cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mark Spitz
Uran jälkeen
Spitz sopi uran lopettamisen jälkeen useita mainossopimuksia, muun muassa Schickin, California Milk Advisory Boardin, Adidaksen ja Speedon kanssa. Hänellä oli myös oma uima-asu- ja vapaa-ajan vaatemallistonsa, ja hän tienasi uransa jälkeen kahdessa vuodessa kuusi miljoonaa dollaria. Spitz alkoi saada olympialaisten jälkeen myös tarjouksia Hollywoodista, ja hänen agenttinsa ilmoitti, että Spitzistä tulee merkittävä elokuvatähti. Ensiesiintymisensä näyttelijänä hän teki Bob Hopen ohjelmassa. Tämän jälkeen hän esiintyi muutamissa muissakin ohjelmissa, mutta hänen näyttelijäntaitonsa olivat huonot, ja lopulta Hollywood menetti kiinnostuksensa.
Spitz meni naimisiin 1973 Suzy Weinerin kanssa. Weiner oli Spitzin isän yritystutun tytär, Kalifornian yliopiston draamaopiskelija ja osa-aikainen malli. He ovat saaneet liitostaan kaksi poikaa, Matthew’n (s. 1981) ja Justinin (s. 1991). Spitz on työskennellyt monilla eri aloilla. Hän on ollut grynderi ja pörssivälittäjä ja hän on auttanut yritysten perustamisessa.
Elokuvaohjaaja Bud Greenspan tarjosi Spitzille miljoona dollaria, jos Spitz onnistuisi hankkimaan itselleen paikan vuoden 1992 Barcelonan olympialaisiin. Spitz ei kuitenkaan onnistunut saavuttamaan tarvittavaa aikarajaa.
Mustesuihkutulostin
thumb|250px|Mustesuihkukirjoitin avattuna: tulostinkelkka ja sen mustesäiliöt. (Canon S520). Mustesuihkutulostin on tulostin tai painokone, jossa jälki muodostetaan mustepisaroita ruiskuttamalla. Mustesuihkutulostus on nykyisin yleisimmin käytetty valokuvien vedostusmenetelmä. Edullisia vesiliukoisia värejä käyttävät tulostimet ovat laajalle levinneitä kotikäytössä. Säilyviä pigmenttivärejä käyttävillä tulostimilla saadaan korkealaatuisille papereille aikaan arkistokelpoisia taidevedoksia, pigmenttimustevedoksia.
Mustesuihkutulostustekniikka muotoutui 1900-luvun aikana. 1970-luvun jälkipuoliskolla Canon, Epson ja Hewlett-Packard alkoivat valmistaa ensimmäisiä digitaalisten kuvien tulostamiseen suunniteltuja mustesuihkutulostimia. 1980-luvulla mustesuihkutulostinten fyysinen koko alkoi pienentyä ja laitteilla ryhdyttiin korvaamaan vanhentuvia matriisitulostimia teollisuus- ja yrityskäytössä. Kodeissa mustesuihkutulostimet alkoivat yleistyä vasta 1980-luvun lopulla HP DeskJet -tulostimen ja muiden sitä seuranneiden kotikäyttöön valmistettujen tulostinten myötä.
Tyypillinen toimistotulostin tulostaa maksimissaan A4-paperikoolle. Erityiset suurkuvatulostimet tulostavat jopa 500 cm leveydellä. Ammattikäyttöön tarkoitetuissa suurkuvatulostimissa käytettävät liuotinpohjaiset värit kestävät myös ulkokäyttöä.
Tekniikka
thumb|250px|Mustesuihkukirjoittimen tekniikkaa.Mustesuihkutulostimen pääosat oheisen kuvan mukaan ovat: Mustesuihkutulostustekniikat eroavat sen mukaan, miten muste säiliöstä puristetaan suuttimen kautta paperille. Tämän mukaan nimettyjä tulostustekniikoita ovat lämpö- ja pietsosähkömustesuihkutulostus.
Lämpömustesuihkutulostus
Useimmat mustesuihkukirjoittimet käyttävät lämpömenetelmää, jossa säiliössä olevaa mustetta lämmitetään siten, että syntyy kuplia. Lämmetessään laajenevat kuplat puristuvat paineen kasvettua tarpeeksi suuttimien kautta paperin, kalvon tai muun tulostusmateriaalin pintaan. Tulostusmateriaalin pinnassa ne jäähtyvät ja kutistuvat.
Lämpömenetelmän käyttö asettaa musteille tiettyjä rajoituksia. Musteen on oltava lämmönkestävää, koska koko prosessi perustuu kuumennukseen. Aikaa kuluu myös hieman "hukkaan", koska lämmityksen takia aikaa kuluu myös jäähdytykseen.
Pietsosähkömustetulostus
Pietsosähkötekniikassa mustesäiliön takana on pietsosähköinen kide, joka värähtelee, kun siihen johdetaan sähkövirtaa. Kun pisteen halutaan tulostuvan, johdetaan pietsokiteeseen sähkövirta, jolloin se muuttaa muotoaan ja pakottaa mustepisaran ulos suuttimesta.
Menetelmällä on monia hyviä puolia. Mustepisaran kokoa ja muotoa voidaan hallita paremmin ja aikaa säästyy, kun mustetta ei joka kierroksen jälkeen tarvitse erikseen kuumentaa ja jäähdyttää. Musteen kehittelyssä voidaan keskittyä enemmän sen imeytymisominaisuuksien kuin lämmönsietokyvyn kehittämiseen, ja tämä sallii enemmän vapautta kehitellä musteiden kemiallisia ominaisuuksia.
Musta Ritari slurppaa jälleen
pienoiskuva|Tarinan englanninkielisen julkaisun ensimmäinen sivu vuodelta 2006. Musta Ritari slurppaa jälleen (engl. The Black Knight GLORPS again) on Don Rosan vuonna 2003 valmistunut Ankkatarina. Se on jatko-osa vuonna 1998 valmistuneelle tarinalle Musta Ritari. Suomessa tarina on ilmestynyt kolme kertaa: Aku Ankka -lehden numeroissa 39–40 vuonna 2004 sekä kokoelmakirjoissa Pako Kielletystä laaksosta ja muita Don Rosan parhaita vuonna 2010 ja Don Rosan kootut 9 vuonna 2013.
Juoni
Alussa Roope-setä esittelee Akulle museota, jolle hän on lahjoittanut omia mittaamattoman arvokkaita tavaroitaan, mm. hanhenmunahipun. Roope kuitenkin kohtaa museossa vanhan vihollisensa, Arpin Lusènen, ja Roope tietää heti tämän havittelevan mustan ritarin haarniskaa.
Seuraavana yönä Lusène käy vanhaan Musta Ritari -asuunsa pukeutuneena Roopen trofeehuoneessa katsomassa haarniskaa, mutta sen paikalla on vain lappu, jossa lukee: "Näetkö, Arpin: ei haarniskaa. Vaikka tietäisit sotisovan sijainnin, et pääse siihen millään käsiksi. Hah hah haa!". Mutta Lusène tekee mikrosahallaan Mustan Ritarin muotoisia aukkoja Roopen seiniin, jotka hän huomaa aamulla.
Roope ja Aku kiiruhtavat Pellen luokse, jossa he varmistavat häneltä Mustan Ritarin haarniskan sijaintipaikan ja lähtevät sinne. Kun he ovat kärränneet haarniskan ulos vahvia-kimpaleen sisästä, Lusène hyppää sen päältä suoraan haarniskaan ja lähtee juoksemaan karkuun. Roope, Aku sekä ohikävelleet Tupu, Hupu ja Lupu lähtevät Akun autolla Lusènen perään (Pelle jää vain töllistelemään), mutta Lusène vain leikkaa auton kahtia. Ennen hyökkäystään Lusène kuitenkin kiinnittää haarniskaan koukun siltä varalta, että Roope tekisi saman mattotempun kuin viime kerrallakin. Niin Roope tekeekin sen, mutta temppu, kuten arvata saattaa, epäonnistuu koukun ansiosta. Sitten Lusène pääsee Roopen rahaholviin ja ehtii jo hävittää hiukan Roopen rahoja, kunnes Aku kiskaisee hänet koukusta Pellen lentopyörällä ilmaan.
Aku pudottaa Lusènen merellä seisovaan veneeseen. Lusène katkaisee lentopyörän (Aku lähtee pyörimään ilmassa) ja käyttää miekkaa "moottorina" päästäkseen rantaan.
Monien sekaannusten ja epäonnistuneen museoryöstön jälkeen Ankat lähettävät haarniskan maata kiertävälle radalle ja Lusène karkaa jälleen kerran. Tästä huolimatta hän lahjoittaa Roopelle erään taiteilijan ainoan taulun, joka Roopelta vielä puuttui. Ikävä kyllä taulun selkäpuolella on viesti, "Palaan vielä!"
D.U.C.K.-omistus
D.U.C.K.-ilonpilaaja: Ylösalaisin itämaisten kirjaimien joukossa seinävaatteen alalaidassa kuvan oikeassa yläkulmassa.
Mars-kenttä (Pietari)
thumb|250px|Ilmakuva Mars-kentästä vuonna 2016. thumb|250px|Osa Vallankumoustaistelijoiden muistomerkistä. Mars-kenttä on viheristutuksin somistettu aukio Pietarin keskustassa Venäjällä. Se rajoittuu Joutsenkanavan ja Moikan rantakatuihin, Millionnaja-katuun ja Suvorovin aukioon.
Kesäpuiston vieressä sijaitseva aukio syntyi 1700-luvun alussa kuivatun suon paikalle. Sen aikaisempia nimiä ovat Potešnoje pole (”Huvikenttä”) ja Tsaritsyn lug (”Keisarinnan niitty”). Nykyisen nimensä kenttä on saanut siellä järjestetyistä sotilasparaateista roomalaisen sodan jumalan Marsin mukaan. Vuosina 1918–1940 sen virallisena nimenä oli ploštšad Žertv Revoljutsii (”Vallankumouksen uhrien aukio”).
Pohjoisessa Mars-kenttää reunustavat 1700-luvun lopulla rakennetut Marmoripalatsi sekä Saltykovin ja Betskoin talot. Vuosina 1797–1800 rakennettiin kentän kaakkoispuolella sijaitseva Mikaelinlinna. Vuonna 1801 pystytettiin Aleksandr Suvorovin muistomerkki, joka myöhemmin siirrettiin Suvorovin aukiolle. Länsipuolelle rakennettiin vuosina 1817–1821 Vasili Stasovin suunnittelemat Paavalin rykmentin kasarmit (nykyinen Lenenergon toimitalo), joiden vieressä on Adaminin talo (1823–1827).
Mars-kentän myöhempi historia liittyy Venäjän vallankumouksen tapahtumiin. 5. huhtikuuta 1917 siellä järjestettiin helmikuun vallankumouksen aikana kuolleiden 184 sotilaan ja työläisen juhlalliset hautajaiset, joihin osallistui noin 800 000 henkeä. Saman vuoden vappuna V.I. Lenin esiintyi aukiolla pidetyssä joukkokokouksessa. Heinäkuun 1. päivänä järjestetyssä mielenosoituksessa oli noin puoli miljoonaa osanottajaa. Vuonna 1918 kentälle haudattiin vastavallankumouksellisten murhaamat V. Volodarski ja Moisei Uritski sekä Jaroslavlin kapinan uhreja, vuonna 1919 Judenitšin joukkojen hyökkäyksessä kaatuneita sotilaita ja vuonna 1920 seitsemän ns. Kuusisen klubin murhissa kuollutta suomalaista kommunistia. Vuoden 1918 keväällä Paavalin rykmentin kasarmeihin majoitettiin kaupunkiin saapuneita suomalaisia punapakolaisia.
Vuosina 1917–1919 Mars-kentälle pystytettiin Vallankumoustaistelijoiden muistomerkki, jonka rakentamiseen käytettiin aikaisemmin purettujen satamavarastojen graniittipaasia. Sen ovat suunnitelleet arkkitehti Lev Rudnev, taiteilijat V.A. Konaševitš ja Vladimir Lebedev, muistomerkin tekstit on laatinut valistusasiain kansankomissaari Anatoli Lunatšarski. Vappuna 1920 järjestetyissä Pietarin ensimmäisissä lauantaitalkoissa ryhdyttiin istuttamaan arkkitehti Ivan Fominin ja puutarhuri R.F. Kattserin suunnittelemaa puistoaukiota. Vuosina 1922–1933 kentälle haudattiin Pietarin (Leningradin) bolševikkijohtajia. Vuonna 1957 muistomerkin keskelle sytytettiin Neuvostoliiton ensimmäinen ikuinen tuli.
Ōyodo-luokka
Ōyodo-luokka oli Keisarillisen Japanin laivaston kahden kevyen risteilijän muodostama alusluokka.
Alukset
Luokan alukset tilattiin osana vuoden 1939 laivasto-ohjelmaa. Ne olivat paranneltuja Agano-luokan aluksia. Alukset oli suunniteltu toimimaan sukellusvenelaivueiden emälaivoina, joten ne oli varustettu jopa kuudella kellukekoneella.
Niyodon tilaus peruutettiin jo ennen kölinlaskua. Lisäksi vuoden 1942 laivasto-ohjelmaan oli sisällytetty alukset 810-814 ja 5037-5038, mutta niitä ei koskaan tilattu.
Tši-Li
Tši-Li on moskovalainen yhtye, joka soittaa nykyaikaista, raikasta venäläistä poppia. Yhtye on vastikään julkaissut esikoisalbuminsa Prestuplenie.
Kangaskorte
Kangaskorte (Equisetum hyemale) on ainavihreä, yhtäläisitiöinen sanikkainen. Suomessa lajia on kutsuttu kansanomaisella nimellä hosia tai sen muunnelmilla, kuten huosiain tai huosianheinä.
Ulkonäkö ja koko
thumb|vasen|Kangaskortteen varren tuppi. thumb|vasen|Kangaskorte kuvattuna C. A. M. Lindmanin teoksessa Bider ur Nordens flora (1917–1926). Monivuotisen kangaskorteen maavarsisto levittäytyy laajalle. Siitä nousevat pystyt, kovat ja tumman harmaanvihreät varret ovat 40–70 cm korkeita ja 4–6 mm paksuja, ja kasvavat tavallisesti muutamien ryhminä. Varret ovat nivelikkäitä, uurteisia, karheapintaisia, jäykkiä, lähes liereitä ja matalaharjuisia. Lisäksi ne ovat haarattomia tai niiden latvoissa on lyhyitä haaroja. Kangaskortteen varsi on ontto: keskiontelo on noin 2/3 varren läpimitasta ja sen ympärillä on selvästi näkyviä sivuonteloita. Lehdet ovat vähäisiä, yhdiskasvuisia kiehkuroita, jotka muodostavat hammasreunaisia tuppia varren nivelkohtiin. Tupet ovat ahtaita, kapeita, yleisväriltään harmaanvalkoisia ja tyvestä sekä usein myös yläosista mustia. Tupissa on varhain varisevia, kapeita hampaita tavallisesti 10–30 kappaletta. Itiötähkät ovat varren ja joskus myös haarojen latvassa. Itiötähkä on käpymäinen, suipohko ja tumma. Itiöpesäkkeet ovat perällisten kuusikulmaisten kilpien alapinnalla. Suomessa kangaskortteen itiöt kehittyvät elo-lokakuussa. Alkeisvarsikko on kaksikotinen, liuskainen, maanpäällinen ja väriltään vihreä. Kangaskorte on muutamien muiden kortelajien tapaan ainavihreä.
Levinneisyys
Kangaskortetta tavataan Euroopassa Espanjasta, Ranskasta ja Britteinsaarilta itään läpi Keski- ja Pohjois-Euroopan. Sitä kasvaa myös kaikissa Pohjoismaissa Islanti mukaan lukien. Euroopan eteläisimmistä ja pohjoisimmista osista laji kuitenkin puuttuu. Levinneisyysalue jatkuu Euroopasta itään Keski- ja Etelä-Siperiassa aina Venäjän kaukoitään ja Pohjois-Japaniin saakka. Kangaskortetta kasvaa paikoitellen myös Pohjois-Amerikan pohjoisosissa. Suomessa kangaskorte on paikoitellen yleinen laji koko maassa Pohjanlahden rannikkoseutuja lukuun ottamatta, josta se pääosin puuttuu. Lajin risteymistä Suomessa tavataan kuusamonkortetta.
Elinympäristö
Kangaskorteelle tyypillisiä kasvupaikkoja ovat harjut, hiekkakankaat, jyrkät puron- ja joentörmät sekä hiekkaiset rata- ja maantiepenkereet. Sitä saattaa tavata myös moreenimailla, lehtometsissä ja varsinkin pohjoisessa myös rehevissä korvissa, lettorämeillä, lähteikköisillä suonreunoilla ja rannoilla.
Käyttö
Kangaskortetta on käytetty aikaisemmin patasutina sekä hionta- ja kiillotusvälineinä sen karkeuden ja kovuuden takia. Kasvin osat sopivat erinomaisesti myös kynsien viilaamiseen. Nykyään kangaskortetta kasvatetaan koristekasvina esimerkiksi japanilaisissa puutarhoissa lammikoiden rannoilla.
Beata
Beata on latinalaisperäinen naisen etunimi, joka tarkoittaa autuasta tai onnellista.
Suomessa nimi Beata on vuoden 2019 loppuun mennessä annettu 1 463 naiselle.
Beatan nimipäivä on suomenruotsalaisen kalenterin mukaan 2. joulukuuta.
MEMS-Pico
MEMS-Pico on kiinalainen pikosatelliitti, joka laukaistiin avaruuteen 25.5.2007.
Sen toteutti Zhejiangin yliopisto ja Kiinan tiedeakatemian alainen "Shanghai Institute of Microsystem and Information Technology". Satelliitissa kokeiltiin MEMS-teknologioita, pieniä kiihtyvyysantureita, gyroskooppeja ja infrapuna-sensoreita.
MEMS-Pico ei omaa asennonsäätöjärjestelmää eikä propulsiojärjestelmää. Täten siinä ei ole liikkuvia osia (gyroskoopit perustunevat lasertekniikkaan). Se on muodoltaan 26-tahkoinen pallomainen kappale. Pinnasta osa on aurinkokennojen peittämä (ala: 270 neliösenttimetriä), joka mahdollistaa satelliitin pitemmän toiminnan kuin akku- tai paristokäyttöisenä. Sähkötehon tuotto on 2 wattia.
Satelliitin hyötykuormana on MEMS IR-sensori ja CMOS-kamera. Tärkeä osa satelliittia on sen S-kaistan tietoliikennejärjestelmä (komentojen vastaanotto 2100 MHz ja sanomien (4096 bps) lähetys maahan 2300 MHz taajuudella).
Utumno
Utumno on kuvitteellinen linnoitus J.R.R. Tolkienin Silmarillion-kirjassa. Se oli Melkorin pohjoinen linnoitus esiajoilla, jolloin maan muoto oli juuri saatu järjestettyä ja valar olivat pystyttäneen valtakuntansa Keski-Maahan Almarenin saarelle ja nuori maailma kylpi kahden lampun Illuinin ja Ormalin valossa. Melkorin linnoitus oli kuitenkin kaukana pohjoisessa, eikä lamppujen valo sinne yltänyt. Utumno tuhoutui, kun haltiat heräsivät ja heitä suojellakseen valar kävivät sotaan Melkoria vastaan.
Martti Mäkisalo
Martti Paavali Mäkisalo (16. huhtikuuta 1948 Mustasaari – 16. maaliskuuta 2015 Helsinki) oli Helsingin Sanomien kirjallisuuskriitikko, kirjailija, teologian maisteri ja Vartija-lehden päätoimittaja (2002–2008). Hän aloitti Helsingin Sanomissa vuonna 1986 Pekka Tarkan pyynnöstä. Ennen sitä hän on avustanut Kotimaa- ja Kirkko ja kaupunki -lehtiä.
Miroslav Nemec
Nemec muutti Saksaan 12-vuotiaana ja sai Saksan kansalaisuuden vuonna 1973. Nemec on opiskellut musiikkia yliopistossa ja näyttelemistä Salzburgissa.
Lewyn kappale
300px|right|thumb|Valomikroskoopilla otettuja kuvia Parkinsonin tautia sairastavan potilaan aivokudoksen substantia nigra -alueesta. Histologiset leikkeet on värjätty hiiren monoklonaalisella alfa-synukleiini-vasta-aineella ja taustavärjätty hematoksyliinillä. Ylimmissä kuvissa näkyy 60-kertaisella suurennuksella kuvattuja Lewyn kappaleita. Alimmissa kuvissa näkyy 20-kertaisella suurennuksella kuvattuja nauhamaisia Lewyn neuriitteja ja pyöreitä Lewyn kappaleita. right|thumb|Lewyn kappaleita
Lewyn kappaleet ovat poikkeavia proteiinikertymiä, joita syntyy hermosolujen sisälle Parkinsonin taudissa, Lewyn kappale -taudissa ja tietyissä muissa aivosairauksissa. Lewyn kappaleet koostuvat pääosin alfa-synukleiini-nimisestä proteiinista, mutta niistä on löydetty yli 76 muutakin proteiinikomponenttia. Alfa-synukleiinin oligomerisaatio ja aggregaatio on ilmeisesti pääasiallinen syy Lewyn kappaleiden muodostumiselle. Morfologisesti Lewyn kappaleet voidaan jaotella kahteen alatyyppiin, joista toista löytyy aivorungosta ja toista aivokuorelta.
Daniel Espinosa
Jorge Daniél Espinosa (s. 23. maaliskuuta 1977) on ruotsalainen ohjaaja, käsikirjoittaja ja tuottaja. Hän valmistui Tanskan kansallisesta elokuvakoulusta vuonna 2003.
Lewyn kappale
Lewyn kappaleet kuvasi ensimmäisen kerran saksalais-amerikkalainen neurologi Frederic Lewy vuonna 1912.
Daniel Espinosa
Hän on ohjannut muun muassa Jens Lapiduksen samannimiseen kirjaan perustuvan elokuvan Rahalla saa sekä elokuvat Turvatalo ja Life. Huhtikuussa 2018 Espinosan vahvistettiin tulevan ohjaamaan Marvel Comicsin sarjakuvahahmo Michael Morbiusiin perustuva elokuva.
Luettelo ministereistä Suomen oikeusministeriössä
Tämä on luettelo Suomen oikeusministeriössä toimineista ministereistä.
Ensimmäinen ministeri
Ministeriötä johtaa ministeri, jonka nimikkeenä on yhtä poikkeusta lukuun ottamatta ollut oikeusministeri.
Ennen vuoden 2000 perustuslakia oikeusministeriltä vaadittiin oikeustieteellistä korkeakoulututkintoa, mutta tämä vaatimus poistui uuden perustuslain myötä vuonna 2000. Uuden perustuslain aikana ministerinä on kuitenkin toiminut vain kaksi henkilöä, joilla ei ole oikeustieteellistä yliopistotutkintoa: Leena Luhtanen (2005–2007), joka on koulutukseltaan valtiotieteiden maisteri, ja Jari Lindström (2015–2017), joka on koulutukseltaan laborantti.
Toinen ministeri
Oikeusministeriöön on nimetty varsinaisen oikeusministerin lisäksi toinen ministeri vain kahteen peräkkäiseen hallitukseen, vuonna 2019 aloittaneisiin Rinteen ja Marinin hallituksiin. Muiden ministeriöiden ministerit, joiden vastuualueeseen on sisältynyt joitain oikeusministeriön asioita, on luetteloitu kohdassa Muut ministerit.
Muut ministerit
Seuraavien ministereiden vastuualueeseen on kuulunut joitain oikeusministeriön asioita:
Lähteet
Ministério da Justiça
Surukeijukala
Surukeijukala (Gramma melacara) on keijukaloihin kuuluva kala.
Eija Ristola
Eija Marketta Ristola (s. 10. heinäkuuta 1956 Lappeenranta) on aktiiviuransa päättänyt suomalainen yleisurheilija, joka menestyi pika-aidoissa ja viisiottelussa. Hän edusti Lappeenrannan Urheilu-Miehiä.
Surukeijukala
Ulkonäkö ja koko
Surukeijukala on purppuranpunainen mustaa otsaa lukuun ottamatta. Se kasvaa noin 10 cm pitkäksi.
Alkuperä
Surukeijukala on kotoisin Karibialta. Siellä se elää syvemmällä kuin muut keijukalat, tyypillisesti 20–30 metrin syvyydessä.
Eija Ristola
Ennätyksikseen Ristola juoksi 60 metrin aidoissa ajan 8,77 (1979), 100 metrin aidoissa 13,8 (1978) ja 200 metrin aidoissa 29,2 (1971). Hän sivusi SE-aikaa 100 metrin aidoissa tuloksella 13,8 kahteen otteeseen: 19. kesäkuuta ja 28. elokuuta vuonna 1978. Virallisiin kilpailuihin Ristola ei ole osallistunut vuoden 1982 jälkeen.
Surukeijukala
Käyttäytyminen
Surukeijukala on reviiritietoinen ja aggressiivinen lajitovereita ja joskus muitakin suunnilleen samannäköisiä kaloja kuten lilakeijuahvenia ja purppurakeijuahvenia kohtaan. Sen sijaan se ei vahingoita selkärangattomia, joten se sopii riutta-akvaarioon.
Ravinto
Surukeijukala syö lihapitoista ruokaa.
Corratec
Corratec on saksalainen polkupyöriä valmistava yritys. Suomessa Corretecin pyöriä maahantuo ja jälleenmyy Suomen Polkupyörätukku.
Tšekin presidentinvaali 2018
Tšekin presidentinvaali 2018 järjestettiin tammikuussa 2018 Tšekin tasavallassa. Ensimmäinen kierros järjestettiin 12.–13. tammikuuta, jossa kukaan ehdokkaista ei saanut yli 50 prosenttia äänistä, joten järjestettiin toinen kierros 26.–27. tammikuuta. Toisella kierroksella vastakkain olivat istuva presidentti, Venäjä-mielinen ja EU-vastainen Miloš Zeman SPO-puolueesta ja sitoutumattomana pyrkinyt keskustaliberaali Jiří Drahoš, joka olisi halunnut Tšekin sitoutuvan tiiviimmin EU:hun. Zeman voitti 51,4 prosentin ääniosuudella.
Kakapo
Kakapo eli pöllöpapukaija (Strigops habroptila) on Uudessa-Seelannissa tavattava äärimmäisen uhanalainen uudenseelanninpapukaijalaji. Papukaijalinnuista se on painavin ja ainoa lentokyvytön laji.
Koko ja ulkonäkö
Kakapo kasvaa yli 60 cm pitkäksi. Sen väritys selkäpuolelta on tummanvihreä ja vatsapuolelta vaaleanruskea. Pyrstö on joko tummanvihreä tai tummanruskea. Kakapo painaa yhdestä neljään kilogrammaa ja voi elää ainakin 90-vuotiaaksi. thumb|250px|Kakapo ([[John Gerrard Keulemansin maalaus)]]
Elintavat
Koska Uudessa-Seelannissa ei ollut nisäkkäitä ennen maorien tuloa, elivät kakapot hyvin samalla tavalla kuin jänikset. Kakapot ovat yöaktiivisia lintuja. Päivällä ne lepäävät puiden alla tai koloissa, mutta yöllä ne kulkevat myös reviirinsä ulkopuolella. Kakapot eivät osaa lentää, mutta ovat erityisen taitavia kiipeilijöitä. Ne kipuavat vaivattomasti puun ylimmällekin oksalle, josta ne hyppäävät maahan samalla siipiään räpytellen. Maassa ne liikkuvat hämmästyttävän nopeasti juoksemalla ja välillä ilmassa liitäen.
thumb|right|200px|Kakapon lempiruokaa ovat verenpisaran (Fuchsia excorticata) hedelmät Kakapot syövät kasvien versoja, siemeniä, hedelmiä, marjoja, pähkinöitä, silmuja, juuria, sammalta, sieniä ja puun kuorien alla eläviä toukkia, joita ne helposti kaivavat ulos kätevänmuotoisen nokkansa avulla. Kaikkein mieluiten ne syövät kotukutukun eli erään verenpisaran (Fuchsia excorticata) hedelmiä. Kakapon ateriointijäljet ovat lajille tyypillisiä: ne pureskelevat lehtiä juoden vain mehun ja jättävät oksille roikkumaan kuitupitoisia vettyneitä palloja, jotka auringossa kuivuvat valkoisiksi.
Esiintyminen ja kannan elvyttäminen
Kakapoa on alun perin tavattu laajalla alueella Uuden-Seelannin pääsaarilla. Ihmisten mukana saarille levinneiden nisäkäspetojen myötä laji hävisi lähes sukupuuttoon. Kakapokannan romahdettua ihmiset aloittivat operaation kannan elvyttämiseksi. Ongelmaksi kuitenkin osoittautui, että vuoden 1970 jälkeen kakaponaaraita ei enää löytynyt. Juuri kun toivosta oltiin luopumassa, löydettiin uusi kakapoyhdyskunta Stewart Islandilta ja linnut siirrettiin turvaan kahdelle pienelle saarelle, Codfish (Whenua Hou) ja Anchor, jotka oli tyhjennetty pedoista. Niitä oli silloin jäljellä vain 61 yksilöä. Vuonna 2008 maailmassa oli jäljellä noin 12 tervettä ja lisääntymiskelpoista naaraskakapoa. Vuonna 2012 osa kakapoista siirrettiin vielä kolmannelle pedoista vapaalle saarelle, Little Barrier Islandille.
Kannan elvyttämisen apukeinona on käynnissä kaikkien kakapojen perimän sekvensointi, jotta voidaan varmistaa mahdollisimman laajan geenipoolin säilyvyys ja toisaalta saadaan tietoa lajin kehittymisestä nykyiseen muotoonsa.
Vuoden 2016 pesintäkausi oli toistaiseksi suojeluohjelman historian paras 36 poikasen syntymällä. Varsinaiseen lukumäärään poikaset lasketaan kuitenkin vasta kuuden kuukauden iässä, sillä kuolleisuus on nuorilla poikasilla suurta.
Lisääntyminen
thumb|left|200px|Maorinpihkatippio
Kakapo on ainoa papukaijalaji, jolla on ryhmäsoidin. Koiraat kerääntyvät öisin tietylle paikalle ja kuopivat maahan keilamaisia kuoppia, johon ne asettuvat ja alkavat huudella mahdollisimman kovaa, äänellä, joka kaikuu laaksossa herättäen naaraiden huomion. Kakapon ääntely on papukaijamaista "raakkumista", mutta sen muu ääntely saattaa muistuttaa erehdyttävästi sian röhkinää tai aasin kiljumista. Koiraiden yöllinen huhuilu voi kuulua jopa kahdeksan kilometrin päähän. Naaraskakapon huomattua uroksen aloittaa uroskakapo soidinmenon pumppaamalla itsensä täyteen ilmaa näyttääkseen mahdollisimman isolta.
Kakapo pesii maassa, jossa munat ovat vaarassa joutua esimerkiksi rottien saaliiksi. Pesä on kallionhalkeamassa tai puun juurien välisessä onkalossa. Se on halkaisijaltaan noin 60 cm ja korkeudeltaan noin 30 cm oleva maakasa, jonka pesäkuppi on vuorattu puun lastuilla ja höyhenillä. Naaras munii yhden tai kaksi, harvoin kolme munaa. Muninnassa on päivien taukoja, joten poikaset pesässä voivat olla hyvin eri-ikäisiä. Haudonta-aika on noin kuukausi. Ilmeisesti vain naaras hautoo ja hoitaa poikasia. Naaras on sukukypsä aikaisintaan kuuden vuoden ikäisenä. Pesintää ei tapahdu vuosittain, vaan laji on riippuvainen eräiden kasvien, etenkin maorinpihkatippion (Dacrydium cupressinum) siementuotosta, joka tapahtuu 2–5 vuoden välein.
Jared McCann
Jared McCann (s. 31. toukokuuta 1996 Stratford, Ontario, Kanada) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelaa NHL-joukkue Seattle Krakenin organisaatiossa. Vancouver Canucks varasi McCannin ensimmäisellä kierroksella 24. pelaajana kesällä 2014. Hän on pelipaikaltaan keskushyökkääjä. McCann on kahden suunnan sentteri, jonka vahvuuksiin kuuluu työteliäisyys, kädet, ketteryys, rauhallisuus, pelikäsitys, pelintekeminen sekä kiekollinen että kiekoton pelaaminen. Hänellä on kuitenkin kehitettävää laukauksessa, viimeistelyssä ja McCannin tulisi myös lisättävä voimaa.
Seuraura
McCann vietti junioriuransa lähinnä Londonin kaupungissa. Hän pelasi kauden 2010–2011 Elgin Middlesexin joukkueessa ja voitti Alliance Hockey Bantam AAA:n mestaruuden. Kauden 2011–2012 McCann pelasi lähinnä London Jr. Knightsin paidassa ja toimi joukkueen varakapteenina. Hän voitti AHMMPL:n mestaruuden ja palkittiin Ontariosta MHA:n vuoden pelaajana. Kevätkautensa McCann pelasi GOJHL-joukkue London Nationalsissa.
OHL-joukkue Sault Ste. Marie Greyhounds varasi McCannin neljäntenä pelaajana kesällä 2012. Hän siirtyi joukkueeseen kaudeksi 2012–2013, jolloin McCann teki 64 runkosarja- ja yhdessä playoff-ottelussa tehot 21+23=44. Hänet valittiin kauden päätteeksi OHL:n tulokkaiden toiseen tähdistökentälliseen. Kaudella 2013–2014 McCann oli tehoilla 27+35=62 Greyhoundsin toiseksi paras pistemies Sergei Toltšinskin jälkeen. Hän pelasi kauden aikana myös CHL Top Prospects Gamessa.
Vancouver Canucks varasi McCannin ensimmäisellä kierroksella 24. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2014. Samana kesänä joukkue varasi häntä aiemmin kuitenkin myös Jake Virtasen kuudentena pelaajana. McCann teki kolmivuotisen tulokassopimuksen Canucksin kanssa saman kesän heinäkuussa. Kaudella 2014–2015 hän oli Greyhoundsin toiseksi paras pistemies Sergei Toltšinskin jälkeen tehoilla 34+47=81.
Kauden 2015–2016 McCann aloitti suoraan Vancouver Canucksin NHL-joukkueessa. Hän teki NHL-debyyttinsä kauden avauskierroksella 7. lokakuuta 2015 vieraissa Calgary Flamesia vastaan, jolloin McCann sai jääaikaa 12.31 minuuttia ja teholukeman +1. NHL-uransa avausmaalin hän teki seuraavassa ottelussa 10. lokakuuta 2015 kotona Flamesia vastaan. McCann valittiin ottelun kolmostähdeksi. Toukokuussa 2015 McCann siirtyi Florida Panthersiin yhdessä toisen kierroksen varausvuoron ja neljännen kierroksen varausvuoron kanssa vaihdossa Erik Gudbransoniin ja viidennen kierroksen varausvuon. Helmikuussa 2019 McCann siirtyi Pittsburgh Penguinsiin yhdessä Nick Bjugstadin kanssa vaihdossa Derick Brassardiin, Riley Sheahaniin, toisen kierroksen varausvuoroon ja kahteen neljännen kierroksen varausvuoroon. Syyskuussa 2020 McCann teki kaksivuotisen jatkosopimuksen Penguinsin kanssa.
Heinäkuussa 2021 Penguins kauppasi McCannin Toronto Maple Leafsiin vaihdossa Filip Hållanderiin ja seitsemännen kierroksen varausvuoroon vuodelle 2023.
Iris Salin
Iris Ellida Salin-Kuosmanen (20. syyskuuta 1906 Helsinki – 12. marraskuuta 1991 Espoo) oli suomalainen balettitanssija. Hän tanssi Suomalaisen Oopperan baletissa vuoteen 1924, jonka jälkeen hän esiintyi muun muassa Helsingin Työväenteatterin opereteissa ja elokuvissa. Tanssijan aktiiviuransa jälkeen hän toimi opettajana sekä Oopperan balettikoulussa että puolisonsa Elo Kuosmasen tanssikoulussa.
Jared McCann
Seuraura
Seattle Kraken valitsi McCannin joukkueeseensa kesän 2021 laajennusvaraustilaisuudessa.
Iris Salin
Iiris Salinille myönnettiin Pro Finlandia -mitali 1964 ja myöhemmnin valtion taiteilijaeläke.
Jared McCann
Seuraura
Maaliskuussa 2022 McCann teki Krakenin kanssa viisivuotisen ja yhteensä 25 miljoonan dollarin arvoisen jatkosopimuksen.
Hokkus Pokkus (elokuva)
Hokkus Pokkus on Disney-yhtiön fantasiakomediaelokuva, joka sai ensi-iltansa vuonna 1993. Elokuvassa teinipoika herättää vahingossa henkiin kolme 1600-luvulla elänyttä noitaa.
Iris Salin
Iris Salinin veljiä olivat Holger Salin, Alf Salin ja Klaus Salin.
Johanna Kokko
Johanna Kokko (s. 16. joulukuuta 1976 Nakkila) on suomalainen näyttelijä, joka on esiintynyt tv-sarjoissa ja elokuvissa. Hän on myös näytellyt mm. Suomen Kansallisteatterissa, Tampereen Teatterissa, Tampereen Työväen Teatterissa ja Helsingin Kaupunginteatterissa. Hän on naimisissa näyttelijä Kristo Salmisen kanssa. Parilla on kolme lasta.
Hokkus Pokkus (elokuva)
Vuonna 2021 julkaistiin uutinen, että Bette Midler ja Sarah Jessica Parker palaavat rooleihinsa Anne Fletcherin ohjaamassa jatko-osassa, joka saa ensi-iltansa vuonna 2022.
Juoni
Pyhäinpäivän iltana vuonna 1693 Salemin kylässä nuori Thackery Binx huomaa, että siskokset Winifred, Sarah ja Mary Sanderson kaappaavat hänen pikkusisarensa Emilyn. Thackerylle paljastuu, että Sandersonin sisarukset ovat noitia, jotka tarvitsevat lapsen ainesosaksi taikajuomaan, jolla he pysyvät ikuisesti nuorina. Thackery epäonnistuu yrityksessään vapauttaa sisarensa, ja kostoksi noidat muuttavat hänet kuolemattomaksi mustaksi kissaksi. Kylän väki tuomitsee Sandersin sisarukset hirtettäväksi Emilyn ja Thackeryn murhasta, mutta vanhin noita Winifred onnistuu luomaan loitsun, jonka mukaan neitsyen sytyttäessä mustaliekkisen kynttilän noidat heräävät jälleen henkiin.
Kolme sataa vuotta myöhemmin vuonna 1993 Max Dennison on muuttanut juuri perheensä kanssa Los Angelesista pieneen Salemin kaupunkiin. Pyhäinpäivän iltana Maxin ihastus Allison esittelee Maxille ja tämän pikkusiskolle Danille Sandersonin siskosten kotia, josta on tehty museo. Max sytyttää mustaliekkisen kynttilän jolloin noidat heräävät henkiin, mutta varastaa paetessaan heidän loitsukirjansa. Saadakseen todellisen kuolemattomuuden noitakolmikon on valmistettava taikajuoma, joka tuo takaisin heidän nuoruutensa, ja he tarvitsevat loitsukirjan reseptiä varten. Seuraa takaa-ajo, ja noidat jäljittävät lapsia Maryn tarkan hajuaistin avulla.
Vastaanotto
Elokuva ei ollut menestys ilmestyessään, esimerkiksi Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano kuvasi Hokkus Pokkusta vaivautuneen tekopirteäksi ja antoi sille yhden tähden viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”huono”. Myöhemmin elokuvasta on tullut Halloweenin kulttiklassikko, muun muassa koska sitä on esitetty vuosittain Disneyn kanavilla.
Másfél
Nykyiset jäsenet
Bändissä aikaisemmin soittaneita:
Jared McCann
Maajoukkueura
McCann pelasi alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2014, jolloin hän voitti pronssia. McCann pelasi myös alle 18-vuotiaiden Ivan Hlinkan muistoturnauksessa vuonna 2013, jolloin hän voitti kultaa. McCann edusti myös Canada Ontarion joukkuetta World U-17 Hockey Challengessa vuonna 2013, jolloin hän toimi joukkueen varakapteenina.
Muuta
McCannin isoveli Justin on pelannut myös jääkiekkoa.
Textpattern
Textpattern (TXP) on ilmainen sisällönhallintajärjestelmä (CMS). Textpattern on laajennettavissa liitännäisillä. Textpatterniin pystyy luomaan käyttäjätilejä, esimerkiksi sisällöntuottajalle voi antaa oikeudet vain kirjoittaa sisältöä ja sivuston suunnittelijalle oikeudet muuttaa ulkoasua.
Mark Stoermer
Mark August Stoermer (s. 28. kesäkuuta 1977 Houston, Texas) on yhdysvaltalainen muusikko, joka tunnetaan parhaiten lasvegasilaisen rockyhtye The Killersin basistina. Hän on myös julkaissut kaksi sooloalbumia, Another Life (2011) ja Dark Arts (2016).
Stoermerilla on myös Australian kansalaisuus.
Kazakstanin jääpallomaajoukkue
Kazakstanin jääpallomaajoukkue edustaa Kazakstania kansainvälisissä jääpallon maajoukkuekilpailuissa. Kazakstanista tuli Kansainvälisen jääpalloliiton järjestyksessään yhdeksäs jäsen vuonna 1994. Joukkue on historiansa aikana saavuttanut jääpallon MM-kisoista kuusi pronssia, 2003, 2005, 2012, 2013, 2014 ja 2015. Joukkuetta valmentaa Aleksei Nikišov.
Retkikunta 4
Retkikunta 4 oli Kansainvälisen avaruusaseman (ISS) 4. miehistö.
Miehistö
Numero nimen jälkeen ilmaisee henkilön avaruuslentojen määrän, tässä kuvattu lento mukaan luettuna.
Retkikunnan miehistö suoritti kolme avaruuskävelyä. Miehistön suoritamien tieteellisten kokeiden määrä lähes kaksinkertaistui aikaisempiin miehistöihin verrattuna. Burch ja Waltz rikkoivat 196 päivän avaruuslennollaan Yhdysvaltain aikaisemman avaruuslennon keston ennätyksen (188 päivää). Retkikunta 8:n komentaja Michael Foale rikkoi 8. joulukuuta 2003 Walzin ennätyksen.
thumb|250px|left|Juri Onufrijenko harjoittelee juoksumatolla [[Zvezda-huoltomoduulissa tammikuussa 2002]]
Live at Hammersmith Odeon
Vuonna 2010 albumi julkaistiin Mob Rules -albumin ”Deluxe Edition” -version toisena CD:nä. Alun perin konsertit nauhoitettiin juuri Mob Rules -albumin kiertueella. Albumin sisällöstä noin kolmannes on kyseiseltä albumilta, mukaan lukien harvemmin livenä soitetut ”Country Girl” ja ”Slipping Away”. Heaven and Hell -albumilta on kolme kappaletta, joista nimikappale ”Heaven and Hell” venyy lähes 15-minuuttiseksi. Yhtyeen alkuperäiskokoonpanon eli laulaja Ozzy Osbournen ajalta on kuusi kappaletta.
Saint-Sauveur-le-Vicomte
Saint-Sauveur-le-Vicomte on kunta Ranskassa Manchen departementissa Normandian alueella. Se sijaitsee Cotentin niemimaalla. Kunnan tärkein nähtävyys on sen 1000-luvulta peräisin oleva linna Château de Saint-Sauveur-le-Vicomte. Kunnassa oleva benediktiiniläisluostari Abbaye de Saint-Sauveur-le-Vicomte on myös perustettu 1000-luvulla. Luostari on tuhoutunut useaan kertaan. Viimeinen tuhoutuminen tapahtui toisen maailmansodan taisteluissa, mutta se on täysin entisöity. thumb|left|Saint-Sauveur-le-Vicomten luostari
Tunnettuja kuntalaisia
Kirjailija Jules Barbey d’Aurevilly on syntynyt Saint-Sauveur-le-Vicomtessa ja sinne hänet on myös haudattu.
Digão
Digão voi tarkoittaa seuraavia:
Robert Huberin tien vastaanottokeskus
Robert Huberin tien vastaanottokeskus on yksityisen Luona Oy:n ylläpitämä turvapaikanhakijoiden vastaanottokeskus, joka sijaitsee Vantaan Veromiehessä. Vastaanottokeskus on Äyritien ja Robert Huberin tien kulmassa.
Vastaanottokeskus avattiin syksyllä 2015 ja sen majoituskapasiteetti on 800 henkilöä. Marraskuussa 2016 keskuksessa asui noin 500 turvapaikanhakijaa.
Vastaanottokeskus toimii 1980-luvulla valmistuneessa toimistorakennuksessa, jossa aiemmin oli LVI-alan yrityksen Oy Huber Ab:n pääkonttori. Rakennuksen on suunnitellut arkkitehti Jorma Salmenkivi.
Veteraanikuorma-autojen Seura
Veteraanikuorma-autoseura (aiemmin: Veteraanikuorma-autojen Seura ry) on valtakunnallinen, vanhojen tavara-autojen ja muiden hyötyajoneuvojen entistämistä, sekä näihin liittyvän perinteen ja historiatiedon tallentamista edistävä harrastajajärjestö. Seura on yksi Suomen ajoneuvohistoriallinen keskusliitto – SAHK RY:n 26:sta itsenäisestä jäsenjärjestöstä.
SA-HK ry:n ja viranomaisten yhteistyönä ovat syntyneet useat tämän päivän harrastustoimintaa tukevat päätökset; museoajoneuvopäätös, MR-rekisteritunnukset, museoajoneuvojen katsastusjärjestelmä, ajoneuvoveron alentaminen, sekä dieselveron ja käyttömaksun poistaminen museoajoneuvoilta.
Tavoitteidensa toteuttamiseksi seura mm. järjestää jäsenistölleen vuosittain kokoontumisia ja matka-ajoja eri puolille Suomea sekä ajoneuvojen entisöintiä käsitteleviä neuvontatilaisuuksia.
Seura tuottaa kuorma-autoperinnettä, ajoneuvojen entistämistä ja kuljetuskulttuuria käsitteleviä kirjallisia julkaisuja ja AV-tallenteita, sekä kerää ja taltioi alaan liittyvää materiaalia. Jäsenlehti VetKu tuotetaan pääosin jäsenistön aineistosta, ja se toimii jäsenistön keskinäisenä yhdyssiteenä ja informaatiokanavana. Julkaisua tuotetaan neljä numeroa vuodessa. Seuralla on omat, kuorma-autojen historiaan perehtyneet ja näiden entisöintiin erikoistuneet museoajoneuvotarkastajat.
Republic 20 on Veteraanikuorma-autojen seura ry:n omistama kuorma-auto, joka on valmistettu v. 1920. Auto on entistettynä alkuperäistä vastaavaan kuntoon ja rekisteröity museoajoneuvoksi.
Saksan ympäriajo
Saksan ympäriajo (saks. Deutschland Tour tai Deutschland-Rundfahrt) on tärkein maantiepyöräilyn etappikilpailu Saksassa. Kilpailu järjestettiin aikaisemmin touko-kesäkuussa, nyttemmin elokuussa. Vuosina 2005−2008 kilpailu kuului UCI ProTour-sarjaan. Seuraavan kerran Saksan ympäriajo ajattiin 2018. Se kuuluu nykyään UCI Europe Touriin ja on kategorialuokitukseltaan 2.Pro.
Historia
Vuodesta 1911 lähtien Saksan keisarikunnassa pidettiin yli 1 500 kilometrin pituinen "kansallinen" pyöräilykilpailu. Vuoteen 1931 asti järjestettiin useita, enemmän tai vähemmän todellisia matkoja, mutta aina hyvin erilaisissa olosuhteissa ja organisaatioissa. Ensimmäinen Saksan ympäriajo järjestettiin vuonna 1931.
Koska pyöräilyllä ei ole Saksassa yhtä vankkaa asemaa urheilulajien joukossa kuin esimerkiksi Ranskassa, Italiassa tai Belgiassa on Saksan ympäriajon suosio riippunut suuressa määrin saksalaispyöräilijöiden menestyksestä. Kilpailua ei järjestetty muun muassa vuosina 1983–1998, mutta Jan Ullrichin menestyksen myötä se aloitettiin uudelleen vuonna 1999. Jan Ullrichin Tour de France -voiton jälkeen pyöräilystä tuli suositumpaa. Vuonna 1999 Saksan ympäriajo vahvistui osittain Saksan uuden pyöräilyinnostuksen seurauksena. Vuonna 1998 Bund Deutscher Radfahrer e.V. ja Upsolut-yritys perustivat Deutschland Tour gmbh:n.
Maaliskuussa 2016 Amaury Sport Organization ilmoitti allekirjoittaneensa 10 vuoden sopimuksen Saksan pyöräilyliiton kanssa kilpailun aloittamiseksi seuraavan kahden vuoden aikana. Heinäkuussa kilpailu vahvistettiin Deutschland Deine Touriksi, joka debytoi vuonna 2018. Etapit vähennettiin neljään ja kilpailu liitettiin UCI 2.1 European Tour -kilpailuun.
Kilpailusta tuli osa uutta UCI ProSeriesia vuonna 2021.
Raimundos
Raimundos on brasilialainen hardcore punk -yhtye, jonka musiikissa on myös vaikutteita Forrósta. Sen perustivat 1987 Brasíliassa laulaja Digão ja Rodolfo Abrantes.
Nimi Raimundos tulee kuuluisasta rock-yhtyeestä Ramonesista. Yhtyettä perustettaessa siihen kuuluivat vain naapurukset Digão ja Rodolfo Abrantes. Digão on saanut paljon vaikutteita Dead Kennedys -nimiseltä yhtyeeltä. He tekivät alussa Ramonesin cover-kappaleita.
Diadeemikeijuahven
Diadeemikeijuahven (Pseudochromis diadema) on keijuahveniin kuuluva kala. Värikästä, aggressiivista diadeemikeijuahventa pidetään meriakvaariokalana.
Alkuperä
Diadeemikeijuahven elää luonnossa Tyynellämerellä: Indonesian, Thaimaan, Malesian ja Filippiinien ympäristön koralliriutoilla.
Käyttäytyminen
Diadeemikeijuahven on aggressiivinen laji ja puolustautuu itseään isompia kaloja vastaan. Se sopii muuten riutta-akvaarioon, mutta syö sieltä katkaravut.
Ravinto
Diadeemikeijuahvenet syövät pieniä äyriäisiä.
Arni
Arni on muun muassa seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi:
Oskari Vuorivirta
Oskar (Oskari) Herman Vuorivirta (vuoteen 1906 Bergström) (15. tammikuuta 1861 Sotkamo – 22. joulukuuta 1923 Kuhmoniemi) oli suomalainen kansanedustaja. Hän toimi Viipurin läänin itäisessä vaalipiirissä Suomalaisen puolueen edustajana 1910–1911. Hän toimi aktiivisesti maatalous- ja virkamiesasiavaliokunnissa ja kuntakokouksissa. Hän oli ammatiltaan rovasti, joka toimi kappalaisena useilla paikkakunnilla, sittemmin Kuhmoniemen kirkkoherrana 1919–1923. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Feliks Emil Bergström ja Anna Maria Trast. Puolisonsa oli vuodesta 1890 Emma Aleksandra Jankowsky.
Philip Zimbardo
Zimbardo suoritti alemman korkeakoulututkinnon Brooklyn Collegessa ja maisteriksi ja filosofian tohtoriksi hän valmistui Yalen yliopistosta.
Opetettuaan New Yorkin yliopistossa Zimbardo sai viran vuonna 1968 Stanfordin yliopistosta, jossa suoritti kuuluisan vankilakokeensa. Siinä valittiin 24 college-opiskelijaa, jotka arvottiin vankien ja vartijoiden rooleihin yliopiston kellarikerroksessa sijainneeseen vankilaan. Opiskelijat alkoivat pian esittämään roolejaan ja vartijoista tuli sadistisia ja vangeista masentuneita sekä passiivisia. Kokeen piti kestää kaksi viikkoa, mutta se jouduttiin lopettamaan jo kuuden päivän jälkeen.
Kokeen jälkeen Zimbardo perusti ujousklinikan Menlo Parkiin, Kaliforniaan. Hänen tutkimuksensa ujoudesta johtivat myös useaan kirjaan aiheesta. Näistä on suomennettu Ujous (Shyness). Zimbardo on kirjoittanut monia muitakin kirjoja, kuten Psychology and Life, jota käytetään Yhdysvalloissa oppikirjana.
Lars Melander
thumb|150px|Lars Rafael Melander Lars Rafael Melander (7. maaliskuuta 1896 Sipoo – 22. tammikuuta 1962) oli suomalainen jääkärikenraalimajuri. Hänen vanhempansa olivat tilanomistaja Julius Waldemar Melander ja Hilda Victoria Bergström. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1924 Saga Aina Lindbergin kanssa.
Opinnot
Hän kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin ruotsalaisesta lyseosta vuonna 1915 ja liittyi Nylands Nationiin. Hän suoritti ohjaajatutkinnon Ilmailukoulussa vuonna 1923 ja tähystäjäkurssin vuonna 1924. Teknillisessä korkeakoulussa Sotakorkeakoulun matemaattis-luonnontieteellisen ja yleisteknillisen oppijakson hän suoritti vuosina 1927–1929 ja Sotakorkeakoulun sotateknillisen osaston vuosina 1929–1931. Hänet komennettiin opintomatkalle vuonna 1932 Ruotsiin tutustumaan ilmatorjuntaan ja epäsuoraan konekivääriammuntaan sekä Saksaan, Sveitsiin, Ranskaan ja Tanskaan sekä vuonna 1933 Englantiin tutustumaan näiden valtioiden ilmatorjunnan järjestelyihin ja ilmatorjuntateollisuuteen.
Jääkäriaika
thumb|Jääkäripataljoona 27:n 1. komppania Hän liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 27. lokakuuta 1915. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Rintamapalveluksensa jälkeen hänet siirrettiin 9. heinäkuuta 1917 pataljoonan 1. konekiväärikomppaniaan. Hän suoritti vuonna 1917 Libaussa järjestetyn sotakoulun A-kurssin.
Suomen sisällissota
Hän saapui takaisin Suomeen (Vaasaan) jääkärien pääjoukon mukana yliluutnantiksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan konekivääriupseeriksi ja adjutantiksi 2. Jääkärirykmenttiin. Hän otti osaa taisteluihin Suomen sisällissodassa Kalevankankaalla, Tampereella ja Karjalankannaksella mm. Kuokkalassa ja Raivolassa.
Sisällissodan jälkeinen aika
Sisällissodan jälkeen hän palveli sodan jälkeen konekivääriupseerina ja adjutanttina edelleen 2. Jääkärirykmentissä, jonka nimi muutettiin ensin Porin jalkaväkirykmentti n:o 2:ksi ja myöhemmin Savon jääkärirykmentiksi. Konekiväärikomppanian päälliköksi hänet määrättiin 28. huhtikuuta 1919 ja edelleen 3. konekiväärikomppanian päälliköksi. Hänet komennettiin 4. elokuuta 1919 alkaen 3. divisioonan esikuntaan hoitamaan yleisesikuntaupseerin tehtäviä, josta hänet määrättiin 15. joulukuuta 1919 Savon jääkärirykmentin 3. pataljoonan komentajaksi. Hän otti keväällä vuonna 1920 osaa Porajärven puolustukseen.
Armeijasta hän erosi 26. tammikuuta 1921 ja siirtyi suojeluskuntajärjestön palvelukseen ja hänet sijoitettiin sotilastarkastajaksi Suojeluskuntain yliesikuntaan. Hän astui uudelleen armeija palvelukseen 30. marraskuuta 1921 ja hänet sijoitettiin Ilmavoimien esikuntaan taktillisen toimiston päälliköksi. Ilmavoimien esikuntapäällikön tehtäviä hän hoiti 4. maaliskuuta – 30. syyskuuta 1922 välisen ajan. Ilmasotakouluun hänet siirrettiin 1. huhtikuuta 1923 ja Telakkakomppanian päälliköksi 18. kesäkuuta 1923. Ilmailupataljoonan komentajan tehtäviä hän hoiti 24. syyskuuta 1923 – 23. huhtikuuta 1924 välisen ajan, mistä hänet siirrettiin Hävittäjäeskaaderin komentajaksi ja palveli tehtävässä 4. kesäkuuta 1925 saakka. Ilmavoimista hänet siirrettiin kenttätykistön palvelukseen 5. kesäkuuta 1925 ja hänet sijoitettiin Kenttätykistörykmentti 3:n IV patteriston komentajaksi 5. syyskuuta 1925, mistä hänet siirrettiin II patteriston komentajasi 17. huhtikuuta 1926. Rykmentin komentajan apulaiseksi hänet määrättiin 15. kesäkuuta 1928, josta hänet komennettiin 27. elokuuta 1929 samanlaiseen toimeen Kenttätykistörykmentti 1:een. Ilmatorjuntatykistöön hän siirtyi 1. heinäkuuta 1933 ja hänet sijoitettiin komentajaksi Ilmatorjuntapatteristoon, josta hänet siirrettiin 1. toukokuuta 1934 Ilmatorjuntarykmentin komentajaksi. Esikunta tehtäviin hän palasi 13. elokuuta 1937 ja hänet sijoitettiin Yleisesikunnan tilastollisen ja ulkomaaosaston päälliköksi.
Luottamustoimet
thumb|150px|Jatkosodan Ratsuväkiprikaatin komentaja Lars Melander. Hän toimi Kunnianeuvoston puheenjohtaja Ilmavoimissa vuosina 1922–1923 ja Kenttätykistörykmentti 3:ssa vuosina 1926–1927 sekä Kenttätykistörykmentti 1:ssä vuonna 1932. Kolmannen Divisioonan kunniatuomioistuimen jäsenenä hän toimi vuosina 1926–1927.
Talvi- ja jatkosota
Talvisotaan hän osallistui Päämajan järjestelyosaston (Jaosto 2) päällikkönä. Välirauhan aikana hän toimi Puolustusvoimien Pääesikunnan ulkomaanosaston päällikkönä. Jatkosotaan hän osallistui jälleen Päämajan Jaosto 2:n (Tiedusteluosasto) päällikkönä vuoteen 1942 saakka, jolloin hänet komennettiin Ratsuväkiprikaatin komentajaksi. Prikaatinkomentajana hän osallistui taisteluihin Äänisniemellä ja Karjalankannaksella. Vuonna 1944 hänet määrättiin Ylipäällikön käyttöön Linnoitussuunnitteluesikunnassa tapahtuviin erikoistehtäviin. Vielä ennen rauhan saapumista hän kerkesi olla hetken Ratsuväkiprikaatin v.a. komentajana.
Sotien jälkeinen aika
Sotien jälkeen hän toimi Lounais-Suomen sotilasläänin komentajana vuoteen 1945 saakka, jolloin erosi vakinaisesta palveluksesta ja siirtyi De Jersey & Co (Suomi) LtD:n apulaisjohtajaksi ja oli tehtävässä vuoteen 1952 saakka ja siitä eteenpäin yrityksen toimeenpanevana johtajana. Hänet on haudattu Helsingin Hietaniemen hautausmaalle.
Klaus J. Behrendt
thumb|Klaus J. Behrendt Klaus Johannes Behrendt (s. 7. helmikuuta 1960 Hamm, Länsi-Saksa) on saksalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan televisiosarjoista Rikospaikalla, Kriminalisti, Kahden keikka, Etsivä Lea Sommer ja A.S. Hän on ottanut näyttelemistunteja Hedi Höpfnerin koulussa Hampurissa.
Weld
Weld on Neil Youngin & Crazy Horsen vuonna 1991 julkaistu livealbumi ja video. Se sisältää nauhoituksia Ragged Glory -albumin julkaisua seuranneelta kiertueelta. Albumi julkaistiin alun perin kolmen CD:n painoksena Arc-Weld, jossa kolmantena levynä oli Arc, joka on myöhemmin julkaistu myös erillisenä albumina.
Kappaleet
Kaikki kappaleet Neil Youngin ellei toisin mainita.
Yrjö Kukkapuro
Yrjö Kukkapuro (s. 6. huhtikuuta 1933 Viipurin maalaiskunta) on suomalainen sisustusarkkitehti ja muotoilija. Kukkapuro on suunnitellut lähinnä huonekaluja, joista tunnetuimpia ovat Karuselli-tuoli ja Ateljee-sohvaryhmä.
Kukkapuro opiskeli Taideteollisessa oppilaitoksessa vuosina 1954–1957 ja valmistui sisustusarkkitehdiksi 1958. Hän toimi Taideteollisen korkeakoulun professorina vuosina 1974–1980, joista koulun rehtorina vuodet 1978–1980.