cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Oskari Jussila
Ensimmäinen lestadiolainen lääninrovasti
Sotavuodet 1939–1945 vaikuttivat merkittävästi Jussilan kannanottoihin. Hän omaksui koko kansan yhteenkuuluvuutta korostaneen aseveli-ideologian ja samalla ilmeisen saksalaismielisyyden. Lapin sodan alettua Jussila siirtyi vuoden 1944 lopulla noin puolen vuoden ajaksi Ruotsiin ollakseen siellä Alatornion ja Ranuan evakkojen sekä haavoittuneiden suomalaissotilaiden sielunhoitajana. Maaliskuussa 1945 käydyissä vaaleissa Jussila ei onnistunut pääsemään eduskuntaan. Tämän katsottiin viestivän sodan aikana tapahtuneesta yhteiskunnallisesta murroksesta ja kokoomuspuoluetta äänestäneiden keskuudessa tapahtuneesta vanhoillislestadiolaisuuden painoarvon vähentymisestä.
Alatornion kirkkoherran virkaa hoitaessaan Oskari Jussilalla oli enemmän aikaa lukea teologista kirjallisuutta. Hänen kansanedustajauransahan oli päättynyt hänen tultuaan Alatornion kirkkoherraksi. Uskonyhteisössä pappien veljespiirin kokouksissa hän toi lukemaansa teologista kirjallisuutta esille. Tälle ajalle oli tyypillistä hänen mieltymyksensä ns. Lundin yliopiston teologian professorien teksteihin, ennen kaikkea Anders Nygrenin teksteihin. Lundilaisten käsitykset lain ja evankeliumin keskinäisestä suhteesta miellyttivät Jussilaa. Jännitteitä sotavuosien jälkeen vanhoillislestadiolaisessa liikkeessä aiheutti suhtautuminen rauhansanalaisiin, mikä oli pappistaustaisten osalta sovintohakuisempaa kuin maallikoilla. Lopputulos oli kuitenkin maallikoiden kantaa noudattava tiukempi kannanotto, joka piti jännitettä yllä vanhoillislestadiolaisessa liikkeessä 1940- ja 1950-luvuilla.
Viimeiset elinvuodet ja O. H. Jussilan muisto
Oskari Jussila oli elämänsä loppuun asti näkemyksessään pysyä uskollisena uskonyhteisölleen. Hänen kuolemansa jälkeen pappien suhde vanhoillislestadiolaiseen liikkeeseen muodostui väljemmäksi. Hänen kirjoituksensa sai keskeisen aseman vanhoillislestadiolaisuudesta eronneessa Elämän Sana -ryhmässä. Ryhmän aseman kuihduttua Jussilan muisto tulee parhaiten esiin hänen hengellisistä lauluistaan ja virsirunoistaan. Tunnetuimpana voitaneen pitää nykyisessä Virsikirjassa olevaa virttä 316, joka alkaa sanoilla Käyn armoalttarillesi. Lisäksi Jussilan pitkään toimittama Siionin laulut -kokoelma sen alusta, vuodesta 1916 vuoteen 1939 asti on jättänyt pysyvän ja näkyvän jäljen lestadiolaisen liikkeen seuratoimintaan.
Hasan Barojev
Hasan Maharbekovitš Barojev (, s. 1. joulukuuta 1982 Dušanbe, Tadžikistanin SNT, Neuvostoliitto) on venäläinen kreikkalais-roomalaisen tyylin raskaan sarjan (120 kg) painija, olympiavoittaja, maailman- ja Euroopan mestari.
Barojev aloitti uransa 12-vuotiaana vapaapainin parissa, mutta ei pitänyt siitä erityisemmin. Eräässä vaiheessa perhe muutti Ossetiaan, missä hän siirtyi kreikkalais-roomalaisen painin pariin. Alussa hän ei pärjännyt kovinkaan hyvin, mutta sinnikäs harjoittelu tuotti tulosta: parin vuoden kuluttua hän alkoi voittaa mitaleita, ja pian hän pääsi mukaan myös nuorisomaajoukkueisiin. Vuonna 1999 hän muutti Moskovaan ja voitti kadetti-ikäisissä (17–19-vuotiaat) MM-hopeaa 85-kiloisissa.
Vuonna 2000 Barojev voitti juniorien EM-kisoissa Sofiassa pronssia 97-kiloisissa, ja samana vuonna MM-kisoissa Nantesissa kultaa. Vuonna 2001 hän uusi juniorien MM-kultansa ja 2002 voitti juniorien EM-kultaa. Vuonna 2003 ensimmäisissä aikuisten arvokisoissaan Belgradin EM-kisoissa hän sijoittui 120-kiloisissa seitsemänneksi. Seuraavana vuonna Créteilin MM-kisoissa hän voitti kultamitalin kukistettuaan loppuottelussa Mihaly Deak Bardosin, ja samana vuonna maailmancupissa hän oli toinen. Menestys jatkui myös seuraavana vuonna Ateenan olympialaisissa, missä hän voitti kultamitalin voitettuaan loppuottelussa kazakstanilaisen Georgi Tsurtsumian.
Vuonna 2006 Barojev oli jälleen sarjassaan maailmancupissa toinen, ja samana vuonna Moskovan EM-kisoissa jäi pronssille hävittyään välierässä Juha Ahokkaalle. Samana vuonna Guangzhoun MM-kisoissa hän kuitenkin voitti kultaa kukistettuaan loppuottelussa kuubalaisen Mijaín Lópezin. Sofian EM-kisoissa 2007 Barojev voitti kultaa, ja Bakun MM-kisojen 2007 finaalissa hän hävisi Lópezille ja sai hopeaa.
Tampereella 2008 Barojev sijoittui EM-hopealle hävittyään finaalissa Juri Patrikejeville. Pekingissä 2008 Barojev ja Kuuban López jatkoivat edelleen sarjan domintointia. Tällä kertaa López oli finaalissa parempi ja jätti Barojevin hopealle. Dortmundin EM-kilpailuissa 2011 Barojev voitti uransa toisen EM-kullan. Loppuottelussa hän voitti turkkilaisen Riza Kayaalpin.
Venäjän mestaruuden Barojev on voittanut vuosina 2003, 2004 ja 2006. Kansallisella tasolla Barojev edustaa SK Torpedoa ja Pohjois-Ossetiaa. Hänen valmentajinaan toimivat Vladimir Uruimagov ja Aleksei Kim.
Damaskointi
alt=|pienoiskuva|Esimerkki damaskoinnista kilven hopeisessa kentässä Damaskointi eli kentänkoristelu on heraldiikassa käytetty taiteellinen keino kuvioida vaakunakilven tyhjät kentät koristeaiheilla. Damaskointi tehdään samalla värillä kuin kilven kenttä, mutta sävyltään joko tummemmalla tai vaaleammalla. Se voi olla luonteeltaan joko geometrista tai esimerkiksi kasviaiheista.
Damaskointia käytettiin usein keskiajan ja renessanssin vaakunataiteessa. Myös vaakunan kypärä on voitu damaskoida, ja nimitys onkin alun perin peräisin damaskiteräksen ulkoasusta. Damaskointia ei mainita vaakunaselityksessä, vaan se kuuluu taiteilijan vapauteen. Se on tehtävä niin, ettei sitä voi sekoittaa skraffeeraukseen.
Luettelo Airbus A320 -sarjan onnettomuuksista
pienoiskuva|[[US Airwaysin lento 1549 teki pakkolaskun Hudsonjokeen 15. tammikuuta 2009. Kaikki koneessa olleet selvisivät onnettomuudesta elossa.]] Airbus A320 -sarja on Airbusin valmistama kapearunkoisten lyhyen ja keskipitkän matkan suihkuturbiinikäyttöisten lentokoneiden tuoteperhe, johon kuuluvat Airbus A318, A319, A320 ja A321. Se lensi ensilentonsa 22. helmikuuta 1987 ja otettiin liikennekäyttöön 28. maaliskuuta 1988. Sarjan koneita on joulukuun 2020 loppuun mennessä valmistettu 9 693 kappaletta.
Valmistetuista koneista 49 eli noin 0,5 prosenttia on tammikuun 2021 loppuun mennessä tuhoutunut onnettomuuksissa, terroriteoissa ja muissa tapahtumissa. Vertailun vuoksi A320-sarjan pääkilpailijalla Boeing 737:llä vastaava osuus on 2,0 prosenttia, mutta 737 lensi ensilentonsa 20 vuotta ennen A320-sarjaa.
A320-sarjan toistaiseksi pahin onnettomuus tapahtui 31. lokakuuta 2015, kun Kolavian lennolla 9268 räjähti kotitekoinen pommi sen lentäessä Siinain niemimaan yllä. Pommi synnytti koneen sisälle ylipaineen, joka sai sen hajoamaan kappaleiksi ja syöksymään maahan. Kaikki 224 koneessa ollutta saivat surmansa.
Alla olevaan taulukkoon on listattu kaikki onnettomuudet ja muut tapahtumat, jotka ovat johtaneet koneen tuhoutumiseen tai hylkäämiseen.
Effloresce
Effloresce on taiderockia soittavan brittiyhtye Oceansizen ensimmäinen studioalbumi, joka julkaistiin 29.9.2003.
Kappaleet
Oceansize on kirjoittanut kaikki kappaleet.
Tor (verkko)
Tor (aiemmin lyhenne sanoista The Onion Router ) on vapaa ohjelmisto, joka on suunniteltu mahdollistamaan Internetin anonyymin käytön ja sensuurin kiertäminen niin, että valtion virastojen, yritysten, internet-palveluntarjoajien tai muiden tahojen olisi vaikeaa jäljittää Internetin käyttäjiä. Tekemisiin lukeutuvat verkkosivuilla vierailut, verkkosisällön julkaisut, pikaviestinnät ja muut verkkoviestinnän muodot. Tor-ohjelmistokaan ei estä käyttäjää tietoisesti tai tiedostamattaan käyttämästä hänet identifioivia tietoja verkon käytön aikana. Tor-verkossa on mahdollista myös ylläpitää verkkosivustoja sisältäviä palvelintietokoneita, joiden fyysistä sijaintia on muita palvelimia vaikeampi selvittää. Tällaisten palvelimien toimintaa on viranomaisten vaikeampi valvoa, saati kyetä lopettamaan niillä mahdollisesti harjoitettava laiton toiminta. Näihin palvelimiin ja niillä sijaitseviin verkkosivustoihin saa yhteyden vain sopivan Tor-ohjelmiston avulla. Nämä palvelimet ja verkkosivustot muodostavat niin sanotun pimeän verkon.
Tor-verkko muodostuu yli kuudestatuhannesta välityspalvelimesta eli ”solmusta”. Verkko on maailmanlaajuinen, ja sitä ylläpitävät vapaaehtoiset. Tor toimii sipulireitityksen avulla, jossa viestintä anonymisoidaan sipulin kerrosten tapaan kerrostettuihin salattuihin sovelluskerroksiin. Tyypillisessä tilanteessa käyttäjän Tor-ohjelmiston kolmikerroksisesti salaama verkkoliikenne kulkee kolmen ohjelmiston satunnaisesti valitseman välityspalvelimen kautta jollakin palvelimella olevalle verkkosivulle, jonka sisällön käyttäjä haluaa nähdä. Kukin solmu purkaa vain sille tarkoitetun salauksen.
Käyttäjä lähettää kolminkertaisesti salatun tiedon ensimmäiselle solmulle, joka purkaa ensimmäisen salauskerroksen ja saa selville toisen solmun IP-osoitteen. Ensimmäinen solmu lähettää nyt kaksikerroksisesti salatun tiedon tähän osoitteeseen.
Tieto siirtyy samalla tavalla toiselta solmulta kolmannelle solmulle. Solmuista vain kolmas solmu näkee käyttäjän lopullisen pyynnön sisällön verkkosivulle, jolle kolmas solmu sen sitten lähettää. Sivu lähettää pyydetyn tiedon kolmannelle solmulle. Kaikki käyttäjän ja sivun välinen viestintä on Tor-verkosta riippumattomasti kolmannen solmun nähtävissä, jos sivu käyttää HTTP-protokollaa, tai pääosin salattu, jos sivu käyttää HTTPS-protokollaa.
Taho, joka ei pysty kukistamaan Tor-verkon tarjoamaa vahvaa anonyymiutta, voi yrittää purkaa viestinnän anonyymiutta muilla keinoilla. Eräs tapa on käyttää hyväksi käyttäjän tietokoneella olevaa haavoittuvaa ohjelmistoa. NSA:lla on EgotisticalGiraffe-koodinimellä tunnettu tekniikka, jonka se kohdistaa päivittämättömiin Mozilla Firefox -selaimiin. NSA myös kohdistaa Tor-verkon käyttäjiä tarkkaan seurantaan Xkeyscore-ohjelman alla. Tor-verkkoa vastaan tehdyt hyökkäykset ovat aktiivinen alue akateemista tutkimusta, johon Tor Project -järjestö suhtautuu myönteisesti.
Historia
Tor-verkon perusperiaatteen, sipulireitityksen, kehittivät 1990-luvun puolivälissä Yhdysvaltain laivaston tutkimuslaitoksen työntekijät matemaatikko Paul Syverson ja tietojenkäsittelytieteilijät Michael Reed ja David Goldschlag. Teknologian tarkoituksena oli suojata Yhdysvaltain tiedustelupalveluiden yhteydenpitoa verkossa. DARPA jatkoi sipulireitityksen kehittämistä vuonna 1997.
Syversonin ja tietojenkäsittelytieteilijöiden Roger Dingledinen ja Nick Mathewsonin kehittämän Tor-ohjelmiston alfa-versio julkistettiin 20. syyskuuta 2002. Nimi sai alkunsa lyhenteenä The Onion Routing -hankkeesta (TOR-hanke). He pitivät 13. elokuuta 2004 esitelmän nimeltä ”Tor: Toisen sukupolven sipulireititin” kolmannessatoista Usenixin tietoturvakonferenssissa. Vuonna 2004 Yhdysvaltain laivaston tutkimuslaitos julkaisi Tor-ohjelmiston lähdekoodin vapaalla lisenssillä. Electronic Frontier Foundation (EFF) alkoi tämän jälkeen tukea Dingledinea ja Mathewsonia rahallisesti Tor-verkon kehityksen jatkamiseksi.
Dingledine, Mathewson ja viisi muuta perustivat joulukuussa 2006 Tor Project -järjestön. Järjestö on Massachusettsista käsin toimiva yleishyödyllinen tutkimus- ja koulutusjärjestö, joka on vastuussa Tor-ohjelmiston ylläpidosta. Sen rahoittajana toimi alkuvuosina EFF, ja sen aikaisiin rahoittajiin kuuluivat Yhdysvaltain International Broadcasting Bureau, Internews, Human Rights Watch, Cambridgen yliopisto, Google ja Alankomaissa toimiva Stichting.net.
Suomen tulli takavarikoi keväällä 2019 Europolin ja Ranskan viranomaisten avustamana ”silkkitie”-nimisen päihdekauppapaikkana toimineen verkkosivuston tietokonepalvelimet, jotka sijaitsivat Ranskassa. Silkkitie toimi Tor-verkon pimeässä verkossa vuodesta 2013. Sivustoa käyttäneistä suomalaisista tunnistettiin noin kuusituhatta henkilöä, joista osaa kohtaan on joulukuuhun 2019 mennessä aloitettu esitutkintoja.
Vastaanotto ja vaikutus
Toria on ylistetty, koska se tarjoaa yksityisyyden ja anonyymiuden useille riskialttiille Internetin käyttäjäryhmille, kuten valvontaa ja pidätystä pelkääville poliittisille aktivisteille, sensuuria kiertäville tavallisille verkon käyttäjille sekä väkivallalla tai hyväksikäytöllä uhattuille naisille. Yhdysvaltain kansallinen turvallisuusvirasto (NSA) on kutsunut Tor-verkostoa ”turvallisuuden, nopean vasteajan ja anonyymiuden kuninkaaksi”, ja BusinessWeek-lehti on kuvaillut sitä ”kenties tehokkaimmaksi keinoksi maailmanlaajuisten tiedustelupalveluiden verkkovalvontahankkeiden päihittämiseksi”. Muut mediat ovat kuvailleet Tor-verkostoa ”kehittyneeksi yksityisyystyökaluksi”, ”helppokäyttöiseksi” ja ”niin turvalliseksi, etteivät edes maailman kokeneimmat elektroniset vakoilijat ole kyenneet murtamaan sitä”.
Maaliskuussa 2011 Free Software Foundation myönsi Tor Project -järjestölle palkinnon ”Hanke, joka on hyödyksi yhteiskunnalle” seuraavin perustein: ”Käyttämällä vapaita ohjelmistoja Tor on mahdollistanut noin 36 miljoonaa ihmistä ympäri maailmaa kokemaan vapauden päästä ja ilmaisemaan itseään Internetissä, antaen heille vapauden olla oman yksityisyytensä ja nimettömyytensä hallitsijoita. Sen verkosto on osoittautunut olevan avainasemassa toisinajattelijoiden liikkeille niin Iranissa kuin nyttemmin Egyptissä.”
Vuonna 2012 Foreign Policy -lehti nimesi Dingledinen, Mathewsonin ja Syversonin ”Top 100 Global Thinkers” -listalleen ”koska he ovat tehneet netistä turvallisemman paljastuksentekijöille”.
Vuonna 2013 Jacob Appelbaum kuvasi Tor-verkostoa ”osana ohjelmistojen ekosysteemiä, joka auttaa ihmisiä ottamaan takaisin heidän itsemääräämisoikeutensa. [Tämä ohjelmistojen ekosysteemi] auttaa ihmisiä kokemaan itsensä voimaantuneiksi kaikenlaisilla tavoilla; se auttaa muita auttamaan toisia ja se auttaa teitä auttamaan itseänne. Se toimii, se on avoin ja sitä tukee suuri yhteisö kaikilta eri elämänaloilta.”
Edward Snowden käytti Tor-verkkoa lähettäessään tietoja PRISM-ohjelmasta The Washington Post ja The Guardian -lehdille kesäkuussa 2013.
Vuodesta 2012 lähtien 80 % Tor Project -järjestön 2 miljoonan dollarin vuosibudjetista on tullut Yhdysvaltain hallitukselta. Loput 20 % on tullut Ruotsin hallitukselta sekä muilta organisaatioilta, mukaan lukien kansalaisjärjestöiltä ja tuhansilta yksittäisiltä sponsoreilta. Hankkeen perustajajäsen Roger Dingledine on sanonut, että Yhdysvaltain puolustusministeriöltä saadut varat muistuttavat enemmän tutkimusapurahoja kuin hankintasopimusta. Tor Project -järjestön johtaja Andrew Lewman on sanonut, että vaikka hanke vastaanottaa varoja Yhdysvaltain liittovaltion hallitukselta, Tor-palvelu ei ole tehnyt yhteistyötä NSA:n kanssa paljastamalla käyttäjien henkilöllisyyksiä.
Arvostelijat ovat sanoneet, ettei Tor ole niin turvallinen kuin on väitetty. He ovat viitanneet Freedom Hosting -webhotellin ja Silk Road -verkkokaupan kaltaisiin Tor-verkkoa käyttäviin verkkosivuihin, jotka ovat joutuneet lopettamaan toimintansa Yhdysvaltain lainvalvonnan tutkimusten seurauksena. Lokakuussa 2013 The Guardian -lehti raportoi Edward Snowdenin vuotamien asiakirjojen perusteella, että NSA oli toistuvasti yrittänyt ja epäonnistunut Tor-verkon turvallisuuden murtamisessa. NSA:lla oli lehden mukaan kuitenkin ollut jonkin verran menestystä yksittäisten Tor-verkon käyttäjien tietokoneisiin hyökkäämisessä. The Guardian julkaisi myös vuodelta 2012 peräisin olevan NSA:n salaisen ”Tor haisee” -nimisen diasarjan, jossa sanottiin: ”Emme tule koskaan pystymään tunnistamaan kaikkia Tor-verkon käyttäjiä kaikkina aikoina”, mutta ”voimme manuaalisella analysoinnilla tunnistaa pienen murto-osan Tor-verkon käyttäjistä”.
Käyttö
Tor mahdollistaa anonyymin internetselaamisen, verkkokeskustelun ja pikaviestinnän. Sitä käyttää laaja kirjo ihmisiä sekä laillisiin että laittomiin tarkoituksiin. Tor Project -järjestö on sanonut, että Tor-verkon käyttäjiin kuuluu ”normaaleja ihmisiä”, jotka haluavat pitää Internet-toimintansa yksityisenä verkkosivuilta ja markkinoijilta; verkkovakoilusta huolestuneita ihmisiä; aktivistien ja toimittajien kaltaisia käyttäjiä, jotka haluavat kiertää sensuuria; ja asevoimien ammattilaisia. Tor-verkolla oli noin neljä miljoonaa käyttäjää vuoden 2014 loppupuolella. The Wall Street Journal -lehden vuonna 2012 tekemän arvion mukaan noin 14 % Tor-verkon liikenteestä tuli Yhdysvalloista ja toiseksi eniten liikennettä tuli ”Internetiä sensuroivista valtioista”. Perheväkivallan uhrit, sosiaalityöntekijät ja heitä auttavat järjestöt ovat yhä enemmän alkaneet käyttää Tor-verkkoa Internetissä tapahtuvan ahdistelun ja vainoamisen lisääntymisen seurauksena. The Guardianin, The New Yorkerin, ProPublican ja The Interceptin kaltaiset uutisjärjestöt ovat alkaneet käyttää Tor-verkkoa (yhdessä SecureDrop-alustan kanssa) paljastuksentekijöiden yksityisyyden turvaamiseksi.
Tor-verkkoa käytetään tekoihin, jotka ovat (tai voivat olla) laittomia joissain maissa. Esimerkkejä tämänkaltaisista teoista ovat sensuroidun tiedon luokse pääseminen, poliittisten tapahtumien järjestäminen ja valtion johtajien arvostelemista kieltävien lakien kiertäminen. The Economist -lehti on Bitcoinin ja Silk Roadin yhteydessä kuvaillut Tor-verkkoa ”Internetin pimeäksi nurkaksi”. Se on ollut sekä Yhdysvaltain NSA:n että Yhdistyneen kuningaskunnan GCHQ:n kohteena vähäisellä menestyksellä. Yhdistyneen kuningaskunnan National Crime Agency -lainvalvontaviraston Operation Notarise -niminen operaatio tuotti kuitenkin vähän menestystä. Samaan aikaan GCHQ on käyttänyt SHADOWCAT-nimistä työkalua ”end-to-end salattuun pääsyyn virtuaalipalvelimiin käyttäen SSH-protokollaa Tor-verkon kautta”. Tor-verkkoa voidaan käyttää nimettömiin kunnianloukkauksiin, luvattomiin tietovuotoihin ja tekijänoikeuksien loukkauksiin, laittoman seksuaalisen sisällön jakamiseen,  laittomien aineiden myyntiin, rahanpesuun, luottokorttipetoksiin ja identiteettivarkauksiin; musta pörssi käyttää Tor-verkkoa ainakin osittain Bitcoinin ohella. Ironisesti, Tor-verkkoa ovat käyttäneet rikolliskonsernit, haktivistiryhmät ja lainvalvontaorganisaatiot risteävissä tarkoituksissa, joskus samanaikaisesti. Yhtä lailla, Yhdysvaltain hallituksen alaiset virastot ovat vaihtelevasti tukeneet Tor-verkon kehitystä (Yhdysvaltain ulkoministeriö, Kansallinen tiedesäätiö, Broadcasting Board of Governors) ja yrittäneet alistaa sitä. Tor Project -järjestön toiminnanjohtaja Andrew Lewman sanoi elokuussa 2014, että NSA:n ja GCHQ:n agentit ovat lähettäneet järjestölle ohjelmointivirheilmoituksia nimettömästi.
Electronic Frontier Foundation -järjestön Eva Galperin kertoi BusinessWeek-lehdelle vuonna 2014, että ”Tor-verkon suurin ongelma on media. Kukaan ei kuule siitä, kuinka joku ei joutunut hyväksikäyttäjän vainoamaksi. He kuulevat siitä, kuinka joku pääsi livahtamaan lapsipornon lataamisen jälkeen.”
Toimintaperiaate
right|thumb|Tor-verkkoon yhdistävä ohjelma valitsee sattumanvaraisen reitin kohdepalvelimelle. Reitti kulkee kolmen solmun (tietokoneen) kautta, joiden välillä yhteys on salattu. Yhteys palvelimeen on tai ei ole salattu riippuen sen tarjoamasta verkkosivusta. Siltaa (bridge) käytettäessä solmuja on 4.
Tor-verkon toiminta perustuu liikennettä välityspalvelimina siirtävien Tor-solmujen (tai -reitittimien) vapaaehtoiseen ylläpitoon ympäri maailmaa ja näiden välillä tapahtuvaan sipulireititykseen. Esim. suomalainen ihmisten sähköisiä oikeuksia puolustava Electronic Frontier Finland ry ylläpitää exit-solmua.
Exitiltä liikenne lähtee tavallisena liikenteenä eteenpäin käyttäjän pyytämää verkkosivua ylläpitävälle palvelimelle. Sivusta riippuen tämä liikenne voi olla salaamatonta HTTP-liikennettä, jonka sisällön exit voi kokonaan nähdä, tai salattua HTTPS-liikennettä, jota exit ei pysty lukemaan. Sivua tarjoavalle palvelimelle liikenne näyttää tulevan vain exitin IP-osoitteesta. HTTPS-liikenteenkin kohdalla exit näkee silti rajatusti minkä sivun käyttäjä haluaa nähdä: esim. https://sivu.com , mutta ei  https://sivu.com/sisalto . Katso vertailu HTTPS ja/tai Tor käytöstä: linkki.
Anonyymiydelle haitallisesti monet ohjelmat tekevät DNS-haut suoraan nimipalvelimilta sen sijaan että ne kulkisivat Tor-verkon kautta. Ohjelma, joka käyttää SOCKS5-yhteyksiä, voi kuitenkin ohjata DNS-haut Tor-verkon lävitse. Tailsin kaltaisissa käyttöjärjestelmissä lähes kaikki ohjelmat pakotettu käyttämään automaattisesti vain Tor-verkkoa.
Salausjärjestys toimii liikenteen tullessa palvelimelta toisin päin: palvelin välittää käyttäjän pyytämän sivun sisällön exitille. Exit salaa liikenteen salausavaimellaan ja siirtää sen middlelle, middle salaa liikenteen ja siirtää sen guardille. Guard salaa liikenteen ja siirtää sen käyttäjälle. Käyttäjä purkaa kaikki salauskerrokset ja on näin saanut pyytämänsä sivun sisällön.
Guard tietää liikenteen lähteen ja menosuunnan, eli "tuntee" käyttäjän ja middlen (IP-osoitteet), mutta ei tunne exitiä ja sivua tarjoavaa palvelinta. Guard periaatteessa voi tietää käyttäjän olevan Tor-verkon loppukäyttäjä, eikä osallistuja. Tämä ei kuitenkaan haittaa, sillä guard ja middle eivät näe liikenteen sisällöstä mitään. Middle taas tuntee guardin ja exitin, mutta ei tunne käyttäjää ja palvelinta; exit tuntee middlen ja palvelimen, mutta ei tunne käyttäjää ja guardia. Tähän käyttäjän anonyymiys Tor-verkossa perustuu.
Tor-ohjelmisto vaihtaa solmuja säännöllisesti. Siten vältytään tilanteelta, jossa esim. exit ja middle ovat saman tahon ylläpitämiä, jolloin ne tuntevat toisensa. Jos tämä henkilö olisi pahantahtoinen, voisi hän selvittää kuka käyttäjä on mikäli hän hallinnoisi myös guardia. Tor-verkko tarkkailee guard-oikeudet saaneita solmuja esim. middlejä tarkemmin, jollaiseksi periaatteessa kuka tahansa internet yhteydessä olevan tietokoneen omistaja voi ryhtyä. Guardiksi pääseminen vaatii koneelta aktiivista ja normaalilta vaikuttavaa osallistumista Tor-verkon ylläpitoon. Tämän vuoksi muiden Tor-verkon solmujen korkean luottamuksen omaavaa guardia kutsutaan nimellä guard (eng. vartija). Tor-vekkoon liitetty ohjelma muuttaa guard-solmua paljon harvemmin kuin middleä ja exitiä. Ohjelmiston uudelleenkäynnistyksessä kaikki solmut voivat kuitenkin vaihtua. Guardin vähäinen vaihto vähentää käyttäjän todennäköisyyttä päätyä tilanteeseen, jossa middle ja exit ovat saman henkilön hallinnassa. On mahdollista, että sama taho hallinnoi kaikkia käyttäjän valitsemia solmuja, mutta tämä on Tor-verkon nykyisessä kokoluokassa tilastollisesti epätodennäköistä.
Salausavaimet
Tor-verkon salauksesta kerrotaan tarkemmin täällä: linkki.
Tor käyttää useita symmetrisen ja asymmetrisen salauksen avaimia, jotka kuuluvat kolmeen ryhmään: 1. kuuluvat pitkäaikaiset avaimet, joilla käyttäjä voi tunnistaa verkon solmut ja valita sopivan reitin, jonka kautta hän pääsee Tor-verkon kautta normaaliin internetiin (clearnet) tai ns. pimeään internetiin (darknet); 2. kuuluvat avaimet, joiden avulla käyttäjän kone varmistaa olevansa yhteydessä valitsemiinsa solmuihin, eikä mahdollisesti muihin koneisiin; 3. kuuluvat avaimet, joilla liikenne solmujen välillä salataan kerroksittain ulkopuolisista ja sipulireitityksen tiettyyn vaiheeseen kuulumattomilta Tor-verkon solmuilta.
Kaikki solmujen väliset yhteydet käyttävät TLS-salausprotokollaa.
Tiettyjä pitkäikäisiä Ed25519 ja 1024-bittisiä RSA julkisen salauksen avaimia käytetään tunnistamaan Tor-verkon solmuja: ne ovat solmujen henkilökohtaisia identiteettejä Tor-verkossa. Julkisen salauksen Curve25519 avaimia käytetään luomaan väliaikaisia yhteyksiä solmujen välille, jotka käyttäjän Tor-ohjelmisto on valinnut. Ed25519 ja RSA avaimia käytetään myös muuhunkin kuin solmun identiteetin varmentamiseen.
Piilopalvelut (hidden service)
Sen lisäksi, että Tor pyrkii tarjoamaan käyttäjilleen mahdollisuuden käyttää Internetiä anonyymisti, se tarjoaa myös ”piilopalveluominaisuuden” (hidden service). Tämän avulla käyttäjä voi pitää Tor-verkossa lähes mitä tahansa palvelua kuten WWW-verkkosivua, jollaista ylläpitävän palvelimen fyysinen sijainti on vaikea selvittää. Piilopalvelupalvelin ei tiedä kuka käyttää sen palveluita, eikä käyttäjän fyysistä sijaintia. Piilopalvelun käyttäjä puolestaan ei tiedä piilopalvelupalvelimen fyysistä sijaintia. Nämä palvelut tunnistaa niiden käyttämästä .onion-pseudoverkkotunnuksista, jotka koostuvat kuudestatoista satunnaiselta vaikuttavasta merkistä, jotka on johdettu palvelun julkisesta avaimesta. Esimerkki:
<tt> https://wksqnvjyk5u3u78n.onion/ </tt>
Piilopalveluita on noin 110 000 kappaletta kirjoitushetkellä (2018) ja yhdessä ne luovat ns. pimeän internetin (eng. darknet), jota ei pääse käyttämään ilman Tor-ohjelmistoa. Suurin osa näistä sivustoista sisältää täysin Suomen lain mukaista sisältöä, mutta yksittäisiä huumekauppa- ja lapsiporno palveluitakin toimii Tor-verkossa. WWW-palvelimien lisäksi piilopalveluina toimii muun muassa IRC-palvelimia. Palveluita voi hakea erilaisilla erikoistuneilla hakukoneilla.
Heikkouksia
Useimmat exit node -solmut estävät liikenteen SMTP:n käyttämään porttiin 25 estääkseen Tor-verkon käyttämisen roskapostitukseen. Hyvällä ei myöskään katsota, jos käyttäjä käyttää suhteettoman suuria määriä kaistaa, sillä useimmat palvelimet ovat vapaaehtoisten omilla rahoillaan ylläpitämiä.
Koska vapaaehtoisten solmujen määrä on rajallinen verrattuna suuren käyttäjämäärään, yhteys on Tor-verkossa yleensä huomattavasti hitaampi kuin normaalisti.
Tor-ohjelmistolla voidaan kiertää internet-sensuuria sitä harjoittavissa valtioissa. Yhteys saattaa kuitenkin olla hyvin hidas, koska viranomaiset voivat hidastaa salattujen yhteyksien nopeuksia tarkoituksella tavoitteenaan vähentää turvallisen viestinnän määrää.
Tor-verkkoa käytettäessä liikenteen poistuessa Tor-verkon sisältä exit node -solmut näkevät kaiken liikenteen salaamattomana, ellei sitä ole erikseen salattu esimerkiksi HTTPS-yhteydellä. Esimerkiksi kun sähköpostia luetaan Tor-verkon läpi käyttäen salaamatonta protokollaa, niin exit node -solmun ylläpitäjä näkee käyttäjätunnuksen, salasanan ja sähköpostien sisällön.
Toteutuksia
Pääasiallinen toteutus on kirjoitettu suurimmaksi osaksi C-ohjelmointikielellä ja koostuu noin 340 000 rivistä lähdekoodia.
Tor Browser
Tor Browser (ennen Tor Browser Bundle) on Tor Project -järjestön lippulaivatuote. Se koostuu muunnellusta Mozilla Firefox ESR -selaimesta, TorButton-ohjelmasta, TorLauncher-ohjelmasta, NoScript- ja HTTPS Everywhere -lisäosista sekä Tor-välityspalvelimesta. Sitä voi käyttää irrotettavalta tiedontallennusvälineeltä (esim. USB-muistilta) ja se on saatavilla Windows-, macOS- ja Linux-alustoille.
Tor Browser käynnistää Tor-prosesseja automaattisesti ja reitittää tietoliikenteen Tor-verkon läpi. Selain poistaa yksityisyyden kannalta arkaluonteiset tiedot (kuten evästeet ja selaushistorian) session lopetuksen yhteydessä.
The Guardian -lehden Stuart Dredge on suositellut Tor Browser -ohjelman käyttämistä Internetissä tapahtuvan urkinnan välttämiseksi ja oman yksityisyyden säilyttämiseksi.
Torilla pääsee tavallisten verkkosivujen lisäksi sivuille, joille ei ole pääsyä muilla verkkoselaimilla.
Firefox- / JavaScript-hyökkäys
Elokuussa 2013 paljastui, että monessa päivittämättömässä Tor Browser Bundle -ohjelmassa olevat Firefox -selaimet olivat haavoittuvaisia JavaScript-hyökkäykselle koska NoScript-lisäosa ei ollut oletuksena päällä. Tätä hyökkäystä käytettiin hyödyksi lähettämään käyttäjien MAC- ja IP-osoitteet sekä Windows-tietokoneiden nimet hyökkääjille. Uutisraportit yhdistivät tämän Yhdysvaltain keskusrikospoliisin (FBI) operaatioon, joka kohdistui Freedom Hosting -webhotellin omistajaan Eric Eoin Marquesiin, joka pidätettiin Irlannissa 29. heinäkuuta. FBI pyrkii lähettämään Marquesin Marylandiin neljän syytteen perusteella: Lapsipornon jakamisesta, sen jakamisen juonimisesta, sen markkinoinnista sekä sen markkinoinnin avustamisesta ja yllytyksestä. Pidätysmääräys väittää, että Marques on ”suurin lapsipornon edistäjä koko planeetalla”. FBI myönsi hyökkäyksen 12. syyskuuta 2013 Dublinissa olevalle tuomioistuimelle luovutetussa asiakirjassa. Hyökkäyksen koodinimi oli Edward Snowdenin vuotaman asiakirjan perusteella EgotisticalGiraffe.
FBI:n Operation Torpedo -niminen operaatio on kohdistunut Tor-verkossa piileviin palvelimiin vuodesta 2012 lähtien.
Kolmannen osapuolen
Vuze, Bitmessage, ja TorChat -ohjelmat sisältävät tuen Tor-verkon käytölle.
Tietoturvaan keskittyvät käyttöjärjestelmät
Useat tietoturvaan keskittyvät käyttöjärjestelmät (kuten Hardened Linux From Scratch, Incognito, Liberté Linux, Qubes OS, Tails, Tor-ramdisk ja Whonix) hyödyntävät Tor-verkkoa.
Charálampos Papadiás
Charálampos Papadiás (, s. 24. tammikuuta 1975 ) on uransa jo päättänyt kreikkalainen pikajuoksija. Papadiás voitti pronssia vuoden 1998 EM-kilpailuista Budapestistä 100 metriltä. Papadiáksella on myös kultaa sisäratojen MM-kisoista vuodelta 1997. Tuossa kilpailussa hän teki Kreikan ennätyksen 60 metrillä. Papadiáksen päämatka oli 100 metriä, jossa hänen ennätyksensä on vuonna 1998 Johannesburgissa juostu 10.15. . Papadiás osallistui yksiin kesäolympialaisiin ja yksiin MM-kisoihin. .
Harald Hirmuinen
Harald Hirmuinen on Dik Brownen piirtämä strippisarjakuva, joka alkoi ilmestyä 1973. Se on levinnyt 58 maahan, 13 kielelle ja ilmestynyt 1 900 lehdessä sekä albumisarjoina. Se on yksi kymmenestä eniten julkaistusta sarjakuvasta maailmassa.
Haraldin tuntomerkkejä ovat punainen parta, niin sanottu viikinkikypärä, ylipaino ja toisen olkapään yli kulkeva säkkimäinen kaapu. Harald on rohkeasti kallellaan viinaan päin, Helga raataa ikuisena kotitöiden orjana, Hamlet on lukemaan oppinut ja tiedonhaluinen, Hulda vielä naimisiinmenoaan empivä ja saa hyviä neuvoja äidiltään Helgalta.
Vuonna 1989 Hanna-Barbera tuotti noin 20 minuuttia kestäneen erikoisjakson nimeltä Hägar the Horrible. Lyhytanimaatiossa Haraldin äänenä toimi Peter Cullen ja Helgan äänenä Lainie Kazan.
Suomessa sarjan on julkaistu suomeksi puhutulla VHS-kasetilla. Dubbauksesta vastasi Golden Voice Oy.
Talvisodan muistoristit
Talvisodan muistoristit ovat mitalien tapaan pidettäviä ristin muotoa noudattelevia merkkejä muistoksi osallistumisesta talvisotaan jollain taistelualueella. ,
Mustamarjaorapihlaja
Mustamarjaorapihlaja (Crataegus douglasii) on orapihlajiin kuuluva puuvartinen kasvi, joka kasvaa luonnonvaraisena Pohjois-Amerikan länsiosissa.
Ulkonäkö
Mustamarjaorapihlaja kasvaa leveälatvuksiseksi pieneksi puuksi tai puumaiseksi pensaaksi, jonka korkeus on 8–12 metriä. Oksissa on harvakseltaan noin 3 cm pitkiä lyhyitä ja tanakkoja piikkejä. Puikeat lehdet ovat kiiltäviä, 3–8 cm pitkiä, hammaslaitaisia ja matalalovisia. Valkoiset kukat sijaitsevat huiskiloissa. Hedelmät ovat kiiltävän mustia luumarjoja. Laji muistuttaa aitaorapihlajaa.
Käyttö
Mustamarjaorapihlajaa käytetään koristekasvina runsaan kukinnan, hedelmien, koristeellisen lehdistön ja lehtien kirkkaanpunaisen syysvärityksen vuoksi. Laji ei tarvitse leikkaamista, mutta sietää sitä hyvin. Kasvupaikan suhteen se on vaatimaton. Talvenkestävyys on hyvä, Suomessa se menestyy miltei koko maassa eli kasvuvyöhykkeillä I–VI.
Pitkän päivän ilta
Pitkän päivän ilta (The Remains of the Day) on Kazuo Ishiguron vuonna 1989 ilmestynyt romaani. Se kertoo tarinan ikääntyvästä hovimestarista Stevensistä, jonka kunniakas työura on isännän kuoleman myötä muutoksen kourissa. Kirja ilmestyi Tammen kustantamana ja Helene Bützowin suomentamana vuonna 1990.
Pitkän päivän ilta voitti ilmestymisvuotenaan Booker-palkinnon. Vuonna 1993 ilmestyi James Ivoryn ohjaama ja Anthony Hopkinsin tähdittämä samanniminen elokuvasovitus, joka sai kahdeksan Oscar-ehdokkuutta.
Johan Fredrik Bergh
Johan Fredrik Bergh (17. kesäkuuta 1795 Suonenjoki – 30. syyskuuta 1866 Rantasalmi) oli suomalainen herännäisyyteen liittynyt rovasti sekä jumaluusopin tohtori. J. F. Bergh toimi Nurmijärven kappalaisena sekä Jaakkiman ja Rantasalmen kirkkoherrana. Hän kehitti Nurmijärvellä lasten sunnuntaikouluista lasten hengelliseen kasvatukseen keskittyvän pyhäkoulun. Tästä syystä hänestä käytetään nimitystä "Suomen pyhäkoulun isä". Hän osallistui hengellisten lehtien toimittamiseen ja ajoi voimakkaasti raittiusasiaa. J. F. Berghin kuoleman jälkeen hänen vävynsä O. H. Cleve toimitti hänen jälkeenjääneistä saarna-aineistoistaan saarnakirjan. Tämä Berghin postilla on ollut suosittu etenkin herännäispiireissä ja siitä on otettu lukuisia painoksia. Useista muista herännäispapeista poiketen hän säilytti pitkään hyvät välit myös Karjalan rukoilevaisliikkeen keskeisen papin Henrik Renqvistin kanssa. Hän oli jäsenenä tammikuun valiokunnassa, kansakoulukomiteassa (1861), kirkkolakikomiteassa 1863 sekä pappissäädyn jäsenenä vuosien 1863–1864 valtiopäivillä.
Opinnot ja virkauran alku
Johan Fredrik Berghin vanhemmat olivat Suonenjoen kappalainen Karl Fredrik Bergh ja hänen vaimonsa Kristina Kjellman. Vuonna 1763 syntynyt Karl Fredrik Bergh oli nuorena ruotusotamieheksi mennyt avioton lapsi, joka väkevän lukuhalunsa kannustamana aloitti opiskelut omin päin, pääsi ylioppilaaksi vuonna 1786 ja suoritti pappistutkinnon vuonna 1788. Hänet tunnettiin elävähenkisen kristillisyyden suosijana, ja Paavo Ruotsalainen vieraili useaan otteeseen hänen pappilassaan, ensi kerran vuonna 1801.
J. F. Bergh aloitti opinnot Porvoon lukiossa 1812 ja osallistui siellä ahkerasti opiskelijaelämään, johon kuului myös kortinpeluuta ja alkoholinkäyttöä. Bergh tuli ylioppilaaksi vuonna 1816 ja aloitti Turussa yliopisto-opinnot ja niihin liittyvän vilkkaan opiskelijaelämän. Hän tähtäsi ensin maisterintutkintoon, mutta siirtyi sitten opiskelemaan papiksi. Opintosuunnan muutos ei johtunut sisäisestä muutoksesta, vaan Bergh säilytti tässäkin vaiheessa omaksumansa rationalistisen ajattelutavan suhtautuen epäillen muun muassa sovitusoppiin. Tätä aikaa hän myöhemmällä iällään katui syvästi. Hänet vihittiin papiksi vuonna 1818 ja hän sai ensimmäisen toimensa kappalaisen sijaisena Hartolassa, missä hän meni vuonna 1820 naimisiin Eva Fredrika Tandefeltin kanssa.
Nurmijärven kappalainen
Bergh nimitettiin Nurmijärven kappalaiseksi vuonna 1826. Viran hän otti vastaan seuraavan vuoden alussa. Pitäjässä oli joitakin vuosia aikaisemmin mellastanut Nurmijärven rosvoiksi kutsuttu usean kymmenen miehen rikollisjoukko. Lukutaito oli heikoissa kantimissa ja vuonna 1830 kirkkoherra valitti, että 200 rippikouluun pyrkivästä vain parikymmentä osasi lukea kunnolla.
Nurmijärvellä oli pieni joukko heränneiksi luettavia ihmisiä, joiden uskonnollisten katsomusten luonnetta Bergh selvitteli kirjeenvaihdossa Perniön kirkkoherran Gustaf Ranckenin kanssa. Myös Paavo Ruotsalainen arvosteli liikettä voimakkaasti. Selvitellessään tämän liikkeen luonnetta Kaarlo Hyrske kuitenkin arvioi, ettei kyse ollut lahkolaisuudesta, kuten Bergh epäili, vaan syvästi oivalletusta paavalilais-luterilaisesta kristillisyydestä. Nurmijärvelle syntyi Berghin vaikutuksestaan savolaistyyppistä herännäisliikettä. Paikkakunnan heränneiden kanssa hän piti lauantaisin pappilassaan seuroja, joihin toisinaan osallistui myös helsinkiläisiä herännäisyliopilaita ja maistereita. Hän osallistui myös aktiivisesti muiden herännäispappien kanssa hengellisten lehtien toimittamiseen.
Bergh toimi Nurmijärven viljamakasiinin johtokunnassa ja kirjanpitäjänä sekä kehitti aktiivisesti köyhäinhoitoa ja tuli nimitetyksi vaivaishoitoasetusta valmistelevaan komiteaan vuonna 1841.
Merkittävin Berghin Nurmijärven kauden saavutuksista oli kuitenkin pyhäkoulutoiminnan käynnistäminen pitäjän kylissä. Hänen toimintansa pyhäkoulun kehittämisessä on tuonut hänelle lisänimen "pyhäkoulun isä".
Jaakkiman kirkkoherra
Vuonna 1836 Bergh suoritti Porvoossa pastoraalitutkinnon, joka oikeutti hänet hakemaan parhaita kirkkoherranvirkoja. Hänet valittiin Jaakkiman kirkkoherraksi 1842 ja hän otti viran vastaan seuraavana vuonna. Uudessa seurakunnassaan hän ryhtyi ripeästi kohentamaan vaivaishoidon tilaa, jolloin muun muassa köyhien lasten ruotikuljetus talosta taloon lopetettiin. Hän piti myös herännäishenkisiä seuroja pappilassaan, ja herännäisyys levisi Jaakkiman ohella myös naapuripitäjään Parikkalaan. Bergh työskenteli voimaperäisesti lukutaidon parantamiseksi, ja jo vuonna 1847 pidetyssä piispantarkastuksessa seurakunnan lukutaito arvioitiin hyväksi. Hän käynnisti myös pyhäkoulutoiminnan. Seuraväen määrän kasvaessa pappilan maalle rakennettiin vuonna 1848 seuratalo. Berghin Jaakkiman-aikaa synkensi hänen opillinen riitansa kappalaisen apulaisen J. A. Alopaeuksen kanssa. Riitoja käsiteltiin tuomiokapitulissakin.
Matthias Akianderin pyynnöstä Bergh keräsi ja toimitti herännäisyyttä koskevia tiedonantoja tämän teokseen Historiska upplysningar om de religiösa rörelserna i Finland (1857–1863). Teos on Suomen herätysliikkeitä esittelevä kommentoitu aineskokoelma. Etenkin Savon heränneiden keskuudessa Berghillä oli arvostettu asema. Hän muun muassa piti ruumissaarnan Paavo Ruotsalaisen hautajaisissa.
Rantasalmen kirkkoherra
Bergh siirtyi viimeiseen virkapaikkaansa Rantasalmen kirkkoherraksi vuonna 1857. Hänen toimintansa siellä noudatteli samoja latuja kuin Jaakkimassa. Hän edisti lukutaitoa, ajoi koulun perustamista, piti seuroja ja opetti seurakunnan veisaamaan neliäänisesti. Herännäisyyden sisäisiä riitaisuuksia hän koetti sovitella, joskin onnistumatta. Tähän aikaan osui hänen toimintansa valtiopäivillä. Hän sai jumaluusopin tohtorin arvon vuonna 1864.
Pyhäkoulun isä
Pyhäkoulutoiminta käynnistyi Suomessa 1700-luvun lopussa Orimattilassa pitäjän kappalaisen Peter Sanngrenin aloitteesta. Lapsille opetettiin pitäjän joka kylässä sunnuntaisin ja juhlapäivinä sisälukua ja kristinopin alkeita ulkolukuna. Opettajina toimivat maallikot. Kun J. F. Bergh käynnisti pyhäkoulutoiminnan Nurmijärvellä, painopiste oli uskontokasvatuksessa, minkä ohella opetettiin lukutaitoa ja tietoa kristinuskosta. Pyhäkoulu alkoi huhtikuussa 1832 Nummenpään kylässä. Esittäessään samana aamuna kirkossa kutsun pyhäkouluun Bergh esitti toivomuksen, että muissakin kylissä käynnistettäisiin pyhäkoulu. Pyhäkoulu oli hartaustilaisuus, jonka vapaamuotoisessa ohjelmassa oli Raamatun tekstien ja hartauskirjallisuuden lukua sekä virrenveisuuta. Lukutaidon opetuksessa käytettiin Bell-Lancasterin menetelmää, jossa osaavammat oppilaat tukivat vähemmän osaavia. Toiminta levisi pitäjässä niin, että vuonna 1838 oli toiminnassa kymmenen sunnuntaikoulua, joista kaksi kirkonkylässä. Vuonna 1851 pidetyssä piispantarkastuksessa piispa Ottelin kiitteli pitäjäläisten kristinopin tuntemusta ja totesi, että Berghin perustamat pyhäkoulut, joita oli tuolloin jo 20, olivat olleet esikuvina hiippakunnan muille samanlaisille kouluille.
Kansanvalistaja
Johan Fredrik Berghin yhteiskunnallinen toiminta keskittyi kansansivistyksen edistämiseen. Hän toimi 1824–1826 vankien sielunhoitajana Kuopiossa ja perusti sinne Bell-Lancasterin opetusmenetelmää käyttävän vankilakoulun, jossa lukutaitoiset vangit opettivat lukutaidottomia. Pappina työskennellessään hän tehosti kiertokoulujen ja pitäjänkoulujen toimintaa. Nurmijärvellä hän ajoi voimakkaasti ensimmäisen koulumestarin palkkaamista sekä vt. kirkkoherrana järjesti köyhäinkoulun varattomille lapsille, joiden koulunaikaiset elantomenot hoidettiin köyhäinhoitovaroista. Rantasalmelle perustettiin hänen aloitteestaan 1860 hieman laajempi kansanopetuskoulu, jossa lukemisen, kirjoittamisen, laskemisen ja kristinopin lisäksi annettiin opetusta kasvitarhan hoidossa. Bergh luovutti virkatalonsa maista tähän tarkoitukseen maa-alueen, josta puolet oli kasvitarhana, puolet 9-jakoisessa vuoroviljelyksessä. Ensimmäisenä lukuvuotena koulussa oli 26 poikaa ja kolme tyttöä. Toiminta lakkasi vajaan kolmen lukuvuoden kuluttua oppilaiden puutteeseen. Bergh myös levitti kirjallisuutta ja perusti lainakirjastoja. Vuonna 1861 hänet nimitettiin kansakoulukomitean jäseneksi valmistelemaan vuoden 1866 kansakouluasetusta.
Raittiusmies
Toinen Johan Fredrik Berghin toiminta-alue oli raittiustyö. Hän levitti 1850- ja 1860-luvuilla raittiuskirjallisuutta ja julkaisi lehdissä raittiutta käsitteleviä kirjoituksia. Tammikuun valiokunnassa ja valtiopäivillä 1863–1864 hän ajoi jyrkästi raittiusasiaa. Hän ehdotti ensimmäisten joukossa täydellistä kieltolakia eli sekä kotitarve- että tehdasvalmistuksen kieltämistä sekä alkoholin valmistuksen sallimista vain lääketieteellisiin ja teknisiin tarkoituksiin. Erittäin tärkeänä hän piti pappien täysraittiutta. Berghin esitys jäi säädyssä vähemmistöön. Berghin kantaan lienee vaikuttanut hänen pitkäaikainen ystävyytensä raittiutta voimakkaasti julistaneen Renqvistin kanssa.
Lehtien julkaisija
J. F. Bergh osallistui Jonas Laguksen käynnistämän Suomen ensimmäisen hengellisen lehden, lehtiparin Tidningar i Andeliga Ämnen ja Hengellisiä Sanomia (1836–1838) toimitustyöhön.
Ajatus ryhtyä julkaisemaan ruotsin- ja suomenkielistä hengellistä lehteä syntyi J. F. Berghin ja Renqvistin kesken. Pian asiaa alkoi ajaa lehtihankkeesta kuullut Jonas Lagus, joka vuonna 1834 kirjoitti Berghille, että useat Pohjanmaan papit, kuten N. K. Malmberg, olivat valmiit tulemaan mukaan hankkeeseen. Kun Bergh empi, Lagus lupasi ottaa Malmbergin kanssa toimitusvastuun. Renqvistin nimeä ei mainita lehtihankkeen yhteydessä enää alkuvaiheen jälkeen. Loppujen lopuksi Bergh johti käytännössä lehden takana ollutta uusmaalaisten ja pohjalaisten pappien ryhmää.
Vuoden 1835 alussa Bergh jätti senaattiin lehden julkaisulupa-anomuksen. Tidningar i Andeliga Ämnen – Hengellisiä Sanomia olisi sisällöltään uskonnollinen ja ilmestyisi kerran viikossa kummallakin kielellä erikseen. Lupa myönnettiin, ja lehden sensuuritarkastus annettiin Porvoon tuomiokapitulin tehtäväksi. Loppuvuonna Porvoon ja Turun tuomiokapitulit suosittelivat lehteä papistolle kiertokirjeissään. Lehdenteon käytännön järjestelyistä Helsingissä huolehti J. F. Berghin veli Julius Immanuel Bergh. Suomenkielisen lehden painos oli 1500 kappaletta, ruotsinkielisen 500 kappaletta.
Sensuurin toiminta vaikutti lehden sisältöön jo ensimmäisenä vuonna niin, että lehdessä julkaistiin runsaasti tunnetuista hartauskirjoista otettuja saarnakatkelmia ja muita tekstejä. Lehdessä esiintyneistä aihepiireistä mainittakoon lähetystyö ja Berghin omissa kirjoituksissaan esiin tuoma väkijuomien vastustaminen.
Suomenkielinen ja ruotsinkielinen julkaisu poikkesivat toisistaan sekä ulkoasultaan että sisällöltään, vaikka suuri osa aineistosta olikin samaa. Ruotsinkielinen lehti tavoitti paremmin papit, vaikka etenkin Lagus toivoi sen leviävän myös Pohjanmaan ruotsinkielisen kansan keskuuteen. Suomenkielinen lehti oli suunnattu yksinomaan kansanihmisille. Kokonaisuutena lehtien sisältö edusti aikansa herätyskristillisyyttä. Tilaajia kummallakin oli yhteensä parhaana vuonna vajaat 700. Vapaakappaleet ovat saattaneet nostaa todellista levikkiä merkittävästi.
J. F. Bergh oli muodollisesti Evangeliskt Weckoblad -lehden (1839–1841) päätoimittaja, mutta hän ei osallistunut sen varsinaiseen toimitustyöhön, josta vastasivat J. I. Bergh, Lars Stenbäck ja C. G. von Essen. J. F. Bergh hoiti lehden puolesta asioita Porvoon tuomiokapitulin sensuurin kanssa. Lehti lakkautettiin vuonna 1841.
thumb|Berghin postillan nimiölehti
Postilla
J. F. Berghin kuoleman jälkeen hänen vävynsä, lehtori O. H. Cleve toimitti hänen jälkeenjääneestä saarna-aineistostaan kaksi saarnakirjaa. Niistä toinen, T:ri J. F. Berghin Postilla eli Saarnakirja (1875), levisi useana painoksena. Sitä on luettu laajasti niin heränneiden kuin myös Länsi-Suomen rukoilevaisten keskuudessa. Toinen oli Ahti-, Katekismus- ja Erityissaarnakirja (1879), josta ei otettu muita painoksia.
Fritz Busch
Fritz Busch (13. maaliskuuta 1890 – 14. syyskuuta 1951) oli saksalainen kapellimestari. Busch syntyi Siegenissä, Nordrhein-Westfalenissa ja kuoli Lontoossa vuonna 1951. Hän johti kautenaan oopperaa mm. Aachenissa, Stuttgartissa ja Dresdenissä. Hän oli menestyksekkään viulistin, Adolf Buschin veli.
Bobby Deol
Bobby Deol (oik. Vijay Singh Deol; s. 27. tammikuuta 1969 Bombay) on intialainen näyttelijä. Hän esiintyy Bollywood-elokuvissa. Hän on näyttelijä Dharmendran poika ja näyttelijä Sunny Deolin veli.
Yksityiselämä
Bobby Deol meni naimisiin Tanya Ahujan kanssa 30. toukokuuta 1996. Heillä on kaksi poikaa, Aryaman ja Dharam.
Talvi- ja jatkosodan muistoristit
Talvi- ja jatkosodan muistoristit ovat kunniamerkkien tapaan pidettäviä huomionosoituksia sotiin osallistuneille.
Luettelo tavaraviennin arvosta maittain
Tämä on luettelo ulkomaankaupan tavaraviennin raha-arvosta maittain.
Luettelo perustuu CIA:n World Factbookissa julkaistuun arvioon. Vienti on ilmoitettu miljoonissa Yhdysvaltain dollareissa toimitusehdolla vapaasti aluksessa (FOB).
Flanderin ympäriajo 2019
Alberto Bettiol voitti kilpailun karattuaan kärkiryhmästä Oude Kwaremontin nousussa 17 kilometriä ennen maalia. Kasper Asgreen oli toinen ja Alexander Kristoff kolmas.
Samana päivänä käytiin myös 16. naisten Flanderin ympäriajo. Siinä Oudenaarde toimi sekä lähtö- että maalipaikkana, ja reitin pituus oli 159,2 kilometriä. Kilpailu kuului UCI Women's World Touriin 2019.
Marta Bastianelli voitti kilpailun kukistettuaan loppukirissä irtiottokumppaninsa Annemiek van Vleutenin ja Cecilie Uttrup Ludwigin.
Miesten kilpailun tulokset
Lähde: Pro Cycling Stats
Miesten kilpailuun osallistuneet joukkueet
Lähde: Pro Cycling Stats
Naisten kilpailun tulokset
Lähde: Pro Cycling Stats
Naisten kilpailuun osallistuneet joukkueet
Lähde: Pro Cycling Stats
Gdańskin telakka
thumb|right|300px|Gdańskin telakka. Gdańskin telakka on telakka Gdańskin kaupungissa Puolassa. Telakka lukeutuu Puolan suurimpiin. Se sijaitsee Martwa Wisła -joen vasemmalla rannalla Ostrów -saarella. Vuonna 1945 nykyisen telakan alueella toimivat saksalaiset Danziger Werftin ja Schichau-Werftin telakat. Puolan kansantasavallan aikana telakka tunnettiin Leninin telakkana. Telakka tuli kansainvälisesti kuuluisaksi, kun ammattiliittofederaatio Solidaarisuus perustettiin siellä syyskuussa 1980.
Vuonna 1990 telakka muutettiin valtio-omisteisesta pörssiyhtiöksi, josta 61 prosenttia omistaa valtio ja 31 prosenttia henkilökunta. Näiltä ajoilta lähtien Stocznia Gdańska S.A. on operoinut telakkaa.
Vuonna 2009 saksalainen hard rock -yhtye Scorpions konsertoi telakalla.
Piri (nimi)
Piri on suomalainen Birger-nimestä lyhennetty etunimi. Ortodoksinen kalenteri yhdistää sen Spiridoniin. Lisäksi Piri on naisten kohdalla joskus johdettu kutsumanimenä Pirkko-nimestä. Piri on Suomessa ollut etunimenä alle 47 henkilöllä. Se onkin laajemmassa käytössä sukunimenä.
Pahan perimä
Pahan perimä (WSOY, ISBN 978-951-0-33065-4) on Ilkka Remeksen kirjoittama jännitysromaani, joka julkaistiin vuonna 2007 ja oli vuoden 2007 Suomen myydyin kaunokirja 133 100 kappaleellaan. Kirjan kansikuvassa on suomalainen astronautti ja hakaristilippu Kuun pinnalla. Kansikuvan pohjamateriaalina on Neil Armstrongin 21. heinäkuuta 1969 ottama kuva Edwin ”Buzz” Aldrinista.