cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Viktorian risti
Viktorian risti on Yhdistyneen kuningaskunnan korkein sotilasansiomitali. Se perustettiin kuningatar Viktorian hallituskauden aikana 19. tammikuuta 1856 Krimin sodan ansioiden palkitsemiseksi. Maaliskuussa 2015 Viktorian ristejä oli myönnetty 1 363 kappaletta 1 360 eri vastaanottajalle, joista yksi on vuonna 1921 palkittu yhdysvaltalainen tuntematon sotilas.
Ulkonäkö ja valmistus
Kaikki Viktorian ristit valmistaa Hancocks and Co. -yhtiö. Osaan on käytetty metallia kiinalaisista tykeistä, joiden sanotaan vaihtelevasti olevan joko Krimin sodassa tai toisessa oopiumisodassa Britannian sotasaaliiksi saamia. Monesta muusta mitalista poiketen Viktorian ristejä ei valmisteta lyömällä, vaan valamalla.
Viktorian ristin paino on 0,87 unssia (24,67 grammaa) ja halkaisija 1,375 tuumaa (34,925 millimetriä). Etupuolella on kruunun päällä seisova leijona ja teksti FOR VALOUR. Nauha on 1,5 tuumaa leveä ja karmiininpunainen. Ennen vuotta 1918 Viktorian ristit eroteltiin armeijan ja laivaston risteihin, sillä armeijalla nauha oli punainen ja laivastolla sininen.
Historia
Ensimmäisenä mitalin ansaitsi merikadetti Charles Lucas, joka osallistui 1854 Bomarsundin ensimmäiseen taisteluun. Ensimmäisenä mitalinsaajana julkistettiin helmikuussa 1857 laivaston luutnantti Cecil Buckley. Ensimmäisenä Viktorian ristin vastaanotti Kuninkaallisen laivaston komentaja Henry Raby 26. kesäkuuta 1857 61 muun vastaanottajan joukosta mitalinjakotilaisuudessa Hyde Parkissa – tarinan mukaan kuningatar Viktoria olisi uutta mitalia Rabyn rintaan kiinnittäessään iskenyt vahingossa sen neulan hänen rintaansa.
Toisen maailmansodan jälkeen risti on myönnetty 15 kertaa: neljä kertaa Korean sodasta, yhdelle henkilölle Indonesian–Malesian konfrontaatiosta, neljälle australialaiselle Vietnamin sodasta, kaksi kertaa Falklandin sodasta, kerran Irakin sodasta (2004) ja kolme kertaa Afganistanin sodasta. Vuonna 2015 oli elossa kymmenen Viktorian ristin saajaa.
Kolme henkilöä – Arthur Martin-Leake, Noel Chavasse ja Charles Upham – on ansainnut kaksi Viktorian ristiä.
Palkittujen edut
Yleisen uskomuksen vastaisesti Britannian asevoimien ohjesääntöön ei kuulu määräystä, jonka mukaan Viktorian ristillä palkittua sotilasta olisi tervehdittävä tervehtijän ja palkitun sotilasarvoista riippumatta, mutta tapa on joka tapauksessa vakiintunut.
Viktorian ristillä palkittu on oikeutettu vuosieläkkeeseen, joka oli vuonna 2006 1 495 puntaa vuodessa ja joka nykyisin on 10 000 puntaa vuodessa. Eläke on verotonta tuloa.
Možga
Možga (udmurtiksi ja ) on kaupunki Sjuga-joen varrella Udmurtian lounaisosassa Venäjällä 97 kilometriä Iževskistä lounaaseen. Kaupungin asukasluku on 47 961 (2010). Možga ei kuulu sitä ympäröivään Možgan piiriin (28 293 as., 2010) vaan muodostaa oman kaupunkipiirikuntansa.
250px|thumb|left|Kaupungin rautatieasema. Možga on ainoa teollisuuskeskus Lounais-Udmurtiassa. Kaupungin läheisyydessä on seitsemän maakaasukenttää.
Historia
Paikkakunta perustettiin Sjugan lasitehtaan perustamisen yhteydessä 1835 ja tunnettiin nimellä Sjuginski zavod. Vuonna 1924 se sai nimen Krasnyi, ja nykyisen nimensä ja kaupungin statuksen vuonna 1927.
Ajoneuvoteollisuus
thumb|250px|[[Ford-tuotantolinja vuonna 1913.]]
Ajoneuvoteollisuus kattaa laajan kirjon yhtiöitä ja organisaatioita, jotka ovat suoraan tai välillisesti kytköksissä moottoriajoneuvojen kuten autojen, moottoripyörien ja mopojen sekä erilaisten hinattavien laitteiden ja perävaunujen, näiden lisävarusteiden, tarvikkeiden ja varaosien tuotantoon, suunnitteluun, kehitykseen, markkinointiin tai myyntiin. Ajoneuvoteollisuus on liikevaihtonsa perusteella arvioituna maailman tärkein teollisuuden ala.
Termin ulkopuolelle jää vielä joukko liiketoimia, jotka ovat läheisessä kytköksessä ajoneuvoteollisuuden tuotteisiin, mutta palvelevat paremminkin loppukäyttäjiä. Tällaisia ovat mm. erilaiset korjaamot, autotarvikeliikkeet ja polttoaineen myyntipisteet.
Historiaa
pienois|[[Citroënin tuotantolinja vuonna 1918.]] pienois|Dokumenttifilmi [[Chevroletin tehtaasta vuodelta 1936.]] Ensimmäisen käytännöllisen ja toimivan, ottomoottorilla varustetun ajoneuvon, valmisti saksalainen Karl Benz vuonna 1885. Benzille myönnettiin hänen kehittämäänsä ajoneuvoa koskeva patentti 29. päivänä tammikuuta vuonna 1886 ja hän aloitti niiden suuremmassa mittakaavassa tapahtuvan valmistuksen vuonna 1888. Benzin ajoneuvojen myynti sai vahvan sysäyksen sen jälkeen, kun hänen vaimonsa Bertha Benz oli elokuussa 1888 suorittanut ensimmäisen varsinaisen pitkänmatkan ajon, Mannheimista Pforzheimiin ja takaisin (n. 100 km per sivu), ja osoittanut, että hevoseton vaunu soveltuu jokapäiväiseen käyttöön. Vuonna 2008 museotieksi nimetty Bertha Benz Memorial Route seuraa alkuperäistä reittiä ja kunnioittaa näin tätä autohistorian kenties tärkeintä tapahtumaa. Pian tämän jälkeen, vuonna 1889, stuttgartilaiset Gottlieb Daimler ja Wilhelm Maybach suunnittelivat ajoneuvon, joka oli jo enemmänkin auto, kuin hevosvetoiset vaunut joihin on liitetty moottori. Kaksikkoa pidetään yleisesti myös maailman ensimmäisen moottoripyörän, vuonna 1885 esitellyn Daimler Reitwagenin keittäjinä. Kaikesta edelläkerrotusta "ensimmäisenä maailmassa" -tiedosta poiketen, Padovan yliopiston tohtori ja insinööri Enrico Bernardi patentoi vuonna 1882 suunnitelman, jossa hänen poikansa kolmipyörään oli asennettu yksisylinterinen, 0,024 hevosvoimainen (17,9 W), 122 cm3:n polttomoottori. Tämä tapahtui samoihin aikoihin kuin Benzin ensimmäisen moottorin esittely, ja tämä tekee Bernardin ajoneuvosta vakavasti otettavan kandidaatin ensimmäiseksi omavoimaisesti liikkuvaksi ajoneuvoksi eli automobiiliksi sekä ensimmäiseksi moottoripyöräksi.
Ajoneuvoteollisuus käynnistyi laajassa mittakaavassa 1890-luvulla, jolloin sadat yhtiöt ja yksityiset henkilöt aloittivat hevosettomien vaunujen valmistuksen. Vaikka polttomoottorien ja ensimmäisten moottoroitujen ajoneuvojen kotimanner olikin Eurooppa, Yhdysvallat otti nopeasti johtopaikan maailman surimpana autoja valmistavana maana, ja piti tätä sijaa hallussaan useita vuosikymmeniä. Ennen 1930-luvun Suurta lamaa liikenteessä oli arviolta 32 miljoonaa autoa, näistä 90% oli amerikkalaisen autoteollisuuden valmistamia. Noihin aikoihin Yhdysvalloissa oli yksi auto 4,87 henkeä kohden. Toisen maailmansodan jälkeen Yhdysvaltojen osuus maailman autotuotannosta oli 75%. Vuonna 1980 Japani ohitti Yhdysvallat suurimpana autojen valmistusmaana, mutta amerikkalaiset ottivat kärkipaikan taas vuonna 1994. Vuonna 2006 Japani kiilasi taas Yhdysvaltojen ohi ykköseksi ja piti tätä paikkaa vuoteen 2009 saakka, jolloin Kiina meni maailmantilaston kärkeen 13,8 miljoonalla valmistuneella autolla.
Lukemat vuodelta 2014 ovat: 1: Kiina: 23,7 miljoonaa, 2: USA 11,6 miljoonaa, 3: Japani 9,7 miljoonaa ajoneuvoa. Luvut sisältävät sekä henkilö- että hyötyajoneuvot.
Autotehtaan toiminta
thumb|250px|Englantilaisen autonvalmistajan [[Lotus|Lotuksen moderni tuotantolinja.]] Autotehdas on usein vain autojen kokoonpanopaikka, kun autojen komponentit valmistetaan erillisissä tehtaissa. Kuljetussyistä usein suurien peltiosien muotopuristus ja leikkaus tehdään tehtaan välittömässä läheisyydessä. Varsinkin vanhemmilla autotehdaspaikoilla valmistetaan myös moottoreita. Useissa pienemmissä komponenteissa kilpailevat autotehtaat saattavat käyttää samaa valmistajaa. Autotuotantolinjassa on kolme vaihetta. Ensin on koritehdas, jossa kori hitsataan kasaan, tämän jälkeen pintakäsittely- ja maalauslinja ja lopuksi tehdään auton varustelu. Autotehtaan yhdeltä linjalta tulee ulos 200–500 autoa päivässä. Korin kasauksesta valmiiksi autoksi, joka käynnistetään linjan lopussa, kuluu aikaa 30–40 tuntia. Sinä aikana auto ehditään maalata ja kuivata. Tehtaassa auto kootaan noin 2 000 komponentista. Työtunteja yhden auton valmistamiseen tehtaassa käytetään 20–30. Kaikkiaan henkilöautossa on osia 10 000–15 000 kappaletta.
Turvallisuus
Turvallisuus tarkoittaa vaarojen ja uhkien (riskin) poissaoloa, kuin myös psykologista kokemusta niiden poissaolosta. Ajoneuvoteollisuudessa tämä tarkoittaa että sen paremmin valmistaja kuin loppukäyttäjäkään eivät koe tuotteen aiheuttavan välitöntä sairastumisen, loukkaantumisen tai hengenvaaran uhkaa. Ajoneuvon itsensä ollessa subjektina, turvallisuus tarkoittaa mekaanisten tai muiden vikojen vähäisyyttä tai poissaoloa.
Ajoneuvoteollisuudessa turvallisuus on tärkeässä asemassa ja siksi ala on vahvasti säädeltyä. Autojen ja muiden moottoriajoneuvojen tulee täyttää lukuisia erilaisia kansallisia ja kansainvälisiä normeja ja säädöksiä, jotta ne voidaan hyväksytysti päästää markkinoille. Esim. kansainvälinen ISO 26262 -standardi on yksi kehyksistä, jonka avulla saavutetaan ajoneuvojen funktionaalisen turvallisuuden tavoitteet. Standardi koskee ajoneuvojen sähköisiä laitteita ja sen avulla varmistetaan valmistajalle, käyttäjälle, ympäristölle ja loppusijoittajalle tuotteen turvallinen elinkaari, suunnittelupöydältä loppusijoitukseen eli kierrätykseen tai romutukseen.
Gorehound
Gorehound on vuosina 1990–2000 Suomessa julkaistu elokuva-alan aikakauslehti. Lehti keskittyi erityisesti kauhu-, kultti- ja underground-elokuviin.
Ajoneuvoteollisuus
Turvallisuus
Turvallisuusriskien tai jopa vaaran ollessa ilmeinen, valmistaja saattaa tehdä takaisinkutsun, joka koskee joko määrättyä valmistuserää tai jopa kokonaista tuotantosarjaa. Takaisinkutsu ei ole ainoastaan ajoneuvoteollisuuden harjoittama toimintamalli, vaan se koskee kaikkea teollista tuotantoa. Takaisinkutsun syynä on useimmiten joko tuotteen kokoonpanossa tai raaka-aineissa havaittu virhe.
Gorehound
Lahtelainen elokuvalehti sai julkaisijakseen vuonna 1992 yhdistyksen nimeltä Dark Fantasy ry, joka toimi aktiivisesti silloista videosensuuria vastaan. Yhdistys luovutti vuonna 1998 Suomen hallitukselle sensuuria vastustaneen 20 000 nimeä sisältäneen adressin.
Kun vuonna 2001 laki muuttui koskemaan enää vain aikuisille tarkoitettuja elokuvia, oli Gorehound saavuttanut osittain päämääränsä. Gorehoundin lopetettua jatkoivat osittain samat toimittajat valtavirran elokuviin enemmän keskittyneen elokuvalehti Hohdon julkaisemista.
Ajoneuvoteollisuus
Turvallisuus
Tuotannon ja tuotteiden jatkuva testaus arvoketjun eri tasoilla, on tärkeimpiä käytäntöjä, joilla voidaan välttää takaisinkutsut ja varmistaa tuotteen turvallisuus ja vaatimustenmukaisuus. Ajoneuvoteollisuus ei kuitenkaan poikkea merkittävästi mistään muusta sarjatuoantoteollisuudesta siinä mielessä, etteikö laadunvarmistuksesta huolimatta huonoja tai virheellisiä tuotteita päätyisi markkinoille. Nämä toisinaan suuretkin takaisinkutsukampanjat ovat ajoneuvoteollisuudelle suuri, ylimääräinen kuluerä ja vahingoittavat usein valmistajan brändiä merkittävästi.
Autoteollisuuden vaikutus yhteiskuntaan ja teolliseen valmistukseen
Autoteollisuus on sarjatuotantoa, joka satavuotisen historiansa aikana on vaatimuksillaan muokannut myös muuta metalliteollisuutta. Fordin tehtailla otettiin 1900-luvun alkupuolella käyttöön liukuhihna, minkä myötä liukuhihnatyöstä tuli teollisuutta leimaava käsite. Laatujärjestelmät ja JIT-tuotanto on kehitetty autoteollisuudessa.
Teollisuusrobottien käytössä autotehtaat ovat olleet uranuurtajia. Varsinkin korihitsaamot ovat nykyään lähes täysin automatisoituja. Robottien käyttö edesauttoi auton korin rakenteellista muutosta 1980-luvun alussa. Siihen saakka peltisaumat olivat paljolti auton ulkopuolella. Autoissa oli ovien päällä räystäsura, johon myös kattotelineet kiinnitettiin. Peltiprässien kehittyessä pystyttiin tekemään suurempia osia, esimerkiksi koko oviaukko yhtenä osana. Samalla korin peltiosien saumat siirrettiin sisäpuolelta hitsattaviksi. Näiden hitsaus on robotille mahdollista, koska sen ei tarvitse nähdä hitsattavaa kohtaa ja sen käsivarsi ei väsy.
Talous
Auto on kehittyneissä talousmaissa pääasiallisin ihmisten ja tavaroiden kuljetusmuoto. Eri tutkimuslaitokset ympäri maailman antavat samansuuntaisia ennusteita siitä, että ajoneuvojen määrän kasvu tulee keskittymään vahvasti neljän kehittyvän ja pinta-alaltaan sekä väestömäärältään huomattavan valtion alueelle, ns. BRIC-maihin (akronyymi sanoista Brazil, Russia, India ja China). Nykyisin kehittyvien maiden markkinoilla myydään enemmän autoja kuin kehittyneissä maissa. Vuonna 2010 kevyiden hyötyajoneuvojen maailmanlaajuisesta kaupasta yli puolet tapahtui kehittyvien markkinoiden maissa ja tämä suuntaus tulee vain kasvamaan.
Vuonna 2012 henkilöautojen lukumäärä maailmassa ylitti miljardin kappaleen rajapyykin ja tämä kiihdyttää sekä tutkimusta että väittelyä siitä, mikä vaikutus kiihkeästi kasvavalla autokannalla on maailman talouteen ja ympäristöön. Kun laskelmiin otetaan mukaan henkilöautojen lisäksi myös kevyet- ja keskiraskaat hyötyajoneuvot sekä linja-autot, miljardin ajoneuvon rajapyykki rikkoutui jo vuonna 2010. Ei liene yllättävää, että ajoneuvojen määrän kasvutilastoja johtaa Kiina. Maailmanlaajuisesti autojen myynnissä tapahtui kasvua vuosina 2009 – 2010 26%, tästä luvusta yli puolet oli Kiinan markkinoiden ansiota. Tällä hetkellä Kiinan ajoneuvokanta on maailman toiseksi suurin, 78 miljoonaa kappaletta. Se on vielä kaukana maailman ykkösestä, Yhdysvalloista, jossa on liikenteessä 239,8 miljoonaa ajoneuvoa.
Yhdysvalloissa on yksi auto 1,3 henkeä kohden, Kiinassa vastaava luku on 6,75. Jos Kiinassa pyritään pääsemään samaan suhdelukuun kuin Yhdysvalloissa, Kiinan autokanta jo yksistään olisi miljardi ajoneuvoa. Nämä luvut ovat uskomattoman suuria pelkästään Kiinan osalta ja sielläkin automarkkinat ovat vasta päässeet kunnolla käyntiin, ihmisten tulotason noustessa. Esitetään Kiinan ajoneuvokannan kasvuvauhti vielä toisenlaisina lukuina. Tähän vertailulukuna Yhdysvaltain lukema, joka on 660 autoa per 1000 henkeä.
Ajoneuvojen määrän kasvusta kehittyvien maiden markkinoilla on esitetty myös arvioita, joiden mukaan autojen valmistus ja myynti tulee laskemaan. Osittain tämä pitää paikkansa, koska talouden sykleistä johtuva kulutuskysynnän ja tavaroiden viennin väheneminen heijastuu aina uusien autojen kauppaan. Onko kyse vain hetkellisestä notkahduksesta vai pysyvästä suuntauksesta voidaan esittää ainoastaan arvailuja.
Suomen autoteollisuus
thumb|250px|Ensimmäinen suomalainen auto Korvensuu vuodelta 1913. Suomessa valmistetaan henkilöautoja Uudessakaupungissa Valmet Automotiven tehtaalla. Karjaalla valmistetaan Sisu-kuorma-autoja. Lisäksi Suomessa valmistetaan linja-autoja (esimerkiksi Kiitokori), sotilasajoneuvoja ja varustellaan sairaankuljetus- ja paloautoja. Suomessa valmistetaan myös muita pyörillä liikkuvia työkoneita, kuten traktoreita, metsätyökoneita, puimureita, trukkeja, kaivoskoneita ja konttilukkeja. Autoja on myös tuotu osina ja koottu vasta Suomessa (mm. Ford Y, Volkswagen 1200 L).
Vuonna 1931 perustettu Sisu-autojen valmistaja Oy Suomen Autoteollisuus Ab rakensi myös linja-auton alustoja vuoteen 1985 saakka. Hämeenlinnassa valmistettiin runsaat 7 000 kappaletta Vanaja-merkkisiä kuorma- ja erikoisautoja sekä linja-auton alustoja vuosina 1948–1971. Teijon tehtailla Perniössä rakennettiin 120 kappaletta Volvon tekniikkaan perustuneita Wilke-kuorma-autoja vuosina 1960–1964 sekä satakunta kappaletta Teijo-pakettiautoja vuosina 1975–1976. Telakkayhtiö Hollming rakensi 50 kappaletta Hollming-merkkisiä säiliöautoja vuosina 1980–1987.
Sähkönkuljetusteoria
Sähkönkuljetusteoria on tiiviin aineen fysiikan haara, jossa tarkastellaan miten sähkö kulkeutuu johteissa ja puolijohteissa ja mitkä ovat sähkön kuljetusta kuvaavat pääilmiöt. Teoria pohjautuu 1800-luvulla kokeellisesti havaittuihin lakeihin, niistä tärkeimpänä Ohmin laki. 1900-luvulla kvanttimekaniikan kehityksen myötä nämä havainnot pystyttiin yhdistämään johteiden mikroskooppisiin ominaisuuksiin. Johtavuusominaisuuksien mukaan aineet voidaan jakaa kolmeen pääluokkaan: johteisiin, puolijohteisiin ja eristeisiin. Tyypillinen määritelmä tulee sähkönvastuksen lämpötilariippuvuudesta matalissa lämpötiloissa: jos vastus kasvaa lämpötilan kasvaessa, kyseessä on johde, jos se laskee, joko puolijohde tai eriste. Jälkimmäisten kahden erottelu ei ole yhtä selkeää: Tyypillisesti puolijohteissa johtamiseen tarvittavaa energia saadaan kokoon jo huoneenlämpötilassa tapahtuvista termisistä eksitaatioista, tai se saadaan aikaan rikastamalla puolijohteita epäpuhtausatomeilla. Eristeissä vastuksen oleelliseen pienentämiseen tarvittava energia on tätä suurempi.
Ajoneuvoteollisuus
Autoteollisuuden ongelmat 2000-luvulla
Etenkin Yhdysvaltain autoteollisuus on kohdannut merkittäviä ongelmia viime vuosien aikana. Maan autoteollisuus on keskittynyt valmistamaan lähinnä suuria, runsaasti polttoainetta kuluttavia malleja, saman aikaisesti kun niiden kysyntä on koko ajan vähentynyt polttoaineen hinnan yhä kohotessa. Viimeistään vuoden 2008 maailmanlaajuinen talouskriisi sai suuret yhdysvaltalaiset autonvalmistajat kuilun partaalle.
Valmistajittain
Valmistajat vuoden 2013 tuotannon mukaan OICA luokittelee ajoneuvot seuraavilla määreillä:
Sähkönkuljetusteoria
Johteet
Erityisesti metalliatomeista tehdyt kappaleet johtavat sähköä myös matalissa lämpötiloissa: niiden johtavuus on äärellinen myös nollalämpötilassa. Lisäksi tyypillisesti niiden johtavuus riippuu lämpötilasta vain heikosti. Metallien johtavuutta kuvaamaan ensimmäisen toimivan mikroskooppisen teorian teki Paul Drude. Niin kutsutun Druden kaavan mukaan johtimen vastusta kuvaa kaava
missä n on johtavuuselektronien tiheys, e on elektronin varaus, m on elektronin massa ja τ kuvaa aikaa jossa elektroni menettää oleellisen osan liikemäärästään. Vaikka teoria tehtiin jo ennen aineen mikroskooppisten ominaisuuksien tarkkaa kuvausta ja kvanttimekaniikan kehitystä, se kuvaa hämmästyttävän hyvin tyypillisten johteiden johtavuusominaisuuksia: tosin toisin kuin Drude oletti, m:n paikalla pitää käyttää elektronin tehollista massaa sen lepomassan sijaan ja τ:n paikalla kidehilan hilavirheiden väliseen matkaan elektroneilta kuluvaa aikaa eikä kidehilan hilavakiota vastaavaan matkaan kuluvaa aikaa. Molemmissa suureissa Drude teki samaa suuruusluokkaa olevan virheen, mistä syystä hänen teoriansa toimi hyvin.
Ajoneuvoteollisuus
Yhtiöiden keskinäiset suhteet
Ajoneuvoteollisuuden piirissä on tavanomaista, että jokin valmistaja omistaa osuuksia kilpailevista yhtiöistä. Myös kahden tai useamman yhtiön muodostamat allianssit sekä yhteistyö- ja tytäryhtiöt ovat ajoneuvoteollisuuden toimintamuotoja.
Sähkönkuljetusteoria
Johteet
Tärkeimpiä elektronien kuljetusominaisuuksia kuvaavia mikroskooppisia tai niistä johdettuja teorioita ovat
Ajoneuvoteollisuus
Yhtiöiden keskinäiset suhteet
Huomattavimmat yhteistyö- ja omistusidokset:
Sähkönkuljetusteoria
Johteet
Erityisesti matalissa lämpötiloissa tai pienissä johteissa Ohmin lakiin tulee useita korjauksia, tai se ei lainkaan toimi. Tärkeimpiä tällaisista ilmiöistä ovat
Sähkönjohtavuuden lisäksi on tärkeää kuvata miten metallien johtavuuselektronit kuljettavat lämpöä, tai miten lämpötilaero voi johtaa äärelliseen sähkövirtaan. Tämänkaltaisten lämpösähköisten ilmiöiden teoriassa kuvataan siis sähköisen johtavuuden lisäksi lämpötilaeron aikaansaamaa lämpövirtaa kuvaavaa lämmönjohtavuutta sekä lämpösähkökertoimia kuten lämpösähköinen voima (engl. thermopower tai thermoelectric power), joka kertoo kuinka suuren jännite-eron lämpötilaero saa aikaan kun sähkövirta häviää, sekä Peltier-kerroin, joka määrää jännitteen aikaansaaman lämpövirran.
Keskimääräistä virtaa kuvaavan Ohmin lain lisäksi on kehitetty teorioita virran kohinalle eli aikariippuville muutoksille keskiarvonsa ympärillä.
Sara Paavolainen
Sara Johanna Paavolainen (s. 4. elokuuta 1959 Helsinki) on suomalainen näyttelijä. Hän oli SDP:n valtuutettuna Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen 2009–2017.
Näyttelijänä
Paavolainen valmistui yli­oppilaaksi vuonna 1979 ja näyttelijäksi Teatteri­korkea­koulusta vuonna 1984. Paavolainen työskentelee freelance-näyttelijänä ja hän on tehnyt rooleja niin teatterissa (muun muassa Ryhmäteatterissa ja Helsingin kaupunginteatterissa), elo­kuvissa kuin televisiossakin.
Sara Paavolaisen tunnetuimpia suorituksia televisiossa ovat Rauta-aika ja Huojuva talo, joka perustuu Maria Jotunin saman­nimiseen romaanin sekä taiteilija Venny Soldan-Brofeldtin rooli sarjassa Venny.
Politiikassa
Vuoden 2008 kunnallis­vaaleissa SDP:tä edustanut Paavolainen valittiin Helsingin kaupunginvaltuustoon. Vuosina 2009–2012 hän oli sosiaalilautakunnan jäsen. Paavolainen valittiin toiselle kaudelle vuoden 2012 kunnallis­vaaleissa. Hän on ollut valtuuston toinen vara­puheenjohtaja vuodesta 2013. Paavolainen on myös toimikaudella 2015–2018 Pakilan seura­kunnan seurakuntaneuvoston jäsen.
Paavolainen oli ehdolla vuoden 2011 edus­kunta­vaaleissa saaden SDP:n ehdokkaana Helsingin vaali­piirissä, mikä ei riittänyt kansan­edustajan paikkaan. Hän oli ehdolla myös vuoden 2015 edus­kunta­vaaleissa saaden. Vuonna 2017 hän putosi kaupungin­valtuustosta.
Yksityiselämä
Paavolaisen puoliso oli vuosina 1980–2004 näyttelijä Kari Heiskanen. Heillä on kolme lasta. Paavolainen on toiminut kehitys­vammaisen tyttärensä omais­hoitajana.
Filmografia
Lähde:
Elagabalus
Elagabaluksen isoäiti Julia Maesa oli toimelias nainen, ja todennäköisesti päävastuussa siitä, että Elagabaluksesta tuli keisari. Hän myös oli kulisseissa keskeinen vallankäyttäjä koko keisarikauden ajan. Toinen voimanainen oli Julia Maesan tytär ja Elagabaluksen äiti Julia Soaemias Bassiana.
Elagabaluksella oli myös sadistisia taipumuksia; hän saattoi huvitella tappamalla illallisvieraitaan. Väkijoukkoon hän saattoi vapauttaa myrkyllisiä käärmeitä tai heittää kultaa kadulle vain nähdäkseen kuinka sitä keräämään ryhtyneet ihmiset tallautuivat kuoliaiksi.
Äiti ja isoäiti yrittivät löytää keisarille roomalaisen puolison kapinamielialan hillitsemiseksi. Elagabalusta vain eivät naiset liiemmin liikuttaneet. Tarinan mukaan Elagabaluksen käskyläiset kiersivät Roomaa etsimässä isoilla sukuelimillä varustettuja miehiä keisarille. Elagabaluksen kerrotaan myös seisoskelleen huoneensa ovella alastomana, ohi kulkeville miehille rivouksia huudellen. Homoseksuaalisuus ei ollut sinänsä Roomassa tuomittavaa, pikemminkin säännönmukaista, mutta Elagabaluksen virhe oli esiintyä naisellisesti.
Vuonna 221 Julia Maesa suostutteli Elagabaluksen adoptoimaan serkkunsa Severus Alexanderin pojakseen ja perillisekseen sekä eroamaan Aquilia Severasta avioituakseen Marcus Aureliuksen jälkeläisen Annia Faustinan kanssa. Elagabalus kuitenkin muutti mieltään ja yritti karkottaa Severus Alexanderin, minkä jälkeen Julia Maesa sai tarpeekseen. Pretoriaanikaarti murhasi Elagabaluksen ja hänen äitinsä Julia Soaemiaksen Roomassa 11. maaliskuuta 222.
Panssarihait
Panssarihait tai panssarikalat (Placodermi) on sukupuuttoon kuolleiden kalojen ryhmä, johon kuuluvat vanhimmat tunnetut leualliset kalalajit. Nimensä ne ovat saaneet vahvasta pääpanssarista, joka useilla lajeista oli. Ruumiin takaosa sen sijaan oli suojaton tai suomujen peittämä. Ensimmäiset panssarihait ilmestyivät siluurikauden keskivaiheilla ja viimeiset kuolivat sukupuuttoon myöhäisellä devonikaudella. pienoiskuva|250px
Gernika Club
Gernika Club on jalkapallojoukkue Baskimaan Gernikasta. Joukkue on perustettu vuonna 1922 ja se pelaa Tercera División -sarjatasoa. Gernikan stadion on 2000-paikkainen Urbieta.
Diskordianismi
right|200px|thumb|Pyhä Chao, jossa vasemmalla viisikulmio ja oikealla [[Erisin kultainen omena, jossa lukee "kauneimmalle".]]
Diskordianismi on uskonto, joka perustettiin vuosien 1958–1959 aikana Yhdysvalloissa. Se mielletään usein paitsi parodiauskonnoksi, myös oikeaksi pakanaliikkeeksi. Diskordianismia kuvataan usein uskonnoksi, joka on naamioitunut vitsiksi, tai toisin päin. Diskordianismille onkin tyypillistä absurdius. Diskordianismi on saanut osin vaikutteita zen-ajattelusta ja -huumorista.
Parodisista elementeistään huolimatta Diskordianismi poikkeaa useimmista parodiauskonnoista, kuten esimerkiksi Pastafarismista. Diskordianismi on läheistä sukua kaaosmagialle. Molemmille on yhteistä muun muassa ns. "ajattelutavan muutos" (engl. paradigm shifting), jossa tavoitteena on löytää olennainen toisten uskontojen rituaaleista ja maagisista järjestelmistä. Näin diskordianisti voisi suggestion avulla pyrkiä omaksumaan jonkun toisen uskonnon paradigman ja toteuttaa siihen kuuluvia rituaaleja. Tämä ei kuitenkaan tarkoita suoraan aikaisempien ajattelujärjestelmien hylkäämistä, vaan uusi paradigma syntyy aikaisemman rinnalle.
Diskordianismi koostuu siis sekä Aasiasta tulevista vanhoista zen-vaikutteista että postmodernista ja post-postmodernista länsimaalaisesta ajattelusta. Diskordianismin todellisuuskäsitykseen ovat vaikuttaneet paljon mm. Timothy Learyn ihmismieltä käsittelevät teoriat. Learyn ns. kahdeksan piirin mallia ihmisen tietoisuudesta on hyödyntänyt myös Robert Anton Wilson, joka on tiettävästi tunnetuin Diskordianismin popularisoija. Erityisesti Wilsonin yhdessä Robert Shean kanssa kirjoittama Illuminatus!-trilogia on tehnyt Diskordianismia tunnetuksi ympäri maailman.
Länsimaisessa populaarikulttuurissa esiintyy silloin tällöin viittauksia Diskordianismiin. Esimerkiksi Emmy-palkitussa animaatiosarjassa The Grim Adventures of Billy & Mandy on kaaosta ja epäjärjestystä aiheuttava sivuhahmo Eris.
Historia
Diskordianismin perustivat Malaclypse nuorempi (Greg Hill) ja Omar Khayyam Ravenhust (Kerry Thornley).
Hill kirjoitti Principia Discordian, joka on diskordianismin pääasiallinen pyhä kirja ja kirjailijan suostumuksella vapaassa levityksessä. Kirjasta on tehty uusia painoksia (muun muassa Steve Jackson Games julkaisi oman laitoksensa, jossa on myös uutta aineistoa), ja sitä on levitetty myös internetissä erilaisina versioina.
Oppi
thumb|Kultainen omena, jossa lukee [[Kreikan kieli|kreikaksi "kauneimmalle"]] Toisin kuin monet muut uskonnot, joissa pidetään harmoniaa ja järjestystä positiivisina ja kaaosta ja epäjärjestystä negatiivisina, diskordianismissa luovuutta pidetään tavoiteltavana ja tuhoisuutta vältettävänä. Täten myös epäjärjestyksen luovia ja positiivisia puolia pidetään suotavina ja tavoiteltavina, kun taas järjestyksen tuhoisia puolia epäsuotavina ja vältettävinä.
Principia Discordiassa on kertomus Harmaanaaman Kirouksesta. Tarinan mukaan vuonna 1166 eaa. sai mies nimeltänsä Harmaanaama päähänsä, että maailmankaikkeus on täynnä järjestystä, ja tästä syystä päätti kaiken olevan vakavaa ja leikin syntiä. Tuntemattomasta syystä kukaan aikalaisista ei huomannut kaikkialla yhtälailla esiintyvää epäjärjestystä, ja hyväuskoisina ihmiset siirtyivät seuraamaan Harmaanaamaa. Tämä johti ajan myötä nykyiseen yhteiskuntaan, jossa järjestystä pidetään tilanteesta riippumatta positiivisena ja epäjärjestystä negatiivisena. Tästä jaottelusta johtuen joutuvat ihmiset sietämään myös järjestyksen tuhoisia ja rajoittavia puolia, ja epäjärjestyksen luovia piirteitä pidetään yhtä paheksuttavina kuin sen tuhoisia piirteitä.
Diskordianismin jumala on kreikkalainen Eris (latinalaiselta nimeltään Discordia), epäsopuisuuden ja kaaoksen jumalatar. Tärkein myytti kertoo Erisin kultaomenasta, jonka hän heitti häävieraiden joukkoon aiheuttaen lopulta Troijan sodan. Diskordialaisten lisäyksen mukaan Eris meni tämän tehtyään onnellisena yksin syömään nakkisämpylää. Tapahtumaa kutsutaan ensimmäiseksi tölväykseksi.
Uskonnon tulkintoja on vähintäänkin yhtä paljon kuin diskordianisteja, eikä diskordianismiin kuulu yhtenäisiä palvontamenoja tai muita yhtenäisiä rituaaleja.
Paavius
Principia Discordian mukaan kirkon paavi on "jokaikinen mies, nainen ja lapsi tällä maapallolla." Kirjan mukana on virallinen paavikortti, jota voi kopioida ja levittää vapaasti kenelle tahansa. Paavius ei kuitenkaan riipu tämän kortin haltijuudesta, kortti vain ilmoittaa että kyseinen henkilö on "aito ja valtuutettu Discordianistipaavi."
Paavin oikeudet sisältävät seuraavat, mutta eivät välttämättä rajoitu niihin:
Luomiskertomus
Diskordianismin mukaan aikojen alussa oli tyhjyys, jolla oli kaksi tytärtä: Eris, joka liittyi olemassaoloon, ja Aneris, joka liittyi ei-olemassaoloon. Eris syntyi raskaana, ja 55 vuotta syntymänsä jälkeen hän synnytti kaikki maailman olemassaolevat asiat. Syntyneet asiat koostuivat viidestä alkuaineesta: makea (sweet), boom (boom), lemu (pungent), pistely (prickle) ja oranssi (orange). Aneris, joka oli syntynyt hedelmättömänä, tuli mustasukkaiseksi ja varasti osan vastasyntyneistä tehden niistä näin omia, ei-olemassaolevia lapsiaan. Eris vannoi jatkavansa synnyttämistä, jottei Aneris voisi varastaa kaikkia hänen lapsiaan, ja Aneris taas vannoi ottavansa kaikki Eriksen lapset omikseen. Tästä syystä kaikki maailmaan syntyvät asiat häviävät aikanaan.
Alussa kaikki oli kaaosta, mutta Eris huomasi, että syntyneitä asioita järjestämällä hän pystyi luomaan uusia, kauniita asioita. Hän huomasi, että kaaos oli sekä järjestynyttä että epäjärjestynyttä, ja niinpä hän opetti järjestyksen ja epäjärjestyksen pelaamaan ja leikkimään keskenään.
Tyhjyys oli huolissaan siitä, että oli luonut ainoastaan olemassaolevan ja ei-olemassaolevan maailman, mutta jättänyt hengellisyyden huomiotta. Niinpä hän synnytti hengellisyyden, nimettömän veljen tyttärilleen. Jotta riitelevät tyttäret eivät tappelisi veljestä, tyhjyys päätti, että hengellisyys asuisi ensin Aneriksen kanssa ei-olemassaolossa, siirtyisi sitten Eriksen olemassaolevaan maailmaan, ja palaisi lopulta tyhjyyteen. Tästä syystä ihmisen henki syntyy tiettynä hetkenä, elää olemassaolevan maailmassa leikkien järjestyksen ja epäjärjestyksen kanssa, ja palaa lopulta kuollessaan tyhjyyteen.
Kalenteri
Diskordiaaninen kalenteri kuvataan Principia Discordiassa. Ajanlasku alkaa gregoriaanisen kalenterin vuodesta 1163 eaa.
Vuosi koostuu viidestä 73 päivän kaudesta: kaaos, epäsopu, sekaannus, byrokratia ja jälkiseuraus. Vuosi alkaa samana päivänä kuin gregoriaanisen kalenterin vuosi eli 1. tammikuuta, ja yhteensä vuodessa on 365 päivää. Joka neljäs vuosi karkauspäivä lisätään kaaoksen 59. ja 60. päivän väliin.
Lähes kaikkien Linux-jakelupakettien ohjelmavarannoista löytyy ohjelma ddate, joka tulostaa ruudulle päivän Diskordiaanisen kalenterin mukaan.
Diskordianismi Suomessa ja maailmalla
Monet diskordianistit toimivat täysin yhdistyksistä riippumattomina ja diskordianismin yhtenä kulmakivenä on pidetty ajatusta, jonka mukaan "diskordianistien tulee pysyä yhdessä Erikseen" ("Discordians must stick apart"). Viime aikoina diskordianistit ympäri maailman ovat kuitenkin ryhtyneet järjestäytymään ja muun muassa keräämään historiikkeja liikkeen toiminnasta. Suomessa diskordianismia edustavia ryhmittymiä ovat muun muassa Pakanaverkko ry, Turun Eristinen Seura ry ja Suomen Äärimmäisen Vapaa Eristinen Liike. Pakanaverkko määrittelee diskordianismin yhdeksi edustamistaan pakanauskonnoista. Turun Eristisen Seuran diskordianismi edustaa niin aatteellista, filosofista kuin uskonnollistakin suuntausta, "joka juontaa juurensa Principia Discordia -nimisen kirjoituskokoelman luomisesta alkaneeseen liikehdintään". Suomen Äärimmäisen Vapaa Eristinen Liike on koettanut rekisteröityä uskonnolliseksi yhdyskunnaksi, mutta Patentti ja Rekisterihallitus hylkäsi hakemuksen vuonna 2015 ja Helsingin Hallinto-oikeus hylkäsi yhdyskunnan valituksen vuonna 2016.
Minna Pyykkö
Minna Inari Pyykkö (s. 1967 Tukholma ) on suomalainen luontotoimittaja ja taidemaalari, joka on koulutukseltaan biologi ja psykologian maisteri. Hänellä on myös kuvataiteilijan koulutus.
Pyykkö on tehnyt luonto-ohjelmia Yleisradiolle 1990-luvun alusta lähtien. Pyyköllä on Radio Suomessa viikoittainen ohjelma Minna Pyykön maailma, jossa vierailee muun muassa suomalaisia luontotutkijoita ja -harrastajia sekä luontoaiheista kiinnostuneita taiteilijoita. Vuodesta 2013 alkaen hän on yhdessä Kimmo Ohtosen ja Pirkka-Pekka Peteliuksen kanssa juontanut TV1:ssä nähtävää sarjaa Ulos luontoon.
Hänen puolisonsa on tietokirjailija ja luontotoimittaja Juha Laaksonen.
Pyykkö sai vuonna 2011 Ympäristötoimittajien yhdistyksen Tiedonharava- ympäristöpalkinnon, ja vuonna 2014 Suomen luonnonsuojeluliiton jakaman Kultainen sulka -tunnustuksen oivaltavien ja kuulijaystävällisten luonto-ohjelmien teosta Yleisradiossa. Pyykön kirjoittama ja kuvittama teos Kuulin allien laulavan valittiin 2020 vuoden luontokirjaksi.
Toukokuussa 2019 hänelle myönnettiin Helsingin yliopiston kunniatohtorin arvonimi.
John Panozzo
John Anthony Panozzo (20. syyskuuta 1948 – 16. heinäkuuta 1996) oli yhdysvaltalainen muusikko, joka tuli tunnetuksi Styx-yhtyeen rumpalina. Hän oli Chuck Panozzon kaksoisveli. Hän kuului yhtyeen alkuperäiseen kokoonpanoon ja kuului siihen loppuikänsä lukuun ottamatta niitä vuosia, joiden aikana yhtye ei ollut koossa.
Panozzon alkoholimaksasairaus eteni kirroosiasteelle, ja hän kuoli Chicagossa 47-vuotiaana maha-suolikanavan verenvuotoon.
Ratsujääkäri
pienoiskuva|[[Emil Hünten: Ranskalainen ratsulähetti, 1872.]] Ratsujääkäri oli alkuaan ratsuväen sotamies, joka koulutettiin tiedustelu- ja lähettitehtävien suorittamiseen. Alun perin ratsujääkäriosastojen sotilaita käytettiin ratsulähetteinä eri komentajien määräämissä tehtävissä, mutta myöhemmin perustettujen ratsujääkärirykmenttien miesten tehtävät eivät eronneet muun ratsuväen tehtävistä.
Ensimmäiset ratsujääkäriosastot perustettiin 1740-luvulla Ranskan armeijaan ja sittemmin niitä perustettiin muihinkin maihin. Preussissa ratsujääkäreitä palveli 1897–1918. Suomessa Jääkäripataljoona 27:ään perustettiin ratsujääkärijoukkue syksyllä 1917 ja joulun tienoilla samana vuonna miesten viralliseksi nimitykseksi tuli ratsujääkäri. Suomen sisällissodan aikana 22. maaliskuuta 1918 perustettiin Karjalan ratsujääkärirykmentti, joka lakkautettiin armeijaa järjestettäessä 1920. Vuonna 1957 perustetun Hämeen Ratsujääkäripataljoonan sotamiehiä nimitettiin myös ratsujääkäreiksi.
Kenraalikapteeni
Kenraalikapteeni on eri maissa käytettävä huomattavan korkea sotilasarvo ja virkanimitys. Alkuaan se oli Venetsian tasavallassa sotavoimien ylipäällikön virkanimitys. Myöhemmin sitä käytettiin Yhdistyneiden Alankomaiden armeijan ylipäällikön nimityksenä ja Ranskassa 1600-luvulla sotilaiden arvoasteena, joka sijoittui marsalkan ja kenraaliluutnantin väliin. Espanjassa kenraalikapteeni tarkoittaa sotilasläänin komentajaa.
Jiří Bubla
Jiří Bubla (s. 27. tammikuuta 1950 Ústí nad Labem, Tšekkoslovakia) on tšekkiläinen entinen jääkiekkoilija. Puolustaja Jiří Bubla oli yksi tunnetuimmista pelaajista Tšekkoslovakian maajoukkueessa 1970-luvulla. Hän oli hyvä ylivoimapelaaja ja varma puolustaja. Hän pystyi pelaamaan tehokkaasti hyökkäyksessä ja puolustuksessa, hänellä oli tehokkaat ja tarkat laukaukset. Bubla pelasi NHL:ssä mutta ei oikein sopeutunut suhteellisen pienikokoisena puolustajana NHL:n suurten hyökkääjäpelaajien kovaotteiseen peliin. Hän pelasi kuitenkin yli 250 NHL-ottelua tehden 17 maalia ja 101 maalisyöttöä. Bubla pelasi NHL:ssä Vancouver Canucks -seurassa.
Vuonna 1987 Bubla pidätettiin Itävallassa järjestetyjen jääkiekon MM-kisojen yhteydessä heroiinin salakuljetuksesta ja tuomittiin useaksi vuodeksi vankilaan.
Bublan poika Jiří Šlégr on myös menestynyt jääkiekkoilija.
Heikki Hela
Heikki Juha Hela (s. 19. heinäkuuta 1964 Aitolahti) on suomalainen muusikko ja näyttelijä. Hela on koulutukseltaan opettaja. Hänet tunnetaan muun muassa Kummeli-ryhmän jäsenenä.
Helan laulajaura alkoi jo 1980-luvulla menestyksekkäässä gospelyhtyeessä nimeltä Gospel Power. Yhtyeen hajottua hän siirtyi sekulaarimusiikin puolelle 1994 Kummelin kautta ”Uneton yö” -kappaleella, joka tuli yleisölle jo tutuksi keväällä 1993 näkyneessä Kummelin jakson musiikkivideossa. Vuonna 1994 julkaistiin Helan esikoisalbumi Kaikista kaikkein ja Hela palkittiin vuoden miessolistitulokkaana. Nykyisin hän toimii sessiomuusikkona ja levyttää soolotuotantoa.
Hela on esiintynyt Herra Heinämäen Lato-orkesteri -lastensarjassa Herra Heinämäkenä. Sarjan teossa oli mukana muitakin Kummelin jäseniä – Timo Kahilainen tuottajana ja Heikki Silvennoinen kertojana.
Hela on oman soolotuotantonsa lisäksi tehnyt kappaleita myös Anna Hanskille, Santeri Kinnuselle ja Ninni Poijärvelle. Lisäksi ”Uneton yö” -kappaleesta on tehty coverversioita.
Hela esitti Rauli "Badding" Somerjokea vuoden 2017 heinäkuussa Someron huvikeskus Esakalliossa ensi-iltansa saaneessa Badding-nimisessä musiikkinäytelmässä.
Hela on ollut vuodesta 2015 naimisissa näyttelijä Kaisa Helan kanssa. Aiemmin hän oli naimisissa näyttelijä Mari Postin kanssa, jonka kanssa hänellä on kaksi yhteistä lasta.
Filmografia
¹ myös käsikirjoittajana, ² säveltäjänä
Jämsän Seudun Osuusmeijeri
thumb|Meijeri vuonna 1914 Jämsän Seudun Osuusmeijeri (aiemmin Jämsän Osuusmeijeri) oli vuodesta 1886 vuoteen 1970 Jämsän seudulla toiminut meijeri. Sen yhteydessä toimivat myös mylly ja saha.
Vuonna 1886 perustettiin Jämsän Jokivarren meijeriosakeyhtiö. Meijeri rakennettiin Jämsänjoen rantaan Seppolan sillan eteläpuolelle. Sen yhteydessä toimi myös mylly ja saha ja koneistoja pyöritti kahden hevosvoiman höyrykone. Meijeri oli valmis vastaanottamaan maitoa marraskuussa 1886. Meijeri seisoi talvikuukaudet. Esimerkiksi vuonna 1888 sinne tuotiin 2 600 litraa maitoa päivässä ja vuosikymmenen vaihteessa säännöllisesti maitoa toimitti 49 taloa.
Osuuskuntamuotoinen Jämsän Osuusmeijeri aloitti toimintansa tammikuussa 1904 ja yhtiön rakennukset koneineen myytiin sille. Vanhan meijerin tilalle päätettiin rakentaa uusi ja se olikin valmis vastaanottamaan maitoa jo heinäkuussa 1904. Mylly ja saha rakennettiin uudestaan vuosina 1904–1905. Vuonna 1918 hankittiin dynamo tuottamaan sähköä höyrykoneen pyörittämänä. Sähköä myytiin valaistusta varten Jämsän keskustan alueelle mutta myynti loppui vuonna 1920. thumb|Meijerin sisältä 1930-luvulla 1920-luvulla meijerin kunto oli huono ja vanhan meijerin tilalle päätettiin rakentaa uusi. Rakentaminen alkoi keväällä 1928 ja valmistui syksyllä 1929. Kaksikerroksisen rakennuksen ensimmäisessä kerroksessa olivat meijerisali, laboratorio sekä kylmätilat ja toinen oli kymmenen huoneen asuinkerros, jossa oli myös konttori. Meijeriin rakennettiin vesijohto Vesijohto Oy:n kanssa tehdyn sopimuksen jälkeen. Huhtikuussa 1940 tulipalo tuhosi toisen kerroksen kokonaan. Kerros rakennettiin uudestaan. thumb|Meijeri ja mylly vuonna 1955 1950-luvulla rakennukseen tehtiin useita muutoksia ja vuosikymmenen lopulla toteutettiin rakennuksen laajennus. Samaan aikaan meijerin maidonhankinta alue laajeni Längelmäen, Kuhmoisten ja Korpilahden alueille ja sen nimi muutettiin Jämsän Seudun Osuusmeijeriksi. Meijeritoiminta loppui vuonna 1970 ja Valio sijoitti rakennukseen juustopakkaamon. Pakkaamo muutti pois vuonna 1978 ja sen jälkeen siinä toimi eri liikeyrityksiä kunnes se jäi tyhjilleen vuonna 2006.
Anders Wilhelm Perttunen
Perttusesta tuli jo varhain tunnettu rikollinen, jota voidaan verrata sen ajan vastaaviin kuuluisuuksiin, esimerkiksi Hallin Janneen, Haapojan Mattiin ja Gabriel Sutkiin. Päinvastoin kuin edellä mainitut, Perttunen ei ollut väkivaltainen. Hän oli varas, kelmi ja veijari, joka nautti ympäristönsä vähäväkisten suojelua ja arvostusta. Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran arkistossa on yli sata erilaista kertomusta ja tapausta Perttusen tekemisistä.
Ohjaaja Martti Kadenius käsikirjoitti ja ohjasi Perttusesta kertovan musiikkinäytelmän, "Rosvo-Perttunen". Näytelmä herätti suurta huomiota osakseen kun se esitettiin Limingassa 2003 ja 2005. Näytelmän myötä heräsi myös keskustelu siitä, onko soveliasta tuoda Perttusen tapaista rikollista näyttämölle ja tavallaan romantisoida hänen tarinansa "totuuden vastaiseksi".
RN Orione
RN Orione oli Italian kuninkaallisen laivaston vuonna 1938 valmistunut Orsa-luokan torpedovene.
Valmistus
Alus tilattiin Palermosta Cantieri navali Riunitilta, missä köli laskettiin 27. huhtikuuta 1936. Alus laskettiin vesille 21. huhtikuuta 1937 ja liitettiin laivastoon 31. maaliskuuta 1938.
Palvelus
Alus poistettiin palveluksesta 1964.
Marjakuusikasvit
Marjakuusikasvit (Taxaceae) on havupuihin kuuluva kasviheimo. Siihen kuuluu noin 30 lajia, jotka jaetaan viiteen tai kuuteen sukuun. Heimon edustajat ovat ainavihantia pensaita tai puita. Marjakuusikasveille ominainen piirre on käpy, jonka käpysuomut ovat surkastuneita, ja jossa on vain yksi mehevän siemenvaipan ympäröimä siemen.
Kuvaus
Marjakuusikasvit ovat monivuotisia, puuvartisia kasveja. Ne ovat yleensä pensaita tai pieniä puita. Oksat ovat siirottavia tai kohenevia ja yleensä tiheään haaroittuneita. Rungon kuori on tyypillisesti ohutta. Silmut ovat pieniä ja huomaamattomia. Juuristo koostuu puuvartisista juurista ja ohuista sienijuurista eli mykorritsasta. Sienijuuret ovat tyypiltään juurten kasvisolujen seinät läpäiseviä keräsienijuuria eli arbuskelimykorritsaa.
Lehdet ovat yksinkertaisia, litteitä ja muodoltaan tasasoukkia tai kapeansuikeita. Niillä on johteinen lehtikanta. Lehtiasento on kierteinen tai ristikkäisen vastakkainen, mutta lehdet ovat usein kasvuversoissa kääntyneet tyvestään siten, että asettuvat rangan ympärille lähes vaakatasossa kampamaisesti. Lehdessä on yksi johtojänne, joka muodostaa lehteen keskisuonen. Ilmaraot sijaitsevat lehden alapinnalla, jossa ne muodostavat tavallisesti kaksi ilmarakojuovaa. Heimon kasvit ovat ainavihantia, ja lehdet ovat monivuotisia.
Kukinnot ovat yksineuvoisia hede- tai emikukintoja, kuten havupuilla yleensäkin. Useimmat marjakuusikasvit ovat kaksikotisia, jolloin hede- ja emikukinnot sijaitsevat eri kasviyksilöissä, mutta jotkin ovat yksikotisia. Hedekukinnot eli hedekävyt kehittyvät yleensä yksittäin lehtihankoihin, mutta voivat myös kasvaa ryppäissä. Hedekukinto koostuu muodoltaan yleensä kilpimäisistä hedelehdistä, jotka kasvavat kierteisesti tai ristikkäisesti rangan ympärillä. Kussakin hedelehdessä on useimmiten 2–8 siitepölyä tuottavaa pölylokeroa. Siitepölyhiukkaset ovat pallomaisia ja siivettömiä.
Emikukinnot eli kävyt koostuvat varresta, jossa on hyvin pieniä, surkastuneita käpysuomuja ja yksi tai useampi siemenaihe, joista lopulta kuitenkin vain yksi kehittyy siemeneksi. Siemen on yleensä hieman litistyneen munanmuotoinen, ja sillä on kova siemenkuori. Siemenen kypsyessä sen ympärille kehittyy mehevä ja usein kirkkaanvärinen siemenvaippa. Useimmilla marjakuusikasveilla siemenvaippa on kärjestään avonainen paljastaen siemenen, mutta torreioilla siemen on kokonaan siemenvaipan ympäröimä. Itäminen on yleensä epigeeistä, mikä tarkoittaa sirkkalehtien nousevan maan pinnalle, mutta torreioilla hypogeeista, jolloin sirkkalehdet jäävät maan alle. Sirkkalehtiä on useimmiten kaksi.
Levinneisyys
thumb|Uudessa-Kaledoniassa kotoperäinen [[Austrotaxus spicata]] Marjakuusikasveja esiintyy luonnossa laajalla alueella ensisijaisesti pohjoisella pallonpuoliskolla lauhkean vyöhykkeen alueelta tropiikkiin. Heimon edustajia kasvaa luonnonvaraisena Euroopassa, Pohjois-Afrikassa, Aasian etelä-, kaakkois- ja itäosissa, Pohjois-Amerikassa Kanadasta Väli-Amerikkaan Hondurasiin ja El Salvadoriin sekä eteläisellä Tyynellämerellä Uudessa-Kaledoniassa.
Luokittelu
Marjakuusikasvit kuuluvat havupuihin. Molekyylibiologiseen genetiikan tutkimukseen perustuvissa luokituksissa kaikki nykyisin elävät havupuut kuuluvat mäntymäisten (Pinales) lahkoon. Aiemmissa luokitusjärjestelmissä marjakuusikasvit luokiteltiin usein erilliseen lahkoonsa Taxales.
Marjakuusikasvien heimon lähimpiä sukulaisia ovat rypälekuuset (Cephalotaxus) ja sypressikasvien (Cupressaceae) heimo. Monet lähteet, kuten laajamittaisen geneettisen tutkimuksen perusteella kasvien luokittelua kehittäneen Angiosperm Phylogeny Groupin julkaisut, laskevatkin rypälekuusten suvun kuuluvaksi marjakuusikasveihin. Toiset, kuten havupuihin erikoistuneen kasvitieteilijän Aljos Farjonin vuoden 2010 teos A Handbook of the World’s Conifers, pitävät niitä omana yksisukuisena rypälekuusikasvien (Cephalotaxaceae) heimona. Joissakin luokituksissa myös muita marjakuusikasvien sukuja, kuten Amentotaxus on luokiteltu rypälekuusikasveihin.
Suvut
Marjakuusikasveihin kuuluu viisi sukua ja 24 lajia tai kuusi sukua ja 32 lajia, riippuen siitä, lasketaanko rypälekuuset marjakuusikasveiksi vai omaan heimoonsa. Aljos Farjonin teoksessa A Handbook of the World’s Conifers heimoon määritellään kuuluvan seuraavat viisi sukua.
Käyttö
thumb|[[Torreya grandis -lajin syötäviä siemeniä]] Monia marjakuusikasveja käytetään koristekasveina. Varsinkin hyvin leikkaamista kestävät marjakuuset ovat yleisiä pensasaitakasveina. Niitä voidaan myös käyttää muotoon leikattuina pensaina ja bonsaina. Useiden marjakuusten ja torreioiden puuaines on kovaa ja kestävää, ja sitä on käytetty paljon työkalujen, jousien, soitinten, huonekalujen ja muiden puuesineiden valmistukseen sekä varsinkin suuremmilla torreioilla myös puurakentamiseen. Monilla heimon kasveilla on ollut kulttuurillista, lääkinnällistä tai uskonnollista merkitystä sekä Euroopassa ja Aasiassa että Pohjois-Amerikan alkuperäiskansojen keskuudessa. Useista marjakuusilajeista on eristetty syövän hoitoon käytettäviä taksaaneja. Eräät torreiat tuottavat syötäviä siemeniä, joiden lisäksi niiden siemenestä ja siemenvaipasta voidaan puristaa ruokaöljyä.
Kambarka
Kambarka on noin 11 000 asukkaan kaupunki pienen Kambarka-joen varrella noin 18 000 asukkaan Kambarkan piirissä Udmurtian itäosassa Venäjällä neljä kilometriä Kamajoesta ja 116 kilometriä Iževskistä kaakkoon.
Kambarka on huomattava teollisuuskeskus. Kaupungin merkittävimmät teollisuudenalat ovat koneenrakennus-, metalli-, pakkausmateriaali- ja elintarviketeollisuus. Kaupungin lähistöllä on ollut kemiallisten aseiden tuhoamislaitos.
Historia
Kambarka perustettiin 1761 Demidovien teollisuusdynastian omistaman rautatehtaan yhteyteen. Kaupunki siitä tuli 1945.
Korpiliekosammal
Korpiliekosammal (Rhytidiadelphus subpinnatus) on liekosammalten sukuun kuuluva laji. Varsi on litteän puoleinen ja siinä on hieman sulkamaisia haaroja. Lehdet ovat kapeakärkisiä ja kärjet kääntyvät taaksepäin. Lehdet ovat vihreitä, mutta varressa on punaruskeaa väriä. Kasvusto on mattomaista ja löyhää. Korpiliekosammalta esiintyy korpimetsissä, tuoreissa lehtometsissä ja puronvarsilla.
Natriumlauryylisulfaatti
Natriumlauryylisulfaatti eli SDS (C12H25NaO4S, sodium dodecyl sulphate, sodium lauryl sulphate, SLS) on erittäin yleisesti kosmetiikassa käytetty pinta-aktiivinen aine eli tensidi. Sitä käytetään erityisen laajalti hammastahnoissa ja shampoissa, samoin siitä etoksyloimalla saatavaa natriumlauryylieetterisulfaattia.
Natriumlauryylisulfaatti aiheuttaa esimerkiksi hammastahnoissa tahnan vaahtoutumisen, mikä saattaa ärsyttää joillakin ihmisillä limakalvoja ja aiheuttaa suun limakalvon haavaumia eli aftoja.
Biokemiallisessa tutkimuksessa natriumlauryylisulfaattia käytetään muun muassa analysoitaessa proteiineja SDS-PAGE-menetelmällä.
Natriumlauryylisulfaatista käytetään myös nimityksiä dodekyylinatriumsulfaatti, natriumdodekyylisulfaatti ja lauryylinatriumsulfaatti.
Natriumlauryylisulfaatin moolimassa on 288,4 g/mol, sulamispiste 204 °C (477 K), liukoisuus veteen 20 °C:ssa 15 g/100 ml ja CAS-numero 151-21-3.
Ympäristö- ja terveysvaikutukset
Natriumlauryylisulfaatti ärsyttää silmiä, ihoa sekä hengitysteitä ja saattaa aiheuttaa afta-haavaumia.