cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tarraco
Historia
Tarracon paikalla oli todennäköisesti ensimmäisen vuosituhannen eaa. alussa joonialaisten perustama kauppa-asutus. Iberit olivat perustaneet paikalle Kesse-nimisen asutuskeskuksen viimeistään 400-luvun eaa. lopuun mennessä. Scipio Africanus valtasi ja linnoitti sen vuonna 218 eaa. toisen puunilaissodan aikana estääkseen Hannibalin vahvistusjoukkojen saapumisen Karthagosta. Rooman vaikutusvalta vahvistui 217 eaa., kun roomalaiset tuhosivat karthagolaisten laivaston Ebrojoen suulla käydyssä taistelussa.
Tarraco oli tärkeä tukikohta, kun roomalaiset valtasivat koko Pyreneiden niemimaan. Tarraco kasvoi nopeasti toisella ja ensimmäisellä vuosisadalla eaa., ja siitä tuli Cartago Novan kanssa Hispania Citeriorin merkittävimpiä kaupunkeja. Julius Caesar keräsi täältä itselleen joukkoja Pompeiusta vastaan käydyn sodan aikana. Julius Caesar myönsikin Tarracolle sen uskollisuudesta colonian statuksen, ja niin kaupunki sai nimekseen Colonia Julia Urbs Triumphalis Tarraco (myös Colonia Julia Victrix Tarraconensis).
Tarraco oli vuosina 26–25 eaa. Rooman valtakunnan keskuspaikka, kun keisari Augustus asui siellä ja johti sieltä sotaretkiä cantabrialaisia ja asturialaisia heimoja vastaan. Tarracosta tuli keisarin läsnäolon ansiosta Hispania Citeriorin pääkaupunki, ja samasta syystä siellä toteutettiin useita merkittäviä rakennusprojekteja. Siellä vieraili Rooman keisareista Augustksen lisäksi muun muassa Hadrianus, ja siellä pidettiin useita kokouksia, joissa tapasivat Pyreneiden niemimaan alueen virkamiehiä. Kristinusko saapui Tarraconaan aikaisin, ja legendan mukaan itse Paavali olisi tuonut sen kaupunkiin.
Muiden Hispanian kaupunkikeskusten tavoin Tarraco kärsi 200-luvun puolivälissä frankkien hyökkäyksistä. Kaupungin asuinalue tuhoutui vuonna 260. Diocletianuksen perustaman tetrarkian aikana 200-luvun lopulla Tarraco elpyi ja sitä uudelleenrakennettiin aina 300-luvun alkupuoliskolle asti. Tarraco menetti samoihin aikoihin asemansa provinssin pääkaupunkina, kaupunki säilyi kuitenkin kirkollisena keskuksena ja sen satama toimi muslimien saapumiseen asti. Tarracosta tuli osa Al-Andalusia vuonna 714. Koska se sijaitsi kristityn Euroopan ja muslimien Al-Andalusin raja-alueella, seuraavien vuosisatojen aikana siellä tapahtui useita verisiä yhteenotoja. Lopullisesti kristityt valtasivat kaupungin takaisin vuonna 1148. Kristittyjen valtauksen jälkeen katalonilaiset kreivit perustivat uudestaan myös hiippakunnan nimellä Tarragona.
Kaupunkikuva
Tarraco sijaitsi kukkulalla, jonka huipulla ja kahdessa huipun alla olleessa tasanteessa, oli tärkeimmät hallintorakennukset. Aivan kukkulan huipulla oli kolonnadien reunustama aukio, jonka toisessa päässä sijaitsi kulttitemppeli. Ensimmäisellä tasanteella oli 175 metriä leveä ja 300 metriä pitkä forum, jonka toisessa päässä oli temppeli. Aukio oli Tarracon hallinnollinen keskus. Sitä reunusti useita hallinnollisia ja uskonnollisia rakennuksia, ja kaupungin päätiet johtivat sille. Lisäksi se oli paikallisen aatelisen kokoontumispaikka. Alemmalla tasanteella, joka 325 metriä pitkä ja 100–115 metriä leveä, oli lähes koko tasanteen peittänyt circus.
Hallintorakennusten ja sataman välissä oli alue, jossa oli asuin- ja kaupankäyntikortteleita sekä useita julkisia rakennuksia, kuten termejä, kouluja, kirjastoja, temppeleitä, tori ja teatteri. Kaupunginmuuri on Tarracon vanhin roomalaisajan rakennelma, ja sitä alettiin rakentaa heti roomalaisten tultua alueelle. Alkuperäinen linnoitus muodostui kahdesta kuusi metriä korkeasta ja 4,5 metriä paksusta muurista ja useista torneista. Ulkomuurin koko kasvatettiin 100-luvun eaa. puolivälissä. Muurin ulkopuolella ovat muun muassa 100-luvun jaa. alussa rakennettu amfiteatteri ja varhaiskristillinen hautausmaa. Kaupunkiin johti kolme akveduktia.
Suojelu ja tutkimus
Tarracon arkeologinen alue on suojeltu usean Espanjan lain alaisuudessa, ja monet alueen yksittäisistä monumenteista on suojeltu vielä erikseen. Unescon maailmanperintöluetteloon Tarraco liitettiin vuonna 2000. Icomosin mukaan Tarraco voitiin listata maailmanperintöluetteloon, koska se oli tärkeä roomalaisen kaupunkisuunnittelun kannalta, se oli esimerkki muille roomalaisille provinssin pääkaupungeille ja se myös todistaa Välimeren alueen tietystä kehitysvaiheesta.
Drovjanaja
Drovjanaja on kaupunkimainen taajama Taka-Baikalian aluepiirin Uljotyn piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Ingoda-joen rannalla 57 kilometriä Uljotysta koilliseen. Asukkaita on 3 200 henkeä (vuonna 2009).
Paikkakunta on syntynyt 1800-luvun lopussa. Siellä valmistettiin puutavaraa Siperian rautatien tarpeisiin. Vuonna 1929 Drovjanaja sai kaupunkimaisen taajaman aseman. Nykyään tärkein työnantaja on ruskohiilikaivos. Taajamassa on keskikoulu, kulttuuritalo, kirjasto ja sairaala.
Prey Vêng (maakunta)
thumb|right|250px|Maakunnan sijainti kartalla Prey Vêng tai Prey Veng on yksi Kambodžan 24 maakunnasta. Se sijaitsee maan kaakkoisosassa Mekong-joen rannalla rajautuen etelässä Vietnamiin, lännessä Kândalin maakuntaan, pohjoisessa Kâmpóng Chamin maakuntaan ja idässä Svay Riĕngin maakuntaan. Maakunnan pinta-ala on 4 883 neliökilometriä ja sen asukasluku oli vuoden 2008 väestönlaskennassa 947 357. Maakunta jakaantuu 12 piirikuntaan. Sen pääkaupunki on noin 65 000 asukkaan Prey Vêng (2010).
Varapresidentti (arvonimi)
Varapresidentin nimi ja arvo oli Suomessa tasavallan presidentin myöntämä arvonimi, joka on myönnetty vain yhden kerran itsenäisyyden aikana (vuonna 1928) ja jota ei ole koskaan ollut arvonimien luettelossa.
Tässä yhteydessä varapresidentillä tarkoitetaan asemaa suhteessa hovioikeuden presidenttiin, ei tasavallan presidenttiin.
Seututie 100
thumb|250px|Ilmalan liittymästä rakennetaan eritasoliittymä, elokuu 2007 thumb|250px|Ilmalan liittymä levennystöiden jälkeen, syyskuu 2009
Seututie 100, kadunnimeltään Hakamäentie on Helsingissä kulkeva seututie. Tie on tärkeä poikittaisyhteys Helsingin niemen pohjoisten kaupunginosien välillä ja osa suunniteltua Pasilanväylää.
Hakamäentie johtaa Käpylästä Itä- ja Länsi-Pasilan pohjoispuolitse Haagaan. Idässä sen jatkeena on Vanhaankaupunkiin ja Lahdenväylälle johtava Koskelantie. Hakamäentien länsipäässä on Vihdintielle johtava tunneli ja eritasoliittymä, johon Helsingin keskustasta pohjoiseen johtava Mannerheimintie päättyy ja josta alkavat myös Hämeenlinnanväylä (valtatie 3) pohjoiseen ja Vihdintie (seututie 120) länteen. Hakamäentien varrella on joukko siltoja, jotka ylittävät pääradan, rantaradan ja siitä erkanevan, Ilmalan huoltoratapihalle johtavan radan. Tie ylittää siltaa pitkin myös Helsingin keskuspuistossa olevan laakson ja siellä kulkevat ulkoilutiet. Hakamäentie kulkee Helsinki-hallin (entinen Hartwall-areena) ja Ilmalan rautatieaseman ohi.
Arkivuorokausina tien ajoneuvomäärät olivat vuonna 2011 keskimäärin 42 000 autoa vuorokaudessa keskuspuiston kohdalla. Jos noin 500 miljoonaa euroa maksavat tien laajennokset toteutetaan alustavien suunnitelmien mukaan, ennustetaan vuonna 2035 tiellä kulkevan lähes 100 000 autoa vuorokaudessa.
Historia
Hakamäentie valmistui alun perin kaksikaistaisena tienä vuonna 1976, mutta jo sen suunnitteluvaiheessa varauduttiin siihen, että tie tultaisiin myöhemmin leventämään nelikaistaiseksi.
Pasilanväylä
Pasilanväylä eli Pasilan orsi on Helsingin poikki suunniteltu moottoritiemäinen väylä, joka yhdistäisi Turunväylän ja Lahdenväylän. Pasilanväylän viimeisin yleissuunnitelma valmistui vuonna 1992. Suunnitelmassa Hakamäentie muodostaisi siitä osan. Hakamäentien nykyinen, alkuperäisiä suunnitelmia kevyempi toteutus ei kuitenkaan kaikilta osin tue yleissuunnitelman mukaista ratkaisua. Muu osa suunnitellusta tiestä tulisi kulkemaan suurimmaksi osaksi tunneleissa. Hanke sisältää kolme tunnelia ja Hermannin rantatien jatkeen tunnelissa tielle asti, jolloin se risteäisi eri tasossa tunnelissa Pasilanväylän kanssa.
Pasilanväylän toteuttamisen yhteyteen on suunniteltu myös Tuusulanväylän alkukohdan siirtäminen Mäkelänkadun päästä Veturitielle. Hankkeiden yhteiskustannuksiksi arvioidaan useita satoja miljoonia euroja ja ne mahdollistaisivat liikennemäärien kasvun kymmenillä tuhansilla ajoneuvoilla vuorokaudessa. Ympäröivän katuverkon (mm. Mäkelänkatu) liikennemäärät säilyisivät liikennesimulaatioiden mukaan jotakuinkin entisellään, ellei niiden välityskykyä laskettaisi esim. kaistoja poistamalla. Turunväylän tunnelointi väylän länsipäässä saattaisi mahdollistaa uutta rakentamista.
Tsuyoshi Ogata
Tsuyoshi Ogata (, s. 11. toukokuuta 1973 Japani) on japanilainen kestävyysjuoksija.
Ogata osallistui 1999 puolimaratonin MM-kisoihin Palermossa, jossa sijoittui kolmanneksikymmenenneksi ajalla 1.03.50. Pariisin MM-kisoissa 2003 hän oli maratonilla kahdestoista ajalla 2.11.16. Hän ylsi uransa tähän mennessä suurimpaan saavutukseen Helsingin MM-kisoissa 2005, kun hän voitti MM-pronssia maratonilla ajalla 2.10.39. Osakan MM-kisoissa 2007 hän sijoittui viidenneksi ja Pekingin olympialaisissa 2008 kolmanneksitoista.
Hard Evidence – Illegal Live Activities 2009
Hard Evidence – Illegal Live Activities 2009 on suomalaisen black metal -yhtye Goatmoonin livealbumi, joka julkaistiin vuonna 2010.
Kappaleet on nauhoitettu yksityistilaisuudessa Lahdessa sekä konserteissa Tšekissä, Saksassa ja Helsingissä.
Isänmaan puolesta (vuoden 1915 elokuva)
Isänmaan puolesta (myös Synnyinmaan puolesta, ) on vuonna 1915 valmistunut tanskalainen mykkäelokuva. August Blomin ohjaaman sotaelokuvan pääosia esittävät Carl Lauritzen, Valdemar Psilander, Alma Hinding ja Gunnar Sommerfeldt.
Juoni
Kenraali von Wimpfenin tytär Elsa on kihloissa naapurimaan sotilasattasean Alexis von Kirkhowenin kanssa. Kun maiden välille syttyy sota, kenraali kieltää tytärtään tapaamasta Alexisia, joka on nyt vihollinen. Naapurimaan armeijaan littynyt Alexis varoittaa Elsaa yllätyshyökkäyksestä, ja Elsan veli Erich ehtii pelastamaan isänsä. Elsa ja Erich löytävät haavoittuneen Alexisin taistelukentältä ja Erich räjäyttää vihollisen viimeisen linnoituksen. Sodan päätyttyä kenraali hyväksyy Alexisin vävykseen.
Tuotanto
Loppuvuodesta 1914 kuvattu Isänmaan puolesta julkaistiin Tanskassa helmikuussa 1916, mutta jo edellisenä vuonna se oli viety Yhdysvaltoihin. Suomeen elokuva tuotiin pääosaa esittävän Valdemar Psilanderin kuoleman jälkeen keväällä 1917.
Elokuva on nähtävissä European Film Gateway -sivustolla.
Eddie Hassell
Eddie Hassell (16. heinäkuuta 1990 – 1. marraskuuta 2020 ) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän oli näytellyt muun muassa televisiosarjassa Surface. Hän menehtyi 2020 Texasissa epäselvissä olosuhteissa ampumahaavaan. Hassellin edustaja kertoi Varietylle, että näyttelijää ammuttiin vatsaan tilanteessa, joka vaikutti ajoneuvon ryöstöltä.
At the Grave of Richard Wagner
At the Grave of Richard Wagner on yhdysvaltalaisen jousikvartetti Kronos Quartetin albumi, joka julkaistiin vuonna 1993 levymerkillä Nonesuch Records.
Kirby’s Fun Pak
Kirby’s Fun Pak on HAL Laboratoryn kehittämä ja Nintendon julkaisema tasohyppelypeli Super Nintendo Entertainment System -pelikonsolille. Tämä peli tunnetaan Japanissa nimellä Hoshi no Kirby: Super Deluxe ja Pohjois-Amerikassa nimellä Kirby Super Star.
Pelit
Kirby’s Fun Pakissa on yhdeksän erilaista pienimuotoista peliä. Ne voidaan jakaa kahdeksi ryhmäksi: tasohyppelypelit ja muut pelit. Kaikkia pelejä, lukuun ottamatta yhtä, voi pelata yksi tai kaksi pelaajaa.
Tasohyppelypelit
Tässä pelissä on viisi erilaista tasohyppely- eli ns. peruspeliä:
Spring Breeze
Spring Breeze on uusintaversio Kirby’s Dream Land -pelistä. Eroja alkuperäiseen peliin: Yksi taso vähemmän, mahdollista saada vastustajien kyvyt, uudistetut grafiikat.
Dyna Blade
Dyna Bladessa liikutaan eri tasoihin pienellä kartalla. Tavallisia tasoja on viisi ja salaisia tasoja on kaksi. Loppuvastus on jättiläislintu Dyna Blade.
Milky Way Wishes
Milky Way Wishesin tarina alkaa siitä, että kuu ja aurinko taistelevat ja Kirby matkaa avaruuden ja planeettojen läpi lopettaakseen tämän sotkun. Peli on erilainen verrattuna muihin Kirby-peleihin, sillä tässä pelissä ei voi saada vihollisten kykyjä imemällä niitä, vaan kyvyt kerätään planeetoilta ns. taitojalustoilta. Kun on kerran saanut kyvyn, niin sitä ei tarvitse enää hakea uudestaan vaan sen voi vaihtaa suoraa kykyvalikosta. Milky Way Wishes on Kirby’s Fun Pakin toinen peli jossa siirrytään tasosta toiseen minikartan avulla. Milky Way Wishesin loppuvastus on nimeltään Marx.
Muut pelit
Kirby’s Fun Pakissa on neljä erilaista ei-tasohyppelypeliä (voidaan luokitella minipeleiksi):
Gourmet Race
Gourmet Race on juoksukisapeli, jossa on kolme eri tasoa. Niitä voi pelata joko aikaa (itseään) tai Kuningas Dededeä vastaan.
The Arena
The Arenassa sinun pitää voittaa kaikki Kirby’s Fun Pakissa esiintyneet vastukset lukuun ottamatta tavallisia vihollisia (poikkeuksena Waddle Dee). Käytössä on vain yksi elämä ja viisi voimat kokonaan parantavaa Maximum Tomatoa ja pelin alussa saa valita minkä tahansa taidon. Taisteluita on yhteensä yhdeksäntoista. The Arenaa saa pelata vasta kun on läpäissyt kaikki edellä mainitut pelimuodot ainakin kerran. Kun on läpäissyt The Arenan, eräs salaisuus aukeaa.
Megaton Punch
Megaton Punchissa on ajoitus tärkeää. Se on minipeli, jossa on kolme osuutta, joissa pitää napin painallus ajoittaa oikein saadakseen mahdollisimman korkeat pisteet.
Samurai Kirby
Samurai Kirby on peli joka testaa reaktionopeutta. Se pelaaja joka ensimmäisenä painaa nappia kun ruutuun tulee merkki ja kuuluu äänimerkki, voittaa kierroksen.
Sarah Palfrey Cooke
Sarah Palfrey Cooke (18. syyskuuta 1912 Sharon, Massachusetts – 27. helmikuuta 1996) oli yhdysvaltalainen tennispelaaja.
Cooke voitti Yhdysvaltain mestaruusturnauksen kaksinpelin vuosina 1941 ja 1945. Nelinpelin hän voitti Yhdysvalloissa yhdeksän kertaa. Wimbledonin nelinpelin hän voitti 1938 ja 1939. Hänet valittiin International Tennis Hall of Fameen vuonna 1963.
2. lokakuuta 1940 Sarah Palfrey meni naimisiin tennispelaaja Elwood Cooken kanssa. Aiemmin hän oli naimisissa Marshall Fabyan nuoremman kanssa. Sarah erosi Elwoodista 1949.
Kamáresin luola
Kamáresin luola (myös Spíleo Kamarón) eli Kamaraïkó (Καμαραϊκό) on luola ja arkeologinen kohde Kreetan saarella Kreikassa. Se sijaitsee 1 780 metrin korkeudessa Ídavuoren etelärinteellä Faistóksen kunnassa lähellä Kamáresin kylää, josta se on saanut nimensä.
thumb|left|200px|Kamáresin luola sisältä. thumb|left|200px|Luolasta löydettyä niin kutsuttua Kamáres-keramiikkaa. [[Iraklionin arkeologinen museo.]] Luola on ollut minolaisaikainen pyhä paikka, joka on liittynyt Faistoksen palatsikeskukseen ja kaupunkiin. Luola löydettiin vuonna 1890. Sitä tutkivat aluksi italialaiset arkeologit ja vuodesta 1913 brittiläiset arkeologit.
Arkeologisissa kaivauksissa luolasta on löytynyt votiivilahjaksi jätettyä keramiikkaa ajalta noin 2000–1700 eaa. Sen piirteenä on sen erityinen ohuus: saviastiat ovat parhaimmillaan kananmunankuoren ohuita. Kamáresin luola on kyseisen kaltaisen keramiikan ensimmäinen löytöpaikka, ja siksi tästä keramiikasta käytetään nimitystä Kamáres-keramiikka. Keramiikka on maalattu kirkkain värein mustalle tai ruskealle taustalle. Myöhemmin samanlaista keramiikkaa on löydetty myös muualta Kreetalta, muun muassa Faistoksesta ja Knossoksesta.
Luolalle pääsee Kamáresin kylästä pientä jyrkkää polkua pitkin. Nousu kestää noin 3–4 tuntia. Luolasta tehdyt löydökset ovat Iraklionin arkeologisessa museossa.
Parhaat – 24 suosikki-iskelmää
Parhaat – 24 suosikki-iskelmää on Jukka Kuoppamäen vuonna 1989 julkaistu kahden vinyylin kokoelma-albumi. Se tunnetaan myös nimellä Iskelmäkansio.
LP 1
A-puoli B-puoli
LP 2
A-puoli B-puoli
Rens Blom
Rens Blom (s. 1. maaliskuuta 1977 Munstergeleen, Alankomaat) on alankomaalainen seiväshyppääjä.
Blom on voittanut maansa mestaruuden ulkoradoilla vuosina 2001, 2002, 2003, 2004, 2005, 2007 ja 2008 sekä sisäradoilla vuosina 1998, 2000, 2003, 2004, 2005 ja 2007. Hänen ennätyksensä 581 cm oli Alankomaiden ennätys. Ennätyksen rikkoi Menno Vloon vuonna 2017.
Nahkiaiskalat
Nahkiaiskalat (Petromyzontiformes) ovat ympyräsuisiin kuuluva leuattomien kalojen lahko, johon kuulu kolme nykyään elossa olevaa heimoa:
Muiden ympyräsuisten tavoin nahkiaiset kuuluvat selkärankaisiin. Kaikilla aikuisilla nahkiaiskaloilla on hampain varustettu pyöreä, suppilomainen imusuu. Tiettävästi lahkoon kuuluu yhteensä noin 41 lajia. Osa lajeista (yhteensä 18) loisii toisissa kaloissa imemällä niistä verta. Lajit, jotka eivät loisi, eivät syö aikuisina lainkaan. Isoin osa nahkiaiskaloista on makeanveden lajeja (32 lajia), mutta osa lajeista viettää aikaansa myös merissä palatakseen jokiin lisääntymään. Ulkoisesti ne muistuttavat ankeriaita pitkine, suomuttomine vartaloineen.
Nahkiaiskaloja on nautittu ravinnoksi ainakin keskiajalta lähtien ja ne ovat edelleen herkkua Lounais-Euroopassa (Espanja, Portugali ja Ranska) sekä Itämeren maissa, kuten Suomessa. Euroopan ulkopuolella niitä syödään ainakin Koreassa.
Kehityshistoria
Nahkiaiskalojen alkuperä on ikivanha, mutta niiden yhteys viiksimpyräsuisiin (Myxini) ja leuallisiin selkärankaisiin (Gnathostomata) ei ole vielä selvä. Niiden kehityshistorian tutkimus kiinnostaa tutkijoita erityisesti siksi, että kaikki selkärankaiset ovat kehittyneet leuattomista kaloista.
Nahkiaskalojen fossiileja on löydetty melko vähän, koska rustokudos ei säily yhtä hyvin kuin luusto. Myöhäiseltä devonikaudelta (Famenne-kaudelta) on löydetty hyvin nykyisen kaltainen nahkiaiskala, Priscomyzon riniensis, joka eli 360 miljoonaa vuotta sitten. Se todistaa niiden olevan eläviä fossiileja.
Erityisen heikosti on säilynyt nahkiaiskalojen toukkien fossiileja, sillä ne ovat aikuisiakin hennompia. Vanhin tunnettu toukan fossiili on varhais-liitukaudelta, ainakin 125 miljoonan vuoden takaa. Se on löydetty samoista kerrostumista, joissa on säilynyt myös dinosaurusten höyheniä.
Claverack
Claverack on kunta Yhdysvalloissa Columbian piirikunnassa New Yorkin osavaltiossa. Kunnan väkiluku oli vuoden 2000 väestönlaskennassa 6 401. Kunnan nimi juontuu hollanninkielisistä vastineesta sanalle "apilapelto". thumb|200px|Reformoidun seurakunnan kirkko. Tiilikirkko on rakennettu alun perin 1700-luvun puolivälissä mutta laajennettu kahdessa vaiheessa. Claverack sijaitsee piirikunnan keskellä, Hudsonin kaupungin itäpuolella. Se on perustettu 1778, jolloin se muodostettiin Districk of Clarckista. Se on menettänyt aluettaan kahteen otteeseen, 1782 ja 1783, jolloin ensin syntyi Hillsdalen kunta ja sitten Hudson.
Aiheesta muualla
42.225°N, -73.73444°W
Shivkumar Sharma
thumb|right|Shivkumar Sharma
Shivkumar Sharma (myös Shiv Kumar Sharma; 13. tammikuuta 1938 Jammu – 10. toukokuuta 2022 Mumbai ) oli intialainen muusikko. Hänen soittimensa oli santur, jonka hän oli ottanut säestävän roolin sijaan solistiseen käyttöön.
Sharma aloitti musiikin opiskelun viisivuotiaana. Häntä opetti hänen isänsä Uma Dutt Sharma, joka toimi sekä laulajana että lyömäsoittajana. Alun perin Shivkumar Sharma itsekin lauloi ja soitti tablarumpuja, mutta teini-ikäisenä hänen isänsä tutustutti hänet santuriin, joka oli siihen mennessä vakiintunut osana Kashmirin alueen sufilaista musiikkia. Ensimmäisen suuren esiintymisensä santurin soittajana Sharma piti vuonna 1955. Hän sai suosiollista palautetta uudistusmielisemmältä yleisöltä, mutta kritiikkiä perinteisempää musiikkia suosineilta. Kielteiseen palautteeseen Sharma vastasi tekemällä muokkauksia soittimeensa; hän laajensi sen äänialaa, muutti kielten viritystä ja kehitti ihmisääntä muistuttavamman soittotekniikan. Vähitellen santur sai laajemman hyväksynnän.
Sharma julkaisi urallansa monia albumeita ja teki elokuvamusiikkia niin säveltäjänä kuin soittajanakin. Vuonna 1986 hän sai Sangeet Natak Akademin palkinnon. Hänelle myönnettiin myös Padma Shri (1991) ja Padma Vibhushan (2001). Vuonna 2002 hän julkaisi Ina Purin kanssa kirjoittamansa omaelämäkerran Journey with a Hundred Strings: My Life in Music. Sharman kanssa on esiintynyt hänen poikansa Rahul Sharma. Hänen muiden yhteistyökumppaniensa joukossa olivat Zakir Hussain ja Hariprasad Chaurasia, jonka kanssa hän esiintyi yhteisnimellä Shiv-Hari.
Yhdessä Brij Bhushan Kabran ja Hariprasad Chaurasian kanssa levytetty Call of the Valley (1967) valittiin vuonna 2005 julkaistuun hakuteokseen 1001 albumia jotka jokaisen on kuultava edes kerran eläessään.
Stensbölen kartano
pienoiskuva|Terho ja Tarmo Kauppinen (isän puolelta Wallenius-sukua). Taustalla SLS:älle lahjoitettu sukukartano Stensböle. Kuvattu keväällä 2017
Stensbölen kartano (ruots. Stensböle gård) on Porvoossa Uudellamaalla sijaitseva kartano.
Stensbölessä oli kartano jo 1300-luvulla. Turun tuomiokirkon Mustakirja vuodelta 1327 mainitsee myös Stensbölen. Kartano kehittyi 1800-luvun puoliväliin saakka viljelytilana.
Kartanon nykyinen puinen päärakennus on valmistunut vuoden 1814 jälkeen. Suuri kartanopuisto on istutettu 1700-luvulla. Talousrakennuksista vanhin on vuonna 1777 rakennettu aitta.
Stensbölen kartanon omistajia ovat olleet muun muassa Rotkirchin ja Wallenskjöldin (Wallenius-suvun haara ) suvut. Vuonna 1990 Stensbölen tila lahjoitettiin Svenska litteratursällskapet i Finlandille.
Kartanon maista 130 hehtaarin metsä-alue kuuluu vanhojen metsien suojeluohjelmaan. Natura-alueeseen kuuluvista Stensbölen kartanon maista on rauhoitettu suuria alueita yksityisinä suojelualueina.
Stensbölen ovat muodostaneet päätilan ohella Wentzelsgård, Herrbacka ja Askolan pitäjän Nietoon kylän neljä rälssitilaa. Pinta-ala on yhteensä noin 1 300 hehtaaria.
Stensbölen kartanosta on kirjoitettu laaja historiikki kirjassa "Stensböle i Borgå, En herrgård under 700 år" Svenska litteratursällskapet i Finland-yhdistyksen toimesta vuodelta 2004.
Hjalmar Bronikowsky
Hjalmar Fredrik Bronikowsky (15. lokakuuta 1858 Tammisaari – 1. kesäkuuta 1929 Helsinki) oli suomalainen hovioikeudenneuvos.
Hänen vanhempansa olivat kunnallispormestari Fredrik Edgar Leonard Bronikowsky ja Josefa Terese Björkbom. Hän suoritti oikeustutkinnon vuonna 1885 ja sai varatuomarin arvon 1887. Bronikowsky toimi hovioikeudenneuvoksena Turun hovioikeudessa vuosina 1917–1928.
Hän sai Suomessa ainutkertaisen varapresidentin arvonimen vuonna 1928.
Julia Nyberg
Julia Kristina (Juliana Christina) Nyberg, o.s. Svärdström, kirjailijanimi Euphrosyne (1785–1854) oli ruotsalainen kirjailija. Hän julkaisi vuonna 1817 lyyrisiä runoja, joita myöhemmin ilmestyi sekä kalentereissa, lehdissä että eri kokoelmissa. Hän kuului fosforisteihin.
Per Daniel Amadeus Atterbom julkaisi Nybergin ensimmäiset runot 1817 kalenterissa Poetisk kalender, jossa hän kiitti runoilijaa "hyvin lupaavaksi lahjakkuudeksi". Kirjeessään Nybergille hän toivottaa tämän tervetulleeksi "ruotsalaisen kirjallisuuden temppelinpihalle" ja toisessa kirjeessä antaa luettelon kirjallisuudesta, jota suosittelee luettavaksi. Hänestä tuli Nybergin isähahmo ja neuvonantaja. Atterbom suositteli Nybergiä ottamaan eron onnettomasta avioliitosta, ja puolison ajauduttua konkurssiin avioero toteutui. Saman tien Nyberg avioitui jo aiemmin tuntemansa miehen kanssa, joka kannusti häntä uralla.
J. V. Snellman on arvioinut hänen kirjailijanlaatuaan Litteraturbladissa: "Euphrosynellä on perin miehekäs ja ennakkoluuloton tapa ajatella kaikkia elämän asioita, ja sillä hän näyttää jopa jollain tavoin loukkaavan naisellista heikkoutta."
Tatlustan Tabulov
Tatlustan Tabulov kävi koraanikoulun ja opiskeli Ardonin hengellisessä seminaarissa, jonka hän jätti kesken. Vuonna 1914 hänet nimitettiin Elburganin alkeiskoulun opettajaksi, mutta jo seuraavana vuonna hän joutui eroamaan virastaan. Vuodesta 1920 lähtien hän työskenteli jälleen Elburganin koulun opettajana.
1920-luvulla Tabulov laati tšerkessinkielisiä aapisia ja oppikirjoja ja toimi tšerkessiläisen sanomalehden avustajana. Vuonna 1926 hän julkaisi kertomuksen ”Džalduz” ja vuonna 1929 tšerkessinkielisen näytelmä-, runo- ja laulukokoelman ”Zuli”. Vuosina 1933–1936 Tabulov laati yksinään ja muiden tekijöiden kanssa yhdeksän abazankielistä aapista ja oppikirjaa, jotka sisälsivät myös hänen omia kaunokirjallisia teoksiaan. Samaan aikaan hän työskenteli Tšerkessian opettajaopiston opettajana.
Vuonna 1937 Tabulov pidätettiin syytettynä abazan kielen ”vulgarisoimisesta”. Hänet vapautettiin vuonna 1939.
Toisen maailmansodan jälkeen Tabulov osallistui jälleen abazankielisten oppikirjojen laatimiseen. Vuodesta 1951 lähtien hän työskenteli Tšerkessian tieteellisessä tutkimusinstituutissa keräten ja julkaisten abazojen suullisen kansanperinteen kokoelmia. Kokoelma ”Zuli” julkaistiin abazan kielelle käännettynä vuonna 1958. Kirjailijan abazan- ja tšerkessinkieliset valitut teokset ilmestyivät vuonna 1982.
Pöytätennis kesäolympialaisissa 1988 – miesten nelinpeli
Pöytätenniksen miesten nelinpeli Soulin kesäolympialaisissa 1988 alkoi 23. syyskuuta ja finaali pelattiin 30. syyskuuta 1988. Osallistujia oli 23 maasta yhteensä 64 urheilijaa.
Sijoitukset
Sijoista 5-8 käytiin sijoitusottelut.
Eidshornet
Eidshornet on Skandeihin kuuluva vuorenhuippu lähellä Geirangeria, Strandan ja Norddalin kuntien rajalla, Norjassa. Huipun korkeus merenpinnan tasosta on 1 629 metriä.
Gloria Morti
Gloria Morti on vuonna 1999 perustettu suomalainen extreme metal -yhtye.
Historia
Gloria Morti perustettiin Heinolassa vuonna 1999 nelihenkisenä thrash metal -yhtyeenä. Yhtye koki miehistömuutoksia, joista jäi jäljelle vain kaksi alkuperäistä jäsentä. Uusien jäsenten myötä yhtyeestä muodostui viisihenkinen ja musiikkityyli muuttui melodiseksi death metalliksi.
Vuosien kuluessa yhtye julkaisi muutaman demon ja promo-CD:n. Yhtye solmi sopimuksen japanilaisen World chaos production -levy-yhtiön kanssa ja debyyttialbumi Lifestream Corrosion julkaistiin maailmanlaajuisesti syksyllä 2004. Albumin vastaanotto oli hyvä, sillä se sai monia 10/10-arvosteluja.
Vuonna 2012 yhtyeen kitaristi Juho Matikainen jätti yhtyeen ja hänen tilalleen kiinnitettiin Eero Silvonen (Casket, Final Harvest, Routasielu, Death Confronting).
Neljäs pitkäsoitto Lateral Constraint julkaistiin 2012.
Gloria Morti alkoi keikkailla vuonna 2001 ja he ovat soittaneet muun muassa Zyklonin, Behemothin, Before the Dawnin, The Crownin ja Dissectionin kanssa.
Isoemumaluri
Isoemumaluri (Stipiturus malachurus) on malurien heimoon kuuluva varpuslintu.
Hehku
Hehku oli lifestyle-ohjelma, jossa Emilia Vuorisalmi, Kiti Kokkonen ja Elina Tanskanen keskustelivat heille tärkeistä aihepiireistä kuten terveys, kauneus ja hyvinvointi. Mukana nähtiin jokaisessa jaksossa myös yksi julkisuudesta tuttu henkilö keskustelemassa aiheista.
Isoemumaluri
Levinneisyys
Isoemumaluria tavataan Manner-Australian lounais- ja kaakkoisosissa sekä Tasmaniassa. Lajin on raportoitu olevan harvinainen, ja sen kannankehitys on laskeva. Sen ei kuitenkaan uskota vielä olevan vaarassa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Hehku
Ensimmäinen tuotantokausi
Ensimmäinen tuotantokausi alkoi Yle TV2 -kanavalla 7. helmikuuta 2013.
Toinen tuotantokausi
Toinen tuotantokausi alkoi 19. syyskuuta 2013.
Eufrosyne
Eufrosyne (, ’iloinen’ yms.) ja Euphrosyne (lat.) voivat viitata muun muassa seuraaviin:
Jay Silvester
Jay Silvester (s. 27. elokuuta 1937 Tremonton, Utah, Yhdysvallat) on entinen yhdysvaltalainen kiekonheittäjä ja olympiamitalisti.
Silvester tuli kiekonheittäjänä tunnetuksi vuonna 1961. Hän voitti tuolloin ensimmäisen Yhdysvaltain mestaruutensa ja heitti ensimmäisenä miehenä kiekkoa virallisesti yli 60 metriä tehdessään 11. elokuuta 1961 Frankfurt am Mainissa maailmanennätyksen 60,56 m. Yhdeksän päivää myöhemmin Brysselissä 189-senttinen ja 104-kiloinen Silvester paransi ennätyksen tulokseen 60,72 m. Ennätys säilyi hänen nimissään toukokuuhun 1962 saakka.
Silvester sijoittui Tokion 1964 olympialaisissa neljänneksi tuloksella 59,09 m. Ennen Méxicon 1968 olympialaisia Silvester otti maailmanennätyksen jälleen nimiinsä heittämällä Modestossa 25. toukokuuta tuloksen 66,54 m ja Renossa 18. syyskuuta tuloksen 68,40 m. Méxicossa hän sijoittui vasta viidenneksi tuloksella 61,78 m. Maailmanennätys pysyi hänen nimissään maaliskuuhun 1975 saakka joskin Ricky Bruch sivusi ennätystä heinäkuussa 1972.
Silvester saavutti Münchenin 1972 olympialaisissa hopeaa tuloksella 63,50 m. Hän siirtyi kilpailun johtoon kolmannelle kierroksella, mutta Tšekkoslovakian Ludvík Daněk ohitti hänet viimeisellä heitollaan. Montréalin 1976 olympialaisissa Silvester oli kahdeksas tuloksella 61,98 m.
Morton Feldman: Piano and String Quartet
Morton Feldman: Piano and String Quartet on yhdysvaltalaisen jousikvartetti Kronos Quartetin ja japanilaisen pianisti Aki Takahashin albumi, joka julkaistiin vuonna 1993 levymerkillä Nonesuch Records. Levy sisältää yhden Morton Feldmanin sävellyksen.
Eero Haapala
Eero Antero Haapala (s. 10. heinäkuuta 1989 Jalasjärvi) on suomalainen pituushyppääjä ja pikajuoksija. Hän edusti vuoteen 2011 Jalasjärven Jalasta, vuoteen 2015 Ikaalisten Urheilijoita, vuoteen 2018 Seinäjoen Seudun Urheilijoita, vuoteen 2021 Viipurin Urheilijoita ja vuodesta 2022 lähtien jälleen Ikaalisten Urheilijoita. Häntä valmensi vuoteen 2015 Antti Mäkelä ja vuodesta 2016 lähtien Suren Ghazaryan.
Haapala hyppäsi 26. tammikuuta 2013 pituushypyn sisäratojen Suomen ennätyksen 811 cm. Ennätyksen rikkoi Kristian Pulli maaliskuussa 2021.
Ura
Porin Kalevan kisoissa 2015 Haapala voitti pituushypyssä SM-kultaa tuloksella 783. Lahden Kalevan kisoissa 2012 hän saavutti pituushypyssä hopeaa ennätyksellään 787 cm ja voitti lisäksi hopeaa 100 metrin juoksussa ajalla 10,56. Viestijuoksun SM-kisoissa 2013 Haapala sai hopeaa 4 × 100 metrin viestijoukkueessa.
Haapala on voittanut pituushypyn sisäratojen Suomen-mestaruuden Tampereella 2012 silloisella ennätyksellään 773 cm ja Jyväskylässä 2013 tuloksella 803 cm. Hän sai lajissa sisäratojen SM-pronssia Helsingissä 2011. 26. tammikuuta 2013 Haapala hyppäsi Porin Karhuhallissa sisäratojen Suomen ennätyksen 811 cm. Hän paransi Jarmo Kärnän lähes 24 vuotta vanhaa ennätystä kolmella senttimetrillä.
Haapala edusti Suomea aikuisten maaottelussa ensimmäisen kerran Helsingissä vuonna 2011 sijoittuen 100 metrin juoksussa viidenneksi. Helsingin EM-kisoissa 2012 hän osallistui Suomen viestijoukkueessa 4 × 100 metrin viestin alkueriin karsiutuen finaalista ajalla 39,85 s. Göteborgin EM-hallikilpailuissa 2013 Haapala sijoittui pituushypyssä neljänneksi tuloksella 805 cm jääden pronssista vain 2 senttiä. Haapala ylitti Moskovan MM-kilpailuihin 2013 vaaditun tulosrajan, muttei pystynyt loukkaantumisen takia osallistumaan kilpailuihin.
Myös kausi 2014 päättyi Haapalan osalta loukkaantumiseen heti ensi metreillä. Hän hyppäsi 8. kesäkuuta Raaseporin tähtikisoissa ensimmäisellään 0,3 metrin myötätuuleen tuloksen 788. Tulos jäi vain sentin hänen itsensä hallussa olleesta kauden kotimaisesta kärkituloksesta. Neljännessä hypyssä Haapala reväytti takareitensä niin pahasti, että vamma vaatii leikkaushoitoa. Loukkaantuminen oli Haapalan uran yhdeksäs ja hän kertoi miettivänsä leikkauksen jälkeen uransa jatkoa.
Svjatohirsk
Svjatohirsk (, ; vuoteen 1938 saakka Banno-Tetjanivka, ; vuodesta 1938 Banne (Bannivske), ; vuodesta 1964 Slovjanohirsk (kaupunki; Слов'яногірськ); vuodesta 2003 nykynimellä) on pieni kaupunki Donetsjoen varrella Itä-Ukrainassa, Donetskin alueen pohjoisosan Kramatorskin piirissä. Svjatohirskin väkiluvuksi arvioitiin (4 309 as., 2021). Ennen heinäkuun 2020 aluehallinnollista uudistusta kaupunki kuului Slovjanskin kaupunkipiiriin.
Historiallinen Donetsjoen varren kaupunki on tunnettu erityisesti vuonna 1526 perustetusta ortodoksisen kirkon Svatohirskin lavrasta (Pyhän vuoren luostari, Sjatohirskin luolaluostari) ja laajoista puistoalueistaan. Luostarin lähistöllä on 22 metriä korkea neuvostosankari Artjomin patsas, joka kansallisena muistomerkkinä säästettiin, kun suuri osa muita kommunistisen ajan tunnusmerkkejä poistettiin Ukrainassa vuonna 2015 annettujen säädösten nojalla.
Eero Haapala
Ura
Haapala oli valittu Suomen edustajaksi yleisurheilun EM-kisoihin 2016, mutta hän loukkaantui vain muutama viikko ennen kisoja, kun hänen akillesjänteensä repeytyi ja hän joutui leikkaukseen, joka päätti koko kilpailukauden. Hän saavutti pronssia Kalevan kisoissa 2019.
The Unguided
The Unguided on melodinen death metal -yhtye Falkenbergista Ruotsista. Yhtye koostuu Sonic Syndicaten entisistä jäsenistä, Roland Johanssonista sekä Richard ja Roger Sjunnessonista. Yhtye luotiin Richardin erottua Sonic Syndicatesta. The Unguidediin kuuluvat nykyään myös Henric Liljesand (o.s. Carlsson, Cipher System, Nightrage, Dead by April) ja rumpali Richard Schill.
Arbagar
Arbagar on kaupunkimainen taajama Taka-Baikalian aluepiirin Šilkan piirissä Venäjällä. Se sijaitsee 25 kilometriä Šilkasta koilliseen. Asukkaita on 600 henkeä (vuonna 2009).
Paikkakunta on syntynyt kivihiilikaivoksen yhteyteen. Vuonna 1951 se sai kaupunkimaisen taajaman aseman. Kaivos suljettiin vuonna 1972. Sen paikalle perustetut tuotantolaitokset lopettivat toimintansa 1990-luvun alussa. Työikäinen väestö on pääosin muuttanut pois Arbagarista.
Tanssiaiset
Tanssiaiset ovat alun perin olleet ylhäisöhuvia. Se on ollut muun muassa seurapiirineideille sopiva seurustelumuoto. Nykyisellään esimerkiksi koulujen päättäjäisissä on tapana pitää tanssiaisia.
Patrick Harrild
Patrick Harrild on brittiläinen tuubisti. Hän valmistui Guildhall School of Music and Dramasta, jossa hänen opettajanaan toimi John Fletcher. Valmistumisensa jälkeen Harrild liittyi Royal Philharmonic Orchestraan, jossa hän soitti tuubaa, kunnes siirtyi vuonna 1987 Lontoon sinfoniaorkesteriin.
Harrild oli solistina Ralph Vaughan-Williamsin tuubakonserton levytyksellä. Hän on lisäksi esittänyt muun muassa John Williamsin tuubakonserton. Hän on toiminut myös pedagogina.
Siwa
Siwa oli suomalainen lähikauppaketju, joka toimi vuosina 1981–2017. Keskon ostettua Suomen Lähikaupan Siwan nimi katosi liikkeistä kokonaan yhdessä Valintatalon nimen kanssa toukokuusta 2016 alkaen ja päättyen huhtikuussa 2017. Liikkeet joko muutettiin K-Marketeiksi, suljettiin tai myytiin kilpailijoille. Siwan viimeisellä vuosikymmenellä ketjuun kuului yli 500 myymälää.
Siwat olivat pienikokoisia ruokakauppoja, joissa oli myyntipinta-alaa alle 400 neliömetriä. Joissakin Siwoissa pinta-alaa oli kuitenkin alle 100 neliömetriä. Siwan tuotevalikoimaan kuului merkkituotteiden lisäksi muun muassa Tuko Logisticsin omia Eldorado-tuotteita.
Historia
Siwa sai alkunsa E-liikkeen kannattavuuskriisissä. Erityisesti pienet ruokakaupat olivat lopetusuhan alla. Osuusliike Mäki-Matin kaupallinen johtaja Jorma Tuukkanen sai tehtäväkseen soveltaa saksalaisten laatikkomyymälöiden konseptia ensimmäisenä Suomeen. Hän ja muutama muu E-johtaja viettivät paljon aikaa Saksassa tutustumassa salaa asiakkaan ominaisuudessa erityisesti Aldi-ketjun laatikkomyymälöihin.
Ensimmäiset Siwa-myymälät perustettiin Jyväskylän Torinkulmaan, Ahdinkadulle ja Huhtakeskukseen vuonna 1981. Myymälöiden ilmeen haluttiin poikkeavan täysin E-liikkeen siihenastisesta ilmeestä. Esimerkiksi E-liikkeen oranssin tunnusvärin sijaan väreiksi otettiin sininen ja valkoinen. Nimi ketjulle saatiin lyhentämällä yhdyssanasta sinivalkoinen, mikä viittaa kotimaisuuden lisäksi alkuaikojen värimaailmaan. Alkuperäinen nimi oli Siva, mutta v korvattiin w:llä, kun irvileuat arvelivat Sivan tarkoittavan ”Siperian valintataloa”. Myöhemmin selvisi, että Siwa on myös keidas Egyptissä, mutta keitaalla ei ole Jorma Tuukkasen mukaan mitään tekemistä kauppaketjun nimen kanssa. Jorma Tuukkanen piirsi itse Siwa-logon, joka oli pienin muutoksin käytössä loppuun asti. Ketjun iskulauseeksi otettiin ”Siwa – kodintukku”, mikä närkästytti tukkukauppiaita ja silloista kuluttaja-asiamiestä Gerhard af Schulténia.
Siwat toimivat yhden työntekijän minimillä, itsepalvelulla ja riisutuilla valikoimilla.
Vuoden 1983 fuusiossa Osuusliike Mäki-Matista tuli osa Eka-yhtymää, joka teki Siwasta ensimmäisen valtakunnallisen laatikkomyymäläketjun. Vuonna 1986 Siwoja oli jo yli 300 eri puolilla Suomea. Siwa oli Ekan menestynein päivittäistavaraketju, mutta se ei aluksi toiminut pääkaupunkiseudulla, joka oli Eka-fuusion ulkopuolelle jääneen Elannon markkina-aluetta.
Vuosina 1994−2014 Siwa kuului YkkösBonus-kanta-asiakasohjelmaan. Vuonna 2014 Siwa siirtyi käyttämään uutta Pins-kanta-asiakasjärjestelmää.
Elannon ja Tradekan (entinen Eka) aloitettua yhteistyön Siwa-ketjuun kuuluivat vuosina 1996–2003 myös Elannon lähimyymälät pääkaupunkiseudulla. Ne olivat yhteisessä ketjunohjauksessa Tradekan myymälöiden kanssa. Helsingin Osuuskaupan HOKin ja Elannon fuusioituessa vuonna 2004 Elanto luovutti Tradekalle 46 Siwaa ja yhden Valintatalon liiketoiminnan korvaukseksi yhteistyösopimuksen ennenaikaisesta lopettamisesta. Elannon myymälöitä oli yhteensä 56, ja niistä kymmenen muutettiin HOK-Elannon lähikauppaketjun Alepan myymälöiksi. Viimeinen omistaja Suomen Lähikauppa Oy (entinen Tradeka Oy) muodostui vuonna 2005, kun Tradekan ja Wihurin Ruokamarkkinoiden vähittäiskauppaketjut yhdistettiin samaan yhtiöön. Tämän seurauksena suurin osa Ruokavarasto-lähikaupoista muuttui Siwoiksi, mikä johti niiden määrän huomattavaan lisääntymiseen. Viidensadan Siwan raja rikkoutui tammikuussa 2006.
Siwa uudisti myymäläilmeensä ja tuotevalikoimansa viimeisen kerran vuonna 2014. Uudistukseen kuului muun muassa entistä ruokaisampi tuotevalikoima ja selkeästi aiempaa runsaampi tuoretuotteiden määrä. Myymälöiden valikoimat oli räätälöity kaupan asiakaskunnan kysynnän mukaan, eli nekin vaihtelivat myymäläkohtaisesti. Valikoima sisälsi kuitenkin Suomen 2 000 suosituinta tuotetta sekä palveluita peleistä pakettipalveluihin. Lisäksi Helsinkiin avattiin vuorokauden ympäri auki olevia Siwoja.
Kesko osti Suomen Lähikaupan marraskuussa 2015. Tämän seurauksena pääosa Siwoista ja Valintataloista muutettiin K-Marketeiksi vuosina 2016 ja 2017. Loput myymälät myytiin Kilpailu- ja kuluttajaviraston ehtojen mukaan kilpailijoille tai lakkautettiin kokonaan. Kaupan voimaantulon myötä Siwojen ja Valintatalojen tuotevalikoimaan lisättiin sata Pirkka-tuotetta välittömästi huhtikuussa 2016. Viimeisinä K-Marketeiksi muutettiin Ruoveden, Mäntän, Ivalon ja Rovaniemen Ounasmetsän Siwat 27. huhtikuuta 2017.
Kulttuurissa
”Siwan kassa” muodostui kansan suussa käsitteeksi. Sillä tarkoitetaan heikosti arvostettua työpaikkaa, johon päätyvät ne, jotka eivät saa muuta työtä.
Harmaakerttuorneero
Harmaakerttuorneero (Xenerpestes minlosi) on kerttuorneeroiden sukuun kuuluva varpuslintulaji.
Levinneisyys
Harmaakerttuorneeroa tavataan Ecuadorissa, Kolumbiassa ja Panamassa. Lajia on kuvattu harvinaiseksi, mutta sen levinneisyysalue on laaja, eikä sen uskota olevan vaarassa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Tempe (täsmennyssivu)
Tempe voi viitata seuraaviin asioihin:
Uno Brummer
Uno Wilhelm Brummer (11. helmikuuta 1871 Joutsa – 6. helmikuuta 1913 Helsinki) oli suomalainen toimittaja, suomentaja ja kirjailija. Hän käytti nimimerkkejä Uno Osmio, U.B., U-r, K. L. Waurio ja W. K. Waurio.
Brummerin vanhemmat olivat Joutsan kirkkoherra Robert Wilhelm Brummer (1817–1880) ja Katarina Sofia Rajalin. Hän pääsi ylioppilaaksi Läroverk för gossar och flickor i Helsingfors -oppikoulusta 1890 ja opiskeli sitten jonkin aikaa lääketiedettä Helsingin yliopistossa. Brummer opiskeli sittemmin omin päin kieliä kotimaassa ja ulkomailla hankkien monipuolisen kielitaidon. Hän toimi kääntäjänä, kirjailijana ja Helsingissä ilmestyneiden suomen- ja ruotsinkielisten sanomalehtien tilapäisenä avustajana.
Uno Brummerin vanhempi veli oli toimittaja ja kirjailija Onni W. Arima.
Teoksia
Omalla nimellä: Nimimerkillä K. L. Waurio : Nimimerkillä W. K. Waurio: Nimimerkillä Uno Osmio: Nimimerkillä U. B. : Nimimerkillä U-r:
Suomennoksia
Omalla nimellä: Nimimerkillä K. L. Waurio : Nimimerkillä Uno Osmio: Nimimerkillä U. B. :
Ylimääräinen professori (arvonimi)
Ylimääräisen professorin nimi ja arvo oli Suomessa arvonimi, joka on myönnetty vain yhden kerran itsenäisyyden aikana (vuonna 1918) ja jota ei ole koskaan ollut arvonimien luettelossa.
Ennen itsenäisyyden aikaa ylimääräisen professorin arvonimi myönnettiin esimerkiksi kirjastonhoitaja Sven Gabriel Elmgrenille (1873) ja lääkäri, anatomian tutkija Thure Möllerille (1914).
Evy Björkman
Evy Mathilda Björkman (24. toukokuuta 1876 Helsinki – 18. huhtikuuta 1960 Helsinki) oli suomalainen ruotsin kielellä kirjoittanut näytelmäkirjailija.
Žireken
Žireken on kaupunkimainen taajama Taka-Baikalian aluepiirin Tšernyševskin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Kuengaan laskevan Aleur-joen laaksossa 44 kilometriä (rautateitse) Tšernyševskistä koilliseen. Taajaman kautta kulkee Siperian rautatie. Asukkaita on 4 200 henkeä (vuonna 2009).
Paikkakunta on syntynyt vuonna 1954 löydetyn molybdeeniesiintymän yhteyteen. Vuonna 1972 siitä tuli kaupunkimainen taajama. Žirekenissä toimii molybdeenikaivos ja rikastamo. Taajamassa on keskikoulu, lasten luomistyön keskus, kulttuuritalo, kaksi kirjastoa ja sairaala.
HMS Argonaut (F56)
HMS Argonaut (viirinumero F56) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Leander-luokan fregatti Falklandin sodassa.
Valmistus
Alus tilattiin Hawthorn Leslie and Companyltä Hebburnistä, missä köli laskettiin 27. marraskuuta 1964. Se laskettiin vesille 8. helmikuuta 1966 ja valmistui 17. elokuuta 1967.
Palvelus
Ensimmäisenä palvelusvuonnaan alus saattoi RMS Queen Maryn Yhdysvaltoihin, missä risteilyaluksesta tehtiin museohotelli. Se osallistui 1971 Beirapartioihin, joiden tarkoituksena oli valvoa Rhodesian ja Mosambikn välistä öljykauppaa.
Alus palasi 1973 telakalta, jonka jälkeen se oli kuusi viikkoa koulutettavana Portlandissa. Alus vieraili Brestissä, jonka jälkeen se sijoitettiin Gibraltarille vartioalukseksi. Islannin julistettua 200 merimailin talousalueen Argonaut suojasi alueella brittiläisiä troolareita. Tammikuun puolivälistä 1974 alkaen alus kuului Task Group 317.1:een, jonka muut alukset olivat HMS Fife, HMS Ariadne, HMS Danae, HMS Londonderry ja HMS Scylla sekä kaksi Royal Fleet Auxiliaryn tukilaivaa (tankkeri ja huoltoalus).
Alukselle asennettiin 1976-1980 Exocet-ohjukset, mikä paransi sen merimaalien torjuntakykyä. Vuonna 1981 alus oli partioimassa Persianlahdella.
Argonaut lähti 19. huhtikuuta 1982 Devonportista. Sen tehtävänä oli suojata HMS Ardentin kanssa RFA Regentiä ja RFA Plumleafiä Ascensionille, jonne saattue saapui 29. huhtikuuta. Alus jatkoi 6. toukokuuta matkaansa Falklandille, jossa se liittyi 16. toukokuuta HMS Fearlessin ja HMS Intrepidin ympärille koottuun maihinnousulaivastoon. Kaksi päivää myöhemmin maihinnousulaivasto kohtasi lentotukialusosaston.
Alus suojasi 21. toukokuuta maihinnousulaivastoa sen laskiessa joukkoja maihin San Carlosissa. Argonaut joutui päivän aikana kahdesti ilmahyökkäykseen, joissa siihen osui kaksi pommia. Pommit eivät kuitenkaan räjähtäneet, mutta siitä huolimatta kaksi merimiestä sai surmansa kahden ohjuksen räjähtäessä. HMS Plymouth hinasi vaurioituneen aluksen turvaan. Tulipalo saatiin hallintaan ja pommit purettua.
Sotatoimien päätyttyä alus palasi 26. kesäkuuta Devonportiin, jossa se siirrettiin telakalle korjattavaksi. Alus poistettiin palveluksesta 31. maaliskuuta 1993 ja romutettiin kaksi vuotta myöhemmin.
Nukkeasterit
Nukkeasterit (Felicia) on asterikasvien (Asteraceae) heimoon kuuluva kasvisuku. Sukuun kuuluu noin 85 lajia.
Arménoin minolainen hautausmaa
Arménoin minolainen hautausmaa on minolaisaikaisen hautausmaan arkeologinen kohde Kreetan saarella Kreikassa. Se sijaitsee Réthymnon kunnassa noin 1,8 kilometriä pohjoiseen Arménoin kylästä, josta se on saanut nimensä, ja noin 8 kilometriä etelään Réthymnon kaupungista.
Alueelta tunnetaan yli 230 esihistoriallista hautaa. Ne on ajoitettu myöhäisminolaiselle kaudella (LM III A–B) noin vuosiin 1400–1200 eaa. Lähes kaikki hautausmaan haudat ovat kallioon louhittuja kammiohautoja. Hautoihin johtaa käytävät ja niissä on oviaukko, joka johtaa varsinaiseen hautakammioon. Suurimpiin hautoihin laskeutuu useita metrejä pitkät portaat. Vain yksi tunnetuista haudoista on suuri tholos- eli pyöröhauta.
Alueen järjestelmälliset kaivaukset alkoivat vuonna 1969. Tutkijoille on ollut ongelmana, missä lähistöllä olisi sijainnut niin suuri minolainen asutus, että se on tarvinnut näin suuren hautausmaan. Nykyisin arvellaan, että asutus on todennäköisesti sijainnut nykyisen Kástelloksen kylän paikalla. Tutkijoiden mukaan hautausmaa on alun perin suunniteltu ja järjestetty niin, että siinä on ollut alueet varakkaampien ja köyhempien haudoille. Myöhemmässä vaiheessa suuria ja pieniä hautoja on sijoitettu sekaisin. Hautoihin on todennäköisesti haudattu useita henkilöitä kuhunkin.
Haudoista on löydetty monia erilaisia hautaesineitä, kuten suuri määrä ruukkuja. Osassa ruukuista on lineaari-B-kirjoitusta. Lisäksi on löydetty lineaari-A-kirjoitusta sisältävä riipus.
Tabe Slioor
Tausta
Slioor syntyi suomalais-persialaiseen perheeseen, ja hänellä oli kolme vanhempaa veljeä. Slioorin persialainen isä Eramis työskenteli hedelmäkauppiaana Helsingin Vanhassa kauppahallissa ja hänen suomalainen äitinsä oli kotiäiti. Vanhempiensa avioeron jälkeen Slioor kasvoi Svealundin tyttökodissa Espoossa tavaten vanhempiaan aika ajoin; Slioorin isä sairastui pahasti ja kuoli vuonna 1936, kun taas hänen äitinsä asui mielenterveydellisistä syistä sairaalassa.
Pelastusarmeijan kansainvälisen etsintätoimiston vuonna 1947 tekemän tutkimuksen mukaan Slioorin isoisä asui edelleen Iranissa ja oli suurtilallinen kantaen ruhtinaan arvonimeä.
Elämä ja ura Suomessa
Slioor meni ensimmäisen kerran naimisiin suomalaistaiteilija Sigurd Laesvirran kanssa Helsingin tuomiokirkossa vuonna 1944. Seuraavana vuonna parille syntyi tytär Aulikki. Avioliittonsa kautta Slioor tutustui suomalaisiin taiteilija- ja taiteentukijapiireihin ja alkoi pian työskennellä mallina. Erottuaan Laesvirrasta Slioor jatkoi mallintöitä ja esiintyi Mika Waltarin käsikirjoittamassa ja Toivo Särkän ohjaamassa elokuvassa Tanssi yli hautojen, joka sai ensi-iltansa joulukuussa 1950.
Käytyään mannekiinikurssin Slioor perusti vuonna 1951 Helsingin Mannekiinikoulun, joka toimi sittemmin Bulevardilla. Slioor opiskeli alaa myös Pariisissa, jossa hän suoritti diplomin École Parisienne de Mannequins -koulussa vuonna 1952. Tavallista suurempaa matkakassaansa varten Slioor tarvitsi virallisen luvan Suomen Pankista, jossa hän tapasi ja tutustui Urho Kekkoseen; heidän suhteensa laatu on ollut spekuloinnin kohteena vuosikymmeniä.
Slioor harrasti ammuntaa sekä kilpa-autoilua ja voitti muun muassa kolmasti naisten sarjan Suomen Autoklubin järjestämissä "Tuhannen kilometrin ajoissa" S. P. J. Keinäsen Fiat 1400:lla.