cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Lapin maakunta
Nykymaakunnan muodostuminen
Lapin maakuntaan luetaan Suomen historiallisista maakunnista Lapin ohella myös pohjoisin osa Pohjanmaa eli Peräpohjola. Tätä nykyisen Lapin maakunnan eteläosaa on toisinaan on pidetty eri maakuntanakin, ja se käsittää nykyisestä Lapin maakunnasta suunnilleen puolet. Nykyisen Lapin maakunnan vaakuna on silti sama kuin Lapin historiallisen maakunnan. Suomen ohella Lappi on yksi maakunnista myös Ruotsissa. Siellä kuitenkaan maakunnilla ei 1600-luvun jälkeen ole ollut virallista asemaa. Ennen vuotta 1809, jolloin Suomi liitettiin Venäjään, Suomen Lappi oli osa Ruotsin Lappia.
Rajoiltaan likimain nykyistä Lapin maakuntaa vastaava Lapin lääni erotettiin Oulun läänistä vuonna 1938. Toisen maailmansodan seurauksena Lapin läänistä luovutettiin Neuvostoliitolle vuonna 1940 Sallan itäosa ja Petsamoon kuuluneen Kalastajasaarennon itäosa, vuonna 1944 koko Petsamo, ja vuonna 1947 Neuvostoliitolle myytiin vielä Jäniskosken-Niskakosken alue. Petsamo ei alkuaan ollut osa Ruotsiin kuulunutta Lapin maakuntaa, vaan se oli liitetty Suomeen Venäjästä Tarton rauhassa 1920.
Sittemmin Lapin maakunta yhtenä Suomen nykymaakunnista alettiin vähitellen määritellä alueeltaan samaksi kuin Lapin lääni. Virallisestikin Lapin läänin alueesta tuli Lapin nykymaakunta vuonna 1997, kun nykymaakunnat määriteltiin yhtenäisesti koko Suomessa.
Kunnat
thumb|right|300px|Lapin kunnat. Lapin maakunnan muodostaa 21 kuntaa, joista Kemi, Kemijärvi, Rovaniemi ja Tornio ovat kaupunkeja:
Suurimmat taajamat
Vuonna 2017 Lapissa sijaitsi 43 taajamaa. Seuraavassa on lueteltu maakunnan 10 suurinta taajamaa.
Maakuntakeskusta vastaava keskustaajama on lihavoitu.
Väestö
Vuonna 2012 Lapin maakunnassa asui 182 844 henkilöä. Heistä 177 227 puhui suomea, 1 540 saamea, 396 ruotsia ja muita kieliä puhui 3 681 henkilöä. Ulkomaan kansalaisia oli 3 573.
Valtaosa Lapin maakunnan asukkaista kuuluu evankelis-luterilaiseen kirkkoon, jolla on alueella 22 seurakuntaa (Pelkosenniemen seurakuntaan kuuluu myös Savukoski), jotka kuuluvat Oulun hiippakuntaan. Lestadiolaisuus on merkittävä herätysliike alueella. Useimmat sen jäsenet ovat evankelis-luterilaiseen kirkon jäseniä. Ortodoksikirkkoon kuuluu etenkin kolttasaamelaisia. Kolttien käännyttäminen ortodoksiseen uskoon alkoi 1500-luvulla, ja Petsamossa oli ortodoksinen luostari vuodesta 1533.
Väestönkehitys
Seuraavassa kuvaajassa on esitetty Lapin väestönkehitys kymmenen vuoden välein vuodesta 1880 lähtien.
Huhtia–Pyhäjärvi
Huhtia–Pyhäjärvi on Keski-Suomessa Petäjävedellä kirkonkylän lähellä sijaitseva järvi. Se kuuluu Jämsän reitin Kintauksen haaraan.
Lapin maakunta
Kielet
Lapin asukkaista 96,67 prosenttia puhuu äidinkielenään suomea, ruotsia tai saamea ja noin 3,3 prosenttia puhuu äidinkielenään muita kieliä. Alla olevassa taulukossa on esitetty Lapin kymmenen puhutuinta kieltä vuonna 2022:
Kristinusko
Lappia on yleisesti pidetty lestadiolaisuuden tukialueena. Liike ei ole kuitenkaan 1880-luvulta lähtien saanut kannatusta varsinaisen saamelaisväestön keskuudessa. Lapin väestö on enemmän ns. kirkkokristillistä. Lapin voimakkainta herätysliikealuetta on Muonionjokilaakso, jonka seurakuntaelämää hallitsee rauhansanalaisuus. Uusheräyksen kannatusta on Kemijärven–Sodankylän seutuvilla. Vanhoillislestadiolaisuuden vahvimmat pohjoisimmat alueet ulottuvat Lappiin Kemijoenvarrella.
Huhtia–Pyhäjärvi
Maantietoa
Huhtia–Pyhäjärvi on 3,0 kilometriä pitkä, 2,5 kilometriä leveä, ja sen pinta-ala on 192 hehtaaria eli 1,9 neliökilometriä. Järven seutu on mäkimaata, jossa pohjoispuolella kohoavat mäkien rinteet laskeutuvat veteen asti. Länsirannasta kohoava Palvavuori kohoaa 220 metrin korkeuteen mpy. ja se näkyy selvästi järvelle. Samoin tekee koillispuolella yhtä korkeana kohoavana Rahamäki. Huhtiaa ja Pyhäjärveä yhdistävä vesiväylä on kapea, niitä erottaa pohjoiseen työntyvä Kiviniemi. Huhtia on huomattavasti Pyhäjärveä suurempi. Järvi on rannoiltaan muodokas, ja siinä on useita pitkiä ja kapeita lahtia, kuten luoteeseen suuntaava Palvalahti, jonka pohjoispuolitse kulkee Petäjävedentie.
Järvellä on 11 saarta, joiden yhteispinta-ala on 20,8 hehtaaria, mikä tekee 11 % järven pinta-alasta. Saarista kaksi ovat alle aarin kokoisia, seitsemän on alle hehtaarin, ja kaksi on yli hehtaarin kokoisia. Suurin saari on pääaltaan keskellä sijaitseva yli viidentoista hehtaarin laajuinen Isosaari. Muita saaria ovat Pienisaari, Ykspuinen, Pyöreäsaari, Pieni Jänsissaari, Jänissaari ja Kalliosaari. Pyhäjärvi puolestaan on lähes saareton.
Lapin maakunta
Politiikka
Lapin maakuntajohtaja vuodesta 2012 on Mika Riipi.
Joni Rautanen
thumb|Joni Rautanen [[Kalevan kisat 2008|Kalevan kisoissa 2008]] Joni Pekka Rautanen (s. 15. elokuuta 1986) on suomalainen pikajuoksija. Rautanen edustaa hollolalaista Hollolan Urheilijat -46 -seuraa. Rautasen valmentajana toimii Jari Peltokangas.
Rautanen selviytyi Torinon sisäratojen EM-kilpailuissa 2009 välieriin 60 metrin juoksussa. Barcelonan EM-kilpailuissa 2010 hän karsiutui 100 metrin alkuerissä ja juoksi toisen osuuden Suomen 4 × 100 metrin viestijoukkueessa, joka sijoittui seitsemänneksi suomenennätysajalla 39,29.
Lapin maakunta
Politiikka
Aluehallinnon uudistusta suunniteltaessa 2000-luvulla silloinen Lapin läänin entinen maaherra (nyk. ympäristöministeriön kansliapäällikkö) Hannele Pokka vaati Lapille Ahvenanmaan kaltaista itsehallintoa. Vuonna 1998 sitä kannatti yli puolet suomalaisista. Asiaa on perusteltu mm. muusta Suomesta osin radikaalistikin poikkeavista olosuhteista (pitkät etäisyydet ja harva asutus) ja elinkeinoilla sekä saamelaisvähemmistöllä.
Huhtia–Pyhäjärvi
Maantietoa
Huhtia–Pyhäjärvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Järven tilavuudeksi on saatu 3,26 miljoonaa kuutiometriä eli 0,00326 kuutiokilometriä. Sen keskisyvyys on 1,7 metriä ja suurin syvyys löytyy Palvalahden syvänteessä oleva 9,4 metriä. Järven itäisessä osassa on noin kahdeksan metriä syvää. Pyhäjärveä ei ole luodattu.
Lapin maakunta
Politiikka
Maakunnan kehittämistä neljän vuoden jaksoissa ohjaa maakuntaohjelma eli Lappi-sopimus. Sen tavoitteena on maakunnan kilpailukyvyn ja hyvinvoinnin lisääminen. Se ottaa kantaa elinkeinorakenteeseen, maankäyttöön, liikenneyhteyksiin ja saamelaiskulttuuriin.
Lappi muodostaa oman vaalipiirinsä. Sillä on ollut enimmillään kymmenen kansanedustajaa vuoden 1966 vaaleissa. Nykyisin vaalipiiristä valitaan seitsemän edustajaa. Vuonna 2019 Lapista valittiin kolme paikkaa keskustalle sekä SDP:lle, kokoomukselle, perussuomalaisille sekä vasemmistoliitolle kullekin paikka.
Talous
Lapissa on perinteisesti harrastettu poronhoitoa, metsästystä ja kalastusta. Lapissa on myös paljon matkailualan yrityksiä ja hiihtokeskuksia, jotka pyörivät ympäri vuoden, mutta etenkin talviajan sesonkina. Historiallisen, napapiirin yläpuolisen Lapin osalta tilanne on edellä mainitun kaltainen. Sielläkin metsätalous ja nykyisin varsinkin kaivannaistoiminta ovat merkittäviä elinkeinoja. Nykyisen Lapin maakunnan elinkeinoista teollisuus on selkeästi ykkönen niin liikevaihdon kun työllistävyydenkin kannalta. Meri-Lappi, joka on Kemi-Tornion seutukunnan alue, on Lapin teollistuneinta aluetta.
Kemin kromikaivos, Kittilän ja Pahtavaaran kultakaivokset sekä Kevitsan monimetallikaivos tuottavat metalleja. Teollisuusmineraaleja louhitaan Tornion seudulla Kalkkimaan, Rantamaan ja Ristimaan louhoksilta.
Liikenne
thumb|Lapin liikennekartta. Karttaan on merkitty tärkeimmät asutuskeskittymät, valtatiet (punaisella), kantatiet (keltaisella), rajanylityspaikat, rautatielinjat ja lentoasemat. Lapissa sijaitsee Kemi-Tornion, Rovaniemen, Kittilän, Ivalon ja Enontekiön lentoasemat. Lentoaika Helsingistä on noin 1,5 tuntia.
Länsiosassa Kolarin rata kulkee Torniosta Kolariin ja itäinen rata Keminmaasta Rovaniemen ja Kemijärven kautta valtakunnan itärajalle Sallan Kelloselkään.
Kulttuuri
Lapin kulttuurielämän vahvuuksina pidetään monimuotoisen saamelaisten alkuperäiskulttuurin vahvaa asemaa ja valtakunnanrajat ylittävää kulttuurista kanssakäymistä. Toisaalta on uhka, että perinteiset saamelaiset tiedot ja omaleimainen saamelaiskulttuuri eivät siirry uusille sukupolville ja että rahoitus keskittyy vain kansallisesti nimekkäille taiteen tekijöille.
Huhtia–Pyhäjärvi
Maantietoa
Järven rantaviivan pituus on 18,6 kilometriä. Orivesi–Jyväskylä-rautatie seuraa Huhtian pohjoisrantojen rantaviivaa tiukasti, kun taas valtatie 18 kulkee hieman kauempana rannasta. Parin kilometrin päässä lännessä sijaitsevalla Petäjäveden kirkonkylän asutus ei ylety järvelle.
Lapin maakunta
Kulttuuri
Lapin kirjailijat eivät muodosta omaa ryhmäänsä, vaan lasketaan usein kirjoituskielen mukaan joko suomenkielisiin tai saamenkielisiin kirjailijoihin. Yhteyksiä on myös muihin pohjoisen kirjailijoihin, kuten ruotsalaiseen Mikael Niemeen (Populäärimusiikkia Vittulajänkältä). Timo K. Mukka, Rosa Liksom ja Jari Tervo ovat sijoittaneet osan teoksistaan Lappiin.
Lapissa järjestetään kesällä monia kulttuuritapahtumia. Niihin kuuluvat Sodankylän elokuvajuhlat, Jutajaiset ja Pyhä Unplugged.
Huhtia–Pyhäjärvi
Vedenlaatu
Huhtian vedenlaatu luokiteltiin 2000-luvun alussa hyväksi, Pyhäjärven laatu luokiteltiin puolestaan erinomaiseksi.
Foylen sota
Foylen sota on brittiläinen dekkari draamasarja, joka sijoittuu toiseen maailmansotaan ja vähän sen jälkeiseen aikaan. Foylen sodan loi Midsomerin murhien käsikirjoittaja ja luoja Anthony Horowitz ja sen teetätti ITV pitkään jatkuneen Komisario Morsen jälkeen. Vuonna 2007 ITV:n ohjelmien johtaja lopetti Foylen sodan, mutta hänen seuraajansa Peter Fincham joutui elvyttämään ohjelman valituksien ja julkisen vaatimuksen seurauksena.
Huhtia–Pyhäjärvi
Vesistösuhteet
Huhtia–Pyhäjärvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Jämsän reitin valuma-alueen (14.5) Ala-Kintauksen valuma-alueella (14.55), jonka Huhtian alueeseen (14.551) se kuuluu. Suurin tulojoki on Ala-Kintauksesta alkava laskjoki, joka virtaa matkallaan padotun Kipposen (31 ha) läpi. Pian padon ja naulatehtaan ohitettuaan joki muodostaa Rautajalan (6 ha) järven, johon pohjoisesta tuleva ja Salmijärven kautta virtaava Saukkopuro laskee. Huhtian itäpäähän tulee idästä virtaava Koisjärvenjoki, joka laskee Huhtiaan Pajulammen (8 ha) kautta. Koisjärvenjoen valuma-alueella (14.558 ) sijaitsevat esimerkiksi Pieni Koisjärvi (19 ha) ja Iso Koisjärvi (54 ha). Muita Huhtiaan laskevia tulo-ojia ovat Saarijärvestä alkava oja, joka laskee Palvalahden suulle, ja Virattomanpuro, joka laskee Pyhäjärven eteläpäähän Pyhälahteen.
Joni Rautanen
Rautanen sijoittui kesän 2007 Kalevan kisoissa toiseksi sekä 100:lla että 200 metrillä. Vuoden 2008 Kalevan kisoissa hän voitti ensimmäisen ulkoratojen Suomen-mestaruutensa 100 metrillä ajalla 10,52 s ja sijoittui 200 metrillä toiseksi ajalla 21,38 s. Kalevan kisoissa 2010 hän voitti 100 metriä ja oli toinen 200 metrillä. Hänen ennätyksensä 100 metrin juoksussa on Jämsänkoskella heinäkuussa 2010 juostu 10,40 sekuntia. Göteborgissa järjestetyssä Suomi–Ruotsi-maaottelussa 2007 hän juoksi 200 metrin ennätyksensä 21,26 sekuntia.
Huhtia–Pyhäjärvi
Vesistösuhteet
Huhtian laskujoki Könkköjoki on samalla Ala-Kintauksen (721 ha) laskujoki. Se laskee Jämsänvesi–Petäjänveden Karikkoselkään useiden koskien kautta. Huhtia–Pyhäjärven vedenpinta sijaitsee 127,8 metrin korkeudella mpy., joten puolentoista kilometrin matkalla kertyy joelle pudotusta 16,7 metriä.
Joni Rautanen
Ensimmäisen sisäratojen Suomen mestaruutensa Rautanen voitti 60 metrin juoksussa Joensuussa 2008. Hän uusi mestaruutensa Mustasaaressa 2009. 60 metrin ennätyksensä 6,68 hän juoksi Vaasassa helmikuussa 2009.
Foylen sota
Sen julkaisu alkoi 27.10.2002 ja loppui 18.1.2015. Sarja lopetettiin, koska tuotantokustannuksia pidettiin liian suurina.
Hyvikkälä
Hyvikkälä on 200 asukkaan kylä Janakkalassa, josta on löydetty n. vuonna 1300 haudattu Janakkalan miekkamies. Kylässä on kyläyhdistys ja VPK.
Foylen sota
Sarjan päähenkilö on ylitarkastaja Christopher Foyle, jota esittää Michael Kitchen. Muita hahmoja ovat Samantha "Sam" Stewart (Honeysuckle Weeks), ylikonstaapeli (myöhemmin komisario) Paul Milner (Anthony Howell) ja Christopherin poika Andrew Foyle (Julian Ovenden).
Lapin maakunta
Kulttuuri
Lappilaisen keittiön rikkautena pidetään monipuolisia raaka-aineita, kuten poronliha ja riista, marjat (hilla, puolukka, karpalo ja mustikka) ja kalat (lohi, rautu eli nieriä, tammukka ja siika). Lapin puikulaperuna on saanut EU:n myöntämän SAN-alkuperänimisuojan.
Suurimmat sanomalehdet ovat olleet Rovaniemellä ilmestyvä Lapin Kansa ja Kemissä ilmestyvä Pohjolan Sanomat. Vuonna 2015 lehdet yhdistettiin hallinnollisesti, mutta ne jatkavat verkossa omilla brändeillään.
Hyvikkälä
Hyvikkälästä on matkaa Linnatuuleen 6 kilometriä ja kunnan päätaajamiin, Turenkiin ja Tervakoskelle, noin 12 kilometriä. Hämeenlinnaan matkaa on 20 kilometriä.
Nicaraguajärvi
pienoiskuva|Ometepen saari ja sen kaksi tulivuorta: Concepción ja Maderas. Nicaraguajärvi eli Cocibolca on järvi Nicaraguassa. Se on pinta-alaltaan Nicaraguan ja Keski-Amerikan suurin sekä Latinalaisen Amerikan kolmanneksi ja maailman 19. suurin järvi. Latinalaisessa Amerikassa vain Titicaca ja Venezuelan Maracaibojärvi ovat suurempia.
Tipitapajoki yhdistää Nicaraguajärven Managuajärveen. Järven pinta-ala on 8 157 km² ja suurin syvyys 70 metriä. Muiden muassa Granadan, Rivasin, San Carlosin ja San Migueliton kaupungit sijaitsevat Nicaraguajärven rannalla.
Järven vedet laskevat Karibianmereen Nicaraguan ja Costa Rican rajan muodostavaa San Juan -jokea.
Nicaraguajärven kautta on suunniteltu kaivettavaksi Nicaraguan kanava, joka yhdistäisi Karibianmeren Tyyneenmereen.
Nicaraguajärvessä on yli 400 saarta, joista suurimmat ovat Zapatera ja Ometepe. Ometepessa on kaksi tulivuorta: Concepción ja Maderas.
Nicaraguajärvessä tavataan myös jokisaharauskuja (Pristis perotetti) ja jopa härkähaita (Carcharinus leucas). Myös täällä ne ovat huomattavasti vähentyneet samalla kun järven ekologinen tila on heikentynyt.
Anatoli Sobtšak
Anatoli Aleksandrovitš Sobtšak (, 10. elokuuta 1937 – 20. helmikuuta 2000) oli venäläinen poliitikko, joka toimi Pietarin kaupungin ensimmäisenä demokraattisesti valittuna pormestarina 1991–1996. Sobtšak oli 1990-luvun alun Venäjän tunnetuimpia "demokraatteja", joka oli avainasemassa Venäjän federaation joulukuussa 1993 ratifioidun perustuslain kirjoittamisessa. Hänet muistetaan myös Vladimir Putinin opettajana ja mentorina sekä Putinille että Dmitri Medvedeville.
Sobtšakin tytär Ksenija Sobtšak (s. 1981) on Venäjän kuuluisimpiin kuuluva seurapiirijulkkis ja tunnettu muun muassa Dom-2-tositelevisio-ohjelman juontajana.
Perhe, opinnot ja oikeustieteellinen ura
Sobtšak syntyi siperialaisessa Tšitan kaupungissa, missä hänen isänsä Aleksandr työskenteli rautatieinsinöörinä ja äiti Nadežda toimi kirjanpitäjänä. Perheessä oli Anatolin lisäksi kolme poikaa. Sobtšakin ollessaan kaksivuotias perhe muutti Uzbekistaniin, missä hän myös kävi koulun loppuun.
Valmistuttuaan Sobtšak aloitti oikeustieteen opinnot Taškentin yliopistossa 1953, mistä hän siirtyi jo seuraavana vuonna opiskelemaan Leningradin valtionyliopistoon. Opiskeluaikanaan Sobtšak meni naimisiin opettajaksi opiskelleen Nonna Gandzykin kanssa. Valmistuttuaan hän työskenteli kolme vuotta asianajajana Stavropolissa. Sobtšakin ensimmäisestä avioliitosta syntyi tytär Maria, joka valmistui isänsä tapaan myös lakimieheksi ja on työskennellyt asianajajana.
Vuonna 1962 Sobtšak palasi Leningradiin, missä hän suoritti oikeustieteen jatko-opintoja Leningradin valtionyliopistossa 1962–1965. Aluksi Sobtšak toimi opettajana poliisikoulussa ja sittemmin 1968–1973 paperitekniikan yliopistossa. Hän oli tämän jälkeen Leningradin valtionyliopiston oikeustieteellisen tiedekunnan apulaisprofessorina 1973–1981 ja professorina vuodesta 1982. Valmistuttuaan tohtoriksi 1982 hän perusti ja johti Neuvostoliiton ensimmäistä talousoikeuden tiedekuntaa.
Sobtšak solmi toisen avioliittonsa vuonna 1980 historiaa opiskelleen Ljudmila Narusovan kanssa. Heille syntyi tytär Ksenija.
Valtakunnallisessa politiikassa
Vuonna 1989 Sobtšak valittiin Neuvostoliiton kansanedustajain kongressiin, ja liittyi vasta tuolloin kommunistiseen puolueeseen. Hän kannatti voimakkaasti Mihail Gorbatšovin ajamaa perestroikaa. Sobtšak valittiin myös Neuvostoliiton korkeimpaan neuvostoon, missä hän johti talousoikeuteen keskittynyttä komiteaa. Parlamentin televisioitujen istuntojen myötä Sobtšakista tuli viimeistään tunnettu koko maassa. Hän oli myös alueiden välisen parlamenttiryhmän johdossa, johon kuuluivat muun muassa Andrei Saharov ja Boris Jeltsin. Jossain arvioissa Sobtšakia pidettiin tuolloin jopa mahdollisena Gorbatšovin seuraajana.
Sobtšak johti Tbilisin huhtikuun 9. päivän 1989 tapahtumia tutkinutta parlamentin komissiota. Hän kuului myös Gorbatšovin presidentin neuvoa-antavaan neuvostoon. Hänet muistetaan vuonna 1990 televisioidusta pääministeri Nikolai Ryžkovin kovistelusta asevoimien varojen väärinkäytöstä. Sobtšak tuki Jeltsiniä ja Minskin sopimusta, jolla Neuvostoliitto hajotettiin. Hän tuki aluksi Jegor Gaidarin radikaaleja talousuudistuksia, mutta nähtyään niiden tulokset hän alkoi arvostella niitä.
Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen Sobtšak ei ollut kansanedustajana mutta kuului Jeltsinin presidentinhallintoon ja oli Venäjän vuoden 1993 perustuslakia säätävän kokouksen puheenjohtaja.
Sobtšak Pietarin johdossa
pienoiskuva|200px|Venäläinen postimerkki vuodelta 2002: 65 vuotta Anatoli Sobtšakin syntymästä. Vuonna 1990 pidetyissä vapaissa vaaleissa demokratia-aktivistit saivat enemmistön Leningradin kaupunginneuvostoon, minne myös Sobtšak tuli valituksi. Pian hänet nostettiin neuvoston puheenjohtajaksi. Sobtšak ja Boris Jeltsin erosivat vuonna 1990 samaan aikaan kommunistisesta puolueesta. Sobtšak lähti mukaan ajamaan Leningradin kaupungin nimen muuttamista takaisin Pietariksi. Ehdotus hyväksyttiin kansanäänestyksessä 12. kesäkuuta 1991. Samana päivänä Sobtšak valittiin uuteen tehtävään Pietarin pormestariksi. Vaaleissa hän sai 66,1 prosenttia äänistä.
Sobtšakin kaudella juoksevia asioita hoitivat kaksi apulaispormestaria, Vladimir Jakovlev ja Vladimir Putin. Hänen päätalousneuvonantajanaan oli Anatoli Tšubais.
Sobtšak oli keskeisessä asemassa vastustaessaan elokuun 1991 vallankaappausyritystä Gorbatšovia vastaan. Hän palasi välittömästi Moskovasta Pietariin organisoimaan paikallista vastarintaa kaappausyritykselle. Sobtšak meni Leningradin sotilaspiirin komentajan ja muiden paikallisten turvallisuusviranomaisten luokse, jotka olivat saaneet käskyn Moskovasta tuoda joukkoja kaupungin kaduille. Sobtšak varoitti heidän kaikkien joutuvan oikeuteen, kun kaappaus epäonnistuisi. Hänen tavoitteensa lopulta onnistui eikä Pietarin kaduilla nähty turvallisuusjoukkoja. Paikallistelevisiossa Sobtšak rohkaisi kansaa puolustamaan demokratiaa. Palatsiaukiolla pidetyssä suuressa mielenosoituksessa Sobtšak tuomitsi kaappausyrityksen voimakkaasti ja antoi tukensa Jeltsinille Moskovassa.
Kaupunginvaltuuston vaalit maaliskuussa 1994 osoittautuivat fiaskoksi. Sobtšak oli ajanut läpi vaalilain, joka teki ehdokkaaksi asettumisen hyvin helpoksi. Seurauksena oli, että yli 700 rekisteröityi ehdokkaaksi valtuuston vain 50 paikkaa varten. Vaalilain mukaan äänestysprosentin tuli ylittää 25 prosenttia koko kaupungissa, mutta ehdokasasettelu oli jo johtanut äänestäjien vähäiseen kiinnostukseen vaaleja kohtaan. Ensimmäisenä vaalipäivänä vain 19 prosenttia äänioikeutetuista kävi äänestämässä, mikä asetti koko vaalit vaakalaudalle. Sobtšak antoi tämän jälkeen nopeasti asetuksen, joka ulotti äänioikeuden myös Pietarissa väliaikaisesti asuviin opiskelijoihin ja sotilaihin. Tämän ja muiden toimenpiteiden jälkeen kaupungin äänestysprosentti viimein ylitti vaaditun 25 prosentin, mutta vain niukasti.
Unionilaki (1707)
Act of Union eli unionilaki on nimitys vuonna 1707 säädetylle laille, jolla Englannin ja Skotlannin kuningaskunnat yhdistettiin yhdeksi valtioksi, Isoksi-Britanniaksi. Kyse oli teknisesti kahdesta eri laista, joista toinen hyväksyttiin Englannin parlamentissa ja toinen Skotlannin parlamentissa. Lain säätämisen myötä Skotlannin parlamentti lakkautti samalla itsensä.
Anatoli Sobtšak
Sobtšak Pietarin johdossa
Lisäksi jokaisen Pietarin vaalipiirin äänestysprosentin tuli olla yli 25 %, jotta tulos olisi pätevä. Tämä johti siihen, että vaalikomissio joutui mitätöimään 25 vaalipiirin tulokset 50:stä alhaisen äänestysaktiivisuuden takia. Näiden vaalipiirien osalta uudet vaalit järjestettiin vasta marraskuussa 1994, mikä jätti valtuuston siihen saakka ilman päätösvaltaa. Tällä välillä Sobtšak pystyi pormestarina käytännössä hallitsemaan kaupunkia vapaasti.
Unionilaki (1707)
Englantia ja Skotlantia oli jo vuodesta 1603 alkaen yhdistänyt personaaliunioni, eli mailla oli sama hallitsija. Vuosien 1688–1689 mainion vallankumouksen jälkeen tehdyt yritykset tiivistää maiden välistä liittoa olivat kariutuneet. Varsinkin vuodesta 1703 Englannin ja Skotlannin parlamenttien välille oli syntynyt jännitettä ja kilpailua. Vähitellen joukko poliitikkoja sekä Skotlannissa että Englannissa alkoi taipua sille kannalle, että maat pitäisi lopullisesti yhdistää. Unionin arveltiin tarjoavan Skotlannille taloudellisen turvan ja mahdollisuus vapaakauppaan houkutteli skotteja. Englannille taas tiiviimpi unioni toisi varmuuden, ettei Skotlanti toimisi sen vihollisten kuten Ranskan tai jakobiittien porttina Englantiin. Unionin syntymisen mahdollisti se, että skottiparlamentin itsenäisyys oli muodostunut englantilaisille niin suureksi riesaksi, että he olivat valmiit tekemään Skotlannille merkittäviä taloudellisia myönnytyksiä saadakseen skotit suostumaan vapaaehtoisesti unioniin.
Anatoli Sobtšak
Sobtšak Pietarin johdossa
Vuoden 1996 pormestarinvaalissa Sobtšak hävisi Jakovleville. Lehdistö hyökkäsi samoihin aikoihin voimakkaasti Sobtšakin kimppuun syyttäen hänen järjestäneen kaupungin omistamien asuntojen myymisen alihintaan ystäville ja sukulaisille. Kohu tahrasi paitsi Sobtšakin mainetta, niin myös yleisesti koko Venäjän demokraattista liikettä.
Unionilaki (1707)
Kuningatar Annan nimittämä komissio laati unionisopimuksen kolmessa kuukaudessa heinäkuuhun 1706 mennessä. Sen mukaan kauppa Ison-Britannian ja sen dominioiden välillä olisi vapaata ja tasa-arvoista, ja Annan kuoleman jälkeen kruunun sovittiin periytyvän Hannover-suvulle. Verotusta päätettiin yhtenäistää. Skotlanti lupautui ottamaan kontolleen osuuden Englannin valtionvelasta ja vastineeksi Englanti maksoi Skotlannille kompensaatiota 398 085 puntaa ja 10 šillinkiä (The Equivalent). Skotlanti sai säilyttää oman laki- ja oikeusjärjestelmänsä. Episkopaalinen Englannin kirkko ja presbyteerinen Skotlannin kirkko luvattiin säilyttää ilman muutoksia.
Unionin myötä Skotlanti sai Englannin parlamentin alahuoneeseen 45 edustajaa ja ylähuoneeseen 16 edustajaa. Skotlannin parlamentti hyväksyi unionilain vain pienin muutoksin tammikuussa 1707 ja Englannin parlamentti pian sen jälkeen. Kuningatar vahvisti lain 6. maaliskuuta ja unioni astui voimaan 1. toukokuuta samana vuonna.
Anatoli Sobtšak
Sobtšak Pietarin johdossa
Sobtšakia vastaan aloitettiin vuonna 1997 rikostutkinta, mutta kuulusteluissa hän sairastui. Sobtšak lennätettiin saamaan hoitoa Ranskaan, missä hän lopulta vietti maanpaossa puolitoista vuotta. Venäjälle hän palasi kesällä 1999, vain noin kuukautta ennen Vladimir Putinin nimitystä pääministeriksi. Sobtšakia syyttänyt valtionsyyttäjä Juri Skuratov oli myös pidätetty virantoimituksesta. Pietarin lentokentällä Sobtšakia oli vastassa yli 100 toimittajaa.
Vuoden 1999 lopulla rikossyytteet Sobtšakia vastaan oli hylätty, ja Sobtšak vaikutti olevan valmis palaamaan politiikkaan. Sobtšakin lisäksi myös hänen vaimonsa Ljudmila oli ehdolla joulukuussa 1999 pidetyissä duuman vaaleissa, joissa he molemmat jäivät kuitenkin valitsematta. Duuman sijaan Sobtšak otti vastaan lakineuvonantajan tehtävät Kremlissä.
Kuolema
Sobtšakin ruumis tuotiin Pietariin Taurian palatsiin, missä häntä kävivät kunnioittamassa joidenkin arvioiden mukaan jopa 50 000 surijaa, joiden joukossa olivat Vladimir Putinin lisäksi muun muassa Vladimir Jakovlev, Anatoli Tšubais, Boris Berezovski ja Boris Nemtsov.
Kesäkuussa 2006 Pietarin kaupungin Vasilin saarella paljastettiin Sobtšakin muistomerkki.
Mark Fisher
pienois|Mark Fisher. Mark Fisher, salanimi k-punk (11. heinäkuuta 1968 Midlands, Iso-Britannia – 13. tammikuuta 2017 Iso-Britannia) oli brittiläinen kirjailija ja kapitalistisen realismin teoreetikko.
Satyyri
thumb|right|Satyyri ja [[Mainadit|mainadi, pala attikalaisesta punakuviokulhosta, n. 510–500 eaa., Louvre.]] Satyyrit ovat kreikkalaisessa mytologiassa miespuolisia luonnonhenkiä, jotka vaeltavat metsissä ja vuoristossa. Heidät kuvattiin puolittain eläimiksi, joilla on pukin sarvet sekä vuohen jalat ja häntä. Siten niillä on paimenjumala Panin piirteitä.
Sanan satyros alkuperäksi arvellaan sanaa tityros, joka tarkoittaa oinasta. Vanhempia satyyrejä kutsuttiin yleensä sileeneiksi, kun taas nuoremmat tunnettiin nimellä satyriskoi. Satyyrien suvun kantaisänä pidetään Silenosta, ja heidän sanotaan olevan Hermeen poikia.
Satyyrit ovat toisaalta ihmisen vihollisia, toisaalta halukkaita etsimään seksuaalisia nautintoja nymfien ja najadien kanssa. Yliaktiivisesta sukupuolivietistä on käytetty nimeä satyriasis.
Homeros ei mainitse satyyreita lainkaan, mutta Hesiodos viittaa heihin monikossa ja kuvaa heitä kelvottomiksi ja hyödyttömiksi.
Satyyrit taiteessa
Alun perin satyyrit kuvailtiin antiikin kreikkalaisessa taiteessa ja kirjallisuudessa karkeamuotoisiksi ihmishahmoiksi, joskin heillä oli pienet sarvet ja pukin tai hevosen häntä. Satyyrit esitettiin usein päihtymyksen jumala Dionysoksen seuralaisiksi, jotka kantoivat viinimaljoja ja thyrsos-sauvoja. Kreikkalaisissa Dionysioksen juhlissa esitettiin karkeita ilveilyjä eli satyyrinäytelmiä. Viimeistään Rooman valtakunnan aikana satyyreihin sekoittui vaikutteita fauneista, jolloin satyyreille ilmestyivät myös pukinjalat ja päähän ajoittain jopa täysikokoiset oinaansarvet. Samalla satyyrien muodot kuitenkin pyöristyivät ja inhimillistyivät.
Laakkola (Siikalatva)
pienoiskuva|Laakkolan kylän risteys Laakkola on kylä Siikalatvan kunnan länsiosassa Pohjois-Pohjanmaalla, Pulkkilan ja Haapaveden välisen seututien 794 varressa. Laakkolan kylä koostuu Kytönevasta, Hiukaperästä, Säisänperästä, Laakkolasta, Junnonojasta, Mäntyperästä, Saariperästä, Honkaperästä, Kaskenperästä, Rasinperästä ja Murtoperästä. Laakkolan kylän läpi virtaa Lamujoki.
Historia
Laakkolan kylän ensimmäiset asukkaat tulivat noin 1500-luvun alussa. Kylän vilkkaimpana aikana 1960-luvulla kylällä oli neljä kauppaa, kahvila, posti, kaksi koulua, meijeri, saha, pankki ja kirjasto. Laakkolan läpi kulki reitti Raahesta Savoon, jota pitkin kuljetettiin mastopuita laivateollisuudelle. Kyläläisillä oli ennen tapana kokoontua Rukinmäellä, ja Laakkolassa saattoi törmätä myös kierteleviin kulkukauppiaisiin.
Vapaa-aika
Laakkolassa voi osallistua kudontapiiriin tai taidepiiriin. Yhdistystoimintaan pääsee mukaan Laakkola-Junnonojan kyläyhdistyksen ja Laakkolan hirviporukan kautta. Vuosittain kylässä sytytetään pääsiäiskokko sekä lauletaan joululauluja.
Palvelut
pienoiskuva|Laakkolan vanha koulu Laakkolasta löytyy kylätalo, valaistu pururata sekä luistelukenttä. Laakkolan koulu on vuokrattavissa juhlakäyttöön kyläyhdistykseltä.
Kullaa
Kullaa on Satakunnan maakunnassa sijaitseva Suomen entinen kunta. Nykyisin entisen Kullaan kunnan alue on Ulvilan kaupungin itäistä maaseutualuetta. Kunta lakkautettiin vuoden 2005 kuntaliitoksessa. Ennen kuntaliitosta Kullaan naapurikunnat olivat Harjavalta, Kiikoinen, Kokemäki, Lavia, Nakkila, Noormarkku, Pori ja Ulvila. Vuoteen 1967 saakka naapurikuntiin kuului myös Porin maalaiskunta ja vuoteen 1969 Kauvatsa. Myöhemmin Lavia ja Noormarkku on liitetty Poriin ja Kiikoinen Sastamalaan.
Kullaa on tunnettu monipuolisesta luonnostaan ja useista järvistään, joita on yhteensä 52. Lisäksi alueella on paljon soita, ikimetsiä ja erämaaluontoa. Kullaan alue on pääasiassa harvaan asuttua maaseutua ja kylät pieniä maaseutukyliä. Kullaan itä- ja pohjoisosat ovat suurimmaksi osaksi asumatonta metsämaata. Kullaan historiallinen nimi on Levanpelto.
Maantiede
Maantieteellisesti Kullaa sijaitsee keskellä Satakunnan maakuntaa, Porin ja Tampereen välisen valtatie 11:n varrella. Poriin on matkaa 20 kilometriä ja Tampereelle 85 kilometriä. Lähimmät rautatieasemat ovat Porissa ja Harjavallassa.
Entisen Kullaan kunnan keskustaajaman muodostivat Koskin ja Kankaan kunnanosat. Palvelut ja virastot keskittyivät Kankaan kuntakeskukseen, Koskin alueelle keskittyi asutus. Kankaan ja Koskin kylissä sijaitsee edelleenkin suurin osa alueen jäljellä olevista palveluista. Muita merkittäviä kyläkeskuksia entisen Kullaan kunnan alueella ovat Leineperi ja Palus. Muita kyliä ovat Levanpelto, Ahmaus, Järventausta ja Saarijärvi.
Entisen Kullaan alueella on useita järviä, joista suurimmat ovat Joutsijärvi ja Palusjärvi. Joutsijärvi on yksi Satakunnan suurimmista järvistä ja sen alueella on suosittu retkeilyalue. Järvien vedet laskevat Joutsijokea pitkin Kokemäenjokeen ja edelleen Itämereen. Joutsijärven läntiseltä osalta Tuurujärveltä vettä johdetaan Harjakankaan vedenottamoon ja edelleen juomavedeksi Poriin.
Merojärvi
Merojärvi on Päijät-Hämeessä Padasjoella Vesijaon kylän lähellä sijaitseva järvi.
Kullaa
Maantiede
Kullaa sijaitsee Kokemäenjoen ja Karvianjoen vesistöjen välisellä vedenjakajalla. Alueelliset korkeuserot ovat vähäisiä, mutta maisema näyttää paikoin vaihtelevalta johtuen maaston moreenipohjasta ja louhikoista. Tasaisimmat alueet ovat Leineperissä entisen Kullaan kunnan lounaisosassa, sekä Kankaan kylässä sijaitsevan Kullaan kirkon alueella. Kunnan alueella on muutamia yksittäisiä kukkuloita, jotka kohoavat 90 metrin korkeudelle merenpinnasta. Savimaata on vähän. Viljelykset Kullaan alueella ovat keskittyneet pääasiassa kunnan halki kulkevan harjun reuna-alueille. Vedenjakaja-alueella pohjaveden virtaus on vähäistä ja metsämaiden soistuminen yleistä. Niinpä Kullaa on Satakunnan soisinta seutua.
Historia
Kullaalta on tehty runsaasti esihistoriallisia esinelöytöjä, minkä selittää osaltaan alueen sijainti jääkauden aikaisen meren rannikolla. Varhaisimmalla kivikaudella Kullaa oli vielä veden peitossa, mutta yksi alueelta löydetty kourutaltta on ajoitettavissa Suomusjärven kulttuurin kaudelle. Keskiajalla huittislaisilla oli erämaita Kullaan alueella, ja he käyttivät alueen kautta kulkeneita reittejä matkoillaan kalavesilleen Ahlaisten rannikolle.
Merojärvi
Maantietoa
Järven pinta-ala on 1,6 hehtaaria ja se on 200 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 500 metriä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Kukkian reitin valuma-alueella (35.78), jonka Vesijaon valuma-alueeseen (35.784) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 118,3 metriä mpy.
Kullaa
Historia
Kullaa oli elinkeinojakaumaltaan Satakunnan ja koko maankin mittapuun mukaan alkutuotantovaltaisimpia kuntia. Vuoden 1960 väestönlaskennan mukaan Kullaan asukkaista 69 prosenttia sai toimeentulonsa maa- ja metsätaloudesta, 18 prosenttia palveluammateista sekä 13 prosenttia teollisuudesta ja rakennustoiminnasta. Kunnan syrjäistä sijaintia kuvaa, että vielä 1960-luvun alkupuolella koko Saarijärven kylä ja osa Ahmauksen kylästä olivat ilman sähköä. Kullaasta muodostettiin Ulvilaan kuuluva saarnahuonekunta vuonna 1766. Kullaan kuntakokous aloitti toimintansa vuonna 1869, ja kyseistä vuotta pidetään Kullaan kunnan syntymävuotena. Se määrättiin erotettavaksi itsenäiseksi kirkkoherrakunnaksi vuonna 1901, mutta päätöksen toimeenpano venyi vuoteen 1920 saakka. Ensimmäinen kunnanvaltuuston kokous pidettiin vuonna 1914. Kullaan vaakunan suunnitteli Gustaf von Numers ja se vahvistettiin vuonna 1950.
Kullaalle asutettiin viime sotien jälkeen Hiitolan siirtoväkeä.
Kullaan kunta lakkautettiin 1. tammikuuta 2005 jolloin se liitettiin osaksi Ulvilan kaupunkia.
Nähtävyydet ja kulttuuri
Vuonna 1771 myönnettiin toimilupa Leineperissä toimivalle Kullaan rautaruukille. Pian sen jälkeen rakennettiin joen viereen masuuni. Rautatehdas siirtyi Antti Ahlströmin omistukseen vuonna 1877, ja ruukki oli käytössä vuoteen 1908 asti. Vuonna 1988 Leineperin ruukkia ja ruukkikylän rakennuksia alettiin entistää ruukkimuseoksi ja matkailunähtävyyksiksi.
Erityisen huolellisen ja varovaisen restauroinnin myötä Leineperin teollisuusmiljöön entisöinti sai vuonna 1994 kansainvälisen Europa Nostra -palkinnon eurooppalaisen kulttuuriperinnön vaalimisesta. Palkintolautakunnan mukaan ruukin ja ruukkialueen restaurointi säilytti ja korosti eurooppalaista rakennusperinnettä kiitettävällä tavalla.
Leineperin Ruukki onkin yksi Kullaan merkittävimpiä nähtävyyksiä ja yksi maan parhaiten säilyneitä sekä rakennuskannaltaan täydellisimpiä ruukkialueita. Tänä päivänä alueella on muun muassa useita museoita ja näyttelyitä, käsi- ja taidetyöläisten puoteja, kahvila-ravintola ja monipuolinen kulttuuri- ja liikuntatarjonta.
Leineperin ruukkialueen ohella Jalomäen umpipiha Levanpellossa on yksi Kullaan tunnetuista nähtävyyksistä. Se on maan ainoa, täydellinen umpipiha. Lisäksi Kullaalla on muun muassa kotiseutumuseo, joka toimii Kullaan kirkon läheisyydessä.
Koulutus
Syyskuussa 1888 Kullaan ensimmäinen kansakoulu aloitti toimintansa Leineperissä, kun kauppaneuvos Antti Ahlström tarjoutui määrätyillä ehdoilla perustamaan ja ylläpitämään yhteisen kansakoulun kuntaa ja tehdasta varten. Kiertokoulu pitäjässä oli toiminut vuodesta 1859. Vuonna 1898 annettu piirijakoasetus pakotti kunnat perustamaan uusia kansakouluja. Asetuksen mukaan kunta tuli jakaa sellaisiin kansakoulupiireihin, että pisin koulumatka oppilailla olisi korkeintaan viisi kilometriä. Huhtikuun 10. päivänä 1901 kuntakokous hyväksyi piirijakokomitean esittämän ehdotuksen, jolla kunta jaettiin viiteen kansakoulupiiriin: Ahmauksen, Koskin, Paluksen, Järventaustan ja Leineperin piireihin. Koskin piiriin kuului myös Levanpellon kylä, jonne alettiin rakentaa omaa koulurakennustaan vuonna 1919. (Lähde: Koskin koulun 100-vuotishistoriikki)
Monien koulujen toiminta on tätä nykyä loppunut, mutta entisen Kullaan kunnan alueella toimii yhä Koskin koulu, jonka oppilasmäärä on noin 70 oppilasta mukaan lukien esiopetus. Koskin koulun oppilaina on lapsia monesta eri kylästä. Koskin koulussa on aina hyödynnetty ympäröivää luontoa monipuolisesti ja käytetty ilmiöoppimista tärkeänä osana opetusta. Läheisellä pellolla järjestetään hiihtokisoja ja Kullaan urheilukentällä koululaisten yleisurheilukilpailuja.
Koulun tiloja käytetään aktiivisesti myös harrastustoimintaan ja tiloissa kokoontuvat niin Kullaan Kyläkuoro, partiolippukunta Kullaan Kuusipeurat kuin eri liikuntaharrastajatkin. Koulun tiloissa toimii myös ryhmäperhepäiväkoti Kullaanmuru.
Ammatillinen koulutus
Metsäoppilaitos siirtyi Kullaalle Ahlaisista vuonna 1965. Oppilaitos toimi aluksi lakkautetun kansakoulun tiloissa, kunnes sille valmistui uusi rakennus vuonna 1971. Rakennus tuli käyttöikänsä päähän 2020-luvulla ja se purettiin. Samalle paikalle rakennettiin uusi noin 1500-neliöinen koulurakennus kesällä 2021. Koulurakennuksessa opiskelee toisen asteen opintojaan noin 100 oppilasta seuraavilla tutkintolinjoilla:
Ruokakulttuuri
Kullaalla toimii kolme kahvila-ravintolaa: Cafe Unsca Levanpellossa, Savipakari Leineperissä ja Koskin Joutsi Koskissa. Aiemmin tarjontaa täydensi myös perinteikäs, vuonna 1991 toimintansa aloittanut riistaravintola-pizzeria Gasthaus Matinliisa, joka lopetti toimintansa vuonna 2021.
Mikonsaari (Lappeenranta)
Mikonsaari on saari varsinaisella Saimaan Pien-Saimaalla Lappeenrannassa Etelä-Karjalassa.
Maantietoa
Saaren kiinteä asutus on neljän tilan muodostamaa haja-asutusta. Vapaa-ajan asuntoja on noin 30. Pieniä peltopalstoja on vain kuusi. Saarelle tulee Lappeenrannan Lauritsalasta maantie. Se alkaa Luukkaansalmen siltana, joka liittyy yhdystiehen 4081. Siitä haarautuu Hyötiönsaaressa Pieneen Lamposaareen johtava tie, joka haarautuu ennen sitä Kotasaaren, Kotaliesisaaren, Pienen Mustasaaren ja Suuren Mustasaaren kautta kulkevaksi kylätieksi. Saarien väliset vesiosuudet ovat ehjää pengertietä, joka katkeaa lyhyeen siltaan juuri ennen Mikonsaarta. Matkaa mantereelta tulee noin neljä kilometriä. Saaren lounaispuolelle on merkitty Saimaan syväväylä, jonka syväys on 4,2 metriä.
Luontoarvoja
Saarelle on merkitty lyhyt 2,5 kilometriä pitkä luontopolku, jossa on laavu ja nuotiopaikka.
Historiaa
Tarinan mukaan äiti ja poika Mikko pelastautuivat Lappeenrannassa riehuvia taisteluita vuonna 1741 piiloutuen kelluvaan tervatynnyriin. Tynnyri rantautui saareen, jota kutsuttiin tämän jälkeen Mikonsaareksi.
Mikonsaaren etelärannassa on jo 1930-luvulta asti tiedetty olevan kivikauteen liittyvä asuinpaikka. Vuonna 2006 suoritetuissa koekaivauksissa löytyi turvekerroksen alta tumman värinen kulttuurimaakerros, josta tavattiin tyypillistä kampakeramiikkaa, Uskelan keramiikkaa ja ohutseinäistä asbestikeramiikkaa. Kuoppaliesiä ei löytynyt.
Rami Jokinen
Jokisen ennätys 100 metrin juoksussa on 10,53 sekuntia, jonka hän juoksi Tampereen Eliittikisoissa 20.6.2007 yhden metrin myötätuuleen. 200 metrin juoksun ennätys on 21,38 sekuntia 0,3 metrin myötätuuleen, jonka hän juoksi Lappeenrannan Kalevan kisoissa 2007, sijoittuen SM-pronssille. Jyväskylässä 2006 hän sai samalla matkalla SM-hopeaa. Hallikisoissa 60 metrin ennätys on 6,80 sekuntia juostuna 2007 sisäratojen Suomen-mestaruuskilpailuissa.
Jokinen suoritti varusmiespalveluksen Lahden urheilukoulussa ja opiskelee tällä hetkellä Vaasan yliopistossa Kauppatieteellisessä tiedekunnassa.
Julia Bond
Julia Bond (s. 26. helmikuuta 1987, Long Beach, Kalifornia) on yhdysvaltalainen pornonäyttelijä.
Elämäkerta
Bond on kotoisin Kaliforniasta ja aloitti siellä aikuisviihdeuransa vuonna 2005 täyttäessään 18. Hänet on alalla nimetty "Box Cover Queen:iksi" hänen esiinnyttyään lukuisten DVD-julkaisujen kansissa kesän 2005 aikana.
Robin McKinley
Robin McKinley (oik. Jennifer Carolyn Robin McKinley, s. 1952 Warren, Ohio) on yhdysvaltalainen kirjailija.
McKinleyn isä oli töissä laivastossa. Isän työn perässä perhe muutti Japaniin, jossa McKinley aloitti koulun. Aikuisiässä hän muutti Yhdysvalloista Hampshireen, Britanniaan mennäkseen naimisiin nykyisen miehensä, kirjailija Peter Dickinsonin kanssa.
Viktor Tretjakov
Viktor Viktorovitš Tretjakov (s. 17. lokakuuta 1946 Krasnojarsk) on venäläinen viulutaiteilija. Hän voitti vuonna 1966 Moskovan kansainvälisen Tšaikovski-kilpailun. Hän on tehnyt laajoja kiertueita ja vieraillut usein myös Suomessa.
Villa Hammerschmidt
Villa Hammerschmidt on rakennus Saksan Nordrhein-Westfalenissa Bonnissa. Se on Saksan presidentin toinen virallinen residenssi. Ensisijainen residenssi se oli 1951–1994, mutta kun pääkaupunki 1994 siirrettiin Bonnista Berliiniin, se menetti tittelin Berliinin Bellevuen linnalle.
Ella Raines
thumb|right|Ella Raines Ella Wallace Raines (6. elokuuta 1920 – 30. toukokuuta 1988) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän teki elokuvadebyyttinsä vuonna 1943 ja vetäytyi pääosin 1957. Ajanjaksoon mahtuu useiden elokuvien ohella esiintymisiä televisiosarjoissa.
Villa Hammerschmidt
Rakennuksen ylimmässä kerroksessa sijaitsee presidentin yksityistiloja, ja alemmassa kerroksessa on valtiollisia edustustiloja seremoniallisia tilaisuuksia varten. Villa Hammerschmidt valmistui 1860 varakkaalle teollisuusmiehelle August Dieckhoffille. Vuonna 1868 sitä uudistettiin arkkitehti Otto Pennerin johdolla.
Villa Hammerschmidt on vaihtanut omistajaa useaan otteeseen, sen omistajia ovat olleet:
Ella Raines
Raines syntyi Washingtonin osavaltiossa ja valmistui Washingtonin yliopistosta. Hänelle myönnettiin Golden Boot -palkinto vuonna 1984, ja hänellä on kaksi tähteä Hollywood Walk of Famella.
Raines kuoli 67-vuotiaana kurkkusyöpään Sherman Oaksissa, Kaliforniassa.
Andy García
Andy García (oikealta nimeltään Andrés Arturo García Menéndez, s. 12. huhtikuuta 1956 Havanna, Kuuba) on kuubalais-yhdysvaltalainen näyttelijä.
Andy Garcían menestyksekkäimmät roolit ovat Vincent Mancini-Corleone elokuvassa Kummisetä osa III vuonna 1990 ja Terry Benedict elokuvissa Ocean’s Eleven – korkeat panokset, Ocean’s Twelve ja Ocean’s Thirteen vuosina 2001–2007. García oli ehdolla parhaan miessivuosan Oscar-palkinnon saajaksi elokuvasta Kummisetä osa III.
Vuonna 2018 García näytteli ja lauloi elokuvamusikaalissa Mamma Mia: Here We Go Again!.
García on ollut naimisissa vuodesta 1982 lähtien Marivi Lorido Garcian kanssa. Heillä on kolme tytärtä ja yksi poika.
Euroopan Formula BMW -kausi 2008
Euroopan Formula BMW -kausi 2008 oli ensimmäinen kausi yhdistyttyään Saksan Formula BMW:n ja Britannia Formula BMW:n kanssa. Sarjassa ajettiin ensimmäistä kertaa myös Formula 1:sten kilpailuviikonlopun yhteydessä, lukuun ottamatta Zolderin kilpailua. Kausi alkoi Espanjasta ja päättyi Italiaan. Sarjan mestaruuden voitti meksikolainen Esteban Gutiérrez. Toiseksi sijoittui saksalainen Marco Wittmann ja kolmanneksi ranskalainen Adrien Tambay.
Joulukortti
pienoiskuva|Vanhanaikainen joulukortti Joulukortit ovat joulun edellä postitse lähetettäviä tervehdyksiä, joissa toivotetaan hyvää joulua. Useasti joulukorteissa toivotetaan myös hyvää uutta vuotta.
Ruotsalaisen Jenny Nyströmin vuosina 1886–1946 piirtämät erilaiset joulukortit ovat olleet suosittuja vuosikausia. Kortteja ovat Suomessa piirtäneet mm. Martta Wendelin, Rudolf Koivu, Pekka Vuori, Osmo Omenamäki, Kimmo Pälikkö, Mauri Kunnas ja Virpi Pekkala.
Monet lapset lähettävät joulunalusaikaan joulukortteja mm. joulupukille. Vuonna 2010 joulupukille lähetettiin noin 600 000 kirjettä ympäri maailmaa.
Historiaa
Joulukortit ovat alun perin Englannista: ensimmäistä tunnettua korttia painettiin Lontoossa vuonna 1843 1 000 kappaletta. Joulukortit saivat nopeasti suosiota ja levisivät ympäri Eurooppaa, vaikka Keski-Euroopassa uuden vuoden lahjat ja tervehdykset olivat olleet pidempi perinne. Kuitenkin Saksaan syntyi 1860-luvulla joulukorttiteollisuutta, joka menestyi hyvin ja hallitsi parikymmentä vuotta Euroopan markkinoita.
Joulukorttien aiheet eivät aluksi olleet kovin jouluisia. Joulutonttujen ja muiden jouluaiheiden sijaan korteissa oli pitsimäisiä koristeita ja erilaisia vaaleasävyisiä kukkasia sekä lehviä kuten neliapiloita. Aiheet tulivat usein uuden vuoden korteista, joitten lähettäminen oli yleisempää kuin joulukorttien. Uskonto-aiheet kuten jouluseimi, kirkko ja enkelit olivat yleisiä jo 1800-luvun lopulla.
Sekä joulutontut että joulupukki esiintyivät korteissa jo 1800-luvulla, mutta niitten alun perin pelottava ja tummasävyinen ulkomuoto muuttui 1900-luvulle tultaessa iloiseksi ja punapukuiseksi. Jouluporsas ja sen valmistaminen jouluateriaksi oli aiemmin myös yleinen aihe.
Myöhemmin korteissa ovat yleistyneet perinteiset jouluiset aiheet kuten joulupuuro, tontut ja kynttilät sekä punainen väri. Nykyisin suosittu kuva-aihe joulukuusi ei ole ollut käytössä yhtä pitkään. Joulukuusi liittyy korteissa perhejouluun tai metsän väen joulunviettoon. Korteissa talvimaisemat ovat yleisimpiä. Myös valokuvat esimerkiksi linnuista ja oikeista kuusista ovat nykyajan korteissa yleisiä.
Joulukortit Suomessa
Joulu on Suomen postille kiireisintä aikaa, sillä suomalaiset lähettävät kortteja eniten joulunaikaan. Joulukortteja lähetettiin eniten vuosina 1995—2009, jolloin vuosittain lähetettiin reippaasti yli 50 miljoonaa korttia.
Vuonna 2010 suomalaiset lähettivät 47 miljoonaa joulukorttia, niistä noin kymmenesosa eli viisi miljoonaa lähetettiin ulkomaille. Vuonna 2007 tehdyn tutkimuksen mukaan suomalaiset lähettävät keskimäärin 26 postikorttia vuodessa, joista puolet on joulukortteja. IRO Researchin Postille vuonna 2018 toteuttaman tutkimuksen mukaan kaksi kolmasosaa suomalaisista (66 %) aikoi postittaa joulukortteja tai -kirjeitä.
Lähetettyjen korttien määrä väheni lähes 40 % viidessä vuodessa 2010–2015. Vuonna 2020 lähetettiin lähes 18 miljoonaa joulukorttia, mikä oli 20 % enemmän kuin vuonna 2019. Vuonna 2021 lähetysmäärä väheni, kortteja postitettiin lähes 16 miljoonaa. Suurin haaste tuolloin oli korttien perillemeno pääkaupunkiseudulla etenkin Helsingin kantakaupungissa, jossa oli jakeluongelmia. Postin tekemän tutkimuksen mukaan vuonna 2021 lähes 80 % suomalaisista aikoi lähettää joulutervehdyksen joko korttina tai kirjeenä.
Kaikkee pitää olla
Kaikkee pitää olla on rap-artisti Petri Nygårdin neljäs, 2. joulukuuta 2009 julkaistu, studioalbumi. Albumi nousi parhaimmillaan Suomen virallisen albumilistan sijalle 29 ja pysyi listalla yhteensä kolme viikkoa.
Musiikkivideot
Nygårdin 7. lokakuuta 2009 julkaistusta singlestä "Sanon suoraan" julkaistiin samalla musiikkivideo. Musiikkivideo sai kohua, siinä esiintyvistä aikuisviihdevalokuvista, joihin oli lisätty eri julkisuuden henkilöiden päitä. Kuvissa esiintyvät muun muassa Matti Vanhanen, Jutta Urpilainen, Jenni Vartiainen, Mariko ja Suomen Big Brotherin 4. tuotantokaudella esiintynyt kilpailija Henna Kalinainen. Musiikkivideo julkaistiin Nygårdin omalla YouTube-kanavalla, mutta sivusto poisti kyseisen videon sisällön vuoksi. Nygård julkaisi myöhemmin kanavalla videosta sensuroidun version. Alkuperäinen musiikkivideo on näkyvillä muun muassa Nygårdin kotisivuilla. Suomen Big Brotherin 4. tuotantokaudella kilpailleet Henna Kalinainen ja Antti Kurhinen närkästyivät musiikkivideon sisällöstä ja tekivät valituksen siitä artistille. Myöhemmin Kalinainen teki musiikkivideon sisällöstä rikosilmoituksen.
Toisesta singlestä "Onko sulla pokkaa" julkaistiin samaan aikaan musiikkivideo. Musiikkivideossa Nygård näkyy katkelmia muun muassa televisio-ohjelmista Reikä seinässä, Diili, Hauskat kotivideot, Talent Suomi, Totuuden hetki ja Big Brother, joiden vieraana tai juontajana hän esiintyy. Videon lopussa Nygård vilauttaa yleisössä istuvalle Antti Kurhiselle keskisormea.
Kolmas single "Mitävittuuvaan" julkaistiin 25. marraskuuta 2009. Singlen musiikkivideo oli kuvattu laivalla, jossa Nygård tapansa mukaan juopotteli. Video sisälsi myös lyhyeen otteen samalla levyllä olevasta "Tuska" -kappaleesta.
Neljäs single "Kippis kulaus" julkaistiin 29. tammikuuta 2010. Singlen musiikkivideo keskittyi alkoholin juomiseen ja juhlimiseen. Video sisälsi klippejä televisio-ohjelmista sekä internetvideoista. YouTube poisti myöhemmin videon sivustoltaan sisällön vuoksi. 15. helmikuuta 2010 musiikkivideosta julkaistiin sensuroitu versio.
Viidennellä "Seopetriii" -singlellä vierailivat Emel ja Aajee. Siitä julkaistiin musiikkivideo 29. huhtikuuta 2010. Video on kuvattu Nygårdin eri keikoilla.
Johnny Schmitz
thumb|Johnny Schmitz John Albert ”Johnny” Schmitz (27. marraskuuta 1920 Wausau, Wisconsin – 1. lokakuuta 2011 Wausau, Wisconsin ) oli yhdysvaltalainen baseballpelaaja. Hän pelasi MLB-tason syöttäjänä vuosina 1941–1956, joskin uraan toi tilapäisen keskeytyksen palvelu toisessa maailmansodassa.
Kaikkee pitää olla
Bonuskappaleet
Petri Nygårdin kotisivuilla julkaistiin kaksi bonuskappaletta "Voi voi" ja "UKK". Myöhemmin julkaistiin myös bonuskappale "Aletaaa hommii".