cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Gouldinvaraani
Gouldinvaraani (Varanus gouldii) on Australiassa elävä varaanilaji. Se on Australian varaaneista laajimmalle levinnyt. Se on ruskean sekä keltaisen kirjava ja pienipäinen, ja sillä on tukevat jalat sekä suuret kynnet, joilla se raatelee saaliseläimiä. Gouldinvaraanin häntä on pitkä ja paksu, ja eläin voi käyttää sitä tukena noustessaan takajaloilleen puolustautuessaan saalistajia tai kilpailevia lajitovereita vastaan. Australian alkuasukkaille gouldinvaraani oli tärkeä riistaeläin, mutta nykyään se on rauhoitettu. Se elää yleensä aavikoiden ja rannikoiden läheisten alueiden maakoloissa.
Sámitos
Sámitos on vuori Kreetan saarella Kreikassa. Sen korkeus on metriä.
Jyväskylän Liikenne
Jyväskylän Liikenne on Jyväskylässä toimiva linja-autoyhtiö. Yhtiö on Koiviston Auton tytäryhtiö. Vuonna 2018 yhtiö kuljetti noin 7,8 miljoonaa matkustajaa. Yhtiössä työskentelee noin 250 kuljettajaa.
Jyväskylän seudun joukkoliikenne kilpailutettiin syksyllä 2013. Viiteen osaan jaettu tarjouskilpailu päättyi neljässä tapauksessa Onnibus Oy:n voittoon. Alkuvuodesta 2014 Onnibus ilmoitti myyvänsä voittamansa toiminnan Koiviston Autolle, joten Jyväskylän paikallisliikenne jatkui Jyväskylän Liikenteen nimissä 1.7.2014.
Jyväskylän Liikenne liikennöi paikallisliikennettä Jyväskylässä ja Jämsässä. Jyväskylän Liikenne ajaa myös vakiovuoroliikennettä ja tilausajoja. Jyväskylän Liikenteellä on noin 155 linja-autoa. Linja-autojen määrä vaihtelee konsernin sisällä. Jos toisella tytäryhtiöllä on pulaa linja-autoista niin toisesta voidaan tarvittaessa siirtää.
Historiaa
Jyväskylän Liikenne Oy:n lähtökohdat ovat 1920-luvulla. Yhtiön molemmat perustajat, metallimies Toivo Rikkinen ja maanviljelijä Oskar Lievonen, aloittivat linja-autoliikenteen Jyväskylän seudulla vuonna 1925. Toivo Rikkinen sai vuonna 1933 silloisen yhteistyökumppaninsa Toivo Salosen kanssa luvan linjalle Jyväskylä–Viitasaari; kaksi vuotta myöhemmin linjaa pidennettiin Oulun läänin Pyhäjärven Pyhäsalmelle, mikä oli merkittävä avaus Keski-Suomesta Oulun suuntaan. Samaan aikaan Oskar Lievonen laajensi paikallisliikennettä Jyväskylän kaupungin ja Jyväskylän maalaiskunnan alueilla. Toivo Rikkinen ja Oskar Lievonen perustivat vuonna 1937 yhtymän Rikkinen & Lievonen, joka muutettiin heidän tasan puoliksi omistamakseen osakeyhtiöksi vuoden 1939 alussa. Lievonen, joka oli taipumukseltaan lähinnä liikemies, hoiti yhtiön hallinnon, kun taas Rikkinen entisenä metallimiehenä vastasi kaluston kunnossapidosta. Rikkinen toimi myös yhtiön ensimmäisenä toimitusjohtajana. Yhtymän aloittaessa toimintansa sillä oli 42 työntekijää ja 17 linja-autoa, joiden väriksi oli valittu punainen. Vuonna 1937 yhtymä avasi uuden linjan Jyväskylästä Joutsaan ja pidensi Rikkisen vanhaa Pyhäsalmen linjaa Haapajärvelle. Vuonna 1939 Rikkinen & Lievonen Oy oli silloisen Linja-autoliikennöitsijäin Liiton 17. suurin jäsenyritys 22 autollaan, joista suurin osa oli Volvo- ja Mercedes-Benz -merkkisiä. Koko Suomessa oli tällöin vain 18 sellaista linja-autoyritystä, joilla oli vähintään 20 autoa.
Toisen maailmansodan sytyttyä Rikkinen & Lievonen Oy joutui supistamaan liikenteensä noin puoleen ja talvisodan alla osa yhtiön autoista otettiin puolustusvoimien käyttöön. Vaikeuksista huolimatta yhtiö pystyi hoitamaan Jyväskylän kaupunkiliikennettä Mercedes-Benz -autoillaan, jotka eivät liian suurina ja raskaina sopineet rintamakäyttöön. Vuonna 1941 Toivo Rikkinen myi omistusosuutensa yhtiöstä jyväskyläläiselle Are Oy:lle (entinen Keski-Suomen Auto Oy) ja seuraavana vuonna yhtiön nimi muutettiin Jyväskylän Liikenne Oy:ksi. Uudeksi toimitusjohtajaksi siirtyi Oskar Lievonen. Jatkosodan aikana liikennettä jouduttiin edelleen vähentämään kalusto- ja rengaspulan vuoksi, jotka haittasivat liikenteen hoitoa vielä vuosia sodan loppumisen jälkeenkin. Esimerkiksi vuonna 1947 pystyttiin liikennöimään vain seitsemällä autolla. Sotien jälkeen poliittinen vasemmisto ajoi Jyväskylän paikallisliikenteen kunnallistamista, mikä ei kuitenkaan toteutunut. Sen sijaan kilpailu kiristyi yrittäjien määrän lisääntyessä. Vuonna 1946 Jyväskylän Liikenne luovutti Pyhäjärvelle ja Haapajärvelle suuntautuneet kaukolinjansa toiselle liikennöitsijälle ja sai vastineeksi linjat Jyväskylästä Äänekoskelle ja Tikkakoskelle. Jyväskylän Liikenne saavutti talvisotaa edeltäneen automääränsä (22 kpl) vasta vuonna 1952. Yhtiön kaluston erikoisuutena oli kaksi Yhdysvaltain armeijan ylijäämävarastoista vuonna 1948 ostettua ja linja-autoksi rakennettua 10-pyöräistä Internationalia.
Vuonna 1953 Jyväskylän Liikenne Oy:n koko osakekanta siirtyi Are Oy:lle, jolloin yhtiöstä tuli Are Oy:n tytäryhtiö, ja sen hoitama kaukoliikenne siirrettiin uudelle yhtiölle Viitasaaren Linja Oy:lle. Samalla Jyväskylän Liikenteen toimitusjohtajaksi tuli Oskar Lievosen poika Olavi Lievonen. Jyväskylän Liikenne palasi kuitenkin harjoittamaan kaukoliikennettä ostaessaan vuonna 1957 eräitä linjoja Itä-Päijänteen Liikenne Oy:ltä. Yhtiö sai ensimmäisen pikavuoronsa reitille Jyväskylä–Helsinki yhdessä mäntsäläläisen Sukulan Linja Oy:n kanssa 1950-luvun lopussa. Jyväskylän Liikenne sai yritysostojen myötä 1960- ja 1970-luvuilla haltuunsa koko Jyväskylän paikallisliikenteen; suurin kauppa oli pahimman kilpailijan Keljon Linja Oy:n osto vuonna 1967 – kaupan ansiosta Jyväskylän Liikenteen henkilökunnan määrä nousi lähes 300:aan – ja viimeinen Välisen Linja Oy:n siirtyminen Jyväskylän Liikenne Oy:n omistukseen vuonna 1978. Henkilöautojen määrän voimakas kasvu myös Keski-Suomen alueella johti siihen, että Jyväskylän Liikenne luopui kaukolinjoistaan vuonna 1976 ja keskittyi paikallis- ja lähiliikenteeseen Jyväskylän seudulla. 1970- ja 1980-lukujen taitteessa emoyhtiö Are Oy aloitti Jyväskylän kaupungin kanssa neuvottelut Jyväskylän Liikenne Oy:n toiminnan siirtämisestä kaupungin hoidettavaksi, mutta neuvottelut eivät johtaneet tulokseen. Vuonna 1983 Jyväskylän Liikenteellä oli 96 linja-autoa ja se oli Linja-autoliiton kymmenenneksi suurin jäsenyritys.
Jyväskylän Liikenteen päätoimipaikka sijaitsi 1950-luvun alusta lähtien Jyväskylän mlk:n Jyskässä, mutta kiinteistön jäädessä Vaajakosken moottoritien alle yhtiö siirtyi vuonna 1972 uusiin tiloihin Seppälänkankaan teollisuusalueelle. Maaliskuussa 1984 Are Oy myi Jyväskylän Liikenne Oy:n osakekannan Koiviston Auto Oy:lle, joka oli jo ennen kauppaa ollut automäärältään Jyväskylän Liikenne Oy:tä yli kaksi kertaa suurempi. Myöhemmin Koiviston Auto Oy on liittänyt Jyväskylän Liikenteeseen muita Keski-Suomen alueelta ostamiaan liikenneyrityksiä, esimerkiksi laukaalainen Eino Turunen Oy vuonna 1988. Vuoden 1988 lopussa Jyväskylän Liikenne Oy:ssä työskenteli noin 180 henkilöä ja sillä oli 83 linja-autoa. Vuonna 1999, jolloin Jyväskylän Liikenne täytti 60 vuotta, yhtiön liikevaihto oli 58 miljoonaa markkaa, josta 95 prosenttia koostui Jyväskylän seudun paikallisliikenteestä ja loput tilausajoista. Yhtiö hoiti kokonaan Jyväskylän kaupungin sisäisen liikenteen sekä keskeisen osan naapurikuntien, Jyväskylän maalaiskunnan, Laukaan ja Muuramen seutuliikenteestä. Yhtiössä työskenteli 175 henkilöä ja sillä oli 95 linja-autoa. Vuonna 1998 valmistuivat Jyväskylän liikenteen nykyiset toimitilat. Toimitusjohtajana oli tuolloin diplomi-insinööri Jaakko Raunio.
Koiviston Auto -yhtymän emoyhtiö Metsäpietilä Oy osti Äänekosken seudulla toimineen Tourusen Linjat Oy:n kesäkuussa 2008 ja liitti sen Jyväskylän Liikenteeseen. Kauppaan kuului 17 linja-autoa ja samalla 24 työntekijää siirtyi uuden työnantajan palvelukseen. . Viimeisin yrityskauppa tapahtui vuoden 2014 syksyllä, jolloin Äänekosken seudulla toiminut Keski-Suomen Liikenne Oy siirtyi osaksi Jyväskylän Liikennettä. Kauppaan kuului 13 linja-autoa, ja yhtiön 25 työntekijää siirtyi uuden työnantajan palvelukseen.
Kalusto
pienoiskuva|Kabus TC6A4/6450 pienoiskuva|Scania Omnilink Kabus rakensi vuosina 1987-1988 Jyväskylän Liikenteelle 12 TG-6L/7000 -tyyppistä linja-autoa. Autot poikkeavat aiemmin Kuopion Liikenteelle rakennetusta TD-4/7250 -mallista voimansiirron, moottorin ja ovijärjestyksen puolesta. Näistä on poistettu kymmenen vuosina 2007-2009. Jyväskylän Liikenne on saanut Kuopion Liikenteeltä 13 kappaletta vuonna 1983 valmistunutta Kabusin TD-4/7250 -sarjaa. Yhtiöllä oli myös 35 2007-2010 valmistunutta, matalalattiaista Kabusin TC4A4/6450 ja TC6A4/6450 -mallia. Uusilla autoilla on ollut vain vähän lastentauteja ja niistä on tullut Jyväskylän paikallisliikenteen runko. Ne kuluttavat 20 prosenttia vähemmän polttoainetta kuin vastaavan kokoiset muut autot.
Jääkiekko talviolympialaisissa 2002 – miesten turnaus
Ennen olympiaturnausta järjestettiin karsinta, jossa kuusi joukkuetta sai kisapaikan. Karsinta oli kaksiosainen. Ensimmäiseen osaan osallistui 16 joukkuetta: vuoden 1999 maailmanmestaruuskilpailujen A-sarjan sijoille 13.–16. päätyneet joukkueet, kaikki kahdeksan B-sarjan joukkuetta ja C-sarjan neljä parhaiten menestynyttä joukkuetta. Joukkueet jaettiin neljään lohkoon, jotka pelasivat yksinkertaiset sarjat. Lohkojen voittajat selviytyivät toiselle kierrokselle.
Toiseen karsintakierrokseen osallistuivat neljä ensimmäiseltä kierrokselta selvinnyttä sekä maailmanmestaruuskilpailujen sijoille 9.–12. päätyneet joukkueet. Joukkueet jaettiin kahteen lohkoon, jotka pelasivat yksinkertaisen sarjan. Molempien lohkojen kolme parasta selviytyivät olympialaisiin. Karsintojen kautta olympialaisiin selvisivät Saksa, Valko-Venäjä, Ukraina, Latvia, Ranska ja Itävalta.
Turnauksessa koettiin jymy-yllätys, kun Valko-Venäjä pudotti siihen asti tappioitta pelanneen Ruotsin puolivälierissä sensaatiomaisesti lukemin 4–3. Kanada voitti loppujen lopuksi kultaa voittamalla Yhdysvallat loppuottelussa. Kulta oli Kanadalle ensimmäinen viiteenkymmeneen vuoteen. Pronssiottelun jälkeisessä dopingtestissä valkovenäläinen Vasili Pankov kärysi dopingista.
Joukkueet
Lohkot määräytyivät vuoden 1999 maailmanmestaruuskisojen sijoitusten mukaan.
Lohko A
Lohko B
Jatkolohko C
Jatkolohko D
A-lohko
thumb|Latvia–Itävalta-ottelu
Jatkolohkot
thumb|right|Kanada–Ruotsi-ottelu
C-lohko
Ottelujen alkamisajat paikallisia aikoja (UTC-7)
D-lohko
thumb|right|Suomi ja Valko-Venäjä pelaavat vastakkain. Ottelujen alkamisajat paikallisia aikoja (UTC-7)
Pudotuspelit
thumb|right|Venäjä–Tšekki-ottelu
Ottelujen alkamisajat paikallisia aikoja (UTC-7)
Lopputulokset
Olympiaturnaus
Karsiutuneet
Erotuomarit
Kisoihin valittiin 9 päätuomaria ja 14 linjatuomaria:
Päätuomarit:
Linjatuomarit:
Máni (jumala)
pienoiskuva|Lorenz Frølich: Máni ja Sól Máni on pohjois-germaanisessa ja skandinaavisessa mytologiassa kuu tai kuun jumala. Hän on Mundilfarin poika ja auringon (Sól) veli. Máni ohjaa kuun laivaa halki taivaan. Kun maailma tuhoutuu Ragnarökissä, susi nimeltään Hati ahmaisee kuun.
Ahjärvi
Ahjärvi oli kylä Kivennavan pitäjässä Karjalankannaksella. Suomalaisasutusta ei ole jäljellä, kylä tuhoutui jo sotien aikana. Ahjärvi oli jakautunut kolmeen erilliseen ryhmään: Ahjärveen, Ylijärveen ja Metsäkylään. Kivennavan järvistä kuusi oli Ahjärven kylässä. Pahajärvi, Tahoslampi, Mottilanjärvi, Saarijärvi, Kuijärvi ja kylälle nimensä antanut Ahjärvi. Lisäksi oli muutamia lampia.
Ahjärvi oli Kivennavan pitäjän isoimpia kyliä, asukkaita ennen talvisotaa noin 500 ja taloja 95. Jo 1500- ja 1600-luvuilla siellä oli välillä 30–50 tilaa, välillä kylä autioitui kokonaan. Keskeinen sijainti sotateiden varrella oli tuolloin myös vaarallinen asuinpaikka. Ahjärvi lukuisien mäkien ja seitsemän pienen järven johdosta oli silti houkutteleva asuinsija aina uusille kaskiviljelijöille. Ahjärvi houkutteli runsaasti venäläisiä huvila-asukkaita autonomian aikana, Suomen itsenäistyttyä huvilat tyhjenivät ja rapistuivat.
Nykyinen Ahjärvi eli Olshaniki (Ольшаники) sijaitsee Kivennavan (Pervomaiskoje Первомайское) kirkonkylän pohjoispuolella Rautuun johtavan tien varrella. Olshanikissa on paljon kesämökkikyliä ja lisää rakennetaan. Kylässä on 500 asukasta, kansakoulu ja kauppa. Alueella on myös iso hotelli Olshaniki Ahjärven länsirannalla.
Kortesjärvi-Seura
Kortesjärvi-Seura on entisen Kortesjärven kunnan alueen kotiseutuyhdistys Kauhavalla Etelä-Pohjanmaalla. Se perustettiin vuonna 1947. Kortesjärvi-Seura ylläpitää omistamaansa Markin museota, ja seura omistaa myös Suomen jääkärimuseossa olevan luontomuseon.
Kortesjärvi-Seura on suunnitellut ja rakentanut alueelleen vaellusreitistöjä, kuten vuonna 2014 valmistuneen Leipätien, joka kulkee Järviseudun vanhinta tiesuuntaa Kortesjärven Purmojärveltä kohti Pietarsaarta. Seura huolehtii muun muassa pelimannikuningas Matti Haudanmaan hautaa. Syyskuussa 1959 Kortesjärvi-Seura pystytti Purmojärven kahakan muistomerkin Ruosteenojalle. Vuonna 1995 seura pystytti jääkärien etappitien muistomerkin entisen Suomelan kevarin kohdalle, jossa jääkärit majoittuivat matkallaan Uumajan kautta Saksaan.
Kauhavan kaupunki on osoittanut Kortesjärvi-Seuran toimitiloiksi Kortesjärven entisen kunnantalon kellarikerroksesta Heurekaksi nimetyt tilat. Seuran kokoelmiin kuuluu muun muassa kolmisentuhatta valokuvaaja Einari Hietalan lasinegatiivia, joista noin kolmannes oli vuoden 2015 alussa digitoitu.
Tarawan ja Naurun roomalaiskatolinen hiippakunta
Tarawan ja Naurun roomalaiskatolinen hiippakunta on katolinen hiippakunta Kiribatilla, joka toimii myös Naurussa ja on Suvan arkkihiippakunnan alaisuudessa. Se perustettiin Gilbertsaarten apostolisena vikariaattina vuonna 1897. Vuonna 1966 siitä tuli Tarawan hiippakunta, ja se vaihtoi vuonna 1978 nimensä Tarawan, Naurun ja Funafutin hiippakunnaksi. 1982 siitä tuli pelkästään Tarawan ja Naurun hiippakunta, kun Funafutista muodostettiin Funafutin Mission Sui Iuris.
Hiippakunnalla oli vuonna 2004 48 908 jäsentä 25:ssä seurakunnassa.
Kirjallisuusvuosi 1945
Kirjallisuusvuosi 1945 käsittelee vuoden 1945 tärkeitä kirjallisuuden tapahtumia, uutisia ja julkistuksia.
Filolaos
Filolaos (, n. 480 – 405 eaa.) oli kreikkalainen pythagoralainen esisokraatikkoihin lukeutunut filosofi ja matemaatikko.
Elämä
Filolaos oli Sokrateen ja Demokritoksen aikalainen, mutta heitä vanhempi, ja jonkin verran Empedoklesta nuorempi. Hän oli myös Zenon Elealaisen, Melissoksen ja Thukydideen aikalainen, joten hänen syntymänsä voidaan ajoittaa noin vuoteen 480 eaa. Diogenes Laertioksen mukaan Filolaos syntyi Krotonissa, ja joidenkin muiden lähteiden mukaan Taraksessa; kummatkin sijaitsivat Suur-Kreikassa nykyisen Italian eteläosassa. Filolaos oli Krotonissa pythagoralaisten vainojen aikaan.
Filolaoksen kerrotaan olleen läheinen Demokritokselle, ja hän oli todennäköisesti yksi tämän opettajista. Pythagoraan kuoleman jälkeen Etelä-Italian kaupungeissa vallitsi levottomuuksia. Filolaos joutui pakenemaan ja muutti ensin maanpakoon Lukaniaan ja myöhemmin Thebaan. Viimeksi mainitussa hän opetti Simmiasta ja Kebes Thebalaista, jotka olivat myöhemmin vuonna 399 eaa. läsnä Sokrateen kuollessa. Ennen tätä Filolaos oli palannut Italiaan, jossa hän opetti Arkhytasta (428 eaa.–347 eaa.). Filolaos oli mahdollisesti yhteydessä myös Flioksessa maanpaossa olleisiin pythagoralaisiin, jotka Platon mainitsee dialogissaan Faidon.
Filosofia
Filolaos puhui ja kirjoitti doorilaisella kreikan murteella. Hän oli ensimmäinen, joka ehdotti oppia Maan liikkumisesta. Jotkut laittavat tämän opin Pythagoraan nimiin. Filolaos esitti, että kiintotähtien kehä, viisi planeettaa, Aurinko, Kuu ja Maa kiertävät kaikki yhdessä keskellä olevaa tulta. Nämä yhdessä muodostivat kuitenkin vasta yhdeksän kiertävää kappaletta. Pythagoralaisen numerologiansa perusteella hän päätteli, että täytyy olla olemassa myös kymmenes kappale, ja kehitti ajatuksen Maan vastakappaleesta, antikhthonista. Keskellä sijainnut tuli ei ollut Aurinko, vaan Zeuksen ja jumalten äidin Hestian koti. Hän ajatteli myös Maan kiertävän akselinsa ympäri. Maa ja Aurinko olivat aina toistensa vastakkaisilla puolilla.
Herakleitos herätti ajatuksen uudelleen henkiin ja kehitti sitä edelleen. Hänen mukaansa tätä mystistä vastakappaletta ei voitu koskaan nähdä, koska sen sijainti suhteessa Maahan oli aina rinnakkainen Maan ja Auringon suhteellisiin sijainteihin nähden. Hän kehitti edelleen teoriaa Maan pyörimisestä akselinsa ympäri. Tämä teoria vaikutti huomattavasti Aristarkhokseen. Teoria selitti melko hyvin Auringon liikkeet ja päivän pituuden vaihtelut eri vuodenaikoina. Ei kuitenkaan tiedetä, kuinka tarkka teoria todellisuudessa oli.
Filolaos sanoi, että Aurinko oli lasinen levy, joka heijasti universumin valoa. Hänen kuukuukautensa kesti 29 1/2 päivää, kuuvuotensa 354 päivää, ja aurinkovuotensa 365 1/2 päivää. Hänen mukaansa Maa ei ollut maailmankaikkeuden keskus, vaan sekä Maa että Aurinko kiersivät oletettua Keskustulta. Nikolaus Kopernikus kuitenkin väitti Filolaoksen tienneen, että Maa kiertää Aurinkoa ympyrän muotoisella kiertoradalla.
Filolaos esitti koulunsa filosofisen järjestelmän teoksessaan Luonnosta (Peri fyseōs). Näin hän oli ensimmäinen, joka julkaisi kirjan pythagoralaisista opeista. Platon käytti tätä tutkielmaa koostaessaan dialogiaan Timaios.
Filolaos osallistui merkittävästi pythagoralaisille ominaisen numerologian kehittämiseen. Häntä kiinnostivat erityisesti lukuun kymmenen liittyvät ominaisuudet — kymmenen neljän ensimmäisen luvun summana, kymmenen neljäntenä kolmiolukuna, sekä tetraktys, jota hän kutsui suureksi, kaikkivoivaksi ja kaiken synnyttäväksi.
Eudemoksen mukaan Pythagoras keksi säännölliset monitahokkaat. Empedokleen taas katsotaan olleen ensimmäinen, joka esitti ajatuksen neljästä klassisesta elementistä. Filolaos yhdisti nämä ajatukset ja sanoi, että taivaankappaleiden elementaarinen luonne riippuu niiden muodosta. Näin hän liitti tetraedrin tuleen, oktaedrin ilmaan, ikosaedrin veteen ja kuution maahan. Dodekaedri liittyi puolestaan viidenteen elementtiin, eetteriin tai, kuten jotkut ajattelevat, universumiin itseensä. Vaikka teoria ei sovikaan yhteen luontoa koskevien tarkkailujen kanssa, se osoittaa huomattavaa tietämystä geometriasta ja antoi merkittävän sykäyksen tieteelliselle tutkimukselle.
Kolmoisrokote
Kolmoisrokote voi tarkoittaa jompaa kumpaa seuraavista:
Jussi-palkinnot 2020
Jussi-gaalassa 2020 jaettiin palkinnot vuoden 2019 parhaille suomalaisille elokuville. Jussi-ehdokkuudet julkistettiin 22. tammikuuta 2020. Eniten ehdokkuuksia sai Aurora, joka oli ehdolla 13 kategoriassa. Alun perin gaala oli tarkoitus järjestää 20. maaliskuuta 2020, mutta koronavirustilanteen vuoksi gaala siirrettiin myöhemmin ilmoitettavaan ajankohtaan. Gaala pidettiin lopulta 14. lokakuuta 2020.
Kolmoisrokote
Kansallisessa rokotusohjelmassa ei enää 2021 pelkkää DTP-rokotetta sellaisenaan ollut, vaan käytössä olivat neli- ja viisitoimiset DTaP-rokotteet.
Jussi-palkinnot 2020
Voittajat ja ehdokkaat
Voittajat on lueteltu ensimmäisenä.
Yleisö-Jussi
Yleisö-Jussin voitti Olen suomalainen.
Betoni-Jussi
Betoni-Jussin sai Markus Selin.
Pohjoismaiset kisat
Ruotsin lisäksi Suomi oli edustettuna kaikissa Pohjoismaisissa kisoissa. Vuoden 1903 osanotosta vastasivat pikaluistelijat ja 1917 osanotto rajoittui helsinkiläiseen luistelijattareen, Anna-Lisa Allardtiin, joka sijoittui naisten taitoluistelussa kolmanneksi.
Hiihdon ja luistelun lisäksi ohjelmassa oli jääpalloa, jääkiekkoa, curlingia ja monia muita talviurheilulajeja, kuten potkukelkkailua. Myös ratsastus, miekkailu, ammunta ja uinti kuuluivat näiden talvikisojen ohjelmistoon.
Vuoden 1913 kisoja ehdotettiin osaksi Tukholman olympialaisia. Talvilajejahan oli ollut myös Lontoon olympialaisissa 1908. Ehdotus ei kuitenkaan mennyt läpi.
Hiihto
Pohjoismaisten kisojen hiihtomatkoina olivat 30 kilometriä ja 60 kilometriä. Vuonna 1913 ohjelmassa oli kolmantena lajina 90 kilometriä, ja tuona vuonna kisoihin osallistui myös kaksi venäläistä. Kisahistorian 13 kilpailusta suomalaiset voittivat 11 (Suomi ei osallistunut vuosien 1903 ja 1917 hiihtoihin). Kaksinkertaisia voittajia ovat Kalle Jussila ja Matti Koskenkorva. Ruotsalaisista voittoon yltivät vuonna 1913 Haldo Hansson 90 kilometrillä ja vuonna 1922 Per-Erik Hedlund 60 kilometrillä, kun suomalaishiihtäjiä kuljettanut S/S Nordstjärnan juuttui jäihin eivätkä suomalaiset ehtineet virallisesti kisaan mukaan, joskin muiden jälkeen kilpailuun lähteneinä suomalaiset Tapani Niku ja Anton Collin hiihtivät Hedlundia paremman ajan.
Hiihtokisojen kärkikolmikot
'''Naiset
Jääpallo
thumb|400px|Pohjoismaisten kisojen jääpallo-ottelu Uppsala HK–Stockholms HK:n Nybrovikenillä, Tukholmassa 1901 Jääpallo oli Pohjoismaisten kisojen virallisessa ohjelmassa kaikissa kisoissa lukuun ottamatta vuoden 1903 Kristianiassa, Norjassa järjestettyjä kisoja. Kristianian kisoissa jääpallossa pelasi kuitenkin näytösotteluita neljä ruotsalaista joukkuetta. Ruotsalaisten joukkueiden pelaajiin kuuluivat myös Ruotsin tuleva kuningas Kustaa V ja hänen poikansa prinssi Wilhelm. Kristianian kisojen jääpallo-otteluiden suosio johti kisojen jälkeen Christiania Hockeyklubbin perustamiseen ja jääpalloilun uudelleen viriämiseen Norjassa.
Jääpalloturnauksen muoto vaihteli kisojen välillä suuresti. Alussa turnaukseen osallistuivat seurajoukkueet, sitten piirijoukkueet, maajoukkueet ja viimeiseksi maakuntajoukkueet. Kisojen jääpallo-ottelut pelattiin aina Tukholmassa, muun muassa Nybrovikenin luistinradalla, Djurgårdsbrunnsvikenillä ja Idrottsparkenilla. Jääpallon Ruotsin mestaruudesta pelattiin ensimmäisen kerran vuonna 1907. Siihen asti Pohjoismaisiin kisoihin sisältynyt jääpalloturnaus oli maan arvostetuin jääpallokilpailu.
Jääpallokisat 1901
Pohjoismaisten kisojen jääpalloturnaus vuonna 1901 koostui loppuottelusta, joka oli samalla historian toinen oikea jääpallo-ottelu Ruotsissa. Ottelussa Uppsala HK voitti Stockholms HK:n 1–0. Aiemmin samana vuonna pelattu ensimmäinen ottelu samojen joukkueiden välillä oli päättynyt Stockholms HK:n 4–1-voittoon.
Jääpallokisat 1905
Vuoden 1905 turnauksessa oli mukana kaikkiaan 16 seurajoukkuetta. Loppuottelussa Uppsala HK voitti Djurgårdens IF:n maalein 6–1.
Jääpallokisat 1909
Pääartikkeli: Jääpallon Ruotsin-mestaruuskilpailut 1909
Vuoden 1909 Pohjoismaisten kisojen jääpallo-ohjelmaan sisältyi kolme kilpailua. Ensimmäisinä päivinä pelattiin jääpallon Ruotsin mestaruudesta, jonka AIK voitti lyötyään finaalissa Djurgårdens IF:n 7–3. Seuraavana oli vuorossa historian toinen kilpailu eversti Balckin pokaalista, jossa Ruotsin ja Suomen hallitsevat jääpallon mestarijoukkueet, AIK ja Polyteknikkojen Urheiluseura, kohtasivat. AIK:n ja Balckin pokaalia puolustaneen PUS:n Idrottsparkenilla käyty ottelu päättyi tasan 3–3. Seuraavana päivänä Djurgårdsbrunnsvikenillä pelatussa uusintaottelussa AIK oli parempi maalein 4–2.
Kisojen varsinaiseen, kansainväliseen jääpallokilpailuun osallistui ensimmäistä kertaa suomalainen joukkue, jo aiemmin kisoissa Balckin pokaaliottelussa esiintynyt PUS. Kilpailussa oli mukana myös tanskalaisjoukkue Københavns Skøjteløbførening. Kansainvälisen jääpalloturnauksen voittajaksi selviytyi AIK, joka voitti loppuottelussa Djurgårdens IF:n, IFK Geflen, Sjökadetternan, IFK Stockholmin ja IFK Uppsalan pelaajista koostuneen Ruotsin jalkapalloliiton B-joukkueen 7–4. AIK oli turnauksessa Ruotsin jääpalloa silloin hallinnoineen Ruotsin jalkapalloliiton A-joukkue. Pronssiottelussa Polyteknikot voittivat Københavns SF:n 5–2.
Jääpallokisat 1913
1913 jääpalloturnaukseen osallistui seitsemän joukkuetta. Ainoa ulkomainen joukkue kisoissa oli Helsingin IFK, kun saksalainen Leipziger HK oli jättäytynyt pois kisojen mentyä päällekkäin Sveitsissä järjestettyjen jääpallon Euroopan mestaruuskilpailuiden kanssa, joissa joukkueen pelaajia pelasi Saksan maajoukkueessa. HIFK:n turnaus päättyi jo puolivälierään lukemin 4–2 turnauksen voittanutta AIK:ta vastaan, joka kaatoi finaalissa IFK Uppsalan 3–1.
Myös naiset pelasivat jääpalloa. Vuoden 1913 kisoissa pelattiin ottelu kahden Kronprinsessans Hockeyklubbin joukkueen välillä.
Jääpallokisat 1917
1917 Pohjoismaisten kisojen jääpallossa kilpailivat piirijoukkueet. Kisoihin osallistui kuusi joukkuetta, joista yhtenä Tanskan jääpalloliittoa (Dansk Bandy Union) edustanut Fredriksbergs Sköitelöbeforening, joka sijoittui turnauksessa neljänneksi hävittyään välierässä Tukholmalle 0-13. Upplands IF voitti turnauksen ennen Stockholms IF:ää ja kolmanneksi sijoittunutta Västmanlands IF:ää.
Myös Ruotsin mestaruussemifinaalit ja -finaali olivat osa kisojen jääpallo-ohjelmaa.
Jääpallokisat 1922
Pääartikkeli: Jääpallo Pohjoismaisissa kisoissa 1922
Al Pacino
Alfredo James ”Al” Pacino (s. 25. huhtikuuta 1940 New York, New York) on yhdysvaltalainen Oscar-palkittu näyttelijä ja elokuvantekijä. Hänen tunnetuimpia roolejaan ovat esimerkiksi Michael Corleone Kummisetä-trilogiassa, Tony Montana Scarface – arpinaamassa, Alphonse Caprice Dick Tracyssa ja Carlito Brigante Carlito’s Wayssa. Vuonna 1992 Pacinon suoritus Frank Sladena elokuvassa Naisen tuoksu toi hänelle parhaan miespääosan Oscar-palkinnon seitsemän aikaisemman ehdokkuuden jälkeen. Kaikkiaan hän on ollut Oscar-ehdokkaana kahdeksan kertaa.
Pohjoismaiset kisat
Jääpallokisat 1926
Pääartikkeli: Jääpallo Pohjoismaisissa kisoissa 1926
Al Pacino
Pacinon elokuvaura alkoi sivuosalla vuoden 1969 elokuvassa Natalie, ja hän esiintyi ensimmäistä kertaa pääosassa elokuvassa Paniikki piikkipuistossa. Pacinon läpimurtorooli oli kuitenkin Michael Corleone vuoden 1972 elokuvassa Kummisetä, josta hän ansaitsi uransa ensimmäisen Oscar-ehdokkuuden. Tämän jälkeen Pacino on ollut parhaan miessivuosan ehdokkaana elokuvista Dick Tracy sekä Myyntitykit, ja parhaan miespääosan ehdokkaana elokuvista Serpico – kadun tiikeri, Kummisetä osa II, Hikinen iltapäivä sekä Ja oikeutta kaikille.
Pohjoismaiset kisat
Jääpallokisat 1926
Viimeisiin Pohjoismaisiin talvikisoihin osallistuivat jääpallossa maakuntajoukkueet. Ainoa ulkomainen joukkue oli Norja. Loppuottelussa Tukholma voitti Västmanlandin 3–0.
Pikaluistelu
Pohjoismaisten kisojen ohjelmistoon kuului alusta saakka pikaluistelu. Kolmissa ensimmäisissä kilpailuissa näillä oli lisäksi MM- tai EM-arvo.
Al Pacino
Varhaisvaiheet
Pacino syntyi amerikanitalialaiseen Salvatore ja Rose Pacinon perheeseen Itä-Harlemissa, New Yorkissa. Vanhemmat erosivat, kun hän oli kaksivuotias. Hänen äitinsä muutti Corleonesta kotoisin olleiden vanhempiensa Kate ja James Gerardin luokse Etelä-Bronxiin lähelle Bronxin eläintarhaa. Hänen isänsä puolestaan muutti Covinaan, Kaliforniaan, ja työskenteli siellä ravintoloitsijana. Pacino kävi New Yorkissa esittävään taiteeseen painottanutta Fiorello H. LaGuardia High Schoolia mutta pyrki baseballin pelaajaksi. Koulussa Pacino reputti lähes kaikki kurssinsa englantia lukuun ottamatta ja jätti koulun kesken 17-vuotiaana. Hänen äitinsä ei hyväksynyt tätä ratkaisua, ja Pacino muutti pois kotoa riidan päätteeksi. Hän siirtyi työskentelemään matalapalkkaisissa ammateissa, kuten lähettinä, postityöntekijänä ja vahtimestarina, jotta saisi rahoitettua näyttelijän opintonsa.
Pohjoismaiset kisat
Taitoluistelu
Taitoluistelu kuului myös kaikkien Pohjoismaisten kisojen ohjelmistoon. Usein kilpailuilla oli myös MM-arvo. Ainakin 1901 kilpailuissa järjestettiin erikseen Miesten maailmanmestaruuskilpailu, joka siirrettiin lyhyellä varoitusajalla Lontoosta, sekä erillinen Pohjoismaisten kisojen ohjelmaan kuulunut kilpailu. Erikoisuutena voidaan pitää 1901 järjestettyä miesparien luistelukilpailua.
Al Pacino
Varhaisvaiheet
Pacino alkoi polttaa yhdeksänvuotiaana ja joi sekä käytti satunnaisesti marihuanaa kolmetoistavuotiaasta. Hänen kaksi läheisintä ystäväänsä kuolivat 19- ja 30-vuotiaina huumeiden väärinkäyttöön. Pacino myös joutui nuorena satunnaisesti tappeluihin, ja oli hieman häirikkö koulussa.
Pohjoismaiset kisat
Kisojen loppu
Kisoja oli tarkoitus jatkaa edelleen vuoden 1926 jälkeen, mutta monista eri seikoista johtuen jatkosuunnitelmat eivät koskaan toteutuneet. Kolme kuukautta viimeisten kisojen päättymisestä Kansainvälinen Olympiakomitea julisti vuoden 1924 talvikisat ensimmäisiksi olympialaisiksi talvikisoiksi. Lisäksi Kansainvälinen hiihtoliitto alkoi 1920-luvun puolesta välin järjestää ns. kongressikisojaan, jotka myöhemmin nimettiin hiihdon maailmanmestaruuskilpailuiksi. Oma osansa lienee ollut myös kisojen pääorganisaattorin, Viktor Balckin kuolemalla vuonna 1928. Lopullisesti vuoden 1930 kilpailut esti kuitenkin lumen puute.
Al Pacino
Varhaisvaiheet
Pacino esiintyi New Yorkin underground-teatterien näytelmissä, mutta häntä ei hyväksytty The Actors Studioon. Sen sijaan hänet hyväksyttiin HB Studioon, missä hän tutustui opettajana toimineeseen Charlie Laughtoniin, josta tuli hänen oppi-isänsä ja paras ystävänsä. Tuohon aikaan Pacino oli usein työttömänä ja kodittomana, ja joutui välillä nukkumaan kadulla, teattereissa ja ystävien luona. Hänen äitinsä kuoli vuonna 1962 ja isoisä vuotta myöhemmin.
Pohjoismaiset kisat
Kisojen loppu
Vuoden 1934 kisojen järjestämisestä päätettiin luopua jo hyvissä ajoin FIS:n annettua hiihdon maailmanmestaruuskilpailut Sollefteån järjestettäväksi.
Al Pacino
Varhaisvaiheet
Oltuaan neljä vuotta HB Studiossa Pacino viimein pääsi The Actors Studioon. Sen jäsenyys tarkoitti liittymistä ammattinäyttelijöiden, elokuvaohjaajien ja käsikirjoittajien joukkoon Hell’s Kitchenissä Manhattanilla. Sen myötä Pacino alkoi opiskella metodinäyttelemistä Lee Strasbergin johdolla. Pacino on myöhemmin kuvaillut, että Actors Studion jäsenyys merkitsi suurta muutosta hänen elämässään, ja hän omistautui näyttelemiselle täysin. Pacinolla on nykyään hallussa työpajan jaettu puheenjohtajuus yhdessä Ellen Burstynin ja Harvey Keitelin kanssa.
Kiffosso I
Kiffosso I on maalaiskunta ja sen keskuskylä Sikasson alueen Yorosson piirissä Malissa. Se sijaitsee Sanin ja Kouryn välisen maantien varrella 30 kilometriä Yorossosta luoteeseen. Kunnassa on 19 400 ja kylässä 2 500 asukasta (vuonna 2009).
Al Pacino
Teatteriura
Vuonna 1967 Pacino vietti kauden Charles Playhousessa Bostonissa. Siellä hän esiintyi Clifford Odetsin näytelmässä Awake and Sing! sekä Jean-Claude Van Itallien näytelmässä Hurrah, missä hän tapasi näyttelijä Jill Clayburghin. Kaksikon välillä alkoi viisivuotinen suhde, ja he muuttivat yhdessä takaisin New Yorkiin.
Kiffosso I
Kiffosson kunta rajoittuu idässä Yorosson piirin Koumbian ja Ménamba I:n, etelässä Yorosson ja Karanganan, lännessä Koutialan piirin Zanfiguén ja pohjoisessa Ségoun alueen Sanin piirin Kassorolan kuntiin. Alue on pinnanmuodostukseltaan tasankoa. Pysyviä vesistöjä ei ole. Seutu kuuluu Sudanin vyöhykkeeseen. Kasvillisuus on metsäsavannia.
Al Pacino
Teatteriura
Vuonna 1968 Pacino esiintyi Israel Horovitzin näytelmässä The Indian Wants the Bronx Astor Place Theaterissa. Näytelmä sai ensi-iltansa 17. tammikuuta 1968, ja sitä esitettiin 177 kertaa. Näytelmän yhteydessä esitettiin Horovitzin toista näytelmää, It's Called the Sugar Plum, jossa Clayburgh esiintyi. Pacino voitti suorituksestaan Obie-palkinnon, kun taas John Cazale voitti parhaan miessivuosan ja Horowitz parhaan uuden näytelmän palkinnon. Martin Bregman näki näytelmän ja tarjoutui Pacinon manageriksi, mikä aloitti kaksikon pitkäaikaisen yhteistyön.
Kiffosso I
Kuntaan kuuluu 11 kylää. Asukkaat ovat miniankoja, bambaroita, boboja, fulbeja ja dogoneja. Uskontoja animismi ja protestantismi.
Al Pacino
Teatteriura
Pacinon ensikosketus televisiorooleihin koitti, kun hän ja Clayburgh esiintyivät ABC:n sarjassa N.Y.P.D. 12. marraskuuta 1968. Clayburgh esiintyi samaan aikaan myös saippuaoopperassa Search for Tomorrow, mutta pari joutui ottamaan kuukausittain vastaan rahaa Clayburghin isältä.
Kiffosso I
Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Tärkeimmät viljelykasvit ovat puuvilla, maissi, hirssi, durra, riisi, maapähkinä ja lehmänpapu. Lisäksi harjoitetaan pienimuotoista kaupankäyntiä.
Al Pacino
Teatteriura
23. helmikuuta 1969 Pacino esiintyi ensimmäisen kerran Broadwayllä Don Petersenin näytelmässä Does a Tiger Wear a Necktie?, jota esitettiin Belasco Theatressa. Näytelmä lopetettiin 39 esiintymisen jälkeen 29. maaliskuuta 1969, mutta Pacinon suoritus sai ylistystä, ja hän voitti Tony-palkinnon 20. huhtikuuta 1969. Pacino jatkoi uraansa teatterissa 1970-luvulla, ja voitti toisen Tony-palkintonsa näytelmästä The Basic Training of Pavlo Hummel sekä sai pääosan Rikhard III -näytelmässä.
1980-luvulla Pacino menestyi jälleen David Mametin näytelmässä American Buffalo, josta hän oli ehdolla Drama Desk Awardin saajaksi. 1990-luvulta lähtien Pacinon teatteriuraan ovat kuuluneet Eugene O’Neillin Hughie, Oscar Wilde Salome ja Lyle Kesslerin Orphans.
Briard
Briard oli Pete "Räkä" Malmin ja Andy McCoyn johtama punk-rock-yhtye, joka toimi aktiivisesti 1977–1979. Yhtye on herätetty uudelleen henkiin projektiluontoisesti vuosina 1983 ja 1996.
Al Pacino
Teatteriura
Pacino palasi teatterin lavalle myös kesällä 2010, jolloin hän esiintyi Shylockin roolissa ilmaisnäytelmä Venetsian kauppiaassa. Näytelmä oli suosittu, ja se siirrettiin Broadwaylle Broadhurst Theatreen, missä se tienasi miljoonan dollarin tulot ensimmäisenä viikkonaan. Rooli toi Pacinolle myös jälleen parhaan miespääosan Tony-ehdokkuuden.
1960- ja 1970-luvut
Opiskellessaan Actors Studiossa Pacino huomasi pitävänsä näyttelemisestä ja oli siinä lahjakas, mutta hänen varhaiset teatteriroolinsa eivät tuottaneet tarpeeksi. Vuonna 1969 Pacino esiintyi ensimmäistä kertaa elokuvissa, kun hän sai pienen roolin Fred Coen ohjaamassa elokuvassa Natalie. pienoiskuva|Pacino Kummisedässä näytelleen [[James Caan|James Caanin seurassa vuonna 1972.]] Vuonna 1971 Pacino esitti huumeaddiktia elokuvassa Paniikki piikkipuistossa, mikä kiinnitti elokuvaohjaaja Francis Ford Coppolan huomion, ja tämä palkkasi Pacinon esittämään Michael Corleonea mafiaelokuva Kummisetään. Coppolan valinta järkytti elokuvastudion henkilöstöä, sillä roolia oli hakenut usea tunnetumpi näyttelijä, kuten Robert Redford, Warren Beatty ja Robert De Niro. Pacinon suoriutumista kuitenkin ylistettiin, ja hän ansaitsi roolistaan Oscar-ehdokkuuden. Pacino kuitenkin boikotoi palkintoseremoniaa, sillä hän loukkaantui saatuaan vain parhaan sivuosan ehdokkuuden, vaikka hän esiintyi elokuvassa useammin kuin Marlon Brando.
Love Is Like Oxygen
Kappale on yhtyeen kitaristin Andy Scottin sekä Trevor Griffinin kirjoittama. Griffin oli toiminut Sweetin PA-vastaajana kahdeksan vuoden ajan sekä vieraillut kosketinsoittajana yhtyeen albumilla Give Us a Wink (1976). AOR-vaikutteisena rock-kappaleena ”Love Is Like Oxygen” esitteli musiikillisesti uudistuneen Sweetin, joka viimeiset vuodet oli julkaissut lähes yksinomaan hard rock -tyylistä materiaalia. Kappale kirjoitettiin Joan Collinsin elokuvan Tuhma nainen tunnuskappaleeksi ja laulun sanoitus, jonka Andy Scott oli kirjoittanut jo vuosia aiemmin, kuvaa rakkautta elämän lähteenä ja kuoleman torjujana. ”Love Is Like Oxygen” pääsi myös ehdolle Ivor Novello -palkinnon saajaksi, mutta hävisi Gerry Raffertyn kappaleelle ”Baker Street”.
Al Pacino
1960- ja 1970-luvut
Vuonna 1973 Pacino sai Gene Hackmanin kanssa pääroolin elokuvassa Variksenpelätin ja voitti Cannesin elokuvajuhlien kultaisen palmun. Samana vuonna hän myös ansaitsi ensimmäisen Golden Globe -palkintonsa sekä parhaan miespääosan Oscar-ehdokkuuden elokuvasta Serpico – kadun tiikeri, jossa hän esitti poliisi Frank Serpicoa. Vuonna 1974 hän toisti roolinsa Michael Corleonena Kummisedän osassa II ja sai jälleen uuden Oscar-ehdokkuuden. Seuraavana vuonna Pacinon suosio kasvoi entisestään Hikinen iltapäivä -elokuvan myötä, kun hän näytteli tositapahtumiin perustuvassa elokuvassa pankkiryöstäjä John Wojtowiczia. Elokuvan ohjasi Serpicon ohjannut Sidney Lumet, ja Pacino sai elokuvan myötä neljännen Oscar-ehdokkuutensa.
Briard
Historia
Briard syntyi Malmin tavattua Andy McCoyn veljen Ilkan. Ilkka ehdotti Andya yhtyeen kitaristiksi ja Philadelphia Motherfuckers -yhtye syntyi. Myöhemmin nimi muutettiin Briardiksi Malmin koiran rodun mukaan. Yhtye esiintyi syksyllä 1977 Linnanmäen päättäjäiskonsertissa, jonka ansiosta Briard sai levysopimuksen Finndisc-levy-yhtiöltä. Linnanmäen keikka oli legendaarinen: Järjestäjät olivat juuri ennen keikkaa sanoneet yhtyeelle, että ettehän sitten soita liian lujaa – nuorukaisten vahvistimet kun näyttivät olevan täysillä. Pete Malmi vastasi: "Ei huolta, niitten pitää vaan olla tässä vaiheessa täysillä, ettei niihin pääse kertymään staattista sähköä." Parin minuutin kuluttua myös Pasilassa ja muissa lähikaupunginosissa päästiin nauttimaan Briardin keikasta. Tosin keikka keskeytettiin kolmen biisin jälkeen. Pete sai puhuttua bändinsä Linnanmäelle keikalle väittämällä, että yhtye kuulostaa Matilta ja Tepolta.
Love Is Like Oxygen
Kappaleen albumi- ja singleversiot eroavat toisistaan. Lähes seitsemänminuuttinen albumiversio sisältää Trevor Griffinin säveltämän väliosan ja lisäksi lopussa on funk-tyylinen jamittelu. Useiden osien vuoksi kappaleen voi laskea edustavan jonkinasteista progressiivista rockia. Singleversiosta nämä kaksi osaa on leikattu pois kappaleen pituuden ollessa vajaat neljä minuuttia.
Al Pacino
1960- ja 1970-luvut
Vuonna 1977 Pacino esiintyi Formula-ajajana Sydney Pollackin ohjaamassa elokuvassa Taivas ei tunne suosikkeja, ja hän oli ehdolla Golden Globe -palkintoon parhaasta miespääosasta draamaelokuvassa. Hänen seuraava elokuvansa oli oikeussaleihin sijoittuva Ja oikeutta kaikille, josta hän ansaitsi jälleen Oscar-ehdokkuuden. Hän kuitenkin hävisi Kramer vastaan Kramer -elokuvassa esiintyneelle Dustin Hoffmanille, jonka roolista Pacino oli itse kieltäytynyt.
Briard
Historia
Englanti tuli Briardin laulukieleksi suorastaan luonnostaan. Meininki oli kansainvälistä: Hulkon veljekset olivat asuneet Tukholmassa ja Pete Malmi seitsemän vuotta Englannissa. Briardin ensisingleä vuodelta 1977 "I Really Hate Ya"¹ (B-puolella "I Want Ya Back") pidetään Suomen ensimmäisenä punklevytyksenä. Singlen tuotti Kassu Halonen. Läpimurtonsa yhtye teki seuraavalla singlellä "Fuck The Army" (B-puolella "Product Of TV-Generation").
Love Is Like Oxygen
Alkuperäisen singlen b-puolella oli kappale ”Cover Girl”, joka edusti tyylillisesti totutumpaa Sweetiä, lähennellen hard rockia. Kappaleen tekijöiksi on merkitty koko yhtye ja laulun sanoitus kertoo miehen ihastuksesta lehden kansikuvatyttöön. ”Cover Girl” ei sisälly millekään yhtyeen studioalbumille.
Avery Cardoza
Muutamia Cardozan kirjoja ovat mm. How to Play Winning Poker, Poker Talk, The Basics of Winning Poker, The Basics of Winning Hold'em Poker, Crash Course in Beating Texas Hold'em Poker sekä Internet Hold'em Poker.
Al Pacino
1980- ja 1990-luvut
Pacinon ura lähti laskuun 1980-luvun alussa, ja hän esiintyi elokuvissa Yön kuningas ja Kirjailijaelämää, jotka kriitikot lyttäsivät täysin. Kuitenkin Brian De Palman ohjaama vuoden 1983 rikoselokuva Scarface – arpinaama nousi yhdeksi Pacinon uran kohokohdista. Elokuva sai ilmestyessään negatiivisen vastaanoton kriitikoilta, mutta se menestyi hyvin lipunmyynnissä, ja tuotti yli 45 miljoonaa dollaria Yhdysvalloissa. Pacino myös ansaitsi jälleen Golden Globe -ehdokkuuden roolistaan kuubalaisena rikollisjohtajana Tony Montanana.
Briard
Historia
Yhtyeellä oli kokoonpanon kanssa ongelmia, joten live-esiintymisiä oli harvoin, esimerkiksi Wallininkadun Kill Cityssä ja Elmun klubilla sekä yksi salainen keikka Tavastialla. "Fuck The Army" -kappale liittyy siihen, että Pete Malmia otti päähän, kun yhtyeen basistin Ilkka "Ikke" Hulkon täytyi siirtyä asepalvelukseen Lappiin. Ikken tilalla bassoa soitti Timo Huovinen. Briardin piti olla Sex Pistolsin lämmittelybändinä Työväentalolla 18. tammikuuta 1978, mutta keikka tunnetusti peruuntui, koska muun muassa lastensuojelujärjestöt sekä Helsingin Sanomien toimittaja Raija Forström vastustivat Sex Pistolsin maahantuloa, ei haluttu yhtyeen "turmelevan" Suomen nuorisoa. Lopulta työministeri Arvo Aalto epäsi Pistolsien työluvat. Sex Pistols kuitenkin hajosi ennen aiottua Työväentalon keikkaa.
Al Pacino
1980- ja 1990-luvut
Pacinon esiintyi vuonna 1985 elokuvassa Revolution, joka kertoi metsästäjästä Yhdysvaltain vapaussodan aikaan. Elokuva oli arvosteluiden ja lipunmyynnin suhteen epäonnistunut, mistä Pacino syytti kiireistä tuotantoa. Hän päätti jättää elokuvateollisuuden hetkeksi, ja palasi teatterin lavalle neljäksi vuodeksi. Tänä aikana Pacino esiintyi muun muassa näytelmissä Julius Caesar ja American Buffalo sekä omassa projektissaan The Local Stigmatic. Elokuvateollisuuden pariin Pacino palasi vuonna 1989 draamatrillerin Rakkauden meri myötä, ja elokuva sai todella myönteistä palautetta.
Pacinon elokuvaura jatkoi uutta nousuaan, kun hän sai jälleen uuden Oscar-ehdokkuuden roolistaan elokuvassa Dick Tracy, jonka arvostelussa kriitikko Roger Ebert kirjoitti Pacinon varastaneen show’n. Samana vuonna Pacino myös uusi roolinsa Michael Corleonena Kummisedän osassa III. Elokuva sai hyvän vastaanoton, vaikka se kärsi tuotantovaiheessa käsikirjoituksen uudelleenkirjoittamisista ja näyttelijöiden vaihtumisesta. Vuonna 1991 Pacino esiintyi elokuvassa Frankie & Johnny yhdessä Michelle Pfeifferin kanssa, joka oli toiminut hänen kanssaan myös Scarfacessa. Elokuva kertoi juuri vapaaksi päässeestä vangista, joka päätyy suhteeseen samassa ravintolassa työskennelleen tarjoilijattaren kanssa. Se ei saanut erityisen hyvää vastaanottoa, vaikka Pacino itse piti roolistaan.
Briard
Historia
Finndiscin kanssa yhteistyö ei sujunut. Tuottaja Kassu Halosen sanottiin halunneen Briardista koko perheen yhtyeen, jonka vuoksi joitain sanoituksia sensuroitiin. Briard siirtyi ensin Poko Recordsille ja vuonna 1979 lopulta Love Recordsille. Love julkaisi Briardin kolmannen singlen Chirpy Chirpy Cheep Cheep vihreänä vinyylinä. Punkin uusio-hengessä purkkapoppia sovitettiin punkille ominaiseen nopeampaan ja raaempaan tyyliin. Chirpy-singlen kansi on parodia Pen Leen Nouveau-levyn kannesta. Vain kaksi kuukautta aiemmin vuoden 1978 puolella Dave Lindholmin bändi Pen Lee oli poseerannut Love Recordsin studiossa miksauspöytään nojaten. Singlen kannessa poseeraavat samassa paikassa ja "samaan tyyliin" Briardin silloiset jäsenet T.B. Widow, Andy McCoy, Sidi Vainio ja Pete Malmi. Singlen kakkospuolelle tuli "Superstars", ja samassa yhteydessä tallennettiin myös kappale "Anarchy in the U.K.K." Tämä oli Andy McCoyn viimeinen levytys yhdessä vanhan Briardin kanssa. Samana vuonna julkaistiin Briardin viimeinen single Rockin' On The Beach. Sen A-puolella kitaraa soittaa Luumu Kaikkonen ja B-puolella Andyn vanha koulukaveri Kulosaaren ruotsinkielisestä koulusta: Jan Stenfors.
Al Pacino
1980- ja 1990-luvut
Pacinon seuraava elokuvarooli oli vuoden 1993 rikoselokuva Carlito’s Way, jossa vankilasta vapautunut rikollinen yrittää päästä kaidalle tielle. Hän myös esiintyi yhdessä Robert De Niron kanssa Michael Mannin vuonna 1995 ohjaamassa elokuvassa Heat – ajojahti, joka sai lämpimän vastaanoton kriitikoilta. thumb|upright|Al Pacino [[Cannesin elokuvajuhlat|Cannesin elokuvajuhlilla vuonna 1996.]]Vuonna 1996 Pacino ohjasi ja esiintyi dokumentissa Looking for Richard, jossa sekä esitettiin kohtauksia William Shakespearen näytelmästä Rikhard III että analysoitiin Shakespearen roolia ja merkitystä populaarikulttuurissa. Dokumentti oli Pacinon ensimmäinen ohjaus, ja siinä esiintyivät hänen lisäkseen myös Alec Baldwin, Kevin Spacey ja Winona Ryder. Vuonna 1997 Pacino esiintyi yliluonnollisessa trillerissä Paholaisen asianajaja yhdessä Keanu Reevesin kanssa. Elokuva menestyi lipunmyynnissä, ja tuotti 150 miljoonaa dollaria maailmanlaajuisesti. Samana vuonna hän myös esiintyi yhdessä Johnny Deppin kanssa elokuvassa Donnie Brasco. . Vuonna 1999 Pacino ja Mann yhdistivät jälleen voimansa elokuvassa The Insider – sisäpiirissä, jossa toista pääosaa esitti Russell Crowe.
2000-luku
Vuonna 2000 Pacino ohjasi ja esitti pääosaa Ira Lewisin näytelmästä tehdyssä pienen budjetin filmatisoinnissa Chinese Coffee. Se sisälsi lähes kokonaan keskustelua kahden päähenkilön välillä, ja projekti kesti lähes kolme vuotta. Pacino toimi elokuvan rahoittajana itse, ja se on julkaistu sittemmin DVD:llä Pacino: An Actor's Vision -kokoelmassa yhdessä Pacinon kahden muun elokuvan, The Local Stigmatic ja Looking for Richard, kanssa.
Briard
Historia
Yhtye lopetettiin, kun Andy riitaantui Malmin kanssa ja siirtyi tekemään yhteistyötä Pelle Miljoonan kanssa ja sen jälkeen luotsaamaan Mike Monroen kanssa Hanoi Rocksia. Briard julkaisi 1979 vielä viimeiseksi jääneen neljännen Rockin' On The Beach -singlelevynsä ilman McCoyta. Mike Monroen oli tarkoitus yhdessä vaiheessa tulla Briardiin soittamaan kitaraa, mutta kokoonpano jäi toteutumatta Malmin vaatiessa Monroeta leikkaamaan pitkät hiuksensa, mihin Monroe ei suostunut.
Al Pacino
2000-luku
thumb|upright|Al Pacino [[Rooman elokuvajuhlat|Rooman elokuvajuhlilla vuonna 2008.]] Pacinon seuraava elokuvarooli oli yhdessä Robin Williamsin kanssa Christopher Nolanin vuonna 2002 ohjaamassa elokuvassa Insomnia, joka perustui samannimiseen norjalaiseen elokuvaan. Siinä Pacino esitti Operaatio Donnie Brascon tapaan loppuun palanutta hahmoa. Elokuva sai hyvän vastaanoton, ja kriitikot ylistivät Pacinon roolisuoritusta. Elokuva pärjäsi myös suhteellisen hyvin taloudellisesti, ja tuotti 113 miljoonaa dollaria maailmanlaajuisesti. Pacino esiintyi samana vuonna myös elokuvissa Simone ja Eye Witness, mutta ne eivät saaneet osakseen vastaavaa menestystä. Vuonna 2003 Pacino esiintyi lakimies Roy Cohnina HBO:n minisarjassa Angels in America, joka perustui Tony Kushnerin samannimiseen näytelmään. Tästä roolisuorituksesta Pacino voitti uransa kolmannen Golden Globe -palkinnon sekä Emmy-palkinnon.
Briard
Historia
Antti ja Ilkka Hulkko esiintyvät Helsingin Sanomien kuukausiliitteen Perhesiteitä-sarjassa joulukuussa 2017. Ikke Hulkko kertoo omassa osuudessaan, että Pete Malmin kova esiintymispelko oli syynä Briardin toiminnan kuihtumiseen.
Vuonna 1983 Briardin koko tuotanto levytettiin uudelleen levylle, ja vuonna 2005 levy julkaistiin uudelleen.
Al Pacino
2000-luku
Vuonna 2004 Pacino esiintyi Shylockina Michael Radfordin ohjaamassa Shakespearen näytelmään perustuvassa Venetsian kauppiaassa, ja päätti tuoda myötätuntoa hahmoa kohtaan, vaikka tämä yleensä esitettiin karikatyyrina. Seuraavana vuonna hän esiintyi elokuvassa Rahantekijä, jossa hän esitti uhkapelivälittäjää ja Matthew McConaugheyn roolihahmon oppi-isää. Elokuva ei saanut hyviä arvosteluita, ja kriitikko Desson Thomson totesi, että ”Al Pacino on näytellyt oppi-isää niin monta kertaa, että hänen tulisi saada tästä palkinto”.
Pacinolle myönnettiin Yhdysvaltain elokuvainstituutin elämäntyöpalkinto vuonna 2007.