cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kalle Altti
Urheilujohtajana
Vuonna 1926 Altti liittyi Töölön Vesan jäseneksi. Altti toimi muun muassa jJalkapalloerotuomarina ja kaksi vuotta myöhemmin hänet valittiin Vesan puheenjohtajaksi Osvald Fagerin seuraajaksi. Samana vuonna Altista tuli myös TUL:n palloilujaoston jäsen. Lisäksi hän toimi TUL:n Helsingin piirin puheenjohtajana ja kuului muun muassa Stadion-säätiön edustajistoon, Veikkauksen hallintoneuvostoon sekä Suomen Olympiakomitean valtuuskuntaan.
Altti oli sosialidemokraattisen puolueen jäsen vuodesta 1927 lähtien. Altti edusti SDP:n oikeistolaista linjaa ja TUL:n sisäisen valtataistelun aikana kuului Väinö Leskisen tukijoihin. Helsingin kunnallispolitiikassa Altti vaikutti eri lautakuntien jäsenenä.
Aleksei Drozdov
Aleksei Vasiljevitš Drozdov ( s. 3. joulukuuta 1983 Brjansk) on venäläinen kymmenottelija.
Drozdov sijoittui Madridin sisäratojen EM-kilpailuissa 2005 seitsenottelussa kuudenneksi. Hän voitti samana vuonna kymmenottelun alle 23-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden ja sijoittui Helsingin MM-kilpailuissa kymmenenneksi. Moskovan MM-hallikilpailuissa 2006 hän oli seitsenottelussa viides ja sai myöhemmin samana vuonna pronssia Göteborgin EM-kilpailujen kymmenottelussa tuloksella 8350 pistettä.
Drozdov on voittanut Venäjän mestaruuden kymmenottelussa 2005 ja 2008 sekä sisäradoilla seitsenottelussa 2005 ja 2010.
Los Testigosin saaret
Los Testigosin saaret on saariryhmä, joka kuuluu Venezuelan Karibiaan, joka puolestaan kuuluu Pieniin-Antilleihin. Saariryhmä sijaitsee Isla de Margaritan koillispuolella ja Grenadasta lounaaseen. Los Testigosin saariin kuuluu kaikkiaan seitsemän saarta, joita ovat Kanisaari, Iguanasaari ja Suuri Viisaudensaari. Useilla saariryhmän saarilla kasvillisuus on rehevää ja saaristossa on monin paikoin valkoisia hiekkarantoja. Saaristoa ympäröivällä merialueella esiintyy useanlaisia koralliriuttoja ja monenlaisia kalalajeja.
Nikoloz Baratašvili
thumb|upright|Nikoloz Baratašvili Nikoloz Baratašvili (, 4. joulukuuta 1817 – 21. lokakuuta 1845) oli georgialainen runoilija. Hän oli yksi ensimmäisistä georgialaisista, joka yhdisti modernin nationalismin eurooppalaiseen romantiikkaan ja toi "europeismin" Georgian kirjallisuuteen. Vaikka hän kuolikin varhain ja jätti jälkeensä vain alle 40 lyhyttä runoa, yhden pitkän runon ja muutaman yksityiskirjeen, hänen tuotantoaan pidetään georgialaisen romantiikan huippukohtana.
Runojensa pessimismin vuoksi Baratašviliä on sanottu "Georgian Byroniksi".
Elämäkerta
thumb|upright|Baratašvilin toivoton ihastus, prinsessa Ekaterine Tšavtšavadze. [[Franz Xaver Winterhalterin maalaus.]]
Baratašvili, joka tunnettiin lempinimellä Tato, syntyi Tiflisissä (Tbilisissä), Georgian pääkaupungissa ja Venäjän Etelä-Kaukasian merkittävimmässä keskuksessa. Hänen isänsä prinssi Meliton Baratašvili (1795–1860) oli köyhtynyt aatelinen, joka työskenteli Venäjän hallinnossa. Hänen äitinsä Epemia Orbeliani (1801–1849) taas oli georgialaisen runoilijan ja kenraalin Grigol Orbelianin sisar ja Georgian toiseksi viimeisen kuninkaan Erekle II:n jälkeläinen.
Baratašvilin runouden tragiikan saivat aikaan hänen traumaattinen yksityiselämänsä ja ajan poliittinen tilanne hänen synnyinmaassaan. Georgialaisten aatelisten vuoden 1832 venäläisvastaisen salaliitto, jolle Baratašvili oli koulupoikana myötämielinen, epäonnistui. Salaliittoon osallistuneiden oli pakko tunnustaa Georgian itsenäinen menneisyys lopullisesti menetetyksi ja sopeutua Venäjän autokratiaan. Kaipauksen kadonnutta menneisyyttä kohtaan ja surun georgialaisen hallitsijasuvun kaatumisesta he muuttivat romanttiseksi runoudeksi. Rahanpuute esti Baratašvilia jatkamasta opintojaan venäläisissä yliopistoissa, ja varhainen fyysinen vamma tuhosi hänen toiveensa pääsystä sotapalvelukseen. Lopulta Baratašvilin oli pakko mennä töihin venäläisten virkamieskoneistoon ja palvella tavallisena konttoristina tautien riivaamassa Gəncən kaupungissa Azerbaidžanissa. Hänen elämänsä rakkaus, prinsessa Ekaterine Tšavtšavadze, torjui hänet ja meni naimisiin Davit Dadianin, Mingrelian prinssin kanssa.
Baratašvili kuoli malariaan Gəncəssä 28-vuotiaana julkaisematta mitään ja jättämättä jälkeensä surijoita. Hänen vaikutuksensa huomattiin vasta paljon myöhemmin, mutta kun seuraavan sukupolven georgialainen älymystö löysi hänen runoutensa, hänen teoksiaan julkaistiin postuumisti vuosina 1861–1876 ja hänet nostettiin idoliksi. Baratašvilin haudan siirto Gəncəstä Tbilisiin vuonna 1893 muuttui kansalliseksi juhlaksi. Vuodesta 1938 lähtien hän on ollut haudattuna Mtatsmindan Pantheoniin Tbilisissä.
Tuotanto
Keskeinen näkökulma Baratašvilin maailmankuvaan voidaan löytää hänen historiallisesta runostaan Bedi Kartlisa (, "Georgian kohtalo") vuodelta 1839. Se on inspiroiva ja sujuva Georgiaa viimeksi kohdanneiden onnettomuuksien surunvalittelu. Runo on Baratašvilin pisin teos ja se perustuu todelliseen historialliseen tapahtumaan, Tbilisin tuhoon vuonna 1795. Persian hallitsijan Mohammad Khan Qajarin aiheuttama katastrofi pakotti Georgian pettyneen kuninkaan Erekle II:n luovuttamaan maansa puolustamisen Venäjän käsiin. Teoksessa käsitellään kansallisia ongelmia kuitenkin nykyaikaisen lähestymistavan kautta: runo pohtii paitsi Georgian menneisyyttä myös sen tulevaisuutta vuoden 1832 epäonnistuneen kapinan jälkimainingeissa. Runossa reaalipoliitikko Erekle II ymmärtää, että Georgian tulisi tukeutua Venäjään, minkä hän näkee vääjäämättömänä. Toinen hahmo, kuninkaallinen kansleri Solomon Lionidze, ajattelee sen johtavan Georgian kansallisen identiteetin menetykseen. Sekä runoilijan että lukijan sympatiat ovat Solomonin puolella, mutta kuninkaan objektiivinen ja rationaalinen päätös voittaa.
Lyhyen luovan kautensa aikana vuosina 1833–1845 Baratašvili kehitti vaikeita taide- ja ideakäsitteitä. Brittiläisen tutkijan Donald Rayfieldin sanoin Baratašvili "kehitti aivan oman kielensä, vaikeaselkoisen mutta sointuvan, lakonisen modernin, joskus loistavan keskiaikaisen pseudo-arkaaisine ilmauksineen." Hänen varhaisessa runossaan Šemoghameba Mtatsmindaze (, "hämärä Mtatsmindalla", 1833–1836) lukija voi tuntea romanttisen toiveen vapautua maallisesta taakasta ja liittyä yhteen salaisten luonnonvoimien kanssa. Hänen muihin merkittäviin teoksiinsa kuuluvat runot "Paha henki" (1843), Pikri Mtkvaris piras (, "ajatus Mtkvarin rannalla", 1837) ja Merani (, "Pegasos", 1842), jossa kaikkivoipa, uskon inspiroima mieli kutsuu runon sankaria uhraamaan tietoisesti itsensä veljiensä nimissä. Meranin traaginen optimismi edustaa silmiinpistävästi romantiikan henkeä: se on aktiivinen, puolustaa elämää ja on täynnä vallankumouksellisia toiveita. Merani on georgialaisen romantiikan huomattavimpiin lukeutuva teos sekä eettis-filosofiselta että taiteellis-esteettiseltä kannalta.
Yhdystie 1900
Yhdystie 1900 on 7 kilometrin pituinen tie joka kulkee Askaisista Lemuun.
Luettelo Afganistanin kaupungeista
175px|thumb|Pääkaupunki [[Kabul.]] 175px|thumb|[[Kandahar.]]
Tämä on vajaa luettelo Afganistanissa sijaitsevista kaupungeista.
Kaupunkien väkiluvut on määritetty varsinaisessa väestönlaskennassa viimeksi vuonna 1976. 2010-luvulla YK on määrittänyt satelliittikuvien avulla kaupunkialueiden asuinrakennusten määrän. Yhdessä rakennuksessa arvioidaan asuvan keskimäärin 7-9 henkeä. Kaupunkiväestön määrä kasvaa nopeasti. 34:stä maakuntien pääkaupungista Kabul on omassa kokoluokassaan, neljää muuta voidaan sanoa alueellisiksi keskuksiksi maan eri osissa, kahdeksan on kaupan ja liikenteen risteyspaikkoja, 14 oman maakuntansa keskuksia kun taas viimeiset seitsemän ovat lähinnä kylämäisiä taajamia. Näissä 34 maakunnan pääkaupungissa asuu yhteensä noin kahdeksan miljoonaa afganistanilaista, noin kolmannes koko maan väestöstä. Määrän arvioidaan kaksinkertaistuvan vuosina 2015-2050.
Sebastiano Caboto
thumb|Sebastiano Caboto Sebastiano Caboto tai Sebastian Cabot (noin 1484–1557) oli italialais-englantilainen tutkimusmatkailija. Hän kertoi englantilaisille olevansa kotoisin Bristolista, mutta muuttaneensa lapsena Venetsiaan. Italialaisille hän puolestaan kertoi olevansa Englannissa opiskellut venetsialainen. Hänen on väitetty matkustaneen isänsä Giovanni Caboton seurueessa vuonna 1498 Englannista Newfoundlandiin, mutta luultavasti historioitsijat ovat vain sekoittaneet isän ja pojan matkat.
Vuonna 1512 Sebastiano Caboton tiedetään olleen Henrik VIII:n palveluksessa kartoittajana Greenwichissä. Hän teki töitä myös Espanjan hoville, ja tarjoutui salaa etsimään Luoteisväylää Kiinaan venetsialaisten lukuun.
Vuosina 1525–1530 hän kartoitti Etelä-Amerikkaa. Huonon käytöksen takia hänet karkotettiin Pohjois-Afrikkaan.
Sebastiano Caboton muistiinpanot laajoilta matkoilta ovat kadonneet, mutta yksi kopio hänen piirtämästään maailmankartasta on tallella Pariisissa Kansalliskirjastossa.
Alkaios
Alkaios (, ; n. 620–560 eaa.) oli antiikin kreikkalainen lyyrinen runoilija, joka oli kotoisin Mytilenestä Lesbokselta. Hän oli varhaisin aiolialaisista lyyrikoista. Hellenistisellä kaudella hänet luettiin yhdeksi yhdeksästä lyyrisestä runoilijasta.
Elämä
Alkaios oli kotoisin Lesboksen saaren tärkeimmästä kaupungista Mytilenestä. Hän kuului syntyjään kaupungin ylimystöön, ja ajoi usein näiden asiaa. Alkaioksen nuoruudessa kaupungissa oli paljon sisäisiä riitoja ylimystön ja kansan välillä. Hänen veljensä Kikis ja Antimenides (aiolialaisittain Antimenidas) taistelivat Pittakoksen puolella Melankhrosta vastaan. Melankhros kuvataan kaupungin tyranniksi, ja hän kaatui taistelussa. Alkaios ei vaikuta olleen tässä veljiensä puolella, vaan päin vastoin puhuu ylistäen Melankhroksesta.
Alkaios osallistui sotaan, jota mytileneläiset kävivät joskus ennen vuotta 600 eaa. Ateenaa vastaan Troaksessa koskien Sigeionin ja koko Hellespontoksen hallintaa. Vaikka Mytilenen armeijaa johtanut Pittakos löi omin käsin ateenalaisten johtajan Frynonin, mytileneläiset kärsivät tappion, ja Alkaios sai häpeän siitä, että jätti aseensa paetessaan. Ateenalaiset asettivat kyseiset aseet voitonmerkkinä Sigeionin Athenen temppeliin. Alkaios lähetti uutisen tästä onnettomuudesta kotiin runon muodossa, osoitettuna ystävälleen Melanippokselle. Hän vaikuttaa kuitenkin olleen tunnettu taitavana ja urheana sotilaana, joten hän ei ilmeisesti menettänyt mainettaan lopullisesti. Alkaios uskoi, että parasta käyttöä hänen lyyralleen oli ystävien innostaminen sotaisiin tekoihin. Hänen kotinsa kuvataan sisustetuksi aseilla ennemmin kuin soittimilla.
pienoiskuva|vasen|upright=1.26|Sapfo ja Alkaios. [[Lawrence Alma-Tadema, 1881.]] Runoilijatar Sapfo vaikutti Mytilenessä samoihin aikoihin kuin Alkaios. Kumpaakin yhdisti se, että he kuuluivat ylimystöpiireihin. He vaikuttavat myös olleen tuttavia, ja runokatkelmiensa perusteella vaihtoivat runoja keskenään.
Sodan jälkeen ylimystön ja kansan välinen puolueriita Mytilenessä paheni. Kansa, jota johtivat tyranneiksi kutsutut miehet, joiden joukkoon kuuluneiksi mainitaan Myrsilos ja Megalagyros sekä kleanaktidien suku, onnistuivat ajamaan ylimystön maanpakoon. Tämän sisällissodan aikana Alkaios ajoi edelleen ylimystön asiaa, pyrkien kohottamaan näiden mielialaa tyranneja vastaan suunnatuilla oodeillaan. Tappion jälkeen hän ja hänen veljensä Antimenides johtivat ylimystöä tavoitteena saada valta takaisin kaupungissa. Kansa valitsi Pittakoksen tyrannikseen vastustamaan tätä yritystä. Pittakos toimi virassa kymmenen vuotta eli 589–579 eaa., ja onnistui torjumaan karkotetun ylimystön kaikki yritykset. Muotoiltuaan kaupungille kansanvaltaisen valtiomuodon hän erosi.
Alkaios joutui vangiksi, mutta Pittakos vapautti hänet Alkaioksen häntä vastaan kohdistamista herjauksista huolimatta, sanoen: ”On parempi antaa anteeksi kuin kostaa”. Pittakoksen vastustamisessa Alkaioksen motiiviksi on usein epäilty henkilökohtaista kunnianhimoa. Kun Alkaios ja Antimenides havaitsivat, ettei heillä ollut paluuta Mytileneen, he matkustelivat eri maissa. Alkaios kävi ainakin Thessaliassa ja Egyptissä, ja vaikuttaa kirjoittaneen runoja, jotka kuvaavat hänen merimatkojaan. Antimenides meni Babylonin kuninkaan palvelukseen. Alkaioksen myöhempiä vaiheita ei tunneta, mutta Mytilenen poliittisen tilanteen vuoksi on todennäköistä, että hän kuoli maanpaossa.
Runous
Alkaioksen runot edustavat aiolialaisen lyriikan huippukautta. Hän kirjoitti monodista lyriikkaa: sota-, juoma- ja lemmenlauluja. Hänen runojaan kutsuttiin nimellä laulut, oodit tai hymnit. Runot liikkuvat pitkälti aristokratian elinpiirissä kytkeytyen ajan politiikkaan sekä pito- ja rakkauselämään. Runot ovat voimakkaan tunteikkaita ja kuvaavat aiolialaiselle runoudelle tyypillisesti runoilijan sisimpiä tuntoja. Runoissaan Alkaios käytti aiolialaista murretta, jossa on vaikutteita eeppisestä runokielestä. Hänen mukaansa on nimetty hänen kehittämänsä lyyrinen runosäkeistö Alkaioksen säkeistö sekä lyyrinen runosäe alcaicus.
Alkaioksen runot oli hellenistisellä kaudella koottu kymmeneksi kirjaksi. Hänen tuotantonsa on suurimmaksi osaksi kadonnut, ja siitä tunnetaan vain katkelmia. Yhtäkään runoa ei tunneta kokonaisena. Vaikuttaa siltä, että Alkaiosta luettiin muualla Kreikassa vain vähän kenties hänen runojensa murteen outouden vuoksi, ja tämä saattaa olla syynä myös sille, etteivät ne ole säilyneet nykyaikaan. Grammaatikot Aristarkhos Samothrakelainen ja Aristofanes Byzantionlainen tekivät Alkaioksen runoista kaksi tekstilaitosta. Runoista saa jonkinlaisen käsityksen säilyneiden katkelmien sekä Horatiuksen tekemien jäljitelmien kautta.
Sotaisat tai isänmaalliset oodit
Alkaioksen runoista on arvostettu erityisesti hänen sotaisia ja isänmaallisia oodejaan, jotka liittyvät hänen kotikaupunkinsa aiemmin mainittuihin poliittisiin tapahtumiin. Nämä runot tunnetaan nimillä Stasiotika ja Dikhostasiastika, mitkä nimet viittaavat puolueryhmiin ja -riitoihin.
Näistä säilyneisiin katkelmiin kuuluvat muun muassa Myrsiloksen kuolemaan liittynyt laulu sekä laulu, joka vertaa hänen tappion kärsinyttä puoluekuntaansa haaksirikkoiseen laivaan. Horatius jäljitteli kumpaakin.
Juomalaulut
Useissa katkelmissa, joita on säilynyt erityisesti Athenaioksen kautta, Alkaios ylistää viiniä. Hän vaikuttaa yhdistäneen kehotukset viininjuontiin pohdintoihin, jotka liittyivät ajankohtaan tai esimerkiksi ihmisen kohtaloon yleensä.
Seuraavassa esimerkkinä säilynyt katkelma eräästä Alkaioksen juomalaulusta Päivö ja Teivas Oksalan suomennoksena:
Rakkausrunous
Alkaioksen rakkausaiheisista runoista on säilynyt vain vähäisiä jäänteitä. Osa niistä oli osoitettu kauniille nuorukaisille. Eräät oli puolestaan osoitettu Sapfolle. Aristoteles on säilyttänyt katkelman yhdestä tällaisesta (”Haluan sanoa jotakin, mutta minua pidättelee häpeä...”) sekä Sapfon kirjoittaman vastauksen.
Muu runous
Suurin osa muista runoista on uskonnollisia hymnejä tai epigrammeja. Monet runoista on osoitettu Alkaioksen ystäville.
Alkaioksen katkelmat kokosi ensimmäisenä Michael Neander teokseen Aristologia Pindarica (Basel, 1556). Tämän jälkeen ne kokosi ensin Henry Stephens yhdeksän lyyrisen runoilijan katkelmien kokoelmaansa (1557) ja sitten Fulvius Ursinus (1568).
Jälkimaine ja vaikutus
Alkaiosta on pidetty antiikin ensimmäisenä suurena lyyrikkona. Hellenistisellä kaudella aleksandrialaiset tekstikriitikot lukivat Alkaioksen yhdeksän tärkeimmän lyyrisen runoilijan kaanoniin. Jotkut sijoittivat hänet näistä yhdeksästä ensimmäiseksi ja jotkut toiseksi.
Kreikkalaisessa runoudessa Alkaioksen vaikutusta periytyi muun muassa Anakreonille. Alkaioksella oli erityisen suuri vaikutus Horatiukseen roomalaisessa runoudessa. Hän oli Horatiuksen mielirunoilija Alkaios oli, ja tämä jäljitteli Alkaiosta paljon omassa tuotannossaan. Alkaios vaikutti myös muun muassa Catullukseen.
Alkaioksen kuva esiintyy joissakin Mytilenen lyömissä rahoissa yhdessä Pittakoksen kanssa.
Indianapolis (täsmennyssivu)
Indianapolis tarkoittaa seuraavia asioita:
Joe Shuster
pienoiskuva|Joe Shuster vuonna 1975. Joseph Shuster (10. heinäkuuta 1914 Toronto, Ontario – 30. heinäkuuta 1992 Los Angeles) oli kanadalais-yhdysvaltalainen sarjakuva-artisti, joka työskenteli sarjakuvakustantamo National Comicsissa (DC Comics) ja oli vastuussa muun muassa sarjakuvahahmoista Dr. Occult, Sam Bradley ja Radio Squad.
Shuster oli itseoppinut piirtäjä, joka ei huonontuneen näkönsä vuoksi pystynyt enää ammatikseen piirtämään 1950-luvun jälkeen. Hän keksi yhdessä ystävänsä Jerry Siegelin kanssa sarjakuvahahmo Teräsmiehen (Superman).
Shuster myi ystävänsä Jerry Siegelin kanssa Teräsmiehen oikeudet National Comicsille 40-luvun loppupuolella vain runsaan sadan Yhdysvaltain dollarin korvausta vastaan mutta tunsi tulleensa petetyksi; kävi vuosikymmeniä oikeustaistelua Nationalia vastaan saadakseen tekijäoikeudet takaisin. 1970-luvulla DC Comics suostui lopulta maksamaan Shusterille ja Siegelille pienimuotoista taiteilijaeläkettä; DC myös palautti Siegelin ja Shusterin nimet takaisin Teräsmies-sarjakuviin merkitsemällä nämä hahmon luojiksi (Superman created by Jerry Siegel & Joe Shuster).
Shuster kuoli vuonna 1992 lähes sokeana ja vieläkin katkerana saamastaan kohtelusta.
Vuonna 2018 ilmestyi sarjakuvaromaani ”The Joe Shuster Story: The Artist Behind Superman”, joka käsittelee Shusterin ja Siegelin elämänvaiheita 1900-luvun alun Yhdysvalloissa.
Richard Romanus
Vermontissa amerikanlibanonilaiseen perheeseen syntynyt Romanus on esiintynyt esimerkiksi Martin Scorsesen elokuvassa Sudenpesä (1973) ja Charles Bronsonin tähdittämässä elokuvassa Jack Murphyn laki (1986). Hänellä on ollut pieniä rooleja myös televisiosarjoissa, kuten Sopranosissa ja Ihmemies MacGyverissa.
Romanus on Robert Romanuksen veli ja Kari Lizerin lanko.
Frank Borman
Frank Frederick Borman II (s. 14. maaliskuuta 1928, Gary) on yhdysvaltalainen astronautti, joka toimi komentajana Kuun ensimmäistä kertaa kiertäneellä Apollo 8 -lennolla joulukuussa 1968. Lisäksi hän osallistui Gemini 7 -lennolle 1965.
Borman toimi vuoteen 1986 Eastern Air Linesin toimitusjohtajana. Yhdysvaltain kongressi on myöntänyt hänelle vuonna 1978 Congressional Space Medal of Honor -kunniamerkin. Hänet on lisäksi otettu vuonna 1993 Astronaut Hall of Fameen, ja hän kuuluu myös National Aviation Hall of Fameen. Hän oli vuonna 1968 Time-lehden Vuoden henkilö.
Borman meni vuonna 1950 naimisiin Susan Bogbeen kanssa. Parille syntyi kaksi poikaa, Frederick ja Edwin. Hänen omaelämäkertansa Countdown: An Autobiography of Frank Borman on vuodelta 1988. Hänellä on ollut eturauhassyöpä.
35-åringen
35-åringen on ruotsalaisen Magnus Ugglan vuonna 1989 julkaistu albumi. Albumi on Ugglan yhdeksäs studioalbumi. Sen nimi viittaa Ugglan 35-vuotissyntymäpäivään albumin julkaisuvuonna.
Eräs albumin tunnetuimmista kappaleista on Jag mår illa, joka ivaa juorulehtiä. Kappale julkaistiin singlenä ja sitä myytiin muutamassa viikossa yli 66 000 kappaletta. Kappaleesta tehtiin lisäksi musiikkivideo.
Juustokakku
thumb|230px|Juustokakku. Juustokakku on makea tuorejuusto- tai rahkatäytteinen leivonnainen. Se paistetaan usein uunissa, mutta on myös versioita, joissa juustokakku hyydytetään jääkaapissa. Juustokakun tyypillisiä aineksia ovat kananmuna, voi, liivate, tuorejuusto (esim. ricotta), rahka, sokeri, kerma, smetana, hedelmät, marjat ja suklaa. Kakun pohja tehdään yleensä murskatuista kekseistä, jotka sekoitetaan sulatettuun voihin, mutta se voidaan tehdä myös murotaikinasta. Seos muotoillaan irtopohjavuokaan. Juustokakkua voidaan nauttia esimerkiksi hedelmä- tai marjakastikkeen kanssa.
Tuppilo
pienoiskuva|Tuppilon muoto ja poikkileikkaus. Tuppilo on eräs kasvien hedelmätyypeistä. Tuppilo on yhdestä emilehdestä muodostunut kuiva, monisiemeninen hedelmä. Tuppiloa pidetään alkeellisimpana hedelmätyypeistä. Sen hedelmäseinä on muodostunut erivahvuisista seinäkerroksista, joista muodostuu sauma. Kun hedelmä kuivaa, niin sauma repeää, koska kerrokset kutistuvat eri tavalla, jolloin tuppilon siemenet lentävät ympäristöön.
Tuppilot esiintyvät harvoin yksittäin, yleensä kukkapohjuksessa on useita tuppiloita. Sukuja, joiden hedelmä on tuppilo, ovat muun muassa banksiat, magnoliat ja pionit.
Tsiolkovskin laki
Tsiolkovskin laki on venäläisen opettajan Konstantin Tsiolkovskin 1900-luvun alussa kehittämä rakettien liikeyhtälö.
Sen mukaan raketin saavuttama nopeus riippuu raketin tyhjämassan ja täyden massan välisestä suhteesta ja raketin palokaasujen nopeudesta. Tällöin on edullista, että raketin polttoaine virtaa mahdollisimman nopeasti suuttimesta ulos, ja että raketin polttoainesäiliöt ovat kevyitä, mutta sisältävät paljon polttoainetta.
Tsiolkovskin laki kirjoitetaan tavallisesti muotoon
jossa
Suhde m_0 / m_1 on raketin massasuhde. Yhtälöä voidaan soveltaa yksivaiheiseen ohjukseen tai monivaiheiseen kantorakettiin. Se osaltaan selittää, miksi loppuunpalaneet rakettivaiheet irrotetaan kantoraketista.
Ominaisimpulssi riippuu muun muassa rakettimoottorin suuttimesta, ajoaineen palamislämpötilasta ja -paineesta, palamiskaasujen moolimassasta ja ominaislämpöjen suhteesta. Korkea ominaisimpulssi on perusteena esimerkiksi nestevedyn ja -hapen käytölle kantorakettien ajoaineena.
Tsiolkovskin lain eri muotoja
Avaruudessa tehtävät nopeusmuutokset merkitään \Delta v:llä:
Yhtälöstä voidaan myös ratkaista aluksen tyhjämassa ja lähtömassa
jossa
Massasuhde m_0 / m_1 riippuu muun muassa käytetystä polttoaineesta. Ruutiraketeissa se on tyypillisesti noin 2–3, jolloin raketin saavuttama nopeus on samaa luokkaa kuin palokaasujen poistumisnopeus. Kehittyneemmissä raketeissa se voi olla luokkaa 4–5.
Kun polttoaineena käytetään vedyn ja hapen seosta, purkautumisnopeus voi olla noin 4 km/s. Pakonopeus maan pinnalta on kuitenkin noin 11 km/s. Tämän vuoksi avaruusaluksissa käytetään monivaiheraketteja. Ne koostuvat useista erillisistä raketeista, joista kukin irrotetaan sitten, kun siitä on polttoaine lopussa. Tällöin koko monivaiheraketin massasuhde on eri rakettivaiheiden massasuhteiden tulo. Esimerkiksi, jos kolmen peräkkäisen rakettivaiheen massasuhde on 2:1, 4:1 ja 5:1, koko raketin massasuhde on 40:1.
Helle-kirjastot
Helle-kirjastot on useiden Uudenmaan kaupungin- ja kunnankirjastojen muodostama seudullinen verkosto eli kirjastokimppa. Kimppa oli aiemmalta nimeltään Porsse-kirjastot.
Helle-kirjastoihin kuuluvat
Kimpan nimi viittaa kirjastoneuvos Helle Kannilaan (1896–1972) (alkujaan Cannelin).
Uudenmaan kunnat liittyivät Helle-kimppaan vaiheittain vuoden 2017 aikana ja uusivat samalla kirjastojärjestelmänsä. Ensimmäisessä vaiheessa kimpan muodostivat Askola, Pornainen, Porvoo ja Sipoo. Myöhemmin siihen liittyivät muut yhteistyössä mukana olevat kunnat.
Helle-kimppaan kuuluu poikkeuksellisesti kaksi erillistä aluetta – Itä-Uusimaa ja Länsi-Uudenmaan rannikko. Näiden välissä on muutama muu kirjastokimppa kuten pääkaupunkiseudun Helmet-kirjasto ja Keski-Uudenmaan Kirkes-kirjastot.
Toimipisteet
Helle-kirjastoihin kuului kesäkuussa 2021 yhteensä 28 kirjastoa. Lisäksi aluetta palvelee kolme kirjastoautoa (Loviisan, Porvoon ja Raaseporin kirjastoautot):
Bill Lindsay
Bill Lindsay (s. 17. toukokuuta 1971) on yhdysvaltalainen entinen ammattilaisjääkiekkoilija, pelipaikaltaan laitahyökkääjä.
Juniorivuodet
Ennen ammattilaisuransa aloittamista Lindsay pelasi viimeiset juniorivuotensa BCJHL:n Vernon Lakersissä ja WHL:n Tri-City Americansissa. Hän teki WHL:ssä pelaaminaan kolmena vuotena, 1989–1992, yhteensä 120 runkosarjamaalia, ja tuli kerran, vuonna 1992, nimetyksi sarjan läntisen konferenssin toiseen tähdistökentälliseen.
Ammattilaisura
Lindsay sai NHL-varauksen, kun Quebec Nordiques varasi hänet numerolla 103 varaustilaisuuden 1991 viidennellä kierroksella. Hän pelasi ensimmäiset NHL-ottelunsa jo varauksensa jälkeisellä kaudella, kaudella 1991–1992, josta suurin osa kului kuitenkin vielä WHL:ssä. Kauden 1992–1993 hän pelasi osaksi NHL:ssä ja osaksi Nordiquesin farmijoukkueessa Halifax Citadelsissä AHL:ssä. Vuonna 1993 Lindsay siirtyi tulokasseura Florida Panthersiin, joka varasi hänet tuon vuoden kesäkuussa olleessa laajennusvaraustilaisuudessa.
Lindsay edusti Florida Panthersia seitsemällä kaudella, ensin kauden 1993–1994 alusta kauden 1998–1999 loppuun ja uudelleen kaudella 2001–2002. Kaudella 1995–1996 hän oli osa Stanley Cupin voitosta pelattuihin loppuotteluihin edennyttä Panthersin joukkuetta. Hän teki pudotuspeleissä 1996 kymmenen tehopistettä 22:ssa ottelussa, viisi maalia, muun muassa Panthersin ensimmäisen pudotuspelisarjavoiton ratkaisseen maalin Boston Bruinsia vastaan, ja yhtä monta syöttöpistettä.
Lindsay pelasi 13 kautta kestäneellä NHL-urallaan 777 runkosarja- ja 42 pudotuspeliottelua. Hän teki runkosarjassa 224 tehopistettä, 83 maalia ja 141 syöttöpistettä. Eniten pisteitä hän teki kausina 1995–1996 ja 1996–1997, molempina 34. Lindsayn pelaajaura jatkui NHL-vuosien jälkeen vielä vuoteen 2007 asti. Hän pelasi kauden 2004–2005 kokonaan Long Beach Ice Dogsissa ECHL:ssä ja aloitti kauden 2005–2006 Syracuse Crunchissa AHL:ssä, kunnes siirtyi Kölner Haieen Saksan jääkiekon pääsarjaan DEL-liigaan. Hän pelasi Saksassa kahden kauden ajan.
Maajoukkue
Lindsay edusti Yhdysvaltoja yksissä jääkiekon aikuisten arvokilpailuissa, maailmanmestaruuskilpailuissa 1994. Hän pelasi turnauksessa viisi ottelua ja teki neljä tehopistettä, kolme maalia ja yhden syöttöpisteen. Hän oli mukana myös yksissä nuorten maailmanmestaruuskilpailuissa, vuonna 1991.
Pelaajauran jälkeen
Pelaajauransa jälkeen Lindsay on toiminut jääkiekon asiantuntijakommentaattorina radiossa (Florida Panthers Radio Network) ja televisiossa (FOX Sports Florida). Hän asuu vaimonsa Karin kanssa Boca Ratonissa, Floridassa.
Balduin I (Jerusalem)
Balduin oli Boulognen kreivin Eustace II:n ja tämän vaimon Idan kolmas ja nuorin poika. Balduinin vanhemmat suunnittelivat pojalleen kirkollista uraa, joka kuitenkin myöhemmin kariutui. Balduin vietti nuoruutensa Normandiassa ja avioitui Godehilde de Toenin kanssa. Vuonna 1096 Balduin lähti veljiensä kanssa ensimmäiselle ristiretkelle. Matkalla Pyhälle maalle Godehilde sairastui ja kuoli.
Balduin jätti ristiretkeläiset hieman ennen Antiokian piiritystä mennäkseen Edessaan. Hänet oli kaupunkiin kutsunut kaupungin armenialainen hallitsija Thoros, jonka kuoleman jälkeen Balduinista tuli Lähi-idän ensimmäisen ristiretkeläisvaltion, Edessan kreivikunnan hallitsija.
Godefroy de Bouillon kuoli vuonna 1100, jolloin Balduinia pyydettiin seuraamaan Godefroytä Jerusalemin hallitsijana. Jerusalemin patriarkka Daimbert ja ristiretken johtaja Tankred vastustivat suunnitelmaa. Balduin kuitenkin kruunattiin 25. joulukuuta Betlehemissä kuninkaaksi. Hän oli Jerusalemin kuningaskunnan kuningas. Hänen edeltäjänsä Godefroy ei ollut halunnut Jerusalemin kuninkaan arvonimeä, vaikka käytännössä toimikin valtakunnan hallitsijana.
Valintansa jälkeen Balduin pyrki vakiinnuttamaan paikkansa, mutta hänellä oli hyvin vähän valtaa, ennen kuin oli saanut haltuunsa viestintä- ja tavaraliikenteen kannalta tärkeät satamakaupungit. Balduin oli riippuvainen merkittävimpien vasalliensa tuesta. Saatuaan ritarien tuen Balduin pystyi valtaamaan satamat. Jerusalemin hallussa olikin vuonna 1113 Askalonia ja Tyrosta lukuun ottamatta kaikki merkittävimmät lähisatamat.
Balduinin toinen vaimo oli armenialaisen hallitsijan tytär Arda; liiton ansiosta hän oli päässyt Edessan kreiviksi. Balduin hylkäsi kuitenkin Ardan ja meni naimisiin Sisilian normannikreivi Roger I:n lesken Adelaiden kanssa. Vuonna 1113 solmittu liitto oli poliittinen, sillä Balduin sai sen myötä suuret myötäjäiset ja perijän kruunulleen, sillä hän lupasi Adelaiden pojalle Roger II:lle Jerusalemin kruunun. Balduin ei ollut kuitenkaan eronnut missään vaiheessa edellisestä vaimostaan, ja hän mitatöi liittonsa Adelaiden kanssa vuonna 1116.
Ana Derșidan-Ene-Pascu
pienoiskuva|Ana Derșidan-Ene-Pascu vuonna 2013 Ana Derșidan-Ene-Pascu (22. syyskuuta 1944 Bukarest, Romania – 6. huhtikuuta 2022 ) oli romanialainen miekkailija.
Derșidan-Ene-Pascu saavutti pronssia naisten floretin joukkuekilpailuissa kesäolympialaisissa 1968 ja 1972. Miekkailun maailmanmestaruuskilpailuista Derșidan-Ene-Pascu voitti seitsemän mitalia, yhden kullan vuodelta 1969, yhden hopean vuodelta 1970 sekä viisi pronssia.
Säänjärvi
Säänjärvi on Vuoksen vesistöön kuuluva järvi Savitaipaleen kunnan alueella Etelä-Karjalassa. Järven pinta-ala on 79 ha. Säänjärvi on myös kyseisen järven pohjoispäässä olevan kylän nimi.
Kris Jones
Kris Jones (s. 4. maaliskuuta 1991 Swansea) on brittiläinen suunnistaja ja maastojuoksija.
Ticinon suunnistuksen EM-kilpailuissa 2018 Jones saavutti sprintissä pronssia. Tanskan MM-kilpailuissa 2022 Jones oli sprinttiviestissä toiseksi tulleessa Ison-Britannian joukkueessa.
13./JR 37
13./JR 37 (Krh.K/JR 37) oli Etelä-Pohjanmaan Itäisen ja Läntisen suojeluskuntapiirin yhdessä perustaman "ylimääräisen" Jalkaväkirykmentti 37:n (JR 37) määrävahvuuteen sisältynyt kranaatinheitinyksikkö. Rykmentin pataljooniin kuuluneiden yhdeksän jalkaväkikomppanian ja kolmen konekiväärikomppanian jälkeen Krh.K oli rykmentin 13. perusyksikkö, siitä vaihtoehtoinen tunniste.
Kranaatinheitinkomppania perustettiin yleisessä liikekannallepanossa Kauhavan kirkonkylässä 18.6.1941 alkaen.
Varusteiden ja aseiden luovuttamisen jälkeen yksikkö käynnisti aseisiin ja niiden käyttöön liittyvän koulutuksen. Juhannusta 24.6.41 vietettiin urheilukentällä kenttäjumalanpalveluksen, ohimarssin ja iltajuhlan merkeissä yhdessä pitäjään kokoontuneen rykmentin ensimmäisen pataljoonan I/JR 37 ja tykkikomppanian 14./JR 37 kanssa
Runsaan viikon valmistelujen jälkeen Krh.K nousi junaan yöllä 27.6.1941 ja jätti Kauhavan kello 03:50.
Annemarie Schimmel
pienoiskuva|Annemarie Schimmelin muistolaatta Bonnissa. Annemarie Schimmel (7. huhtikuuta 1922 – 26. tammikuuta 2003) oli saksalainen kielitieteilijä ja kääntäjä. Hän käänsi arabian-, persian-, turkin- ja urdinkielistä runoutta saksaksi. Tutkijana hän oli erityisen kiinnostunut runoilija, uskonnonfilosofi ja poliitikko Muhammad Iqbalista. Hänen tutkimuskohteensa ulottuivat kuitenkin laajemmalle, islamilaista kalligrafiaa myöten.
Schimmel oli arabian ja islamintutkimuksen professori ensin Bonnin yliopistossa, ja vuosina 1967–1992 Harvardin yliopistossa. Hän opetti myös Ankaran yliopistossa turkin kielellä viiden vuoden ajan.
John Tiptoft
thumb|Tiptoftin muistomerkki [[Elyn katedraalissa]] thumb|Tiptoftin mestauspaikalla on nykyään muistolaatta paikalla teloitettujen ihmisten muistoksi.
'''John Tiptoft, Worcesterin 1. jaarli (joissain lähteissä myös John Tibetot'''; s. noin 1427 Everton, Bedfordshire – k. 18. lokakuuta 1470 Tower Hill, Lontoo) oli englantilainen aatelinen, joka muistetaan erityisesti roolistaan Ruusujen sodan tapahtumissa.
Tiptoftin isä oli paroni John Tiptoft. Tiptoftista tehtiin Worcesterin jaarli vuonna 1449. Vuosina 1556–57 hän toimi kruunun edustaja Irlannissa (Deputy of Ireland), minkä jälkeen hän työskenteli pitkään ulkomailla. Tiptoft palasi Englantiin pian Edward IV:n valtaannousun jälkeen ja hänet nimitettiin helmikuussa 1462 Lord High Constable of Englandin virkaan, jossa hän toimi aina vuoteen 1470 saakka. Lisäksi Tiptoft nimitettiin vuonna 1467 uudelleen kruunun edustajaksi Irlantiin.
Tiptoft tunnettiin raakana miehenä ja hän teloitutti julmasti useita Lancasterien kannattajia. Hän tuomitsi muun muassa Oxfordin jaarli John de Veren, tämän kaksi poikaa sekä lukuisia Warwick Kuninkaantekijän kannattajia kuolemaan. Tiptoft sai tästä liikanimen Butcher of England ("Englannin teurastaja").
Tiptoftin väkivaltaisuus koitui lopulta hänen omaksi kohtalokseen, kun Warwick Kuninkaantekijä ja muut Henrik VI:n kannattajista ottivat vallan takaisin itselleen. Warwick julisti yleisen armahduksen, joka koski lähes kaikkia Edward IV:n entisiä kannattajia, mutta ei kuitenkaan Tiptoftia. Tiptoft yritti paeta Warwickia, mutta hänet löydettiin Huntingdonshiressa sijaitsevasta metsästä ja vangittiin. Tiptoft vietiin oikeuteen ja 15. lokakuuta 1470 hänet tuomittiin maanpetoksesta kuolemaan. Tiptoftin oli määrä kävellä 17. lokakuuta jalan Westminsteristä Tower Hillille, jossa hänet teloitettaisiin. Tiptoftin viimeistä matkaa seuraamaan oli kuitenkin saapunut seuraamaan niin paljon Tiptoftille vihaisia kaupunkilaisia, että vartijat eivät onnistuneet siirtämään Tiptoftia saman päivän aikana Tower Hillille saakka, vaan he joutuivat viettämään yhden yön Fleet Prisonissa ja jatkamaan matkaansa vasta seuraavana päivänä. Tiptoft mestattiin samana iltapäivänä.
Ray Loriga
Ray Loriga (s. 5. maaliskuuta 1967, Madrid), oikealta nimeltään Jorge Loriga Torrenova, on espanjalainen kirjailija ja elokuvaohjaaja.
Kameleontissa (1993) nuori mies lukitsee itsensä huoneeseen elääkseen musiikin maailmassa. Hän yrittää löytää jotain, mikä tekisi elämästä elämisen arvoista: piristeitä, rokkia ja unelmia. Kirkkaalta taivaalta -romaanin (1995) kertojana on poika, jonka ihailema isoveli löytää pistoolin, ampuu tavaratalon vartijan ja lähtee pakomatkalle.
Tokio ei välitä meistä enää -romaania (1999) on luonnehdittu kyberpunkin ja nouveau roman -suunnan sekoitukseksi. Se on lähitulevaisuuteen sijoittuva tarina laillistetun huumeyhtiön edustajasta, jonka myymä aine auttaa unohtamaan muistot. Teos sai vuonna 2003 Tähtivaeltaja-palkinnon vuoden parhaasta scifi-kirjasta. Mies joka keksi Manhattanin (2004) koostuu erilaisista elämäntarinoista, jotka limittyvät paikassa ja ajassa.
Johan Frans Andreas Galindo
Johan Frans Andreas Galindo (vuodesta 1870 Cronstedt; 11. marraskuuta 1832 Hamina – 25. huhtikuuta 1907) oli suomalainen pankinjohtaja, joka toimi Suomen Yhdyspankin toimitusjohtajana vuosina 1872–1907. Carl Olof Cronstedt nuorempi adoptoi hänet keisarin siunauksella.
Galindo osallistui aatelissäädyssä valtiopäiville 1877–1878.
Galindon suku oli espanjalaista alkuperää. Isä Johan Christian de Galindo oli syntynyt Pietarissa, isoisä Hollannissa ja hänen isoisänsä isä Espanjassa, joskin hänkin oli avioitunut muualla, Lontoossa. Jean Galindon isä Johan Christian muutti Suomeen vuonna 1832. Hänen pojanpoikansa on 1950-luvulla Ruotsiin muuttanut voimistelijana nuoruudessaan tunnettu ja sittemmin lääkärinä työskennellyt Jean Cronstedt. Jean Galindo on haudattu Hietaniemen hautausmaalle Helsingissä.
Buzz! Megavisa
'''Buzz! Megavisa' (Buzz!: The Mega Quiz) on Relentless Sofwaren kehittämä ja Sony Computer Entertainmentin vuonna 2007 julkaisema Buzz!''-pelisarjaan kuuluva yleistietokilpailu, josta löytyy 5 000 kysymystä höystettynä videoklipeillä ja musiikeilla.
Pelissä on erityisesti maantietoon liittyvä Maailmanmatkaaja-kierros. Myös Aihepiiri-kierroksesta löytyy paljon useita kategorioita, kuten esimerkiksi TV, elokuvat, urheilu, eläimet ja julkisuuden henkilöt. Mysteerihaasteesta löytyy neljä erilaista minipeliä, joista yhdessä Buzz kyselee muun muassa onko väite faktaa vai fiktiota.
Yksinpeli
Buzz!
Amanda Gorman
Gorman sai vuonna 2014 Los Angelesin ensimmäisen Youth Poet Laureaten arvonimen ja vuonna 2017 ensimmäisen Yhdysvaltain kansallisen Youth Poet Laureaten arvonimen. Hän julkaisi vuonna 2015 runokokoelman The One for Whom Food Is Not Enough. 20. tammikuuta 2021 Gorman lausui runonsa "The Hill We Climb" presidentti Joe Bidenin virkaanastujaisissa. Hän esiintyi myös Barack Obaman isännöimässä Valkoisessa talossa.
Gorman opiskeli vuodesta 2016 sosiologiaa Harvardin yliopistossa. Hän valmistui vuonna 2020.
Aleksandr Petrenko
Aleksandr Petrenko (, s. 8. helmikuuta 1983 Kaliningrad) on venäläinen kolmiloikkaaja.
Petrenkon ennätys on 17,43 metriä, jonka hän hyppäsi Kazanissa 20. heinäkuuta 2008. Sisäradoilla hän on hypännyt 17,13 metriä Volgogradissa 10. helmikuuta 2007.
Tarmo Neemelo
Tarmo Neemelo (s. 10. helmikuuta 1982 Paide, Viron SNT, Neuvostoliitto) on virolainen jalkapalloilija, joka pelaa Viron Meistriliigan JK Nõmme Kaljussa. Isokokoisen (190 cm ja 90 kg) Neemelon pelipaikka on hyökkääjä.
Ura
Neemelo edusti ammattilaisuransa aluksi kotimaansa Kuressaarea (2000–2003) ja TVMK:ta (2004–2005). Hänen vuonna 2005 Meistriliigassa tekemänsä 41 maalia nostivat hänet yhdeksi Kultaisen kengän voittajaehdokkaista. Hän sijoittui lopulta sijalle 12, vaikka tekikin määrällisesti eniten maaleja kaikista Euroopan pääsarjapelaajista.
Kaudeksi 2006 Neemelo siirtyi Ruotsiin Allsvenskanin Helsingborgiin, jossa pelit kuitenkin jäivät vähiin. Hän palasi vielä saman kauden aikana TVMK:hon lainalle. Ennen kauden 2007 alkua Neemelo kävi myös Suomessa HJK:n ja TPS:n testissä saamatta kuitenkaan sopimusta. Näin hänet lainattiin Ruotsin Superettanin Sundsvalliin.
Heikki Kuvaja
Heikki Kuvaja (17. joulukuuta 1925 Tampere − 18. kesäkuuta 1993 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä, joka näytteli vain muutamassa elokuvassa noin 15 vuoden aikana. Kuvaja oli melko pienikokoinen ja esiintyi yleensä vain sivuosissa, mutta elokuvassa X-Paroni hän kuului pääosan esittäjiin. Kuvaja näytteli myös elokuvissa Pekka ja Pätkä sammakkomiehinä, Oho, sanoi Eemeli, Millipilleri, Pähkähullu Suomi, Noin 7 veljestä, Näköradiomiehen ihmeelliset siekailut ja Hirttämättömät. Kuvaja esiintyi myös Speden saluunassa. Hän osasi puhua muun muassa ranskaa.
Tarmo Neemelo
Ura
Neemelo on pelannut myös Viron maajoukkueessa.
Wolfsonin historiapalkinto
Wolfsonin historiapalkinto on vuosittain Britanniassa jaettava kirjallisuuspalkinto. Sen tarkoituksena on "edistää ja rohkaista korkeatasoista kansantajuista historiankirjoitusta". Palkintolajeja on kaksi: kirjapalkinto, jota jaetaan tavallisesti kaksi vuodessa, sekä tuotantopalkinto, jota myönnetään silloin tällöin tunnustuksena elämäntyöstä historiankirjoituksen hyväksi. Palkintoa on jaettu vuodesta 1972, ja palkintosummat ovat vaihdelleet 3 000 ja 20 000 punnan välillä.
Wolfsonin säätiö
Rahapalkintoa jakaa Wolfsonin säätiö, joka on perustettu vuonna 1955. Hyväntekeväisyyssäätiö tukee vuosittain erilaisia tieteen, teknologian, lääketieteen, opetuksen ja taidealan projekteja noin 35 miljoonalla punnalla. Säätiön perusti postimyynnillä rikastunut juutalainen liikemies sir Isaac Wolfson (1897-1991).
Säännöt
Kilpailuun osallistuvien historioitsijoiden on oltava Britannian kansalaisia palkintoa myönnettäessä. Ehdolla olevan kirjan tulee olla julkaistu sinä kalenterivuonna, jona kilpailu järjestetään. Kirjan on täytettävä akateemiset kriteerit mutta oltava silti kansantajuinen ja helposti lähestyttävä.
Voittajat valitsee tuomaristo, joka koostuu neljästä Britannian akatemian jäsenestä. Palkinnot julkistetaan kilpailuvuotta seuraavan vuoden kesänä. Kilpailussa ei ole virallista karsintavaihetta.
Luettelo tuotantopalkinnon saaneista
== Luettelo palkituista kirjoista == Palkinto luovutetaan kilpailua seuraavana vuotena.
Sunny Notes
Koulutusta
Yritys myös järjesti av-alan koulutustapahtumia sekä esiintyjäkoulutusta. Merkittävimmät koulutukset ovat Adultan radion- ja televisio-opisto aRTOn (myöhemmin: Adulta/Luovat alat) 1998-2008 ja Helsingin ammattikorkeakoulu Stadian (myöhemmin: Metropolia Ammattikorkeakoulu) monikameraohjauskurssit alkaen 2003, Helsingin teknisen alan oppilaitoksen, Heltechin monikamerakurssit alkaen 2008 ja Lavatähti-esiintymiskoulutukset sekä Ikaalisten artistikoulutus.
Äänilevytuotantoa
Sunny Notes on tuottanut Hollannissa äänilevyn Aina Leino (BMCD 496) yhdessä hollantilaisen säveltäjä Izak Boomin kanssa (2006). Levyllä hollantilais-suomalainen Aina-yhtye esittää Eino Leinon runoja suomeksi.
Hollantilainen viittomakieli
pienoiskuva|Hollantilaisen viittomakielen [[sormiaakkoset.]] Hollantilainen viittomakieli (hollanniksi Nederlandse Gebarentaal) on pääsääntöisesti Alankomaissa käytetty kuurojen viittomakieli. Sen läheisimpiä sukulaiskieliä ovat Belgiassa käytetyt viittomakielet: flaamilainen viittomakieli ja belgianranskalainen viittomakieli. Sillä arvioidaan olevan 200 000 käyttäjää.
Alankomaiden lisäksi hollantilaista viittomakieltä käytetään myös Alankomaihin kuuluvilla Curaçaolla ja Aruballa sekä Surinamissa.
Väinö Mäkelä (frisbeegolfaaja)
Väinö Mäkelä (s. 20. syyskuuta 1998 Laukaa) on suomalainen frisbeegolfaaja. Mäkelä voitti frisbeegolfin suomenmestaruuden vuonna 2021. Mäkelä on sijoittunut frisbeegolfin Suomen-mestaruuskilpailuissa toiseksi vuonna 2017, kolmanneksi vuosina 2018 ja 2020 sekä voittanut EM-pronssia vuonna 2018. Suomalaisen Prodigy Disc Pro Tourin kokonaiskiertueen Mäkelä voitti vuosina 2018–2021. Ultiworld Disc Golf -verkkojulkaisu listasi hänet vuonna 2021 edellisvuoden 17. parhaaksi pelaajaksi maailmassa.
Mäkelä julkaisee frisbeegolfia käsitteleviä videoita YouTubessa. Hänet valittiin vuoden 2020 Creator Awards Finland -gaalassa vuoden tulokkaaksi.
Yksityiselämä
Mäkelä seurustelee yleisurheilija Taika Koilahden kanssa.
Šimon Hrubec
Šimon Hrubec (s. 30. kesäkuuta 1991) on tšekkiläinen jääkiekkomaalivahti.
Vixen (sarjakuvahahmo)
Vixen (oikealta nimeltään Mari Jiwe McCabe) on Gerry Conwayn ja Bob Oksnerin luoma afroamerikkalainen supersankari. Hän esiintyi ensimmäisen kerran DC Comicsin julkaisemassa Action Comicsissa #521 heinäkuussa 1981. Hän kykenee Tantu Toteemin kautta valjastamaan minkä tahansa eläimen hengen, menneen tai nykyisen, ja käyttää heidän kykyjään. Hahmo on toiminut Oikeuden Puolustajien ja Suicide Squadin jäsenenä ja littolaisena.
Taustaa
Muinaisessa Ghanassa soturi Tantu pyysi Anansia, Hämähäkkijumalaa luomaan toteemin, joka antaisi sen kantajalle kaikki eläinkunnan voimat, vain jos he käyttäisivät valtaa suojellakseen viattomia. Tantu käytti toteemia tullakseen Afrikan ensimmäiseksi legendaariseksi sankariksi. Toteemi välitettiin myöhemmin Tantun jälkeläisille, kunnes se saavutti McCabesin.
Mari Jiwe McCabe varttui pienessä kylässä kuvitteellisessa Zambesin kansakunnassa M'Changan maakunnassa. Hän kuuli legendan "Tantu Toteemista" äidiltään. Jonkin ajan kuluttua salametsästäjät tappoivat Marin äidin ja hänet kasvatti hänen isänsä pastori Richard Jiwe, kylän pappi. Pastori Jiwen itsensä tappoi hänen puoliveljensä (Marin setä) kenraali Maksai. Maksai halusi Tantu Toteemin, jonka Jiwe oli omistanut.
Mari muutti lopulta Amerikkaan, missä hän loi identiteetin Mari McCabeksi ja työskenteli mallina New Yorkissa. Hän käytti uutta omaisuuttaan matkustaakseen ympäri maailmaa. Matkalla takaisin Afrikkaan hän tapasi setänsä ja otti takaisin Tantu Toteemin, käyttämällä sen voimaa pukeutuneena supersankariksi Vixeniksi.
Vixen esiintyi vain kahdesti yksin rikostaistelijana: kerran taisteli salametsästäjiä vastaan ​​Intiassa ja kerran taisteli teknopsykorikollista amiraali Cerebrusta vastaan. Hän oli vastahakoinen sankari, kunnes Vesimies organisoi Amerikan Justice Leaguen uudelleen. Hän haki kokopäiväistä liigan jäsenyyttä ja hänet hyväksyttiin. Hänen ollessaan JLA:ssa kenraali Maksai otti häneltä toteemin, joka edelleen etsi sen valtaa. Toteemi antaisi täyden voimansa vain niille, jotka käyttäisivät sitä suojellakseen viattomia, ja se sai Maksain muuttumaan raivokkaaksi pedoksi. Maksai kuoli taistelussa Vixenin kanssa. Kun joukkue kohtasi tappaja-androidi Amazon, Vixen ja useat hänen joukkuetoverinsa hakattiin tajuttomaksi ja jätettiin sitten sidottuiksi aidattuun kaivoon. Vixen pelasti itsensä ja toveriensa hengen käyttämällä voimiaan katkaistakseen siteensä ja kaivaakseen tien vapauteen. Vixen jatkoi tuossa JLA:n inkarnaatiossa, kunnes kaksi jäsentä, Commander Steel ja Vibe, tapettiin, ja Metsästäjä Marsista hajotti sen.
Näihin aikoihin Vixen teki yhteistyötä Animal Manin kanssa. Hän matkusti hänen esikaupunkitaloonsa tietäen salaperäisestä, murhaavasta voimasta, joka vaikutti Animal Manin voimiin. Hän huomasi, ettei hän kyennyt käyttämään voimiaan oikein.
Vixen palasi työhönsä mallina, mutta Karibialainen valokuvasessio muuttui väkivaltaiseksi; Huumeiden salakuljettajat tappoivat Marin työtoverit. Hän vetosi hallitukseen, joka siirsi asian Suicide Squadille. Hän meni piiloon vangitsemaan huumekuningas Cujon, jonka ulkonäkö paljastui kuvausmateriaalista. Yhdessä Kapteeni Bumerangin ja Mustan Orkidean kanssa hän tuhosi operaation, mutta ei ennen kuin hän menetti hallinnan ja tappoi rikollisen kuninkaan. Hän kapinoi siitä, mitä hänestä oli tullut, ja hän suostui työskentelemään ryhmän kanssa, kunnes hänen eläimelliset vaistonsa pystyttiin hillitsemään. Hän työskenteli joukkueen kanssa jonkin aikaa ja näki jälleen enemmän joukkuetovereidensa ja ystäviensä kuolemia. Kun se hajosi vuodeksi, Mari palasi mallin ammattiin ja jopa lanseerasi menestyksekkään vaatemalliston. Hänen epäonnistunut romanssinsa Ben Turnerin (Pronssitiikerin) kanssa sai Vixenin kieltäytymään tarjouksesta liittyä takaisin joukkueeseen. Hän tajusi, että Turner tarvitsi henkistä tukea, ja hän palasi vastahakoisesti. Lopulta hän luopui tulevaisuudesta Tiikerin kanssa, koska hän aisti, ettei tämä koskaan myöntäisi tarvitsevansa apua, ja jätti tiimin.
Suicide Squadin kukoistuskauden jälkeen Mari jatkoi salaisen työn tekemistä. Hänet värvättiin ainakin yhteen tehtävään Checkmaten (Squadin veliorganisaatio) puolesta. Jossain vaiheessa hän avusti Oraakkelia ja Birds of Preyta. Hän meni piiloon tutkimaan outoa "supersankari"-kulttia, jossa johtaja käytti mielenhallintaa ja joutui itse aivopestyksi. Metsästäjätär yritti auttaa häntä ja melkein kuoli. Vixen sai tajuntansa takaisin kanavoimalla muulin itsepäisyyden pidätelläkseen kulttijohtajan mielenhallintaa. Hän ja Metsästäjätär pelastivat sitten muut aivopestyt sankarit.
Vixenillä saattoi silti olla vaikeuksia hallita eläinpuoltaan toteemin käytön aikana, minkä osoitti, kun hän työskenteli Salaman kanssa pysäyttääkseen Gorilla Groddin. Hän palveli myös yhdessä tehtävässä Justice League Task Forcen kanssa, tuli Ihmenaisen avuksi taistelussa Circen kanssa ja auttoi entisiä JLA-tovereitaan suojelemaan Lex Luthoria. Sitten hän liittyi irtonaiseen Ultramarine Corpsiin. Marin ollessa joukon jäsenenä, Gorilla Grodd aivopesi Marin, joka lähetti hänet ja muita sankareita taistelemaan JLA:ta vastaan. Lopulta Vixen ja muut vapautettiin.
Sue Dibnyn murhan jälkeen Identity Crisis -minisarjassa Vixen liittyi takaisin Justice League -kollegoihinsa. Hän oli läsnä, kun alkuperäinen Firestorm kuoli taistelussa Shadow Thiefin kanssa. Vixen otti käyttöön uuden univormun Infinite Crisis #7:ssä, samanlaisen kuin hänen televisiovastaavansa Justice League Unlimited -ohjelmassa.
The New 52:ssa (DC Comicsin universumin uudelleenkäynnistys vuonna 2011) Vixen värvättiin osaksi uutta Justice League Internationalia. Hänen toimikautensa tiimissä osoittautui lyhyeksi, koska hän loukkaantui räjähdyksessä ja joutui koomaan. Hänen vanha ystävänsä David Zavimbe liittyi myöhemmin tiimiin hänen kunniakseen Batwingina.
DC Rebirthissä Batman värvää Vixenin liittymään uuteen Justice League of America ryhmään. Vixenin nähdään myöhemmin työskentelevän Liigan puolesta tutkimassa johtolankaa Amerikkaa uhkaavasta salaperäisestä teknologiasta