cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kädenvääntö
Yleistä
Kädenväännön tekniikasta puhuttaessa aivan ensimmäisenä on hyvä ymmärtää, että kaikki tekniikat perustuvat lihasvoimaan ja sen ohjaamiseen. Tekniikka onkin usein hyvin väärinymmärretty asia lajiin perehtymättömien keskuudessa ja saa helposti täysin ylikorostetun merkityksen lajissa menestymisen kannalta. Periaatteellisella tasolla tekniikassa on kyse samasta kuin esim. penkkipunnerruksessa: hyvä tekniikka auttaa suorituksessa tiettyyn rajaan asti, mutta sen opittua kerran, ainoa tie ylöspäin on voiman lisääminen. Kädenvääntö on ennen kaikkea äärimmäinen isometrisen (staattisen) voiman laji, jossa mm. eksentriset (negatiiviset) liikesuunnat (häviötilanne) kuuluvat kiinteänä osana vääntämiseen, kun voimat eivät riitä. Nämä tekevät siitä hyvin raastavan ja kuluttavan etenkin tämän kaltaiseen rasitukseen tottumattomalle. Usein lajin pariin juuri tullut henkilö kokee koviakin hermokipuja harjoittelusta ennen kuin adaptoituu paremmin tämän tyyppiseen rasitukseen. Hyvällä tekniikalla on kuitenkin paikkansa yhdessä lihasvoiman kanssa ja se on myös erittäin tärkeä turvallisuustekijä, koska samalla vältetään käden epäluonnollisia asentoja, joissa on suuri riski loukkaantua.
Tyylit
Kädenväännön perustekniikoita tai tyylejä (osa englanniksi, hyviä suomenkielisiä vastineita ei käytännössä ole) ovat:
Taktiikka
Tekniikka pyritään valitsemaan yleensä omien vahvuuksien ja myös vastustajan heikkouksien mukaisesti. Liikesuuntaa muutetaan toisinaan kesken väännönkin, tilanteen sallimalla tavalla. Samaisista syistä koko käden ja myös yläselän tulee olla vahvoja, koska kokenut vääntäjä osaa hyödyntää heikot kohdat ja hyökätä niitä vastaan. Esimerkiksi jos tietää tai tuntee vääntötilanteessa, että vastustajalla on heikko hauisvoima verrattuna omaan, kannattaa tällöin luultavasti pyrkiä hookkiin. Kestävyyttä ja nopeuttakaan ei pidä missään nimessä unohtaa. Ottelut saattavat olla ohi alle sekunnissa, etenkin jos reaktionopeus on hidas, mutta kestää pahimmillaan jopa minuutteja, ja turnauksissa vääntöjä voi tulla useita peräkkäin lyhyen ajan sisällä. Taktiikkaan vaikuttaa myös mm. se, onko kyseessä turnaus vai yksittäinen ottelu. Näissä suhteissa tiedosta ja kokemuksesta on hyötyä.
Kilpailuja
Kädenvääntökilpailuja järjestetään sekä turnaus- että haasteottelumuotoisena. Suomessa merkittäviä kilpailuja ovat mm. SM-kisat, joita on järjestetty vuosittain 1990-luvun alusta lähtien, sekä esim. Pulldozers challenge. SM-kisoissa pärjänneet kädenvääntäjät voivat osallistua PM-, EM- sekä MM-kilpailuihin, joita järjestetään niin ikään vuosittain. Arvokisojen lisäksi ulkomailla järjestetään ammattilaisturnauksia, mm. Nemiroff World Cup ja Russian A1 Open.
Janne Haavisto
Janne Pekka Haavisto (s. 28. marraskuuta 1964 Espoo) on suomalainen rumpali, musiikkituottaja ja -äänittäjä, joka on toiminut ammattimuusikkona vuodesta 1983 lähtien.
Ura muusikkona
Mustien Lasien kiertueiden lomassa Haavisto teki Mitja Tuuralan kanssa Radio Cityyn ohjelmaa, jossa soitettiin paljon vanhaa amerikkalaista musiikkia, mm. surf-musiikkia, mikä johti vuonna 1988 surf-musiikkia soittaneen Laika & The Cosmonauts -yhtyeen perustamiseen. Karjalaisen tehtyä paluun albumilla Et ole yksin, Haavisto palasi soittamaan yhtyeessä.
Muita yhtyeitä, joissa Haavisto on soittanut, ovat mm. TTV, The JP’s ja Janne Haavisto & The Farangs. 2010-luvulla hän on soittanut myös Irina Björklundin ja Erinin yhtyeissä.
Toiminta tuottajana
Soittamisen ohella Haavisto on pitkään toiminut äänittäjänä ja tuottajana. Hän kertoo soittaneensa yhtä aikaa J. Karjalaisen ja Mikko Kuustosen yhtyeissä sekä Laikoissa ja tuottaneensa samaan aikaan seitsemän levyä vuosittain.
Jätettyään Mustat Lasit hän jatkoi kuitenkin yhteistyötä J. Karjalaisen kanssa ja on tuottanut tämän kolme levyä, joista Tähtilampun alla toi hänelle tuottaja-Emman vuonna 1992. Hän on tuottanut myös J. Karjalaisen 2010-luvulla ilmestyneet albumit Et ole yksin, Sinulle Sofia sekä Sä kuljetat mua.
Muusikkosuvun jäsenenä
Haaviston isä Jukka Haavisto on tunnettu muusikko, samoin hänen kymmenen vuotta vanhempi veljensä Olli Haavisto. Sisar Susanna Haavisto tunnetaan sekä laulajana että näyttelijänä.
Torque
Pelimoottorista on eri versioita: Torque 3D, Torque 2D, iTorque 2D ja Torque X.
Ohjelmisto sisältää tuen TorqueScript-komentosarjakielelle, jossa on C-kielen kaltainen syntaksi. TAML (Torque Application Markup Language) on merkintäkieli resurssitiedoille.
Torque Game Builder perustuu yhtiön Torque Game Engine -pelimoottorille.
Lisenssi
Vuonna 2012 Torque 3D julkaistiin avoimena lähdekoodina MIT-lisenssillä. Torque 2D julkaistiin myös MIT-lisenssillä tämän jälkeen.
Lähteet
Torque (game engine)
Peggy Guggenheim
thumb|200px|Peggy Guggenheim vuonna 1937. Peggy Guggenheim (26. elokuuta 1898 – 23. joulukuuta 1979 ) oli yhdysvaltalainen taiteenkerääjä, joka perusti Venetsian Guggenheim-museon. Guggenheim kirjoitti vuonna 1960 muistelmateoksen, joka ilmestyi suomeksi vuonna 2011 nimellä Taiteenrakastajan tunnustuksia.
Guggenheimin isä Benjamin Guggenheim kuoli Titanicin upotessa 1912. Hänen setänsä on Solomon R. Guggenheim.
Gorj (piirikunta)
Gorj on piirikunta Romanian Valakiassa. Piirikunnan pääkaupunki on Târgu Jiu. Sen pinta-ala on 5 602 km² ja siellä on noin 334 819 asukasta (vuonna 2014).
Ramona
Ramona on naisen etunimi. Se on sisarnimi espanjalaiselle nimelle Ramón, jota englanninkielisissä maissa vastaa Raymond.
Suomessa nimi Ramona on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan annettu vuoden 2019 loppuun mennessä 731 henkilölle, etupäässä 1900-luvun loppupuolella syntyneille. Vuodesta 2020 lähtien Ramonan nimipäivä on suomenruotsalaisen kalenterin mukaan 15. heinäkuuta.
Gorj (piirikunta)
Maantiede
Piirikunnan pinta-ala on yhteensä 5 602 km². Alueen pohjoisosassa kohoavat Karpaatit, lännessä Vulcanuluivuoret ja idässä Parângvuoret. Alueen suurin joki on Jiu.
Gorjin piirikunta rajautuu idässä Vâlcean piirikuntaan, lännessä Mehedinţin ja Caraş-Severinin piirikuntiin, pohjoisessa Hunedoaran piirikuntaan ja etelässä Doljin piirikuntaan.
Väestö
Vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan piirikunnassa oli 334 238 asukasta ja sen väestötiheys oli 69 asukasta neliökilometrillä.
Piirikunnan asukkaista romanialaisia on yli 98 %, romaneja 1,3 %.
Aldikarbi
Aldikarbi on karbamaatteihin kuuluva hyönteismyrkky. Sitä käytetään muun muassa ripsiäisiä, kirvoja, hämähäkkejä ja punkkeja vastaan, mutta tehokkainta se on loisiviin sukkulamatoihin.
Aldikarbi on antikoliiniesteraasi, eli se estää koliiniesteraasien toiminnan, jolloin välittäjäaine asetyylikoliini ei hajoa hermostossa ja seuraa kolinergisen järjestelmän yliaktivoituminen. Se on myös nisäkkäille hyvin myrkyllistä ja sen LD50 on 0,8 mg/kg.
Aldikarbin kemiallinen kaava on C7H14N2O2S, moolimassa 190,263 g/mol ja CAS-numero 116-06-3. Aldikarbi on palavaa, väritöntä kiteistä ainetta, jonka sulamispiste on 100 °C, tiheys 1,2 g/cm3 (vesi = 1,0 g/cm3) ja liukoisuus veteen 25 °C:ssa 0,6 g/100 ml.
Guggenheim
Guggenheim viittaa seuraaviin:
Polyainos
Polyainos on antiikin kreikkalainen nimi, joka voi viitata seuraaviin henkilöihin:
Iso Ristilampi (Multia)
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 1,0 hehtaaria ja se on 200 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 450 metriä. .
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Keuruun reitin valuma-alueen (35.6) Multianjoen valuma-alueella (35.67), jonka Mykänjoen valuma-alueeseen (35.675) se kuuluu.
Kreikkalainen keittiö
pienoiskuva|upright=1.1|Lajitelma kreikkalaisia alkupaloja (poikilía). Kreikkalainen keittiö on maantieteellisistä ja historiallisista syistä tyypillisen välimerellinen. Vaikutteita on tullut muiden muassa Turkista ja kauempaakin idästä, muualta Balkanilta sekä Italiasta. Kreikkalainen ruoka on yleensä konstailematonta ja perustuu tuoreisiin ja hyvälaatuisiin raaka-aineisiin, neitsytoliiviöljyn runsaaseen käyttöön ja paikallisiin yrtteihin.
Kreikkalainen keittiö on yhteinen kreikkalaisille alueille, ennen kaikkea Kreikalle ja Kyprokselle. Ruoissa ja resepteissä on kuitenkin paikallista vaihtelua. Siirtolaisten mukana kreikkalainen keittiö on levinnyt eri puolille maailmaa, kuten muun muassa Yhdysvaltoihin. Kreikkalaiset ruoat ovat levinneet eri puolille myös Kreikassa käyneiden lukuisten matkailijoiden ansiosta, näiden tutustuttua ruokiin matkoillaan. Kreikkalainen keittiö tunnetaan muun muassa musakasta, suvlakista ja kreikkalaisesta salaatista.
Historia
pienoiskuva|[[Kala ruokana|Kala oli yksi antiikin kreikkalaisten suosikkiruoista. Kala-aiheista koristelua punakuviotekniikalla koristellussa kalalautasessa noin vuodelta 350–325 eaa. Louvre.]]
Antiikki
Antiikin kreikkalainen ruoka oli yleensä yksinkertaista, mikä oli seurausta alueen karuista maanviljelyolosuhteista. Kreikkalaisen keittiön keskeisimpiä ruoka-aineita olivat viljat, kasvikset, oliiviöljy ja viini.
Ruoat ja ruokatavat vaihtelivat luonnollisesti alueittain, eri aikoina sekä vaurauden mukaan. Köyhien ruoka oli luonnollisesti yksinkertaisempaa, kun taas rikkaammat saattoivat syödä hyvin ja jopa ylellisesti. Maanviljely oli aina epävarmaa ja vaati paljon työtä. Ainoastaan kaikkein rikkaimpien ei koskaan tarvinnut työskennellä ruokansa eteen. Perusruokaa olivat leipä ja muut viljatuotteet sekä pavut ja muut kasvikset. Arvostetuimpia ruokia olivat kalaruoat. Lihaa syötiin suhteellisen vähän ja käytännössä aina uhrattuna osana uskonnollisia juhlia. Monet ruoka-aineet, kuten viljat, oliiviöljy ja viini, olivat merkittäviä kauppatavaroita.
Myöhempi historia
Keskiajan ja osmanivallan aikana kreikkalainen ruokakulttuuri sai vaikutteita arabeilta ja osmaniturkkilaisilta, Venetsiasta ja muualta Italiasta sekä slaaveilta ja muualta Balkanilta. Monet kreikkalaisten ruokien nimet ovat peräisin näistä kulttuureista ja kielistä.
Ibb (maakunta)
right|thumb|200px|Ibbin maakunna sijainti Ibbin maakunta on Jemenin maakunta maan länsiosan ylänköalueella. Maakunta on nimetty sen pääkaupungin Ibbin mukaan. Ibbin maakunnan pinta-ala on 5 400 neliökilometriä ja sen asukasluku on 2 635 000, mikä tekee siitä yhden maan tiheimmin asutuista maakunnista.
Ibbin maakunta jakautuu 20 piirikuntaan. Ylängön lauhea ilmasto ja länsirannikon vesisateet mahdollistavat maanviljelyn Ibbin alueella paremmin kuin muualla Jemenissä. Ibb ja sen naapurimaakunta Taizz ovat Jemenin tärkeimmät maanviljelyalueet.
Kreikkalainen keittiö
Myöhempi historia
1500–1800-luvuilla kreikkalainen keittiö on saanut lukuisia uusia ruoka-aineita, joista on tullut oleellinen osa monia ruokalajeja, kuten tomaatit, peruna ja riisi. Tavallinen kansa söi pitkään yksinkertaisesti ja kasvispainotteisesti. Monet perinteisinä kreikkalaisen keittiön ruokina pidetyt ruokalajit, kuten esimerkiksi musaka, ovat syntyneet tai vakiintuneet nykyisin tunnettuun muotoonsa vasta 1900-luvulla, kun läntisestä ja erityisesti ranskalaisesta keittiöstä mallia ottaneet kokit ovat luoneet ruokalajeja Kreikan yläluokalle. Vähitellen vaikutteet levisivät laajempiin kansankerroksiin. Erityisen vaikutusvaltainen oli Nikólaos Tselementésin keittokirja.
Viime vuosikymmeninä kreikkalaista keittiötä ovat kehittäneet uudet, usein ulkomailla oppinsa saaneet sukupolvet, jotka ovat pyrkineet tulkitsemaan perinteisiä reseptejä uudella modernilla tavalla ja luomaan kokonaan uusia reseptejä perinteisistä kreikkalaisista ruoka-aineista.
Ruokavalio ja -kulttuuri
pienoiskuva|Taverna [[Límnos|Límnoksella.]] pienoiskuva|Kyläjuhlat [[Santorínilla.]]
Pääraaka-aineet
Kreikkalaisen ruoan perinteisiä pääraaka-aineita ovat neitsytoliiviöljy, tuoreet hedelmät ja vihannekset, lammas ja kala sekä hunaja ja kreikkalainen jogurtti. Perinteisesti kreikkalainen ruoka on painottunut kasviksiin. Tärkeimmät kasvikset kreikkalaisessa keittiössä ovat tomaatit, munakoisot, okrat, perunat, sipulit sekä pavut. Nykyisin ruoissa käytetään runsaasti myös sian ja kananlihaa sekä nautaa. Kalojen lisäksi myös mustekalat ja simpukat ovat iso osa kreikkalaista keittiötä. Myös kreikkalaisilla juustoilla kuten fetalla, halloumilla, kasserilla ja mizithralla on merkittävä osa ruoanlaitossa. Juustojen lisäksi maitotuotteista käytetään erityisesti jogurttia. Hunajaa käytetään paljon varsinkin leivonnaisissa ja jälkiruuissa. Filo-taikinaa käytetään melkeinpä kaikissa leivonnaisissa, kuten piirakoissa. Maustamisessa ovat keskeisiä erilaiset yrtit, kuten oregano, timjami, minttu ja rosmariini. Lähes jokaiseen ateriaan kuuluu yleensä valkoista vehnäleipää. Viiniä ja muita alkoholijuomia käytetään kohtuudella, yleensä ruokailun yhteydessä.
Ruokailu
Kreikassa ulkona ja yhdessä perheen tai tuttavien kanssa syöminen ja ruoan jakaminen ovat yhtä oleellisia osia ruokakulttuuria kuin itse ruoka. Ateriat kestävät pitkään, ja alkavat usein yhdessä jaetuilla mezé- eli alkupalalautasilla (monikossa mezédes). Lounaisaika on yleensä noin klo 12–15 ja päivällisaika klo 20 jälkeen. Ravintoloita on useita tyyppejä. Varsinaiset ravintolat (estiatório) ovat usein länsimaisempia, tavernat (tavérna) perinteisempiä kreikkalaisia ravintoloita. Kalaravintolat (psarotavérna) ovat keskittyneet kalaruokiin, grilliravintolat (psistariá) grillattuun ruokaan. Kreikkalaiset syövät harvemmin jälkiruokaa heti aterian jälkeen, tai jälkiruokana toimivat lähinnä hedelmät; leivonnaisia ja muita makeita ruokia syödään usein erikseen. Ulkona syöminen ja grillaaminen kuuluu erityisesti pääsiäiseen ja suuriin kyläjuhliin (panigýri).
Terveysvaikutukset
Perinteinen kreikkalainen ruoka on hyvin terveellistä, ja sitä pidetään koko terveellisyydestään tunnetun Välimeren ruokavalion alkuversiona. Ruokavaliolla on tutkitusti useita terveysvaikutuksia, ja sen on todettu pidentävän elinikää sekä vähentävän sydäntauteja ja useiden syöpätyyppien esiintymistä. Terveellisyyteen vaikuttavat positiivisesti sekä hyvä ravintoaineiden jakauma että raaka-aineiden puhtaus ja laatu. Ruoka on perinteisesti ollut kasvispainotteista, lihaa on syöty suhteellisen vähän, ja runsas oliiviöljyn käyttö lisää ruoan terveellisyyttä.
Kreikassa alkuperäistä kreikkalaista ruokavaliota noudatetaan kuitenkin nykyään yhä vähemmän, mikä pätee Välimeren ruokavalion noudattamiseen yleisemminkin Välimeren alueella, kun ihmisten ruokatottumukset ovat länsimaistuneet. Ihmiset syövät yhä vähemmän kasviksia ja enemmän vaaleaa viljaa, punaista lihaa ja rasvaisia maitovalmisteita. Samalla kreikkalaiset ovat lihoneet tasaista vauhtia ainakin 1970-luvun puolivälistä alkaen. On todettu, että kreikkalainen ruokavalio toteutuu nykyään parhaiten vielä Kreetalla ja sielläkin vain joissakin osin.
Toisaalta erään vuonna 2020 julkaistun tutkimuksen mukaan kreikkalaisten vihannesten ja kalan kulutus olisi vuoden 1997 jälkeen kasvanut samalla kun maitotuotteiden, pähkinöiden, viljojen ja lihan kulutus on vähentynyt. Vuonna 2022 julkaistun tutkimuksen mukaan varsinkin nuoremmat kreikkalaiset syövät enemmän lihaa, viljaa, ja sokeroituja tuotteita sekä juomia, kun taas vanhemmat kreikkalaiset syövät enemmän vihanneksia, hedelmiä, palkokasveja, maitotuotteita, kalaa ja oliiviöljyä.
Alkuruokia
pienoiskuva|[[Kreikkalainen salaatti.]] pienoiskuva|[[Horta (ruoka)|Horta eli höyrytettyjä villiruohoja oliiviöljyssä.]]
Tyypillisiä kreikkalaisia alkuruokia (ορεκτικά, orektiká) ovat:
Alkupaloja tilataan usein useiden ruokalajien lajitelmina (ποικιλία, poikilía, lausutaan ”pikilia”). Alkuruokien kanssa voidaan nauttia lasillinen ouzoa eli kreikkalaista anisviinaa, kiihottamaan ruokahalua.
Keittoja
Kreikkalaisia keittoruokia (σούπα, soúpa) ovat muun muassa:
Pääruokia
pienoiskuva|[[Musakaa, jossa on kesäkurpitsaa ja perunaa.]] pienoiskuva|[[Mustekalaa.]] pienoiskuva|[[Suvlakilautanen: lihavarras sekä ranskanperunoita, riisiä ja kasviksia.]]
Abraasio
Abraasio (, pois ja rasio, raaputus) tarkoittaa useaa eri asiaa
Kreikkalainen keittiö
Pääruokia
Pääruokien kanssa lisukkeina ovat tavallisimmin riisi, paistetut perunat ja kasvikset sekä horta.
Jälkiruokia
Kreikkalaisia jälkiruokia (γλυκά, glyká) ovat muun muassa:
IQue
iQue, Ltd on kiinalainen yhteisyritys, jonka perustivat Wei Yen ja Nintendon Kiinan osasto. Yritys on perustettu vuonna 2002.
Kreikkalainen keittiö
Jälkiruokia
Ouzoa tarjotaan myös jälkiruualla, koska se edistää ruuansulatusta ja rauhoittaa vatsaa.
IQue
iQue on Nintendon ohjelmistokehityksen haara Kiinassa ja se tekee kiinankielisiä versioita peleistä. Yrityksen ensimmäinen konsoli on iQue Player.
Kreikkalainen keittiö
Juomia
pienoiskuva|[[Turkkilainen kahvi|Kreikkalainen kahvi liköörin kera.]]
IQue
iQue julkaisee Nintendon pelejä, jotka toimivat Game Boy Advancella sekä Nintendo DS:llä. Nintendo ei ole kertonut suunnitelmista julkaista Nintendo GameCube- tai Wii-konsoleitansa iQue-nimellä.
Kreikkalainen keittiö
Viinit
pienoiskuva|[[Zákynthos|Zákynthoksen viinejä.]]
Kreikan viinikulttuuri on nykyisin melko vaatimatonta verrattuna antiikin kreikkalaiseen viinikulttuuriin, josta koko viinikulttuurimme sai alkunsa kolme tuhatta vuotta sitten. Kreikan viinialueet ovat suhteellisen pieniä, ja kuivan ja kuuman ilmaston vuoksi viinitarhat on yleensä sijoitettu pohjoisrinteisiin. Maan tärkeimmät viinialueet sijaitsevat maan pohjoisosissa, kuten Náousassa, missä tehdään tynnyrikypsytettyjä punaviinejä. Etelän Neméan seudun punaviinit ovat myös tunnettuja samoin kuin Patraksen väkevät viinit. Kreikan rypälelajikkeet ovat yleensä paikallisia, joita muualla maailmassa ei käytetä. Näitä ovat vaaleat Asýrtiko, Rodítis ja Rompóla (Robóla) sekä tummat Agiorgítiko, Limnió, Mandilariá, Xinómavro ja Mavrodáfni. Myös Muscatia käytetään. Kreikan erikoisuus on koko maan alueella valmistettava pihkalla maustettu valkoviini retsína. Se on ainoa eurooppalainen mieto rypäleviini, jota saa maustaa.
Luettelo pikkuplaneetoista: 97001–98000
Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen 97001:stä ja päättyen 98000:een. Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Vaiennut soitto
Vaiennut soitto on Viikatteen ensimmäinen EP, joka on julkaistu vuonna 1998. Levyllä on runsaasti vaikutteita Lyijykomppania-yhtyeen musiikista. "Hanget"-kappaleesta on kuvattu myös musiikkivideo, jonka ohjasi Joonas Berghäll. Vaiennut soitto on julkaistu kokonaisuudessaan myös Viikatteen vuonna 2003 ilmestyneellä kokoelma-albumilla Kuutamourakat.
Kappaleet
Kaikki kappaleet kirjoittanut ja sovittanut Kaarle Viikate.
Pedro Obiang
Pedro Mba Obiang Avomo (s. 27. maaliskuuta 1992 Alcalá de Henares) on päiväntasaajanguinealainen jalkapalloilija, jolla on myös Espanjan kansalaisuus. Hän edustaa italialaisseura Sassuoloa, jonne hän siirtyi vuonna 2019 pelattuaan neljä kautta Englannin valioliigan West Ham Unitedissa. Oikeajalkainen Obiang on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Toinen hänen vanhemmistaan on kotoisin Gabonista ja toinen Päiväntasaajan Guineasta.
Seurajoukkueura
Kesällä 2015 Obiang siirtyi Englannin valioliigan West Ham Unitediin nelivuotisella sopimuksella. Heinäkuussa 2017 hän solmi seuran kanssa vuoteen 2022 saakka ulottuvan jatkosopimuksen. Neljällä West Ham -kaudellaan hän pelasi 21−24 valioliigaottelua per kausi.
Maajoukkueura
Obiang edustaa maajoukkuetasolla Päiväntasaajan Guineaa. Hän on pelannut Espanjan nuorten maajoukkueissa, mutta vuonna 2018 hän pelasi ensimmäisen aikuisten maaottelun Päiväntasaajan Guinean joukkueessa Afrikan-mestaruuskilpailujen karsintaottelussa Senegalia vastaan. Ensimmäisen maaottelumaalinsa hän teki Sudania vastaan maaliskuussa 2019 ja toisen Tansaniaa vastaan marraskuussa 2019.
Issa
Issa voi tarkoittaa seuraavia:
Ruokolahden leijona
Ruokolahden leijona oli ilmiö, johon kuului useita leijonahavaintoja keskikesällä 1992 Ruokolahden ja Imatran seudulla, ja ne saivat suurta huomiota medialta, yleisöltä ja virkamiehiltä.
Ruokolahti markkinoi kuntaansa leijonalla vuosina 1992–2012.
Havaintoja leijonasta
thumb|Leijonahavaintojen paikat vuonna 1992. Punaisilla pisteillä merkityt ovat ministeriöiden varmistamia, sinisillä muut mediassa uutisoidut.
Alkuperäinen havainto
Ensimmäisen ilmoituksen leijonasta teki mikkeliläinen Enso-Gutzeitin metsätyönjohtaja Martti Auvinen (s. 5. maaliskuuta 1951 ), joka oli komennuksella Ruokolahdella lomittamassa paikallisia leimausarvioijia. Hän teki havaintonsa Ruokolahdella Kalpiiviidan ja Kotasalon välillä tiistaina 23. kesäkuuta 1992 kello 11.20. Leimausarviota tehdessään hän näki ison eläimen neljä jalkaa ja ruskean mahan, jota hän meni katsomaan lähempää. Kun eläin siirtyi taimistossa olevalle aukealle, hän näki sen kokonaisuudessaan noin 20 metrin etäisyydeltä sivuttain. Hän kuvaili sitä leijonansukuiseksi, ja hänen mukaansa sen etuosa oli massiivinen, takaruumis ruskean sileän karvan peittämä ja häntä pitkä eikä se olisi voinut olla ilves tai visentti. Se katsoi häntä suoraan silmiin ja lönkytteli tiheämpään metsään. Koko havainto kesti noin 40 sekuntia.
Eläimen kadottua näkyvistä Auvinen juoksi pakoon, eksyi, löysi autolleen ja rauhoittui parin tunnin ajan. Sitten hän jatkoi leimausarviotaan auton läheisyydessä. Illalla noin kello 22.30 hän soitti Enso-Gutzeitin kalanviljelystä ja metsästyksestä vastaavalle metsätalousinsinööri Pertti Ågrenille, joka vakuuttui, että Auvinen oli nähnyt Suomeen kuulumattoman kissapedon. Ågren otti yhteyttä muihin asiantuntijoihin, jotka päätyivät tulkitsemaan havainnon naarasleijonaksi. Seuraavana aamuna Auvinen teki ilmoituksen Ruokolahden poliisille.
Auvinen löysi torstaina noin 800 metrin päässä havaintopaikasta hirvenvasan haaskan, jota hän piti leijonan kaluamana. Hänen mielestään karhu olisi jättänyt ja ilves syönyt haaskan eri tavalla. Poliisi kävi perjantaina tutkimassa havaintopaikkaa ja haaskaa jälkikoiran kanssa. Nimismiehen tiedotteen mukaan leijonan jälkiä ei löytynyt. Auvisen mukaan he löysivät leijonan jäljet.
Lauantaina paikalla käynyt Riista- ja kalatalouden tutkimuslaitoksen suurpetotutkija Erik S. Nyholm ei löytänyt paikalta mitään leijonaan viittaavaa. Haaskaa hän kuvaili pedon syömäksi ja kaksi viikkoa vanhaksi.
Vuosina 1997, 2001 ja 2002 antamissaan haastatteluissa Auvinen edelleen oli vakuuttunut nähneensä leijonan.
Muita havaintoja Ruokolahden ja Imatran seudulla
Auvisen havainnon jälkeen huhuttiin Ruokolahdella, että 70-vuotias mies olisi nähnyt leijonan aiemmin, muttei uskaltanut ilmoittaa sitä peläten maineensa puolesta. Ruokolahden kunnanvaltuuston varapuheenjohtaja Aarne Ylä-Jussila kertoi nähneensä leijonan metsässä ennen Auvista, mutta tiedotti siitä vasta uutisoinnin jälkeen. Kaksi viikkoa ennen juhannusta, joka oli 20. kesäkuuta, oli Raija Perkiömäki kuullut Kyysmänlahden pohjukassa karjahtelua,  mutta tätä selitettiin viimevuotista pentuettaan erottavaksi karhuemoksi.
Auvisen havaintoa seuraavana sunnuntaina ilmoitettiin poliisille, että leijona olisi nähty torstaina 25. kesäkuuta Suolammen läheisyydessä Ruokolahden ja Puumalan kuntien rajalla. Ilmoitus annettiin seuraavana sunnuntaina, eikä poliisi viiveen vuoksi tutkinut asiaa. Leijona ilmoitettiin havaitun auton ikkunasta samana torstai-iltana lähellä Vehkalampea.
Paikallinen hirsirakentaja Urpo Karhu sekä kesämökkiläiset Anne Partanen ja Raili Voutilanen löysivät lauantaina 27. kesäkuuta kello 20.30 kaksi hiekkatien poikki menevää tassunjälkeä Ruokolahden Kekäleenmäeltä läheltä Armijärven pohjoisrantaa Hepovuoren kupeessa. Urpo Karhu oli viimeksi ollut paikalla torstai-iltana, mutta arvioi tien vilkkaasti liikennöidyksi ja siksi jäljet tuoreiksi. Suurpetotutkija Erik S. Nyholm kävi tunnistamassa ne kello 23.30 Suomessa esiintymättömän ison kissan jäljiksi.
Sunnuntaina 28. kesäkuuta puoli kymmenen aikaan aamulla kahdeksanvuotias joutsenolainen kesämökkiläinen Tuomo Jäppinen näki leijonaksi kuvailemansa eläimen Ruokolahdella Lassilan kylän alueella Kalalammen rannalta 80 metrin etäisyydeltä metsätietä kävelemässä. Paikalta löydettiin ison kissan jäljet.
Imatralaiset tytöt Maarit Viljakainen ja Elina Tahkokallio kertoivat nähneensä maanantaina 29. kesäkuuta kello 16.30 Pohjois-Imatralla Oritlammen Veislammella uidessaan naarasleijonan alle sadan metrin etäisyydeltä. He kuvailivat, että se oli noin metrin korkuinen ja sillä oli pitkä häntä. He näkivät sen juovan vettä. He uivat nopeasti takaisin, näkivät vielä rantatörmältä leijonan ja pyöräilivät kotiin. He kertoivat sen pyörineen pientä ympyrää järven toisella rannalla. Paikalta ei kuitenkaan löytynyt jälkiä. Vuonna 2002 biologiaa opiskellut Viljakainen vakuutti yhä nähneensä leijonan.
Tiistaina 30. kesäkuuta kello 22.50 lieksalainen aliupseerioppilas Timo Puumalainen havaitsi Immolan varuskunta-alueella lentokentän viereisessä metsässä leijonaa muistuttavan säkäkorkeudeltaan 60-senttimetrisen eläimen, joka katsoi häntä silmiin. Hänen läpsäytettyään kämmeniään yhteen parin sekunnin kuluttua se kiirehti poispäin. Tarinan tueksi alueelta löytyi ison eläimen jättämät jäljet.
Kalastusseurue Joutsenossa ilmoitti nähneensä samana yönä leijonan kulkevan rautatietä pitkin Lappeenrantaa kohti.
Ruotsalaiset turistit Anita ja Åke Lobell videoivat isoa kissaa 9. heinäkuuta kello 20.45 värinauhalle kolmen minuutin ajan 200 metrin etäisyydeltä Imatran Karhusuontieltä. He veivät videon Imatran poliisille, joka arvioi siinä olevan naarasleijonan tai puuman. MTV osti videon ja esitti sen Seitsemän uutisissa. Vieraaksi suoraan lähetykseen kutsuttu Jukka Salo kuitenkin tunnisti eläimen ilvekseksi. Myöhemmin hän arvioi, että se voisi olla koira tai rusakkokin.
Rautjärven variksenkyläläinen Aili Teräväinen näki 21. elokuuta marjastaessaan naapurinsa kanssa Miettilästä itään vaalean suurikokoisen kissaeläimen paistattelemassa päivää. Syyskuun alussa Kaakkois-Suomen rajavartiosto tiedotti alueella tehdyn muitakin havaintoja.
Elokuun lopulla ilmoitetut havainnot jäivät Suomen puolella viimeisiksi. Viimeinen havainto leijonasta tehtiin Venäjän puolella syyskuun puolivälissä.
Antti Väisänen kertoi vuonna 2012, että havaintoja leijonasta tuli todellisuudessa paljon ilmoitettua enemmän. Elokuussa 1992 niitä tuli yhden yön aikana jopa viisi. Väisäsen mukaan leijona oli tullut muun muassa rajapartiota vastaan rajapolulla, mutta sitä ei oltu pystytty eliminoimaan sen hypättyä Venäjän puolelle. Väisäsen mielestä se, että leijonan näki kaksi valan tehnyttä rajamiestä, todistaa ettei kyseessä ole voinut olla esimerkiksi koira.
Havaintoja Venäjän puolella
Ruskolainen maatalous- ja metsätieteiden ylioppilas Juho Kyntäjä kertoi kuulleensa paikalliselta taksiautoilijalta, että Miinalan sovhoosissa olisi ruokittu leijonaa kesäkuun puolivälissä ja että siitä olisi kirjoitettu paikallislehdessä.
Petroskoin yliopiston eläintieteellisen laboratorion päällikkö vieraili Suomessa kesällä 1992, ja kertoi kuulleensa Petroskoin radiosta Karjalankannaksella liikkuvasta leijonasta.
Myöhemmin kerrottiin, että venäläiset rajamiehet olisivat löytäneet lanatulta rajalinjalta leijonan jäljet.
Havaintoja muualla Suomessa
Taksiautoilija Raimo Kotanen, osuuskaupanhoitaja Hannu Hupponen ja Eero Rantala näkivät taksista sadan metrin etäisyydeltä ison kissaeläimen lönkyttelevän valtatie 13:n yli Karstulassa Hoikkajärvenkankaalla. Rantala soitti havainnosta välittömästi poliisille lauantain–sunnuntain yönä 27.–28. kesäkuuta aamukolmelta. Poliisi ei uskonut havaintoon niin, että olisi ryhtynyt toimenpiteisiin. Saarijärven Länsi-Kalmarissa oli myös kolme viikkoa aiemmin raadeltu selittämättömällä tavalla karitsa, joka ei olisi paikallisten riistamiesten mielestä voinut olla karhun, ilveksen tai suden tappama, eikä irtokoiriakaan epäilty.
Kolmehenkinen seurue ajoi Valtatie 4:ää Iin Ojakylässä 8. syyskuuta, kun he näkivät kello 21.10 tien ylittävän ruskean leijonannäköisen eläimen, jolla oli hännän päässä iso tupsu. He hidastivat ja tarkkailivat eläintä 4–5 metrin etäisyydeltä. Iin poliisi löysi paikalta tassunjäljen, joka viittasi isokokoiseen koiraeläimeen, eikä uskonut tarkempiin tutkimuksiin olevan tarvetta. Oulun yliopiston eläintieteen laitoksen lisensiaatti Antero Hakala toisaalta otti havainnon vakavammin, koska se tehtiin niin läheltä, ja sade oli pessyt paikalta jälkiä pois.
Punkaharjulainen Jaakko Hemmola näki 11. syyskuuta silmänräpäyksen ajan autostaan mielestään lähinnä leijonaa muistuttavan eläimen Hyrynsalmella. Hän joutui tekemään paniikkijarrutuksen väistääkseen sitä. Hänen vieressään nukkunut vaimo heräsi ja ihmetteli mielestään isoa koiraa.
Kristiinankaupungin leijona
Maanantaina 29. kesäkuuta aamukahdeksan jälkeen maanviljelijä Harry Sandvik näki autostaan Kristiinankaupungin Metsälässä 150 metrin etäisyydeltä 90 senttimetriä korkean suuren eläimen ylittävän valtatie 8:n Siipyyntien risteyksen lähellä, ja oli varma, että se oli naarasleijona. Hän ilmoitti havainnon myöhemmin päivällä poliisille vaimonsa kehotuksesta.
Sandvikin havainnon tultua julki ilmoitti Kristiinankaupungin Itäpuolella Rautatienkadun päässä asuvan Hautalan perheen anoppi, että perjantain 26. kesäkuuta vastaisena yönä hän oli puutarhaa kastellessaan nähnyt 20 metrin etäisyydeltä suuren eläimen nousevan ja juoksevan metsään. Riista- ja kalatalouden tutkimuslaitoksen apulaistutkija Petri Tuomisto löysi tiistai-iltana paikalta 2,8 metriä pitkän makuujäljen ja suuren eläimen tassunjälkiä. Valokset faksattiin Nyholmille, ja maa- ja metsätalousministeriön mukaan ne varmistuivat leijonan jäljiksi. Tuomisto löysi torstai-iltana 2. heinäkuuta myös Metsälästä läheltä Sandvikin havaintopaikkaa ison kissan makuujäljen, joka muistutti Itäpuolelta löytynyttä jälkeä.
Keskipäivällä 10. heinäkuuta nainen näki 150 metrin etäisyydeltä 80 senttimetrin korkuisen, pitkähäntäisen ja kellanruskean kissaeläimen Kristiinankaupungin Härkmeren kylässä Träskvikin alueella Blomträsketin ja Syndersjön välimaastossa. Paikalta löydettiin epäselviä tassunjälkiä.
Samana iltana lapväärttiläinen liikemies Edwin Westerlund näki Blomträsketin rannalla olevasta huvilasta ajaessaan 60–70 metrin etäisyydeltä eläimen, jota piti varmuudella leijonana. Hän kuvaili sitä kellanruskeaksi ja pitkähäntäiseksi ja sen käyttäytyneen rauhallisesti ja väistyneen autoa metsään. Kymmenessä minuutissa paikalle tulleet poliisit löysivät hiekasta tassunjälkiä.
Valtatie 8:aa ajanut pariskunta näki Närpiön Bäcklidenissä 11. heinäkuuta eläimen, jonka he arvelivat olevan naarasleijonan tai puuman, ylittävän tien.
Illalla 18. heinäkuuta seurue näki Närpiön kirkon hautausmaan laidalla suurikokoisen kissaeläimen, jonka he olettivat leijonaksi. Poliisi ei löytänyt paikalta jälkiä.
Närpiön Finbyssä tehtiin illalla 27. heinäkuuta näköhavainto 50 metrin etäisyydeltä isosta eläimestä, jota kuvailtiin puumaksi. Tuomisto tunnisti sen jättämät jäljet kuuluvan kissaeläimelle ja löysi lähettyviltä makuupainautumia.
Bernice ja Bertel Haglund näkivät 18. elokuuta kello 23.10 autostaan Kristiinankaupungin Solaxissa Solaxintien varrella 50 metrin etäisyydeltä kellertävänruskean 70 senttimetriä korkean pitkähäntäisen eläimen, jota pitivät isona kissana.
Tuomisto oli täysin vakuuttunut, että seudulla liikkuisi iso kissa, ja arveli sitä puumaksi.
Viranomaisten ensireaktiot
Ympäristöministeriön luonnonsuojelutoimisto määräsi jo alkuperäisen havainnon jälkeen Riista- ja kalatalouden tutkimuslaitoksen Kuusamon toimipisteen Erik S. Nyholmia paikalle etsimään leijonan jälkiä. Nyholm oli ainoa suurpetotutkija valtion palveluksessa. Hänen tuli saapua paikalle perjantaina 26. kesäkuuta, mutta hänen autonsa jarrujen hajoaminen viivästytti matkaa päivällä. Hän ei aluksi löytänyt Kalpiiviidan havaintopaikalta mitään viitteitä leijonasta, mutta varmistui illalla tehdyn Kekäleenmäen jälkilöydön perusteella, että seudulla on leijona. Nyholm ilmoittautui valmiiksi ampumaan leijonan.
Maa- ja metsätalous-, ympäristö- ja sisäasiainministeriön edustajat kokoontuivat neuvotteluun maanantaina 29. kesäkuuta. Metsästyslaissa ei mainittu leijonaa, joten maa- ja metsätalousministeriö ei voinut käsitellä asiaa. Leijonaa ei voitu käsitellä ympäristöministeriössäkään luonnonsuojeluasiana, koska luonnonsuojeluasetuksessa ei mainittu leijonaa, ja Suomessa olivat rauhoitettuja vain siinä mainitut nisäkkäät. Leijonan suojelu olisi vaatinut asetuksen muutoksen, mutta ympäristöministeri Sirpa Pietikäinen oli matkoilla Keski-Amerikassa heinäkuun 10. päivään asti. Vapaana liikkuva leijona voitiin kuitenkin tulkita rikoslain mukaan vaaraksi yleiselle turvallisuudelle ja siten sisäasiainministeriön aiheeksi. Ministeriöt olivat päätöksessä yksimielisiä. Nyholm ja paikallinen poliisi olivat tosin arvioineet, että leijona ei olisi väestölle vaaraksi, koska sille oli seudulla paljon hirviä syötäväksi, ja se oli vältellyt ihmisiä.
Nyholm sai sisäasiainministeriöltä poliisin valtuudet leijonan metsästykseen ampuma-aseella Kaakkois-Suomessa. Jahdin operatiivinen keskus oli Imatran poliisiasemalla. Nyholm itse oli maa- ja metsätalousministeriön alainen virkamies. Hänen harkintaansa jätettiin, surmataanko vai vangitaanko leijona.
Vetoomuksia leijonan puolesta
Ilta-Sanomat järjesti 30. kesäkuuta puhelinmielipidemittauksen, jonka 3 849 soittajasta 81 prosenttia vastusti leijonan tappamista. Samana päivänä Iltalehden vastaavassa mittauksessa kahdessa tunnissa vain yksi soittaja vaati eläimen tappamista.
Vihreän liiton eduskuntaryhmän varapuheenjohtaja Eero Paloheimo vaati, että eläin olisi pyydystettävä elävänä, ja lupasi tarvittaessa vastata siirtokustannuksista eläimelle soveltuvaan ympäristöön. Puolueen kansanedustaja Erkki Pulliainen vetosi, että eläimen henki olisi säästettävä pr-syistä. Helsingin eläinsuojeluyhdistys etsi leijonalle sijoituspaikkaa hylätyille sirkusleijonille tarkoitetusta reservaatista. WWF:n Suomen rahasto vetosi Nyholmiin, että leijona pyydystettäisiin elävänä, koska leijona on voinut joutua vieraaseen ympäristöön vain ihmisen syystä. Suomen luonnonsuojeluliitto ei ottanut kantaa leijonan kohtaloon muuten kuin toteamalla, että se on poistettava Suomen luonnosta. Korkeasaaren johtaja Ilkka Koivisto ja kissaeläinten hoitaja Juha Pääkkönen suosittelivat eläimen pikaista ampumista. Koivisto uskoi, ettei leijonan tulevaisuus olisi onnellinen, vaikka se saataisiinkin eläinpuistoon tai reservaattiin. Hänestä leijonalla ei ollut mitään rahallistakaan arvoa, koska eläintarhoilla oli ennestäänkin liikaa leijonia. Ähtärin eläinpuisto, Ranuan eläinpuisto ja Korkeasaari kieltäytyivät asuttamasta leijonaa.
Toimittaja Liisa Kulhian poika Timo ilmoittautui kustannuksellaan siirtämään leijonan reservaattiin Afrikkaan tai Intiaan ja vetosi, että leijona suojeltaisiin asetuksella. Maan Auto lupasi osana Peugeotin mainoskampanjaa lahjoittaa WWF:n Suomen rahastolle 10 000 markkaa, jos leijona pyydystetään elävänä, koska automerkin tunnus oli leijona. Mika Kaurismäki lupasi leijonalle osan elokuvaansa The Last Border – viimeisellä rajalla.
Painostuksen tuloksena maa- ja metsätalousministeri Martti Pura määräsi 1. heinäkuuta, että eläin on vangittava, koska se oli sovittu siirrettäväksi Givskudin eläintarhaan Tanskaan. Tanskalainen Aller-kustannusyritys oli sopinut järjestelyn ja lupasi kustantaa siirron. Pyydystetty eläin olisi majoitettu ensin tarkastusta varten Korkeasaareen.
Myös kuka tahansa metsästysluvan ja maanomistajan luvan saanut olisi voinut ampua leijonan, koska eläinlajia ei mainittu laeissa tai asetuksissa. Metsästäjäin keskusjärjestö vetosi, että metsästäjät eivät petovihan nimissä puuttuisi leijonajahtiin.
Leijonan pyydystysaikeet
Nyholm oli siihen mennessä suivaantunut kohuun ja siihen, että oli joutunut eläintensuojelijoiden silmätikuksi. Heille hän toivoikin voivansa vierittää leijonan kiinnioton. Hän vetosi siihen, ettei osaisi valmistautumatta pyydystää leijonaa elävänä, ja suostuisi välittömästi ainoastaan ampumaan sen. Nyholmin haluttomuutta lisäsi hänen vuonna 1977 yleisöltä saamansa ryöpytys, kun hän oli ampunut karjaa surmanneen karhun. Hän odotti kotonaan Kuusamossa virallista kirjallista virkamääräystä.
Korkeasaaren tarjottua virka-apua intendentti Jukka Salo ja nukutuseläinlääkäri Harry Jalanka saapuivat torstaina 2. heinäkuuta tutkimaan maastoa ja leijonan pyydystämismahdollisuuksia. Jalangalla oli suomalaisittain harvinaista kokemusta Afrikan leijonien ampumisesta nukutuspiikeillä. Molemmilla oli poliisin valtuudet pyydystää leijona. Heille irrotettiin Imatran rajakomppaniasta kahdeksan miestä ja kolme koiraa sekä lisäavuksi kymmenen valmiudessa ollutta miestä. Lisäksi he saivat käyttöönsä teräshäkkejä, joihin leijonaa olisi voitu houkutella. Nyholm oli edelleen muodollisesti jahdin vetäjä ja yhteydessä Saloon ja Jalankaan, vaikka pysyttelikin Kuusamossa.
Salolle ja Jalangalle ei kuitenkaan ollut riittävän tuoreita ja luotettavia havaintoja, jotta pyyntiä olisi voitu käynnistää, ja he palasivat pääkaupunkiseudulle perjantaina. Rajavartiosto jatkoi partiointia ja ilmoitusten tarkistusta Salon ja Jalangan poistuttua, mutta ei löytänyt mitään leijonaan viittaavaa. Ilmoitetut jälkilöydöt kuuluivat yleensä koiralle tai karhulle. Elokuun lopulla tehdyt Rautjärven havainnot eivät johtaneet asiantuntijoiden kutsumiseen paikalle.
Huhut Venäjältä karanneesta leijonasta
Jo ensimmäisen havainnon jälkeen liikkui huhuja karanneesta sirkusleijonasta. Ympäristöministeriön eläinsuojelutoimiston ylitarkastaja Matti Osara kertoi kuulleensa, että rajan läheisyydessä Venäjällä Viipurin pohjoispuolella huhtikuussa olisi kaatunut eläinkuljetusrekka, josta joukko sirkuseläimiä olisi päässyt karkuun. Imatran poliisiasemalta kerrottiin, että huhtikuun loppupuolella Puumalan suunnassa oli suistunut ojaan Moskovan suuren sirkuksen autoja. Puumalan nimismies kuitenkin kiisti tiedon, ja eläinkuljetuksista vastaavan ylitarkastajan Riitta Heinosen mukaan leijonille ei ollut annettu maahantuontilupia vuosikausiin. Ruokolahtelaiset kertoivat kuulleensa lähistöllä ojaan ajaneesta venäläisestä sirkuksesta. Toimistopäällikkö Seppo Mattila maa- ja metsätalousministeriöstä joutui toteamaan, että kaikki huhut osoittautuivat perättömiksi.
Pietarin pormestari Anatoli Sobtšakin kansliasta kiistettiin miliisille tehdyn soittokierroksen perusteella, että alueella olisi sattunut eläinkuljetusonnettomuutta. Venäjän sirkusliitto ja Venäjän eläintarhoja kontrolloiva Moskovan eläintarha kiistivät kadonneen eläimen, eikä Viipurin ja Pietarin liikennepoliisit olleet kuulleet kaatuneesta sirkusrekasta. Moskovan eläintarhan tiedottaja Natalia Istratova ehdotti, että leijona olisi voinut karata laittomasta kiertävästä eläinsirkuksesta, joita Venäjällä oli kymmeniä ja joka vaikenisi karanneista eläimistä.
Toisen selityksen mukaan yksityisenä lemmikkinä ollut iso kissa olisi päässyt karkuteille. Istratovan mukaan yksityishenkilöilläkin saattoi olla petoeläimiä omassa tarhassaan. Venäjän eläintarhojen yhteydenpidosta vastannut Tatjana Veršina kertoi, että virkistyskäyttöön tarkoitettuja eläinnurkkauksia pidetään esimerkiksi kaupunkien puistoissa ja tehtaiden pihoilla.
Myöhemmissä haastatteluissa Nyholm on kertonut kuulleensa venäläisiltä kollegoiltaan Pjotr Danilovilta ja Leo Bljudnikilta, että Pietari–Viipuri-radalla oli sattunut onnettomuus, jossa ratapenkka oli sortunut työmaan kohdalta, juna suistunut raiteiltaan ja osa junassa olleista Moskovan suuren sirkuksen eläimistä kuollut ja osa päässyt karkuun.
Vuonna 2011 antamassaan haastattelussa rajavartioston entinen kapteeni Antti Väisänen kertoi, että Ensoon matkalla olleesta junasta olisi päässyt vapaaksi sirkuseläimiä ennen leijonahavaintoja.
Kuvitelmia ja väärennöksiä
Samankaltaisia todentamatta jääneitä kissapetohavaintoja on tehty monissa muissakin maissa. Englanniksi puhutaan aavekissoista (phantom cats) tai vieraista kissapedoista (alien big cats, ABC). Helsingin Sanomat kiinnitti pääkirjoitussivullaan huomiota Suomen Kuvalehdessä kaksi viikkoa ennen alkuperäistä havaintoa julkaistuun artikkeliin, jossa kerrottiin Englannissa havaituista mutta siellä luonnostaan esiintymättömistä isoista kissoista, ja arveli, että juttu saattoi manata leijonan Suomeen ihmisten mielikuvituksesta aaveiden ja menninkäisten tavoin. Toisessa artikkelissaan Helsingin Sanomat pohti S. Albert Kivisen kanssa, olisiko Ruokolahden leijona Suomen ensimmäinen kryptozoologinen out of place -eläin. Kivinen luonnehti ilmiötä kryptozoologian näkökulmasta rajatapaukseksi. Paranormaaleja ilmiöitä käsittelevä Fortean Times -aikakauslehti piti Ruokolahden leijonaa ABC:nä.
Jukka Salo kertoi, että Ruokolahden leijonan kaltaisessa tapauksessa tyypillisesti valtaosa ensimmäistä seuraavista jatkohavainnoista on vääriä. Hän sanoi kohdanneensa paikalla itsesuggestiota ja massahysteriaa ja piti epäilyttävänä, ettei yhtään selvää leijonan jättämää haaskaa tai ulostetta ollut löytynyt. Pohjalainen laski heinäkuun alussa, että kaikkien havaintojen selittämiseksi Suomessa olisi pitänyt olla irrallaan neljä leijonaa.
Pyreneittenkoira
Mikko Paavonkallio väitti heinäkuussa 2012, että Ruokolahden leijona­havainnot oli aiheuttanut hänen koiransa, Miska-niminen pyreneittenkoira, joka havaintoja tehtäessä oli ollut hoidossa Ruoko­lahdella. Suur­petojen tutkija Erik S. Nyholm piti kuitenkin tätä selitystä mahdottomana, koska tassun­jäljet olivat paljon suuremmat kuin minkään koiran jäljet.
Leijonavillityksen taloudellinen hyödyntäminen
thumb|left|Ruokolahden kunnan 2.7.1992 käyttöön ottama logo, jossa yhdistyvät leijona, kunnalle symboliset järviruo'ot ja kunnan tunnuslause. Sen suunnitteli ja piirsi kunnan konekirjoittaja Marjatta Mustonen. Logoa käytettiin postileiman osana. Ruokolahden leijona nimettiin Elviksi. Nimen keksi Kaakkois-Suomen rajavartioston tiedotuksesta vastannut kapteeni Antti Väisänen. Radiomafia ja 7 päivää olivat ilmoittaneet kilpailut leijonan nimestä, ja hän pelkäsi niiden päätyvän venäläisiin nimiin, joten hän otti ensimmäistä havaintoa seuraavan naisen nimipäivän, ja media käytti sitä jo samana iltana. Radiomafia nimesi leijonan Murreksi.
Suuri osa havainnoista tehtiin Imatralla, mutta Imatran kaupunki ei pyrkinyt kaappaamaan leijonan mainosarvoa. Myös Kristiinankaupungissa myytiin paikallisten havaintojen jälkeen leijona-t-paitoja. Kaupungin matkailusihteeri Dan-Anders Sjöqvist nimesi Kristiinankaupungin leijonan Viveka Leoksi.
Vuonna 1994 Riikka Juvonen julkaisi Ruokolahden leijonaan perustuvan satukirjan Aleksi, metsän leijona.
Kesällä 2002 ruokolahtelainen harrastajateatteri RuoHa esitti Ruokolahden leijonan tapahtumiin löyhästi perustuvaa näytelmää Kun leijona tuli kylään. Se sai seitsemässä esityksessä toistatuhatta katsojaa. Korsuorkesterin Seppo Äijö sävelsi näytelmän laulut ja Erkki Luumi esiintyi roolissa. Vuonna 2010 ruokolahtelainen Korsuorkesteri julkaisi humpan ”Ruokolahden leijona”. Yhtyeen jäsen Pepe Kovanen keksi laulun aiheen sanomalehti Etelä-Saimaan haastattelussa. Laulun sanoitti Jorma Toiviainen.
Ruokolahden leijona mediassa
Ensimmäisen uutisen Ruokolahden leijonasta julkaisi Ylä-Vuoksi. Lehden toimittaja Hannu Ojala kuuli leijonasta Auvisen ilmoitettua sen poliisille ja epäröi laskea juttua eteenpäin. Lopulta hänen ehdotuksestaan lehti julkaisi uutisen etusivullaan.
Vilkkaimmillaan uutisointi leijonasta oli 29.–30. kesäkuuta, jolloin kaikki suomalaiset päivittäismediat julkaisivat siitä juttuja. Pian huomio kuitenkin laantui pikkujutuiksi siitä, ettei leijonasta ole uusia havaintoja. Myöhemmät havainnot Rautjärvellä eivät enää saaneet uutisvälineiden suosiota. Uutinen levisi myös ulkomaille, ja Associated Press ja Reuters levittivät tapausta uutisena. Kun Ruokolahden kunta tilasi Sanomalehtien ilmoitustoimistolta kaikki leijonaa käsittelevät lehtiuutiset, tuli leikekirjasta A3-kokoisena 10 senttimetriä paksu.
Ruokolahden leijonaa kutsuttiin levikkieläimeksi, koska se lisäsi Ilta-Sanomien ja Iltalehden myyntiä. Ilta-Sanomien 75-vuotishistoriikissa Ruokolahden leijonaa kutsuttiin lehden eläinreportaasien ehdottomaksi kuninkaaksi. Iltalehden päätoimittaja Martti Backman kuvaili: ”Suomalaismetsissä harhaileva leijona on melkein ideaalitapaus. Olisi vaikea keksiä parempaa kesäuutista.” Backmanin ja Ilta-Sanomien uutispäätoimittaja Hannu Savolan mielestä Ruokolahden leijona ei kuitenkaan ollut mätäkuun juttu. Vuonna 2010 Tiede käytti kuitenkin Ruokolahden leijonaa ”klassisimpana esimerkkinä” mätäkuun jutusta.
Tiedotusopin professori Pertti Hemánuksen mukaan innostuksen selittivät aikuisten ja lasten kiinnostus eläimiin, itse leijona ja uutisanniltaan muuten hiljainen kesä. Hän myös uskoi, että tavallisten ihmisten halu päästä otsikoihin sai heidät näkemään, mitä halusivat.
Helsingin Sanomat liitti leijonan edellisten kesien uutisiin, jotka paisuivat hiljaisen uutistarjonnan vuoksi. Näistä viimeisimpiä olivat kesällä 1991 pikkutyttöä haavoittanut tappajahauki ja Karjalohjan ufo, vuonna 1990 kadonnut Käckin perhe ja vuonna 1989 paljastunut Reino Gikmanin vakoilu sekä Oleg Kozlovin ja Mihail Varfolomejevin lentokonekaappaus.
Vuoden 2007 Suomen Kuvalehden journalistipalkinnon saaja Marja Manninen, joka oli Ylen tv-uutisten aluetoimittajana Kaakkois-Suomessa, kommentoi työstään: ”Ruokolahden leijonasta, jota koskaan ei edes ollut, tein varmasti kolmekymmentä juttua.”
Lämmin voileipä
thumb|Lämmin leipäpala. Lämmin voileipä on mikroaaltouunissa, uunissa, leivänpaahtimessa tai leipägrillissä lämmitetty leipäpala, joka on päällystetty erilaisilla ruokalajikkeilla. Lämpimän leivän voi päällystää monella tavalla, esimerkiksi kasviksilla, lihalla, kanalla, kalalla tai juustolla.