cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Seikkailu (vuoden 1960 elokuva)
Seikkailu (L’avventura) on Michelangelo Antonionin ohjaama italialais-ranskalainen draamaelokuva vuodelta 1960. Antonioni laati myös elokuvan käsikirjoituksen yhdessä Elio Bartolinin ja Tonino Guerran kanssa. Kokeellinen ja perinteisiä dramaturgian sääntöjä rikkova elokuva sai osakseen vihellyskonsertin ja naurunremakan Cannesin elokuvajuhlien yleisöltä, mutta voitti kuitenkin tuomariston palkinnon ja oli ehdolla Kultaisen palmun saajaksi. Seikkailu on sittemmin vain noussut arvostuksessa ensimmäisenä osana Antonionin niin sanottua ”yksinäisyystrilogiaa”, jonka muut osat ovat Yö (La notte, 1961) ja Kuumetta (L’eclisse, 1962). Tarinassa purjehdusseurueen yksi jäsen, elokuvan siihenastinen päähenkilö Anna, katoaa mystisesti, ja häntä etsiessään Annan poikaystävä ja paras ystävätär lähenevät toisiaan.
Juoni
Anna (Lea Massari) tapaa ystävättärensä Claudian (Monica Vitti) isänsä huvilalla Rooman ulkopuolella. He ajavat Rooman Isola Tiberinaan Annan poikaystävän Sandron (Gabriele Ferzetti) luokse. Claudian odottaessa alakerrassa Anna ja Sandro rakastelevat yläkerrassa. Sitten kaikki kolme ajavat rantaan, jossa heitä odottaa kaksi varakasta pariskuntaa. Joukkio lähtee purjehtimaan pitkin rannikkoa kohti etelää.
Seuraavana aamuna vene saavuttaa Liparisaaret Sisilian pohjoispuolella. Äkkiä Anna saa päähänsä hypätä mereen, ja Sandro hyppää hänen peräänsä. Anna huutaa nähneensä hain, mutta tunnustaa myöhemmin Claudialle tehneensä sen vain herättääkseen Sandron huomion. Vene rantautuu pienelle Lisca Biancan saarelle. Anna ja Sandro lähtevät vaeltamaan rantaa ja puhuvat suhteestaan. Annaa harmittavat Sandron pitkät poissaolot liikematkojen takia. Sandro ei ole kuulevinaan, vaan nukahtaa kalliolle.
Poliisiasemalla Sandro tajuaa, etteivät pidätetyt salakuljettajat tiedä mitään Annasta. Hän menee hakemaan Claudiaa rautatieasemalta ja lähentelee häntä taas, mutta Claudia torjuu hänet ja kieltää pahentamasta asioita. Claudia nouseekin Palermoon menevään junaan, ja Sandro juoksee junan kiinni ja hyppää siihen itsekin. He riitelevät, ja Sandro poistuu junasta Castrorealen asemalla.
Messinan kaupungissa Sandro jäljittää Annan katoamisesta kirjoittaneen toimittajan Zurian. Heidän tapaamisensa keskeytyy, kun innokkaat miesihailijat seuraavat 19-vuotiasta kaunotarta Gloria Perkinsiä, joka on todellisuudessa prostituoitu. Zuria sanoo kuulleensa, että muuan apteekkari Troinassa olisi nähnyt Annan. Sandro lähtee Troinaan. Sillä välin Claudia saapuu Corradon huvilaan ja tapaa veneseurueen muut jäsenet. Heistä kukaan ei tunnu ottavan Annan katoamista vakavasti. Myös Claudia lähtee Troinaan luettuaan Zurian jutun lehdestä.
Troinassa Sandro kuulee apteekkarilta, että Anna on ostanut tältä rauhoittavia lääkkeitä. Claudian saavuttua he saavat selville, että Annan tuntomerkit täyttävä nainen olisi noussut eteläisen Sisilian Notoon lähteneeseen bussiin. Claudia ja Sandro lähtevät ajamaan kohti Notoa. He pysähtyvät autioituneessa kylässä ja rakastelevat kalliolla junan ajaessa heidän ohitseen. Notossa Sandro menee tiedustelemaan Annaa kylän ainoasta hotellista, ja Claudia jää ulos. Paikalliset miehet piirittävät Claudian. Claudia luulee näkevänsä Sandron tulevan ulos Annan kanssa ja pakenee viereiseen maalikauppaan. Sandro tulee sinne ja vakuuttaa ettei ole tavannut Annaa.
Luostarikirkon katolla nunna näyttää Claudialle ja Sandrolle maisemia. Sandro sanoo pettyneensä uraansa ja halunneensa aikoinaan arkkitehdiksi. Yhtäkkiä hän kosii Claudiaa, mutta tämä kieltäytyy. Claudia vetäisee vahingossa kirkonkellon köydestä, kellot soivat ja niihin vastaavat toisen kirkon kellot. Seuraavana aamuna Claudia herää iloisena ja vaikuttaa rakastuneelta, niin myös Sandro. Sandro lähtee kylän torille, jossa hän vahingossa läikyttää mustetta harmistuneen taideopiskelijan luonnokselle. Hän palaa hotelliin ja lähentelee Claudiaa, mutta tämä torjuu hänet ja muistuttaa, että on aika lähteä.
Taorminassa Claudia ja Sandro kirjoittautuvat hienoon hotelliin, jossa Sandron työnantaja on valmistelemassa juhlia. Claudia on väsynyt eikä lähde juhliin. Claudia ei saa unta ja lähtee etsimään Sandroa. Hän löytää miehen rakastelemassa aiemmin nähdyn Gloria Perkinsin kanssa. Sandro seuraa Claudiaa hotellin terassille ja löytää hänet itkemässä. He syleilevät ja taustalla näkyy lumihuippuinen tulivuori Etna.
Tuotanto
Elokuvan tuotantoryhmä joutui majoittumaan saarella, jossa ei ollut juoksevaa vettä eikä sähköä. Huono sää pakotti siirtämään monien ulkokuvien teon talveen. Lea Massari sai kuvauksissa sydänkohtauksen ja oli kaksi päivää tajuttomana. Tuotantoyhtiö meni konkurssiin eikä majoitus- ja cateringpalveluja ollut varaa maksaa.
Vastaanotto ja jälkimaine
Cannesin tuomaristopalkinnon ja Kultainen palmu -ehdokkuuden lisäksi Seikkailu sai kaksi Bafta-palkintoehdokkuutta (paras elokuva, paras naispääosa) ja British Film Instituten Sutherland-palkinnon. Monica Vitti sai monia palkintoja ja ehdokkuuksia roolistaan. The New York Timesin kriitikot valitsivat Seikkailun vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa. Vuonna 2018 BBC:n kansainvälinen asiantuntijaraati äänesti sen kaikkien aikojen 50 parhaan ei-englanninkielisen elokuvan joukkoon.
Elokuva oli aikansa yleisölle ja kriitikoille toivottoman pitkä, 143 minuuttia, ja tarinan kerrontaa hidastivat pitkät kohtaukset, jotka oli kuvattu niin sanotusti ”reaaliaikaisina” eli ilman tavanomaisia nopeutuksia ja aikasiirtymiä. Tässä Antonioni seurasi Roberto Rossellinin 1950-luvun alussa kehittämiä ilmaisukeinoja. Itse Seikkailun tarinassa tuntui sen sijaan olevan huomattavia ajallisia ja loogisia aukkoja tilanteiden ja henkilöhahmojen niukan pohjustuksen takia. Yleisö ei muun muassa ymmärtänyt, miksi päähenkilöt yhtäkkiä tuntuvat lakkaavan etsimästä Annaa.
Vaskilammi
Vaskilammi on Pirkanmaalla Virroilla keskustaajaman kylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 1,3 hehtaaria, se on 300 metriä pitkä ja 50 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 650 metriä.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Tarjanneveden alueella (35.41), jonka Vaskiveden lähialueeseen (35.412) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 123,7 metriä mpy.
Tõnu Viik
Tõnu Viik (s. 12. heinäkuuta 1968, Jõhvi ) on virolainen filosofian professori ja toukokuusta 2021 lähtien Tallinnan yliopiston rehtori.
Elämä ja ura
Viik on syntynyt vuonna 1968. Vuosina 1986–93 hän opiskeli Moskovan valtionyliopistossa filosofiaa. Tohtoriksi hän väitteli yhdysvaltalaisessa Emory Universityssä vuonna 2003 aiheenaan Hegelin kulttuurifenomenologia. Viik on toiminut Viron Humanistisen Instituutin rehtorina ja Tallinnan yliopiston humanististen tieteiden instituutin johtajana. Helmikuussa 2021 hänet valittiin Tallinnan yliopiston rehtoriksi, ja hän astui virkaansa toukokuussa 2021.
Shamandalie
Shamandalie on Sonata Arctican kappale ja toinen single yhtyeen neljänneltä studioalbumilta Reckoning Night. Se debytoi Suomen virallisen singlelistan kolmannella sijalla, ja pysyi listalla yhteensä yhdeksän viikkoa.
Jorge Mayer
Jorge Mayer (20. marraskuuta 1915 – 25. joulukuuta 2010) oli argentiinalainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi 23. maaliskuuta 1940 ja nimitettiin Santa Rosan hiippakunnan piispaksi 13. maaliskuuta 1957. Piispaksi vihkiminen seurasi 9. kesäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Germiniano Esorto, jota avustivat Manuel Marengo ja Enrique Rau. Mayer asetettiin virkaansa 29. kesäkuuta.
Mayer sai 31. toukokuuta 1972 uuden nimityksen Bahía Blancan arkkipiispaksi, jonka virkaan hänet asetettiin 21. heinäkuuta ja jona hän toimi, kunnes jäi eläkkeelle 31. toukokuuta 1991. Mayer osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen.
Toten Idag
Toten Idag on norjalainen vuonna 2019 perustettu verkkolehti, jonka uutisointi kattaa Østre Totenin ja Vestre Totenin kunnat. Sen omistaa Oppland Arbeiderblad, joka kuuluu Amedia-konserniin.
Kössi Jalmari Kanto
Kössi Jalmari Kanto (17. toukokuuta 1945 Tampere) on suomalainen näyttelijä. Jyväskylän teatteripiireistä uransa aloittanut Kanto on tehnyt pitkän uran Kouvolan ja eritoten Mikkelin näyttämöillä.
Elämä ja ura
Kössi Kanto syntyi aluepäällikkö Orvo Kannon ja konttoristi Valma Mäkisen perheeseen. Hänen isänisänsä - niin ikään Kössi Kanto - oli työskennellyt 1910-luvulla Tampereen Työväen Teatterin näyttelijänä. Myös hänen isosetänsä Kalle Kanto oli ammattinäyttelijä.
Kössi Jalmari Kanto aloitti teatteriuransa Jyväskylässä vuonna 1968. Vuosina 1975–1987 hän oli kiinnitettynä Kouvolan Teatteriin ja vuodesta 1987 Mikkelin Teatteriin, josta hän jäi eläkkeelle. Kanto on mikkeliläisen Teatteriosuuskunta EStaten perustajajäseniä.
Kannon näyttämötaiteellisia tehtäviä ovat muun muassa nimiosat näytelmissä Maisteri ja Isä Camillo. Muista rooleista mainittakoon Claudius William Shakespearen Hamletissa ja renki Tolari Teuvo Pakkalan klassikkonäytelmässä Tukkijoella. Serpin epookkikomediassa Katupeilin takana hän tulkitsi isän roolin. Ivan Menchellin Leskikullat-näytelmässä Kannolla oli Samin osa. Eläkevuosinaan Kanto on muun muassa ohjannut näytelmiä.
Kössi Kannon aviopuoliso on lehtori Rauni Väätämöinen. Hänellä on tyttäret Hanna (s. 1972) ja Jenni (s. 1976).
Héctor Morera Vega
Morera Vega jäi eläkkeelle 13. heinäkuuta 2002.
Manchesterin kaupungintalo
Manchesterin kaupungintalo on Manchesterin kaupunginhallinnon keskus. Sen valmistaminen aloitettiin Alfred Waterhousen johdolla 1868 ja se valmistui vuonna 1877. Kaupungintalo edustaa viktoriaanista uusgotiikkaa. Rakennuksen seinillä on Ford Madox Brownin maalaamia muraaleja.
Kaupungintalon valmistaminen maksoi aikanaan miljoona puntaa ja siihen käytettiin neljätoista miljoonaa tiiltä. Tyylisuunnassa päädyttiin uusgotiikkaan muun muassa siksi, koska kaupungilla oli muinaisia yhteyksiä hansakaupunkeihin ja samalla haettiin eroavaisuutta naapurikaupunkiin Liverpooliin, joka suosi arkkitehtuurissaan uusklassismia.
Kaupungintalon tunnusomaisin koriste on Manchesterin tunnuseläimen, mehiläisen, koristeelliset kuvat eripuolilla rakennusta. Mehiläisestä on tehty rakennukseen maalauksia, kaiverruksia ja jopa mosaiikkeja. pienoiskuva|vasen|Mosaiikkilattia, jonka koristeena on mehiläiset.
Luokkalammi (Virrat)
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 3,2 hehtaaria, se on 250 metriä pitkä ja 250 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,1 kilometriä.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Tarjanneveden alueella (35.41), jonka Vaskiveden lähialueeseen (35.412) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 124,3 metriä mpy.
Rattus
Rattus voi tarkoittaa seuraavia:
Xbox Game Studios
thumb|Microsoft Studiosin aiempi logo. Xbox Game Studios (aiemmin Microsoft Game Division, Microsoft Game Studios ja Microsoft Studios) on Microsoftin omistama pelitalo, joka on keskittynyt kehittämään ja julkaisemaan pelejä Windows-tietokoneille ja Microsoftin pelikonsoleille. Xbox Game Studios toimii pääasiassa julkaisijana, niin omille studioille kuin myös ulkopuolisille kolmannen osapuolen pelitaloille. Yhtiö omistaa 15 studiota.
Historia
Alun perin Microsoft Game Studios toimi pelkän Microsoft-toiminimen takana, mutta vuonna 1999 se muutti nimekseen Microsoft Game Divisioniksi. Osasto toimi aluksi vain tietokoneille suunnattujen pelien parissa.
Vuonna 2000 yhtiö ilmoitti laajentavansa pelikonsoleihin ja ilmoitti Xbox-pelikonsolin kehityksestä.
Elokuussa 2002 Microsoft Studios osti Raren Nintendolta ja Stamper-veljeksiltä jotka omistivat Raresta 49 ja 51 prosenttia. Kaksi vuotta myöhemmin, vuonna 2004, Ed Fries, jonka johdolla julkaistiin muun muassa Halo- ja Age of Empires -pelisarjat, jätti Microsoft Studiosin.
Vuonna 2005 Final Fantasy -pelisarjan luoja Hironobu Sakaguchi liittyi Microsoft Studiosin kehittämään Xbox 360:lle uutta tietokoneroolipeliä. Samana vuonna liittyivät myös Yoshiki Okamoto (Game Republicista) ja Tetsuya Mizuguchi (Q Entertainmentistä) Microsoft Studiosiin.
Marraskuussa 2018 yhtiö osti inXile Entertainmentin ja Obsidian Entertainmentin.
Helmikuussa 2019 yhtiö vaihtoi nimensä Xbox Games Studioksi.
Vuonna 2021 kerrottiin osana Epic Gamesin ja Applen välistä oikeudenkäyntiä, että Microsoft ei ole koskaan tuottanut voittoa pelikonsolien myynnillä vaan konsolit myydään tappiolla.
Pelitalot
Xbox Game Studios omistaa 15 studiota ja Bethesda Softworksin, johon kuuluu kahdeksan studiota:
These Days (Bon Jovin albumi)
These Days on yhdysvaltalaisen rockyhtye Bon Jovin kuudes studioalbumi. Albumi julkaistiin vuoden 1995 kesäkuussa, ja sen tuottivat Peter Collins, yhtyeen laulaja Jon Bon Jovi ja kitaristi Richie Sambora. These Days oli yhtyeen uran ensimmäinen albumi, jolla bassoa soitti yhtyeestä vuonna 1994 erotetun basisti Alec John Suchin korvannut Hugh McDonald. Albumi on musiikiltaan ja sanoituksiltaan hyin erilainen yhtyeen muun tuotannon rinnalla, ja se on tyyliltään yhtyeen synkin albumi. Sitä on pidetty kriitikoiden arvosteluissa ja fanien keskuudessa yhtyeen parhaana albumina.
Musiikilliselta tyyliltään These Days on jatkoa edeltäjänsä Keep the Faith aloittamalle linjalle, mutta sen kappaleet ovat edeltäjäänsä nähden yhä hillitympiä ja kypsempiä. Laulaja Jon Bon Jovi ja kitaristi Richie Sambora kirjoittivat suurimman osan albumin kappaleista. Yhtyeen pitkäaikainen yhteistyökumppani Desmond Child osallistui myös albumin sävellystyöhön. These Daysin kappaleita on kutsuttu monitulkinnallisiksi ja pohdiskeleviksi. Kappaleiden sanoituksissa kuvaillaan muun muassa yhteiskunnallisten tekijöiden ja asioiden sekä tunne-elämän kokemusten synnyttämiä epätoivon tuntemuksia.
Albumista tuli nopeasti julkaisunsa jälkeen valtavan suosittu erityisesti Euroopassa ja Aasiassa. Siitä tuli yhtyeen neljäs perättäinen listaykkönen Britannian albumilistalla, jossa se vietti listakärkenä neljä viikkoa. Brittiläinen Q sijoitti These Daysin toiseksi listallaan vuoden 1995 parhaista albumeista. Yhdysvalloissa These Days oli Billboard 200 -listan yhdeksäs ja ylitti platinalevyrajan. Kaikkiaan These Days oli listaykkönen yhdessätoista maassa, mukaan lukien Suomen virallisella listalla, ja sitä on myyty Suomessa lähes 65 000 kappaletta.
These Days julkaistiin kaupallisen menestyksen siivittämänä uudelleen Euroopassa vuonna 1996 erikoispainoksena, joka sisälsi alkuperäisen albumin lisäksi cover-kappaleita, konserttiäänityksiä ja demoja. Bon Jovi aloitti albumin tiimoilta mittavan These Days Tour -kiertueen, joka kiersi maailmaa 131 konsertin verran vuosina 1995–1996. Suomessa yhtye esiintyi kiertueella kahdesti, 1995 Ruisrockissa ja heinäkuussa 1996 Helsingin Olympiastadionilla. Yhtye taltioi kiertueen konserttinsa Lontoossa Wembley Stadiumilla konserttivideoksi Live from London.
These Daysin kappaleista ”This Ain’t a Love Song”, ”Something for the Pain”, ”Lie to Me”, ”These Days” ja ”Hey God” julkaistiin singleinä. Singlemenestys oli suurinta Euroopassa, ja singleistä neljä nousi Britannian singlelistan kymmenen parhaan joukkoon. Yhdysvalloissa albumin suurin hitti oli ”This Ain’t a Love Song” (Billboard Hot 100 -listan sija 14.).
Tausta
thumb|left|[[Hugh McDonald|Hugh McDonaldille These Days oli ensimmäinen albumi Bon Jovin basistina.]] Bon Jovi päätti vuoden 1992 albumiaan Keep the Faith seuranneet kaksi kiertuettaan vuoden 1993 joulukuussa 174 konsertin jälkeen. Yhtye piti tämän jälkeen hetken ajan lomaa, mutta laulaja Jon Bon Jovi sävelsi tästä huolimatta lyhyen tauon aikana aktiivisesti uutta kappalemateriaalia myöhempää käyttöä varten. Vuoden 1994 ensimmäisen yhdeksän kuukauden aikana hän sävelsi kitaristi Richie Samboran kanssa yhteensä neljäkymmentä kappaletta, joista myös äänitettiin demoversiot.
These Days oli alun perin määrä julkaista vuoden 1994 aikana, mutta Jon Bon Jovi ja Richie Sambora halusivat panostaa albumin kappalemateriaalin laatuun ja albumin julkaisua päädyttiin siirtämään. Sen sijaan yhtye äänitti vuoden 1994 heinäkuussa kappaleet ”Someday I’ll Be Saturday Night” ja ”Always” lokakuun alussa julkaisemalleen kokoelma-albumille Cross Road, joka oli kansainvälisesti suuri kaupallinen menestys pitkälti yhtyeen vanhojen hittien, myös valtavan suureksi maailmanlaajuiseksi suosikiksi nousseen ”Alwaysin” ansiosta.
Basisti Alec John Suchin virhealttius konserteissa oli muodostunut ongelmaksi muulle yhtyeelle vuoden 1993 aikana. Vuonna 1994 Cross Roadin uusien kappaleiden äänittämisen jälkeen yhtye päätti erottaa Suchin tehtävästään. Hänen tilalleen hankittiin sessiomuusikkona ansioitunut Hugh McDonald, joka oli tehnyt yhtyeen kanssa yhteistyötä jo 1980-luvulla ja soittanut muun muassa Bon Jovin ensimmäisen hitin ”Runaway” ensimmäisellä levytetyllä versiolla. Kokoonpanovaihdoksen jälkeen mittava kappalemateriaalin määrä työstettävänään Bon Jovi oli valmis aloittamaan uransa kuudennen studioalbumin äänittämisen.
Kappalemateriaalin säveltäminen
thumb|right|240px|[[Jon Bon Jovin ja Richie Samboran laulunkirjoittaminen korostui These Daysilla merkittävästi.]] Jon Bon Jovi kirjoitti albumille yksin kaksi kappaletta, ”Something to Believe In” ja ”(It’s Hard) Letting You Go”. ”Something to Believe In” oli ensimmäinen albumille sävellettyistä kappaleista, sillä Bon Jovi oli kirjoittanut sen yhtyeen viettäessä taukoa vuoden 1994 alussa. Kappaleen ”(It’s Hard) Letting You Go” hän kirjoitti alun perin elokuvaan Kultaiset aamut, siniset illat, jossa hän oli näytellyt pienessä sivuosassa. Loput albumin kappaleista Bon Jovi sävelsi suurimmaksi osaksi yhdessä Richie Samboran kanssa, ja lopullisen albumin neljästätoista kappaleesta he kirjoittivat yhdessä kahdeksan. Yhtyeen kanssa jo 1980-luvulla monia hittejä kirjoittanut lauluntekijä Desmond Child sävelsi kaksikon kanssa albumille kolme kappaletta, joiden lisäksi hän ja Bon Jovi kirjoittivat yhdessä kappaleen ”Hearts Breaking Even”. ”Hearts Breaking Even” sai innoituksensa Richie Samboran suhteesta Heather Lockleariin. Niin ikään Childin kanssa kirjoitettu ”Diamond Ring” sävellettiin alun perin 1980-luvulla New Jersey -albumia varten, mutta se ei lopulta päätynyt albumille lainkaan.
Albumin musiikissa on vaikutteita soulista, bluesista, rhythm and bluesista ja 1970-luvun rockmusiikista. Musiikillisten tyylilajien kirjosta huolimatta tuottaja Peter Collinsin avustuksella yhtyeen onnistui taltioida albumille lopputulos, jossa yhtyeen tyyli ja kädenjälki on kuitenkin varsin selvästi läsnä. Albumin musiikillinen teema mukailee suurimmaksi osaksi edeltäjänsä Keep the Faithin tyyliä.
Sanoituksiltaan albumi on hyvin synkkä, mikä oli yhtyeelle sen aiempaan tuotantoon verrattuna uutta. Esimerkiksi kappaleiden ”My Guitar Lies Bleeding in My Arms” ja ”(It’s Hard) Letting You Go” yleisilme on sanoitusten ohella synkkä ja melankolinen myös musiikillisesti.
Albumin avauskappale ”Hey God” on yksi yhtyeen uran musiikillisesti raskaimpia kappaleita, ja se käsittelee sanoituksiltaan eri ihmisten välisiä tasoeroja epätoivoisessa maailmassa, jossa toimeentulo vähällä käy raskaaksi. T. Rex -yhtyeen musiikillisesti innoittama ”Something for the Pain” oli Jon Bon Jovin mukaan haastavin sävellettävä albumille, ja se kirjoitettiin uudelleen moneen kertaan ennen lopullisen version valmistumista. Hyvin vahvasti rhythm and blues -vaikutteinen ”This Ain’t a Love Song” on saanut innoituksensa muun muassa Wilson Pickettin tuotannosta. Nimikkokappaleen ”These Days” sanoitus on Jon Bon Jovin mukaan kappaleen kertojan ja kuulijan välillä tapahtuva vuorovaikutus. Kappaleen ”Lie to Me” on sanottu olevan jatkumoa ’”Livin’ on a Prayerin” Tommyn ja Ginan tarinalle.’ Southside Johnny and The Asbury Jukes -yhtyeen torvisektio vierailee niin ikään rhythm and blues -vaikutteisessa kappaleessa ”Damned”. ”My Guitar Lies Bleeding in My Arms” -kappaleen sävellysprosessi oli hyvin samantapainen kuin Keep the Faith -albumin ”Bed of Rosesin”: Jon Bon Jovilla ja Richie Samboralla oli vaikeuksia kappaletta säveltäessä, joten he purkivat tämän tunteensa itse kappaleeseen. Jon Bon Jovi ja Desmond Child sävelsivät kappaleen ”If That’s What it Takes” on Jon Bon Jovin mukaan verrattavissa New Jerseyn hittiin ”I’ll Be There for You”.
Albumin äänittäminen
Albumin tuottajaksi palkattiin Peter Collins, joka oli aiemmin tehnyt yhteistyötä muun muassa Alice Cooperin sekä Rushin ja Queensrÿchen kanssa. Myös Jon Bon Jovi ja Richie Sambora osallistuivat albumin tuottamiseen. Albumin äänittäminen aloitettiin vuoden 1994 lokakuussa Nashvillessa, mutta kymmenen päivää äänitysten alkamisen jälkeen tulokseen tyytymätön Jon Bon Jovi halusi aloittaa albumin työstämisen studiossa täysin alusta. Seuraavan neljän kuukauden kuluessa albumia äänitettiin hänen Sanctuary I -kotistudiollaan New Yorkin Woodstockissa sekä kolmella eri äänitysstudiolla Kalifornian Los Angelesissa. Bob Clearmountain miksasi albumin Los Angelesissa.
Vuoden 1994 joulukuussa albumin äänittäminen keskeytyi, kun kitaristi Richie Sambora avioitui näyttelijä Heather Locklearin kanssa. Samboran avioliiton ohella yhtyeen levytystauon motiivina oli tehdä pienimuotoinen klubikiertue kokoelma-albumi Cross Roadin markkinointia varten.
Meerbusch
Meerbusch on kaupunki Nordrhein-Westfalenin osavaltiossa, läntisessä Saksassa. Sitä rajaavat Duisburgin, Düsseldorfin, Kaarstin, Krefeldin, Neussin ja Willichin kaupungit. Vuoden 2012 lopussa Meerbuschin asukasluku oli 54 592. Sen pinta-ala on 64,37 neliökilometriä ja asukastiheys 842 as./km². Kaupunki on jaettu kahdeksaan eri kaupunginosaan.
Rhein-Kreis Neussin piirikuntaan kuuluva Meerbuschin kaupunki muodostettiin vuonna 1970 liittämällä yhteen Büderichin, Osterathin, Lank-Latumin, Ossum-Bösinghovenin, Strümpin, Langst-Kierstin, Nierstin ja Ilverichin kunnat.
Aiheesta muualla
thumb|300px|left|St. Nikolauksen kirkko Meerbuschin Osterathissa.
Rotat
Rotat (Rattus) on jyrsijöiden suku, johon kuuluu 55 lajia. Suomessa tavattuja lajeja ovat isorotta (Rattus norvegicus) ja mustarotta (Rattus rattus), joista jälkimmäinen ei enää esiinny alueella vakituisesti. Maailman kolmanneksi yleisin rottalaji on polynesianrotta, "kiore" (Rattus exulans). Lemmikkeinä pidettävät kesyrotat on kesytetty isorotasta.
Sandy Mölling
Sandy Mölling (s. 27. huhtikuuta 1981, Wuppertal) on saksalainen poplaulaja, joka tuli tunnetuksi No Angels -yhtyeen jäsenenä alun perin vuosina 2000–2003. Yhtye teki sittemmin comebackin ja julkaisi ensimmäisen studioalbuminsa tauon jälkeen vuonna 2007. Möllingillä on myös sooloura.
Arcadia (Kalifornia)
Arcadia on kaupunki Kalifornian osavaltiossa Yhdysvalloissa. Se kuuluu Los Angelesin piirikuntaan ja sen etäisyys Los Angelesin keskustasta on noin 20 kilometriä koilliseen. Kaupunki on saanut nimensä kreikkalaiselta Arcadialta. Arcadian tunnettuja paikkoja on Santa Anita Park -raviurheilukeskus.
Lugal Ki En
Lugal Ki En on yhdysvaltalaisen deathcore-yhtye Rings of Saturnin kolmas studioalbumi. Se julkaistiin 14. lokakuuta 2014.
Arcadia (Kalifornia)
Maantiede ja ilmasto
Arcadian vuotuinen keskilämpötila on 18,2 °C ja sademäärä 439 mm.
Historia
Tuhansia vuosia sitten nykyisen Arcadian aluetta asuttivat Kalifornian intiaaneihin kuuluva tongva-heimo, jota veti puoleensa alueen runsaat luonnonantimet, kuten laaja vesivaranto. Arcadian ensimmäinen merkittävä maanomistaja oli skotlantilaissyntyinen Hugo Reid (1811–1852), joka oli avioitunut tongva-heimoon kuuluneen naisen kanssa. Reid aloitti karjankasvatuksen ja infrastruktuurin kehityksen.
Seuraava paikallinen mahtimies oli Lucky Baldwin (Elias Jackson "Lucky" Baldwin, 1828–1909), joka 1875 osti laajoja maa-alueita, joihin kuului myös nykyinen Arcadia. Baldwin vaikuttui seudun vehreydestä ja kutsui aluetta "paratiisiksi". Hän aloitti laajamittaisen rakentamisen ja nimesi uudisasutuksen Arcadiaksi. Vuonna 1903 asukkaita oli noin 500.
Maailmansotien välisenä aikana Arcadia alkoi muuttua maatalouskeskuksesta palveluammattien varaan perustuvaksi kaupungiksi. Santa Anita Park avattiin 1934. Toisen maailmansodan jälkeen Arcadia kasvoi viereisen Pasadenan esikaupungiksi. Kasvu oli erittäin nopeaa 1950- ja 1960-luvuilla, ja Arcadian kaupalliset palvelut kehittyivät ripeästi. Arcadia High School avattiin 1952. Lokakuussa 1974 avattiin kauppakeskus Westfield Santa Anita. 2010-luvulla Arcadian väestönkasvu hidastui huomattavasti.
Talous ja liikenne
pienoiskuva|200px|vasen|Arcadian rautatieseisake Arcadian elinkeinoja ovat muun muassa tukku- ja vähittäiskauppa sekä taide- ja viihdeala. Merkittävä työnantaja on Nordstromin kauppaketju. Los Angelesin piirikunnan paikallisliikennettä hoitava Los Angeles County Metropolitan Transportation Authority (Metro) operoi myös Arcadiassa. Maantieliikenteen merkittävä akseli on Interstate 210 ("Foothills Freeway").
Xargon
Xargon on Epic Gamesin (myöhemmin Epic MegaGames) vuonna 1993 MS-DOSille julkaisema seikkailupeli. Xargon on sivusta rullaava Jill of the Junglea muistuttava peli, mutta Xargon on varustettu paremmilla grafiikoilla. Xargonin ensimmäinen versio julkaistiin sharewarena, mutta toinen ja kolmas olivat maksullisia.
Pelin kulku
Malvineous Havershim on pelin päähahmo, joka matkaa maastossa, josta päästään kenttiin. Malvineous on varustettu lyhyttä vaaleansinistä laseria ampuvalla aseella. Pelissä saa myös muita aseita, kuten erilaisia lasereita, heitettäviä kiviä ja tulipalloja. Näitä aseita löytää kentistä ja niitä voi ostaa smaragdeilla (emerald). Lopuksi tuhotaan Xargon.
Tarina
Malvineous on arkeologi, joka tutkii raunioita Madagaskarilla. Rauniot oli rakentanut tuntematon muinainen kulttuuri, joka tunnetaan nimellä "Blue Builders". Kaasu tainnutti Malvineouksen, kun hän yritti kääntää raunioiden glyyfejä.
Malvineous näki unen, jossa puhuva kotka varoitti häntä. Sen jälkeen Malvineous herää oudossa maassa, johon pelin tapahtumat sijoittuvat.
Slussen (kirja)
Slussen on Reijo Mäen vuonna 2016 ilmestynyt kolmas Sakari Roivas -dekkari. Se on sarjamurhatarina, joka sijoittuu vuoden 1995 Tukholmaan. Kirjan saatesanojen mukaan Mäki on tehnyt ensimmäisen version jo 1990-luvun puolessavälissä ja teokseen on vaikuttanut Mäen oma työhistoria Tukholmassa kaupungin paikallisliikenteen kuljetuspalvelussa.
Patricia Churchland
Patricia Smith Churchland (s. 16. heinäkuuta 1943) on kanadalais-amerikkalainen filosofi, joka on työskennellyt Kalifornian yliopistossa, San Diegossa vuodesta 1984. Hänet palkittiin MacArthur-palkinnolla vuonna 1991. Churchland opetti filosofiaa Manitoban yliopistossa vuosina 1969–1984. Hän on filosofi Paul Churchlandin puoliso ja tunnetaan erityisesti työstään mielenfilosofian ja neurofilosofian parissa. Muita Churchlandin erikoistumisaloja ovat tieteenfilosofia ja ympäristöetiikka.
Taustoja
Churchland yhdistetään karsivan materialismin (eliminatiivinen materialismi, eliminativismi) ajattelusuuntaukseen, jonka mukaan niin sanotun kansanpsykologian käsityksiä joudutaan todennäköisesti korjaamaan, kun tieteen kautta aivojen toimintaa ymmärretään paremmin. Hän on myös filosofinen naturalisti (luontoon perustuva todellisuuskäsitys), koska hän on sitä mieltä, että apriorisella ajattelulla ei voida selvittää mielen luonnetta. Tässä suhteessa hän eroaa filosofeista, jotka rajoittuvat käsitteelliseen erittelyyn toivoen sanovansa jotakin hyödyllistä mielen luonteesta. Hänen nykyinen työskentelynsä on suuntautunut myös niin sanottuun neuroetiikkaan ja tutkii valinnan, vastuun ja moraalisääntöjen yhteyttä aivojen toimintaan, kehitykseen ja vuorovaikutukseen kulttuurin kanssa.
Churchlandin kirjoista on suomennettu Neurofilosofia, joka ei nimestään huolimatta ole hänen teoksensa Neurophilosophy (1986) vaan Brain-wise (2002). Susan Blackmore haastatteli Churchlandia ja hänen puolisoaan vuonna 2006 ilmestyneeseen kirjaansa Conversations on Consciousness.
SR-25
SR-25 (Stoner Rifle-25) on Eugene Stonerin suunnittelema ja Knight's Armament Companyn valmistama itselataava tarkkuuskivääri. SR-25 käyttää pyörähtävää lukkoa, ja siinä on suorakaasulatausjärjestelmä. Ase perustuu Eugene Stonerin AR-10 -kivääriin (siis myös AR-15/M16 -kivääreihin), uudelleen rakennettuna alkuperäiseen 7.62x51mm NATO -kaliiberiin. Yli 60 % SR-25:n osista on vaihdettavissa AR-15/M16-kivääreihin – kaikki muut paitsi palautinjousi, iskuri, piipun kiinnitys ja luisti/lukko. SR-25:n piiput ovat alun perin valmistanut Remington Arms sen 5R-rihlauksella (5 pyöristettyä uraa), 1:11,25 tuuman nousulla (1 kierros 11,25" (286 mm) matkalla). 24" (609 mm) paksu piippu on vapaasti värähtelevä, joten kädensuojat on kiinnitetty kiväärin rungon etuosaan niin, etteivät ne koske piippua. SR-25 kykenee ampumaan vain kertatulta, toisin sanoen kiväärin toimintatapa on itselataava kertatuli.
SR-25:stä on valmistettu seuraavat siviilimallit:
Ulkoisia ominaisuuksia
SR-25 Match-kiväärissä ei ole avotähtäimiä, mutta kaikissa malleissa on Picatinny/Weaverkiskojärjestelmä rungon päällä, joten siihen voidaan kiinnittää erilaisia kiikaritähtäimiä tai M16A4 kiväärin kantokahva, jossa on avotähtäin. (Etutähtäin kiinnitetään kiskoon, joka sijaitsee käsisuojan päässä). Kivääri on suunniteltu niin, että sillä pystyy ampumaan yhden kulmaminuutin osiin, mikä tarkoittaa alle 1" kasaa 100 jaardilta (alle 2,54cm kasa, 91,4m matkalla), tai 6" kasaa 600:lta jaardilta (15.2cm kasa, 548.6m matkalla).
Yhdysvaltain armeija
Lopuvuodesta 2005 Yhdysvaltain armeija teki sopimuksen Knight’s Armamentin kanssa M110-kiväärijärjestelmästä, joka on eräs variaatio Mk11 mod 0 -kivääristä, joka korvaisi nykyisen pulttilukkoisen M24-kiväärin. Armeija suunnittelee 4 400 kiväärin toimittamista taistelukentälle vuoteen 2009 mennessä.
Yhdysvaltain laivasto
Virallinen nimi on United States Navy Mk 11 Mod 0 Sniper Weapon System (NATO-numerointi 1005-01-475-7980), on täydellinen kiväärijärjestelmä, joka perustuu hyvin tarkasti Knight's Armament Companyn tekemään SR-25-kivääriin. Ase on aluksi suunniteltu ja rakennettu Navy SEAL-erikoisjoukkojen tarpeisiin.
The Mk 11 Mod 0 on saanut tunnustusta yhtenä maailman tarkimpana ja kestävimpänä itselataavana kiväärijärjestelmänä. Se on nykyään käytössä United States Special Operations Commandin operatiivisilla yksiköillä, ja on myös Israelin puolustusvoimien käytössä. Asejärjestelmä on juuri tullut siviilien ostettavaksi hintaan 7500$, mutta siitä puuttuu äänenvaimennin ja sen kiinnitysmahdollisuus.
The Mk 11 Mod 0 käyttää kilpailulaatuista 7.62x51mm NATO -patruunaa. Mk 11 -järjestelmä sisältää kiväärin, 20 patruunan lippaan, QD-kiikarinjalat, Leupold Vari-X Mil-dot -kiikarin, Harri's-etujalat ja QD-äänenvaimentimen. Knight's Armament Companyn mukaan, mk 11 -järjestelmän sydän on vapaasti värähtelevä RAS-kiskollinen etutukki. Alumiininen etutukki ei koske aseen rungon jälkeen lainkaan piippuun, mikä parantaa aseen tarkkuutta, jättäen piipun vapaasti värähteleväksi. Mk 11 Mod 0 käyttää KAC:n 11.35" (288 mm) pitkää, RAS -etutukkia, mikä sallii MIL-STD-1913-standardin mukaisten komponenttien nopean kiinnityksen ja irrottamisen.
Mk 11 Mod 0 -järjestelmä on hyvin samanlainen kuin KAC M110 Semi-Automatic Sniper System-kiväärijärjestelmä, mutta M110:ssä on uusi URX-kiskojärjestelmä, pituussäädettävä taittoperä ja integroitu liekinsammuttaja piipunsuussa. Mk 11 Mod 0 ei pysty ampumaan sarjatulta; se on kertalaukeava itselataava kivääri, voidaan siis puhua kerta- tai semi-automaattisesta kivääristä.
José Rafael Barquero Arce
José Rafael Barquero Arce (27. lokakuuta 1931 – 29. marraskuuta 2020) oli costaricalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 22. joulukuuta 1956 ja nimitettiin Alajuelan hiippakunnan vihkipiispaksi sekä Arindelan titulaaripiispaksi 28. maaliskuuta 1979. Piispaksi vihkiminen seurasi 1. toukokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Lajos Kada, jota avustivat Enrique Bolaños Quesada ja Ignacio Nazareno Trejos Picado.
Barquero Arce sai 22. joulukuuta 1980 nimityksen Alajuelan piispaksi, jona hän toimi, kunnes jäi eläkkeelle 3. heinäkuuta 2007.
SR-25
Yhdysvaltain laivasto
Huomioi että KAC SR-25, joka on pohjana Mk 11 Mod 0 -järjestelmälle, on eri kiväärijärjestelmä kuin M21 Sniper Rifle, jota USSOCOM käyttää myös nykyään. Kummatkin kiväärit ampuvat kilpailuihen tarkoitettua 7.62x51mm NATO -patruunaa, mutta M21 on alkujaan modifioitu ja tarkennettu M14-kivääri, kun taas KAC SR-25 pohjautuu AR-10- (AR-15 ja M16)-kivääriperheeseen.
Yhdysvaltain merijalkaväki
SR25M On yhdysvaltain merijalkaväen käyttämä tarkka-ampujan kivääri. Marraskuussa 2005 Yhdysvaltain merijalkaväki ilmoitti ostavansa 180 kappaletta Mk 11 mod 0 -kivääriä, II Marine Expeditionary Forcen (Merijalkaväen nopeantoiminta joukko nr. 2) käyttöön Irakin sodassa. Pulttilukkoinen M40-tarkkuuskivääri, joka on nykyään merijalkaväen käytössä, ei sovellu urbaanin alueen vaatimuksiin. Army Times-lehden mukaan 20-patruunainen lipas ja korkeampi tulinopeus, auttaa mk11:sta olemaan hyvä puolustusase, ja se eliminoi ampujan tarpeen kantaa kolmea asetta mukanaan; M40A3-tarkkuuskivääriä, ja M16A4-rynnäkkökivääriä ja M9-pistoolia.
Israelin puolustusvoimat
90-luvun lopussa Israelin puolustusvoimien erikoisjoukot hankki muutaman SR-25-kiväärin, täyttääkseen tarpeensa, tarkasta ja suuren tulinopeuden omaavasta, keskimatkan tarkkuuskivääristä. Vuonna 2001 SR-25 oli virallisesti otettu käyttöön Israelin puolustusvoimien jalkaväki-yksiköissä.
Australian armeija
Australian armeija on testannut SR-25-kiväärijärjestelmää omissa yksiköissään. Se on ollut käytössä Irakissa,Afganistanissa ja Itä-Timorissa tapahtuneissa konflikteissa. .
Erot SR-25, AR10 ja variaatioiden välillä
SR-25, nykyään ArmaLiten valmistama AR-10, ja DPMS Panther Arms LR308(A3)-kiväärit ovat kaikki hyvin samanlaisia; .308cal (7,62x51mm NATO)-kaliiberin puoliautomaattisia (itselataava kertatuli) asejärjestelmiä. Eroja kuitenkin on; SR-25 ei ole piipun etupäässä tukea, niin kuin LR308:ssa. SR-25, LR308, ja alkuperäinen AR-10 voivat käyttää samoja lippaita. (Nykyinen AR-10 käyttää modifioitua M14-kiväärin lipasta). SR-25 ei käytä jousella varmistettua iskurinpiikkiä (joka estää vahinkolaukauksen aseen pudotessa), kuten AR-10ssa. Kuitenkin, SR-25:ssa on omanlaisensa rekyylijousi ja synteettinen bufferi, joita ei ole LR308:ssa tai AR-10-kivääreissä.
Narcis Iustin Ianău
Narcis Iustin Ianău (s. 24. helmikuuta 1995 Bacău, Romania) on romanialainen kontratenori ja crossover-laulaja. Hän nousi kotimaassaan kuuluisuuteen tultuaan toiseksi Românii au talent -kykyjenetsintäkilpailun ensimmäisellä tuotantokaudella vuonna 2010. Ianău esiintyy pääosin Itä-Euroopassa ja Saksassa, mutta on osallistunut useille kansainvälisille kiertueillekin.
Tammikuussa 2015 Ianău debytoi Romanian kansallisoopperassa Cluj-Napocassa, jossa hän esitti paimenen roolia Giacomo Puccinin oopperassa Tosca. Hän on tehnyt taiteellista yhteistyötä brittiläissopraano Sarah Brightmanin kanssa sekä osallistunut saksalaiskuoro Gregorianin kansainvälisille kiertueille.
Loppuvuodesta 2017 Ianău osallistui Brightmanin, kreikkalaisen Mario Frangoulisin, puertoricolaisen Fernando Varelan sekä Gregorian-kuoron kanssa laajalle Euroopan laajuiselle Royal Christmas Gala -joulukiertueelle. Marraskuun lopulla kiertue vieraili myös Helsingissä, Helsinki-hallissa.
Alainen Suonijärvi
Alainen Suonijärvi on Pirkanmaalla Virroilla keskustaajaman kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 10,5 hehtaaria, se on 1,0 kilometriä pitkä ja 200 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 2,4 kilometriä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Tarjanneveden alueella (35.41), jonka Vaskiveden lähialueeseen (35.412) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 115,9 metriä mpy.
Cicciolina
thumb|upright=0.8|Cicciolina vuonna 2009. Ilona Staller (oik. Elena Anna Staller, s. 26. marraskuuta 1951 Budapest, Unkari ), joka tunnetaan myös taiteilijanimellä Cicciolina, on unkarilais-italialainen pornonäyttelijä, poliitikko ja muusikko. Hän tuli tunnetuksi alkujaan italialaisessa radiossa esitetystä seksineuvontaohjelmasta Voulez-vous coucher avec moi?, jossa hän otti myös käyttöön taiteilijanimensä Cicciolina. Staller esiintyi tämän jälkeen useissa pornoelokuvissa. Hänet valittiin 1987 Radikaalipuolueen listoilta Italian edustajainhuoneeseen, jossa hän istui yhden kauden.
Nuoruus Unkarissa
Elena Anna Staller syntyi Budapestissa 1951. Hänen isänsä oli ministeriön virkamies ja äitinsä kätilö. Staller harrasti Unkarissa voimistelua ja työskenteli mallina jo 1960-luvun alkupuolella. Vuosikymmenen lopulla hänet valittiin Miss Unkariksi. Vuonna 1999 RTL:n tekemässä haastattelussa Staller kertoi työskennelleensä 19-vuotiaana tarjoilijana budapestilaisessa hotellissa ja toimineensa työnsä ohella vakoojana Unkarin salaisessa poliisissa.
Italiassa 1970-luvulla eroottiseksi esiintyjäksi
Staller muutti Italiaan Unkarista vuonna 1972. Hän tapasi 1970-luvun alussa pornovalokuvaaja Riccardo Schicchin. Hänen kanssaan Staller alkoi tehdä radio-ohjelmaa Voulez-vous coucher avec moi?. Se oli eräänlainen seksineuvontaohjelma, johon kuuntelijat saivat soittaa ja kysyä neuvoa seksuaalisuuteen liittyviin ongelmiinsa. Ohjelmassa Staller otti käyttöönsä myös taiteilijanimensä Cicciolina.
Staller sai kuuluisuutta radio-ohjelmansa myötä, ja hän alkoi 1976 tehdä discoissa ja yökerhoissa live-esiintymisiä, joissa hän lauloi ja samalla keimaili muovikuplassa. Lisäksi hän näytteli pornoelokuvissa, ja esiintyi 1978 ensimmäisenä henkilönä Italian televisiossa yläosattomissa Rai 2 -kanavan ohjelmassa C’era due volte. Staller oli vuonna 1979 ensimmäisen kerran ehdokkaana Italian parlamenttivaaleissa. Hän yritti parlamenttiin vihreän Lista del Sole -puolueen listoilta, mutta hän ei tullut valituksi. Stallerin diskomusiikkia sisältänyt esikoisalbumi Ilona Staller ilmestyi myös vuonna 1979.
Pornonäyttelijästä poliitikoksi
thumb|Ilona Staller mielenosoituksessa vuonna 1989. Staller perusti 1983 Riccardo Schicchin kanssa Diva Futura -nimisen studion, joka teki pornoelokuvia ja eroottisia elokuvia. Hän jatkoi itse myös pornonäyttelijänsä uraa. Hänen tunnetuin pornoelokuvansa oli Telefono rosso, jonka hän myös tuotti Schicchin kanssa.
Staller valittiin parlamenttiin vuoden 1987 vaaleissa, jolloin hän edusti Radikaalipuoluetta. Hän sai vaaleissa 20 000 ääntä. Staller istui parlamentissa yhden kauden, kesäkuussa 1987 maaliskuulle 1991, ja hän toimi puolustuskomissiossa ja liikennekomissiossa. Staller vaihtoi aivan parlamenttikautensa lopussa Partito dell’Amore -puolueeseen, jonka perustajiin kuului myös toinen pornonäyttelijä, Moana Pozzi. Puolue ajoi muun muassa ilotalojen laillistamista ja koulujen seksuaalikasvatuksen kehittämistä.
Staller ei hakenut jatkokaudelle vuoden 1991 vaaleissa. Unkarissa hän pyrki parlamenttiehdokkaaksi 2002, mutta ei päässyt minkään puolueen listoille. Sen jälkeen hän on vielä pyrkinyt Monzan ja Milanon pormestariksi.
Avioliitto ja yhteistyö taiteilija Jeff Koonsin kanssa
Staller meni vuonna 1991 naimisiin yhdysvaltalaisen taiteilijan Jeff Koonsin kanssa. He tuottivat yhdessä ”Made in Heaven” -nimisen eroottisen näyttelyn, jossa oli maalauksia, valokuvia ja lasiveistoksia, joissa he harrastivat yhdessä seksiä.
Koonsin ja Stallerin lapsi syntyi 1992. Heidän avioliittonsa kaatui pian tämän jälkeen, ja Staller lähti Ludwig-pojan kanssa Yhdysvalloista, kun poika oli 13 kuukauden ikäinen. Koons sai alkujaan Ludwigin huoltajuuden, kun heidän avioeronsa astui voimaan, mutta vetoomustuomioistuin käänsi tuomion Stallerin hyväksi. Staller ja Koons taistelivat huoltajuudesta pitkään, ja Staller on vaatinut Koonsilta yli miljoonan euron arvosta elatusmaksuja.
Populaarikulttuurissa
Vuonna 2020 suomalainen muusikko Erika Vikman julkaisi Cicciolinan kaltaisista rohkeista ja vahvoista naisista kertovan nimikkokappaleen Cicciolina, johon sai vaikutteita tämän elämästä kertovasta dokumentista.
Majorianus
thumb|200px|Majorianus kolikossa Julius Valerius Majorianus (s. marraskuu 420 – k. 7. elokuuta 461) oli Länsi-Rooman keisari 457–461.
Majorianuksen äiti oli magister militum Majorianuksen tytär. Hänen isänsä, jonka nimeä ei tunneta, oli Aëtiuksen palveluksessa. Majorianus itse palveli myös Aëtiuksen alaisena. Vuonna 454 Majorianus luopui sotilasurastaan, mutta keisari Valentinianus III pyysi häntä palaamaan, sillä keisarilla oli vaikeuksia pitää kurissa Aëtiuksen – jonka keisari oli itse murhannut – joukkoja. Majorianuksesta tehtiin comes domesticorum. Kun Valentinianus murhattiin vuonna 455, ei hänellä ollut ketään selvää seuraajaa. Vaikka Majorianus saikin keisarinna Licinia Eudoxian tuen, sai Petronius Maximus kuitenkin lopulta vallan itselleen. Maximus kuoli vandaalien hyökätessä Roomaan, ja uudeksi keisariksi julistautui kenraali Avitus. Avitus ei kuitenkaan saanut vandaaleja kuriin, ja vuonna 456 hänen hallintonsa oli niin epäsuosittu, että Majorianus ja Ricimer kapinoivat Avitusta vastaan. Vaikka Avitus kuoli vuoden 457 alussa, ei Majorianus halunnut heti julistaa itseään keisariksi. Hän ja Ricimer ottivat kummatkin itselleen magister militumin arvon. Tämän viran haltijana Majorianus lähetti armeijan kukistamaan alemanneja. Ehkä tämän voiton jälkeen Majorianus julistautui keisariksi. Valtaistuin oli tuolloin ollut vapaana jo puolisen vuotta. Vuoden 457 lopulla myös Itä-Rooman keisari Leo I tunnusti Majorianuksen Länsi-Rooman augustukseksi.
Majorianus hyökkäsi visigoottien kimppuun Galliassa ja sai pian Teoderik II:n kanssa aikaan rauhansopimuksen. Majorianus kukisti myös burgundit. Gallian jälkeen Majorianus suuntasi Espanjaan, jonne hän hyökkäsi vuonna 459. Majorianus suunnitteli suurta hyökkäystä vandaaleja vastaan Afrikassa ja halusi ensin saada Espanjan takaisin valtakunnan piiriin. Vandaalien kuningas Geiserik sai kuitenkin vihiä tästä ja sai kaapattua roomalaisten laivaston, luultavasti roomalaisten petturien ansiosta. Majorianuksen ei auttanut muuta kuin lopettaa sota vandaaleja vastaan ja palata Italiaan. Ricimer käytti Majorianuksen tappiota hyväkseen ja syrjäytti hänet sen jälkeen kun armeija kapinoi 2. elokuuta 461. Erään lähteen mukaan Ricimer ja hänen kannattajansa pahoinpitelivät ja murhasivat Majorianuksen Tortonassa. Ricimer julisti tämän jälkeen erään Libius Severuksen uudeksi keisariksi.
Asturias (F74)
Asturias (runkonumero F74) oli Espanjan laivaston vuonna 1972 vesillelaskettu Baleares-luokan fregatti, joka poistettiin palveluksesta 2009.
Valmistus
Alus tilattiin Bazánilta, missä köli laskettiin maaliskuussa 1971. Alus laskettiin vesille 13. maaliskuuta 1972 ja otettiin palvelukseen 2. joulukuuta 1975.
Palvelus
Alus poistettiin palveluksesta 30. kesäkuuta 2009.
Luettelo HLBTI-järjestöistä
Tämä on luettelo HLBTI-järjestöistä ympäri maailmaa.
Raunion rautatieasema
Raunion rautatieasema on rautatieliikennepaikka Seinäjoki–Oulu-rataosalla Kauhavalla. Rauniossa ei ole henkilö- tai tavaraliikennettä ja sitä käytetään junakohtauspaikkana.
Eric von Rosen
Carl Gustaf Bloomfield Eric von Rosen (2. kesäkuuta 1879 Tukholma – 25. huhtikuuta 1948 Tukholma) oli ruotsalainen kreivi, filosofian kunniatohtori, lahjoittaja, tutkimusmatkailija ja etnografi.
Eric von Rosen oli kreivi Carl Gustaf von Rosenin ja Ella Carlton Mooren poika ja Clarence von Rosenin veli. Von Rosen oli naimisissa vapaaherratar Mary Fockin (1886–1967) kanssa. Von Rosen oli lentäjänä kuuluisuutta saaneen Carl Gustav von Rosenin isä.
Von Rosen, kuten myös veljensä Clarence, oli 1930- ja 1940-luvulla aktiivi Ruotsin natsipiireissä. Rosen perusti Nationalsocialistiska Blocket -järjestön. Saksaan suvulla oli toinenkin, läheisempi yhteys: Ruotsissa 1920 ammattilentäjänä toiminut Hermann Göring avioitui vuonna 1923 (toisissa lähteissä helmikuussa 1922) Eric von Rosenin vaimon sisaren Carin von Kantzowin kanssa.
Von Rosen ja Suomen ilmavoimat
thumb|Von Rosenin lahjoittama Suomen ilmavoimien ensimmäinen palvelukäytössä ollut lentokone, F1
Von Rosen lahjoitti Suomen valkoiselle armeijalle ensimmäisen palvelukäyttöön päässeen lentokoneen, Thulin Typ D:n 6. maaliskuuta 1918 ja tätä päivämäärää on vietetty Suomen ilmavoimien vuosipäivänä 1923 alkaen. Von Rosen oli maalauttanut koneen siipin onnenmerkkinsä, sinisen hakaristin, johon oli tutustunut kaukomatkoillaan. Hakarististä tuli Suomen ilmavoimien laajasti käyttämä tunnus, joka tosin vaihdettiin toisen maailmansodan jälkeen huhtikuussa 1945 valko-sini-valkoiseen kansallisuustunnukseen liittoutuneiden valvontakomission vaatimuksesta.
Nam Il
Nam Il (5. kesäkuuta 1913 Venäjän Kaukoitä – maaliskuu 1976) oli pohjoiskorealainen kenraali ja poliitikko.
Vaiheet Neuvostoliitossa
Nam syntyi talonpoikaisperheeseen. Hänellä oli myös venäjänkielinen nimi Jakov Petrovitš Nam. Vuonna 1937 Namin perheenjäsenet karkotettiin Uzbekistaniin Neuvostoliitossa toteutettujen etnisten ryhmien pakkosiirtojen yhteydessä. Ei ole varmaa, karkotettiinko myös Nam itse, mutta tältä välttyivät vain hyvin harvat etniset korealaiset. Yhdysvaltalais- ja kiinalaislähteiden mukaan Nam olisi valmistunut yliopistosta Taškentissa vuonna 1939, mutta venäläisten valtionarkistojen tietojen mukaan hän päättikin tuona vuonna opintonsa Tomskissa.
Joka tapauksessa Nam liittyi karkotettujen perheenjäsentensä joukkoon Uzbekistanissa ja suuntautui opetusuralle. Hän meni naimisiin etnisesti korealaisen naisen kanssa ja sai tyttären. Neuvostoliiton tietojen mukaan hän työskenteli toisen maailmansodan ajan Uzbekistanissa. Hän oli koulun opettajana eteläisessä Uzbekistanissa vuosina 1941–1943, minkä jälkeen hän eteni johtoasemaan Qashqadaryon alueen opetushallinnollisissa tehtävissä. Näitä tehtäviä Nam hoiti vuoteen 1946 saakka. Hän sai sodanaikaisesta työstään Uzbekistanissa valtiollisen mitalin. Näiden tietojen kanssa ristiriidassa ovat olleet muun muassa yhdysvaltalaisissa Korean sodan kronikoissa esitetyt kuvaukset Namista oletetusti venäläistaustaisena pohjoiskorealaisena, joka oli palvellut Puna-armeijaa toisessa maailmansodassa.
Ura Pohjois-Koreassa
Vuonna 1946 Nam lähti Neuvostoliiton hallinnoimalle alueelle jaetulle Korean niemimaalle. Hän eteni nopeasti Korean työväenpuolueessa ja pääsi varaopetusministeriksi vuonna 1948. Vuonna 1950 hän sai yllättäen nimityksen henkilöstöpäälliköksi armeijaan Korean sodassa kaatuneen Kang Konin seuraajaksi. Hän myös pääsi Korean työväenpuolueen keskuskomitean jäseneksi. Vuonna 1953 Namista tuli kenraali. Aselevon solmimiseksi järjestetyissä neuvotteluissa hän toimi Pohjois-Korean delegaation johtajana. Esimerkiksi amiraali C. Turner Joy arveli muistelmissaan, että Kim Il-sung olisi valinnut Namin esiintymään neuvotteluissa armeijan henkilöstöpäällikkönä vain "nukkena".
Nam sai vuonna 1972 kaksi viimeistä nimitystään, kun hänestä tuli valtion hallintoneuvoston varapuhemies ja valtion kevyen teollisuuden neuvoston komitean puhemies.