cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Nenän kaivaminen
Nenän kaivua sosiaalisissa tilanteissa pidetään monissa kulttuureissa paheksuttavana käytöksenä. Toisaalta sitä saatetaan muiden paheksuttavina pidettyjen tapojen kuten piereskelyn tapaan pitää myös humoristisena.
Keuhkosairausopin asiantuntija Friedrich Bischingerin mukaan nenän kaivaminen ja rään syöminen on hyväksi immuunijärjestelmälle.
Antwerpenin piiritys
Antwerpenin piiritys oli saksalaisten suorittama belgialaisen Antwerpenin kaupungin piiritys ja valtaus ensimmäisessä maailmansodassa.
Piirityksen kulku
Saksan armeija hyökkäsi Belgiaan aamulla 4. elokuuta 1914 kaksi päivää sen jälkeen, kun Belgian hallitus oli päättänyt olla sallimatta saksalaisten joukkojen läpikulkua Ranskaan. Koska Belgian asevoimat oli varautunut huonosti ja vähälukuinen verrattuna paremmin aseistettuun Saksan joukkoihin, niin Belgian armeijan täytyi luopua Liègen (saksalaisille 16. elokuuta) ja Namurin (saksalaisille 24. elokuuta) tukikohtien hallinnasta. Kykenemättömänä torjumaan saksalaisten massiivista hyökkäystä kuningas Albert I ohjeisti 20. elokuuta armeijan vetäytymään ”Antwerpenin linnoitukseen”. Tämä linnoitusten ja puolustusasemien sarja Antwerpenin ympärillä oli nimeltään réduit national (”kansallinen redutti”) ja sitä pidettiin valloittamattomana. ”Antwerpenin linnoitus” käsitti ulomman ja sisemmän renkaan 1800-luvulla Antwerpenin tärkeän sataman puolustukseksi rakennettuja linnoituksia kaupungin ympärillä muutaman kilometrin päässä toisistaan.
Useimmat Antwerpenin linnoitukset ja puolustusasemat olivat vanhentuneita ja tulivoimaltaan puutteellisia. Saksan armeija, joka oli paremmin aseistettu ja teknologisesti kehittyneempi, hyökkäsi Antwerpeniin 28. syyskuuta voimakkaan tykistövalmistelun jälkeen. Antwerpen piiritettiin ja ulomman renkaan linnoitukset valloitettiin yksitellen lokakuun 1. ja 4. päivän välisenä aikana. Belgialaiset sotilaat kärsivät uupumuksesta ja suuret aluemenetykset rappeuttivat moraalia.
Ratkaiseva päivä piirityksessä oli 5. lokakuuta, jolloin Saksan armeija mursi belgialaisten puolustuksen Lierin kaupungin kohdalla 20 kilometriä Antwerpenista kaakkoon ja eteni Dendermonden kaupunkiin (etelään Antwerpenista), jossa saksalaiset yrittivät ylittää Scheldejoen. Tämä Saksan armeijan pihtiliike uhkasi katkaista Belgian armeijan läntisen vetäytymistien pois Antwerpenista – itäinen ja eteläinen reitti olivat jo saksalaisten sulkemia ja pohjoisen suunnan sulki Belgian-Hollannin raja. Hollantilaiset eivät tarjonneet apuaan, koska eivät halunneet joutua osalliseksi konfliktiin, jossa pysyttelivät puolueettomina.
Belgian armeija perääntyi ennen jäämistään saarroksiin ja jätti Antwerpenin kaupungin puolustuksen omilleen. Belgialaiset joukot vetäytyivät länteen kohti rannikkoa ja onnistuivat 6. lokakuuta pysäyttämään saksalaisten etenemisen Yserjoen rannalla. Antwerpenia puolusti jäljellä olevien linnoitusten varuskunnat, joiden upseereista ja miehistöstä pakeni tuhoten aseistuksen ja ammusvarannot.
Antwerpenin pormestari, Jan De Vos, tarjosi antautumista 10. lokakuuta, kun saksalaiset olivat edellisenä päivänä valloittaneet suurimman osan ”linnoituksen” alueesta, mikä päätti kaupungin piirityksen. Antwerpenin kaupunki oli saksalaisten hallussa vuoteen 1918 saakka.
Kolmannes Belgian armeijasta, noin 40 000 sotilasta, pakeni pohjoiseen Alankomaihin. Heitä seurasi miljoonan verran siviilipakolaisia 1914. Alankomaalaiset internoivat belgialaiset pakolaiset mahdollisimman kauas Belgian rajasta välttääkseen joutumasta mukaan konfliktiin, minkä seurauksena monet pakolaisista jäivät Alankomaihin 1918 jälkeen eivätkä koskaan palanneet Belgiaan. thumb|right|300px|Zeppeliini pommittaa Antwerpenia.
Anton Huotari
Anton Huotari (21. tammikuuta 1881 Nurmes – 7. marraskuuta 1931 Helsinki) oli suomalainen toimittaja ja poliitikko, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1908–1918. Huotari oli aikakautensa merkittävin sosialidemokraattinen lehtimies, joka työskenteli päätoimittajana Kansan Lehdessä 1911–1918 ja Suomen Sosialidemokraatissa 1923–1931. Huotari oli maltillinen bernsteinilainen revisionisti, mutta lähti silti sisällissodan aikana mukaan kansanvaltuuskunnan hallintoon toimien muun muassa punaisten hallussa olleen Suomen Pankin johtokunnan puheenjohtajana.
Lapsuus ja nuoruus
Nurmeksen Salmenkylässä syntyneen Anton Huotarin vanhemmat olivat mäkitupalainen Olli Huotari (1828-1889) ja Maria Korhonen (1839-1886). Isän kuoltua hän oli jonkin aikaa vanhimman veljensä Heikin hoivissa, mutta joutui pian kunnan holhokiksi. Huotari kävi kolme vuotta kansakoulua, joista viimeisen hän suoritti omillaan jouduttuaan 12-vuotiaana lähtemään köyhäintalosta. Huotari oli vuoteen 1898 maatöissä kotiseudullaan, kunnes muutti Viipuriin leipurin oppiin. Hän kävi myös ylemmän käsityöläiskoulun ja työskenteli Sergejeffin tupakkatehtaalla.
Toimittajana ja kansanedustajana
Vuonna 1900 Huotari liittyi Viipurin työväenyhdistykseen. Hän kuului yhdistyksen johtokuntaan ja oli sen edustajana useissa sosialidemokraattien puoluekokouksissa. Huotari aloitti sanomalehtiuransa Kansan Lehden, Länsi-Suomen Työmiehen ja Työmiehen avustajana. Vuonna 1901 Huotari toimitti Karjalan Työmiehen näytenumeron, mutta kun lehti ei saanut julkaisulupaa hän työskenteli vanhasuomalaisen Viipurin Sanomien avustajana sekä Viipurin Panttilaitoksen kirjanpitäjänä. Vuoden 1903 alusta Huotari oli puolueen uudeksi äänenkannattajaksi perustetun Viipurin toimittajana ja toimitussihteerinä. Sortovuosien aikana Huotari omaksui vanhasuomalaisen myöntyväisyyspolitiikan, minkä johdosta hän ei osallistunut kutsuntalakkoon eikä suurlakkoon. Vuonna 1904 Huotari julkaisi myös Työ-lehteä, mutta sen ilmestyminen keskeytyi talousvaikeuksiin sekä työläisaktivismia kannattaneen Emil Lehénin kanssa syntyneisiin erimielisyyksiin.
Lokakuussa 1906 Huotari siirtyi Tampereelle Kansan Lehden toimittajaksi. Hänen puolisostaan Anni Huotarista tuli kansanedustaja Suomen ensimmäisissä eduskuntavaaleissa keväällä 1907 ja Huotari puolestaan valittiin kansanedustajaksi maaliskuussa 1908. Eduskuntatyössään hän vaikutti erityisesti kunnallisen lainsäädännön uudistamiseen. Kansanedustajan tehtäviensä ohessa Huotari oli Kansan Lehden päätoimittaja 1911–1918 sekä Maanvuokraaja-lehden toimittaja 1911–1912. Hänen mukaansa työväenlehden piti tarjota lukijoilleen yhteiskunnallisten asioiden ja uutisten ohella myös kansansivistystä. Työväestöä kannustettiin kirjoittamaan julkaisemalla runsaasti heidän lähettämiään tekstejä. Huotarin omat kirjoitukset olivat kiihkottomia ja pysyttelivät tosiasioissa. Näkemyksiensä vuoksi hän oli usein napit vastakkain lehden radikaalimpien toimittajien Edvard Valppaan ja Yrjö Mäkelinin kanssa. Huotari katsoi edustavansa maltillista "tamperelaista sosialismia", jonka myös kaupungin työläiset olivat hänen omintakeisen tulkintansa mukaan omaksuneet säännöllisessä tehdastyössään. Huotari oli Tampereen työväenyhdistykseen johtokunnan jäsen vuosina 1908-1912.
Helmikilpiruohot
Helmikilpiruohot (Alyssoides) on ristikukkaiskasvien heimoon kuuluva suku. Suvusta tunnetaan kaksi lajia.
Anton Huotari
Sisällissota
Helmikuun vallankumouksen jälkeen Huotarin sijaisena Kansan Lehdessä toimi Lauri Letonmäki, jonka kirjoitukset olivat huomattavasti radikaalempeja. Huotari ei katsonut pystyvänsä hoitamaan tehtäviään periaatteidensa mukaisesti ja pyysi eroa, johon lehden johtokunta ei suostunut. Kesällä 1917 Huotari oli yksi valtalakia muotoilleista sosialidemokraateista. Hänen näkemyksensä mukaan kyseessä oli itsenäistymisjulistus. Yleislakon päätyttyä Huotari toimi SDP:n ylimääräisen puolue�kokouksen sihteerinä. Hän esiintyi näkyvästi parlamentaristisen linjan puolesta ja allekirjoitti Seth Heikkilän esittämän vallankumouksellisuutta vastustaneen vetoomuksen. Kokouksen jälkeen Huotarista tuli Heikkilän, Evert Huttusen ja Taavi Tainion ohella merkittävin radikalisoituneen puoluetoimikunnan arvostelija, joka tuomitsi johdonmukaisesti kumoukselliset otteet.
Sodan jälkeen
Vapauduttuaan Tammisaaren pakkotyölaitoksesta tammikuussa 1922 Huotari palasi Kansan Lehden toimittajaksi, kunnes aloitti 1923 Suomen Sosialidemokraatin päätoimittajana Helsingissä. Hän oli Suomen Sosialidemokraattisen Sanomalehtimiesliiton perustajajäsen ja puheenjohtaja. Vuonna 1925 sosiaalidemokraattiset toimittajat kutsuttiin Suomen Journalistiliiton jäseniksi, jplloin Huotari valittiin liiton hallitukseen yhdessä Kansan Lehden uuden päätoimittajan Eino Kilven kanssa. Huotari oli myös Helsingin kaupunginvaltuuston ja kaupunginhallituksen sekä Elannon edustajiston jäsen. Lisäksi hän vaikutti Suomen Sosialidemokraattisessa Raittiusliitossa sekä Kieltolakiliitossa.
Huotarin kirjallinen tuotanto käsittää poliittisten pamflettien ohella muun muassa Ihanneliiton tarpeisiin tehdyn opaskirjan sekä romaanin Kärsimysten teillä, joka kertoo köyhän maatyöläispariskunnan tarinan. Vuonna 1925 Huotari laati selostuksen sisällisodan melskeissä kadonneesta SDP:n ylimääräisen puoluekokouksen pöytäkirjasta, mutta alkuperäisen myöhemmin löydyttyä se todettiin erittäin puutteelliseksi. Vuonna 1928 ilmestyneessä muistojulkaisussa Kärsimysten teiltä on Huotarin näkemys sisällissotaan johtaneista syistä.
Perhe
Anton Huotarin puoliso oli kansanedustaja Anni Huotari (o.s. Torvelainen), jonka kanssa hän avioitui vuonna 1902. Pariskunnalla oli kuusi lasta, joista nuorin kuoli angiinaan vanhempiensa vankeuden aikana. Heidän vanhin lapsensa oli kirjailija Aune Huotari.
Aiheesta muualla
[https://helda.helsinki.fi/handle/10138/224616 Työväenliikkeen kirjasto. Huotari, Anton.]
Tomoko Muramatsu
Tomoko Muramatsu (s. 23. lokakuuta 1994 Tokio) on japanilainen jalkapalloilija.
Razgrad
Razgrad (turk. Razgrad) on kaupunki Pohjois-Bulgariassa ja samalla se on Razgradin alueen pääkaupunki. Razgradin kunnan asukasluku on 50 998 (2011), ja itse kaupungissa on 33 880 asukasta.
Kaupungin väestöstä 27 % on turkkilaista syntyperää, 69 % bulgarialaisia ja 4 % romaneja.
Razgradin nähtävyyksiä ovat vuonna 1864 rakennettu kellotorni ja Ibrahim paššan moskeija vuodelta 1530. Kaupungista on kotoisin jalkapalloseura Ludogorets.
Razgradin paikalla sijaitsi Rooman valtakunnan aikana Abritus- tai Abrittus-niminen kaupunki, joka tunnetaan vuonna 251 käydystä Abrittuksen taistelusta. Abritus tuhoutui sodissa useita kertoja, kunnes avaarit tuhosivat sen lopullisesti vuonna 586.
Arttu Siira
Seurajoukkue
Arttu Siiran pelaajaura ylimillä sarjatasoilla alkoi kaudella 2010, kun hän nousi Tervareiden junioreista AC Oulun liigajoukkueeseen. Siira debytoi AC Oulun paidassa 17-vuotiaana 5. kesäkuuta 2010 Veikkausliigan ottelussa AC Oulu - FC Honka, ja hän teki AC Oulun kanssa kolmen vuoden sopimuksen tammikuussa 2011.
Siira ei pysytynyt kuitenkaan vakiinnuttamaan paikkaansa AC Oulun joukkueessa, joten hän pelasi lainalla Kakkosen PK-37:ssä kaudella 2012 ja FC YPA:ssa kauden 2013. Hän siirtyi kaudella 2014 Kakkosessa pelaanneen OLS:n riveihin.
Maajoukkue
Arttu Siira on pelannut 3 poikien maaottelua U16- ja U17-maajoukkueissa. Siira debytoi maajoukkueessa 23. syyskuuta 2008 U16-maajoukkueen ottelussa P-Irlanti - Suomi.
Naiskonstaapeli 56
Naiskonstaapeli 56 (engl. WPC 56) on John Cannonin (pääohjaaja) ohjaama brittiläinen draamasarja, jossa kerrotaan konstaapeli Gina Dawsonin (Jennie Jacques) elämästä piirinsä ensimmäisenä naiskonstaapelina 1950-luvulla. Kolmannella kaudella sarjaan tulee uusi naiskonstaapeli, Annie Taylor (Claudia Jessie) nimeltään. Sarjassa on kuvattu komediallisesti muiden poliisien suhtautumisesta naiskonstaapeliin. Ainoastaan kolme hahmoa ovat koko sarjan mukana, ylikonstaapeli Sidney Fenton (Charles De’Ath), apulaispoliisipäällikkö Coulson (John Bowler) ja pikkurikollinen Linus Brody (Tim Plester). Yle TV1 aloitti sarjan näyttämisen 28. syyskuuta 2015 klo 17.10.
Ensimmäinen kausi
Sarja alkaa siitä, että konstaapeli Gina Dawson saapuu juuri poliisiksi valmistuneena piirinsä ensimmäiseksi naiskonstaapeliksi. Dawson saa suurta paheksuntaa kolegoiltaan ja kylän asukkailta. Erityisesti Dawsonilla on huonot välit väkivaltaiseen ja juopottelevaan ylikonstaapeli Fentoniin. Rikoskomisario Burns puolestaan kiinnostuu nuoresta naispoliisista. Ensimmäisellä kaudella poliisit selvittävät mm. puistoraiskauksia ja William Parkleyn murhaa.
Toinen kausi
Toisella kaudella sarjan näyttelijä kaarti muuttuu radikaalisti, mm. ylikomisario Nelson ja rikoskomisario Burns lähtevät pois sarjasta. Poliisit tutkivat toisella kaudella mm. Kaupunginvaltuutetun murhaa ja siihen liittyvää koruptiota. Muita kantavia teemoja ovat mm. apulaispoliisipäällikön Dawsoniin kohdistuvat raiskausyritykset, uuden ylikomisarion homoseksuaalisuus, jota hän salailee ja ylikonstaapeli Fentonin käynnit bordellissa, joka liittyy valtuutetun murhaan ja korruptiotapaukseen.
Kolmas kausi
Apulaispoliisipäällikkö Coulsonin hankittua siirron konstaapeli Dawsonille, kun tämä syytti häntä raiskauksen yrityksestä, Brinfordin poliisi asemalle saapuu uusi naiskonstaapeli Annie Taylor. Poliisit tutkivat 3. kaudella mm. puolustusvoimien entisen kenraalin murhaa.
Pohjanmaan elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskus
Pohjanmaan elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskus on yksi Suomen 15:stä ja samalla 2:sta yhden vastuualueen elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskuksesta. Sen toimialueeseen kuuluu nimestään poiketen vain Keski-Pohjanmaa ja Pohjanmaa, jonka liikenne-, infrastruktuuri-, ympäristö- ja luonnonvara-asiat hoitaa Etelä-Pohjanmaan elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskus. Päätoimipaikkana on Vaasa sekä muu toimipaikka Kokkolassa.
Pohjanmaan elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskus aloitti toimintansa vuonna 2010 kaikkien muiden ely-keskusten kanssa.
Salvatore Ligorio
pienoiskuva Salvatore Ligorio (s. 13. lokakuuta 1948 Grottaglie) on italialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi 13. heinäkuuta 1972 ja nimitettiin Tricaricon hiippakunnan johtoon 19. joulukuuta 1997. Piispaksi vihkiminen seurasi 11. helmikuuta 1998. Pääkonsekraattorina toimi Benigno Luigi Papa, jota avustivat Ennio Appignanesi ja Guglielmo Motolese.
20. maaliskuuta 2004 Ligorio sai nimityksen Matera-Irsinan arkkipiispaksi, jonka virkaan hänet asetettiin 24. huhtikuuta.
Lopen kirkonkylä
Lopen kirkonkylä on 2 207 asukkaan kylä ja Lopen kunnan hallinnollinen keskustaajama. Se sijaitsee Forssan ja Riihimäen välisen kantatien varrella, Loppijärven pohjoisrannalla. Taajaman itäpuolella kulkee kantatieltä alkava, etelään päin Helsingin suuntaan kulkeutuva seututie 132, jonka varrella sijaitsee noin 12 kilometrin päässä kirkonkylästä Läyliäisten kylä.
Kirkonkylästä löytyy peräti kaksi kirkkoa: Loppijärven rannalla sijaitseva Lopen vanhana kirkkona tunnettu Santa Pirjon puukirkko sekä kylän keskustan tuntumassa sijaitseva Lopen uudempi punatiilikirkko.
Aleksandr Ponomarjov
Aleksandr Ponomarjov ( 23. huhtikuuta 1918 Horlivka – 7. heinäkuuta 1973 Moskova) oli neuvostoliittolainen jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja.
Friedrich Nicolai
Christoph Friedrich Nicolai (1733–1811) oli saksalainen kirjailija. Hän oli Gotthold Ephraim Lessingin ja Moses Mendelssohnin ystävä. Hän vastusti Johann Christoph Gottschedin suuntaa aikakauskirjoissaan Bibliotek der schönen Wissenschaften (1757–1758) ja Briefe die neueste Litteratur betreffend (1759–1765). Myöhemmin hän kangistui runottomaan järkeilyyn. Uudet, syvemmät virtaukset filosofiassa ja runoudessa saivat hänet sotajalalle. Hän kirjoitti Immanuel Kantia ja Johann Gottfried Herderiä vastaan (Feyners kleyner Almanach, 1777–1778), samoin Goetheä (satiirinen romaani Freuden des jungen Werthers, 1775) ja niin edelleen. Niinpä kirjailijat tekivätkin hänestä pilkkaa, kuten jo mainitut sekä Friedrich Schiller (Xenioissaan) ja Schlegelin veljekset. Nicolain Laurence Sterneä jäljittelevällä romaanilla Das Leben und die Meinungen des Herrn Magister Sebaldus Nothanker (1773–1776) on ollut ajankuvauksena myöhemminkin arvonsa.
Zagóri
Zagóri ( eli Δήμος Ζαγορίου, Dímos Zagoríou) on Kreikan kunta, joka sijaitsee Ioánninan alueyksikössä Epeiroksen alueella. Kunnan pinta-ala on 995,3 neliökilometriä ja väkiluku 3 724 (vuonna 2011). Kunnan kuntakeskus on Asprángeloi.
Zagórin kunta syntyi, kun Anatolikó Zagóri, Kentrikó Zagóri, Pápigko, Týmfi ja Vovoúsa yhdistyivät vuoden 2011 alussa Kallikrates-suunnitelman mukaisesti.
Kunnan osat
Vuoden 2011 kuntauudistuksesta lähtien Zagórin kunta muodostuu viidestä kunnallisyksiköstä, jotka vastaavat uudistusta edeltäneitä kuntia. Kunnallisyksiköt sekä niihin kuuluvat kylä- ja kaupunkiyhdyskunnat ja asutukset ovat:
Hanae Shibata
Hanae Shibata (s. 27. heinäkuuta 1992 Kitakyushu) on japanilainen jalkapalloilija.
Jalkapallomaajoukkue
Shibata debytoi Japanin maajoukkueessa elokuussa 2015.
Reinhold Pehkonen
Lauri Reinhold (Reynold) Pehkonen (8. tammikuuta 1896 Iisalmi – 19. tammikuuta 1988 Toronto ) oli suomalainen näytelmäkirjailija ja kanadansuomalainen toimittaja.
Pehkonen kirjoitti 1920-luvulla useita näytelmiä nimimerkeillä Hellä Kotijärvi ja Luppovaaran Isko. Niitä esitettiin työväennäyttämöillä 1950-luvulle saakka. Liekki-lehdessä julkaistiin Hellä Kotijärven jatkokertomukset Elämän ulapalla ja Läpi kuohujen sekä eräitä lyhyempiä kertomuksia. Pehkonen sai vuonna 1929 vankeustuomion Pohjanmaalla esitetyn näytelmänsä vuoksi. Näytelmän katsottiin pilkanneen lestadiolaista herätysliikettä.
Pehkonen siirtyi Kanadaan vuonna 1927, palasi parin vuoden kuluttua takaisin vuodeksi muutti sitten lopullisesti Kanadaan. Hän työskenteli ensin kommunistien Vapaus-lehdessä ja sitten Bruno Tenhusen kanssa Vapaassa Sanassa. Pehkonen toimi Vapaan Sanan päätoimittajana aina vuoteen 1966 saakka pakinoiden nimimerkeillä Mäntylahden Matti ja Kiviperän Pekka.
Pehkonen käytti Kanadassa etunimeä Reynold. Hänelle myönnettiin vuonna 1973 Order of Canada -kunniamerkki.
Näytelmiä
Nimimerkillä Hellä Kotijärvi: Nimimerkillä Luppovaaran Isko:
Merisinapit
Merisinapit (Cakile) on ristikukkaiskasvien (Brassicaceae) heimoon kuuluva suku. Suvusta tunnetaan kuusi lajia. Merisinapilla (Cakile maritima) on useita alalajeja.
Merisinapit ovat yksivuotisia, mehevävartisia, vaalean sinivihreitä ruohovartisia kasveja. Kukat ovat vaaleanvioletteja, joskus valkoisia.
Antakya
Antakya on noin 213 000 asukkaan kaupunki Turkissa Orontes-joen varrella, n. 40 km Välimerestä. Kaupunki sijaitsee Hatayn maakunnassa, jonka Turkki liitti itseensä Syyrialta vuonna 1938.
6. helmikuuta 2023 kaupunki vaurioitui pahoin kahdessa voimakkaassa maanjäristyksessä, joiden keskus oli Kahramanmaraşissa. Jotkut historiallisista kohteista, mukaan lukien Pyhän Paavalin kirkko, tuhoutuivat järistyksessä.
Historia
pienoiskuva|vasen|upright=0.85|Antiokian valtaus [[ensimmäinen ristiretki|ensimmäisen ristiretken aikaan esitettynä keskiaikaisessa kuvassa.]]
Antiikki
Antiokia oli yksi useista Seleukidien dynastian hallitsija Seleukos I Nikatorin noin vuonna 300 eaa. perustamista uusista kaupungeista. Uusien kaupunkien tarkoitus oli vahvistaa Seleukidien otetta alueista Syyriassa ja alkuperäisen nimensä kaupunki sai Nikatorin isän Antiokhoksen mukaan. Nikatorin poika Antiokhos I Soter teki kaupungista Seleukidien pääkaupungin, jona se säilyi kunnes Pompeius valloitti sen Rooman valtakunnalle vuonna 64 eaa. Kaupunki kukoisti roomalaisten alaisuudessa Syyrian ja itäisen Rooman valtakunnan hallinnollisena keskuksena. Ensimmäisen vuosisadan puolivälissä kaupungissa asui arviolta 300 000–500 000 henkilöä. Sittemmin kaupunki oli tärkeä varhaisen kristinuskon keskus. Esimerkiksi Pietari, Paavali ja Barnabas viettivät suuren osan elämästään Antiokiassa.
Myöhempi historia
pienoiskuva|[[Pyhän Pietarin kirkko (Antakya)|Pyhän Pietarin kirkko Antakyassa on Syyrian ortodoksisen yhteisön pyhin paikka heti Jerusalemin jälkeen.]] Ensimmäisen maailmansodan jälkeen ympärysvallat loivat Alexandrettan sanjakin. Vuonna 1935 Antakya oli sanjakin suurin kaupunki ja asukkaita siellä oli noin 34 000. Noin 58 % kaupungin asukkaista oli etnisiä turkkilaisia, mikkä oli enemmän kuin etnisesti monimuotoisen alueen muissa kaupungeissa. Kaupungista tuli turkkilaisen kansallismielisyyden keskus alueella, jonka asema ensimmäisen maailmansodan jälkeen oli epäselvä. Kesällä 1938 turkkilainen väestö julisti alueen itsenäiseksi Hatayn tasavallaksi, joka liitettiin seuraavana vuonna Turkkiin. Osana Turkkia Antakya on jälleen kohonnut alueellisen keskuksen asemaan. Kaupunki on hyötynyt esimerkiksi sen lähialueiden elpyneestä maataloudesta alueen maanjäristysten luomien soiden kuivattamisen jälkeen. Tätä kautta kaupunkiin on syntynyt maataloustuotteiden jalostuksen teollisuutta. Kaupunki on myös kaupan keskus lähialueen asukkaille.
Martin Ručínský
Martin Ručínský (s. 11. maaliskuuta 1971 Most, Tšekkoslovakia) on tšekkiläinen ammattilaisuransa lopettanut jääkiekkoilija.
Ručínský pelasi urallaan NHL:ssä Edmonton Oilersissa, Quebec Nordiquesissa, Colorado Avalanchessa, Montreal Canadiensissa, Dallas Starsissa, St. Louis Bluesissa, New York Rangersissa ja Vancouver Canucksissa sekä Tšekin Extraligan HC Sparta Prahassa ja HC Litvínovissa
Ručínský on voittanut jääkiekon olympiakultaa 1998 Naganon talvikisoissa ja olympiapronssia 2006 Torinossa.
Mayu Sasaki
Mayu Sasaki (s. 12. tammikuuta 1993 Sagamihara) on japanilainen jalkapalloilija.
Martin Ručínský
Heinäkuussa 2015 Ručínský ilmoitti lopettavansa pelaajauransa.
Mayu Sasaki
Jalkapallomaajoukkue
Sasaki debytoi Japanin maajoukkueessa kesäkuussa 2016. Hän on pelannut kahdeksan maaottelua.
Guglielmo Motolese
Guglielmo Motolese (5. marraskuuta 1910 Martina Franca – 5. kesäkuuta 2005) oli italialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihki papiksi Taranton arkkihiippakuntaan Francesco Marchetti Selvaggiani 7. joulukuuta 1933. Hänet nimitettiin Taranton vihkipiispaksi sekä Eutymen titulaaripiispaksi 21. kesäkuuta 1952, ja piispaksi vihkiminen seurasi 7. lokakuuta. Pääkonsekraattorina toimi Adeodato Giovanni Piazza, jota avustivat Roberto Ronca ja Alberico Semeraro.
Motolese sai 16. tammikuuta 1962 nimityksen Taranton arkkipiispaksi ja 14. toukokuuta 1974 tämän lisäksi Castellanetan piispaksi. Hän erosi Castellanetan piispan tehtävistä 27. syyskuuta 1980 ja jäi eläkkeelle Taranton arkkipiispan tehtävistä 10. lokakuuta 1987. Hän osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen.
Davis Guggenheim
thumb|250px|Davis Guggenheim. Philip Davis Guggenheim (s. 3. marraskuuta 1963 Saint Louis, Missouri, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen Oscar-palkittu elokuvaohjaaja. Hän on ohjannut muun muassa televisiosarjoja NYPD Blue, 24, Alias, Deadwood, Num3rot ja Melrose Place. Hän on ohjannut myös elokuvat Gossip (2000), The First Year (2001) (dokumentti), Epämiellyttävä totuus (dokumentti) (2006), Gracie (2007), A Mothers Promise Barack Obama Film (dokumentti) (2008) ja It Might Get Loud (dokumentti) (2008).
Yksityiselämä
Guggenheim on naimisissa näyttelijä Elisabeth Shuen kanssa, he avioituivat vuonna 1994. Heillä on kolme lasta: Miles William (s. 11 marraskuuta 1997), Stella Street (s. 19 maaliskuuta 2001) ja Agnes Charles (s. 18 kesäkuuta 2006). Guggenheim on opiskellut Brown Universityssä. Hänen isänsä on elokuvaohjaaja ja -tuottaja Charles Guggenheim.
Battering Ram
Battering Ram on Iron Saviorin viides studioalbumi, joka julkaistiin 18. kesäkuuta 2004.
Kasper Hakunti
Kasper Hakunti (s. 17. marraskuuta 1988 Helsinki) on suomalainen curling-pelaaja. Hän edustaa lohjalaista Kisakallio Curling Clubia ja kuuluu myös Aku Kausteen kipparoimaan Suomen curling-maajoukkueeseen. Ammatiltaan oikeakätinen Hakunti on TV:n ja radion kampanjapäällikkö.
Ura
Vuonna 2006 curlingin aloittanut Hakunti kilpaili vuodet 2009-2011 Markku Uusipaavalniemen joukkueessa, kunnes vuonna 2011 hän siirtyi Aku Kausteen joukkueeseen. Hakunti on osallistunut yksiin aikuisten MM-kilpailuihin ja kaksiin aikuisten EM-kilpailuihin]]. Hänellä on miesten SM-kulta vuodelta 2011.
Mike Scully
thumb|Mike Scully San Diegon [[Comic-Conissa vuonna 2011.]] Mike Scully (s. 1956) on yhdysvaltalainen televisiotuottaja, joka on tunnettu animaatiosarja Simpsonien entisenä tuottajana ja käsikirjoittajana. Hän oli sarjan vastaava tuottaja eli showrunner tuotantokausilla 9.–12., jotka esitettiin Yhdysvalloissa vuosina 1997–2001. Kaikki häntä edeltäneet vastaavat tuottajat olivat toimineet tehtävässä enintään kahden tuotantokauden ajan. Scully käsikirjoitti muutaman jakson 6. kaudesta alkaen, kuten jaksot ”Lisan kilpailija”, ”Kaksikymmentäviisi pentua” ja ”Lisan liukkaat”. Hän oli myös yksi The Simpsons Movie -elokuvan käsikirjoittajista.
Australianvinttikoira
Australianvinttikoira (Australian Greyhound) eli kengurukoira (Kangaroo Dog) on australialainen koirarotu.
Ulkonäkö
Australianvinttikoira muistuttaa englanninvinttikoiraa, joskin on tätä kookkaampi ja massiivisempi. Korvat ovat taaksepäin taittuneet, mutta nousevat pystyyn koiran ollessa tarkkaavainen. Urosten säkäkorkeus on 68-82 cm ja narttujen 66-76 cm; urokset painavat 32-45 kg ja nartut 27-40 kg. Desmond Morriksen mukaan keskimääräinen paino on noin 36 kg.
Mario Canton luokittelee myös australianhirvikoiran samaan rotuun kuuluvaksi, minkä vuoksi hänen mukaansa on olemassa kolme eri karvanlaatua: sileä (englanninvinttikoiraa muistuttava), karkea (skotlanninhirvikoiraa muistuttava) sekä "rikkonainen" (joka on kahden ensiksi mainitun välimuoto). Näistä sileää kutsutaan kengurukoiraksi ja karkeaa australianhirvikoiraksi. Kaikki värit ovat mahdollisia.
Luonne ja käyttäytyminen
Rotu on perusluonteeltaan ja kotioloissa rauhallinen. Siinä yhdistyvät kestävyys, nopeus ja voima, jotta se kykenisi metsästämään aggressiivistakin riistaa. Kuten suurin osa vinttikoirista, se tarkkailee tapahtumia ennemmin kauempaa kuin lähietäisyydeltä.
Alkuperä
Eurooppalaisten siirtolaisten mukana Australiaan kulkeutui metsästäviä vinttikoiria kuten englanninvinttikoira, skotlanninhirvikoira ja irlanninsusikoira. Ne takasivat omistajilleen ruuan ottamalla kiinni riistaa kuten emuja, kenguruita ja wallabeita. Ne myös suojelivat varhaisten uudisraivaajien lammaslaumoja dingoilta.
Australialaiset käyttivät jalostukseen paljon tuontiverta, mm. englanninvinttikoiraa, skotlanninhirvikoiraa, venäjänvinttikoiraa ja salukia. Englanninvinttikoiraa käytettiin nopeutensa ja suurenmoisen näkökykynsä, skotlanninhirvikoiraa sekä irlanninsusikoiraa lujempien raajojensa, tiheämmän karvapeitteensä, voimakkaamman rungon ja erinomaisen sitkeyden vuoksi. Suurosa perimästä tuleekin englanninvinttikoira- ja skotlanninhirvikoira-linjoista, ja lisäksi irlanninsusikoiraa käytettiin jalostukseen silloin kun haluttiin lisätä kokoa ja fyysistä voimaa. Wheatbelt-linjan kengurukoirien perimässä on paljon englanninvinttikoiraa, kun taas samaisen linjan hirvikoirien perimässä on paljon salukia, jotta rodun lämmönsietokyky paranisi.
Alun perin australianvinttikoiran tehtäviin lukeutuivat metsästyksen ja dingojen kontrolloinnin lisäksi myös tuhoeläinten torjunta ja kilpailevien kasviksia syövien pussieläinten tulemisen lampaiden laitumille estäminen. Nykyisin sitä käytetään enimmäkseen riistan metsästykseen näön avulla, minkä vuoksi kasvattajat eivät ole järin kiinnostuneita liittymisestä Australian kansalliseen kennelklubiin (ANKC). Pienet metsästäjäryhmät ovat kuitenkin keskustelleet työrekisterin aloittamisesta, joka keskittyisi rodun työominaisuuksiin eikä ainoastaan sen ulkonäköön. Maan hallitus yritti yhdessä vaiheessa kieltää koirien pidon, jotta maanviljelijät palaisivat takaisin istutusviljelyyn, mutta tuloksetta: farmarit kasvattivat koiria salaa ja jatkoivat niillä metsästystä.
Aikoinaan rotu oli Australiassa suosittu, mutta sen tiedetään esiintyneen näyttelyssä vain kerran. Kyseessä oli vuonna 1864 silloisen Walesin prinssin Lontoon kansainvälisessä näyttelyssä esittelemät kaksi yksilöä. Vaikka australianvinttikoira on nykyisin harvinainen, sitä silti esiintyy syrjäisillä asuinalueilla, missä kaniinin ja ketun metsästys on suosittu vapaa-ajanviettotapa. Se on erityisen suosittu Tasmaniassa.
Sileäkarvaisena rotu sopeutuu paremmin kotimaansa lämpimiin osiin, koska sillä ei ole juuri suojaa luonnonvoimia vastaan. Koska se on tyypiltään lähempänä englanninvinttikoiraa kuin hirvikoira-sukulaisensa eikä sillä ole tiheää, suojaavaa karvapeitettä, se on myös altis ihovaurioille metsästäessään vaarallista riistaa kuten dingoja ja villisikoja. Tämän vuoksi se on voimakkuudestaan huolimatta soveltuvampi pienemmän riistan kuten kaniinien, kettujen ja jänisten metsästykseen.
Kyky käyttää jäljestysominaisuuksia metsästyksen aikana vaihtelee sukulinjasta toiseen, mutta suurosalla populaatiosta on keskimääräinen hajuaisti ja ne luottavat ennemmin näkökykyynsä. Niillä yksilöillä, joissa on tanskandoggin tai irlanninsusikoiran perimää vaikuttaa olevan paremmat jäljestyskyvyt. Rotua risteytetään myös molossien ja bulldoggien kanssa, jotta sianpurija-koiran sukulinjoihin saataisiin nopeutta ja sisua.
Kengurun kaltaisten pussieläinten metsästys vinttikoirien avulla on nykyisin laitonta. Tämän vuoksi populaatio on vähentynyt rajusti, ja nykyisin rotu on sukupuuton partaalla.
Etymologia
Rodulle annettiin nimi "kengurukoira" yhden yksilön saavuttua Lontoon eläintarhaan vuonna 1839. Sitä kuvailtiin myös "suureksi australialaiseksi metsästäjäksi", koska se kykeni metsästämään kookkaita pussieläimiä.
Vuoden kylä
Suomen valtakunnallinen Vuoden kylä on valittu vuodesta 1985 lähtien. Valinnan suorittaa Suomen Kylätoiminta ry.
Alkuvuosina Vuoden kylä valittiin koko maasta tulleiden ehdotusten joukosta ja kunakin vuonna oli tietty teema. 1990-luvulla valintaa muutettiin siten, että kukin maakunta antaa ehdokkaansa valtakunnalliselle raadille eikä enää ole nimetty hakuvaiheessa teemaa. Lähes kaikki ehdokkaat ovat nykyään oman maakuntansa Vuoden kyliä.
Nedelino
Nedelino on kaupunki ja kunta Smoljanin alueella Etelä-Bulgariassa. Kunnan asukasluku on 7 088 (vuonna 2011). Kunnan luontoa hallisee Rodopivuoret, ja asutus on keskittynytkin vuorten laaksoihin.
Lähteet
41.45°N, 25.08333°W
Ulysses S. Grant
Ulysses S. Grant (syntyjään Hiram Ulysses Grant, 27. huhtikuuta 1822 – 23. heinäkuuta 1885) oli Yhdysvaltain sisällissodassa pohjoisvaltioiden armeijaa johtanut kenraali sekä Yhdysvaltain 18. presidentti (1869–1877). Hän toimi ennen presidentiksi nousuaan Unionin armeijassa ja nousi lopulta koko maan asevoimien komentajaksi. Presidentiksi noustessaan hänellä ei juuri ollut poliittista kokemusta: hän toimi ennen presidenttikauttaan vain muutaman kuukauden ajan Yhdysvaltain sotaministerinä.
Presidenttinä Grantin merkittävin saavutus oli Yhdysvaltain ja Ison-Britannian välien parantaminen. Grantin hallinto kärsi kuitenkin laajasta korruptiosta ja erityisesti intiaanien asema heikkeni Grantin kauden aikana huomattavasti.
Nuoruus
Hiram Ulysses Grant syntyi 27. huhtikuuta 1822 Point Pleasantissa, Ohiossa. Hän kuitenkin muutti vanhempiensa, Jesse ja Hannah Simpson Grantin, kanssa jo seuraavana vuonna Georgetowniin, jossa Jesse pyöritti tavernaa. Vuonna 1839 Jesse järjesti Hiram Ulyssesille paikan maineikkaaseen West Pointin sotilasakatemiaan. West Pointissa toiminut kongressiedustaja Thomas L. Hamer merkitsi Hiramin nimen virheellisesti muotoon Ulysses Simpson Grant. Hiram ei koskaan korjannut virhettä, vaan ryhtyi käyttämään virheellistä nimeään. West Pointissa ollessaan Grant tuli tunnetuksi taitavana hevosmiehenä, joskin muuten häntä pidettiin keskivertoa heikompana opiskelijana. Hän valmistui akatemiasta vuonna 1843.
Boy Meets Girl
Boy Meets Girl voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Ulysses S. Grant
Nuoruus
Valmistumisensa jälkeen Grant määrättiin second lieutenantiksi (vastaa suurin piirtein aliluutnanttia) 4. jalkaväkirykmenttiin, jonka tukikohta sijaitsi Barracksissa, Missourissa. Vuonna 1844 hän tapasi West Pointissa olleen opiskelijatoverinsa siskon, Julia Dentin. Kaksi vuotta myöhemmin Grant taisteli rykmenttinsä mukana Meksikon–Yhdysvaltain sodassa, josta hän palasi Missouriin sodan päätyttyä vuonna 1848. Samana vuonna hän meni naimisiin Julia Dentin kanssa; pari sai yhteensä neljä lasta, jotka kaikki selvisivät aikuisikään asti. Avioliiton solmimisen jälkeen Grant joutui viettämään aikaa erossa perheestään, kun hänet aina välillä kutsuttiin armeijan palvelukseen. Hän erosi armeijasta vuonna 1852.
Sisällissota ja paluu armeijaan
thumb|300px|Grant from West Point to Appomattox, Thure de Thulstrupin maalaus vuodelta 1885. Vasemmasta alakulmasta myötäpäivään; Valmistuminen West Pointista 1843, [[Chapultepecin taistelu 1847, vapaaehtoiskomppaniansa komennuksessa 1861, Fort Donelsonin taistelu 1862, Shilohin taistelu 1862, Vicksburgin taistelu 1863, Chattanoogan sotaretki 1863, ylennys kenraaliluutnantiksi 1864, kenraali Robert E. Leen antautuminen 1864.]] Erottuaan armeijasta Grant muutti perheensä kanssa White Havenin maatilalle Missouriin, jossa Julia oli viettänyt nuoruutensa. Grant yritti White Havenissa ollessaan ensin viljellä maata ja myöhemmin toimia kiinteistökauppiaana, epäonnistuen kummassakin. Vuonna 1860 Grant muutti perheineen Galenaan, Illinoisiin, jossa hän sai töitä isänsä nahkakaupasta.
Kun sisällissota syttyi huhtikuussa 1861, Grant värväytyi Illinoisin 21. vapaaehtoisjalkaväkirykmenttiin, jossa hänestä tehtiin eversti ja rykmentin komentaja. Pian tämän jälkeen Grant kävi joukkoineen ensimmäisen taistelunsa, kun Grant hyökkäsi Konfederaation joukkoja vastaan Missourissa. Myöhemmin saman vuoden kesänä presidentti Abraham Lincoln teki Grantista prikaatikenraalin. Grant tuli tunnetuksi ympäri Unionia, kun hän löi Konfederaation joukot Fort Henryssä ja Fort Donelsonissa. Kun Konfederaation komentaja kysyi Fort Donelsonin taistelun lopussa Grantilta antautumisen ehtoja, tämä lausui kuuluisat sanansa: ”No terms except an unconditional and immediate surrender can be accepted”. Grant sai tästä lempinimensä Unconditional Surrender. Huhtikuussa Konfederaation joukot yllättivät Grantin Tennesseessä, ja tämän joukot kärsivät suuria tappioita. Grant sai kuitenkin apuvoimia ja pakotti Konfederaation joukot vetäytymään seuraavana päivänä. Vaikka voitto olikin Unionille strategisesti hyvin tärkeä, monet syyttivät Grantia liian suurista tappioista. Lincoln kuitenkin seisoi Grantin rinnalla: hän arvosti Grantin aggressiivista sodankäyntiä, joka pakotti Konfederaation puolustuskannalle. Grantin omalaatuinen käyttäytyminen taisteluiden keskellä ällistytti lähes kaikki hänen seurassaan olleet; hän pysyi koko taistelun ajan tyynenä, poltteli sikareita, antoi komentajilleen yksinkertaisia ohjeita eikä muuten puuttunut näiden taisteluihin.
Heinäkuussa 1863 Grant, joka oli tuolloin niittänyt mainetta sinnikkäänä ja päättäväisenä johtajana, saavutti yhden uransa merkittävimmistä voitoista, kun hän kukisti Konfederaation joukot Vicksburgin taistelussa. Grant oli ensin yrittänyt hyökätä Vicksburgin linnoitusta vastaan pohjoisesta, mutta huomattuaan tämän toivottamaksi hän marssitti joukkonsa Mississippi-joen toiselle puolelle. Hän löi Konfederaation puolustuksen Jacksonissa sekä Champion Hillillä ja pääsi piirittämään Vicksburgia. Kuuden viikon piirityksen jälkeen linnoitus antautui. Maaliskuussa 1864 Lincoln nimitti Grantin kenraaliluutnantiksi ja koko Unionin armeijan komentajaksi. Grant siirrettiin Washingtoniin, jossa hänen toivottiin saavan paras kokonaiskuva sodasta. Grant päätti kuitenkin pian lähteä Washingtonista sotakentälle kenraali George Meaden joukkojen tueksi. Grantin ja Meaden johtamat joukot kärsivät suuria tappioita Wildernessissä, Spotsylvaniassa ja Cold Harborissa, jonka takia demokraattien lehdistö antoi Grantille liikanimen The Butcher. Grant kuitenkin jatkoi sotaretkeään ja sai saarrettua Konfederaation armeijan pääjoukot Richmondissa huhtikuussa 1865. 9. huhtikuuta Konfederaation joukkojen komentaja Robert E. Lee antautui ja sisällissota päättyi. Viisi päivää myöhemmin presidentti Abraham Lincoln salamurhattiin Ford’s Theatherissa. Myös Grant oli kutsuttu mukaan teatteriin, mutta hän oli kieltäytynyt. Salamurhan jälkeen presidentiksi nousi orjuutta kannattanut Andrew Johnson.
Nousu presidentiksi
Sisällissodan päättymisen jälkeen Grantista tuli Yhdysvalloissa kansallissankari. Vuonna 1866 presidentti Johnson nimitti Grantin maan ensimmäiseksi neljän tähden kenraaliksi. Samalla Johnsonin ja kongressin välit kuitenkin kiristyivät, kun kongressi syytti Johnsonia orjuuden lakkauttamisen hidastamisesta. Kesällä 1867 Johnson erotti hänen politiikkaansa kritisoineen sotaministeri Edwin Stantonin ja nimitti Grantin tämän tilalle. Tammikuussa 1868 Johnson erosi virastaan, minkä vuoksi hänen ja Grantin välit menivät poikki. Toukokuussa kongressi nosti Johnsonia vastaan 11 virka­syytettä, jotka kuitenkin hylättiin senaatissa yhden äänen erolla. Myöhemmin samassa kuussa republikaanit nimesivät Grantin presidenttiehdokkaakseen demokraattien nimetessä hänen vastaehdokkaakseen entisen New Yorkin kuvernöörin Horatio Seymourin. Vaaleissa Grant voitti sekä valitsijamiesäänestyksen (äänin 214–80) että kansanäänestyksen (52 % äänistä). Hän nousi Yhdysvaltain 18. presidentiksi ollessaan vasta 46-vuotias; tämä teki hänestä maan siihenastisen historian nuorimman presidentin.
Grantin vannoessa virkavalansa vuonna 1869 Yhdysvalloissa elettiin jälleenrakennuksena tunnettua ajanjaksoa: sisällissodan hävinneet Etelävaltiot pyrittiin palauttamaan takaisin Unioniin. Presidenttinä Grant pyrki tekemään Etelävaltioiden takaisinliittymisestä mahdollisimman rauhanomaista. Hän armahti useita Konfederaation korkeita virkamiehiä, mutta pyrki samalla turvaamaan vapautettujen mustien oikeuksia Etelävaltioissa. Vuonna 1870 kongressi hyväksyi perustuslain 15. lisäyksen, joka takasi kaikille mustille äänioikeuden kaikkialla Yhdysvalloissa. Lisäyksen ansiosta niin kutsutut Black Codes -lait saatiin estettyä. Grant hyväksyi myös useita ääriliikkeiden, kuten kuuluisaksi nousseen Ku Klux Klanin, toimintaa rajoittavia lakeja. Hän myös joutui turvautumaan usein liittovaltion asevoimiin mustien ja valkoisten välisten konfliktien taltuttamiseksi. Tästä syystä osa kansalaisista arvosteli Grantia osavaltioiden oikeuksien rikkomisesta, osa taas liian löyhästä suhtautumisesta rasistisiin liikkeisiin.
Jälleenrakennukseen liittyvien toimien lisäksi Grant perusti Yhdysvaltain oikeusministeriön, Weather Bureaun (nykyinen National Weather Service) ja Yhdysvaltain ensimmäisen kansallispuiston, Yellowstonen kansallispuiston. Grant pyrki myös, vaihtelevalla menestyksellä, parantamaan liittovaltion suhteita intiaaneihin. Yksi Grantin hallinnon merkittävimmistä saavutuksista oli Washingtonin sopimus Ison-Britannian kanssa vuonna 1871: sopimus paransi huomattavasti maiden välejä, jotka olivat aiemmin olleet erittäin huonot. Yksi Grantin kauden epäonnistumisista oli yritys liittää Santo Domingo (nykyinen Dominikaaninen tasavalta) Yhdysvaltoihin.
Intiaanien suhteen Grant ajoi presidenttikausillaan rauhanpolitiikkaa. Grant pyrki amerikkalaistamaan intiaanit auttamalla heitä talojen rakentamisessa reservaatteihin ja kannustamalla heitä maanviljelyyn. Lisäksi Grant perusti intiaanien asemaa ajaneen Board of Indian Commissionersin. Se onnistui muun muassa saamaan Yhdysvaltoihin uuden lain, joka lopetti intiaaniasiamiesten poliittisen nimittämisen. Grantin hyvistä aikeista huolimatta intiaanien asema huononi hänen presidenttikautensa aikana edelleen: valkoiset uudisasukkaat, joilla oli takanaan liittovaltion tuki, ajoivat intiaanit yhä ahtaammalle, eivätkä intiaanit pystyneet maanviljelyyn heille määrätyillä huonoilla mailla. Tämän vuoksi intiaanit ja liittovaltion asevoimat ajautuivat usein aseellisiin konflikteihin, kuten kuuluisaan Little Bighornin taisteluun Montanassa.
Vuonna 1872 ryhmä republikaaneja, jotka vastustivat Grantin politiikkaa ja uskoivat tämän olleen korruptoitunut, perusti uuden Liberal Republican -puolueen. Puolue asetti yhdessä demokraattien kanssa ehdokkaakseen vuoden 1872 vaaleihin newyorkilaisen Horace Greeleyn. Grant voitti valitsijamiesvaalit äänin 286–66 ja kansanäänestyksen noin 56 % kannatuksella. Hänen toista kauttaan varjostivat Yhdysvaltoja ravistellut talouslama ja lukuisat skandaalit. Grant ei hakenut enää kolmannelle kaudelle, vaan vuonna 1876 presidentiksi nousi republikaanien Rutherford Hayes.
Skandaalit
Grantin kausia presidenttinä varjostivat useat skandaalit ja korruptio, vaikka Grant ei niihin itse osallistunutkaan. Hänen ensimmäisen kautensa aikana ryhmä pörssikeinottelijoita, joista tunnetuimmat olivat James Fisk ja Jay Gould (1836–1892), pyrki vaikuttamaan Grantin hallinnon toimintaan ja siten manipuloimaan kullan arvoa. Seurauksena oli mustana perjantaina 24. syyskuuta 1869 tunnettu pörssiromahdus. Vaikka Grant ei itse ollut tietoinen keinottelusta, hänen maineensa heikkeni, koska hän tunsi sekä Fiskin että Gouldin henkilökohtaisesti.
Toinen merkittävä skandaali sattui vuonna 1875, kun Yhdysvalloissa paljastui miljoonien arvoinen verohuijaus. Tislaajat ja alkoholin jälleenmyyjät tienasivat miljoonia dollareita, kun liittovaltion viranomaiset auttoivat heitä kiertämään alkoholiveroja. Yksi salaliittolaisista oli Grantin henkilökohtainen ministeri Orville E. Babcock. Tästä huolimatta Grant vapautettiin kaikista tapaukseen liittyvistä syytteistä.
Grantin presidenttikauden aikana oli tullut tavaksi, että virkoihinsa päässeet poliitikot palkitsivat kannattajiaan nimittämällä näitä muihin virkoihin. Grant pyrki estämään tätä perustamalla korruptiota vastaan toimineen virkamieskomission, jonka tarkoitus oli saada liittovaltion virkoihin ihmisiä pätevyyden eikä poliittisten syiden perusteella. Kongressi kuitenkin vastusti komissiota, minkä vuoksi sen rahoitus lopetettiin vuonna 1876. Ratkaisu virkamiesongelmaan saatiin vasta vuonna 1883, kun presidentti Chester Arthur hyväksyi Pendleton Civil Service Act -lakiehdotuksen.
Farm collie
Farm collie eli "maalaiscollie" on skotlantilainen maatiainen lammaspaimenkoira, josta muut collie-rodut polveutuvat. Sitä kasvatetaan edelleen paimentyön ehtojen mukaan, eikä sillä ole rotujärjestöä joka valvoisi koirien polveutumista tai ominaisuuksia.
Ero rotucollieista
1800-luvun loppupuolella alkanut koiranäyttelytoiminta johti pian siihen, että harrastelijoiden lemmikit alkoivat erota merkittävästi kantamuodostaan. Näyttelykoirilta ei edellytetty tunnettua sukua ja epäilläänkin, että kasvattajat olisivat voitokkaampia koiria saadakseen sekoittaneet linjoihinsa setteriä ja venäjänvinttikoiraa. Kantakirjojen perustamisen myötä pitkäkarvainen skotlanninpaimenkoira ja sileäkarvainen skotlanninpaimenkoira erosivat jalostuslinjoina lopullisesti maatiaiscolliesta.
Farm collieta kasvatetaan lähinnä USA:ssa ja Isossa-Britanniassa työskentelevänä maatiaiskoirana. Se muistuttaa ulkonäöltään enemmän englanninpaimenkoiraa, australianpaimenkoiraa ja bordercollieta kuin pitkäkarvaista collieta. Ei ole olemassa rekisteriä, joka edistäisi rodun näyttelykäyttöä, vaan se on aito työkoira.
Kotkan ruusu
Kotkan ruusu voi tarkoittaa seuraavia:
Ulysses S. Grant
Myöhemmät vuodet ja kuolema
pienois|Grantin mausoleumi New Yorkissa. pienois|Grantin kuva on ollut 50 [[dollarin setelissä vuodesta 1913.]] Jätettyään Valkoisen talon vuonna 1877 Grant lähti perheensä kanssa kiertelemään ympäri maailmaa kahden vuoden ajaksi. Tänä aikana Grant kävi myös Suomessa ja vieraili Turussa Phoenix-hotellissa ja Helsingissä Keisarillisessa Aleksanterin yliopistossa rehtori Topeliuksen vieraana. Grant palasi Yhdysvaltoihin vuonna 1879, ja seuraavana vuonna hän oli ehdolla republikaanien presidenttiehdokkaaksi. James A. Garfield kuitenkin voitti kilpailun ja nousi myöhemmin Yhdysvaltain 20. presidentiksi.
Vuosina Grant toimi myös NRA:n puheenjohtajana vuosina 1883–1884. Hän oli myös ensimmäinen Yhdysvaltain presidentti, joka kuului kyseiseen yhdistykseen.
Vuonna 1881 Grant muutti Upper East Sidelle New Yorkiin, jossa hän sijoitti säästönsä finanssialan yritykseen yhdessä poikansa kanssa. Yhtiön toinen omistaja kuitenkin huijasi siihen sijoittaneita ihmisiä, ja yritys ajautui vuonna 1884 konkurssiin. Taatakseen perheensä toimeentulon Grant päätti ryhtyä kirjoittamaan muistelmiaan. Myöhemmin samana vuonna hänellä diagnosoitiin kurkkusyöpä. Grant sai muistelmansa lopulta valmiiksi vain muutamaa päivää ennen kuolemaansa 23. heinäkuuta 1885 Adirondackin vuoristossa. Hänen ystävänsä Mark Twain julkaisi muistelmat myöhemmin samana vuonna, ja niistä tuli valtava taloudellinen menestys. Muistelmien tyyli on hillitty ja vaatimaton, mutta ne osoittavat myös Grantin hyvän huumorintajun, ja teos on edelleen arvostettu.
Kolme Yhdysvaltain kongressin jäsentä esitteli vuonna 2021 ehdotuksen, että Grant ylennettäisiin postuumisti General of the Armies of the United States -sotilasarvoon. Samaa arvoa ei ole myönnetty aiemmin kuin kahdelle muulle henkilölle, jotka ovat George Washington ja John J. Pershing. Ehdotus on otettu osaksi 2023 National Defense Authorization Act -asetusta, mutta ylennyksen päivämäärä on taannehtivasti 27. huhtikuuta 2022, jolloin Grantin syntymästä oli kulunut 200 vuotta.
HMS Menestheus
HMS Menestheus (viirinumero M93) oli vuonna 1929 vesillelaskettu laiva, jonka Amiraliteetti lunasti 14. joulukuuta 1939 apumiinalaivaksi.
Γ-karboksiglutamiinihappo
γ-Karboksiglutamiinihappo eli gammakarboksiglutamiinihappo, joka tunnetaan myös lyhenteellä Gla, on glutamiinihappojohdannainen, jonka sivuketjun γ-hiilessä 2 karboksyylihapporyhmää. Glutamiinihapossa ryhmiä on 1. Gla:n anioni on γ-karboksiglutamaatti.
HMS Menestheus
Valmistus
Alus tilattiin Caledon Shipbuilding & Engineering Companyltä Dundeesta Skotlannista. Alus laskettiin vesille 6. elokuuta 1929 ja valmistui joulukuussa. Amiraliteetti lunasti 14. joulukuuta 1939 aluksen. Se otettiin palvelukseen 22. kesäkuuta 1940 apumiinalaivana nimellä HMS Menestheus.
Γ-karboksiglutamiinihappo
Ihmisten ja useimpien muiden eläinten tiettyjen proteiinien tietyt glutamaatit karboksyloituvat entsymaattisesti. Ihmisillä näistä proteiineista monet osallistuvat veren hyytymiseen. Muun muassa varfariini estää karboksylaatiota, jonka takia se estää veren hyytymistä.
HMS Menestheus
Palvelus
Laivueen lakkauttamisen jälkeen lokakuussa 1943 alus päätettiin sisaraluksensa HMS Agamemnonin kanssa muuttaa Brittiläisen Tyynenmeren laivaston tukilaivaksi (virkistäytymisalus). Muutostyöt aloitettiin Vancouverissa, mutta vihollisuuksien päättyessä ne keskeytettiin.
Aluksesta tehtiin 1944 majoitusalus Tyynenmeren laivastoon. Se palautettiin omistajilleen 1946.
Päälliköt
Aluksen päälliköinä olivat :
Γ-karboksiglutamiinihappo
Biologinen toiminta
Ihmisten ja useimpien muiden eläinten tiettyjen proteiinien tietyt glutamaatit karboksyloituvat translaation jälkeen. Näitä proteiineja sanotaan Gla-proteiineiksi tai K-vitamiiniriippuvaisiksi proteiineiksi (VKDP, eng. vitamin K-dependent proteins). Syy on se, että karboksylaatio tapahtuu K-vitamiiniriippuvaisesti gammaglutamyylikarboksylaasilla (entsyymi), jonka geeni on ihmisillä GGCX.