cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Santeri Kuusiniemi
Kuusiniemi voitti vuonna 2015 ulkona 17-vuotiaiden SM-kilpailuissa kultaa 100 m:n ja 200 m:n juoksuissa sekä hopeaa 110 m:n aidoissa (91.4 cm). Vuonna 2016 hän sai ulkona 19-vuotiaiden SM-kilpailuissa kultaa 100 m:n ja 200 m:n juoksuissa sekä hallissa kultaa 200 metrillä. Vuonna 2017 hän saavutti ulkona 19-vuotiaiden SM-kilpailuissa kultaa 100 m:n ja 200 m:n juoksuissa ja 110 m:n aidoissa (100 cm), sekä hallissa kultaa 60 m:n aidoissa (100 cm) ja hopeaa 60 m:llä. Hän voitti alle 23-vuotiaiden sisäratojen SM-kultaa 60 ja 200 metrillä 2019. Sisäratojen SM-kilpailuissa 2019 hän sai pronssia 60 metrin aitajuoksussa. Saman vuoden Kalevan kisoissa hän saavutti hopeaa 110 metrin aitajuoksussa. Sisäratojen SM-kilpailuissa 2021 hän sai pronssia 60 metrin aitajuoksussa. Saman vuoden Kalevan kisoissa hän oli 110 metrin aitajuoksussa toinen. Viestijuoksun SM-kilpailuissa 2021 hän sai 4 × 100 metrin viestissä hopeaa. Sisäratojen SM-kilpailuissa 2022 hän voitti kultaa 60 metrin aitajuoksussa ja 4 × 337 metrin viestissä. Viestijuoksun SM-kilpailuissa 2022 hän sai 4 × 100 metrin viestissä kultaa ja 4 × 400 metrin viestissä hopeaa. Sisäratojen SM-kilpailuissa 2023 hän sai 60 metrin aitajuoksussa pronssia ja viestissä (4 × 200 m) kultaa. Lahden Kalevan kisoissa 2023 Kuusiniemi saavutti hopeaa 110 metrin aidoissa.
Alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2017 Grossetossa Italiassa hän karsiutui 100 metrillä välierissä ja sijoituksensa oli 9:s. Samojen kisojen 200 metrillä hän keskeytti alkueräjuoksunsa. Hän karsiutui 110 metrin aitajuoksun välierissä Münchenin EM-kilpailuissa 2022 ja 60 metrin aitajuoksun alkuerissä Istanbulin sisäratojen EM-kilpailuissa 2023.
Daul Kim
Daul Kim (31. toukokuuta 1989 Soul, Etelä-Korea – 19. marraskuuta 2009 Pariisi, Ranska) oli eteläkorealainen malli ja taidemaalari. Hän teki kansainvälisen catwalk-debyyttinsä Pariisin muotiviikoilla 2007. Hänet nähtiin muun muassa Harper's Bazaar -lehden kannessa, brittiläisessä Voguessa ja i-D:ssä. Hän oli Anan-lehden vuoden malli 2008.
Daul Kim piti Soulissa oman taidenäyttelynsä 10. elokuuta 2007. Hän teki itsemurhan hirttäytymällä asunnossaan Pariisissa 19. marraskuuta vuonna 2009. Tekoa ennen hän oli kirjoittanut blogiinsa tekstin otsikolla ”Say hi to forever” (”sano hei ikuisuudelle”). Blogissaan hän oli jo pitkään kirjoittanut masennuksestaan.
Tulia
Tulia on vuonna 2017 perustettu puolalainen folk-yhtye, jonka muodostavat Joanna Sinkiewicz, Dominika Siepka, Patrycja Nowicka ja Tulia Biczak. Yhtye edusti Puolaa vuoden 2019 Eurovision laulukilpailussa Tel Avivissa sijoittuen 27:nneksi 120 pisteellä   Yhtye perustettiin vuonna 2017 Szczecinissä, Puolassa. Tulia yhdistelee puolalaista kansanmusiikkia modernin tuotannon kanssa. Yhtyeen nimi Tulia tuleen yhtyeen jäsenen Tulia Biczakin etunimestä. Yhtye nousi kuuluisuuteen Puolassa julkaistessaan cover-version Depeche Moden kappaleesta "Enjoy the Silence".
Vuonna 2018 Tulia allekirjoitti sopimuksen Universal Musicin kanssa ja julkaisi ensimmäisen albuminsa nimeltä Tulia. Albumi sisältää monia alkuperäisiä kappaleita ja cover-versiota puolalaisten sekä kansainvälisten artistien kappaleista. Albumi sai platinaa Puolassa ja julkaisupäivänään siitä myytiin 30 000 kopiota.
15. helmikuuta 2019 ilmoitettiin, että Puolan yleisradioyhtiö TVP oli valinnut yhtyeen edustamaan Puolaa vuoden 2019 Euroviisuissa. Heidän edustuskappaleensa on nimeltä "Pali się"
Athlone
thumb|right|Athlonen vaakuna Athlone on kaupunki Irlannin keskiosissa. Se sijaitsee Shannonjoella, osaksi Westmeathin ja osaksi Roscommonin kreivikunnan alueella.
Athlonessa asui vuoden 2006 väestönlaskennassa 17 544 ihmistä.
Liettyä Project
Liettyä Project on suomalainen progressiivista rock-musiikkia esittävä yhtye. Liettyä Projectin muodostavat sisarukset Minna ja Ilkka Liettyä. Minna Liettyä on nykyisin nimeltään Minna Liettyä-Tyni. Liettyä-Tyni on tehnyt musiikkia 1990- ja edelleen 2000-luvulla, muun muassa aviomiehensä Pekka Tynin kanssa. Ilkka Liettyä on vaikuttanut musiikkialalla ja on soittanut kitaraa esimerkiksi Minna Tyni Bandin vuoden 1995 Navajo- ja Kristian Meurmanin vuoden 2009 Galaksi-levyillä.
Puerto Rico olympialaisissa
Puerto Rico osallistui olympialaisiin ensimmäisen kerran Lontoon 1948 kesäolympialaisissa. Siitä lähtien sen urheilijat ovat olleet mukana kaikissa kesäolympialaisissa, myös Moskovan 1980 kisoissa, joita useat maat Yhdysvaltojen johdolla boikotoivat. Talviolympialaisiin maa on osallistunut Sarajevon 1984 kisoista lähtien, mutta ilman menestystä.
Liettyä Project
Yhtyeen tuotanto
Yhtye on julkaissut vain yhden levyn, nimeltään Sturm, vuonna 1986. Tiettävästi yhtyeellä olisi myös julkaisematon albumi, nimeltään Drang. Yhtyeen tuotantoon kuuluu myös yksi vuonna 1985 julkaistu single, joka sisältää kappaleet "Tuntematon" ja "Kivaa".
Paita
250px|thumb|right|Kauluspaita.
Liettyä Project
Yhtyeen tuotanto
Liettyä Project esiintyi myös Ylen Hittimittarissa (jakso 58), joka esitettiin helmikuussa 1988. Ohjelmassa kilpaili Liettyä Projectin kappale "Legenda", jota ei ole Sturm-levyllä eikä julkaistulla singlellä.
Paita
Paita on ylävartalon päälle lähimmäksi ihoa puettava vaate. Paidoissa käytetään joskus kiinnittiminä ja koristeina nappeja sekä vetoketjuja.
Puerto Rico olympialaisissa
Puerto Rico saavutti kuusi ensimmäistä olympiamitaliaan nyrkkeilyssä, muissa lajeissa se saavutti mitalisijoja Lontoossa 2012, jossa mitaleille ylsi yksi painija ja yksi yleisurheilija. Ensimmäisen olympiakultamitalinsa maa saavutti Rio de Janeirossa 2016, kun tennispelaaja Mónica Puig saavutti naisten kaksinpelissä olympiavoiton. Hänestä tuli myös Puerto Ricon ensimmäinen naisolympiamitalisti.
Liettyä Project
Sturm
Prof-ARtin 1986 julkaisemalla Sturm-levyllä laulusta vastaa Minna Liettyä, kun taas Ilkka Liettyä soittaa kitaroita, koskettimia ja kolmea kappaletta lukuun ottamatta myös bassoa. Muilla kappaleilla (A4, B2, B4) bassoa soittaa Juuso Nordlund. Rummuista vastaavat sekä Arto Rautajoki että Harri Häyrynen. Lisäksi kahdella kappaleella on saksofonissa Vesa Hyrskykari. Yhdellä urkuja soittaa Safka Pekkonen ja huilua Kristiina Kallio.
Levyn A-puolella on kappaleet "Tuuli", "Spoof", "Itämeri beat" ja "Tähdelle". B-puolen biisit ovat nimeltään "Tulitikkutyttö", "Sateen satama", "Kyllästyin kerran" sekä "Sturm".
Andrea Ávila
Andrea Verónica Ávila (s. 4. huhtikuuta 1970 Villa Carlos Paz, Argentiina) on uransa lopettanut argentiinalainen pituushyppääjä ja kolmiloikkaaja. Hän pitää hallussaan Argentiinan ennätyksiä molemmissa lajeissa. Ávila kilpaili pituushypyssä vuosien 1996 ja 2000 olympiakisoissa sekä 1993, 1995 ja 1997 yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa jääden näissä kaikissa kuitenkin karsintoihin. Etelä-Amerikan mestaruuskilpailuihin Ávila osallistui viidesti ja voitti näissä kultaa kahdesti pituushypyssä ja kolmesti kolmiloikassa.
Hauhon alue
thumb|[[Mallasvesi näkyy kuvassa Valkeakosken takana. Järvi toimii Hauhon alueen alarajana.]] Hauhon alue (vesistöaluetunnus 35.77) on Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueessa sijaitseva toisen jakovaiheen alue, jonka pinta-ala on 312,4 neliökilometriä. Alueen järvisyys on 15,37 %. Vesistön alueen alarajana on Mallasvesi, jonka yläpuolisen valuma-alueen pinta-ala on 1 702,04 neliökilometriä ja sen järvisyys on 17,64 %. Reitin vedet laskevat seuraavaksi Mallasveden ja Pälkäneveden alueeseen (35.71).
Madon luku
Vastaanotto
Albumi sai hyvän vastaanoton. Desibelin Ilkka Valpasvuo antoi albumille kolme tähteä viidestä, ja kutsui albumin musiikkia pelkistetyksi ja suoraviivaiseksi yliviritetyn kaksitahdin paukkeeksi, josta ei ensikuulemalta erottunut erikoisinstrumentteja tai kummempaa showmeininkiä. Koukkujen puutteesta huolimatta hän piti albumia ajoittain jopa mukaansatempaavana, hillittömänä ja tinkimättömänä. Niin ikään Soundin Antti Luukkanen arvostelu albumille kolme tähteä. Hän kehotti kuunteluttamaan albumia itseään kaikkiruokaiseksi väittäville ihmisille, ja luonnehti kaoottista ja sekavaa albumia hermostuneisuutta ja levottomuutta aiheuttavaksi teokseksi, jonka kappalerakenteiden muodot ovat vinksahtaneet. Imperiumin Marko Saarinen totesi, ettei yhtye ole koskaan kolahtanut ”eikä kolahta juuri Madon luvunkaan myötä”, mutta piti albumia positiivisena yllätyksenä ja erottuvana tuotoksena kotimaisessa punk-skenessä. Lammaszinen Jouni Parkku piti albumia vaikeasti pidettävänä, saati rakastettuna, ja totesi albumin iskeneen arvostelijaansa vasta kahden vuoden viiveellä.
Hauhon alue
Alueen kuvaus
Kolmannen jakovaiheen alueita ovat seuraavat alla luetellut viisi aluetta tai valuma-aluetta. Jos vesitöllisesti ylempi alue laskee alempaan vesitöalueeseen, ovat ne sisennetty vastaavasti niin, että enemmän sisennetty alskee vähemmän sisennettyyn:
Ilmoilanselän alue (35.771)
Ottaa vastaan koko Hauhon reitin vedet, jotka sisältävät kaikki Hauhon alueen (35.77) vesien lisäksi yläjuoksulta Kukkian reitin valuma-alueen (35.78) vedet ja Ormajoen valuma-alueen vedet (35.79). Hauhon alueella siihen laskee Hauhonselän alue (35.772) ja, tämä järvenosan Lakkianselän kautta, laskee vielä Iso-Roineen alue (35.773). Ilmoillanselän alue on pinta-alaltaan pieni ja sen pääjärvi on Ilmoilanselkä, joka laskee Kyllönjokea myöten Pinteleeseen ja joka laskee itse Ruotsilanselkään. Pinteleen pohjoispuolella sijaitsee Kytöjärvi, joka laskee Myllyojaa myöten siihen Iltaslammin kautta. Ilmoillanselkään laskee pohjoisesta yhteistä Särkisillanojaa myöten järvet Karttaslampi, Särkijärvi, Ansajärvi, Kalajärvi, Aivujärvi ja Hangasjärvi, sekä Sydänmaanjärvi kaikista näistä kauimpana. Hieman idempänä sijaitseva Vähäjärvi laskee suoraan Ilmoillanselkään, ja samoin tekee laskujoen suussa Kissalammi. Ilmoilassa järveen laskee Jokijärvi, johon vastaavasti laskee Työjärvi. Jokijärven laskuojaan yhtyy Vekurinjärven laskuoja, joka on yhteinen toisen nimettömän lammen kanssa.
Hauhonselän alue (35.772)
Hauhonselän alue laskee Ilmoilanselän alueeseen Hauhonselän Lakkianselältä alkavaa lyhyttä Alvettulanjokea myöten. Lakkianselkään laskee yläjuoksulta vielä Iso-Roineen alue (35.773), jonka alimman järven Iso-Roineen laskujoki Vuolle laskee siihen. Hauhonselän kaakkoispuolella sijaitsee Vuolujoen valuma-alue (35.775), jonka lasku-uoma Vuolujoki laskee järven kaakkoispäähän. Hauhonselän lounaispuolella olevalla ylänköalueelta laskee järveen yksittäisiä ojia. Siellä ei ole järviä. Eteläpuolen vesistöt kuuluvat tosiaan Vuolujoen valuma-alueeseen, joten Hauhonselän vesistöjä on enää järven itäpuolella. Siellä kulkee Hauhon kautta pitkä harjujakso, jonka ympärillä järvet ovat. Hauhon kirkonkylällä sijaitsevat harjujärvet ovat Likolammi, Särkijärvi, Euttulammi, Hakalammi ja ojaton Saunalammi. Ne laskevat Rampsinojaa pitkin Vitsiälänlahteen. Kirkonkylän kaakkoispuolella sijaitsee Vuorenselkä, joka laskee Hauhonselän Kirkonkylänlahteen. Sen valuma-alueella sijaistevat lähekkäin Uppolammi, Kirrinen ja tähän laskevat Hyvikkälänjärvi ja Liinalammi.
Iso-Roineen alue (35.773)
Iso-Roineen alue laskee Hauhonselän alueelle niin, että Ison Roineveden lasku-uoma Vuolle laskee Hauhonselän Lakkianselkään, joka vuorostaan laskee heti lyhyttä Alvettulanjokea pitkin Ilmoilanselälle. Iso-Roineen alueelle laskee kaksi vesistöaluetta: kaakosta päin tulee Pyhäjärven alueen (35.774) vedet, kun Pyhäjärvi laskee lyhyttä Lehdesmäenjokea pitkin Iso-Roineveteen, ja koillisesta päin tulee Kukkian reitin (35.78) vedet, jonka alajuoksulla sijaitsevat Vihavuoden kosket laskevat Vihajärvestä Iso-Roineeseen.
Iso-Roinevesi jakaa oman vesistöalueensa luoteis- ja kaakkoisosiin. Luoteisosassa on eniten vesistöjä, joista suurin on Konaanjärvi. Se laskee Lokajokea Iso-Roineveden Lokajoenlahteen Miehoilassa. Lokajoen valuma-alueella sijaitsee paljon järviä. Myllyjärvestä laskee oja sen pohjoisrantaan. Samaa ojaa laskevat myös Sorvajärvi, Käkistenjärvi, Ropakko ja Lähdejärvi. Vuolijärvi laskee Ruokolammen läpi ja Koivusenniemenojaa myöten Konaanjärven Mustalahteen. Ojan valuma-alueella sijaitsevat myös Hiiramenjärvi, Valkjärvi, Pitkäjärvi, Levälampi, Arajärvi ja Tuoresjärvi. Järven pohjoispäähän Koivulahteen laskee Koijärvestä lyhyt oja. Ojan valuma-alueella sijaitsevat kaikki kolme Rummakkojärvet. Myös Yli-Ansiojärvi luetaan tähän valuma-alueeseen, vaikka laskuoja katoaakin kartan mukaan metsään. Pohjoisrannoille laskee vielä Katumajärvi ja Urasjärvi omia ojiaan myöten. Tervaluhdinmaalla on vielä pieni Linnuslampi.
Iso-Roineveden kaakkoisrnnoille laskee vielä muutama järvi. Järven eteläpäähän Hauhon kirkonkylän vieressä laskee Kenkijärvi Kalailanlahteen ja Roineenlahteen. Rukkoilan suunnalla sijaitsee Iso-Syöliö ja Hiiriselän kohdalla on Kalijärvi. Kailanlahdelle laskevalla Paskurilla on suurempi valuma-alue. Siihen kuuluvat Kyläjärvi, Hallaminjärvi, Siikanen, Särkijärvi ja Mytöönjärvi.
Pyhäjärven alue (35.774)
Pyhäjärven alue, joka on itse pieni vesistöalue, laskee Pyhäjärvestä alkavalla lyhyellä Lehdesmäenjoella Iso-Roineeseen. Pyhäjärvi on vesistöalueensa pääjärvi. Pyhäjärveen laskee idästä päin Kopsjoki, joka tuo Leheen kautta Ormajoen valuma-alueen (35.79) yläjuoksun vesiä. Pyhäjärven lahteen Pyhälampeen laskee Paskuri ja viereiseen Halminlahteen Iso-Hyypiö ja Pikku-Hyypiö yhteistä ojaa pitkin. Etelärantaan laskee Kotkijärvi, jonka valuma-alueella sijaitsevat myös Särkemä ja Kortejärvi, jotka jäävät harjujakson pohjoispuolelle. Siellä sijaitsevat laskuojattomat Iilijärvi ja Poutunlammit. Harjun eteläpuolella sijaitsevat vielä Luijanen, Roukanen, Veittijärvi, Poutunjärvi ja suuri Akkijärvi. Akkijärven valuma-alueella on vielä Haukilammi, Pikku-Akkijärvet, Jylhäjärvi ja Pulkkilanlammi.
Vuolujoen valuma-alue (35.775)
Vuolujoen valuma-alue on Hauhon reitin latvavesiä. Sen pääuoma on Vuolujoki, joka laskee Hauhonselän kaakkoispäähän. Hauhonselkä kuuluu Hauhonselän alueeseen (35.772). Valuma-alueen suurin järvi on Jylisjärvi, joka on valuma-alueen latvajärviä Jänisjärven kanssa. Ne laskevat Jänisjokea pitkin Takamaalle, missä jokeen yhtyy kaakosta tuleva Mustanvirranjoki. Sen valuma-alueella sijaitsevat Mustavirta ja Onkijärvi. Jänsijoki jatkaa Kahvilankulmalle Myllylammin patolampeen, jossa siihen yhtyy pohjoisesta Karuttanjoki. Sen valuma-alueella sijaitsevat Karuttanjärvi, Ajosjärvi, Sorsamo ja Hepojärvi. Jänisjoki muuttuu Kahvilankulmalla ensin Rouvinjoeksi, ja sitten Lianojaksi, ennen laskemistaan Eteläistenjärveen. Tästä alkaa peltoaukean läpi virtaava Vuolujoki, joka laskee yhdeksän kilometrin jälkeen Hauhonselkään. Vaholammi on Sarkonvuorella sijaitseva lampi, joka laskee Myllyojaa myöten Eteläistenjärveen. Alajuoksulla sijaitseva Hanhijärvi yhtyy Haarajokea myöten Vuolujokeen Ajorannassa.
Koripallon I-divisioona-kausi 1985–1986
Kausi 1985–1986 oli koripallon I-divisioonan 11. kausi. Se pelattiin 10 joukkueen kesken nelinkertaisena sarjana. Kauden päätteeksi sarjan neljä parasta pelasi noususta SM-sarjaan.
Sarjataulukko
Lyhenteet: # = Sijoitus runkosarjassa, O = Pelatut ottelut, V = Voitot, H = Häviöt, P+ = Tehdyt pisteet, P- = Päästetyt pisteet, P = Pisteet
Aiden Ford
Aiden Ford on fiktiivinen hahmo television scifi-sarjassa Stargate Atlantis. Hän oli sarjassa vakiohahmona ensimmäisellä tuotantokaudella, mutta toisella tuotantokaudella hän oli vain satunnaisesti, ja kolmannella tuotantokaudella hän ei näyttäytynyt sarjassa ollenkaan. Fordia näyttelee Rainbow Sun Francks.
Juoni
Luutnantti Ford oli innokas nuori sotilas liittyessään Atlantis-retkikuntaan. Hän oli erikoistunut aseisiin ja räjähteisiin, ja hänestä tuli osa retkikunnan lippulaivajoukkuetta, jossa hän osoittautui taitavaksi ja hyödylliseksi lisäksi. Fordin nuoren iän takia joukkueen muut jäsenet, lähinnä John Sheppard ja Rodney McKay, tekivät hänestä usein leikkimielisesti pilaa.
Wraithien hyökätessä Atlantikseen Ford jäi eräiden muiden sotilaiden kanssa saarroksiin. Wraith alkoi syödä Fordia kädellään, mutta samalla hetkellä tapahtuneen räjähdyksen takia molemmat sinkoutuivat alla olevaan mereen. Myöhemmin Ford löydettiin elossa, vaikka hänen olisi kaiken järjen mukaan täytynyt olla kuollut viruttuaan kylmässä vedessä yli tunnin kasvot alaspäin. Tohtori Beckett sai selville, että kuolleen wraithin elimistöstä oli siirtynyt Fordiin entsyymiä, jonka avulla wraithit pitävät uhrejaan syödessään pidemmän aikaa elossa. Siksi Fordista oli tullut tavallista ihmistä kestävämpi ja voimakkaampi. Sivuvaikutuksena oli kuitenkin, että entsyymi aiheutti Fordille huumeiden käyttöön verrattavia vieroitusoireita ja muutti hänen persoonallisuuttaan aggressiivisemmaksi. Hyökättyään henkilökunnan kimppuun Ford pakeni Atlantiksesta ja katosi.
Myöhemmin Fordin entiset joukkuetoverit törmäsivät tähän samalla planeetalla, josta löysivät Ronon Dexin. Ford yritti taivuttaa McKayn uskomaan, ettei ollut hullu, mutta Fordin yhä jatkuva aggressiivisuus ja entsyymiriippuvuus kertoivat muuta. Hän pakeni taas ennen kuin Sheppard ehti ottaa hänet kiinni ja viedä tohtori Beckettin hoitoon.
Ford kidnappasi myöhemmin joukkueen, ja selvisi, että hän oli kerännyt ympärilleen miehiä, joilla oli kaikilla entsyymiriippuvuus. Miehet uskoivat pystyvänsä taistelemaan paremmin wraitheja vastaan entsyymin alaisena, ja he huumasivat myös McKayn, Teylan ja Rononin yrittäen todistaa näille entsyymin hyödyllisyyden. Fordin aikomuksena oli käyttää entisiä joukkuetovereitaan apuna wraithien emoaluksen tuhoamisyrityksessä. Yritys ei mennyt niin kuin piti, ja joukkue pelastui aluksesta viime hetkillä ennen sen räjähtämistä. Ford oli viimeisten tietojen mukaan aluksessa sen räjähtäessä, mutta Sheppard uskoo atlantislaisten näkevän tämän vielä, koska Ford on kekseliäs ja saattoi hyvinkin onnistua pakenemaan.
Ford palaa myöhemmin sarjan juonta jatkavassa kirjassa Stargate Atlantis Legacy: a Third path, jossa paljastuu, että hän pakeni Wraithien emoaluksesta pienemmällä Wraithien avaruusaluksella mutta ei osannut lentää sitä vaan syöksyi lähimmän planeetan Edowinin pinnalle. Teknologisesti kehittynyt ihmisrotu Matkalaiset pelasti Fordin ja auttoi häntä vieroittumaan entsyymistä, mutta Fordin toipuminen vieroitusoireista kesti kokonaisen vuoden. Ford ei pystynyt palaamaan Atlantikseen, joten hän jäi Matkalaisten luokse. Ford tapasi siellä tulevan vaimonsa Atelian, jonka kanssa hän sai myöhemmin pojan. Ford auttoi matkalaisia taistelemaan wraitheja vastaan ja omaksui identiteetin Wolf. Atlantiksen retkikunta oli solminut rauhan wraithien kanssa ja Wolfin wraitheille aiheuttama tuho huolestutti heitä, sillä se vaaransi rauhan. Ihmiset saivat lopulta aikaan sopimuksen, jonka mukaan Ford "karkotetaan" maahan Pegasus-galaksista ja rauha säilytetään. Ford ja hänen vaimonsa ja poikansa palaavat Maahan, jossa Ford tapaa jälleen serkkunsa ja isovanhempansa ja aloittaa perheensä kanssa uuden elämän.
Aiheesta muualla
Personaggi di Stargate Atlantis
Terry Kinney
Terry Kinney (s. 29. tammikuuta 1954) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja teatteriohjaaja, joka tunnetaan parhaiten Emerald Cityn kehittäjä Tim McManusin roolista rikossarjassa Kylmä rinki.
Kinney oli yksi Steppenwolf Theatre Companyn perustajista vuonna 1974, yhdessä Gary Sinisen sekä Jeff Perryn kanssa.
Kinney on ollut naimisissa kahdesti: ensin näyttelijä Elizabeth Perkinsin kanssa vuosina 1984–1988 sekä vuosina 1993–2006 näyttelijä Kathryn Erben kanssa, jonka kanssa hänellä on kaksi lasta.
Rakkaus kolmeen appelsiiniin
Rakkaus kolmeen appelsiiniin, op. 33, on Sergei Prokofjevin vuonna 1919 säveltämä venäjänkielinen ooppera. Teoksen libreton kirjoittivat Prokofjev ja Vera Janacopoulos. Ensiesitys oli Chicagossa 30. joulukuuta 1921.
Rakkaus kolmeen appelsiiniin perustuu Carlo Gozzin näytelmään L’amore delle tre melarance. Oopperan kantaesityksessä teos esitettiin ranskaksi nimellä L’Amour des Trois Oranges.
Sergei Prokofjev sovitti teoksestaan myös kuusiosaisen sarjan orkesterille.
Nikolai Makarov (jääkiekkoilija)
Nikolai Makarov (s. 19. joulukuuta 1948 Tšeljabinsk, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on entinen neuvostoliittolainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan puolustaja.
Hän pelasi Neuvostoliitossa Traktor Tšeljabinskin joukkueessa sekä edusti urallaan myös Helsingin Jokereita vuosina 1982–1984. Jokereissa pelatessaan hänet valittiin kauden 1982–1983 hopeajoukkueesta SM-liigan parhaaksi puolustajaksi sekä All Stars -kentälliseen siitä huolimatta, että hän loukkaantui runkosarjan loppuvaiheissa, eikä ehtinyt toipua takaisin huippukuntoon finaaleihin mennessä. Jokerit hävisi loppuottelusarjan HIFK:lle niukasti otteluin 2–3.
Neuvostoliiton maajoukkueessa Makarov pelasi 13 ottelua, joissa teki kolme maalia. Hän pelasi kultaa voittaneessa NL:n joukkueessa ottelun Tšekkoslovakiaa vastaan vuoden 1981 MM-kisoissa. Makarov valittiin Neuvostoliiton/Venäjän Hockey Hall of Fameen vuonna 1981.
Hän on toisen jääkiekkoilijan, legendaarisen Sergei Makarovin isoveli.
Hell Creek Formation
Hell Creek Formation on paljon tutkittu liitukauden loppuajan, Maastrichtian-vaiheen aikainen kivikerrostumamuodostuma. Se sijaitsee Jordanin lähellä Montanassa, Yhdysvalloissa. Se ulottuu Montanasta Pohjois-Dakotaan, Etelä-Dakotaan ja Wyomingiin.
Kerrostuma
Kerrostuman ikä vaihtelee noin 65–70 miljoonan vuoden välillä. Kerrostuman paksuus on noin 175 metriä ja kerrostumassa vaihtelevat hiekkakivi, savikivi ja ruskohiili kerrokset. Alueen syntyaikana siellä vallitsi lauhkea, lämmin ja kostea ilmasto. Sen vuoksi siellä oli muun muassa suota, veden pohjaa ja jokien suostomaata, silloin seudulla oli matala merialue.
Muodostumassa näkyy paikoin sen yläosassa iridiumia sisältävä K/T-raja, joka erottaa Mesotsooisen maailmankauden ja Kenotsooisen maailmankauden toisistaan. K/T-raja liittyy liitukauden lopussa tapahtuneeseen asteroiditörmäykseen, jonka oletetaan tappaneen suuret dinosaurukset.
Löydöt
Hell Creek Formationista on löydetty täydellisin Hadrosauridin fossiili. Alueen kerrostumasta löydetty biomi oli monipuolinen ja se käsitti kasveja, selkärangattomia, kaloja, matelijoita, sammakkoeläimiä ja nisäkkäitä. Myös avisaurus ja pterosauruksen fossiileja on löydetty. On myös löydetty haiden hampaita, jotka olivat lajeista jotka kasvoivat makeassa vedessä.
Dinosaurukset ja linnut
Ornithischia
Aiheesta muualla
46.9°N, -101.5°W
Henri Callot
Ernest Henri Callot (18. joulukuuta 1875 La Rochelle – 22. joulukuuta 1956 Pariisi) oli ranskalainen miekkailija ja olympiamitalisti. Hän voitti hopeaa Ateenan olympialaisissa 1896 florettikilpailussa.
Anton Mang
thumb|Anton Mang Anton "Toni" Mang (s. 29. syyskuuta 1949 Inning, Länsi-Saksa) on entinen ratamoottoripyöräilijä. Hän voitti 250cc-luokan maailmanmestaruuden kolmesti ja 350cc-luokan maailmanmestaruuden kahdesti.
Anton Mang aloitti ratamoottoripyöräilyssä mekaanikkona. Hän liittyi 125cc-luokan maailmanmestarin Dieter Braunin talliin vuonna 1970. Vuonna 1975 Mang voitti Saksan mestaruuden 350cc-luokassa. Samana vuonna hän osallistui ensimmäisen kerran ajajana MM-sarjaan. Seuraavana vuonna Mang voitti ensimmäisen MM-osakilpailunsa Länsi-Saksan GP:ssä 125cc-luokassa. Vuonna 1977 tuli vielä kolme palkintosijaa samassa sarjassa. Hyvien esitysten ansiosta Mang sai tallipaikan Kawasakilta kaudeksi 1978.
Ensimmäisen maailmanmestaruuden Anton Mang voitti vuonna 1980 250cc-luokassa. Samana vuonna hän tuli toiseksi 350-kuutioisissa. Seuraavana vuonna hän voitti molempien luokkien maailmanmestaruuden. Vuonna 1982 Mang uusi 350-kuutioisten maailmanmestaruuden ja hävisi 250-kuutioisten mestaruuden vain yhdellä pisteellä. Mangista tuli 350cc-luokan historian viimeinen mestari, koska luokka lakkautettiin kauden päätyttyä. Vuonna 1983 Mang kävi kokeilemassa 500cc-luokassa, mutta palasi seuraavana vuonna takaisin 250-kuutioisiin. Hän oli lähellä mestaruutta vuonna 1985 ja onnistui voittamaan sen kaksi vuotta myöhemmin 38-vuotiaana. Mang oli aikanaan vanhin maailmanmestaruuden voittanut ajaja. Hän loukkaantui vuonna 1988 Jugoslavian GP:ssä ja lopetti uransa. Anton Mang ajoi 153 GP:tä ja voitti niistä 42. Muilla palkintosijoilla hän oli 42 kertaa.
Antifoni
Antifoniksi kutsutaan erityisesti psalmilauluun liittyvää piirrettä, jolla tarkoitetaan psalmin alussa ja lopussa olevaa kehyslausetta. Säe voi olla toinen psalmin kohta tai myös vapaasti Raamatun tekstistä muotoiltu. Sama säe toistuu sekä psalmin alussa että lopussa. Erityisesti päivän psalmin (introituksen) alussa ja lopussa oleva lauseke, joka sitoo psalmin kirkkovuoden ajankohtaan.
Antifonin laulamisen aloittaa joko messua johtava pappi, kanttori, esilaulaja tai lauluryhmä. Psalmin edellä ja lopussa olevaan antifoniin voi yhtyä koko seurakunta. Kuitenkin usein kuoro tai esilauluryhmä laulaa koko antifonin ja psalmin.
Kirkkovuoden kullekin sunnuntaille ja juhapäivälle on evankeliumikirjassa oma päivän psalmi ja siihen liittyvä antifoni. Psalmiteksit, joihin antifonit kuuluvat käytetään messussa, sanajumalanpalveluksissa ja rukoushetkissä, hetkipalveluksissa. Myös kirkollisten toimitusten johdanto-osan psalmiin liittyy antifonit.
Antoninus Pius
thumb|200px|Rooman keisari [[Hadrianus|Hadrianuksen (117–138) marmorinen rintakuva. Musei Capitolini, Rooma.]] thumb|200px|Antoninus Piuksen vaimon [[Faustina vanhempi|Faustina vanhemman rintakuva. Kunsthistorisches Museum, Wien.]]
Caesar Titus Aelius Hadrianus Antoninus Augustus Pius (synt. Titus Aurelius Fulvus Boionius Arrius Antoninus, yleisesti Antoninus Pius) (19. syyskuuta 86 – 7. maaliskuuta 161) oli Rooman keisari, joka hallitsi 10. heinäkuuta 138 – 7. maaliskuuta 161. Antoninus sai lisänimensä Pius (”velvollisuudentuntoinen”) noustuaan valtaan vuonna 138. Hän kuului Nerva–Antoninusten hallitsijasukuun ja oli suosittu ja kunnioitettu keisari, joka tunnettiin lempeydestään ja oikeamielisyydestään. Hänen valtakauttaan on usein sanottu Rooman valtakunnan kultakaudeksi, jolloin talous kukoisti, poliittinen tilanne oli vakaa ja armeija oli vahva. Hän hallitsi pitempään kuin yksikään Rooman keisari Augustuksen jälkeen, ja hänen kautensa tunnetaan erityisen rauhallisena, joskaan ei sodattomana. Antoninus adoptoi Marcus Aureliuksen ja Lucius Veruksen vallanperijöikseen. Hän kuoli vuonna 161.
Varhaiset vuodet
Titus Aurelius Fulvus Boionius Arrius Antoninus syntyi 19. syyskuuta 86 Rooman kaakkoispuolella Lanuviumissa. Hänen isänsä oli Titus Aurelius Fulvus ja äiti Arria Fadilla. Suku oli vanha ja rikas, ja se oli muuttanut aikoinaan etelägallialaisesta Nemausuksen kaupungista Italiaan. Hänen isän puoleinen isoisänsä, myös nimeltään Titus Aurelius Fulvus, oli toiminut kaksi kertaa konsulina, ensin 70-luvulla ja myöhemmin vuonna 85. Hänet oli nimitetty Rooman kaupunginprefektin virkaan. Isä Aurelius oli myös konsulina vuonna 89. Antoninuksen äidin puoleinen isoisä Arrius Antoninus oli myös kotoisin Etelä-Galliasta ja toiminut elämänsä aikana kaksi kertaa konsulina. Juuri häneltä tuleva keisari sai nimen Antoninus.
Antoninuksen elämästä ennen keisariutta ei tiedetä paljoa. Antoninus oli vielä nuori, kun hänen isänsä kuoli, ja hänen kasvatuksestaan huolehtivat hänen molemmat isoisänsä. Hän vietti nuoruusvuotensa Loriumissa, ja sotilasuran sijasta hänen tavoitteenaan oli senaattorin ura. Isoisien kuoltua Antoninus peri heidän suuren omaisuutensa, jolloin hänestä tuli yksi Rooman rikkaimmista miehistä. Vuonna 110 Antoninus meni naimisiin Annia Galeria Faustinan kanssa, joka oli vaikutusvaltaisen ja rikkaan Marcus Annius Veruksen tytär.
Ura Trajanuksen ja Hadrianuksen aikana
Naimisiinmenon jälkeen Antoninuksen ura sai nopean sysäyksen eteenpäin. Hänet valittiin ensin kvestoriksi vuonna 112 ja sitten preettoriksi vuoden 117 tienoilla. Vuonna 120 hän pääsi jo konsuliksi. Myöhemmin keisari Hadrianus nimitti hänet Italian maakuntahallinnon virkamieheksi. Vuosina 130–135 Antoninus toimi Asian provinssin maaherrana ja tämän jälkeen keisarin neuvonantajana.
Tammikuussa 138 Hadrianuksen adoptoima ja caesariksi nimittämä perijä Lucius Aelius Caesar yllättäen kuoli. Tämän jälkeen Hadrianus suunnitteli Marcus Aureliuksesta valtansa perijää, mutta koska tämä oli vielä tällöin liian nuori, Hadrianus esitti adoptoivansa Antoninuksen ja nimittävänsä tämän perijäkseen. Ehkä suurin tähän adoptioon vaikuttanut seikka oli Antoninuksen vaimon sukulaisuus Marcus Aureliukselle. Antoninus sai myös jakaa prokonsulin ja tribuuninoikeudet Hadrianuksen kanssa. Ehtona oli, että Antoninus puolestaan adoptoisi ja nimittäisi seuraajikseen Faustinan veljenpojan Marcus Annius Veruksen ja Lucius Aeliuksen pojan Lucius Ceionius Commoduksen eli tulevat keisarit Marcus Aureliuksen ja Lucius Veruksen. Antoninuksesta tuli nyt Imperator Titus Aelius Caesar Antoninus. Nimen Aelius hän sai Hadrianukselta.
Antoninus suostui ehtoihin, ja 25. helmikuuta Hadrianus adoptoi hänet virallisesti ja nimitti hänet perijäkseen. Hadrianus oli luultavasti laskenut Antoninuksen elävän vielä 10 vuotta, jolloin hänen perijänsä pääsisivät sopivassa iässä valtaan. Armeijan tuen saamiseksi lyötiin kolikoita, joissa juhlistettiin nimitystä ja armeijan yksimielisyyttä.
Keisarina
pienoiskuva|vasen|Antonius Piusta esittävä veistos Hadrianus kuoli 10. heinäkuuta 138, ja valta siirtyi Antoninukselle rauhanomaisesti. Hadrianus oli heikentänyt Rooman senaatin arvovaltaa ja teloituttanut sen jäseniä, joten senaatti aikoi kirota Hadrianuksen muiston (damnatio memoriae). Kiroaminen olisi mitätöinyt kaikki Hadrianuksen teot, mukaan lukien Antoninuksen adoptoinnin. Tämä taas olisi kyseenalaistanut hänen valtansa, joten Antoninus esti senaatin aikeet heti ensitöikseen.
Alun erimielisyyksien jälkeen senaatti sai kuitenkin pian todeta Antoninuksen yhteistyöhaluiseksi hallitsijaksi, ja hänet palkittiin lisänimellä Pius. Hän pysyi hyvissä väleissä senaatin kanssa koko kautensa ajan. Antiikin lähteet eivät kuitenkaan ole aivan yksimielisiä siitä, mistä kunnianimi Antoninukselle annettiin. Historia Augusta antaa viisi vaihtoehtoa:
Yleisesti hyväksytyn teorian mukaan todennäköisin syy on kolmas vaihtoehto. On kuitenkin myös mahdollista, että nimi Pius oli kuulunut Antoninuksen sukuun jo kauan.
Senaatti yritti myös tarjota Antoninukselle arvonimeä pater patriae, josta hän ensin kieltäytyi mutta hyväksyi sen sitten. Antoninus kuitenkin torjui senaatin ehdotuksen nimetä syyskuu ja lokakuu hänen ja hänen vaimonsa Faustinan mukaan.
Faustina kuoli vuonna 141, ja Antoninus suri häntä kovasti. Hän kunnioitti edesmennyttä vaimoaan ennennäkemättömällä tavalla: hän rakennutti Forum Romanumille Faustinan temppelin, lyötti hänen kunniakseen useita kolikoita ja perusti Faustinan ja Artemiin kultin Sardekseen. Lisäksi Antoninus perusti Faustinan nimellä elatusrahaston, jonka varat käytettiin orpotyttöjen auttamiseen. Myös senaatti kunnioitti Faustinaa julistamalla hänet jumalaksi.
Hallinto
thumb|200px|Antoninus Piuksen lyöttämä [[sestertius noin vuodelta 140–144. Arvopuolella keisarin muotokuva ja tunnuspuolella Italian henkilöitymä.]] thumb|200px|Antoninus Piuksen muistoksi lyöty [[pronssinen sestertius, jossa edesmenneen keisarin kuva ja teksti ”Divus Antoninus” .]]
Antoninus oli taloudenhoidossa pääasiassa konservatiivinen ja säästeliäs. Uusien rakennusten rakentamisen sijaan hän käytti varoja muun muassa teiden, akveduktien ja satamien korjaamiseen ja kunnostamiseen. Hän myös perusti omia rahastoja, joilla hän saattoi auttaa köyhiä ja onnettomuuksien uhreja. Kerrotaan, että Antoninus käytti rahaa runsaasti vain Rooman 900-vuotisjuhlien aikana vuonna 148. Kuitenkin hän osasi ilmeisesti olla myös erittäin avokätinen, kun tarve niin vaati, ja jakoi rahaa kansalle pitääkseen suosionsa korkealla. Ensimmäinen lahjoitus oli vain 75 denaaria henkeä kohden, mutta myöhemmin hän nosti summaa 100 denaariin. Vuonna 354 kirjoittaneen tuntemattoman kronikoitsijan mukaan Antoninus jakoi kerran jokaiselle kansalaiselle 800 denaaria, mikä oli ennennäkemätöntä ja mistä häntä myös arvosteltiin kovasti.
Italia-keskeisyydestä huolimatta toisissa kolikoissa juhlistettiin myös Rooman provinsseja. Vuoden 138 jälkeen Aventinukselle rakennettiin Jupiter Dolichenukselle eli Baalille pyhitetty temppeli. Roomaan ja eri puolille valtakuntaa pystytettiin lukuisia muitakin itämaisten jumalien temppeleitä. Kolikoissa kerrottiin myös ”universaalista rauhasta”, joka oli koko valtakunnan yllä.
Vuonna 145 Antoninus oli konsulina yhdessä Marcus Aureliuksen kanssa. Saman vuoden keväällä Marcus meni naimisiin Antoninuksen tyttären Faustina nuoremman kanssa. Parin ensimmäinen lapsi, tytär Domitia Faustina syntyi 30. marraskuuta 147. Antoninus juhlisti tapahtumaa myöntämällä Marcukselle tribuuninoikeudet ja imperium-vallan. Faustina sai arvonimen Augusta.
Vuonna 148 Roomassa juhlittiin kaupungin perustamisen 900-vuotisjuhlapäivää ja Antoninuksen virkaanastumisen 10-vuotispäivää eli Decennalia. Colosseumilla pidettiin loisteliaita kisoja, ja areenalle tuotiin tapettavaksi monia eksoottisia eläimiä. Juhlan maksamiseksi Antoninus joutui kuitenkin alentamaan hopeakolikoiden arvoa viisi prosenttia.
Kolikoissa juhlistettiin Rooman varhaisia juuria, kuten troijalaisia, latinalaisia, sabiineja ja monia jumalia, jotka olivat suojelleet kaupunkia. Useissa kolikoissa muisteltiin myös muita Rooman historiaan liittyviä merkittäviä henkilöitä, kuten Aineiasta, Romulusta ja Augustusta. Roomalaiset yhdistivät Antoninuksen Rooman toiseen kuninkaaseen Numa Pompiliukseen, Rooman perustajaan Romulukseen ja Augustuksen suojelusjumala Apolloon.
Lait
thumb|200px|[[Antoninuksen ja Faustinan temppeli Forum Romanumilla. Rakennus on säilynyt, koska se muutettiin kristilliseksi kirkoksi .]]
Antoninus oli edeltäjänsä Hadrianuksen tavoin kiinnostunut laeista, ja hänen lainsäädäntönsä mainitaan useaan otteeseen Justinianuksen Digestassa. Antoninuksen consiliumissa palveli useita juristeja avustamassa häntä päätöksissä. Uusia lakeja säädettiin, ja niistä tehtiin mahdollisimman hyviä, oikeudenmukaisia ja kattavia. Lait olivatkin Antoninuksen aikana aiempaa humaanimpia, mikä johtui osin kreikkalaisen filosofian, kuten stoalaisuuden vaikutuksesta. Antoninus lisäsi opettajien vapauksia ja oikeuksia ja paransi orjien, vapautettujen orjien sekä aviottomien lapsien oloja. Lisäksi hän muutti perheeseen ja perintöön liittyviä lakeja, jolloin jatkossa esimerkiksi avioliitoissa otettiin myös tytärten toivomukset huomioon.
Rakennushankkeet
Antoninus ei edeltäjiensä tavoin aloittanut suuria rakennusprojekteja. Ainoat hänen rakennuttamansa rakennukset olivat Hadrianuksen mausoleumi Tiber-joen varrella, jumalallisen Hadrianuksen temppelit Campus Martiuksella ja jumalallisen Faustinan temppeli Forum Romanumilla. Näiden lisäksi hän korjautti Rooman vanhimman sillan Pons Subliciuksen sekä Graecostadiumin ja Colosseumin. Historia Augustan mukaan Antoninus saattoi myös tehdä jotakin Pantheonille, mutta se on epävarmaa.
Rooman ulkopuolella Antoninus korjautti tieverkostoa ja satamia Aleksandriassa, Caietassa, Tarracinassa sekä kylpylän Ostiassa, akveduktin Antiumissa ja useita temppeleitä synnyinkaupungissaan Lanuviumissa.
Armeija
Vaikka keisarillinen propaganda juhlistikin rauhaisaa valtakuntaa, roomalaiset kävivät Antoninuksen valtakaudella monia sotia. Yleisesti ottaen hänen hallintokautensa oli kuitenkin melko rauhallista aikaa, sillä Antoninus suosi kiistojen ratkaisukeinona diplomatiaa. Hän ei tosin ollut sotapäällikkö, eikä hänellä ollut minkäänlaista kokemusta sodankäynnistä, joten hän antoi legaattiensa johtaa sotia puolestaan. Armeijan komennosta vastasi pretoriaanikaartin prefekti Marcus Gavius Maximus, joka oli virassaan lähestulkoon koko Antoninuksen valtakauden ajan. Armeija oli yhä merkittävässä roolissa, ja sen tehtävä oli aina valtakunnan laajentaminen. Antoninus nosti legioonalaisten palkkaa, mutta rajoitti laivaston merimiesten ja auxilia-joukkojen oikeuksia. Tästä lähtien sotilaiden lapset eivät saaneet Rooman kansalaisuutta heti synnyttyään, vaan heidän täytyi liittyä legiooniin kansalaisuuden saamiseksi. Tällä kannustettiin miehiä liittymään legiooniin.
Etelä-Skotlannin valtaus ja Antoninuksen valli
thumb|200px|Antoninuksen ja Hadrianuksen vallit.
Vuonna 139 Antoninus nimitti Britannian provinssin maaherraksi Quintus Lollius Urbicuksen, joka hyökkäsi Etelä-Skotlantiin ja työnsi Rooman rajaa pohjoisemmaksi. Sotaretken tarkkaa syytä ei tiedetä, mutta kyseessä saattoi olla Antoninuksen tarve saada kunniaa valloituksilla. Hadrianuksen valli hylättiin, ja vuosina 142–143 rakennettiin uusi, 58 kilometrin pituinen rajavalli Skotlannin poikki Hadrianuksen vallista pohjoiseen Forthin ja Clyden vuonojen välille. Voittojen kunniaksi Antoninus otti vuoden 142 lopussa tai 143 alussa arvonimen Imperator II, ainoan sotilasarvonimen, jonka hän otti koko 23-vuotisen kautensa aikana. Vangiksi saadut britannialaiset lähetettiin Ylä-Germanian provinssiin ja asutettiin Neckar-joen länsi- tai itäpuolelle. Siellä heistä muodostettiin sotilasyksiköitä, jotka asetettiin puolustamaan Rooman rajaa.
Tämä Antoninuksen valliksi kutsuttu rajavalli ei kuitenkaan pystynyt pitkään torjumaan pohjoisesta tulevia hyökkäyksiä, sillä puusta ja turpeesta rakennettuna se oli huomattavasti kevytrakenteisempi kuin kivestä tehty Hadrianuksen valli. 150-luvulla valloitetulla alueella oli jatkuvia levottomuuksia, mistä kertovat Tynestä löytynyt piirtokirjoitus ja vuosina 154–155 lyödyt kolikot, jotka juhlistavat Britannian alistumista. Noin vuonna 154 osa roomalaisista joukoista jouduttiin vetämään vallilta pois, jolloin hyökkäävät heimot vaurioittivat sitä pahoin. Roomalaiset palasivat takaisin neljän vuoden kuluttua vuoden 158 paikkeilla, mutta Antoninuksen valli hylättiin lopullisesti Marcus Aureliuksen kauden alussa. Joitakin linnoituksia säilyi miehitettyinä vielä 170-luvulle saakka.
Reinin ja Tonavan rintama
thumb|200px|[[Limes Germanicus|Limes Germanicuksen kartta.]]
Noin vuoden 155 jälkeen Ylä-Germanian ja Raetian välistä rajalinjaa (Limes Germanicus) työnnettiin noin 30 kilometriä itään sen pohjoisosassa. Entinen raja oli kulkenut Wörthistä Main-joen varrelta etelään Vicus Alisinensiumiin (Wimpfen) Neckar-joelle, mutta nyt se kulki Miltenberg-Ostista (Bürgstadt) Welzheimin ohi Raetiaan. Puolustusta vahvistamaan rakennettiin uusia linnoituksia, kuten puisia ja kivisiä torneja.
Myös Raetian limestä työnnettiin eteenpäin. Aquileiassa (Heidenheim) eräs sotilasyksikkö jätti noin vuonna 152–155 vanhan leirinsä ja asettui uuteen vastarakennettuun linnoitukseen nykyisen Aalenin alueella. Tämä oli viimeinen kerta, kun Raetian limestä siirrettiin.
Valloitetuille alueille asutettiin germaanisiirtolaisia ja alue demilitarisoitiin. Uusia kyliä ja kaupunkeja perustettiin ja teitä rakennettiin, ja niiden hallinto annettiin siviilihenkilölle. Heimojen hyökkäysten estämisessä uusi rajalinja ei kuitenkaan ollut yhtä vahva kuin vanha.
Tonavan pohjoispuolella Raetiasta itään asuva germaaniheimo kvadit sai uuden kuninkaan, jonka Antoninus hyväksyi. Tapahtumasta ilmoitettiin lukuisissa roomalaisissa kolikoissa, jotka lyötiin noin vuosina 140–144 ja joissa oli teksti 'REX QVADIS DATVS'.
Uudistukset Daakiassa
Daakiassa syntyi Antoninuksen kaudella tuntemattomasta syystä levottomuuksia ja kapinoita, ja roomalaiset joutuivat lähettämään provinssiin muualta valtakunnasta vahvistuksia. Noin vuosina 158–159 koko provinssin hallinto organisoitiin uudelleen. Sen pohjoisosa Dacia Superior jaettiin kahteen osaan (Dacia Apulensis ja Dacia Porolissensis). Jälkimmäisen pääkaupunki Porolissum rakennettiin uudelleen kivestä ja ympäröitiin jykevällä muurilla. Eteläinen Dacia Inferior nimettiin uudelleen Dacia Malvensikseksi, jota hallitsi senaattori, kun taas Apulensiksen ja Porolissensiksen komentoon Antoninus nimitti ritarisäätyisen (eques), jolla oli prokuraattorin oikeudet.
Sota maureja vastaan ja levottomuudet Hispaniassa
thumb|250px|Rooman valtakunta Antoninus Piuksen aikana.
Vuosina 144–152 maurit hyökkäsivät Pohjois-Afrikassa sijaitsevien Mauretania Tingitanan ja Mauretania Caesariensiksen provinsseihin. Lisähuolia aiheuttivat maantierosvot. Taistelut saavuttivat huippunsa vuonna 145. Mauretaniaan tuotiin vahvistuksia eri puolilta valtakuntaa, muun muassa Pannoniasta, ja tavallisen prokuraattorin sijasta Antoninus nimitti provinssin johtoon senaattorin. Uusia puolustusjärjestelmiä ja valleja rakennettiin ja vanhoja kunnostettiin. Numidiaan roomalaiset rakensivat uuden tien Lambaesiksen läheltä Aurèsvuorille, joilla oli maantierosvojen leirejä. Mauretaniassa Colonia Aelia Augustaa linnoitettiin, ja kaupunki toimi tärkeänä tukikohtana maureja vastaan. Sodan laajuus ja ajoitus on kuitenkin epävarmaa, sillä antiikin ajan lähteitä on säilynyt vähän.
Syyskuussa 145 eräs Cornelius Priscianus tuomittiin syylliseksi Hispaniassa puhjenneisiin levottomuuksiin. Historia Augustan mukaan hän teki myöhemmin itsemurhan sen jälkeen, kun häntä syytettiin vallankaappausyrityksestä. Historia Augusta jatkaa, että Antoninus kielsi asian tutkimisen. Lisäksi se kertoo vuoden 127 konsulista Titus Atilius Rufus Titianuksesta, joka tuomittiin samasta syystä. On mahdollista, että nämä miehet sekaantuivat salajuoneen, jonka tarkoituksena oli syöstä Antoninus vallasta. Priscianus saattoi yrittää saada Hispanian läpi kulkevia joukkoja puolelleen.
Kapinat Kreikassa, Egyptissä ja Juudeassa
thumb|200px|Antoninus Piuksen patsas [[Pietari (kaupunki)|Pietarissa.]]
Antoninuksen kaudella oli myös Kreikassa jonkinlainen kapina, joka kukistettiin mutta josta ei tiedetä juuri mitään. Pakkoverojen ja pakkotyömääräysten vuoksi ihmisten pakenivat Egyptissä kodeistaan. Lopulta levottomuudet huipentuivat vuonna 153 aseelliseen kapinaan, jossa provinssin maaherra sai surmansa. Armeija kuitenkin kukisti kapinan.
Myös Juudeassa esiintyi mahdollisesti kapinointia. Antoninus muutti juutalaisten ympärileikkauskieltoa, mutta ei kuitenkaan kumonnut sitä kokonaan. Hän salli heidän ympärileikata lapsensa, mutta käännytystyö juutalaisuuteen kiellettiin. Lisäksi hän kielsi juutalaisia edelleen menemästä Jerusalemiin, jonka ympärille rakennettiin muuri, vartiotorneja ja -pisteitä. Kaikki tämä aiheutti juutalaisten keskuudessa levottomuutta, joka luultavasti huipentui kapinaksi.
Itäraja: Armenia ja Parthia
Historia Augustan mukaan Rooman itärajalla Antoninus nuhteli Osroenen kuningas Abgarusta, koska tämä oli käyttäytynyt aggressiivisesti parthialaisia kohtaan. Michael Grantin mukaan tämä kuningas oli Abgarus VIII mutta on esitetty, että hän oli Abgarus VII, joka kuoli tai joutui pakenemaan Edessasta Trajanuksen Parthian sodan aikana. Mutta luultavammin kyseessä on Ma'nu VIII, joka hallitsi vuosina 139–163 ja 165–177. Tämä ei tosin ole varmaa. Aivan valtakautensa alussa Antoninus nimitti uuden kuninkaan Armeniaan, ja vuonna 140 Iberian kuningas Parsman III tuli vierailulle Roomaan. Myöhemmin Antoninus lähetti Parthian kuninkaalle Vologases III:lle varoituskirjeen, kun tämä oli suunnitellut hyökkäystä Armeniaan. Kirje sai Vologaseksen perumaan suunnitelmansa.
Aivan kautensa lopulla Antoninus saattoi suunnitella jonkinlaista hyökkäystä Parthiaa vastaan. Historia Augustan ja Saepinumista löytyneen piirtokirjoituksen mukaan hän lähetti legaatti Lucius Neratius Proculuksen viemään vahvistuksia Syyriaan ja valmistelemaan ”Parthian sotaa”. Mitään ei kuitenkaan tapahtunut ennen kuin Marcus Aurelius ja Lucius Verus nousivat valtaan, jolloin sota lopulta puhkesi.
Marcello Lippi
Marcello Lippi (s. 11. huhtikuuta 1948 Viareggio, Italia) on italialainen jalkapallovalmentaja ja entinen pelaaja. Toukokuusta 2019 lähtien hän on toiminut Kiinan jalkapallomaajoukkueen päävalmentajana.
Antoninus Pius
Kuolema
Antoninus sairastui keväällä 161 ja kuoli muutaman päivän päästä 7. maaliskuuta 161 Loriumissa. Hänen kuolemansa kerrotaan olleen nopea ja rauhallinen. Rooman senaatti julisti yksimielisesti Antoninuksen jumalaksi, ja hänen seuraajikseen nousivat hänen adoptiopoikansa Marcus Aurelius ja Lucius Verus.
Henkilönä
thumb|150px|Antoninus Piuksen marmorinen rintakuva noin vuodelta 140. [[Museo del Prado, Madrid.]]
Marcello Lippi
Pitkällä valmennusurallaan Lippi on voittanut muun muassa viisi Italian mestaruutta, Mestarien liigan sekä maailmanmestaruuden.
Ura pelaajana
1960-luvun lopusta 1980-luvun alkuun kestäneellä pelaajaurallaan Lippi edusti UC Sampdoriaa, Savonaa ja AC Pistoiesea.
Antoninus Pius
Henkilönä
Antoninus omaksui edeltäjänsä Hadrianuksen tavan pitää partaa. Hänen kerrottiin olleen pitkä ja komea sekä fyysisesti vahva. Hän edusti monia roomalaisia hyveitä (virtus): hän oli lempeä, mutta tarpeen tullen myös jyrkkäluonteinen. Hän osasi myös hillitä itsensä ja oli elintavoissaan vaatimaton. Vanhana hän alkoi pitää puulastoista ja siteistä tehtyä korsettia, jotta pystyi kävelemään suorassa.
Perintö
Antoninus jätti perijöilleen Marcus Aureliukselle ja Lucius Verukselle vakaan ja rikkaan valtakunnan. Hänen kuollessaan valtion kassassa oli noin 675 miljoonaa denaaria. Antoninuksen konservatiivinen ja säästeliäs hallinto antoi valtakunnalle aikaa toipua Trajanuksen ja Hadrianuksen politiikan aiheuttamista taloudellisista ongelmista. Marcus ja Lucius rakennuttivat Antoninuksen muistoksi punaisesta graniitista valmistetun pylvään Campus Martiukselle. Itse pylväs on tuhoutunut, mutta sen jalusta on säilynyt ja esillä Vatikaanin museossa. Marcus Aurelius kunnioitti suuresti Antoninusta ja toivoi, että hänellä olisi kuollessaan yhtä puhdas omatunto kuin Antoninuksella oli kuollessaan.
Marcello Lippi
Ura valmentajana
Valmennusuransa hän aloitti UC Sampdorian juniorijoukkueissa 1980-luvun alussa. Seuraavan vuosikymmenen aikana Lippi valmensi Pontederaa, Sienaa, Pistoiesea, Carraresea, Cesenaa, Lucchesea, Atalantaa ja Napolia. Napolista alkoi hänen lopullinen läpimurtonsa valmentajana.
Antoninus Pius
Perintö
Englantilainen historioitsija Edward Gibbon sijoitti Antoninuksen ”viiden hyvän keisarin” joukkoon. Hänen mukaansa ihmiskunta oli tällöin onnellisimmillaan ja kukoisti.
Jotkut historioitsijat ovat kuitenkin arvostelleet Antoninusta liiallisesta passiivisuudesta. Hän ei ehkä kiinnittänyt riittävästi huomiota armeijan taistelukyvyn ylläpitämiseen, mikä kostautui hänen seuraajilleen.
Marcello Lippi
Ura valmentajana
Vuonna 1994 Lippi siirtyi Juventukseen. Hän johdatti seuran seuraavan neljän kauden aikana kolmeen Italian-mestaruuteen ja yhteen Italian cupin voittoon. Lisäksi Juventus eteni Lippin johdolla vuonna 1995 UEFA Cupin loppuotteluun ja vuosina 1996–1998 kolmeen peräkkäiseen Mestarien liigan loppuotteluun, joista ensimmäisen se voitti. Hän saavutti seurassa vuonna 1996 myös UEFA Super Cupin voiton ja Intercontinental Cupin voiton. Vuonna 1999 Lippi siirtyi Interiin. Hänet kuitenkin erotettiin heti seuraavana vuonna huonon menestyksen johdosta. Vuonna 2001 Lippi palasi Juventukseen. Hän johdatti seuran kolmen kauden aikana kahteen Italian-mestaruuteen ja Mestarien liigan loppuotteluun vuonna 2003.
Vuonna 2004 Lippi nimitettiin Italian maajoukkueen päävalmentajaksi. Hän johdatti Italian vuoden 2006 MM-kisoihin ja siellä mestariksi. Turnauksen jälkeen Lippi päätti jättää tehtävänsä.
Antoninus Pius
Antiikin lähteet
thumb|200px|Antoninus Piuksen pylvään jalusta, joka on esillä [[Vatikaanin museot|Vatikaanin museoiden sisäpihalla.]]