cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Baran kulttuuri
Kulttuurin uskotaan kehittynene Sothi-Siswalin ja Harapan keramiikasta. Useimmat saviastiat eroavat huomattavasti Indus-kulttuurin keramiikasta. Keramiikan maalaus muistuttaa Belutsistanin keramiikkaa, ja jotkut aiheet ovat esiharappalaisen tyyppisiä. Baran kulttuurin talot oli tehty säännöllisistä kankar-kivistä tai mutatiilistä, joiden mitat olivat 1:2:4. Baran kulttuuriin saattoi liittyä sitrushedelmien viljely, joka oli leviämässä alueelle Koillis-Intiasta, Etelä-Kiinasta ja Kaakkois-Asian pohjoisosista.
Esiharappalaisesta perinteestä Jamuna- ja Sutlej-jokien varsille syntynyt perinne ulottui Punjabiin, Haryanaan ja läntiseen Uttar Pradeshiin. Joillakin alueilla kulttuuri vallitsi yhtä aikaa Indus-kulttuurin kanssa, esimerkiksi Kotla Nihang Khanissa.
Huittisten jäähalli
Huittisten jäähalli (Kulta-Arena) on Huittisissa vuonna 1996 valmistunut jäähalli. Se toimii II-divisioonassa pelaavan Lauttakylän Lujan kotihallina. Jäähallia hallinnoi Huittisten Jäähalli Oy. Hallissa on mahdollisuus pelata myös curlingia, kaukalopalloa, ringetteä ja harrastaa taitoluistelua. Jäähallin kaukalon koko on 28 x 58 m.
Opel Corsa B
Opel Corsa B on Opel Corsan toisen sukupolven malli, jota valmistettiin vuosina 1993–2000.
Opel Corsa (1993–2000)
Vuonna 1993 esitelty Corsa B oli edeltäjäänsä verrattuna pyöreämmin ja nykyaikaisemmin muotoiltu. Auton mallinimenä oli nyt myös Britanniassa Corsa. Ensimmäisestä sukupolvesta poiketen B-mallin sedan-versiota ei myyty Euroopassa. Muualla oli saatavilla myös farmarimalli Caravan ja pakettiautoversio Corsavan. Corsa B:n alustalle perustuivat lisäksi pieni coupé Opel Tigra ja korotetulla takaosalla varustettu pakettiauto Opel Combo.
Kahden tähden tulos vuoden 1997 Euro NCAP -kolaritestissä oli hieman pettymyksellinen, sillä kilpailijat Ford Fiesta ja Volkswagen Polo saivat kumpikin kolme tähteä.left|thumb|250x250px|Facelift-mallin Opel Corsa B. vasen|pienoiskuva|Facelift-mallin viisiovinen Opel Corsa B. Moottorivaihtoehtoina olivat 1,0- (55 hv), 1,2- (45 hv), 1,4- (60/90 hv) ja 1,6-litraiset (106/109 hv) bensiinimoottorit sekä 1,7-litrainen (60 hv) Isuzun valmistama diesel.
Vuoden 1997 kasvojenkohotuksessa Corsan etusäleikkö muuttui yksiosaiseksi ja puskurit kokivat pieniä uudistuksia. Koria jäykistettiin paremman turvallisuuden saavuttamiseksi. Kuljettajan turvatyyny oli tullut vakiovarusteeksi jo mallivuoden 1995 autoihin. Uudistettu Corsa ylsi nyt kolmeen tähteen vuoden 2000 Euro NCAP -kolaritestissä.
Valkea Hirsijärvi
Valkea Hirsijärvi Hirsjärvi on Päijät-Hämeessä Padasjoella Takaperän kylän lähellä sijaitseva järvi.
The Hole
The Hole voi viitata ainakin seuraaviin:
Fūjin
thumb|Fūjin [[Ogata Kōrinin maalauksessa, 1700-luku.]]
Fūjin on japanilaisessa mytologiassa ja sittemmin šintolaisuudessa esiintyvä tuulen kami. Hänet on usein esitetty ukkosen kamin Raijinin vastinparina, demonin kaltaisena, sarvekkaana ja vihaisena hahmona. Hän kantaa säkkiä, jonka suusta tuulet puhaltavat.
Tuulet toivat mukanaan sateita, joista maatalous oli riippuvainen, mutta toisaalta myös vaarallisia taifuuneja. Monissa pyhäköissä Fūjinia palvottiin tuulen aiheuttamien vahinkojen välttämiseksi. Historiallisesti merkittävä tuulen kamille omistettu pyhäkkö oli Tatsuta-jinja Naran prefektuurissa, jonka rituaalit on kirjattu jo 900-luvun Engishikiin. Fūjinia juhlistavan festivaalin (matsuri) vietto alkoi 600-luvulla keisari Tenmun valtakaudella ja se pidettiin kahdesti vuodessa. Ilmeisesti ajateltiin, että länsituuli puhalsi Yamaton tasangolle tätä kautta. Myös Isen pyhäkössä on Fūjinille omistettu erillispyhäkkö (betsugū). Kun taifuuni tuhosi Japaniin hyökkäävät Mongolit 1200-luvulla, jumalallisen tuulen (kamikaze) sanottiin saaneen alkunsa sieltä.
Kemin Into
Kemin Into on vuonna 1907 perustettu TUL:n alainen urheilu- ja voimisteluseura.
Urheilullinen toiminta
Seuran edustajat ovat saavuttaneet lukuisia SM- ja TUL:n mestaruuksia ja muita palkintosijoituksia erityisesti nyrkkeilyssä ja painissa. Nykyisin Innolla on toimintaa keilailussa, koripallossa, nyrkkeilyssä, painissa ja voimistelussa.
Kamppailulajit
Kemin Into, kuten monet muutkin TUL:n seurat, oli vahva kamppailulajien seura.
Paini
Perinteisesti työläisseuroissa paini on ollut keskeisimpiä urheilulajeja. Allkuaikoina Innon painijat menestyivät pääosin piirin tasolla. Painin nousun näkyvin nimi oli 1960-luvulla Raimo Taskinen, joka menestyi erityisesti kreikkalais-roomalaisessa painissa. SM-hopeaa tuli vuonna 1962. Vuosina 1963–1967 Taskinen otti viisi kertaa peräkkäinen Suomen mestaruuden sarjassa alle 57 kg. Vuonna 1964 hän oli lähellä olympiaedustusta, mutta valinta kariutui valintakomiteaan. Seuraavana vuonna Taskinen edusti ainoan kerran MM-kisoissa Suomea kuitenkaan menestymättä. Pohjoismaiden mestaruus tuli myös vuonna 1965. Työläisurheiluliittojen MM tuli Israelissa vuonna 1966, joka oli Taskisen parhaimpia painivuosia.
Nyrkkeily
Mauri Saarivainiosta tosin tuli ensimmäinen olympiaedustaja Méxicon vuoden 1968 olympialaisten välisarjassa (alle 67 kg). Hän hävisi ensimmäisellä kierroksella länsisaksalaiselle Dieter Kottyschille kehätuomarin keskeytyksellä toisessa erässä. ,
Reima Virtanen saavutti 1960-luvun useita maaotteluvoittoja, Suomen ja Pohjoismaiden mestaruuksia. Ensimmäinen kansainvälinen menestys tuli Bukarestin vuoden 1969 EM-kisoissa, kun Virtanen saavutti pronssin. Hän uusi pronssin Madridin vuoden 1971 EM-kisoissa, joissa Suomen edustajana oli myös Innon Kari Ruonala. Münchenin vuoden 1972 olympialaisten keskisarjassa eli alle 75 kg Virtanen saavutti uransa huippusijoituksen olympiahopealla. Virtanen koki Münchenin kisoissa kolmen voiton jälkeen loppuottelussa tyrmäystappion ensimmäisessä erässä Neuvostoliiton Vjatšeslav Lemeševille.
Saavutustensa ansiosta Reima Virtanen valittiin kaksi kertaa TUL:n vuoden urheilijaksi 1971 ja 1972.
Miesten jalkapallo
Kemin Into pelasi sodan jälkeen TUL:n omaa suursarjaa. Yhteistyösopimusten mukaan Into pääsi pelaamaan pääsystä Palloliiton ja TUL:n yhteiseen Suomisarjaan 1940-luvun lopulla. Nousu ylemmälle sarjaportaalle tapahtui kaudelle 1966, jolloin Into pelasi toiseksi korkeinta sarjaporrasta eli Suomensarjan Pohjoislohkoa. Kaudeksi 1970 Into nousi jalkapallon mestaruussarjaan, mutta putosi kauden jälkeen sarjasta.
Seura pelasi kaudet 1971–1976 kolmanneksi korkeinta valtakunnan sarjaa eli II Divisioonan Pohjoislohkoa, mutta nousi syksyllä 1976 I Divisioonaan. Kausi 1977 jäi ainoaksi I Divisioonassa, kuten myös kausi 1978 II Divisioonan Pohjoislohkossa. Kaudesta 1979 lähtien seura pelasi neljänneksi korkeinta valtakunnan sarjaa eli III Divisioonaa nousematta enää ylempiin sarjoihin. Syksyllä 1985 Into putosi IV Divisioonaan. Kemiläisen jalkapalloilun TUL:n seurat, Into, Karihaaran Tenho ja Veitsiluodon Kisaveikot (VKV), päättivät perustaa tällöin TUL:ään kuuluvan jalkapalloilun yhteisen erikoisseuran Kemin Pallotoverit (KPT-85). Kemin Innon miesten jalkapallotoiminta päättyi näin syksyllä 1985. Peliareenana Innon miehillä on ollut Sauvosaaren urheilupuisto, ennen takakenttää varsinainen urheilukenttä eli etukenttä.
Naisten jalkapallo
Naisten joukkue voitti Suomen mestaruuden vuosina 1976 ja 1977 sekä pronssia vielä vuonna 1979. Naisten Suomen Cupin Into voitti vuonna 1982 ja oli hopealla ensimmäisessä naisten cupissa 1981. Into oli finaalin häviävänä osapuolena myös 1984. Naisten jalkapallojoukkueen menestysvuosien pelaajia olivat muun muassa maajoukkueessakin pelanneet Sirpa Järnfors, Irmeli Leskinen, Ulla Lehtosaari, Salme Kinnunen, Soile Malm, Leena Väänänen, Arja Ketola ja Marja-Leena Luomanperä sekä Päivi Ekström, Päivi Kalasniemi, Sirkka Malm, Saara Tuisku, Saara Kinnunen, Sari Kinnunen, Paula Hahtimaa, Leila Tallqvist ja Leila Frondelius (vuosina 1976–1979).
Menestyneitä urheilijoita
Seuran tunnetuin urheilija on Münchenin olympiakisoissa vuonna 1972 hopeamitalin ja Pro Urheilu -palkinnon 2006 saanut nyrkkeilijä Reima Virtanen. Myös Suomen jalkapallomaajoukkueen entinen päävalmentaja ja maajoukkueen pitkäaikainen pelaaja Jukka Ikäläinen edusti uransa alkuaikoina Kemin Intoa, kuten myös entinen maajoukkuejalkapalloilija Juhani Himanka.
Henan
Henan (,, suom. tai kiinalaisittain ) on Kiinan keskitasangolla sijaitseva Kiinan maakunta. Maakunnan lyhennenimi on Yù. Vanha suomalainen latinalaistus käytti muotoa Honan.
Henan on maan kolmanneksi väkirikkain maakunta. Maakunnalla on painoarvoa myös talouselämässä, sillä se tuottaa viidenneksi suurimman osuuden Kiinan kansantulosta.
Maantiede
Henanin naapurimaakunnat ovat Anhui kaakossa, Hubei etelässä, Shaanxi lännessä, Shanxi ja Hebei pohjoisessa sekä Shandong koillisessa.
Henanissa on useita suojelualueita. Tärkeimpiä ovat Danjiangkoun suojelualue Hubein rajalla sekä Sanmenxianin, Suyahun, Baiguishann, Nanwan ja Banqiaon suojelualueet.
Henanissa vallitsee mannerilmasto, ja vettä sataa eniten kesällä. Keskilämpötilat ovat tammikuussa 0 °C ja heinäkuussa 27–28 °C.
Historia
Maakunnan nimi on muodostettu Tang-dynastian aikana (618–907) sanoista hé ’joki’ ja nán ’etelä’. Henan merkitsee sananmukaisesti ’joesta etelään’. Tässä tarkoitetaan Keltaistajokea.
Hallinnollinen jako
thumb|left|280px|Henanin aluehallinnollinen jako. Alueet 1–18 ovat maakuntahallinnon ohjauksessa. Henan jakautuu 17 prefektuuritason kaupunkiin. Prefektuurit jakautuvat edelleen piirikuntiin, kaupunkipiireihin ja piirikuntatason kaupunkeihin. Näitä yksiköitä on yhteensä 159. Alimmalla tasolla ovat suurkunnat ja maalaiskunnat, joita on 2 299. Henanin prefektuuritason kaupungit ovat:
Lisäksi on maakunnan suorassa ohjauksessa oleva Jiyuanin aliprefektuuri eli piirikuntatasoa vastaava kaupunki, joka ei kuulu mihinkään prefektuuriin:
Vuodesta 2004 alkaen Henanissa kokeillaan hallintouudistusta, että jotkut piirikunnat tai piirikuntatason kaupungit saavat enemmän päätösvaltaa omilta prefektuureiltaan ja menevät suoraan maakunnan ohjaukseen monissa asioissa. Vuodesta 2014 alkaen seuraavat piirikunnat tai piirikuntatason kaupungit ovat maakunnan suorassa ohjauksessa (muodollisesti vielä osia omia prefektuureita):
Väestö
thumb|270px|[[Zhongyuanin suuri buddha. Maailman suurin patsas. Syksyllä 2008 vihityn patsaan päälaki kohoaa 208 metriä ympäristöään korkeammalle, mistä 128 m on varsinaista patsasta.]] Henanin väkiluku on 94,1 miljoonaa ja se on väestöltään Kiinan kolmanneksi suurin maakunta 7,0 prosentin väestöosuudella, kun mukaan ei ole laskettu erityisalueiden (Hongkong ja Macao) asukkaita.
Ylivoimaisesti suurin väestöryhmä ovat han-kiinalaiset.
Vuonna 2012 suoritetun mielipidekyselyn mukaan vain noin 13 % kiinalaisista kertoi kuuluvansa johonkin järjestetyn uskonnon piiriin. Suurin uskontokunta ovat buddhalaiset (6,4 % väestöosuus), seuraavana protestantit (5,6 %), muslimit (1,3 %) ja katoliset (0,5%). Noin 86% väestöstä ei ole uskovaa tai ottaa osaa perinteisiin kansanuskontoihin, taolaisiin riitteihin, ylistää jumalia ja menneitä sukupolvia. Henanin alueella on prosentuaalisesti tai lukumääräisesti suurin kristillinen väestöryhmä koko Kiinassa.
Talous
Noin 94,1 miljoonan asukkaan (2013 loppu) Henan on Kiinan kolmanneksi väkirikkain maakunta. Se tuotti vuonna 2013 5,1 prosentin osuuden maan bruttokansantuotteesta (BKT). Rahassa mitattuna tämä oli 3 215,6 mrd. Kiinan yuania CNY eli 385,2 mrd euroa. Tämä tarkoittaa, että Henan oli kansantuotteen muodostajana vasta Kiinan viidenneksi merkittävin maakunta. Kutakin asukasta kohden kansantuotetta kertyi 34 174 CNY eli 4 084 EUR. Tämä oli 82 %:ia Kiinan keskiarvosta ja henkeä kohden vain alle kaksi kolmasosaa naapurimaakunta Shandongin kansantuotteeseen verrattuna.
Kulttuuri
thumb|270px|[[Longmenin luolat Luoyangissa, Henanissa.]]
No One (Alicia Keysin kappale)
”No One” on yhdysvaltalaisen laulaja-lauluntekijän Alicia Keysin kappale hänen kolmannelta As I Am -studioalbumiltaan. Sen sanoittivat ja tuottivat Keys, Kerry Brothers, Jr. sekä George M. Harry, ja se julkaistiin albumin johdantosinglenä syyskuussa 2007. Se oli Keysin siihenastisen uran suurin hitti, joka saavutti lukuisten singlelistojen kärkiä, mukaan lukien Billboard Hot 100:n viideksi peräkkäiseksi viikoksi sekä Hot R&B/Hip-Hop Songs -listan kymmeneksi peräkkäiseksi viikoksi. Se on hänen toinen soolouralla julkaisemansa Yhdysvaltain singlelistan kärjen saavuttanut kappale vuonna 2001 julkaistun kappaleen ”Fallin’” jälkeen. Vuonna 2008 ”No One” listattiin ”Billboard Hot 100 All-Time Top Songs” -listan 42. sijalle sekä Top Billboard Hot 100 R&B/hip-hop songs -listan 14. sijalle. Vuonna 2009 kappale sijoittui Billboard Hot 100 -listan vuosikymmenen päätöslistan kuudenneksi. Se sijoittui myös Billboardin "Hot 100 55th Anniversary: The All-Time Top 100 Songs" -listan 48. sijalle.
”No One” voitti 10. helmikuuta 2008 pidetyssä vuoden 2008 Grammy-palkintogaalassa kategorioissa ”paras naisartistin R&B-lauluesitys” ja ”paras R&B-kappale”. Seremonian aikana Keys esitti sen duettona John Mayerin kanssa. Kappale oli myös vuoden 2008 kuunnelluin kappale Yhdysvaltain radioissa 3,08 miljardilla kuuntelijalla. Kappaletta on myyty yli neljä miljoonaa maksullista latausta Yhdysvalloissa.
František Veselý
pienoiskuva|František Veselý vuonna 1966. František Veselý (7. joulukuuta 1943 Praha – 30. lokakuuta 2009) oli Tšekkoslovakiaa edustanut tšekkiläinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän oli Tšekkoslovakian maajoukkueen pelaajana voittamassa Euroopan-mestaruutta vuonna 1976.
Veselý pelasi Tšekkoslovakian maajoukkueessa 34 maaottelua, joissa hän teki kolme maalia. Ensimmäisen maaottelunsa hän pelasi syyskuussa 1965 ja viimeisen maaliskuussa 1977. Hän pelasi MM-kilpailuissa 1970 ja EM-kilpailuissa 1976. Tšekkoslovakia voitti vuonna 1976 Euroopan-mestaruuden kukistettuaan loppuottelussa Länsi-Saksan rangaistuspotkukilpailussa. Veselý tuli loppuottelun jatkoajalla vaihdosta kentälle. Lukemin 3–1 päättyneessä välieräottelussa Alankomaita vastaan hän teki joukkueensa kolmannen maalin tultuaan siinäkin jatkoajalla kentälle.
What’s the Pressure
What’s the Pressure on belgialaislaulaja Laura Tesoron kappale, jolla hän edusti Belgiaa. Kappaleen ovat säveltäneet Sanne Putseys, Louis Favre ja Yannick Werther ja sanoittaneet Putseys ja Birsen Uçar.
Kappale kilpaili Eurovision laulukilpailun toisessa semifinaalissa, jossa se sijoittui kolmanneksi 274 pisteellä ja pääsi finaaliin. Finaalissa se sai 181 pistettä ja sijoittui kymmenenneksi.
Marija Banušić
Marija Banušić (s. 17. syyskuuta 1995 Uppsala, Ruotsi) on ruotsalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän pelaa nykyisin CWSL-joukkue Beijing BG Phoenixin paidassa. Ennen nykyiseen seuraansa siirtymistä hän on pelannut Linköpings FC:ssa Damallsvenskanissa. Banušić on pelannut Ruotsin naisten jalkapallomaajoukkueessa seitsemän ottelua maaleitta.
Satulapallokala
Koko ja ulkonäkö
Satulapallokala kasvaa 11 cm pitkäksi. Sen vartalossa on leveät tummat raidat, kuin satulat, ja vatsapuolella punaisia pyöreitä pilkkuja. Pyrstö on kirkkaan keltainen. Sukupuolet voi erottaa toisistaan värityksen perusteella: koiraan pään takaosasta lähtee säteittäisiä kirkkaan sinivihreitä juovia, ja sillä on alaleuan alla siniharmaa viiva oranssilla pohjalla, ja peräaukon takana siniharmaa läikkä. Naaraalta puuttuvat kaikki nämä kuviot.
Alkuperä
Satulapallokala on peräisin Indopasifiselta merialueelta.
Käyttäytyminen
Satulapallokala elää 10–100 yksilön parvissa. Eräät varsin samannäköiset viilakalat (Paraluteres prionurus) liittyvät joskus näihin parviin suojautuakseen pedoilta. Aikuiset naaraat muodostavat kukin oman reviirinsä, ja koiras vartioi usean naaraan reviirejä ja parittelee päivittäin eri naaraan kanssa.
Galatia
pienoiskuva|Galatia Rooman [[Galatia (provinssi)|Galatian provinssina vuonna 125 eaa.]] Galatia oli antiikin aikainen alue Vähässä-Aasiassa eli nykyisessä Turkissa nykyisen Ankaran kaupungin ympärillä. Maakunta on saanut nimensä sinne noin vuonna 278 eaa. siirtyneistä kelteistä eli ”galleista”.
Historia
Aleksanteri Suuren valtakunta hajosi hänen kuolemansa jälkeen useaan osaan. Aleksanterin sotapäällikkö Lysimakhos hallitsi Traakiassa kuolemaansa vuonna 281 eaa. asti. Pohjoisesta tulleet keltit murtautuivat Lysimakhoksen kuningaskunnan rippeiden läpi. Keltit hyökkäsivät muun muassa Kreikkaan, jossa heidät kukistettiin Delfoin edustalla vuonna 279 eaa. Osa kelteistä asettui Traakiaan, jossa he perustivat Tyliksen kuningaskunnan. Tämä kuningaskunta hajosi kuitenkin noin vuonna 212 eaa.
Osa kelteistä siirtyi Vähään-Aasiaan johtajansa Lutariuksen tai Leonnoriuksen johdolla vuonna 278 eaa. Osa heistä saapui Bithyniaan Nikomedeen pyynnöstä. Nikomedes käytti kelttejä sodassaan vallanhavittelijaa Zipoetestä vastaan. Keltit hyökkäsivät kuitenkin Vähän-Aasian kreikkalaisia kaupunkeja vastaan. Vähään-Aasiaan muutti kokonaisia kelttiheimoja (tolistoagii, tectosages ja trocmi). Aluksi keltit elivät ryöstelemällä kaupunkeja ympäri Vähää-Aasiaa. Useat hallitsijat joutuivat pakon edessä maksamaan suuria lunnaita päästäkseen heistä eroon. Seleukidit yrittivät kukistaa keltit, koska he pitivät Vähää-Aasiaa osana omaa aluettaan. Antiokhos I kukistikin keltit taistelussa, joka käytiin joskus vuoden 270 eaa. paikkeilla. Keltit eivät kuitenkaan kukistuneet vaan jatkoivat toimintaansa. Keltit toimivat myös palkkasotilaina eri hellenististen hallitsijoiden armeijoissa.
Keltit kukisti perusteellisesti Pergamonin kuningas Attalos I. Keltit asettuivat sen jälkeen Fryygian pohjoisosaan, joka sai nimekseen Galatia kelttien mukaan. Galatiaan asetuttuaan keltit pitivät vielä kiinni entisistä heimoryhmittymistään. Galatialaisten yläluokka alkoi hellenisoitua 100-luvulla eaa.
Rooman vallan aikana Galatia muodosti oman Galatian provinssinsa.
Iso Peltointaustanjärvi
Iso Peltointaustanjärvi on Päijät-Hämeessä Padasjoella Takaperän kylän lähellä sijaitseva järvi.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Lummennen ja Vesijaon valuma-alueella (14.25), jonka Miestämän–Vesijaon alueeseen (14.252) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 129 metriä mpy.
Mongolian kansanterveyskeskus
Mongolian kansanterveyskeskus (, lyhennys НЭМҮТ;, lyhennys NCPH) on Mongolian kansanterveyteen keskittynyt tutkimuslaitos ja viranomainen. Hallinnollisesti se on Mongolian terveysministeriön alainen laitos. NCPH:aa ja sen edeltäjää johti useiden vuosien ajan tohtori Byambaa Tsogtbaatar.
Mongolian kansanterveyskeskus on kehittynyt Mongolian kansanterveyslaitoksesta (, lyhennys PHI). Tämä pohjautui puolestaan alkujaan vuonna 1968 perustettuun tutkimuslaitokseen (Valtion terveyden, infektiotautien ja bakteorologian instituutti).
NCPH edustaa Mongoliaa esimerkiksi kansainvälisessä kansanterveyslaitosten järjestössä (IANPHI).
Mongolian kansanterveyskeskus seuraa kansanterveyden tilannetta maassaan esimerkiksi 4-5 vuoden välein tehtävien väestökyselyjen avulla. NCPH on asiantuntijatahona osallistunut keskeisesti myös koronaviruspandemian seurantaan ja torjuntaan kotimaassaan.
Vinnie Moore Collection: The Shrapnel Years
Vinnie Moore Collection: The Shrapnel Years on yhdysvaltalaisen kitaristi Vinnie Mooren kokoelmalevy.
Tentyra
Tentyra (, myös Tentyris, ) eli Iunet tai Ta-en-tarer(t)  oli kaupunki muinaisessa Egyptissä. Se sijaitsi Ylä-Egyptissä eli Thebaiksessa ja kuului Tentyriteen nomokseen, jonka pääkaupunki se oli. Kaupungin arkeologinen kohde, joka tunnetaan erityisesti Hathorille omistetusta temppelistä, sijaitsee nykyisessä Denderassa.
Maantiede
pienoiskuva|vasen|upright|Vanha pohjapiirros Tentyran muinaisjäänteistä.
Historia
Tentyran pääjumala oli Hathor, ja se oli kyseisen jumalattaren vanhimpia kulttikeskuksia. Myös kaupungin nimi perustunee Hathorin nimeen, ja oli lyhentynyt sen pidemmistä egyptinkielistä nimistä kuten Iunet-ta-netjeret (Jwnt-tꜣ-nṯrt) ja Ta-bekhen-en-Hathor (Tꜣ-bẖn-n-Ḥt-Ḥr). Kreikkalaiset samastivat Hathorin Afroditeen. Tentyran Hathor oli ihmiskasvoinen ja lehmänkorvainen, ja muistutti niin paljon Isistä, että jumalattaret on myöhemmin sekoitettu toisiinsa. Jumalatar esitetään kuvissa hoitamassa Ehoou-lasta, jonka sanotaan olevan hänen poikansa.
Viimeistään hellenistiseltä kaudelta eli Ptolemaiosten ajalta lähtien Tentyra oli oman nomoksensa pääkaupunki. Tentyra tuotti erityisesti pellavaa ja kankaita. Sen asukkaat vihasivat krokotiilejä, ja olivat siksi vihollisuuksissa niiden nomosten asukkaiden kanssa, joissa krokotiiliä palvottiin. Juvenalis kertoo todistaneensa yhtä veristä tappelua tentyralaisten ja Ombiteen nomoksen asukkaiden välillä. Hän tosin kuvaa tappelun käydyksi vierekkäisten nomosten asukkaiden välillä, vaikka Ombites sijaitsi paljon etelämpänä. Siksi on mahdollista, että hän tarkoitti todellisuudessa viereistä Koptiteen nomosta, jossa myös palvottiin krokotiiliä.
Tentyralaisten kerrotaan olleen kuuluisia krokotiilinmetsästystaidoistaan ja pelottomuudestaan, jolla syöksyivät Niiliin raahatakseen krokotiilit kuivalle maalle. Seneca nuorempi laittoi tämän tentyralaisten luonteen ansioksi, sillä kaupungin asukkaat olivat pienikokoisia. Strabon kertoo nähneensä Roomassa esityksen, jossa krokotiilit oli laitettu vastakkain Tentyrasta tuotujen miesten kanssa. Tentyralaiset syöksyivät rohkeasti altaisiin, pyydystivät krokotiilit verkkoihinsa ja raahasivat ne kuiville katsojien hämmästykseksi.
Rakennukset ja löydökset
Hathorille omistettu temppeli oli kaupungin merkittävin pyhäkkö, ja se on säilynyt nykyaikaan varsin hyvin. Temppelin rakentaminen alkoi Ptolemaiosten aikana ja se sai lopullisen muotonsa roomalaisella kaudella. Temppelin portiikkina toimineessa hypostyylihallissa on 24 pylvästä, neljä kuuden pylvään riviä, jotka on koristeltu kaiverruksin muistuttamaan sistrumia. Portiikkia seuraa käytävä, jonka kummallakin puolella on kolme pylvästä ja niiden takana kolme kammiota. Seuraavaksi tulee keskuskammio, jonka sivuilla oli jälleen pienemmät kammiot. Lopuksi seuraa varsinainen pienikokoinen naos tai cella. Sitä ympäröi käytävä, jonka sivuilla ja takana oli lisää kammioita.
Temppelin seinät on koristeltu kauttaaltaan hieroglyfikirjoituksilla. Kirjoituksissa esiintyy Ptolemaiosten nimiä sekä Rooman keisarien nimiä Tiberiuksen ja Antoninus Piuksen väliseltä ajalta. Temppelissä on myös suurikokoinen eläinradaksi kutsuttu kuva, joka saattaa todellisuudessa esittää kaupungin jumalien kulkuetta. Sieltä on peräisin myös Louvressa oleva pienempi eläinradaksi kutsuttu kuva.
Iseion pienoiskuva|Iseion eli Isiksen temppeli.
Tyfonion
Nimellä Tyfonion (lat. Typhonium) tunnettu temppeli sijaitsi Hathorin temppelin pohjoispuolella. Siinä oli kaksi ulompaa kammiota sekä sisempi adyton. Sitä ympäröi 22 pylväästä koostunut osittainen peristyyli pitkiltä sivuilta ja takasivulta. Temppelin hieroglyfikirjoituksissa esiintyvät nimet Trajanus, Hadrianus ja Antoninus Pius. Temppeli on tulkittu perinteisesti Sethiin yhdistetyn Tyfonin temppeliksi. Sen seinillä esiintyy jumalaan liitettyä tuhokuvastoa, mutta muu kuvitus vaikuttaa esittävän Ehooun syntymää. Näin temppelin on ehdotettu liittyvän ennemmin Hathoriin ja siihen, kun tämä synnytti Ehooun. Tyfon vaikuttaa olevan ainoastaan alisteisessa roolissa kuvaamassa pimeyttä ja kaaosta tai ”alkuyötä”, joka vallitsi ennen luomista ja syntymää.
Hugo Lilius
Frans Hugo Lilius (10. huhtikuuta 1860 Tyrvää – 29. joulukuuta 1936 Helsinki) oli suomalainen lakimies, joka toimi senaattorina vuosina 1905–1908 ja Turun hovioikeuden presidenttinä sekä Nuorsuomalaisen puolueen kansanedustajana. Lilius toimi myös eduskunnan oikeusasiamiehenä ja oli säätyvaltiopäivillä porvarissäädyn puhemies.
Henkilöhistoria
Liliuksen vanhemmat olivat rovasti Karl Efraim Lilius ja tämän toinen vaimo Mathilda Helena von Knorring. Lilius oli kahdesti avioliitossa, ensin Karin Maria Munck af Fulkilan (s. 1863) ja sitten Hilma Eva Augusta Björksténin kanssa. Metsänhoitaja, liikemies Karl Henning Lilius (s. 1887) oli Liliuksen poika ensimmäisestä avioliitosta. Hänen veljellään toimitusjohtaja (IX) Rolf Hugo Liliuksella (s. 1895) oli ensimmäisestä avioliitostaan Edith Susanna Tossavaisen kanssa poika Kaj Rainer Lilius (s. 1933), joka on ollut Teknillisen korkeakoulun materiaalin valmistustekniikan professori. Toisesta avioliitosta syntynyt poika Olavi (1914–2000) otti sukunimen Linnus ja toimi muun muassa kääntäjänä, kirjailijana ja elokuvakäsikirjoittajana.
Ammattiura
Lilius pääsi ylioppilaaksi 1878, suoritti oikeustutkinnon 1882 ja sai varatuomarin arvon 1884. Lilius oli Turun hovioikeudessa kanslistina 1889–1891, ylimääräisenä viskaalina 1891–1892 ja notaarina 1892–1897. Hän oli Halikon tuomiokunnan tuomarina 1897–1899, Turun hovioikeuden asessorina 1899–1902 sekä Heinolan tuomiokunnan tuomarina 1902-1905. Lilius toimi senaatin lainvalmistelukunnan jäsenenä 1901–1905 sekä senaatin talousosaston jäsenenä ja siviilitoimituskunnan päällikkönä 1905–1908 Mechelinin senaatissa. Vuosina 1908–1917 Lilius toimi asianajajana. Suomen itsenäistyttyä hän oli liikepankin pääjohtajana 1917–1922, eduskunnan oikeusasiamiehenä 1923–1925 sekä 1930–1931 ja Turun hovioikeuden presidenttinä 1925–1930.
Toiminta poliitikkona
Lilius oli valtiopäivillä porvarissäädyssä Helsingin edustaja 1904–1905, jolloin hänet valittiin säädyn puhemieheksi. Hän oli nuorsuomalaisten kansanedustajana 1910–1911 edustaen Turun läänin eteläistä vaalipiiriä. Lilius oli myös Turun kaupunginvaltuuston jäsenenä 1912–1914 ja 1916–1917.
Tuomari Martta
Tuomari Martta on Hannu Lemisen ohjaama mustavalkoinen suomalainen draamaelokuva vuodelta 1943. Elokuva perustuu Ilmari Turjan esikoisnäytelmään Tuomari Martta (1938).
Länsipohjalaiset
Länsipohjalaiset (meänkieleksi mm. lantalaiset ) ovat historiallisesti Länsipohjassa asuva suomalainen alkuperäisväestö. Vuodesta 1809 lähtien Suomen ja Ruotsin rajat ovat kulkeneet länsipohjalaisten asuinalueen halki. Historiallinen Länsipohjan maakunta kattaa nykyiset Ruotsin Västerbottenin ja Norrbottenin maakunnat. Suomen puolelle jäänyt Länsipohja kattaa Tornionjoen itäpuoliset alueet, kuten Tornion, Pellon ja Kolarin. Kielellis-kulttuurillinen kokonaisuus Meänmaa sijoittuu Ruotsin-puoleiseen Länsipohjaan.
Tuomari Martta
Elokuva kertoo uraa tekevän naisen elämästä yhteiskunnassa, jossa naisen paikka on ensisijaisesti kotona. Martta Kaataja haluaa kaataa ennakkoluuloja, mutta tasapainottelu työn ja perheen välissä ajaa hänet tuskalliseen tilanteeseen. Elokuva näyttää myös, että kodinhoito sujuu mainiosti uramiehiltäkin. Elokuvan päätteeksi saa katsoja kuulla suoraan kameralle lausutun, sota-ajan naisille suunnatun vaatimuksen: ”Äidit, älkää jättäkö pieniä lapsianne.”
Länsipohjalaiset
Länsipohjalaiset ovat historian eri aikoina Skandinavian pohjoisosia aina Jäämeren rannikolle asti asuttaneiden suomalaisten jälkeläisiä. Heidät lasketaan yleensä muista ruotsinsuomalaisista erilliseksi ryhmäksi.
Tuomari Martta
Juoni
Juho kertoo isälleen suhteestaan Marttaan ennen kuin Martta tapaa vanhemmat. Ilonan mielestä Martta on juuri sopiva vaimo pojalle, ja varsinkin Martan pitämä puhe naisen asemasta yhteiskunnassa tekee Ilonaan vaikutuksen. Ilona on innokas naisasianainen, miehensä Kallen mielestä liiankin innokas. Tarinassa siirrytään muutama vuosi eteenpäin. Martta ja Juho ovat naimisissa, ja heillä on poika. Martta haluaa edetä urallaan notaariksi. Sitä varten hänen täytyy ensin suorittaa varatuomarin harjoittelu, jonka aikana toimitaan 30 päivän ajan istuvana tuomarina, käytännössä kihlakunnantuomarina.
Länsipohjalaiset
Historia
Länsipohjalaisten nykyisten asuinalueiden alkuperäisväestöä olivat saamelaiset. Ensimmäisiä suomalaisia alueella olivat ilmeisesti hämäläiset, jotka tekivät eräretkiä alueelle 800-luvulta lähtien. Hämäläisiä paikannimiä pohjoisessa ovat muun muassa Tornio ja Kemi. Hämäläisten jälkeen alueelle tuli myös karjalaisia, joilta on peräisin muun muassa nimet Seittenkari ja Hailuoto. Etelästä tuli alueelle myös ruotsalaisia. 1400-luvulla suomalainen asutus vakiintui suurin piirtein Pellon korkeudelle. Pellosta pohjoiseen asui lähinnä saamelaisia. 1600-luvulla suomalaiset alkoivat levittäytyä myös tämän rajan yli ja esimerkiksi Vittankiin ja Jukkasjärvelle syntyi suomalaisasutusta 1700-luvulle mennessä. 1600-luvun lopulla suomalaisia tuli myös Jällivaaran alueelle. Länsipohjalaisten asuinalue erottui muista suomalaisalueista vuonna 1809 solmitun Haminan rauhan myötä.
Tuomari Martta
Juoni
Appiukko-Kalle järjestää miniälleen kihlakunnantuomarin sijaisuuden vanhan ystävänsä Gustav Schroderuksen avulla. Martta joutuu vaikean valinnan eteen. Lähtiessään tuomariksi maaseudulle hän joutuu jättämään lapsensa Helsinkiin. Virka sattuu olemaan vanhan opiskelutoverin Väinö Pellikan kotipitäjässä, jossa Pellikka toimii nimismiehenä. Myös Raitasen Pentti on kotoisin samalta seudulta ja toimii siellä tuomarina.
Länsipohjalaiset
Historia
1880-luvulla alkoi Norrbottenin suomalaisalueiden järjestelmällinen ruotsalaistaminen. Suomalaisväestön ei uskottu olevan uskollista Ruotsin valtiolle mahdollisen konfliktin syntyessä Venäjän kanssa. Vuonna 1888 koulut siirtyivät käyttämään kokonaan ruotsinkielistä opetusta. Asukasluku Länsipohjan alueella kasvoi 1800-luvun ajan, vaikka siirtolaisuus Amerikkaan rajoittikin sitä jonkin verran. Suomen itsenäistyttyä fennomaanit painostivat Ruotsia kiinnittämään huomiota Tornionlaakson kieliongelmiin. Asiaa käsiteltiinkin valtiopäivillä vuonna 1919, mutta asiaa tutkimaan osoitettu komitea totesi, että ruotsinkielisen opetuksen tulisi jatkua. Komitean toteamuksen mukainen laki tuli voimaan vuonna 1924.
Tuomari Martta
Juoni
Pitäjässä on tapahtunut tragedia. Hedvig on ampunut rakastettunsa Pentin isän. Mies on juovuspäissään ahdistellut Hedvigiä ja kertonut tälle Pentin uudesta naisesta. Hedvigillä on haulikko kädessään. Hän ei tähtää Pentin isää, mutta tämä tarttuu haulikon piippuun, jolloin ase laukeaa. Nimismies Pellikka sattuu kuulemaan laukauksen. Martta joutuu verekseltään setvimään syntynyttä vyyhtiä.
Länsipohjalaiset
Suomalaiset vuoden 1930 väestönlaskennassa
Vuoden 1930 väestönlaskennan mukaan Ruotsissa asui 33 929 suomalaista (ruots. finnar). Heistä Norrbottenin läänissä asui 32 736 suomalaista eli 96,5 prosenttia. Oheisessa taulukossa esitetään eri kansallisuuksien lukumäärä ja osuus väestöstä Norrbottenin läänin varsinaisen suomalaisalueen kunnissa vuonna 1930.
Yhteensä näissä kunnissa asui 31 366 suomalaista, joten muualla Norrbottenin läänissä suomalaisia asui vielä 1 370 henkeä. Luettelo vastaa vanhaa kuntajakoa, joka on sittemmin muuttunut. Luettelon kunnista Jällivaara muodostaa nykyään Jällivaaran kunnan. Jukkasjärvi ja Kaaresuvanto puolestaan muodostavat Kiirunan kunnan. Pajala, Korpilompolo, Tärentö ja Junosuvanto taas muodostavat Pajalan kuntaan. Ylitornion kuntaan kuuluvat luettelossa mainitut Ylitornio ja Hietaniemi. Haaparannan kunta on muodostettu Alatorniosta, Karungista ja luettelossa toiseksi alimmaisena olevasta Haaparannan kaupungista.
Tuomari Martta
Juoni
Sairaalassa ilmenee, että poika selviytyy ilman pysyviä vammoja. Helpottunut Martta päättää luopua urastaan toistaiseksi ja keskittyä perheenäidin tehtävään, kunnes hänen poikansa ja tulevat lapsensa ovat sen verran varttuneet, etteivät enää tarvitse äidin jatkuvaa läsnäoloa. Päätöksen kuullessaan Martalle tärkeän järjestötehtävän hankkinut Ilona pyörtyy.
Tarinan lopussa Martta julistaa:
Esitykset
Televisiossa Tuomari Martta esitettiin ensi kerran 6. joulukuuta 1966.
Vulkaaninen pommi
thumb|[[Mantelin muotoinen vulkaaninen pommi.]] thumb|Leivänkuoripommin haljennutta pintaa. Vulkaaninen pommi on tulivuorenpurkauksessa ilmaan lentänyt laavan kappale, jonka läpimitta on yli 64 millimetriä. Kappale voi olla kokonaan tai osittain sula, ja se jähmettyy osittain jo ilmalennon aikana.
Vulkaaniset jaotellaan muodon mukaan useisiin ryhmiin, ja muoto määräytyy alkuperäisen koon, viskositeetin ja lentovauhdin perusteella. Suurin osa pommeista on kuitenkin jossain määrin pitkulaisia. Lehmänlanta- tai pannukakkupommeiksi kutsutaan sellaisia kappaleita, jotka litistyvät laskeutuessaan. Sellaisiin pommeihin, joiden sisin on edelleen sulaa vaikka ulkokuori on jo jähmettynyt, voi syntyä halkeamia kuoreen, kun sisäosien kaasut räjähtelevät. Tällaista muodostelmaa kutsutaan leivänkuoripommiksi.
Vulkaanisia pommeja syntyy erityisesti Stromboli- ja Vulcano-tyypin purkauksissa. Pommit ovat melko raskaita eivätkä siksi lennä kovin kauas. Suurimmat Vulcano-purkaukset voivat heittää pommeja nopeudella 200–400 m/s ja lennättää niitä jopa 5 kilometrin päähän. Pommit voivat tietysti rinnettä pitkin vierimällä päätyä vielä kauemmaskin, ja vuorten juurilla olevat pommit ovatkin huomattavan pyöreitä, koska niiden särmät ovat hioutuneet vierimisen aikana.
Orange (yritys)
Orange, vuoteen 2013 France Télécom, on ranskalainen tietoliikenneyritys. Sen työllistää noin 191 000 henkilöä ja sillä on noin 159 miljoonaa asiakasta.
Orangen pääasialliset toiminta-alat ovat kiinteät puhelinlinjat Ranskassa ja Puolassa brändeillä France Télécom ja Telekomunikacja Polska, sekä laajakaista- ja matkapuhelinviestintä brändillä Orange. Kaikkia toimintoja ollaan yhdistämässä Orange-brändin alle.
France Télécom oli vuoteen 1988 asti valtiollinen, posti- ja viestintäministeriön alainen Direction Générale des Télécommunications. Valtion monopoliasema lopetettiin vuoden 1998 alussa.
left|thumb|Etualalla France Télécomin [[yleisöpuhelin Uudessa-Seelannissa. Taustalla perinteistä brittiläistä tyyliä edustava puhelinkoppi.]] Kesäkuussa 2008 FT teki ostotarjouksen Pohjois-Euroopan alueella toimivasta telekommunikaatioyhtiö TeliaSonerasta, jonka hallitus kuitenkin torjui tarjouksen liian alhaisena ja neuvotteluiden kariuduttua FT veti ostotarjouksensa pois.
Ongelmat
Helmikuusta 2008 lähtien yhtiössä tapahtui työntekijöiden itsemurha-aalto. Puolessatoista vuodessa 25 työntekijää teki itsemurhan. Ammattiliittojen mukaan itsemurhien syynä oli se, että yhtiö vaati työntekijöiltään liikaa ja muutti työtehtäviä jatkuvasti.
Yritystä vastaan nostettiin syyte. Yritys halusi päästä eroon suuresta osasta työntekijöitä ja hankaloitti tietoisesti heidän olojaan niin ettei osa työntekijöistä kestäisi niitä. Tutkituissa 39 tapauksessa 19 teki itsemurhan, 12 yritti itsemurhaa ja 8 kärsi masennuksesta. Itsemurhan tehneistä yksi hyppäsi ikkunasta. Jättämässään kirjeessä hän syytti esimiehiä ”terrorilla johtamisesta”. Yhtiön entinen johtaja Didier Lombard oli vaatinut johtoa toimimaan niin, että työntekijät lähtevät tavalla tai toisella, ”joko ikkunan tai oven kautta”. Oikeudenkäynnissä Lombard ja henkilöstöpäällikkö saivat vuoden tuomion ja sakot ja itse yhtiö sai sakot.
Valkoisten voitonparaati
pienoiskuva|Paraati kääntymässä Heikinkadulta Pohjoisesplanadille. Valkoisten voitonparaati oli 16. toukokuuta 1918 Helsingissä järjestetty Suomen sisällissodan valkoisen armeijan voittoa juhlistanut sotilasparaati, johon ylipäällikkö C. G. E. Mannerheimin johdolla osallistui 12 000 miestä. Sotilasparaatin ohella kyseessä oli Mannerheimin järjestämä poliittinen näytös, jonka tarkoituksena oli vahvistaa hänen asemaansa maassa olleisiin saksalaisjoukkoihin nähden ja osoittaa yleisölle, että Suomella oli myös oma armeija. Helsingin vallanneiden saksalaisten oma voitonparaati oli järjestetty 14. huhtikuuta kenraalimajuri Rüdiger von der Goltzin johdolla. Valkoisten voitonparaatilla oli suuri merkitys Mannerheimin myöhemmälle uralle, sillä sen johdosta hän tuli valtakunnallisesti tunnetuksi ja paraatin kärjessä ratsastaminen oli osaltaan synnyttämässä tulevaa Mannerheim-kulttia.
Taustaa
Saksan Itämeren-divisioona piti vallattua Helsinkiä hallussaan 13. huhtikuuta – 4. toukokuuta, jolloin senaatti palasi Vaasasta. Saksalaisiin kielteisesti suhtautunut Mannerheim halusi järjestää oman voitonparaatin muodostaakseen vastavoiman saksalaisten kasvaneelle vaikutusvallalle ja osoittaakseen kaupunkilaisille, että sodan oli ratkaissut hänen johtamansa ”talonpoikaisarmeija”. Tämän korostamiseksi joukko-osastoja oli mukana eri puolilta maata mahdollisimman monelta rintamalohkolta. Paraatilla oli myös strateginen tarkoitus, sillä sen piti pohjustaa Mannerheimin kaavailemaa hyökkäystä Pietariin. Toisaalta hän pelkäsi myös Neuvosto-Venäjän hyökkäystä Karjalan kannaksella.
Paraatin ansiosta suurin osa Länsiarmeijasta saatiin keskitettyä Helsinkiin, josta se oli tarvittaessa helppo siirtää rautateitse itärajalle. Itäarmeijasta paraatiin osallistui vain jotakin yksittäisiä pataljoonia tai komppanioita. Saksalaisia Mannerheim ei halunnut mukaan, vaan heidän sijastaan annettiin näkyvä rooli vapaaehtoisista koostuneelle Ruotsalaiselle prikaatille. Kenraali von der Goltz esikuntineen kutsuttiin kuitenkin vastaanottamaan paraatia. Tapahtumasta muodostui tarkkaan suunniteltu propagandanäytelmä, joka kenraali Erik Heinrichsin luonnehdinnan mukaan ei ollut pelkkä sotilasparaati, vaan myös mielenosoitus.
Paraatista uutisoitiin ensimmäistä kertaa 12. toukokuuta, jolloin Helsingin Sanomat kertoi, että seuraavana torstaina noin 15 000 valkoisen armeijan sotilasta marssii kenraali Mannerheimin kaupungissa. Kaksi päivää myöhemmin pidetyssä Helsingin kaupunginvaltuuston kokouksessa myönnettiin 75 000 markkaa paraatiin osallistuvien joukkojen muonitukseen, ja samalla pyydettiin kaupunkilaisilta apua heidän majoittamiseensa. Valkoisten päämajasta lähetettiin paraatia järjestelemään eversti Aarne Sihvo. Edeltävänä iltana Helsingissä pidettiin useita juhlatilaisuuksia, muun muassa Kansallisteatterissa järjestettiin Porin Rykmentin upseeristolle tarkoitettu juhla.
Ei ole tarkkaan tiedossa, miksi Mannerheim valitsi paraatin ajankohdaksi juuri 16. toukokuuta. Hän oli julistanut sodan päättyneeksi edellisenä päivänä, jolloin valkoiset ottivat haltuunsa venäläisten luovuttaman Inon linnoituksen. Taistelut olivat kuitenkin päättyneet jo 5. toukokuuta, kun viimeiset punaiset antautuivat Ahvenkoskella. Eduskunta puolestaan piti ensimmäisen sodanjälkeisen istuntonsa niin ikään paraatia edeltäneenä päivänä. Ajankohtaan saattoi vaikuttaa se, että Suomen suuriruhtinaskunnan armeijan upseereista muodostettu sotilaskomitea oli 16. toukokuuta 1917 Tukholmassa pidetyssä kokouksessa hyväksynyt suunnitelman Suomen oman armeijan perustamisesta.
Joukot
pienoiskuva|Hevosvetoista tykistöä. Paraatijoukkoihin määrättiin alun perin kuusi Länsiarmeijan jalkaväkirykmenttiä sekä Itäarmeijan rykmenteistä pataljoonan tai komppanian vahvuisia osastoja, mutta loppuvaiheessa kokoonpanoihin tehtiin joitakin muutoksia. Mukana olivat myös Uudenmaan rakuunarykmentti, Ruotsalainen prikaati sekä viisi Länsiarmeijan tykistöjaosta. Musiikista vastasi viisi erillistä soittokuntaa sekä joukko-osastojen omia soittokuntia, joissa oli yhteensä yli 400 soittajaa.
Sekalaisia varusteita käyttänyt armeija oli pyritty vaatettamaan rykmenteittäin yhdenmukaisesti. Mannerheimin suurimpaan saavutukseen Tampereen valtaukseen osallistuneet joukot kantoivat päähineen vasemmalle puolelle kiinnitettyä kuusenhavua, jota he olivat pitäneet tunnuksenaan myös Tampereella.
Paraatin kulku
pienoiskuva|Pormestari [[Johannes von Haartman tervehtii ratsailla olevia kenraali Mannerheimia ja kenraalimajuri Gösta Theslöfiä Hankkijan talon edessä.]] Valkoisten voitonparaati noudatti saksalaisten 14. huhtikuuta järjestämän paraatin reittiä. Joukot kokoontuivat Pasilan aseman, Eläintarhan kentän ja Töölön pallokentän ympäristössä ja lähtivät liikkeelle Läntiseltä Viertotieltä (nyk. Mannerheimintie) Töölön sokeritehtaan tuntumasta. Paraatin kärjessä ratsasti Mannerheim Neptun-nimisellä hevosellaan, jonka hän oli juuri hankkinut veljensä Johan Mannerheimin hevossiittolasta. Mannerheimin esikuntaa seurasivat jääkärien muodostama kärkiryhmä sekä kenraalimajuri Martin Wetzerin, ruotsalaisen everstin Harald Hjalmarsonin ja kenraalimajuri Ernst Linderin johtamat jalkaväkiosastot. Niiden perässä marssivat vielä Uudenmaan rakuunarykmentti, Ruotsalainen prikaati sekä tykistön ja ratsujääkärien osastot. Paraatia oli katujen varsilla seuraamassa kymmeniätuhansia ihmisiä. Taloja oli koristeltu Suomen leijonalipuilla tai Venäjän trikoloreilla, joista alin punainen raita oli leikattu pois.
Helsingin komendantti Wilhelm Thesleff ja pormestari Johannes von Haartman ottivat paraatin vastaan Läntisen Henrikinkadun (nyk. Mannerheimintie) päässä nykyisen Mannerheimin ratsastajapatsaan kohdalla, josta se jatkoi vielä eteenpäin ja kääntyi Pohjoisesplanadin sekä Unioninkadun kautta Senaatintorille. Siellä järjestettyyn katselmukseen osallistui ainoastaan kärkiosasto, muiden jäädessä odottamaan Kruununhakaan, Kauppatorille tai Katajanokalle.
pienoiskuva|vasen|Mannerheim kättelee Senaatintorilla [[Rüdiger von der Goltz|von der Goltzia, keskellä Svinhufvud.]] Paraatijoukkojen järjestäytyessä Senaatintorilla Mannerheim vieraili Senaatintalossa, jossa hän piti puheen P. E. Svinhufvudin johtamalle senaatille. Mannerheim korosti armeijansa osuutta sodan lopputuloksessa ja vaati sille vahvaa itsenäistä asemaa uusissa oloissa. Hän totesi myös, että poliitikkojen velvollisuus on varmistaa, ettei maa enää uudelleen ajaudu levottomuuksiin. Vastauspuheessaan Svinhufvud kiitti valkoista armeijaa ja pyysi Mannerheimia välittämään kiitokset koko armeijalle ylemmistä upseereista aina viimeiseen sotamieheen saakka. Lyhyen tapaamisen päätyttyä Mannerheim ja Svinhufvud siirtyivät Senaatintorille, jossa heitä oli vastassa Johannes Lundsonin johtama eduskunnan puhemiehistö. Mannerheim ja Svinhufvud suorittivat joukkojen katselmuksen ”Porilaisten marssin” soidessa. Sen jälkeen ylipäällikkö tervehti kenraali von der Goltzia Helsingin yliopiston päärakennuksen edustalla. Samassa yhteydessä Mannerheim otti vielä vastaan Helsingin kaupunginvaltuuston puheenjohtajan Johan Alfred Norrménin tervehdyksen.
Katselmuksen jälkeen tuomiokirkossa pidettiin juhlajumalanpalvelus. Kirkon edessä Mannerheimia tervehtivät ylioppilaskuntien edustajat sekä Suomen naisten edustajina kenraalien puolisot Ingrid Marie Wetzer ja Ester Thesleff, jotka ojensivat hänelle naisten valmistaman kunnialipun. Sen toiselle puolelle oli kirjailtu suuri Suomen vaakuna ja toiselle puolelle suuri M-kirjain. Mannerheimin astellessa kirkkoon kunniakujan muodostaneet valkoasuiset nuoret naiset heittelivät kukkia hänen edelleen portaille. Jumalanpalveluksen jälkeen Mannerheim ja Svinhufvudin hallituksen edustajat ottivat vastaan paraatijoukkojen ohimarssin Pohjoisesplanadilla J. L. Runebergin patsaan luona ”Karjalan jääkärien marssin” soidessa. Illan ohjelmassa oli vielä Helsingin rautatieaseman ravintolassa tarjoiltu juhlaillallinen.
Sotaväen lippujuhlapäivä
Paraatipäivästä 16. toukokuuta tuli vuosittainen Sotaväen lippujuhlapäivä, jonka päätapahtumat järjestettiin Helsingissä. Erityisesti varuskuntapaikkakunnilla siitä muodostui itsenäisyyspäivääkin merkittävämpi juhla. Talvisodan jälkeen keväällä 1940 puolustusvoimien ylipäällikkö Mannerheim antoi päiväkäskyn, jonka mukaan juhlallisuuksia ei enää pidetä. Tällä pyrittiin korostamaan kansallista yhtenäisyyttä, sillä lippujuhlapäivä oli nimenomaisesti valkoisen Suomen juhla. Sen sijaan toukokuun kolmantena sunnuntaina ryhdyttiin viettämään kaatuneiden muistopäivää. Paraatipäivä säilyi kuitenkin liputuspäivänä vuoteen 1942 saakka, jolloin hallitus määräsi Mannerheimin syntymäpäivän 4. kesäkuuta lippujuhlapäivän korvanneeksi Puolustusvoimain lippujuhlan päiväksi.
Kulttuuri
Ab Maxim Oy tuotti paraatista Sven E. Svenssonin ohjaaman lyhytdokumentin Suomen kansallinen sotajoukko, joka on ensimmäisiä itsenäisen Suomen aikana kuvattuja dokumenttielokuvia. 15 minuutin pituisen elokuvan ensi-ilta oli Vaasassa 30. toukokuuta 1918. Kansallinen audiovisuaalinen instituutti restauroi elokuvan vuonna 2018 ja julkaisi sen Vimeo- ja YouTube-palveluissa. Vuonna 1958 Väinän Filmi teki yhdeksän minuutin pituisen ääniversion nimellä Suuri paraati, jossa käytettiin Svenssonin kuvaamaa materiaalia, mutta eri ottoja kuin vuoden 1918 elokuvassa.
Kirjallisuudessa voitonparaatia kuvataan muun muassa Jarl Hemmerin vuonna 1931 ilmestyneen Mies ja hänen omatuntonsa -romaanin kuuluisassa kohtauksessa, jossa päähenkilö pappi Samuel Bro ihailee hurmioituneena paraatia johtanutta Mannerheimia. Hemmerin kuvaus herätti huomiota jopa kirjan arvostelleissa saksalaisissa lehdissä.
Cristiano Ronaldo
Cristiano Ronaldo dos Santos Aveiro [] (s. 5. helmikuuta 1985 Funchal, Madeira, Portugali) on portugalilainen jalkapalloilija, joka edustaa saudiarabialaista Al-Nassria. Hän toimii myös Portugalin maajoukkueen kapteenina. Ronaldo on oikeajalkainen hyökkääjä.
Ronaldon katsotaan yleisesti olevan yksi maailman parhaista pelaajista, ja jotkut pitävät häntä myös kaikkien aikojen parhaana. Hänet on valittu Euroopan vuoden jalkapalloilijaksi tai Kansainvälisen jalkapalloliiton kultaisen pallon voittajaksi yhteensä viisi kertaa.
Ronaldo on Real Madridin kautta aikain paras maalintekijä. Hän teki vuosina 2009–2018 joukkueessa pelaamissaan 438:ssa ottelussa 451 maalia. Syyskuussa 2015 hänestä tuli Mestarien liigan kaikkien aikojen paras maalintekijä. Seuraavana vuonna hänestä tuli myös eniten maaleja tehnyt pelaaja EM-historiassa sekä ensimmäinen pelaaja, joka on tehnyt maalin neljissä EM-kilpailuissa. Cristiano Ronaldo puhkoi ennätyksiä jälleen Mestarien liigan lohkovaiheessa kaudella 2017–2018; hänestä tuli ensimmäinen pelaaja, joka on tehnyt maalin lohkovaiheen jokaisessa ottelussa.
Sporting CP (2002–2003)
Ronaldo aloitti jalkapalloilun kotisaarellaan Madeiralla pienen amatööriseuran Andorinhan joukkueissa ollessaan kahdeksanvuotias. Vuonna 1995 hän siirtyi saaren toiseen pääsarjaseuraan Nacionaliin ja kaksi vuotta myöhemmin mantereelle Sportingiin.
Ronaldo ei ollut nuoruudessaan kiinnostunut omasta koulunkäynnistään, ja hänellä olikin suuria ongelmia sen kanssa. Lopulta hän ja hänen äitinsä päättivät, että Ronaldo lopettaisi koulun kokonaan kesken 14-vuotiaana ja keskittyisi kokopäiväisesti jalkapalloon puoliammattilaisena. Keväällä 2002, Ronaldo pelasi alle 17-vuotiaiden Euroopan-mestaruuskilpailuissa, missä hän herätti huomiota kamppailuvoimallaan, yksilötaidollaan ja nopeudellaan. Kaudesta 2002–2003 muodostui hänen ensimmäisensä aikuisten tasolla.
Manchester United (2003–2009)
Kaudeksi 2003–2004 Ronaldo siirtyi Englannin Valioliigan Manchester Unitediin. Seuran managerin Alex Fergusonin ja tulevat joukkuetoverinsa hän vakuutti kesällä 2003 Sportingin ja Unitedin välisessä harjoitusottelussa, jonka Sporting voitti 3–1. Ottelun jälkeen Unitedin pelaajat kehottivat Fergusonia hankkimaan Ronaldon. United teki Ronaldosta runsaan 12 miljoonan punnan tarjouksen, ja viikon sisällä hänestä tuli seuran ensimmäinen portugalilaispelaaja. Ronaldo sai pelinumerokseen numeron 7. Alun perin Ronaldo olisi halunnut numerokseen Sportingissa käyttämänsä numeron 28, mutta Ferguson halusi motivoida Ronaldoa antamalla hänelle numeron 7, jota olivat käyttäneet monet United-legendat, kuten George Best, Bryan Robson, Éric Cantona ja David Beckham.
pienoiskuva|Ronaldo [[Manchester United FC|Manchester Unitedin paidassa kaudella 2006–2007.]]
Ronaldo edusti ensimmäisen kerran Manchester Unitedia 16. elokuuta 2003 4–0-voitto-ottelussa Bolton Wanderersia vastaan. Kaudella 2003–2004 portugalilainen teki kaikki kilpailut mukaan lukien 6 maalia 40 ottelussa. Seuraavalla kaudella Ronaldo teki liigassa 5 maalia 33 ottelussa. Kaikki kilpailut mukaan lukien maaleja kertyi 9 ja otteluita 50.