cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Varjoratsastajat
Amnael
Seitsemäs ja viimeinen varjoratsastaja. Amnael on myös voimakkain varjoratsastaja. Hän ilmestyi Otteluakatemiaan, kun professori Banner oli mystisesti kadonnut. Hän otteli Atticusta, Alexista ja Chazzia vastaan. Kun Pyhien Petokorttien kätköpaikan porteista puuttui enää yksi avain (joka oli Jadenillä), Amnael houkutteli Jadenin vanhaan asuntolaan, jossa Jaden oli otellut ensimmäisellä kaudella Titaania vastaan (tosin tällä kertaa kellarissa). Saapuessaan Jaden, Syrys ja Chumley huomaavat professori Bannerin muumioituneen ruumiin. Sitten Amnael haastaa Jadenin otteluun. Ottelun aikana selviää, että Amnael olikin Banner homonculuksena.
Banner oli aikoinaan alkemisti, joka tavoitteli viisasten kiveä. Etsiessään tietoa aiheesta egyptiläisistä haudoista, hän oli saanut tappavan kirouksen ja siksi luonut itselleen homonculuksen väliaikaisruumiiksi. Mutta sen nopea ikääntyminen oli saanut hänet liittymään varjoratsastajiin. Banner valehtelee Jadenille, että kaikki tähän saakka voitetut ottelut oli lavastettu. Jaden menettää itseluottamuksensa ja lähes häviää, kunnes Chumley ja Syrus muistuttavat häntä otteluiden hauskuudesta. Jaden rohkenee ja voittaa Bannerin. Ottelun jälkeen Banner tunnustaa valehdelleensa Jadenille ja antaa Jadenille kirjan (johon piilotetulla loitsukortilla, "Sabatiel, the Philosopher's Stone", Jaden voittaa Kagemarun), johon oli vangittu Atticus, Alexis ja Chazz. Hän sanoo myös varmistaneensa, että Jaden olisi valmis kohtaamaan Kagemarun. Sitten Bannerin homonculus sekä alkuperäinen muumioitunut ruumis muuttuvat kummatkin tomuksi ja esiin ilmestyy leijuva energiapallo (Bannerin henki), jonka Pharaoh (Bannerin kissa) nielaisee. Banner käy usein rohkaisemassa Jadeniä henkimuodossa, mutta on aina palannut Pharaoh'n mahaan. Amnael käyttää Alkemia ja Cosmos-kortteja.
DTV
DTV voi tarkoittaa seuraavia:
Euroopanvilliaasi
Euroopanvilliaasin alkuperään ja sukulaissuhteisiin liittyy vielä useita epäselvyyksiä. Geenitutkimusten perusteella euroopanvilliaasi vaikuttaisi olevan aasianvilliaasin (Equus hemionus) alalaji, sillä se sisältyy aasianvilliaasin mitokondriolinjaan. Paleontologisissa tutkimuksissa on kuitenkin havaittu useita eroja euroopanvilliaasin ja aasianvilliaasin kallon ja hampaiden morfologiassa, mikä puolestaan tukee lajistatusta.
Mohamed Coulibaly
Mohamed Coulibaly (s. 19. syyskuuta 1989) on malilainen uimari. Hän kilpaili vuoden 2008 kesäolympialaisissa Pekingissä miesten 50 metrin vapaauinnissa. Hän putosi ensimmäisellä kierroksella jäätyään kolmannessa erässä viidennelle sijalle ajalla 29,09. Coulibalyn kokonaissijoitus oli 86. paikka.
Grep
grep (search globally for a regular expression and print) on Unix-käyttöjärjestelmän komentoriviohjelma, joka etsii säännöllisillä lausekkeilla määriteltyjä merkkijonoja tiedostoista. Ohjelman nimi on peräisin ed-tekstieditorin komennosta g/re/p. Ohjelman on kehittänyt Ken Thompson. Ohjelma vaikutti myös sed-rivieditorin kehitykseen.
Tietokoneslangissa greppaus tai greppaaminen tarkoittaa yleensä mitä tahansa merkkijonojen etsimistä.
Toteutuksia
GNU grep käyttää Boyer-Moore -algoritmia, joka ensin hakee haettavan merkkijonon ensimmäisen merkin ja hakutaulun avulla päättelee miten pitkälle eteenpäin se voi hypätä jos merkki ei täsmää haettuun.
Esimerkkejä
Yleinen tapa on liittää ohjelman käyttö komentoriviputkeen: $ ps | grep bash Tämä tapaus esittää  ohjelman antamasta prosessilistauksesta rivit, joilla esiintyy sana.
Etsii tiedostosta  kaikki tyhjät rivit ja tulostaa ne kaikki oletustulostusvirtaan: $ grep -e '^$' #tiedosto
Koptilainen egyptiläisten evankeliumi
Koptilainen Egyptiläisten evankeliumi on setiläinen gnostilainen kirjoitus, josta tunnetaan kaksi versiota Nag Hammadin kirjastosta (koodeksi III, kirja 2; ja koodeksi IV, kirja 2). Se on kirjoitettu koptin kielellä. Koptilaista Egyptiläisten evankeliumia ei tule sekoittaa kreikkalaiseen Egyptiläisten evankeliumiin, joka on kokonaan eri kirjoitus.
Sisältö
Alaotsikon mukaan kirja on ”Suuren Näkymättömän Hengen pyhä kirja”. Kirjoitus käsittelee setiläisen gnostilaisuuden näkemystä siitä, kuinka maailma on tullut olevaksi, ja kuinka Set, Aadamin ja Eevan kolmas poika, on gnostilaisen näkemyksen mukaan inkarnoitunut Jeesukseksi vapauttaakseen ihmisten sielut luomisen synnyttämästä pahasta materiaalisesta vankilasta.
Kirjoitukseen kuuluu myös hymni, josta osa koostuu pelkästään vokaalijaksoista, joiden merkitys ei käy ilmi. Näiden osien on ajateltu olevan varhaiskristillistä glossolaliaa eli kielilläpuhumista, vaikkakin viimeisen osan vokaalit (u aei eis aei ei o ei ei os ei) voidaan lukea myös kreikankielisenä tekstinä, jossa lukee ”[joka on olemassa] Poikana ikuisesti ja ikuisesti. Sinä olet mitä olet, sinä olet kuka olet”.
Raatimies
Raatimies oli Länsi-Euroopan kaupungeissa 1100–1800-luvuilla toimineiden raatien jäsenen kutsumanimi. Raati päätti itsehallinnollisten kaupunkien asioista. Keskiajalta lähtien raatimiehet olivat kaupungin porvariston keskuudesta valittuja luottamustoimisia henkilöitä, joita oli isoissa kaupungeissa useita kymmeniä. Raadin puheenjohtajana oli pormestari (heitäkin oli useita eri tehtäviä hoitamaan). 1600–1700-luvuilla Ruotsin valtakunnassa raati jakautui maistraatiksi ja raastuvanoikeudeksi. Raastuvanoikeuden jäseninä toimivat lakimieskoulutuksen saaneet oikeusneuvosmiehet ja vailla oikeudellista koulutusta olevat kunnallisneuvosmiehet (joita pitkään nimitettiin raatimiehiksi).
Ampumahiihdon maailmanmestaruuskilpailut 2008
thumb|250px|Kisalippu, jossa sydämenmuotoinen lumihitualelogo. Ampumahiihdon maailmanmestaruuskilpailut 2008 järjestettiin 8.–17. helmikuuta Östersundissa Ruotsissa.
Miehet
300px|thumb|Östersundin hiihtostadion
Sekaviesti (2 × 6 km + 2 × 7,5 km)
300px|thumb|Sekaviestin palkintojenjako
Reino Castrén
Reino Jalmari Castrén (4. joulukuuta 1908 Helsinki – 2. joulukuuta 1981 Helsinki) oli suomalainen rautatienrakentamiseen ja liikennesuunnitteluun erikoistunut insinööri, joka vaikutti varsinkin Helsingin metron rakentamispäätökseen 1960-luvulla. Hän toimi niin sanotun metrotoimiston päällikkönä vuosina 1956–1968. Nuorempana heimoaktivismia innokkaasti kannattanut Castrén oli jatkosodan aikana tärkeissä asemissa Suomen miehittämän Itä-Karjalan sotilashallinnossa.
Varhaisempi ura
Castrénin vanhemmat olivat Valtionrautateiden pääjohtaja Jalmar Castrén ja Elli Montell. Hänen veljensä oli professori Viljo Castrén. Castrén kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin normaalilyseosta vuonna 1926, valmistui diplomi-insinööriksi Teknillisen korkeakoulun rakennusinsinööriosastolta 1931 ja väitteli tekniikan tohtoriksi 1939. Hän työskenteli Valtionrautateiden ratainsinöörinä 1931–1934, Rautatiehallituksen tutkijana 1934–1937 ja ratainsinöörinä 1937–1949. Hän oli myös Teknillisen korkeakoulun dosenttina vuosina 1941–1957. Castrénia ei kelpuutettu varusmiespalvelukseen vahvan likinäköisyyden vuoksi, mutta hän kouluttautui kadettikoulun erillisellä kurssilla insinööriupseeriksi ja yleni myöhemmin reservin insinöörimajuriksi. Hän suoritti myös yleisesikunnan tiedustelu-upseerikurssin vuonna 1935.
Heimotyöstä ja maanpuolustuksesta kiinnostunut Castrén liittyi opiskeluaikanaan Akateemiseen Karjala-Seuraan (AKS). Hän toimi sen hallituksen jäsenenä vuosina 1930–1931 ja 1937–1939, varapuheenjohtajana 1933–1935 ja 1944 sekä heimotyön johtajana 1936–1939. Hänestä tuli yksi AKS:n parhaimpia Itä-Karjala-asiantuntijoita, varsinkin talousmaantieteen alalla. Hän teki muun muassa vuonna 1933 tutkimuksen Vienanmeren kanavan rakentamisesta. Hän oli myös AKS:n yhteyshenkilö muihin heimojärjestöihin sekä Neuvostoliiton vähemmistökansallisuuksien vapautusta ajaneeseen kansainväliseen Prometheus-liikkeeseen. Castrén oli aktiivinen Isänmaallisessa kansanliikkeessä (IKL). Ennen talvisotaa hän toimi Maan Turva -yhdistyksen valmisteluosaston puheenjohtajana.
Talvisodan aikana Castrén palveli ensin päämajan tiedustelu- ja sitten propagandaosastolla. Hän oli propagandaosaston ”toimisto K:n” johtaja 1939–1940. AKS:n jäsenillä miehitetty toimisto K pyrki muodostamaan Suomen avuksi Neuvostoliiton vähemmistökansallisuuksien emigranteista tai sotavangeista koottuja vapaaehtoisjoukkoja, osin jopa salaa Päämajan johdolta, missä hyödynnettiin Prometheus-seuran kansainvälisiä yhteyksiä. Castrénin toimisto myötävaikutti itäkarjalaisista ja inkeriläisistä kootun Sissipataljoona 5:n perustamiseen ja puuhasi toteutumattomaksi jäänyttä ukrainalaista vapaaehtoisosastoa.
Jatkosodan alettua Castrén sai tehtäväkseen laatia suunnitelman miehitettävän Itä-Karjalan sotilashallintoesikunnan organisaatiosta, ja hänestä tuli kyseisen esikunnan tiedusteluosaston päällikkö. Hän oli puuhaamassa myös heinäkuussa 1941 järjestettyä Vuokkiniemen kokousta, jossa ”Karjalan kansan” nimissä julistettiin Itä-Karjala liittyneeksi Suomeen, ja avusti professori Jalmari Jaakkolaa tämän laatiessa valtiovallan tilauksesta teosta Suomen idänkysymys, jonka tarkoituksena oli perustella tieteellisesti Itä-Karjalan kuuluminen Suomelle. Keväällä 1942 Castrén sai erikoistehtäväkseen tutkia Itä-Karjalan yhdistämistä Suomeen rautatieyhteyksillä. Rautatiehallituksen toimeksiannosta tehty yli 300-sivuinen selvitys valmistui seuraavana keväänä. Siinä esiteltiin 20 vaihtoehtoista ratalinjausta ja 8 rintamarataa. Suunnitelmasta toteutettiin Uuksusta Aunukseen rakennetun ratayhteyden lyhyt jatko Mäkriälle. Jatkosodan aikana Castrén kuului myös suomalaisen Waffen-SS-pataljoonan asioita kotimaassa hoitaneeseen SS-Vapaaehtoistoimikuntaan.
Sodan loppuvaiheessa 1944 Castrén palveli jälleen päämajan tiedusteluosastossa ja kotiuttamisen jälkeen avustajana Pääesikunnan ulkomaanosastossa. Marraskuussa 1944 Tilastolliseen päätoimistoon perustettiin Castrénin johtama ”kansainvälisen tilaston toimisto”, jonka todellinen tarkoitus oli päämajan tilauksesta tiedustella väestön mielialoja, vasemmiston järjestäytymistä ja venäläisten joukkojen toimintaa Suomessa. Toiminta oli yhteydessä samaan aikaan suoritettuun asekätkentään, ja asekätkijät toimittivat Castrénille mielialaraportteja ja muita tietoja. Tilastotoimiston harjoittama salainen tiedustelu paljastui asekätkentäjutun tutkimusten yhteydessä elokuussa 1945, jolloin toimisto jouduttiin lakkauttamaan. Punainen Valpo pidätti Castrénin vakoilusta epäiltynä syyskuun 1945 alussa. Hän oli pidätettynä, turvasäilössä sekä vangittuna yhteensä 27 kuukautta. Lopulta sotaylioikeus vapautti hänet syyttömänä huhtikuussa 1948. Castrén oli myöhempinä vuosinaan aktiivisesti mukana entisten AKS:läisten perustaman Kerho 22:n toiminnassa.
Metrosuunnitelmat
Castrén työskenteli Helsingin kaupungin liikennelaitoksen teknisenä apulaisjohtajana 1949–1956. Vuonna 1956 hänet nimitettiin esikaupunkiliikenteen suunnittelukomitean vastaperustetun toimiston suunnittelupäälliköksi. Kaupunginvaltuusto oli edellisenä syksynä kehottanut komiteaa tutkimaan maanalaisen liikenteen mahdollisuuksia ja kustannuksia. Kesäkuussa 1959 Castrén esitteli valtuustolle komitean 250-sivuisen mietinnön, jossa ehdotettiin maanalaisen rakentamista Helsinkiin. Raportissa käytettiin tällaisesta liikennemuodosta tiettävästi ensimmäisen kerran Suomessa termiä metro. Esitys ei johtanut vielä päätöksiin kaupungin taholta, mutta esikaupunkiliikenteen suunnittelukomitean nimi muutettiin metrokomiteaksi ja vuonna 1965 metrosuunnittelukomiteaksi. Castrén opittiin sittemmin tuntemaan Helsingin metron päättäväisenä kannattajana ja sitkeänä miehenä, joka toi jokaisessa kokouksessa esiin näkemyksensä metron rakentamisen välttämättömyydestä. Hän sai lempinimen Metro-Castrén.
Castrén tuupertui vuonna 1981 Helsingissä kadulle ja kuoli. Helsingin metro aloitti liikenteen puoli vuotta myöhemmin.
Outokummun vaakuna
thumb|upright|Outokummun vaakuna Outokummun vaakuna on Outokummun kaupungin tunnus. Vaakunan kuusikoro viittasi kunnan vaakunan vahvistamisen aikaiseen nimeen Kuusjärvi; myöhemmin korosta alettiin käyttää nimitystä havukoro. Kuparin merkki viittaa Outokummun kaivoksiin, jotka antoivat myöhemmin nimensä koko kauppalalle.
Vaakunan selitys on ”punaisessa kentässä on kuusikoroinen lakio, jonka alapuolella kuparinmerkki; kaikki kultaa.” Vaakunan on suunnitellut Olof Eriksson, ja Kuusjärven kunnanvaltuusto hyväksyi sen kokouksessaan 21. marraskuuta 1952. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 18. helmikuuta 1953.
Immortal (Pyramazen albumi)
Immortal on Pyramaze nimisen power metal -yhtyeen kolmas studioalbumi. Se julkaistiin 30. toukokuuta 2008 levymerkillä Locomotive Music.
Antonio Cifra
thumb|Antonio Cifra Antonio Cifra (1584–1629) oli italialainen säveltäjä. Hän opiskeli Giovanni Maria Naninon johdolla ja aloitti uransa kuoropoikana. Hän eteni musiikilliseksi johtajaksi Roomassa, ja vuonna 1609 hänestä tuli Loreton Santa Casan maestro di cappella. Tässä virassa hän toimi suurimman osan loppuiästään. Vuosina 1623–1626 hän oli maestrona San Giovanni in Lateranossa, Roomassa.
Cifran tuotantoon lukeutuu mm. kahdeksan kirjaa concertato-motetteja, kaksi kirjaa messuja ja kuusi kirjaa madrigaaleja. Cifra oli varhaisen seicenton roomalaisen koulukunnan suosituimpia ja tuotteliaimpia edustajia.
Cifran tuotannossa on kuultavissa muun muassa Giovanni Pierluigi da Palestrinan vaikutus (messut), mutta Cifraan vaikutti myös Carlo Gesualdon äärimmäinen kromatiikka. Yhden kirjan madrigaalit (Madrigali concertati libro quinto, 1621) vaikuttavat Gesualdon tyylistä tietoisesti jäljitellyiltä; Cifra jopa käytti madrigaaleissa kahdeksaatoista Gesualdon omaa tekstiä.
Hudinja
Hudinja on joki Sloveniassa. Hudinja on Voglajnan sivujoki, joka taas on Savinjan sivujoki. Savinja sen sijaan laskee Savaan. Hudinja on 31 kilometriä pitkä, sen lähdekorkeus on 1 380 metriä ja sen valuma-alue on 207 neliökilometriä. Hudinja on useasti tulvinut tuhoisasti, esimerkiksi vuosina 1990 ja 1998.
Veracrypt
VeraCrypt on ilmainen salausohjelma, jota voidaan käyttää salaamaan tietoa tietokoneella.
Ohjelmaa voidaan käyttää
VeraCryptin avulla voidaan luoda kaksi rinnakkaista levyosiota samaan tiedostoon tai kiintolevyyn, joista toista kutsutaan piilotetuksi (eng. hidden). Kummallekin levyosiolle on omat salasanansa ja salausavaimensa. Ulkopuolisen tahon (kuten poliisin) pakottamana salasanat tunteva henkilö voi siten paljastaa vain toisen osion sisällön ja kieltää salatun osion olemassaolo. Tällöin ulkopuolinen taho saa käsiinsä vain "viatonta" tietoa ja uskoo sitten kuulustelevansa syytöntä henkilöä mahdollisesti lopettaen kiristysyrityksensä.
VeraCryptissä käyttäjän on myös mahdollista asettaa henkilökohtainen salausavaimen matemaattisten iteraatioiden kerroin (eng. personal iterations multiplier, PIM), jolla salausta ja sen avausta voidaan nopeuttaa tai hidastaa, jolloin käytetty salasana vastavuoroisesti joko heikkenee tai vahvenee. PIM on kerroin yhtälössä, joka ilmoittaa kuinka montaa kertaa tiivistefunktiota käytetään muovaamaan ohjelmaan syötettyä salasanaa sen vahventamiseksi: funktio muuntaa salasanan pidemmäksi ja näennäisen satunnaiseksi. Salasanan muovatun version avulla luodaan ylätunnusavain (eng. header key). Tällä saadaan levyosiosta auki tietty alue joka sisältää muun muassa pääavaimen (eng. master keys), jolla levyosiolla oleva tieto on oikeasti salattu.
Pääavainta tarvitaan, jotta käyttäjä voi vaihtaa salaamansa tiedoston tai levyosion salasanan nopeasti. Jos levyosio olisi salattu suoraan ylätunnusavaimella, täytyisi salasanan vaihtuessa koko levyosion salaus purkaa ja salata uudelleen aikaavievästi (levyosio voi olla useita gigatavuja). Pääavainta käytettäessä ainoastaan sen sisältävä osio täytyy avata ja salata uudelleen salasanavaihdossa: tämä vie paljon vähemmän aikaa (ylätunnusavaimen sisältävä alue on vain 512 tavua). Iteraatioiden suuri lukumäärä suojaa väsytyshyökkäyksiltä estäen siten teoriassa salauksen murtoyritykset tulevaisuudessakin kun tietokoneiden laskentateho kasvaa.
VeraCrypt tukee seuraavia symmetrisiä lohkosalausmenetelmiä: AES, Serpent, Twofish, Camellia ja Kyznyechik. Näitä algoritmeja on ohjelmassa mahdollista yhdistellä erilaisiksi päällekkäisiksi ns. "supersalaus"-yhdistelmiksi, kuten Serpent-Twofish-AES -yhdistelmäksi, jossa kunkin lohkon kerros ensin salataan AES:llä ja lopuksi Serpentillä toisistaan riippumattomilla avaimilla. Tuetut kryptografiset tiivistefunktiot ovat RIPEMD-160, SHA-256, SHA-512, Streebog ja Whirlpool. Salattujen lohkojen järjestelyyn VeraCrypt käyttää XTS toimintatapaa.
17.10.2016 VeraCryptin version 1.18 lähdekoodi tarkistettiin muun muassa tietoturva-aukkojen, takaovien ym. varalta riippumattoman osapuolen toimesta. Ohjelmasta ei löytynyt tarkoituksellisesti haitallista koodia. Suurimmat auditoinnissa löydetyt tietoturva-aukot korjattiin seuraavana päivänä IDRIX:in julkaisemassa versiossa 1.19.
VeraCrypt, kuten TrueCrypt, josta se forkattiin, väittää olevansa "open source", vaikka Open Source Initiative ei ole hyväksynyt TrueCrypt lisenssiä. Debian kieltäytyi tekemästä VeraCrypt-pakettia, johtuen sen hämäräperäisestä lisenssihistoriasta.
Perlisin rajah
Jamalullail-suvun dynastia on hallitsijasuku, joka on hallinnut Malesian Perlisin osavaltiota koko Perlisin olemassaolon ajan. Osavaltion hallitsija toimii myös vuorollaan Malesian kuninkaana.
Historia
Perlis on historiallinen osa Kedahia, ja Perlis muodostettiin vuonna 1821 kun Siamin armeija hyökkäsi Kedahin sulttaanikuntaan. Siamilaiset tuhosivat Kedahin ja alueen pohjoisosa jäi siamilaisten hallintaan. Maan pohjoisosasta muodostettiin Perlis. Kedahin sulttaani yritti valloittaa aluetta takaisin, kunnes vuonna 1842 sulttaani myöntyi siamilaisten ehtoihin. Siamilaiset suostuivat tunnustamaan Kedahin sulttaanin oman maansa hallitsijaksi ja Kedahin sulttaani tunnusti Perlisin olemassaolon. Syed Hussein Jamalullail oli yksi Kedahin ja Siamin välisten neuvottelujen avainhenkilöistä, ja seuraavana vuonna 1843 hänestä tehtiin Perlisin ensimmäinen hallitsija. Hänen jälkeensä Perlisiä ovat hallinneet hänen jälkeläisensä.
Muulinkultakorva
Muulinkultakorva (Syngonium podophyllum) on vehkakasveihin kuuluva huonekasvina kasvatettava köynnös, jolla on nuolimaiset lehdet.
Tuntomerkit
Nuorilla yksilöillä on keihäsmäiset, varttuneilla nuolimaiset lehdet. Lehtiin voi kehittyä myös sivuliuskoja. Lehdet voivat olla kellan- tai valkoisenkirjavat.
Sieskarit
Sieskarit on saariryhmä Uudenkaupungin edustalla Kivikarinaukon pohjoisosassa Selkämerellä. Se käsittää kuusi matalaa, asumatonta ja karikoiden ympäröimää, pääosin kallioista saarta, jotka sijaitsevat noin 13 kilometriä länsilounaaseen Uudenkaupungin keskustasta.
Saariston suurin saari on Haminakari. Sen pohjoispuolella sijaitsee maannousun vuoksi yhteenkasvanut Matalan–Räiskän saari, ja itäpuolella sijaitsevat Keskikari sekä Kraakkloppi. Saariston toiseksi pienin saari, Kloppi, sijaitsee pääsaaren länsipuolella. Pienin saari on nimetön luoto.
Manna
thumb|Mannan keräys. [[James Tissot noin 1896–1902.]] Manna on ruokaa, jolla Vanhan testamentin mukaan Jumala ruokki päivittäin israelilaiset, kun nämä olivat 40 vuoden vaelluksellaan Siinain erämaassa.
Israelilaiset löysivät mannansa aina aamukasteen jäljiltä. Sitä ei tiedetä, mitä ainetta manna oli, ja mannaa on Raamatussakin kuvattu vaihtelevasti. Teologisesti manna on selitetty muun muassa osoituksena Jumalan rakkaudesta ja armosta, ja toisaalta kuuliaisuuden opetuksena.
Etymologia
Sanan manna etymologia on epävarma. Vanhemman käsityksen mukaan sana tulisi heprean sanavartalosta mnh, joka tarkoittaa lahjaa. Uudemman teorian mukaan sana tulisikin sanavartalosta myn, joka viittaa eritteeseen, tai se tulisi jostain toisesta kielestä kuin hepreasta. Arabian kielessä sanaa mann käytetään edelleen viittaamaan siinailaisen tamariskin ”mannaan”.
Kuvaus
Mannaa kerrotaan löytyneen aamukasteen jäljiltä, ja aurinko sulatti sen. Joissain kohdissa mannan kerrotaan sataneen taivaasta.
Mannasta annetaan Raamatussa tarkkoja mutta vaihtelevia kuvauksia. Yhtäältä manna kuvataan hienoksi ja hiutalemaiseksi aineeksi. Mannaa kuvataan myös leivän, viljan tai korianterinsiemenen kaltaiseksi, valkoiseksi tai bdelliumin väriseksi ja hunajavohvelin tai ruokaöljyn makuiseksi.
Käyttö
Jumala kehotti israelilaisia keräämään aamuisin vain niin paljon mannaa kuin he yhdessä päivässä kuluttivat, sillä yli jäänyt manna pilaantuisi yön aikana. Ennen sapattia sai kuitenkin kerätä kahden päivän annoksen, sillä sapattina mannaa ei löytynyt. Tämä riitti israelilaisille, sillä kaikkina arkiaamuina maassa oli uutta mannaa.
Ruoanvalmistuksessa manna ensin jauhettiin tai vatkattiin ja sitten keitettiin tai paistettiin kakuiksi. Ruoan makua on kuvattu yhtäällä herkulliseksi, toisaalla pahanmakuiseksi.
Mannan tulo jatkui säännöllisenä aina siihen asti, kunnes israelilaiset 40 vuoden vaelluksen jälkeen saapuivat luvattuun maahan. Israelilaiset juhlistivat mannan merkitystä pitämällä pienen määrän sitä liitonarkissa.
Biologiset selitykset
thumb|upright|[[Tamariskit|Tamariskipuuta on esitetty mannan lähteeksi.]] Mannaksi on ehdotettu kolmea Siinailla esiintyvää ainetta. Vanhin ehdotus on Lecanora esculenta -jäkälä, joka kasvoi aikoinaan Siinain kallioilla. Se on syötävää ja voi tuulen siirtämänä peittää maan jopa 20 senttimetrin paksuudelta. Itiöitä se sen sijaan tuottaa vain pieniä määriä ja lisäksi vain päivänvalon aikaan.
Toinen ehdokas mannaksi on jonkin kukkivan puuvartisen kasvin, kuten kamelinkuropalon (Alhagi maurorum) tai mannasaarnen (Fraxinus ornusin), pihka.
Kolmas ja suosituin ehdokas mannaksi on Tamarix gallica mannifera -tamariskipuulla elävien hyönteisten tuottama hiilihydraattipitoinen erite, mesikaste, joka muodostaa puun pinnalle jähmettyneitä pisaroita. Tätä eritettä syntyy kuitenkin vain muutaman viikon ajan alkukesällä. Koska mikään ehdokas ei kelpaa yksinään mannaksi, on ehdotettu, että mannalla tarkoitettiin kaikkia näitä aineita yhdessä.
Teologinen merkitys
Teologiselta kannalta manna on selitetty usealla tavalla. Se on nähty osoituksena Jumalan rakkaudesta ja huolenpidosta kansaansa kohtaan sekä todistuksena hänen voimastaan. Toisaalta manna on nähty Jumalan tapana osoittaa, että israelilaiset ovat riippuvaisia hänestä. Antamalla mannaa Jumalan on nähty opettavan nöyryyttä ja kuuliaisuutta ja koettelevan israelilaisia, kasvattamaan heidät riippuvaisiksi Jumalasta ja samalla luottamaan Jumalaan, tai tarkistaa, tottelisivatko he Jumalan antamia ohjeita.
Manna on nähty myös Jumalan armon vertauskuvana. Jokaiselle päivälle on uusi armonsa, joka riittää aina. Siunattua ehtoollisleipää on joskus verrattu mannaan. Martti Lutherin yksi hartauskirjoista on Mannaa Jumalan lapsille, missä manna on synonyymi Jumalan sanalle.
Tietoisuus
thumb|Tietoisuuden kuvaus 1600-luvulta. Robert Fludd: Utriusque cosmi maioris scilicet et minoris – – historia, tomus II (1619), tractatus I, sectio I, liber X, De triplici animae in corpore visione. Tietoisuus tai tajunta viittaavat sanojen jokapäiväisessä merkityksessä joko yksilön kullakin hetkellä kokemien aistimusten, elämysten, tunteiden, muistikuvien ja ajatusten kokonaisuuteen tai yksilön tietoisuuteen itsestään ja ympäristöstään tai vain hereilläoloon unitilan ja kooman vastakohtana.
Filosofiassa, psykologiassa ja kognitiotieteessä tietoisuus-sanalla tarkoitetaan tavallisesti kokemuksellisuutta yleensä. ”Tietoisuuteen” voidaan katsoa myös kuuluvan sellaisia ominaisuuksia kuin subjektiivisuus, itsetajunta, aistivuus, äly sekä kyky hahmottaa itsen ja ympäristön välisiä suhteita, mutta näistä monet ovat korkeampia kognitiivisia kykyjä, jotka eivät sisälly kokemuksellisuuden käsitteeseen. Jotkut ovatkin pyrkineet korvaamaan tietoisuus-sanan termillä ”tuntoisuus”.
Cristóbal Colón
Cristóbal Colón voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Tietoisuus
Tietoisuuteen liittyviä ontologisia kysymyksiä käsitellään mielenfilosofiassa. Tietoisuutta on myös yritetty tutkia empiirisen tieteen menetelmin muun muassa psykologian, kognitiotieteen ja neurotieteen aloilla.
Käsitteen historiaa
Monien kielien tietoisuutta vastaava sana on peräisin latinan kielen sanasta conscientia, joka tarkoitti erityisesti moraalista tietoisuutta, omatuntoa. Kirjaimellisesti sana tarkoittaa ”yhdessä-tietämistä” eli jaettua tietoa. Se esiintyi ensimmäisen kerran sellaisilla roomalaisilla oikeudesta kirjoittaneilla kirjailijoilla kuin Cicero, ja tarkoitti sellaista tietoa, joka todistajalla oli jonkun toisen teoista. Kristillisessä teologiassa conscientia tarkoitti moraalista omatuntoa, johon ihmisen teot ja aikomukset rekisteröityvät ja jonka ainoastaan Jumala tuntee täysin. Keskiajan filosofit, kuten Tuomas Akvinolainen, kuvasivat conscientian teoksi, jossa ihminen soveltaa käytännöllistä ja moraalista tietoa omaan toimintaansa.
René Descartesin on sanottu olleen ensimmäinen filosofi, joka käytti termiä conscientia merkityksessä, joka ei näytä sopivan yhteen sen aiemman merkityksen kanssa. Tämän vuoksi kääntäjät, jotka käänsivät hänen latinankielisiä teoksiaan ranskan ja englannin kielille, kehittivät uusia sanoja viittaamaan pelkästään fysiologiseen tietoisuuteen. Näin syntyivät esimerkiksi ranskan conscience, englannin consciousness ja saksan Bewusstsein. Toisaalta John Locken voidaan katsoa olleen ensimmäinen, joka käytti termiä tietoisuus sen nykyaikaisessa merkityksessä teoksessaan An Essay Concerning Human Understanding, vaikkakin hänellä se on edelleen läheisesti yhteydessä omatuntoon. Hänen voidaan kuitenkin katsoa liittäneen tietoisuuden henkilökohtaiseen identiteettiin – identiteetin sai aikaan ja sitä ylläpiti henkilön tietoisuuden jatkumo.
Filosofia
Mielenfilosofiassa on useita erilaisia näkemyksiä tietoisuudesta, samoin kuin mielen luonteesta ja mielen ja ruumiin välisestä suhteesta yleensä. Näitä ovat muun muassa behaviorismi, dualismi, idealismi, funktionalismi, refleksiivinen monismi, fenomenalismi, fysikalismi, emergentismi, mysterianismi ja niin edelleen.
Ymmärrys tietoisuudesta voi mahdollistaa erilaisten eettisten kysymysten käsittelyn. Tällaisia kysymyksiä ovat muun muassa: Kuinka vakavasti sairaiden tai vammautuneiden ihmisten tietoisuuteen tulisi suhtautua? Missä määrin eläimet ovat tietoisia? Missä vaiheessa sikiönkehitystä tietoisuus saa alkunsa? Voivatko koneet saavuttaa tietoisuutta? Nämä kysymykset liittyvät toisten olentojen eettiseen kohteluun, olivat kyseessä sitten eläimet (kysymys eläinten oikeuksista), sikiöt (kysymys abortista) tai koneet.
Fenomenaalinen tietoisuus ja pääsytietoisuus
Fenomenaalinen tietoisuus (F-tietoisuus ) tarkoittaa yksilöllistä kokemusta. Se koostuu muuttuvista, liikkuvista ja värikkäistä muodoista, äänistä ja muista aistimuksista, sekä tunteista ja tuntemuksista, joiden keskipisteenä ruumis on. Tällaisia subjektiivisia kokemuksia, eriytettynä niiden käyttäytymisen kautta näkyvistä ulkoisesti havaittavista seuraamuksista, kutsutaan nimellä kvalia. David Chalmers määritteli vuonna 1996 niin kutsutun ”tietoisuuden vaikean ongelman”, joka koskee sitä, kuinka fenomenaalisen tietoisuuden tilat voitaisiin selittää niiden neurologisen pohjan kautta.
Pääsytietoisuus (P-tietoisuus ) tarkoittaa sitä, että mielessä oleva informaatio on aivojen käytettävissä esimerkiksi puheilmaisulle, järkeilylle ja käyttäytymisen ohjaamiselle. Kun yksilö havaitsee jotain, informaatio havainnon kohteesta on pääsytietoisuudessa; kun yksilö käyttää itsehavaintoa, informaatio hänen omista ajatuksistaan on pääsytietoisuudessa; kun yksilö muistaa, informaatio menneestä (esimerkiksi jostain opitusta) on pääsytietoisuudessa; ja niin edelleen. Chalmersin mukaan pääsytietoisuus ei ole yhtä arvoituksellinen ilmiö kuin fenomenaalinen tietoisuus, joten se kuuluu tietoisuuden helpompiin ongelmiin.
Esimerkiksi Daniel Dennett on kieltänyt kvalioiden olemassaolon ja samalla sen, että tietoisuuden vaikeaa ongelmaa olisi olemassa. Hänen mukaansa fenomenaalinen tietoisuus voidaan selittää pääsytietoisuuden kautta, ja tietoisuus kokonaisuutena sen kautta, miten se vaikuttaa käyttäytymiseen. Tällaisesta tietoisuuden tutkimuksesta hän on käyttänyt nimitystä heterofenomenologia.
Sellaiset mielen tai aivojen tapahtumat, jotka eivät ole fenomenaalisessa eivätkä pääsytietoisuudessa, ovat alitajuisia tapahtumia.
Fenomenaalisen tietoisuuden kuvaukset
Kun katsomme huonetta jossa olemme tai näemme unta, asiat näyttävät sijaitsevan ajassa ja avaruudessa ja näyttäytyvät ikään kuin yhdestä pisteestä tarkastelluilta. Kuitenkin kun filosofit ja tieteilijät yrittävät selvittää tällaisen fenomenaalisen tietoisuuden ja sen sisältöjen sijaintia, syntyy suuria erimielisyyksiä.
René Descartes ehdotti, että aivotoimintojen sisältö on yhdessä ei-fysikaalisessa paikassa, aineettomassa ajattelevassa substanssissa jolla ei ole avaruudellista ulottuvaisuutta (res cogitans). Tämän hän identifioi samaksi kuin sielu. Descartesin Mietiskelyjä ensimmäisestä filosofiasta sisälsi laajoja kuvauksia siitä, millaista on olla tietoinen. Descartes näki tietoisen kokemuksen aika-avaruuteen sijoitettuina yhdestä pisteestä koettuina ajatuksina, joiksi hän luki yhtä lailla mielikuvittelun kuin aistimuksetkin. Tietoisuuden Descartes sijoitti käpyrauhaseen; hänen ”elonhenkensä” puolestaan olivat eräänlaisia neurosähköisen toiminnan edeltäjiä.
Monet muut filosofit, kuten Nicolas Malebranche, Thomas Reid, John Locke, David Hume ja Immanuel Kant, yhtyivät monilta osin Descartesin määrittelyihin, joskin teoria käpyrauhasesta mielen keskuksena ei saanut laajaa kannatusta. Reidin mukaan tietoisuuden sisältönä on todellisuus itse. Todellisuudesta tulee tietoinen kokemuksemme jollakin tavalla. Hume ja Kant välttivät esittämästä mitään yhtä paikkaa, josta käsin kokemus koettaisiin. Humen mukaan voimme sielun sijasta aistia mielessämme vain ajatusten virran.
Kant käsitteli paljon tietoisuutta suhteessa aikaan sekä asioiden ekstensionaalisuutta ajassa. Hänen mukaansa vain edellyttämällä ajan ennakkoon voimme esittää kokemamme asiat joko olemassa olevina yhdellä ajan hetkellä (samanaikaisesti) tai eri ajan hetkinä (peräkkäisesti). Myös William James painotti kokemuksen ekstensionaalisuutta ajassa.
Esimerkiksi George Berkeley esitti, että tietoisuuden sisällöt ovat mielten aspekteja, eikä niihin välttämättä liity lainkaan mitään aineellista. Tämä on yksi idealismin muoto (subjektiivinen idealismi). Gottfried Leibniz puolestaan katsoi, että kaikkeuden jokainen piste on varustettu tietoisuudella. Tämä käsitys on yksi panpsykismin muoto. Sen mukaan kaikella aineella, jopa esimerkiksi kivillä, on tietoisuus. Käsitys, jonka mukaan tietoisessa kokemuksessa olevat asiat ovat aivoissa olevia vaikutelmia, on nimeltään representationalismi. Se on yksi epäsuoran realismin muoto.
Joidenkin mielenfilosofien mukaan fenomenaaliseen kokemukseen liittyy niin sanottu ”selitysaukko”. Esimerkiksi Colin McGinn on omaksunut mysterianismin, jonka mukaan sitä ei voida ratkaista. David Chalmers on arvostellut puhtaasti fysikaalisia selontekoja henkisestä kokemuksesta perustuen siihen, että filosofiset zombit ovat loogisesti mahdollisia. Toiset mielenfilosofit ovat puolestaan ehdottaneet erilaisia spekulatiivisia teorioita, kuten kvanttimieli, erilaisia aika-avaruudellisia ja sähkömagneettisia tietoisuuden teorioita, ja refleksiivinen monismi, selitysaukon täytteeksi selittämään aivotoimintojen ja kokemuksen vastaavuus. Mielenfilosofisen emergentismin mukaan tietoisuus syntyy aivotoimintojen monimutkaisuudesta. ”Emergenssillä” viitataan uusiin ilmiöihin, jotka ”ilmaantuvat” tai ”nousevat esiin” fysikaalisesta perustasta ikään kuin synergisesti ilman, että näiden kahden välistä yhteyttä olisi tarkemmin määritelty.
Tietoisuuden käsitteen filosofinen kritiikki
1700-luvulta 1900-luvulle monet filosofit keskittyivät ajatteluun sekä erilaisiin suhteisiin ja tapahtumasarjoihin tietoisuuden tärkeimpinä puolina. Näitä alettiin myöhemmin kutsua pääsytietoisuudeksi. Tämä keskittyminen suhteisiin mahdollisti sen, että sellaiset filosofit kuin Karl Marx, Friedrich Nietzsche ja Michel Foucault saattoivat esittää, että yksilöllinen tietoisuus oli riippuvainen sellaisista tekijöistä kuin yhteiskunnallisista ja poliittisista suhteista ja valtarakenteista. Samalla muun muassa John Locken ajatus omakohtaisesta identiteetistä, joka rakentui yksilöllisen tietoisen subjektin päälle, kohtasi 1800-luvulla arvostelua paitsi Marxin ja Nietzschen myös Sigmund Freudin tahoilta. Nämä esittivät aiheesta erilaisia näkemyksiä. Myös Martin Heideggerin Daseinin käsite oli yritys ajatella tietoisen subjektin käsitteen ulkopuolelta.
Marx katsoi, että yhteiskunnalliset suhteet edelsivät ontologisesti yksilöllistä tietoisuutta. Samalla hän kritisoi ajatusta tietoisesta subjektista pitäen sitä ideologisena käsitteenä, johon liberaali poliittinen ajattelu perustui. Marx kritisoi erityisesti Ranskan ihmisoikeuksien julistusta vuodelta 1789, katsoen, että niin kutsutut luonnolliset oikeudet, esimerkiksi ensiyön oikeus, olivat ideologista sepitettä, jonka tarkoituksena oli vain peittää yhteiskunnallinen epätasa-arvo. Myöhemmin Louis Althusser arvosteli ”poroporvarillista subjektin ideologiaa” interpellaation (”kutsuminen”) käsitteensä kautta.
Nietzsche puolestaan kritisoi teoksessaan Moraalin alkuperästä ajatusta tietoisuuden kehittymisestä syyllisyydentunnon ja kaunan (ressentiment) seurauksena, ja kirjoitti, että ”he antavat sinulle vapaan tahdon vain syyttääkseen sinua myöhemmin”. Näin Nietzsche käänsi klassisen käsityksen vapaasta tahdosta ylösalaisin. Samalla hän oli ensimmäisiä, joka esitti väitteen, että nykyaikainen ajatus tietoisuudesta oli syypää nykyaikaiseen rankaisemisjärjestelmään, jossa ihmisiä rankaistiin heidän ”moraalisen vastuullisuutensa” mukaan, eli sen mukaan, missä määrin teot olivat yksilöllisen subjektin tietoisesti tekemiä. <!-- According to Pierre Klossowski (1969), Nietzsche considered consciousness to be a hypostatization of the body, composed of multiple forces (the "Will to Power"). According to him, the subject was only a "grammatical fiction": we believed in the existence of an individual subject, and therefore of a specific author of each act, insofar as we speak. Therefore, the conscious subject is dependent on the existence of language, a claim which would be generalized by critical discourse analysis (see for example Judith Butler).
Humberto Toledo
Humberto Toledo (s. 10. elokuuta 1979) on ecuadorilainen välisarjan nyrkkeilijä. Eräässä käymässään ottelussa Toledo turhautui ja puraisi vastustaja Breidis Prescottia olkapäästä. Vuonna 2013 käydyssä ottelussa Toledo diskattiin hänen työnnettyä tuomari pois.
Tietoisuus
Tietoisuuden käsitteen filosofinen kritiikki
Michel Foucault's analysis of the creation of the individual subject through disciplines, in Discipline and Punish (1975), would extend Nietzsche's genealogy of consciousness and personal identity - i.e. individualism - to the change in the juridico-penal system: the emergence of penology and the disciplinization of the individual subject through the creation of a penal system which judged not the acts as it alleged to, but the personal identity of the wrong-doer. In other words, Foucault maintained that, by judging not the acts (the crime), but the person behind those acts (the criminal), the modern penal system was not only following the philosophical definition of consciousness, once again demonstrating the imbrications between ideas and social institutions ("material ideology" as Althusser would call it); it was by itself creating the individual person, categorizing and dividing the masses into a category of poor but honest and law-abiding citizens and another category of "professional criminals" or recidivists.
The failure to produce a workable definition of consciousness also raises formidable philosophical questions. When Antonio Dimasio defines consciousness as "an organism's awareness of its own self and its surroundings," he hasn't said anything. The words "consciousness," "awareness," and "perception" convey a very passive sense, bringing up images of the homunculus observer. The idea of consciousness also implies a gratuitous distinction between awareness and sensation, as if sensation or thought is something we have to be aware of.
Florence Griffith-Joyner
Delorez Florence Griffith Joyner (21. joulukuuta 1959 – 21. syyskuuta 1998) oli yhdysvaltalainen yleisurheilija, jolla on edelleen maailmanennätykset naisten 100 metrin ja 200 metrin juoksussa.
Helsingin MM-kilpailuissa 1983 Griffith-Joyner sijoittui neljänneksi 200 metrillä. Seuraavana vuonna hän sijoittui Los Angelesin olympialaisissa samalla matkalla hopealle. Kilpailujen jälkeen hän avioitui Los Angelesin olympialaisten kolmiloikan olympiavoittaja Al Joynerin kanssa ja jätti juoksun vähemmälle.
Tietoisuus
Tietoisuuden käsitteen filosofinen kritiikki
The neurological data shows, however, that experience is a very interactive thing. Our brain massages vast libraries of experience that it draws upon to create a coherent body and a coherent world for us. As in the act of reading a text, our reading of our bodies and the world around us is a very active thing. Maturana and Varela showed that the brain is massively involved with creating worlds of experience for us with meager input from the senses.
Florence Griffith-Joyner
Griffith-Joyner palasi radoille Rooman MM-kilpailuihin 1987 ja sijoittui jälleen 200 metrillä hopealle. 4 × 100 metrillä hän voitti kultaa. Vuonna 1988 siihen asti paremmin 200 metrin juoksijana tunnettu Griffith-Joyner hämmästytti Yhdysvaltojen olympiakarsinnoissa juoksemalla puolivälierissä uudeksi 100 metrin maailmanennätykseksi 10,49. Kilpailun tuulilukema oli 0,0 m/s, mutta stadionin tuulimittarin epäillään näyttäneen väärää tuulilukemaa. Oikean tuulilukeman on arvioitu olleen noin 5–7 m/s.
Tietoisuus
Tietoisuuden käsitteen filosofinen kritiikki
Evolutionary biologist Richard Dawkins sums up the interactive view of experience: "In a way, what sense organs do is assist our brains to construct a useful model and it is this model that we move around in. It is a kind of virtual reality simulation of the world." -->
Florence Griffith-Joyner
Griffith-Joyneria epäiltiin vuoden 1988 suurten ennätysparannustensa takia dopingin käytöstä ja eräät hänen kilpailijoistaan väittivät hänen aikojensa olevan mahdollisia vain dopingin käytön ansiosta. Carl Lewis kirjoitti omaelämäkerrassaan huomanneensa Griffith-Joynerin liian nopean lihaskasvun lisäksi hänen äänensäkin madaltuneen, mikä ilmeni myös BBC:n tekemistä haastatteluista. Griffith-Joyner ei kuitenkaan koskaan antanut positiivista dopingnäytettä. Griffith-Joynerin yhtäkkinen kuolema vuonna 1998 lisäsi huhuja, vaikka ruumiinavaus paljastikin, että kuolinsyy oli cavernous angiomasta johtuneen epilepsiakohtauksen aiheuttama tukehtuminen.
Tietoisuus
Tietoisuus ja kieli
Koska ihmiset ilmaisevat tietoisuutensa tiloja kielen avulla, olisi houkuttelevaa yhdistää tietoisuus kielellisiin kykyihin. On kuitenkin olemassa puhekyvyttömiä ihmisiä (lapsia, afasiapotilaita, vakavasti autistisia), joiden katsotaan olevan tietoisia, vaikka heillä ei vielä ole kielellisiä kykyjä tai he ovat menettäneet ne. Ei-kielellisten kädellisten, erityisesti makakien, tutkimusta on käytetty apuna, kun tutkijat ovat etsineet tietoisuuden sisältöjen neuraalisia korrelaatteja.
Psykologi Julian Jaynes on esittänyt teoksessaan The Origin of Consciousness in the Breakdown of the Bicameral Mind päinvastaista. Hänen mukaansa kielellisten kykyjen tulee olla kehittyneitä melko korkealle monimutkaisuustasolle, jotta tietoisuus voi syntyä ihmisessä. Jaynesin mukaan inhimillinen tietoisuus nykyaikaisessa merkityksessä syntyi vasta noin vuoden 1300 eaa. tienoilla. Eri aivoalueiden välillä ei olisi ollut tuota ennen vielä samanlaista yhtenäisyyttä kuin nykyään, vaan ne toimivat osittain toisistaan erillään (aivojen ”kaksikamarisuus”). Monet filosofit, kuten W. V. O. Quine, ja neurotieteilijät, kuten Christof Koch, ovat haastaneet tämän hypoteesin, koska sen mukaan inhimillistä kokemusta ei olisi ollut olemassa ennen tätä tietoisuuden ”löytämistä”. Ned Block on katsonut Jaynesin sekoittaneen tietoisuuden tietoisuuden käsitteeseen, josta jälkimmäinen löydettiin joskus Iliaksen ja Odysseian välisenä aikana. Daniel Dennettin mukaan tämä ajatus siitä, että tietoisuus kehittyy vasta samalla kun sen käsite, on kuitenkin vallankumouksellinen. Hänen mukaansa tietoisuus on ikään kuin raha: jotta jollakin voi olla rahaa, hänellä on oltava käsitys rahasta.
Fysiikka
Jo ennen newtonilaista luonnontiedettä muun muassa Gottfried Leibniz ehdotti fysikaalista teoriaa tietoisuudesta (ennalta-asetettu harmonia). Nykyaikaiset fysikaaliset tietoisuusteoriat voidaan jakaa kolmeen tyyppiin: teoriat, jotka pyrkivät selittämään käyttäytymisen ja pääsytietoisuuden; teoriat, jotka pyrkivät selittämään fenomenaalisen tietoisuuden; ja teoriat, jotka pyrkivät selittämään kvanttimekaanisen kvanttimielen.
Teoriat jotka pyrkivät selittämään käyttäytymistä ovat osa tavallista neurotiedettä. Jotkut näistä teorioista, kuten Gerald Edelmanin teoria, samastavat fenomenaaliset tietoisuuden kiistanalaisesti aivojen refleksiivisiin tapahtumiin. Erilaisia teorioita, jotka pyrkivät selittämään fenomenaalisen tietoisuuden suoraan, kuten aika-avaruudelliset ja sähkömagneettiset tietoisuusteoriat, on ollut olemassa 1900-luvun alusta lähtien, mutta niitä ei vielä ole vahvistettu kokeellisesti.
Teorioihin, jotka pyrkivät selittämään kvanttimekaanisen mittaamisen ongelmia, kuuluvat muun muassa Karl H. Pribramin ja David Bohmin holonominen aivoteoria, Stuart Hameroffin ja Roger Penrosen Orch-OR -teoria sekä monien mielien tulkinta. Yhtään kvanttimekaanista tietoisuusteoriaa ei kuitenkaan ole vahvistettu kokeellisesti, ja on olemassa joitakin filosofeja, jotka katsovat, ettei kvanttimekaniikalla ole yhteyttä tietoisuuteen.
Tietoisuuden toiminnot
Muun muassa Bernard Baars on katsonut, että tietoisuudessa on kysymys ”äärimmäisen toiminnallisesta sopeutumisesta”, ja ehdottanut erilaisia toimintoja, joissa tietoisuudella on merkittävä, jos ei oleellinen, osa: vaihtoehtojen priorisointi, ongelmanratkaisu, päätöksenteko, toimintojen ohjaus, virheiden havaitseminen, suunnittelu, oppiminen, sopeutuminen, kontekstin hahmottaminen, sekä pääsy informaatioon. Antonio Damasio on pitänyt tietoisuutta osana eliön selviytymispakkausta, joka mahdollistaa suunnitellun toiminnan pelkkien vaistonvaraisten reaktioiden sijasta. Hän on myös katsonut, että tietoisuus itsestä mahdollistaa huolen omasta selviytymisestä, mikä kasvattaa pyrkimystä selviytyä, vaikkakaan tutkijoiden keskuudessa ei ole yksimielisyyttä siitä, missä määrin tietoisuus ja toiminta ovat yhteydessä toisiinsa. Monet psykologit, kuten radikaalit behavioristit, ja monet filosofit, kuten Gilbert Rylen lähestymistavan kannattajat, ovat sitä mieltä, että käyttäytyminen voidaan selittää ei-tietoisten prosessien kautta. Heidän mukaansa tietoisuus saattaa olla epifenomenaalista tai vain heikosti yhteyksissä toimintaan.
Tietoisuuden testaaminen
Koska tietoisuudelle ei ole tarkkaa määritelmää eikä sen läsnäolon testaamiselle ole empiiristä mittaria, on väitetty, ettei tietoisuudelle voi olla lainkaan empiirisiä testejä. On kuitenkin kehitetty useita testejä, jotka voisivat tarjota tietoisuudelle operationaalisen määritelmän, ja auttaa sen selvittämisessä, voivatko tietokoneet tai muut eläimet kuin ihmiset osoittaa käyttäytymisensä kautta, nämä testit läpäisemällä, olevansa tietoisia.
Turingin testi
Turingin testi on synnyttänyt paljon keskustelua tutkijoiden keskuudessa. Esimerkiksi Daniel Dennett ja Douglas Hofstadter ovat katsoneet, että mikä tahansa joka läpäisee Turingin testin on välttämättä tietoinen, kun taas esimerkiksi David Chalmers on katsonut, että myös filosofinen zombi läpäisisi testin olematta kuitenkaan tietoinen. John Searle kehitti ajatuskokeen nimeltä kiinalainen huone, jonka tarkoituksena on ollut osoittaa ongelmia Turingin testin ajatuksessa. Searle pyytää lukijoitaan kuvittelemaan huoneen, jossa on kiinaa osaamaton henkilö, joka ottaa toisesta ovesta vastaan kiinalaisia kirjoitusmerkkejä ja palauttaa toisesta ovesta vastaukseksi toisia kiinalaisia kirjoitusmerkkejä sen mukaan, mitä hänellä olevat sääntökirjat sanovat. Ulkoisen tarkastelun perusteella henkilö vaikuttaa osaavan kiinaa, mutta todellisuudessa hän ei osaa. Tästä argumentista on keskusteltu laajasti sen vuonna 1980 tapahtuneen julkaisun jälkeen.
On myös esitetty, että koko kysymys tietoisuudesta on jo luonteeltaan antropomorfinen. Edsger Dijkstra kommentoi, että ”kysymys siitä, voiko tietokone ajatella, ei ole sen kiinnostavampi kuin kysymys, voiko sukellusvene uida”. Tällä hän viittasi siihen näkemykseen, että koneiden toiminnasta käytetään erilaisia sanoja kuin eläinten toiminnasta silloinkin, kun tulokset ovat samoja – aivan kuten sukellusveneiden ei normaalisti sanota uivan.
Turingin testin soveltaminen inhimillisen tietoisuuden testaamiseen on saanut aikaan vuosittaisen kilpailun nimeltään Loebner Prize. Sen pääpalkintona on 100 000 dollaria ja kultamitali ensimmäiselle tietokoneelle, jonka vastauksia ei voida erottaa ihmisen vastauksista.
Peilitesti
Gordon Gallupin kehittämässä peilitestissä tutkimuksen kohteena on se, voivatko eläimet tunnistaa itsensä peilikuvastaan. Klassisessa esimerkissä testin kohteena olevan yksilön otsaan sijoitetaan värikäs täplä, jonka jälkeen katsotaan, yrittääkö yksilö poistaa sen tai vähintään koskettaa sitä, mikä osoittaisi, että yksilö tunnistaa peilissä näkyvän hahmon olevan se itse. Yli 18-kuukautisten ihmislasten, ihmisapinoiden (paitsi gorilloiden), pullokuonodelfiinien, kyyhkysten ja norsujen on kaikkien havaittu läpäisevän testi.
Testi suoritetaan yleensä niin, että toisaalle yksilöön sijoitetaan samanlainen mutta peilissä näkymättömästä materiaalista valmistettu täplä, sen varmistamiseksi, ettei testin kohde reagoi pelkästään tuntoaistin antamiin ärsykkeisiin. Tietoisuuden vaikean ongelman kannattajat ovat vastanneet testin tuloksiin katsomalla, että peilitesti osoittaa vain sen, että joillakin eläimillä on tarpeeksi kognitiivisia kykyjä ympäristönsä mallintamiseen, mutta se ei osoita fenomenaalisen tietoisuuden olemassaoloa itseään. Testit saattavat olla tylsiä jopa eläimille. Useat Youtube videot ovat osoittaneet vuosia jo varsinkin kissojen ja koirien reagoivan automaattiseen reaaliaikaiseen kuvanmuokkaustoimintoon omistajastaan ja itsestään. Videotoiminnossa ihminen tai eläin muuttuu ulkonäöltään esimerkiksi uhkaavaksi tekijäksi peilikuvassaan, joka puolestaan lisää reagointiin tarvittavaa mielenkiintoa. Eläimet vertailevat itseään ja omistajansa ulkonäköä, näytön ja kameran avulla luodaan kuin peilikuva, jossa esiintyvät saavat yhtäkkiä uuden ulkonäön. Testejä suunniteltaessa ei ole otettu huomioon tarpeeksi riittävää ärsykkettä.
Viivetesti
Eräs tutkijoiden kohtaama ongelma on ei-tietoisten refleksien ja vaistonvaraisten vasteiden erottaminen tietoisista vasteista. Neurotieteilijät Francis Crick ja Christof Koch ovat ehdottaneet ärsykkeen ja vasteen välillä olevan viiveen tarkkailua sen määrittämiseksi, kuinka paljon tietoisuudella on osuutta eliöiden toiminnassa.
Kyky viivästyttää vastetta osoittaa, että siihen liittyvä informaatio on talletettu lyhytkestoiseen muistiin, jonka oletetaan olevan tietoisuuteen läheisesti liittyvä perusedellytys. Tällaista testiä voidaan kuitenkin käyttää vain biologisille eliöille. Olisi helppoa ohjelmoida viive tietokoneohjelmaan, mutta se ei kertoisi vielä mitään tietokoneen tietoisuudesta.