cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kuuban maantiede
Maastonmuodot
Kuuban saarella on kolme vuorijonoa, joista yksi on Sierra del Rosario, jonka lomassa on Valle de Viñalesin laakso ja kuuluisat karstilaaksot. Toinen vuorijono on Sierra del Escambrayh, missä sijaitsee vuori Sierra de trinidad. Kolmas vuorijono on suurin piirtein rannikkoa myötäilevä Sierra Maestra, missä on maan korkein vuorenhuippu Pico Turquino. Pohjoisrannikon tuntumassa on laguuneja, joiden takana on korallisaaria.
Ilmasto
Kuubassa vallitsee tyypillinen trooppinen ilmasto. Vuodenaikojen lämpötilat eivät vaihtele paljoa maan itäosassa, mutta länsiosassa vuotuiset lämpötilat vaihtelevat hieman enemmän. Sadekausi on toukokuusta lokakuuhun ja vuotuinen sademäärä on noin 1000-1500 mm. Toisinaan esiintyy trooppisia myrskyjä ja hurrikaaneja.
Luonto
pienoiskuva|vasen|Kuubanamatsoni Kuuban luonto on säilynyt paremmin kuin muualla Karibialla. Kestämättömät metsänhakkuut ja kosteikkojen raivaus sokeripelloiksi ovat tosin tehneet tuhojaan myös Kuubassa, mutta maassa on edelleen myös koskematonta sademetsää ja kosteikkoja sekä koralliriuttoja. Talouskasvun pelätään kuitenkin jatkossa lisäävän luonnon kulumista.
Noin viidesosa saaresta, 200 metrin yläpuolella, on ollut alkujaan kosteiden metsätyyppien: sademetsän, vuoristometsän ja pilvimetsien peitossa. Niistä on löydetty noin 30 kotoperäistä lajia. Vuonna 1995 arvioitiin, että 75 % metsätyypistä on tuhottu kahvin ja kaakaon viljelyn seköä kaivoseollisuuden ja turismin takia. Yli puolet maan pinta-alasta on ollut kuivaa metsää, mutta 90 % siitä on raivattu viljelyksiksi, laitumeksi ja savanniksi. Vuoristoissa on kasvanut havumetsää, josta on jäljellä kolme yli 250 neliökilometrin laikkua. Metsän päälajina on karibianmänty (Pinus caribaea), jonka suojissa elää monia kotoperäisiä lintu- ja kasvilajeja.
Kuuban alueella esiintyy yhteensä yli 7000 kasvilajia, joista 90 on palmuja.
Loikan vuoksi
Loikan vuoksi on Juha Kouvalaisen luoma strippisarjakuva, joka syntyi Kouvalaisen opinnäytetyön tutkimustuloksena syksyllä 2002. Savonia AMK:n opinnäytetyössään "Strippisarjakuvan kehittäminen" Kouvalainen tutki sarjakuvan syntyhistoriaa, erilaisia sanomalehtisarjakuvia ja niiden yhteisiä tekijöitä sekä erilaisia yleisiä globaaleja suuntauksia pyrkimyksenä löytää huomioitavia seikkoja menestyvän sarjakuvan toteuttamiseksi.
Kuuban maantiede
Luonto
Maailman pienin lintu kimalaiskolibri elää Kuubassa, samoin kuin kuubansmaragdikolibri, endeeminen kuubantodi ja kuubanamatsoni. Kansallislintu on kuubantrogoni. Capromys pilorides -hutialajia tavataan Kuuban lisäksi joillakin lähisaarilla. Kuubankrokotiili on kadonnut muualta kuin Kuubasta.
Desembarco del Granman kansallispuisto ja Alejandro de Humboldtin kansallispuisto ovat Unescon maailmanperintökohteita. Muita luonnonsuojelualueita on Torquinon ja Cristalin vuorilla sekä Isla de la Juventudin saarella ja Viñalesin laaksossa.
Loikan vuoksi
Opinnäytetyöprosessin loppupuolella Kouvalainen suunnitteli uuden Loikan vuoksi -strippisarjakuvasarjan syksyllä 2002 ja piirsi sarjakuvaa muutamia taukoja lukuun ottamatta lähes päivittäin vuoteen 2004 asti. Tuloksena syntyi melkein 300 strippiä, joista valtaosa julkaistiin vuonna 2004 Turun Sanomissa. Ensisijaisesti sarja saavutti suurimman suosionsa kuitenkin vuosien 2002–2003 aikana ilmestyessään verkkosivuillaan lähes päivittäin sekä omakustanteina julkaistuina kahtena kokooma-albumina. Lisäksi sarja ilmestyi muutamassa muussa pienessä viikkolehdessä. Sarjan markkinoinnista vastaa Royal Comics Syndicate.
Opinnäytetyöhön perustuvana sarjakuva herätti jonkin verran kritiikkiä sarjakuvapiireissä, sillä yleisesti katsottiin, ettei menestyvää sarjakuvaa voi luoda lähtökohdiltaan suunnitelmallisesti. Tekijä kuitenkin perustelee opinnäytetyötään pikemminkin prosessina joka aikataulutti sarjan luomista antaen samalla taustatietoa kehityksen suunnalle. Kouvalaisen mukaan verkkosarjakuvana julkaistu Loikan vuoksi kehittyi paljon myös lukijoidensa verkon kautta esittävien toiveiden mukaisesti, jolloin sarja oli tavallaan jollakin tasolla jopa interaktiivinen.
Juha Kouvalainen lopetti Loikan vuoksi sarjakuvan 2004.
Theodore G. Bilbo
Theodore Gilmore Bilbo (13. lokakuuta 1877 – 21. elokuuta 1947) oli merkittävä yhdysvaltalainen demokraattipoliitikko 1900-luvun alussa. Hän toimi Mississippin kuvernöörinä (1916–1920, 1928–1932) ja lopulta liittovaltion senaattorina (1935–1947).
Bilbo kuului Ku Klux Klaniin. Hän oli koulutukseltaan lakimies. Hän kuoli suusyöpään 69-vuotiaana.
Keskusmuisti
thumb|220px|[[Muistimoduuli|Muistimoduuleja. Ylhäältä alas: DIP, SIPP, SIMM (30 piikkiä), SIMM (72 piikkiä), DIMM ja DDR DIMM]] Keskusmuisti eli käyttömuisti on tietokoneen muistia, jonne suoritettava ohjelma ladataan suorituksen ajaksi. Tietokoneen suoritin ei voi suoraan käyttää muun tyyppistä muistia ohjelmien suoritukseen (paitsi suorittimen sisäistä välimuistia), mistä johtuen ohjelmat on ladattava keskusmuistiin. Näennäismuisti mahdollistaa massamuistin käytön keskusmuistin jatkeena.
Keskusmuisti on työmuisti, johon latautuvat käyttöjärjestelmän lisäksi suoritettavat sovellukset sekä näiden tarvitsemat tiedot. Keskusmuisti on tyypiltään hajasaantimuistia (RAM, Random Access Memory ). Keskusmuisti on tietokoneen muistihierarkiassa toisena suorittimen sisäisen muistin (rekisterit, välimuisti) jälkeen. Tavallisesti keskusmuisti on tehty haihtuvalla muistilla, josta johtuen sisältö tyhjenee aina virrankatkaisun yhteydessä. Kuitenkin kerran muistiin ladattu ohjelma toimii nopeammin ja on nopeammin saatavilla kuin jos ohjelma täytyisi ladata huomattavasti hitaammilta massamuisteilta (kiintolevy, USB-muisti yms.).
Tietokoneessa on suorittimen käyttämän keskusmuistin lisäksi myös omaa muistia oheislaitteilla kuten näytönohjaimilla (Video RAM).
Muistin toiminta
Tietokoneen nopeuteen vaikuttaa olennaisesti keskusmuistin määrä ja nopeus.
Tietoa keskusmuistin ja suorittimen välillä siirretään erilaisten väylien avulla. Väylän siirtämän tiedon määrä riippuu väylän leveydestä ja nopeudesta. Leveys ilmoitetaan yleensä bitteinä tai tavuina. Väylän leveydellä tarkoitetaan sitä tiedon määrää, joka voidaan väylää myöten kerralla siirtää. Muistin toimintaa ohjataan niin sanotuilla kellopulsseilla. Pulssi määrää milloin muisti voi lähettää tietoa ja milloin sen täytyy ottaa sitä vastaan. Kellopulssien välistä aikaa mitataan megahertseinä (MHz) (kellotaajuus), eli kuinka monta miljoonaa kellopulssia tapahtuu sekunnissa. Mitä suurempi (väylän) kellotaajuus on, sitä nopeampaa muisti on ja sitä enemmän operaatioita muisti suorittaa.
Muistin nopeutta saatetaan kuvata myös sen viiveen avulla. Viive ilmoitetaan nanosekunteina (ns), joka mittaa ajan ensimmäisen operaation suorittamiseen. Viiveiden ilmoittaminen on kuitenkin muistityypeistä riippuva, eikä sitä aina mitata samalla tavoin. Myös se, montako kellopulssia tiedon hakeminen kestää, riippuu muistin tyypistä.
Muistipiirien nopeutumiseen käytetään arkkitehtonisia keksintöjä, muistisolu itsessään säilyy "samana". Asiaa vaikeuttaa se, että tehdyt muutokset tulee ottaa huomioon myös piirien lukutekniikassa eli emolevyn piirisarjan täytyy tukea näitä muutoksia.
Muistin kokoa ilmoitettiin tietokoneiden alkuaikoina kilotavuissa (Kt, KB; 210 = 1 024 tavua), sittemmin megatavuissa (Mt, MB, MiB; 220 ≈ 1,05 miljoonaa tavua) ja nykyään gigatavuissa (Gt, GB, GiB; 230 ≈ 1,07 miljardia tavua). Yksiköt eroavat tietoliikenteessä ja massamuistikapasiteetin yhteydessä yleensä käytetyistä, joissa on SI-etuliitteet, kymmenpotensseilla: 103, 106 ja 109 (sekä tietoliikenteen osalta bittejä tavujen sijaan), minkä vuoksi keskusmuistin tapauksessa suositellaan käyttämään nimityksiä kibitavu (KiB), mebitavu (MiB) ja gibitavu (GiB).
Aukusti Koivisto
Aukusti Koivisto -nimisiä henkilöitä ovat tai ovat olleet:
Nausithoos
Nausithoos oli kreikkalaisessa mytologiassa kolmen eri henkilön nimi.
Nausithoos, Odysseuksen poika
Nausithoos oli Odysseuksen poika, jonka Kalypso synnytti tälle niiden seitsemän vuoden aikana, jotka Odysseus vietti Kalypson vieraana tämän saarella
Nausithoos, Theseuksen ruorimies
Nausithoos oli Salamiista saapunut Theseuksen aluksen ruorimies, joka ohjasi heidät Kreetaan Theseuksen lähdettyä surmaamaan Minotauroksen.
Smash Mouth
thumb|Smash Mouthin konsertti Niagara Fallsissa vuonna 2011. Smash Mouth on yhdysvaltalainen alternative rock -yhtye, joka perustettiin San Joséssa vuonna 1994. Yhtyeeseen kuuluvat laulaja Steve Harwell, kitaristi ja lauluntekijä Greg Camp, basisti Paul De Lisle ja rumpali Michael Urbano. Yhtyeen alkuperäinen nimi oli Smashmouth, mutta yhtye jakoi sen kaksiosaiseksi tehdessään sopimuksen Interscope Records -levy-yhtiön kanssa.
Yhtye keskittyi alun perin ”neo-ska”-musiikkiin, mutta on myöhemmin ottanut ohjelmistoonsa retrotyylisen musiikin. Yhtye myös soittaa cover-kappaleita, kuten The Monkeesin ”I’m a Believer”. Yhtyeen vuonna 1999 julkaistu albumi Astro Lounge on ollut heidän menestyksekkäin julkaisunsa.
Lokakuussa 2021 Steve Harwell ilmoitti jättävänsä yhtyeen terveysongelmien vuoksi.
Jalkapallon maailmanmestaruuskilpailut 1962
Jalkapallon maailmanmestaruuskilpailut 1962 pelattiin Chilessä. Argentiina oli alun perin ennakkosuosikki järjestääjämaaksi, mutta sen poliittisen epävakauden vuoksi kisat myönnettiin Chilelle. Ennen turnausta Chileä koetteli luonnonkatastrofi, kun maanjäristys pakotti muuttamaan alkuperäisiä suunnitelmia. Kilpailuformaatti säilyi samana kuin vuoden 1958 kisoissa. Karsinnoista lopputurnaukseen pääsi 14 joukkuetta, jotka jaettiin neljään neljän joukkueen lohkoon. Isäntämaa Chile ja hallitseva maailmanmestari Brasilia selviytyivät kisoihin ilman karsintaa. Kunkin lohkon kaksi parasta pääsi puolivälieriin.
Yksi suurimmista yllätyksistä turnauksessa oli isäntämaa Chilen selviytyminen pronssille. Loppuottelussa Brasilia kukisti Tšekkoslovakian, ja kykeni näin uusimaan maailmanmestaruutensa. Brasilia koki alkulohkovaiheessa suuren takaiskun, kun maailman ykköspelaaja Pelé loukkaantui ja hänen turnauksensa oli ohi. Brasilian ja samalla koko turnuaksen kirkkaimmaksi tähdeksi nousi Garrincha.
Järjestelyt
FIFA päätti myöntää MM-kilpailujen järjestysoikeuden Chilelle vuonna 1956, Lissabonissa pitämässään kokouksessa. Eurooppalaisille Chile oli tuntematon maa Andien takana, eikä se ollut merkittävä tekijä kansainvälisessä jalkapallossa. FIFAn vaihtoehdot olivat kuitenkin vähissä, sillä kolmas perättäinen Euroopassa järjestettävä turnaus ei tullut kysymykseen. Eteläamerikkalaisista valtioista Argentiina oli FIFAlle ykkösehdokas, mutta maan poliittisen epävakauden vuoksi turnaus myönnettiin Chilen järjestettäväksi.
Chilen järjestelytoimikunnan puheenjohtaja Carlos Dittborn vakuutti, että maa on kykenevä järjestämään turnauksen ja sai myös FIFAn tästä vakuuttuneeksi. Katastrofi oli kuitenkin lähellä. Toukokuussa 1960 suurin koskaan mitattu maanjäristys maanjäristys iski eteläiseen Chileen, minkä jälkeen alkoi valtaisa jälleenrakennusurakka. Turnauksen alkuun mennessä kisapaikat olivat kuitenkin laitettu kuntoon. Traagista oli, että Dittborn ei itse nähnyt turnausta, hän kuoli sydänkohtaukseen kuukautta ennen kisojen alkua, vain 41-vuotiaana. Arican stadion sai hänen mukaansa nimen Estadio Carlos Dittborn.
Karsinnat
Karsintoihin osallistui 56 maata, joista 14 selviytyi lopputurnaukseen.Isäntämaa Chile ja hallitseva mestari Brasilia pääsivät kisoihin ilman karsintaa. Afrikan ja Aasian karsintojen voittajat karsivat Euroopan maita vastaan, mikä heikensi näiden maanosien maiden mahdollisuuksia selviytyä lopputurnaukseen. Yksikään Aasian tai Afrikan maa ei kyennyt voittamaan eurooppalaisia karsinnoissa. Turnaukseen selviytyi kymmenen eurooppalaista maata. Eteläamerikkalaisia joukkueita oli viisi. Pohjois- ja Keski-Amerikan karsinnoista turnaukseen selviytyi Meksiko, joka voitti CONMEBOL:n ja CONCACAF:n välisen karsintaottelun.
Joukkueet
Hallitsevana mestarina turnaukseen lähti Brasilia, joka oli yksi mestarisuosikeista myös ennen Chilen turnausta. Brasilian joukkueen runko oli säilynyt lähes samana edellisistä kisoista. Kirkkaimpana tähtenään Brasilialla oli riveissään maailman paras jalkapalloilija Pelé, joten odotukset olivat jälleen korkealla. Muut eteläamerikkalaiset eivät saaneet jalkeille yhtä kovaa joukkuetta. Etelä-Amerikan maista Kolumbia oli mukana turnauksessa ensimmäistä kertaa. Euroopassa menestys oli siirtynyt sosialistisiin maihin. Neuvostoliitto, Jugoslavia ja Tšekkoslovakia tiedettiin koviksi maiksi. Myös Unkari oli nostanut profiiliaan maan kansannousun seuraamusten jälkeen. Itäisen Euroopan maista ensiesiintymisensä MM-turnauksessa teki Bulgaria, joka pudotti karsinnoissa Ranskan. Rautaesiripun länsipuolisista maista turnauksen suosikkeihin lukeutui seurajoukkueiden Real Madridin ja FC Barcelonan menestyksen myötä Espanja. Lisäksi Espanjan riveissä pelasi maan kansallisuuden saaneita huippupelaajia, joihin lukeutuivat argentiinalainen Alfredo di Stefano ja unkarilainen Ferenc Puskás.
Turnauksessa pelasi 16 joukkuetta. Euroopasta oli mukana kymmenen maata, Etelä-Amerikasta viisi ja Pohjois-ja Keski-Amerikasta yksi:
Stadionit
Turnauksen ottelut pelattiin neljällä eri stadionilla. Alun perin kisapaikkakuntia piti olla kahdeksan, mutta ennen turnausta iskeneen tuhoisan maanjäristyksen vuoksi ottelut piti pelata neljällä stadionilla. Loppuottelu pelattiin Santiagon kansallistadionilla. Muut kolme stadionia olivat pieniä, niiden kapasiteetti oli alle 20 000 katsojaa. Kullakin pelipaikkakunnalla pelattiin yhden lohkon ottelut, jolloin päätöskierroksen otteluita ei ollut mahdollista pelata samanaikaisesti.
Lohko 1
Turnauksen Aricassa pelattavan alkulohkon ennakkosuosikki oli Neuvostoliitto, joka oli edellisinä vuosina esiintynyt vakuuttavasti. Sen päävastustaja alkulohkossa oli Jugoslavia, joka oli voittanut edellisen olympiaturnauksen, ja maat olivat kohdanneet [[Jalkapallon Euroopan-mestaruuskilpailut 1960
Epäurheilijamaisia otteita nähtiin myös Jugoslavian ja Uruguayn välisesä ottelussa. Ottelu oli Jugoslavialle tärkeä, sillä tappiolla se olisi lähes varmasti ulkona puolivälieristä. Pelin tärkeys näkyi kentällä ja Vladimir Popović ja Angel Ruben Cabrera poistettiin kentältä nahistelun seurauksena toisella puoliajalla. Itse ottelu oli tällöin jo ratkennut, Cabrera teki ottelun avausmaalin, mutta Jugoslavia käänsi pelin edukseen ja voitti ottelun 3-1. Neuvostoliitolla oli toisessa ottelussaan Kolumbiaa vastaan mahdollisuus varmistaa paikkansa puolivälierissä, mutta se hukkasi tilaisuutensa.. Vartin pelin jälkeen Neuvostoliitto johti jo 3-0 ja vielä puoli tuntia ennen pelin loppua 4-1, mutta se hukkasi johtonsa. Kolumbia kiri tasoihin ja ottelu päättyi 4-4. Neuvostoliiton hukattua johtonsa, jäi jatkopaikan ratkaisu viimeisen ottelun varaan.
Lohkon viimeisellä kierroksella Neuvostoliiton ja Uruguayn välillä oli panoksena pääsy puolivälieriin. Ottelu oli vielä loppuhetkillä tasan 1-1. Lähempänä johto-osumaa oli ollut Uruguay, joka oli osunut kolmesti maalipuihin, mutta voitto-osuman teki ottelun 89. minuutilla Neuvostoliiton Valentin Ivanov. Lohkon päätösottelussa Jugoslavia voitti Kolumbian vakuuttavasti 5-0. Päätöskierroksen tulosten myötä ennakkosuosikit Jugoslavia ja Neuvostoliitto jatkoivat pudotuspeleihin.
Lohko 2
Isäntämaa Chilen alkulohko pelattiin Santiagossa. Lohkon muut joukkueet olivat Länsi-Saksa, Italia ja Sveitsi. Oman lisänsä lohkolle antoi se, että italialaiset toimittajat olivat ennen turnauksen alkua tehneet Chilestä ja sen kansalaisista reportaasin, joka esitti kisaisännät hyvin epäedullisessa valossa. Tämä herätti raivoa Chilessä ja vihaa Italiaa kohtaan. Avausottelussaan isäntämaa Chile voitti Sveitsin maalein 3-1. Leonel Sánchez iski isännille kaksi maalia. Italia ja Länsi-Saksa pelasivat maalittoman tasapelin puolustusvoittoisessa ottelussa.
Chilen ja Italian välinen pelätty kohtaaminen toteutui alkulohkon toisella kierroksella. Italialaispelaajat yrittivät lievittää jännitteitä heittämällä yleisölle kukkasia, mutta ottelusta muodostui jopa pelättyä pahempi. Jännitteet purkautuivat jo ottelun alussa ja erotuomari Ken Aston ajoi Italian Giorgio Ferrinin ulos kentältä tämän potkaistua chileläispelaajaa. Hänen ulos kentältä saattamiseensa tarvittiin kymmenkunta poliisia. Likaiset temput jatkuivat edelleen ja ottelu oli täynnä väkivaltaisia temppuja. Tuomaristolta jäi huomaamatta Leonel Sánchezin lyönti Italian Humberto Maschion kasvoihin sellaisella voimalla että tämän nenä murtui. Ennen puoliajan päättymistä Sánchez löi vielä Mario Davidia mutta sai jäädä kuitenkin kentälle. Davidin kostettua Sánchezin tempauksen, hänet poistettiin kentältä poliisisaattueessa. Italia joutui pelaamaan toisen puoliajan kahden miehen alivoimalla, ja se yritti sinnitellä ottelusta tasatulosta joka veisi sen lähelle jatkopaikkaa. Ottelun 73. minuutilla Italian puolustustaistelu murtui, kun Jaíme Ramirez puski Chilen johtoon. Ottelun lopussa Jorge Toro viimeisteli loppulukemiksi 2-0. Voitolla Chile varmisti paikkansa puolivälieriin. Häpeällisistä tapahtumistaan historiaan jäänyt ottelu on nimetty myöhemmin Santiagon taisteluksi.
Lohko 3
Brasilian joukkue kohtasi turnauksen avausottelussa Meksikon. Meksiko pysyi Brasilian vauhdissa avausjakson. Toisella jaskolla Brasilia siirtyi Pelén johdolla kahden maalin johtoon, ensin alustamalla Zagallon avausmaalin ja sen jälkeen tekemällä itse 2-0 osuman, mikä jäi myös lopputulokseksi. Seuraavassa ottelussa Tšekkoslovakiaa vastaan tapahtui Brasilian kannalta pahin mahdollinen. Pelén laukaus osui tolppaan, mutta samassa hänen jalkansa petti ja nivusvamma päätti käytännössä hänen turnauksensa. Koska vaihtoja ei tunnettu, Pelé nilkutti kentällä ottelun loppuun. Tšekkoslovakialaiset osoittivat suurta urheiluhenkeä, eivätkä koskeneetkaan Peléen tämän saadessa pallon. Pelé on myöhemmin kertonut tämän olleen hienoin ele hänen urallaan. Tšekkoslovakia oli avauskierroksella voittanut Espanjan maalein 1-0, joten se oli tyytyväinen pisteeseenkin Brasiliaa vastaan. Vajaamiehinen Brasiliakaan ei ottanut ottelussa turhia riskejä, ja ottelu päättyi maalittomaan tasatulokseen.
Turnauksen suosikeihin lukeutunut Espanja voitti toisessa ottelussaan Meksikon maalein 1-0, mutta Tšekkoslovakialle kärsityn tappion myötä Espanja oli viimeisessä ottelussaan pakkovoiton edessä Brasiliaa vastaan. Adelardo vei Espanjan johtoon ensimmäisellä puoliajalla, jolloin ilman Peléä pelannut Brasilia oli vaarassa pudota jatkosta. Toisella jaksolla Brasilia onnistui kuitenkin nostamaan tasoaan ja Pelén korvaajana pelannut Amarildo viimeisteli kaksi maalia ja lopputulokseksi jäi 2-1 Brasilian eduksi. Espanjalle tappio oli katkera, Real Madridin ja Barcelonan pelajista koostuva joukkue ei turnauksen aikana ollut yhtenäinen maajoukkue. Brasilian voitto tiesi sitä, että myös Tšekkoslovakia oli lohkon tosena varmasti jatkossa. Seuraavana päivänä pelattu Tšekkoslovakian ja Meksikon välinen ottelu oli jatkoon pääsyn kannalta merkityksetön. Meksiko voitti ottelun 3-1, vaikka Václav Mašekin onnistui tehdä avausmaali Tšekkoslovakialle vain 16 sekunnin pelin jälkeen.
Lohko 4
Rancaguassa pelatun lohkon ennakkosuosikkina pidettiin Englantia, joka kohtasi avausottelussaan Unkarin. Englantilaisten riveissä pelasi tulevien vuosien suurpelaajia, mutta sen sijaan kentän näkyvin pelaaja oli Unkarin Flórián Albert. Hänen johdollaan Unkari kukisti Englannin maalein 2-1. Unkari jatkoi vahvasti myös seuraavassa ottelussaan Bulgariaa vastaan, voittaen vakuuttavasti 6-1, millä maa myös varmisti jatkopaikkansa. Albert viimeisteli ottelussa kolme maalia. Argentiina oli voittanut avausottelussaan Bulgarian 1-0, joten Englannin ja Argentiinan keskinäisessä ottelussa oli paljon pelissä. Englanti otti Argentiinasta 3-1 voiton, joten joukkueet olivat tasapisteissä ennen viimeistä kierrosta. Viimeisellä kierroksella Englanti kohtasi Bulgarian ja Argentiina Unkarin. Kummassakaan ottelussa ei maaleja enää nähty. Englannille tulos kelpasi, sillä se riitti varmistamaan maan paikan puolivälierissä.
Pommerin kolmoiskaupunki
Historia
Ennen toista maailmansotaa Gdańsk ja Sopot muodostivat Danzigin vapaakaupungin, jonka rajojen ulkopuolelle Gdynia jäi osana Puolan käytävää. Saksan hyökättyä Puolaan vuonna 1939 nykyisen kolmoiskaupungin alueet päätyivät ensi kertaa nykyhistoriassa saman valtiovallan alle. Tietyiltä osin kolmannen valtakunnan politiikan totalitäärisyyden voi katsoa edesauttaneen kolmen kaupungin kehittymistä kolmoiskaupungiksi: Gdańskin ja Gdynian satamien entuudestaan suuri liikennemäärä kasvoi, alueen telakat saivat merkittäviä tilauksia
Jalkapallon maailmanmestaruuskilpailut 1962
Puolivälierät
Puolivälierissä Englanti kohtasi Brasilian. Ilman Peléä pelanneen Brasilian suurimmaksi tähdeksi nousi Garrincha. Tämä pukkasi kulmapotkusta ottelun avausmaalin puolen tunnin pelin jälkeen. Englanti tasoitti nopeasti, mutta toisella puoliajalla Brasilia sai pelinsä kulkemaan. Vavá puski Garrinchan keskityksestä Brasilian johtomaalin ja pian tämän jälkeen Garrincha viimeisteli ylänurkkaan suuntautuvalla laukauksellaan loppulukemiksi 3-1 Brasilialle.
Uula ja Kuu
Juoni
Uula ja Kuu ovat kuusivuotiaat kissakaverukset. Kuun aivojytyjen seurauksena he matkustavat ympäri maailmaa ja tutustuvat erilaisiin kulttuureihin. Matkassa on useimmiten mukana myös Ensio-etana.
Suomessa esitetyt jaksot
Suomessa esitettyjä jaksoja on 156. Kausia on 2.
Pommerin kolmoiskaupunki
Historia
Kolmannen valtakunnan antauduttua Pommerista tuli osa Puolan kansantasavaltaa ja kolmen kaupungin ympärille muodostettiin Gdańskin voivodikunta. Kaupunkien liitos sai vuonna 1946 hyväksynnän Gdańskin kaupunginhallitukselta mutta Gdyniassa ajatus hylättiin "liian aikaisena." Samana vuonna kaupunkien joukkoliikenne siirtyi Gdańskin–Gdynian kuntainliiton yhteistyötoimikunnan (MZK G–G, Międzykomunalne Zakłady Komunikacyjne Gdańsk-Gdynia) haltuun. Alueen satamien hallinto yhdistyi vuonna 1950, jolloin myös käsite trójmiasto esiintyi ensi kertaa painetussa sanassa.
Jalkapallon maailmanmestaruuskilpailut 1962
Puolivälierät
Turnauksen isäntämaa Chile joutui matkustamaan omaan puolivälieräänsä Aricaan Neuvostoliittoa vastaan. Arican Estadio Carlos Dittbornille mahtui vain 17 000 katsojaa, kun samaan aikaan pelatussa Länsi-Saksan ja Jugoslavian ottelussa Santiagossa oli 63 000 katsojaa. Santiagon kansallistadionilla monet kuuntelivat Arican kamppailua transistoriradiot korvillaan. Arican ottelussa Chile siirtyi johtoon ottelun 11. minuutilla Leonel Sánchezin maalilla. Igor Tšislenko tasoitti ottelun, mutta heti perään Eladio Rojas iski kaukolaukauksella Chilen johto-osuman. Neuvostoliitto hallitsi ottelua, mutta ylärimaa lähemmäs se ei enää päässyt ja Chile eteni välieriin. Molemmat Chilen maalit olivat livahtaneet helposti Neuvostoliiton maalivahdin Lev Jašinin ohi. Tämän sanottiin kärsivän aivotärähdyksestä.
Santiagon kamppailussa Jugoslavia ja Länsi-Saksa kohtasivat puolivälierissä jo kolmatta perättäistä kertaa. Edellisissä MM-turnauksissa voitto oli mennyt saksalaisille. Jugoslavia hallitsi ottelua ja Länsi-Saksa oli puolustuskannalla. Ottelu eteni maalittomana loppuhetkille saakka ja jatkoaika alkoi näyttää todennäköiseltä. Jugoslavian Petar Radakovićin onnistui kuitenkin ottelun loppuhetkillä tehdä ottelun ainoaksi jäänyt maali. Tällä osumalla Jugoslavia onnistui vihdoin kukistamaan saksalaiset.
Pommerin kolmoiskaupunki
Historia
1950-, 60- ja 70- luvuilla ajatus kolmoiskaupungista konkretisoitui väestönkasvun kiihdyttyä. Käsite levisi lehdistöstä kansan suuhun ja tahot yhdistyksistä yrityksiin ryhtyivät käyttämään trójmiastoa nimistössään laajasti. Vasta vuonna 2007 kolmoiskaupungista tuli virallinen termi Gdańskin, Gdynian ja Sopotin kaupunkien allekirjoitettua ja julkistettua Karta Trójmiaston, julistuksen yhteistyönsä syventämisestä kaikilla kaupunkikehityksen osa-alueilla.
Liikenne
pienoiskuva|Gdańskin Lech Wałęsan lentoasema on yksi Puolan suurimmista kansainvälisistä lentoasemista. pienoiskuva|Esimerkki tavanomaisesta [[SKM (kaupunkijunajärjestelmä)|SKM-kaupunkijunaliikenteen kalustosta.]] Gdańskin Lech Wałęsan lentoasema palveli vuonna 2019 noin 5,4 miljoonaa matkustajaa, ollen näin Puolan kolmanneksi suurin lentoasema. Kenttä sijaitsee 12 kilometriä Gdańskista länteen ja 10 kilometriä Sopotista lounaaseen. Gdańskista on säännöllinen lentoyhteys Suomeen Helsinki-Vantaalle (Finnair) ja Turkuun (WizzAir).
Jalkapallon maailmanmestaruuskilpailut 1962
Välierät
Chilen selviytyminen välieriin oli yllätys. Jotta mahdollisimman moni chileläinen olisi nänhyt Chilen ja Brasilian välisen koitoksen, siirrettiin ottelu suuremmalle Santiagon kansallisstadionille, ja vastaavasti toinen välieräottelu Jugoslavian ja Tšekkoslovakian välillä siirrettiin Viña del Mariin. Santiagossa ottelua seurasi 77 000 katsojaa, kun taas Viña del Marin ottelussa oli vain vajaat 6 000 katsojaa, mikä oli historiallisen alhainen katsojamäärä MM-välierässä. Viña del Marissa huomio kiinnittyi erityisesti Tšekkoslovakian maalivahtiin Viliam Schroifiin, joka oli johdattanut joukkueensa välieriin asti. Myös Jugoslavia törmäsi Schroifin muodostamaan muuriin, eikä ensimmäisellä puoliajalla nähty maaleja. Toisen puoliajan alussa Tšekkoslovakia siirtyi johtoon Milan Kabradan maalilla, mutta pian tämän jälkeen Jugoslavian Milan Jerković onnistui hyödyntämään Schroifin ainoan haparoinnin ottelussa. Ottelu kääntyi kuitenkin Tšekkoslovakian eduksi. Adolf Scherer viimeisteli Tšekkoslovakialle kaksi maalia ottelun viimeisen kymmenminuuttisen aikana, ja Tšekkoslovakia eteni ensimmäistä kertaa MM-finaaliin.
Santiagon ottelussa Chile aloitti ottelun pirteästi, eikä Brasilia päässyt rakentamaan kunnon hyökkäyksiä, mutta varhaisessa vaiheessa tuli jo esille joukkueen yksilöiden välinen taitoero. Chilellä ei ollut Garrinchan veroisia pelaajia. Tämä vei Brasilian johtoon ottelun yhdeksännellä minuutilla, ja reilun puolen tunnin jälkeen hän oli asialla toistamiseen ja ottelu näytti jo ratkenneen. Jorge Toro toi vapaapotkuosumalla Chilen maalin päähän hieman ennen taukoa, mikä vielä nostatti toiveita. Toisen puoliajan alussa Vavá pääsi kuitenkin puskemaan kulmatilanteesta Brasilian jälleen kahden maalin johtoon. Chilen taistelu toi sen vielä maalin päähän Leonel Sánchezin osumalla, eikä tasoitusosumakaan ollut kaukana. Ottelun ratkaisi kuitenkin Vaván puskumaali Zagallon keskityksestä. Ottelu oli ratkennut, eikä maaleja enää nähty, mutta värikkäät tapahtumat jatkuivat. 80. minuutilla Chilen Honorino Landa ajettiin kentältä hänen potkaistuaan brasilialaispelaaja Mauroa. Pian tämän jälkeen kentältä ajettiin Brasilian suurin tähtipelaaja Garrincha. Televisiokuvat kertoivat, että Garrincha potkaisi Eladio Rojasia linjatuomarin silmien alla, eikä perulaistuomari Arturo Yamasaki voinut tehdä muuta kuin ajaa Garrincha ulos. Chile jäi pronssiotteluun ja finaaliin selvinnyttä Brasiliaa jäi askarruttamaan, voiko Garrincha. pelata loppuottelussa.
Pommerin kolmoiskaupunki
Liikenne
Lauttayhteydet Hangon satamasta ja Helsingin Vuosaaresta Gdyniaan palvelevat nykyisin vain rahtiliikennettä. Kaupungista kulkee autolauttoja Ruotsiin ja Tanskaan.
Jalkapallon maailmanmestaruuskilpailut 1962
Pronssiottelu
Pronssiottelu Chilen ja Jugoslavian välillä oli kahden väsyneen joukkueen tapahtumaköyhä ottelu. Ottelu eteni loppuhetkille asti maalittomana, kunnes Chilen Eladio Rojas onnistui laukaisemaan pallon Jugoslavian puolustajan kautta maaliin. Santiagon stadion heräsi ja kisaisännät saivat päättää turnauksen pronssijuhlaan. Jugoslavia sen sijaan jäi jälleen mitaleitta. Jugoslavia oli yksi aikakauden huippumaita, mutta se ei enää tulevina vuosikymmeninä yltänyt maailman terävimpään kärkeen. Kun se seuraavaksi olisi saanut kokoon huippujoukkueen, oli koko maa häviämässä maailmankartalta.
Loppuottelu
Turnauksen loppuottelun alla polttavin kysymys oli, saako välierässä ulosajettu Garrincha pelata loppuottelussa Tšekkoslovakiaa vastaan. Brasilian jalkapalloliiton nokkamiehet yrittivät käyttää vaikutusvaltaansa, jotta Garrincha saisi pelata. Pelé oli loukkaantuneena varmuudella sivussa, jolloin Garrinchan merkitys joukkueelle oli suuri. Välieräottelun linjatuomari oli ainoa, joka oli Garrinchan potkaisun nähnyt, ja siten ainoa joka voisi tapauksen todistaa. Mutta ratkaisevalla hetkellä tätä ei enää näkynyt, sillä brasilialaiset olivat maksaneet hänelle lentolipun Eurooppaan. Koska todistajia ei ollut, Garrinchalle ei määrätty pelikieltoa.
Alkulohko-ottelussa Brasilia ja Tšekkoslovakia pelasivat keskinäisessä ottelussaan maalittoman tasapelin. Nyt Tšekkoslovakian oli kuitenkin varauduttava paljon vahvempaan vastustajaan. Tšekkoslovakian valmennus tiedosti, että Garrincha on kyettävä pitämään pimennossa. Tšekkoslovakia koetti yllättää vaihtamalla taktiikkaansa puolustusvoittoisesta hyökkäävämmäksi. Se toi myös aluksi tulosta, vaikka ensimmäset vaaralliset maalintekotilanteet tulivatkin Brasilialle. Tšekkoslovakian Tomáš Pospíchal alusti komealla yksilösuorituksella Josef Masopustille maalipaikan, mistä tämä ei erehtynyt. Brasilian tasoitus tuli välittömästi, kun Amarildo iski maalin lähes nollakulmasta. Ottelun edetessä ote siirtyi Brasilialle ja Viliam Schroif joutui venymään mallukkaisiin torjuntoihin. Peli pysyi tasoissa 69. minuutille asti, jolloin Amarildon keskityksestä Zito vei Brasilian johtoon. Kymmenen minuuttia myöhemmin Brasilia lisäsi johtoaan, kun Djalma Santos keskitti maalille, eikä Schroif saanut palloa liimattua. Palloon ehti ensin Vavá, joka viimeisteli Brasilian 3-1 johtomaalin. Enempää maaleja ottelussa ei nähty, ja Brasilia oli uusinut maailmanmestaruutensa. Brasilian mestaruuden takana oli ennen muuta joukkueen tärkeimmäksi pelaajaksi noussut Garrincha. Chilen MM-turnauksen jälkeen hänen elämänsä ei enää palannut entiselleen. Hänen siviilipuolen ongelmansa alkoivat näkyä myös kentällä, ja hän menehtyi ennen 50-vuotissyntymäpäiväänsä.
Maalintekijät
Turnauksen parhaan maalintekijän palkinto jaettiin kuuden pelaajan kesken. Flórián Albert, Garrincha, Valentin Ivanov, Dražan Jerković, Leonel Sánchez ja Vavá onnistuivat maalinteossa neljä kertaa. Yhteensä turnauksessa tehtiin, 89 maalia ja maalinteossa onnistui 54 pelaajaa. Omia maaleja turnauksessa ei nähty.
Piikkiön rautatieasema
Piikkiön rautatieasema on rantaradalla Kaarinan kaupungin Piikkiön taajamassa sijaitseva rautatieliikennepaikka. Siihen aikaisemmin kuuluneen vuonna 1898 rakennetun asemarakennuksen on suunnitellut Bruno Granholm. Asema sijaitsee 10 kilometrin päässä Paimion rautatieasemalta ja 13 kilometrin päässä Kupittaan rautatieasemalta.
Piikkiön rautatieasema avattiin yleiselle liikenteelle 1. marraskuuta 1899. Aseman toiminta kesti henkilöliikenteessä yli 80 vuotta, kunnes 25. toukokuuta 1979 henkilöliikenne asemalla lakkautettiin. Ratapihan kauko-ohjauksen valmistuttua vuonna 1995 asema muutettiin kokonaan miehittämättömäksi. Piikkiön rautatieasema on enää tavaraliikenteen käytössä (jonkin verran puunkuormausta) sekä junakohtauspaikkana. Rautatieliikenteen ohjaus hoidetaan keskitetysti Helsingin kautta. Säännöllistä henkilöliikennettä asemalla ei enää ole. Joulukuusta 2016 lähtien asemarakennus on ollut yksityisomistuksessa.
Piikkiön rautatieliikennepaikan alkuvaiheet
Vuodesta 1876 lähtien Turusta pääsi rautateitse Tampereen ja Hämeenlinnan kautta Helsinkiin. Helsinkiin kuitenkin kaivattiin nopeampaa yhteyttä, joten Helsingin ja Turun johdolla käynnistettiin Rantaratahanke ja keväällä 1886 asiaa ajamaan perustettiin komitea. Piikkiön kuntakokous katsoi asian olevan tärkeä myös Piikkiölle, kun yksityiset kansalaiset olivat pyytäneet kunnan tukea ja esittäneet kannatusta rautatielle. Kuntakokous asetti asiaa ajamaan kolmihenkisen komitean, johon kuuluivat Wiurilan isäntä August Armfelt, kanttori H. H. Hjerpe ja K. Kylänpää. Asiaan kuitenkin palattiin vasta kolmen vuoden kuluttua, jolloin Tuorlan isäntä Alfred Michael von Haartman ajoi rautatien perustamista ja korosti sen merkitystä. Kuntakokous oli rautatien rakentamisen kannalla ja päätti, että kunta avustaa maan lunastuksessa korkeintaan 50 penniltä jokaista äänivaltaista kuntalaista kohden. Radanvarren asukkaiden keskuudessa innostus uudesta liikenneyhteydestä nousi. Nimimerkki ”Palkollinen” kirjoittaa Aura-lehdessä:
Radan lopullinen rakentamispäätös tehtiin vuoden 1894 valtiopäivillä. Päätöksen hyväksyi myöhemmin Suomen suuriruhtinaskunnan hallitsija Venäjän keisarikunnan tsaari Nikolai II ja päätti samalla keskustelut radan linjauksesta. Kuntakokous oli kannattanut linjausta, jota rata nykyäänkin pääsääntöisesti noudattaa.
Paimiossa Vistan kestikievarissa pidettiin vuonna 1895 kokous, jossa kunnilla ja yksityisillä oli mahdollisuus esittää toiveita radan sijoittamisen suhteen. Rakentamistyöt aloitettiin Turun päässä helmikuussa 1897. Rataa ja asemaa varten valtio lunasti maata kuntalaisilta (Pukkilan kartanolta esimerkiksi viisi hehtaaria 9 550 markan hintaan). Maata lunastettiin lisää toukokuussa 1915 Hadvalasta, Seppälän ja Mattilan maatilojen mailta hehtaarin kokoiselta alueelta.
Aseman rakentaminen ja avaaminen
Piikkiön rautatieasema päätettiin sijoittaa 300 metrin päähän kirkon eteläpuolelle, keskelle viljavaa peltoaluetta. Radan rinnalla kulki vanha Turun ja Salon välinen maantie (myöhemmin valtatie 1), jonka varteen asutus oli keskittynyt. Piirustukset kaikkiin Rantaradan vanhoihin varsinaissuomalaisiin asemiin toimitti Valtion Rautateiden pääarkkitehti Bruno Granholm. Piirustukset olivat tuolloin käytettyjä niin sanottuja tyyppipiirustuksia, joita käytettiin useissa kohteissa. Tämän vuoksi Paimion asema oli alkuperäisessä muodossaan samanlainen kuin Piikkiönkin asema.
Piikkiöön suunniteltiin alun perin matkustajamäärien mukaan V-luokan asemarakennusta, mutta asemarakennus toteutettiin lopulta IV-luokan piirustusten mukaisesti. Piikkiö oli kuitenkin nimellisesti V-luokan asema vuoteen 1956 asti, jolloin V-luokan asemapäällikön virat muutettiin IV-luokan asemapäällikön viroiksi.
Asemarakennusta rakennettiin vuosina 1898–1899. Itse radan rakentaminen oli maaston vuoksi hankalaa. Kiskotus tehtiin 9 metriä pitkillä Bolckow, Vaughan -yrityksen kiskoilla (metripaino 30 kg). Kiskotustöiden edistyttyä Turusta Piikkiön asemalle pidettiin Piikkiön kansakoululla 19. syyskuuta 1899 kiskottajille (”rautaroikalle”) juhlatilaisuus. Samana päivänä ratatöiden palkanmaksaja (”kasööri”) teki palkanmaksumatkansa ensimmäistä kertaa junalla Turusta Piikkiöön.
Piikkiön liikennepaikan ratapiha on aina ollut kolmiraiteinen (pääraide ja kaksi läpiajettavaa sivuraidetta), ja asemarakennuksen edessä oli asetinlaite, jolla liikennettä ohjattiin. Ratapihan itäpäätyyn rakennettiin vaihdekoju, länsipäätyyn lämmitettävä resiinavaja.
Aseman toiminta vuosisadan vaihteessa
Rantaradan valmistuttua Piikkiön kunta anoi yhdessä Paimion ja Halikon kanssa oikeutta avata rata väliaikaisesti paikallisliikenteeseen alkuvuodesta 1899. Rautatien hallinto ei kuitenkaan puoltanut anomusta, koska piti radan kiskotusta vielä puutteellisena. Radan ja aseman virallista käyttöönottoa saatiinkin odottaa loppuvuoteen, sillä vielä elokuussa 1899 asemalla tehtiin muuraus- ja lattianasennustöitä.
Ennen radan avaamista yleiselle liikenteelle arvovaltainen kutsuvierasjoukko ajoi lauantaina 28. lokakuuta 1899 juhlajunassa reitin Karjaalta Turkuun. Uuden Suomettaren kirjeenvaihtaja kertoo Karjaan rautatieasemalta liikkeelle lähteneestä kutsuvierasjoukosta seuraavasti:
Uusi Aura -lehden toimittaja kirjoittaa:
Sanomia Turusta -lehden toimittaja kirjoittaa myös päivän tapahtumista:
Myös Piikkiön asemalla seurue siis pysähtyi tarkastaen aseman ja laiturilla hurraavat piikkiöläiset.
Yleinen liikenne radalla alkoi marraskuun alussa 1899. Turun ja Karjaan välillä kulki molempiin suuntiin kaksi vuoroa, posti- ja sekajuna. Vuonna 1900 aloitti paikallisjuna Saloon. Piikkiön asemalle muutti vuonna 1898 2. luokan postitoimisto, joka oli aiemmin ollut Piikkiön kansakoululla. Senaatti oli jo vuonna 1866 määrännyt, että III-V luokan asemien oli korvauksetta osoitettava valtiolle sovelias huoneisto postia varten ja asemapäälliköiden huolehdittava postiasioiden hoidosta. Korvaukset ylimääräisestä työstä olivat pienet, eivätkä Piikkiön asemapäälliköt aina välittäneet toimenkuvasta.
Paimion sisaraseman tavoin Piikkiön rautatieasema vajosi pehmeään maaperään pian rakentamisen jälkeen, ja rakennusta jouduttiin siksi nostamaan toista metriä vajoamisen vuoksi. Asemalla sijainnut lennätinlaite asetettiin tammikuussa 1900 myös yksityisten käyttöön Rautatiehallituksen määräyksestä.
Vuosisadan alkupuoli
Tavaraliikenne kuljetti Piikkiöstä maitoa, viljaa, perunoita, metsä-, maatalous- ja karjatuotteita ja tiiliä Kokolahden tiilitehtaasta, joka tuotti vuodessa 10 000 tiiltä. Vuonna 1931 lähtevien tavaroiden rahtikirjoja kirjattiin yli 6 000 kappaletta, mikä vastasi noin 5 000 tonnia saapuvaa rahtia. Piikkiöön tuotiin 1900-luvun alkupuolella pääasiallisesti rehua, lannoitteita ja sekalaista kauppatavaraa.
thumb|right|Piikkiön rautatieasema ja ratapihalla sijainnut Rautatiekirjakauppa. Kaupasta sai ostaa myös matkaoppaita rautateillä matkustamiseen.
1900-luvun alussa asemalaiturin Turun päästä rakennettiin Turun Osuuskaupan tehtaalle kapearaiteinen rillirata, joka korvattiin vuonna 1947 leveäraiteisella radalla. Uusi 364 metriä pitkä rata teki vanhan rilliradan tarpeettomaksi. Uusi yksityisraide erkani ratapihan Turun puoleisesta päädystä ja vei Hadvalantielle asti. Raiteen päässä oli ympäriajovaihteet. Välilaituri asemalle rakennettiin vuonna 1902. Rautatieaseman tontilla sijaitsi vuosina 1923-1929 myös pieni kioskirakennus, Rautatiekirjakauppa Oy. Asemarakennusta laajennettiin vuonna 1922. Laajennustöiden yhteydessä asemarakennusta vastapäätä, radan toiselle puolelle valmistui lämmitettävä tavaramakasiini lastauslaiturilla.
Asemarakennuksen toimenkuvan laajentuminen Piikkiön eräänlaiseksi hermokeskukseksi vaati myös henkilökuntaa. Vuoden 1931 Rautatiehakemistossa aseman toiminnasta ja henkilökunnasta kirjoitetaan:
Sotien jälkeinen aika
Vuonna 1947 valmistui makasiinin lisärakennus, jotka purettiin 1980-luvun alussa. Vuonna 1947 Piikkiön asemalla sattui myös sen historian yksi ensimmäisistä suurista junaonnettomuuksista, kun tavarajunasta tippui metallipalkki kiskoille aiheuttaen junan suistumisen kiskoiltaan ja sen neljän junanvaunun tuhoutumisen aseman edustalla.
thumb|right|Piikkiön rautatieasema 1970-luvulla. Asemalla oli 1950-luvulla peräti kahdeksan työntekijää, koska Paimiossa sijainneen Kevolan laiturivaihteen asemamiehen toimi siirrettiin Piikkiön asemalle. Asemarakennuksessa suoritettiin muutostöitä ja -korjauksia vuosina 1950 ja 1952. Vuonna 1966 laivaelementtejä ja hyttejä valmistavan Naviren kanssa solmittiin sopimus entisen Osuuskaupan raiteen käytöstä. Teollisuusraiteelta lähti runsaasti muun muassa laivojen lastiluukkujen kuljetuksia Turkuun. Piikkiön rautatieaseman päässä Turun puolella oli vielä 1990-luvulla puolipuomilaitos nimeltään Navire. Naviren myötä Piikkiöön entisten kappaletavarakuljetusten lisäksi tuli myös raskasta vaunukuormaliikennettä. Tavaramakasiinin länsipäädyssä oli kuormaussilta metalliromulle, puru- ja hakevaunuille, vastapäätä asemarakennusta oli vielä 1980-luvun lopussa raskaiden kuormien käsittelyä varten pukkinosturi kiinteällä alustalla.
Vuoden 1963 Rautatiehakemiston mukaan Piikkiössä oli tuolloin asemapäällikön lisäksi vain kaksi asemamiestä. Aseman toiminnasta kirjoitetaan:
thumb|right|Piikkiön ratapihan pahin onnettomuus sattui 7. lokakuuta 1966. Ratapihan pahin onnettomuus sattui 7. lokakuuta 1966, jolloin rekka ajoi tasoristeyksessä junan eteen. Junan ensimmäinen moottorivaunu kääntyi poikittain ja välivaunu suistui kiskoilta. Veturin ja auton miehistöt loukkaantuivat.
Vaikka useat piikkiöläiset käyttivät junaa työmatkoillaan 1970-luvulla, aseman henkilöliikenne alkoi laskea ja sen hiljainen alasajo alkoi. Lähiliikennettä Turusta Paimioon ajettiin vuonna 1974 enää vain kaksi junaparia, niin sanotut työläisvuorot. Lopulta henkilöliikenne Piikkiön asemalle päätettiin lopettaa kokonaan, ja viimeinen Piikkiöstä lähtenyt ”lättähattu” saateltiin matkaan 25. toukokuuta 1979 ja asema jäi toimimaan vain rahtiasemana. Aseman ratapiha peruskorjattiin vuonna 1983. Vanha alkuperäinen kivinen asemalaituri oli jäänyt radan korjausten vuoksi liian alas ja siksi jäljellä ollutta korkeaa osaa jatkettiin puisella laiturilla.
Henkilöliikenteen loppu
Henkilöliikennettä kokeiltiin vielä valtion ja kunnan tuella väliaikaisesti Piikkiön ja Pernon telakan välillä elokuusta 1986 alkaen. Tämä synnytti Varissuon ja Lausteen seisakkeet, joiden elinkaaret jäivät kuitenkin lyhyiksi. Kokeilu lopetettiin kannattamattomana elokuussa 1987. Vaikka rautatieasemalle oli asennettu sähköpatterit samana vuonna ja rakennettu henkilökunnalle uudet sosiaalitilat, poistettiin asema käytöstä yhdeksän kuukautta myöhemmin 23.5.1988. Vuonna 1992 asemalla oli hetkellisesti väliaikainen vaihde- ja opastinturvalaitos ennen syyskuussa rakennettua ja käyttöön otettua releasetinlaitetta. Junatoimisto sijaitsi tuolloin rautatieaseman viereisessä lisärakennuksessa. Uuden asetinlaitteen myötä junasuorittaja joutui siirtymään uuteen asetinlaiterakennukseen.
thumb|right|Piikkiön rautatieasema vuonna 2012, jolloin asemalla toimi kirpputori Leppäkerttu (kyltti rakennuksen seinässä). Rataosan kauko-ohjauksen valmistuttua toukokuussa 1995 asema muutettiin täysin miehittämättömäksi. Liikennepaikka jäi pelkästään tavaraliikenteen käyttöön; juniin lastattiin pääasiallisesti sahatavaraa ja raakapuuta. Käyttötarkoitusta vaille jäänyt asema vuokrattiin kirpputorikäyttöön. Rakennuksen tulevaisuudesta esitettiin myös ideoita sen kunnostamisesta kuntalaisten kulttuuri- ja monitoimitiloiksi. Rautatietoiminnan hiljennyttyä asemapuisto on jäänyt hoitamattomaksi. Aseman toiminnan hiljeneminen on vaikuttanut koko Piikkiön keskustan rakenteeseen ja ilmeeseen. Rautatiekiskojen on kuitenkin myös koettu vaikeuttavan kaavoitusta ja ihmisten päivittäistä liikkumista.
Valtio ryhtyi lokakuussa 2007 myymään satoja vanhoja rautatieasemia. Piikkiön asemarakennus tontteineen siirtyi vielä samana vuonna Ratahallintokeskukselta Senaatti-kiinteistöjen haltuun. Rautatieliikennepaikkarakennuksia siirrettiin maaliskuussa 2009 jälleen Ratahallintokeskukselle, koska niissä oli myyntiä estäviä rajoitteita. Asemarakennuksessa asui tänä aikana vuokralaisia ja siellä toimi myös päiväkoti. Vielä vuonna 2010 Senaatti-kiinteistön antamien tietojen mukaan asema ei olisi tulossa myyntiin, kuten useat muut käytöstä poistuneet asemat. Vuonna 2011 makasiinirakennuksessa sijainnut asetinlaiterakennus sytytettiin palamaan pikkupoikien tulitikkuleikeissä, mutta vauriot jäivät vähäisiksi. Vuonna 2012 asemarakennuksesta katkaistiin sähköt viimeisten vuokralaisten lähdettyä ja ikkunat naulattiin vesivanerilevyin umpeen ilkivallan välttämiseksi. Aseman kunto tarkistettiin kuitenkin säännöllisin väliajoin pintapuolisesti. Vaikka alun perin puulämmitteinen rakennus oli myöhemmin varustettu sähköpattereilla, ei lämmitystä kytketty enää vuosiin päälle.
Rautatiekiinteistöjä siirrettiin vuoden 2016 alussa myyntiä varten Liikennevirastolta takaisin Senaatti-kiinteistölle, ja samana vuonna Senaatti-kiinteistö asetti Piikkiön rautatieaseman myyntiin nettihuutokauppaan. Joulukuussa 2016 asema ja sen lähellä sijaitsevat rakennukset tavaramakasiinia lukuun ottamatta myytiin yksityiselle ostajalle. Turun kaupunkiseudun maakuntakaavassa Piikkiön rautatieasema on merkitty suojeltavaksi rakennetun ympäristön kokonaisuudeksi (SR602006). Keskustelu asema-alueiden ottamisesta uuteen käyttöön virisi jälleen 2010-luvun lopulla; erityisesti Uudenkaupungin autotehtaan työntekijöitä varten. Uusi käyttö ei kuitenkaan koskisi jo myytyjä rautatieasemia vaan asema-alueita niiden ympärillä. Kaarinan kaupunginhallituksen lausuntojen mukaan radan lähistön väestöpohja on pieni, ja varat tulisi mieluummin käyttää Föli-bussiliikenteen parantamiseen.
Vuoden 2019 lopussa Piikkiön ratapihan vaihdejärjestelmän uusimis- ja parannustyö käynnistyi.
Piikkiön asemapäälliköt
pienoiskuva|upright|Robert Kokkola, Piikkiön rautatieaseman pitkäaikainen asemapäällikkö, perusti mm. Piikkiön asemapuiston. Piikkiössä oli historiansa aikana useita asemapäälliköitä. Seuraava listaus on haettu Suomen Valtiokalenterin tiedoista.
Vuodesta 1970 eteenpäin ainoastaan keskusasemien asemapäälliköiden nimet listattiin Valtiokalenteriin.
Arkkitehtuuri
pienoiskuva|vasen|Piikkiön asema toukokuussa 2017. Huomaa joidenkin ikkunoiden edessä olevat vesivanerit. pienoiskuva|Piikkiön aseman ikkunan puuleikkauksia. Kuva vuodelta 2017. Bruno Granholm, joka oli 1800-luvulla Valtion rautateiden pääarkkitehti, uudisti asema-arkkitehtuuria ja suunnitteli kansallisromanttisen puuarkkitehtuurin huippua edustavia rakennuksia. Asema- ja asuinrakennukset säilyttivät entiset pohjaratkaisut, mutta ulkoasuun tuli kansallisromanttisia, karelianistisia ja jopa muinaisskandinaavisia koristeaiheita.
Rakennukset edustavat kansallisromanttista niin kutsuttua nikkarityyliä, mikä erottaa ne tuolloin voimakkaasti vaikuttaneesta uusrenessanssisesta tyylistä, joka jäljitteli kivirakentamisesta. Granholmin suunnittelemien asemarakennusten ornamentiikka ammentaa vaikutteita karjalaisista esikuvista, joskin piste- ja kaiverruskuviot kuuluivat myös perinteiseen sveitsiläistyyliin. Symmetrisestä rakentamisesta luovuttiin, frontonit ja katokset tulivat muodikkaiksi ja ikkunankarmeihin ja konsoleihin käytettiin runsasta koristelua. Vaikutteiden kansainvälisyydestä kertoo, että vastaavaa muotokieltä on nähtävissä lähes samaan aikaan 1890-luvun lopulla myös Norjassa ja Ruotsissa. Piikkiön asema on tyypillinen ”granholmilainen” ja alkuperäisessä muodossaan identtinen Paimion aseman kanssa.
Piikkiön asema on lautavuorattu hirsirakennus. Aseman hirret on liitetty toisiinsa lamasalvostekniikalla. Aseman lautavuoraus on luultavasti tehty muutama vuosi valmistumisen jälkeen hirsien lakattua laskeutumasta. Perusta on rakennettu suurista graniittilohkareista (luultavimmin Vehmaan graniittia), koska rakennuksen oli kestettävä junien aikaansaama jatkuva tärinä.