cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Maantiepyöräilyn maailmancup
thumb|200px|Maailmancupin johtajan tunnuksena käytetty paita. Maantiepyöräilyn maailmancup oli UCI:n vuosina 1989–2004 järjestämä maantiepyöräilyn kilpailusarja. Maailmancup korvasi sitä edeltäneen Super Prestige Pernod -kilpailusarjan. Maailmancupiin kuului vuosittain 10–12 osakilpailua, jotka kaikki olivat yhden päivän kilpailuja. Sarjaan kuuluivat joka vuosi Milano–San Remo, Flanderin ympäriajo, Pariisi–Roubaix, Liège–Bastogne–Liège, Lombardian ympäriajo, Züri-Metzgete, Pariisi–Tours, Amstel Gold Race ja Clásica de San Sebastián sekä vuodesta 1998 alkaen HEW Cyclassics. Lisäksi ohjelmassa oli kilpailuja muun muassa Isossa-Britanniassa, Kanadassa ja Japanissa.
Paolo Bettini voitti maailmancupin kokonaiskilpailun kolme kertaa, vuosina 2002–2004. Kahteen kokonaisvoittoon ylsivät Maurizio Fondriest, Johan Museeuw ja Michele Bartoli. Maailmancupin korvasi vuodesta 2005 alkaen UCI ProTour.
Maakeskinen maailmankuva
thumb|Ptolemaiolainen maailma. 300px|right|thumb|Planeettojen sisäkkäisiä pallonkuoria esittävä kaaviokuva [[Peter Apianin teoksesta Cosmographia (Antwerpen 1539)]] Maakeskinen maailmankuva eli geosentrinen maailmankuva tai ptolemaiolainen maailmankuva tarkoittaa käsitystä, jonka mukaan Maa on maailmankaikkeuden liikkumaton keskipiste, jota planeetat, tähdet, Aurinko ja Kuu kiertävät. Tämä käsitys oli vallalla kaikkialla maailmassa, myös läntisessä kristikunnassa ennen kopernikaanista vallankumousta, jolloin sen syrjäytti aurinkokeskinen maailmankuva. Nykykäsityksen mukaan maailmankaikkeudella ei ole lainkaan tiettyä keskipistettä.
Maakeskinen maailmankuva
Maakeskinen maailmankuva syntyi todennäköisesti siitä harhavaikutelmasta, että maan kiertäessä akselinsa ympäri muut taivaankappaleet kiertävät säännöllisesti taivaankannen poikki maan näyttäessä pysyvän täysin paikoillaan. Varhaisina aikoina maan liikkumattomuutta pidettiinkin naiivin realismin mukaisesti tulkitun välittömän kokemuksen perusteella itsestään selvänä asiana.
Varhaisimpina aikoina oletettiin myös, että Maa on litteä. Virheelliset käsitykset Maan muodosta ja liikkumattomuudesta eivät kuitenkaan estäneet babylonialaisia tähti­tieteilijöitä laatimasta havaintojensa perusteella taivaan ilmiöistä yksityis­kohtaisia taulukoita, joiden perusteella niitä voitiin tyydyttävällä tarkkuudella ennustaakin. Niinpä esimerkiksi kuun anomalistinen ja sideerinen jakso tunnettiin jo satoja vuosia ennen ajan­laskumme alkua, samoin ulkoplaneettojen (Marsin, Jupiterin ja Saturnuksen) kierto­ajat , ja muun muassa planeettojen konjunktiot, oppositiot sekä heliakiset nousut ja laskut pystyttiin ennustamaan.
Sen jälkeen kun Maan pallon­muotoisuus tuli Antiikin Kreikassa hyväksytyksi, maa­keskisen maailman­kuvan perus­oletukset voitiin muotoilla seuraavasti:
Taivaanpallo katsottiin yleensä reaaliseksi, aineelliseksi kappaleeksi Kiinto­tähtien oletettiin olevan kiinnitetyt joko itse taivaan­palloon tai, sen jälkeen kun prekessio tuli tunnetuksi, erityiseen kiinto­tähtien palloon, jonka oletettiin hitaasti kiertyvän varsinaisen taivaan­pallon suhteen. . Auringon, Kuun ja tunnettujen planeettojen oletettiin toisaalta tekevän kerran vuoro­kaudessa kierroksen maapallon ympäri, toisaalta myös liikkuvan kiinto­tähtien suhteen Eläinrataa pitkin. Niiden oletettiin olevan kiinnitetyt Maata ympäröiviin sisäkkäisiin pallonk­uoriin, sisimpänä Kuun, sen jälkeen Merkuriuksen, Venuksen, Auringon, Marsin, Jupiterin ja Saturnuksen sekä vihdoin kiinto­tähtien pallon­kuori.
Aristoteleen mukaisesti uskottiin uuden ajan alkuun saakka, että kuun­ylinen maailma oli luonteeltaan aivan erilainen kuin kuun­alinen maailma. "Kuun­alinen" maailma koostui neljästä klassisesta alku­aineesta, ja siellä kaikki oli jatkuvassa muutoksen tilassa, syntyi, kasvoi, lakastui ja kuoli. Sitä vastoin "kuun­ylinen" maailma, jossa taivaan­kappaleet liikkuivat, oli täydellinen ja muuttumaton, ja siellä esiintyi vain ympyrä­liikettä sekä ympyrä­liikkeistä muodostuvaa episykliliikettä. Taivaan­kappaleiden oletettiin koostuvan viidennestä alku­aineesta.
Vähitellen vakiintuikin useimpien oppineiden hyväksymäksi käsitykseksi, että maapalloa ympäröi kymmenen sisäkkäistä pallonkuorta: Kuun, Auringon ja viiden tunnetun planeetan pallonkuoret sekä niiden ulkopuolella vielä kolme. Kahdeksas eli kiinto­tähtien pallon­kuori suoritti hidasta prekessio­liikettä sen ulko­puolella sijainneen yhdeksännen pallon­kuoren suhteen, joka pyörähti kerran vuoro­kaudessa Maan ympäri, ja kaikkein uloimpana oli kymmenes, primum mobile.
Käsityksen kyseenalaistaminen ja syrjäytyminen
Maakeskisen maailmankuvan kyseen­alaistivat jo eräät pythagoralaiset filosofit sekä heiltä vaikutteita saanut Parmenides. Heidän mukaansa Maa ja planeetat kiersivät ympyrä­rataa oletetun keskus­tulen ympäri.
Herakleides Pontoslainen esitti jo 300-luvulla eaa., että taivaanpallo ei kierrä Maata, vaan Maa pyörii akselinsa ympäri kerran vuorokaudessa. Tämä ei kuitenkaan vielä merkinnyt maa­keskisen maailman­kuvan hylkäämistä: hänen mukaansa Aurinko teki kierroksen Maan ympäri kerran vuodessa, ja myös planeetat kiersivät Maata. Myöhemmin myös Ptolemaios piti Maan vuoro­kautista pyörimis­­liikettä tähti­tieteen kannalta mahdollisena ja yksin­kertaisem­panakin kuin oletusta taivaan­pallon pyörimisestä, mutta hylkäsi sen, koska hänen mukaansa Maan pyöriminen olisi saanut maan päällä aikaan dynaamisia ilmiöitä, joita kuitenkaan ei esiinny. Kysymystä pohti myöhäis­keski­ajalla kysymystä maapallon mahdollisesta pyörimisestä pohti erityisesti Nicolas Oresme.
Jo Ptolemaios tiesi, että planeettojen havaittujen liikkeiden poikkeamat tasaisesta ympyrä­liikkeestä liittyivät selvästi siihen, missä asemassa planeetta kulloinkin oli suhteessa Aurinkoon. Näitä ns. aurinkoon liittyviä anomalioita käsitelläänkin Almagestissa varsin tarkoin. Nikolaus Kopernikus osoitti 1500-luvulla, että nämä poikkeamat oli helpoiten selitettävissä olettamalla planeettojen ja myös Maan kiertävän Aurinkoa.
Uudella ajalla aurinkokeskinen maailmankuva syrjäytti vähitellen maakeskisen, mihin Kopernikuksen ohella vaikuttivat varsinkin Johannes Kepler ja Galileo Galilei.
Lucifer Rising
Lucifer Rising on Kenneth Angerin ohjaama okkulttinen lyhytelokuva vuodelta 1972. Ensi-iltansa elokuva sai kuitenkin vasta vuonna 1980. Elokuvassa esiintyvät muun muassa Anger itse, Chris Jagger, Marianne Faithfull, Jimmy Page, Donald Cammell ja myöhemmin murhasta elinkautista istumaan päätynyt Bobby BeauSoleil.
Historia
Anger sai jo vuonna 1966 vision, jonka perusteella hän halusi tehdä elokuvan tulossa olevasta Vesimiehen ajasta – uudesta ajasta (new age), jolloin nuoret heittävät vanhempiensa estot pois ja "eläisivät piilotajuntansa kahlitsemattomien oikkujen mukaan". Angeria innoitti myös Aleister Crowley, crowleylainen filosofia "Tahtosi mukaan tulee sinun tekemän" ja etenkin tämän runo "Hymn to Lucifer" ("Ilon avain on tottelemattomuus"). Elokuvassa egyptiläiset jumalat kutsuvat enkeli Luciferin tuomaan maan päälle uuden okkultismin ajan.
Vuodet 1966–67 San Franciscossa
thumb|"Venäjän suurlähetystön" talo The Haightissa, San Franciscossa. Anger asui talossa vuosina 1966–67 Anger oli kuin kotonaan alakulttuurien parissa. Hän asui vuonna 1966 Fulton Streetillä San Franciscon Haight-Ashburyn reunamilla. The Haight oli tunnettu kaupungin hippimeiningin keskuksena. Angerin ensimmäinen valinta elokuvansa Luciferiksi oli hippiperheen viisivuotias poika, joka tunnettiin nimellä Godot. Ennen kuin kuvaukset ehtivät alkaa, Godot putosi kattoikkunan läpi ja menetti henkensä.
Fulton Streetin talossa, joka tunnettiin nimellä "Venäjän suurlähetystö", ramppasi sekalaista sakkia. Yksi vieraista oli uransa nuorisorikollisena aloittanut estoton, lahjakas muusikko Bobby BeauSoleil, johon Anger ihastui. BeauSoleil (kokonimeltään Robert Kenneth "Bobby" BeauSoleil) oli näyttävän näköinen nuorukainen, joka pukeutui muun muassa silinterihattuun ja nahkahousuihin. Anger tunsi löytäneensä Luciferinsa, ja pyysi Bobby BeauSoleil'ta mukaan elokuvaan. BeauSoleil jakoi Angerin kanssa Fulton Streetin asunnon, ja sai tutustua elokuvaajan laajaan kirjastoon. BeauSoleil suostui Luciferiksi, ja lupautui myös säveltämään elokuvan musiikin. Elokuvan soundtrackia varten Anger kokosi yhtyeen, the Magick Powerhouse of Oz, jossa BeauSoleil soitti soolokitaraa. Jo seuraavana vuonna Anger ja BeauSoleil päätyivät epäsopuun, ja Anger langettamaan kirouksen BeauSoleil'n ylle. Beausoleil'n bändillä oli keikka sanfranciscolaisessa the Straight Theatressa. Anger tuli mukaan viime hetkillä, ja esityksen nimeksi tuli the Equinox of the Gods. Anger hankki laitteistoa valoshowta varten, ja aikoi esittää musiikin, valojen ja taustalle heijastettujen elokuvanpätkien kera syyspäiväntasauksen rituaalin. Crowleyn teosta the Equinox of the Gods oli ennakkoon luettu nauhalle, joka sitten pyöri esityksen taustalla. Esityksessä Anger oli pukeutunut näyttävään kaapuun ja viipotti ympäriinsä kiljuen maagisia loitsuja, viuhtoen sauvalla ja heiluttaen kädessään hakaristilippua. Kesken kaiken taustanauha katkesi. Yleisö ei kiinnittänyt asiaan sen kummemmin huomiota, mutta Anger tunsi itsensä nolatuksi. Anger kiivastui, ja hän ja BeauSoleil alkoivat syytellä toisiaan. Tapahtumat päätyivät filmille. Seuraavana päivänä Anger palasi kiroamaan paitsi teatterin, myös Bobby BeauSoleil'n. Bobby ei moisesta piitannut, mutta hän pakkasi tavaransa autoon ja lähti Angerin asunnolta. Kun BeauSoleil häipyi, vei hän väitetysti mukanaan kuvauslaitteistoa ja puoli kilometriä jo kuvattua Lucifer Rising -elokuvaa. Beausoleil, joka oli tekemisissä Charles Mansonin "Perheen" kanssa mm. yhteisen ystävän Dennis Wilsonin kautta, kertoi Angerille antaneensa filmin Mansonille. Filmin saisi takaisin vain lunnaita vastaan. Angerin oli pantava Lucifer Rising joksikin aikaa jäihin.
Vuodet 1968– Lontoossa
Hippiparatiisi The Haight alkoi pian rappeutua ja muuttua huumehelvetiksi, kun yhteen ja samaan paikkaan tuli jatkuvasti lisää ihmisiä. Huumediilerit, bikerit ja saalistajat pyrkivät osille ja rikollisuus tunkeutui alueelle. Vuonna 1968 Anger vaihtoi maisemaa. Lontoossa Aleister Crowley oli jälleen muodissa, joten se vaikutti sopivalta paikalta. Taidekauppias Robert Fraserin kautta Anger tapasi The Rolling Stonesin Mick Jaggerin ja Keith Richardsin. Anger teki heihin vaikutuksen tiedoillaan ja kertomuksillaan Crowleysta ja tämän maagisesta filosofiasta. Okkultismi tuntui kiinnostavan yhtyettä. Jagger oli kiinnostunut Angerista myös elokuvantekijänä. Lucifer Risingin kuvauksista jäljelle jääneen materiaalin Anger työsti uudeksi elokuvaksi, joka sai myöhemmin nimekseen Invocation of My Demon Brother (1969). Tämä raakaversio sisälsi mm. the Straight Theatren esityksestä kuvattua filmiä, jossa Bobby BeauSoleil oli mukana. Anger näytti filmin Jaggerille, ja Jagger teki samalla elokuvaan soundtrackin. Jagger oli juuri hankkinut silloin markkinoille tulleen Moog-syntetisaattorin, ja käytti epävireistä syntetisaattoria, hakkaavia rumpuja ja hullulta kuulostavaa hanuria improvisoiden tekemäänsä avantgardistiseen (tai häiritsevään) sävellykseen. "Sitten hän vain antoi nauhan minulle", sanoo Anger. "Hän siis käytännössä teki valmiin soundtrackin siltä istumalta, yhdellä otolla".
Anger houkutteli Jaggeria myös Lucifer Risingiin seuraavaksi Luciferikseen. Angerin mukaan Jagger lupasi harkita asiaa. Invocation sisälsi materiaalia myös ilmaiskonsertista, jossa The Rolling Stones esiintyy heinäkuussa 1969 Lontoon Hyde Parkissa. Enteellisesti brittiläiset Helvetin enkelit toimivat konsertissa järjestysmiehinä. Invocationissa näytetään heitä pyörimässä ympäriinsä kyllästyneen näköisinä ja kampaamassa hiuksiaan. Saman vuoden joulukuussa sattui kuitenkin Yhdysvalloissa Altamontin konsertin tragedia. Puutteellisesti järjestetyn ilmaiskonsertin järjestysmiehinä oli jälleen Helvetin enkeleitä. Konsertissa oli runsaasti häiriöitä, pahoinpitelyjä ja yksi nuori puukotettiin kuoliaaksi. Ehkä todellisen pahuuden kosketus hillitsi Jaggerin intoa tulla yhdistetyksi paholaiseen. Lontooseen palannut Jagger alkoi ottaa etäisyyttä Angeriin. Kun Anger jälleen pyysi Mick Jaggeria Luciferin rooliin, tämä väisti ja ehdotti rooliin pikkuveljeään Chris Jaggeria. Nuorempi Jagger pääsi mukaan elokuvaan, mutta Anger ei ollut tyytyväinen tämän suoritukseen ja antoi tälle potkut parin päivän jälkeen. Pettynyt Anger oli vihoissaan Mick Jaggerin kieltäytymisestä, ja se johti miesten välirikkoon. Rolling Stonesin ympärillä liikkui toinenkin Crowleysta kiinnostunut elokuvaohjaaja, Donald Cammell. Cammell päätyi Osiriksen rooliin Lucifer Risingiin, joka nyt oli kahdeksan minuutin pituisella näytteellä saanut rahoituksen Englannin kansalliselta elokuvarahoitusyhtiöltä vuonna 1970. Osiriksen vastanäyttelijäksi Lilithiksi tuli Mick Jaggerin entinen tyttöystävä Marianne Faithfull, jota kuvattiin Egyptin pyramideilla. Lisäksi kuvausryhmä filmasi Saksan Externsteinen muinaisella palvontapaikalla. Elokuvaan saatiin myös crowleylainen invokaatioriitti, ympyräriitti, jossa ympyrä ja siihen maalatut nimet ovat toteutettu juuri kuten Aleister Crowley oli tarkoittanut. Elokuvan kohtalo siirtyi seuraavaan vaiheeseen, kun Anger ja Jimmy Page tapasivat vuonna 1971.
Elokuvamusiikki 1972– Jimmy Pagen versio
Pagella oli näkemys siitä, mistä elokuvassa oli kysymys ja mitä Anger halusi. Page käytti hypnoottisesti soivaa intialaista tamburaa, muokattua buddhalaismunkkien laulua, torvia, tabla-rumpuja, syntetisaattoria sekä mellotronia. Sähkökitaraa Page käytti vain nimeksi. Jonkin ajan kuluttua Anger tuli Pagen kotiin projektorin kanssa. Pagen siihen asti tekemä musiikki tuntui sopivan täydellisesti yhteen elokuvan kanssa. Innostunut Page yllytti Angeria täyspitkän elokuvan tekoon, sillä se oli Angerin unelma. Led Zeppelinin konserttielokuvaa varten oli hankittu editointilaitteistoa, ja Page tarjosi laitteiston Angerin käyttöön kartanossaan. Anger pääsi käsiksi kalliisiin laitteisiin, jollaisista independent-elokuvan tekijä voi yleensä vain haaveilla.
Jimmy Pagen elokuvamusiikki jäi vuosiksi unhoon. Vuonna 2012 Jimmy Page julkaisi säveltämänsä alkuperäisen elokuvaan tarkoitetun musiikin verkkosivujensa kautta nimellä Lucifer Rising and Other Sound Tracks.
Elokuvamusiikki 1976– Bobby BeauSoleil'n versio
Tällä välin Bobby BeauSoleil oli päätynyt ensin moottoripyöräjengiin ("Halusin vapautta, ja minulla oli bikereista aika väärä mielikuva") ja sitten tekemisiin Charles Mansonin ryhmän kanssa. BeauSoleil joutui vaikeuksiin ja tuomittiin vuonna 1970 kuolemaan musiikinopettaja Gary Hinmanin raa'asta murhasta. Hinmanin murha oli alkusoitto Mansonin "Perheen" Tate/LaBianca-murhille. Kalifornian osavaltio poisti kuolemanrangaistuksen vuonna 1972, ja näin BeauSoleilin tuomio muuttui elinkautiseksi vankeudeksi. Anger sanoin hän otti BeauSoleiliin yhteyttä 1976 ja pyysi tätä tekemään elokuvan soundtrackin Pagen sijaan. BeauSoleil'n version mukaan hän oli aloitteen tekijä ja sai Angerin ottamaan yhteyttä, jotta hän saisi vankilaan musiikin tekoon tarvittavan varustuksen. Joka tapauksessa BeauSoleil suostui säveltämään soundtrackin, eikä antanut kaltereiden estää luovaa toimintaa. Anger pääsi näyttämään elokuvan Bobbylle vankilaan ja antoi tälle ajoitusmonisteen. Kuten Jimmy Pagelle, Anger antoi myös Bobbylle vapaat kädet luoda musiikkia oman mielensä mukaan. BeauSoleil kertoo nähneensä elokuvan kahdesti ja säveltäneensä sitten sen mukaan, mitä elokuvasta muisti. "Ei paras toimintatapa, mutta oikeasti musiikki ja elokuva lomittuivat toisiinsa oikein hyvin. Musiikkiraidasta tuli noin 46 minuuttia pitkä, eikä Anger käyttänyt sitä kokonaan".
Vaikka BeauSoleil sävelsi rajoitetuissa olosuhteissa, tuli teoksesta kaunis ja majesteettinen ja myös itsenäinen taideteos, jossa rock ja orkestraaliset elementit sulautuvat saumattomasti yhteen. Sekä Pagen että BeauSoleil'n sävellyksiä yhdistää ambientti syntetisaattoritunnelmointi ja seremoniallinen trumpettisoundi. Mutta erikoista kyllä BeauSoleil'n tuotos on enemmän rock-orientoitunut ja kitaravetoisempi.
Ensi-ilta
Ensi-iltansa elokuva sai vasta vuonna 1980 Whitney Museumissa New Yorkissa. Kohtalo oli jälleen kulkenut merkillisiä polkuja. Aiemmin samana vuonna Anger oli ollut kuvaamassa Havaijilla. Häntä oli lähestynyt outo nuorukainen, joka ojensi hänelle kourallisen luoteja sanoen "Nämä ovat John Lennonille". Kun Anger sitten valmisteli elokuvan ensi-iltaa New Yorkissa, sama nuorukainen ampui Lennonin tämän kotitalon lähellä. Ensi-ilta koitti vain neljä päivää Lennonin murhan jälkeen. Ensi-illassa Angerin sanottiin olleen selvästi uupuneen ja alakuloisen näköinen.
Elokuvan merkityksestä
Kenneth Angerin näkemys Luciferista ei ole raamatullinen Saatana, Lucifer on ennemmin myyttinen Valontuoja, joka toimii uuden ajan (new age) airuena. Elokuvasta ei löydy saatanallisuutta, vaan elokuva on täysin symbolistinen ja ritualistinen ja ammenttaa aineksia hartaammasta näkökulmasta okkultismiin ja mytologiaan. Angerin ihailema Aleister Crowley piti Egyptin auringonjumala Horusta uuden aikakauden jumalana, joka symboloi Valontuojaa. Sama ajatus esiintyi myös okkulttisilla ryhmillä, kuten Golden Dawn tai druidit, joihin Crowley tutustui. Tämän uuden ajan merkit Anger näki vuonna 1966 San Franciscossa, ennen kuin Flower Power meni piloille.
Sekä Bobby BeauSoleil että Jimmy Page jakavat Kenneth Angerin näkemyksen siitä, mistä Lucifer Rising -elokuvassa oikein on kyse. "Kenneth näki nuorisokulttuurin Horuksen aikakauden esiintulona, aikana jona Isiksen ja Osiriksen aika muuttuu heidän lapsensa Horuksen ajaksi", toteaa BeauSoleil. "Minun oli tarkoitus ilmentää elokuvassa tätä. Jos yrittää löytää elokuvasta tarinan, hukkaa koko sen idean". Page selittää, että elokuvan hahmot kertovat uskonnon evoluutiosta. BeauSoleil'n mukaan langenneen enkelin tarina jatkuu: "Lucifer Rising kuvaa korotusta takaisin taivaaseen ja sovinnon tekoa rakkaimpien kanssa". BeauSoleil itse on kuin elävä esimerkki tästä vertauksesta. Vuonna 1981 BeauSoleil totesi haastattelussa: "Sydämeni murtuu ajatuksesta, että Gary Hinmanin surmaaminen teki tyhjiksi kaikki luovat saavutukseni". BeauSoleil on yrittänyt hyvittää tekoaan olemalla mallikelpoinen vanki ja omistautumalla sekä opetus- että taiteelliselle työlle.
Elokuvan "kirous"
"Kun lähdetään siitä, että elokuva on merkitykseltään harras, eikä palvo pimeitä voimia, niin miksi synkkyys tuntuu ympäröivän elokuvaa?", kysyy Guitar World -lehden toimittaja Christopher Knowles. Sen kanssa kosketuksissa olleille ihmisille tapahtui kaikkea ikävää: Bobby BeauSoleil joutui vankilaan murhasta, Marianne Faithfull sortui pian elokuvanteon jälkeen täyteen heroiiniaddiktioon, Donald Cammell kärsi masennuksesta ja päätyi itsemurhaan, Mick Jagger ja Altamont, Jimmy Pagen yhtyeen koettelemukset ja loppu (laulaja Robert Plantin poika menehtyi sairauteen ja rumpali kuoli). Page itse piti naurettavina väitteitä siitä, että Kenneth Angerillä olisi vahingollisia maagisia voimia, vaikka hän olisikin langettanut kirouksen BeauSoleil'n tai Pagen ylle. "Anger saa vahinkoa aikaan ainoastaan avaamalla suunsa", Page totesi asiasta kysyttäessä. Ehkä elokuvan epäonni oli vain siinä, että sen suuri innoittaja oli pahamaineisena pidetty Aleister Crowley, modernin okkultismin ehkä vaikutusvaltaisin hahmo. Crowleyyn perehtynyt kirjailija Gary Valentine Lachman ei pidä Crowleyn vaikutusvaltaista asemaa okkultismissa hyvänä asiana. Hänen näkemyksensä mukaan Crowley oli henkisesti kehittymätön, äärettömän itsekäs, eikä kyennyt ottamaan huomioon toisia ihmisiä tai tekojensa seurauksia. "Crowleyllä oli kyllä huomattava tahdonvoima, mutta on toinen asia saiko hän sillä aikaan mitään arvokasta tai kestävää. Suuren yleisön kannalta on valitettavaa, että magia ja okkultismi yhdistetään juuri Crowleyyn."
K. I. Karttunen
Kaarlo Iivari Karttunen (3. heinäkuuta 1883 Kitee – 2. maaliskuuta 1950) oli suomalainen lyseon lehtori ja historiantutkija.
Karttusen vanhemmat olivat Kiteen kappalainen Karl Karttunen ja Eva Maria Telén. Hän pääsi ylioppilaaksi 1903 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1907, lisensiaatiksi 1913 sekä tohtoriksi 1914.
Karttunen toimi Mikkelin suomalaisen yhteiskoulun opettajana 1911–1916, suomalaisen tyttökoulun opettajana 1911–1914 sekä Mikkelin lyseon suomenkielen ja historian vanhempana lehtorina 1916–1928 ja rehtorina 1925–1928. Hän toimi viimeksi Turun lyseossa historian vanhempana lehtorina 1928–1950 ja suomenkielen lehtorina 1934–1950.
Vapaussodan reservin vänrikki.
Kaarlo Karttusen sisaruksia olivat historiantutkija, toimittaja ja diplomaatti Liisi Karttunen ja rehtori, historiantutkija Uuno Karttunen.
Aiheesta muualla
– Luettelo K. I. Karttusen lehtiartikkeleista
Altnabreacin rautatieasema
Altnabreacin rautatieasema on rautatieasema pienessä Altnabreacin taajamassa Ylämaan hallintoalueella, Skotlannissa. Se sijaitsee Far North Linen varrella.
Asema avattiin 24. heinäkuuta 1874. Se on yksi Britannian syrjäisimmistä rautatieasemista: lähimmälle tielle on matkaa 16 kilometriä ja lähimpään kylään 29 kilometriä. Sillä ei ole lainkaan katuosoitetta. Sitä käytti vain 658 matkustajaa kaudella 2017–2018.
Uuno Karttunen
Uuno Karttunen (26. heinäkuuta 1874 Kitee – 15. toukokuuta 1959) oli suomalainen lyseon rehtori ja historiantutkija.
Karttusen vanhemmat olivat Kiteen kappalainen Karl Karttunen ja Eva Maria Telén. Hän pääsi ylioppilaaksi 1892 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1897, lisensiaatiksi ja tohtoriksi 1906.
Karttunen toimi Itä-Karjalan Kansanopiston johtajana 1906–1908, Oulun lyseon suomenkielen ja historian lehtorina 1908–1909 sekä Sortavalan lyseossa lehtorina 1909–1940 ja rehtorina 1927–1940 ja 1942–1944. Karttunen oli välirauhan aikana Kuopion lyseon lehtorina 1940–1941 ja sodan jälkeen hän toimi Seinäjoen lyseon rehtorina 1944–1945 ja Kiteen keskikoulun opettajana 1946–1948.
Uuno Karttusen sisaruksia olivat historiantutkija, toimittaja ja diplomaatti Liisi Karttunen ja lehtori, historiantutkija Kaarlo Karttunen.
Suppilohämähäkki
Suppilohämähäkki (Atrax robustus) on Australiassa elävä tappavan myrkyllinen hämähäkkilaji.
Suppilohämähäkki on kiiltävänmusta, ja se voi kasvaa lähes viiden sentin pituiseksi. Laji on luonteeltaan aggressiivinen. Suppilohämähäkin myrkky voi tappaa ihmisen 15 minuutissa ilman hoitoa. Myrkky aiheuttaa kuumetta, kramppeja, syljen runsasta erittymistä ja kielen nykimistä sekä monissa tapauksissa kuolemaan johtavan sydämenpysähdyksen. Hämähäkki puree uhriaan monta kertaa ja sen leukakoukut saattavat puhkaista kengän tai sormenkynnen.
Suppilohämähäkkiä tavataan vain Australiassa 150 km:n säteellä Sydneystä.
Suppilohämähäkki kutoo samanlaisen suppilon ja verkon kuin huonehämähäkit (Tegenaria) sukulaisineen. Suppilo johtaa lepopaikkaan, josta hämähäkki ryntää esiin, kun verkkoa kosketaan.
Aiheesta muualla
Hexathelidae Hexathelidae עכביש המשפך האוסטרלי
Oinala
Kyläkuva
Oinalan kylän pinta-ala oli vuonna 1936 14,12 neliökilometriä, josta oli peltoa 259 hehtaaria, niittyä 11 hehtaaria ja metsää 1 143 hehtaaria. Kyläkeskus sijaitsee Kangaspellosta Lavolaan johtavan kylätien molemmin puolin. Oinalasta tästä tiestä erkanee kylätie Kyyrölään. Kylän eteläosassa Muolaanjärven rannalla sijaitsi yli kilometrin mittainen Niemenhiekan hiekkaranta, jota kutsuttiin Muolaan Rivieraksi. Se oli suosittu ranta, jossa käytiin autolla Viipurista asti. Oinalan kylä kuului Viholan koulupiiriin.
Historia
Oinalan väestö evakuoitiin läntisempään Suomeen heti talvisodan alettua vuonna 1939. Moskovan rauhassa 1940 alue luovutettiin Neuvostoliitolle, mutta Suomi valtasi alueen takaisin jatkosodan alussa 1941 ja kylän asukkaat pääsivät palaamaan raunioituneeseen kotikyläänsä. Jälleenrakennus keskeytyi vuonna 1944 Neuvostoliiton suurhyökkäyksen alettua ja kylän asukkaat evakuoitiin uudelleen. Rauhanteossa kylä jäi taas Neuvostoliiton puolelle.
Sodan jälkeen Muolaan siirtoväki asutettiin Lounais-Hämeeseen ja Etelä-Pirkanmaalle, jossa Oinalan asukkaat asutettiin Humppilaan.
Katerina Smutna
thumb|Katerina Smutna Katerina Smutna (s. 13. kesäkuuta 1983 Jablonec nad Nisou, Tšekkoslovakia) on tšekkiläissyntyinen maastohiihtäjä. Hän on edustanut sekä Tšekin että Itävallan maajoukkuetta. Itävaltaa hän edusti vuosina 2006–2016.
Smutna kilpaili ensimmäistä kertaa maastohiihdon maailmancupissa Kiirunassa 23.11.2002. Smutnan paras maailmancupin sijoitus on neljäs sija Vancouverin 1,2 km:n perinteisen hiihtotavan sprintistä 16. tammikuuta 2009. Samalle sijalle Smutna sijoittui myös Canmoren sprintissä helmikuussa 2010. Sapporon MM-kilpailuissa 2007 ja Vancouverin olympialaisissa 2010 hän oli sprintissä yhdestoista. Oslon MM-kilpailuissa 2011 hän sijoittui perinteisen hiihtotavan 10 kilometrillä 15:nneksi ja Val di Fiemmessä 2013 perinteisen sprintissä 13:nneksi. Smutna on voittanut hiihdossa yhdeksän Itävallan mestaruutta.
19. lokakuuta
Lähteet
Katso myös: kalenteri ~ 18. lokakuuta, 20. lokakuuta
Ultima VIII
Peli on edeltäjiään seikkailupelimäisempi. Hiirellä ohjattava pelaajahahmo on liikkeellä yksin ilman ryhmää ja joutuu välillä hyppimään tasoja. Ruoantarve ja valaistuksen pimeneminen sekä sään vaihtelu on jäänyt pois. Näkökulma on ennemmin isometrinen aiemman ylhäältä päin kuvatun sijaan. Hahmoa voi ohjata aiempaa yksityiskohtaisemmin taistelutilanteissa, jotka ovat reaaliaikaisia. Pakollisia taisteluita ei pelissä ole kuitenkaan kovin paljoa. Taikomisjärjestelmä on pelissä suhteellisen monimutkainen. Pelaajan on esimerkiksi kerättävä luonnosta erilaisia yrttejä ja sekoitettava ne pussissaan ohjeiden mukaan.
Pelit-lehdessä Tapio Salminen kirjoitti, että pelimekaniikan epämukavuudet haittaavat pelikokemusta ja graafiseen näyttävyyteen on ehkä panostettu turhaakin pelattavuuden kustannuksella, mutta lopulta käteen jää silti hyvin addiktiivinen peli, joka vie mukanaan.
Peliin julkaistiin myöhemmin päivitys, joka helpotti muutamien luolastojen kohtia, joissa pitää hyppiä tarkasti tasolta tasolle.
Juoni
Guardian on karkottanut Avatarin Paganin maailmaan, jossa kalastajat löytävät hänet merestä. Hän saa tietää, että Pagania hallitsee neljä tyrannimaista elementaalititaania. Avatarin on voitettava titaanit näiden omassa maailmassa, jotta hän pääsisi pakenemaan takaisin Britanniaan, joka on Guardianin hallinnassa.
Grajewon piirikunta
Grajewon piirikunta on yksi Podlasian voivodikunnan piirikunnista. Piirikunnan arvioitu väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 47 210. Siihen kuuluvat viisi kuntaa ovat Grajewo, Radziłów, Rajgród, Szczuczyn ja Wąsosz. vasen|pienoiskuva|220px|Grajewon väestöpyramidi 2014. Vuoden 2019 lopussa piirikunnan asukkaista 50,4 prosenttia oli naispuolisia ja 49,6 prosenttia miespuolisia. Alle 18-vuotiaat muodostivat 17,5 prosenttia piirikunnan väestöstä, työikäiset 62,2 prosenttia ja eläkeläiset 20,3 prosenttia väestön keski-iän ollessa 41,6 vuotta. Vuonna 2019 piirikunnassa syntyi 442 lasta. Grajewon piirikunnan väkiluvun ennustetaan pienenevän 36 508 asukkaaseen vuoteen 2050 mennessä.
Terrorister – en film om dömda
Terrorister – en film om dömda, (sananmukaisesti Terroristit – elokuva tuomituista), on vuonna 2003 valmistunut ruotsalainen dokumenttielokuva Göteborgin vuoden 2001 EU-huippukokouksen mellakoista. Elokuvan on ohjannut Lukas Moodysson ja Stefan Jarl. Elokuva kertoo tapahtumista mielenosoittajien kannalta ja sillä oli vaikeuksia saada levittäjää. Erityistä vastustusta se sai elokuvatutkija Jari Sedergrenin blogikirjoituksen mukaan, koska se alkaa yhdistämällä mellakoihin surutta muut nykyajan protestoinnin kohteet ympäristön pilaamisen, poliisin brutaliteetin, eläinten huonon kohtelun ja nälkäiset lapset.
Elokuvan kansainvälinen nimi on Terrorists: The Kids They Sentenced.
Salvador Giménez Valls
pienoiskuva Salvador Giménez Valls (s. 31. toukokuuta 1948 Muro de Alcoy) on espanjalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Valencian arkkihiippakuntaan 9. kesäkuuta 1973 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Abulan titulaaripiispaksi 11. toukokuuta 2005. Piispaksi vihkiminen seurasi 2. heinäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Agustín García-Gasco y Vicente, jota avustivat Ricardo María Carles Gordó ja Jaume Pujol Balcells.
Roetgen
Roetgen [] on kunta Saksassa Nordrhein-Westfalenin osavaltion Aachenin piirikunnassa. Kunta kuuluu Kölnin hallintopiiriin. Asukkaita Roetgenissä oli 31. joulukuuta 2007 8 203 ja väestötiheys oli 210 as/km². Kunnan pinta-ala on 39,03 km². Roetgenin pormestari on Manfred Eis.
Salvador Giménez Valls
Giménez Valls sai 21. toukokuuta 2009 nimityksen Menorcan piispaksi.
Roetgen
Roetgen muodostuu seuraavista osista : Roetgen, Rott ja Mulartshütte.
Roetgenin naapurikunnat ja -kaupungit ovat Aachen luoteessa, Stolberg koillisessa, Simmerath kaakossa sekä Belgialle kuuluvat Eupen ja Raeren lounaassa. Roetgenista on matkaa Simmerathiin noin 10 kilometriä, Monschauhun 15 km ja Aacheniin 17 km. Lähimmät lentokentät sijaitsevat noin 60 km:n päässä Liègessä ja Alankomaiden Maastrichtissa sekä noin 90 km:n päässä sijaitsee Kölnin–Bonnin lentoasema.
Salvador Giménez Valls
Giménez Vallsista tuli vuonna 2005 Espanjan piispainkonferenssissa piispojen koulutus- ja katekeesikomission jäsen.
Roetgen
Kunnassa toimii yksi kunnallinen peruskoulu sekä kuusi päiväkotia. Roetgenin alueella sijaitsee kaksi katolista ja yksi evankelinen kirkko.
Roetgenin yhteistyökaupunkeja ovat Wervicq-Sud Ranskassa (vuodesta 1967) ja Neumark Saksin osavaltiossa (vuodesta 1990).
Aiheesta muualla
thumb|left|230px|[[Roetgenin rautatieasema]]
Gérard de Nerval
thumb|upright|Gérard de Nerval. (Valokuva: [[Félix Nadar.)]] Gérard de Nerval (oik. Gérard Labrunie; 22. toukokuuta 1808 Pariisi, Ranska – 26. tammikuuta 1855 Pariisi, Ranska) oli ranskalainen kirjailija ja toimittaja. Nerval kuului Théophile Gautier’n ystäviin, ja hän liikkui 1830-luvulta alkaen romantikkojen piirissä. Nerval esitteli saksankielistä kirjallisuutta Ranskassa, muun muassa esikuvaansa E. T. A. Hoffmannia sekä J. W. von Goetheä.
Nervalin varhaistuotanto käsittää romanttista runoutta, romaaneja ja matkakirjoja. Hän alkoi kärsiä mielentervysongelmista jo 1840-luvun alkupuolella. Hän matkusteli Orientissa, mutta matkakirja Voyage en Orient (1843–1851) kuvaa myös sisäistä matkaa, jossa unen logiikka ja okkultismi näyttäytyvät runouden edellytyksiksi. Seuraavalla vuosikymmenellä Nerval joutui yhä useammin sairaalahoitoon, ja hoitojaksojen aikana hän kirjoitti tunnetuimmat teoksensa, joihin kuuluvat novellikokoelma Les filles de feu (1854) ja runoteos Les chimères (1854). Viimeisenä elinvuonnaan hän julkaisi omaelämäkerrallisen teoksen Aurélia ou le Rêve et la Vie. Hän teki itsemurhan.
Jälkipolville Nerval on ollut tärkeä innoittaja. Häntä pidetään Charles Baudelairen ja Stéphane Mallarmén edelläkävijänä. Novelli ”Sylvie” vuodelta 1854 merkitsi paljon Marcel Proustille. André Breton piti Nervalia surrealismin edelläkävijänä.
Suomennettuja runoja
Runoja teoksessa: Motmot: elävien runoilijoiden klubin vuosikirja 2003, toim. Antti Nylén ja Saila Susiluoto, Helsinki: WSOY 2004 ISBN 951-0-28876-4, Nervalin runot suomentanut Antti Nylén.
Runoja teoksessa: Tuhat laulujen vuotta: valikoima länsimaista lyriikkaa, toim. Aale Tynni, WSOY 1957, 1974 ISBN 951-0-06216-2, 2004 ISBN 951-0-29121-8 Nervalin runot suomentanut Aale Tynni.
Runoja julkaisussa: Tuli & Savu: runouslehti 2017; nro 88 Nervalin runot suomentanut Tommi Nuopponen.
Prime Time Collection
Prime Time Collection on Suburban Triben kokoelma-albumi, joka julkaistiin vuonna 1998 levymerkillä Zen Garden Records.
Georgian sota
Georgian sota oli elokuun 2008 ensimmäisellä puoliskolla Georgian sotavoimien ja eteläossetialaisten separatistien, abhasialaisten separatistien sekä Venäjän joukkojen välillä käyty sota. Vuonna 1991–1992 alueella oli käyty Etelä-Ossetian sota.
Sota alkoi 1. elokuuta 2008 kun Venäjän tukemat mutta kansainvälisesti tunnustamattomat osseettiseparatistit alkoivat tulittaa georgialaisia kyliä kranaateilla. Ossetian tykistöhyökkäykset rikkoivat vuoden 1992 tulitaukosopimusta. 7. elokuuta 2008 Georgian armeija lähetettiin estämään nämä tuli-iskut ja palauttamaan järjestys Etelä-Ossetiassa. Georgialaiset etenivät Tskhinvalin kaupunkiin, joka kuuluu Šida Kartlin hallintoalueeseen Georgiassa. Tskhinvali on ollut separatistinen alue vuodesta 1992.
Venäjän joukot pääsivät laittomasti Etelä-Ossetiaan ennen Georgian sotilasoperaatiota. Venäjä syytti Georgiaa "aggressioista (väkivaltaisuuksista) Etelä-Ossetiaa kohtaan", ja käynnisti laajan skaalan maa-, ilma- ja meri-invaasion Georgiaan 8. päivä elokuuta ilmoittaen, että kyseessä on operaatio Georgian rauhaanpakottamiseksi (операция по принуждению Грузии к миру). Hyökkäys karkotti georgialaisjoukot Tskhinvalista ja ympäröiviltä kukkuloilta sekä otti hallintaansa Gorin ympäristöineen suoja-alueeksi osittain sen jälkeen, kun Georgian armeija oli käytännössä luopunut taistelusta ja vetäytynyt kymmeniä kilometrejä 20 kilometrin päähän Tbilisistä.
Venäjän silloinen presidentti Dmitri Medvedev ilmoitti sotilasoperaation päättämisestä 12. elokuuta. Euroopan unioni ja Etyj laativat tulitaukosopimuksen, jonka Georgia allekirjoitti 15. elokuuta ja Venäjä 16. elokuuta.
EU:n tilaama, lähes 1200-sivuinen raportti on kattavin selvitys sodasta. Sen mukaan Georgia aloitti sodan, mutta se tapahtui Venäjän pitkään jatkuneen provokaation jälkeen. Brysselissä 2009 julkistettu raportti pitää sekä Venäjää että Georgiaa syypäinä vuoden 2008 elokuussa käytyyn sotaan. Venäjän propaganda vaikutti vuoden EU-raporttiin.
Myöhemmin Venäjä on kiristänyt otettaan kapinallismaakunnista. Venäjä ja Etelä-Ossetian vallanpitäjät solmivat maaliskuussa 2015 sopimuksen, joka yhdisti kapinallismaakunnan turvallisuusjoukot, armeijan ja tullin Venäjän vastaaviin elimiin. Vastaava sopimus Abhasian johtajien kanssa solmittiin 2014. Lisäksi Georgia on syyttänyt Venäjää maa-alueensa haltuunottamisesta. Georgian ja EU:n tarkkailijoiden mukaan venäläiset rajavartijat siirsivät 2015 kapinallismaakunta Etelä-Ossetian rajapylväitä useita satoja metrejä syvemmälle Georgian maaperälle ottaen haltuunsa pätkän tärkeää öljyputkea.
Tausta
Osseetit ovat etninen ryhmä, joka asuu Kaukasuksella. Osseetit asuvat alueella, joka ulottuu nykyisen Venäjälle kuuluvaan Pohjois-Ossetian maakuntaan ja Georgiaan kuuluvaan Etelä-Ossetian alueeseen. Etelä-Ossetian asukkaista on noin kolmannes etnisiä georgialaisia.
Alueen konfliktit alkoivat vuonna 1991. Etelä-Ossetian sodassa vuosina 1991–1992 sai surmansa arviolta 2 000 ihmistä. Konfliktin seurauksena alueen georgialaisia muutti muualle Georgiaan. Aselepo solmittiin vuonna 1992. Aselepoa valvomaan perustettiin Venäjän ja Georgian yhteinen rauhanturvaoperaatio, johon osallistui 500 rauhanturvaajaa Venäjältä, Pohjois-Ossetiasta ja Georgiasta kustakin.
Vuonna 2004 Georgian presidentiksi valittiin Kiovan valtionyliopistossa ja Yhdysvalloissa opiskellut Mikheil Saakašvili. Hän oli luvannut palauttaa Georgian reuna-alueet takaisin maansa tosiasialliseen valvontaan, missä ne eivät ole olleet 1992 jälkeen, mitä varten Georgia alkoi varustautua Yhdysvaltain, Israelin ja Ukrainan tuella. Valtion varoista huomattava osa kohdistettiin varustautumiseen. Syksyllä 2006 Georgia pidätti venäläisiä upseereita syytettyinä vakoilusta. Venäjä käynnisti painostuskampanjan, jossa boikotoitiin georgialaisia tuotteita.
Mikheil Saakašvili ehdotti Etelä-Ossetialle autonomiaa Georgian sisällä, mutta 99 prosenttia eteläossetialaisista hylkäsi ehdotuksen epävirallisessa äänestyksessä marraskuussa 2006. Äänestystulos tarkoitti vaatimusta täydestä itsenäisyydestä.
Tämän jälkeen Venäjän ja Georgian suhteet hieman lieventyivät. Venäjän ulkoministeri Sergei Lavrov saapui tammikuussa 2008 Saakašvilin toisen kauden virkaanastujaisiin. Jännitteet alkoivat uudelleen helmikuussa, kun Kosovo julistautui itsenäiseksi.
Huhtikuussa sotilasliitto Nato hylkäsi Georgian jäsenyyshakemuksen Bukarestin kokouksessa. . Georgian ja Ukrainan Nato-jäsenyysprosessin jatkumisen estivät Ranska ja Saksa. Georgian pyrkimys Naton jäseneksi ärsytti Venäjää, joka vastaavasti lähensi suhteitaan separatisteihin Abhasiassa ja Etelä-Ossetiassa. Yhdysvallat ja Nato auttoivat Georgian armeijan modernisoinnissa. Heinäkuussa noin tuhat Yhdysvaltain sotilasta koulutti Georgian armeijaa Afganistanin operaatiota varten. Georgia on halunnut Etelä-Ossetiaan venäläisten rauhanturvaajien rinnalle kansainvälisiä rauhanturvaajia.
Heinäkuussa 2008 alkoi Georgiassa kansainvälinen sotaharjoitus Immediate Response 2008. Siihen osallistui tuhat yhdysvaltalaista sotilasta, mikä hermostutti venäläisiä. Harjoituksesta oli päätetty jo ennen kriisiä ja Georgia oli Irakissa Yhdysvaltojen tärkeä liittolainen
Etelä-Ossetia on julistautunut itsenäiseksi vuonna 1991, mutta tuolloin mikään Yhdistyneiden kansakuntien jäsenvaltio ei tunnustanut sitä. Etelä-Ossetian itsenäisyyden ovat tunnustaneet monet entisen Neuvostoliiton alueella olevat muut yleisesti kansainvälisesti tunnustamattomat alueet sekä Venäjän federaatioon kuuluvat Pohjois-Ossetia-Alania.
Etelä-Ossetialla oli pyrkimyksiä olla osaa Venäjää ja sitä kautta Pohjois-Ossetiaa. Monet omasivat yhä Venäjän passin ja käyttivät Venäjän ruplia. Venäjä maksoi eläkkeitä, sillä Neuvostoliiton aikana työuransa päättäneet olivat Venäjän kansalaisia. Venäjän mukaan jopa puolet Etelä-Ossetian 70 000 asukkaasta on anonut Venäjän federaation kansalaisuutta. Venäjä väitti myös sen sotatoimien syynä olleen suunniteltu suojelemaan omia kansalaisiaan Etelä-Ossetiassa ja se kunnioittaa Georgian alueellista koskemattomuutta. 26. elokuuta 2008 Venäjä kuitenkin tunnusti Etelä-Ossetian ja Abhasian itsenäisyyden.
Vajaa kuukausi ennen taistelujen puhkeamista Georgia oli pitänyt heinäkuussa Immediate Response 2008 (Välitön vastaus 2008) -sotaharjoituksen United States European Commandin tuella ja Venäjä Kaukasuksen raja 2008 -sotaharjoituksen. Kumpikin harjoitus oli säännönmukainen, ja samankaltaisia harjoituksia oli pidetty ennenkin.
Ensimmäiset yhteenotot
thumb| 250px| Georgialainen [[tarkka-ampuja tähtää osseetteja Etelä-Ossetiassa]] Kuusi ihmistä kuoli ja 21 haavoittui Georgian ja Etelä-Ossetian rajalla käydyissä tulitaisteluissa 1.–2. elokuuta 2008.
1. elokuuta eteläossetialaiset separatistit syyttivät Georgian armeijaa kolmen sen joukkojen jäsenen ampumisesta Tskhinvalissa ja kolmen siviilin surmaamisesta kranaatinheitintulella. 2. elokuuta eteläossetialaisia naisia ja lapsia siirrettiin Venäjälle.
thumb| [[BM-21 Ural-375D -alustalla.]] Georgia toi paikalle runsaasti raskasta aseistusta, muun muassa BM-21-raketinheittimiä. Georgia syytti Venäjän rauhanturvajoukkoja asettumisesta Etelä-Ossetian separatistien puolelle.
Konflikti alkaa
Torstaina 7. elokuuta Georgian presidentti Mikheil Saakašvili ilmoitti kuuden aikaan televisiopuheessaan tulitauosta ja neuvottelujen alkamisesta perjantaina. Noin kello kymmenen illalla Georgian joukot siirtyivät tykistön tukemina Etelä-Ossetian eteläisiin kyliin. Taistelut jatkuivat koko yön Tskhinvalin laitamilla. Etelä-Ossetian joukot kertoivat tuhonneensa yöllä noin 30 Georgian panssaria. Kaupungin väestö pakeni tykistötulta kellareihin. Puhelinyhteydet kaupunkiin katkesivat perjantaina puolen päivän aikoihin. Georgialainen kenraali kuvasi operaatiota "perustuslaillisen järjestyksen palauttamiseksi."
Joidenkin arvioiden mukaan Saakašvili ajoitti hyökkäyksen alun siten, että maailman huomio oli kiinnittynyt Pekingin olympialaisten avajaisiin, joissa suuri osa maailman johtajista, kuten George W. Bush ja Vladimir Putin olivat. . IWPR:n Tom de Waal arveli Georgian suunnitelleen valtaavansa Tskhinvalin nopeasti parissa päivässä ja asettuvan sitten puolustamaan asemiaan Venäjän vastaiskulta. Saakašvilinkään mukaan ajoitus ei ollut sattumaa, mutta hyökkäys oli Venäjän aloittama. Georgian hyökkäystä pidettiin maailmalla tehdyissä analyyseissä yleisesti ottaen hyvin yllättävänä ja epäonnistuneena vetona.
Tulivalmistelu Tskhinvalia vastaan
Raketein ja tykistöllä tapahtuneen tulivalmistelun aikana kuoli 12 venäläistä sotilasta ja haavoittui 30. Lisäksi noin 1 000–1 400 Tskhinvalissa asuvan uskotaan kuolleen tai haavoittuneen. Ensimmäisen päivän taisteluissa Tskhinvalissa sai lisäksi surmansa noin sata vapaaehtoista kaupungin puolustajaa, joista suurin osa oli epävirallisten tietojen mukaan tšetšeeneitä.
Venäjän ja Georgian yhteiseen rauhanturvaoperaatioon kuuluvat joukot pyrkivät pitämään asemansa laskematta georgialaisia läpi saaden osakseen panssarivaunujen, panssaroitujen muiden ajoneuvojen ja kranaatinheitinten tulta.
Torstaiyön ja perjantaiaamun aikana Georgian armeija otti haltuunsa viisi osseettien kylää ja piiritti Tskhinvalin.
Kello 11:38 Georgia mobilisoi kaikki joukkonsa. Iltapäivään mennessä georgialaiset joukot olivat vallanneet ilmasuojan turvin Tskhinvalin keskustan.
250px|thumb|oikea|Georgian hyökkäys sinisellä, Venäjän [[Venäjän federaation 58. yleisjoukkojen armeijan pataljoonatason taktinen osasto|taktisen osaston punaisella.]]
Georgian presidentti Mikheil Saakašvilia haastateltiin 8. elokuuta 2008 yhdysvaltalaisella CNN-kanavalla, jossa hän vetosi kansainväliseen yleisöön ja sanoi muun muassa että Georgia on tilanteessa kuin Suomi oli vuonna 1939 Neuvostoliiton kanssa. ja maan puolustautuvan venäläistä aggressiota vastaan ja Venäjän hyökänneen Georgiaan sekä "amerikkalaisia arvoja vastaan." Tuossa haastattelussa Saakašvili ei vielä sanonut Georgian olevan sodassa, vaan puolustautuvan aggressiota vastaan.
Venäjän vaatimus turvallisuusneuvostossa
YK:n turvallisuusneuvosto piti harvinaisen iltakokouksen Venäjän vaatimuksesta jo torstai-iltana keskustellaakseen Etelä-Ossetian tapahtumista. Venäjä vaati Georgiaa ja Etelä-Ossetian separatisteja lopettamaan väkivallan käytön ja palaamaan neuvottelupöytään. Turvallisuusneuvosto ei pystynyt pääsemään yksimielisyyteen sanamuodoista.
Venäjän YK-lähettilään Vitali Tšurkinin mukaan tämä johtui eräiden jäsenmaiden haluttomuudesta esittää vaatimusta "pidättäytyä voimankäytöstä." .
Maajoukkojen siirto
8. elokuuta, samaan aikaan kun Venäjän federaation presidentti Dmitri Medvedev ilmoitti aikomuksesta rangaista Venäjän kansalaisten surmaamisesta vastuullisia, Venäjän federaation alueelta siirtyi Etelä-Ossetiaan Venäjän federaation 58. yleisjoukkojen armeijan pataljoonatason taktinen osasto, johon kuului miltei 150 panssarivaunua ja miehistönkuljetusvaunua. Venäjä järjesti myös ilmatukea ja pommitti georgialaisten asemia. Georgian joukot pysähtyivät Tskhinvaliin.
Venäjän armeijan panssarit saapuivat Etelä-Ossetiaan perjantaina 8. elokuuta noin neljältä iltapäivällä. Niiden saapuessa Tskhinvaliin Georgian joukot alkoivat perääntyä. Etelä-Ossetiasta lähteville pakolaisille Georgia suostui avaamaan reitin kaupungista poistumiselle. Pakoreitit johtivat kuitenkin vain Gorin suuntaan Georgiaan, jonne monet pakolaiset eivät halunneet lähteä.
Kello 11:06 raportoitiin venäläisten panssariajoneuvojen ja -vaunujen lähestyvän Etelä-Ossetian pääkaupunkia Tskhinvalia.
Kiristyvä tilanne houkutteli paikalla useita tuhansia vapaaehtoisia Pohjois-Ossetiasta, noin 1 500 vapaaehtoista Dagestanista, sekä lähes saman verran vapaaehtoisia Tšetšeniasta ja Kabardino-Balkariasta. Terekin ja Donin kasakat lähtivät myös taistelemaan.
Lentotoiminta
8. elokuuta kello 10.00 Georgian joukot ilmoittivat venäläisen koneen pommittaneen heidän asemiaan. Noin yhdeltätoista nähtiin kolmen venäläisen Su-27-koneen ilmestyvän Georgian taivaalle. Koneet pommittivat Karelia, Goria ja Vazianin lentotukikohtaa.
thumb| 225px| Puolustusministeri [[Irakli Okruašvili Vazianissa]] Novosti-Gruzija ilmoitti, että venäläiset lentokoneet olisivat pommittaneet Tbilisin esikaupunkia Vaziania, jossa Georgian ilmavoimilla on sotilaslentoasema, sekä Potin satamaa ja lentotukikohtia ja armeijan muita tukikohtia Marneulissa ja Bolnisissa. Ilmoituksen mukaan myös Länsi-Georgiassa Senakin ja Honin sotilastukikohtia sekä Ylä-Abhasiassa Kodorin solan hallinnollisia kohteita olisi pommitettu.
Venäläisten joukkotiedotusvälineiden mukaan Venäjän ilmavoimien Suhoi Su-27-hävittäjät ja Suhoi Su-24-pommittajat olivat saaneet täydellisen ilmaherruuden Etelä-Ossetian yllä.
Georgian turvallisuusneuvoston sihteeri Aleksandr Lomaja ilmoitti Georgian ilmavoimien ja ilmatorjunnan pudottaneen kymmenen venäläistä lentokonetta kahden päivän taistelujen aikana. Venäjän federaation asevoimien varaesikuntapäällikkö, kenraalieversti Anatoli Nogovitsyn puolestaan ilmoitti Venäjän menettäneen Suhoi Su-25:n ja Tu-22MR:n. Georgialaisten lähteiden mukaan ilmapommituksissa olisi saanut surmansa 20 siviiliä Gorissa, seitsemän Potissa ja 12 Senakissa, jossa myös 14 sotilasta ja reserviläistä haavoittui. .
Tapahtumien kulku
200px| thumb| oikea| [[Kodorin sola, jossa abhaasit aloittivat hyökkäyksensä]] Puolenyön maissa 8. elokuuta tilanne oli ristiriitainen: Etelä-Ossetian armeija ja Venäjän federaation 58. armeijakunnan pataljoonatason taktisen osaston komentaja ilmoittivat hallitsevansa täysin alueen pääkaupunkia Tskhinvalia. Georgian presidentin Mikheil Saakašvilin mukaan taas koko Etelä-Ossetia oli georgialaisjoukkojen valvonnassa.
Georgialaiset kertoivat 8. elokuuta, että sota olisi levinnyt Abhasiaan Venäjän pommitettua siellä olevia georgialaisjoukkoja. Georgian presidentti sanoi maansa olevansa sodassa Venäjän kanssa, ja maan parlamentti julisti poikkeustilan. Abhasia ilmoitti kuitenkin itse olevansa pommituksen takana ja ilmoitti myös aloittaneensa sotilasoperaatiot georgialaisten ajamiseksi pois maasta ja aloitti hyökkäyksen Kodorin solaa vastaan joka on alueen ainoa Georgian hallitsema osa. Georgian turvallisuusneuvoston sihteeri ilmoitti kuitenkin, että georgialaisjoukot eivät enää aio vastata venäläisten tuleen, ja sanoi georgialaisjoukkojen aikovan vetäytyä Etelä-Ossetian pääkaupungista tulitauon aikaansaamiseksi. Samana päivänä georgialaisjoukkojen kerrottiin kuitenkin aloittaneen vastahyökkäyksen Etelä-Ossetiassa.
Etelä-Ossetian presidentti kertoi perjantai-iltana 8. elokuuta, että 1 400 oli kuollut georgialaisten hyökkäyksessä, jota kuvasi ”etniseksi puhdistukseksi”.
Lauantaina 9. elokuuta presidentti Saakašvili ehdotti tulitaukoa.
10. elokuuta Georgia kertoi vetäneensä kaikki joukkonsa pois Etelä-Ossetiasta, mitä Venäjä piti tulitauon ehtona. Venäjän mukaan Georgia on kuitenkin pitänyt hallussaan strategisesti tärkeitä tukikohtia Tskhinvalin lähellä.
Venäjän Mustanmeren laivaston alusten raportoitiin siirtyneen Georgian rannikon lähistölle ja upottaneen georgialaisen sotalaivan, mutta Venäjän laivaston mukaan kyse ei ollut merisaarrosta, vaan aiemmin sovitusta harjoituksesta ja partioinnista itäisellä Mustallamerellä, jonka jälkeen laivat palasivat Novorossijskiin.