cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Laurentides
Laurentides on hallinnollinen alue Quebecin provinssissa, Kanadassa. Alueen pinta-ala on 20 546 tai 20 779 neliökilometriä ja väkiluku 589 400 (2016).
Nachtmahr
Nachtmahr on itävaltalaisen Thomas Rainerin sooloprojekti. Rainer tunnetaan paremmin L'Âme Immortellen laulajana.
Laurentides
Hallintoalueen keskus ja suurin kaupunki on Saint-Jérômen kaupunki (74 346 as., 2016), joka sijaitsee 40 kilometriä Montrealista luoteeseen. Muista hallintoalueen kaupungeista mainittakoon Saint-Eustache, Boisbriand, Sainte-Thérèse, Blainville ja Mirabel.
Marja-Leena Kouki
pienoiskuva|Marja-Leena Kouki kotonaan vuonna 1997. Marja-Leena Kouki (s. 28. huhtikuuta 1945 Pori) on suomalainen näyttelijä.
Kouki on esiintynyt monissa televisiosarjoissa ja elokuvissa, ja hän näyttelee myös teatterissa. Hänet muistetaan ehkä parhaiten roolistaan Sydän toivoa täynnä -sarjan Annana.
Marja-Leena Kouki oli naimisissa säveltäjä Toni Edelmannin kanssa. Heidän poikansa on laulaja-näyttelijä Samuli Edelmann. Marja-Leena Kouki on näyttelijä Tapio Koukin sisar ja näyttelijä-teatterinjohtaja Mikko Koukin täti.
Elokuvat
Lähde
VHF-monisuuntamajakka
thumb|Pekingin (Beijing) VOR PEK. Kuvassa DME-transponderin valkoinen antenni, punainen VOR-antenni ja sen alla oleva maatasoverkko, estevalo ja laitekoppi thumb|200px|VOR-näyttölaite. Kuvan tilanteessa kone on radiaalilla 254 ja jos koneen nokka osoittaa suunnilleen samaan suuntaan, on majakka koneen takana (tätä havainnollistaa esillä oleva FR-lippu). Radiaali valitaan kääntämällä asteikkokehää OBS-nupin avulla. pienoiskuva|Ilmailun radiosuunnistusjärjestelmien vertailua. VHF-monisuuntamajakka eli VOR on ilmailussa käytettävä, VHF-taajuusalueella 108.0-117.95 Mhz toimiva radionavigointimajakka, joka korvasi laajalti NDB-majakat ja LFR-majakat ilmailun ensisijaisena radiosuunnistusjärjestelmänä 1950-luvulta (Suomessa 1960-luvulta) alkaen, ja jonka itsensä merkitys on 2000-luvulta alkaen olennaisesti vähentynyt satelliittisuunnistuslaitteiden ja -menetelmien käyttöönoton ja yleistymisen myötä. Sen avulla lentäjä saa tiedon siitä, mikä on ilma-aluksen sijainti suhteessa valittuun VOR:n radiaaliin tai sen jatkeeseen. Radiaali (vanh. suom. säde ) tarkoittaa magneettista suuntaa VOR-majakalta; esimerkiksi majakalta suoraan etelään osoittava puolisuora on radiaali 180.
Järjestelmään kuuluu maassa oleva majakka sekä ilma-aluksessa olevat VOR-vastaanotin (ns. NAV-radio) ja VOR-näyttölaite. Näyttölaitteessa on osoitinneula ja pyöritettävä kompassiasteikko; tätä asteikkoa säätämällä valitaan se radiaali, jonka suhteen omaa sijaintia halutaan tarkastella. Kun lentäjä asettaa vastaanottimeen halutun VOR-majakan taajuuden, siirtyy näyttölaitteen neula vasemmalle tai oikealle, riippuen siitä, kummalla puolella valittu radiaali on. Kun ollaan täsmälleen valitulla radiaalilla (tai sen jatkeella), on neula keskellä. Mikäli tällöin ollaan valitulla radiaalilla, on näyttölaitteessa näkyvillä FROM-lippu, jos taas ollaan radiaalin jatkeella (eli valitusta radiaalista 180 astetta poikkeavalla radiaalilla), näkyvissä on TO-lippu. On lisäksi huomattava, että VORin tapauksessa poikkeama ilmaistaan asteina, joten majakkaa lähestyttäessä samaa kulmapoikkeamaa vastaava lineaarinen poikkeama pienenee, jolloin neula näyttää herkistyvän. Samasta syystä on kaukana majakasta mahdollista saada väärä oikealla linjalla -näyttämä. Asteikolla yksi piste vastaa VORin tapauksessa kahden asteen poikkeamaa valitulta radiaalilta.
VOR:n näyttö on riippumaton koneen asennosta, mikä helpottaa suunnistamista, kun ei tuulikorjauskulmaa tarvitse huomioida näytön tulkinnassa. Majakkaa kohti lennettäessä asetetaan näyttölaitteen suuntakehälle se radiaali, jota pitkin majakalta poistutaan, mikäli lennetään suoraan majakan yli. Esimerkiksi lähestyttäessä majakkaa etelästä, asetetaan radiaaliksi 360. Tällöin näyttölaitteen neula on keskellä ja TO-lippu näkyvissä. Mikäli neula poikkeaa jompaankumpaan suuntaan, ohjataan konetta poikkaman suuntaan, jotta päästään takaisin halutulle suoralle. Majakan ylityksen aikana TO-lippu vaihtuu FROM-lipuksi, mutta neula osoittaa edelleen, kummalla puolella konetta (vasemmalla vai oikealla) radiaali on. VOR-majakan yhteydessä toimii usein myös DME-majakka, jonka avulla lentäjä tietää vinoetäisyyden majakkaan: vinoetäisyyslukemaan vaikuttaa lentokoneen sijainnin ohella sen korkeus, joten etäisyysnäyttämä ei majakan yläpuolella ole välttämättä nolla -- tosin useimmat nykyiset DME-laitteet osaavat huomioida tämän virheen näyttämässään etäisyyslukemassa.
VOR-majakoita voidaan käyttää viiteen päätarkoitukseen: lentoväylien rakentamiseen, suoraan kohti- tai poislentoon, ilma-aluksen sijainnin määritykseen, mittarilentosuunnistuskarttoihin merkittyjen kiintopisteiden eli rastien tunnistamiseen (tähän tarvitaan joko kaksi VOR-majakkaa tai VOR ja NDB tai VOR ja sen yhteydessä oleva DME) sekä mittarilähestymismenetelmän ensi- tai toissijaisena suunnistuslaitteena. VOR-lähestyminen tarkoittaa, että menetelmän sisäänlentolinja, joka usein on kiitotien keskilinjan suuntainen, on määritelty VOR-radiaalin avulla.
Historiaa
VOR-majakoiden teknologia perustuu aiempien, pitkäaaltotaajuusalueella toimineiden LFR-majakoiden teknologiaan (ns. Adcock-majakka, käytössä lähinnä Amerikassa ja Pohjoismaista Ruotsissa ja Tanskassa, jonne Yhdysvaltain ilmavoimat oli asentanut laitteita). Näissä oli vain neljä radiaalia, usein 90 asteen kulmissa toisiinsa nähden, mikä rajoitti huomattavasti sekä niihin perustuvien reittirakenteiden että lähestymismenetelmien suunnittelua. Myöskään näyttölaitteita ei aluksi ollut, vaan suunnistaminen edellytti Morse-koodin tulkintaa. LFR-majakkaan verrattuna VOR tuottaa 360 radiaalia ja on huomattavasti häiriöttömämpi sekä on tukenut alusta asti näyttölaitteita. Ensimmäiset VOR-kokeilut tehtiin Yhdysvalloissa 1930-luvun lopulla, ja 1940-luvun loppuun mennessä verkosto oli kasvanut jo huomattavan kokoiseksi. Ensimmäinen pysyvä VOR-majakka asennettiin Weir-Cookin lentoasemalle, nykyiselle Indianapolisin kansainväliselle lentoasemalle, vuonna 1940. Kansainvälinen siviili-ilmailujärjestö ICAO oli vaikuttunut laitteesta ja standardisoi VORin pääasialliseksi mittarireittisuunnistuslaitteeksi 1959. VORin käyttöönotto mahdollisti suihkukoneliikenteen alkuaikoina liikennemäärien nopean kasvun, ja johti muun muassa ensimmäisten vakiolähtö- ja tuloreittien (SID/STAR, aik. myös esim. SID/SIA, aik. suom. standardimittarilähtö/tuloreitti ) käyttöönottoon 1960-luvun alkuvuosina. Yhdysvallat sponsoroi VOR-laitteita myös ulkomaille 1955 alkaen. Yhdysvalloissa LFR-asemien määrä väheni tämän jälkeen nopeasti, mutta viimeiset laitteet poistettiin siellä vasta 1974.
Suomeen ensimmäiset VOR-laitteet saatiin verrattain myöhään, vasta 1960-luvulla, ensimmäisenä Turun lentoasemalle loppuvuodesta 1963, ja tämän jälkeen muille lentoasemille lähestymislaitteiksi tärkeysjärjestyksessä, kun taas VORin saaminen laajamittaiseksi reittisuunnistuslaitteeksi (ts. lentoväylille) kesti pidempään, ja toisaalta eräät lentoasemat jäivät kokonaan ilman (ks. alla). Tätä ennen käytössä oli lähinnä suuntaamattomia NDB-majakoita (ensimmäiset näistä asennettiin 1946 ) sekä valaistuja suunnistusloistoja, jotka kuitenkin poistuivat jo hyvin pian sotien jälkeen. Toinen merkittävä suunnistusapu olivat yleisradioasemat, joita voitiin suuntia ADF:ää edeltänein laittein. Lisäksi oli miehitettyjä suuntimisasemia, joiden antama palvelu muistutti nykyistä VDF:ää, eli ne suuntivat pyynnöstä ilma-aluksen puheradiolähetteitä, mikä mahdollisti esim. ohjaussuunnan antamisen lentoasemalle pelkästään määrittämällä ilma-aluksen puhelähetteen tulosuunta. Ilmailukartoilla tästä käytettiin lyhennettä MDF, medium-frequency direction finding. Käytännössä kuitenkin kaupalliset lennot lennettiin Suomessa paljolti näkölentosääntöjen (VFR, jossa ensisijaiset suunnistuskeinot ovat kartta, kompassi ja näköhavainnot, vastakohtana IFR:lle, joka perustuu ensisijaisesti ulkoisiin apulaitteisiin) mukaan aina 1950-luvulle asti, mikä vaati erittäin hyvää paikallismaantieteen tuntemusta, tosin VFR-lentämistä on käytetty kaupallisessa liikenteessä ajoittain tämän jälkeenkin myös Suomessa, esimerkiksi Helsingin olympialaisten aiheuttaman ruuhkan aikaan 1952, koska näkölentäminen sallii mittarilentoa vapaammat reittivalinnat. Yhdysvalloissa puolestaan liikennekoneiden VFR-lennoista käytännössä luovuttiin vuoden 1956 yhteentörmäysonnettomuuden myötä, jossa VFR- ja IFR-säännöillä lentäneet liikennekoneet törmäsivät ilmassa Grand Canyonin yllä, kieltämällä vuodesta 1961 VFR-lennot 5,5 kilometrin yläpuolella (muihin ICAO-jäsenvaltioihin verrattuna kielto on ehdoton ja poikkeukseton -- esim. Euroopassa vastaavaa ei ole; jo ennen vuotta 1961 Yhdysvalloissa oli vain mittarilentoon rajattuja väyliä -- vuodesta 1961 kielto ulottui  käytännössä kaikkeen 5,5 km yläpuoliseen ilmatilaan). Yleisestikin ottaen Suomi oli suunnistuslaiteinfrastruktuurin kehityksessä merkittävästi muuta Eurooppaa jäljessä. Tästä huolimatta jo 1950-luvun alussa oli sellaisia ilmatilan osia, joissa mittarilentotoiminta ilman radiosuunnistuslaitteita oli kiellettyä. Myöskään näkölentoselvityksiä näille alueille ei tyypillisesti myönnetty, joten ensimmäiset mittarilentoväylät olivat syntyneet.
Tiukat lentokieltomääräykset johtuivat siitä, etteivät ilma-alusten radiovarustusta koskevat määräykset olleet vielä vakiintuneet, joten merkittävä osa erityisesti yleisilmailuliikenteestä toimi ilman sekä radiosuunnistusvarusteita että puheyhteyttä lennonjohtoon. Radiovarustusmääräykset alkoivat tiukentua vuonna 1952 Helsingin lentoaseman avaamisen aikoihin siten, että vaatimus VHF-radiopuhelinvarustuksesta levisi Helsingin ilmatilasta alkaen vähitellen koko maahan. Siihen asti liikennelentokoneidemme (DC-3, Convair) lennonjohtoyhteydet oli hoidettu sähköttämällä, Morse-pohjaisten Q-koodimerkkien avulla, joista osa on jäänyt elämään radiopuhelinliikenteen sanontoihin (mm. QNH, QFE, QDM jne.). Viestintään lähilennonjohdon eli tornin kanssa oli kuitenkin jo ennen VHF-radiopuhelinten aikakautta käytetty myös nykyään lähinnä Atlantilla käytettäviä lyhytaaltoradioita, joiden äänenlaatu on merkittävästi heikompi kuin VHF:n. Aero O/Y luopui sähköttäjistä vuonna 1952 lukuun ottamatta Neuvostoliiton reittejä, joilla kolmatta miehistön jäsentä voitiin edellyttää Neuvostoliiton hajoamiseen asti. Loppuaikoina kolmas miehistön jäsen ei kuitenkaan ollut sähköttäjä, vaan Neuvostoliiton oma luotsi.
Varsinaisen radiosuunnistusvarustuksen osalta vähimmäisvaatimus 1950-70-luvuilla Suomessa mittarilentotoiminnassa oli kullakin lennolla reittirakenteen ja käytettäväksi suunniteltujen lähtö- ja lähestymismenetelmien osalta tarvittava varustus, kuitenkin vähintään kaksi toisistaan riippumatonta radiosuunnistusvastaanotinta (käytännössä siis vähintään 2xADF), VORin ollessa suositeltava 1970-luvun alusta, ja tullessa pakolliseksi 1970-80-lukujen vaihteessa: vielä 1975 ilmailukäsikirja totesi kahden ADF:n antavan riittävän perusmittarisuunnistuskyvyn, kunhan määräkentän sää oli riittävän hyvä NDB-lähestymiseen, joka nykymittapuulla estyy jo varsin lievästi heikentyneessä säässä. Yleinen vaatimus ADF-varustuksesta (NDB-majakan vastaanotin) poistui vasta vuonna 2013, ollen sen jälkeen voimassa vain paikoin. Radiomajakoiden osalta oli toimitettu vuoden 1961 alussa myös tunnusuudistus, joka sisälsi paikkasidonnaisuusehdon: kun majakoiden tunnukset Suomessa aiemmin olivat muotoa OJx tai OIx, jossa x oli vaihtuva kirjain/morsemerkki, oli jatkossa matalatehoisia lähestymismajakoita lukuun ottamatta käytettävä laitteen sijaintipaikkaa ilmentävää tunnusta, minkä lisäksi majakalle annettiin myös selväkielinen nimi (kirjaintunnuksessa on 1-3 kirjainta, joista 1-2-kirjaimiset yleensä matalatehoisia), kuten KAN (Kangasniemi) tai PUN (Punkalaidun), mikä sekä vapautti käyttöön lisää tunnuksia että helpotti oikean majakan tunnistamista. Tästä huolimatta vanha tunnus jäi käyttöön osalle majakoista, viimeinen näistä oli Järvenpään NDB "OJA", joka poistui käytöstä 2000-luvun alkuvuosina. Uudessa standardissa selväkielinenkin nimi sai matalatehoisten NDB-laitteiden osalta olla foneettinen (esim. Sierra tai Foxtrot-Romeo) ja vastata kirjaintunnusta. Joillakin NDB-laitteillla oli ensin pidempi selväkielinen nimi, joka myöhemmin lyheni foneettiseksi.
Päälentoasema Helsingin VOR tuli käyttöön 10. maaliskuuta 1964, alun perin taajuudella 114,8 MHz (nykyinen Doppler-VOR/DME toimii taajuudella 114,2 MHz). Aluksi varustettiin VOR-asemilla länteen suuntautuvat lentoväylät, mitä vauhditti sekin, että Ruotsiin VOR oli saatu jo jonkin verran aiemmin, 1950-luvun alussa. Erityisen hanakasti NDB-teknologiaa korvattiin VORilla 1980-luvulta alkaen vanhan laitekannan huoltokustannusten nousun myötä ja useiden onnettomuuksien  (mm. Maarianhaminan lentoturma) aiheuttaman, NDB-tekniikan luotettavuutta arvostelleen keskustelun seurauksena -- jo tuolloin Suomen ilmailuhallinnossa tehdyn periaatepäätöksen mukaan oli NDB:n käytöstä lähestymislaitteena luovuttava ja kaikille säännöllisen liikenteen lentoasemille saatava VOR, mikä ei kuitenkaan Suomessa koskaan toteutunut: NDB on edelleenkin operatiivisessa käytössä GPS:n ja ILS:n ohella Seinäjoen ja Kokkolan sekä Mikkelin lentoasemilla (Kemissä ja Ivalossa huhtikuuhun 2023, Kokkolasta poistuu lokakuussa 2023, jolloin jäljelle jäävät Seinäjoki ja Mikkeli) ). VOR-verkosto laajeni aina 1990-luvun lopulle asti – viimeisin uusi majakka perustettiin Orimattilaan 1997.
VORin voidaan katsoa toimineen ensilinjan suunnistuslaitteena 1950-luvulta 2000-luvun alkuun, mistä lähtien GPS-satelliittisuunnistus on vähentänyt sen merkitystä, ja majakkaverkostoa on supistettu – esimerkiksi Suomi luopui VOR-lentoväylistä 2000-luvun alussa ja jätti sen lopulta vain lähestymisalueen suunnistuslaitteeksi (ensi vaiheessa VOR-lentoväylät rajattiin 2,9 kilometrin alapuoliseen ilmatilaan, mutta poistettiin pian kokonaan, vaikka itse majakat jäivätkin alkuvaiheessa paikalleen mm. sotilasliikenteen avuksi ). Euroopassa VOR-peitto vähenee asteittain Yhdysvaltain mallia seuraten -- Yhdysvaltain ilmailuviranomainen FAA on ilmoittanut ylläpitävänsä omaa verkostoaan supistetussa muodossa ainakin 2040-luvulle saakka, huolimatta siitä, että jopa 87% manner-Yhdysvaltain VOR-laitteista on ylittänyt käyttöikänsä. Suunnitelmassa VOR-laitteiden määrä Yhdysvalloissa vähenee 34% vuoteen 2030 mennessä, samalla kun jäljellä olevien vastaanottoalueita parannetaan teknisten uudistusten avulla -- kantama nousee kaikkien laitteiden osalta enimmillään 130 kilometriin 1.5 km:n korkeudesta vastaanotettuna. Laajimmillaan Yhdysvaltain VOR-verkostoon kuului 956 laitetta. Suomessa lopullinen siirtymä kohti ensisijaisesti satelliittipohjaisia menetelmiä alkoi 2014, mihin on liittynyt aiempaa mittavampia suunnistuslaitepoistoja. VORin rooli on siis jatkossa NDB:n tapaan lähinnä toimia varalaitteena, mutta on täysin mahdollista, että molempia majakkatyyppejä käytetään jossain määrin vielä useita vuosikymmeniä. Uusiakin VOR-asemia on perustettu harvakseltaan, esimerkiksi Viroon Ämärin sotilaslentopaikan yhteyteen. NDB-laitteet on tarkoitus poistaa lopullisesti vuoteen 2030 mennessä Euroopan osalta, mutta aiempiin suunnitelmiin nähden merkittävin muutos on, ettei VORia toistaiseksi olla aikaisemmista suunnitelmista poiketen poistamassa Euroopassakaan käytöstä kokonaan. Eritoten erilaiset satelliittisuunnistusjärjestelmien häiriöt, mukaan lukien tahallinen häirintä, aiheuttavat tarpeen maltillisen kokoiselle majakkaverkostolle myös tulevaisuudessa. Sekä FAA että EASA käyttävät tulevasta supistetusta verkostosta nimeä vähimmäisverkosto (Minimum Operational Network, MON). Länsimaiden ulkopuolella myös NDB säilynee pidempään. Erityisesti Venäjän toimet 2020-luvulla ovat muistuttaneet siitä, ettei mittarilentosuunnistus voi jatkossakaan perustua täysin satelliitteihin : vielä 2000-luvun alussa eurooppalainen strategia oli luopua kaikista radiomajakoista mahdollisimman nopeasti, mutta tahtia on sittemmin hidastettu.
Marraskuussa 2018 oli Suomen ilmatilassa käytössä enää 12 VOR-majakkaa sekä useita itsenäisiä DME-majakoita, joista osa on entisiä VOR-majakoita. NDB-laitteita on alle 10 majakkaa, joita ei enää ole luetteloitu ilmailukäsikirjassa, sillä lähetteitä ei valvota. Näihin perustuvat julkaistut menetelmät ovat yhä tarvittaessa saatavilla, mutta käyttö on ilma-aluksen päällikön vastuulla. Varsinaisia lentoväylillä sijaitsevia reittisuunnistusradiomajakoita ei Suomessa enää 2010-luvun jälkeen ole ollut, vaan kaikki jäljellä olevat VOR-laitteet sijaitsevat lentoasemilla, jossa niiden ensisijainen käyttötarkoitus on kentän löytämisen sekä VOR-lähestymisen mahdollistaminen. Esimerkiksi Pohjois-Amerikassa reittisuunnistuslaitteita ja niihin pohjaavia lentoväyliä kuitenkin on edelleen 2020-luvulla runsaasti.
Heinolan jäähalli
Heinolan jäähalli (markkinointinimeltään Versowood-areena) on Heinolan suurin jäähalli. Jäähalli nimettiin Mestis-joukkue Peliittojen sponsorin Versowoodin mukaan joukkueen noustua Mestikseen kaudeksi 2006–2007.
Historia
Hallia rakennettiin vuosina 1983 ja 1984 entisen tekojään ympärille. Hallin alapuolelle rakennettiin lisäksi erilaisia liikuntatiloja kamppailulajiseurojen ja muiden liikuntayhteisöjen käyttöön. Näiden oheen suunniteltiin rakennettavaksi myös keilahallia, mutta keilaajat perääntyivät hallihankkeesta kesken suunnitteluvaiheen ja rakennuttivat kilometrin päähän keilahalli Valopallon. Jäähalli vihittiin käyttöön elokuussa 1984 ja ensimmäinen ottelu oli Suomen ja Ruotsin A-maajoukkueiden loppuunmyyty ystävyysottelu. Ensimmäinen virallinen ottelu oli I-divisioonan toisen kierroksen ottelu Peliitat–KalPa, joka päättyi vierasjoukkueen 5–6-voittoon 666 katsojan edessä. Yleisöä Katsomopaikkoja hallissa oli alkujaan yhteensä 2975, pääkatsomoon mahtui 2686 (1486 istumaan, 1200 seisomaan) ja erillisiin päätykatsomoihin ylimääräiset 289 katsojaa. Päätykatsomot on sittemmin purettu.
Peliitat piti kahvila Pelikaania hallin kaupunginpuoleisessa päädyssä. Seura luopui siitä talvella 1985, eikä kukaan ottanut kahvilatoimintaa vastuulleen. Nykyään tila on käytössä anniskelualueena Peliittojen ja Tinatuoppien otteluissa. Hallia ei ole remontoitu kertaakaan perusteellisesti, mutta pieniä muutoksia on tehty useaan otteeseen. Jää uudistettiin kesällä 2006 täyttämään Mestiksen vaatimukset, lisäksi hallin aulaa uudistettiin ja osa kuppipenkeistä vaihdettiin taitettaviin vuonna 2011.
Hallin pääasiallisia vuokralaisia ovat Mestiksessä pelaava jääkiekkoseura Peliitat, sekä junioritoimintaan keskittyvä Heinolan Kiekko. Siellä pelaavat myös II-divisioonan Tinatuopit ja Heinola Ringette.
Heinolan jäähallissa on myös pelattu osa vuoden 2001 alle 18-vuotiaiden jääkiekon maailmanmestaruuskilpailuista.
Jäädytetyt paidat
Jäädytetyt paidat tulivat kaudelle 2018–2019 Peliittojen 50-vuotisjuhlavuoden kunniaksi.
Leino
Leino voi viitata seuraaviin:
Sojuz 26
Sojuz 26 oli Neuvostoliiton Sojuz-lento Saljut 6 -avaruusasemalle.
Laukaisu tapahtui Baikonurin kosmodromilta 10. joulukuuta 1977 ja paluu noin 96 vuorokautta myöhemmin, 16. tammikuuta 1978. Lennon radiokutsu oli "Taimyr" (Таймыр).
Miehistö
Laukaisu
Paluu
Kitwe
Kitwe kuuluu Sambian suurimpien kaupunkien joukkoon. Se sijaitsee Copperbeltin maakunnassa, ja alueella on erityisen suuret kupariesiintymät.
Lentoasema on ollut suljettuna korjauksia varten vuodesta 2005, ja Ndolan lentoasema sijaitsee 60 kilometriä kaakkoon.
Kitwellä on sisarkaupunkeinaan Bor (Serbia), Sheffield (Englanti) ja Detroit (Michigan, Yhdysvallat).
Vuoden 2010 väestönlaskennassa Kitwessä oli noin puoli miljoonaa asukasta, ja arvio vuodelle 2016 on 648 000.
Occidental Petroleum
Occidental Petroleum on yhdysvaltalainen öljyntuottaja. Toukokuussa 2019 Occidental osti Anadarkon 38 miljardilla Yhdysvaltain dollarilla. Occidental kuuluu Fortune 500 -listalle ja oli ennen yrityskauppaa 220. sijalla.
Endodontia
Endodontia on hammaslääketieteellinen tieteenala, joka tutkii pulpan anatomiaa ja fysiologiaa sekä pulpaan liittyvien sairauksien etiologiaa, epidemiologiaa, patogeneesia, diagnostiikkaa, ehkäisyä ja hoitoa.
Ikäinstituutti
Ikäinstituutti (Ikäinstituutin säätiö sr) on järjestö, joka edistää hyvää vanhuutta liikunnan, mielen hyvinvoinnin ja ikäystävällisen elinympäristön näkökulmista. Ikäinstituutin toimintaan kuuluvat kehittäminen, tutkimus, koulutus ja viestintä. Ikäinstituutti tekee tiivistä yhteistyötä kuntien ja muiden järjestöjen kanssa. Ikäinstituutin toiminnan lähtökohtana on iäkkäiden oma ääni, kokemus arjesta ja ympäröivästä yhteiskunnasta ja mottona "Ikäinstituutti innostaa ja rakentaa ratkaisuja hyvään vanhuuteen."
Kehittämistyön keskeisimpiä hankkeita ovat (vuonna 2019) mm. Voimaa vanhuuteen, Elämäni eläkevuodet, Yhdessä kotikulmilla, Elämänote sekä Ikäopisto. Koulutusten ja valmennusten teemoja ovat liikuntaneuvonta, voima- ja tasapainoharjoittelu, senioritanssin ohjaus, ulkoilu, mielen hyvinvoinnin vahvistaminen sekä hyvinvointia tukevan ympäristön toteuttaminen. Ikäinstituutissa tehtävän tutkimuksen painopiste on asuinympäristöjen ikä- ja muistiystävällisyydessä ja se keskittyy hyvien toimintatapojen kehittämiseen.
Seuraavilla yhteisöillä on oikeus nimetä jäsen säätiön hallitukseen: Helsingin kaupunki, Helsingin yliopisto, Jyväskylän yliopisto, Kasvun ja vanhenemisen tutkijat ry, Samfundet Folkhälsan i Svenska Finland rf, Societas Gerontologica Fennica ry, Terveyden ja hyvinvoinnin laitos (THL), Vanhus- ja lähimmäispalvelun liitto ry.
Ikäinstituutti on SOSTEn jäsenjärjestö.
Domvraína
Domvraína, myös Dómvraina/Dómvrena (Δόμβραινα/Δόμβρενα) ja Korýni (Κορύνη), on Kreikan kylä, joka kuuluu hallinnollisesti Thívan kuntaan, Boiotian alueyksikköön ja Keski-Kreikan alueeseen. Kylän väkiluku on 639 (vuonna 2011).
Domvraínan kylä sijaitsee noin 35 kilometriä länteen Thívan kaupungista ja noin 40 kilometriä etelään Livadeián kaupungista, ja noin 4,5 kilometriä sisämaahan Korintinlahden pohjoisosassa olevan, kylästä nimensä saaneen Domvraínanlahden rannasta. Kylä on syntynyt bysanttilaisella ajalla 1000–1100-luvuilla, jolloin seudun kreikkalaisiin asukkaisiin sekoittui slaaveja. Kylän nimi on slaavilaista perua ja viittaa seudun tyyneen talveen.
Domvraína muodostaa myös laajemman kyläyhdyskunnan (Τοπική Κοινότητα Δομβραίνης, Topikí Koinótita Domvraínis), johon kuuluvat varsinaisen Domvraínan kylän lisäksi Domvraínanlahden rannalla sijaitseva Ágios Nikólaoksen kylä sekä Makariotíssan luostari (Moní Makariotíssis). Koko yhdyskunnan väkiluku on 675.
Spyker
Spyker voi tarkoittaa:
Leino (Ylämaa)
Leino on kylä entisen Ylämaan kunnan alueella Lappeenrannan kaupungissa Etelä-Karjalassa. Kylä sijaitsee Pukaluksen länsirannalla noin neljän kilometrin päässä valtakunnanrajasta ja noin viiden kilometrin päässä Ylämaan kirkonkylästä.
Arabella Stuart
thumb|Arabella Stuart, [[Marcus Gerards nuorempi|Marcus Gerards nuoremman maalaama muotokuva vuosilta 1605–1610.]] Arabella Stuart (myös muodossa Arbella ja Stewart; 1575 – 25. syyskuuta 1615 Lontoo) oli Stuartin hallitsijasukuun kuulunut englantilainen aatelinen ja kuningas Jaakko I:n serkku, jota pidettiin Elisabet I:n aikana Englannin mahdollisena kruununperijänä Jaakon sijasta. Elisabetin ja Jaakon vastustajat suunnittelivat Arabellalle avioliittoa useammankin mahdollisen kruununtavoittelijan kanssa, joten häntä pidettiin vuosia kotiarestissa ja lopuksi vankeudessa.
Elämä
Arabella Stuartin isä oli skotlantilainen Lennoxin 5. jaarli Charles, joka oli Skotlannin kuningas Jaakko VI:n setä ja Englannin kuningas Henrik VII:n tyttären Margareeta Tudorin tyttärenpoika. Arabellan äiti Elizabeth Cavendish oli hovimies William Cavendishin tytär. Arabellan isä kuoli jo vuonna 1576, ja Arabellan kasvatti hänen äidinäitinsä Bess of Hardwick. Skotlannin hallitus esti häntä perimästä isänsä maita tai arvonimeä, koska häntä pidettiin englantilaisena.
Jaakko VI ja Arabella Stuart olivat Englannin Elisabet I:n lähimmät perilliset. Jaakko oli Arabellan edellä kruununperimysjärjestyksessä, mutta Elisabetin eläessä jotkut englantilaiset pitivät Arabellaa parempana vaihtoehtona tulevaksi hallitsijaksi, sillä hän oli syntynyt ja kasvanut Englannissa. Vuonna 1590 eräät katolilaiset suunnittelivat Arabellan naittamista Parman prinssi Ranucciolle, joka Juhana Gentin jälkeläisenä saattoi myös vaatia Englannin kruunua, minkä jälkeen pari nostettaisiin Espanjan tuella Englannin valtaistuimelle. Vuonna 1602 suunniteltiin vuorostaan Arabellan avioliittoa lordi Beauchampin pojan Edward Seymourin kanssa, joka oli Catherine Greyn pojanpoika ja siten myös mahdollinen kruununtavoittelija. Elisabet esti avioaikeet ja määräsi varmuuden vuoksi Arabellaa pidettäväksi vartioituna Hardwick Hallissa.
Elisabet I:n kuoltua vuonna 1603 Jaakko VI:stä tuli Englannin kuningas Jaakko I, ja hän kutsui serkkunsa Arabellan Englannin hoviin. Jaakko I pelkäsi, että Arabella yrittäisi haastaa hänen oikeutensa Englannin kruunuun naimalla ulkomaisen kuninkaallisen. Kun Arabella vuonna 1609 yritti poistua maasta mahdollisena aikeenaan naida Moldavian kruununtavoittelija, Jaakko vangitutti hänet. Vapauduttuaan Arabella meni kesäkuussa 1610 Greenwichissä salaa naimisiin Somersetin herttua William Seymourin kanssa, joka oli edellä mainitun Edward Seymourin veli ja siten myös mukana kruununperimysjärjestyksessä. Kuultuaan avioliitosta Jaakko I vangitutti molemmat puolisot, mutta kummatkin onnistuivat pakenemaan kesäkuussa 1611. Seymour onnistui livahtamaan mannermaalle, mutta Arabella saatiin kiinni matkalla Ranskaan, kun hänen pakolaivansa pysäytettiin Englannin kanaalissa.
Arabella Stuart vietti elämänsä viimeiset vuodet vankina Lontoon Towerissa, jossa kuoli vuonna 1615. Hänet on haudattu Lontoon Westminster Abbeyn kirkkoon kuningatar Maria Stuartin viereen.
Richard Frey
Richard Karl Hjalmar Frey (1. toukokuuta 1886 Helsinki – 7. tammikuuta 1965 Helsinki ) oli suomalainen hyönteistutkija. Hän toimi Helsingin yliopiston eläinmuseossa entomologian osaston johtajana 1919–1955 ja sai professorin arvonimen vuonna 1951. Frey tutki erityisesti kaksisiipisiä ja keräsi aineistoa muun muassa Madeiran ja Kap Verden saarilta.
Hän julkaisi Carl August Lundströmin 10-osaisen hyönteisiä käsittelevän julkaisun viimeisen osan Lundströmin kuoleman jälkeen.
Parodontologia
Parodontologia eli suubiologia on hammaslääketieteellinen tieteenala, joka tutkii parodontiumin anatomiaa ja fysiologiaa sekä parodontiumin sairauksien etiologiaa, epidemiologiaa, patogeneesia, diagnostiikkaa, ehkäisyä ja hoitoa.
Holmium(III)kloridi
Holmium(III)kloridi (tai holmiumtrikloridi) on alkuaine holmiumin epäorgaaninen yhdiste kloorin kanssa, jossa kloori esiintyy hapetusluvulla −I ja holmium +III. Näin muodostuva yhdiste on HoCl3. Se on hygroskooppinen kiinteä aine joka muodostaa kirkkaankeltaisia kiteitä, joiden kiderakenne on monokliininen ja samankaltainen kuin yttrium(III)kloridilla (YCl3). Yhdiste liukenee veteen ja sillä on myös kidevedellinen muoto HoCl3·6H2O.
Jemenin juutalaiset
pienoiskuva|Jemenin juutalaisia [[Synagoga|synagogassa.]] pienoiskuva|Jemeninjuutalainen perinneasu Jemenin juutalaiset ovat juutalaisia, jotka asuvat tai ovat asuneet Jemenissä, tai ovat Jemenin juutalaisyhteisön jälkeläisiä. Jemeninjuutalaisilla on omalaatuisia perinteitä, jotka erottuvat muiden juutalaisryhmien, myös muiden mizrahien tavoista.
Holmium(III)kloridi
Valmistus
tai käsittelemällä holmiummetallin lastuja kaasumaisella vetykloridilla:
Munakari (Eurajoki)
Munakari on saari Olkiluodon pohjoispuolella Eurajoen kunnassa. Saari on muuttolintujen levähdys- ja pesimispaikka, josta se on saanut linnunmuniin viittaavan nimensä.
Saarella sijainneen vuonna 1885 rakennetun Aarne ja Martti Suomisen kalastajatorpan esineistöä on nähtävillä Eurajoen maatalousmuseossa. Suomiset eli Munakarin veljekset asuivat saarella ja kalastivat sieltä käsin.
Jemenin juutalaiset
1940- ja 1950-luvun vaihteessa suurin osa yhteisöstä muutti Israeliin jouduttuaan muslimien vainoamiksi. Maaliskuussa 2021 Jemenissä asui enää kuusi juutalaista.
Historia
Juutalaisten varhaisimmasta asettumisesta nykyisen Jemenin alueelle ei ole tarkkaa tietoa. Perimätiedon mukaan juutalaisia saapui Jemenin alueelle kuningas Salomon lähettäminä kauppiaina. Toisen tradition mukaan juutalaisia siirtyi Jemeniin 692 eaa. kuultuaan Jeremian ennustuksen Salomon temppelin tuhosta. Varhaisimpia arkeologisia todisteita, jotka viittaavat juutalaisuuteen Jemenin alueella, on löytynyt Himyarin kuningaskunnan ajalta 110 eaa. Toisen juutalaissodan seurauksena 130-luvulla jaa. suuri määrä juutalaisia muutti Juudeasta Jemeniin.
Juutalaisista tuli merkittävä väestöryhmä Himyarin kuningaskunnassa, ja 300-luvulla hallitsija Abu Karib sai juutalaisuudesta vaikutteita ja mahdollisesti kääntyikin juutalaisuuteen, mutta kaikki tutkijat eivät ole tästä varmoja. 500-luvulla hallitsija Dhu Nuwas kääntyi juutalaisuuteen. Hän vainosi kristittyjä, ja kristinuskoiset etiopialaiset valtasivat Jemenin ja surmasivat hänet, mikä merkitsi loppua juutalaisuudelle alueen eliitin keskuudessa.
Islamin tultua valtauskonnoksi Jemenissä juutalaiset asetettiin toisen luokan kansalaisiksi, dhimmeiksi. Rasulidien ja myöhemmin osmanien hallitessa Jemeniä juutalaisten asema oli parempi, kunnes osmanit häädettiin Jemenistä 1630-luvulla ja islamiin kääntymättömiä juutalaisia alettiin sortamaan. Jemeninjuutalaisten olosuhteet vaihtelivat ajoittain seuraavien vuosisatojen aikana.
1800-luvulla osa jemeninjuutalaisista alkoi muuttamaan Palestiinaan. Yhdistyneiden kansakuntien Palestiinan jakosuunnitelman seurauksena muslimimellakoitsijat Jemenissä joukkomurhasivat paikallisia juutalaisia. Israelin valtion perustamisen jälkeen valtaosa, noin 50 000 jemeninjuutalaista muutti Israeliin 1940- ja 1950-luvun vaihteessa "operaatio Taikamatossa". Muuttaminen Israeliin jatkui pienemmissä määrissä vuoteen 1962 asti, jolloin Jemen ajautui sisällissotaan ja juutalaisten poismuutto estettiin. Jäljelle jääneitä juutalaisia on poismuuttanut kuitenkin myöhemminkin, Israelin lisäksi myös Eurooppaan ja Yhdysvaltoihin. Maaliskuussa 2021 Jemenissä asui enää kuusi juutalaista.
Genetiikka
Vuoden 2000 tutkimuksen mukaan Jemenin juutalaiset osoittavat isälinjoiltaan geneettistä yhteyttä muihin Lähi-idän ja Pohjois-Afrikan juutalaisryhmiin sekä aškenasi- ja roomanjuutalaisiin. Tutkijaryhmän mukaan tulokset viittaavat eri juutalaisryhmien yhteiseen alkuperään. Sen sijaan jemeninjuutalaisten äitilinjoissa esiintyy vuoden 2003 tutkimuksen mukaan afrikkalaisia haploryhmiä L1 ja L3, joita ei ole havaittavissa aškenasi- tai muilla Lähi-idän juutalaisilla, vaikkakin vähemmissä määrin kuin Jemenin ei-juutalaisella väestöllä.
Vuoden 2020 autosomaalisen DNA:n tutkimuksen jemeninjuutalaiset ovat suhteellisen erilaisia muihin juutalaisväestöihin verrattuna ja lähellä beduiineja, saudiarabialaisia ja Jemenin ei-juutalaista väestöä. Kevin Alan Brookin mukaan heidän autosomaalisesta dna:staan pieni osa on lähtöisin juudealaisilta ja valtaosa Arabian niemimaan väestöltä.
Johan Mathesius
Johan Mathesius (6. heinäkuuta 1709 Pyhäjoki - 13. syyskuuta 1765, Lontoo, Iso-Britannia) oli suomalainen poliitikko ja virkamies.
Tausta
Mathesius syntyi Pyhäjoen kirkkoherra Nils Mathesiuksen ja Anna Portinan perheeseen, Mathesiuksen pappissukuun. Hänen veljiään olivat lääninrovasti ja poliitikko Per Niklas Mathesius sekä pappi ja kirjailija Georg Mathesius. Hän opiskeli Uppsalassa vuodesta 1724 lähtien, siirtyi Turkuun 1727, mutta palasi jonkin ajan kuluttua Ruotsiin. Mathesius oli naimisissa Rebecka Bergin kanssa.
Ura
Mathesius sai viran kuninkaallisesta kirjastosta suomen kielen kääntäjänä 1735. Hän tuli pian tunnetuksi vilkkaasta poliittisesta kiinnostuksestaan, erityisesti myssypuolueen kannattajana. Vuosien 1738 ja 1741 valtiopäivien aikana hän tuli tunnetuksi hattupuolueen terävänä kriitikkona.
Vakoilusta epäiltynä
Hattupuolue pyrki todistamaan, että myssypuolue harrastaa maanpetoksellista yhteistyötä venäläisten diplomaattien kanssa paljastamalla heille valtiopäivien salaisessa valiokunnassa käsiteltyjä asioita. Helmikuussa 1741 suomalainen kansliapresidentin sihteeri Johan Gyllenstierna pidätettiin Venäjän-lähettilään ovella, ja tutkimukset osoittivat hänen saaneen lähettiläältä rahaa salaisista tiedoista. Gyllenstierna sai teosta kuolemantuomion, joka muutettiin elinkautiseksi vankeudeksi. Tutkimuksissa nousi myös esille, että juttuun olisi sekaantunut kolme muutakin suomalaista, Johan Arckenholtz, Johan Mathesius ja Göran Helsingius. Tunnustusten saamiseksi heitä kidutettiin, mutta tunnustuksia tai lisätietoja ei saatu. On tulkittu, että heillä ei olisi ollut osaa vakoiluun, vaan he olisivat vain keskustelleet valtiopäivämiesten kanssa sotapolitiikan vaaroista. Mathesiusta vastaan nostettiin syytä hänen yhteyksistään venäläiseen ministeriin nimeltä Bestuscheff. Häntä syytettiin maanpetturuudesta. Hän kiisti syytteet, mutta hänet tuomittiin sekaantumisesta valtiopäivävaaleihin ja -neuvotteluihin ja tuomittiin kuukaudeksi vedelle ja leivälle ja vangittavaksi pidemmäksi aikaa. Hänet vapautettiin 1743 hattujen sodan päätettyä.
Vanha holvikirkko
thumb|Sven Lindahl sai [[Adelsön kirkko|Adelsön kirkosta inspiraatiota kirjoittaa alkuperäisen kappaleen ”Mälarö kyrka”.]] Vanha holvikirkko, alkukielellä Mälarö kyrka, on ruotsalaisen Sven Lindahlin kirjoittama kappale vuodelta 1968. Kappaleen teema sijoittuu kirkkorakennukseen, jossa kanttorin poika soittaa itsekseen urkuja. Kappaleen teemaan on vaikuttanut Adelsön kirkko Ruotsissa. Kappaleen tunnetuimpia esittäjiä ovat Lenne Broberg ja Eero Raittinen.
Lenne Brobergin versio
Lenne Broberg oli ensimmäinen kappaleen levyttänyt artisti. Hänen versionsa julkaistiin singlenä vuonna 1968. Se oli Svensktoppen-listalla 24. maaliskuuta – 5. toukokuuta 1968 eli runsaan kuukauden. 7. huhtikuuta kappale sijoittui listan kärkeen.
Eero Raittisen versio
Suomessa Eero Raittinen teki kappaleen tunnetuksi nimellä ”Vanha holvikirkko”, ja sen suomenkieliset sanat olivat Saukin kirjoittamat. Raittisen suomenkielinen versio kappaleesta julkaistiin 27. maaliskuuta 1968 eli jo samana vuonna kuin kappale oli alun perin julkaistu. Kappale julkaistiin ”Tää rakkaudelta näyttää, hitto vie” -singlen B-puolena. Raittinen käytti samaa Mats Olssonin orkesterin taustaa kuin Broberg, joten kappaleiden sovitukset ovat samat. Kappale nousi heinäkuussa 1968 Suomen listaykköseksi.
Kappale on ainoa Raittisen listaykkönen, vaikka mukaan laskettaisiin Eeron ja Jussin kappaleet. Vanha holvikirkko onkin Raittisen tunnetuimpia kappaleita, ja se on usealla kokoelmalevyllä, kuten Raittisen samannimiseltä 20 suosikkia -kokoelmalta. Kappaletta pidetäänkin yhdessä kappaleen ”Tää rakkaudelta näyttää, hitto vie” ohella Raittisen soolouran läpimurtokappaleena.
Raittisen, Harri Marstion, Bablon ja Esa Elorannan muodostaman Kultakurkut-yhtyeen Kultakurkut-albumia varten kappale äänitettiin uudelleen.
Suomeksi
Masa Mainds -yhtye teki kappaleesta oman versionsa vuonna 1992 originaaleille linjakkaana pääasiassa covereita sisältävälle albumilleen Mikset mua huomaa.
Myös suomalainen punk rock -yhtye Klamydia teki oman versionsa kappaleen suomenkielisestä versiosta. Kappale on tyyliltään yhtyeen tyylin mukaisesti punk rockia. Muun muassa alkuperäinen pianolla soitettu intro on korvattu sähkökitaralla. Yhtye julkaisi kappaleen vuonna 1991 ilmestyneellä Los celibatos -albumillaan.
Muita Vanhan holvikirkon suomeksi levyttäneitä ovat muun muassa Kai Lind ja Kake Randelin.
Vuonna 1992 Tenavatähti-laulukilpailun voittanut laulaja-näyttelijä Antti Pääkkösen toinen finaalikappaleista oli Vanha holvikirkko. Hän itse on kanttorin poika, kuten myös laulun poika, tosin Pääkkösen vanhemmista kanttori on äiti, kun laulun pojan isä on kanttori.
Ruotsiksi
Vuonna 1979 ruotsalainen Magnus Uggla julkaisi oman versionsa kappaleesta. Kappale julkaistiin Magnus Uggla Band sjunger schlagers -ep:llä. Kappale alkaa samantyylisesti pianolla, mutta laulun alkaessa tyyli on alkuperäisversiota rock-tyylisempää.
Åsa Jinder levytti kappaleen ja säesti sitä avainviululla. Hänen versionsa kappaleesta ylsi Svensktoppen-listalle.
Eroavaisuudet ruotsin- ja suomenkielisissä versioissa
Kappaleen ruotsin- ja suomenkieliset versiot eroavat sanoitusten perusteella jonkin verran toisistaan. Molemmissa versioissa kanttoriksi haluavan kanttorin pojan kerrotaan harjoittelevan Johann Sebastian Bachia, kun kukaan ei ole kuulemassa. Ruotsinkielisessä versiossa hänen kuitenkin mainitaan soittavan lisäksi myös The Beatlesin kappaleen.
Valtava jänis – Gommin ja Pommin kaikki seikkailut
Valtava jänis – Gommin ja Pommin kaikki seikkailut on M. A. Nummisen ja Pedro Hietasen esittämän Gommi ja Pommi -laulajakaksikon vuonna 2002 julkaistu kokoelma-albumi.
Kokoelma koostuu albumien Kamelilaulu (1988), Ollaan eläimiä (1991), Gommin ja Pommin metsäkarnevaali (1995) sekä Suosituimmat lastenlaulut (1985) kappaleista. Suosituimmat lastenlaulut -albumi ei ole alun perin Gommi ja Pommi -julkaisu, sillä siihen aikaan Gommia ja Pommia ei ollut vielä keksitty ja albumin laulut ovat uusia sovituksia Nummisen vanhoista lastenlauluista. Kappaleet 16–17 (CD 1) ja 20–23 (CD 2) ovat ennen julkaisemattomia kappaleita.
Kariologia
Mutans bakteerilla on kyky tuottaa happoa, jonka avulla se liuottaa hampaan pintaa, kiillettä. Tätä ilmiötä kutsutaan demineralisaatioksi. Erityisen suurta hapon tuotto on aterioiden jälkeen, jolloin syntyy ns. happohyökkäys. Happohyökkäyksen voimakkuus on riippuvainen nautitusta ravinnosta. Jalostetut hiilihydraatit, varsinkin sokerit ovat tässä suhteessa erittäin vahingollisia hampaille. Happohyökkäysten välillä sylki pyrkii korjaamaan hampaan pinnan vaurioita. Tätä ilmiötä kutsutaan remineralisaatioksi.
Ricardo Maduro
Ricardo Rodolfo Maduro Joest (s. 20. huhtikuuta 1946) toimi Hondurasin presidenttinä 2002–2006.
Maduro syntyi Panamassa ja opiskeli Lawrenceville Schoolissa, sittemmin Stanfordin yliopistossa. Hän edustaa Hondurasin kansallispuoluetta (Partido Nacional, PN), ja vuonna 2006 häntä seurasi maan presidenttinä liberaalipuolueen Manuel Zelaya.
Maduro laajensi poliisin ja asevoimien yhteistoimintaa ja lähetti välittömästi virkaan astuttuaan poliisien ja asevoimien yhteisyksiköt partioimaan kaduille. Maduro tuki myös vahvasti Yhdysvaltain terrorismin vastaista sotaa ja lähetti vuonna 2003 Irakin koalitioon 370 sotilasta. Maduron kaudella Honduras ratifioi myös Yhdysvaltain kanssa Yhdysvaltain–Keski-Amerikan vapaakauppasopimuksen (CAFTA), josta sai vastineeksi maan velkoja anteeksi.
Shea Theodore
Shea Theodore (s. 3. elokuuta 1995 Langley, Brittiläinen Kolumbia, Kanada) on kanadalainen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa NHL-joukkue Vegas Golden Knightsissa. Theodore on hyökkäävä puolustaja, jonka vahvuuksiin kuuluu koko, ulottuvuus ja kiekonhallinta. Hän on myös käytönnöllinen ylivoimapelaaja siniviivalla. Theodoren heikkouksiin kuuluu ajoittainen kiekon liikapitäminen, fysiikan puute ja hänellä on myös parannettavaa oman pään pelaamisessa.
Seuraura
Theodore syntyi Langleyssa, mutta kasvoi Aldergrovessa, jossa hän myös aloitti jääkiekkoilun. Seattle Thunderbirds varasi Theodoren 64. pelaajana WHL:n varaustilaisuudessa 2010. Hän vietti kauden 2010–2011 vielä pääosin BCMML-joukkue Fraser Valley Bruinsissa. Theodore edusti kauden aikana myös Brittiläistä Kolumbiaa Kanada talvikisoissa voittaen kultaa. Hänen varsinainen WHL-tulokaskautensa 2011–2012 toi 69 runkosarjaottelussa tehot 4+31=35, joilla Theodore oli Winterhawksin paras syöttäjä, tehokkain puolustaja ja kolmanneksi paras pistemies. Hän oli joukkueen tehokkain puolustaja ja kolmanneksi paras pistemies myös kaudella 19+31=50, jolloin Theodore sijoittui koko WHL:n puolustajien pistepörssissä kahdeksanneksi. Hän pelasi kauden aikana myös CHL Top Prospects Gamessa.
Anaheim Ducks varasi Theodoren ensimmäisellä kierroksella NHL:n varaustilaisuudessa 2013. Saman vuoden syyskuussa hän teki kolmivuotisen tulokassopimuksen joukkueen kanssa. Kaudella 2013–2014 Theodore nousi Thunderbirdsin varakapteeniksi. Hän voitti pelipaikastaan huolimatta joukkueen sisäisen piste- ja syöttöpörssin tehoilla 22+57=79, joilla Theodore voitti koko WHL:n puolustajien piste- ja syöttöpörssin. Hän voitti myös Thunderbirdsin sisäisen tehotilaston lukemalla +19. Theodore valittiin kauden päätteeksi WHL:n läntisen konferenssin ensimmäiseen tähdistökentälliseen. WHL-kautensa päätteeksi, huhtikuussa 2014 hän siirtyi loppukevääksi AHL-joukkue Norfolk Admiralsin vahvuuteen.
Kauden 2014–2015 Theodore aloitti Admiralsissa, jossa hän pelasi viisi ottelua tehden yhtä monta tehopistettä tehoilla 3+2=5, kunnes Theodore siirrettiin marraskuussa takaisin Thunderbirdsiin. Hän nousi joukkueen kapteeniksi.
Maajoukkueura
Theodore pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2015, jolloin hän voitti maailmanmestaruuden. Theodore pelasi myös alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2013, jolloin hän voitti maailmanmestaruuden sekä Ivan Hlinkan muistoturnauksessa vuonna 2012, voittaen kultaa.
OAO Fortum
PAO Fortum on Uralilla ja Länsi-Siperiassa toimiva alueellinen voima- ja lämpöyhtiö, jonka omistaa lähes kokonaan suomalainen Fortum Oyj.
Aiemmin ennen Venäjän energiatuotannon yksityistämisprosessia sähköntuotantoa ja jakelua hallitsi valtiollinen RAO JeES Rossii. Sen jälkeen vuoteen 2009 yhtiön nimi oli TGK-10 (, "Alueellinen sähkötuotantoyhtiö numero 10"). Fortum hankki maaliskuussa 2008 TGK-10:stä 76,5 %:n osuuden ja teki vähemmistöosakkaille ostotarjouksen näiden vielä omistamista osakkeista. Marraskuun lopulla Fortumin omistusosuus oli 93,4 % ja yhtiö vedettiin pörssistä. Yhtiön nimi muutettiin OAO Fortumiksi huhtikuussa 2009. Yhtiön kotipaikka on Tšeljabinsk ja sen pääjohtaja Aleksandr Tšuvajev.
Yhtiö toimii Tšeljabinskin, Kurganin ja Tjumenin alueilla ja Hanti-Mansiassa. Sen tytäryhtiöihin kuuluvat mm. kolme Tšeljabinskin lämpövoimalaitosta, yksi hiilivoimalaitos Tšeljabinskissa, Argajašin lämpövoimalaitos, Tobolskin lämpövoimalaitos ja kaksi Tjumenin lämpövoimalaitosta ja Njaganin hiilivoimalaitos. Argajašin voimala tuottaa sähköä Majak-ydinjätelaitokselle ja Ozjorskin suljetulle kaupungille.
Lämpövoimalaitokset, jotka tuottavat myös sähköä, ovat maakaasukäyttöisiä ja riippuvaisia Gazpromin maakaasun Venäjän hinnoista. Fortum ilmoittaa pyrkivänsä eroon kivihiilestä Venäjällä vuoteen 2022 mennessä, mihin kuuluu Tšeljabinsk TETs-2 -voimalan siirtyminen maakaasuun. Yhtiö on myös kehittänyt tuulivoimaa Rosnanon kanssa ja aurinkovoimaa.
Investoinnit
thumb|Fortumin voimalaitos [[Njaganissa.]]
Vähä Arajärvi (Pälkäne)
Vähä Arajärvi eli Ylimmäinen  on Pirkanmaalla Pälkäneellä Sappeen kylän lähellä sijaitseva järvi, joka sijaitsee Laipanmaan metsäalueella.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 8,8 hehtaaria ja se on 650 metriä pitkä ja 250 metriä leveä. Se sijaitsee Sappeenvuoren läheisyydessä Ylimmäisenvuoren, Järveinmaan ja Jokelanmäen välisessä painaumassa. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,5 kilometriä ja sen rannat ovat metsämaata. Järven läheisyydessä on sijainnut kaksi maatilaa, ja rannoille on rakennettu viisi vapaa-ajan asuntoa. Niille tulee tiet Sappeen kylältä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Mallasveden ja Pälkäneveden alueella (35.71), jonka Sappeenjärvenojan valuma-alueeseen (35.716) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 98 metriä mpy. Järven itärantaan tulee Särkijärven laskuoja ja kaakkoisrantaan Syväjärven laskuoja. Järven oma laskuoja Pikunoja lähtee järven luoteispäästä ja laskee 900 metrin päähän Isoon Arajärven Hyyrätinlahteen. Vesireitin vedet jatkavat Ison Arajärven jälkeen Sappeenjärven kautta Pälkäneveden Jouttesselän Hiukonlahteen.
Luontoarvoja
Särkijärven laskuojan puronvarsilehdot ovat suojeltuja Särkijärvestä Vähään Arajärveen.
Historiaa
Vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa nimettömän järven luoteispäässä sijaitsi torppa (Jokipolvi). Torppia oli Sulunojan varressa kaksi muutakin, ja ojien varret oli raivattu niityiksi. Vuoden 1957 peruskartassa järven koillispuolella sijaitsi maatila (Särkikoski), jonka pellot viettivät Särkijärveen. Tämän maatilan peltoa oli raivattu myös Vähän Arajärven rantaan. Myös Pikunojan laakso oli avointa peltomaata. Tämän maatilan peltotilkku sijaitsi Vähän Arajärven länsirannassa.
Bert van Marwijk
Bert van Marwijk (s. 19. toukokuuta 1952 Deventer, Overijsselin provinssi, Alankomaat) on alankomaalainen jalkapallovalmentaja ja entinen hyökkääjä-keskikenttäpelaaja.
Ura valmentajana
Valmentamaan Marwijk ryhtyi pelatessaan MVV Maastrichtissa. Samaan aikaan, kun hän pelasi itse ykkösjoukkueessa, hän valmensi seuran juniorijoukkueita. Marwijkin valmennusura jatkui 1990-luvun alkupuolella pienissä alankomaalaisseuroissa sekä Belgian puolella FC Herderenissä.
1998 hän siirtyi Fortuna Sittardin päävalmentajaksi ja johdatti joukkueen KNVB Cupin finaaliin debyyttikaudellaan. Finaalissa Fortuna taipui AFC Ajaxin käsittelyssä 2–0, mutta menestys toi Marwijkille nimeä.
Fortunassa saavutettu yllätysmenestys toi Marwijkille paikan Feyenoordin peräsimessä kesällä 2000, kun arvostettu Leo Beenhakker jätti seuran. Marwijkin johdolla Feyenoord voitti UEFA Cupin 2002 kaatamalla finaalissa Borussia Dortmundin 3–2. Menestys kotimaan kentille jäi kuitenkin vaatimattomammaksi, tuloksena KNVB Cupin finaalitappio FC Utrechtille 4–1 kaudella 2002–03.
Marwijk jätti Feyenoordin kesällä 2004 ja siirtyi Borussia Dortmundin peräsimeen. Menestys talousvaikeuksista kärsineessä saksalaisseurassa jäi vaatimattomaksi ja Marwijk sai potkut joulukuussa 2006. Viimeinen niitti oli 1–2 kotitappio Bayer Leverkusenille. Borussia Dortmund piti Marwijkin potkujen aikaan liigassa sijaa 9.
Maaliskuussa 2008 uutisoitiin, että Marwijk siirtyy EM-kisojen 2008 jälkeen Alankomaiden maajoukkueen uudeksi päävalmentajaksi. Marwijkin johdolla Alankomaat jatkoivat MM2010-karsinnoissa aikaisemmilta vuosilta tutun varmoja otteitaan ja varmistivat ensimmäisenä eurooppalaisjoukkueena paikkansa lopputurnauksessa. Maaliskuun alussa 2010 van Marwijk allekirjoitti vuoteen 2012 ulottuvan sopimuksen KNVB:n kanssa.
Marwijkin suojatit jatkoivat varmoja otteitaan myös MM-lopputurnauksessa, johon joukkue eteni ilman tappioita. Lopputurnauksessa Oranje taisteli tiensä finaaliin asti pudottaen muun muassa Brasilian puolivälierissä ja välierissä turnauksessa vahvasti pelanneen Uruguayn. Finaalissa tuli vastaan toinen karsintojen tappioton joukkue Espanja ja se tunnetaan eräänä kaikkein aikojen rumimmista MM-finaaleista, sillä siinä jaettiin yhteensä neljätoista varoitusta, joista yhdeksän Hollannille. Hollantilaiset pelasivat loppuottelussa puolustusvoittoista ja säälimätöntä jalkapalloa, jolla onnistuivat viemään ottelun aina jatkoajalle asti. Varsinaisella peliajalla oli Arjen Robbenilla kahteenkin otteeseen tilaisuus ratkaista ottelu Hollannille, mutta tämä tyri molemmat paikat. Jatkoajan toisella puoliskolla John Heitinga lensi ulos saatuaan toisen keltaisen kortin ja lopulta Andrés Iniesta ratkaisi ottelun 116. minuutilla. Mestaruus meni Espanjaan, mutta Marwijk joukkueineen sai Alankomaissa huikean vastaanoton.