cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kustaanmiekka
pienoiskuva|Kustaanmiekan ammusvarastoja Kustaanmiekka on saari Helsingin edustalla Suomenlahdessa. Kustaanmiekka on eteläisin kahdeksasta saaresta, jotka muodostavat Suomenlinnan kaupunginosan Helsingissä. Nykyisin kapeahko maakannas yhdistää sen viereiseen Susisaareen. Kustaanmiekalla sijaitsee merkittävä osa Suomenlinnan linnoituksesta, muun muassa Kuninkaanportti. Perimätiedon mukaan saari on nimetty Suomenlinnan linnoituksen rakennustöiden aikana syntyneen Ruotsin kruununprinssin Kustaan syntymän kunniaksi. Suomen hallitus teki jo vuonna 1919 päätöksen Kustaanmiekan säilyttämisestä historiallisena muistomerkkinä.
Salmi
pienoiskuva|[[M/S Gabriella lähestymässä Kustaanmiekan salmea kesällä 2014.]] Nimellä Kustaanmiekka viitataan usein myös Kustaanmiekan salmeen, joka on 81 metrin levyinen salmi Kustaanmiekan ja Vallisaaren välissä Kustaanmiekan itäpuolella. Salmesta kulkevat muun muassa kaikki Eteläsatamasta lähtevät matkustaja-autolautat Linda Linen pika-aluksia lukuun ottamatta, jotka kulkevat normaalisti Suomenlinnan länsipuolella sijaitsevasta Särkänsalmesta. Salmea levennettiin vuosina 1975–1976.
Ilta-Sanomien elokuussa 2019 julkaistu artikkeli kuvasi Kustaanmiekan salmea Suomen rannikon hankalimmaksi paikaksi ja kansainvälisesti harvinaislaatuiseksi ellei ainutlaatuiseksi. Salmi on hyvin kapea, minkä lisäksi se tekee S-mutkan, mikä on aiheuttanut onnettomuuksia. Niistä vakavin tapahtui huhtikuussa 1995, kun M/S Tallink ajautui sumuisen sään ja muun liikenteen vuoksi poikkeukselliselle reitille ja törmäsi oikea kylki edellä Kustaanmiekan salmen äkkijyrkkään penkereeseen. Alukseen tuli vuoto ja laiva jouduttiin evakuoimaan.
Aug. H. Soini
August Heikki Soini (8. maaliskuuta 1874 Kuopio – 15. maaliskuuta 1919 Helsinki) oli suomalainen liikemies, kunnallispoliitikko ja toimitusjohtaja.
Soini aloitti liikealalla jo nuorena poikana palvellen neljä vuotta Birger Hallmanin liikkeessä. Hän kävi sitten Kuopion kauppakoulun ja oli Raahen työväenkaupan johtajana 1897–1898, Porvoon osuuskaupan johtajana 1898 ja Raahen rautatien kasöörinä rautatietä rakennettaessa. Tämän jälkeen Soini perusti Raaheen siirtomaa- ja rautatavaraliikkeen ja piti sitä vuoteen 1902 saakka.
Vuonna 1902 Soini valittiin Helsinkiin perustetun Talous-Osakekaupan toimitusjohtajaksi ja hän hoiti tätä tehtävää vuoteen 1914 saakka jolloin hänestä tuli Suomen Tulitikkuyhdistyksen johtaja. Soini harjoitti Helsingissä myös omaa tukkukauppaa Aug. H. Soini Osakeyhtiön nimissä. Hän oli Helsingin Kauppiaiden Yhdistyksen johtokunnan jäsen ja puheenjohtaja ja kuului Helsingin kaupunginvaltuustoon. Soini kuului Helsingin Kauppiaiden Kauppakoulun perustajiin ja oli koulun johtokunnan puheenjohtajana. Soini oli mukana Suomalaisen puolueen toiminnassa ja oli ehdokkaana vuoden 1907 eduskuntavaaleissa.
Soini oli omistajana kahvipaahtimo Osakeyhtiö Kaffe Aktiebolagissa (36%) ja Konekauppa-Osakeyhtiö Aatrassa (25%) sekä toimitusjohtajana Suomalainen Tupakkatehdas Oy:ssä. Hän oli myös helsinkiläisen olutpanimon Oy Fortuna Ab:n johtokunnan jäsenenä.
Soinin kuoltua runoilija Eino Leino kirjoitti hänestä muistorunon joka julkaistiin Helsingin Sanomissa maaliskuussa 1919 ja Leinon runokokoelmassa Syreenien kukkiessa. Soini oli tukenut taloudellisesti runoilijaa ja vähän ennen kuolemaansa hän oli aikonut lahjoittaa Leinolle talon Espoon Suvisaaristosta. Soinin kuoleman vuoksi tämä hanke raukeni. Soini on haudattu Hietaniemen hautausmaalle.
August Heikki Soini oli naimisissa Signe Maria Höckertin (1868–1947) kanssa. Heillä oli neljä lasta joista tytär Maili Tellervo (1800–1985) oli naimisissa itävaltalaisen tekstiilitehtailijan pojan, taidemaalari Richard Hämmerlen (1892–1944) kanssa. Soinilla oli myös yksi avioton tytär.
Saksan Grand Prix 1987
Saksan Grand Prix 1987 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 26. heinäkuuta 1987 Hockenheimringin radalla. Kilpailu oli kauden kahdeksas, ja sen voitti edellisessä kilpailussa täpärästi toiseksi jäänyt Nelson Piquet. Voitto oli hänelle kauden ensimmäinen. Paalupaikalta lähtenyt Nigel Mansell joutui keskeyttämään moottoririkon takia.
Nur Ali
Nur Ali (s. 12. lokakuuta 1974 Karachi) on pakistanilainen autourheilija, joka on tehnyt uraa lähinnä Yhdysvaltain sarjoissa. Hän on kaksinkertainen SCCA Formula Mazda Southwest -sarjan mestari.
Vuosina 2000–2007 Ali kilpaili Yhdysvaltain lounaisosissa SCCA:n alueellissa Formula Mazda kilpailuissa. Kahdeksan kauden rupeaman tuloksena oli kaksi sarjamestaruutta ja yksi kolmas sija.
Vuosina 2003, 2007 ja 2008 Ali kilpaili myös lounaisen alueen Formula Continental kisoissa sijoittuen kahdella viimeisellä kaudella molemmilla kerroilla sarjassa kuudenneksi.
Kaudella 2006–2007 Ali kilpaili kansainvälisessä A1GP -sarjassa Pakistanin joukkueessa. Joukkueen loppusijoitus oli 22.
Kausilla 2008–2010 Ali kilpaili Yhdysvalloissa ARCA sarjassa Cunningham Motorportin teamissa. Kahdella ensimmäisellä kaudella ajokkina oli Dodge Charger, joka vaihtui kolmannelle kaudelle Chevroletiin.
Kaudella 2011 Ali ajoi yhden NASCAR Nationwide sarjan kilpailun Rick Ware Racingin Chevroletilla.
Ln
Ln tai LN tarkoittaa seuraavia:
Ivan Rachůnek
Ivan Rachůnek (s. 6. heinäkuuta 1981 Zlín, Tšekkoslovakia) on tšekkiläinen jääkiekkoilija, joka pelaa Slovakian Extraligan HC Košicessa.
Seuraura
Rachůnek on HC Zlínin kasvatti. Hän voitti kaudella 1998–1999 Tšekin A-juniorisarja Extraliga juniorůn maalipörssin ja sijoittui pistepörssissä toiseksi HC Vsetínin Radim Kucharczykin jälkeen tehoilla 37+22=59. Rachůnek debytoi samalla kaudella myös Extraligassa, jossa hän pelasi neljä runkosarjaottelua ilman tehopisteitä. Tampa Bay Lightning varasi Rachůnekin seitsemännellä kierroksella 187. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 1999. Samana kesänä myös OHL-joukkue Windsor Spitfires varasi hänet 19. pelaajana CHL:n varaustilaisuudessa. Rachůnek aloitti joukkueessa kauden 1999–2000, mutta palasi kuitenkin kesken kauden Zlíniin, jossa hän pelasi loppukaudella viisi Extraliga-ottelua tehden yhden syöttöpisteen.
Varsinaisella Extraligan tulokaskaudellaan 2000–2001 Rachůnek teki 50 runkosarjaottelussa tehot 8+9=17 sekä kuudessa playoff-ottelussa yhden maalin. Hän keräsi runkosarjassa myös 93 jäähyminuuttia, joilla Rachůnek jakoi Extraligan jäähypörssin kymmenennen sijan HC Slavia Prahan Jan Kloboučekin ja HC Karlovy Varyn Normunds Sējējsin kanssa. Kaudella 2001–2002 hän keräsi liigan yhden kauden jäähyennätyksensä 141 minuutillaan, joilla Rachůnek sijoittui jäähypörssissä viidenneksi. Kaudeksi 2003–2004 hän siirtyi Zlínistä HC České Budějoviceen ja kaudeksi 2004–2005 HC Znojmoon.
Kaudeksi 2005–2006 Rachůnek palasi taas Zlíniin, jonka toiseksi paras maalintekijä ja kolmanneksi paras pistemies hän oli tehoilla 13+12=25. Kaudella 2006–2007 Rachůnek oli joukkueen toiseksi paras pistemies Petr Leškan jälkeen tehoilla 14+14=28 ja kaudella 2007–2008 taas Zlínin toiseksi paras maalintekijä ja kolmanneksi paras pistemies. Kaudella 2010–2011 hän teki Extraligan yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 17=17=34, joilla Rachůnek oli joukkueen kolmanneksi paras pistemies.
Maajoukkueura
Rachůnek pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2001, jolloin hän voitti maailmanmestaruuden. Rachůnek pelasi myös alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 1999. Tšekin A-maajoukkueessa hän on pelannut yhteensä 47 ottelua tehopistein 4+7=11. Rachůnek teki A-maajoukkuedebyyttinsä 31. elokuuta 2006 Česká pojišťovna Cupin avausottelussa Liberecissä Suomea vastaan. Hänen ensimmäinen A-maajoukkuemaalinsa syntyi 19. joulukuuta 2010 Channel One Cupissa Moskovassa Ruotsia vastaan.
Muuta
Rachůnekin isoveli Karel pelasi omalla urallaan puolustajana yli 300 NHL-ottelua ja kuului Tšekin vuoden 2010 maailmanmestarijoukkueeseen. Hän kuoli Lokomotiv Jaroslavlin lento-onnettomuudessa syyskuussa 2011. Heidän pikkuveljensä Tomáš pelaa Extraliga-joukkue HC Karlovy Varyssä.
Robert Benson
Robert John ”Bobby” Benson (18. toukokuuta 1894 Winnipeg – 7. syyskuuta 1965) oli kanadalainen jääkiekkoilija ja olympiavoittaja. Hän oli vasempana puolustajana Winnipeg Falconsin joukkueessa, joka voitti kultaa Antwerpenin kesäolympialaisissa 1920.
Robert Bensonin vanhemmat olivat kotoisin Islannista.
Kermasieppo
Kermasieppo (Tregellasia capito) on Australiassa tavattava pensassieppoihin kuuluva varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö
Kooltaan kermasieppo on 12–13 cm pitkä. Lajin sukupuolet muistuttavat ulkonäöltään toisiaan. Selkä on lajilla väritykseltään oliivinvihreä ja pää harmaa. Vatsastaan ja rinnastaan lintu on keltainen. Otsa on valkoinen tai oranssiin vivahtava. Nuoret linnut ovat selästään punaruskeita ja vatsastaan vaaleankeltaisia valkoisin viiruin. Valkonaamasieppo (Tregellasia leucops) muistuttaa kermasieppoa, mutta eroaa tästä mustan otsan ja valkoisten silmänympärysten perusteella.
Levinneisyys ja elinympäristö
Kermasieppoa tavataan Australian itärannikolta kahtena erillisenä populaationa. Pohjoisempi populaatio sijaitsee Queenslandin osavaltion koillisrannikolla ja eteläisempi populaatio Uuden Etelä-Walesin osavaltion alueella hieman Kauriin kääntöpiirin pohjoispuolella. Lajin elinympäristöä ovat kosteat eukalyptusmetsät sekä trooppiset ja subtrooppiset sademetsät. Kermasieppo viihtyy erityisesti tiheän kasvillisuuden joukossa.
Ravinto
Kermasiepon ravinto koostuu pääosin hyönteisistä, mutta toisinaan laji syö myös siemeniä. Lintu etsii ruokansa maasta tai puiden keskikerroksista.
Elintavat
Kermasiepot liikkuvat yleensä yksin tai pareittain. Ne ovat hiljaisia ja huomaamattomia lintuja. Lajin pesimäkausi kestää levinneisyysalueen pohjoisosissa heinäkuulta joulukuulle ja etelämpänä syyskuulta joulukuulle. Pesänsä lintu rakentaa pensaaseen ruohoista, sammalesta, juurista ja lehdistä sitoen ne yhteen hämähäkinseitillä. Naaras munii kaksi munaa ja hautoo niitä vajaat kolme viikkoa. Koiras ruokkii hautovaa naarasta ja osallistuu myös kuoriutuneiden poikasten hoitoon. Pesivällä parilla on apuna myös muita kermasieppoja, yleensä koiraita.
HMS Ready (J223)
HMS Ready (viirinumero J223) Britannian kuninkaallisen laivaston 1943 valmistunut Algerine-luokan miinanraivaaja toisessa maailmansodassa.
Valmistus
Alus tilattiin Harland and Wolffilta Belfastista, missä köli laskettiin 14. huhtikuuta 1941 telakkanumerolla 1143. Se laskettiin vesille 11. tammikuuta 1943 ja valmistui 21. toukokuuta.
Palvelus
Alus luovutettiin 1951 Belgialle, joka liitti sen laivastoonsa nimellä J. E. van Haverbreke. Alus romutettiin 1961 Belgiassa.
Inkavaltakunnan tieverkosto
thumb|Inkojen tieverkosto thumb|Inkojen rakentama tie [[Machu Picchuun.]] Inkavaltakunnan tieverkosto (Qhapaq Ñan ) oli 1500-luvulla kukistuneen Inkavaltakunnan laaja ja edistynyt tieverkosto Etelä-Amerikan länsiosissa Andien vuoristossa ja Tyynenmeren rannikkoseudulla. Teitä verkostossa oli yhteensä 40 000 kilometriä.
Unesco liitti vuonna 2014 inkojen tieverkoston maailmanperintöluetteloonsa.
Historia
Inkat rakensivat tiensä useiden vuosisatojen aikana ennen espanjalaisvalloitusta. Verkosto perustui osittain inkoja edeltäneisiin teihin. Verkosto kasvoi laajimmilleen 1400-luvulla, kun Inkavaltakunta oli saavuttanut suurimman kokonsa.
Osia tieverkostosta on säilynyt nykyaikaan, mutta suurin osa siitä on rapistunut ja peittynyt kasvillisuuden alle. Tieverkoston säilyneet osat ovat alkuperäisen kaltaisia, sillä paikalliset yhteisöt ylläpitävät ja korjaavat teitä edelleen perinteisillä materiaaleilla ja tekniikoilla. Etenkin syrjäisellä maaseudulla sijaitsevat osuudet ovat yhä säilyneet hyvässä ja alkuperäisessä kunnossa.
Tarkoitus
Tieverkosto yhdisti laajan Inkavaltakunnan kylät ja kaupungit. Teitä käytettiin sotilaallisiin ja viestinnällisiin tarkoituksiin sekä tavaraliikenteeseen. Teillä marssivat armeijat ja juoksivat lähetit. Lähettiverkosto pystyi toimittamaan viestin tai paketin teitä pitkin vuorokaudessa 240 kilometrin päähän.
Tiet ja majatalot
Inkavaltakunnan tieverkostossa oli teitä yhteensä 40 000 kilometrin verran. Siinä oli kaksi pohjois–eteläsuuntaista päätietä: rannikon valtatie ja vuoriston valtatie. Ylänkötie kulkee nykyisen Ecuadorin ja Kolumbian vastaisen rajan läheisyydestä Perun ylängön kautta Titicacajärven ohi nykyisen Argentiinan luoteisosaan. Rannikkotie kulkee puolestaan nykyisen Perun Tumbesista Atacaman aavikolle ja sieltä nykyisen Chilen Santiagoon. Ehkäpä vaikuttavin tien osa on Cuzcon ja Quiton välinen tie, jolla monet Inkavaltakunnan keskuksista sijaitsivat. Rannikkotie oli 4 000 kilometriä pitkä ja jopa seitsemän metriä leveä. Siitä lähti poikkiteitä Andien valtatielle ja lopulta laamapolkuja ylös vuoristoon.
Majataloja oli 20 kilometrin välein; jotkin niistä olivat linnoituksia, joissa oli sotilastarvikkeita.
Rakenne
Inkojen tieverkosto oli hyvin edistynyt jopa eurooppalaisiin teihin verrattuna. Inkat päällystivät sademetsään ja pilvimetsiin rakentamansa tiet mukulakivillä. Rinteillä tiet louhittiin usein portaina kallioon. Tiet olivat kapeita, vain 1–3 metrin levyisiä, koska maasto oli jyrkkä ja epätasainen. Autiolle ja vähäsateiselle rannikolle rakennettuja teitä sen sijaan harvoin päällystettiin, ja ne olivat muutenkin vuoristoteitä luonnonmukaisemmat. Ne olivat 3–10 metriä leveitä. Asumattomilla seuduilla tiet oli merkitty vain kivillä tai puutolpilla, mutta kastelluissa laaksoissa ne reunustettiin ilmatiilistä tai juntatusta maasta rakennetuilla muureilla. Teillä oli usein portaita, sillä inkat eivät tunteneet pyörää ja kulkivat teillään vain jalkaisin.
Sillat
Syvien jokirotkojen yli johti riippusiltoja, jotka uusittiin vuosittain. Inkojen riippusillan uudelleen rakentaminen vei 20 päivää. Suurimmat riippusillat olivat 45 metrin pituisia. Inkat rakensivat siltoja myös kivestä ja puusta, ja he ylittivät jokia joskus lautoilla. Andeilla on edelleen inkatyylisiä riippusiltoja, joita käytetään rotkojen ylittämiseen.
Cis-trans-isomeria
thumb|left|200px|[[Cis-2-buteeni|cis-2-buteeni]] thumb|left|200px|[[Trans-2-buteeni|trans-2-buteeni]] Cis-trans-isomeria on geometrisen isomerian ja stereoisomerian muoto, jolla kuvataan atomien tai atomiryhmien suuntautumista molekyylissä. Cis-trans-isomeriaa esiintyy kaksoissidoksellisilla (alkeeneilla) ja syklisillä (rengasrakenteisilla) yhdisteillä.
Orgaanisten molekyylien C–C-kaksoissidos ei salli vapaata kiertymistä sidosakselin ympäri. Kaksoissidoksen muodostaviin hiiliin liittyvät atomit tai atomiryhmät joutuvat siten eri asemaan toisiinsa ja kaksoissidokseen nähden. Jos molemmissa kaksoissidoksen muodostamissa hiilissä on kiinnittyneenä jokin muu atomi tai atomiryhmä kuin vety, voivat ne sijaita kaksoissidokseen nähden samalla puolella (cis-isomeeri) tai eri puolilla (trans-isomeeri). Tätä isomerian lajia kutsutaan cis-trans-isomeriaksi. Kun substituentteja on enemmän kuin kaksi, käytetään E,Z-nimeämistapaa (E,Z-isomeria). Rengasrakenteisilla yhdisteillä cis-isomeerissä substituentit ovat samalla puolella renkaan muodostamaa tasoa ja trans-isomeerissä eri puolilla.
Reaktiivisuus
Kaksoissidoksissa cis- ja trans-asemista trans-konfiguraatio on termodynaamisesti stabiilimpi, toisin sanoen jos sidos saisi vapaasti kiertyä, se asettuisi suurimmaksi osaksi trans-muotoon, korkeamman energian cis-muodon jäädessä pienemmälle osuudelle. Kiertymiselle on kuitenkin oltava mekanismi; se ei tapahdu itsestään. Sidos voi kiertyä esimerkiksi sivureaktiona nikkelikatalyytin vaikutuksesta cis-rasvahappoja hydrattaessa, jolloin syntyy sivutuotteena transrasvoja. Toinen cis-trans-isomeereja tasapainottava reaktiotyyppi on valon aiheuttama kaksoissidoksen hajoaminen kahden radikaalikeskuksen väliseksi yksinkertaiseksi sidokseksi, joka voi kiertyä ja palata kaksoissidostilaan trans-muodossa. Esimerkiksi retinaali on silmän hämäränäkösolujen rodopsiinipigmentin aktiivinen osa, joka isomeroituu cis-muodosta trans-muotoon, kun valo osuu siihen. Trans-retinaali ei enää sovi rodopsiinireseptoriin ja irtoaa, mikä käynnistää hermoimpulssin lähettämiseen johtavan tapahtumaketjun.
Termodynaaminen stabiilius ei kuitenkaan tarkoita, että trans-muoto olisi välttämättä suosituin kaikissa reaktioissa. Esimerkkinä on prosessi, jossa trans-muoto absorboi valoa paremmin kuin cis-muoto, ja valon vaikutuksesta kaksoissidos hajoaa yksinkertaiseksi sidokseksi radikaalireaktiolla, kiertyy cis-muotoon ja sitoutuu uudelleen kaksoissidokseksi. Prosessia voi käyttää preparatiivisesti.
Riippuu yhdisteestä, miten cis-trans-isomeria tarkalleen vaikuttaa aineen ominaisuuksiin. 2-penteenin isomeerien kiehumispiste eroaa vain yhdellä asteella, kun taas fumaarihappo (trans-muoto) ja maleiinihappo (cis-muoto) ovat niin erilaisia ominaisuuksiltaan, ettei niitä alun perin edes tunnistettu lähes samanlaisiksi aineiksi.
Avaruudellista isomeriaa kutsutaan myös diastereomeriaksi, jossa syn tarkoittaa ”samalla puolella” (cis) ja anti ”eri puolella” (trans). Eri diastereomeerit reagoivat monessa tapauksessa eri tavalla, erityisesti jos isomeria on renkaassa. Atomien ja sidosten väliset kulmat vaikuttavat suoraan siihen, miten sidosten orbitaalit sijaitsevat avaruudessa ja siten myös miten ne reagoivat. Esimerkiksi eliminaatioreaktioissa, joissa muodostuu kaksoissidos, poistuvien atomien on oltava samassa linjassa. Tämä onnistuu, jos ne ovat anti-muodossa eli vastakkaisilla puolilla, muttei silloin, jos ne ovat syn-muodossa eli samalla puolella. Sama pätee myös epoksidien muodostumiseen kloorialkoholeista, joka on SN2-reaktio: trans-2-klorosykloheksanoli muodostaa epoksidin, cis-2-klorosykloheksanoli ei. Jotta epoksidi muodostuisi, alkoholin hapen on päästävä C–Cl-sidoksen taakse, mikä ei onnistu cis-muodolta missään konformaatiossa.
Punkalaitumen kirkko
Punkalaitumen kirkko on Punkalaitumella sijaitseva kirkkorakennus. Sen vihki käyttöön Rovasti Idman vuonna 1774.
Punkalaitumella on ollut kirkko vuodesta 1639 lähtien. Silloin seurakunta määrättiin itsenäiseksi kirkkoherrakunnaksi Pietari Brahen perustamisasiakirjan nojalla. Vanhaa kirkkoa kunnostettiin 1700-luvulla useaan otteeseen. Salama kuitenkin sytytti kirkon 1773 ja oli aloitettava uuden kirkon rakentaminen.
Uuden kirkon suunnitteli ja rakensi Johan Björman. Se nousi vanhan kirkon viereen punkalaitumelaisten omista puista ja osin omin voiminkin. Alkuperäisessä asussaan kirkko ilmeisesti edusti tyypillistä lounaissuomalaista pitkäkirkkotyyppiä, johon kuului tapulimaisesti nivelletty torni. Myöhemmin kaksi sivueteistä yhdistettiin kirkkosaliin, jolloin kirkko sai nykyisen ristikirkon muodon. Kellotapuli tehtiin ajan tavan mukaan kirkon länsipäähän. Piirustuksissa se oli piirretty sirommaksi, mutta rakennusvaiheessa päädyttiin kustannussyistä yksinkertaisempaan ja massiivisempaan muotoon. Nykyinen ulkoasu on perua 1800-luvun jälkipuolen, erityisesti A.Cavénin vuoden 1873 suunnitelmien pohjalta tehdyistä uudistuksista. Kirkkoa on korjattu mm. vuosina 1909, 1939 ja 1974. Ulkoremontti ja -maalaus on tehty 1994.
Vuoden 1796 maalaustöiden yhteydessä maalaria pyydettiin maalaamaan myös alttaritaulu. Sen jälkeen niitä oli kaksi asetettuina päällekkäin. Toinen esitti Jeesusta ristillä ja toinen ehtoollista. Näihin ei kuitenkaan oltu tyytyväisiä, joten alettiin kerätä varoja uuteen tauluun. Nykyinen taulu on Alexandra Såltinin maalaama vuodelta 1888. Se esittää Kristuksen kirkastamista.
Innocentius IV
thumb|200px|Innocentius IV:n vaakuna. thumb|200px|Innocentius IV lähettää edustajiaan suurkaanin luokse. Innocentius IV, syntymänimeltään Sinibaldo de Fieschi (1180 – 7. joulukuuta 1254) oli paavina 25. kesäkuuta 1243 – 7. joulukuuta 1254. Hän oli lähtöisin korkea-arvoisesta genovalais suvusta, opiskeli Parmassa ja Bolognan yliopistossa ja oli yksi oman aikansa parhaita kirkkojärjestyksen tuntijoita. Hänen edeltäjänsä Celestinus IV hallitsi vain kahdeksantoista päivää, joten Innocentius oli käytännössä Gregorius IX:n seuraaja.
Fredrik II ei vaikuttanut alistuvan paavin ehdottomaan ylivaltaan, joten Innocentius pakeni Roomasta vuonna 1244 Genovaan ja Lyoniin, ja palasi Roomaan vasta Fredrikin kuoltua vuonna 1253. Loppuelämänsä hän käytti siihen, että yritti kammeta Fredrikin poikaa Manfredia vallasta.
Mongolivaltakunta käytti hyväkseen tätä valtatyhjiötä ja kävi järjestelmällisesti veristä valloitussotaa Etelä-Venäjällä ja Euroopassa vuodesta 1223 lähtien aina vuoteen 1242 saakka, jolloin mongoliarmeijan eteneminen loppui äkillisesti Wienin liepeille. Vuonna 1245 Lyonin konsiilissa Innocentius katsoi aiheelliseksi lähettää tiedustelijoita ja neuvottelijoita mongolikaanien valtakuntiin. Ainoastaan Güyük-kaani vastasi paavin kirjeeseen, tosin vaatimalla tämän alistumista mongolivaltaan.
Jana Novotná
Jana Novotná (2. lokakuuta 1968 Brno, Tšekkoslovakia – 19. marraskuuta 2017 Tšekin tasavalta ) oli tšekkiläinen tennispelaaja. Hänen uransa suurin turnausvoitto kaksinpelissä oli Wimbledonin mestaruus vuodelta 1998. Hän oli myös menestyksekäs nelinpelipelaaja. Novotná voitti 12 Grand Slam -turnausta nelinpelissä ja neljä sekanelinpelissä.
Innocentius IV
Innocentius IV:n bulla Ad extirpanda antoi inkvisitiolle luvan hankkia tunnustuksia kerettiläisiksi epäillyiltä kiduttamalla.
Jana Novotná
1980-luku
Novotná aloitti ammattilaisuransa vuonna 1986. Tuona vuonna hän voitti kaksi ITF-tason kaksinpeliturnausta. Uransa alkuvaiheessa hänet tunnettiin ensisijaisesti menestyksestään nelinpelissä. WTA-tason kaksinpeliturnauksia hän voitti 1980-luvun loppuvuosina kaksi, Adelaidessa joulukuussa 1988 ja Strasbourgissa toukokuussa 1989, kun nelinpeliturnausten voittoja tuli 14. Seitsemässä näistä turnauksista hänen parinaan oli Helena Suková, neljässä Catherine Suire, kahdessa Tine Scheuer-Larsen ja yhdessä Claudia Kohde-Kilsch. Sukován kanssa hän voitti vuonna 1989 Wimbledonin tennisturnauksen nelinpelin. Jim Pughin kanssa Novotná voitti vuonna 1988 sekanelinpelin Australian avoimissa ja Yhdysvaltain avoimissa ja vuonna 1989 Australian avoimissa ja Wimbledonissa.
Novotná oli Tšekkoslovakian joukkueen jäsen maan voittaessa Fed Cupin vuonna 1988. Samana vuonna järjestetyissä Soulin olympialaisissa hän voitti nelinpelissä hopeaa Sukován kanssa.
Hakkalan koulu
Hakkalan koulu on peruskoulun 7.–9. luokat käsittävä yläkoulu Hämeenlinnan Lammin pitäjän kirkonkylän taajamassa. Koulu toimii samassa rakennuksessa Lammin lukion kanssa. Hakkalan koulussa annetaan pienryhmäopetusta ja joustavaa perusopetusta. Vuonna 2020 koulussa on noin 220 peruskoulun oppilasta. He tulevat Lammin lisäksi etupäässä Tuuloksesta.
Jana Novotná
1990–1993
1990-luvun alussa Novotná sai valmentajakseen Hana Mandlíkován. Hänen nelinpeliparinaan jatkoi vielä suurimman osan kaudesta 1990 Helena Suková, jonka kanssa hän voitti tuolloin Australian avointen, Ranskan avointen ja Wimbledonin nelinpelin mestaruuden. He voittivat kauden aikana yhdessä myös viisi muuta nelinpeliturnausta. Novotná ja Suková pelasivat nelinpelin loppuottelussa myös Yhdysvaltain avoimissa, mutta mestaruuden veivät silloin Gigi Fernández ja Martina Navrátilová.
Novotná pääsi ensimmäistä kertaa urallaan kaksinpelin Grand Slam -loppuotteluun vuoden 1991 Australian avoimissa. Hän hävisi ottelun Monica Selesiä vastaan. Ensimmäisen erän voitti Novotná 7–5, mutta kaksi seuraavaa menivät Selesille selvin luvuin. Novotná voitti vuonna 1991 kaksi kaksinpeliturnausta, edellisvuonna hän oli ottanut yhden kaksinpelin turnausvoiton. Nelinpelissä hän voitti kaudella 1991 kahdeksan turnausta, joista kolme Gigi Fernándezin kanssa, jonka kanssa hän oli voittanut myös yhden turnauksen edelliskaudella. Fernández ja Novotná voittivat yhdessä muun muassa Ranskan avointen nelinpelin 1991, jonka loppuottelussa he voittivat Larisa Neilandin ja Nataša Zverevan, jotka Novotná oli voittanut aiemmin Sukován kanssa 1989 Wimbledonin ja 1990 Ranskan avointen loppuotteluissa. He olivat myös häviävänä osapuolena Australian avointen ja Wimbledonin nelinpelin loppuotteluissa, joista Wimbledonin voiton veivät juuri Neiland ja Zvereva. Vuoden 1991 Yhdysvaltain nelinpelin loppuottelussa Novotná pelasi Neilandin parina ja he hävisivät mestaruuden Pam Shriverille ja Zverevalle.
Hakkalan koulu
Opettajia on nelisenkymmentä (yhdessä Lammin lukion kanssa). Rehtorina toimii Esa Kähkönen.
Jana Novotná
1990–1993
Kaudella 1992 Novotná voitti seitsemän nelinpeliturnausta, kaikki Larisa Neilandin kanssa, jonka kanssa hän oli ottanut yhden turnausvoiton kaudella 1991, ja kaudella 1993 viisi nelinpeliturnausta, kolme Neilandin kanssa. Kaudella 1992 Novotná ja Neiland pelasivat Wimbledonin ja Yhdysvaltain avointen loppuotteluissa, mutta hävisivät molemmilla kerroilla entisille nelinpelipareilleen Zverevalle ja Gigi Fernándezille, ja 1993 Ranskan avointen ja Yhdysvaltain avointen nelinpelin loppuotteluissa, jolloin voittajina olivat jälleen Fernández ja Zvereva. Kaksinpelissä Novotná voitti 1993 kaksi turnausta, mattoalustalla pelatut turnaukset Brightonissa ja Osakassa, ja pelasi ensimmäisen kerran urallaan Wimbledonin loppuottelussa, jossa kohtasi Steffi Grafin. Hän hävisi niukasti ottelun ensimmäisen erän, voitti seuraavan ja johti ratkaisevaa kolmatta erää jo 4–1 ja syöttövuoroaan tuossa tilanteessa 40–15. Graf voitti kuitenkin viisi peliä putkeen ja vei mestaruuden.
Hakkalan koulu
Hakkalan koulussa aloitettiin syksyllä 2006 opetusministeriön joustavan perusopetuksen (JOPO) hanke, jonka tarkoitus on edistää perusopetuksen oppilaiden valmiuksia työelämään. Hanke toteutetaan Lammilla nimellä Duuniluokka. Vastaavia luokkia on Suomessa ollut noin kymmenen vuoden ajan.
Uusi koulurakennus otettiin käyttöön tammikuussa 2007. Uudessa koulurakennuksessa on sekä lukion että yläkoulun tiloja. Lisäksi opetusta on viereisessä Pasaapelin koulurakennuksessa sekä Lammin kirjastolla.
Hegeliläisyys
Hegeliläisyys on G. W. F. Hegelin alulle panema filosofinen suuntaus. Se voidaan tiivistää Hegelin tunnettuun lauseeseen: ”Mikä on järjellistä on todellista ja mikä on todellista on järjellistä”. Hegelin tavoitteena oli pelkistää todellisuus synteettisemmäksi ykseydeksi transsendentaalisen idealismin järjestelmän pohjalta.
Hakkalan koulu
Hakkalan koulun vieressä sijaitsee liikuntakeskus, jossa on myös koulun käytössä oleva liikuntasali, uimahalli sekä kuntosali.
Hegeliläisyys
Metafysiikassa hegeliläisyys oli historiallisesti suuntautunutta absoluuttista idealismia. Hegel katsoi historian olevan dialektinen prosessi. Poliittisessa teoriassa Hegel painotti kollektivismia, yksilöitä kokonaisuuden osina. Kummatkin ajatukset vaikuttivat huomattavasti muun muassa marxilaisuuteen (dialektinen materialismi).
Filosofinen menetelmä
thumb|180px|[[Georg Wilhelm Friedrich Hegel|G. W. F. Hegel (1770–1831) toimi filosofian professorina Jenan, Heidelbergin ja Berliinin yliopistoissa.]]
Hegelin filosofinen menetelmä perustui kaikkien käsitteiden ja asioiden triadiseen, kolmitasoiseen, kehitykseen (Entwicklung). Näin, hän toivoi, filosofia ei ollut ristiriidassa kokemuksen kanssa, vaan saattoi antaa kokemuksen tarjoamalle tiedolle filosofisen eli perimmäisen selityksen. Jos halutaan esimerkiksi tietää, mitä vapaus on, otetaan vapauden käsite sieltä, mistä se on alun perin löydettävissä, eli "villin ihmisen" rajoittamattomasta toiminnasta. Tällainen ihminen ei tunne tarvetta rajoittaa ajatteluaan, tunteitaan tai toimintapyrkimyksiään millään tavalla. Seuraavaksi havaitsemme, että "villi" on luovuttanut tämän vapauden ja vaihtanut sen vastakohtaansa, sivistyksen ja lain asettamiin rajoitteisiin, tai tyranniaan. Kolmanneksi, lain alla olevassa kansalaisessa havaitaan kolmas kehitystaso, vapaus korkeammassa ja täydemmässä merkityksessä kuin villillä – vapaus tehdä, sanoa ja ajatella monia asioita, jotka olivat "villin" saavuttamattomissa. Havaitsemme, että tässä kolmitasoisessa prosessissa toinen taso on ensimmäiseen nähden sen täydellinen vastakohta tai tuho, tai ”kumoaminen” (Aufhebung). Havaitsemme myös, että kolmas taso on ensimmäinen taso palautettuna itseensä korkeammassa, todellisemmassa, rikkaammassa ja täydemmässä muodossa.
Näin nämä kolme tasoa ovat:
Nämä kolme tasoa seuraavat toisiaan kaikessa ajattelussa ja olemisessa, kaikkein abstrakteimmista loogisista prosesseista kaikkein monimutkaisimpiin konkreettisiin organisoidun mielen toimintoihin.
Oppi kehityksestä
Logiikassa, joka oli Hegelille tosiasiassa metafysiikkaa, joudumme käsittelemään kehitysprosesseja, joiden kohteena on todellisuus abstrakteimmassa muodossaan. Hegelin mukaan logiikka käsittelee käsitteitä, joista on riistetty niiden empiirinen sisältö. Todellisuuden tutkimisen ensimmäinen vaihe koskee olemisen loogista käsitettä. Oleminen ei ole Hegelille staattinen käsite, niin kuin esimerkiksi Aristoteleelle. Se on olemukseltaan dynaaminen, koska sillä on tapana kumoutua ja sitten palata itseensä korkeammassa käsitteessä, tulemisessa.
Aristoteleelle mikään ei ollut niin varmaa kuin se, että ”oleminen” on olemista, identtistä itsensä kanssa: kaikki on sitä mitä on. Hegel ei kieltänyt tätä, mutta lisäsi, että yhtä varmaa on, että kaikella on tapana tulla vastakohdakseen, ”ei-miksikään”, ja että kummatkin yhdistyvät tulemisen käsitteessä. Esimerkiksi, tiettyä pöytää koskeva totuus on, että se on pöytä. Hegelille yhtä tärkeää on totuus, että pöytä oli ennen pöydäksi tulemistaan puu, ja että siitä tulee tuhkaa. Koko totuus oli Hegelille siis, että puusta tuli pöytä ja siitä tulee tuhkaa. Siksi todellisuuden korkein ilmentymä on tuleminen, ei oleminen. Se on myös ajatuksen korkein ilmentymä, koska vasta silloin saavutamme täydellisimmän tiedon asiasta, kun tiedämme mitä se oli, mitä se on ja mitä se tulee olemaan — sanalla sanoen, kun tunnemme sen kehityksen historian.
Samalla tavalla kuten ”oleminen” ja ”ei-mikään” kehittyvät korkeammaksi ”tulemisen” käsitteeksi, elämä ja mieli kehittyvät korkeammiksi muodoiksi itsestään. Hegelille se mikä kehittyy on eri tasoilla nimeltään eri. Alimmalla tasolla se on ”oleminen”, korkeammalla ”elämä”, ja vielä korkeammalla tasolla ”mieli”. Ainoa asia joka on aina läsnä on prosessi (das Werden) itse. Tätä prosessia voidaan kuitenkin kutsua nimellä ”henki” (Geist) tai ”idea” (Begriff). Sitä voidaan kutsua jopa Jumalaksi.
Filosofian jaottelu
Hegelin mukaan kehitysprosesseja on tarkasteltava (1) itsessään; tämä on logiikan ja metafysiikan kohde; (2) itsensä ulkopuolella, luonnossa; tämä on luonnonfilosofian kohde; sekä (3) itsessään ja itselleen, mielessä; tämä on mielenfilosofian tai ”hengenfilosofian” (Geistesphilosophie) kohde.
Mielenfilosofia
Mielenfilosofian lähtökohtana on yksilöllinen, tai subjektiivinen, mieli. Tämä mieli on vain mielen ensimmäinen taso, mieli ”itsessään”. Toinen taso on objektiivinen mieli, eli laissa, moraalissa ja valtiossa objektifioitunut mieli. Kolmas taso on absoluuttinen mieli, tila jossa mieli kohoaa kaikkien luonnon ja instituutioiden asettamien rajoitusten yläpuolelle, ja on ainoastaan itsensä alainen taiteessa, uskonnossa ja filosofiassa. Mielen olemuksena on vapaus, ja sen on kehittyäkseen murtauduttava ulos luonnon ja inhimillisten instituutioiden asettamasta toiseudesta.
Historianfilosofia
Hegelin tunnetuimpia ja helpoimmin ymmärrettäviä näkemyksiä ovat hänen ajatuksensa koskien valtiota, historiaa ja absoluuttista henkeä. Valtio oli Hegelille henki objektifioituna. Yksilö on intohimojensa, ennakkoluulojensa ja sokeiden mielijohteidensa vuoksi vain osittain vapaa, ja alistuu välttämättömyyden ikeen, vapauden vastakohdan, alle. Tämä ies ilmenee muiden oikeuksien, moraalin ja lopulta yhteiskuntamoraalin tunnustamisessa. Kaikkein perustavin instituutio on perhe. Perheet muodostavat kansalaisyhteiskunnan, joka on kuitenkin epätäydellinen organisoitumisen muoto verrattuna valtioon. Valtio on idean täydellisin yhteiskunnallinen ruumiillistuma, ja edustaa tällä kehitystasolla Jumala itseään. Valtio varustaa meille perustuslain, ja suhteessa muihin valtioihin kansainvälisen oikeuden. Matkallaan historiallisten vaiheiden kautta se kulkee ”historian dialektiikan” kautta.
Hegelin mukaan perustuslaki on kansan kollektiivinen henki, ja että hallintovalta on tämän hengen ruumiillistuma. Jokaisella kansalla on yksilöllinen henkensä, ja suurin rikos on se, kun tyranni tai valloittaja tukahduttaa kansakunnan hengen. Sota on poliittisen edistyksen välttämätön osa. Se on kriisi eri valtioissa ruumiillistuneen idean kehittymisessä, ja tästä kriisistä kehittyy tai selviytyy voittajana paras valtio. Historiallisen kehityksen pohja on siis rationaalinen, koska valtio on järjen ruumiillistuma henkenä. Kaikki historian näennäisesti satunnaiset tapahtumat ovat todellisuudessa tasoja valtiossa ruumiillistuneen suvereenin järjen loogisessa kehityksessä. Intohimot, mielijohteet, kiinnostukset, luonteet ja persoonallisuudet ovat kaikki joko järjen ilmaisuja tai välineitä, jotka järki muokkaa omaan käyttöönsä. Meidän kauttamme järki pyrkii toteuttamaan itseään täydellisessä vapaudessa.
Tämän seurauksena myös historia on ymmärrettävä puhtaasti rationaalisena. Korkeimmalla tasolla tarkasteltuna historiassa näyttäytyy kolme kehitystasoa. Itämainen monarkia (ykseyden tila, vapauden tukahduttaminen), kreikkalainen demokratia (laajentumisen tila, jossa vapaus on menetetty epävakaalle demagogialle), ja kristillinen perustuslaillinen monarkia (joka edustaa vapauden jälleenliittämistä perustuslailliseen hallintoon).
Absoluuttisen hengen filosofia
Valtiossakin mieli on rajoitettu muiden mielien alaisuuteen. Vapauden saavuttamisprosessin viimeinen askel on se, jossa absoluuttinen mieli alistaa itsensä pelkästään itselleen taiteessa, uskonnossa ja filosofiassa. Taiteessa mieli tarkastelee itseään intuitiivisesti. Tämä realisoituu taiteessa, kun taide antautuu mielen tai idean toteutumisen välineeksi.
Uskonnossa henki tuntee oman ylemmyytensä suhteessa äärellisiin, rajallisiin asioihin. Myös uskonnossa, kuten valtiossakin, on kolme historiallista tasoa, itämainen uskonto, joka liioitteli äärettömyyden ideaa, kreikkalainen uskonto, joka antoi liiallisen painon äärelliselle, ja kristinusko, joka edustaa äärettömän ja äärellisen yhtymistä. Absoluuttinen henki, filosofiana, nousee sille asetettujen rajoitusten yläpuolelle, ja saavuttaa kaiken totuuden järjen alaisuudessa. Mitä totuuksia taide ja uskonto sisältävätkään, ne sisältyvät filosofiaan, korkeimpana tasona ja vailla mitään rajoituksia. Filosofia on näin ”korkein, vapain ja viisain vaihe subjektiivisen ja objektiivisen hengen yhtymisessä, ja kaiken kehityksen päämäärä”.
Hegelin vaikutus
Hegelin alulle panemalla ja osittain toteuttamalla filosofisella synteesillä on ollut kauaskantoinen vaikutus. Filosofia, joka otti tehtäväkseen järjestää kaikki tiedonalat abstraktista logiikasta historianfilosofiaan kolmitasoisen kehityksen alaisuuteen, oli suuruudessaan houkutteleva kaikille metafyysisesti suuntautuneille filosofeille.
Hegelin suuri vaikutus johtuu osittain kuitenkin myös eräistä muista seikoista. Hänen filosofiansa oli koko 1800-lukua luonnehtineen kollektivismin korkein ilmentymä. Erityisesti teologiassa Hegel mullisti tutkimusmenetelmät. Hänen kehitysajattelunsa soveltaminen raamattukritiikkiin ja historiantutkimukseen on ilmeistä, kun nykyaikaisen teologian henkeä ja tarkoitusperiä verrataan 1800-luvun ensimmäisen puoliskon teologisen kirjallisuuden vastaaviin. Monilla tieteenaloilla ja kirjallisuudessa olemisen kategorian korvautuminen tulemisen kategorialla on ilmeistä ja samoin seurausta Hegelin menetelmän vaikutuksesta. Poliittisessa taloustieteessä ja politiikan tutkimuksessa Hegelin kollektivistinen käsitys valtiosta korvasi 1700-luvulta perityn individualistisen käsityksen.
Hegeliläiset koulukunnat
Hegelin välittömät seuraajat Saksassa jaetaan yleensä vanhahegeliläisiin eli hegeliläiseen oikeistoon ja nuorhegeliläisiin eli hegeliläiseen vasemmistoon.
Vanhahegeliläiset kehittivät Hegelin ajattelua pitäen lähtökohtanaan hänen järjestelmänsä niitä puolia, jotka olivat sopusoinnussa kristillisen teologian kanssa. Vanhahegeliläisiin lukeutuivat muun muassa Karl Friedrich Göschel, Johann Philipp Gabler, Johann Karl Friedrich Rosenkranz ja Johann Eduard Erdmann.
Nuorhegeliläiset korostivat Hegelin järjestelmän epäkristillisiä piirteitä, ja kehittivät erilaisia materialistisia, sosialistisia, rationalistisia ja panteistisia ajatuksia. Heihin lukeutuivat Ludwig Feuerbach, J. P. F. Richter eli Jean Paul, Karl Marx, Bruno Bauer ja Otto Strauss. Max Stirner liikkui nuorhegeliläisissä piireissä, mutta rakensi oman filosofisen järjestelmänsä paljolti suuntautuneeksi näitä ajattelijoita vastaan. Marx puolestaan katsoi myöhemmin kääntäneensä hegeliläisen ajattelun ylösalaisin, tai ”jaloilleen”.
thumb|upright=0.8|[[J. V. Snellman (1806–1881) on suomalaisen hegeliläisyyden merkittävin edustaja.]] Isossa-Britanniassa hegeliläisyyttä edustivat 1800-luvulla brittiläiset idealistit, kuten James Hutchison Stirling, Thomas Hill Green, William Wallace, John Caird, Edward Caird, Richard Lewis Nettleship, J. M. E. McTaggart ja J. B. Baillie. Brittiläinen hegeliläisyys liittyi paljolti poliittisiin päämääriin.
Yhdysvalloissa hegeliläisyyttä edustivat Thomas Watson ja William T. Harris. He saivat vaikutteita ennen kaikkea T. H. Greeniltä, ja heidän hegeliläisyytensä suuntautui ennen kaikkea vallalla ollutta pragmatismia vastaan.
Suomessa hegeliläisyys oli vallitseva filosofia 1800-luvulla. Hegeliläisyyttä seurasi muun muassa J. V. Snellman. Hän kuitenkin korosti valtion sijasta kansakunnan ja kansallishengen merkitystä sivistyksen edellytyksenä.
Norjassa hegeliläisiä olivat erityisesti Poul Martin Møller ja Marcus Jacob Monrad. Tanskassa hegeliläisiä olivat puolestaan Johan Ludvig Heiberg ja Hans Lassen Martensen, kun taas Søren Kierkegaard tunnetaan hegeliläisyyden vastustajana. Ruotsissa Hegeliä vastusti Erik Gustaf Geijer. Hegeliläisyyden aikana pohjoismainen filosofinen yhtenäiskulttuuri hajosikin, ja filosofia alkoi kehittyä eri Pohjoismaissa eri suuntiin.
Luis Padilla Nervo
Luis Padilla Nervo (19. elokuuta 1894 Zamora, Michoacán – 9. syyskuuta 1985 Mexico City ) oli meksikolainen poliitikko ja diplomaatti. Hän oli Meksikon ensimmäinen suurlähettiläs Yhdistyneissä kansakunnissa, ulkoministeri ja Yhdistyneiden kansakuntien yleiskokouksen kuudennen istunnon puheenjohtaja.
Ura
Nervo opiskeli lakia Universidad Nacional Autónoma de Méxicossa. Hän teki myös jatkotutkintoja amerikkalaisissa, ranskalaisissa ja brittiläisissä yliopistoissa. Hän edusti Meksikoa San Franciscon konferenssissa vuonna 1945 ja allekirjoitti Yhdistyneiden kansakuntien peruskirjan. Lisäksi hän oli ensimmäinen Meksikon suurlähettiläs Yhdistyneissä kansakunnissa ja Yhdistyneiden kansakuntien turvallisuusneuvoston jäsen. Kuudennessa istunnossa hän oli Yhdistyneiden kansakuntien yleiskokouksen puheenjohtaja.
Padilla Nervo oli myös suurlähettiläänä El Salvadorissa, Paraguayssa, Unescossa, Costa Ricassa ja Tanskassa. Meksikon julkishallinnossa hän toimi sisäasiainministeriössä, opetusministeriössä ja työministeriössä. Hänet valittiin kansainvälisen tuomioistuimen tuomariksi vuosiksi 1964–1973.
Jana Novotná
1994–1999
Novotnán nelinpeliparina oli kausina 1994–1996 useimmiten Arantxa Sánchez Vicario. He voittivat näinä vuosina yhdessä yhteensä 14 nelinpeliturnausta, viisi vuonna 1994, yhtä monta vuonna 1995 ja neljä vuonna 1996. Novotná voitti myös neljä muuta nelinpeliturnausta näiden vuosien välillä. Sánchez Vicarion kanssa hänen suurimmat voittonsa olivat Yhdysvaltain avointen nelinpelin voitto vuonna 1994 ja Australian avointen ja Wimbledonin nelinpelimestaruudet vuonna 1995. Yhdysvaltain avointen loppuottelussa he voittivat Katerina Maleevan ja Robin Whiten, Australian avointen ja Wimbledonin loppuotteluissa Gigi Fernándezin ja Natalia Zverevan. Fernández ja Zvereva voittivat puolestaan Novotnán ja Sánchez Vicarion vuoden 1994 Ranskan avointen ja Wimbledonin nelinpelin loppuotteluissa ja 1996 Yhdysvaltain avointen loppuottelussa. Vuonna 1996 Novotná voitti Helena Sukován kanssa toistamiseen nelinpelin olympiahopeaa. Olympiakultaa voittivat Gigi Fernández ja Mary Joe Fernandez.
Kaksinpelissä Novotná voitti vuonna 1994 kolme turnausta, kaikki mattoalustalla, 1995 yhden mattoalustalla pelatun turnauksen ja 1996 neljä turnausta, kolme mattoalustalla yhden massakentällä pelatun. 1996 hän voitti myös toisen olympiamitalin, kaksinpelin pronssia, voitettuaan pronssiottelussa Mary Joe Fernandezin suoraan kahdessa erässä. Vuonna 1997 Novotná pelasi toisen kerran urallaan Wimbledonin kaksinpelin loppuottelussa, jossa hän kohtasi Martina Hingisin. Novotná hallitsi ottelun ensimmäistä erää ja voitti sen luvuin 6–2. Kaksi seuraavaa hän kuitenkin hävisi 3–6, 3–6. Tuona vuonna hän voitti neljä kaksinpeliturnausta, mukaan luettuna kauden lopussa järjestetyn WTA-kiertueen mestaruusturnauksen, nousi heinäkuussa, Wimbledonin jälkeen, kaksinpelin maailmanlistalla sijalle kaksi, joka oli hänen uransa paras sijoitus.
Novotnán Wimbledon-mestaruus tuli kolmannella kerralla turnauksen loppuottelussa, vuonna 1998. Lyötyään Venus Williamsin puolivälierissä, hän otti revanssin vuoden takaisesta tappiostaan, kun hän voitti Martina Hingisin välierissä. Loppuottelussa vastaan tuli Nathalie Tauziat, jonka Novotná voitti suoraan kahdessa erässä. Kauden aikana hän voitti myös kolme muuta kaksinpeliturnausta. Helmikuussa 1999 Novotná voitti Hannoverissa pelatun turnauksen loppuottelussa Venus Williamsin luvuin 6–4, 6–4. Turnausvoitto oli hänen uransa viimeinen kaksinpelissä.
Nelinpelissä Novotnán pareina olivat hänen uransa viimeisinä kausina useimmiten Lindsay Davenport ja Martina Hingis. Davenportin kanssa hän voitti yhteensä viisi turnausta, yhden vuonna 1995 ja neljä vuonna 1997, mukaan lukien Yhdysvaltain avointen nelinpelin. Hingisin kanssa hän voitti kaksi turnausta vuonna 1997, viisi vuonna 1998 ja yhden vuonna 1999. Kolme vuoden 1998 nelinpelin turnausvoitoista tulivat Grand Slam -turnauksista. Hingis ja Novotná voittivat sinä vuonna Ranskan avointen, Wimbledonin ja Yhdysvaltain avointen nelinpelin. Lisäksi hän voitti kaudella 1998 yhden ja 1999 kaksi nelinpeliturnausta muiden pelaajien kanssa.
Uran yhteenveto
Novotná lopetti ammattilaisuransa vuonna 1999. Hän voitti urallaan 24 WTA-tason turnausta kaksinpelissä ja 76 nelinpelissä. Grand Slam -turnauksista hän menestyi parhaiten Wimbledonissa, jossa hän voitti yhden kaksinpelimestaruuden, neljästi nelinpelin ja kerran sekanelinpelin mestaruuden. Yhdysvaltain avoimissa hän voitti kolmesti nelinpelin ja kerran sekanelinpelin, Ranskan avoimissa kolmesti nelinpelin ja Australian avoimissa kahdesti nelinpelin ja kahdesti sekanelinpelin mestaruuden. Häviävänä osapuolena hän oli Grand Slam -turnausten kaksinpelin loppuotteluissa kolmesti, kahdesti Wimbledonissa ja kerran Australian avoimissa, ja nelinpelin loppuotteluissa 11 kertaa, neljästi Wimbledonissa ja yhtä monta kertaa Yhdysvaltain avoimissa, kahdesti Ranskan avoimissa ja kerran Australian avoimissa. Novotná valittiin International Tennis Hall of Famen jäseneksi vuonna 2005.
Novotna kuoli marraskuussa 2017. Hän sairasti syöpää.
Lo
Lo tarkoittaa seuraavia:
Hegeliläisyys
Hegeliläiset koulukunnat
Puolassa hegeliläisiä olivat muun muassa Karol Libelt, August Cieszkowski ja Józef Kremer. Italiassa ja Ranskassa 1800-luvun loppupuolen johtavia hegeliläisiä olivat Benedetto Croce ja Étienne Vacherot. Katolilaisia hegeliläisyydestä vaikutteita saaneita filosofeja olivat muun muassa Georg Hermes ja Anton Günther. Hegeliläisyys inspiroi myös Giovanni Gentilen aktualistisen idealismin filosofiaa ja fasismia. Hänen mukaansa ihmiset saavat motivaationsa aatteista ja yhteiskunnallinen muutoksen saavat aikaan johtajat.
Lt
Lt tarkoittaa seuraavia:
Dear Land of Guyana, of Rivers and Plains
Dear Land of Guyana, of Rivers and Plains ("Rakas Guyana, virtojen ja tasankojen maa") on Guyanan kansallislaulu. Laulun on sanoittanut Archibald Leonard Luker ja säveltänyt Robert Cyril Gladstone Potter. Se valittiin Guyanan kansallislauluksi kuukausi ennen maan itsenäistymistä vuonna 1966.
Charles Algernon Parsons
thumb|Charles Algernon Parsons Charles Algernon Parsons (13. kesäkuuta 1854 – 11. helmikuuta 1931) oli englantilais-irlantilainen insinööri, joka parhaiten tunnetaan höyryturbiinin keksimisestä. Hän vaikutti myös generaattoreiden, sähköntuotannon kehitykseen ja osallistui myös valonheittimien ja teleskooppien kehitykseen.
PopMart
PopMart Tour oli irlantilaisen rock-yhtye U2:n vuosina 1997–1998 järjestämä kiertue, joka seurasi yhtyeen vuoden 1997 studioalbumia Pop. Kiertueella U2 konsertoi stadioneilla ja tapahtumapuistoissa Pohjois- ja Etelä-Amerikassa, Euroopassa, Australiassa, Aasiassa ja Afrikassa. PopMart Tourin myötä U2 saapui konsertoimaan myös Suomeen ensimmäisen kerran sitten vuoden 1982, kun yhtye esiintyi Helsingin olympiastadionilla vuoden 1997 elokuussa. Tyyliltään kiertue oli jatkoa U2:n edelliselle kiertueelle, Zoo TV Tourille. PopMart Tour teki pilkkaa muun muassa populaarikulttuurista, kaupallisuudesta ja konsumerismista: sen nimen Mart-osa ivailee tuhlaavaisuudelle, ja U2:n kiertueesta järjestämä tiedotustilaisuus pidettiin New Yorkissa Kmart-tavaratalossa.
Charles Algernon Parsons
Elämäkerta
Lontoossa syntynyt Charles oli tunnetun astronomin William Parsonsin, Rossen kolmannen jaarlin, nuorin poika. Hänen vanhempi veljensä Richard Clare Parsons rakensi höyryauton. Auto joutui vuonna 1869 onnettomuuteen, jossa Parsonsien veljesten serkku, Mary Ward putosi kyydistä ja kuoli kaulanmurtumaan. Tätä onnettomuutta pidetään ensimmäisenä kuolemaan johtaneena auto-onnettomuutena. thumb|Parsonsin ensimmäinen monivaiheinen höyryturbiini vuodelta 1887. thumb|Parsonsin ensimmäinen 1MW turbogeneraattori [[Elberfeldissä Saksassa vuonna 1899. Se tuotti sähköä 4kV teholla.]] Charles kävi koulua Trinity Collegessa Dublinissa ja St John's Collegea Cabridgessä valmistuen viimeksi mainitusta vuonna 1877 parhailla matematiikan arvosanoilla. Tämän jälkeen hän oli harjoittelijana Newcastlessa toimivassa insinööritoimistossa W.G. Armstrong, mikä oli erikoista jaarlin pojalle. Tämän jälkeen hän siirtyi Leedsiin Kitsonsille, jossa työskenteli rakettikäyttöisten torpedojen kanssa. Vuonna 1884 hän aloitti Clarke, Chapman and Co.:lla, joka valmisti laivakoneita Newcastlen lähellä. Hän vastasi sähkökoneiden suunnittelusta. Vuonna 1884 hän kehitti höyryturbiinin, joka liitettiin hänen suunnittelemaan generaattoriin.
PopMart
Lavarakennelmansa puolesta PopMart Tour oli jopa massiiviseksi luonnehdittua Zoo TV Touria monimutkaisempi ja suurempi kokonaisuus. PopMart-lavarakennelmassa oli mukana muun muassa 46 metriä korkea LED-näyttö, 30 metriä korkea kultainen holvikaari ja sitruunan muotoinen diskopallo. Myös U2:n lavapukeutuminen mukaili jo Zoo TV Tourin aloittamaa roolileikkiä: kitaristi The Edge oli pukeutunut cowboyksi, rumpali Larry Mullen Jr. sotilaaksi ja basisti Adam Clayton vangiksi tai rakennustyöläiseksi. Laulaja Bonon asusteet vaihtelivat nahka-asusta Fidel Castro -tyyliseen univormuun.
U2 esiintyi PopMart Tourin aikana lähes neljälle miljoonalle kuulijalle, ja kiertue vei yhtyeen ensimmäisen kerran esiintymään Etelä-Amerikkaan, Etelä-Afrikkaan ja Israeliin. 93 konserttia kattanut kiertue käynnistyi Nevadan Whitneysta vuoden 1997 huhtikuussa ja päättyi Johannesburgiin maaliskuussa 1998. U2:n manageri Paul McGuinness oli järjestänyt kiertueen alkavaksi kesken Pop-albumin työstämisen, joten yhtyeen aika harjoitteluun ja valmistautumiseen kiertuetta varten oli rajallinen.