cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Pontius Aquila
Lucius Pontius Aquila (k. 43 eaa.) oli roomalainen poliitikko ja sotilas. Hän oli luultavasti kansantribuuni vuonna 45 eaa. Hän oli yksi Julius Caesarin murhaajista. Caesarin murhan jälkeen hän toimi Decimus Junius Brutus Albinuksen legaattina Gallia cisalpinassa. Ennen Mutinan taistelua hän kukisti T. Munatius Plancuksen ja ajoi tämän joukkoineen Pollentian kaupungista. Pontius Aquila kaatui kuitenkin Mutinassa. Senaatti pystytti hänen kunniakseen patsaan. Pontius Aqula oli Ciceron ystävä ja hänet mainitaan usein tämän kirjeissä.
Karl Linnas
Karl Linnas (6. elokuuta 1919 Tartto, Viro − 2. heinäkuuta 1987 Leningrad, Neuvostoliitto) oli virolainen entinen Tarton keskitysleirin johtaja, joka tuomittiin Eestin SNT:ssa poissaolevana kuolemaan. Linnas karkotettiin kahdeksan vuoden oikeustaistelun jälkeen vuonna 1987 Yhdysvalloista Neuvostoliittoon, missä hän pian kuoli luonnollisista syistä.
Elämä
Neuvostoliitto miehitti Viron tasavallan 17. kesäkuuta 1940. Linnas selvisi neuvostomiehityksen ensimmäisestä vuodesta, ja kun 22. kesäkuuta 1941 natsi-Saksa hyökkäsi Neuvostoliittoon, liittyi Linnas virolaisten Omakaitse-vastarintajoukkoihin neuvostomiehittäjiä vastaan. Kun saksalaiset saapuivat Viroon, alistettiin Omakaitse Saksan miehityshallinnolle. Linnaksesta tuli heinäkuussa 1941 Tarton keskitysleirin päällikkö. Keskitysleiri sijaitsi Näitusen aukiolla (Näituse väljak), josta vankeja vietiin ammuttaviksi Lemmatsin panssariestevalleille. Muuten Linnas korosti, että leirin toiminnasta vastasivat saksalaiset. Max Jakobsonin johtama komitea kuitenkin vahvisti vuonna 1994, että myös Omakaitse-joukot osallistuivat teloituksiin.
Neuvostojoukkojen lähetessä Linnas oli rintamalla ja haavoittui vakavasti vuonna 1944.
Pakolaisuus
Linnas pakeni toista neuvostomiehitystä Saksan kautta Yhdysvaltoihin, jossa sai Yhdysvaltain kansalaisuuden 1960. Linnas oli aktiivinen pakolaisvirolaisten toiminnassa; hän muun muassa perusti virolaisen tyttöpartion ja Long Islandin nuoriso-orkesterin.
Vuonna 1962 Viron sosialistisen neuvostotasavallan korkein oikeus tuomitsi Linnaksen Tartossa poissaolevana kuolemaan. Hänen tyttärensä Anu Linnas on väittänyt, että syytteet olivat tekaistut ja osa neuvostohallinnon pyrkimystä leimata virolaispakolaiset. Todistajat olivat pakotettuja, ja heistä kaksi oli tosiasiassa vankeja. Samoin Anu Linnas on väittänyt, että tuomio oli päätetty jo kolme viikkoa ennen varsinaista oikeudenkäyntiä. Joka tapauksessa Linnas tuomittiin noin 12 000 neuvostokansalaisen surmaamisesta, kidutuksesta ja raiskauksista. Virolaistutkija Riho Västrik on pitänyt lukua liioiteltuna ja pitää uskottavampana 4 000 henkeä. Nämä olivat myös muualta tuotuja, eivätkä välttämättä neuvostokansalaisia.
Neuvostoliitto oli vuodesta 1961 alkaen aloittanut neuvostovaltaa paenneiden virolaisten esittämisen sotarikollisina. Neuvostoliitto jätti Yhdysvalloille nootin 15. lokakuuta 1961 vaatien Linnaksen luovuttamista kuultuaan tämän saaneen kansalaisuuden. Kaksi päivää aiemmin Yhdysvaltain keskustiedustelupalvelu oli todennut, ettei Linnaksen tapaus anna aihetta jatkotoimiin.
Karkotus
Vuonna 1979 Yhdysvaltain oikeusministeriön alaisuuteen perustettu Office of Special Investigations, jolle annettiin erikoisvaltuudet tutkia sotarikoksia yhteistyössä Neuvostoliiton kanssa. Todisteet toimitettiin Neuvostoliitosta. Linnakselta riisuttiin kansalaisuus sillä perusteella, että hän ei ollut maininnut Tarton keskitysleirin johtajuutta elämänhistoriassaan. Linnaksen puolella olivat erityisesti konservatiiviset kongressin ja senaatin edustajat sekä Baltian pakolaisjärjestöjen edustajat.
Linnaksen tuomion kriitikot huomauttivat, ettei Yhdysvallat ollut koskaan tunnustanut Baltian maita osana Neuvostoliittoa (tunnustamattomuuspolitiikka). Siten Linnasta ei voinut käsitellä neuvostokansalaisena. Linnas oli Viron tasavallan kansalainen, tehnyt väitetyt rikoksensa Saksan miehitysaikana ja hänet oli tuominnut neuvostomiehittäjä. Lisäksi huomautettiin, että on moraalisesti kyseenalaista lähettää totaalitaarisen valtion rikoksista toiseen totalitaariseen valtioon teloitettavaksi.
Huhtikuussa Linnas karkotettiin New Yorkin John F. Kennedyn kansainväliseltä lentoasemalta. Linnaksen viimeisiksi sanoiksi amerikkalaisille jäivät "Tämä on murha ja ihmisryöstö". Uutiskuvissa ihmisten mieliin jäi valkotukkaisen ja -partaisen Linnaksen epätoivoinen tarrautuminen laskuportaiden kaiteisiin, kun häntä oltiin siirtämässä Tallinnaan lähtevään lentokoneeseen. Linnas saapui Tallinnaan 21. huhtikuuta 1987.
Karl Linnasin kuolemantuomion täytäntöönpanoa päätettiin lykätä toisaalta lisätodisteiden saamiseksi, toisaalta hänen korkeahkon ikänsä vuoksi. Koska kuolemantuomio oli langetettu Linnasin ollessa poissa Neuvostoliitosta, hänelle varattiin myös oikeus anoa armahdusta, minkä hän sitten tekikin. Prosessi kuitenkin keskeytyi, kun Linnas kuoli sydänhalvaukseen leningradilaisessa sotilassairaalassa 2. heinäkuuta 1987.
Päivägekot
Päivägekot (Phelsuma) ovat kirkkaan vihreitä sademetsissä eläviä gekkoja. Tähän sukuun kuuluu viisi lajia, joista madagaskarinpäivägekko (P. madagascariensis) on suosittu lemmikkieläin.
Koko ja ulkonäkö
Päivägekkoja on eri kokoisia. Jotkin ovat alle 10-senttisiä ja jotkin yli 20 cm pitkiä. Kaikkia päivägekkoja yhdistää vihreä väritys. Niillä on myös punaisen sävyisiä raitoja.
Ravinto
Päivägekot syövät pääasiassa erilaisia hyönteisiä, mutta myös makeat hedelmät maistuvat gekoille.
New Zealand Company
New Zealand Company oli 1839 Lontoossa perustettu yritys, jonka tavoitteena oli Uuden-Seelannin haltuunotto ja asuttaminen eurooppalaisilla. Yritys seurasi Edward Gibbon Wakefieldin periaatteita ja yritti pikemminkin luoda englantilaistyylisen yhteiskuntamallin maapallon eteläosaan kuin tehdä kaupallista tuottoa. Yhtiö perusti Wellingtonin, Nelsonin, Wanganuin ja Dunedinin siirtokunnat.
Yhtiön politiikka sen arvostelijoita ja muita vastustajia vastaan oli aggressiivista. Yhtiö vastusti Waitangin sopimusta ja joutui tästä syystä siirtomaahallinnon ja Uuden-Seelannin kuvernöörien arvostelun kohteeksi. Yhtiön maine kärsi kolauksen Wairaun verilöylyssä, sillä sen arveluttavat maanhankintakeinot ja kykenemättömyys suojella uudisasukkaita vuotivat julkisuuteen. Yhtiö joutui 1843 pahoihin taloudellisiin ongelmiin, ja sen toiminta loppui vuonna 1858.
Lakaisukone
pienoiskuva|Lakaisukone Lakaisukone on piha-alueiden, ajoteiden, polkujen, kivetysten ja terassien pölyjen ja muiden roskien puhdistamiseen tarkoitettu joko työnnettävä, päältäajettava tai itsevetävä laite. Päältäajettavat lakaisukoneet keräävät kaduilta roskia ja hiekkaa.
Fluoroformi
Fluoroformi eli trifluorimetaani eli HFC-23 (CHF3) on fluorihiilivetyihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää kylmäaineena ja ylikriittisenä liuottimena orgaanisen kemian reaktioissa. Fluoroformi on yksi voimakkaimmista tunnetuista kasvihuonekaasuista.
Ominaisuudet
Fluoroformi on huoneenlämpötilassa väritöntä ja hajutonta kaasua tai nesteytettynä väritöntä nestettä. Yhdiste liukenee vähäisessä määrin veteen ja paremmin orgaanisiin liuottimiin. Ihmisille yhdiste ei ole myrkyllistä, mutta voi hengitettynä aiheuttaa uneliaisuutta. Fluorofromi on hyvin voimakas kasvihuonekaasu ja sen GFP-arvo (Global warming potential) on lähteestä riippuen 11 700–14 800 eli se on sadan vuoden aikana näin monta kertaa potentimpi kasvihuonekaasu kuin hiilidioksidi. Yhdiste säilyy ilmakehässä hajoamattomana noin 260 vuoden ajan. Vuonna 2000 fluoroformin päästöt ilmakehään olivat 7 000 tonnia.
Valmistus ja käyttö
Fluoroformia muodostuu sivutuotteena valmistettaessa klooridifluorimetaania. Yhdistettä voidaan myös valmistaa kloroformista ja vetyfluoridista.
Fluoroformia voidaan käyttää viilennysaineena muun muassa kylmälaitteissa ja infrapunadetektoreissa. Sillä on osittain korvattu klooridifluorimetaanin käyttö. Ylikriittistä fluoroformia voidaan käyttää liuottimena orgaanisen kemian synteeseissä, mutta ylikriittisen yhdisteen hieman happaman protonin vuoksi se ei sovellu käytettäväksi, mikäli reaktiossa käytetään reagenssina tai katalyyttinä hyvin vahvoja emäksiä. Sitä on käytetty niin entsyymien katalysoimien reaktioiden liuottimena kuin liuottimena valmistettaessa syklopropaanijohdannaisia diatsokarbonyyliyhdisteistä ja alkeeneista. Fluoroformia voidaan käyttää orgaanisissa synteeseissä trifluorimetyyliryhmän lähteenä trifluorimetyylitrimetyylisilaanin sijasta. Reaktio vaatii voimakkaan emäksen katalyytiksi. Yhdistettä voidaan käyttää myös trifluorimetyylitrimetyylisilaanin valmistukseen.
Rämeen olento
Sarjaa ovat jatkaneet lukuisat käsikirjoittajat, merkittävimpänä ehkä Alan Moore, jonka käsikirjoitukset herättivät epäsuositun ja jo lähes haudatun hahmon henkiin 80-luvulla. 2000-luvulla Mooren käsikirjoittamat Rämeen olento -sarjakuvat on julkaistu suomeksi kolmena eri niteenä.
Sarjakuvissa
Louisianan suoalueella sijaitsevassa salaisessa laboratoriossa tiedemies Alec Holland ja hänen vaimo Linda loivat kaavan, joka ratkaisisi minkä tahansa maan ruokaongelmat. Nathan Ellery rikospomon kätyrit Ferrett ja Bruno astuivat Alecin laboratorioon ja löivät hänet tajuttomaksi. He asettivat pommin rakennukseen ja lähtivät tiehensä. Alec heräsi juuri samaan aikaan, kun pommi räjähti ja hän syttyi palamaan. Alec juoksi suolle, jossa hän oli likomärkänä keksimästään aineesta. Se sulautui suon kasvillisuuden kanssa, joka imeytyi Alecin tietoisuuden ja muistin kanssa. Tietoisuuden omaava ihmismuotoinen kasvismassa nousi suosta, joka kutsui itseään Rämeen olennoksi. Hän luuli aluksi olleensa Alec Holland, joka muuntautui onnettomuuden myötä hirviöksi ja yritti saada ihmiskehonsa takaisin.
Rämeen olento taisteli aluksi tiedemiestä vastaan nimeltä Anton Arcane ja hänen luomiaan Un-Men ihmismutaatiohirviötä vastaan. Voitettuaan arkkivihollisensa hän joutui tekemisiin kenraali Sunderlandin kanssa, jonka joukot olivat suorittamassa salaista tehtävää. Rämeen olentoa ammuttiin päähän, kun hänen useat ystävät murhattiin. Rämeen olento vietiin tutkittavaksi, sillä hänessä piilee Hollandin luoma biokorjauskaava. Sunderland palkkasi Jason Woodruen tutkimaan Rämeen olennon kehoa. Tutkimusten aikana Woodrue alkoi salailemaan tärkeää tietoa Rämeen olennosta, että se oli kasvi joka luuli olevansa Alec Holland, kun oikea Alec oli kuollut räjähdyksessä. Sunderlandin ja Woodruen yhteistyö päättyi huonoin välein, jonka vuoksi Woodrue nosti lämpötilaa plussan puolelle syväjäädytyksessä olleen Rämeen olennon sulattamiseksi. Se auttoi häntä korjaamaan vahingot, mutta löytäessään tiedemiesten muistiinpanot Rämeen olento raivostui ja tappoi Sunderlandin kadoten suolle. Hän oli shokissa saadessaan selville todellisen alkuperänsä ja juurtui suolle kolmeksi viikoksi uneksien ja ollen yhteydessä luonnon voimaan The Green. Woodrue palasi suolle ja huomasi Rämeen olennon yhteyden The Greeniin, mutta kokemus vaikutti häneen negatiivisesti. Rämeen olennon huomattua tiedemiehen korruptiota aiheuttavan vaikutuksen hän palautti itsensä takaisin hereille. Rämeen olento nappasi Woodreun ja vakuutti tiedemiehelle, että hänen taistelunsa eläimiä vastaan oli turhaa, sillä kasvillisuus ja eläimet tarvitsisivat toisiaan selviytyäkseen. Myöhemmin Alec Hollandin aave ilmestyi Rämeen olennolle ja hän sai tietää että Alecin luuranko oli edelleen suon pohjalla. Rämeen olento sukelsi hakemaan sen ja antoi tiedemiehelle kunnollisen hautauksen. Se antoi Alecin hengen vapauttaa itsensä ja nousta taivaaseen.
Fyysisessä muodossa Rämeen olento on klorokineettis-transmorfinen elementtikokonaisuus, "Vihreän" Avatar (olemassaolotaso kaiken maan kasvielämän pesämielelle ja elämänvoimalle). Rämeen olento voi asuttaa ja elävöittää kasviainesta missä tahansa, mukaan lukien vieraskasvit, jopa tuntevia kasveja, ja rakentaa siitä ruumiin itselleen. Tämän seurauksena ruumiilliset hyökkäykset merkitsevät hänelle vähän, hän voi helposti kasvattaa vaurioituneita tai irrotettuja ruumiinosia uudelleen ja voi jopa kuljettaa itsensä ympäri maapalloa jättämällä nykyisen muotonsa siirtäen tietoisuutensa uuteen muotoon, joka on kasvanut mistä tahansa kasviaineesta, jota on läsnä paikkaan, johon hän haluaa päästä. Kerran hän jopa kasvatti itselleen muodon John Constantinen niukoista tupakkavaroista.
Rämeen olento on normaalisti ihmisen kokoinen tai hieman keskimääräistä suurempi, mutta hän voi kasvattaa ruumiinsa paljon suuremmaksi. Hän käytti kerran Sequoioideae-kasveja kasvattaakseen itselleen toimistorakennuksen kokoisen ruumiin. New 52:n uudelleenkäynnistys toi Rämeen olennon syvemmälle jaettuun universumin jatkuvuuteen sijoittamalla hänet pysyvästi Justice League Dark -joukkueen kokoonpanoon, joka tekee yhteistyötä monien tuttujen kasvojen, kuten John Constantinen, Zatannan ja Deadmanin, kanssa. Rämeen olennon voimat ja kyvyt tekevät hänestä joukkueen todellisen voimanpesän. Hänen voimarajojaan ei ole vielä vahvistettu. Hän on osoittanut riittävää voimaa repiä suuria puita maasta helposti ja vaihtaa iskuja Etrigan the Demonin kaltaisten olentojen kanssa.
Rämeen olennon nimeä ovat kantaneet Alex Olsenin ja Alec Hollandin lisäksi myös Tefé Holland, Albert Höllerer, Allan Hallman, Aaron Hayley, Calbraith A. H. Rodgers, Jon Haraldson ja Levi Kamei.
Slow Flux
Slow Flux on Steppenwolfin albumi vuodelta 1974. Yhtye kokoontui tuolloin uudelleen kahden vuoden tauon jälkeen. Albumilta nousi singlehitiksi "Straight Shootin' Woman" (US #29).
Vilho Kyrölä
Vilho Leander Kyrölä (18. huhtikuuta 1911 Jyrinki, Sievi – 25. kesäkuuta 1967 Sievi) oli suomalainen pakinoitsija ja toimittaja.
Kyrölän vanhemmat olivat talollinen Frans Mikko Leanderinpoika Kyrölä ja Mariana Tanelintytär Ruuttula. Hän kävi Työväen akatemian 1945–1946 sekä suoritti Yhteiskunnallisen korkeakoulun sanomalehtitutkinnon 1949.
Kyrölä toimi Kokkolassa lyhyen aikaa ilmestyneen Maalaiskoti-lehden toimittajana 1948 ja oli sen jälkeen Keskipohjanmaa-lehden kulttuuritoimittajana 1948–1953 ja toimitussihteerinä 1954–1967. Kyrölä kirjoitti myös Keskipohjanmaa-lehteen pakinoita nimimerkeillä Akusti, Hyyryläinen ja Vi-ki.
Albert Lortzing
thumb|Albert Lortzing Albert Lortzing (23. lokakuuta 1801 – 21. tammikuuta 1851) oli saksalainen säveltäjä. Hän syntyi Berliinissä ja hänen molemmat vanhempansa olivat näyttelijöitä.
Lortzing sävelsi ensimmäisen oopperansa jo vuonna 1824. Nykyään hänet muistetaan parhaiten oopperoidensa Tsaarin ja kirvesmiehen (1837) ja Der Wildschützin (1842) ansiosta.
Kais Saied
Kais Saied (s. 22. helmikuuta 1958) on tunisialainen lakitieteen professori, joka on ollut lokakuusta 2019 lähtien Tunisian presidentti. Hänellä ei ollut mitään aikaisempaa poliittista kokemusta ja hän ei edustanut mitään puoluetta. Hänet valittiin kuitenkin 61-vuotiaana syksyn 2019 presidentinvaaleissa ylivoimaisella äänimäärällä Tunisian uudeksi presidentiksi erityisesti maan nuorison voimakkaan tuen ansiosta.
Saied erotti 25. heinäkuuta 2021 Tunisian pääministerin Hichem Mechichin ja keskeytti parlamentin toiminnan. Taustalla olivat mielenosoitukset parlamenttia ja hallitusta vastaan muun muassa koska ne olivat epäonnistuneet koronapandemian hoidossa. Saman vuoden lokakuussa Saied nimitti uudeksi pääministeriksi Najla Boudenin. Joulukuussa 2021 Saied ilmoitti, että parlamentin toiminta pysyy keskeytettynä seuraavan vuoden joulukuussa pidettäviin parlamentinvaaleihin.
Jukka Paasikivi
Jukka Jalmar Paasikivi (s. 1946 ) on suomalainen yritysjohtaja ja sijoittaja. Hän on Oras-konsernin sekä Tikkurilaa, Uponoria ja Kemiraa omistavan Paasikiven suvun jäsen.
Paasikivi on koulutukseltaan insinööri. Hän oli vientipäällikkönä ja myöhemmin toimitusjohtajana vuonna 1976 Laitilaan perustetussa Oras Valves Oy -venttiiliyhtiössä sekä toimitusjohtajana Ontarion Whitbyyn vuonna 1975 perustetussa Oras Canada -yhtiössä. Vuosituhannen vaihteen jälkeen hän on ollut toimitusjohtajana ja hallituksen puheenjohtajana ensin koko Oras-konsernissa ja sitten suvun sijoitusyhtiössä Oras Invest Oy:ssä.
Paasikivi on Suomen suurimpia pörssisijoittajia ja Satakunnan suurituloisimpia henkilöitä. Hän on muun muassa Uponorin suurimpia omistajia.
Muut luottamustehtävät
Perheensä yhtiöiden lisäksi Paasikivellä on tai on ollut hallituspaikka:
Yksityiselämä
Jukka Paasikivi on Oraksen perustajan Erkki Paasikiven toiseksi vanhin poika. Hänellä on kaksi veljeä, Pekka Paasikivi ja Jari Paasikivi.
Pekingin ampumarata
Pekingin ampumarata (eng. Beijing Shooting Range Hall) on vuoden 2008 kesäolympialaisissa ja paralympialaisissa käytettävä ampumarata Pekingissä. Areenalla kilpaillaan 10-, 25- ja 50-metrin matkoilla, sekä siellä jaetaan ensimmäiset Pekingin olympialaisten mitalit. Mitalit menevät naisten 10 metrin ilmakiväärin mitalisteille.
Kreationismin historia
pienoiskuva|Jumala luo Adamin Kreationismin historia on kreationismiksi kutsutun luomisopin historiaa, joka liittyy erityisesti taisteluun kreationismin asemasta USA:n koululaitoksessa. Kreationismilla on yleensä tarkoitettu niin sanottua tieteellistä kreationismia, joka syntyi vastauksena Charles Darwinin ja Alfred Russel Wallacen evoluutioteorialle. Kreationismin historiaa luonnehtii kritiikki tätä teoriaa kohtaan. Erityisen vahva kreationismin asema on ollut Yhdysvalloissa, missä kouluissa ei saa opettaa uskontoa ja evoluutioteorian vastustus on muutenkin laajempaa kuin Euroopassa. Yhdysvalloissa kreationistit ovat yrittäneet saada kreationismin tai sen modernimman version eli älykkään suunnittelun teorian opetuksen kouluihin, mutta eivät ole yrityksessään onnistuneet. .
Pekingin ampumarata
Rakennustyöt aloitettiin 13. heinäkuuta 2004 ja areena oli valmis 28. heinäkuuta 2007. Areenalla käytiin "kenraaliharjoituksena" ISSF:n maailmancupin osakilpailu 12.–20. huhtikuuta 2008. Kilpailua käytiin kaikissa luokissa, kiväärissä, pistoolissa ja haulikossa. Se oli lisäksi ensimmäinen kerta, kun kisojat järjestettiin Pekingissä (muut Kiinalaiset paikat Shanghai 2002 ja Guangzhou 2006)
Kreationismin historia
Moderni kreationismi on enenevässä määrin vanhaa maata kannattavaa uuskreationismia, jota kutsutaan älykkääksi suunnitteluksi. Suomessa kreationismia levittävät muun muassa vapaakirkolliset tahot. 2000-luvulla on ollut merkkejä kreationismin ja älykkään suunnittelun liikkeen laajemmasta aktivoitumisesta myös Euroopassa.
Pekingin ampumarata
Ampumaradalla on yhteensä paikkoja 8 600, jotka koostuvat 2 170 vakituisesta ja 6 430 lisättävästä paikasta, joista voi olla enintään peruskilpailuradalla 6 100 paikkaa ja finaaliradalla 2 500 paikkaa.
Kreationismin historia
Evoluutio ja kreationismi
Viekä keskiajan lopulla Euroopassa uskottiin, että Jumala oli luonut maailman kuudessa päivässä. Uuden ajan löydöt, kuten fossiilit herättivät kysymyksiä, joihin vanhat käsitykset eivät kyenneet enää vastaamaan.
Englantilainen Charles Darwin julkaisi vuonna 1859 kirjan "Lajien synty", jonka mukaan eliölajit ovat kehittyneet hitaan evoluution tuloksena muista lajeista. Darwin väitti myös, että ihmisellä ja apinalla oli yhteinen kantaisä, josta molemmat olivat kehittyneet. Lisäksi Darwin piti mahdollisena, että elämän alku oli syntynyt itsestään kemiallisen evoluution kautta.
Darwin sai heti vastaansa jyrkkää arvostelua kristillisiltä tahoilta, joiden mukaan maailma, eläimet ja ihmiset ovat Jumalan luomia. Darwin ei pitänyt silloisten kreationistien väitteitä evoluutiota vastaan vakavana uhkana evoluutioteorialleen, vaikka valittikin puuttuvista välimuodoista eri lajien välillä. Evoluutioteoria levisi Yhdysvaltain kouluopetukseen noin 20 vuodessa sen jälkeen, kun Darwinin Lajien synty julkaistiin. Alussa evoluutiota opetettiin lähinnä yliopistoissa ja muissa oppilaitoksissa, joihin tavallisella kansalla ei ollut asiaa.
Fundamentalismin esiinmarssi
Kreationistiset fundamentalistit nousivat voimakkaasti vastustamaan evoluutioteoriaa ensimmäisen maailmansodan jälkeen, jolloin sen opetus alkoi levitä kouluihin. Yksi varhaisia vastustajia oli William Jennings Bryan, joka vaikutti Yhdysvaltain eteläosissa. Siellä Bryan sai kannattajia lähinnä maaseudulta, missä baptismi ja presbyteerisyys olivat laajalle levinneitä. Evoluution vastustajat menestyivät 1920-luvulla, ja evoluutioteorian opetus kiellettiin yli 20 osavaltiossa.
Varhaisia kreationisteja olivat George McCready Price ja Ellen White. Fundamentalistit kiistelivät myös keskenään siitä, mikä olisi luomiskertomusten oikea tulkinta. Yliopistoissa opiskelevat nuoret kreationistit halusivat esimerkiksi muuttaa vanhaa vedenpaisumusteoriaa ja sovittaa sen uusiin geologisiin havaintoihin. He ajoivat vapaampaa kreationismia, joka salli Maalle kuutta tuhatta vuotta pidemmän iän. Tämä tarkoitti niin sanottua aukkoteoriaa tai ajatusta, jonka mukaan kukin luomispäivä oli pitkä ajanjakso.
Evoluutioteorian uusi nousu
Kun Neuvostoliitto laukaisi vuonna 1957 Sputnikin, Yhdysvalloissa alettiin huolestua maan tiedeopetuksen tasosta koulussa. Koulujen oppikirjoihin lisättiin runsaasti  myös evoluutiota esittelevää materiaalia. Vastauksena kreationistit julkaisivat vuonna 1961 Genesis Flood -teoksen, joka oli tieteellisemmän tyyppinen painos aiemmasta McCready Pricen vedenpaisumuskertomuksesta, vaikka kirja painottikin ensisijaisesti uskoa eikä tiedettä. Vuonna 1967 kumottiin laki, jonka pohjalta Scopes oli tuomittu 1920-luvulla. Evoluutioteoriaa sai nyt vapaasti opettaa.
1970-luvulla nousi suosioon Creation Science Research Centerin kehittämä "tieteellinen kreationismi". Se piti kreationismia ja evoluutioteoriaa tasavertaisina teorioina ja vaati sen nojalla kreationismille pääsyä takaisin kouluihin. Tässä myös paikoitellen onnistuttiin. Scientific Creationism -kirjasta julkaistiin kristillinen ja ei-kristillinen versio. Vuonna 1981 Arkansasissa alkoi Scopes 2 -oikeudenkäynti, jossa tuomari totesi kreationismin uskonnoksi, ja sen opetuksen lain vastaiseksi. Tämän jälkeen kreationismin asemat heikkenivät uudelleen kouluissa, mutta väittely jatkui julkisuudessa.
Älykkään suunnittelun nousu
Vuonna 1987 korkein oikeus kumosi Louisianan lain, joka vaati sekä kreationismin että evoluution kouluopetusta. Sen jälkeen tieteellisen kreationismin opetuksella ei ollut enää lain tukemaa asemaa Yhdysvalloissa. Lakimuutoksen jälkeen kreationismin kannattajat alkoivat nyt puhua älykkäästä suunnittelusta (Intelligent Design eli ID), jonka katsottiin olevan evoluutioteorian tieteellistä kritiikkiä. Käsitteen nosti esiin Kalifornian yliopiston professorin teos Darwin on Trial, joka oli vastaus johtavan englantilaisen ateistin Richard Dawkinsin teokseen "Sokea kelloseppä".
Älykkäästä suunnittelusta sanottiin, ettei se ollut kreationismia eikä ottanut kantaa Maan ikään tai moneen muuhunkaan nuoren maan kreationistien suosimaan aiheeseen. Älykäs suunnittelu haki sen sijaan evoluution vastaisia todisteita solujen ja eliöiden molekyylien maailmasta. Molekyylibiologi Michael Behe esimerkiksi esitti, että bakteerien siimarakenteet olivat "palautumattoman monimutkaisia". Behen mielestä elämää ei synnyttänyt kemiallinen evoluutio, vaikka muuten Behe uskoi evoluutioon. Behe ei maininnut jumalallista suunnittelua, mutta piti huomiota eliöiden mutkikkuudesta olennaisena tieteellisenä havaintona. William Dembski julkaisi teoksensa The Design Inference, jonka mukaan eliöiden synty kemiallisen evoluution kautta olisi niin epätodennäköistä, että se olisi käytännössä mahdotonta.
Älykkään suunnittelun teorian asema
Älykkään suunnittelun teoriaan vetoamalla päästettiin joissakin USA:n osavaltioissa jälleen evoluutioteorian kanssa kilpailevia oppeja kouluopetukseen. Teoria leviää internetissä ja tiedotusvälineissä. Doverissa, Pennsylvaniassa, oikeus kuitenkin kumosi koululautakunnan päätöksen ottaa älykäs suunnittelu lukion opetukseen.
Yhdysvaltain tiedeakatemia ja kansallinen tiedesäätiö ovat tuominneet älykkään suunnittelun teorian. Sitä vastustavat myös yksityiset järjestöt kuten Yhdysvaltain kansalaisoikeusliitto ACLU ja Kansallisten luonnontieteiden opetuskeskus. Myös skeptikkojen julkaisussa otetaan kantaa sitä vastaan.
Älykkään suunnittelun teoriat ovat joutuneet 2000-luvulla kovan kritiikin kohteeksi. Vaikka kreationistit ovat pitäneet Yhdysvalloissa kovaa ääntä, he ovat hävinneet monta oikeusjuttua korkeimmassa oikeudessa, koska oikeus on katsonut heidän vaatimuksensa perustuslain vastaisiksi. Joissakin osavaltioissa se on silti edelleen kuulunut koulujen opetusohjelmiin.
Osella
Osella oli italialainen Formula 1 -talli, joka kamppaili F1:ssä kausina 1980–1992. Sen perusti Vincenzo Osella. Talli ei päässyt MM-pisteille kuin kolmessa osakilpailussa, ja Osellan autot olivat liian painavia ja moottorit tehottomia, eikä Osellalla ollut yleensä kuin yksi auto osallistumassa kilpailuun.
Osellan parhaaksi tulokseksi jäi San Marinon GP:n 1982 neljäs sija. Osellalla on eniten kilpailuja Minardin jälkeen ilman palkintosijaa. 300px|thumb|left|Osella FA1E [[Piercarlo Ghinzanin ajamana vuoden 1984 Yhdysvaltain Grand Prix:ssa.]]
Jääkiekon SM-liigakausi 1992–1993
Kausi 1992–1993 oli jääkiekon SM-liigan 18. kausi. Mestaruuden voitti Turun Palloseura. Toiseksi tuli Hämeenlinnan Pallokerho ja kolmanneksi JyP HT. Kaudella oli ensimmäistä kertaa käytössä pudotuspelijärjestelmä, jossa pudotuspeleihin pääsi mukaan kahdeksan joukkuetta. Runkosarjan pistepörssin voitti Esa Keskinen ja pudotuspelien pistepörssin German Titov.
Pudotuspelien avauskierroksella koettiin kauden suurin yllätys, kun hallitseva mestari Jokerit putosi suoraan kolmessa ottelussa 7:nneksi runkosarjassa sijoittuneelle Porin Ässille.
Franceville
Gabonin pitkäaikainen presidentti Omar Bongo haudattiin kotiseudulleen Francevilleen kesäkuussa 2009.
Boštjan Nachbar
Boštjan Nachbar (s. 3. heinäkuuta 1980 Slovenj Gradec) on slovenialainen koripalloilija, joka edustaa nykyisin FC Barcelonaa.
Ura
Nachbar aloitti koripallon KK Mariborin juniorijoukkueissa, joista hän nousi kaudeksi 1997–1998 KK Union Olimpijaan. Seuraavaksi kaudeksi Nachbar myytiin takaisin Mariboriin, josta hän siirtyi yhden kauden jälkeen Pivovarna Laskoon. Vuonna 2000 Nachbar siirtyi Benetton Trevisoon, jota hän edusti kahden kauden ajan. Kaudella 2001–2002 Nachbar nousi Trevison aloitusviisikkoon ja johdatti joukkueensa Euroliigan neljän parhaan joukkoon.
Hän osallistui vuoden 2002 NBA:n varaustilaisuuteen, jossa hän oli Houston Rocketsin viidestoista varaus. Ensimmäisellä NBA-kaudellaan Nachbar teki 2,1 pistettä ottelua kohden. Kauden 2004–2005 Nachbar aloitti Houstonissa, mutta siirtyi joulukuussa New Orleans Hornetsiin. Helmikuussa 2006 hän siirtyi New Jersey Netsiin, jossa hän pelasi kesään 2008 asti. Viimeinen NBA-kausi oli häneltä tilastollisesti paras, sillä hän teki 9,8 pistettä ottelua kohden.
Heinäkuussa 2008 Nachbar palasi Eurooppaan ja solmi Dynamo Moskovan kanssa kolmivuotisen sopimuksen. Yhden kauden jälkeen Nachbar siirtyi Efes Pilseniin vuoden sopimuksella, vaikka oli saanut tarjouksia myös NBA-seuroilta. Hän pelasi seurassa vuoteen 2011 asti. Nachbar ei pelannut kauden 2011–2012 missään seurassa, mutta allekirjoitti tammikuussa 2012 loppukaudeksi sopimuksen UNIKS Kazanin kanssa. Kaudeksi 2012–2013 Nachbar siirtyi saksalaiseen Brose Basketsiin. Kesällä 2013 hän teki monivuotisen sopimuksen FC Barcelonan kanssa.
Spencer Rice
Spencer Nolan Rice (s. 9. huhtikuuta 1963) on kanadalainen näyttelijä, joka esiintyi parhaan ystävänsä Kenneth Hotzin kanssa televisiosarjassa Kenny vs. Spenny, jota esitettiin vuosina 2003–2010. Rice on ohjannut myös lyhytfilmejä ja toiminut tuottajana. Hän on esiintynyt myös useissa talk show -ohjelmissa.
Islantilainen keittiö
thumb|right|[[Þorrablót-juhlan þorramatur-kattaus]] Islantilainen keittiö käyttää monipuolisesti ja paljon kalaa, ja kalastus onkin aina ollut Islannin tärkein elinkeino. Lihaeläiminä pidetään ensisijaisesti lampaita ja karitsoja. Riistaruokaa ovat merilinnut ja luonnonvaraiset kanalinnut, kuten riekko, sekä poro. Islannin maaperän vuoksi viljelymahdollisuudet ovat vähäiset, joten vihannekset ja muut kasvikset ovat enimmäkseen tuontitavaraa. Kuumien lähteiden vedellä lämmitetään joitain kasvihuoneita.
Suosituimpia kaloja ovat kolja ja lohi. Turskaa pyydetään enimmäkseen vientiin. Valaanlihan käyttö on vähentynyt entisajoista. Kalaa valmistetaan ja nautitaan hyvin monin tavoin, myös kuivattuna.
Suosittuja ruokia ovat hapanmaitotuote skyr, savulammas, kleinur, laufabrauð ja bollur.
Keskitalven Þorrablót-juhlan aikaan syödään ”súrmatur” eli heran avulla säilöttyä ruokaa, verimakkaraa, kärvennettyjä lampaanpäitä ja säilöttyjä pässin kiveksiä sekä erityisenä erikoisuutena hapatettua haita. Ruoka voidaan nauttia islantilaisen paloviinan (brennivín) kanssa.
Edmund Stoiber
thumb|Edmund Stoiber. Edmund Stoiber O.Q. (s. 28. syyskuuta 1941) on saksalainen poliitikko. Hän toimi Baijerin osavaltion pääministerinä 1993–2007 ja CSUn puheenjohtajana 1999–2007. Liittopäivävaaleissa 2002 hän oli Saksan kristillisdemokraattisen unionin liittokansleriehdokas. Kampanjan alkupuolella hän johti mielipidetiedusteluissa, mutta hävisi vaalit Gerhard Schröderille.
Stoiber on kotoisin Rosenheimin alueelta Baijerista. Hän on koulutukseltaan juristi ja työskenteli ennen politiikkaan siirtymistään Regensburgin yliopistossa. Hän pääsi Baijerin osavaltioparlamenttiin 1974.
Ari Tenhula
Ari Tenhula (s. 22. maaliskuuta 1964, Oulu) on suomalainen koreografi. Hänen työnsä on painottunut nykytanssiin, mutta hän on toiminut koreografina myös oopperassa, näytelmissä ja musiikkiteatterissa.
Ari Tenhula valmistui tanssitaiteen maisteriksi Teatterikorkeakoulusta vuonna 1998. Hän on suorittanut tanssiopintoja myös Ranskassa, Yhdysvalloissa, Intiassa, Indonesiassa ja Japanissa. Vuonna 1998 Tenhulalle myönnettiin valtion 5-vuotinen taiteilija-apuraha vuonna 1998, jonka hän keskeytti otettuaan vastaan Helsingin kaupunginteatterin tanssiryhmän (Helsinki Dance Company) taiteellisen johtajan tehtävän. Tässä tehtävässä hän toimi vuosina 2000–2002. Vuonna 2003 Ari Tenhulalle myönnettiin tanssitaiteen Suomi-palkinto.
Ari Tenhula toimii Teatterikorkeakoulun opetuksesta vastaavana varadekaanina kaudella 1.4.2014–31.12.2015.
Ammoniakki
pienoiskuva|Jupiterin kaasukehästä 0,026% on ammoniakkia pienoiskuva|Ammoniakkikaasupullo Ammoniakki on huoneenlämmössä olomuodoltaan pistävänhajuinen, väritön kaasu. Ammoniakin läpitunkeva, pistävä haju muistuttaa voimakasta virtsan hajua. Ammoniakin kemiallinen kaava on NH3, moolimassa 17,03 g/mol, sulamispiste –78 °C, kiehumispiste –33 °C, itsesyttymislämpötila 651 °C ja CAS-numero 7664-41-7. Ammoniakki on emäksinen aine, jonka kaasumuoto on ensimmäisen ja vesiliuos toisen luokan myrkky. Ammoniakin liittohappo on ammoniumioni NH4+, joka esiintyy monissa suoloissa, kuten ammoniumkloridissa.
Sidokset
Ammoniakin typpiatomi muodostaa neljä sp3-hybridiorbitaalia samaan tapaan kuin hiiliatomi metaanissa. Typellä on viisi ulkoelektronia, ja vapaa elektronipari muodostaa yhden orbitaalin.
center
Typpiatomiin on vapaan elektroniparin vuoksi liittyneenä vain kolme vetyatomia eikä neljä, kuten metaanin hiiliatomiin, jossa on ulkoelektroneja yksi vähemmän. Vapaan elektroniparin muodostama sp3-hybridiorbitaali vie typpiatomin ympäriltä hieman enemmän tilaa kuin yksi N-H -sidos.
Ominaisuudet
Noin 8–9 ilmakehän paineessa ammoniakki voidaan nesteyttää huoneenlämmössäkin. Esiintyessään nesteenä ammoniakin molekyylit ovat osittain liittyneet toisiinsa vetysidoksilla, joskin vähäisemmässä määrin kuin vesimolekyylit. Vähäisessä määrin nestemäisessä ammoniakissa esiintyy myös autoprotolyysia, jossa syntyy NH4+- ja NH2− -ioneja. Nestemäinen ammoniakki on hyvä liuotin ja liuottaa useita metallejakin, varsinkin elektropositiivisimpia metalleja kuten natriumia, jolloin muodostuu metalliamideja ja vetyä, esimerkiksi: Reaktio on verrattavissa siihen, mikä tapahtuu natriumin ja veden välillä ja jossa syntyy natriumhydroksidia: Ammoniakki liukenee runsaasti veteen, 0 °C:ssa yhteen litraan vettä liukenee jopa 1 200 litraa eli noin 950 grammaa ammoniakkia. Liukoisuus kuitenkin pienenee lämpötilan noustessa. Ammoniakin väkevä (yli 25 %) vesiliuos on voimakkaasti syövyttävää ja erittäin myrkyllistä vesieliöille. Sen vuoksi sitä käsiteltäessä on käytettävä suojakäsineitä ja -vaatetusta, ja erityisesti silmät on suojattava, eikä sitä saa päästää ympäristöön.
Ammoniakin happo-emäsominaisuudet
Ammoniakki on emäs, jonka pKb-arvo on 4,75. Tämän vuoksi liuoksessa osa ammoniakkimolekyyleistä vastaanottaa vesimolekyyliltä protonin, jolloin syntyy ammonium (NH4+- ja hydroksidi-ioneja (OH−):
Syntyvien hydroksidi-ionien vuoksi liuos on emäksinen, ja esimerkiksi 0,1 M liuoksen pH on 11,1. Sisältämiensä ionien vuoksi ammoniakin vesiliuosta sanotaan usein myös ammoniumhydroksidiksi. Varsinaista ammoniumhydroksidia, ammonium- ja hydroksidi-ionien muodostamaa ioniyhdistettä NH4OH, ei kuitenkaan ole voitu eristää puhtaana tai kiteyttää, vaan se esiintyy ainoastaan liuoksissa. Ammoniakki reagoi happojen kanssa muodostaen ammoniumsuoloja, jotka myös sisältävät ammoniumionin (pKa = 9,24).
Ammoniakki voi toimia myös erittäin heikkona happona (pKa =32,5 ), jolloin muodostuu amideja. Esimerkiksi litium liukenee nestemäiseen ammoniakkiin muodostaen sinisen litiumamidiliuoksen:
Teollinen valmistus
Teollisesti ammoniakkia valmistetaan Haber–Bosch-menetelmällä ammoniakkiuunissa. Menetelmässä typpi ja vety (suhteessa 1:3) puristetaan katalyyttien kanssa yli 200 baarin paineeseen ammoniakkiuuniin, jonka lämpötila on noin 500 °C. Lämpötila ei saa olla liian korkea, muutoin syntyvä ammoniakki hajoaisi takaisin alkuaineikseen. Katalyyttina käytetään hienojakoista rautaa tai metallikarbideja.
Prosessissa käytettävät typpi ja vety on ensin puhdistettu niin tarkasti, että katalyytit eivät juuri syövy, ja kestävät parhaimmillaan jopa 20 vuotta.
Ammoniakkiuuni on neliosainen, ja jokaisen osan jälkeen kaasu jäähdytetään, jolloin ammoniakki tiivistyy nesteeksi ja voidaan kerätä talteen. Jokaisessa neljässä osassa vain 15 % kaasuseoksesta muuttuu ammoniakiksi, mutta uunien katalyysin jälkeen jäljelle jääneet kaasut kierrätetään takaisin prosessiin, jolloin kokonaisuudessaan 98 % kaasuista muuttuu ammoniakiksi.
Kauppaan ammoniakki toimitetaan painesäiliöissä ja -tankeissa tai 25 %:n vesiliuoksena, jota sanotaan myös väkeväksi ammoniakiksi.
Vuonna 2004 maailmassa valmistettiin kaikkiaan 109 miljoonaa tonnia ammoniakkia. Eniten sitä valmistettiin Kiinassa, 28,4 % maailman tuotannosta. Muita suuria tuottajamaita ovat Intia, Venäjä ja Yhdysvallat, joista kussakin sitä valmistettiin noin 8–9 %. Ammoniakki on yksi maailmassa eniten synteettisesti valmistetuista kemikaaleista. Yli 80 % tuotannosta käytetään lannoitteiden valmistukseen.
Valmistaminen laboratoriossa
Laboratoriossa ammoniakkia voidaan valmistaa vahvojen emästen ja ammoniumkloridin välisellä reaktiolla:
Käyttö
Suurin osa teollisesti tuotetusta ammoniakista käytetään typpilannoitteiden valmistukseen. Kemianteollisuudessa sitä käytetään myös muiden typpiyhdisteiden kuten typpioksidien ja typpihapon sekä räjähdysaineiden valmistukseen sekä neutralointiin.
Ammoniakkia käytetään myös jäähdytyslaitteissa, rakettien polttoaineena ja metallurgiassa. Sen vesiliuosta käytetään pesu- ja puhdistusaineissa.
Biosynteesi ja metabolia
Typpeä sitovat bakteerit tuottavat ammoniakkia ilman typestä.
Eläinten elimistössä ammoniakkia syntyy aminohappojen normaalin hajoamisen tuloksena. Se on myrkyllistä ja poistuu virtsan kautta. Nisäkkäillä se muuntuu ureaksi, mutta matelijoilla ja linnuilla virtsahapoksi.
Ammoniakkia esiintyy myös kukkien kuten vehkakasvien tuoksuissa ja semiokemikaalina eliöiden viestinnässä.
Myrkyllisyys
Ammoniakin liian suurta pitoisuutta veressä kutsutaan hyperammonemiaksi ja 5–10 normaalipitoisuutta suurempi veren pitoisuus aiheuttaa useimmissa eläimissä myrkytyksen oireita. Näihin oireisiin voi kuulua hermostollisia oireita jotka johtuvat ammoniakin neurotoksisuudesta. Tarkkaa hermomyrkyllisyyden mekanismia ei toistaiseksi tunneta. Hyperammonemiaan liittyvät esimerkiksi jotkin oireet ureakierron geneettisissä puutoksissa, hepaattisessa enkefalopatiassa ja Reyen oireyhtymässä. Hyperammonemiaan liittyviä kroonisia ja/tai akuutteja oireita ovat muun muassa pysyvä älykkyyden heikkeneminen, ataksia, toistuva oksentelu, kooma ja kuolema.
Ammoniakki sisäilmassa
Sisäilman korkea ammoniakkipitoisuus voi aiheuttaa sekä esteettisiä ongelmia että terveysoireita. Vaikka sisäilman ammoniakkipitoisuudelle ei ole määritetty terveysperusteista ohjearvoa, voidaan Asumisterveysoppaan mukaan ammoniakin sisäilmapitoisuudet luokitella tavanomaisiksi (10–20 μg/m3) tai tavanomaisista poikkeaviksi (yli 40 μg/m3). Ammoniakki aiheuttaa ärsytysoireita pitoisuuksien kohotessa yli 160–410 μg/m3. Kohonneiden arvojen syy tulisi selvittää, koska kemikaalin lähteenä voivat toimia esimerkiksi kosteusvaurioiset rakenteet tai vaurioituneet viemärit. Tämänkaltaiset vauriot voivat olla itsessään merkittäviä terveyshaittoja. Sisäilman ammoniakkipitoisuus tulee määrittää esimerkiksi silloin, kun sisäilmassa tuntuu pistävä tai mädän haju. Haju voi vaihdella lämpötilan ja kosteuden mukaan. Ammoniakin hajukynnys vaihtelee suuresti (100–37 000 μg/m3).
Sisäilman ammoniakkilähteenä voivat toimia esimerkiksi rakennusmateriaalit, maalit, lakat, puhdistus- ja pesuaineet sekä ihmisen tai eläinten eritteet. Kohonnut ammoniakkipitoisuus voi myös viitata kostuneissa rakennusmateriaaleissa tapahtuvaan orgaanisten aineiden hajoamiseen. Tällaisissa reaktioissa syntyy usein myös muita kemiallisia yhdisteitä (VOC), kuten amiineja, aldehydejä ja orgaanisia rikkiyhdisteitä. Nämä yhdisteet ovat ammoniakin tavoin ärsyttäviä yhdisteitä.
Myös tupakointi lisää sisäilman ammoniakkipitoisuutta, koska ammoniakkia on lisätty tupakkaan valmistusvaiheessa.
Sisäilman ammoniakkipitoisuutta voidaan mitata usealla tavalla. Näyte voidaan kerätä sisäilmasta pumpulla esimerkiksi laimeaan rikkihappoliuokseen tai rikkihapolla käsiteltyä aktiivihiiltä tai silikageeliä sisältävään adsorbenttiputkeen. Näyte analysoidaan ioniselektiivisellä tai spektrofotometrisellä menetelmällä.
Barguzin
Barguzin on Jenisein vesistöön kuuluva joki Burjatian tasavallassa Venäjällä. Sen pituus on 480 kilometriä, valuma-alueen laajuus 21 100 neliökilometriä ja virtaama joen suussa 130 kuutiometriä sekunnissa.
Joki saa alkunsa Ikat-harjanteelta ja virtaa Barguzinin kattilalaaksossa kohti etelää. Barguzinin kylän alapuolella se ohittaa Barguzinin harjanteen muodostaen koskia. Joki laskee Baikalin Barguzininlahteen. Tärkeimmät sivujoet ovat Garga, Argada, Ina ja Uljun.
Vehkajärvi (Punkalaidun)
Vehkajärvi on Pirkanmaalla Punkalaitumella sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Loimijoen valuma-alueella Punkalaitumenjoen valuma-alueeseen.
Maantiede
Järven pinta-ala on 193 hehtaaria ja sen pituus on 3,8 kilometriä ja leveys 900 metriä. Järven luusua sijaitsee järven pohjoisrannalla, josta saa alkunsa 4,8 kilometriä pitkä Myllyoja, joka laskee Punkalaitumenjokeen.
Järven rantaviiva on 11,5 kilometriä pitkä ja ranta on pääosin moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa. Pohjois- ja eteläpäät rajautuvat peltomaahan. Järven poikki pituusuuntaan kulkee hiekkaharju, joka kulkee suurimman osan matkaa veden alla. Harjusta näkyy vedenpinnan yläpuolella Särkän niemi, Huvilasaari, Pikkusaari ja Isosaari. Urjalan ja Punkalaitumen välinen raja ylittää järven sen eteläkärjessä.
Virkistys
Sen rannalla sijaitsee luonnonkauniilla paikalla Särkän tanssilava.
Curt Lincoln
thumb|200px|Curt Lincoln 1950-luvulla Curt Richard ”Curre” Lincoln (8. lokakuuta 1918 Tukholma, Ruotsi – 28. elokuuta 2005 Espoo) oli suomalainen rata-autoilija. Hän ajoi 400 kilpailussa noin 200 voittoa. Hän voitti Eläintarhan ajot kaikkiaan 14 kertaa vuosina 1951–1962 Formula Juniorin ja F3-luokassa. Muista saavutuksista mainittakoon Angolan GP:n voitto 1959 ja kaksi luokkavoittoa Kristianstadin 1 000 kilometrillä Ruotsissa 1957. Lincoln oli puuhamiehenä Keimolan moottoriradan rakentamisessa, ja hän ajoi siellä viimeisen kilpailunsa 50-vuotiaana 1968.
Lincoln kilpaili myös tennispelaajana. Hän edusti Suomea kerran Davis Cupissa ja voitti nelinpelissä kolme Suomen mestaruutta. Hänen poikansa Lars Lincoln voitti tenniksen nelinpelissä kaksi Suomen mestaruutta.
Curt Lincolnin tytär Nina oli naimisissa muun muassa edesmenneen Formula 1 -maailmanmestarin Jochen Rindtin kanssa.
Zeynep Sever
thumb|Zeynep Sever Zeynep Kübra Sever (s. 9. heinäkuuta 1989 Istanbul) on turkkilaissyntyinen missi ja lentopalloilija. Hän muutti 12-vuotiaana Belgiaan ja tuli kruunatuksi vuoden 2009 Miss Belgiaksi. Hän osallistui saman vuoden Miss Universum -kilpailuun sijoittuen viidentoista parhaan joukkoon. Hän osallistui lisäksi vuoden 2009 Miss Maailma -kilpailuun.
Sever on pelannut lentopalloa Fenerbahçe Acıbademissa.
Severin puoliso on maajoukkuejalkapalloilija Volkan Demirel.
Miika Koivisto
Miika Koivisto (s. 20. heinäkuuta 1990 Vaasa) on suomalainen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa SM-liigajoukkue Oulun Kärpissa. Hän voitti maailmanmestaruuden vuonna 2019.
Seuraura
Koivisto on Vaasan Sportin kasvatti. Hän toimi kaudella 2007–2008 joukkueen B-nuorten kapteenina. Koivisto voitti A-nuorten I-divisioonan hopeaa vuosina 2008 ja 2009, joista jälkimmäisenä keväänä hän oli nostamassa Sportia A-nuorten SM-liigaan. Kaudella 2010–2011 Koivisto oli Sportin tehokkain puolustaja tehoilla 5+18=23, joilla hän sijoittui A-nuorten SM-liigan puolustajien pistepörssissä kahdeksanneksi Bluesin Jani Hakanpään kanssa.
Koivisto teki kaudella 2010–2011 myös debyyttinsä miesten peleissä; hän pelasi Mestiksessä viisi runkosarja- ja pudotuspeliottelua tehden niissä yhteensä tehot 1+1=2. Koivisto voitti kauden päätteeksi Mestiksen mestaruuden. Hän pelasi myös kolme liigakarsintaottelua ilman tehopisteitä. Pelicans onnistui kuitenkin säilyttämään sarjapaikkansa SM-liigassa otteluvoitoin 4–0. Huhtikuussa 2011 Koivisto teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen Sportin kanssa. Kausi 2011–2012 oli Koiviston varsinainen tulokaskausi Mestiksessä ja se toi hänelle 45 runkosarjaottelussa tehot 6+11=17 ja 11 pudotuspeliottelussa tehot 1+4=5. Koivisto voitti tulokaspuolustajien pistepörssin ja kauden päätteeksi Mestiksen mestaruuden. Liigakarsinnoissa hän pelasi viisi ottelua tehopistein 1+1=2. Tampereen Ilves kuitenkin säilytti sarjapaikkansa otteluvoitoin 4–1.
Huhtikuussa 2012 Koivisto teki kaksivuotisen sopimuksen SM-liigajoukkue Kalevan Pallon kanssa. Ensimmäisessä SM-liigaotteluottelussaan, kauden 2012–2013 avausottelussa JYPiä vastaan hän sai jääaikaa 20.39 minuuttia. Koiviston liigauran avausmaali syntyi hänen viidennessä ottelussaan 22. syyskuuta 2012 tasavajaalla Rauman Lukkoa vastaan. Yhteensä Koiviston tulokaskausi toi 57 runkosarja- ja viidessä pudotuspeliottelussa tehot 6+11=17, joilla hän voitti SM-liigankin tulokaspuolustajien pistepörssin. Helmikuussa 2013 Koivisto jatkoi sopimustaan KalPan kanssa kahdella vuodella.
Kaudella 2013–2014 Koivisto oli tehoilla 2+13=15 KalPan tehokkain puolustaja Tapparaan siirtyneen Marko Kauppisen jälkeen. Hän oli joukkueen ainoa kauden kaikki 60 runkosarjaottelua pelannut pelaaja. Kaudella 2014–2015 Koivisto oli 18 syöttöpisteellään KalPan tehokkain puolustaja. Hän teki myös epävirallisen SM-liigaennätyksen nousemalla kaikkien aikojen eniten tehopisteitä runkosarjassa pelkillä syöttöpisteillä tehneeksi pelaajaksi. Ennätys oli aiemmin kaudella 1987–1988 Porin Ässissä tehot 0+13=13 tehneen Timo Saarikosken hallussa. Samalla kaudella myös Ässien Ville Uusitalo sivusi hänen ennätystään. Koiviston ennätys rikkoutui kuitenkin kaudella 2017–2018, jolloin Sportin hyökkääjä Tommi Tikka keräsi 20 syöttöpistettä ilman maaleja.
Toukokuussa 2015 Koivisto purki viimeistä sopimuskauttaan 2015–2016 koskeneen sopimuksensa KalPan kanssa ja teki samalla vuoden mittaisen sopimuksen Rauman Lukon kanssa. Hän kuitenkin loukkaantui jo ennen runkosarjan alkua elokuussa 2015 pelatussa Mestarien liigan ottelussa sveitsiläistä Fribourg-Gottéronia vastaan ja joutui noin neljäksi kuukaudeksi sivuun leikkaushoitoa vaatinen vamman vuoksi. Koivisto palasi kaukaloihin joulutauon jälkeen ja haki pelituntumaa yhden ottelun verran Mestis-joukkue KeuPa HT:stä. Hän pelasi Lukossa kauden aikana kaikkiaan 24 runkosarja- ja viisi CHL-ottelua. Koivisto joutui uudelleen sivuun runkosarjan lopulla, eikä hän pelannut enää pudotuspeleissä.
Koivisto siirtyi kaudeksi 2016–2017 vuoden mittaisella sopimuksella SM-liigan nousijajoukkue Mikkelin Jukureiden riveihin. Joukkuetta valmensi hänelle Lukosta tuttu Risto Dufva. Koivisto nimettiin Jukureiden varakapteeniksi. Hän nousi SM-liigan elittiin ja oli pelipaikastaan huolimatta joukkueen paras syöttäjä ja toiseksi paras pistemies Zach Budishin jälkeen tehoilla 4+33=37. Koivisto voitti koko SM-liigan puolustajien syöttöpörssin ja sijoittui puolustajien pistepörssissä toiseksi edellään vain Lukon Jesse Virtanen. Myös hänen keskimääräinen jääaikansa (27.13) ottelua kohden oli eniten koko SM-liigassa. Koivisto palkittiin kauden päätteeksi liigan parhaana puolustajana Pekka Rautakallio -palkinnolla ja hänet valittiin SM-liigan tähdistökentälliseen. Koivistosta tuli näin ollen myös Jukureiden seurahistorian ensimmäinen SM-liigan kausipalkinnon voittanut pelaaja.
Kaudeksi 2017–2018 Koivisto siirtyi kolmen vuoden mittaisella sopimuksella Oulun Kärppiin. Hän teki SM-liigan yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 10+29=39, joilla Koivisto oli Kärppien tehokkain puolustaja. Hän voitti myös koko liigan puolustajien syöttöpörssin sekä jakoi puolustajien pistepörssin voiton KalPan Mathew Maionen, Ässien Maksim Matushkinin ja Jukureiden Teemu Suhosen kanssa. Koivisto voitti kauden päätteeksi Suomen-mestaruuden. Hän oli jälleen ehdolla SM-liigan parhaalle puolustajalle myönnettävän Pekka Rautakallio -palkinnon voittajaksi, mutta palkinnon vei tällä kertaa kuitenkin HIFK:n Miro Heiskanen.
HMS Swift (G46)
HMS Swift (viirinumero G46) oli Britannian kuninkaallisen laivaston S-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.
Valmistus
Alus tilattiin tammikuussa 1941 viidennessä hätälaivueessa J. Samuel White and Companyltä Cowesista, missä köli laskettiin 12. kesäkuuta 1941. Alus laskettiin vesille 15. kesäkuuta 1943. Aluksen valmistuminen viivästyi 6. joulukuuta saakka erilaisten suunnittelu- ja valmistusongelmien vuoksi kuten tykkien ja tulenjohtojärjestelmien toimitusongelmat.
Miika Koivisto
Seuraura
Kausi 2021–2022 Koivistolla päättyi loukkaantumiseen jo joulukuussa 2021.
Kaudeksi 2023–2024 Koivisto teki paluun SM-Liigaan ja Kärppiin kahden vuoden sopimuksella vuoden optiolla.
Maajoukkueura
Koivisto edusti Suomea Pyeongchangin olympiakisoissa 2018. Hän pelasi myös MM-kilpailuissa vuosina 2018, 2019 ja 2021, joista vuoden 2019 turnaus päättyi maailmanmestaruuteen ja vuoden 2021 turnaus hopeaan. Yhteensä Koivisto on pelannut 71 A-maaottelua tehden 17 syöttöpistettä. Hän teki A-maajoukkuedebyyttinsä Channel One Cupin Helsingin jäähallissa pelatussa avausottelussa 15. joulukuuta 2016 Tšekkiä vastaan. Koivisto merkittiin heti Suomen ykköspuolustajapariin Sami Lepistön viereen. Hän sai ottelussa syöttöpisteen Miro Aaltosen tekemään maaliin. Vuoden 2020 Beijer Hockey Gamesissa Koivisto toimi Suomen varakapteenina.