cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mikropiiri
Mikropiirien sukupolvet
Eri valmistustekniikoita ovat olleet muun muassa PMOS, HMOS, CMOS ja NMOS.
Mikropiirien merkityksestä
Mikropiirit ovat korvanneet niitä edeltäneet erilliset transistorit, jotka taas ovat korvanneet niitä edeltäneet elektroniputket. Jokainen em. vaihe on merkinnyt:
Mikropiirien käyttö verrattuna transistoreihin teki pienempiä ja nopeampia laitteita sekä lisäsi luotettavuutta ja kulutti vähemmän virtaa. Lisäksi piirien valmistusta voitiin automatisoida, joka teki tietokoneista laajemmin saatavia merkittävästi alemmalla hinnalla. Minitietokoneet ajoittuvat samalle aikakaudelle mikropiirien yleistymiseen.
Nykyaikaisen mikropiirin ja maailman ensimmäinen yleistietokone, 1940- luvun ENIAC:n vertailu antaa kuvaa muutoksen suuruudesta: Mikropiirit ovat mahdollistaneet yhä monimutkaisempien elektronisten laitteiden tekemisen. Mikropiirien kehitys on muun muassa tietokoneiden, henkilökohtaisten tietokoneiden ja matkapuhelimien takana. Kehitys on merkinnyt myös teknisen älykkyyden radikaalia, vallankumouksellista kasvua. Tekninen älykkyys mitattuna tietokoneen teho kertaa tietokoneiden määrä on noin 840 000-kertaistunut maailmassa vuodesta 1960 vuoteen 2000.
Mikropiirien tyyppejä
Eräitä mikropiirien tyyppejä:
Merkittäviä mikropiirejä
IEEE Spectrumin mukaan merkittäviä mikropiirejä:
Joshua Seth
Elämäkerta
Seth aloitti opiskelunsa Kent State Universityssa 8-vuotiaana ja myöhemmin jatkoi opiskeluaan New Yorkin Universityssa. Valmistumisensa jälkeen hän muutti Hollywoodiin pyrkiäkseen ääninäyttelijäksi animaatioihin ja onnistui saamaan itselleen agentin viikon sisällä. Sethin ensimmäinen äänirooli oli Giant Robo OVAssa vuonna 1993, jonka jälkeen hän työskenteli enimmäkseen englanniksi dubattujen sarjojen parissa. Seth lopetti ääninäyttelemisen vuonna 2004, jonka myötä elokuva Paavo Pesusieni – elokuva jäi hänen viimeiseksi animaatioksi. Lopettamisen jälkeen Sethin äänirooleja kuultiin vielä vuoteen 2006 asti animesarjoissa ja videopeleissä. Samaan aikaan ääninäyttelemisen kanssa hän toteutti Los Angelesissa lapsuuden unelmaansa toimia taikurina. Seth muun muassa voitti kilpailun Magical Arts akatemiassa kävelyhypnoosilla.
Jätettyään esiintymisen hän muutti Santa Barbaraan, jossa puolen vuoden päätteeksi Seth päätti palata takaisin työntekoon hypnotisoijana. Sittemmin hän on kiertänyt maailmaa muun muassa Australiassa, Uudessa-Seelannissa, Tahitilla ja Japanissa, jossa Sethillä oli vuonna 2006 kahden tunnin oma erikoistelevisio-ohjelma. Myöhemmin hän palasi takaisin Japaniin, Tokioon, jossa kuvattiin Sethin toinen erikoisohjelma. Ohjelman aikana hän esitti muun muassa japanilaisten julkkisten kanssa hypnoosin vaikutusta.
Vinka-alkaloidit
Vinka-alkaloidit ovat mitoosin estäjiä, joita käytetään syöpälääkkeinä. Alun perin vinkristiiniä ja vinblastiinia saatiin ruusukatara-kasvista (Catharanthus roseus, ent. Vinca rosea), mutta niistä on kehitetty kliiniseen käyttöön paremmin soveltuvia johdoksia. Käytössä olevia aineita ovat edellisten ohella vindesiini, vinorelbiini ja vinfluniini.
Vinka-alkaloidit sitoutuvat solunjakautumisessa tarvittavan sukkularihmaston tubuliini-proteiiniin ja pysäyttävät solun jakautumisen metafaasivaiheeseen. Tämä estää kasvaimen kasvua. Kuten syöpälääkkeet yleensäkin, vaikutuksia tulee myös normaaleihin kudoksiin, ja haittavaikutuksina todetaan mm. luuytimen verisolujen muodostumisen estymistä ja hermostovaurioita.
Vinka-alkaloideja käytetään etenkin leukemioiden, lymfoomien ja myeloomien hoitoon, mutta myös eräiden kiinteiden kasvaimien kuten keuhko-, munuais- ja rintasyövän hoitoon. Niitä annetaan laskimoon injektioina tai infuusioina.
Heinz Kuttin
Heinz Kuttin (s. 5. tammikuuta 1971 Gassen, Itävalta) on itävaltalainen uransa lopettanut mäkihyppääjä ja mäkihyppyvalmentaja. Kilpaurallaan Kuttin saavutti niin maailmanmestaruuksia kuin olympiamitaleitakin.
Kuttin hyppäsi menestyksekkäästi jo nuorten MM-kisoissa vuosina 1988–1990. Näistä kisoista hän otti kaksi henkilökohtaista ja kolme joukkuemaailmanmestaruutta. Calgaryn olympialaisissa 1988 vasta 17-vuotias Kuttin oli joukkuekisan viides ja normaalimäen kuudes.
Vaikka alkukauden kilpailut eivät olleet sujuneet kovinkaan hyvin, Albertvillen olympiakisoissa 1992 Kuttin otti hopeaa suurmäen joukkuekilpailusta, pronssia suurmäestä ja oli neljäs normaalimäessä.
Vuonna 1993 Kuttin aloitti kauden Falunissa maailmancupin osakilpailussa kolmostilalla, mutta jatkossa palkintosijoituksia ei enää maailmancupissa henkilökohtaisella tasolla tullut. Falunin MM-kisoissa menestys henkilökohtaisesti oli Kuttinille vaatimatonta (suurmäen 11. ja normaalimäen 24.), mutta hän oli mukana suurmäen joukkuekilpailun pronssijoukkueessa.
Seuraava kausi oli samansuuntainen. Kuttin ei enää yltänyt henkilökohtaisissa kisoissa kolmen parhaan joukkoon, mutta Lillehammerin olympiakisoista 1994 hän sai jälleen pronssia suurmäen joukkuekisasta. Seuraavana vuonna 1995 Kuttin hyppäsi maailmancupissa vaatimattomasti ja lopetti uransa siihen kauteen.
Mäkihypyn maailmancupissa Kuttin oli parhaimmillaan seitsemäntenä (kaudella 1990–1991) ja kahdeksantena (1989–1990). Kaikkiaan hän voitti kaksi osakilpailua ja oli 13 kertaa palkintokorokkeella.
Mäkihyppyuransa jälkeen Kuttin on toiminut valmentajana. Kausina 2004–2006 hän oli Puolan mäkimaajoukkueen valmentaja ja vuosina 2014–2018 Itävallan mäkimaajoukkueen päävalmentaja.
Ongelmalähtöinen oppiminen
Ongelmaperustaisessa opiskelussa opiskelijat kirjojen ylenmääräisen lukemisen sijasta ratkovat esimerkiksi työelämässä vastaan tulevia käyttötapauksia. Näin luettua ja opiskeltua tietoa päästään soveltamaan käytännössä ja näin opiskelu voi olla mielekkäämpää. Ongelmaperustaista oppimista käytettäessä opiskelijat työskentelevät pienissä ryhmissä, ja itse opiskelu tapahtuu avoimia kysymyksiä asettamalla. Opettajan rooli on pienryhmätyöskentelyn eli tutoriaalin ajan toimia opiskelun ohjaajana eikä tarjota valmiita vastauksia. Pienryhmien tutoriaali-istuntojen ohella tutoriaalisykliin kuuluu itsenäistä opiskelua ja myös muuta opetusta kuten luentoja, harjoituksia ja kirjallisuuden lukemista.
Ongelmaperustaisen oppimisen menetelmä on kehitetty tutkimalla ihmisen kognitiivisia ominaisuuksia. Menetelmässä hyödynnetään muun muassa yksilön olemassa olevan tiedon palauttamista, tiedon prosessointia ja järjestämistä semanttiseksi verkoksi. Ongelmalähtöinen opiskelu kehittää opiskelijan itseohjautuvuutta ja yleisiä työelämävalmiuksia. Koko prosessin ajan opiskelija joutuu myös arvioimaan omaa ja vertaisopiskelijoidensa työtä.
Suomessa ongelmaperustaista oppimista on tutkittu muun muassa ProBell-tutkimusryhmän parissa, ja valtaosa suomenkielisistä PBL-kirjoista on Tampere University Pressin julkaisemia. ProBell on vuonna 2000 perustettu tutkimusryhmä, joka on saanut rahoitusta Suomen Akatemialta. Vuonna 2007 tutkimusryhmän aloittamaa työtä jatkamaan perustettiin Ongelmaperustaisen oppimisen seura ProBell ry, joka lakkautettiin 2018.
Ongelmalähtöisen mallin soveltaminen
Ongelmaperustainen oppiminen voidaan nähdä syklisenä mallina, jossa on useita vaiheita ja ennalta sovittu työnjako. Ryhmäistunnossa eli tutoriaalissa on 6-12 jäsentä. Ryhmän työskentelyä ohjaa tutoropettaja. Istuntoa varten valitaan puheenjohtaja, kirjuri ja havainnoija. Kirjuri toimii samoin kuin kokouksessa sihteeri. Havainnoija seuraa ryhmän ja sen jäsenten toimintaa ja antaa lopuksi palautteen kaikille osallistujille ja opettajatutorille.
Ensin luodaan skenaario tutkittavasta ongelmasta eli yritetään tulkita ja ymmärtää lähtötilanne. Ensimmäisessä tutoristunnossa tuotetaan aivoriihessä mahdollisimman paljon ideoita ongelma-alueesta. Samansukuiset ideat jäsennellään ja ryhmitellään. Seuraavaksi valitaan ja muotoillaan ne ongelma-alueet, joita lähdetään tarkemmin tutkimaan. Vaihtoehtoisesti voidaan aivoriihen jälkeen äänestää tärkeimmät ideat jatkoon. Sitten laaditaan oppimistavoitteet ja -tavat itsenäisen opiskelun vaiheeseen. Itsenäisen opiskelun aikana hankitaan taustatietoa sovitun työnjaon mukaisesti. Toisessa tutoristunnossa hankittu tieto mallinnetaan ja käsitteellistetään. Näin syntyy uutta käyttöteoriaa, jota selvennetään ja verrataan alkutilanteeseen. Koko syklin aikana arvioidaan oppimisprosessia, ryhmäprosessia ja ongelmanratkaisua.
Rude Dog and the Dweebs
Rude Dog and the Dweebs on yhdysvaltalainen Marvel Productionsin tuottama ja Hank Saroyan luoma animaatiosarja, joka kertoo punkkimaisesta koirasta, joka ajoi vuoden 1956 vaaleanpunaista Cadillacia. Hän omistaa autokaupan ja joutuu töiden ohella varomaan vihamielistä kissaa Seymouria, sekä koiran pyydystäjää Hermania, sekä hänen apulaistaan Rotia.
Sarja luotiin mainosmielessä 1980-luvulla suosituksi tulleen urheiluvaatemalliston myötä.
Hahmot
Rude Dog omistaa kuljetusliikkeen, jossa häntä avustavat Dweebsit, kirjava ryhmä koiria; änkyttävä Caboose, kireä britti Winston, Jack Nicholsonilainen Reggie, etelän murteella puhuva Barney, Satch, joka kuulostaa Ed Wynnilta ja ystävällinen chihuahua Tweek. Itse Rude Dog puhui Brooklynin murteella ja hänellä on tyttöystävä nimeltä Gloria.
Kungssången
Kungssången eli Ur svenska hjärtans djup en gång on Ruotsin virallinen – tosin nykyään harvoin käytetty – kuningashymni, joka lauletaan virallisissa tilaisuuksissa kuninkaan läsnä ollessa. Laulun sanoitti ruotsalainen runoilija C. V. A. Strandberg kuningas Oskar I:n kruunajaisjuhliin vuonna 1844. Laulun alkuperäinen nimi on ”Kungssången” (Kuninkaan laulu). Vapaamielinen runoilija odotti kuninkaasta vapaamielistä hallitsijaa, ja hänen toiveensa käyvät ilmi myös tekstistä. Samoin tekstistä käy ilmi epäsuora kannanotto Suomen kysymykseen. Strandberg elätteli toiveita, että kuningas Oskar I saisi aikaan Suomen jälleenyhdistämisen Ruotsin kruunun alaisuuteen, mitä Strandberg kuvitteli suomalaisten itsensäkin toivovan. Laulun sävelsi Otto Lindblad. Se julkaistiin ensi kerran Strandbergin kokoelmassa Sånger i Pansar vuonna 1845.
Ruskeasuo
Ruskeasuo on kaupunginosa Helsingin kantakaupungin luoteiskulmassa Mannerheimintien molemmin puolin. Peruspiirijaossa Ruskeasuo kuuluu yhdessä Laakson ja Meilahden kanssa Reijolan peruspiiriin. Ruskeasuon asukasluku on noin 6 900 (1.1.2008) ja työpaikkoja alueella on noin 6 100 (31.12.2005).
Ruskeasuolta etelään sijaitsevat Laakson ja Meilahden kaupunginosat. Lännessä Ruskeasuon ja Etelä-Haagan rajan muodostavat Pikku-Huopalahti ja siihen laskeva Haaganpuro. Idässä Ruskeasuo rajoittuu Keskuspuistoon, jonka toisella puolella on Länsi-Pasila.
thumb|vasen|Tornitaloja Koroistentien ja Mannerheimintien välisellä kalliolla. Ruskeasuo jakautuu kahteen osa-alueeseen, jotka ovat Vanha Ruskeasuo Mannerheimintien itäpuolella ja Pikku Huopalahti sen länsipuolella. Pikku Huopalahden osa-alueeseen kuuluu kuitenkin myös osia Meilahden ja Haagan kaupunginosista.
Vanhan Ruskeasuon alueella, Mannerheimintien itäpuolella, on siirtolapuutarha, linja-autovarikko, steinerkoulu (entinen Karjalan yhteiskoulu) ja Ruskeasuon koulu, joka on valtion erityiskoulu. Alueen kerrostalot on rakennettu enimmäkseen 1950-luvulla. Siellä sijaitsevat myös Invalidisäätiön sairaala, Folkhälsanin Senioritalo sekä Ruskeasuon ratsastushalli.
Ruskeasuon kaupunginosaan kuuluva osa Pikku Huopalahden aluetta on keskeisin osa samannimisen lahden rannoille 1980- ja 1990-luvuilla rakennettua asuntoaluetta. Siellä sijaitsee myös Tilkan entinen sotilassairaala.
Siirtolapuutarha on varattu vain ruotsinkielisten käyttöön.
Ruskeasuon nimestä
Ruskeasuon ruotsinkielisen nimen Brunakärr alkuosa bruna on murteellinen ja vastaa nykyruotsin sanaa brånad ja muinaisruotsin sanaa bruni, brone 'palo, kaski, kytö'. Nimi on tarkoittanut alun perin Pikku-Huopalahden kylän Korpaksen tilan maalla ollutta suoaluetta. Kun tälle alueelle alkoi 1890-luvulla syntyä esikaupunkiasutusta, oli paikannimi murteen mukaisesti Brunakärr, jonka suomenkieliseksi vastineeksi tuli erheellinen Ruskeasuo. Alue siirrettiin Helsingin maalaiskunnasta Helsingin kaupunkiin vuonna 1926, ja tällöin sen nimiksi ehdotettiin nykyisiä muotoja, jotka vahvistettiin vuonna 1928.
Luonnehdinta alueesta
thumb|vasen|Raisiontien entinen lämpökeskus valmistui 1951. Arkkitehtitoimisto Woldemar Baeckmann. Osa Ruskeasuon taloista on yhden porraskäytävän pistetaloja. Keskuspuisto tarjoaa ulkoilumahdollisuuksia. Raisiontien eteläpuolella on puisto.
Ruskeasuolla on huoltoasema Teboil. Keskuspuistossa palloiluhallin läheisyydessä on hevostalleja, muun muassa ratsupoliisien tallit sekä Keskustalli, Kilpatalli ja muita pieniä talleja.
Ruskeasuon kaduista useimmat ovat saaneet nimensä Varsinais-Suomen kuntien mukaan, esimerkiksi Raisiontie, Kiskontie, Maskuntie ja Nousiaistentie. Nämä nimet vahvistettiin vuonna 1948. Muutamaa vuotta aikaisemmin, sota-aikana alueen katujen nimiksi oli ehdotettu talvisodan taistelupaikkojen nimiä kuten Kannaksentie, Summantie, Kollaantie ja Tolvajärventie.
Randal Cremer
William Randal Cremer (18. maaliskuuta 1828 Fareham – 22. heinäkuuta 1908 ) oli brittiläinen pasifisti ja alahuoneen jäsen. Hän sai Nobelin rauhanpalkinnon vuonna 1903. Hänen elämänsä varhaisvaihetta sävytti köyhyys ja sen jälkeen vahva sitoutuminen ammattiyhdistysliikkeeseen ja politiikkaan.
Tausta
Willian Randal Cremer syntyi työläisperheeseen. Hänen isänsä oli maalari ja hänellä oli kaksi sisarta. Hänen äitinsä jäi yksin kolmen lapsensa kanssa, kun isä jo varhain hylkäsi perheensä. Äiti oli syvästi uskonnollinen (metodisti) ja pani poikansa uskonnolliseen kouluun aina 12-vuotiaaksi saakka. Koulun jälkeen hän pääsi puusepän oppiin. Kuitenkin puusepän oppilaanakin hän seurasi erilaisia kursseja.
Yhteiskunnallinen herääminen
Cremer lähti 1852 Lontooseen tarkoituksena toimia kaupungissa puuseppänä. Hän kiinnostui ammattiyhdistysliikkeen toiminnasta ja liittyi siihen.
Cremer valittiin 1858 toimikuntaan, joka työskenteli yhdeksäntuntisen työpäivän puolesta. Hän osallistui myös ammattiyhdistyksen ulkopuoliseen poliittiseen toimintaan ja tuki näin kansainvälistä toimintaa puolalaisten puolesta heidän kapinoidessaan venäläisiä vastaan. Hän oli vastaanottamassa Garibaldin tämän vieraillessa Britanniassa.
Cremer osallistui 1864 Työläisten rauhanyhdistyksen (Working men’s peace association) perustamiseen. Yhdistyksen toimintaan osallistui myös Karl Marx ja muut eurooppalaiset sosialistit. Vuonna 1865 hänet valittiin yhdistyksen kunniasihteeriksi. Hän kuitenkin erosi yhdistyksen jäsenyydestä vuonna 1867 vastalauseena liialliselle aatteellisuudelle.
Cremer pyrki 1868 parlamenttiin, mutta ei tullut valituksi. Vaaliohjelmassaan hän ilmaisi tahtonsa luoda sellainen kansainvälinen sovittelujärjestelmä, joka estäisi aseelliset konfliktit. Myöskään vuoden 1874 vaaleissa hän ei päässyt parlamenttiin. Äänestäjien määrää lisänneiden alahuoneen vaalilakiin tehtyjen muutosten vuoksi hän kuitenkin pääsi alahuoneeseen. Hän tuli useita kertoja valituksi vuosien 1885 ja 1895 välisenä aikana Itä-Lontoossa sijaitsevan Haggerstonen vaalipiirin edustajana. Vuoden 1895 vaaleissa häntä ei valittu, mutta vuoden 1900 vaalit olivat hänelle jälleen menestykselliset, ja hän oli kuolemaansa saakka alahuoneen jäsen.
Rauhan puolesta toimiminen
Vuonna 1870 käyty Ranskan ja Preussin välinen sota sai Cremerin lopullisesti sodanvastaiseen toimintaan rauhan puolesta. Hän toimi Britannian puolueettomuuden puolestapuhujana tämän sodan aikana. Hän siis perusti työläisten rauhanyhdistyksen ja toimi sen sihteerinä. Tämän yhdistyksen perimmäisenä tarkoituksena oli saada aikaan kansainvälinen konfliktien sovitteluelin.
Vuonna 1888 hän johti Britannian alahuoneen edustajien delegaatiota kokouksessa, josta tuli historiallinen. Hän tapasi Frédéric Passyn, joka oli kiinnostunut Cremerin toiminnasta ja tämä tapaaminen, jossa oli mukana lukuisia muitakin maita kuin Ranska ja Britannia eli Italian, Espanjan, Tanskan, Unkarin, Belgian ja Yhdysvaltojen edustajat, joita oli yhteensä 96 edustajaa, perustivat Parlamenttien välisen liiton (Union interparlementaire (UIP), Inter-Parliamentary Union (IPU)). Frédéric Passy valittiin uuden järjestön ensimmäiseksi puheenjohtajaksi sekä Cremer ensimmäiseksi varapuheenjohtajaksi sekä brittiläisen sektion sihteeriksi.
Tuhannen retkikunta
thumb|upright=1.3|Lähtö Quartosta, tuntemattoman tekijän maalaus. Tuhannen retkikunta oli Giuseppe Garibaldin johtama noin tuhannen italialaisen vapaaehtoisen joukko, joka vuonna 1860 valloitti Sisilian saaren ja lopulta koko Molempain Sisiliain kuningaskunnan alueen. Valloitusretki päätti Bourbonien vallan eteläisessä Italiassa ja mahdollisti ratkaisevana tapahtumana Italian yhdistymisen eli risorgimenton. Garibaldia seuranneita vapaaehtoisia kutsuttiin punapaidoiksi.
Tausta
Tapahtumien taustalla oli Italian yhdistymisliikkeen ajautuminen Sardinian kuningaskunnan ja sen pääministeri Camillo Cavourin johtoon. Keväällä 1859 puhjenneessa sodassa Itävaltaa vastaan Sardinia sai vallattua Ranskan tuella Itävallalta Lombardian. Sodan myötä Toscanassa, Parmassa, Modenassa ja Kirkkovaltion pohjoisissa legaatioissa tapahtui vallankumous, jonka jälkeen ne liittyivät vapaaehtoisesti Sardiniaan. Ranskan keisari Napoleon III halusi kuitenkin yllättäen tehdä rauhan Itävallan kanssa, jolloin Italian yhdistyminen näytti keskeytyvän ennen kuin se ehti ulottumaan maan etelä- ja keskiosiin. Varsinkin radikaalimmat yhdistymisen tavoittelijat eivät olleet tähän lainkaan tyytyväisiä, sillä he halusivat korvata eteläisen Italian itsevaltiaat kansanvaltaisella hallinnolla. Tähän joukkoon kuului myös tunnettu vapaustaistelija Garibaldi, joka oli käytännön syistä asettunut Sardinian kuningas Viktor Emanuel II:n palvelukseen. Garibaldi kuitenkin tuskastui Cavourin varovaiseen etenemiseen ja päätti toimia oma-aloitteisesti. Lisäksi saadakseen Napoleon III:n hyväksynnän Keski-Italian alueiden liittämiselle Sardiniaan Cavour oli joutunut keväällä 1860 lupautumaan siihen, että Sardinia luovutti Savoijin ja Nizzan alueet Ranskalle. Garibaldi oli pettynyt siihen, että Cavour kävi kauppaa Italian alueilla.
thumb|upright=0.7|left|Giuseppe Garibaldi vuonna 1861. Mahdollisuuden Garibaldille tarjosi Molempain Sisiliain kuningaskuntaan kuulunut Sisilian saari, jonka asukkaat olivat tyytymättömiä itsehallintonsa menettämiseen ja vastustivat kiihkeästi heitä Napolista käsin hallinneita Bourboneita. Sisilian Palermossa puhkesi 4. huhtikuuta 1860 kapina, joka levisi eri puolille saarta. Garibaldi päätti hyödyntää tilaisuuden ja iskeä Molempain Sisiliain kuningaskuntaa vastaan. Hän kokosi 1 089 miestä käsittäneen vapaaehtoisjoukon (I Mille).
Tapahtumien kulku
thumb|upright=1.3|Garibaldin joukkojen eteneminen. Kartassa Molempain Sisiliain kuningaskunta punaisella, Sardinian kuningaskunta valloituksineen keltaisella ja Kirkkovaltio niiden välissä turkoosilla. Sardinian Ranskalle keväällä 1860 luovuttamat alueet sinisellä. Garibaldi lähti 5.–6. toukokuuta välisenä yönä Genovan esikaupungista Quartosta miestensä kanssa. Retkikunta vältti onnekkaasti Bourbonien laivaston, onnistui purjehtimaan Sisiliaan ja nousi maihin Marsalassa 11. toukokuuta. Kolme päivää myöhemmin Garibaldi julistautui Sisilian diktaattoriksi kuningas Viktor Emanuelin nimissä. Yhdessä sisilialaisen kumouksellisen Francesco Crispin kanssa hän perusti Sisiliaan väliaikaisen hallituksen.
Molempain Sisiliain kuningas Frans II lähetti Garibaldin retkikuntaa vastaan 20 000 miestä. Garibaldin joukot olivat kokemattomia ja huonosti aseistettuja, joten tilanne näytti epätoivoiselta. Hän marssitti joukkonsa nopeasti kohti Palermoa, ja löi ensimmäiset napolilaiset joukot Calatafimin taistelussa 15. toukokuuta. Tämän jälkeen monet sisilialaiset liittyivät hänen joukkoihinsa, sillä he halusivat päästä eroon vihaamastaan Napolin hallitsijoiden vallasta. Osin vastapuolen huonon sodanjohdon ansiosta Garibaldin vahvistetut joukot onnistuivat valtaamaan Palermon 6. kesäkuuta. Voitettuaan Milazzon taistelun 20. heinäkuuta he hallitsivat koko Sisiliaa Messinan kaupunkia lukuun ottamatta. Sisilialaiset onnistuivat voittamaan keskinäiset erimielisyytensä ja epäluulonsa asettuessaan tukemaan Garibaldin joukkoja. Paikalliset talonpojat olivat kuitenkin pettyneitä, kun Garibaldi ei ryhtynyt poistamaan suurmaanomistajien ja yläluokan etuoikeuksia. Garibaldia avustanut Crispi puolestaan joutui erimielisyyksiin Cavourin hallituksen kanssa.
Pelastaakseen tilanteensa Molempain Sisiliain kuningas Frans II lupasi alamaisilleen perustuslain ja Sisilian kapinallisille armahduksen. Garibaldi pelkäsi yhdistymisen jälleen pysähtyvän. Hän asetti nyt seuraavaksi tavoitteekseen Napolin valtaamisen, mistä hän aikoi jatkaa edelleen Kirkkovaltioon ja Roomaan. Garibaldi ylitti joukkoineen Messinansalmen 20. elokuuta ja nousi maihin Italian mantereella Calabriassa. Vastarinta mureni nopeasti ja vapaaehtoisjoukot marssivat voitokkaina Napoliin 7. syyskuuta. Volturnon taistelussa 1.–2. lokakuuta Garibaldi löi kuningas Fransin joukot, mutta ne onnistuivat kuitenkin pysäyttämään hänen etenemisensä kohti Roomaa. Bourbonien vuodesta 1735 jatkunut valta Napolissa ja Etelä-Italiassa oli yhtä kaikki päättynyt.
Tässä vaiheessa Cavour oli alkanut pelätä, että Garibaldin menestys muuttaisi Italian yhdistymisen kauttaaltaan kumoukselliseksi kansannousuksi tai että Garibaldin hyökkäys Roomaan johtaisi sotaan Sardinian liittolaisen Ranskan kanssa. Niinpä Cavour päätti siirtää aloitteen takaisin Sardinian armeijalle, joka lähti etenemään pohjoisesta Garibaldia vastaan valtaamalla Kirkkovaltioon kuuluneet Umbrian ja Marchen maakunnat. Tässä tilanteessa Garibaldi suostui siihen, että hänen joukkojensa valtaamassa Etelä-Italiassa pidettiin 21. lokakuuta kansanäänestys alueiden yhdistämisestä Sardinian kuningaskunnan kanssa. Yhdistäminen sai äänetyksessä ylivoimaisen kannatuksen. Viisi päivää myöhemmin Garibaldi tapasi kuningas Viktor Emanuelin ja ilmoitti luopuvansa diktaattorin valtuuksistaan etelässä tämän hyväksi. Torinoon kokoontunut parlamentti julisti virallisesti Italian kuningaskunnan perustetuksi 17. maaliskuuta 1861.
Kunnian kentällä
Kunnian kentällä (The Red Badge of Courage) on John Hustonin ohjaama yhdysvaltalainen elokuva vuodelta 1951. Elokuva perustuu Stephen Cranen romaaniin Punainen kunniamerkki ja sen tapahtumat sijoittuvat Yhdysvaltain sisällissotaan. Elokuvan päähenkilö on Audie Murphyn näyttelemä sotilas, joka joutuu todistamaan itselleen rohkeutensa, osoitettuaan aiemmin pelkuruutta.
The New York Timesin kriitikot valitsivat elokuvan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta maailmassa.
Flashing Lights
Flashing Lights on yhdysvaltalaisen rap-artisti Kanye Westin kappale, jossa vierailee detroitilainen R&B-laulaja Dwele. Se julkaistiin neljäntenä singlenä hänen kolmannelta studioalbumiltaan Graduation marraskuussa 2007.
”Flashing Lights” ylsi Billboard Hot 100 -listalla parhaimmillaan sijalle 29.
Belgian maavoimat
thumb|250px|Belgialaisia sotilaita [[FN FNC -rynnäkkökiväärien kanssa]] Belgian maavoimat ovat osa Belgian asevoimia. Niiden vahvuus on noin 10 000. Aseistusta on hankittu Euroopasta, Israelista ja Yhdysvalloista.
Toinen maailmansota
Toukokuussa 1940 Belgian maavoimiin kuului viisi kaaderiperusteista armeijakuntaa ja kaksi reservistä koottua armeijakuntaa. Armeijakunnat oli numeroita yhdestä seitsemään. Lisäksi maavoimiin kuului ratsuväkiarmeijakunta.
Armeijakuntiin kuului yhteensä kuusi kaaderidivisioonaa ja kaksitoista reservistä koottua divisioonaa, joissa kussakin oli kolme jalkaväkirykmenttiä, kenttätykistörykmentti sekä pioneeripataljoona.
Tataarit
Tataarit on historiallinen yleisnimitys, joka alkujaan viittasi muinaisturkkilaisiin- ja mongolilaisiin heimoihin, kuten Tšingis-kaanin sotureihin. Sittemmin sillä viitataan tiettyihin etnisiin ryhmiin, jotka käyttävät nimeä tataari, ja ainakin osittain omaavat saman etnisen alkuperän aina Kultaisen ordan ajoilta. Enemmistö tataareista asuu Euraasian mantereella ja etenkin Venäjällä. Isoin ryhmittymä tataareita on Volgan tataarit, ja heidän jälkeensä Krimin tataarit. Tataarivähemmistöjä asuu myös entisillä Neuvostoliiton alueilla sekä maissa kuten Puolassa, Kiinassa ja Yhdysvalloissa. Myös Suomessa on oma tataariyhteisö.
Venäjän keisarikunnassa myös muut maan turkkilaiset kansat tunnettiin lopulta "tataareina". Sittemmin nimi liitetään lähinnä vain Volgan- ja Krimin tataareihin, joista juuri volgalaiset tunnetaan usein yksinkertaisesti tataareina (tatarlar).
Tataarit ovat pääsääntöisesti uskonnoltaan sunnalaisia muslimeja.
Tausta
Alkuperäiset "tataarit" saattoivat olla turkkilaisiin kiptšak/kumaani -heimoihin kuuluneita ja kotoisin Luoteis-Kiinasta. Nimi käännettiin ensimmäisen kerran kiinalaisen Liu-Song-dynastian (v. 420–479) historiallisessa tekstissä "Sòng Shū" muotoon 大檀 Dàtán sekä 檀檀 Tántán (keskikiinaksi: daH-dan ja dan-dan). Sillä viitattiin Rouranin kaanikunnan väestöön, jotka olivat polveutuneet proto-mongolialaisesta Donghu-heimosta.
Ensimmäinen tarkka puhtaaksikirjoitus nimestä löytyy muinaisturkkilaisella kielellä kirjoitettuna hallitsijoiden Kül Tiginin ja Bilge Qaghanin monumenteista: 𐰆𐱃𐰔⁚𐱃𐱃𐰺⁚𐰉𐰆𐰑𐰣, Otuz Tatar Bodun ('Kolmekymmentä tataaria -klaani'), 𐱃𐰸𐰔⁚𐱃𐱃𐰺, Tuquz Tatar ('Yhdeksän tataaria'). Nämä viittaavat Mongolian ylängön tataarikonfederaatioon ja todennäköisimmin proto-mongolilaisiin Shiwei-heimoihin.
1200-luvulle tultaessa Tšingis-kaanin sotureita kutsuttiin "tataareiksi". He olivat etnisyydeltään mongoleja ja turkinsukuisia. Kultaisen Ordan aikaan (1242–1502) tataari alkoi vähitellen merkitä etenkin kyseisen valtion kiptšakkiväestöä, johon mongolijohto ja muut kansat olivat sulautuneet.
Nykyisten tataariväestöjen uskotaan alkujaan ainakin osittain polveutuvan juuri Kultaisen ordan tataareista.
Termi Venäjän keisarikunnassa
Volgan tataarit kutsuivat itseään Venäjän keisarikunnan aikaan yleensä enemmän "muslimeiksi", tai alaryhmät omilla nimityksillään. Jotkut myös käyttivät bolgaari-nimeä. Kultaisen ordan aikaan feodaaliylhäisö oli käyttänyt väestöstä kyseistä nimitystä, mutta lopulta myös venäläiset feodaalit ja tsaarin hallinto alkoivat kutsua heitä tataareiksi. On oletettu, että juurikin venäläisten käyttämänä termistä muodostui omanlainen haukkumanimitys, jolla heidät yhdistettiin "Venäjän valtion vanhoihin vihollisiin", eli mongoleihin, ja etenkin Tšingis-kaanin sotureihin. Yksittäisten tataarien haastattelujen perusteella he tunsivat alemmuuden tunnetta seurauksena ja täten välttivät nimitystä.
Krimin tataarit myöskin tunnettiin tataareina Venäjän keisarikunnassa. 1900-luvulla vaikuttaneet krimiläiset historioitsijat kuten Halil İnalcık ja İlber Ortaylı välttivät volgalaisten tavoin termiä kokien sen luoden yhteyden mongolien tataarikonfederaatioon. He tunnistivat kansansa "krimiläisinä" tai "kumaaneina", viitaten ennen mongoli-invaasiota Pontiselle arolle asettuneisiin kumaani-kiptšakki -heimoihin.
Charlie Byrd
thumb|right|Charlie Byrd vuonna 1997 Charles Lee ”Charlie” Byrd (16. syyskuuta 1925 – 2. joulukuuta 1999 ) oli yhdysvaltalainen kitaristi. Hän oli tärkeässä osassa mukana tekemässä brasilialaista bossa nova -musiikkia tunnetuksi yhdysvaltalaiselle yleisölle.
Ura
Byrd syntyi musikaaliseen perheeseen Chackatuckissa, Virginiassa 16. syyskuuta 1925. Hän soitti toisen maailmansodan aikaan Ranskassa armeijan yhtyeessä, ja tapasi siellä muun muassa ihannoimansa jazzkitaristi Django Reinhardtin. Sodan jälkeen hän konsertoi jazzkitaristina eri orkestereissa, muun muassa Joe Marsalan ja Freddie Slackin kanssa.
Tataarit
Termi Venäjän keisarikunnassa
Neuvostoliiton aikaan tataarinimitys lopulta jäi etenkin Volgan- ja Krimin tataareille. Kolmanneksi suurin ryhmä sipiirit tunnetaan myös Siperian tataareina. Kuitenkin vielä vuoden 1926 väestölaskennassa eri heimoja tunnistautui omilla nimillään; volgalaisista esimerkiksi misäärit ja teptjaarit.
Charlie Byrd
Ura
1950-luvun alussa Byrd alkoi opiskella klassista kitaransoittoa opettajinaan Sophocles Papas ja Thomas Simmons. Myöhemmin hän matkusti Italiaan jatkaakseen opintojaan Andrés Segovian johdolla. Hän jatkoi kuitenkin myös jazzin soittamista, usein soittaen osan konsertista jazzia ja osan klassista materiaalia.
Vuonna 1961 Byrd tutustui Etelä-Amerikan kiertueella ollessaan brasilialaiseen bossa nova -musiikkiin. Palattuaan yhdysvaltoihin hän nauhoitti Stan Getzin kanssa albumin Jazz Samba. Albumi ja siltä julkaistu single ”Desafinado” olivat suuria hittejä ja laittoivat Yhdysvalloissa alulle bossa nova -buumin.
Tataarit
Termi Venäjän keisarikunnassa
"Tataari" ei lopulta tiettävästi ole kuitenkaan alun perin pelkkä eksonyymi. Kultaisen ordan polovtsi-kiptšakkien sanotaan kutsuneen itseänsä tataareiksi.
Charlie Byrd
Ura
Byrd nauhoitti useita albumeita Riverside-yhtiölle ja sai sitten sopimuksen Columbia Recordsilta. Vuonna 1973 hän perusti yhtyeen Great Guitars. Hänen viimeiseksi nauhoituksekseen jäi Louis Armstrong -tribuutti For Louis vuodelta 1999.
Charlie Byrd kuoli 2. joulukuuta 1999 Annapolisissa, Marylandissä.
Tataarit
Termi Venäjän keisarikunnassa
Tutkija G. R Jenikejev näkee suoran yhteyden turkkilais-mongolitataareista nykyisiin, ja uskoo, että eroavaisuuksista huolimatta kaikki tataarit ovat alkujaan "muinaisen Tatarian" jälkeläisiä, joiden "juuret ovat kotoisin Tŝingis Kaanin alkuperäisklaaneista". Jenikejevin mukaan 1700-luvulla Romanovin hallitus, apunaan läntiset historijoitsijat ja bulgaristi-mullahit loivat negatiivisen kuvan muinaisista mongoli-tataareista, joka johti lopulta termin välttämiseen ja heidän kansallisen tietoisuuden ketjun katkeamiseen.
Charlie Byrd
Ura
Jazz Samba (1962) valittiin vuonna 2005 julkaistuun hakuteokseen 1001 albumia jotka jokaisen on kuultava edes kerran eläessään.
Valikoitu diskografia
Alla on lueteltu osa Byrdin nauhoittamista albumeista.
Tataarit
Termi Venäjän keisarikunnassa
Nafigulla Aširov, sipiiritaustainen mufti toteaa: "Kultaisen ordan romahtamisen jälkeen osa tataarikansasta kehittyi pitkään eristyksissä toisistaan. Meillä kuitenkin on yhteinen suuri historia, jonka muistamme, ja jota kunnioitamme. On paljon ihmisiä, jotka haluaisivat pilata tämän historian jakamalla meidät moniin eri heimoihin ja kansoihin, vain koska käytämme eri murteita. Minä itse olen siperiantataari, kyllä, mutta ennen kaikkea, olen tataari!".
Termi Euroopassa
vasen|pienoiskuva|"Tartarian" kartta ja sen kuvaus. ([[Giovanni Botero, 1599).]] Mantšurian, Siperian ja Keski-Aasian tuntemus Euroopassa ennen 1700-lukua oli rajallista. Koko alue tunnettiin yksinkertaisesti nimellä "Tartaria", ja sen asukkaat "tataareina". Varhaismodernina aikana maantieteen ymmärryksen lisääntyessä eurooppalaiset alkoivat jakaa alueen osiin etuliitteillä, jotka tarkoittivat hallitsevan vallan nimeä tai maantieteellistä sijaintia. Siperia oli siis "Suuri Tartaari" tai "Venäjän Tartaari", Krimin kaanikunta oli "Pikku Tartaari", Mantšuria "Kiinan Tartaari" ja Länsi-Keski-Aasia (ennen Venäjän Keski-Aasiata) tunnettiin "itsenäisenä Tartaarina". Kuitenkin 1700-luvulla, suurelta osin katolisten lähetystyökirjoitusten vaikutuksesta, sana "tataari" alkoi viitata mantšuihin ja heidän hallitsemiinsa maihin "tartaarina".
Eurooppalaiset mielipiteet alueesta olivat usein negatiivisia ja heijastivat tältä alueelta peräisin olevien mongolien hyökkäysten perintöä. Termi syntyi Mongoli-imperiumin levittämän laajan tuhon jälkeen. Ylimääräisen "r":n lisääminen "tatariin" (Tartar) viittasi Tartarokseen, kreikkalaisen mytologian helvetin kaltaiseen maailmaan. 1700-luvulla valistusajan kirjailijoiden käsitykset Siperiasta tai Tartariasta ja sen asukkaista "barbaareina" sidottiin nykyaikaisiin käsityksiin sivistyksestä, villyydestä ja rasismista.
Krim ja Volga
pienoiskuva|Krimintataarien lippu. pienoiskuva|Tatarstanin lippu. Tataarien suurimmat pääryhmät muodostaa Krimin tataarit ja Volgan tataarit. (lukuisine alaryhmineen). He ovat kaksi eri kansaa niin geneettisesti kuin kielellisesti, joskin molempien kielet kuuluvat turkkilaisten kielten luoteishaaraan.
Muodostuminen
Volgan tataarit muodostaa eri alaryhmät, ja täten myös tosistaan poikkeavia ryhmäkohtaisia vaikutteita on havaittavissa. Yleisesti kuitenkin kahdeksi pääteoriaksi lasketaan enemmistön heistä polveutuvan joko Kultaisen ordan tataareista, eli lähinnä kiptšakeista, ja toisen mukaan seudun aikaisemmasta väestöstä, bolgaareista. Jotkut kokevat näiden molempien ottaneen osaa heidän muodostumiseen. Etnogeneesi kazanilaisilla ja misääreillä tapahtui lopulta Kultaisen ordan jälkeen muodostuneiden Kazanin- ja Qasimin kaanikuntien aikaan 1400-1600 -lukujen välillä.
Krimiläisten esi-isät kuuluivat myös Kultaiseen ordaan ennen kuin perustivat Krimin kaanikunnan. Tataari-termi juontaakin juurensa ordan aikakaudelle. Sittemmin, heidät erotetaan usein niin, että Volgan tataarit tunnetaan yksinkertaisesti tataareina, ja krimiläiset juurikin "Krimin tataareina", tai "krimiläisinä".
Kieli
Molemmat krimintataari ja (Volgan) tataari luetellaan turkkilaisten kielten luoteishaaraan, eli kiptšakkilaisiin kieliin. Krimiläisten kieli kuuluu sen kiptšak-kumaani -alaryhmään, ja tataari kiptšak-bolgaarin alaryhmään. Krimintataarin lähimmät sukukielet ovat kumykki, karatšai-balkaari ja karaiimi. Volgan tataarin puolestaan baškiiri, sekä niin sanottu vanha tataari, eli türki, jota käytettiin kirjakielenä 1900-luvun alkuun saakka Volgan- ja Uralin alueella.
Siperia
Kolmas alueellinen pääryhmä tataareja on Siperian tataarit eli sipiirit. Vuonna 2010 Siperiassa laskettiin olevan 500 000 "tataaria", mutta heidän koostuessa myös sinne muuttaneista Volgan tataareista sekä muista turkkilaisista on epäselvää kuinka suuri osa näistä on alkuperäisiä sipiirejä.
Sipiirien katsotaan olevan Siperian kaanikunnan jälkeläisiä. Maantieteellisesti Siperian tataarit on jaettu kolmeen pääryhmään. Siperian tataarien kieltä on pidetty kolmantena tataarimurteena, mutta myös erillisenä kielenä. Siperian tataarit muodosti osittain turkkilaiset ja mongolit, lähinnä kuitenkin eri siperialaiset heimot.
Geneettisten tutkimusten mukaan Krimin-, Volgan- ja Siperian tataareilla ei pääsääntöisesti ole yhteisiä esi-isiä.
Tataariryhmät
Myös Yhdysvalloista löytyy tataariyhteisö. Se muodostui tataareista, jotka muuttivat sinne Kiinasta, Japanista, Koreasta ja Turkista. He perustivat Kaliforniassa vuonna 1960 yhdistyksen ”The American Turko-Tatar Association”.
Entisiä tataariryhmiä
Venäjän keisarikunnan aikaan oli myös muita turkkilaisia kansoja jotka oltiin nimetty "tataareiksi", mutta he eivät pääsääntöisesti kyseistä nimeä nykypäivänä käytä. Näihin kuului muun muassa nogaitataarit (nogait), altaintataarit (altailaiset), sekä Kaukasian tataarit / vuoristolaistataarit (azerit, karatšait ja balkaarit).
Tunnettuja tataareja
Tunnetut suomentataarit on lueteltu erikseen omassa artikkelissa.
Listassa enimmäkseen Volgan tataareja.
Jakob Axel Levonius
Jakob Axel Levonius (21. helmikuuta 1861 Suomussalmi – 27. helmikuuta 1932 Helsinki) oli kanslianeuvos, pankinjohtaja, pankkiylitarkastaja ja valtiopäiväedustaja.
Homecoming (Kanye Westin kappale)
”Homecoming” on kappale Kanye Westin vuonna 2007 ilmestyneeltä studioalbumilta Graduation. Kappale julkaistiin singlenä 13. toukokuuta 2008, viidentenä ja viimeisenä albumin singleistä. Kappaleella vierailee Coldplayn laulaja Chris Martin. Kappaleesta on julkaistu musiikkivideo.
Aurinkoenergia Euroopan unionissa
Tämä artikkeli käsittelee Aurinkoenergiaa Euroopan unionissa.
Vuosina 2000-2009 Euroopan aurinkosähkökapasiteetti kasvoi EWEA:n mukaan 13 GW. Uusien rakennusten aurinkolämmitys on velvoite ainakin Espanjassa ja Saksassa (2009).
Aurinkolämmitys
Kyprosessa on asukasta kohti eniten aurinkolämmityskapasiteettia. Vuonna 2008 aurinkolämmitystä oli yhteensä asennettuna (MW): Saksa 7 922, Itävalta 2 775, Kreikka 2 709, Ruotsi 272 ja Suomi 18.
Aurinkosähkö
Aurinkokennot tuottaa noin 2% Euroopan unionin alueen sähköstä.
Vaalilautakunta
Vaalilautakunta on lautakunta, jonka tehtävänä on järjestää äänestyspaikoilla vaalit. Suomessa kunnat asettavat oikeusministeriön johdolla vaalilautakunnat presidentinvaaliin, eduskuntavaaleihin sekä kunnallisvaaleihin. Kunnissa kunnanvaltuustot asettavat kunnallisvaalien jälkeen kunnallisen keskusvaalilautakunnan, joka järjestää vaalipäiviksi äänestyspaikkojen vaalilautakunnat.
Vaalilautakuntaan pitää kuulua puheenjohtaja, varapuheenjohtaja ja kolme muuta jäsentä sekä vähintään kolme varajäsentä. Lautakunnanjäsenet edustavat eri puolueita ja muita ryhmittymiä, mutta eivät itse voi olla ehdokkaita. Esteellisyyssääntöä, jolla kielletään ehdokasta olemisen vaalilautakunnan varsinaisena tai varajäsenenä, kiristettiin vuonna 2016 ja alettiin soveltamaan vuoden 2017 kuntavaaleista lähtien. Uuden ohjeen mukaan ehdokas, hänen puolisonsa, lapsensa, sisaruksensa tai vanhempansa ei voi toimia ennakkoäänestyspaikassa tai kotiäänestyksessä vaalitoimitsijana eikä laitosäänestyksistä huolehtivan vaalitoimikunnan jäsenenä tai varajäsenenä. Ehdokas tai hänen lähisukulaisensa eivät myöskään saa toimia vaalilautakunnan nimeäminä äänestäjiä avustavina vaaliavustajina äänestettäessä.
Johan Henrik Wijkman
Johan Henrik Wijkman (myös Juhana Henrik Vijkman, noin 1698 Porvoo – 7. syyskuuta 1751 Tukholma) oli suomalainen kihlakunnantuomari ja valtiopäiväedustaja. Wijkman oli yhteistyössä Venäjän kanssa ja pyrki kaatamaan Ruotsia hallineen hattupuolueen hallituksen. Hänet vangittiin maanpetoksen takia ja mestattiin.
Wijkmanin vanhemmat olivat Porvoon pormestari Jakob Wickmannus, myöhemmin Wijkman (k. 1728) ja hänen ensimmäinen puolisonsa Anna Elisabet Gottsman. Wijkman seurasi tuomaria käräjillä 1715 ja hän oli Turun hovioikeuden auskultanttina 1720.
Wijkman toimi kamarikollegion ylimääräisenä virkamiehenä vuodesta 1720, Kyminkartanon ja Lappeen tuomiokunnan tuomarin apulaisena vuonna 1722 sekä vuodesta 1722 lähtien Turun hovioikeuden asianajajana. Hän oli Raahen pormestarina vuodesta 1729 ja viimeksi hän oli Pien-Savon tuomiokunnan tuomarina 1740–1751. Wijkman oli myös Raahen pormestarina ollessaan valtiopäivämiehenä vuosien 1731 ja 1738–1739 valtiopäivillä.
Wijkman pakeni sotaa Ruotsiin 1741, mutta palasi Suomeen tuomarinvirkaan 1743. Kun hänet oli ilmiannettu epäsäännöllisestä elämästä ja omavaltaisesta käytöksestä, hän pakeni 1748 Venäjälle tutkinnan vielä ollessa meneillään, mutta palasi Suomeen 1749. Kruunu takavarikoi hänen omaisuutensa, jolloin hän värväytyi Tukholmassa ollessaan rahapulassa Venäjän asiamieheksi Suomessa 1750. Hänet paljastettiin ja vangittiin 1751, tuomittiin valtiopetoksesta 12.8.1751 kuolemaan ja mestattiin Tukholmassa 7.9.1751.
Wijkman oli naimisissa Kristina Elisabet von Ackernin kanssa.
Pitkä QT -oireyhtymä
thumb|300px|EKG-käyrä
Pitkä QT -oireyhtymä (Long QT syndrome, LQTS) on perinnöllinen sairaus, jossa sydämen sähköinen toiminta poikkeaa normaalista. Tämä altistaa vakaville rytmihäiriöille: pitkä QT-aika voi aiheuttaa ns. kääntyvien kärkien tiheälyöntisyyskohtauksen (torsades des pointes), joka voi edetä kammiovärinäksi ja aiheuttaa kuoleman. QT-aika voi olla pidentynyt myös muista kuin perinnöllisistä syistä, esimerkiksi elektrolyyttihäiriöiden ja tiettyjen lääkeaineiden vuoksi (hankinnainen pitkä QT -oireyhtymä).
Oireet
Pitkä QT -oireyhtymää sairastavilla henkilöillä EKG:llä mitattava QT-aika on pidentynyt. Pidentynyt QT-aika ei kuitenkaan yleensä ”tunnu” miltään, ja kantaja voi elää oireettomana tietämättä sairaudestaan. Usein sairauden ensimmäisenä oireena on kuitenkin tajuttomuuskohtaus. Pitkä QT-aika nimittäin voi johtaa ns. kääntyvien kärkien tiheälyöntisyyskohtaukseen (torsades de pointes), jolloin sydämen kyky pumpata verta aivoihin häiriintyy ja aiheuttaa tajunnan menetyksen. Pitkä QT -oireyhtymä voi myös johtaa kammiovärinään ja sydämenpysähdykseen, joka voi aiheuttaa jopa sydänperäisen äkkikuoleman. Tyypillisesti tajuttomuuskohtaukset liittyvät voimakkaaseen fyysiseen rasitukseen tai jännittävään tai pelottavaan tilanteeseen.
Riskitekijät
Pitkä QT -oireyhtymälle altistavia tekijöitä ovat sukuhistoria, muu sydänsairaus, elektrolyyttihäiriö (esim. alhainen kaliumtaso) ja tietyt lääkeaineet. Oireyhtymää esiintyy myös enemmän naisilla sekä vanhemmilla ihmisillä.
Syyt
Sydämen normaali toiminta perustuu sydämessä syntyviin sähköisiin ärsykkeisiin, joissa solukalvojen ionikanavat, erityisesti kalium- ja natriumkanavat, ovat keskeisessä roolissa.
Genetiikka
Useita geenejä on yhdistetty pitkä QT -oireyhtymään. Näistä suuri osa liittyy ionikanavien toimintaan. Pitkä QT -oireyhtymää aiheuttavat mutaatiot esimerkiksi vaikuttavat ionikanavien rakenteeseen tai määrään.
Diagnosointi
Diagnoosi perustuu erityisesti EKG-tutkimukseen mutta myös oireisiin ja sukuhistoriaan. EKG-tutkimuksissa tehdään usein EKG:n pitkäaikaisrekisteröinti (ns. Holter-tutkimus) ja rasitus-EKG. Joskus diagnosoimiseksi tehdään myös geenitutkimuksia. Diagnoosin saamiseksi QT-ajan on oltava vähintään 390 ms.
Pitkä QT -oireyhtymän diagnosoinnissa käytetään usein alla olevaa listaa. Alle 1 pistettä: ei pitkä QT -oireyhtymää; 1,5–3 pistettä: epäilty pitkä QT -oireyhtymä; yli 3,5 pistettä: diagnosoidaan pitkä QT -oireyhtymä.
Kriteerit:
Hoito
Ensisijaisena hoitona on lääkehoito. Yleisimmin käytetyt lääkkeet ovat beetasalpaajia, ja kaikkein eniten pitkä QT -oireyhtymän rytmihäiriöiden estolääkkeenä käytetään propranololia. Joskus sairastaville joudutaan lisäksi asentamaan sydämentahdistin. Muun hoidon lisäksi on tärkeä ehkäistä rytmihäiriöitä myös muilla elintavoilla. Sydämen normaalille toiminnalle neste- ja suolatasapaino ovat elintärkeitä. Erityisesti riittävä kaliumin saanti on tärkeää sydämen toiminnalle.
Ennuste
Ennuste diagnoosin saaneelle on hyvä: oireyhtymä ei yleensä lyhennä elinikää, jos henkilö huolehtii lääkityksestä ja välttelee rytmihäiriöille altistavia tilanteita.
Yleisyys
Perinnöllisen pitkä QT -oireyhtymän esiintyvyys on n. 1:2 000.
Christopher (laulaja)
Christopher (oikealta nimeltään Christopher Lund Nissen, s. 31. tammikuuta 1992 Kööpenhamina, Tanska) on tanskalainen laulaja ja lauluntekijä. Hänen debyyttialbuminsa, Colours, julkaistiin vuonna 2012. Hänen toinen albuminsa, Told You So, julkaistiin vuonna 2014. Christopher esiintyy Anna Abreun vuoden 2014 levyllä. Colours on sijoittunut Tanskan albumilistalla neljänneksi ja Told You So toiseksi. Christopher on voittanut Danish Music Awards -palkinnon.
Valitsijayhdistys
Valitsijayhdistys on yhteisö, jonka tarkoituksena on asettaa ehdokas vaaleihin. Valitsijayhdistykset ovat harvinaisempi tapa asettua ehdokkaaksi poliittisiin vaaleihin. Suurimman osan ehdokkaista asettavat puoluerekisterissä olevat rekisteröityneet puolueet.
Valitsijayhdistykset voivat asettaa ehdokkaita kaikkiin Suomessa järjestettäviin poliittisiin vaaleihin. Eri vaaleissa vaaditaan valitsijayhdistykseltä eri määrä ehdokkaan kannattajia:
Valitsijayhdistykset voivat yhdessä muodostaa alue-, kunta-, eduskunta- ja europarlamenttivaaleissa yhteislistoja ja toimia ko. vaaleissa samoin kuin puolue. Yhteislista tarkoittaa usean valitsijayhdistyksen muodostamaa yhteistä listaa, hieman samaan tapaan kuin puolueet voivat tehdä keskenään vaaliliiton. Yhteislistat ovat usein välttämättömiä, sillä Suomen suhteellinen vaalitapa suosii puolueiden ehdokkaita yksittäisten ehdokkaiden kustannuksella. Puolueet ja valitsijayhdistykset eivät voi muodostaa yhteistä listaa.
Valitsijayhdistykseen liitytään täyttämällä vaaleihin halutun ehdokkaan kannattajakortti. Eduskuntavaaleissa allekirjoitetaan ja täytetään valitsijayhdistyksen jäsenlistaan syntymäaika, osoite ja allekirjoitus, jolla korvataan erilliset kannattajakortit. Kannattajakortin täyttäminen ei edellytä ehdokkaan äänestämistä varsinaisissa vaaleissa. Äänioikeutettu voi olla jäsenenä vain yhdessä valitsijayhdistyksessä. Yli vuoden vanhaa kannattajakorttia ei hyväksytä.
Raimo Pasanen
Raimo (Spede) Pasanen pelasi pesäpallon SM-sarjassa vuodesta 1965 1970-luvun loppupuolelle saakka. Ensimmäinen mitali Spedelle ojennettiin 1966, Pronssia HoNsU:n väreissä. Lyöjäkuninkuuden Pasanen vei 1970 Haminan Palloilijoissa pelatessaan, jolloin myös tuli pronssiset mitalit. Suomen mestaruus tuli samassa seurassa kauden 1974 päätteeksi. Itä-Länsi -otteluun hänet on valittu kahdeksan kertaa. Pasanen on kilpaillut myös yleisurheilussa ja toiminut polyteknikkojen pesäpallojaoston puheenjohtajana.
Hertsiga
Hertsiga (myös nimeä Oranssi tai Oranssi-klubi käytettiin) oli 23. elokuuta 2003 vallattu Länsi-Herttoniemessä sijaitseva tila vanhassa ostoskeskusrakennuksessa. Valtaajilta tila siirtyi Oranssi ry:lle, joka ylläpiti tiloissa toimistoaan ja nuorten toimintakeskusta.
Thessalonikin kaupunginmuuri
Thessalonikin kaupunginmuuri on Thessalonikin kaupungin bysanttilaisaikainen kaupunginmuuri Kreikassa. Se on rakennettu kaupungin roomalaisaikaisen muurin paikalle. Muurit tunnetaan myös Linnoituksen (Kástra) nimellä. Ne kuuluvat Thessalonikin varhaiskristillisiin ja bysanttilaisiin muistomerkkeihin, jotka ovat Unescon maailmanperintökohde.
Ensimmäinen muuri rakennettiin paikalle heti kaupungin perustamisen jälkeen 300-luvulla eaa. Myöhemmät päärakennusvaiheet ovat olleet 200-, 300- ja 400-luvuilla. Parhaiten on säilynyt varhaisbysanttilaisena aikana keisari Theodosiuksen kaudella noin vuonna 390 rakennettu osuus. Rakentamiseen käytettiin muun muassa kaupungin antiikin aikaisten rakennusten kiviä. Muuri suojeli kaupunkia menestyksekkäästi hyökkäyksiä vastaan useiden vuosisatojen ajan. Muuria on korjattu sen historian aikana usein.
Muuri oli alun perin noin 8 kilometriä pitkä ja siitä on säilynyt noin 4,3 kilometrin osuus. Muurin korkeus oli 10–12 metriä ja paksuus 5 metriä. Muuri ympäröi pohjoisessa kaupungin akropoliin eli linnavuoren ja yläkaupungin, ja kiersi idän ja lännen puolelta kohti merta, jonka puolella muuri kulki merenrantaa pitkin. Näin se kiersi koko tuolloisen kaupunkialueen. Pohjoispuolella muuri yhtyi akropoliin muureihin. Länsipuolella oli suuri Kultainen portti. Itäpuolella on säilynyt portti nimeltä Anna Palaiologina Kantakuzenen portti. Muurissa on useita torneja, joista tunnetuin on Trigonion torni (”Kolmikulmatorni”). Torneja on säilynyt noin 60 kappaletta.
Octahedron
Octahedron on The Mars Voltan viides studioalbumi, joka julkaistiin 23. kesäkuuta 2009. Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 27.
Thessalonikin kaupunginmuuri
Jälkibysanttilaisena aikana muurien yhteyteen akropoliin koillisosaan rakennettiin Heptapyrgion-niminen linnoitus. Osmanit rakensivat merimuurin itäpäähän varhaisemman tornin paikalle suuren Valkoisena tornina tunnetun tornin noin vuonna 1430. Vuosien 1873–1911 välisenä aikana turkkilaiset purkivat merimuurin kaupungin viilentämiseksi, sekä osan idän ja lännenpuolisista muureista, jotta kaupungilla olisi tilaa kasvaa.
Francisco Camps Ortiz
Francisco Enrique Camps Ortiz (s. 28. elokuuta 1962 Valencia) on espanjalainen kansanpuolueen poliitikko. Camps on lakitieteen lisensiaatti. Hän toimi Valencian itsehallintoalueen presidenttinä vuodesta 2003 vuoteen 2011.
Camps joutui eroamaan korruptiosyytteistä, niin sanotun Gürtel-tapauksen johdosta.