cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Arto Annila
Arto Annilan isä on metsäeläintieteen professori Erkki Annila. Arto Annila tuli ylioppilaaksi vuonna 1982 ja opiskeli Teknillisessä korkeakoulussa. Hän valmistui diplomi-insinööriksi vuonna 1988 ja väitteli tekniikan tohtoriksi 1991. Hän suoritti myös filosofian maisterin tutkinnon Helsingin yliopistossa 1996. Annila työskenteli Teknillisen korkeakoulun kylmälaboratoriossa 1986–1991, VTT:n tehtävissä 1991–2001 ja Helsingin yliopiston biofysiikan professorina 2001–2016. Annila on julkaissut tieteellisiä artikkeleita muun muassa proteiinien rakenteesta.
Betsileot
Asuinalue, kieli ja historia
Malagassin kielen betsileon murre on läheistä sukua kirjakielen pohjana toimivalle merinan murteelle. Pohjoinen betsileomurre on yhtä lähellä merinaa kuin eteläistä betsileoa.
Arto Annila
Annila irtisanottiin vuonna 2016 Helsingin yliopiston biofysiikan professorin virastaan. Oman käsityksensä mukaan hän joutui irtisanotuksi, koska oli opetustoiminnassaan ja julkaisuissaan esittänyt uudenlaisia ja kiistanalaisia näkemyksiä kvanttimekaniikasta. . Annila esitteli näkemyksiään mm. vuonna 2014 Yliopisto-lehdessä, jossa hän kertoi kehittäneensä kokonaisvaltaiseksi luontokäsitykseksi kutsumansa kaiken teorian. Teorian mukaan alkeishiukkaset koostuvat eri tiloissa olevista fotoneista. Esimerkiksi elektroni voidaan Annilan mukaan ymmärtää 138 fotonina, jotka ovat kiertyneet toruksen muotoon. Hänen mukaansa teoria selittää fotonien avulla kaikki neljä perusvuorovaikutusta, joista gravitaatio saa selityksen ilman pimeää ainetta, pimeää energiaa, tai oletusta kaareutuneesta aika-avaruudesta. Teoria selittää myös evoluution. Helsingin yliopistossa työskennelleet fyysikot Olli Taanila, Kimmo Tuominen ja Aleksi Vuorinen kritisoivat Annilan teoriaa Yliopisto-lehteen kirjoittamassaan vastineessa. Heidän mukaansa Annilan ajatukset eivät kuvaa vakavasti otettavaa tieteellistä teoriaa, vaan ovat ”pähkähulluja”. Annila on esitellyt näkemyksiään laajemmin kirjassaan Kaiken maailman kvantit (2019), jonka englanninkielinen laitos on julkaistu omakustanteena vuonna 2020. Kirjassa hän selostaa aineen rakennetta ja evoluutiota monitieteisestä näkökulmasta teoriansa pohjalta. Hän on myös julkaissut tuloksiaan kansainvälisissä julkaisuissa, mutta teoria ei ole herättänyt suurempaa keskustelua.
Betsileot
Asuinalue, kieli ja historia
Nimitys betsileo syntyi vuonna 1830, jolloin merinojen muodostama Imerina valloitti alueen. Samalla siitä muodostettiin Betsileon maakunta. Tätä ennen sen asukkaat olivat kuuluneet Lalanginaan, Isandraan sekä Arindranon kuuteen pikkuvaltioon.
Elinkeinot ja aineellinen kulttuuri
Betsioleot asuvat kooltaan vaihtelevissa kylissä, jotka yleensä sijaitsevat viljeltyjen laaksojen rinteillä. Talot rakennetaan vitsaksista ja savesta, tiilistä tai puusta. Vauraat talot ovat kaksi- tai kolmikerroksisia, maalattuja tai valkaistuja ja tiilikattoisia. Seudulla on runsaasti kivistä pystytettyjä muistomerkkejä ja hautakammioita.
Perhe, suku ja yhteiskunta
Aikaisemmin johtavat ja vauraat betsileomiehet olivat usein moniavoisia. Yhteiselämä aloitetaan nuorena ja naimisiin mennään usein vasta lapsen synnyttyä. Perhe asuu yleensä miehen kylässä. Avioerot ovat sallittuja, mutta harvinaisia.
Ydinperheet muodostavat 40–45 % kotitalouksista. Suurperheet ovat yleisiä varsinkin vauraissa kylissä. Naiset ja miehet ovat suhteellisen tasa-arvoisia. Sukulaisuus on sekä patrilineaarista että ambilineaarista. Sama henkilö kuuluu useisiin esi-isien mukaan määräytyviin sukuryhmiin.
Uskonto ja taide
thumb|175px|Betsileojen hautakammio. Nykyään suurin osa betsileoista on katolisia tai protestantteja. Perinteiseen uskontoon kuuluu jumalolentojen, esi-isien ja luonnonhenkien kunnioittaminen sekä maasta välittyvä persoonaton voima hasina. Juhlamenot keskittyvät esi-isien hautakammioiden ympärille.
Perinteinen taidemuoto on vaatteina ja hautajaispeitteinä käytettyjen värikkäiden silkkikankaiden kutominen. Merinat rakentavat betsileojen hautakammiot ja soittavat myös näiden hautajaisissa ja muissa seremonioissa. Aikaisemmin harjoitetusta tatuoinnista on luovuttu, mutta naiset koristautuvat yhä monimutkaisilla kampauksilla.
Charles Maurras
Elämä
Maurras oli lähtöisin alempaan keskiluokkaan kuuluneesta rojalistisesta ja katolisesta perheestä Provencesta ja kävi katolista koulua Aix-en-Provencessa. Hän kuuroutui 12-vuotiaana sairauden seurauksena ja omistautui sen jälkeen kirjallisuudelle. Hänen varhaisiin innoittajiinsa kuuluivat antiikin suuret kirjailijat sekä ranskalainen runoilija Frédéric Mistral. Maurras muutti alaikäisenä Pariisiin vuonna 1886, julkaisi ensimmäisen artikkelinsa 17-vuotiaana ja alkoi pian työskennellä useille lehdille. Hän myös opiskeli Sorbonnen yliopistossa. Maurras perusti vuonna 1891 Jean Moréasin kanssa l’école romane -nimisen runoilijaryhmän, joka vastusti symbolismia ja kannatti pysyttelyä klassisen runouden ”selkeydessä”. Maurras vaati paluuta perinteisiin runomittoihin ja loppusointuihin, mutta hyväksyi osan uudemman runouden improvisoinnista ja epäsäännöllisyydestä. Hän kirjoitti paljon kirjallisuuskritiikkejä ja saavutti mainetta omalla kaunokirjallisella tuotannollaan 1890-luvulta alkaen.
Maurras kannatti nuoruudessaan varauksellisesti boulangisteja ja äänesti heitä vuoden 1889 vaaleissa, vaikka vierastikin liikkeen populistista demagogiaa. Poliittisilta mielipiteiltään Maurras esiintyi alkuun Ranskan maakuntien itsehallinnon puolustajana ja keskusjohtoisuuden arvostelijana. Hän oli yhteydessä Frédéric Mistralin perustamaan Félibrige-seuraan, jonka tavoitteena oli provencelaisen kulttuurin ja identiteetin sekä provensaalin kielen uudelleenherättäminen. Liikkeessä Maurrasia innosti sen henkinen ristiretki jo menetetyksi luullun asian puolesta. Hän vakuuttui siitä, että myös mennyt ajattelu ja poliittinen järjestelmä voitaisiin palauttaa samalla tavalla. Ranska oli Maurrasin mielestä rappeutumassa kansakuntana. Hän väitti kääntyneensä monarkistiksi seuratessaan vuoden 1896 Ateenan olympialaisia, joissa Ranskan edustus näytti ”pieneltä” ja ”eristyneeltä” Ison-Britannian ja Saksan rinnalla.
thumb|upright=1.45|Maurras (edessä vasemmalla) [[Camelots du Roi -järjestön edustajien seurassa vuonna 1923.]] Koko Ranskaa kuohuttanut Dreyfus-skandaali teki Maurrasista lopullisesti vakaumuksellisen tasavallan vastustajan. Maurras laati joulukuussa 1898 Ligue de la patrie française -järjestön nimissä armeijasta erotetun juutalaisen kapteenin Alfred Dreyfusin vastaisen julkilausuman, jonka allekirjoitti 100 000 ranskalaista, mukaan lukien useita Ranskan akatemian jäseniä. Samaan aikaan Maurras liittyi runoilija Maurice Pujon äskettäin perustamaan vielä radikaalimpaan järjestöön Ligue de l’action françaiseen, joka oli myös syntynyt Dreyfus-jutun innoittamana. Maurras myös puolusti julkisuudessa everstiluutnantti Hubert-Joseph Henryä, joka teki itsemurhan jouduttuaan epäillyksi Dreyfusin lavastamisesta syylliseksi väärennetyillä todisteilla. Maurras oli kesäkuussa 1899 mukana perustamassa Action française -julkaisua, joka muutettiin 1908 päivittäin ilmestyväksi sanomalehdeksi. Action française kannatti kolmannen tasavallan väkivaltaista kumoamista ja sen tukijat käyttivät hyökkäilevää taktiikkaa. Maurras sai vuosien varrella useita vankeustuomioita vihanlietsonnasta. Hän vaikutti myös Action françaisen militantin nuorisosiiven, Camelots du Roin perustamiseen.
Action française oli suosituimmillaan välittömästi ensimmäisen maailmansodan jälkeen. Vuoden 1919 parlamenttivaaleissa liikkeelle tarjottiin mahdollisuutta asettaa ehdokkaita oikeistolaisen Bloc National -vaaliliiton listoille, mutta Maurras torjui yhteistyön aatteellisten erimielisyyksien vuoksi. Action françaisen jäsen Léon Daudet tuli valituksi omalta ehdokaslistaltaan, mutta liike alkoi pian marginalisoitua uudelleen. Stavisky-skandaalista vuonna 1934 seuranneiden levottomuuksien aikana äärioikeiston vallankaappausta pidettiin mahdollisena, mutta Maurras ei osoittanut kiinnostusta siihen, vaikka kirjoituksissaan puolustikin ajatusta tasavallan kumoamisesta väkivalloin. Hänen kannattajakuntansa alkoi vähitellen hylätä hänet ja siirtyä fasismin pariin. Maurras itse ihaili fasistista Italiaa, mutta suhtautui kielteisesti Hitlerin Saksaan.
Maurras nimitettiin vuonna 1938 Ranskan akatemian jäseneksi Henri Robertilta vapautuneelle paikalle. 1930-luvun lopussa kommunismin pelko ajoi hänet myötäilemään pasifismia sekä kannattamaan Münchenin sopimusta. Toisen maailmansodan aikana hän asettui saksalaisvastaisuudestaan huolimatta voimakkaasti tukemaan Vichyn hallitusta, sillä se näytti toteuttavan hänen yhteiskunnallisia visioitaan. Hänet pidätettiin Ranskan vapauttamisen jälkeen syyskuussa 1944 ja tuomittiin tammikuussa 1945 vihollisen kanssa tehdystä yhteistyöstä elinkautiseen vankeuteen sekä erotettiin Ranskan akatemiasta. Maurras luonnehti tuomiotaan ”Dreyfusin kostoksi”. Koko Action françaisen maine tahriintui niin pahasti saksalaismiehityksen aikana, että liike lakkasi toimimasta sodan jälkeen. Maurras vapautettiin Clairvaux’n vankilasta huonon terveyden perusteella vuonna 1952 ja hän vietti viimeiset aikansa sairaalassa Toursissa.
Aatteet ja opit
Maurras esitteli monarkistisen aatemaailmansa vuonna 1900 julkaisemassaan kirjassa l’Enquête sur la monarchie. Hänen aatemaailmaansa kulmakiviä olivat valtion ja kansakunnan edun painottaminen, Ranskan vallankumouksen abstraktien vapaus- ja tasa-arvo-oppien vastustaminen sekä historiallisiin instituutioihin ja verenperintöön perustuvan kansallisen yhteisön puolustaminen. Hänen mukaansa valtiollisten instituutioiden tuli palvella kansakunnan yhtenäisyyttä ja monarkia oli palautettava, sillä vain se kykenisi yhdistämään poliittisten kiistojen hajottaman Ranskan. Demokratia oli Maurrasin mukaan haitallista. Esseessään L’Avenir de l’intelligence hän väitti, että parlamentaariseen järjestelmään kuuluva kilpailu kansan suosiosta tuhoaisi älymystön riippumattomuuden ja pakottaisi päättäjät myymään itsensä rahavallalle. Lisäksi parlamentarismi oli alkuperältään vierasmaalainen (brittiläinen) järjestelmä ja se antoi liikaa vaikutusvaltaa vierasperäisille vähemmistöille, joita olivat erityisesti juutalaiset, protestantit, vapaamuurarit ja Ranskan kansallisuuden saaneet ulkomaalaiset eli ”metoikit” (métèques).
Maurrasin ihanteena oli poliittisten erimielisyyksien vaientaminen ja kansalaismielipiteistä riippumaton valtiojohto. Monarkian tulisi olla absolutistinen, perinnöllinen ja kansallisiin perinteisiin nojaava, valtiomuodon antiparlamentaarinen ja hallinnon alueellisesti hajautettu. Maurras käytti monarkistisesta nationalismistaan nimitystä integraalinen nationalismi. Siinä yhdistyi elementtejä Maurice Barrèsin nationalismista (vaikka Barrès kannattikin tasavaltaa), Joseph de Maistren ja Louis de Bonaldin kaltaisten ajattelijoiden vanhakantaisesta vastavallankumouksellisesta traditionalismista, modernista antisemitismistä sekä Auguste Comten positivismista. Perinteisistä rojalisteista poiketen Maurrasille monarkismi oli pelkästään välineellistä ja alisteista hänen nationalismilleen. Hän korosti päätyneensä monarkian välttämättömyyteen loogisen päättelyn tuloksena ja kutsui tätä lähestymistapaa ”organisatoriseksi empirismiksi”.
Keskeisessä osassa Maurrasin poliittisessa ja esteettisessä ajattelussa oli antiikin klassisen kulttuuriperinnön pitäminen ylivertaisena myöhempään romantiikkaan ja modernismiin nähden. Hän katsoi estetiikan, moraaliarvojen ja yhteiskunnallisten kysymysten kytkeytyvän erottamattomasti toisiinsa. Maurras ihannoi antiikin kirjallisuutta – varsinkin kreikkalaista mutta myös roomalaista – sekä 1600-luvun luvun Ranskan klassistista kirjallisuutta, ja kunnioitti vielä varhaisempia ranskalaisia valistusajattelijoita kuten Montesquieuta ja Voltairea, mutta halveksi Rousseausta ja Ranskan vallankumouksesta alkanutta aatehistoriallista kehitystä. Maurrasin etninen nationalismi nojasi näkemykseen, jonka mukaan latinalaiset kansat (ranskalaiset, italialaiset, espanjalaiset) ja heidän kulttuurinsa ja kielensä edustivat antiikin kulttuurin ja sivistyksen perintöä, kun taas ”teutoniset” (englantilaiset, saksalaiset) ja ”heprealaiset” (juutalaiset) kansat ja kielet edustivat vähempiarvoista barbaarien perintöä. Hänen käsityksensä ”kulttuuriroduista” ei kuitenkaan ollut yhtä jyrkkä kuin esimerkiksi Arthur de Gobineaun rotuopit.
Maurras vastusti Ranskassa vuonna 1905 toteutettua kirkon ja valtion erottamista, vaikka olikin itse agnostikko, sillä hän katsoi katolisen kirkon olevan osa Ranskan kansallista perintöä ja pitävän monarkian tavoin yllä ranskalaisten yhtenäisyyttä ja sosiaalisia hierarkioita. Protestanttisuuden ja juutalaisuuden hän katsoi olevan haitallisia ja rappiota edistäviä. Hän myös väitti juutalaisten olleen protestanttisen uskonpuhdistuksen taustalla ja siten turmelleen kristinuskon yksilöllisen omantunnon opilla. Toisaalta kaunokirjallisessa teoksessaan Le Chemin de paradis (1895) Maurras sekoitti huolettomasti katolisuutta ja pakanallista aistillisuutta. Joulukuussa 1926 katolinen kirkko tuomitsi koko Action françaisen ja merkitsi joukon Maurrasin teoksia kiellettyjen kirjojen luetteloon, sillä se ei hyväksynyt liikkeen tapaa alistaa uskonto politiikalle.
Per-Erik Ekblom
Per-Erik Ekblom (8. huhtikuuta 1928 – 6. toukokuuta 1993) oli suomalainen kirjeshakinpelaaja ja shakkitoimitsija.
Ekblom kuului 1961 Suomen kirjeshakkiliiton (FCCF) perustajiin. FCCF:ssä hän toimi sihteerinä ja puheenjohtajana. Hänen ansiotaan oli se, että suomi pääsi ICCF:n jäseneksi vuonna 1963 ja Vuodesta 1966 lähtien hän toimikin FCCF:n kontaktina maailmanlaajuisessa ICCF:ssä. Hän toimi vuodesta 1968 vuoteen 1975 ICCF:n tilintarkastajana. Hänestä tuli myös vuonna 1985 virallinen kirjeshakkituomari. Hänet palkittiin vuonna 1985 hopeisella ICCF:n Bertl von Massow-mitalilla ja kaksi vuotta myöhemmin kultaisella. Vuonna 1988 hänelle myönnettiin FCCF:n huomionosoituspalkinto.
Kirjeshakissa hän osallistui usein kansalliseen mestaruusturnaukseen, jossa hän 1960-luvulla sijoittui kahdesti viidenneksi.
Thibaut Pinot
Thibaut Pinot (s. 29. toukokuuta 1990 Mélisey) on ranskalainen maantiepyöräilijä. Hän on edustanut vuonna 2010 alkaneen ammattilaisuransa ajan ranskalaista FDJ/Groupama-FDJ-tallia.
Pinot voitti Ranskan ympäriajossa 2012 seitsemän luokiteltua nousua sisältäneen kahdeksannen etapin. Hän ohitti irtiotossa olleen Fredrik Kessiakoffin 17 kilometriä ennen maalia ja ajoi Porrentruyssa sijainneeseen maaliin 26 sekunnin erolla toiseksi sijoittuneeseen Cadel Evansiin. Ranskan ympäriajossa 2014 hän voitti nuorten kilpailun ja oli kokonaiskilpailun kolmas. Ranskan ympäriajossa 2015 hän voitti Alpe d’Huez'lle päättyneen 20. etapin 18 sekunnin erolla Nairo Quintanaan. Italian ympäriajossa 2017 hän voitti Asiagoon päättyneen 20. etapin. Espanjan ympäriajossa 2018 hän voitti kaksi etappia.
Pinot voitti 2018 Lombardian ympäriajon 32 sekunnin erolla Vincenzo Nibaliin. Hän voitti Col du Tourmalet'lle päättyneen 14. etapin Ranskan ympäriajossa 2019 oltuaan maalissa kuusi sekuntia ennen Julian Alaphilippeä. Hän voitti mäkikirikilpailun Italian ympäriajossa 2023.
Saavutuksia
Lähteet: Cyclingbase, Cycling Archives , Pro Cycling Stats
Johan Tranér
Johan Vindician Tranér (11. maaliskuuta 1770 Torpa, Östergötland – 8. heinäkuuta 1835 Porla) oli ruotsalainen pappi, yliopistonopettaja ja kääntäjä.
Elämäkerta
Tranér oli talonpoikaissukua. Hän tuli ylioppilaaksi Uppsalassa 1793 ja filosofian maisteriksi 1800. Väiteltyään aiheesta De diversis latinæ linguæ ætatibus (1797, 1802) hän sai 1802 nimityksen dosentiksi, 1812 latinan opettajaksi, sai 1815 professorin arvonimen, mutta professorin virkaa hän ei useista yrityksistä huolimatta saanut. Hänet nimitettiin 1825 Söderköpingiin kirkkoherraksi, mutta hän oleskeli senkin jälkeen pääasiassa Uppsalassa.
Tranér sai vuosina 1805, 1806 ja 1807 Ruotsin akatemian toisen palkinnon Ovidiuksen mitallisesta kääntämisestä, ja sen jälkeen hän työskenteli kreikan ja latinan kääntämisen parissa. Tärkeimpiä hänen käännöksistään ovat 12 ensimmäistä Iliadin laulua (1807–1822), Batrachomyomachia (1822), "seitsemän kreikkalaista runoilijatarta" (Novem græcarum poëtridum, quæ supersunt carmina, 1821–1827) sekä Anakreonin laulut (1824–1832).
Anakreonin käännökset ovat hänen töistään säilyneet pisimpään ja tuoneet hänelle mainetta yliopistomaailman ulkopuolella. Hänen latinasta kääntämiään runoja on ihailtu niiden hienon rytmiikan, runsaan fraseologian, upean kuvauksen ja kielen hallinnan vuoksi. Mestarina sekä tulkinnan että käännöksen suhteen pidetään Juventus eucharisticaa, joka on mukaelma Esaias Tegnérin Nattvardsbarnenista (1833–1835).
Tranér kirjoitti myös runoja ruotsiksi, mutta siinä suhteessa häntä ei pidetä kovin merkittävänä. Filologi sanan varsinaisessa merkityksessä hän ei ollut, vaikkakin monet hänen väitöskirjansa sivuavat alaa. Hän julkaisi kokoelman Corpus auctorum latinorum, jossa huomautukset tosin ovat koosteita muualta ja tekstikritiikki jokseenkin pinnallista. Hän testamenttasi omaisuutensa hoitolaitokselle synnyinpitäjäänsä, kahteen apurahaan, jotka oli tarkoitettu nuorille latinankielisen runouden harjoittajille sekä dosenttistipendiin.
Paavolanjärvi (Ruovesi)
Paavolanjärvi on Pirkanmaalla Ruovedellä Jäminkipohjan kylän lähellä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 3,1 hehtaaria ja se on 350 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 850 metriä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Näsijärven–Ruoveden alueen (35.3) Paloveden alueella (35.32), jonka Tarvonojan–Myllyojan valuma-alueeseen (35.328) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 132,4 metriä mpy.
Kaliumperkloraatti
Kaliumperkloraatti (KClO4) on perkloraattisuola, jota voidaan valmistaa esimerkiksi perkloorihapon (HClO4) ja kaliumhydroksidin (KOH) neutraloitumisreaktiossa. Neutraloinnissa syntyvän suolaliuoksen pH on suurin piirtein neutraali, sillä perkloorihappo on vahva happo ja kaliumhydroksidi on vahva emäs, kun aineilla on samat konsentraatiot. Kaliumperkloraatti esiintyy värittöminä kiteinä tai valkoisena kiteisenä jauheena.
Aine on veteen niukkaliukoista eli liukenee veteen 20 °C:n lämpötilassa 1,8 g/100 ml. Kaliumperkloraatista käytetään myös nimiä kaliumhyperkloraatti ja peroidiini.
Kaliumperkloraattia voidaan käyttää kilpirauhasen ja sylkirauhasten suojaamisessa suoritettaessa aivojen dopamiinireseptoreiden gammakuvausta Parkinsonin taudin erotusdiagnostiikassa.
Lajjun
Lajjun (arab. اللجّون‎, al-Lajjūn) on entinen kylä nykyisessä Israelissa lähellä muinaista Megiddoa. Sen arvellaan saaneen nimensä roomalaisen legioonan leirin mukaan. Kylä tuhoutui Israelin itsenäisyyssodan yhteydessä vuonna 1948 ja nykyisin siitä on jäljellä vain muutamia raunioita.
Maantiede
thumb|vasen|Lajjunin raunioita nykyisin. thumb|vasen|Karavaaniseraljin rauniot ja vanha silta piirroksessa vuodelta 1870. Lajjun sijaitsi Palestiinan pohjoisosassa Jisreelin tasangolla lähellä muinaista Tel Megiddoa. Nykyisin lähellä sijaitsee Megiddon kibbutsi. Alue tunnettiin aikanaan hyvistä vesilähteistään ja ympäröivä seutu hedelmällisenä viljelymaana. Paikalle on sittemmin istutettu metsää.
Historia
Nykyisen kylän uskotaan saaneen nimensä Rooman valtakunnan kaudella Legio VI Ferratan leirin mukaan. Lajjun on arabiankielinen muoto paikan antiikin aikaisesta nimestä Legio. Leirin olemassaoloa paikalla ei ole kuitenkaan osoitettu arkeologisten löytöjen kautta. Diocletianuksen ja Maximianuksen kausilta lähtien paikkakunta tunnettiin nimellä Legio-Maximianopolis. 300-luvulla siitä tuli piispanistuin.
Lajjunin on joskus ehdotettu olleen vuoden 634 Ajnadaynin taistelun taistelukenttä. Muslimit voittivat taistelussa Bysantin valtakunnan joukot. Myöhemmällä islamilaisella kaudella Lajjun oli oman alueensa keskus. Muslimimaantieteilijät painottivat sen sijaintia Damaskoksen ja Egyptin välisellä tiellä. Paikalla oli Abrahamiin liitetty pyhättö ja karavaaniseralji. Alueen voimatekijjä oli al-Tarabayn beduiiniklaani. Vuonna 1538 kylässä mainittiin asuvan 23 kotitaloutta ja sen asukkaat olivat muslimeja. Verotietojen mukaan paikalla kasvatettiin vehnää, ohraa ja seesamia. 1500-luvun puolivälissä Lajjunsita tuli oman sancakinsa eli Osmanien valtakunnan hallintopiirinsä keskus.
Lajjun alkoi taantua 1600-luvulla. Eurooppaan suuntautuva kauppa teki rannikon keskuksista sitä tärkeämpiä. Al-Tarabayn klaanin merkitys väheni Akkon al-Zaydanien kustannuksella. Rannikolla kasvoi myös Haifa. Vuonna 1940 sen asukasluku oli 1 103. Kylä tuhottiin vuonna 1948 Israelin itsenäisyyssodan yhteydessä. Nykyisin kylästä on jäljellä vain muutamia raunioita.
Ierá Odós
Ierá Odós (, ”Pyhä katu/tie”) on katu Ateenan metropolialueella Kreikassa. Sen nimi viittaa antiikin aikaiseen, Ateenasta Eleusiihin kulkeneeseen Pyhään tiehen, jonka suuntaisesti tie kulkee.
Kombe
Kombe on kreikkalaisessa mytologiassa jokijumala Asoposin tytär. Kombe oli nymfi, joka hallitsi Euboian saarella.
Ierá Odós
Ierá Odós saa alkunsa Kerameikóksen kaupunginosasta Ateenan ydinkeskustan luoteispuolelta Peiraiós / Panagí Tsaldári -kadun risteyksestä, ja suuntautuu luoteisiin esikaupunkeihin kulkien läpi Aigáleon ja Chaïdárin. Se päättyy Dafníssa liittyen Athinón-valtakatuun. Kadun pituus on noin 7,8 kilometriä. Kadun varrella sijaitsee muun muassa Ateenan maatalousyliopisto.
Kombe
Suuren Tarukirjan tarinassa Komben sata ilkeää poikaansa yrittivät tappaa hänet. Komben oli pakko jatkuvasti paeta. Jumalat tunsivat myötätuntoa ja muuttivat hänet lopuksi linnuksi.
Love and the Russian Winter
Love and the Russian Winter on Simply Redin seitsemäs studioalbumi, joka julkaistiin marraskuussa 1999.
Kappaleet
Kaikki kappaleet on säveltänyt ja sanoittanut Mick Hucknall, ellei toisin mainita.
Alex Järvinen
Alex (Alexander) Järvinen (26. heinäkuuta 1884, Asikkala – 8. joulukuuta 1921  ) oli suomalainen painija. Järvinen saavutti Helsingin MM-kilpailuissa 1911 pronssia raskaassa sarjassa. Samana vuonna epävirallisissa MM-kilpailuissa Berliinissä hän voitti kultaa. Myöhemmin Järvinen toimi ammattilaispainijana eri puolilla maailmaa. Vuonna 1911 hän voitti raskaan sarjan Suomen-mestaruuden Viipurissa käydyissä kilpailuissa. Järvinen kuului Helsingin Jyryn perustajajäseniin.
Angry Birds Toons
Angry Birds Toons on Angry Birdsiin perustuva animaatiosarja. Alkuun Rovio ilmoitti sen alkavan syksystä 2012, mutta sen julkaisu siirtyikin keväälle 2013. Sarjaa esitetään jakso viikossa ja siinä on 52 osaa. Sarjan jaksot kestävät kahdesta kolmeen minuuttia. Rovio haluaa rakentaa Angry Birdsille oman videosovelluksen. Sen pohjalta on tehty elokuva, Angry Birds elokuva.
Rooleissa
Possujen ääniä tekevät myös Ilmari Hakkola, Salla Hakkola, Kim Helminen, Antti Kemppainen, Ida Koivisto, Eero Koivunen, Douglas Heaton, Ilona Kyykoski, Johanna Råman ja Elina Penninkangas.
Viimeinen pari ulos
Viimeinen pari ulos on Richard Thorpen ohjaama yhdysvaltalainen dramaattinen jännityselokuva vuodelta 1943. Vakoiludraaman pääosissa ovat Joan Crawford ja Fred MacMurray, jotka näyttelevät vastanaineita, jotka vakoilevat natseja Secret Intelligence Servicelle heidän häämatkansa aikana. Sivuosassa on muun muassa Basil Rathbone saksalaisena, joka tapasi vastanaineet Oxfordissa.
Tuotanto
Viimeinen pari ulos -elokuvan tuotanto alkoi 10. marraskuuta 1942. Elokuvaa kuvattiin tuotantoyhtiö Metro-Goldwyn-Mayerin studioilla Kalifornian Culver Cityssä, Bishopissa ja Mount Wilsonilla. Elokuva saatiin valmiiksi 3. helmikuuta 1943.
Viimeinen pari ulos jäi Conrad Veidtin viimeiseksi elokuvaksi kuoltuaan vain 50-vuotiaana huhtikuussa 1943 ennen elokuvan ensi-iltaa.
Konstantinoupóleos
pienoiskuva|vasen|Vanha Peloponnesoksen asema. Konstantinoupóleos-valtakatu ohittaa Ateenan keskustan länsipuolelta, ja yhdistää läntiset esikaupungit eteläisiin. Se saa alkunsa Ágios Ioánnis Réntiksestä ja päättyy Sepóliaan, ja sen pituus on noin 7,5 kilometriä. Katu kulkee pitkään Ateena–Pireus-rautatien vartta pitkin, ja sen varrella sijaitsevat muun muassa Ateenan rautatieasema eli Lárisan asema (radan toisella puolella) sekä vanha Peloponnesoksen asema.
Viimeinen pari ulos
Julkaisu ja vastaanotto
Viimeinen pari ulos sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa 1. toukokuuta vuonna 1943. New Yorkin ensi-ilta oli 5. elokuuta. Suomessa elokuva sai ensi-illan 9. syyskuuta vuonna 1945. Metro-Goldwyn-Mayer toimi myös elokuvan jakelijana.
Variety kirjoitti "MacMurray ja neiti Crawford molemmat hoitavat hyvin heidän roolinsa käsikirjoituksen haitoista huolimatta." T. S. New York Timesissa kommentoi, että "Joan Crawford on erittäin vakuuttava sankaritar."
Viimeinen pari ulos julkaistiin DVD:lle 6. huhtikuuta vuonna 2010.
Franzéninkatu
Franzéninkatu on asuntokatu Helsingissä Kallion kaupunginosassa. Itä–länsisuuntainen katu kulkee mutkitellen Torkkelinmäen osa-alueen halki Pengerkadulta Kaarlenkadulle. Katu sai nimensä runoilija Frans Mikael Franzénin mukaan vuonna 1901.
Profiili ja arkkitehtuuri
Franzéninkadun poikkikadut idästä alkaen ovat
Bomba Estéreo
Bomba Estéreo perustettiin Bogotássa vuonna 2005, kun basisti Simón Mejía kutsui Santa Martasta kotoisin olevan Liliana Saumetin laulajaksi ja toiseksi lauluntekijäksi. Erityisesti Saumetin vaikutuksesta musiikissa alkoivat yhdistyä rap ja perinteinen karibialainen musiikki. Yhtyeen ensimmäinen albumi Estalla ilmestyi vuonna 2008, mutta varsinaisena läpimurto tuli Fuego-singlen myötä vuonna 2009. Vuonna 2010 MTV:n Iggy Show’n katsojat äänestivät Bomba Estéreon  "Parhaaksi uudeksi yhtyeeksi".
Franzéninkatu
Profiili ja arkkitehtuuri
Franzéninkadun itäisimmät kerrostalot on rakennettu 1928–1937. Harjutorinkadun ja Fleminginkadun välisellä osuudella Franzéninkatu on kapea puistokatu, joka kulkee Franzéninpuistikon ja 1920-luvulla rakennettujen, toisistaan ja katulinjasta erilleen sijoitettujen kerrostalojen välistä. Talot ovat Jalmari Peltosen käsialaa.
Franzéninpuistikossa sijaitsee entinen Yhteiskunnallisen korkeakoulun talo, jota kutsutaan nimellä Franzénia. Väinö Vähäkallion piirtämä rakennus valmistui 1930. Franzéninpuistikon ja Fleminginkadun välissä sijaitsee 1920-luvun puolivälissä rakennettu pitkä ja matala autotallien rivi. Vielä tuolloin talleille ei ollut riittävästi kysyntää, joten niihin sijoittui vanhojen vaatteiden puoteja. Sittemmin talleissa on toiminut muun muassa verstaita ja korjaamoja.
Fleminginkadun kohdalla Franzéninkatu levenee Franzéninaukioksi. Fleminginkadun ja Kaarlenkadun välinen viimeinen kortteli on molemmin puolin tiiviisti rakennettu ja poikkeaa ilmeeltään muusta Franzéninkadusta. Tällä katuosuudella on pari 1910-luvulla valmistunutta kerrostaloa. Kaarlenkadun risteyksessä sijaitsee Franzéninkadun muuta rakennuskantaa huomattavasti uudempi, 1971 valmistunut toimistotalo. Risteyksen toisella puolen oli Martin af Schultenin piirtämä kivitalo vuodelta 1925. Talo oli alun perin Helsingfors Autofabrik Oy:n omistama, myöhemmin siinä oli muun muassa asuntola. Talo purettiin 1986 ja sen paikalle rakennettu hotelli valmistui 1989. Hotelli Fennon sulkemisen jälkeen rakennuksessa toimi vuodesta 2009 turvapaikanhakijoiden vastaanottokeskus. Fennon talo purettiin 2020-luvun vaihteessa, ja tilalle rakennettiin ympäristöön paremmin sopiva Kallion Kaarle -niminen asuinkerrostalo.
Perhe – August: Osage County
Perhe – August: Osage County on vuonna 2013 ensi-iltansa saanut mustan komedian elokuva, joka perustuu Tracy Lettsin samannimiseen näytelmään vuodelta 2007. Sen on ohjannut John Wells ja tuottanut George Clooney, Jean Doumanian, Grant Heslov, Steve Traxler ja Harvey Weinstein. Elokuvan pääosissa ovat Meryl Streep ja Julia Roberts.
Elokuva sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa 25. joulukuuta 2013. Suomessa ensi-ilta oli 28. helmikuuta 2014.
Perhe – August: Osage County sai kaksi Oscar-ehdokkuutta parhaasta naispääosasta (Meryl Streep) ja naissivuosasta (Julia Roberts). Streep ja Roberts saivat myös Golden Globe- ja SAG-ehdokkuudet.
Arvostelut
Rotten Tomatoes -sivuston mukaan kriitikoiden arvosteluista 64% oli positiivisia perustuen 138 arvosteluun.
Myllyjärvi (Ruovesi, Murole)
Myllyjärvi on Pirkanmaalla Ruovedellä Murolen kylän lähellä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 14,2 hehtaaria ja se on 650 metriä pitkä ja 450 metriä leveä. Järvellä on kartan mukaan yksi saari. Sen rantaviivan pituus on 2,0 kilometriä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Näsijärven–Ruoveden alueen (35.3) Paloveden alueella (35.32), jonka Rikalanjärven–Jouttenuksen valuma-alueeseen (35.329) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 106,3 metriä mpy.
Nita Korhonen
Nita Korhonen on suomalainen juontaja ja toimittaja. Hän toimii Kansainvälisen Moottoriliiton (FIM) komissiopresidenttinä, jossa on toiminut vuodesta 2012 lähtien. Korhonen toimii myös Suomen Moottoriliiton hallituksen jäsenenä, Ajo Motorsportin kansainvälisenä tiedottajana, D1 Ultimate GT:n Superbike-vastaavana, sekä Vauhdin Maailma lehden kolumnistina. Hänet tunnetaan myös Yle TV2:n MotorSport -ohjelman juontajana.
Nita Korhosen isä on entinen ratamoottoripyöräilijä Pentti Korhonen.
Visa
Visa tai Wisa voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Alexandre Millerand
Alexandre Millerand (10. helmikuuta 1859 Pariisi – 7. huhtikuuta 1943 Versailles) oli ranskalainen poliitikko, joka toimi useasti eri ministerinviroissa sekä Ranskan pääministerinä vuonna 1920 ja presidenttinä vuosina 1920–1924. Millerand oli alkujaan sosialisti, mutta siirtyi myöhemmin oikeistoon. Hänen toimintansa ministerinä Pierre Waldeck-Rousseaun hallituksessa vuosina 1899–1902 nostatti Ranskan vasemmistossa ja Toisessa internationaalissa kiistan siitä, oliko sosialistisen poliitikon sopivaa osallistua porvarilliseen hallitukseen.
Füzuli
thumb|175px|Füzuli. Məhəmməd Süleyman oğlu Füzuli (1494 Kerbela – 1556 Kerbela) oli azerbaidžanilainen runoilija.
Alexandre Millerand
Ura
Millerand oli koulutukseltaan lakimies ja saavutti mainetta vuonna 1883 puolustamalla oikeudessa eräitä lakkojohtajia. Hän työskenteli vuosina 1883–1888 Georges Clemenceaun julkaisemassa La Justice -lehdessä ja hänet valittiin vuonna 1884 Pariisin kaupunginvaltuustoon sekä vuonna 1885 Ranskan edustajainkamariin. Vuonna 1889 perustamassaan La Voix -lehdessä hän vastusti voimakkaasti boulangismia. Parlamentissa Millerandista tuli riippumattomien sosialistien ryhmän johtohenkilö ja hän toimi vuoteen 1896 sosialistien äänenkannattajan La Petite Républiquen päätoimittajana. Hän yritti myös koota parlamentin hajanaisia sosialistisia ryhmiä yhteen.
Füzuli
Füzuli kuului Azerbaidžanista Irakiin siirtyneeseen bajat-heimoon. Hänen isänsä toimi muftina Kerbelan lähellä Hillassa. Tuleva runoilija sai monipuolisen koulutuksen. Arabian ja persian kielten lisäksi hän opiskeli matematiikkaa, tähtitiedettä, lääketiedettä ja logiikkaa sekä tunsi erinomaisesti aikansa runoutta. Suurimman osan elämäänsä hän asui Bagdadissa toimien opettajana ja pyhien paikkojen valvojana.
Alexandre Millerand
Ura
Vuonna 1899 Millerand tuli kauppaministeriksi Waldeck-Rousseaun hallitukseen ja pyrki parantamaan työoloja, ajanmukaistamaan Ranskan kauppalaivastoa sekä kehittämään ulkomaankauppaa, koulutusta ja postilaitosta. Millerandin ministeriys herätti paheksuntaa sosialistien piirissä, varsinkin kun samaan hallitukseen kuului myös vuoden 1871 Pariisin kommuunin kukistamisessa kovia otteita käyttänyt paroni Gaston de Galliffet. Arvostelusta huolimatta Millerand jatkoi ministerinä vuoteen 1902. Seuraavana vuonna häntä vaadittiin erotettavaksi sosialistipuolueesta. Puoluekokous ei hyväksynyt ehdotusta, mutta Millerand etääntyi vähitellen entisten puoluetoveriensa kannoista. Vuonna 1904 hänet lopulta erotettiin.
Füzuli
Füzuli kirjoitti myös proosaa. Hänen ”Valitusten kirjansa” (Şikəyet-nəme) on yksi azerinkielisen taideproosan varhaisimmista muistomerkeistä. Se kuvaa satiirisesti Turkin sulttaanin Suleiman Suuren hovissa vallinnutta mielivaltaa ja ahneutta.
Mesogeíon
Mesogeíon (, ”Mesógeian valtakatu”) on katu Ateenassa ja sen metropolialueella Kreikassa. Se on kaupungin pääväylä keskustasta itäisiin esikaupunkeihin kadulle nimen antaneella Mesógeian tasangolla.
Füzuli
Runoilijan merkittävin luomus on suulliseen kansanperinteeseen perustuva lyyrinen runoelma Leyli və Məcnun (”Leili ja Mädžnun”, 1536–1537). Nizamin ja muiden edeltäjiensä tavoin Füzuli muokkasi Leilin ja Mädžnunin traagisesta rakkaustarinasta itsenäisen taideteoksen.
Mesogeíon
pienoiskuva|vasen|upright=0.68|[[Ellinikí Radiofonía Tileórasin (ERT) päärakennus.]] Mesogeíon-valtakatu saa alkunsa Ateenan Ampelókipoin kaupunginosassa, jossa se erkanee Vasilíssis Sofías -valtakadusta. Se suuntaa koilliseen ja sitten itään kohti Pentéli- ja Ymittós-vuorten välistä laaksoa, ja päättyy Lavríou-valtakadun risteykseen Agía Paraskevín Stavróksessa. Tämän jälkeen se jatkuu Marathónos-valtakatuna. Kadun pituus on noin 8,3 kilometriä.
Füzuli
Füzulin tuotannolla oli suuri vaikutus azerbaidžanilaisen kirjallisuuden kehitykseen. Hänen merkittävin ansionsa oli azerien kansankielen muokkaaminen kaunokirjallisuuden välineeksi.
Mesogeíon
Kadun varrella sijaitsevat muun muassa Kreikan puolustusministeriö, Kreikan infrastruktuuri- ja liikenneministeriö, Rahapaja sekä Kreikan yleisradioyhtiö Ellinikí Radiofonía Tileórasin (ERT) päärakennus. Sen varrella on myös useita suuria sairaaloita.
Alexandre Millerand
Ura
Millerand kutsuttiin vuonna 1909 yleisten töiden ministeriksi Aristide Briandin ensimmäiseen hallitukseen, missä hänen keskeisimmäksi saavutuksekseen muodostui valtion rautateiden uudelleenjärjestely. Yhdessä Briandin kanssa hän otti vastuun sotilaiden käytöstä rautatielakon taltuttamisessa lokakuussa 1910. Vuosina 1912–1913 Millerand toimi sotaministerinä Raymond Poincarén hallituksessa ja järjesti uudelleen sotavoimien ylimmän johdon. Millerand kannatti sotilaallista varustautumista, ja ensimmäisen maailmansodan sytyttyä hänet kutsuttiin uudelleen sotaministeriksi syksyllä 1914. Hän tuki ylipäälliköksi nimitettyä kenraali Joseph Joffrea useissa kiistoissa, kunnes menetti ministerinvirkansa hallituksen vaihtuessa lokakuussa 1915.
Vuonna 1919 Millerand nimitettiin Ranskaan liitettyjen Alsacen ja Lorrainen alueiden kenraalikomissaariksi. Pääministeri Clemenceaun erottua tammikuussa 1920 Millerand kokosi Ranskan uuden hallituksen, jossa hän toimi sekä pää- että ulkoministerinä. Tämä hallitus pyrki muun muassa tukahduttamaan vallankumouksellisen lakkoliikehdinnän ja tarjosi aseapua Puolalle sen sodassa Neuvosto-Venäjää vastaan.
Syyskuussa 1920 Millerand valittiin keskustaoikeistolaisen Bloc National -liittouman ehdokkaana presidentiksi mielenvikaisuuden vuoksi eronneen Paul Deschanelin tilalle. Jo ennen valintaansa Millerand teki selväksi, että hän halusi lisätä presidentin valtaa perustuslainmuutoksella. Hän sai tämän seurauksena vastaansa vasemmiston, joka syytti häntä konservatiivien suosimisesta. Cartel des Gauches -vasemmistoliittouman saatua toukokuun 1924 vaaleissa enemmistön parlamenttiin Millerand joutui eroamaan presidentin virasta, sillä vasemmiston häntä kohtaan tuntema epäluottamus esti hallituksen muodostamisen. Millerand oli vielä vuosina 1927–1940 senaatin jäsenenä.
Millerand oli vuodesta 1918 Académie des Sciences Morales et Politiques -akatemian jäsen.
Kaleton (Ruovesi, Rikalanjärvi)
Kaleton on Pirkanmaalla Ruovedellä Murolen kylän lähellä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 9,2 hehtaaria ja se on 950 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 2,1 kilometriä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Näsijärven–Ruoveden alueen (35.3) Paloveden alueella (35.32), jonka Rikalanjärven–Jouttenuksen valuma-alueeseen (35.329) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 99,5 metriä mpy.
Suomen kallioperä
Suomen kallioperä on osa Fennoskandian kilpeä, joka puolestaan on osa laajempaa peruskallioaluetta, josta käytetään nimitystä Fennosarmatian kratoni. Se ulottuu maanpintaan asti vain Suomessa ja Ukrainassa, muualla sen päällä on nuorempia sedimenttikivilajien kerroksia.
Suomen kallioperän yleispiirteet
pienoiskuva|[[Migmatiittia Berghamnin saarella Turunmaan saaristossa. Tämänkaltaiset kivet ovat hyvin yleisiä Etelä-Suomessa.]] Suomen kallioperä on hyvin vanhaa, suurin osa siitä on muodostunut arkeeisen ja proterotsooisen aionin aikana. Arkeeista kallioperää tavataan Itä- ja Pohjois-Suomessa, kun taas Etelä- ja Keski-Suomen kallioperä koostuu pääasiassa proterotsooisista kivilajeista. Sen lisäksi, että Suomen kallioperä on hyvin vanhaa, se on myös hyvin paksua. Paksuimmillaan se on Keski-Suomessa, jossa kallioperä on jopa 65 kilometriä paksu. Yli puolet Suomen kallioperästä koostuu graniittisista kivilajeista. Myös migmatiitteja esiintyy Suomen kallioperässä melko paljon, mutta erilaiset emäksiset kivet, liuskeet, kvartsiitit ja kalkkikivet ovat harvinaisempia. Kaikkialla Suomessa tavataan kallioperässä erilaisia siirros- ja ruhjevyöhykkeitä, joita pitkin on tapahtunut kalliolohkojen liikkeitä.
Suomen kallioperän kehitysvaiheet
Suomen kallioperä on suurimmaksi osaksi hyvin vanhaa, ja vain melko pieni osa siitä on 1800 miljoonaa vuotta nuorempaa. Suomen kallioperän yleispiirteet ovat muodostuneet arkeeisena aikana 2800–2700 miljoonaa vuotta sitten ja proterotsooisena aikana 1900–1800 miljoonaa vuotta sitten.
Arkeeinen aika
Suomen vanhimmat kivet ovat 3100 miljoonan vuoden ikäisiä ja ovat arkeeisia muodostumia. Kuitenkin suurin osa arkeeisena aikana muodostuneista kivistä on 2800–2700 miljoonan vuoden ikäisiä. Tänä aikana muodostuivat Itä-Suomen ja Lapin arkeeiset alueet. Nämä alueet koostuvat pääasiassa erilaisista granitoideista ja niin sanotuista vihreäkivivyöhykkeistä.
Svekofenninen orogenia
pienoiskuva|Gneissiä [[Berghamnin saarella Turunmaan saaristossa.Turunmaan saaristo kuuluu Uudenmaan liuskealueeseen.]] Arkeeisen ajan tapahtumien jälkeen Suomen kallioperän kehityksessä seurasi pitkä hiljainen jakso. Seuraavat Suomen kallioperän merkittävimmät mullistukset tapahtuivat varhaisproterotsooisen maailmankauden aikana. Tuolloin, noin 1900–1800 miljoonaa vuotta sitten tapahtui niin sanottu Svekofenninen orogenia, jossa muodostui suurin osa Suomen etelä- ja keskiosien kivilajeista.
Svekofenniset kivilajit ovat alun perin olleet erilaisia vulkaniitteja ja sedimenttejä. Svekofennisessä orogeniassa nämä kivet joutuivat metamorfoosin kohteeksi. Metamorfoosissa kivet muuttuivat erilaisiksi liuskeiksi, gneisseiksi ja migmatiiteiksi. Niitä alueita, joilla tämäntyyppiset kivilajit ovat vallitsevia, kutsutaan Svekofennisiksi liuskealueiksi, joista esimerkiksi Tampereen liuskealue on ollut aktiivisen tutkimuksen kohteena jo 1800-luvun lopulta alkaen.
Liuskealueiden lisäksi Svekofennisen orogenian yhteydessä muodostui paljon erilaisia graniittisia syväkiviä. Graniittien lisäksi muodostui myös vähäisiä määriä mafisia syväkiviä, kuten gabroja.
All Over Maniacs
All Over Maniacsin miehistö koostuu J. Noljakasta (laulu, kitara), J. Räsäsestä (kitara, taustalaulu), J. Susitaipaleesta (rummut, taustalaulu) sekä T. Laaksosesta (basso).
Suomen kallioperä
Svekofenninen orogenia
Nämä syväkivet jaetaan neljään luokkaan sen mukaan, mikä niiden syntyajankohta on suhteessa svekofennisen orogenian vaiheisiin. Nämä luokat ovat: syn-, myöhäis-, post- ja anorogeeninen. Synorogeeninen tarkoittaa sellaisia kiviä, jotka ovat muodostuneet orogenian eli vuorijonopoimutuksen voimakkaimman vaiheen aikana, myöhäisorogeeniset kivet taas ovat muodostuneet kun orogeniaan liittyvät laattaliikunnot olivat jo laantumassa. Postorogeeniset kivet muodostuivat tektonisen toiminnan jo laannuttua; anorogeeniset kivet ovat puolestaan sellaisia, että ne eivät liity kyseessä olevaan orogeeniseen tapahtumaan millään tavalla.
Kun Svekofennisen orogenian tektoninen aktiivisuus oli jo laantunut, purkautui 1800–1770 miljoonaa vuotta sitten vaipasta ylös kuoreen niin sanottuja postorogeenisia graniitteja. Nämä graniitit esiintyvät pieninä, rengasmaisina tai juonimaisina intruusioina Ahvenanmaan saaristossa, Mikkelissä ja Ruokolahdella.
Rapakivimagmatismin aika
Svekofennisen orogenian mullistusten jälkeen Suomen kallioperän kehityksessä seurasi pitkä rauhallinen jakso. Tämä jakso kuitenkin päättyi noin 1600 miljoonaa vuotta sitten, kun niin sanotut rapakivigraniitit muodostuivat. Rapakivigraniitit kuuluvat anorogeenisten granitoidien luokkaan, eli niiden syntyminen ei liittynyt mihinkään orogeniaan, eli toisin sanottuna niiden synty ei johtunut svekofennisesta orogeniasta.
Suomessa rapakiviä esiintyy laajoina syväkivimassoina eli plutoneina. Tärkeimmät rapakivialueet ovat Viipurin rapakivialue Kaakkois-Suomessa ja Laitilan, Vehmaan ja Ahvenanmaan rapakivialueet lounaassa. Rapakivimagmatismin aikana muodostui myös niin sanottuja diabaasijuoniparvia, joista merkittävimmät ovat Hämeen ja Föglön juoniparvet.
Jotuniaika ja postjotunidiabaasit
Rapakivien muodostuttua Suomen kallioperässä ei tapahtunut mitään merkittäviä mullistuksia miljardiin vuoteen. Tänä aikana svekofenninen vuorijono alkoi rapautua, ja rapautumisen tuloksena muodostuneet sedimentit kerrostuivat kallioperän lohkoihin. Tämä sedimentaatio tapahtui noin 1400–1200 miljoonaa vuotta sitten. Aikaa, jolloin nämä sedimentit kerrostuivat, kutsutaan jotuniajaksi. Nämä jotuniaikana kerrostuneet sedimentit ovat hiekkakiveä, jota esiintyy Suomessa tätä nykyä Satakunnassa ja Muhoksella. Näitä samoja sedimenttejä esiintyy myös Selkämeren ja Perämeren pohjassa.
Jotunisedimenttien kerrostuttua purkautui vaipasta magmaa, joka muodosti Suomen kallioperän niin sanotut postjotunidiabaasit. Nämä diabaasit esiintyvät lähes vaaka-asentoisina juonina, jotka leikkaavat terävästi vanhempia kivilajeja. Nämä juonet ovat olleet muodostuessaan tulivuorten purkauskanavia, näistä tulivuorista on purkautunut koostumukseltaan emäksistä laavaa. Näitä postjotunidiabaaseja tavataan Satakunnassa, Vaasan saaristossa ja Ahvenanmaalla. Näiden diabaasinuonten ikä on noin 1270–1260 miljoonaa vuotta.
Vielä näitäkin nuorempia muodostumia ovat diabaasijuonet Sallassa ja Laanilassa, Inarin Lapissa. Näistä juonista edellinen on 1120 ja jälkimmäinen 1000 miljoonaa vuotta vanha.
Ediacarakausi
Ediacarakaudella kallioperän rapautuminen jatkui, ja tänä aikana kerrostui hiekkakiviä, joista vain murto-osa on säilynyt näihin päiviin asti. Näitä hiekkakiviä tavataan nykyään Lauhanvuorella ja Hailuodossa. Samanikäisiä sedimenttikiviä esiintyy laajalti myös Selkämeren ja Perämeren pohjassa.
Paleotsooinen maailmankausi
Fanerotsooiselta aionilta ei Suomessa ole paljoakaan jälkiä. Fanerotsooisia kivilajeja edustavat Suomen Kaledonidit, jotka ovat osa 450–400 miljoonaa vuotta sitten muodostunutta Kaledonidien vuorijonoa. Tämän vuorijonon Skandinaviassa oleva osa tunnetaan nimellä Skandit tai Kölivuoristo. Pieni osa tästä vuoristosta sijaitsee Suomen puolella, Käsivarren Lapin luoteisimmassa kolkassa. Esimerkiksi Saana ja Halti kuuluvat Kaledonideihin.
Eu (Seine-Maritime)
thumb|Eun linna Eu on kunta Seine-Maritimen departementissa Ylä-Normandian hallintoalueella Ranskassa.
Suomen kallioperä
Paleotsooinen maailmankausi
Fanerotsooisena aikana muodostui myös kimberliittipiippuja, joiden ikä on noin 590–430 miljoonaa vuotta. Soklin alkalikivi-intruusio on hieman nuorempi, sen ikä on noin 368–363 miljoonaa vuotta vanha.
Eu (Seine-Maritime)
Eun linna
Eun linna on rakennettu vuonna 1578 samalle paikalle kuin Vilhelm Valloittajan linna, missä hän meni naimisiin serkkunsa Matilda Flanderilaisen kanssa vuonna 1050.
Suomen kallioperä
Paleotsooinen maailmankausi
Näiden vaiheiden jälkeen Suomen kallioperässä ei ole tapahtunut enää merkittäviä mullistuksia. Lähinnä vain jääkaudet ovat hioneet ja siloittaneet kallioperäämme.
Kaivannaiset
Suomen kallioperästä on löydetty melko runsaasti arvokkaita kaivannaisia. Metallisten malmien lisäksi Suomessa louhitaan teollisuusmineraaleja ja teollisuuskiveä. Kivennäisraaka-aineista eniten louhitaan kalkkikiveä. Suomi on yksi tärkeimmistä apatiitin, talkin ja wollastoniitin tuottajista Länsi-Euroopassa. Suuri osa louhituista rakennuskivistä viedään ulkomaille. Kalliota murskataan kivimurskeeksi soravarojen huvettua. Merkittävin korukivilaji on spektroliitti. Suomen kallioperästä löytyy myös kultaa ja timantteja.
Ylisenjärvi (Ruovesi)
Ylisenjärvi on Pirkanmaalla Ruovedellä Murolen kylän lähellä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 10,9 hehtaaria ja se on 850 metriä pitkä ja 400 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,6 kilometriä.
Voukourestíou
Voukourestíou (, ”Bukarestin katu”) on katu Ateenassa Kreikassa. Se on nimetty toisen Balkanin sodan vuonna 1913 päättäneen Bukarestin rauhansopimuksen mukaan.
Voukourestíou-katu sijaitsee Kolonákin kaupunginosassa. Se saa alkunsa Ateenan ydinkeskustasta Stadíou-kadulta ja suuntautuu koilliseen päättyen Lykavittós-kukkulan juurelle. Kadun pituus on noin 670 metriä.
Kadun reitti oli alun perin ennen viemäröintejä Lykavittókselta tullutta pientä joenuomaa. Paikalle rakennetun kadun nimi oli alun perin Anchesmoú (Οδός Αγχεσμού, Odós Anchesmoú) Lykavittóksen yhden huipun mukaan. Nykyisen nimen katu sai alun perin vuonna 1914. Vuodesta 1946 katu oli nimetty virallisesti Jan Smutsin, kreikkalaisittain Gian Smats, mukaan. Nykyinen nimi palautettiin noin vuonna 1961.
Kadun alkuosa Stadíou- ja Akadimías-katujen välillä muutettiin kävelykaduksi vuonna 1978, ja se on näin Ateenan vanhin kävelykatu. Se tunnetaan erityisesti lukuisista luksusmerkkimyymälöistään, joissa ovat edustettuina sekä kreikkalaiset että kansainväliset merkit. Akadimíaksesta eteenpäin katu on muutoin tavallista katua, mutta Lykavittóksen päässä se on porrastettu ja sopii vain jalankulkijoille.
Koskinomanteia
Koskinomanteia oli kreikkalainen asioiden ratkomistapa. Kun haluttiin tietää kuka oli syyllistynyt varkauteen, ripustettiin seula narun varaan. Sen jälkeen rukoiltiin jumalia ja lueteltiin kaikkien epäiltyjen nimet. Jos seula liikahti jonkin nimen kohdalla, löytyi syyllinen.
Tapaa käytettiin Antiikin Kreikassa, keskiajan Euroopassa ja Uudessa-Englannissa 1600-luvulla.
Visa (puu)
thumb|200px|Visakoivun kuviointia. Visa on siemenen kautta periytyvä puun ominaisuus, jota esiintyy eniten koivuilla ja nimenomaan rauduskoivulla, mutta sitä tavataan myös hieskoivulla, harmaa- ja tervalepällä, pihlajalla, raidalla ja vaahteralla. Visautunut puu kasvaa tavallista hitaammin.
Visa näkyy puussa tietynlaisina kuvioina. Puussa on tavanomaista leveämpiä ydinsäteitä ja poikkeuksellisesti suuntautunutta solukkoa. Siihen liittyy kuoren osien jääminen rungon sisään.
Koivussa saattaa olla muunkinlaista kuviointia, joka muodostaa lainekuvioita ja silloin on kyseessä loimukoivu, jota käytetään huonekaluteollisuudessa, samoin kuin visapuuta.
Sólonos
Sólonos (, ”Solonin katu”) on katu Ateenan keskustassa Kreikassa. Se sijaitsee Kolonákin kaupunginosassa, ja se on omistettu antiikin ateenalaiselle valtiomies Solonille.