cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kaitaan koulu
Kaitaan koulussa on noin 300 oppilasta vuosiluokilla 7–9 ja 35 opettajaa. Osa oppilaista on valittu kouluun opiskelemaan painotetun kuvataiteen oppimäärää. Koulussa annetaan myös luokkamuotoista erityisopetusta. Koulun rehtorina on toiminut vuodesta 2014 Ritva Mickelsson.
Historia
Kaitaan koulu aloitti vuonna 1966 nimellä Vapaaniemen yhteiskoulu. Koulun viikoittain ilmestyvän lehden nimi on vieläkin Vapis. Peruskoulu-uudistuksen myötä koulu jaettiin hallinnollisesti kahtia yläasteeksi ja lukioksi. Samalla sen nimi vaihdettiin Kaitaan kouluksi ja lukioksi. Kaitaan lukio toimii nykyään nimellä Matinkylän lukio.
Villa San Pietro
Villa San Pietro on kaupunki ja kunta Italiassa Sardinian hallintoalueella. Kunnassa on arviolta 2 107 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 39,89 neliökilometriä. Se sijaitsee 37 metrin korkeudella merenpinnan yläpuolella.
Klorantraniliproli
Klorantraniliproli (C18H14N5BrCl2O2) on heterosyklisiin amideihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää hyönteismyrkkynä maataloudessa.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö
Huoneenlämpötilassa klorantraniliproli on kellertävää kiteistä ainetta. Yhdiste ei käytännöllisesti katsoen liukene veteen. Klorantraniliproli on myrkyllistä hyönteisille, koska se sitoutuu niiden ryanodiinireseptoreihin. Tämän seurauksena kalsiumionien virtaus soluihin kasvaa aiheuttaen lihasten halvautumista. Nisäkkäille yhdiste ei ole myrkyllistä. Klorantraniliproli heikentää mehiläisten lentokykyä.
Klorantraniliprolia valmistetaan 5-bromi-2-(3-klooripyridin-2-yyli)pyratsoli-3-karboksyylihapon ja 4-kloori-6-metyyliantraniiliamidin välisellä reaktiolla.
Klorantraniliprolia käytetään erityisesti tuholaisperhosia vastaan. Se hyväksyttiin markkinoille Euroopan unionin alueella vuonna 2014.
Clancy Brown
Clarence J. Brown III (s. 5. tammikuuta 1959 Urbana, Ohio) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja ääninäyttelijä, joka tuli tunnetuksi elokuvasta Highlander – kuolematon näyteltyään kuolematonta Kurgania.
Pieni orjatar
Pieni orjatar on suomalaisen Bernhard Henrik Crusellin säveltämä ruotsinkielinen ooppera, joka sai kantaesityksensä Tukholmassa vuonna 1824. Libreton on kirjoittanut ranskalainen Guilbert Pixérécourt. Pieni orjatar on ensimmäinen suomalaisen säveltäjän luoma oopperateos. Se on romanttinen ooppera, joka perustuu satuun Ali Babasta ja neljästäkymmenestä rosvosta.
Clancy Brown
Ura
Monipuolinen näyttelijä koko uransa ajan ollut Clancy Brown aloitti näyttelijänuransa Chicagon teatteripiireissä 1980-luvulla. Hänen ensiesiintymisensä elokuvissa tapahtui Viikingin roolissa elokuvassa Bad Boys Sean Pennin kanssa, mikä sai kiinnostuksen heräämään myös Hollywoodissa. Tämän jälkeen hän onkin yleensä näytellyt roistojen rooleja matalan äänensä ansiosta varsinkin animaatioissa, kuten Lex Luthoria Teräsmiehessä ja Justice Leaguessa sekä avaruusolio Gorrathia Megas XLR -animaatiossa. Lisäksi hän on ollut Kapteeni Blackin ääniroolissa televisiosarjassa Jackie Chan seikkailee ja Pakkasherran roolissa The Batmanissa. Yksi hänen tunnetuista äänirooleista on Herra Rapu (Mr. Krabs) Paavo Pesusieni -televisiosarjassa.
Muita tunnettuja rooleja ovat Kapteeni Byron Hadley elokuvassa Rita Hayworth – avain pakoon (1994), Rawhide The Adventures of Buckaroo Banzai Across the Eighth Dimension (1984) ja The Kurgan Highlander-trilogian ensimmäisessä osassa. Brown on myös esiintynyt vierailevissa rooleissa useissa televisiosarjoissa, kuten sarjoissa Star Trek: Enterprise, Lost ja The Riches. Lisäksi Brown on myös lainannut äänensä konsolipelien hahmoille, kuten Baron Praxisille Jak II: Renegade -pelissä ja Montrossille Star Wars: Bounty Hunter -pelissä. Crash Bandicoot -sarjassa Brown oli sekä Neo Cortexin (Crash 2-CNK) ja Uka Ukan (Crash 3-Twinsanity) ääni. Brown on myös ollut Dag'rekin ääninäyttelijänä pelissä Run Like Hell. Brown on ääninäytellyt myös poliisia Hank Anderson -pelissä Detroit: Become Human.
Vaimo-CD
Vaimo-CD (tunnetaan myös nimillä 2002–2003, Vaimo-vinyyli tai Vaimo-kassu formaatin mukaan) on rap-artisti Ruudolfin vuonna 2003 julkaistu omakustannealbumi. Monsp records julkaisi albumin vinyylinä vuonna 2005. Albumi on loppuunmyyty. Se on ollut hip hop -levykauppa the Funkiestin eniten myyty levy. Monsp Records julkaisi albumista uudenpainoksen maaliskuussa 2012.
Sotilaslääketieteen keskus
Sotilaslääketieteen keskus (lyhenne SOTLK, aik. SotLK) on vuonna 2006 perustettu Suomen puolustusvoimien joukko-osasto. Se on osa Puolustusvoimien logistiikkalaitosta. Sen tehtäviin kuuluvat muun muassa kenttälääkinnän kouluttaminen, sotilaslääketieteellinen tutkimus ja varusmiesten terveydenhuollon järjestäminen.
Perustaminen
Sotilaslääketieteen keskus perustettiin 1. tammikuuta 2006 korvaamaan edellisen vuoden lopulla lakkautetut Keskussotilassairaala, Sotilasapteekki ja Lääkintäkoulu. Keskukseen liitettiin 1. tammikuuta 2007 Lääkintävarikko ja vuonna 2008 kaikki varuskuntien terveysasemat.
Organisaatio
SOTLK:een kuuluvat seuraavat yksiköt:
Keskukseen kuuluvat varuskuntien 18 terveysasemaa (entiset varuskuntasairaalat, VKS), jotka ovat kenttälääkinnän palveluyksikön alaisia. Maavoimien ylilääkäri palvelee Maavoimien esikunnassa, merivoimien ylilääkäri Merivoimien esikunnassa ja ilmavoimien ylilääkäri Ilmavoimien esikunnassa.
Lääkintävarikon tehtävänä on hankkia, varastoida ja jakaa joukoille terveydenhuollossa tarvittava materiaali. Sotilasapteekki hankkii, varastoi ja toimittaa Puolustusvoimien ja Rajavartiolaitoksen joukoille lääkkeitä ja apteekkialan tarvikkeita. Ilmailulääketieteen keskus toimii Helsingin yliopiston Meilahden kampuksella ja Sukelluslääketieteen keskus Rannikkoprikaatissa.
Syvälahden lava
Syvälahden lava on tanssilava Kangasniemellä Etelä-Savossa, maakuntajärven Puulaveden rannalla. Lavan toiminnasta vastaa Kangasniemen Retkipaikka Säätiö. Lava on rakennettu vuonna 1952.
Sotilaslääketieteen keskus
Organisaatio
Keskuksen osia toimi vuoteen 2015 asti myös Ilmajoella, jossa on vuodesta 1949 toiminut aikaisemmin itsenäinen joukko-osasto Lääkintävarikko (LÄÄKV), ja Viitasaarella, jossa puolestaan on toiminut aikaisemmin itsenäinen Sotilasapteekki (SApt).
Johtajat
Keskuksen johtajana ovat olleet:
Syvälahden lava
Historia
Vaiheita vuosien varrelta:
Indiana Jones and the Last Crusade: The Graphic Adventure
Indiana Jones and the Last Crusade: The Graphic Adventure on LucasArtsin vuonna 1989 julkaisema seikkailupeli, jossa on yksinkertaisia toimintaosuuksia. Peli on kirjoitettu SCUMM-komentosarjakielellä. Pelin päähahmo on Indiana Jones ja tapahtumat pohjautuvat elokuvaan Indiana Jones ja viimeinen ristiretki.
Peli oli kolmas SCUMMilla kirjoitettu. Pelin merkittävin uutuus oli Indy Quotient -pisteytys, jolla yritettiin lisätä pelattavuutta hyödyntäen ongelmien ratkaisutapojen valinnaisuutta. Pisteet säilyivät eri pelikertojen yli ja pelaaja sai lisäpisteitä aina, kun ratkaisi ongelman uudella tavalla. Näin pelaajaa houkuteltiin pelaamaan peliä uudestaan kokeillen eri tapoja kasvattaen pistemäärää. Suurin yksittäinen muuttuva seikka on ilmalaivaosuus, jonka voi ohittaa kokonaan.
Lucasarts julkaisi myös samasta elokuvasta toimintapelin (Indiana Jones and the Last Crusade: The Action Game), mutta se ei saanut erityisen hyviä arvosteluja alan lehdissä, eikä sillä ole seikkailupelin tavoin myöhempää mainetta.
Juoni
Indiana Jones and the Last Crusade: The Graphic Adventure mukailee pääpiirteittäin elokuvaa Indiana Jones ja viimeinen ristiretki. Pelin tavoitteena on löytää kadonnut Indiana Jonesin isä ja hänen tavoittelemansa Graalin malja ennen natseja.
Peli tapahtuu suurimmin osin Venetsian katakombeissa sekä saksalaisessa linnassa. Molemmat ovat käytännössä monikerroksisia sokkeloita, joissa on ratkottava ongelmia, jotta sokkelon osat avautuvat kuljettaviksi. Isän linnasta pelastamisen jälkeen pelaaja hallitsee osan aikaa molempia hahmoja, kun he pyrkivät pois Saksasta. Saksassa Indiana Jones joutuu toistuvasti tekemisiin vihamielisten natsien kanssa, joita on joko harhautettava dialogilla, lahjottava tai tyrmättävä nyrkkitappelussa. Peli päättyy İskenderuniin, josta Indiana Jones löytää Graalin maljan.
Julkaisut
thumb|Indiana Jones and the Last Crusade: The Graphic Adventure'in MS-DOSin toinen demo. thumb|Indiana Jones and the Last Crusade: The Graphic Adventure MS-DOSin VGA-käännöksenä. Indiana Jones and the Last Crusade: The Graphic Adventure julkaistiin 6. heinäkuuta 1989 MS-DOS:lle, Amigalle, Macintoshille ja Atari ST:lle.
Peli tehtiin SCUMMin versio 3:lla.
Pelille julkaistiin kaksi demoa FM Townsille ja kaksi demoa MS-DOSin EGA-versiolle, joista toinen oli pelattava.
Peli julkaistiin englanniksi, ranskaksi, japaniksi ja saksaksi. Saksankielisessä versiossa hakaristit on sensuroitu. Alkuperäiseen pakkaukseen kuului pelaajaa varten mukailtu elokuvassa esiintynyt kopio muistikirjasta Graalin maljasta, joka oli käännetty pelin kielelle. Myöhemmillä julkaisuilla, esimerkiksi kokoelmilla, muistikirjaa ei ole pakkauksessa.
Kehitys
thumb|220px Indiana Jones and the Last Crusade: The Graphic Adventuren suunnittelivat ja sen SCUMM-komentokielen kirjoittivat Noah Falstein, David Fox ja Ron Gilbert.
Pelin alkuperäiset 16-väriset kuvitukset ja animaatiot tekivät Martin Cameron, James Dollar, Mike Ebert, Jim McLeod ja Steve Purcell. Värityksen 256 väriin tekivät Ron Baldwin ja Aric Wilmunder.
Käännöskohtaiset tekijät:
Vastaanotto
Mikrobitin Petri Teittinen antoi pelin EGA-versiolle täydet viisi tähteä.
Villa Verde
Villa Verde on kaupunki ja kunta Italiassa Sardinian hallintoalueella Oristanon maakunnassa. Kunnassa on arviolta 319 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 17,65 neliökilometriä. Se sijaitsee 204 metrin korkeudella merenpinnan yläpuolella.
The Flowers of Romance
The Flowers of Romance oli brittiläinen 1976 perustettu punk-yhtye. Se ei julkaissut yhtään levyä eikä esiintynyt julkisesti. Sen myöhemmin kuuluisuutta keränneisiin jäseniin kuuluivat Sid Vicious (Sex Pistols), Keith Levene (The Clash) ja Viv Albertine (The Slits).
Nimi kierrätettiin Public Image Ltd:n vuonna 1981 ilmestyneelle albumille.
Yhtyeen tunnetuin kappale lienee "Belsen was a Gas", jonka Sex Pistols on myöhemmin levyttänyt ja julkaissut The Great Rock 'n' Roll Swindle -elokuvan soundtrackilla.
Jausiers
Jausiers on kunta Ranskan kaakkoisosassa Alpes-de-Haute-Provencen departementissa Provence-Alpit-Riviera‎n alueella. Se sijaitsee Ubayen laaksossa osana Mercantourin kansallispuistoa.
thumb|left|Château des Magnans Kunnan nähtävyyksiä on linna Château des Magnans. Se on alueelle tyypillinen näyttävä rakennus, joita Ranskan siirtomaasta Louisianasta sekä Meksikosta tulleet paluumuuttajat rakensivat.
Gracie Films
Gracie Films on yhdysvaltalainen TV- ja elokuvatuotantoyhtiö, jonka perustajia on James L. Brooks. Sen tuottamia TV-sarjoja ovat mm. Simpsonit ja elokuva Jerry Maguire.
Raino Pesu
Raino Pesu (s. 15. lokakuuta 1972 Joutseno) on suomalainen hiihto- ja pyöräsuunnistaja. Hiihtosuunnistuksessa Lounais-Hämeen Rastia ja pyöräsuunnistuksessa Hiiltomiehiä edustavaa Pesua valmensi Paavo Valkonen.
Raino Pesu on naimisissa hiihto- ja pyöräsuunnistuksen maailmanmestarin Mervi Pesun kanssa.
Barrandov-elokuvastudiot
Barrandov Studiot on elokuvastudio Prahassa, Tšekin tasavallassa, Se on maan suurin elokuvastudio ja suurimpia Euroopassa.
Barrandov Studioilla on ohjattu useita Oscar-palkittuja elokuvia. Elokuvastudioita kutsutaankin "Euroopan Hollywoodiksi" johtuen laajasta länsituotannosta.
== Valikoima Barrandov elokuvastudioiden tuotannoista, tuotantovuosi ==
Kefeidi
Kefeidi on tietyn tyyppinen keltainen jättiläistähti, joka sykkii. Kefeidin pintalämpötila, säde ja kirkkaus vaihtelevat sykkimisen jaksossa. Toisaalta tavallisen kefeidin kirkkaus riippuu sen sykkimisjaksosta. Mitä kirkkaampi kefeidi, sen hitaammin se sykkii. Niinpä kefeidin etäisyys voidaan päätellä sen sykkimisjakson pohjalta.
Kefeidit on nimetty Kefeuksen tähdistön tähden δ Cephein mukaan.
Kefeidien säteilyntuotto vaihtelee tuhatkertaisesta kymmentuhatkertaiseen Auringon suhteen. Kefeidin sykkiminen johtuu siitä, että sen sisällä oleva helium vaihtaa ionisaatiotilaansa. Ensimmäinen ionisaatiotila He I supistaa tähteä, toinen He II laajentaa. Kun tähti supistuu, se kuumenee ja He I muuttuu He II:ksi. Tämä kuumentaa tähteä ja laajentaa sitä. Tähden laajeneminen taas kylmentää tähteä. Tällöin He II muuttuu takaisin He I:ksi.
Pohjantähti on yksi tunnetuimmista kefeideistä. Sen kirkkauden muutokset ovat kuitenkin viime vuosikymmenien kuluessa vähentyneet, ja tähti on nyt lähes vakaa.
Kefeidejä on monta tyyppiä: mm. klassiset kefeidit, näitä muistuttavat W Virginis -tähdet, RR Lyrae tähdet ja Delta Scuti -tähdet.
Historia
Ensimmäisen kefeidin, δ Cephein, löysi John Goodricke vuonna 1784. Kefeidien jakson pituuden ja todellisen kirkkauden välisen riippuvuuden löysi yhdysvaltalainen tähtitieteilijä Henrietta Swan Leavitt vuonna 1912. Mitä pidempi on sykkimisjakso, sitä suurempi on tähden todellinen kirkkaus. Kefeidin, jonka jakso on kolme päivää, kirkkaus on noin 800 Aurinkoa, ja 13 päivän jaksossa sykkivän kefeidin kirkkaus 10 000 aurinkoa. Pian löydettiin muita samanlaisia tähtiä, joita alettiin kutsua kefeideiksi.
Kefeidit etäisyyksien laskemisessa
Kefeidien luminositeetin ja jakson suhde on siinä määrin tarkka, että tähtien avulla voidaan määrittää suhteellisen lähellä olevien galaksien sekä pallomaisten tähtijoukkojen etäisyyksiä. Pieni mutta jokseenkin poikkeuksetta merkityksetön virhe syntyy siitä, ettei kefeidin tarkkaa sijaintia galaksissa tiedetä, jos litteä galaksi sijaitsee enemmän sivuttain kuin kohtisuoraan havaitsijan suhteen.
Edwin Hubble löysi ensimmäisenä kefeidejä toisesta galaksista, Andromedan galaksista, jonka etäisyyden hän siten pystyi määrittämään ja samalla todistamaan kohteen olevan Linnunradan ulkopuolella. Galaksissa sijaitsee useita kefeidejä, joiden sykkimisjaksoista arvioidun todellisen kirkkauden ja niiden näennäisen kirkkauden erotuksella saatiin selville galaksin etäisyys.
Hubble-avaruusteleskooppi on havainnut kaukaisimmat kefeidit Neitsyen galaksijoukosta, 60 miljoonan valovuoden päästä. Sitä kaukaisempien kohteiden etäisyys pystytään usein määrittämään punasiirtymän avulla.
Kefeidin sykkimisen syy
Tähdissä on vedyn lisäksi melko paljon heliumia. Kefeidin sykkimisen syynä on pääosin heliumin ionisaation vaihtelu. Karkeasti sanoen kerran ionosoitunut helium supistaa tähteä, toisen kerran ionisoitunut laajentaa. Tähdet pysyvät monesti tasapainossa, koska kuuman kaasun paine vastustaa painovoimaa. Mutta kefeidissä heliumin ionisaation tilan vaihtelu muuttaa säteilyn läpäisykykyä, kaasun lämpötilaa ja painetta, ja sitä kautta tähden kokoa, pintalämpötilaa ja säteilyntuottoa. Tietyssä kerroksessa kefeidissä helium on kerran ionisoitunutta (He I). Kun tähden mitassa viileähkö He I -kaasu kuumenee, se ionisoituu toisen kerran He II -kaasuksi He I → He II. Kaksi kertaa ionisoitunut helium He II ei päästä säteilyä niin helposti läpi kuin kerran ionisoitunut helium He I. Koska He II ei päästä säteilyä läpi, se imee sen itseensä. Imeytynyt säteily kuumentaa He II -kaasua. Kuuma He II -kaasu laajenee fysiikan lakien mukaan. Tämä johtuu siitä, että kuumenneen kaasun osasten liike vastustaa painovoimaa enemmän kuin viileämmän kaasun. Niinpä tähden säde kasvaa, ja sen pinta himmenee ja jäähtyy. Samalla laajentunut He II -kaasu jäähtyy ja harvenee. Kaksinkertainen heliumin ionisaatio purkautuu yksinkertaiseksi ionisaatioksi: He II → He I. Niinpä He I -pitoinen kaasu taas päästää enemmän säteilyä läpi ja viilenee. Viileän He I -pitoisen kaasun painovoimaa vastustava paine pienenee. Tällöin tähden keskustan painovoima alkaa vetää aiemmin laajennutta kaasua kohti tähden keskustaa. Niinpä kaasu alkaa taas ionisoitua He I → He II. Tähden sykkiminen jatkuu.
Oravasaari
Oravasaari (joskus myös Oravisaari) on kylä ja kaupunginosa Jyväskylässä. Se kuului vuoden 2008 loppuun asti Jyväskylän maalaiskuntaan. Oravasaaressa on noin 350 vakituista asukasta ja vapaa-ajan asukkaita noin 300. Oravasaari on tunnettu luontonähtävyyksistä, hyvin hoidetusta maalaismaisemasta ja kulttuurihistoriallisesti arvokkaista maalaistaloista. Nimestään huolimatta kylä ei ole saarella, mutta lähellä Leppävedessä on saari, josta käytetään nimiä Oravasaari ja Manunsaari. Nimen alkuosa orava- viittaa oravien pyydystämiseen, aikaan, jolloin oravannahat olivat rahaa.
Historia
1500-luvun alussa Oravasaaren alue oli hauholaisten erämaata. Eräalueesta käytettiin tuolloin nimeä Venyskangas. Vuonna 1552 Hauhon Vitsiälästä tuli Venyskankaalle uudisasukkaaksi Erkki Erkinpoika, joka perusti Oravasalon talon veljensä Jussin omistamille maille. Vuonna 1569 Erkki osti Hahkialan kylälle kuuluneen osan erämaasta itselleen. Oravasaaren uudisasutus luettiin Leppäveden kylän osaksi vuoteen 1625 asti, tosin vuonna 1677 rajankäynnin uudistuksen takia Oravasaaresta tuli jälleen virallisesti Leppäveden osa. Pysyvästi Oravasaari ja Toivakka erotettiin Leppävedestä erillisiksi maakirjakyliksi vasta vuonna 1829.
Oravasaaren asutuskylä muodostui 1600-luvun alussa, kun Oravasalon kantataloa jaettiin vuosina 1607 ja 1621. Kantatalosta syntyi Oravasaaren talo (myöh. Sipilä ja Knuutila), Rantala, Juusola ja Puura. Uusia taloja alueelle alkoi syntyä vasta 1700-luvulla, jolloin perustettiin muun muassa vuonna 1792 nykyisen Ilmopohjan alueelle Ilmolan uudistalo sekä Juusolan talon takamaille Niemelän uudistalo. Vuonna 1803 Carl Christian Rosenbröijer osti Niemelän ja nimesi sen Uddegårdiksi. Uddegårdin tilan maihin liitettiin vuonna 1816 Jyväskylän kylästä Äijälän tila, isojaon yhteydessä myös Manunsaari liitettiin talon maihin. Rosenbröijer kuoli vuonna 1832, jonka jälkeen tila kuului kolmen vuoden ajan hänen leskelleen, joka vuonna 1835 möi talon rautalampilaiselle torpparille Eerikki Jääskeläiselle. Jääskeläinen antoi ostamalleen talolle nimeksi Jääskelä.
Talvisodan seurauksena Oravasaarelle sijoitettiin noin 140 siirtolaista. Suurin osa Oravasaarelle ja muualle Jyväskylään sijoitetuista siirtolaisista tuli Sortavalan maalaiskunnasta. Oravasaarelle tuli muutama siirtolainen myös mm. Suojärveltä, Äyräpäästä, Antreasta, Suistamolta sekä Inkeristä.
Oravasaaresta tuli osa Jyväskylän kaupunkia vuonna 2009, kun Jyväskylän maalaiskunta lakkautettiin.
Palvelut
Oravasaaressa toimii Jyväskylän kaupungin ylläpitämä koulu, jossa järjestetään opetusta luokille 1-4.
Aiheesta muualla
Oravasaaren kyläyhdistyksen sivut
Rauli Tuomi
Rauli Rafael Arvid Tuomi oli suomalainen näyttelijä. Hänet tunnettiin sekä klassisten että modernien draamojen sankarina, ja häntä pidettiin yhtenä sukupolvensa lahjakkaimmista näyttelijöistä.
Tausta
Rauli Tuomi syntyi laajaan näyttelijäsukuun. Hänen vanhempansa olivat näyttelijät Arvi ja Santa Tuomi, ja Liisa Tuomi oli hänen siskonsa. Setä Valter Tuomi ja täti Emmi Jurkka (o.s. Tuomi) olivat niin ikään näyttelijöitä, samoin kuin Rauli Tuomen serkut Sakari, Vappu ja Jussi Jurkka.
Koulussa huonosti menestynyt Tuomi oli isänsä johtaman Viipurin Kaupunginteatterin avustajana ja opiskeli teatterin oppilaskoulussa. Hän sai kiinnityksen kaudeksi 1937–38 ja esitti Daniel Hjortin nimiroolin jo 17-vuotiaana. Vaativa rooli toi Tuomelle huomattavaa tunnustusta, ja menestyksen siivittämänä hän muutti Helsinkiin opiskelemaan Suomen Näyttämöopistoon.
Tuomi oli naimisissa häntä 11 vuotta vanhemman Rakel Linnanheimon kanssa viisi vuotta ennen kuolemaansa.
Ura
Tuomi opiskeli Näyttämöopistossa vuosina 1938–1940 ja sai tämän jälkeen kiinnityksen Suomen Kansallisteatteriin, jossa hän näytteli kuolemaansa saakka. Uran alkuajat hän palveli kuitenkin rintamalla talvisodassa Taipaleenjoella ja esiintyi viihdytyskiertueilla. Jatkosodan aikana sotilasarvoltaan vänrikki Tuomi osallistui muun muassa Sortavalan valtaukseen ja haavoittui useasti.
Sodan jälkeen Tuomi nousi Kansallisteatterin tähtinäyttelijäksi. Hän tulkitsi teatterissa usein klassisten draamojen romanttisia rakastajia, kuten Romeon ja Julian miespääosan. Julian roolissa oli Eeva-Kaarina Volanen. Niin ikään Tuomen taiteellisia menestysrooleja olivat muun muassa Sapphon Phaon, Likaisten käsien Hugo, Antigonen Haimon ja Lothringenin Johannan Farwell.
Tuomi esiintyi myös kaikkiaan 24 elokuvassa. Lukuisten pikkuroolien jälkeen hän teki ensimmäisen merkittävän osansa elokuvassa Synnin puumerkki (1942). Rooli arkkitehti Kaarle Lithauna Linnaisten vihreässä kamarissa (1945) toi hänelle parhaan miespääosan Jussi-palkinnon. Toistamiseen hänelle myönnettiin Jussi-patsas kahta vuotta myöhemmin Ilmari Unhon ohjaamasta elokuvasta ”Minä elän” (1946). Palkittujen roolien myötä Tuomi oli nopeasti kasvaneen suosionsa huipulla. Hänen viimeiseksi elokuvakseen jäi Haaviston Leeni (1948).
Tuomen suurimmat elokuvaosat olivat vireeltään traagisia nuoria rakastajia tai yksinäisiä sieluja. Aikalaiskriitikot pitivät hänen näyttelemistyyliään runollisen herkkänä ja modernin eleettömänä. Tuomi itse piti nimenomaan vakavista osista, sillä omien sanojensa mukaan häntä ei ollut siunattu huumorin lahjoilla.
Kuolema
On arveltu, että nuorena koettu sota, useat haavoittumiset ja poikkeuksellisen voimakas eläytyminen kärsivän kirjailijan rooliin ”Minä elän” -elokuvassa jättivät pysyvät jäljet Tuomen mieleen. Häntä on kuvattu luonteeltaan herkäksi ja kiihkeäksi. Tuomi teki 29-vuotiaana itsemurhan jättämällä eräänä yönä Helsingin-asuntonsa keittiössä kaasuhanan auki.
Mutaset
Mutaset on yhteisnimitys kahdelle lammelle, jota yksittäin voidaan kutsua myös nimellä Mutaisenlammi. Ne sijaitsevat Pirkanmaalla Kuhmoisten Pukarankulmalla. Tässä on esitetty kahdesta lammesta suurimman tietoja.
Maantietoa
Suurimman lammen pinta-ala on 1,4 hehtaaria ja se on 250 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Se sijaitsee Pukarajärven Okslahden pohjoispuolella pienemmän lammen takana. Lammilla ei ole kartan mukaan saaria ja ne ovat autiot. Suurimman lammen rantaviivan pituus on 650 metriä ja sen rannat ovat soistunutta metsämaata. Niiden länsirantaa seuraa Pukarankulmalta alkava tie pohjoiseen Saarijärvelle.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Pääskylänjoen valuma-alueella (35.76), jonka Pukarajärven alueeseen (35.764) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 127,4 metriä mpy. Pohjoisesta niihin laskee ojitetun Isosuon johto-oja, jonka mukana virtaa Käyräjärven kautta muiden järvien vettä. Isosuon pohjoispuolella sijaitsee myös Kaitajärvi. Lampien laskuoja laskee pian Pukarajärveen.
Historiaa
Vuoden 1965 peruskartassa lampien nimitys oli Mutaisenlammit. Lampien välinen oja oli silloin merkitty karttaan leveämpänä.
Onni Petäys
Sulo Onni Petäys, sukunimi vuoteen 1905 Friberg (31. tammikuuta 1885 Tuusula – 17. maaliskuuta 1946 Helsinki) oli suomalainen hovioikeudenneuvos ja korkeimman oikeuden oikeusneuvos.
Petäyksen vanhemmat olivat rakennusmestari Salomon Friberg ja Leena Mariana Junttiin. Hän pääsi ylioppilaaksi Tampereen reaalilyseosta 1903 ja opiskeli Helsingin yliopistossa suorittaen oikeustutkinnon 1906. Petäys sai varatuomarin arvon 24-vuotiaana 1909. Tämän jälkeen hän toimi muutaman vuoden kanslistina senaatin prokuraattorin virastossa.
Petäys palveli Viipurin hovioikeudessa 1913–1928 aluksi asessorina ja viimeksi hovioikeudenneuvoksena 1928. Hänen nimityksensä Viipurin hovioikeuden jäseneksi tapahtui niin kutsutun toisen sortokauden aikana tilanteessa, jossa kyseisen hovioikeuden siihenastiset jäsenet olivat joutuneet yhdenvertaisuuslain vastustamisen vuoksi Krestyn vankilaan Pietariin. Hän oli Hollolan tuomiokunnan tuomarina 1928–1930 ja korkeimman oikeuden oikeusneuvoksena 1930–1946. Hän oli Suomen ensimmäinen sotatuomari vuosina 1920–1938.
Vuonna 1943 Petäys oli Korkeimman oikeuden viidestä jäsenestä ainoa, joka puolsi maanpetoksesta kuolemaantuomitun Martta Koskisen armonanomusta. Ennen tätä hän oli keskustellut Koskisen asiasta sotaylituomari Sakari Sohlbergin kanssa, jonka mielestä Koskinen oli vain avunantaja eikä kommunistinen vakooja. Presidentti Risto Ryti kuitenkin hylkäsi anomuksen, ja Koskisesta tuli viimeinen Suomessa oikeuden päätöksellä teloitettu nainen.
Petäys toimi valtioneuvoston 1945 asettaman sotasyyllisyystutkijalautakunnan puheenjohtajana. Lautakunnan tehtävänä oli tutkia ketkä olivat vaikuttaneet siihen että Suomi joutui jatkosotaan kesällä 1941. Hänen lähimpänä toimeksiantajanaan oli silloinen oikeusministeri Urho Kekkonen. Pääministeri J. K. Paasikivi korosti Petäykselle, että sotasyyllisyysprosessi oli hoidettava mahdollisimman nopeasti ja siten, ettei se olisi muodostunut farssiksi. Petäys teki loka- ja marraskuussa 1945 neljäkymmentä asiaan liittyvää kuulustelua, enimmillään yhdeksän kuulustelua päivässä. Kuulusteltavina oli muiden muassa entinen presidentti Ryti, sodan aikaisten hallitusten jäseniä, kansanedustajia ja puolustusvoimien korkeimpia upseereja. Kuulusteltuna oli myös presidentti Mannerheim, jonka saattoi Petäyksen mielestä rinnastaa sotasyyllisenä sota-ajan presidentti Risto Rytiin. Liittoutuneiden valvontakomissio kuitenkin viestitti hänelle, ettei Mannerheimia tule asettaa syytteeseen.
Sotasyyllisyysoikeudenkäynnin syytteet valmistellutta tutkijalautakuntaa johtanut Petäys surmasi itsensä vajaa kuukausi tuomioiden julkistamisen jälkeen, 17. maaliskuuta 1946. Petäyksen kerrottiin joutuneen ennen oikeudenkäyntiä ja sen aikana ylivoimaiseen hermopaineeseen ja Neuvostoliiton suoranaisen painostuksen kohteeksi. Myös Suomen yleisen mielipiteen paheksunta syyttäjiä kohtaan vaikutti esimerkiksi unettomuutena Petäykseen. Uudessa Suomessa 20. maaliskuuta 1946 julkaistussa yhden palstan kuolinilmoituksessa Petäyksen sanottiin ”nukkuneen ikiuneen”. Sanavalinta saattoi viitata Petäyksen jo pitkiä aikoja kärsimään unettomuuteen. Vuonna 2015 ilmestyneen Suomi sodan jälkeen -kirjan kirjoittajat, filosofian tohtorit Antero Holmila ja Simo Mikkonen ovat luonnehtineet Petäystä ”sotasyyllisyysprosessin varsinaiseksi uhriksi”.
Petäys oli naimisissa 1911–1919 Edith Charlotta Kaliman (ent. Landgren) kanssa. Liitto päättyi avioeroon.
Marian Keyes
Marian Keyes (s. 10. syyskuuta 1963 Limerick, Irlanti) on irlantilainen kirjailija ja novellisti. Hän kasvoi Dublinissa ja opiskeli siellä lakia, mutta muutti sittemmin Lontooseen ja aloitti tarjoilijan työt. Keyes aloitti kirjoittamisen vuonna 1993 ja hänen ensimmäinen kirjansa "Naura, Claire, naura" julkaistiin Irlannissa vuonna 1995. Keyesin kirjat ovat nykyaikaisia rakkaustarinoita.
Helsingin villikanit
thumb|250px|Helsinkiläinen villiintynyt kani. Helsingin villikanit, puhekielessä citykanit, ovat pääkaupunkiseudulla vapaiksi päästettyjä tai karanneita lemmikkikaneja (Oryctolagus cuniculus) ja niiden jälkeläisiä, jotka elävät luonnossa villiintyneenä vieraslajina. Ensimmäiset havainnot villiintyneistä kaneista tehtiin 1980-luvun puolivälissä, ja populaatio alkoi levitä 2000-luvun alussa poikkeuksellisen lämpimien talvien ansiosta. Metsästyksen ja ankarampien talvien vuoksi villikanien kannan kasvu on taittunut tai määrä jopa vähentynyt 2010-luvulla, mutta ilmeisesti kanta on muodostunut pysyväksi.
Kaneja on pidetty haitallisina, koska ne saattavat syödä puistojen koristekasveja ja siirtolapuutarhurien hyötykasveja. Kaniinit voivat myös kaivaa käytäviä tie- ja ratavalleihin. Lisäksi niiden on pelätty levittävän loisia ja sairauksia. Toisaalta kaneja on pidetty myös osana nykyistä kaupunkiluontoa. Helsingin eläinsuojeluyhdistys on vaatinut kaninpyynnin lopettamista ja arvostellut mediaa villikaniongelman paisuttelusta.
Villiintyneiden kanien yhdyskuntia tavataan Suomessa aina Oulun korkeudelta ja myös kaupunkien ulkopuolelta. Pääkaupunkiseudun lisäksi niistä on haittaa Turussa, Vaasassa, Tuusulassa ja Mäntyharjulla.
Alkuperä ja levinneisyys
Ensimmäiset villiintyneet kanit nähtiin 1980-luvun puolivälissä Kyläsaaren ja Arabianrannan läheisillä joutomaa-alueilla. Omistajien hylkäämät kanit olivat selviytyneet hengissä ja alkoivat lisääntyä luonnossa. Yksittäisiä hylättyjä lemmikkikaneja oli nähty jo aikaisemminkin, mutta ne eivät olleet selviytyneet talvista. Kyläsaaren kanit hyötyivät alueella toimineista kompostointilaitoksesta ja maankaatopaikasta, joihin tuotiin jatkuvasti kasvijätteitä, kaadettuja puita ja oksia. Vuonna 1997 kaneista tehtiin ensimmäinen ilmoitus Helsingin eläinsuojeluyhdistykselle. Yhdistyksen jäsenet kävivät paikalla ja yrittivät pyydystää kaneja, mutta eivät onnistuneet. Vuonna 1998 kaneja oli alueella edellisvuotta enemmän ja niistä oli tullut aiempaa arempia. Vuosituhannen vaihteessa ne lähtivät levittäytymään Kyläsaaresta ympäröiville asuinalueille. 2000-luvun alun poikkeuksellisen lämpimien talvien ansiosta populaatio kasvoi ja levisi eri puolille kaupunkia.
Vuonna 2007 villikaneja oli havaittu keskustan liepeillä ainakin Kumpulassa, Koskelassa, Pasilassa, Linnanmäen kulmilla, ja Töölönlahden rannoilla sekä Tähtitorninmäellä. Kauempana keskustasta niitä elää esimerkiksi Haagassa, Oulunkylässä, Pakilassa, Viikissä ja Vartiokylässä. Kanipopulaatio on alkanut levittäytyä Helsingistä myös muihin pääkaupunkiseudun kuntiin. Espoossa havaittiin ensimmäiset yksilöt vuosien 2006–2007 tienoilla Mankkaalla, ja vuoteen 2009 mennessä ne olivat levinneet lännessä jo Kehä III:n yli. Niiden on arveltu leviävän myös pohjoiseen Vantaalle.
Helsingissä arvioitiin eläneen keväällä 2007 vähintään 2 000 ja syksyllä 2009 noin 7 000 villikaniyksilöä. Ankarat lumitalvet sekä paikoin myös metsästys ovat pienentäneet kanikantoja, mutta metsästys ei pystyne enää hävittämään niitä kokonaan. Helsinkiin on siten muodostunut maailman pohjoisin vakituinen kanipopulaatio. Keväällä 2016 Käpylässä havaittiin kuolleita kaneja, joiden kuolinsyyksi paljastui kanin maksan kuolioittava RHD-virus. Kevään mittaan tauti levisi myös Espooseen. Taudin ja tehokkaan metsästyksen myötä Helsingin kanikanta romahti 2015-2016.
thumb|250px|Kaksi villikania [[Suomen Kansallisooppera|Kansallisoopperan ulkonäyttämöllä.]]
Helsingin villikanit ovat selvinneet luonnossa lähinnä alueen poikkeuksellisen vähälumisten ja lämpimien talvien, ja ihmisten myönteisen suhtautumisen ansiosta. Kaupunkilaiset ovat ruokkineet villikaneja. Toisaalta kanta saa yhä edelleen vahvistusta hylätyistä lemmikeistä. Muita tekijöitä menestymiselle saattavat olla kanien monipuolinen ravinnonkäyttö ja niiden tapa kaivaa pesäkolonsa routakerroksen alla olevaan maahan. Kaupungissa on tarjolla erilaisia ravintolähteitä, ja rakennusten lähistöllä on kanille sopivia pesäpaikkoja. Todennäköisesti kanit ovat levinneet etenkin junaraiteita pitkin.
Vaikutukset ympäristöön
thumb|250px|Kansallisoopperan läheisyydessä kuvattu villikani. Helsingin yliopiston kasvitieteellisille puutarhoille Kaisaniemessä ja Kumpulassa on haittaa kaneista ja myös rusakoista, sillä ne syövät hyöty- ja koristekasveja ja ne vahingoittavat ja lumitalvina saattavat jopa tappaa suuriakin puita jyrsimällä niiden tyviä kuorettomiksi. Samoja ongelmia on ollut siirtolapuutarhoissa ja puistoissa, sekä Viikissä sijaitsevilla yliopiston koeviljelmillä. Malmin ja Hietaniemen hautausmailla kanit ja jänikset ovat julkisten istutusten lisäksi nakerrelleet omaisten kukkia. Kanit ovat myös kaivaneet koloja joihinkin tie- ja ratavalleihin. Vuonna 2015 Helsingin Arabianrannassa havaittiin kanien pureskelevan rikki pysäköityjen autojen johtoja ja letkuja.
Kasvaneen kanikannan vuoksi punkit ja täit ovat yleistyneet ja riski sairastua borrelioosiin tai jänisruttoon noussut. Kanien raadoista on havaittu kanitäitä, jotka levittävät jänisruttoa. Kanikanta on myös todennäköisesti lisännyt puutiaisten määrää. Kaneista ei kuitenkaan löytynyt puutiaisaivotulehdusta aiheuttavaa virusta tutkimuksessa, jossa Helsingin yliopiston virologian tutkijat analysoivat lähes 300 kantakaupungin alueelta vuosina 2008–2010 pyydetyn kanin verinäytteet.
Helsingin kaupungin rakennusviraston luontoasiantuntija arvioi vuonna 2010, että kanit aiheuttavat kustannuksia kaupungille puolen miljoonan euron edestä vuosittain. Metsästykseen kuluu noin 300 000 euroa vuodessa. Yhteensä kanintorjuntaan on käytetty yli 1,19 miljoonaa euroa vuosina 2009–2012, minkä lisäksi rahaa on laitettu myös välittömään kasvien suojaamiseen ja aitaamiseen. Helsingin eläinsuojeluyhdistyksen mukaan suuri osa kantakaupungin aroista istutuksista on jouduttu jo suojaamaan jänisverkoilla, joten uusia kanituhoja ei juurikaan havaittu vuonna 2010.
Metsästys ja vahinkojen torjunta
Suomen metsästyslaissa villikani on määritelty riistaeläimeksi, jota saa metsästää 1. syyskuuta – 31. maaliskuuta välisenä aikana. Riista- ja kalatalouden tutkimuslaitos (RKTL) on tilastoinut Suomessa metsästettyjen kanien määriä. Määrä oli suurimmillaan vuonna 2009, jolloin koko maassa metsästettiin 3 900 kania. Vuosina 2010 ja 2011 saalis oli romahtanut 1 200 kaniin vuodessa.
Helsingissä kanien metsästys alkoi ensin poikkeuslupien turvin Kaisaniemen ja Kumpulan kasvitieteellisissä puutarhoissa metsästyskaudella 2005–2006. Nykyisin Helsingin julkisten viheralueiden kanien hävittämisestä huolehtii ensisijaisesti kaupungin rakentamispalvelu Stara. Staran projektipäällikön mukaan kanikannan kasvu on saatu loppumaan, kantaa on pystytty harventamaan ja metsästystä aiotaan jatkaa. Metsästyskaudella 2011–2012 Helsingin seudulla metsästettiin noin 800 kania ja metsästyskaudella 2012–2013 saalis jäänee samalle tasolle. Metsästetyt kanit myydään Korkeasaaren eläintarhaan petoeläinten ruuaksi muutaman euron kappalehintaan.
Kanien metsästyksessä käytetään monia eri menetelmiä. Aluksi välineenä olivat jousimetsästyksen harrastajien jouset. Nykyisin yleisempiä tapoja ovat öisin tapahtuva pitkäverkkopyynti ja ympärivuorokautinen loukkupyynti. Vuodesta 2008 Helsingin kaupungin rakentamispalvelu on hyödyntänyt kanien metsästyksessä frettejä eli kesyhillereitä. Frettejä laitetaan kanijahtiin vilkkailla paikoilla keskustan puistoissa, missä ampuminen tai loukuttaminen ei ole mahdollista. Fretti tunkeutuu kanien kaivamiin koloihin ja ajaa kanit koloistaan ulkona odottaviin verkkoihin. Menetelmä toimii tehokkaimmin talvella, jolloin kasvillisuus on lakastunut ja kanit oleilevat enimmäkseen pesäkoloissaan. Fretit saalistavat pareittain omistajansa ja kaupungin työntekijöiden valvonnassa. Frettejä käytetään noin 7–8 tuntia päivässä, ja sinä aikana ne voivat saada kiinni parikymmentä kania.
Kanien aiheuttamia haittoja voidaan torjua muutenkin kuin metsästämällä, esimerkiksi suojaamalla kasveja verkoilla ja valitsemalla sellaisia koristekasveja, jotka eivät maistu jäniseläimille. Lisäksi pedot säätelevät kanikannan kokoa. Kaupunkikanien on otaksuttu houkutelleen muun muassa huuhkajat ja ketut kantakaupungin alueelle, aivan ydinkeskustaan asti. Helsingin kettukanta saattaakin olla jo yli sata yksilöä. Kettujen lisäksi kanit kiinnostavat muun muassa kärppää.
Myönteisiä näkemyksiä
Villikaneihin suhtauduttiin aluksi melko välinpitämättömästi, jopa suojelevasti. Esimerkiksi vuonna 2001 Helsingin kaupungin silloinen ympäristönsuojelupäällikkö arvioi, että kaneista ei tulisi olemaan välitöntä haittaa. Koska villikanien runsastumisesta ja haitoista ei ollut Suomessa aiempaa kokemusta, ja eläimet olivat eläneet jo melko pitkään rajallisella alueella aiheuttamatta mitään ongelmia, niiden hävittämistä ei osattu pitää tarpeellisena. Myöhemmin kanien vallatessa uusia elinalueita, paikalliset asukkaat ovat aluksi pitäneet niitä ”söpöinä pikku otuksina”. Vasta kun eläinten aiheuttamat haitat alkoivat näkyä, osa asukkaista alkoi vaatia toimenpiteitä kanien hävittämiseksi.
Helsingin eläinsuojeluyhdistys on useissa tiedotteissaan vaatinut kaninpyynnin lopettamista ja huomauttanut, että istutusten suojaus verkoilla on kestävä ja metsästystä huomattavasti edullisempi tapa torjua kanituhoja. Citykanien on katsottu jo vakiintuneen osaksi kaupunkiluontoa. Lisäksi yhdistys on syyttänyt mediaa kanien aiheuttamien tuhojen paisuttelusta ja toivonut kohtuutta niitä koskevaan uutisointiin. Kaniuutisointia on arvostellut myös viestintätutkija, dosentti Jukka-Pekka Puro kirjoituksessaan Pyhä sota kaupunkikaneja vastaan. Toimittaja Pekka Vehviläinen on Journalisti-lehden kolumnissa irvaillut Kania pataan -juttusarjaa, jossa Helsingin Sanomien toimittaja opetteli pyydystämään citykaneja.
Kanit ovat päässeet koristamaan designpääkaupungin juhlapostimerkkiä, ja Helsingin Sanomien joulukalenterissa on esiintynyt citykani Elli. Tuomas Kyrön kirja Kerjäläinen ja jänis kertoo romanikerjäläisestä, jonka ainoa turva on ”toinen hylkiö”, citykani. Vuonna 2012 julkaistu dokumenttielokuva Jahti kuvaa villikanien metsästystä ”luonnottomaksi” ja ”paradoksaaliseksi”.
Ruona-Pirttiluoto
Ruona-Pirttiluoto on Naantalin 3. kaupunginosa kaupungin keskustan pohjoispuolella. Kaupunginosassa on 1 615 asukasta (2005), ja se on siten väkiluvultaan Naantalin kolmanneksi suurin. Alue koostuu Ruonan kerrostaloalueesta, Karjaluodon niemestä ja Pirttiluodon saaresta. Naapurikaupunginosia ovat kantakaupunki, Viluluoto, Taimo ja Luikkio.
Ruona on pääosin tiiviisti rakennettua 1960–70-luvun kerrostaloaluetta, mutta sen reunoilla on noin 40 omakotitaloa ja muutamia rivitaloja. Karjaluodossa ja Pirttiluodossa on noin 40 omakotitaloa, sekä viher- ja puistoalueita. Pirttiluotoon on tieyhteys penkereen kautta. Kaupunginosassa on muun muassa päiväkoti, urheilukenttä ja kampaamo.
Vuoden 2008 kunnallisvaaleissa Ruona-Viluluoto äänesystalueella oli 1 586 äänioikeutettua, joista 66,1 % äänesti vaaleissa. Äänet jakautuivat seuraavasti: SDP 366, Kokoomus 341, Keskusta 122, Vasemmistoliitto 64, Vihreät 64, Kristillisdemokraatit 43, Perussuomalaiset 26 ja RKP 16.
Lähteet
60.47794°N, 22.03536°W
Matti Härmä
Matti Joosepinpoika Härmä oli 1600-luvun loppupuoliskolla elänyt kirkonrakentaja. Hän oli kotoisin Ängeslevän kylästä, joka nykyisin sijaitsee Tyrnävän kunnan alueella.
Hämeenlinnan Pallokerhon SM-liigakausi 2014–2015
Hämeenlinnan Pallokerhon SM-liigakausi 2014–2015 on jääkiekkoseura Hämeenlinnan Pallokerhon 27. kausi jääkiekon SM-liigassa ja 38. kausi Suomen jääkiekon korkeimmalla sarjatasolla. HPK:n edellinen kausi päättyi runkosarjassa sijalle kymmenen ja lopulta pudotuspelien jälkeen sijalle kahdeksan.
Edellinen kausi ja ennusteet
Edellinen kausi oli päättynyt HPK:n osalta pudotuspeleissä puolivälierissä tappioon Oulun Kärpille. Runkosarjassa HPK oli kymmenes, saaden 87 pistettä.
Villaurbana
Villaurbana on kaupunki ja kunta Italiassa Sardinian hallintoalueella Oristanon maakunnassa. Kunnassa on arviolta 1 643 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 58,70 neliökilometriä. Se sijaitsee 110 metrin korkeudella merenpinnan yläpuolella.
Hämeenlinnan Pallokerhon SM-liigakausi 2014–2015
Edellinen kausi ja ennusteet
Jääkiekkolehden toimittamassa ”Toimittajien liigaveikkauksessa” kiekkotoimittajat ennustivat liigakauden mestaria, runkosarjan sijoituksia ja pelaajakohtaisten tilastojen voittajia. Yksikään toimittaja ei ennakoinut HPK:lle mitalia. Paras runkosarjasijoitus oli yhdeksäs sija, johon HPK:ta ennakoi sijoittuvan sekä Jatkoaika.comin että Nelonen Median toimittajat. Helsingin Sanomien ja Urheilulehden toimittajat arvioivat Juuse Saroksen olevan kauden paras maalivahti.
Āzārbāyjān-e Gharbī
thumb|Länsi-Azerbaidžanin sijainti [[Iranissa]] Āzārbāyjān-e Gharbī eli Länsi-Azerbaidžan on Iranin provinssi valtion luoteisosassa Irakin ja Turkin rajalla. Provinssi on laajudeltaan 39 487 neliökilometriä ja asukkaita siellä on vuonna 2007 arviolta 3 074 414.
Hämeenlinnan Pallokerhon SM-liigakausi 2014–2015
Edellinen kausi ja ennusteet
Jääkiekkolehti listasi ennen kauden alkua liigan 50 parasta pelaajaa. HpK:n parhaaksi arvioitiin maalivahti Saros, joka oli myös koko listan ensimmäinen. Muita HPK:n pelaajia listalla oli ainoastaan puolustaja Craig Schira (24.).
Āzārbāyjān-e Gharbī
Provinssi on jaettu edelleen 14 piirikuntaan. Provinssin pääkaupunki on Urmia.
Hämeenlinnan Pallokerhon SM-liigakausi 2014–2015
Pelaajavaihdokset
HPK menetti maalintekovoimastaan viime kauteen verrattuna 54 pronsettia eli lähteneet pelaajat tekivät yhteensä 74 maalia. Viime kauteen verrattuna ainoastaan Espoo Blues, Tampereen Ilves ja Kalevan Pallo menettivät enemmän maalintekovoimaansa. Lähteneistä pelaajista eniten maaleja oli tehnyt Ville Viitaluoma.
Āzārbāyjān-e Gharbī
Āzārbāyjān-e Gharbī sijaitsee vuoristoisessa maastossa ja Zagros-vuoristo levittäytyy luoteesta kaakkoon. Lumipeittoisten huippujen sulamisvesi muodostaa useita jokia, jotka ovat saaneet aikaan kolme merkittävää allasta. Tunnetuimmasta näistä sijaitsee Urmiajärvi, joka on suurin järvi kokonaan Iranin alueella.
Hämeenlinnan Pallokerhon SM-liigakausi 2014–2015
Pelaajavaihdokset
Ennen kauden alkua HPK:sta lähti yhdeksän pelaajaa, joista yksi oli puolustaja ja kahdeksan hyökkääjiä. NHL:ään siirtyi yksi pelaaja ja Marko Tuulola sekä Antti Aarnio lopettivat uransa. HPK:hon siirtyi ennen kauden alkua maalivahti ja seitsemän hyökkääjää. Saapuneista pelaajista kaksi tuli muista SM-liigaseuroista.
Āzārbāyjān-e Gharbī
Historiaa
Provinssin historia ulottuu kuudennelle vuosituhannelle ennen ajanlaskun alkua. Tuolta ajalta on löytynyt todisteita Teppe Hasanlun arkeologiselta alueelta, josta on kotoisin myös kuuluisa kultainen vaasi. Muita merkittäviä arkeologisia kohteita ovat Teppe Hajifiruz, josta on löytynyt maailman vanhimmat jäänteet viinistä, Gooy Teppe ja zarathustralaisuuden pyhä paikka Takht-i Suleiman.
Urmiajärven alue oli esihistoriallisena ja vanhana aikana sivilisoituneen Mesopotamian reuna-aluetta ja siten sinne syntyi jo varhain kauppaa ja asutuskeskuksia. 3. vuosituhannella hurrilaisten alue ulottui tänne. Myöhemmin Urartun mahtava kuningaskunta laajeni Vanjärven ympäristöstä tänne joskus 700-luvulla eaa, jolloin Assyria oli suuri valtio etelässä. Mannaealaiset rakensivat Urmiajärven rannoille kuningaskuntansa, jonka keskus oli Hasanlu järven etelärannalla. Mannaealaisten kuningaskunta päättyi Matiani-valloitukseen. Matienilaiset olivat ehkä skyyttejä, kimmerialaisia tai muita vastaavia indoeurooppalaisa ratsastajakansoja.
Hämeenlinnan Pallokerhon SM-liigakausi 2014–2015
Talous
Kauteen lähdittäessä HPK:n pelaajabudjetti oli 1,7 miljoonaa euroa. HPK:n pelaajabudjetti oli liigan toiseksi pienin: ainoastaan sarjanousija Vaasan Sportin pelaajakulut olivat pienemmät. Pelaajien palkat mukaan luettuna HPK:n kulubudjetti oli 5 531 000 euroa, mikä oli liigan keskitasoa. Kaikkien SM-liigaseurojen yhteinen kulubudjetti oli 89 000 000 euroa.
William Lönnberg
Otto William Lönnberg (22. marraskuuta 1887 Helsinki – 11. toukokuuta 1949 Kööpenhamina) oli suomalainen ekpressionistinen, Marraskuun ryhmään kuulunut taidemaalari.
Hänen tuotantonsa koostui pääasiassa henkilö- ja muotokuvista, mutta hän maalasi myös maisemakuvia. Hänen töissään oli paljon laajoja, kirkkaita väripintoja, jotka oli sommiteltu huolellisesti keskenään. Lönnberg tunnettiin myös taitavana piirtäjänä.
Hämeenlinnan Pallokerhon SM-liigakausi 2014–2015
Talous
HPK:n tulostavoite oli 273 000 euroa. Parempaan tulokseen pyrki ainoastaan Espoo Blues, jonka tulostavoite oli 312 000 euroa. Nollatulokseen pyrkivät HIFK, JYP, Lukko ja Turun Palloseura. Liigaseurojen tulostavoite oli yhteensä lähes 1,5 miljoonaa euroa.
William Lönnberg
Elämäkerta
Lönnberg opiskeli Taideteollisessa keskuskoulussa 1903–1906 ja Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1906–1908. Hän vieraili Hampurissa Jalmari Ruokokosken toverina ja asettui sitten Tanskaan, jossa hän oleili kaikkiaan 14 vuotta. Italiassa ja Ranskassa hän vieraili 1920-luvulla. Palattuaan Suomeen Lönnberg toimi opettajana Vapaassa Taidekoulussa sekä Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa.
Hämeenlinnan Pallokerhon SM-liigakausi 2014–2015
Talous
Seuran huono taloustilanne puhutti ennen kauden alkua, vaikka edellinen tilikausi oli päätynyt 129 000 euroa plussalle. HPK:lla oli esimerkiksi viime kaudella ajoittaisia ongelmia palkanmaksun kanssa. Huonoon taloustilanteeseen vaikuttavat Hämeenlinnan kaupungin velkataakka sekä sponsoritulojen pienentyminen taloustilanteen vuoksi. HPK:n pitkäaikaisen velan suuruus oli 482 000 euroa.
William Lönnberg
Elämäkerta
Taidemaalarina Lönnberg kuului Jalmari Ruokokosken ja Tyko Sallisen ohella tanskalaisen räätälimestari Niels-Peder Rydengin kokoamaan ekpressionististen taiteilijoiden ryhmään eli niin sanottuun Rydengin koloniaan. Lönnberg asui Rydengin luona Helsingørissä lähes kolme vuotta ja meni vuonna 1923 naimisiin Rydengin tyttären Alman kanssa.
Lönnberg osallistui Suomen Taiteilijain näyttelyihin vuosien 1909 ja 1949 välillä. Hän toimi Suomen taiteilijaseuran varapuheenjohtajana, seuran kunniajäsen hänestä tuli vuonna 1948. Lönnberg kuoli Kööpenhaminan matkallaan vuonna 1949. Sinne hänet oli valittu pohjoismaisen taidenäyttelyn Suomen osaston komissaariksi.
Lönnbergin vanhemmat olivat työmies Otto Wilhelm Lönnberg ja Eva Kristina Karvonen.
John Wesley Powell
John Wesley Powell (24. maaliskuuta 1834 Mount Morris, New York, Yhdysvallat – 23. syyskuuta 1902 Haven, Maine, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen geologi ja etnologi, joka tunnetaan Green- ja Coloradojokien ja Grand Canyonin tutkimusmatkoistaan.
Elämä
Powellin vanhemmat olivat englantilaissyntyisiä, mutta he olivat muuttaneet Amerikkaan vuonna 1830. Hän suoritti opintoja Illinoisin ja Oberlinin collegeissa. Sisällissodan puhjettua hän liittyi unionin armeijaan sotamiehenä, ja Shilohin taistelussa hän menetti oikean kätensä. Hän jatkoi kuitenkin aktiivipalvelusta ja toimi divisioonan tykistöpäällikkönä majurin arvossa. Vuonna 1865 hänet nimitettiin geologian professoriksi ja museon kuraattoriksi Illinoisin Wesleyan-yliopistoon Bloomingtoniin ja sen jälkeen Normal Universityyn. pienoiskuva|Powellin vuoden 1869 Grand Canyonin tutkimusretken muistoksi julkaista postimerkki, 1969 Vuonna 1867 hän aloitti tutkimusmatkojen sarjan Kalliovuorille sekä Green- ja Coloradojoen kanjoneihin, joiden aikana hän teki kolmen kuukauden mittaisen uskaliaan venematkan aiemmin tutkimattoman Grand Canyonin läpi vuonna 1869. Näillä matkoilla hän keräsi paljon arvokasta tietoa alueen geologiasta. Hän myös tutki paikallisia intiaaneja ja heidän kieliään. Hänen työnsä johti siihen, että Yhdysvaltain hallitus perusti Kalliovuorten alueen maantieteellisen ja geologisen tutkimushankkeen, jonka parissa hän työskenteli vuosina 1870-1879. Vuonna 1881 Powell nimitettiin Yhdysvaltain geologian tutkimuskeskuksen johtajaksi, ja hän hoiti tätä tehtävää vuoteen 1894 asti.