cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Uudenmaan maakunta
Suomi
pienoiskuva|250px|[[Aleksis Kivi (1834–1872) oli kotoisin etelähämäläiseen murrealueeseen kuuluvasta Nurmijärven pitäjästä.]]
(Itä-Uudenmaan luvut on laskettu Uudenmaan maakunnan lukuihin myös niiltä vuosilta, jolloin se oli itsenäinen hallintoyksikkönsä.)
Uudenmaan puhutuin kieli on suomi. Vuonna 1900 suomenkielisiä oli silloisessa Uudenmaan läänissä noin 161 000 eli 54 % koko väestöstä. Muuttoliike kasvatti heidän määräänsä ja suhteellista osuuttaan voimakkaasti: vuonna 1950 suomenkielisiä oli noin 494 000 eli 74 % koko väestöstä.
Suomenkielisten väestöosuus nousi edelleen seuraavina vuosikymmeninä, vuonna 1980 heitä oli noin 978 000 eli 87 % Uudenmaan läänin väestöstä. 2000-luvulla suomenkielisten määrä on edelleen kasvanut, mutta heidän väestöosuutensa on laskenut vieraskielisten määrän nopean kasvun seurauksena. Vuonna 2022 suomea äidinkielenään puhuviksi tilastoitiin yli 1,3 miljoonaa henkeä eli lähes neljä viidesosaa väestöstä.
Uudenmaan maakunta – sekä historiallinen että nykyinen – kuuluu suomen kielen osalta kokonaisuudessaan länsimurteiden vyöhykkeeseen. Maakunnan länsiosa on lounaisten välimurteiden alueeseen kuuluvaa Länsi-Uudenmaan murrealuetta. Alue käsittää muun muassa Espoon, Kirkkonummen, Lohjan ja Vihdin. Keski- ja Itä-Uusimaa kuuluvat hämäläismurteiden alueeseen. Keski-Uusimaa on etelähämäläisten murteiden aluetta, kyseinen alue käsittää muun muassa Hyvinkään, Nurmijärven, Tuusulan ja Vantaan. Itä-Uusimaa Mäntsälästä Ruotsinpyhtäälle kuuluu kaakkoishämäläisten murteiden Porvoon ryhmään.
Helsingissä puhuttavaa Stadin slangia ei pidetä varsinaisena murteena, vaan se on ennen kaikkea sanaston määrittämää puhekieltä, joka noudattaa suomen yleiskielen lause- ja muoto-oppia. Stadin slangiin on lainattu huomattava määrä sanoja vieraista kielistä, ennen kaikkea ruotsista. Päinvastoin kuin useimmissa suomen murteissa, Stadin slangissa käytetään runsaasti pehmeitä konsonantteja.
Ruotsi
Uudenmaan rannikko kuuluu suomenruotsalaisten murteiden alueeseen, joka ulottuu Ahvenanmaalta Kymijoelle. Sen leveys on verraten vähäinen, noin 20–30 kilometriä. Alueelle tuli muinaisruotsin murteita puhunutta väestöä 1200–1300-luvuilla ja aiemmin sitä kutsuttiin itäruotsalaisten murteiden vyöhykkeeksi. Uudellamaalla puhutun ruotsin murteet eivät eroa toisistaan yhtä paljon kuin Pohjanmaan murteet. Etenkin Länsi-Uudenmaan kansankieli on verraten yhtenäistä, Itä-Uudellamaalla eroja on jonkin verran enemmän. Suomen kieli on vaikuttanut uusmaalaisen ruotsin puhemelodiaan, joka poikkeaa huomattavasti riikinruotsalaisesta.
Ruotsinkielisten osuus väestöstä on laskenut voimakkaasti muuttoliikkeen myötä. Vuonna 1900 ruotsinkielisiä oli silloisessa Uudenmaan läänissä noin 134 000 eli 45 % väestöstä. Vuonna 1950 ruotsinkielisiä oli noin 167 000 eli 25 % väestöstä. Vuosisadan jälkipuoliskolla ruotsinkielisten määrä väheni selvästi: vuonna 1980 heitä oli noin 145 000 eli 13 % väestöstä. 2000-luvulla ruotsinkielisten määrä on vähentynyt edelleen hieman. Vuonna 2022 ruotsia puhui äidinkielenään Uudenmaan maakunnassa noin 130 000 henkilöä eli seitsemisen prosenttia väestöstä. Ruotsinkielisiä on keskimääräistä enemmän alle 20-vuotiaissa ja etenkin yli 70-vuotiaissa. Nuorten aikuisten ikäluokassa ruotsinkielisiä on selvästi keskimääräistä vähemmän.
Muut kielet
Yli puolet Suomen muita kieliä kuin suomea tai ruotsia puhuvista asuu Uudellamaalla. Muita kieliä kuin suomea tai ruotsia puhuu äidinkielenään noin 288 000 henkilöä eli kuudesosa väestöstä (2022). Uudenmaan kolmanneksi puhutuin kieli on venäjä, vuonna 2022 sitä käytti äidinkielenään noin 47 000 henkilöä. Vieraskielisten lukumäärä kaksinkertaistui vuosina 2010–2020, ja heidän ikäjakaumansa on lähentynyt maakunnan keskiarvoja. Saamea puhui Uudellamaalla äidinkielenään 141 henkilöä vuonna 2022.
Uudenmaan kymmenen puhutuinta kieltä, sijaluku viittaa taulukon viimeisimpään vuoteen:
Bruttokansantuote ja työllisyys
pienoiskuva|250px|Liike-elämän toimitiloja Helsingin [[Ruoholahti|Ruoholahdessa. Kuvassa 66-metrinen Itämerentorni.]] pienoiskuva|250px|Maataloutta Vihdissä. pienoiskuva|250px|[[Kirkniemen paperitehdas sijaitsee Lohjalla.]] pienoiskuva|250px|[[Sm2- junien saneerausta VR:n Hyvinkään konepajalla.]] Vuonna 2020 Uudenmaan maakunnan bruttokansantuote oli 94,2 miljardia euroa (39,6 % Suomen bruttokansantuotteesta). Bruttokansantuote asukasta kohden oli 55 540 euroa eli 129,0 % Suomen keskiarvosta. 2000-luvun ensimmäisellä vuosikymmenellä suhdeluku oli korkeimmillaan 138 %, seuraavalla vuosikymmenellä suhdeluku pysytteli 130 prosentin tienoilla. Toimialarakenteen lisäksi Uudenmaan korkeaan bruttokansantuotteeseen vaikuttavat yritysten liiketoiminnalliset ja kirjanpidolliset järjestelyt. Yksityisen sektorin työtunneista joka kolmas tehtiin Uudellamaalla.
Uusimaa jaetaan taloustilastoissa neljään alueeseen: Helsinki, Loviisa, Porvoo ja Raasepori. Helsingin alueen osuus Uudenmaan bruttokansantuotteesta on yli 90 %. Asukasta kohden laskettu bruttokansantuote on Raaseporin alueella matalampi kuin muilla alueilla.
Uudenmaan osuus Suomen työvoimasta on noin kolmannes ja maakunnan työpaikkaomavaraisuus on yli sata prosenttia. Työmatkaliikenne suuntautuu ensisijaisesti pääkaupunkiseudulle kehyskunnista ja Itä-Uudeltamaalta. Työllisyysaste on Uudellamaalla perinteisesti ollut Suomen keskiarvoa korkeampi ja työttömyysaste puolestaan Suomen keskiarvoa alempi, joskaan maakunnassa ei ole eletty täystyöllisyydessä 1990-luvun vaihteen jälkeen. Työttömyysaste on kymmenisen prosenttia, korkeinta työttömyys on maakunnan reuna-alueilla ja matalinta pääkaupunkiseudun kehyskunnissa, joiden työpaikkaomavaraisuus on alhainen. 2020-luvulla Työ- ja elinkeinoministeriön (TEM) virkamiehet ovat havainneet ilmiön, jolle annettiin nimi "Uudenmaan romahdus". Yli 3 vuotta työttöminä olleita pitkäaikaistyöttömiä on Uudellamaalla yli 10 %-yksikköä keskiarvoa enemmän.
Julkisen sektorin osuus työpaikoista on Uudellamaalla Suomen keskiarvoa matalampi. Valtion vahvasta läsnäolosta huolimatta julkisyhteisöjen osuus bruttoarvonlisäyksestä on Uudellamaalla pienempi kuin Suomessa keskimäärin. Vuonna 2018 se oli alle 16 %, kun koko maan keskiarvo oli yli 18 %.
Palvelut
Suomalainen peliteollisuus ja muu viihdeteollisuus ovat keskittyneet Uudellemaalle.
Jalostus
Uudenmaan osuus Suomen jalostuksesta oli vuonna 2018 noin kolmannes. Metalliteollisuudella on maakunnassa pitkät perinteet, erityisesti korostuu sähkö- ja elektroniikkateollisuus, jonka arvonlisästä suurin osa tuotetaan Uudellamaalla. Myös kemianteollisuus ja elintarviketeollisuus ovat merkittäviä. Teollisuus on keskittynyt Kehä III:n ja pääradan varrelle sekä Lohjan seudulle ja rannikolle. Maakunnan itäiset ja läntiset osat ovat teollistuneempia kuin Suomi keskimäärin, Helsingissä teollisuuden osuus työpaikoista on sen sijaan verrattain alhainen. Vuonna 2011 teollisuuden ja rakentamisen päätoimialoilla työskenteli noin kuudesosa Uudenmaan työllisistä.
Uusimaa ja muut maakunnat
Uudenmaan osuus Suomen bruttokansantuotteesta nousi vuosina 1980–2010 noin kolmanneksen. Saman ajanjaksona osuuttaan bruttokansantuotteesta kasvattivat Uudenmaan ohella ainoastaan Pirkanmaa, Pohjois-Pohjanmaa ja Ahvenanmaa. Taulukossa on mainittu Suomen maakuntien BKT-osuudet vuodesta 1980 alkaen. Luvut vuodesta 2000 alkaen on ilmoitettu kansantalouden tilinpidossa käytetyn TOL2008-toimialaluokituksen mukaisesti eivätkä ne ole täysin vertailukelpoisia vanhempiin lukuihin nähden.
Joukkotiedonvälitys
Uudenmaan ja koko Suomen tiedonvälitys ja mediateollisuus ovat kasautuneet pääkaupunkiseudulle. Uudenmaan suurilevikkisin seitsenpäiväinen sanomalehti on Helsingin Sanomat. Lehden levikkialueena on koko Suomi, kuten myös Helsingissä julkaistavan Maaseudun Tulevaisuuden. Molemmat suomalaiset iltapäivälehdet, Iltalehti ja Ilta-Sanomat, pitävät päätoimitustaan Uudellamaalla. Useimmat suomalaiset puoluepoliittisesti sitoutuneet lehdet, kuten Nykypäivä ja Demokraatti, julkaistaan Helsingissä. Lahtelaisen Etelä-Suomen Sanomien levikkialue ulottuu Uudenmaan koillisiin kuntiin. Muita uusmaalaisia sanomalehtiä ovat muun muassa:
Uudellamaalla julkaistavia yleissanomalehtityyppisiä ilmaisjakelulehtiä ovat muun muassa Helsingin Uutiset, Länsiväylä, Vantaan Sanomat ja Itäväylä. Helsingissä ilmestyy useita aihepiiriltään spesifioituneita ilmaisjulkaisuja. Pääkaupunkiseudun kaupunginosalehdet ovat niin ikään ilmaisjakelussa.
Liikenne
pienoiskuva|250px|[[Sm4-juna Nuppulinnan seisakkeella Tuusulassa.]] pienoiskuva|250px|Länsiväylä Helsingin ja Espoon rajalla. pienoiskuva|250px|Helsinki-Vantaan lentoasema. pienoiskuva|250px|Uudeltamaalta on vilkas meriliikenne Tukholmaan ja Tallinnaan. [[M/S Gabriella|M/S Gabriella matkalla Helsingistä Tukholmaan.]]
Uudenmaan liikennejärjestelmä on osa kolmea kansainvälistä liikennekäytävää: Pohjolan kolmio, Itämeren moottoritie ja Baltian reitti. Ensin mainittu yhdistää Pohjolan pääkaupungit toisiinsa sekä Keski-Euroopan ja Venäjän liikenneverkkoihin. Itämeren moottoritien tarkoitus on parantaa meriliikenteen kilpailukykyä merikuljetusten logistiikkaa kehittämällä. Yhteydet Helsingistä Keski-Euroopan satamiin ovat osa Itämeren moottoritietä.
Raideliikenne
Helsingin keskustasta on rautatieyhteys Turkuun, Tampereelle ja Pietariin. Helsinki–Turku-yhteys eli rantarata kulkee Karjaan kautta. Se sähköistettiin vasta 1990-luvulla, vaikkakin yhteyden itäinen osuus Helsinki–Kirkkonummi on Suomen ensimmäinen sähköistetty rataosuus. Pääradaksi kutsuttu Helsinki–Tampere-yhteys kulkee Keravan, Järvenpään ja Hyvinkään kautta Kanta-Hämeen puolelle Riihimäelle ja Hämeenlinnaan. Pirkanmaan Toijalassa Tampereen eteläpuolella päärata yhdistyy Turku–Jyväskylä-rataan. Rata on koko matkaltaan sähköistetty ja vähintään kaksiratainen. Pääradan Helsinki–Hämeenlinna-osuus avattiin 1862 Suomen ensimmäisenä henkilöliikenteelle tarkoitettuna rautatienä.
Niin kutsuttu oikorata Keravalta Mäntsälän kautta Lahteen avattiin 2006. Ratayhteys on kaksiratainen ja sähköistetty, sen suurin sallittu nopeus on 220 km/h. Oikorata lyhensi Helsinki–Pietari-junayhteyttä. 2010-luvun alussa käyttöönotettu suurnopeusjuna lyhensi matka-ajan Helsingistä Pietariin noin kolmeen ja puoleen tuntiin. Helsinki–Viipuri-yhteys lyheni samassa yhteydessä kahteen ja puoleen tuntiin. Uudenmaan halki kulkee 1873 avattu 149 km pitkä sähköistämätön Hanko–Hyvinkää-rata, jolla on lähinnä tavaraliikennettä. Taajamajunia kulkee osuudella Hanko–Karjaa; Karjaan asemalla Hanko–Hyvinkää-rata risteää Turku–Helsinki-radan kanssa. Helsingistä Keravan kautta Porvooseen kulkeva rata puolestaan on museokäytössä. Helsingin paikallisliikenne ulottuu Siuntioon, Tampereelle ja Lahteen. Pääkaupunkiseudulla on lisäksi niin kutsuttu Kehärata, joka yhdistää Vantaankosken radan päärataan. Kesällä 2015 käyttöönotettu raideyhteys liittää Helsinki-Vantaan lentoaseman Suomen rataverkkoon.
Helsingissä on ollut raitioliikennettä 1890-luvulta alkaen ja se oli 1970-luvun alusta 2020-luvun alkuun Suomen ainoa kaupunki, jossa on raitioliikennettä. Tuolloin pirkanmaalaisesta Tampereesta tuli historian neljäs suomalainen kaupunki, jossa on raitioverkko. Helsingin raitiolinjasto kattaa lähinnä kantakaupungin. Rakenteilla oleva Raide-Jokeri-pikaraitiotie yhdistää Helsingin Itäkeskuksen Espoon Keilaniemeen valmistuessaan 2020-luvun puolivälissä. Myös Vantaalle on suunnitteilla raitiotie. 1980-luvulla toimintansa aloittanut Helsingin metro puolestaan ulottuu itäisen Helsingin Mellunmäestä ja Vuosaaresta läntisen Espoon Kivenlahteen. Metroasemia on 30 ja metroradan pituus on 43 kilometriä.
Maantieliikenne
Uudenmaan tieverkko on Suomen tihein ja liikennemäärät ovat suomalaisittain isot. Vuonna 2015 maanteitä oli 9 694 kilometriä, josta moottoriteitä oli 462 kilometriä. Maakuntaa halkovat Helsingistä Turkuun (valtatie 1/E18), Tampereelle (valtatie 3/E12) ja Lahteen (valtatie 4/E75) johtavat moottoritiet. Pietarin suuntaan vievä valtatie 7/E18 kulkee moottoritienä Itä-Uudenmaan halki Helsingistä Loviisan kautta Haminaan. Valtatie 1:stä erkanee Vihdissä Nummelan ja Karkkilan kautta Poriin johtava yksiajoratainen valtatie 2. Helsingistä lähteviä valtaväyliä yhdistää Hangosta Lohjan, Hyvinkään ja Mäntsälän kautta Porvooseen kulkeva valtatie 25/kantatie 55.
Uudenmaan valtatiet:
Kantatie 51 on lounaisen Uudenmaan keskeinen valtaväylä, se on rakennettu moottoritieksi Helsingistä Kirkkonummen keskustaan (Länsiväylä/Jorvaksentie). Tie yhtyy valtatiehen 25 Karjaan keskustan tuntumassa. Keskisen Uudenmaan maakunnallisen liikenteen valtasuoni on kantatie 45, joka on moottoritietä Helsingistä Tuusulaan.
Uudenmaan kantatiet:
Meriliikenne
Uudenmaan satamien kautta kulkee suuri osa Suomen viennistä ja tuonnista. Tärkeimmät satamat idästä länteen lueteltuina ovat Loviisan satama (väyläsyvyys 8,5 metriä), Tolkkisten satama (7,0 m), Kilpilahden satama (15,3 m), Helsingin Satama (11,0 m), Kantvikin satama (10,0 m), Inkoon satama (13,0 m), Pohjankurun satama (4,9 m), Lappohjan satama (9,4 m), Koverharin satama (12,0 m) ja Hangon satama (13,0 m). Henkilöliikenne on keskittynyt Helsingin satamaan, josta on autolauttayhteydet Tallinnaan, Maarianhaminan kautta Tukholmaan sekä suora yhteys Rostockiin. Tallinnaan on myös pika-alusyhteyksiä.
Ilmailu
Uudenmaan päälentoasema on Helsinki-Vantaan lentoasema, jolla on kolme kiitotietä ja yksi terminaali. Suoria lentokohteita Helsinki-Vantaalta eri puolille maailmaa on 130. Lentoasema otettiin käyttöön lokakuussa 1952. Noin 23 miljoonan henkilön vuotuisella matkustajamäärällään (2019) se on Suomen vilkkain lentoasema. Maakunnan pieniin lentoasemiin kuuluvat Helsinki-Malmin, Hangon, Hyvinkään ja Nummelan lentokentät. Mäntsälässä on nurmipintainen Mäntsälän yksityinen lentokenttä ultrakevyille lentokoneille. Helsingissä sijaitsee Helikopterikeskus Oy:n ylläpitämä Hernesaaren helikopterikenttä.
Kevyt liikenne
Uudenmaan kevyen liikenteen verkosto käsittää Väyläviraston ylläpitämät yleisten teiden varsilla sijaitsevat väylät sekä kuntien hallinnoimat lähinnä taajamien katuverkolla sijaitsevat kevyen liikenteen väylät. Ne täydentävät kunnallisia kevyen liikenteen verkostoja. Tyypillistä verkostolle on katkonaisuus. Maakunnalliset taajamia yhdistävät kevyen liikenteen väylät ovat vähäisiä.
Kehittämishankkeita
Valtatie 25:n varrella sijaitsevat kunnat ovat käynnistäneet Kehä V -nimisen yhteistyöhankkeen, jonka tavoitteisiin kuuluu valtatie 25:n parantaminen ja Hanko–Hyvinkää-radan sähköistäminen. Helsinkiä kiertävä Kehä III on jatkuvien parannushankkeiden kohteena.
Koulutustaso ja kirjastot
pienoiskuva|250px|[[Helsingin yliopiston päärakennus.]] Uudenmaan väestön koulutustaso on varsin korkea. Runsaalla kahdella kolmasosalla yli 15-vuotiaista on tutkinto. Erityisesti korkeakoulututkintojen osuus on maan keskiarvoa korkeampi. Maakunnan korkeakoulutus on keskittynyt pääkaupunkiseudulle. Laurea-ammattikorkeakoululla on toimipaikkoja pääkaupunkiseudun lisäksi Hyvinkäällä, Järvenpäässä, Keravalla ja Lohjalla. Tammisaaressa toimii ruotsinkielinen ammattikorkeakoulu Yrkeshögskolan Sydväst. Lukioita Uudellamaalla (ml. Itä-Uusimaa) on yli sata, niistä ruotsinkielisiä on kuusitoista.
Burgosin katedraali
pienoiskuva|Burgosin katedraali Burgosin katedraali on goottilainen katedraali Burgosin kaupungissa Espanjassa. Se on pyhitetty Neitsyt Marialle, ja se tunnetaan valtavasta koostaan ja ainutlaatuisesta arkkitehtuuristaan. Se on ollut Unescon maailmanperintökohde vuodesta 1985. Katedraalin määräsi rakennettavaksi kuningas Ferdinand III vuonna 1221. Samalla paikalla oli aiemmin ollut romaanista tyyliä edustanut kirkko. Katedraali valmistui lopullisesti 1567.
Uudenmaan maakunta
Luterilaisuus
Uudenmaan väestö on maallistuneempaa kuin muualla Suomessa. Evankelisluterilaisen kirkon osalta maakunta jakautuu Helsingin hiippakuntaan, Porvoon hiippakuntaan ja vuonna 2004 perustettuun Espoon hiippakuntaan. Kirkkoon kuuluvien osuus väestöstä alittaa maan keskiarvon.
Uudellamaalla luterilaisen kirkon herätysliikkeillä on kannatusta Helsingin lisäksi sieltä pohjoiseen lähtevän radan varrella. Sekä Länsi- että Itä-Uudellamaalla evankelinen herätysliike on saanut jonkin verran jalansijaa. Pääkaupunkiseudulla voimakkaimmin vaikuttaa evankelioiva herätyskristillisyys.
Helsinki on rukoilevaisuutta lukuun ottamatta kaikkien herätysliikkeiden kannalta keskeinen. Herätysliikkeiden kannattajajoukot ovat Helsingissä määrällisesti suuret ja toiminta aktiivista, mutta niiden suhteellinen osuus koko väestöstä on muuta maata pienempi. Tämän vuoksi herätysliikkeiden vaikutus seurakuntaelämään ei ole erityisen tuntuva. Herätysliikkeiden elinvoimaisuus näkyy Helsingissä erityisesti muualta maasta muuttaneiden piirissä.
Vapaakirkollisuus
Uudellamaalla toimii monia vapaakirkollisia liikkeitä. 1860-luvulta lähtien Helsinki muodostui baptismin keskukseksi ja ruotsinkielisestä seurakunnasta tuli Vaasan jälkeen maan suurin ruotsinkielinen baptistiyhteisö. Niin ikään metodismi on ollut suosittua Uudellamaalla erityisesti ruotsinkielisen kieliryhmän piirissä. Uudenmaan etelärannikon metodistiyhteisöt ovat keskittyneet pääosin kaupunkeihin. Vapaakirkollisen liikkeen piirssä herätys on ollut tasavahvaa suomen- ja ruotsinkielisten keskuudessa. Helsingin lisäksi keskeisiä vapaakirkkoyhteisöjä on ollut Sipoossa, Porvoossa ja Hangossa. Adventistien keskuudessa Uudellamaalla on sijainnut maan tihein adventistinen paikallisorganisaatio ja monet adventisteista kuuluvat myös ruotsinkieliseen väestöön. 1900-luvun alun helluntaiherätyksellä oli varhaiset sillanpääasemat Helsingin lisäksi myös Uudellamaalla. Helluntailiike kasvoi erityisesti Uudenmaan rannikkoseurakunnissa. Uudenmaan rannikkovyöhyke on Etelä-Suomen yhtenäisin helluntailiikkeen kannatusalue, minkä lisäksi vyöhyke on ulottunut myös Kymenlaakson puolelle.
Ortodoksisuus
Ortodokseja on noin prosentti väestöstä. Ortodoksit jakautuvat karjalaisten Konstantinopolin ja venäläisten Moskovan patriarkaattiin.
Suojeluala
pienoiskuva|250px|Medi-Helin EC135-lääkärihelikopteri.
Maanpuolustus
Puolustusvoimien joukko-osastoista Kaartin jääkärirykmentti sijaitsee Santahaminassa Helsingissä. Se kouluttaa asutuskeskustaisteluun erikoistuneita joukkoja pääkaupunkiseudun puolustukseksi. Suomenlahden meripuolustusalue Upinniemellä vastaa merivalvonnasta ja Suomenlahden alueellisesta koskemattomuudesta. Siviilien virkistysalueena ja historiallisena turistikohteena tunnetun Suomenlinnan vuosisataisia sotilaallisia perinteitä jatkaa Merisotakoulu. Uudenmaan prikaati eli Nylands brigad Tammisaaren Dragsvikissa on Suomen ainoa ruotsinkielinen joukko-osasto. Espoossa toimii Merivoimien teknisestä ja luonnontieteellisestä tutkimus- ja kehittämistoiminnasta vastaava Merivoimien tutkimuslaitos. Pääesikunta toimii Helsingissä.
Terveydenhuolto
pienoiskuva|250px|left|[[Kaunialan Sairaala]] Uudenmaan kunnat kuuluvat Helsingin ja Uudenmaan sairaanhoitopiiriin HUSiin lukuun ottamatta Myrskylää ja Pukkilaa. Se on jaettu viiteen sairaanhoitoalueeseen:
HYKSin alueella toimii seitsemäntoista yliopistollista sairaalaa, muun muassa Meilahden, Jorvin ja Peijaksen sairaalat sekä useita erikoissairaaloita. Hyvinkään sairaanhoitoalueeseen kuuluu Hyvinkää, Järvenpää, Mäntsälä, Nurmijärvi ja Tuusula. Alueella on kaksi sairaalaa: Hyvinkään sairaala ja psykiatrinen Kellokosken sairaala. Lohjan alueeseen kuuluu Karjalohja, Karkkila, Lohja, Nummi-Pusula, Sammatti, Siuntio ja Vihti. Alueella on kaksi sairaalaa: Lohjan sairaala ja sen psykiatrisena yksikkönä toimiva Paloniemen sairaala. Länsi-Uudenmaan sairaanhoitoalueeseen kuuluu Hanko, Inkoo, Karjaa, Pohja ja Tammisaari. Alueella on niin ikään kaksi sairaalaa: somaattista hoitoa antava Länsi-Uudenmaan sairaala ja psykiatriseen hoitoon erikoistunut Tammiharjun sairaala. Porvoon sairaanhoitoalueeseen Itä-Uudellamaalla kuuluu Pornainen sekä Askola, Lapinjärvi, Loviisa, Porvoo ja Sipoo. Porvoon sairaala tarjoaa erikoissairaanhoitoa ja on vastuussa alueen erikoissairaanhoidon päivystyksestä.
Helsingissä on myös lukuisia yksityisiä sairaaloita, kuten Eiran sairaala, Helsingin Diakonissalaitoksen Hoiva Oy ja Sairaala Mehiläinen.
Hyvinvointialueet
pienoiskuva|400x400px|Kartta Uudenmaan hyvinvointialueista. Maakunta- ja soteuudistuksen myötä Uudenmaan maakuntaan perustettiin neljä hyvinvointialuetta, joiden vastuulle tuli lakisääteinen sosiaali- ja terveydenhuollon järjestäminen 1. tammikuuta 2023 alkaen. Hyvinvointialueiden ulkopuolelle jäänyt Helsinki vastaa palveluiden järjestämisestä alueellaan myös jatkossa. Lisäksi hyvinvointialueet ja Helsingin kattava HUS-yhtymä vastaa erikoissairaanhoidon järjestämisestä koko maakunnan alueella.
Uudenmaan hyvinvointialueet ovat:
Helsinkiin perustettiin uusi Helsingin kaupungin sosiaali-, terveys- ja pelastustoimiala.
Politiikka
Merkittävä ero Suomen keskiarvoon puoluekannatuksessa on Suomen Keskustan alhainen kannatus. Vuoden 2019 vaaleissa sen osuus koko maakunnan edustajista oli 2/58. Kokoomukselle Uusimaa on ydinaluetta, puolueen osuus maakunnan edustajista oli 15/58. SDP:n kannatus on samaa tasoa kuin Suomessa keskimäärin. Puolueen osuus paikkajaosta oli 10/58. Perussuomalaisten osuus paikkajaosta oli 9/58. Vihreiden osuus paikoista oli 11/58. Erityisesti Helsinki on vihreille keskeinen vaalipiiri. RKP:n osuus koko maakunnan edustajapaikoista oli 4/58.
Vuonna 1954 Helsingin ja Uudenmaan vaalipiireistä valittiin yhteensä 34 edustajaa. Tuolloin sosialististen puolueiden osuus oli yli puolet, 18 paikkaa. Vuonna 2019 sosialistiset puolueet saivat yhteensä noin neljänneksen paikoista eli 15 paikkaa 58:sta.
Ruokakulttuuri
Uudellamaalla on läheiset yhteydet naapurimaakuntiin ja sinne muutetaan jatkuvasti. Onkin vaikea nimetä Uudenmaan omia perinneruokia. Inkoonpuuro on perunapuuro, joka levisi Inkoosta muuallekin Uudellemaalle ja sitä voidaan pitää Uudenmaan maakuntaruokana.
Ruokakulttuuri levisi Uudellamaalla kartanoiden välityksellä. Rannikolla on syöty paljon kalaa. Se säilöttiin kuivaamalla tai suolaamalla vahvasti. Kala maustettiin ruohosipulilla, jota kasvoi rantakallioilla villinä. Uusmaalaista juhlaruokaa ovat perinteisesti olleet aladobi, juustot, kala, laatikot, etenkin perunalaatikko, lihapullat, rullasyltty ja sillisalaatti. Perinteisiä jälkiruokia ovat kräämi (kiisselin ja keiton välimuoto), luumukiisseli, riisipuuro ja rusinasoppa sekä sekahedelmäsoppa eli väskynäsoppa. Perinteisiä uusmaalaisia syysruokia ovat liharuoat, kuten peruna-, ryyni- ja verimakkara sekä hernepöperö ja hällkryyniliemi. Helsinki on ollut maakunnan ja koko Suomen kahvila- ja ravintolakulttuurin merkittävä keskus.
Vuoden kylät
pienoiskuva|vasen|250px|[[Kellokoski|Kellokosken kirkko. Kellokoski oli vuoden 1996 uusmaalainen kylä.]] pienoiskuva|250px|vasen|[[Fiskari valittiin vuoden uusmaalaiseksi kyläksi vuonna 2000.]] Uudellamaalla kuten muuallakin Suomessa maaseudun kylätoiminta on virinnyt viime vuosikymmeninä. Kunniamainintana esimerkillisestä toiminnasta yhdelle uusmaalaiselle kylälle myönnetään vuosittain Vuoden uusmaalainen kylä -kunniamaininta. Vuoden uusmaalainen kylä on valittu vuodesta 1988 lähtien. Myös Itä-Uudellamaalla valittiin sen muodostaessa oman maakuntansa 1997–2010 vuosittain vuoden itäuusmaalainen kylä.
Valinta ei ole aina kohdistunut tavallisiin maaseutukyliin, vaan myös samat kriteerit täyttäviin kaupunginosiin vuoden 2012 valintaan saakka. Vuoden 2013 valinnasta syksyllä 2012 lähtien valinta on kohdennettu vuorovuosin kaupunginosaan ja kylään.
Vuoden Uusmaalainen kylä on valittu vuodesta 1988 lähtien. Ne ovat olleet :
Tässä vaiheessa valintamenettelyä muutettiin, joten vuoden 1995 Uusmaalaista kylää ei valittu.
Christian de Duve
Christian René de Duve (2. lokakuuta 1917 Britannia – 4. toukokuuta 2013) oli solubiologi ja biokemisti.
Duve syntyi Britanniassa belgialaisille vanhemmille, joiden kanssa hän muutti takaisin Belgiaan vuonna 1920.
Duvesta tuli vuonna 1947 Leuvenin katolisen yliopiston professori. Hänelle myönnettiin vuonna 1960 belgialainen Francqui-palkinto. Hänen pitkäaikainen työnsä on johtanut muun muassa endosymbioositeorian laajempaan hyväksyntään.
Duven uran kohokohta oli vuosi 1974. Hänelle myönnettiin Nobelin lääketieteen palkinto, jonka hän sai yhdessä Albert Clauden ja George E. Paladen kanssa.
Myöhemmällä urallaan hän laajensi työaluettaan tutkimukseen elämän alkuperästä, vaikka hän myönsi sen olevan hyvin spekulatiivinen aihe.
Duve kuoli 4. toukokuuta 2013. Hänelle tehtiin eutanasia.
F 17
F 17 Kallinge eli F 17 tai Blekinge flygflottilj on Ruotsin ilmavoimien lennosto. Kutsumanimenä on myös F 17 Ronneby. Tukikohdasta operoi myös 3. helikopteripataljoona (entinen Götan helikopteripataljoona).
F 17 perustettiin Kallingeen heinäkuussa 1944 nimellä Kungliga Blekinge Flygflottilj. Sen tarkoitus oli muun muassa toisen maailmansodan jäänteiden, miinoitusten, purkuun osallistuminen.
Laivueella on etäyksiköitä Gotlannissa (F 17 G) ja Malmenilla (F 17 M) ja Norrköpingissä.
Päälliköt
F17 lennoston päälliköt:
Toiminta ja kalusto
Kalusto eri aikoina
Hilary Jenkinson
Charles Hilary Jenkinson (1. marraskuuta 1882 – 5. maaliskuuta 1961 Lontoo, Iso-Britannia) oli brittiläinen arkistonhoitaja ja arkistoalan tutkija. Hän oli aikansa merkittävimpiä arkistoteoreetikkoja.
Elämä
Jenkinson syntyi Lontoossa vuonna 1882. Hän opiskeli ensin Lontoon Dulwich Collegessa ja sen jälkeen Cambridgen Pembroke Collegessa, missä hän opiskeli antiikintutkimusta. Vuonna 1906 hän aloitti työt Public Record Officessa eli kansallisarkistossa, missä hän työskenteli aluksi keskiaikaisten asiakirjojen parissa. Tässä työssä kehittyivät ne periaatteet, jotka hän myöhemmin esitteli pääteoksessaan. Hän toimi kansallisarkiston palveluksessa aina vuoteen 1954.
Ensimmäisen maailmansodan aikana hän toimi tykistöupseerina 1916 aina vuoteen 1920 asti, minkä jälkeen hän palasi aiempiin tehtäviinsä, joissa hön kohosi yhä merkittävämpiin asemiin.
Vuonna 1922 hän julkaisi teoksen A Manual of Archive Administration, joka muotoili arkistonhoidon periaatteita Englannissa merkittävästi. Toisen maailmansodan aikana hän toimi vuodesta 1943 lähtien War Officen neuvonantajana, missä tehtävässä hän suunnitteli ja ohjasi Italian ja Saksan arkistojen pelastamista ja säilyttämistä. Jenkinson kuoli vuonna 1961 Horshamissa Sussexissaa.
Arkistoteoreetikkona
Jenkinsonin pääteos A Manual of Archival Administration ilmestyi vuonna 1922 ja uudistettuna vuonna 1937. Sen kirjoittamisen lähtökohta oli niissä ensimmäisen maailmansodan aiheuttamissa asiakirjamassoissa, joiden kanssa Jenkinson oli joutunut työskentelemään. Siinä työssä hän oli päätynyt pitämään alan keskeisen käsikirjan laatijoiden, hollantilaisten Samuel Mullerin, Johan A. Feithin ja Robert Fruinin oppeja riittämättöminä ja englantilaisiin tarpeisiin huonosti sopivina. Hän ei kuitenkaan mainitun käsikirjan tapaan pyrkinyt alan toimintatapojen yhtenäistämiseen, vaan halusi arkistojen ja asiakirjojen luonnetta kuvailemalla sekä arkistonhoitajan tehtäviä määrittelemällä muotoilla ajatuksia arkistojen ymmärtämiseksi. Tämän oli tarkoitus auttaa toimimaan sekä nykyisien että tulevien arkistojen parissa.
Anisotrooppinen suodatus
thumb|400px|Vertailu trilienaarisesta suodatuksesta (vasemmalla) ja anisotrooppisesta suodatuksesta (oikealla). Anisotrooppinen suodatus (anisotropic filtering, lyhennettynä AF) on 3D-grafiikassa käytetty tekniikka, jolla voidaan parantaa tekstuurien laatua pinnoilla, jotka ovat kaltevassa kulmassa ja kaukana kamerasta. Anisotrooppisessa suodatuksessa pikselille väriarvoa laskettaessa otetaan huomioon viereisten pikselien värit ja perspektiivi.
Hilary Jenkinson
Arkistoteoreetikkona
Jenkinsonin ajattelussa arkiston keskeinen piirre oli sen syntyminen "luonnollisesti" osana arkistonmuodostajan toimintaa, minkä jälkeen arkistonmuodostaja säilytti asiakirjoja omaa toimintaansa varten. Arkiston autenttisuus ja puolueettomuus todistuskappaleena perustuivat näet sille, ettei sitä ollut muodostettu ajatellen myöhempää tutkimustarvetta. "Puolueettomuus" ei merkinnyt arkiston asiakirjojen virheettömyyttä tai totuudenmukaisuutta, vaan sitä, ettei niitä ollut laadittu tarkoituksena johtaa harhaan tulevia sukupolvia.
Anisotrooppinen suodatus
Anisotrooppinen suodatus poistaa aliasoitumista bilineaarisen ja trilineaarisen suodatuksen tavoin, mutta prosessissa syntyy vähemmän sumenemista ja täten lopputulos on tarkempi ja terävämpi. Anisotrooppinen suodatus on laskennallisesti suhteellisen raskasta ja vaatii paljon kaistanleveyttä. Siitä tuli kuluttajatason näytönohjainten ominaisuus vasta 1990-luvun lopulla, ja se on nykyaikaisten näytönohjainten yleinen ominaisuus, jonka käyttäjä voi ottaa käyttöön ajurien asetuksista tai videopeleissä ohjelmointirajapintojen kautta.
Hilary Jenkinson
Arkistoteoreetikkona
Autenttisuuden takaamiseksi Jenkinson korosti aineiston jatkuvan valvonnan (unbroken custody) vaatimusta. Asiakirjojen piti olla jatkuvasti valvottuja niin, ettei niihin ollut mahdollista tehdä uusia merkintöjä tai sijoittaa niiden sekaan väärennöksiä. Järjestyksen tai valvonnan puutteet antoivat aihetta epäillä, onko kyseessä lainkaan arkisto.
Arkistonhoitajan tehtävästä
Jenkinson näki arkistonhoitajan ensisijaisena tehtävänä puolustaa syntynyttä arkistoa siten, ettei sen todistusvoima vaarantuisi. Toissijaisesti tuli palvella myös tutkijoita. Puolustaminen tapahtui fyysisesti ja moraalisesti. Fyysisesti arkistoa puolustettiin säilyttämällä asiakirjoja asianmukaisin tiloin ja säilytysvälinein. Moraalinen puolustus taas suojeli asiakirjoja ylimääräisiltä merkinnöiltä, väärennöksiltä, järjestyksen muuttamiselta ja hävittämiseltä. Jenkinson ei pitänyt hyvänä asiakirjojen uudelleenjärjestelyä. Jos se oli tehtävä, tulisi se mieluiten tehdä vain luetteloinnin ja kuvailun tasolla. Tässä hän oli provenienssiperiaatteen kannattaja.
Kasvavien asiakirjamäärien keskellä kaiken säilyttäminen ei ollut mahdollista, ja Jenkinsonkin joutui ottamaan kantaa asiakirjojen arvonmääritykseen. Hänen mielestään arkistonhoitajan ei tulisi olla se, joka valitsee säilytettävät asiakirjat, vaan hänen tuli olla täysin puolueeton toimija, joka vain säilytti hänen valvontaansa uskotut asiakirjat todisteina hallinnon toiminnasta. Tätä kuvasi hyvin arkistonhoitajan brittiläinen nimike keeper. Valikoinnilla olisi vaarannettu arkiston autenttisuus.
Jenkinson kirjoittikin arkistonhoitajasta: "Hänen uskontunnustuksensa on todistusvoimaisuuden pyhyys, hänen tehtävänsä suojella jokaista todisteen hitusta haltuunsa uskotuissa asiakirjoissa, päämääränsä palvella kaikkia tietoa haluavia, ilman ennakkoluuloja tai taka-ajatuksia." 1920-luvulta lähtien Jenkinson olikin sitä mieltä, että hallinnon tuli itse, ilman arkiston myötävaikutusta valita säilytettävät asiakirjat. Myöhemmin hänen kantansa lieveni, mutta loppuun asti hän ajatteli, että arkistonhoitajan roolin piti olla tässä prosessissa mahdollisimman pieni.
Vaikutus
Jenkinsonin ajattelulla arkistonhoitajan osuuden pienuudesta aineiston arvon määrittämisessä on yhä vaikutusta Isossa-Britanniassa, jossa viranomaiset itse vastaavat kaksiportaisella järjestelmällä tarpeettomaksi katsomiensa aineistojen hävittämisestä. Jenkinsonin katsotaan muutenkin olleen omana aikanaan hyvin innovatiivinen sekä tukeneen arkistonhoitajien ymmärrystä omasta tehtävänkuvastaan. Jenkinsonin ajatusten pohjalta alkoi kehittyä arkistonhoitajien alan ammatti-identiteetti.
Myös Suomessa luettiin ahkerasti Jenkinsonia ja hänet mainittiin jopa nimeltä Arkistovaltuuskunnan vuoden 1935 komiteamietinnössä, mikä oli poikkeuksellista. Hänen ajatuksiinsa palataan ympäri maailman edelleen, ja voidaan puhua "jenkinsonilaisuudesta" tai "uusjenkinsonilaisuudesta", vaikka kyseessä ei ole nykyään selvästi erottuva koulukunta.
Kritiikki
Jenkinsonin ajatuksia on pidetty myös rajoittuneina. On sanottu, ettei hän täysin ymmärtänyt niitä muutoksia, joiden kynnyksellä ala oli. Asiakirjojen määrän kasvusta huolimatta hän uskoi arkistonhoidon voivan rakentua samoille käytännöille kuin aiemminkin. Tähän on katsottu vaikuttaneen hänen taustansa keskiaikaisten asiakirjojen parissa, missä muotoutuivat hänen käsityksensä arkistoista, asiakirjoista ja arkistonhoitajan tehtävästä. Itse asiassa siitä huolimatta, että Jenkinson tunnetaan arkistoteoreetikkona, käsitteli suurin osa hänen kirjoituksistaan paleografiaa ja diplomatiikkaa.
Kanadalainen Terry Cook on todennut, että "Jenkinson oli loppuun saakka keskiajan tutkija, joka yritti tulla toimeen nykyajan asiakirjojen kanssa". Cookin mukaan Jenkinsonin lähestymistapa antaisi valtaapitäville oikeutuksen poistaa julkisesta tarkastelusta kaiken heidän virkatoimistaan epäedullisesti kertovan siitä huolimatta, että tämä olisi varmasti ollut Jenkinsonille kauhistus. Äärimmillään se jättäisi arkistoperinnön hallinnon oikkujen ja valtion ideologian armoille, kuten kävi Neuvostoliitossa. Merkittävä yhdysvaltalainen arkistoteoreetikko ja Jenkinsonin aikalainen Theodore R. Schellenberg kritisoi Jenkinsonin näkemyksiä ja totesi olevansa "väsynyt siihen, että sitä vanhaa fossiilia siteerataan minulle arkistoasioiden auktoriteettinä".
Lilla Essingen
pienoiskuva|Näkymä Lilla essingenille ja Västerbrolle. pienoiskuva|Primus-kortteli itäosassa saarta pienoiskuva|Näkymä valtaväylää kohti etelää Lilla Essingen on Mälarenin saari ja Tukholman kaupunginosa Tukholman kunnassa Ruotsissa.
Maantietoa
Lilla Essingen sijaitsee Mälarenin itäosassa Tukholman kaupunkitaajamassa Essingefjärdenin ja Riddarfjärdenin välissä. Järvenosan luoteisranta kuuluu Brommaan, pohjoispuoli Kungsholmenin saarelle ja Solnalle, ja eteläpuolen ranta Gröndaliin. Saaren pituus on 700 metriä ja leveys on 500 metriä ja sen pinta-ala on 23 hehtaaria. Saaren rantaviivan pituus on noin 2,3 kilometriä. Pohjoisessa on kapeimmillaan 50 metriä leveä salmi Kungsholmenin puolelle. Saari on kallioinen ja kuperan muotoinen, joten sitä on tuskin koskaan viljelty. Salmen yli on rakennettu varhain silta. Uudet sillat liittyvät kaupungin sisäisen valtaväylään Essingeleden, joka tulee esiin Kungsholmenin tunnelista, ylittää salmen, oikaisee saaren länsiosan ylitse ja käy kääntymässä Stora Essingenissä ennen kuin ylittää Mälarenin matkallaan Gröndalin puolelle. Se on osa Eurooppatietä 4, joka rakennettiin kaupungin läpi vuonna 1966. Valtaväylän rinnalla kulkee Essingien saarten välissä vanhempi paikallinen silta. Pohjoispuolen salmessa sekä itä- ja länsirannassa on pienvenesatamat.
Historiaa
Saari kuului aluksi Sollentunassa Brommaan, josta se liitettiin Tukholmaan vuonna 1916. Saari kuului tästä huolimatta Bromman seurakuntaan vuoteen 1955 asti, jolloin perustettiin Essingen seurakunta. Saaren tunnettuja tehtaita ovat olleet Primus-keittimiä valmistanut tehdas, Lux-valaisimia ja sittemmin Electroluxin pölynimureita valmistaneita laitoksia.
Sileäputkinen panssarivaunukanuuna
thumb|250px|[[Rheinmetall L44 on tyypillinen sileäputkinen panssarivaunukanuuna.]] Sileäputkinen panssarivaunukanuuna on panssarivaunukanuuna, jonka putki on sisäpinnaltaan rihlaton. Ensimmäisen tällaisen kanuunan kehitti toisessa maailmansodassa saksalainen Rheinmetall-tehdas (nimellä 8cm PAW 600, myöhemmin 8 H 63) Wehrmachtin tilauksesta.
Brasilian naisten lentopallomaajoukkue
Brasilian naisten lentopallomaajoukkue edustaa Brasiliaa naisten arvokilpailuissa ja kansainvälisissä lentopallokilpailuissa. Se on voittanut olympiakultaa vuosina 2008 ja 2012 sekä saavuttanut neljä MM-mitalia. Pelaajista kaksinkertaisia olympiavoittajia ovat Paula Pequeno, Thaísa Menezes, Fabiana Claudino, Jaqueline Carvalho, Sheilla Castro ja Fabiana de Oliveira.
Sileäputkinen panssarivaunukanuuna
Rihlaamaton putki mahdollistaa suuremmat lähtönopeudet tehostaen panssariammusten vaikutusta maalissa. Etu rihlattuihin aseisiin perustuu siihen, että suurempi osuus ajopanoksen energiasta voidaan muuntaa liike-energiaksi. Rihlatuissa aseissa osa ajopanoksen energiasta hukataan pyörimisenergiaksi. Ammuksessa on yleensä tällöin vakautusevät kuten nuolessa.
Otto Diels
Otto Paul Hermann Diels (23. tammikuuta 1876 – 7. maaliskuuta 1954) oli saksalainen kemisti joka sai kemian Nobelin palkinnon vuonna 1950 yhdessä oppilaansa Kurt Alderin kanssa Diels–Alder-reaktion keksimisestä Dielsin-Alderin reaktio liittyy dieenien (eli sellaisten alkeenien, joissa on kaksi kaksoissidosta) synteesiin. Tutkimustulos on auttanut monien monimutkaisten aineiden kuten luonnonkumin synteettisessä jäljittelyssä ja parantelussa. Diels kirjoitti vuonna 1907 oppikirjan Johdatus orgaaniseen kemiaan (Einführung in die organische Chemie), josta tehtiin viisitoista laitosta.
Teresa Salgueiro
pienoiskuva|Teresa Salgueiro vuonna 2019. Teresa Salgueiro (s. 8. tammikuuta 1969, Amadora) on portugalilainen laulaja. Hän on toiminut Madredeus-yhtyeessä vuodesta 1987 lähtien.
Italian naisten lentopallomaajoukkue
Italian naisten lentopallomaajoukkue edustaa Italiaa naisten arvokilpailuissa ja kansainvälisissä lentopallokilpailuissa. Se on voittanut maailmanmestaruuden vuonna 2002 sekä Euroopan-mestaruuden vuosina 2007 ja 2009.
Maailmanmestarijoukkue 2002
Sara Anzanello, Valentina Borrelli, Paola Cardullo, Manuela Leggeri, Eleonora Lo Bianco, Anna Vania Mello, Darina Mifkova, Paola Paggi, Francesca Piccinini, Simona Rinieri, Rachele Sangiuliano, Elisa Togut; päävalmentaja Marco Bonitta.
Teresa Salgueiro
Nuorena Salgueiro lauloi Lissabonin kaduilla ja kapakoissa portugalilaista fadoa ja brasilialaista bossa novaa. Hän liittyi Madredeukseen vuonna 1987 tutustuttuaan kitaristi-tuottaja Pedro Ayres Magalhãesiin. Madredeus on julkaissut yksitoista albumia ja esiintynyt eri puolilla maailmaa.
Salgueiro esiintyi vuonna 1994 Wim Wendersin elokuvassa Lisbon Story. Lisäksi hän on laulanut Carlos Nuñezin ja António Chainhon levyillä. Hänen ensimmäinen soololevynsä Obrigado ilmestyi 2005.
Casa Rosada
Casa Rosada on Argentiinan presidentin ja hallituksen työskentelypaikka. Se sijaitsee Buenos Airesissa Plaza de Mayon itäpäässä, josta Avenida de Mayo johtaa Plaza de los dos Congresosille ja kongressitalolle.
Tätä ennen paikalla sijaitsi jo 1500-luvun lopusta lähtien linnoitus, joka purettiin 1850-luvulla uutta tullirakennusta rakennettaessa. Vapaaksi jääneeseen tilaan rakennettiin ruotsalaisen arkkitehti Carlos Kihlbergin suunnittelema uusi postin rakennus, joka valmistui 1878. Sen viereen rakennettiin hallituksen käyttöön samanlainen rakennus, johon lisättiin ensimmäisen kerroksen parveke Enrique Abergin johdolla. Vuosisadan lopussa tilanahtaus alkoi käydä ilmeiseksi ja rakennukset yhdistettiin hallituksen yksinomaiseen käyttöön. Rakennusten väliin rakennettiin suuri kaari, jonka alta kulkee katu Plaza de Mayolta. Rakennus vihittiin Rocan toisella kaudella 1898.
Allan Kardec
upright|pienoiskuva|Allan Kardecin muotokuva, L'Illustration -lehdessä vuonna 1869.
Allan Kardec, oikealta nimeltään Hippolyte Léon Denizard Rivail, (3. lokakuuta 1804 – 31. maaliskuuta 1869 ) oli ranskalainen opettaja, joka nykyään tunnetaan spiritistinä.
Rivail syntyi Lyonissa Ranskassa 1804. Hän oli Johann Pestalozzin Sveitsissä sijaitsevan koulun oppilas ja myöhemmin myös hänen työtoverinsa. Palattuaan Ranskaan hän käänsi saksankielisiä opetukseen ja moraaliin liittyviä teoksia ranskaksi, muun muassa François Fénelonin kirjoittamia kirjoja. Vuosina 1835–1840 hän myös järjesti ilmaisia kursseja vähäosaisille kotonaan Sèvres kadulla. Hän opetti muun muassa matematiikkaa, fysiikkaa, kemiaa, astronomiaa, fysiologiaa, vertailevaa anatomiaa ja ranskan kieltä. Hän myös levitti tietoa Pestalozzin kasvatusteorioista, ja hänellä oli suuri vaikutus opetusjärjestelmän uudistukseen Ranskassa ja Saksassa.
Rivailin ollessa jo yli viisikymmentä hän kiinnostui spiritismistä ja alkoi tehdä aiheesta omaa tutkimusta. Vuonna 1858 huhtikuun 1. hän perusti ensimmäisen spiritistisen yhdistyksen. Hän alkoi työskennellä meedioiden kanssa ja laati listan kysymyksiä, jotka heidän piti esittää hengille. Vuonna 1857 Rivail julkaisi (nimellä Allan Kardec) ensimmäisen spiritismiä käsittelevän kirjansa Le Livre des Esprits, joka käsitti 1 019 kysymystä koskien henkien olemusta sekä henkimaailmaa ja sen suhdetta fyysiseen maailmaan. Tätä seurasi vielä joukko muita spiritismiä käsitteleviä kirjoja, joita Kardec julkaisi kuolemaansa saakka.
Hän alkoi myös luokitella ilmiöitä ja osoitti että monet asiat joita oli pidetty yliluonnollisina olivat luonnonlakeja. Hän laati systemaattisen opin ja alkoi kutsumaan sitä spiritismiksi, myöhemmin se levisi laajalle. Hänen mukaansa elämää esiintyy maailmankaikkeudessa eri tasoilla, henkimaailmassa on hyviä ja pahoja henkiä, mutta kaikki henkiolennot kulkevat kohti täydellisyyttä. Hänen opillaan on edelleenkin kannattajia koska vuonna 2013 Suomessakin rekisteröitiin Allan Kardecin opin ystävät ry -niminen yhdistys.
Gary Paffett
thumb|Paffett [[McLarenin ratissa testeissä vuonna 2008.]] Gary Paffett (s. 24. maaliskuuta 1981 Bromley, Englanti, Iso-Britannia) on brittiläinen autourheilija.
Monien muiden autourheilijoiden tapaan myös Paffett aloitti uransa kartingista. Vuonna 1999 hän voitti Formula Vauxhall -luokan mestaruuden, ja British Racing Drivers' Club palkitsi hänet vuoden nuorena kuljettajana. Vuonna 2002 hän voitti Saksan Formula 3 -mestaruuden.
2003 Paffett aloitti DTM-sarjassa Keke Rosbergin Team Rosberg -tallissa vuoden vanhalla autolla. Vuonna 2004 hän siirtyi AMG Mercedesin tehdastalliin ja voitti heti kauden avauskilpailun. Kauden loppupisteissä hän sijoittui toiseksi. Vuonna 2005 hän kirkasti edellisvuoden kakkossijan mestaruudeksi.
Kaudet 2005–2014 Paffett toimi McLarenin Formula 1 -tallin testikuljettajana. Tallin siirryttyä Hondan moottoreihin kaudella 2015 Paffett siirrettiin syrjään testikuljettajan roolista.
2A46M
thumb|275px|[[Suomen puolustusvoimat|Suomen puolustusvoimien entinen T-72 2A46-kanuunoineen]] 2A46 on neuvostoliittolais-venäläinen, 1960-luvun lopulta alkaen valmistettu automaattisesti ladattava panssarivaunukanuuna. Vuodesta 1981 sitä on valmistanut Motoviliha (Мотовилиха). Tehtaan aikaisemmat panssarivaunukanuunat olivat kaliiperiltaan 100 mm:n rihlattu D-10 (T-54:een) ja 115 mm:n rihlaamaton 2A20 (T-62:een).
Tykin alkuperäinen versio on T-64A:ssa käytetty 2A26 eli D-81, jonka jatkokehitelmä 2A46 on. Tykki on ollut eri versioinaan kaikkien sarjatuotantoon päässeiden neuvostoliittolaisten ja venäläisten taistelupanssarivaunujen pääase 1960-luvun lopulta nykypäivään. Uudempien kehitysversioiden mallimerkintöihin sisältyvä M-kirjain tarkoittaa modernisoitua. 2A46:sta käytetään myös merkintää D-81T, 2A46M:stä D-81TM ja niin edelleen. 2A46-, 2A46M-, 2A46M-1-, 2A46M-2, 2A46M-4 ja 2A46M-5-kanuunoilla on aseistettu muun muassa T-72-, T-80- ja T-90-panssarivaunut. Suomessa 2A46M-tykki tunnettiin nimellä 125 PSVK 84.
Ominaisuudet
2A46M:llä ja 2A46M1:llä ja muilla uudemmilla malleilla on suurempi ammuksen lähtönopeus ja sen vuoksi läpäisykyky on suurempi kuin 2A46:lla. Uusin nykyinen tuotantomalli on esimerkiksi T-90A:ssa käytettävä 2A46M-5. Uudemmat versiot ovat myös noin 1/4:n tarkempia. Kanuunan massa on 2 500 kg ja se voi läpäistä 3BM-42M (Lekalo) APFSDS (panssariammus) -laukauksella noin 650 mm RHA:ta (tasalaatuista panssariterästä) kahden kilometrin etäisyydeltä.
2A46M-mallista lähtien on ollut myös mahdollisuus panssarintorjuntaohjusten laukaisuun. T-72:n modernisoiduimmat mallit, T-80- ja T-90-panssarivaunut käyttävät 9K-119 Refleks-sarjalaisia, kuten 9M-119 ja 9M-136 Refleksiä, sekä Invar ja uusia Invar-M ohjuksia. Osa T-72- ja T-64-panssarivaunumalleista käyttää 9K-120 Svir -sarjan ohjuksia, koska pitemmät Refleks-ohjukset eivät mahdu pituutensa vuoksi vanhoihin lataajiin. Nykyisin käytettävät ohjukset ovat lähinnä SACLOS (Semi-Automatic Command to Line of Sight)-ohjattuja eli niitä ohjataan pitämällä laseretäisyysmittarin laseria kohteessa ja ohjuksen hakupää hakeutuu laserin mukaan. Läpäisykyky uusimpien ohjuksien tandem-ontelokärjillä on 700 mm ja 900 mm välillä. Osumatodennäköisyys 5 km:n päähän on noin 80–90 %.
Automaattisesti ladattavana se ei tarvitse lataajaa, joten panssarivaunuun riittää tällöin kolmen hengen miehistö. Esimerkiksi Rheinmetall L44 edellyttää myös lataajaa.
Hilja Pärssinen
Hilja Amanda Pärssinen (o.s. Lindgren; 13. heinäkuuta 1876 Halsua – 23. syyskuuta 1935 Helsinki) oli suomalainen opettaja, toimittaja, kansanedustaja, kirjailija ja Suomen Sosialidemokraattisen Työläisnaisliiton puheenjohtaja. Hilja Pärssinen käytti vuonna 1896 suomentamaansa nimeä Liinamaa ennen avioliittoa. Muutettuaan Helsingin pitäjään hänet kirjattiin seurakunnan pää- ja rippikirjaan nimellä Hilja Amanda Liinamaa. .
Elämä ja ura
Pärssisen vanhemmat olivat kappalainen Karl Henrik Lindgren ja Anna Dahllund. Hän avioitui vuonna 1899 myös Sortavalan opettajaseminaarissa opiskelleen ja myöhemmin filosofian tohtoriksi valmistuneen Jaakko Pärssisen kanssa, josta otti asumuseron hieman ennen kuolemaansa. Pärssinen kuoli rintasyöpään.
Hilja Pärssinen oli Työ-lehden toimittajana Viipurissa 1906. Työläisnainen-lehden toimitussihteerinä hän toimi 1907–1912. Sisällissodan aikana vuonna 1918 hän ehti olla hetken punaisten Suomen kansanvaltuuskunnan jäsen. Pärssinen pakeni huhtikuussa 1918 miehensä kanssa Venäjälle tarkoituksenaan päästä sitä kautta Sveitsiin, sinne he eivät kuitenkaan päässeet. Matka johti lopulta Viroon, josta heidät palautettiin Suomeen 1919. Hilja Pärssinen tuomittiin maanpetoksesta vankeuteen 12 vuodeksi, mutta armahdettiin vuonna 1923.
Muiden tehtäviensä ohella Hilja Pärssinen toimi puhujana Suomen Sosialidemokraattisessa Puolueessa, Raittiuden ystävissä, Kansanvalistusseurassa ja eri työväenopistoissa. Hän oli myös Työväen sivistysliiton luennoitsija.
Eduskunnan jäsen Pärssinen oli vuosina 1907–1918 ja 1929–1935. Hänet valittiin eduskuntaan Viipurin läänin läntisestä vaalipiiristä. Hän kuului eduskuntauransa aikana jäsenenä sivistysvaliokuntaan, suureen valiokuntaan, toimitusvaliokuntaan ja työväenasiainvaliokuntaan.
Teokset
Hilja Pärssinen julkaisi nimellä Hilja Liinamaa tai Liinamaa-Pärssinen seuraavat kaunokirjalliset teokset: Muita teoksia:
Bernd Schneider
Bernd Schneider on ainakin seuraavien henkilöiden nimi:
Sveitsin jääkiekkomaajoukkue
thumb|right|Sveitsin joukkue huhtikuussa 2011.
Sveitsin jääkiekkomaajoukkue edustaa Sveitsiä kansainvälisissä miesten jääkiekko-otteluissa. Sveitsin jääkiekkoliitto liittyi kansainväliseen jääkiekkoliittoon jo vuonna 1908. Arvokisoihin Sveitsi on osallistunut vuodesta 1910 lähtien, jolloin se isännöi lajin ensimmäiset Euroopan-mestaruuskilpailut. Vuoden 2022 alussa joukkue oli Kansainvälisen jääkiekkoliiton IIHF:n ylläpitämässä maailmanrankingissa 6. sijalla. Se on joukkueen kaikkien aikojen paras sijoitus. Sveitsissä oli vuonna 2021 liki 10 000 rekisteröitynyttä miesjääkiekkoilijaa ja kaikkiaan 49 jäähallia.