cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Pulkkilan kirkko
Pulkkilan vanha kirkko
Ensimmäinen kirkko lienee rakennettu Pulkkilaan jo vuonna 1671. Toisen kirkon rakensi Jaakko Suonperä vuosina 1768–1769. Tyyliltään Suonperän suunnittelema kirkko oli tyypillinen pohjalainen ristikirkko. Nykyisessä kirkossakin esillä oleva alttaritaulu valmistui toiseen kirkkoon vuonna 1770. Kirkon saarnastuoli, niin ikään Toppeliuksen maalaama, on siirretty Raahen museoon.
Toinen kirkko purettiin uuden kirkon tieltä Senaatin suostumuksella vuonna 1908. Vanhan vaatimattoman näköisen kirkon tilalle haluttiin vuosisadan vaihteen koristeellisia muotoja. Heikki Klemettiä vanhan kirkon repiminen närkästytti, ja hän kuvaa muutosta seuraavasti: Sankeyn sävel körttinuotin tilalle, purjehdusseuran paviljonki herranhuoneen raunioille.
Shalako
Shalako on Edward Dmytrykin ohjaama lännenelokuva vuodelta 1968. Se perustuu Louis L’Amourin romaaniin Kuoleman varjo.
Elokuvan pääosia esittävät Sean Connery, Brigitte Bardot, Stephen Boyd, Jack Hawkins, Peter van Eyck.
Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano sanoo eroottista värinää tarjoavan näyttelijäntyön pelastavan hieman laahaavan tarinan. Hän antaa Shalakolle kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.
Hermann Werner Siemens
Hermann Werner Siemens (20. elokuuta 1891 Charlottenburg – 1969) oli saksalainen kaksostutkimuksen pioneereihin lukeutuva lääketieteen tohtori. Siemens opiskeli Münchenissä ja Berliinissä ja väitteli tohtoriksi 1918. Siemensin mukaan on nimetty perinnöllinen kehityspoikkeama Christ-Siemens-Tourainen oireyhtymä, perinnöllinen ihosairaus Hallopeau-Siemensin oireyhtymä ja lapsilla esiintyvä ihosairaus Siemensin oireyhtymä I.
Martti Paloheimo
Martti Kaarlo Hjalmar Paloheimo (19. lokakuuta 1913 Kajaani – 29. kesäkuuta 2002 Helsinki) oli suomalainen psykiatri, joka toimi oikeusministeriön vankeinhoito-osaston ylilääkärinä 1958–1976. Paloheimo kirjoitti paljon mielenterveyttä käsitteleviä kirjoja ja lehtiartikkeleita. Hän sai vuonna 1969 valtion tiedonjulkistamispalkinnon mielenterveystoiminnan, perhekasvatuksen ja lapsipsykologian ongelmien ajankohtaisesta käsittelystä eri medioissa.
Henkilöhistoria
Paloheimon vanhemmat olivat toimitusjohtaja Paavo Verner Paloheimo ja Gerdrud Olin ja puoliso vuodesta 1941 Anna-Marja Himanka. Ylioppilaaksi Paloheimo tuli Suomalaisesta normaalilyseosta 1932 ja valmistui lääketieteen lisensiaatiksi 1944. Hermo- ja mielitautien erikoislääkärin pätevyyden hän sai 1949. Paloheimo toimi muun muassa Lapinlahden sairaalan apulaislääkärinä ja Mannerheim-liiton mentaalihygienisen toimiston johtajana ennen siirtymistään vankeinhoito-osaston ylilääkäriksi. 1960-luvulla hän oli suosittu televisioesiintyjä, joka muistetaan mm. keskusteluohjelmista Lähimmäinen ja Sitsit.
Hyväksikäyttö-kohu
Lääkintöhallitus vei 1974 Paloheimolta toistaiseksi oikeuden toimia psykiatrina. Syy: "sopimaton käytös, sukupuolitoimeen ryhtyminen lääkärintointa harjoitettaessa". Lääkintöhallitus ryhtyi toimenpiteeseen naispotilaan kanneltua Paloheimon käytöksestä yksityisvastaanotollaan. Tapaus tuli mediassa julkisuuteen.
Lim Seon-joo
Lim Seon-joo (s. 27. marraskuuta 1990) on eteläkorealainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Hän saavutti pronssia alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2010. Hän kuului Etelä-Korean naisten maajoukkueeseen vuoden 2015 MM-kilpailuissa mutta pääsi kentälle vain vaihtopelaajana yhden alkulohko-ottelun lopussa. Hän kuului Etelä-Korean joukkueeseen myös vuoden 2019 MM-kilpailuissa mutta ei päässyt pelaamaan lainkaan. MM-kisoihin 2019 mennessä hän on pelannut 76 maaottelua ja tehnyt niissä viisi maalia.
Hooker ’N Heat
Hooker ’N Heat on John Lee Hookerin & Canned Heatin tupla-albumi, joka julkaistiin vuonna 1971.
Isabel (nimi)
Isabel on naisen etunimi, jonka alkuperä on heprean kielen sanassa "elisheba" (suom. 'Jumalan lupaus'). Isabel-nimeä vastaavia ovat esim. Isabella ja Isabelle.
Hooker ’N Heat
Kappaleet
Kaikki kappaleet John Lee Hooker, ellei toisin mainita.
Isabel (nimi)
Suomessa nimi Isabel on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan annettu 1900-luvun alusta vuoden 2019 loppuun mennessä 2603 henkilölle. Yli puolet heistä on syntynyt vuoden 2000 jälkeen. Vuodesta 2015 lähtien Isabelin nimipäivä on suomenruotsalaisen kalenterin mukaan 11. helmikuuta.
Giulio Leoni
Giulio Leoni (s. 12. elokuuta 1951) on italialainen, tarkemmin roomalainen professori, akateemikko ja historiantutkija. Professori Leoni tunnetaan historiallisista romaaneistaan, jotka ovat saavuttaneet suosiota Italiassa ja muuallakin. Vuonna 2006 Otava julkaisi häneltä ensimmäisen suomennetun teoksen, Dante-mysteeri-sarjaan kuuluvan Mosaiikkimurhan. Kirjan julkaisi Otava. Kirjasarjan päähenkilönä on runoilija Dante Alighieri 1300-luvun Italiassa ja Firenzessä.
Leoni tunnetaan myös kirjailijanimellä J. P. Rylan.
Immanuel Kant: Elämä ja filosofia
Salomaan Kant-kirja on edelleenkin laajin suomenkielinen kommentaari Kantista.
Sotkajärvi (Pudasjärvi)
Sotkajärvi on järvi Iijoen eteläpuolella Pudasjärven kaupungissa Pohjois-Pohjanmaalla. Järvi sijaitsee noin neljä kilometriä etelään Hirvaskosken kylästä ja noin 20 kilometriä itään Pudasjärven kuntakeskuksesta Kurenalta. Järvi on mukana valtakunnallisessa lintuvesien suojeluohjelmassa.
Sotkajärvi on yksi Iijoen sivuhaaran järvilaajentumista, ja se sijaitsee noin kaksi kilometriä Jongunjärvenä tunnetun järvilaajentuman itäpuolella. Iijoen pääuoma virtaa järven pohjoissivulla. Jokiuoman erottaa järvestä Siiransaari-niminen suosaareke. Hirvasjoki ja Iijoki yhtyvät järven koillispuolella, ja yhtymäkohdasta laskee Sotkajärveen Pöllänjoki-niminen lyhyt sivuhaara. Pöllänjoki muodostaa järvelle laajan suistoalueen, joka jakaa järvialtaan kolmeen osaan: Laaranlahteen, Kokkoperään ja Puirovanlahteen. Järvi laskee vetensä luoteiskulmasta suoraan Iijoen pääuoman.
Sotkajärvi on matala järvi, jossa on runsaasti vesikasvillisuutta. Järven saarissa on myös tulvaniittyjä. Järvi on merkittävä kahlaajalintujen levähdysalue, ja siellä pesii noin 30 eri kahlaajalajia.
Järven rannalla on myös vuonna 1996 rakennettu lintutorni.
Biliverdiini
Biliverdiini on aineenvaihduntatuote, jota syntyy hemioksigenaasientsyymin hajottaessa hemiä. Biliverdiini hajotetaan entsymaattisesti edelleen bilirubiiniksi (C33H36N4O6). Biliverdiini on väriltään vihreää. Biliverdiini aiheuttaa vihertävän värin parantuvassa mustelmassa.
thumb|left|Yhdeksän päivän ikäinen paraneva mustelma
Eduskuntavaalit 1929
'''Suomen 13. eduskuntavaalit''' järjestettiin 1.–2. heinäkuuta 1929. Presidentti Lauri Kristian Relander oli antanut määräyksen eduskunnan hajottamisesta ja uusien vaalien järjestämisestä. Aiheena ennen­aikaisiin vaaleihin oli, että edus­kunta oli hylännyt valtion virkamiesten ja toimen­haltijoiden palkkojen korotusta koskeneen laki­esityksen. Yleismaailmallisen laman keskellä varsinkaan Maalaisliitto ja sosialidemokraatit eivät halunneet kuunnella virkamiesten valituksia, vaan kaatoivat Mantereen hallituksen esityksen asiasta.
Vaalikamppailun keskittyminen virkamiesten palkkojen ympärille ei saanut suuria kansanjoukkoja liikkeelle, vaan äänestysaktiivisuus laski edellisten vaalien jo alhaisesta äänestysprosentista kaksi prosenttiyksikön kymmenystä ja jäi heikoimmaksi itsenäisen Suomen historiassa. Vaalien tulos oli kuitenkin sikäli mullistava, että se järkytti oikeistoa ja välillisesti laukaisi sen piirissä virinneitä ulkoparlamentaarisia pyrkimyksiä.
Kyseessä oli ensimmäinen kerta, kun joku muu kuin SDP oli eduskunnan suurin puolue. Maalaisliitto sai toisen peräkkäisen suurvoittonsa ja nousi ensimmäistä kertaa eduskunnan suurimmaksi ryhmäksi. Lisäpaikkansa se sai lähinnä aiemmin Kokoomusta ja Edistyspuoluetta äänestäneiden maanviljelijöiden tuella. Maalaisliiton voiton taustalla nähtiin suuressa määrin maaseudulla vanhastaan vallinnut herraviha. Sosialidemokraatteja suuremman ääniosuuden saavutti kuitenkin vasta Maalaisliiton seuraaja Suomen Keskusta vuoden 1991 vaaleissa.
Vaalien perusteella muodostettiin Kallion III hallitus, jota seurasi Svinhufvudin II hallitus.
Kansanedustajat
Eduskunnan jättivät mm. Maalaisliiton Juho Torppa, Kokoomuksen Lauri Ingman, RKP:n Annie Furuhjelm, sekä Edistyspuolueen Risto Ryti. Eduskunnasta putosivat mm. SDP:n Armas Paasonen ja Otto Toivonen, Maalaisliiton Eero Hatva, sekä Kokoomuksen Hedvig Gebhard.
Tulokset
!rowspan=2 style="background:#e3e3e3" colspan=2|Puolue !rowspan=2 style="background:#e3e3e3" colspan=2|Edustajat !style="background:#e3e3e3" colspan=4|Äänet !style="background:#e3e3e3" colspan=2| Osuus !style="background:#e3e3e3" colspan=2| Lukumäärä
Brands Hatch
Brands Hatch on moottorirata Kentissä Englannissa. Ensimmäiset kilpailut radalla ajettiin jo 1920-luvulla. Rata sijaitsee varsin mäkisessä maastossa, mikä erottaa sen muun muassa toisesta tunnetusta brittiradasta, Silverstonesta. Radalla kilpaillaan niin autoilla kuin moottoripyörilläkin. Brands Hatchin on omistanut vuodesta 2004 lähtien entisen F1-kuljettaja Jonathan Palmerin johtama MotorSport Vision.
Opolen voivodikunta
Voivodikunta sijaitsee Puolan lounaisosassa. Suurin osa siitä sijaitsee Sleesian alangon alueella ja sitä halkoo Oderjoki. Pinta-alaltaan ja väkiluvultaan voivodikunta on Puolan voivodikunnista pienin. Siellä on arviolta 996 011 asukasta (vuonna 2015) ja sen pinta-ala on 9 411,87 neliökilometriä.
Saksalaisia voivodikunnan asukkaista on hieman yli kymmenen prosenttia. Voivodikunnan saksalaisväestö muodostaa noin 70 prosenttia koko Puolan saksalaisvähemmistöstä.
Brands Hatch
Rata yleisesti
Radan katsojakapasiteetti on nykyään 150 000, ja radalla on kolme pääkatsomoa.
Historia
thumb|left|200px|BTCC-autoja Paddock Hill -mutkassa vuonna 2006
Varhainen historia
Paikka, jolla rata sijaitsee, oli alun perin läheiseen Brands Hatch -tilaan kuulunut sienipelto. Sitä käytettiin armeijan harjoituspaikkana. Vuonna 1926 Ron Argentin johtama pyöräilijöiden ryhmä sattui pysähtymään pellolle, huomasi maaston suotuisat muodot ja pyysi tilan omistajalta lupaa saada käyttää tilaa harjoitteluun. Omistaja hyväksyi ehdotuksen, ja alueesta tuli suosittu ajopaikka pyöräilijöille, jotka käyttivät maatalouskoneiden maahan uurtamia reittejä hyväkseen. Ensimmäinen varsinainen kilpailu ajettiin vuonna 1928, kun pyöräilijät kilpailivat maastojuoksijoita vastaan neljä mailia (6,4 km) pitkällä reitillä. Juoksijat voittivat.
Parin vuoden kuluttua myös moottoripyöräilijät alkoivat käyttää jonkin verran rata-aluetta. Tuolloin sillä ajettiin vastapäivään. Rata toimi 1930-luvulla, mutta toisen maailmansodan aikana siellä säilytettiin armeijan ajoneuvoja, joten alue pommitettiin huonoon kuntoon. Vasta sodan jälkeen sitä ryhdyttiin kehittämään kunnon moottoriradaksi.
Moottorirata muodostuu
Brands Hatch Stadium Ltd. perustettiin vuonna 1947 pyörittämään rataa, ja vuonna 1950 mailin pituinen rata päällystettiin autoille sopivaksi. Formula 3 -autot kilpailivat ensimmäistä kertaa radalla, joka muistutti nykyistä Indy-rataa ilman Druids-mutkaa, huhtikuussa 1950. Vuonna 1953 Universal Motor Racing Club alkoi järjestää Brands Hatchillä kilpa-ajokoulua. Vuosina 1953 ja 1954 rataan lisättiin Druids-mutka ja rataa alettiin kiertää myötäpäivään.
Vuonna 1950- ja 1960-luvun vaihteessa rataa laajennettiin, ja Grand Prix -versio muodostui. Maa-alue myytiin 1960-luvun alussa Grovewood Securitiesille, ja John Webb laitettiin Motor Circuit Developmentsin johtoon pyörittämään rataa. 1970-luvun puolivälissä radan neljättä mutkaa, South Bankia, tiukennettiin ja kaarteen nimeksi muutettiin Surtees autourheilija John Surteesin mukaan. Moni muukin radan mutka nimettiin uudestaan, lähinnä brittiläisten kuljettajien mukaan. Näitä olivat muun muassa Graham Hill Bend, Clark ja Stirling's. Lisäksi varikkotietä pidennettiin, ja sen alkuun lisättiin pieni mutka. 1970-luvun puolesta välistä lähtien radasta on ollut myös rallicross-versio.
Grand Prix -kilpailut ja Formula Ford Festival
Brands Hatchissä ajettiin 1960-luvulta 1980-luvulle Formula 1 -sarjan Grand Prix -kilpailuja. Rata vuorotteli Silverstonen radan kanssa Britannian Grand Prix'n isännöinnistä siten, että Brands Hatchillä ajettiin parillisina vuosina ja Silverstonessa parittomina. Lisäksi vuosina 1983 ja 1985 Brands Hatchissä ajettiin Euroopan Grand Prix.
Radalla on ajettu myös maailmanmestaruussarjan ulkopuolisia F1-kilpailuja, kuten Race of Champions ja Silver City Trophy. Race of Champions (eri kuin Mestareiden kisa, ) ajettiin ensimmäisen kerran vuonna 1965 ja vimeisen kerran vuonna 1983. Kilpailu ajettiin muutamaa poikkeusta lukuun ottamatta joka vuosi. Viimeisen kilpailun voitti Williams-kuljettaja Keke Rosberg. Se jäi historiaan lisäksi siksi, että se oli viimeinen maailmanmestaruussarjan ulkopuolinen Formula 1 -kilpailu.
Brands Hatchillä on järjestetty 1970-luvulta lähtien kansallisten Formula Ford -sarjojen kauden kohokohta, Formula Ford Festival. Sen ovat voittaneet muun muassa Eddie Irvine, Johnny Herbert ja Roland Ratzenberger.
Omistajan vaihdoksia ja muita muutoksia
thumb|right|250px|Radan ensimmäisen mutkan, Paddock Hillin, ulostulo. Suoran perällä näkyy Druids-kaarre.
Vuonna 1986 John Foulston osti Brands Hatchin lisäksi Oulton Parkin ja Snettertonin radat Grovewood Securitiesilta ja perusti Brands Hatch Leisure -yhtiön eli BHL:n. Seuraavana vuonna yhtiö hankki myös Cadwell Park -radan, ennen kuin Foulston kuoli testatessaan McLarenin IndyCar-autoa Silverstonen radalla. BHL:n omistajuus siirtyi hänen vaimolleen Marylle, mutta yhtiötä johti John Webb vuoteen 1990 asti, kunnes Foulstonin tytär Nicola otti ohjat käsiinsä.
Noihin aikoihin muutama tunnettu sarja, kuten Formula 3000 ja Superbike World Championship, kilpailivat radalla. Vuonna 1988 radalla ajetussa Formula 3000 -kilpailussa tapahtui paha onnettomuus, kun Johnny Herbert kolaroi Gregor Foitekin kanssa noin 240 km/h vauhdissa. Muita kuljettajia osuivat heihin, ja autoja kimpoili reunasta reunaan. Pölyn laskeuduttua Herbertin jalat sojottivat rikkoutuneen keulan läpi. Hänen molemmat nilkkansa murtuivat. Onnettomuudessa mukana olleista sairaalaan joutuivat Herbertin lisäksi muun muassa Olivier Grouillard ja Foitek. Kukaan ei kuitenkaan kuollut kolarissa, mutta se kyseenalaisti radan turvallisuuden, ja F3000 käänsi selkänsä Brands Hatchille vuonna 1991.
Vuonna 1988 Westfield- ja Graham Hill -kaarteista tehtiin terävämpiä ja Dingle Belliin lisättiin hidastemutka. 1990-luvun lopussa rata-alueen viihtyisyyttä parannettiin. 2000-luvun alussa Dingle Bellin hidastemutka poistettiin, ja tilalle tullut mutka sai nimekseen Sheene's.
Vuonna 1999 radan kerrottiin palaavan Britannian GP:n tapahtumapaikaksi vuodeksi 2002. Foulston myi BHL:n yhdysvaltalaiselle Octagonille 120 miljoonalla punnalla. Se kuitenkin epäonnistui parantamaan rataa suunnitellusti GP-kilpailua varten ja päätti vuokrata Silverstonen radalle GP-oikeudet. Moni talli vastusti Brands Hatchiin siirtymistä turvallisuuden ja tilan puutteen takia.
Vuonna 2003 tehtiin historiaa, kun yhdysvaltalaisen Champ Car -sarjan kilpailu ajettiin Brands Hatchissä. Yleiöä kertyi paikan päälle 40 000.
Tony Snow
Robert Anthony Snow (1. kesäkuuta 1955 – 12. heinäkuuta 2008) oli Yhdysvaltain presidentti George W. Bushin hallinnon kolmas lehdistötiedottaja. Snow oli työskennellyt aikaisemmin presidentti George H. W. Bushin puheenkirjoittajana ja media-avustajana. Snow toimi Valkoisen talon lehdistötiedottajana toukokuusta 2006 ja erosi syyskuussa 2007.
Brands Hatch
Omistajan vaihdoksia ja muita muutoksia
Taloudellisten paineiden alla Octagon myi neljä rataa, mukaan lukien Brands Hatchin, MotorSport Vision -yhtiölle vuonna 2004. Sitä johti entinen F1-kuljettaja Jonathan Palmer. Vuonna 2008 Palmer kertoi, ettei hän haaveile Brands Hatchin palaamisesta F1-kalenteriin.
Tony Snow
Snow työskenteli ennen lehdistötiedottajan tehtävää juontajana ja kolumnistina. Uransa alkuaikoina hän toimi vierailevana juontajana The Rush Limbaugh Show -radio-ohjelmassa sekä uutiskommentoijana National Public Radio -radiokanavalla. Vuodesta 1996 lähtien Snow nähtiin useissa juontotehtävissä Fox News -televiokanavalla.
Valkoisen talon lehdistötiedottajan tehtävän jälkeen Snow työskenteli vielä lyhyesti CNN-televisiokanavalla kommentaattorina. Snow kuoli 53-vuotiaana paksusuolen syöpään.
Brands Hatch
Kuolonkolareita
Brands Hatchin radalla on sattunut joitain kuolemaan johtaneita kolareita niin autokilpailuissa kuin moottoripyöräkilpailuissakin. Kuolonkolareita on sattunut sekä pienissä että isoissa luokissa. George Crossman, Tony Flory ja Stuart Duncan kuolivat 1960-luvun puolessa välissä, ja F1-kuljettaja Jo Siffert sai surmansa lokakuussa 1971 MM-sarjan ulkopuolisessa Race of Champions -kilpailussa. Siffertin kolarin takia radan turvallisuutta parannettiin huomattavasti vuodeksi 1972.
Elokuussa 2008 moottoripyöräilijä Craig Jones kuoli kaatuessaan kesken Supersport-luokan kilpailun. Viimeisin kuolemaan johtanut onnettomuus tapahtui 19. heinäkuuta 2009, kun 18-vuotias Henry Surtees kuoli F2-kilpailussa. Kisan puolivälissä ulosajaneen Jack Clarken autosta irronnut takarengas osui suoraan Surteesin päähän, jolloin hän menetti tajuntansa ja ajoi ulos seuraavassa mutkassa. Surtees kuoli myöhemmin sairaalassa saamiinsa vammoihin.
Kierrosennätykset
Vertailun vuoksi mainittakoon, että vuoden 1964 Britannian GP:ssä nopein kierros oli 1.38,800 ja vuonna 1968 jo 1.29,700. Vuoden 1974 kisassa taas nopein kierros oli 1.21,100 eli yli 17 sekuntia nopeampi kuin kymmenen vuotta aiemmin. Autojen kehityksestä johtunut kierrosaikojen pieneneminen jatkui, ja 1980-luvulle tultaessa F1-autot ajoivat kilpailukierroksen runsaassa minuutissa ja kymmenessä sekunnissa. Huomattakoon, että aika-ajoissa ajettiin vieläkin kovempaa, mutta kierrosennätykseen kelpuutetaan vain kilpailussa ajetut ajat.
Radalla nykyään ajavat sarjat
Lisäksi radalla järjestetään päiviä, jolloin kuka vain voi käydä ajamassa radalla maksua vastaan.
Formula 1:n MM-kilpailujen voittajat
Sinitaustaiset kilpailut olivat Euroopan GP:itä (vuodet 1983 ja 1985), muut Britannian GP:itä.
Tulosten lähde:
Day of the Fight
Day of the Fight on Stanley Kubrickin ensimmäinen ohjaustyö. Se on 16 minuuttia kestävä mustavalkodokumentti. Elokuva perustuu Kubrickin tekemään valokuvadokumenttiin, jonka hän oli tehnyt irlantilaisesta nyrkkeilijästä Walter Cartieristä.
Lombez
Lombez on kunta Lounais-Ranskassa Gers'n departementissa Oksitanian alueella.
Nähtävyyksiä
Kunnan nähtävyyksiä on 1300- ja 1400-luvuilla rakennettu goottilainen Sainte Marien katedraali. Se oli ennen sitä tavallinen kirkko, mutta kun Paavi Johannes XXII määräsi piispanistuimen Lombeziin, niin siitä rakennettiin katedraali. Ensimmäinen Lombezin piispa Roger de Comminges rakennutti katedraalin 41-metriä korkean kellotornin.
Mies joka rakasti naisia
Mies joka rakasti naisia (L’Homme qui aimait les femmes) on François Truffaut’n ohjaama ranskalainen draamaelokuva vuodelta 1977. Truffaut teki myös käsikirjoituksen yhdessä Suzanne Schiffmanin ja Michel Fermaud’n kanssa. Elokuvan pääkuvaajana toimi Nestor Almendros, ja musiikin siihen teki Maurice Jaubert.
Elokuvassa älykäs ja herkkä poikamies kirjoittaa muistelmiaan ja muistelee elämänsä monia naisia, joita hän metsästi lähes pakkomielteisesti.
Tuotanto
Truffaut kirjoitti tämän elokuvan käsikirjoitusta ollessaan Yhdysvalloissa tekemässä Steven Spielbergin elokuvaa Kolmannen asteen yhteys (1977), jossa hänellä oli yksi päärooleista. Hän pohjasi tarinan sekä omiin että ystävänsä Michel Fermaud’n kokemuksiin, ja Fermaud toimi kolmantena käsikirjoittajana. Elokuvan teemoihin vaikutti myös vuonna 1967 tapahtunut hyvän ystävän, näyttelijä Françoise Dorléacin kuolema auto-onnettomuudessa. Elokuvan teon aikoihin kuolivat Truffaut’n hyvät ystävät Roberto Rossellini ja Henri Langlois, ja hän alkoi itsekin olla jo iässä jossa ryhdytään miettimään omaa kuolevaisuutta.
Vastaanotto ja arvostus
The New York Timesin kriitikot valitsivat elokuvan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta maailmassa.
Allis-Chalmers
thumb|right|220px|Allis-Chalmers GRV 23 PS, 1958 pienoiskuva|Allis-Chalmers puskutraktori Keskolla Tapanilassa vuonna 1961. Kuvannut Mauno Mannelin. Allis-Chalmers oli yhdysvaltalainen traktorimerkki, jolla oli valmistusta myös Britanniassa. Yhtiö muodostui Edward P. Allis Company:n, Fraser and Chalmers Company:n, Gates Iron Works:n ja Dickson Manufacturin Company:n toimintojen yhdistyessä 1914 taloudellisten vaikeuksien johdosta.
Allis-Chalmersiin oli ostolla yhdistynyt Advance-Rumely. Suomessa toisen maailmansodan jälkeen Allis-Chalmers sijoittui kalliin hintaluokan traktoreihin, minkä vuoksi siitä käytettiin puhekielessä myös nimitystä Kallis-Jalmari.
1985 maatalouskoneiden valmistus myyntiin saksalaiselle Klockner-Humboldt-Deutz:lle, minkä jälkeen valmistus jatkui Deutz-Allis-nimisenä. Yhtiö myytiin 1989 ja siitä tuli AGCO. Alliksia valmistettiin 2001 saakka, jolloin nimestä luovuttiin.
Denny Shute
Herman Densmore "Denny" Shute (25. lokakuuta 1904 – 13. toukokuuta 1974) oli yhdysvaltalainen golfaaja. Hän voitti kerran Britannian avoimen (1933) ja kahdesti PGA Championshipin (1936, 1937).
Shute oli viimeinen PGA Championshipin kahtena peräkkäisenä vuotena voittanut golfaaja ennen Tiger Woodsia, joka ylsi kyseiseen saavutukseen vuosina 1999–2000.
Shute pelasi Ryder Cupissa vuosina 1931, 1933 ja 1937.
Noste-ohjelma
Noste-ohjelma oli suomalainen aikuisten koulutustason kohottamiseen tarkoitettu ohjelma, jota toteutettiin vuosina 2003–2009. Se oli valtakunnallinen kolmikantaisesti ohjattu aikuiskoulutusohjelma 30–59-vuotiaille, jotka eivät olleet suorittaneet toisen asteen tutkintoa. Se oli siten suunnattu käytännössä kansa- tai peruskoulun käyneille. Kohderyhmää kutsutaan vähän tai matalasti koulutetuiksi (low qualified, low skilled). Tämä ryhmä on myös kansainvälisesti varsin yleisesti julkisen vallan tuen ja erityisohjelmien kohderyhmä. Määrällisenä tavoitteena oli, että 10 prosenttia kohderyhmästä eli 39 000 henkilöä osallistuisi koulutukseen. Tavoitetta ei myönnetyillä 124,5 miljoonan euron määrärahoilla kuitenkaan saavutettu. Koulutukseen osallistui 25 680 henkilöä eli 7,3 prosenttia kohderyhmästä.
Tausta ja toteutus
Suomessa aloitteen Nosteesta teki Suomen ammattiliittojen keskusjärjestö (SAK) ja se eteni tulopoliittisten neuvottelujen kautta hallitusohjelmaan. Taustalla oli OECD:n aikuiskoulutuksen maatutkinnassa esitetty arvio, jonka mukaan aikuiskoulutukseen osallistuminen on Suomessa korkeaa pohjoismaista tasoa, mutta sosioekonomisen aseman, koulutustason ja iän mukaiset erot ovat hieman OECD-maiden keskiarvoa ja selvästi muita Pohjoismaita korkeammat.
Noste-asetuksen mukaan ohjelmassa voitiin suorittaa ammatillisia perustutkintoja, ammattitutkintoja ja erikoisammattitutkintoja ja niiden osia, tietokoneen ajokortteja ja niiden osia, vuodesta 2007 alkaen myös tietotyötutkintoja, ja lisäksi viedä kesken jäänyt peruskoulu tai lukio loppuun. Käytännössä keskeisimmäksi opintotavoitteeksi nousi ammatillisen tutkinnon tai sen osan suorittaminen näyttötutkintona.
Noste-ohjelma toteutettiin noin kuutenakymmenenä alueellisena projektina. Nosteen toteuttamisen keinoihin kuuluivat korvamerkitty rahoitus, verkosto-organisaatio, hakeva toiminta ja opinto-ohjaus sekä opiskelun tukitoimet. Hakevassa toiminnassa (jota nuorisotyössä kutsutaan etsiväksi toiminnaksi) avainasemassa oli kasvokkainen keskustelu opiskelijan, kouluttajan ja työnantajan edustajien kanssa. SAK kehitteli myös pätevyysluotsien tekemää vertaisohjausta. Noste-ohjelmaa tuki jatkuva seuranta- ja arviointitutkimus.
Kansalliseen ja eurooppalaiseen käyttöön
Valtioneuvoston vahvistamassa koulutuksen kehittämissuunnitelmassa vuosille 2007–2012 asetettiin tavoitteeksi Noste-ohjelman aikana syntyneiden hyvien käytäntöjen laajentaminen koko aikuiskoulutuksen toimintatavoiksi. Euroopan komission koulutuksen ja kulttuurin pääosasto valitsi Nosteen vuonna 2011 viidentoista EU:n parhaan aikuisoppimiseen osallistumisen tietoisuuden kohottamisen ja motivoitumisen strategian joukkoon.
Koomikon kyyneleet
20 suosikkia – Koomikon kyyneleet on Joel Hallikaisen & Timo Koivusalon yhteinen kokoelma-albumi vuodelta 1998. Levy on osa 20 suosikkia -kokoelmalevysarjaa.
Neurofilosofia
Neurofilosofia on neurotiedettä ja filosofiaa yhdistävä tutkimusala. Ala jakautuu yleensä menetelmällisesti kahtia. Ensiksi alalla pyritään ratkaisemaan mielenfilosofian käsitteellisiä ongelmia neurotieteiden antaman kokemusperäisen tiedon perusteella (neurofilosofia). Toiseksi pyritään selventämään neurotieteen tuloksia käyttämällä tieteenfilosofian käsitteitä ja menetelmiä (neurotieteen filosofia).
Dashiki
Dashiki on Länsi-Afrikassa yleinen pään yli puettava väljä paita, jonka V-muotoisen kaula-aukon reunus, helma ja hihat on usein kirjailtu värikkäin kuvioin. Se on yleisempi miesten kuin naisten vaatteena. Arkikäyttöön tarkoitetut dashikit ovat vaatimattomampia, juhlakäyttöön tarkoitetut valmistetaan esimerkiksi silkkibrokadista.
Neurofilosofia
Filosofit Patricia Churchland ja Paul Churchland ovat tuoneet neurofilosofialle laajalti julkisuutta. He edustavat neurofilosofian kumpaakin menetelmällistä puolta.
Dashiki
Dashiki nousi 1960-luvun loppupuolen Yhdysvalloissa erääksi mustien vapautusliikkeen symboliksi ja sai hippiliikkeen ja muiden vastakulttuuri-ilmiöiden myötä suosiota myös valkoisten länsimaalaisten keskuudessa. Kirjonnan sijasta painokankaista tehtyjä dashikeja tuotettiin tekstiiliteollisuuden halpatuotantomaissa Aasiassa, ja niiden kuviointiin tuli vaikutteita myös itäafrikkalaisista perinnevaatteista.
Dashiki on ollut muodissa myös 2010-luvulla.
Sana dashiki tulee joruban kielen sanasta danshiki, joka puolestaan johtuu hausankielisestä ilmauksesta dan ciki, joka tarkoittaa ”alla olevaa”.
Neurofilosofia
Neurofilosofia
Neurofilosofian keskeisiä ajatuksia on, että mielen toiminta on aivotoimintaa, ja että aivojen ymmärtäminen on välttämätöntä mielen ymmärtämiseksi. Neurofilosofien mukaan sellaiset asiat kuten ajattelu, päättely, tietoisuus, muisti, oppiminen ja uskomukset tullaan lopulta selittämään neuronien, synapsien ja muiden aivojen toimintaan ja rakenteeseen liittyvien yksityiskohtien avulla. Tästä syystä myös filosofien on oltava perillä neurotieteiden tutkimustuloksista.
Historiaa
Monet mielen toimintaan liittyvät asiat, kuten tietoisuus, ovat olleet kauan filosofien yksinoikeutena. Eräs syy on se, että aivojen toimintaa on vaikea tutkia. Neurofilosofia perustuu neurotieteiden edistykseen erityisesti viimeisen sadan vuoden aikana. Neuronit löydettiin 1837, kun Jan Evangelista Purkyně löysi niin kutsutut Purkinjen solut. Varsinaisesti neuronit opittiin erottamaan 1800-luvun jälkimmäisellä puoliskolla Otto Friedrich Karl Deitersin ja Camillo Golgin töiden ansiosta. Neuroneita pystyttiin eristämään ja niiden toimintaa päästiin tutkimaan vasta 1900-luvulla. Neuronien havaittiin viestivän keskenään sähköisesti. Tämän jälkeen oli mahdollista kysyä, miten tämä viestintä liittyy mielen toimintoihin.
Neurotieteiden edistymisen seurauksena dualistisen mielenfilosofian hyväksyminen on tullut yhä hankalammaksi, ja mielenfilosofian painopiste on kääntynyt fysikalistiseen (materialistiseen) suuntaan. Varhaiset fysikalistiset teoriat, kuten tyyppi-identiteettiteoria, eivät kuitenkaan hyödyntäneet neurotieteiden tutkimustuloksia kovinkaan laajalti, koska neurotieteellinen tutkimus oli vasta orastamassa. Eräs ensimmäisiä filosofeja, joka sovelsi neurotieteiden tutkimustuloksia tyyppi-identiteettiteorian kehittämiseen, oli Barbara Von Eckardt-Klein.
Neurotieteen filosofia
Neurotieteen filosofian tavoitteena on aivotutkimuksen käsitteellinen selvennys. Tässä mielessä se on tieteenfilosofian osa. Alan edustajiin kuuluvat muun muassa Valerie Hardcastle ja William Bechtel.
FIFA Street 4
FIFA Street 4 tunnetaan myös nimellä FIFA Street tai FIFA Street 2012 on EA Sportsin vuonna 2012 julkaisema jalkapalloaiheinen konsolipeli, joka on FIFA Street-sarjan (EA Sports) neljäs julkaisu. Pelin kannessa esiintyy Lionel Messi.
Peli
Pelissä on erilaisia pelimuotoja. Pelimuodot ovat: Futsal, Panna Rules, Last Man Standing, 5v5 sekä Custom Match, jossa pelaaja voi itse kehittää omantyylisensä pelimuodon. Pelissä voi pelata joko yksittäisen ottelun (Hit the streets) tai World Tour-pelimuotoa, jossa pelaaja tekee itselleen joukkueen, joka kiertää ympäri maailmaa pelaamassa otteluita. Jokainen pelaaja saa onnistuneesta harhautuksesta ekstrapisteitä, joiden avulla pelaaja voi "ostaa" pelaajilleen uusia kikkoja, joita he voivat käyttää otteluissa. Pelaaja saa aloittaa uransa haluamastaan maasta, josta edetään aina oman maanosan otteluiden kautta koko maapallon väliseen kilpailuun. Koko kilpailun finaali käydään Rio de Janeirossa.
Liigat
Pelissä on seuraavat liigat:
Lukitut joukkueet
Nämä joukkueet ovat pelin alussa lukittuja, mutta menestymällä World Tourissa ne saa avattua.
Maajoukkueet
Pelissä on seuraavat maajoukkueet:
Pelipaikat
Pelissä voi pelata otteluita seuraavissa kaupungeissa:
Red Bull Simply Cola
Red Bull Simply Cola on Red Bull GmbH:n valmistama kolajuoma. Se tuli vuonna 2008 myyntiin useissa maissa. Vuonna 2009 se kiellettiin eräissä Saksan osavaltioissa. Syynä olivat juomasta löydetyt vähäiset merkit kokaiinista. Red Bull Simply Cola ei ole energiajuoma. Juomaa myydään Suomessa kaupoissa, jotka tuovat sitä maahan.
Nils Arne Eggen
Nils Arne Eggen (17. syyskuuta 1941 – 19. tammikuuta 2022) oli norjalainen jalkapallovalmentaja ja puolustaja. Hän oli Norjan historian menestyneimpiä valmentajia. Eggen muistetaan työstään Rosenborgissa, jonka päävalmentajana hän toimi yli 20 vuoden ajan. Hän voitti seurassa Norjan-mestaruuden viidellä eri vuosikymmenellä.
Ura pelaajana
Eggen aloitti oman peliuransa 15-vuotiaana Orkdal IL:n joukkueessa. Siirryttyään opiskelemaan Trondheimiin hän jatkoi peliuraansa Rosenborgissa ja voitti seuran kanssa Norjan cupin debyyttikaudellaan 1960. Neljän RBK-kauden jälkeen Eggen siirtyi Vålerengaan, jossa pelasi kolme kautta ja voitti mestaruuden 1965.
Oslon visiitin jälkeen Eggen palasi 1966 takaisin Rosenborgiin, jota edusti uransa loppuun, vuoteen 1969 saakka. Hän oli keskeisessä roolissa RBK:n voittaessa kaksi Norjan-mestaruutta ja 1968 Eggen valittiin vuoden pelaajaksi.
Norjan maajoukkueessa Eggen pelasi 29 maaottelua.
Ura valmentajana
Eggen aloitti valmennusuransa kolmikymppisenä Rosenborgin päävalmentajana vuonna 1971. Yhdessä entisen pelikaverinsa Tor Røste Fossenin kanssa hän johdatti RBK:n seurahistorian ensimmäiseen tuplamestaruuteen 1971. Seuraavan kauden jälkeen Eggen siirtyi Norjan alle 21-vuotiaiden maajoukkueen päävalmentajaksi ja 1974 A-maajoukkueen peräsimeen. Hän toimi maajoukkuevalmentajana kolme vuotta onnistumatta luotsaamaan Norjaa arvokisoihin. Hän toimi Rosenborgin päävalmentajana kaudella 1976 ja palasi seuraan kokopäiväiseksi kaudeksi 1978.
Eggenin nosti Rosenborgin takaisin Norjan pääsarjaan ja kärjen tuntumaan. Vaikka mestaruudet jäivät tällä kertaa puuttumaan, oli Eggen onnistunut palauttamaan trondheimiläisjalkapallon takaisin maan eliittiin. 1983 hän siirtyi kasvattajaseuransa Orkdal IL:n päävalmentajaksi ja 1986 Mossin peräsimeen. Mossissa Eggen voitti uransa toisen mestaruuden kaudella 1987. Mestaruus oli yksi Norjan jalkapallohistorian suurista yllätyksistä ja Eggenin jätettyä seuran se putosi pääsarjasta.
Moss-pestinsä jälkeen Eggen palasi Rosenborgiin ja aloitti dynastian rakentamisen. Eggenin seuraavien yhdeksän kauden aikana Rosenborg voitti kahdeksan mestaruutta ja lisäksi kolme cupin mestaruutta. Rosenborgista tuli käsite ja Pohjoismaiden ehdoton suurseura. Eggenin kaudella Rosenborg otti muun muassa seurahistoriansa suurimman voiton, 10–0, SK Brannista. Vuonna 1995 seura pääsi myös ensimmäistä kertaa mukaan Mestarien liigaan, mikä paransi seuran taloudellista tilannetta entisestään.
Kauden 1997 jälkeen Eggen siirtyi kauden ajaksi sivuun päävalmentajana tehtävistä palaten kentän laidalle jälleen kaudeksi 1999. Tuloksena oli neljä perättäistä Norjan-mestaruutta. Eggen lopetti huikean uransa seuran päävalmentajana kauden 2002 jälkeen, luonnollisesti mestarina. Eggenin aikakausi oli Rosenborgin totaalista dominointia Norjassa, sillä mestaruus karkasi vain kerran muualle – 1989 Lillestrøm SK otti yllätysmestaruuden. Lisäksi Rosenborg pelasi huikeita otteluita Mestarien liigassa voittaen muun muassa Real Madridin 2–0.
Vuonna 2003 Eggen palkittiin Pyhän Olavin ritarikunnan kunniamerkillä ansioistaan norjalaisessa jalkapallossa.
Eggen palasi kesäkuun alussa 2010 Rosenborgin päävalmentajaksi, kun Erik Hamrénin sopimus seuran kanssa päättyi. Eggenin johdolla Rosenborg jatkoi menestyskulkuaan ja varmisti mestaruuden kaksi kierrosta ennen liigan loppua. Eggenille mestaruus oli pitkän valmennusuran 15. Hänestä tuli myös viidellä eri vuosikymmenellä Norjan mestaruuden voittanut valmentaja.
Pelifilosofia
Eggenin pelifilosofia sai vaikutteita erityisesti totaalisen jalkapallon edelläkävijältä, Rinus Michelsiltä. Eggen piti tärkeän nimenomaan joukkuepelaamista, sillä joukkue on aina yksilöidensä summa. Hän suosi nopeita ja laajoja vastahyökkäyksiä peluuttaen miehistöään yleensä 4–3–3-muodostelmalla.
Perhe
Eggenin vaimo Karin Pauline kuoli syöpään 71-vuotiaana 26. maaliskuuta 2011. Heidän poikansa Knut Torbjørn teki myös uraa jalkapalloilijana ja valmentajana. Hän kuoli 51-vuotiaana 20. helmikuuta 2012. Eggenillä oli viimeisinä vuosinaan terveyshuolia ja häneltä jouduttiin amputoimaan molemmat jalat, minkä vuoksi hän liikkui loppuelämänsä ajan pyörätuolilla.
Eggen kuoli 19. tammikuuta 2022 kotonaan Orkdalissa 80-vuotiaana.
Rautahepo
Rautahepo on Kari Peitsamon ja hänen Road Hogs -yhtyeensä toinen studioalbumi, joka julkaistiin 14. maaliskuuta 2012. Levy on järjestyksessään Peitsamon 61. albumi.
Winnipeg
Winnipeg on Manitoban provinssin pääkaupunki. Winnipeg on tärkeä osa Kanadan kuljetuslogistiikkaa, sillä se on Kanadan keskilännen merkittävin risteysasema. Kaupunki tunnetaan yleisesti porttina länteen.
Rautahepo
Kappaleet
Kaikki kappaleet säveltänyt, sanoittanut ja sovittanut Kari Peitsamo.
Winnipeg
Nimi Winnipeg on käännös creen kielen sanasta wīnipēk, joka tarkoittaa mutaisia vesiä. Nimitys on peräisin 65 kilometrin päässä kaupungin pohjoispuolisesta Winnipegjärvestä.
Kaupunki sijaitsee lähellä Pohjois-Amerikan mantereen maantieteellistä keskipistettä, Red- ja Assiniboinejokien yhtymäkohdassa tulvatasangolla. Kaupunki perustettiin alun perin näiden jokien yhtymäkohtaan, jota nykyisin kutsutaan nimellä The Forks. Kaupunkia suojaa tulvilta Red River Floodway -tulvakanaali.
Winnipeg on Manitoban provinssin suurin ja Kanadan seitsemänneksi suurin kaupunki: sen asukasluku on 633 451 (2006). Winnipegin kaupunkialueeseen (Winnipeg Metropolitan Area) kuuluvat myös lähistön merkittävät keskukset Selkirk, East ja West St. Paul, Headingley, Cartier, MacDonald ja Springfield: tuolla alueella asuu noin 694 668 asukasta. Kaupunki on maailman kylmimpiä suurkaupunkeja: marras–maaliskuun keskilämpötila on nollan alapuolella. Kaupunki on keskilännen kaupungeista sateisin, mutta paikallinen säätila on pääasiallisesti aurinkoinen.
Winnipeg on Kuopion ystävyyskaupunki.
Ennen eurooppalaisia siirtolaisia
thumb|left|220px|[[Tiipii preerialla, lähellä Red River Colonyä, 1858]]
Winnipeg sijaitsee Redjoen ja Assiniboinejoen yhtymäkohdassa ja on ollut alkuperäiskansojen tärkeä kuljetusreitti, joka mahdollisti yhteydet Winnipegjärven kautta jäämerelle, Kalliovuorille lännessä, Suurille järville idässä ja etelässä Redjoki mahdollisti kulun aina Missouri ja Mississippi-joille saakka, sekä toimi tapaamispaikkana tuhansien vuosien ajan. Monet eri alkuperäiskansat, kuten ojibwayt, assiniboinet, mandanit, siouxit, creet ja tetonit ovat tavanneet ja tehneet kauppaa alueella. Arkeologisissa tutkimuksissa alueelta on löydetty tuhansia vuosia vanhoja First Nations kansojen valmistamia työkaluja, kalliopiirros kalliotaidetta ja suullisen tiedon mukaan aluetta on käytetty leiritymiseen, kalastamiseen, kaupankayntiin ja kauempana pohjoisessa maanviljelyn tarpeisiin. Alueen asukkaat ovat myös rakentaneet kumpuja vesireittien varrelle, samaan tapaan kuin kummunrakentajat Yhdysvalloissa. Ojibwayt ovat myös piirtäneet ensimmäisiä kauppamatkoilla käyttämiään karttoja koivun tuohelle.
Tiettävästi ensimmäinen maanviljelyalue Maniobassa on ollut Redjoen varrella, nykyisen Lockportin asuinalueen tienoilla (Joka sijaitsee noin 28 km koilliseen Winnipegin keskustasta). Alueella kasvatettiin maissia ja muita viljelyskasveja kauan ennen eurooppalaisten saapumista Pohjois-Amerikan mantereelle.
Eurooppalaisten saapuminen
Vuonna 1738 Sieur de la Vérendrye perusti paikalle ensimmäisen kauppapaikan nimeltä Fort Rouge, mutta se hylättiin yksitoista vuotta myöhemmin. Muita kauppapaikkoja perustettiin Redjoen alueelle, ja alueesta kilpailivat Hudson's Bay Company ja North West Company.
North West Company perusti nykyisen kaupungin paikalle kauppapaikan nimeltä Fort Gibraltar. jaarli Thomas Douglasn tavoitteena oli perustaa uusi siirtokunta Redjoen rannalle ja ilmaisen maan toivossa siirtolaisia Skotlannista ja Irlannista muutti alueelle 1812. Saavuttuaan alueelle siirtolaiset rakensivat Fort Douglas linnoituksen, mutta tuhoutui asukkaiden ja North West Companyn välissä taisteluissa. Linnoitus rakennettiin uudelleen, mutta tuhoutui toisen kerran Seven Oaksin taistelussa vuonna 1816. Fort Gibraltar ja Fort Douglas yhdistettiin ja nimettiin uudelleen Fort Garryksi vuonna 1822, ja siitä tuli alueen tärkein kauppa-asema. Vuoden 1826 tuhoisan tulvan jälkeen Fort Garry rakennettiin uudelleen 1835, ja vaikka sen merkitys varsinaisessa turkiskaupassa jäi vähäiseksi, Hudson's Bay Companyn johtajan päämaja oli siellä useita vuosia.
Vuosina 1869–1870 Winnipegin alueella käytiin Redjoen kapinana tunnettu uudisasukkaiden ja alueen alkuperäisten Louis Rielin johtamien Métis-intiaanien välinen kahakka. Tämän kapinan seurauksena Manitoba liittyi Kanadan liittovaltioon viidentenä provinssina 1870. Winnipeg sai kaupunkioikeudet 8. marraskuuta 1873. Postitoimiston nimi muuttui Winnipegiksi vasta kolme vuotta myöhemmin.
1800-luvun loppupuoli ja 1900-luvun alku
thumb|220px|Winnipegin pääkatu vuonna 1887 (näkymä Pioneer Avenuelta pohjoiseen). Winnipeg kasvoi kiivaasti 1890–1920, jolloin kaupungin asukasluku nousi 25 000:sta yli 200 000:een.
Canadian Pacific Railwayn rautatie Ontariosta Winnipegiin valmistui 1881. Rautatien tulo kaupunkiin aiheutti valtavan muuttoliikkeen alueelle, kaupunkiin virtasi matkailijoita, liikemiehiä ja siirtolaisia ympäri maailmaa, luoden pohjan Kanadan monikulttuuriselle yhteiskunnalle läntisessä Kanadassa. Maatalous oli alueen tärkein ja kukoistavin teollisuudenala, monet liikemiehet tekivätkin suuria voittoja ja rikastuivat tästä nousukaudesta. Usko tulevaisuuteen on hyvin nähtävissä Manitoba Legislative Buildingissa, joka rakennettiin 1920 kustannuksia säästämättä Tyndal stone-kivestä ja jonka huipulle pystytettiin nelimetrinen 23,5 karaatin kullalla päällystetty pronssinen patsas. Patsaan virallinen nimi on, mutta yleisemmin tunnetaan nimellä. rakentamisen kiivaudesta johtuen tonttien hinnat nousivat nopeasti, talouskasvu hidastui ajan myötä, pian tämän jälkeen Vancouverista kasvoi maan kolmanneksi suurin kaupunki Winnipegin ohítse.
Kaupunki ajautui taloudellisiin ongelmiin Panaman kanavan avauduttua liikenteelle vuonna 1914 tavarankuljetukset rautateitä pitkin vähenivät huomattavasti laivojen purkaessa lastinsa suoraan kohdesatamiin, tämä auttoi Vancouveria kasvamaan muita kaupunkeja nopeammin.
thumb|left|220px| Winnipegin yleislakko, 21. kesäkuuta, 1919
Ensimmäisen maailmansodan päätyttyä talouselämä koki syvän laman jonka johdosta työttömyysaste nousi rajusti, Ammattiliittojen toimista ja sodasta palaavien miesten heikentäessä työnsaantimahdollisuuksia 35 000 työntekijää aloittivat Winnipegin yleislakon toukokuussa 1919. Monet lakkoilijat vangittiin tai karkotettiin, mutta lakkoa ei saatu päättymään ennen kuin Riot Act poikkeuslaki julistettiin voimaan ja Kanadan ratsupoliisin joukot hyökkäsivät lakkoilijajoukon kimppuun, kaksi lakkoilijaa kuoli kahakassa ja ainakin 30 loukkaantui, päivä tunnetaan "Verisenä lauantaina". Tapahtuien johdosta väestön mielipiteet jakautuivat, lakon yhtenä johtajana toiminut J. S. Woodsworth perusti Co-operative Commonwealth Federation (CCF) puolueen joka oli Kanadan ensimmäinen sosialistisen puolue ja joka myöhemmin muuttui NDP-puolueeksi.
Osamarkkinoiden romahdettua 1929 Winnipegin talousnäkyvät synkkenivät entisestään, 1930-luvun lama aiheutti kaupungissa massiivisen työttömyysasteen kasvun. Lamaa pahensi kuivuuskaudet ja maataloustuotteiden hintojen aleneminen. Lama päättyi vasta Toisen maailmansodan alun jälkeen 1939. Winnipegissä sijaitsevat armeijan varusvarastot Minto, Tuxedo (Fort Osborne) ja McGregor olivat ääriään myötä täynnä ja ottivat haltuunsa ympäröiviä rakennuksia varastoidakseen sotatarvikkeita.
Toisen maailmansodan päätyttyä usko parempaan tulevaisuuteen kasvoi Winnipegissä. Kaupungin rakennusbuumi alkoi uudelleen, mutta pysähtyi täysin vuoden 1950 tulvan seurauksena. Tulva oli suurin sitten vuoden 1861. Se kesti kaikkiaan 51 päivää, kunnes 8. toukokuuta 1950 kahdeksan tulvavallia murtui ja vesi valtasi suuren osan kaupunkia. Neljä kaupungin yhdestätoista sillasta tuhoutui, ja lähes 100 000 ihmistä evakuoitiin kaupungista. Operaatio oli Kanadan historian suurin. Kanadan hallitus arvioi tulvavahinkojen olleen yli 26 miljoonaa dollaria, Manitoban provinssin arviot olivat noin kaksinkertaiset.
Yhdistyminen
Nykyinen Winnipegin kaupunki syntyi vuonna 1971 allekirjoitetulla Unicity Actilla. Winnipegin kaupunkiin yhdistettiin tuolloin kaupunkia ympäröivät keskukset St. James-Assiniboia, St. Boniface, Transcona, St. Vital, West Kildonan, East Kildonan, Tuxedo, Old Kildonan, North Kildonan, Fort Garry, ja Charleswood.
600px|Panoraamakuva Winnipegistä vuodelta 1907.
Maantiede ja ilmasto
Winnipeg sijaitsee Redjoen jokilaakson pohjalla. Se on maastoltaan hyvin tasaista: kaupungin alueella ei ole mainittavia korkeuseroja. Winnipegin keskusta sijaitsee Red- ja Assiniboinejokien yhtymäkohdassa. Keskusta tunnetaan yleisesti Kanadan tuulisimpana paikkana.
Kaupungin keskusta on sen talouselämän ydin, ja sen pinta-ala on 2,5 km². Lähiörakentaminen on levinnyt kaikkiin ilmansuuntiin keskustan ympärille mutta on pääasiallisesti keskittynyt jokien rannoille etelän ja lännen suunnalle. Kaupunki lähiöineen käsittää pohjois-eteläsuunnassa noin 20 km:n pituisen ja itä-länsisuunnassa noin 25 km:n levyisen alueen. Kaupungissa on kaksi laajaa puistoaluetta, Assiniboine Park ja Kildonan Park. Tärkeimmät kauppakeskukset ovat Polo Park (St. James), Kildonan Crossing (Transcona), South St. Vital, ja Garden City (West Kildonan).
Maan alavuuden ja runsaan vuotuisen lumisateen vuoksi tulvavedet uhkaavat kaupunkia vuosittain. Vuoden 1826 tulva oli pahin kahteensataan vuoteen. Viimeisin paha tulvakevät oli 1950, jolloin tulvavedet aiheuttivat miljoonien dollarien vahingot ja useita tuhansia ihmisiä jouduttiin evakuoimaan. Tulvan seurauksena rakennettiin 49 kilometrin mittainen tulvakanava Red River Floodway, joka suojaa kaupunkia ohjaamalla tulvavedet kaupungin ympäri. Sen lisäksi kaupunkia suojaa kaksi muuta tulvienhallintajärjestelmää, Assiniboine River Floodway eli Portage Diversion -tulvakanava sekä Shellmouthin pato. Nämä turvajärjestelmät estivät kaupunkia vuosina 1974 ja 1979 uhanneet ennätystulvat, jotka aiheuttivat tuhoja mm. Grand Forksissa Pohjois-Dakotassa.
Alavat maat sekä Redjoen jokilaakson savinen maa aiheuttavat sateisina vuosina sadevesiongelmia. Kosteita vuosia seuraa yleensä myös hyönteisten, eritoten hyttysten, määrän räjähdysmäinen kasvu. Winnipeg onkin saanut kyseenalaisen kunnian olla Pohjois-Amerikan hyttyspääkaupunki. Kesällä 2005 hyttysansojen määrä kaupungin alueella kasvoi tuhansiin Niilinviruksen leviämisen estämiseksi. Hyttysongelmaan on käytetty myös kemiallisia aineita, jotka ovat aiheuttaneet eripuraa asukkaiden keskuudessa.
Winnipeg sijaitsee keskellä preeriaa suojattomana arktisilta tuulilta. Kaupunki on keskellä arktista väylää (Arctic Trough), jota pitkin pohjoisesta virtaa kylmää. Siksi lämpötila laskee nollan alle jo lokakuun puolenvälin jälkeen ja kylmät tuulet vaivaavat kaupunkilaisia marraskuusta helmikuuhun. Siitä kaupunki on saanut lempinimekseen "Winterpeg". Winnipeg on Kanadan kylmin suuri kaupunki: kylmempi kuin Edmonton tai Calgary. Environment Canadan mukaan, Winnipeg oli maailman kylmin kaupunki, jonka asukasluku on yli 600 000 perustuen keskimääräisiin yölämpötiloihin joulukuusta helmikuuhun, mutta nyt kun Ulan Bator on kasvanut suuremmaksi kuin Winnipeg, Ulan Bator Mongoliassa on nyt maailman kylmin suuri kaupunki.
Kesät ovat yleensä aurinkoisia ja lämpimiä, ja keskilämpötila on +25 °C. Vain noin kuusi viikkoa kestävien kevään ja syksyn säät ovat vaihtelevia.
Winnipegin vuotuinen sademäärä on 510 mm ja vuotuinen lumipeitteen paksuus 115 cm. Lumi peittää maan marraskuun puolivälistä maaliskuun loppuun, mutta vuotuiset erot saattavat olla suuria. Kaupungissa vietetään lähes takuuvarmasti "valkeaa joulua". Sataan vuoteen on ollut vain yksi joulupäivä, jolloin maassa ei ole ollut lunta.
Rautatiet
Winnipegin kaupunkia palvelevat rautatieyhtiöt VIA Rail, Canadian National Railway, Canadian Pacific Railway sekä BNSF Railway. Winnipeg on ainoa kaupunki Thunder Bayn ja Vancouverin välillä, josta on suora rautatieyhteys Yhdysvaltoihin.
Sekä Canadian Nationalilla että Canadian Pacificilla on kaupungissa omat suuret ratapihansa, jotka toimivat sekä yhdistettyjen kuljetusten että asiakaspalvelun keskipisteinä. Kansallisen matkustajajunayhtiö VIA Railin paikallinen toimipiste sekä ainoa pysähdyspaikka on Winnipeg Union Station.
Alueella toimii myös useita pienempiä rautatieyhtiöitä, kuten Central Manitoba Railway ja kaupungin omistama Greater Winnipeg Water District Railway.
Neues Schloss (Meersburg)
Neues Schloss on barokin tyylisuuntaa edustava linna saksalaisessa Meersburgin kaupungissa, Bodenjärven rannalla, Baden-Württembergin osavaltiossa. Se toimi vuosien 1750 ja 1803 välisenä aikana Konstanzin ruhtinaspiispojen virallisena residenssinä. Linnan rakennutti ruhtinaspiispa Johann Franz Schenk von Stauffenberg 1710-luvulla.
Winnipeg
Rautatiet
Rautatieliikenne työllistää noin 5 000 asukasta.