpoon -ohjukselle, kahdeksan laukaisualustaa 32 BGM-109 Tomahawk -ohjukselle ja neljä Phalanx CIWS -ohjusten ja lentokoneiden torjuntaan. Vuonna 1986 sille asennettiin ensimmäisenä laivaston aluksena RQ-2 Pioneer -tiedustelulennokki maalinetsintään käytettäväksi. Parannuksia tehtiin myös tutka-, tulenjohto- ja elektronisen sodankäynnin järjestelmiin.
Iowa otettiin virallisesti käyttöön toistaiseksi viimeistä kertaa 28. huhtikuuta 1984, jolloin sen kapteeniksi nimitettiin Gerald E. Gneckow. Loppuvuoden alus oli koeajolla Keski-Amerikan alueella, jossa se osallistui eräisiin humanitaarisiin operaatioihin.
Räjähdysonnettomuus 1989
19. huhtikuuta 1989 kello 9:55 räjähdys laivan 2. tykkitornissa surmasi 47 miehistön jäsentä. Aluksen päällikkö Fred P. Moosally oli antanut käskyn ladata tykkitornin kaikki kolme putkea, mutta lataamista ei ehditty suorittaa loppuun ennen kuin valtaisa räjähdys vavisutti koko laivaa. Onnettomuus oli yksi laivaston rauhan ajan tuhoisimmista.
Laivastoministeriön tutkimuksessa päädyttiin siihen tulokseen, että tykkimies Clayton Hartwig oli aiheuttanut räjähdyksen tahallaan ja yrittänyt saada sen näyttämään vahingolta. Hänen arveltiin tehneen itsemurhan, koska hänen suhteensa toiseen merisotilaaseen oli päättynyt. Myöhemmissä tutkimuksissa ei löydetty mitään todisteita Hartwigin osallisuudesta. Government Accountability Officen ja Sandia National Laboratories'n tutkijat totesivat, että räjähdyksen saattoi aiheuttaa vialliset ruutipussit ja pussien väärä käsittely.
Reservilaivastossa vuodesta 1990
Neuvostoliiton romahdettua 1990-luvun alussa Yhdysvaltain puolustusmäärärahoja alettiin leikata, minkä vuoksi taistelulaivojen ylläpidosta tuli kannattamatonta. Niistä taistelulaivoista, jotka otettiin uudelleen palvelukseen 1980-luvulla, Iowa jäi ensimmäisenä pois aktiivikäytöstä 26. lokakuuta 1990. San Franciscon kaupunginvaltuusto päätti äänin 8–3 kieltäytyä ottamasta Iowaa museolaivaksi vastalauseena Irakin sodalle ja seksuaalivähemmistöjen palveluskiellolle armeijassa. Historic Ships Memorial at Pacific Square -yhdistyksen johtaja Merylin Wong kaavailee laivasta kunnianosoitusta homojen ja lesbojen palvelukselle asevoimissa.
Los Angelesin kaupunginvaltuusto hyväksyi yksimielisesti Iowan sijoittamisen kaupungin satamaan Sille tehtiin Richmondin satamassa muutostöitä ja siirrettiin kesäkuussa 2012 museolaivaksi San Pedroon Los Angelesiin
Lääketieteen tautiluokitus
Lääketieteen tautiluokitus on kansallinen ja kansainvälinen sopimus tautien nimeämisestä ja luokittelusta. Nykyisin sitä ylläpitää maailmanlaajuisesti Maailman terveysjärjestö WHO ja Suomessa STAKES lääkintöhallituksen loputtua. Pohjoismaat koordinoivat sanastoa ja käytäntöjä myös keskenään.
Tauteja alettiin luokitella luonnontieteellisen tutkimuksen luokitellessa muitakin eliöitä 1500-luvulta alkaen. Ranskalainen lääkäri ja Carl von Linnén pitkäaikainen kirjeenvaihtotoveri François Boissier de Sauvages de Lacroix julkaisi vuonna 1768 teoksen Nosologia methodica, jossa sairaudet jaettiin kymmeneen luokkaan, 295 sukuun ja 2 400 lajiin. Suomessa Johan Haartman julkaisi tautiluokituksensa Sciagraphia morborum vuosina 1779–1781.
Nykyinen kansainvälinen tautiluokitus periytyy kuitenkin hallinnollisista lähtökohdista: tilastotieteilijöiden 1800-luvun puolivälissä kuolinsyiden tilastoimiseen kehitettämistä luetteloista. Ensimmäinen kansainvälinen kuolinsyyluettelo International List of Causes of Death (ICD) vuodelta 1893 sisälsi 161 nimikekoodia. Sen jälkeen luetteloa tarkistettiin noin kymmenen vuoden välein. 1930- ja 1940-luvulla todettiin, että tarvitaan luokitteluperuste myös muita kuin kuolemaan johtaneita tauteja varten. Maailman terveysjärjestö WHO vahvisti vuonna 1948 ensimmäisen tällaisen luokittelun, International Classification of Diseases, Injuries and Causes of Death (ICD-6), jossa oli jo 952 nimikettä. Vuonna 1975 luetteloa ja sen rakennetta uudistettiin erikoisasiantuntijoiden vaatimuksesta paljon, ja uudessa luettelossa (ICD-9) oli 6 701 nimikettä. Vuonna 1996 valmistui suomenkielinen versio WHO:n vuonna 1989 vahvistamasta tautiluokituksesta ICD-10, jossa nimikekoodeja on 12 420. ICD-11 on ollut tarkoitus ottaa käyttöön kansainvälisesti vuonna 2018.
Klassinen fysiikka
Klassinen fysiikka on fysiikan historiaan perustuva jaotus, jolla tarkoitetaan ennen Albert Einsteinin erityistä suhteellisuusteoriaa kehitettyä ja harjoitettua fysiikkaa. Klassinen fysiikka tutkii akustiikkaa (äänioppi), termodynamiikkaa (lämpöoppi), optiikkaa, sähkö- ja magnetismioppia sekä makroskooppisten, paljon valoa hitaammin liikkuvien kappaleiden mekaniikkaa. Klassinen fysiikka ei ota huomioon esimerkiksi suhteellisuusteorian ennustamaa kappaleen massan kasvua suurilla nopeuksilla. Klassisen fysiikan avulla ei myöskään pysty selittämään monia mikromaailman ilmiöitä, joissa kvanttimekaniikan lait hallitsevat. Klassisella fysiikalla on siis rajat, jonka puitteissa sitä voidaan käyttää, mutta noiden puitteiden ulkopuolelle jäävää on vain ääriolosuhteissa ja klassinen fysiikka toimii Maapallolla tapahtuvan arkielämän kannalta.
Klassisen fysiikan kehitys
Klassisen fysiikan katsotaan alkaneen 1600-luvulla, jolloin Galileo Galilei tutki muun muassa putoamisliikettä ja painovoimaa. Muita merkittäviä henkilöitä olivat tähtitieteilijät Nikolai Kopernikus ja Johannes Kepler. Klassinen fysiikka oli aluksi vain taivaankappaleiden liikkeen tutkimista. Galilei huomasi maan vetovoiman tapaisen voiman olevan olemassa, kun hän vieritti palloja pitkin kaltevaa tasoa. Galilei oli ensimmäinen kokeellinen fyysikko, joka määritteli kappaleiden liikelakeja.
Fysiikka oli pitkään kappaleiden liikelakien tutkimista, mutta ennen 1700-lukua englantilainen Isaac Newton loi omat liikkeeseen ja vuorovaikutukseen perustuvat lait. Newtonin lait ovat edelleen paikkansapitäviä ja niitä opetetaan edelleen kouluissa.
Lämpö- ja sähköopin tutkiminen alkoi 1800-luvulla. Sähköopin puolella tunnetuimmat henkilöt ovat James Maxwell, André Ampère ja Michael Faraday. Faraday vaikutti hieman myös kvanttimekaniikan syntymiseen.
Klassinen fysiikka on edelleen tärkeä osa fysiikkaa, sillä se on kaikista fysiikan suuntauksista järkeen käyvin ja toimii tarpeeksi tarkasti normaalissa elämässä.
Akustiikka
Akustiikka eli äänioppi on osa-alue, joka tutkii ääntä ja mekaanista aaltoliikettä. Akustiikka tulee kreikan sanasta ακουστός, joka tarkoittaa kykyä kuulla. Akustiikan juuret sijoittuvat antiikin Kreikkaan, jossa käytettiin teattereissa seiniin upotettuja ruukkuja resonaattoreina äänen laadun parantamiseksi. Akustiikka on tärkeä apuväline muun muassa teattereissa ja musiikkisalien suunnittelussa.
Mekaniikka
Klassiseksi mekaniikaksi kutsutaan sitä mekaniikan alaa, joka on kehittynyt ennen Albert Einsteinin luomaa suhteellisuusteoriaa. Klassisen mekaniikan tutkimuslaueita ovat: Kinematiikka tutkii kappaleiden liikettä geometrisesta näkökulmasta, kinematiikassa ei huomioida muun muassa liikkeen aiheuttavia syitä. Kinematiikka on ollut pohjana muille fysiikan osa-alueille kuten esimerkiksi kinetiikalle.
Dynamiikka tutkii kappaleiden liikettä ja liikkeeseen vaikuttavia voimia. Dynamiikan peruslakeina pidetään Newtonin lakeja.
Statiikka tutkii kappaleiden liikkeeseen ja tasapainoon liittyviä asioita.
Optiikka
Klassinen optiikka tutkii valon muun muassa etenemistä, heijastumista ja taittumista. Klassisessa optiikassa ei huomioida ollenkaan valon aaltoluonnetta.
Tärkeitä henkilöitä
<div class="tärkeitä-henkilöitä" style="-moz-column-count:2; column-count:2;">
Lähteet
Dezyèm lwa Newton
Paul Delvaux
Paul Delvaux (23. syyskuuta 1897 – 20. heinäkuuta 1994) oli belgialainen surrealistinen taidemaalari.
Delvaux'n maalausten yhtenä usein toistuvana aiheena ovat alastomat naiset, jotka tuijottavat ja liikehtivät kuin hypnotisoituina esimerkiksi rautatieasemilla ja vanhoissa palatseissa. Naisten ohella maalauksissa esiintyy luurankoja, knallipäisiä miehiä ja hämmentyneitä tieteilijöitä. Maalausten perspektiivivaikutelma on usein epätodellinen ja unenomainen kuten de Chiricon metafyysisissä maalauksissa. Yleisesti ottaen Delvauxin voidaan sanoa olleen kiinnostuneempi viivasta kuin väristä, ja jotkut hänen 1950-luvun työnsä ovatkin lähes yksivärisiä.
Vuonna 1965 Delvaux nimitettiin Belgian kuninkaallisen taideakatemian johtajaksi. Hänen nimeään kantava museo Paul Delvaux Museum avattiin vuonna 1982 Saint-Idesbaldissa, Länsi-Flanderissa. Delvaux kuoli Veurnessa 20. heinäkuuta 1994 elettyään 96 vuotta ja kymmenen kuukautta.
Tekno
Tekno (engl. techno) on tasaiseen rytmiin ja kolkkoon, minimalistiseen teollisuushallien estetiikkaan pohjaava lauluton elektronisen tanssimusiikin suuntaus, joka syntyi Yhdysvaltojen Detroitissa 1980-luvun puolivälin ja lopun välissä. Sanaa käytettiin nykymerkityksessä ensimmäisen kerran vuonna 1988. Teknolla on suuri määrä alalajeja, mutta Detroitin tekno on niiden kantaisä, johon sen muut tyylit perustuvat. Teknomusiikin harrastajat ja siitä kirjoittavat journalistit tekevät yleensä selvän eron teknon, housen ja trancen välille. Etenkin 1990-luvulla oli tyypillistä, että medioissa käytettiin sanaa "tekno" virheellisesti nimityksenä tanssipopille.
Tekno syntyi Detroitissa, kun afroamerikkalaisia tyyliä, kuten Chicago housea, funkia, electroa ja sähköistettyä jazzia yhdisteltiin sen tyyppiseen elektroniseen musiikkiin, jota artistit, kuten Kraftwerk, Giorgio Moroder ja Yellow Magic Orchestra tekivät. Teknon synnyn voi sälyttää kolmikon Juan Atkins, Derrick May ja Kevin Saunderson ylle. He kävivät samaa koulua Detroitissa, olivat kiinnostuneita musiikista ja halusivat luoda uutta. Myös house vaikutti vahvasti, varsinkin Chicagon klubikulttuuri. thumb|325px|Robert Hood Laajempana kulttuurisena elementtinä tähän kuuluivat futuristiset ja fiktiiviset teemat, jotka liittyvät Yhdysvaltain myöhäiskapitalistiseen yhteiskuntaan. Tässä suhteessa Alvin Tofflerin kirjaa The Third Wave on pidetty keskeisenä lähteenä. Alan pioneereihin kuuluva Juan Atkins on siteerannut Tofflerin käsitettä "techno rebels" (teknokapinalliset), joka inspiroi häntä käyttämään "tekno" -sanaa musiikkityylistä, jota hän oli mukana luomassa. Kulttuuristen vaikutteidensa vuoksi tekno on liitetty "afrofuturismina" tunnettuun esteettiseen suuntaukseen. Tuottaja Derrick Maylle hengen siirtyminen ruumista koneeseen on teknossa keskeinen konsepti. Tässä kyse on teknologisen hengellisyyden ilmaisusta ja tätä kautta teknon on nähty asettuvan Theodor Adornon kuvaaman modernin yhteiskunnan "mekanisaation" vieraannuttavan vaikutuksen vastaiseksi elementiksi.
Tekno Suomessa
Suomeen teknomusiikki rantautui 1980-luvulla muun muassa Hyperdelic Housersin, F-Clefin, DJ Eliot Nessin ja DJ Joken ansiosta.
Suomen ensimmäisiä niin sanottuja warehouse-tapahtumia järjestettiin Turussa kesällä 1989; silloin musiikki oli kuitenkin housea ja acidia, ei varsinaisesti teknoa. Näin myös Helsingissä, missä ensimmäinen warehouse-tapahtuma järjestettiin Salmisaaren tehtaalla lokakuussa 1989.
Ensimmäisiä teknojuhlia järjestettiin Suomessa vasta vuosien 1990–1991 vaihteessa. Edelläkävijöitä olivat Helsingin, Turun, Oulun ja Vaasan aktiivit, jotka järjestivät juhlia esimerkiksi yhdistysten "syyskokouksina". Oulussa uranuurtajana toimi Oulu Warehouse ja Vaasassa Wasa Party Syndicate. Vaasan juhlissa levysoitinten takana oli useimmiten Dj Jocka, joka tunnetaan nykyisin hieman muista yhteyksistä. Myös Dj Ace B, Dj Sane ja MC Hyper M esiintyvät tuon ajan tapahtumia mainostaneissa flaijereissa.
Helsingissä teknoaikaan siirryttiin jo vuonna 1988, jonka jälkeen niin sanottuja "laittomia bileitä" oli viikoittain muun muassa Kuvataideakatemian kellarissa, Kaapelitehtaan ja Lepakon tiloissa. Varsinainen teknobuumi alkoi Suomessa vuoden 1993 alkupuolella. Helsingissä järjestettiin tosin muun muassa Suomen ensimmäiset acid-bileet jo vuonna 1988 Njassan ja Joken johdolla.
1990-luvulla tekno-aktiivit järjestivät "laittomia" tapahtumia mm. Salmisaaren Kaapelitehtaalla. Tilan vuokraaminen oli suhteellisen vaivatonta, ja kaveripiirissä jaetut "flyerit" ts. lentolehtiset takasivat riittävän määrän osallistujia vuokrakulujen kattamiseksi. 1990-luvulla omaa teknomusiikkia julkaisivat esimerkiksi Marko Laine ja Leo Laker sekä myöhemmin 2010-luvulla Hannu Ikola.
Kuuluisia artisteja
thumb|225px|Minimalistisen teknon uranuurtaja Jeff Mills
Teit meistä kauniin
Teit meistä kauniin on Apulannan single/EP, joka pysyi Suomen virallisen singlelistan ykköstilalla 19 viikkoa, mikä on listan ennätys. Levy viitoitti Apulannan uudenlaisen soundin löytymistä. Levystä tunnetaan myös versio "Teet meistä kauniin", joka on virallinen nimi alun perin. Levyn nimikappale tunnetaan parhaiten voimakkaasti särisevästä kitarariffistään.
EP:n nimikkokappale julkaistiin myöhemmin samana vuonna albumilla Aivan kuin kaikki muutkin.
Noppapeli
thumb|[[Katalonialaisen Simó Gómez Polon maalaus nopanpelaajista vuodelta 1874.]] Noppapelit ovat pelejä, joissa noppa eli arpakuutio on olennaisessa osassa pelin kulkua. Monissa peleissä heitetään noppaa ja liikutaan pelilaudalla nopan silmäluvun osoittama määrä, ja pelitapahtumat riippuvat siitä mihin kohti pelilautaa pelaaja pysähtyy (esimerkiksi Monopoly). Toisissa pelitapahtumat liittyvät itse nopan tai noppien silmälukuihin (esimerkiksi Yatzy).
Yksinkertaisimmat noppapelit muodostuvat pelilaudasta, jolla edetään kotipesästä maaliin siirtyen kullakin vuorolla nopan silmäluvun osoittaman määrän. Käärmeet ja tikapuut -versioissa on oikopolkuja, joita pitkin voi päästä eteenpäin tai joutua taaksepäin. Yksinkertaisimillaan noppapeli voi olla esimerkiksi niin sanottu "varpunen", jossa pelaajat heittävät noppaa vuorotellen, ja joka saa ensin ykkösen, on voittaja.
Backgammon ja Yatzy ovat esimerkkejä peleistä, joissa tarvitaan sekä noppaa että taitoa.
Noppapeleillä on mahdollisuus myös huijata esimerkiksi käyttämällä painotettuja noppia, joissa tiettyä silmälukua tulee hieman useammin kuin muita. Tämä on mahdollista erityisesti rahalla pelattaessa.
George Campbell
George Campbell (25. joulukuuta 1719 Aberdeen, Skotlanti – 6. huhtikuuta 1796) oli skotlantilainen valistusfilosofi, teologi, pappi ja Marischal Collegen teologian professori vuosina 1770–1795.
Campbellilla oli kolme erityistä kiinnostuksen kohdetta: kieli, teologia ja retoriikka. Viimeksi mainitusta hän oli kiinnostunut, koska hän uskoi sen tekevän hänen oppilaistaan parempia saarnaajia. Samasta syystä hänestä tuli retoriikan filosofi: hän ymmärsi, että valistuksen tuomat filosofiset muutokset vaikuttaisivat myös retoriikkaan suuresti.
Campbell sai vaikutteita mm. John Lockelta, Thomas Reidin common sense -filosofiasta, Francis Baconilta, David Humelta, Quintilianukselta ja Augustinukselta.
Emma (manga)
Emma on Kaoru Morin piirtämä kymmenenosainen manga, joka kertoo nuoresta palvelijattaresta, Emmasta, joka työskentelee erään vanhan kotiopettajattaren luona. Emma rakastuu rouvansa entiseen oppilaaseen Williamiin, joka on aristokraattisesta perheestä. Williamin perhe ei kuitenkaan hyväksy heidän rakkauttaan, sillä luokkajaon vuoksi tällainen suhde ei ole sopiva viktoriaanisessa Englannissa.
Manga
Alun perin Emma ilmestyi Comic Beam -lehdessä vuosina 2002–2006. Mangassa on yhteensä 52 lukua. Myöhemmin ne koottiin seitsemäksi mangakirjaksi, joiden lisäksi on ilmestynyt vielä kolme lisäosaa, jotka kulkevat nimellä Emma ~bangaihen~. Ne kertovat sivuhenkilöistä. Suomessa mangan on kustantanut Sangatsu Manga. Sangatsu Manga on alkanut julkaista Emman lisätarinoita maaliskuusta 2010 lähtien. Japanissa on lisäksi ilmestynyt opas nimeltä Emma Victorian Guide, joka valaisee sarjan enemmän tai vähemmän tunnettuja historiallisia viittauksia.
Anime
Mangasta tehty animesovitus Eikoku Koi Monogatari Emma alkoi Japanissa 2. huhtikuuta 2005 ja päättyi 18. kesäkuuta 2005. Sen on ohjannut Stuneo Kobayashi ja tuottanut Studio Pierrot. Animesta tehtiin myös toinen kausi Eikoku Koi Monogatari Emma Dai Ni Maku, joka esitettiin vuonna 2007. Kummatkin kaudet ovat 12 jakson pituisia.
Henkilöt
William Jounse (ウィリアム・ジョーンズ)
Hakim Atawari (ハキム・アタワーリ)
Eleanor Campbell (エレノア・キャンベル)
Kelly Stownar (ケリー・ストウナー)
Touko Tumanto
Touko Tumanto (s. 6. maaliskuuta 1982 Helsinki) on suomalainen uransa lopettanut jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Tumanto on Jyväskylän Jalkapalloklubin kasvatti. Hän siirtyi FC Inter Turkuun kesken kauden 2002, mutta pelasi aluksi enemmän reservijoukkue VG-62:ssa. Ensimmäisen liigaottelunsa hän pelasi 18. toukokuuta 2003 Jokereita vastaan. Interissä hän teki läpimurtonsa kaudella 2004. Hän pelasi 21 ottelussa tehden kaksi maalia.
Kaudella 2005 Tumanto pelasi 25 liigaottelua tehden yhden maalin. 2006 Tumanto esiintyi puolestaan 18 ottelussa. Vuosi päättyi kuitenkin polven eturistisiteen katkeamiseen ja usean kuukauden sairauslomaan. Toivuttuaan vammastaan Tumanto sai uuden polvivamman kesäkuussa 2007, mikä pilasi hänen kautensa. Hän ei ehtinyt pelata kaudella 2007 yhtään liigaottelua.
Aleksanteri Karpin
Aleksanteri Karpin (24. syyskuuta 1883 Suojärvi – 13. lokakuuta 1969 Helsinki) oli suomalainen ortodoksinen pappi ja ensimmäinen syntytaustaltaan karjalainen piispa. Hän toimi Suomen ortodoksisen kirkon piispana vuosina 1935–1969 ensin Viipurissa ja sittemmin Helsingissä. Karpin kirjoitti myös kirjoja ja artikkeleita ortodoksisesta uskosta.
Elämä
Ennen sotia Aleksanteri Karpin oli Suojärvellä Annantehtaan seurakunnan kirkkoherrana. Tässä tehtävässä hän teki merkittävän työn estäessään hajaannusta, kun pieni mutta äänekäs vähemmistö olisi halunnut seurakunnan pysyvän vanhassa ajanlaskussa. Aleksanteri Karpin otti tiukan kannan, että kirkolliskokous oli määrännyt siirtymään uuteen ajanlaskuun ja näin oli myös seurakunnan enemmistön tahto. Hän oli taitava sovittelija ja hänen arvovaltansa ratkaisi sen, että nurisijat alistuivat. Vuosina 1933–1935 hän toimi myös Sortavalan pappisseminaarin opettajana. Aleksanteri Karpin jäi leskeksi vuonna 1930.
Opettajanura päättyi, kun hänet valittiin Viipurin piispaksi. Tasavallan presidentti P. E. Svinhufvud vahvisti nimityksen valtioneuvoston esittelyssä 23. elokuuta 1935, ja kirkollinen nimitys ja vihkiminen piispan virkaan tapahtui Sortavalan katedraalissa 21. syyskuuta 1935. Vihkimisen toimittivat arkkipiispa Herman sekä Tallinnan ja koko Eestin metropoliitta Aleksanteri ja Petserin luostarin johtaja arkkipiispa Nikolai.
Anita Protti
Anita Protti (s. 4. elokuuta 1964 Lausanne) on sveitsiläinen yleisurheilija, päälajeinaan 400 metrin juoksu sekä 400 metrin aitajuoksu.