cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Suomen ylioppilaskuntien liitto
Toisen maailmansodan jälkeen
Toisen maailmansodan jälkeen SYL:n toimintaan vaikuttivat hyvinvointiyhteiskunnan rakentaminen, poliittinen aktivoituminen 1960-luvulla ja kestävän kehityksen esiinmarssi. Vuonna 1954 SYL perusti Ylioppilaiden terveydenhoitosäätiön, joka edelleen tarjoaa opiskeluterveydenhuoltopalvelut yliopisto-opiskelijoille. 1960–1970-luvuilla yliopistojärjestelmän laajentuessa SYL sai useita uusia jäseniä uusista ylioppilaskunnista.
SYL oli mukana järjestämässä Demokraattisen Nuorison maailmanliiton kanssa maailman nuorisofestivaaleja Helsingissä kesällä 1962. 1970-luvulla SYL oli Neuvostoliiton rahoittaman Ylioppilaiden Kansainvälisen Unionin liitännäisjäsen. Länsimaiden keskeiset ylippilasliitot eivät olleet toiminnassa mukana. Liiton varapuheenjohtaja Juri Samajov vieraili Suomessa useaan otteeseen, mm. toukokuussa 1977 SYL:n kutsusta.
Vuosina 1979–1984 SYL lanseerasi yhteisen – silloin pahvista tehdyn – opiskelijakortin, jolla sai yhteisiä alennuksia. SYL on osakkaana Oy Suomen Lyyra Ab:ssa, joka yhtenäistää ja laajentaa opiskelijan palveluita uuden Lyyra-opiskelijakortin myötä. Lyyran liiketoiminnot myytiin 2013 valtakunnallisten opiskelijajärjestöjen (SAKKI, SAMOK, SLL, SYL) sekä HYY-Yhtiöiden omistamalle yritykselle, joka nimettiin Frankiksi, minkä myötä sen toiminta Lyyra-nimellä lakkasi 30.9.2013.
SYL:llä on 15 jäsenyhteisöä: Suomen kaikkien yliopistojen 14 ylioppilaskuntaa sekä Snellman-korkeakoulun ylioppilaskunta ovat SYL:n jäseniä.
Talous
Opetus- ja kulttuuriministeriön yleisavustus nuorisojärjestöille :
Antti Vainio
Anders "Antti" Vainio (alun perin Bragge (14. marraskuuta 1873 Hiitola – 28. lokakuuta 1937 Hiitola) oli suomalainen Kansallista Kokoomusta vuosina 1928–1929 edustanut kansanedustaja ja maanviljelijä. Hän nousi eduskuntaan Viipurin läänin itäisestä vaalipiiristä helmikuussa 1928 Yrjö Puhakan tilalle. Puhakka valittiin eduskunnan oikeusasiamieheksi, jolloin edustajantoimi todettiin lakanneeksi.
Vainion vanhemmat olivat talollinen Simon Bragge ja Maria Erikintytär. Hän oli naimisissa Eedit Katriina Revon kanssa vuodesta 1915.
Ilkka Saraviita
Ilkka Juhani Saraviita (13. elokuuta 1940 Helsinki – 25. joulukuuta 2013 Helsinki) oli suomalainen oikeustieteilijä. Hän oli Tampereen yliopiston julkisoikeuden apulaisprofessori vuosina 1974–1976, Helsingin yliopiston valtiosääntöoikeuden apulaisprofessori 1977–1981 ja dosentti vuodesta 1981 samalla, kun hän oli Lapin yliopiston julkisoikeuden professori, kunnes jäi eläkkeelle 1.9.2008.
Saraviita suoritti oikeustieteen kandidaatin tutkinnon Helsingin yliopistossa vuonna 1964 ja oikeustieteen tohtorin tutkinnon vuonna 1972.
Imetys
Maidoneritys
Maidon eritykseen vaikuttavat äidin prolaktiini- ja oksitosiinihormonit sekä rintojen saama stimulaatio (vauvan imu tai lypsäminen). Oksitosiini saa maidon herumaan rinnoista ja prolaktiini vastaa maidontuotannon ylläpidosta etenkin imetyksen alkuvaiheessa, myöhemmin maidontuotantoa ohjaa lähinnä rinnoista poistuvan maidon määrä. Kun vauva imee nänniä, käynnistyy äidin aivolisäkkeessä oksitosiinin eritys ja rintoihin muodostunut maito valuu tai suihkuaa vauvan suuhun. Maitoa valmistuu rinnoissa jatkuvasti, niin imetyksen aikana kuin imetysten välilläkin. Mitä enemmän maitoa rinnoista poistuu, sitä tehokkaammin rinnat valmistavat uutta maitoa. Lähes kaikilla naisilla maito riittää lapsen ravinnoksi, jos lasta imetetään lapsen tarpeen mukaan riittävän usein. Vain muutamilla prosenteilla naisista maitoa ei fysiologisista syistä erity riittävästi lapsen ainoaksi ravinnoksi.
Ensimaito muuttuu ensimmäisten viikkojen aikana portaittain kypsäksi äidinmaidoksi, joka pysyy samanlaisena imetyksen jatkuessa aina vieroitusvaiheeseen saakka. Uusimpien tutkimusten mukaan maidon rasvapitoisuus tosin nousee, jos imetystä jatketaan yli vuoden ajan. Maidon koostumus vaihtelee jonkin verran päivän ja vuorokaudenajan mukaan, keskimäärin maito kuitenkin sisältää ravintoaineita samassa suhteessa. Eri naisten maito sisältää myös jotakuinkin samat ravintoaineet kaikkialla maailmassa. Pieniä eroja maidon rasvapitoisuudessa saattaa esiintyä, samoin äidinmaidon sisältämän rasvan laadussa ja vitamiinipitoisuuksissa riippuen äidin ravitsemuksesta.
Imetyksen ensimmäiset kuukaudet
Maidonerityksen käynnistää synnytyksen jälkeen istukan irtoaminen. Vastasyntyneen imurefleksi takaa sen, että terve lapsi osaa jo muutamien minuuttien tai viimeistään vajaan tunnin kuluttua syntymästään imeä rintaa. Tärkeää imetyksen onnistumisen kannalta on oikeanlainen imuote, huonolla otteella vauva ei jaksa imeä, ei saa kaikkea tarvitsemaansa maitoa, rinnat kipeytyvät ja maidoneritys vähenee. Ensimmäisinä päivinä äidin rinnoista erittyy vain muutamia pisaroita kolostrumia, ensimaitoa. Nämä tipat riittävät hyvin terveen vastasyntyneen ravinnoksi, koska vauva kerää raskauden lopulla vararavintoa ensimmäisten päivien ajaksi. Ensimmäisenä päivänä vauvan vatsankoko on noin 5–7 millilitraa. Kolostrumtipat sisältävät runsain mitoin vastasyntyneelle välttämättömiä vasta-aineita ja lisäksi suolen toimintaa edistäviä aineita. Yleensä maito nousee noin 3–4 päivän kuluessa synnytyksestä. Maidonnousua edistää jatkuva ihokontakti.
Maailman terveysjärjestö (WHO) ja American Academy of Pediatrics (AAP) suosittelevat, että imetys aloitetaan noin tunnin sisällä vauvan syntymästä sekä, että imetystä tehdään niin usein ja niin paljon kuin vauva haluaa eli lapsentahtisesti. Lapsentahtisessa täysimetyksessä useimmat vastasyntyneet syövät ensimmäisten viikkojen aikana 2–3 tunnin välein (laskettuna imetyksen alusta seuraavan imetyksen alkuun), mutta jotkut voivat syödä jopa puolenkin tunnin välein. Jos lapsentahtisessa täysimetyksessä syöttöväli on toistuvasti yli neljä tuntia on vastasyntyneen painoa syytä tarkkailla. Syödäkseen useimmat vastasyntyneet imevät rintoja noin 10–15 minuuttia rintaa kohden, jotkut imevät pidempään jopa 60–120 minuuttia syöttökertaa kohti. Jos vauva haluaa syödä yli 30 minuuttia rintaa kohden hän ei välttämättä saa tarpeeksi maitoa. Vanhemmat vauvat syövät harvemmin. Neljän kuukauden ikäiset vauvat saattavat syödä vain 4-6 tunnin välein.
Tiheänimun kaudet ilmenevät noin kolmen viikon, kuuden viikon, kolmen kuukauden, kuuden kuukauden ja yhdeksän kuukauden iässä. Tällöin lapsi tihentää rinnalla käyntejä, nykytiedon mukaan tarkoituksena on varmistaa jotta maitomäärä riittää jatkossakin. Syömisen tiheneminen ei tarkoita sitä, että maitomäärä olisi vähentynyt tai loppumassa. Tiheitä syöttöjä jatkuu noin 2–7 päivää ja tällöin olisi tärkeää jatkaa lapsentahtista imetystä.
Imetyksen lopettaminen
Maailman terveysjärjestön suositus on täysimettää ensimmäiset kuusi kuukautta jonka jälkeen imetystä jatketaan muun ruoan ohella vähintään kaksivuotiaaksi ja sen jälkeen niin pitkään kuin äiti ja lapsi haluavat.
American Academy of Pediatrics suosittelee täysimetystä ensimmäiset kuusi kuukautta jonka jälkeen imetystä jatketaan muun ruoan ohella vähintään vuoden ikään asti ja sen jälkeen niin pitkään kuin äiti ja lapsi haluaa.
Suomessa äideille annettava ohjeistus suosittaa täysimetystä lapsen ensimmäisen 4-6 kuukauden ajan ja sen jälkeen osittaisimetystä lisäruoan ohella vähintään yksivuotiaaksi ja sen jälkeen niin pitkään kuin perhe haluaa.
Yli yksivuotiaan lapsen imetystä kutsutaan usein taaperoimetykseksi.
Hyödyt
Ravinnon saamisen lisäksi imetyksen on tutkittu olevan monella tavoin hyödyksi kehittyvälle lapselle. Äidinmaidon sisältämät vasta-aineet lisäävät lapsen vastustuskykyä monille taudeille ja maito sisältää kaikki tarpeelliset perusravintoaineet ihmislapselle sopivimmassa muodossa. Useiden tutkimusten mukaan imetys edistää myös lapsen ja äidin välisen suhteen kehittymistä. Pitkä imetys pienentää myös muun muassa äidin rintasyöpä- ja diabetesriskiä.
Imetyksen turvamerkit
Vauvan itkuisuus, kuinka usein hän käy rinnalla tai kuinka paljon äiti saa lypsettyä maitoa rinnoista, ei kerro sitä kuinka paljon vauva saa itse imettyä maitoa. Huono imuote heikentää maidon siirtymistä rinnasta vauvaan.
Vaikutus sukupuolielämään
Vaginan limakalvo kuivuu noin puolella äideistä imetyksen ajaksi. Limakalvon kuivuuden voi poistaa liukuvoiteella.
Tandemimetys
Tandemimetykseksi kutsutaan kahden eri-ikäisen sisaruksen yhtäaikaista imetystä. Tandemimetys yleistyy, kun isompia sisaruksia imetetään yhä pidempään naisten paremman ravitsemuksen ja imetyksen positiivisten terveysvaikutusten vuoksi.
DiMarzio
pienoiskuva|HS-3 -stack-humbucker mikrofonit sähkökitarassa. Kyseisiä mikrofoneja on käyttänyt kitarassaan esimerkiksi kitaristi Yngwie Malmsteen.|alt= DiMarzio Inc. (alkuperäiseltä nimeltä DiMarzio Musical Instrument Pickups, Inc.) on yhdysvaltalainen mikrofonivalmista joka valmistaa sähkömagneettisia mikrofoneja kitaroille ja bassoille. Yhtiö valmistaa myös muita kielisoitinten lisävarusteita kuten kaapeleita ja hihnoja.
Yhtiö tuli tunnetuksi Super Distortion -kitaramikrofonimallista, joka tuotiin markkinoille vuonna 1972, ja joka on edelleen yhtiön yksi tunnetuimmista malleista.
Super Distortionin ulostulo oli tuon ajan muita saman kokoluokan mikrofoneja voimakkaampi. Sillä on osapuilleen kaksinkertainen impedanssi verrattuna tavallisiin PAF-mikrofoneihin (esim. Gibsonin valmistamat ja patentoimat mikrofonit), ja siinä on keraaminen magneetti. Mikrofonin voimakas ulostulo saa vahvistimen helpommin säröytymään.
DiMarzio tunnetaan kahdesta yhtiön kehittämästä tekniikasta:
Reinhold Niebuhr
Karl Paul Reinhold Niebuhr (21. kesäkuuta 1892 Wright City, Missouri – 1. kesäkuuta 1971 Stockbridge, Massachusetts) oli yhdysvaltalainen protestanttinen teologi. Hän tutki muun muassa kristillisen uskon sovittamista nykyaikaisen politiikan ja diplomatian realiteetteihin.
Niebuhr syntyi Missourissa Saksasta muuttaneille vanhemmille. Hänen isänsä oli pastori ja Niebuhr päätyi samaan uravalintaan. Hän valmistui Elmhurst Collegesta 1910 ja Eden Theological Seminarystä 1913, minkä jälkeen hän opiskeli teologiaa Yalen yliopistossa valmistuen kandidaatiksi 1914 ja maisteriksi 1915. Pappisvihkimyksen Niebuhr sai vuonna 1915 ja työskenteli pastorina Detroitissa 1915–1928. Autotehtaiden työntekijöiden olot Detroitissa vaikuttivat Niebuhrin ajatteluun ja hän alkoi kritisoida kapitalismia ja kannattaa sosialismia. Hän kävi läpi Detroitin kokemuksiaan teoksessaan Leaves from the Notebook of a Tamed Cynic (1929). Hän oli jonkin aikaa myös Socialist Party of American jäsen.
Vuonna 1928 Niebuhr siirtyi käytännöllisen teologian professoriksi Union Theological Seminaryyn New Yorkiin, missä hän työskenteli eläkkeelle jääntiin 1960 saakka.
1930-luvulla Niebuhr oli pasifisti, mutta etääntyi toisen maailmansodan aikana aiemmasta idealistisesta kannastaan ja siirtyi kannattamaan sotaa, antikommunismia ja niin kutsuttua kristillistä realismia.
Niebuhr oli United Church of Christin jäsen. Niebuhr piti Gifford-luennot Edinburghin yliopistossa vuosina 1938–1940 (The Nature and Destiny of Man: A Christian Interpretation). Hänet tunnetaan myös tyyneysrukouksesta, joka laitetaan yleensä hänen nimiinsä.
Paksunokkatyranni
Paksunokkatyranni (Tyrannus crassirostris) on tyrannien heimoon kuuluva amerikkalainen varpuslintu. Sen esiintymisalue käsittää Yhdysvaltain kaakkoiskolkan Arizonassa ja New Mexicossa, läntisen Meksikon sekä läntisen Guatemalan. Lajista tunnetaan kaksi alalajia. William John Swainson kuvaili lajin holotyypin Meksikon Guerreron Acapulcosta vuonna 1826.
Ossi Barck (alus)
Pelastusristeilijä Ossi Barck oli Porvoon Sköldvikissä asemapaikkaansa pitänyt Suomen Meripelastusseuran organisaatiossa toiminut vapaaehtoista meripelastusta harjoittanut alus. Alus oli Neste Oy:n ja sen toimintaa jatkaneiden yhtiöiden omistama ja vapaaehtoisten meripelastajien miehittämä. Alus rakennettiin Saksan Bardenflethissa Schiffs- und Bootswerft Fr. Schweersin telakalla vuonna 1982. Ossi Barck oli yksi kahdeksan aluksen sarjasta, jonka muut risteilijät olivat ja osittain ovat edelleen Saksan meripelastuksen käytössä. Samaa suunnittelua hyödynnettiin myös yhdessä saksalaisessa kalastuksenvalvonta-aluksessa sekä marokkolaisissa vähän pienemmissä pelastusristeilijöissä.
Nimi alukselle valittiin yhtiön ensimmäisen lippukapteenin mukaan.
Pelastusristeilijä Ossi Barck teki vuoteen 2007 kestäneenä palvelusaikanaan yli 200 ihmisten ja alusten pelastus- ja avustustehtävää, joissa avun sai yhteensä vähintään 500 henkilöä. Toimintaan liittyi myös esimerkiksi valistus-, esittely- ja edustustoimintaa, joiden puitteissa alus vieraili koti- ja ulkomaan satamissa. Kaukaisin matka oli Britannian meripelastajien RNLI:n ja Alankomaiden meripelastajien KNRM:n 175-vuotisjuhlallisuuksiin osallistumisen yhteydessä Englannin kanaalin rannikolla sijaitsevaan Pooleen ja Hollannin Ijmuideniin. Ossi Barck oli myös vuosikymmeniin ensimmäinen Laatokalla vieraillut oman kokoluokkansa suomalainen alus, kun se vene-eskaderin saattotehtävissä kävi Valamossa ja Sortavalassa. Ossi Barckin apuvene Hulda on nähtävillä Merikeskus Vellamon pihalla Kotkassa.
Leo Fokas nuorempi
thumb|300px|Leo Fokas kukistaa Aleppon emiirin Saif al-Daulan armeijan. [[Miniatyyrimaalaus Madrid Skylitzesin kuvitetusta käsikirjoituksesta 1100-luvulta.]] Leo Fokas nuorempi (s. noin 915/920 – k. vuoden 970 jälkeen) oli bysanttilainen sotapäällikkö ja keisari Nikeforos II Fokasin (hallitsi 963–969) nuorempi veli.
Leo Fokas syntyi noin vuosien 915–920 välillä. Hän kuului kappadokialaiseen Fokasten maanomistaja- ja sotilassukuun. Leon isä oli Bardas Fokas ja hänellä oli kaksi veljeä: Nikeforos ja Konstantinos, joka kuoli arabien vankeudessa noin vuonna 954.
Noin vuonna 945 keisari Konstantinos VII nimitti Leon Kappadokian sotilas- ja siviilihallintoalueen (thema) käskynhaltijaksi ja sotilaskomentajaksi (strategos). Noin 955 hänestä tuli puolestaan Anatolikonin strategos. Keisari Konstantinoksen kuoleman jälkeen hänen seuraajansa keisari Romanos II nimitti Leon valtakunnan länsiosan sotilasjoukkojen ylipäälliköksi (domestikos tes dyseos). Kun Leon vanhempi veli Nikeforos lähti valtaamaan Kreetaa vuonna 960, Leo nimitettiin hänen tilalleen idän joukkojen ylipäälliköksi. Tässä virassa hän sai merkittävän voiton Aleppon emiirin Saif al-Daulan armeijasta, joka oli ryöstellyt bysanttilaisten aluetta ja ollut palaamassa takaisin omalle puolelleen Taurusvuorten läpi. Arabit joutuivat kuitenkin Leon joukkojen väijytykseen ja kärsivät raskaita tappioita.
Kun Nikeforos nousi keisariksi vuonna 963, Leo sai korkean kouropalates-arvonimen ja hänet nimitettiin valtion kuljetusjärjestelmän (dromos, ks. cursus publicus) johtajaksi (logothetes tou dromou). 1000-luvulla eläneen bysanttilaisen historioitsijan Johannes Skylitzesin mukaan Leon ahneus oli syypää Nikeforoksen epäsuosioon tämän kauden aikana. Kun Nikeforos murhattiin salaliiton seurauksena vuonna 969 ja Johannes Tzimiskes nousi keisariksi, Leo yritti juonitella häntä vastaan yhdessä kahden poikansa Nikeforoksen ja Bardas Fokas nuoremman kanssa. Tzimiskes kuitenkin vangitsi ja karkotti heidät. Vuonna 971 Leon poika Bardas nousi kapinaan Tzimiskesiä vastaan, mutta se tukahdutettiin pian. Leo sokaistiin ja hänet karkotettiin Proten saarelle Marmaranmerelle. Hänen kuolinvuottaan ei tiedetä.
Soihtu
thumb|200px|Kaksi poikaa naamiaiskulkueessa soihdut käsissään. thumb|175px|Kreikkalaisten [[kuun jumalatar Hekate soihtuineen.]] Soihtu on joko kannettava tai paikallaan poltettava valaistusväline. Yksinkertaisimmillaan soihtu on puinen sauva, jonka toiseen päähän on kiedottu syttyvää materiaalia, vaikkapa hamppuköyttä, joka kastetaan palavaa ainetta (tervaa, polttoöljyä, hartsia, rikkiä yms.) sisältävään seokseen ennen soihdun sytyttämistä. Kiinteissä soihduissa polttoaineena voidaan käyttää kaasua tai vaikka tiilimurskan ja petrolin sekoitusta.
Opittuaan hallitsemaan tulta pelottivat ihmisen esi-isät villieläimiä pois alkeellisilla soihduilla ja valaisivat niillä kulkuaan yössä. Tuli antoi turvaa ja lämpöä, kohotti ihmisen muiden eläinten yläpuolelle. Tulen palvomisesta johtuen soihtuihinkin liittyi omaa magiaansa ja symboliikkaansa, joka on voimissaan vielä nykyään. Soihtu oli monien antiikin kreikkalaisten ja roomalaisten jumalten symboli, ja soihtukulkueilla oli sijansa jo roomalaisten uskonnonharjoituksessa.
Sisätilojen valaisemiseen kiinteitä soihtuja käytettiin Euroopassa aina varhaiskeskiajalle asti, myöhemmin pääasiassa ulkona, esimerkiksi linnojen ja kartanoiden pihoissa. Nykyaikana soihtujen merkitys on etupäässä symbolinen; niitä käytetään valaistukseen uskonnollisissa tai muuten juhlallisissa tilaisuuksissa sekä erilaisissa pimeällä liikkuvissa kulkueissa. Tulennielijät tarvitsevat myös taiteenlajinsa harjoittamiseen soihtuja.
Symboliikka
Soihtu on yleinen toivon ja valistuksen symboli. Nykyajan monumenteista soihtu esiintyy symbolisessa merkityksessä esimerkiksi New Yorkin Vapaudenpatsaassa, jonka naishahmo "valaisee vapaudella maailmaa". Palavilla soihduilla on tärkeä merkitys mielenosoituksissa ja mysteerikulkueissa. Niillä voidaan symboloida sekä elämää että kuolemaa. Raamatun Johanneksen ilmestyksessä on seitsemän soihtua ilmaisemassa Jumalan seitsemää voimaa.
Muinaisessa Kreikassa ja Roomassa kaksi eri suuntiin osoittavaa, ristiin kuvattua soihtua olivat surun merkki, jota hakattiin ajan hautakiviin. Alaspäin kaiverrettu soihtu symboloi kuolemaa, kun taas ylöspäin osoittava kuvasi elämää, totuutta ja liekin uudelleensynnyttävää voimaa. Lähi-idässä ja Rooman valtakunnan alueella vaikuttaneessa mithralaisessa uskonnossa ylöspäin kohotettu soihtu puolestaan kuvasi auringonnousua ja alaspäin käännetty auringonlaskua.
Monet poliittiset puolueet ja liikkeet ovat käyttäneet tai käyttävät soihtua tunnuksenaan, muun muassa Britannian konservatiivipuolue ja ruotsalainen Ruotsidemokraatit.
Olympiatuli paloi jo muinaisessa Kreikassa Olympian kisojen aikana. Nykyisin olympiatulen kuljettaminen olympialaisten isäntäkaupunkiin ja erityisesti sen sytyttäminen ovat suuren luokan mediatapahtuma. Uudenaikaisten olympialaisten ohjelmistossa tuli on ollut Amsterdamin kisoista 1928, ja soihtuviestin perinteen aloittivat Berliinin olympialaiset.
Aiheesta muualla
thumb|left|225px|[[Tulennielentä|Tulennielijän soihtu.]] thumb|none|225px|[[Soihtukulkue Sussexissa, Englannissa.]]
Suokilpikonnat
Suokilpikonnat (Emydidae) on kilpikonnien (Testudines) heimo, johon kuuluvia lajeja pidetään usein lemmikkeinä. Heimoon kuuluu kaikkiaan 95 lajia, jotka jaetaan 33 sukuun. Vuonna 2004 IUCN luokitteli 13 heimon lajia uhanalaisiksi.
Ulkonäkö ja koko
Pienimmät suokilpikonnat ovat halkaisijaltaan 11 cm, suurimmat 60 cm. Heimolla ei ole yhteisiä ulkoisia tuntomerkkejä. Kallon rakenteesta ja muualta luustosta löytyy yhteisiä piirteitä.
Levinneisyys ja elinympäristö
Suokilpikonnia tavataan Pohjois-Amerikassa, Etelä-Amerikan pohjoisosissa, Euroopassa, Luoteis-Afrikassa ja Aasiassa. Useimmat lajit elävät makeassa vedessä ja kosteikoissa, muutamat murtovedessä (Malaclemmys terrapin) ja jotkut kuivalla maalla (Terrapene -suku paitsi Terapene coahuila).
Lemmikkieläinkauppa on vaikuttanut suokilpikonnien levinneisyyteen: punakorvakilpikonnia on levinnyt alkuperäisen alueensa ulkopuolelle, ja toisaalta eräät aasialaiset lajit ovat käyneet harvinaisiksi, koska niitä kerätään niin paljon myytäviksi.
Suokilpikonnat lemmikkieläiminä
Yleisin lemmikkieläimenä pidettävä laji on punakorvakilpikonna (Trachemys scripta elegans). Saatavilla on myös niin sanottuja keltakorvakilpikonnia (Pseudemys scripta troosti) ja juovakilpikonnia (Chrysemys picta dorsalis).
Luokittelu
Kaksi alaheimoa ja 10 sukua voidaan jakaa seuraavasti:
Rakkauden ja kuoleman lauluja
Rakkauden ja kuoleman lauluja on Edgar Allan Poen runojen suomennoskokoelma. Sen runot on suomentanut Oskar Nousiainen, ja se on ilmestynyt 1942 Tammen kustantamana. Näköispainoksen teoksesta on julkaissut Lasipalatsi/Kirja kerrallaan 1999 ja Ntamo 2012.
Teokseen sisältyy kaksi suomentajan laajaa artikkelia: Poen kirjallisesta tuotannosta, johon sisältyy elämäkerta, ja Poen runojen maailmasta. Lopussa on luettelo Poen elämää ja tuotantoa käsittelevää kirjallisuutta.
Sähkötupakka
pienoiskuva|upright=1.1|Erilaisia sähkösavukkeita, mm. kertakäyttöinen sähkösavuke, suuren säiliön sisältävä malli ja tavallisen savukkeen, sikarin ja piipun muotoiset sähkösavukkeet. Sähkötupakka tai sähkösavuke eli e-savuke on tekninen laite, jonka kautta hengitetään yleensä nikotiinipitoista höyryä. Sähkötupakka poikkeaa merkittävästi perinteisestä savukkeesta, sillä sähkötupakkaa ei polteta, vaan sähkötupakkalaitteella höyrystetään nikotiininestettä. Koska nikotiininesteen höyrystämisessä ei tapahdu palamista, se ei tuota palamisyhdisteitä. Sähkötupakka ei myöskään sisällä tupakkaa. Laitteesta on myös käytetty nimitystä sähköinen nikotiininannostelija. Sähkötupakkaa käytetään myös tupakoinnin lopettamisen apukeinona.
Alueelliset ympäristökeskukset
Alueelliset ympäristökeskukset huolehtivat toimialueellaan ympäristönsuojelusta, alueiden käytöstä ja rakentamisen ohjauksesta, luonnonsuojelusta ja kulttuuriympäristön hoidosta sekä vesivarojen käytöstä ja hoidosta. Alueellisia ympäristökeskuksia oli 13 ja ne kuuluivat valtion ympäristöhallintoon. Vuoden 2010 alusta alueelliset ympäristökeskukset korvattiin Elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskuksilla.
Sähkötupakka
Toimintaperiaate
Sähkötupakka voi muistuttaa ulkonäöltään savuketta, mutta mallit ovat kehittyneet jatkuvasti yhä enemmän perinteisistä savukkeista poikkeavaan suuntaan. Laite koostuu akusta, valmiiksi täytetystä tai itse täytettävästä nestesäiliöstä sekä höyrystimestä eli atomisaattorista, joka lämmittää säiliöstä atomisaattoriin päätyvän nesteen höyryksi. Nesteen höyrystyminen tapahtuu mallista riippuen joko manuaalisesti nappia painamalla tai automaattisesti imaisun yhteydessä. Höyryn muodostamiseen käytettävät nesteet koostuvat veden lisäksi pääosin propyleeniglykolista ja/tai glyseriinistä sekä makuaineista. Saatavilla on sekä nikotiinittomia nesteitä että erivahvuisia nikotiininesteitä.
Sähkötupakan käyttäjät
Kaudella 2013–2014 tehdyn tutkimuksen mukaan Yhdysvalloissa sähkötupakan päivittäisistä käyttäjistä puolet poltti myös tavallista tupakkaa, 27 % oli lopettanut tupakoinnin viimeisen vuoden aikana, 15 % oli lopettanut tupakoinnin aiemmin ja 9 % ei ollut koskaan tupakoinut. Päivittäisistä sähkötupakan käyttäjistä 89 % sanoi käyttävänsä sähkötupakkaa tupakoinnin lopettamisen apuna. Tutkimus tehtiin, koska tuolloin sähkötupakan käyttö oli lisääntymässä ja haluttiin kartoittaa käyttäjä. Sittemmin käyttö on romahtanut kuolemantapausten paljastuttua.
Englannin ASH:n vuonna 2015 julkaiseman tilastoraportin mukaan kolme viidesosaa sähkösavukkeita Iso-Britanniassa käyttävästä aikuisväestöstä on tupakoitsijoita, kaksi viidesosaa entisiä tupakoitsijoita. Ensin mainitussa ryhmässä sähkösavukkeita käytetään pääasiallisesti tupakoinnin vähentämiseen, jälkimmäisessä tupakoinnin lopettamiseen. Vuoden 2019 raportissa todetaan 54 % sähkötupakan käyttäjistä olevan entisiä tupakoitsijoita ja määrän olevan kasvussa. Tupakan ja sähkötupakan yhteiskäyttö on vähentynyt aiempiin vuosiin verrattuna. Sähkötupakan käyttäjistä 6 prosentilla ei ole aiempaa tupakointitaustaa. 50 % sähkötupakan käyttäjistä sanoo käyttävänsä saman vahvuista nikotiininestettä kuin aloittaessaan sähkötupakoinnin, 39 % sanoo siirtyneensä miedompaan ja 9 % vahvempaan. Yleisimmin (64 %) käytettiin 1–12 mg/ml vahvuista nikotiininestettä. Kaiken kaikkiaan sähkötupakointi on yleistynyt ja vuonna 2019 Ison-Britannian väestöstä 7,1 % käyttää sähkötupakkaa.
Isossa-Britanniassa nuorten sähkösavukkeiden säännöllinen käyttö on ASH:n mukaan harvinaista. Viikoittain sähkösavukkeita ilmoitti käyttäneensä 1,6 % brittinuorista käytön rajoittuessa etupäässä tupakointitaustan omaaviin nuoriin. Sen sijaan Yhdysvalloissa käyttö on nopeasti yleistynyt, ja lukioikäisistä sähkötupakkaa käyttää 21 % vuonna 2019, määrä oli 12 % vuonna 2018. Yläasteikäisistä sähkötupakkaa käyttää 5 % kun määrä edellisvuonna oli 3 %.
Sähkösavukkeiden käyttö kytkeytyy vahvasti tupakointitaustaan myös Suomessa. THL:n mukaan 15-65-vuotiaista suomalaisista sähkösavukkeita käyttää kaikkiaan noin kolme prosenttia, joista tupakoimattomien osuus on "käytännössä olematon". Käyttö on kuitenkin Suomessakin romahtanut kuolemantapausten paljastuttua vuonna 2019 Yhdysvalloissa.
Sähkösavukkeiden käyttö suomalaisnuorten keskuudessa vaihtelee iän ja sukupuolen mukaan. Vuoden 2015 Nuorten terveystapatutkimuksen mukaan nuorimmassa ikäryhmässä (12-vuotiaat) "sähkösavukkeiden nykyinen käyttö oli hyvin harvinaista". Enimmillään sähkösavukkeita käyttivät 18-vuotiaat pojat, joista 3,5 % ilmoitti käyttävänsä sähkösavukkeita päivittäin. THL:n mukaan sähkösavukkeiden kokeilut ja käyttö olivat "vähäisiä niiden keskuudessa, jotka eivät tupakoineet tai nuuskanneet".
Sähkötupakan on pelätty houkuttelevan tupakoimattomia nuoria tupakkakokeilujen pariin. Kuitenkaan monien asiantuntijatahojen, esimerkiksi Englannin ASH:n, mukaan tähänastinen näyttö ei anna viitteitä siitä, että sähkösavukkeet houkuttelisivat tupakoimattomia nuoria tupakointiin. Sen sijaan ASH toteaa nuorten tupakoinnin vähentyneen sähkösavukkeiden markkinoilletulon jälkeen.
Yleisen arvion mukaan maailmassa on 20-40 miljoonaa sähkötupakoitsijaa. Määrän uskottiin ylittävän 55 miljoonaa sähkötupakan käyttäjää vuonna 2021. Käyttö on kuitenkin romahtanut kuolemantapausten paljastuttua vuonna 2019 Yhdysvalloissa. Yhdysvallat kieltää osan sähkötupakoiden myynnistä vuoden 2020 helmikuun alusta tarkoituksena vähentää sähkötupakoinnin houkuttelevuutta nuorison keskuudessa. Kielto koskee askeissa myytäviä sähkösavukkeita ja kaikkia muita makuja paitsi tupakkaa ja mentolia. Hedelmän-, mintun- ja karkinmakuiset sähkösavukkeet olivat olleet erityisesti nuorten suosiossa.
Sähkötupakka Suomessa
Lääkelaitos kielsi heinäkuussa 2008 nikotiinillisten sähkötupakkatuotteiden myynnin Suomessa, koska nikotiinia sisältävät tuotteet luokitellaan lääkevalmisteiksi. Vantaan käräjäoikeus vapautti helmikuussa 2011 nikotiinipitoisia sähkötupakkavalmisteita ilman lääkemääräystä tilanneen miehen lääkerikossyytteestä sillä perusteella, ettei reseptiä tarvittu, koska kerta-annokset olivat niin pieniä. Tämän seurauksena Tulli luovutti pysäyttämänsä sähkötupakkatilaukset niiden tilaajille.
Vuonna 2012 voimaan tulleen tupakkalain muutoksen myötä sähkötupakan mainonta internetissä kiellettiin. Tupakkalain ikärajaa koskeva sääntely koskee myös sähkötupakkalaitteita ja niissä käytettäviä nikotiinittomia nesteitä. Nikotiinia sisältävät nesteet kuuluvat lääkelain piiriin.
Elokuussa 2016 tuli voimaan uusi tupakkalaki, jonka piiriin myös sähkösavukkeet otettiin. Uuden tupakkalain myötä sähkötupakan ja nikotiinipitoisen nikotiininesteen myynti on nykyään Suomessa sallittua kivijalkaliikkeissä. Laissa sähkösavukkeiden myynti ja markkinointi rinnastetaan tupakkaan ja itse tuotteita säännellään monin eri tavoin. Sähkötupakkatuotteiden tilaaminen ulkomailta on uuden lain mukaan kiellettyä, minkä lisäksi myös kotimainen nettimyynti ja tilaaminen on kiellettyä. Suomen sisäisessä myynnissä nikotiininesteitä saa myydä maksimissaan 10 ml pulloissa, joiden suurin sallittu nikotiinipitoisuus on 20 mg/ml. Nikotiininesteissä ainut sallittu maku on tupakan maku. Suomessa nikotiininesteitä ja sähkösavukkeita myydään muun muassa erikoisliikkeissä, tavallisissa marketeissa, kioskeilla ja huoltoasemilla.
Ulkomailta nikotiininesteitä saa tuoda vähintään 24 tuntia kestäneeltä matkalta enintään 10 ml, jonka enimmäisvahvuutta ei uudessa laissa määritelty.
Terveysvaikutukset
Sähkötupakasta on löydetty joitakin terveydelle haitallisia aineita, mutta huomattavasti vähemmän kuin tavallisista savukkeista.
Yhdysvaltalaisen Drexelin yliopiston elokuussa 2013 julkaiseman, siihenastista sähkötupakkatutkimusta yhteenkokoavan tutkimusraportin mukaan sähkötupakkanesteistä tai -höyrystä ei ole löydetty terveydelle vaarallisia määriä haitallisia aineita.
Chest-lehdessä vuonna 2011 julkaistussa tutkimuksessa sähkötupakan käytön havaittiin aiheuttavan hengitysteiden toimintaan ainakin lievästi ja väliaikaisesti heikentäviä vaikutuksia. Tutkijoiden mukaan kyseisillä tilastollisesti havaittavilla vaikutuksilla ei kuitenkaan ole välttämättä kliinistä merkitystä.
Helmikuussa 2013 Inhalation Toxicology -lehdessä julkaistun tutkimuksen mukaan sähkötupakan käyttö ei aiheuta olennaisia muutoksia käyttäjän välittömässä keuhkotoiminnassa.
Sähkötupakan käytöllä ei ole havaittu akuutteja vaikutuksia käyttäjän sydäntoimintaan (Onassis Cardiac Surgery Center 2012) tai verenkuvaan (Food and Chemical Toxicology 2012), päinvastoin kuin tupakoinnilla.
Englannin terveysvirasto (PHE) vuonna 2015 julkaiseman raportin mukaan sähkösavukkeet ovat 95 prosenttia turvallisempia kuin tavalliset savukkeet ja myös tehokas apu tupakoinnin lopettamisessa.
Sähkötupakan ei ole havaittu vapauttavan ympäristöönsä olennaisia määriä haitallisia aineita, eikä se tuota lainkaan passiivisen tupakoinnin haitallisinta muotoa, ns. sivusavua (sähkötupakan kohdalla ”sivuhöyryä”), joka syntyy savukkeen palaessa itsekseen imaisujen välillä. Sähkötupakka tuottaa höyryä vain imaisun yhteydessä, joten ympäristöön ei vapaudu lainkaan käyttäjän omassa elimistössä suodattumatonta höyryä.
Vuonna 2019 ilmenneet keuhko-ongelmat
Vuonna 2019 on Yhdysvalloissa tullut julki yli 20 kuolemantapausta ja yli 1 000 sairastumista. CDC:n mukaan useat sairastuneet ovat käyttäneet THC:tä sisältäviä tuotteita ja annostelleet näitä sähkötupakan avulla. Suomessa on lokakuussa 2019 tiedossa yksi epäily sairastumisesta.
Tutkimusten perusteella yhdysvaltalaiset viranomaiset uskovat alustavasti, että syypää keuhkovaurioihin on kannabisnesteiden kanssa käytettävä E-vitamiiniasetaatti.
Muut vaarat
Sähkötupakka voi räjähtää siinä olevien litiumakkujen takia. Räjähdys voi aiheuttaa vakavia vammoja tai jopa näön menetyksen, reiän kitalakeen ja palovammoja. Räjähtävä sähkötupakka voi myös sytyttää tulipalon. Etenkin niin sanotut ”mekaaniset” sähkötupakat ovat vaarallisempia kuin tavalliset, koska niistä puuttuu lämpötilaa ja virtaa rajoittavat komponentit ja suojaus oikosulun varalta.
Sähkösavukkeiden räjähtämisessä on usein kyse käyttäjän virheestä, esimerkiksi väärän latauslaitteen käytöstä. 12 prosenttia tapauksista on kuitenkin sattunut, kun laite ei ole latauksessa.
Sähkötupakka tupakoinnin lopettamisen apukeinona
Vuonna 2008 antamassaan lausunnossa WHO pitää mahdollisena, että sähkötupakka auttaa tupakoinnin lopettamisessa, mutta sitä ei voida markkinoida kyseiseen tarkoitukseen ennen kuin siitä on kertynyt tieteellistä näyttöä. Tämän jälkeen asiasta on tehty useita tutkimuksia ja käyttäjäkyselyjä, joiden mukaan sähkötupakasta on ollut hyötyä sekä tupakoinnin vähentämisessä että sen lopettamisessa.
Poikkeuksen muodostaa Kalifornian yliopistossa helmikuussa 2016 julkaistu tutkimus, jonka mukaan sähkötupakalla ei olisi merkittävää positiivista vaikutusta tupakoinnin lopettamiseen. Tutkimusta on kuitenkin kritisoitu laajalti virheellisistä tutkimustavoista ja harhaanjohtavista johtopäätelmistä.
Vuonna 2014 International Journal of Environmental Research and Public Health -lehdessä julkaistun, yli 19 000 sähkötupakan käyttäjää kattavan kansainvälisen kyselytutkimuksen mukaan 81 prosenttia vastanneista oli päässyt eroon tupakasta korvaamalla sen sähkösavukkeilla. Ne 19 prosenttia sähkösavukkeiden käyttäjistä, jotka edelleen tupakoivat, olivat vähentäneet tupakointiaan keskimäärin kahdestakymmenestä savukkeesta neljään savukkeeseen päivässä.
Oman ryhmänsä sähkösavukkeiden käyttäjäkunnasta muodostavat sähkösavukkeita ja savukkeita rinnakkain käyttävät tupakoitsijat. Tyypillisesti rinnakkaiskäyttö vähentää tupakointia huomattavissa määrin. Esimerkiksi vuoden 2014 Ranskan terveysbarometrin mukaan 80 % savukkeita ja sähkösavukkeita rinnakkain käyttäneistä oli vähentänyt tupakointiaan keskimäärin 8,9 savukkeella päivässä.
Vuoden 2015 Eurobarometrin mukaan Euroopassa oli kaikkiaan noin neljä miljoonaa sähkösavukkeiden käytön myötä tupakoinnin lopettanutta ja noin viisi miljoonaa tupakointiaan vähentänyttä tupakoitsijaa.
Huhtikuussa 2016 brittiläinen Royal College of Physicians julkaisi laajan raportin sähkösavukkeista ja muista nikotiinituotteista, jotka eivät sisällä tupakkaa. Raportin mukaan sähkösavukkeet ovat nikotiinikorvaustuotteita suositumpia ja tehokkaampia tupakoinnin lopettamisessa. Terveysriskien arvioidaan olevan ”tuskin yli viittä prosenttia tupakoinnin terveysriskeistä ja voivat olla huomattavasti tätäkin pienemmät”. Sähkösavukkeet eivät myöskään ole houkutelleet tupakoimattomia tupakointiin tai sähkösavukkeiden säännölliseen käyttöön. Käyttäjäkunta rajoittuu lähes kokonaan ennen sähkösavukkeiden käyttöä tupakoineisiin, jotka käyttävät sähkösavukkeita tupakoinnin lopettamiseen ja tupakoinnin haittojen vähentämiseen. Näistä syistä johtuen tupakoitsijoita tulisi kannustaa vaihtamaan tupakasta sähkösavukkeisiin.
Portugalin kulttuuri
Arkkitehtuuri
Varhaisimpiin esimerkkeihin portugalilaisesta arkkitehtuurista kuuluu muun muassa Citânia de Briteirosin linnake Guimarãesissa. Roomalaisten saavuttua alueelle 200-luvulla eaa. Portugalin arkkitehtuuri alkoi kehittyä muiden Välimeren maiden suuntaan. Esimerkiksi Belmonten Centum Cellas -rauniot ovat peräisin Rooman valtakunnan ajalta. Maurien ajalta on säilynyt useita linnoja, temppeleitä ja valkoisiksi kalkittuja taloja. Lissabonin maanjäristys 1755 tuhosi useita arkkitehtonisesti merkittäviä rakennuksia, ja suurin osa Lissabonista jouduttiin rakentamaan kokonaan uudelleen.
Álvaro Siza Vieira sai vuonna 1992 Pritzker-palkinnon ensimmäisenä portugalilaisena arkkitehtina. Muita nykyajan arkkitehteja muun muassa Eduardo Souto de Moura ja Fernando Távora.
Elokuvataide
Portugalilainen elokuva alkoi kehittyä Porton kaupungissa 1890-luvun lopulla.
Kaiyō
Kaiyō oli keisarillisen Japanin laivaston saattuetukialus toisessa maailmansodassa.
Valmistus
Aluksen köli laskettiin vesille 22. helmikuuta 1938 12 755 rekisteritonnin matkustaja-alus SS Argentinamaruna, ja se laskettiin vesille saman vuoden lopulla 9. joulukuuta. Alus valmistui 31. toukokuuta 1939. Laivasto lunasti aluksen vuoden 1941 lopulla, ja se otettiin palvelukseen saattuetukialuksena 23. marraskuuta 1943.
Palvelus
Alus osallistui useisiin joukkojenkuljetustehtäviin sodan aikana. Yhdysvaltain laivaston sukellusveneet USS Permit ja USS Dace yrittivät tuloksetta upottaa aluksen. Alus vaurioitui useissa ilmahyökkäyksissä vuonna 1945 muun muassa USS Ticonderogan pommittajien iskuista. Alus poistettiin alusluettelosta 1. syyskuuta 1946, ja se romutettiin 30. tammikuuta 1948.
Portugalin kulttuuri
Kirjallisuus
Runous oli Portugalissa pitkään yleisempää kuin proosa. Maan kansalliseepos on Luís de Camõesin kirjoittama, vuonna 1572 ilmestynyt Lusiadit. Camõesin mukaan on nimetty Portugalin merkittävin kirjallisuuspalkinto Camões-palkinto.
Musiikki
pienoiskuva|Fadolaulaja Yleisin portugalilaisen kansanmusiikin tyylilaji on 1800-luvulla kehittynyt fado, josta on kehittynyt kaksi päätyylisuuntausta: Lissabonin ja Coimbran fado. "Fadon kuningatar" Amália Rodrigues (1920–1999) oli ensimmäisiä kansainvälisen uran luoneita fadolaulajia. Myös fadokitaristi Carlos Paredes oli hyvin suosittu. 1900-luvun loppupuolella fadoa ovat nostaneet uudelleen suosioon muiden muassa Mariza, Cristina Branco ja Madredeus. Fadon sanat ja sävel ovat yleensä melankolisia, ja sitä säestetään kitaroilla. Sen alkuperää ei tunneta, mutta sen juurien on arveltu olevan muun muassa trubaduurien lauluissa tai maurien musiikissa.
MTV Europe Music Awardsin palkinnon ovat saaneet portugalilaiset Blind Zero, Da Weasel ja The Gift. Vuoden 2005 MTV Europe Music Awards järjestettiin Lissabonissa. Maa on osallistunut Eurovision laulukilpailuun vuodesta 1964 lähtien, mutta ei ole voittanut kertaakaan. Portugalin kaikkein aikojen korkeimman sijoituksen saavutti vuonna 1996 Lúcia Moniz sijoittumalla kuudenneksi kappaleella O meu coração não tem cor. Muita tunnettuja edustajia Euroviisuissa ovat olleet Carlos Mendes, Adelaide Ferreira, Dulce Pontes, Sara Tavares, Lúcia Moniz, Rita Guerra ja Nonstop. Lissabonissa on pidetty vuodesta 2004 pidetty kahden vuoden välein brasilialaisen Rock in Rio -musiikkifestivaalin innoittamat Rock in Rio Lisboa -festivaalit.
pienoiskuva|[[Folk rock -yhtye Quinta do Bill.]] Taidemusiikin säveltäjistä tunnetuimpia ovat Manuel Cardoso, Pedro de Escobar, Juhana IV ja Duarte Lobo. Tuotteliaimpia sinfonisen musiikin säveltäjistä on ollut Joly Braga Santos, joka sävelsi kuusi sinfoniaa. Hänen neljäs sinfoniansa sai Irlannin kansallisen sinfoniaorkesterin levyttämänä vuonna 2004 Midem-musiikkimessuilla jaettavan Cannes Classical Awardin. Taidemusiikin esittäjiä ovat muiden muassa pianisti Maria João Pires, viulisti Carlos Damas sekä sellisti Guilhermina Suggia. Tunnettuja orkestereita ja kuoroja ovat Porton kansallinen orkesteri, Orquestra Metropolitana de Lisboa (OML), Gulbenkian-orkesteri ja Lissabonin yliopiston kuoro. Lissabonin kansallinen konservatorio on toiminut vuodesta 1835, ja sitä on johtanut muiden muassa João Domingos Bomtempo.
Kuvataide
pienoiskuva|[[Domingos Sequeira: Ouriquen ihme]] Vielä reconquistan aikaan portugalilainen kuvataide rajoittui lähinnä maalauksiin kirkoissa, luostareissa ja palatseissa. Kuvataide alkoi kehittyä 1400-luvulla. Silloin Portugalin taiteeseen alkoi tulla italialaisia vaikutteita, ja goottilainen tyylisuunta jäi syrjään. Jotkut kuninkaat, kuten Juhana I nimittivät myös hovimaalareita. Tunnettu renessanssin aikainen taidemaalari oli Nuno Gonçalves, jonka tiedetään vaikuttaneen ainakin 1400-luvun jälkimmäisellä puoliskolla. Myöhemmin renessanssin aikana Portugalin kuvataiteeseen tuli muun muassa flaamilaisia vaikutteita.
1800-luvun tunnetuimpia taidemaalareita ovat Columbano Bordalo Pinheiro, Henrique Pousão ja António Silva Porto. 1900-luvun alun modernistista taidetta edustavat Amadeo de Souza Cardoso ja Almada Negreiros. Toisen maailmansodan jälkeisinä vuosina portugalilainen taidemaalari Maria Helena Vieira da Silva vaikutti Pariisissa ja sai myös kansainvälistä tunnustusta. Nykyajan taidemaalareita on muiden muassa Paula Rego.
Ruokakulttuuri
Portugalilaiset ruokalajit vaihtelevat alueittain. Sardiinia ja muita kalalajeja käytetään yleisesti. Arabien ja maurien ruokakulttuureista on jäänyt joitakin vaikutteita myös portugalilaiseen ruokaan, varsinkin maan eteläosissa. Chiliä ja valkosipulia käytetään laajasti. Tavallisimpia kasviksia ovat tomaatit, kaali ja sipuli.
Juusto ei kuulu tyypillisiin portugalilaisiin ruokalajeihin, vaan sitä syödään usein ennen ateriaa tai sen jälkeen. Portugalilaisia juustoja ovat esimerkiksi Castelo Branco ja Saloio.
Portugali tunnetaan ulkomailla port- ja madeiraviineistä. Maassa tuotetaan myös roséviini Mateusta. Suomessa vähemmän tunnettu viinityyppi on Portugalin pohjoisosassa valmistettava vihreä viini. Portugalissa olutta ja viiniä saavat lain mukaan nauttia kuusitoista vuotta täyttäneet. Muita alkoholijuomia ei saa luovuttaa alle 18-vuotiaille lainkaan.
Maan suuria pikaruokaketjuja on Burger Ranch, jolla on 35 ravintolaa eri puolilla maata.
Annika Thor
thumb|Annika Thor Annika Thor (o.s. Katz, s. 2. kesäkuuta 1950) on ruotsalainen kirjailija, joka kirjoittaa erityisesti lasten- ja nuortenkirjallisuutta.
Annika Thor syntyi göteborgilaiseen juutalaisperheeseen vuonna 1950, mutta nykyisin hän asuu Tukholmassa. Thor tuli kuuluisaksi elokuva- ja televisiokriitikkona. Aiemmin hän työskenteli kirjastonhoitajana. Nykyään hän on yksi suosituimmista ja kuuluisimmista nuortenkirjailijoista Ruotsissa. Hän on saanut useita palkintoja, kuten Astrid Lindgren -palkinnon 2000, Maria Gripe -palkinnon 2005 ja August-palkinnon 1997, ja hänen kirjojaan on käännetty monille eri kielille.
Thorin esikoisteos oli Saari meren keskellä (1996). Kirja pääsi ehdolle Ruotsin arvostetun August-palkinnon saajaksi ja sai arvostetun saksalaisen nuorisokirjallisuuspalkinnon. Saari meren keskellä on ensimmäinen osa neljästä kirjasta, jotka kertovat juutalaisista siskoksista Steffistä ja Nellistä, jotka asuvat Wienissä. Heidät lähetetään maanpakoon Ruotsiin, jotta he olisivat turvassa kansallissosialistien vainolta. Kirjasarja kertoo heidän lapsuudestaan ja elämästään pakoilijoina. Annika Thor teki käsikirjoituksen Steffin ja Nellin tarinan kertovaan televisiosovitukseen, joka näytettiin Ruotsin televisiossa joulukuussa 2003.
David Hasselhoff Show
David Hasselhoff Show on Sub-kanavalla huhti–kesäkuussa 2015 esitetty suomalainen keskusteluohjelma, jota juontaa yhdysvaltalainen näyttelijä-laulaja David Hasselhoff. Ohjelmassa esiintyivät myös suomalaiset näyttelijät Kari Ketonen ja Ville Tiihonen. Hasselhoff perehtyi ohjelmassa suomalaiseen kulttuuriin. Haastattelut ohjelmassa tehtiin englanniksi.
Annika Thor
Vuonna 1997 Annika Thor julkaisi kirjan Totuus vai tehtävä, joka voitti August-palkinnon. Kirja kertoo koulukiusauksesta, jossa 12-vuotias Nora pelkää että on menettänyt parhaan ystävänsä. Nora ei missään nimessä haluaisi oleilla epäsuositun Karinin kanssa. Kirja kertoo koulussa päivittäin tapahtuvista julmuuksista. Annika Thor kertoo tarinan siten, että lukija ymmärtää että jokaista ihmistä pitää kohdella kunnioittavasti ja ottaa vastuu omista teoistaan. Kirjasta tehtiin myös elokuva, jonka ohjasi Christina Olofson. Annika Thor kirjoitti elokuvan käsikirjoituksen.
Thorin ensimmäinen lastenkirja oli vuonna 2002 ilmestynyt Punainen sydän, sininen perhonen. Tarina kertoo ala-asteella olevien Alvan ja Loven rakkaustarinan. Kirja sai saksalaisen nuorisokirjallisuus palkinnon vuonna 2004. Kirjan jatko-osa Perhosia mahassa, pala kurkussa kertoo Alvan ja Loven erosta. Heidän ystävyytensä kuitenkin jatkuu, sillä heillä molemmilla on kaneja lemmikkinä.
David Hasselhoff Show
Ruotsalaiseen ohjelmaformaattiin perustuva ohjelma kuvattiin tammikuussa 2015. Ruotsissa paikallista versiota esitettiin nimellä Hasselhoff – en svensk talkshow.
Oskar Nousiainen
Oskar Nousiainen, myös: Oskari Nousiainen ja O. Nousiainen, (8. toukokuuta 1892 Kangasniemi – 22. marraskuuta 1965 Helsinki) oli suomalainen kirjallisuudentutkija, prosaisti, runoilija ja suomentaja.
Forsius
Forsius on suomalainen suku, joka on vaikuttanut erityisesti Vihdissä. Nimi viittaa Helsingin kaupunkiin ja kertoi kantajansa olevan sieltä kotoisin. 1500-luvulla Forsius oli yleinen nimi papiston keskuudessa, tunnetuin oli Sigfridus Aronus Forsius (noin 1560–1624) astrologi ja almanakkojen julkaisija. Nykyisin elävät Forsiukset ovat kuitenkin Vihdin kirkkoherra Georgius Forsiuksen (k. 1640) jälkeläisiä.
Alien Hominid
Alien Hominid on The Behemothin ja Tuna Technologiesin kehittämä sekä Zoo Digital Publishingin ja O3 Entertainmentin julkaisema ammuntapeli. Aluksi suurta suosiota nauttinut, Tom Fulpin ja Dan Paladinin luoma flash-peli julkaistiin myös laajennettuna versiona PlayStation 2:lle, Xboxille ja Nintendo GameCubelle vuonna 2004 sekä Xbox 360:lle vuonna 2007.
Vastaanotto
Alien Hominid sai hyvät pisteet GameSpotilta, joka antoi pelille 8.4/10.
Alfons Almi
Alfons Aleksander Almi (vuoteen 1934 Alm; 20. elokuuta 1904 Helsinki – 22. helmikuuta 1991 Helsinki) oli suomalainen tenori ja oopperanjohtaja.
Elämä
Työskenneltyään aluksi meijerialalla Almi opiskeli vuodesta 1933 lähtien laulua muun muassa Hanna Granfeltin johdolla. Hän lauloi Suomalaisessa oopperassa 1930- ja 1940-luvulla useita merkittäviä tenorirooleja. Vuonna 1952 hänestä tuli oopperan talouspäällikkö ja muiden johtotehtävien kautta pääjohtaja vuosiksi 1956–1971. Vuonna 1971 hän jäi eläkkeelle johtajanvirasta ja ryhtyi lähes päätoimisesti hankkimaan Suomeen uutta ajanmukaista oopperataloa. Almi oli mukana oopperatalon peruskiven muurauksessa 1988 sekä vielä harjannostajaisissa 1990, muttei enää ehtinyt nähdä talon vihkiäisnäytäntöä 30. marraskuuta 1993.
Almi kunnostautui jatkosodassa useissa eri tehtävissä, muun muassa II/KTR 7:n suorasuuntaustykkijaoksen johtajana. Almi tuhosi runsaasti yli 100 vihollisen erilaista pesäkettä. Kannaksen Ryhmän komentaja kenraaliluutnantti Harald Öhquist esitti Almin palkitsemista Vapaudenristin 2. luokan Mannerheim-ristillä 18. kesäkuuta 1942. Ylipäällikkö Mannerheim ei kuitenkaan hyväksynyt esitystä. Myöhemmin kaksinkertainen Mannerheim-ristin ritari, kenraalimajuri Aaro Pajari yritti vaikuttaa Mannerheimiin Almin asiassa vielä 12. joulukuuta 1944 ja kirjoitti ylipäällikölle kirjeen. Mannerheim ei jostain syystä edes vastannut Pajarin lähettämään kirjeeseen. Ritariesitystä ei myöskään otettu uudelleen käsittelyyn.
Välikausitakki (albumi)
Välikausitakki on vuonna 1978 julkaistu Välikausitakki-yhtyeen ainoaksi jäänyt albumi. Levy äänitettiin Microvoxin studiolla yhtyeen jo varsinaisesti lopetettua toimintansa. Sillä soitti muusikoita Juice Leskisen yhtyeestä, Tabula Rasasta, Mummi Kutoo -yhtyeestä sekä vierailijana iskelmälaulaja Esko Rahkonen. Edesmenneen Coitus Intin urkuri Pena Penninkilampi laulaa yhden kappaleen.
Alfons Almi
Elämä
Almin puoliso oli balettitanssija ja baletinjohtaja Doris Laine.
Välikausitakki (albumi)
Levyn kappaleista vastasivat pääosin Mikko Alatalo, Leskinen, Harri Rinne ja Veltto Virtanen. Poikkeuksina ovat Kari Peitsamon "Danny, Go Home" ja Phil Spector -käännös "Anne on kaunein" (alun perin "Baby, I Love You"). Levyn CD-versio ilmestyi vuonna 2000. Lipposen Levy Ja Kasetti julkaisi albumista uuden vinyylipainoksen vuonna 2021. Se nousi Suomessa albumilistan 11:nneksi ja fyysisen albumilistan kolmanneksi.
Albumi sisälsi myös mainoksia: "Iso-Hymy", "MustaCasio on ihan jees" ja "Soundi".
Linkkirutto
Linkkirutto (vapaa käännös sanoille link rot) tai linkkimätä on termi prosessille, jonka seurauksena yhä suurempi osa hyperlinkeistä ei enää toimi. Linkkiruttoa esiintyy Internetin sivustojen välillä ja yksittäisten sivustojen sisällä. Termillä voidaan viitata myös päivittämättömiin sivuihin, jotka sotkevat hakukoneiden hakutuloksia. Toimimatonta linkkiä kutsutaan kuolleeksi linkiksi tai vanhentuneeksi linkiksi.
Laahustyranni
Laahustyranni (Tyrannus savana) on tyrannien heimoon kuuluva amerikkalainen varpuslintu. Sen laaja esiintymisalue ulottuu Meksikon eteläosista läpi Keski-Amerikan Etelä-Amerikan pohjoisosaan, Brasiliaan, Paraguayhin, Bolivian itä- ja pohjoisosiin, Uruguayhin ja Argentiinaan, jossa sitä tavataan paikoin Patagoniassa asti. Lajista tunnetaan neljä alalajia. Louis Jean Pierre Vieillot kuvaili lajin holotyypin Surinamesta vuonna 1808.
Luettelo katedraaleista ja tuomiokirkoista
Tämä on luettelo katedraaleista ja tuomiokirkoista.