cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Atlantis – kadonnut kaupunki
Juoni
Kida saa tietää, että Milo osaa lukea Atlantiksen muinaisia kirjoituksia, joten hän vie Milon katsomaan useita seinäkirjoituksia ja pyytää tätä kääntämään ne. Milo selittää, että Atlantis ja sen asukkaat saavat energiaa ”Atlantiksen sydämeksi” kutsutun suuren sinisen ”kristallin” elinvoimasta. Kristallin voimaa on säilötty kaikkien atlantislaisten käyttämiin hohtaviin sinisiin kristallikaulakoruihin. Kida muistelee, miten hänen äitinsä kuoli tuhansia vuosia sitten, kun ”Atlantiksen sydän” valitsi tämän suojellakseen kaupunkia jättimäiseltä tsunamilta, jonka atlantislaiset olivat saaneet aikaan käyttäessään ”Sydämen” voimia väärin. Kaksikko palaa takaisin retkeltään ja saa tietää, että Rourke ja muut ryhmäläiset ovat juonitelleet saadakseen ”Atlantiksen sydämen” haltuunsa ja viedäkseen sen sitten yläpuoliseen maailmaan. Rourke pahoinpitelee kuninkaan kohtalokkaasti pakottaakseen tämän paljastamaan ”Sydämen” olinpaikan, joka sattuu olemaan aivan valtaistuinsalin alapuolella. Rourke, Sinclair, Milo ja Kida laskeutuvat luolaan, jossa ”Sydän” leijuu korkealla ilmassa ympärillään Atlantiksen muinaisten kuninkaiden kiviveistoksia. ”Sydän” vetää Kidaa puoleensa, niin että se lopulta imeytyy prinsessan sisään ja lakkaa tuottamasta energiaa Atlantikselle ja sen asukkaille. Rourken miehet säilövät Kidan metallikonttiin ja valmistautuvat kuljettamaan sen takaisin pinnalle. Siinä samalla Milon ystävät kuitenkin hylkäävät Rourken, kun he ymmärtävät, että ”Sydämen” vieminen tarkoittaa atlantislaisille kuolemaa. Kuningas tekee kuolemaa, mutta ehtii kertoa Milolle totuuden "Sydämestä" ja pyytää häntä pelastamaan sekä sen että Kidan.
Milo usuttaa atlantislaiset ja ystävänsä hyökkäämään Rourken kimppuun. He ottavat käyttöönsä useita lentäviä kulkuneuvoja ja saavuttavat lopulta Rourken uinuvan tulivuoren kraatterissa. Rourke on parhaillaan valmistautumassa nostamaan Kidan maanpinnalle kuumailmapalloa muistuttavan ilmalaivan avulla. Seuraa taistelu, jonka aikana sankarit onnistuvat estämään Rourkea pakenemasta maanpinnalle. Milo hyökkää Rourken kimppuun ja aiheuttaa lopulta tämän kuoleman. Kun ilmalaiva rysähtää takaisin alas kraatteriin, se räjähtää herättäen uinuvan tulivuoren. Milo, hänen ystävänsä ja atlantislaiset pakenevat purkautuvaa tulivuorta Kida mukanaan. Pian he saavat kuitenkin huomata, että tulivuori uhkaa peittää myös Atlantiksen laavallaan. Kida vapautetaan metallikontista, jolloin ”Atlantiksen sydämen” voima aktivoi useita kaupungin laitamilla seisovia jättimäisiä ihmispatsaita. Patsaat muodostavat voimakentän kaupungin ympärille, niin ettei laava pysty tuhoamaan Atlantista. Tämän jälkeen "Sydän" vapauttaa Kidan otteestaan.
Milon ystävät valmistautuvat palaamaan maanpinnalle, kun taas Milo päättää jäädä Atlantikseen Kidan luokse, sillä hän on ehtinyt rakastua prinsessaan. Hän tahtoo myös auttaa atlantislaisia palauttamaan Atlantiksen sen entiseen loistoonsa. Maanpinnalla Milon ystävät harjoittelevat herra Whitmoren johdolla peitetarinaa kokemuksistaan, jotta muut ihmiset luulisivat, etteivät he ikinä Atlantista löytäneetkään. Elokuva päättyy Milon ja Kidan viimeistellessä Kidan isän kuvapatsaan, joka nousee ilmaan muiden ”Atlantiksen sydäntä” kiertävien kivipatsaiden joukkoon kukoistavan kaupungin ylle.
Ääninäyttelijät
Suomenkielisen version sivurooleista vastaavat Vaula Hyry, Markus Bäckman, Ari Parviainen, Ilkka Heiskanen, Marja-Liisa Pettersson, Veikko Honkanen, Telma Tuomisto, Vesa Helenius, Hannu Väre ja Ralf Öhberg. Ohjauksesta vastaa Annamari Metsävainio ja käännöksestä Jarkko Cairenius.
Satanic Warmaster
Satanic Warmaster on suomalainen yhden hengen black metal -yhtye, joka on perustettu vuonna 1999 Lappeenrannassa. Sanoituksellisesti yhtye liikkuu pääosin satanismin ja okkultismin eri muotojen sekä eurooppalaisten kansantarujen maailmassa.
Yhtye julkaisee albuminsa oman Werewolf Records -levy-yhtiönsä kautta.
Yhtyeen vuonna 2014 julkaistu Fimbulwinter-albumi nousi Suomen virallisella albumilistalla sijalle 14.
Yhtyeellä on yli 250 000 Facebook-seuraajaa.
Teräsmies ja uhka auringosta
Teräsmies ja uhka auringosta (Superman IV: The Quest for Peace) on yhdysvaltalainen vuonna 1987 ensi-iltansa saanut supersankarielokuva, jonka on ohjannut Sidney J. Furie ja kirjoittanut Lawrence Konner ja Mark Rosenthal. Elokuva perustuu DC Comicsin hahmoon Supermaniin ja Christopher Reeven kehittämään tarinaan. Elokuvan pääosissa nähdään Reeve, Gene Hackman, Jackie Cooper, Marc McClure, Jon Cryer, Sam Wanamaker, Jim Broadbent, Mariel Hemingway, ja Margot Kidder.
Se on Superman-elokuvasarjan viides elokuva (seuraten vuoden 1984 Supertyttö-elokuvaa) ja on jatko-osa elokuvalle Teräsmies III. Se on sarjan ensimmäinen elokuva, jossa tuottajat Alexander ja Ilya Salkind eivät oleet mukana. Tämän neljännen tuotti halvempiin elokuvatuotantoihin keskittynyt kaksikko Menahem Golan ja Yoram Globus, ja heidän elokuvatuotantofirmansa Cannon Films. Elokuva merkitsee myös Reeven viimeistä esiintymistä Supermanina, joka suostui palaamaan vastineeksi suuresta palkasta ja ydinaseriisuntaa edistävästä tarinasta.
Vähän ennen elokuvan tuotantoa elokuvan tuottaja Cannon Group joutui vakaviin talousongelmiin, joka pakotti huomattavia budjettileikkauksia. Myös 40 minuuttia materiaalia poistettiin negatiivisten testinäytösten jälkeen.
Julkaisun jälkeen kriitikot ja fanit halveksuivat sitä laajalti. Arvostelijat vetosivat huonoihin erikoistehosteisiin, epäjohdonmukaisuuksiin ja juonenaukoihin. Elokuvaa on usein kutsuttu yhdeksi kaikkien aikojen huonoimmista elokuvista. Muita Teräsmies-elokuvia ei julkaistu ennen Superman Returnsia vuonna 2006.
Tiivistelmä
Samalla kun Clark Kent (Christopher Reeve) jatkaa maailman pelastamista Teräsmiehenä, mm. pelastaen venäläisen avaruusaseman miehistön kuolemalta, hänen vihollisensa Lex Luthor (Gene Hackman) lojuu edelleen vankilassa ja määrätään louhostöihin.
Palattua maahan, Clarkille esiintyy omia vaikeuksia, kun hänen työpaikkansa, "Daily Planet"-lehden, ostaa tuulinen David Warfield (Sam Wanamaker), joka haluaa muuttaa perinteisen sanomalehden tabloidiksi. Perry White (Jackie Cooper) erotetaan päätoimittajan tehtävästä, ja Warfieldin tytär Lacy (Mariel Hemmingway) tulee hänen tilalleen ja ihastuu välittömästi Clarkiin, jonka kimppuun hän välittömästi heittäytyy - Lois Lanen (Margot Kidder) suureksi tyytymättömyydeksi.
Saatuaan kirjeen pojalta, joka halusi lopettaa ydinsodan mahdollisuuden, Teräsmies päättää tuhota kaikki maailman ydinaseet ja heittää ne aurinkoon. Sillä välin Lenny Luthor (Jon Cryer) vapauttaa setänsä Lex Luthorin vankilasta. Kaksikko varastaa hiuksen, jonka Teräsmies lahjoitti museolle. Luthor käyttää hiusten sisältämää DNA:ta laitteen luomiseen ja piilottaa sen ydinaseeseen. Kun Teräsmies pudottaa tämän pommin aurinkoon, tähden energia luo olennon, jolla on Kryptonin tason voimia, nimeltä Nuclear Man (Mark Pillow). Nuclear Man:in avulla, Lex Luthorin kykenee toteuttaamaan rikollisimmat suunnitelmansa täysin vapaasti.
Tuotanto
Reeve esitti tarinan, joka keskittyi ydinasekilpailuun protestina Reykjavikin huippukokouksen epäonnistumisesta ja presidentti Ronald Reaganin armeijan lisääntymisestä ja skeptisyydestä asevalvontaa kohtaan.
Arvioita ja vastaanotto
Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano sanoo näyttelijöiden pelastavan elokuvan naiivin juonen. Hän antaa elokuvalle kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.
Vuonna 2010, Empire-lehden lukijat äänestivät elokuvan sijalle 40 lehden "50 kaikkien aikojen huonoimman elokuvat"-listalla.
Lentopallon miesten 2-sarja
Lentopallon miesten 2-sarja on lentopalloliiton alaisuudessa toimiva lentopallosarja. Se on Suomen kolmanneksi korkein sarjataso lentopallossa.
Lentopallon Suomensarja perustettiin maan toiseksi korkeimmaksi sarjatasoksi samalla, kun Suomen mestaruudestakin alettiin pelata 1957. Nimi muuttui kakkossarjaksi 1970-luvun alussa, muuttuen myöhemmin nykyiseen muotoonsa 2-sarja. Kauteen 1974-1975 saakka 2-sarja oli maan toiseksi korkein sarjataso, kaudesta 1975-1976 (jolloin perustettiin 1-sarja) kolmanneksi korkein, kaudesta 1996-1997 kauteen 2000-2001 neljänneksi korkein (väliin luotiin Supersarja) ja sen jälkeen jälleen kolmanneksi korkein sarjataso Suomen lentopallossa.
Eric Heimbürger
thumb|150px|Eric Alexander Amandus Heimbürger. Eric Alexander Amandus Heimbürger (16. kesäkuuta 1888 Espoo – 1. helmikuuta 1954) oli suomalainen jääkärieversti. Hänen vanhempansa olivat kartanonomistaja Nicolai Heimbürger ja Therese von Jessen. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1924 Aune Emilia Rekolan kanssa.
Opinnot
Heimbürger valmistui ylioppilaaksi Nya svenska läroverket i Helsingfors-nimisestä oppilaitoksesta 1908 ja liittyi Uusmaalaiseen osakuntaan. Hän opiskeli Helsingin yliopiston lainopillisessa tiedekunnassa 1908–1909, Teknillisen korkeakoulun konerakennusosastossa 1909–1912 ja yhden vuoden Karlsruhen teknillisessä korkeakoulussa. Lisäksi hän suoritti sotateknillisen kurssin vuosina 1927–1929.
Jääkärikausi
thumb|300px|Jääkäripataljoona 27:n tiedonanto-osasto, kuvaan merkitty osaston johtajat [[Birger Homén ja Eric Heimbürger.]] Heimbürger liittyi yhtenä ensimmäisten vapaaehtoisten joukkoon, joiden päämääränä oli Saksassa sotilaskoulutusta antava Pfadfinder-kurssi, joka järjestettiin Pohjois-Saksassa sijaitsevalla Lockstedter Lagerin harjoitusalueella. Leirille hän ilmoittautui 25. maaliskuuta 1915. Hänet sijoitettiin joukon 1. komppaniaan. Myöhemmin hänet sijoitettiin Kuninkaallisen, Preussin Jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan, josta hänet siirrettiin 53 muun miehen kera 2. lokakuuta 1917 perustettuun pataljoonan tiedonanto-osastoon, missä hän toimi suomalaisena osaston johtajana. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Heimbürger oli opettajana Libaussa keväällä 1917 toimeenpannuilla viestikursseilla ja toimi myöhemmin radio-osaston päällikkönä. Hän suoritti Libaussa vuonna 1917 järjestetyn sotakoulun A-kurssin.
Sisällissodan jälkeinen aika
Heimbürger määrättiin 5. kesäkuuta 1918 Yleisesikunnan yhteysosaston päälliköksi ja tiedonantojoukkojen komentajaksi. Hän toimi niiden kurssien ylivalvojana, jotka heinäkuussa 1918 toimeenpantiin Helsingissä kantajoukon järjestämiseksi divisioonien ja Vuoristoprikaatin tiedonanto- (viesti-) osastoja varten. Hänet siirrettiin 22. maaliskuuta 1920 tiedonantojoukkojen tarkastajaksi Sotaväen esikuntaan ja 8. joulukuu 1920 alkaen Teknillisten joukkojen esikuntaan ja määrättiin 14. kesäkuuta 1921 esiupseeriksi ja 28. huhtikuuta 1927 alkaen viestipalveluksen opettajaksi Kadettikouluun. Erillisen kenttälennätinkomppanian (myöh. nimi Erill. viestikomppania) päälliköksi hänet nimitettiin 31. lokakuuta 1927, josta hänet taasen siirrettiin 1. heinäkuuta 1933 alkaen Armeijakunnan esikuntaan ja määrättiin pioneeri- ja viestitoimiston päälliköksi. Hän on hoitanut Teknillisten joukkojen komentajan tehtäviä lyhyitä aikoja vuosina 1921 ja 1924 sekä esikuntapäällikön tehtäviä vuonna 1925. Heimbürger oli ollut komennusmatkalla Liettuassa 11. – 20. toukokuuta 1924 välisen ajan.
Talvi- ja jatkosota
Heimbürger toimi talvisodan ja välirauhan aikana 1. ja 2. Armeijakunnan viestikomentajana ja jatkosodan puhjettua hänet nimitettiin Päämajan Viestiosasto 2:n päälliköksi, jona aikana hän suoritti useita komennusmatkoja ulkomaille. Tehtävässä hän oli sodan päättymiseen saakka, jolloin hän erosi vakinaisesta palveluksesta.
Sotien jälkeinen aika
Sotien jälkeen hän oli hetken toimettomana mutta astui uudelleen palvelukseen jo vuonna 1945 Puolustusvoimain Pääesikuntaan, missä hänet sijoitettiin sotasaalisosaston päälliköksi. Osaston päällikkönä hän palveli vuoteen 1947 saakka, jolloin siirtyi Sähkötarkastuslaitoksen palvelukseen tarkastavaksi insinööriksi Helsinkiin. Hänet on haudattu Helsingin Hietaniemen hautausmaalle.
Opetustoimi
Heimbürger toimi opettajana aktiiviupseerikursseilla vuonna 1920 ja Viestipalveluksen tuntiopettajana Kadettikoulussa vuosina 1919–1926.
Luottamustoimet
Heimbürger toimi sotalaitoksen edustaja lennätinkomiteassa vuonna 1919 ja oli radiokomitean jäsen vuonna 1920 sekä polkupyöräjoukkojen määrävahvuuksia suunnitelleen komitean jäsenenä vuonna 1922. Puhelin- ja merkinantopalvelushaaran määrävahvuus ehdotuksia laatineen komitean jäsenenä hän toimi vuonna 1923 ja tiedonantojoukkojen kunniatuomioistuimen puheenjohtajana vuonna 1921.
Ted Sider
Ted (Theodore) Sider on yhdysvaltalainen filosofi, joka toimii New Yorkin yliopiston filosofian professorina vuodesta 2007. Hänen erikoisalojaan ovat metafysiikka, kielifilosofia ja logiikka.
Axel Olof Freudenthal -mitali
Axel Olof Freudenthal -mitali oli Ruotsalaisen kansanpuolueen vuosina 1937–2007 jakama mitali. Se on nimetty tunnetun suomenruotsalaisen kielentutkijan ja svekomaanin Axel Olof Freudenthalin mukaan.
Ainoa kultainen Freudenthal-mitali on myönnetty Elisabeth Rehnille. Hopeisia mitaleita on jaettu 16 ja pronssisia 29.
Mitali
Mitali perustettiin 12. joulukuuta 1936, kun Axel Olof Freudenthalin (1836–1911) syntymästä oli kulunut sata vuotta. Mitalia lyötiin kultaisena, hopeisena ja pronssisena. Mitali on pyöreä ja sen läpimitta on 55 millimetriä. Mitalissa on Axel Olof Freudenthalin kuva, nimi ja elinaika. Mitaliin on kuvattuna myös tyylitelty viikinkilaiva sekä riimukirjoituksena teksti Begrunda hövdingens gärning. Mitalin suunnitteli kuvanveistäjä Gerda Qvist.
Puolueen hallitus jakoi Freudenthal-mitalia palkintoperustelujen mukaan suomenruotsalaisuuden kannalta erityisen ansioituneille henkilöille. Se voitiin myöntää myös suomenruotsalaisen kulttuurielämän merkittävälle edustajalle tai erittäin ansioituneelle ulkomaan kansalaiselle.
Keskustelu
Freudenthal oli 1800-luvulla nousseen svekomaanisen liikkeen johtava ideologi. Hän tukeutui August Sohlmanin ajatukseen, että tšuudilaiseen rotuun kuuluvat suomalaiset edustivat henkiseltä kehitykseltään alempaa tasoa germaanikansoihin verrattuna. Hän nojautui myös Carl Säven esittämään oppiin, jonka mukaan ruotsalaisuus oli Suomessa länsimaisen kulttuurin etuvartioasema ”idän barbariaa” vastaan. Koska kansa eli kielensä mukana, täytyi ruotsinkielisten säilyäkseen säilyttää kielensä.
Mitalia ei ole jaettu vuoden 2007 jälkeen. Vuonna 2013 perussuomalaisten kansanedustaja Jussi Niinistö arvosteli mitalin jakamista blogissaan kysymällä, miten ”tunnetun rasistin nimellä voidaan jakaa mitalia?” RKP:n viestintäpäällikkö Marcus Hagstrom kommentoi, että mitalia ei anneta rasismin edistämisestä, mutta koska väitteet rasistiyhteyksistä ja Freudenthalin rotuopista ovat tulleet mitalin yhteydessä yhä enemmän esille, on mitalin asemaa pohdittu puolueessa.
RKP:n puheenjohtaja Carl Haglund sanoi, että RKP ei enää jaa mitalia, koska vaikka Freudenthal olikin ansiokas kielentutkija, ”Freudenthalin mielipiteet olivat kyseenalaisia” ja RKP ei ”halua jakaa palkintoa, joka loukkaa ihmisiä”.
Sibelius (sävellysohjelma)
Sibelius on englantilaislähtöinen, kaupallinen nuotinnosohjelma Microsoft Windows, Mac OS, OS X, ja RISC OS -käyttöjärjestelmille. Sitä käyttävät säveltäjät, sovittajat, esiintyjät, musiikin kustantajat, opettajat ja oppilaat nuotinkirjoitukseen. Ohjelmaa käytetään erityisesti musiikinlajeissa, joissa esittäminen tapahtuu pääsääntöisesti nuoteista. Ohjelma kuuluu nykyisin Avid Technologyn tuoteperheeseen. Sibeliusta voi laajentaa myös erilaisilla soundikirjastoilla, jolloin partituurin saa soimaan halutuilla instrumenteilla realistisin soitinäänin.
Sibeliuksesta on tullut yksi suosituimmista nuotinnosohjelmista, jolla on "satojatuhansia käyttäjiä sadoissa maissa". Ohjelmasta on englanninkielisen version lisäksi muun muassa saksan-, espanjan-, ranskan- ja japaninkieliset versiot. Saatavilla on myös ohjelman "Lite"-versioita, joissa on vähemmän ominaisuuksia alhaisempaan hintaan.
Kehitys
Sibelius oli Acorn Archimedes -tietokoneen läpimurtosovellus, jonka ansiosta säveltäjät ostivat Archimedes-tietokoneen. Ohjelman kehittävät kaksoset Ben ja Jonathan Finn ollessaan opiskelijoina Oxbridgessä. Sovellusta on sanottu ensimmäiseksi helpoksi ja intuitiiviseksi nuotinnosohjelmaksi ja ohjelmalla voitiin toistaa laajoja sävellyksiä MIDIn avulla maksamatta suuria summia orkesterille.
Archimedes-tietokoneen käyttäjäkunta oli pieni ja ohjelmasta tehtiin Microsoft Windows -versio. Ohjelman käyttöliittymä suunniteltiin uudelleen ja siitä julkaistiin myös Macintosh-versio. Ohjelmaan lisättiin kyky tuoda musiikkia Score- ja Finale-ohjelmistoista, jotka ovat sen kaksi pääkilpailijaa.
Silloin kun
Silloin kun on suomalaisen Kaseva-yhtyeen debyyttialbumi. Se julkaistiin toukokuussa 1974. Albumin tunnetuimpia kappaleita ovat "Striptease tanssija", "Vanha mies" sekä "Tyhjää".
Sibelius (sävellysohjelma)
Kehitys
Kokonaisuudessaan assembly-ohjelmointikielellä kirjoitettu ohjelma toimi alun perin ainoastaan Acorn Archimedes-tietokoneiden ARM-prosessorilla.
Käyttäjiä
Sibelius-ohjelmaa käyttävät ammattilaiset ja harrastelijat säveltämisessä, sovituksessa ja nuottien puhtaaksikirjoituksessa ja lisäksi se on laajalti käytetty opetusvälineenä. Tunnetuista musiikin vaikuttajista Sibeliuksen käyttäjiä ovat muun muassa Esa-Pekka Salonen, Andy Summers, Steve Reich, Michael Tilson Thomas, Jamie Cullum, Howard Goodall, Nick Proch, Harry Gregson-Williams, Lalo Schifrin, Adam Neely ja Alf Clausen sekä Iiro Rantala.
Nimi
Sekä ohjelmiston että Sibelius Software -yhtiön nimi viittaa suomalaiseen säveltäjään Jean Sibeliukseen. Ohjelman kehittivät englantilaiset kaksosveljekset Jonathan ja Ben Finn, jotka ovat kertoneet nimen syyksi sen, että Sibelius oli molempien suosikkisäveltäjä, ja kiistäneet, että heidän sukunimellään (Finn, ”suomalainen”) olisi ollut tekemistä ohjelman nimeämisen kanssa.
Silloin kun
Albumi julkaistiin toukokuussa 1974 Love Recordsin toimesta vinyylilevynä ja C-kasettina. 1970- ja 1980-luvuilla julkaistiin kolme uusintapainosta vinyylilevylle, joiden tarkat julkaisuvuodet eivät ole tiedossa. Ensimmäinen CD-painos albumista julkaistiin vuonna 1990, jolloin mukana oli bonuskappaleina Kasevan ensimmäinen single "Mari / Isomahamies" vuodelta 1974. Toinen, remasteroitu CD-painos julkaistiin vuonna 2002, jonka mukana oli aiemman kahden bonuskappaleen lisäksi yhtyeen kaksi livenä esitettyä albumin kappaletta. Elokuussa 2014 Svart Records julkaisi albumista perinteisen mustan vinyylin lisäksi 200 kappaleen rajoitetun painoksen ruskella vinyylilevyllä ja bonuksena oli "Mari/Isomahamies"-single myös ruskealla levyllä. Vuonna 2022 Rolling Records julkaisi albumista jälleen uusintapainoksen vinyylilevyllä, tällä kertaa 300 kappaleen rajoitettuna painoksella mustalla vinyylillä.
Kappaleet
Kaikki kappaleet sovittanut Kaseva.
Sibelius (sävellysohjelma)
Nimi
Alkuperäinen Acorn-ohjelmistoversio oli nimeltään Sibelius 7, mutta 7 ei ollut sen versionumero, vaan viittaus Sibeliuksen 7. sinfoniaan. Windows- ja Macintosh-versioissa yhtiö luopui numerosta ja alkoi käyttää tavanomaisia versionumeroita. Nykyinen ohjelmistoversio on 7.5.
Vuosisata
Vuosisata on sadan vuoden jakso, erityisesti jokin ajanlaskun sataluku.
Suomessa yleisimmin käytetty vuosisatojen nimeämistapa perustuu vuosiluvun alkuosaan. Tuhatyhdeksänsataaluku eli 1900-luku sisältää vuodet 1900–1999. Samoin määritellään vuosikymmenet, esimerkiksi 1910-luku (vuodet 1910–1919). Sama järjestelmä on ruotsissa (nittonhundratalet, 1900-talet; åttiotalet, 80-talet).
Monissa kielissä, joskus suomessakin, vuosisadoista käytetään järjestyslukuja (, 'kahdeskymmenes vuosisata'), jolloin on tapana määritellä ensimmäiseksi vuosisadaksi vuodet 1–100, toiseksi vuosisadaksi 101–200 ja niin edelleen. Tällöin esimerkiksi 20. vuosisata sisältäisi vuodet 1901–2000. Käytännössä 20. vuosisadalla tarkoitetaan usein vuosia 1900–1999.
Rauman maalaiskunta
Rauman maalaiskunta oli Satakunnassa sijainnut Suomen kunta. Rauman maalaiskunta ja Rauma yhdistyivät vuonna 1993. Rauman maalaiskunta ympäröi Raumaa pohjois-, itä- ja eteläpuolelta. Muut naapurikunnat olivat Eurajoki, Kodisjoki, Lappi ja Pyhäranta. Vuonna 1954 Syvärauma liitettiin Raumaan. pienoiskuva|vasen|Sorkan kylä Raumalla. Rauman maalaiskunnalla ei ollut varsinaista keskustaajamaa, vaan käytännössä kunnan keskus oli Rauman kaupunki; muun muassa kunnantoimisto sijaitsi Raumalla. Rauman maalaiskunnan Uotila oli aikanaan Suomen suurin kylä, ja siellä asui noin 4 500 henkeä. Koululaisille sekä Uotilan nuorille on yhteinen kokoontumistila nuorisotalo ”Sinisellä koululla”.
Alueen nähtävyyksiä ovat muun muassa Muinan kotiseutumuseo Vasaraisilla sekä lukuisat hiidenkiukaat. Omaa kirkkoa ei kunnassa ole koskaan ollut. Seurakunta oli ennen kuntaliitosta yhteinen Rauman kanssa; Rauman kaupunki- ja maaseurakunta.
Rauman maalaiskunnan pitäjäruoiksi nimettiin 1980-luvulla raastetusta perunasta tehty riivat pannkakko ja laiskanperunat.
Kylät
Anttila, Haapasaari, Kaaro, Kolla, Kortela, Kulamaa, Lahti, Monna, Nihattula, Sampaanala, Sorkka, Soukainen, Syvärauma, Taipalmaa, Tarvola, Tiilivuori, Unaja, Uotila, Vasarainen, Vermuntila, Voiluoto ja Äyhö.
Nautilus
Nautilus voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:
Robin Tunney
Robin Tunney (s. 19. kesäkuuta 1972 Chicago, Illinois) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on esittänyt rooleja teatterissa, televisiossa sekä elokuvissa.
Tunney muutti 18-vuotiaana Los Angelesiin ja sai muutamia televisiorooleja. Tunneyn läpimurto oli itsetuhoisen teini-ikäisen rooli vuonna 1995 ensi-iltansa saaneessa elokuvassa Empire Records – menoa ja musaa. Tämän jälkeen hän sai ensimmäisen pääosaroolinsa elokuvasta Noitapiiri. Tunney sai vuonna 1997 Venetsian elokuvajuhlien parhaan naisnäyttelijän palkinnon Bob Gossen elokuvasta Niagara, Niagara.
2K Czech
2K Czech (ent. Illusion Softworks) oli vuonna 1997 perustettu tšekkiläinen pelitalo. Take-Two Interactive osti Illusion Softworksin vuonna 2008, jolloin siitä tuli 2K Gamesin tytäryhtiö ja se sai nimekseen 2K Czech. Vuonna 2017 2K Czech yhdistettiin Hangar 13 -pelitaloon.
Pelit
Yhtiön kehittämiä pelejä ovat muun muassa Mafia, Mafia II, Hidden & Dangerous ja Vietcong.
Mark Pysyk
Mark Pysyk (s. 11. tammikuuta 1992 Sherwood Park, Alberta, Kanada) on kanadalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän pelaa NHL-seura Detroit Red Wingsissa.
Richard C. Tolman
Richard Chace Tolman (4. maaliskuuta 1881 West Newton, Massachusetts, Yhdysvallat – 5. syyskuuta 1948 Pasadena, Kalifornia, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen fyysikko ja kosmologi. Hän oli California Institute of Technologyn fysikaalisen kemian ja matemaattisen fysiikan professori.
Tolman suoritti kandidaatintutkintonsa kemiantekniikasta Massachusetts Institute of Technologyssä vuonna 1903. Seuraavan vuoden hän asui Berliinissä, mutta palasi MIT:iin suorittaakseen opintonsa loppuun. Tohtoriksi Tolman valmistui vuonna 1910. Tämän jälkeen hän työskenteli Michiganin, Cincinnatin, Kalifornian Berkeleyn ja Illinois'n yliopistoissa. Ensimmäisen maailmansodan aikana hän palveli Chemical Warfare Servicessä. Sodan jälkeen Tolman oli vuodet 1919–1922 Fixed Nitrogen Research Laboratoryn apulaisjohtajana ja johtajana. Tutkimuslaitoksen tarkoituksena oli jatkaa hallituksen tutkimusta, joka liittyi räjähteissä ja lannoitteissa käytettyihin typpituotteisiin.
Vuonna 1922 Tolman siirtyi California Institute of Technologyyn, jossa hän työskenteli tiedeuransa loppuun asti. Hän toimi yliopistossa fysikaalisen kemian ja matemaattisen fysiikan professorina sekä ylempiin tutkintoihin johtavan osaston dekaanina. Caltechissä hän julkaisi tutkimuksia muun muassa tilastollisesta mekaniikasta ja suhteellisuusteoriasta.
Toisen maailmansodan aikaa Tolman jatkoi uraansa tiedehallinnossa. Hän oli National Defense Research Committee varapuheenjohtaja. Hän oli myös Manhattan-projektia johtaneen Leslie Grovesin johtava tieteellinen neuvonantaja. Sodan jälkeen hän oli YK:ien atomienergiakomission Yhdysvaltain-edustajan Bernard Baruchin neuvonantajana. Tolman kuoli Pasadenassa vuonna 1948.
Veljekset Salmela
Veljekset Salmela Oy oli simolainen, linja-autoliikennettä harjoittava perheyritys. Se perustettiin vuonna 1923, mutta varsinainen linja-autoliikenne alkoi kuitenkin vasta vuonna 1927. Yrityksen toiminta alkoi siitä, kun Jens Salmela alkoi kuljettaa hevosella postia Ranualle. Yrityksen kotipaikka oli Simo, ja se liikennöi pääasiassa Meri-Lapin alueen linjaliikennettä, tilausliikennettä, Oulu–Haaparanta-vakiovuoroja sekä Oulu–Rovaniemi-pikavuoroa. Yhtiöllä oli toimitilat Simossa ja Torniossa.
Kemi-Tornion käräjäoikeus asetti Veljekset Salmelan konkurssiin 26. tammikuuta 2016. Konkurssipesä hoiti linja-autoliikennettä 9. helmikuuta 2016 saakka, jonka jälkeen osa vuoroista siirtyi Northbus Oy:lle, K. Hekkanen Oy:lle ja Orajärven Bussit Oy:lle. Vuoroista moni lakkautettiin kokonaan.
Linja-autot
Veljekset Salmela käytti vielä 2000-luvulla silloin jo harvinaisiksi käyneitä Kutterin 8- ja 9-korimallin linja-autoja 1970- ja 1980-luvuilta sekä Lahti 10 -korimallin linja-autoja 1970-luvulta. Nämä autot ovat pääasiassa lähtöisin P. Nurmisen yhtiökaupasta vuodelta 1984. Toimivaksi bussimuseoksi kutsutulla Salmelalla oli käytössään myös korivalmistajien Carrus, Wiima ja Delta-Plan linja-autoja. Alan harrastajat ovat sittemmin pääosin tallentaneet parhaimmassa kunnossa olevat autot.
Populaarikulttuuria
Veljekset Salmela tunnettiin varsinkin linja-autoharrastajien keskuudessa vanhasta, 1970- ja 1980-luvuilta peräisin olevasta kalustostaan. Yrityksen linja-autot olivat ja ovat edelleen yleinen kaskujen aihe, kuten "jo isoisäkin kulki tällä samalla bussilla kouluun". Vitsit viittasivat yleensä linja-autojen ikään. Autot olivat kuitenkin hyvässä kunnossa aivan loppuaikoja lukuun ottamatta. Konkurssihuutokaupassa linja-autojen hinnat nousivat parhaimmillaan yli 5 000 euroon.
Karate kesäolympialaisissa 2020 – naisten 61 kg
Naisten 61 kg painoluokka karatessa Tokion olympialaisissa 2020 kilpailtiin Nippon Budōkanilla 6. elokuuta. Kilpailu käytiin kumitessa. Kilpailuun osallistui 10 karatekaa.
Loppuottelussa serbialainen Jovana Preković ja kiinalainen Yin Xiaoyan ottelivat pisteettömästi, mutta tuomari arvioivat Prekovićin voittajaksi (hantei). Pronssia saivat Giana Lofty ja Merve Çoban.
Karsinnat
Kilpailuun osallistui yhteensä kymmenen karatekaa. Isäntämaa Japani sai yhden urheilijan suoraan olympiaturnaukseen. Neljä urheilijaa valittiin rankingin perusteella kuitenkin siten, että yhdestä maasta sai tulla korkeintaan yksi urheilija. Kolme urheilijaa valittiin karsintaturnauksen kautta. Karsintaturnaus järjestettiin Pariisissa 11. – 13. kesäkuuta 2021. Loput paikat täytettiin maanosien omien kiintiöiden kautta sekä erillisten kutsujen kautta. Kutsuja lähetettiin neljä. Afrikalla oli kolme paikkaa, Aasialla kaksi, Euroopalla kaksi, Oseanialla kaksi ja Amerikalla kolme. Amerikan ja Afrikan piti valita urheilijat siten, että kaikki kolme urheilijaa eivät saaneet olla samasta maasta.
Turnaus
Karatekat oli jaettu kahteen lohkoon, joista kummastakin kaksi parasta eteni välieriin.
William Fichtner
Valmistuttuaan rikosoikeuden kandidaatiksi State University of New York at Brockportista Fichtner päätti jatkaa opintojaan American Academy of Dramatic Arts -konservatoriossa. Hänen näyttelijänuransa alkoi As the World Turns -televisiosarjassa, jossa hän näytteli vuodet 1987–1993. Sittemmin Fichtner on näytellyt muun muassa elokuvissa Ensimmäinen yhteys, Meren raivo, Heat – ajojahti, Armageddon, Go, Cubic, Isku Mogadishuun, Konnasota, Mr. & Mrs. Smith ja Crash. Hän on myös esittänyt pankinjohtajaa Yön ritari -elokuvan alussa. Fichtner on näytellyt myös elokuvassa Luunmurskaajat.
Fichtner on myös ääninäytellyt Ken Rosenbergiä videopeleissä Grand Theft Auto: Vice City ja Grand Theft Auto: San Andreas. Vuosina 2005–2006 hän näytteli seriffi Tom Underlaytä scifidraamassa Invasion. Invasionin saatua peruutustuomion Fichtner valittiin FBI-agentti Alexander Mahonen rooliin Pako-televisiosarjan toiselle tuotantokaudelle, ja näyttelijä jatkoi sarjassa näyttelemistä kolmannella ja neljännellä tuotantokaudella.
Kissojen värit
Kissojen värit muodostuvat tummasta pigmentistä eli eumelaniinista ja kellertävästä pigmentistä eli feomelaniinista, jotka molemmat ovat melaniineja. Lisäksi kissojen väritys muodostuu pigmentin puutteesta eli valkoisesta. Kissat voivat olla monen värisiä, vaikka useissa rotumääritelmissä sallitut värit on rajattu muutamaan. Eri kissarotujen sallitut värit määritellään rekisteröivien kattojärjestöjen rekisteröintisäännöissä.
B-lokus - eumelaniinin sävy
B-lokus vastaa turkin eumelaniinin eli mustan pigmentin muodostumisesta. Sen alleeli B (musta) on ensimmäisen asteen dominoiva, b (suklaa) toisen asteen dominoiva, ja bl (kaneli) resessiivinen.
Hietaorvokki
Hietaorvokki (Viola rupestris) on pienikokoinen sinikukkainen orvokkilaji. Se on 2–10 cm:n korkuinen. Hietaorvokki jaetaan kahteen alalajiin. Nimialalaji harjuhietaorvokki (subsp. rupestris) kasvaa Etelä-Suomessa, ja sen lehdet ovat sinivihreät. Toinen alalaji pahtahietaorvokki (subsp. relicta) on kalkinsuosija, jota tavataan Suomessa vain Enontekiöllä. Pahtahietaorvokin lehdet ovat kirkkaanvihreät. Se on Euroopan unionin luontodirektiivissä suojattu laji.
Kissojen värit
C-lokus - naamiovärit
Naamiovärit periytyvät resessiivisesti, villityypin dominoiva alleeli C tuottaa ei-naamiovärisen värityksen. Lokuksen mutaatioalleelit aiheuttavat niin kutsuttuja naamiovärejä, joissa pigmenttiä muodostuu lämpötilan mukaan.
Hietaorvokki
Hietaorvokki kukkii touko-kesäkuussa, pahtahietaorvokki vasta heinä-elokuussa.
Hietaorvokkia tavataan Itä- ja Keski-Euroopassa; Ruotsin eteläosassa sekä paikoin vuoristoissa lännempänäkin.
Kissojen värit
C-lokus - naamiovärit
Naamiovärisillä kissoilla pigmenttiä muodostuu tyypillisestui naaman ja "kärkien" eli hännänpään, korvien ja tassujen alueilla, burmanaamiovärisillä myös jonkin verran vartalolla. Lokus vastaa myös silmien vaaleudesta. Lokuksen alleelit ovat C (ei-naamio); cs (siamilaisnaamio) ja cb (burmanaamio); sekä hyvin harvinaiset ca (sinisilmäinen albiino) ja c (punasilmäinen albiino).
Ccb-alleeli dominoi epätäydellisesti Ccs:a, ja CcbCcs-genotyypin kissat ovatkin väriltään siamilais- ja burmanaamiovärityksen välimuotoa. Väritystä kutsutaan tonkineesinaamioksi tai minkiksi. Silmät ovat vihreät tai turkoosit.
D-lokus - diluutio
D-lokus vastaa kissan turkin tummuusasteesta. Sen alleeli D on dominoiva suhteessa d:hen. Resessiivinen d-alleeli saa aikaan diluutiovärityksen.
E-lokus - amber
E-lokuksen norjalaisilla metsäkissoilla esiintyvä resessiiviseti periytyvä mutaatio e aiheuttaa eumelaniinin korvautumisen feomelaniinilla kissan ikääntyessä. Pentuna musta tai sininen kissa muuttuu kasvaessaan kullankeltaiseksi. Väritys on englanniksi amber eli "meripihka". Mutaatio on jäljitetty vuonna 1981 syntyneeseen naaraaseen. O-tekijän vaikutus on e-tekijän suhteen epistaattinen, joten jos kissalla on O-tekijä (eli se on punainen tai kilpikonnavärinen), e-tekijällä ei ole vaikutusta väritykseen.
I-lokus - hopea / savu
Hopeaväritys periytyy dominoivasti. I-tekijä rajoittaa karvan pigmentoitumisen sen kärkeen; juuri jää hopeanvalkoiseksi. Pigmentoituneen osuuden suuruus karvassa riippuu kissan kuvioinnista ja perimästä. Jalostuksella on saatu vakiinnutettua eriasteisia hopea/savupigmentoitumisasteita. Yleensä kuviotonta hopeaa kutsutaan savuksi ja tabbykuvioista hopeatabbyksi.
O-lokus - punainen
O-lokuksen dominoiva alleeli O muuttaa kissan mustan pigmentin punaiseksi. Diluutiopunainen väritys on nimeltään kerma.
O-lokus sijaitsee X-kromosomissa. Koska uroksella on vain yksi X-kromosomi, se on aina väriltään punainen jos emältä peritty X-kromosomi sisältää O-lokuksessa dominoivan alleelin. Genotyypiltään se on lokuksen suhteen O-. Naaraskissan genotyyppi voi olla joko heterotsygootti (kilpikonna) tai homotsygootti (punainen).
Kilpikonnavärityksessä kissan pigmentti on osittain punaista ja osittain mustaa. Musta pigmentti voi kissan B-lokuksen genotyypin mukaisesti saada eri sävyjä. Sekä mustaan että punaiseen pigmenttiin vaikuttaa kissan genotyyppi D-lokuksen suhteen.
Silloin tällöin syntyy kilpikonnaväritteisiä uroksia. Yleensä niiden takana on geenivirhe, eli kissalla on kaksi X-kromosomia ja Y-kromosomi (XXY).
T-lokus - tabbykuviointi
Kaikki kissat kantavat T-lokuksessa jotain tabbykuviota. Kissalla pitää olla ainakin yksi agoutigeeni A, jotta tabbykuvio tulee näkyviin.
ds-modifioija
Täplikkyys ei ole T-lokuksen alleeli, vaan erillinen modifioija, joka liittyy T-lokuksen toimintaan hajottamalla perittyä kuviota. Tiikerikuvion ohessa mahdollisesti periytyvä ds-modifioija hajottaa kuvion täpliksi. Mikäli ds-modifioija periytyy kummaltakin vanhemmalta, täplikäs kuvio on puhdas. Niin sanottu huono tiikeri eli vain osittain täpliksi hajonnut tiikeritabbykuvio syntyy, kun kissa perii ds-modifioijan vain toiselta vanhemmaltaan.
Rufismi
Ruskean pigmentin variaatiota kutsutaan rufismiksi. Rufismin määrä määrittelee värisävyn lämpimyyden tabbykuvioisen kissan turkissa. Rufismi periytyy todennäköisesti polygeneettisesti. Joillakin roduilla kasvatuksessa pyritään tuottamaan kissoja, jotka olisivat erityisen lämpimän tai kylmän sävyisiä.
S-lokus - valkolaikut
Kissoilla esiintyvät valkoiset laikut periytyvät dominoivasti. Valkolaikut on joissakin rekistereissä jaettu kolmeen ryhmään: van, harlekiini ja kaksivärinen. Rotukissoilla pyritään usein kasvattamaan symmetrisiä kuviointeja, mutta vapaasti lisääntyvillä kissoilla laikut ovat monesti satunnaisemmin sijoittuneita.
Varsinaisen valkokirjavuuden lisäksi kissoilla esiintyy joskus kaulassa pieni valkoinen täplä, jota kutsutaan myös medaljongiksi. Medaljongin periytymisestä ei ole tarkkaa tietoa, ja sen saattaa aiheuttaa jokin muu tai useampi geeni.
W-lokus - dominanttivalkoinen
W-lokus vastaa kokovalkoisesta värityksestä. Valkoisuustekijä W on dominoiva. Valkoinen peittää alleen muiden lokusten genotyypin mukaisen värityksen.
Hanif Kureishi
Hanif Kureishi (5. joulukuuta 1954 Bromley, Lontoo, Britannia) on brittiläinen kirjailija, näytelmäkirjailija, käsikirjoittaja ja ohjaaja. Hänen aihepiiriinsä kuuluvat rotukysymykset, maahanmuutto, nationalismi ja seksuaalisuus. Kirjoittajauraansa aloittaessaan hän kirjoitti pornografiaa ja käytti nimimerkkiä Antonia French.
Kureishi syntyi Bromleyssä, Lontoossa, pakistanilaissyntyisen  Rafiushan (Shanu) Kureishin ja englantilaisen Audrey Bussin lapsena.
Kureishin teos Esikaupunkien Buddha sai Whitbread-palkinnon parhaana romaanina. BBC teki siitä sarjan, johon David Bowie sävelsi musiikin. Helsingin Sanomien mukaan Esikaupunkien Buddha on ilkikurinen teos, joka teki Kureishista monikulttuurisen brittikirjallisuuden keskeisen hahmon.
Jevgeni Jarovenko
Jevgeni Viktorovitš Jarovenko (s. 17. elokuuta 1962 Karatau, Kazakstanin SNT, Neuvostoliitto) on kazakstanilainen jalkapallovalmentaja ja entinen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan puolustaja.
Sursillin suku
Sursillin suku (lat. Genealogia Sursilliana) on vanha ja laaja suomalainen sukututkimus pohjalaisista suvuista, jotka polveutuvat 1500-luvulla eläneestä länsipohjalaisesta talonpojasta. Sursillin suku pitää sisällään sekä mies- että naislinjaiset jälkeläiset.
Jevgeni Jarovenko
Jarovenko pelasi urallaan kahdeksan kautta Neuvostoliiton pääsarjassa vuosina 1984–1991 Kairat Alma-Atan ja Dnipro Dnepropetrovskin joukkueissa. 1990-luvulla hän esiintyi lisäksi Ukrainan ja Turkin pääsarjoissa. Kauden 1992 Jarovenko pelasi Suomen II divisioonassa Kontulan Urheilijoiden joukkueessa.
Sursillin suku
Sursillit
Sukuteoksen lähtökohtana on uumajalainen vauras talonpoika ja lautamies Erik Ångerman, jota kutsuttiin nimellä Sursill (hapansilli). Hänen puolisonsa lienee ollut Dordi-niminen henkilö. Ångerman eli 1500-luvun alkupuolella ja lienee kuollut noin 1550 ja on kantaisä laajalle jälkeläisverkostolle myös Suomessa.
Jevgeni Jarovenko
Neuvostoliiton jalkapallomaajoukkuetta Jarovenko edusti kahdesti vuonna 1987. Hän oli myös mukana Soulin olympialaisissa vuonna 1988 olympiakultaa voittaneessa joukkueessa.
Sursillin suku
Sursillit
Erik Sursillin lukuisista lapsista viisi hajautui nykyisen Suomen alueelle: Catharina, Magdalena, Östen, Carl ja Margareta. Heistä Östen Erikssonilla, joka toimi Uumajan voutina ja siirtyi myöhemmin mitä todennäköisimmin lastensa kanssa Suomeen, oli seitsemän tytärtä: Anna, Catharina, Christina, Margareta, Brita, Barbro ja Magdalena. Näistä seitsemästä tyttärestä alkavaa sukuhistoriaa kutsutaan esimerkiksi 1950-luvun painoksessa ”Seitsemän Sursill-sisaruksen sukuluetteloksi”.
Jevgeni Jarovenko
Vuosina 2011–2013 Jarovenko valmensi Ukrainan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla pelannutta FK Naftovik-Ukrnafta Okhtyrkan joukkuetta. Vuonna 2007 hän toimi Kazakstanin alle 21-vuotiaiden jalkapallomaajoukkueen päävalmentajana. Lokakuussa 2014 Jarovenko siirtyi Kazakstanin pääsarjassa pelaavan FK Tarazin päävalmentajaksi.
Sursillin suku
Sursillit
Barbro Sursill avioitui Tukholmaan erääseen kauppiassukuun ja Margareta naitiin Laihialle. Muut tyttäret muuttivat myös Suomeen, ilmeisesti isänsä Östenin mukana, ja avioituivat pohjalaisiin pappis- ja virkamiessukuihin. Pohjalaisia sukujuuria selvittävän sukututkijan kannattaakin perehtyä huolella uusimpaan Sursill-sukuteoksen painokseen sekä siihen tehtyihin korjauksiin ja lisäyksiin etsiessään esivanhempia. Sursillin suku on erityisen tiheä esiintymältään Koillismaalla, missä Sursillin jälkeläiset saattavat muodostaa jopa valtaosan pitäjiensä asukkaista. Pohjanmaan rannikko aina Kaskisia myöten on Sursillien asuttamaa.
Genealogia Sursilliana käsittelee mm. seuraavia sukuja: Aejmelaeus, Alcenius, Cajanus, Calamnius, Castrén, Forbus, Frosterus, Lithovius, Mathesius, Nylander, Roos, Schroderus, Snellman, Stenbäck, Toppelius, Wacklin, Wegelius.
Kantaisästä viisi lasta aloittavat seuraavat sukuhaarat, joita voi seurata Genealogia Sursillianasta:
On arveltu, että nykypäivänä Sursillin sukuun kytkeytyviä suomalaisia saattaisi olla 30 000 – 500 000.
Terserus
Genealogia Sursillianan alullepanija on Turun piispa Johannes Terserus (1605–1678). Toimiessaan piispana 1658–1678 hän teki tarkastusmatkan Pohjanmaan seurakuntiin 1660 ja kiinnitti huomiota alueen pappissukujen voimakkaasti vaikuttavaan sukulaisuusverkostoon. Asiasta kiinnostuneena Johannes Terserus aloitti muistiinpanojen keräämisen alueen seurakunnista ja kokosi yhteen Sursillien sukututkimuksen perustan 150 vuoden ajalta. Terseruksen muistiinpanoissa oli sukututkimukselle vallankumouksellinen ajatus, sillä hän merkitsi sukupuuhun myös tyttärien avioliitot, ei ainoastaan poikien.
Terseruksen jälkeen sukutietojen keräämistä jatkettiin Pohjanmaalla, eritoten Raahen ja Limingan seurakunnissa. Näissä suurissa seurakunnissa sukuluetteloista ilmenivät muun muassa sukujen alkuvaiheet; pappissukujen ensimmäisten pappien talonpoikaisten isien etu- ja sukunimet, heidän kantatalojensa nimet ja sijainnit. Näistä alkavat merkinnät jatkuivat kohti nykypäivää päivämäärin varustettuina. Lisäksi selostettiin henkilöiden yleisiä elämänvaiheita, avioliitot, lapset, hautakirjoitukset, sekä erikoiset tapahtumat.
Muistiinpanojen merkitystä lisää se, että useat vielä tuolloin käytössä olleet kirjalliset lähteet ovat vuosisatojen kuluessa tuhoutuneet tai kadonneet. Terseruksen haastattelemat henkilöt ovat kuolleet viimeistään isonvihan aikoihin.
Kerätyt tiedot elävät omaa elämäänsä
Terseruksen aloittamaa työtä jatkoi erityisesti Raahe-Saloisten kirkkoherra Martinus Henrici Peitzius (1655–1726) ja hänen poikansa, Kempeleen pitäjänapulainen Gabriel Martini Peitzius (1681–1752). Erityisesti Gabriel Peitzius kunnostautui Terseruksen sikermän täydentäjänä, ja säilyneet käsikirjoitukset näyttävätkin perustuneen juuri nuoremman Peitziuksen muokkaamaan Sursillien sisarusparven sukukronikkaan. Gabrielin poika Kälviän kirkkoherra Martinus Gabrielis Peitzius (1716–1782) myi isänsä kuoltua tämän keruutyön tulokset Turun tuomiokapitulille, mutta ne tuhoutuivat Turun palossa 1827. Sekä Kansallisarkistossa että Kansalliskirjaston käsikirjoituskokoelmassa on säilynyt varhaiset kopiot Peitziuksen Sursillianasta. Turun tuomiokapitulin kirjediaareista käy ilmi kyseisen version levinneen jo Peitziuksen eläessä laajasti Pohjanmaalle. Peitziuksen työ noteerattiin jopa emämaassa Ruotsissa. Valtakunnanarkkivaari Anders Anton von Stiernman kirjoitti kaikkiin hiippakuntiin 1749 kirjeen, jossa tämä kehotti kirkkoherroja laatimaan piirroksia ja kuvauksia pitäjiensä muinaisjäännöksistä. Samaan aikaan sijoittuu myös Ruotsin antikviteettikollegion perustaminen. Eräässä yksityiskirjeessään von Stiernman kuvailee ihastellen Peitziuksen valtavaa antikviteettikokoelmaa sekä ”ukon” intoa sen piilotteluun lukkojen takana.
Tuomiokapituli siis osti Peitziuksen kokoelmat, joihin kuului myös 55-sivuinen Sursilliana-käsikirjoitus, vuonna 1753. Tuomiokapituli lähetti käsikirjoituksen Pyhäjoen seurakunnan rovastille Petter Niclas Mathesiukselle, jotta tämä täydentäisi sitä puuttuvilta osiltaan. Turun tuolloinen piispa, professori Karl Fredrik Mennander katsoi teoksen julkaisemisen aiheelliseksi, ja siksi tämä täydennyspyyntö. Mennanderin jälkeen vielä piispa Jakob Tengström ja professori ja ns. Suomen historian isä Henrik Gabriel Porthan myös suunnittelivat teoksen julkaisemista.
Kukaan näistä hyvistä aikojista ei kuitenkaan saanut aikaan painettua versiota. Turun herrojen suunnitellessa painatusta levisi käsikirjoitus useina versioina maan, eritoten Pohjanmaan seurakunnissa. Tämä käsikirjoituksen oma elämä, erityisesti Vaasan ja Oulun välisellä alueella, todennäköisesti pelasti sen nykypolville, sillä se ei tuhoutunut muiden käsikirjoitusten ja teosten mukana Turun palossa vuonna 1827.
Alcenius
Turun herrojen painosuunnitelmien kanssa samanaikaisesti aloitti myös Kalajoen kappalainen Elias Robert Alcenius (1796–1875) Terseruksen aloittaman sukuhistorian täydentämisen ja käytti tässä apunaan Pohjanmaalla siihen tehtyjä lisäyksiä. Myös hänellä oli vakaana tarkoituksena saattaa teos painokuntoon.
Alceniuksen täydentämän teoksen henkilötiedot jatkuivat aina 1840-luvulle saakka. Näin osa kirjaan päässeistä henkilöistä oli elossa vielä 1900-luvun puolellakin. Jo ennestäänkin suureen sukupuuhun lisättiin 2 000 uutta sukunimeä, lähes 20 000 henkilöä, joista kertyi keskimäärin 11–13 uutta sukupolvea.
Alceniuksen kaksi vuosikymmentä kestäneen suurtyön myötä teoksen suuruudeksi tuli 366 painosivua, ja tekijä itse kustansi sen. Tappioita välttääkseen hän keräsi 412 ennakkotilaajaa, jotka olivat pääsääntöisesti Pohjanmaan pappeja ja virkamiehiä. Mutta myös muualta maasta samojen virkaryhmien jäsenet tilasivat kirjaa. Tilaajista on luettelo teoksen alussa. Kirjan painos lienee ollut noin 500. Sen säilyneet kappaleet ovat kirjaharvinaisuuksia ja omistajiensa suuria aarteita.
Koska Alceniuksen urakka oli suuri, niin esittelyssä hän päätyi henkilöiden elämänvaiheissa vain pääpiirteiseen kuvaamiseen. Sikäli kun on saatu selville, niin henkilöstä mainitaan tarkat henkilötiedot, tärkeimmät opinnot ja päätoimi sekä saadut arvonimet. Kirjan tekijällä oli realistinen käsitys mahdollisuuksistaan, sillä onhan vielä tänäänkin täydellisen sukututkimusteoksen aikaansaaminen mahdottomuus.
1900-luku
1900-luvulla sukututkimus harrastuksena yleistyi. Genealogia Sursilianasta otettiin kaksi uutta painosta, jotka suuresti poikkeavat toisistaan.
Ensiksi ehtivät Martti Wiljakkala (Wilander) ja Atte Kalajoki (Calamnius), jotka julkaisivat Alceniuksen julkaisun näköispainoksen 1959. Toimittajien osaksi tuli teoksen historian ja käytön selvittely.
Vuosikymmen myöhemmin Eero Kojonen sai Koneen Säätiön tukemana julkaistuksi toistaiseksi uusimman kirjallisen version Genealogia Sursillianasta (1971). Kirjan kirjoittaja otti käyttöön Alceniuksen menetelmän ja lisäsi siihen uusia sukuhaaroja. Lisäksi hän säilytti alkuperäisen sukutietojen merkitsemistavan.
Teoksen ilmestymisen jälkeen siihen julkaistiin Suomen Sukututkimusseuran Genos-aikakauskirjassa lisäyksiä ja korjauksia. Uusia löytöjä Sursillien jälkeläisistä on tehty jatkuvasti. Suomen sukututkimusseura on käynnistänyt vuonna 2010 uudelleen Sursillianan korjaushankkeen, jotta internetissä leviävien osittain vanhentuneiden ja virheellisten Sursill-tutkimusten korjaukset voitaisiin dokumentoituine lähteineen julkaista kootusti ja luotettavasti.
DVD (Mokoma)
DVD on Mokoma-yhtyeen DVD-julkaisu vuodelta 2004. Se sijoittui parhaimmillaan Suomen DVD-listan ensimmäiseksi ja palkittiin vuonna 2006 kultalevyllä.
DVD:n rungon muodostaa Mäntit tien päällä -kiertuedokumentti, joka sisältää 19 kappaletta livesoittoa yhtyeen kolmesta esiintymisestä vuosilta 2003 ja 2004. Konsertit esittelevät yhtyeen varsin erilaisissa olosuhteissa: metallifestivaalin päälavalla, kongressikeskuksen suuressa salissa ja ahtaassa klubissa. Konserteista ensimmäisessä mukana on vielä yhtyeen kolmella ensimmäisellä albumilla bassoa soittanut Heikki Kärkkäinen. Livesoiton lomassa kuvataan yhtyeen kiertue-elämää tien päällä ja konserttipaikkojen takahuoneissa, ja dokumentin lopuksi yhtye vetäytyy rantamökille pohtimaan mennyttä ja tulevaa.
Lisämateriaalina DVD:llä on kuusi musiikkivideota yhtyeen uran varrelta sekä kolme audioraitaa, joista yksi on Tämän maailman ruhtinaan hovi -albumilta pois jäänyt ennenjulkaisematon ”Uusi Aatami, uusi Eeva”.
DVD:tä on arvioissa kiitetty muun muassa monipuolisuudestaan sekä yhtyeen karjalaishuumorin esiintuomisesta.
Sisältö
Keikkareissu: Mäntit tien päällä
Promovideot
Audioraidat
Michaël Bournival
Michaël Bournival (s. 31. toukokuuta 1992 Shawinigan, Quebec, Kanada) on entinen kanadalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan keskushyökkääjä.
Bournival on Colorado Avalanchen kolmannen kierroksen varaus vuodelta 2010. Hänet vaihdettiin saman vuoden marraskuussa Montreal Canadiensiin, vaihdossa puolustaja Ryan O'Byrneen.
Kesäkuussa 2019 Bournival ilmoitti lopettavansa uransa.
Surabaya
Surabaya on Indonesian toiseksi suurin kaupunki Jakartan jälkeen. Surabayan asukasluku on yli 2,3 miljoonaa (2016). Se sijaitsee Jaavan saarella, ja se on Itä-Jaavan provinssin pääkaupunki.
Surabayan tärkeimpiä vientituotteita ovat muun muassa sokeri, tupakka sekä kahvi. Kaupungissa on useita yliopistoja, joista merkittävin on Airlanggan yliopisto. Lentoliikennettä palvelee Juandan kansainvälinen lentoasema.
13. toukokuuta 2018 itsemurhapommittajat iskivät kaupungissa kolmeen kristittyjen kirkkoon. Lisäksi yksi pommi räjähti asuintalossa jo valmisteluvaiheessa. Seuraavana päivänä tehtiin toinen pommi-isku pääpoliisiasemalle. Pommittajat olivat kolmesta perheestä ja pommittajien joukossa oli jopa perheiden 9-vuotiaat lapset.
Aaro Tolsa
Aaro Johannes Tolsa (9. tammikuuta 1895 Vehkalahti – 31. heinäkuuta 1951 Helsinki ) oli suomalainen pappi, joka teki työtä Lapin metsätyömiesten keskuudessa 1920- ja 1930-luvuilla.