cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Bad Piggies
Pelaaminen
Toisin kuin Angry Birdsissä, Bad Piggiesin päähenkilöinä ovat vihaisten lintujen arkkiviholliset, vihreät ilkeät possut. Peli keskittyykin tuhoamisen sijaan rakentamiseen. Kussakin tasossa pelaajan pitää rakentaa possulle ajoneuvo tason alussa annetuista osista. Ajoneuvo on rakennettava siten, että se soveltuu tason ympäristöön ja sen avulla pitää päästä maaliin. Jokaisessa tasossa on kolme tähteä kerättävänä. Kunkin tähden saamiseksi on saavutettava jokin tavoite. Maaliinpääsystä saa aina yhden tähden; sen lisäksi pitää joko kerätä valkoisia tähdellä merkittyjä laatikkoja, päästä maaliin vahingoittumattomana, suorittaa taso määrätyssä ajassa, kuljettaa kuningas maaliin tai olla käyttämättä tiettyä apuvälinettä. Kaikkia tähtiä ei välttämättä saa kerättyä samalla kertaa. Puuttuvan tähden voi kerätä toisella taktiikalla erikseen. Pelissä ei anneta pisteitä.
Julkaisu
Peli julkaistiin alun perin iOS:lle, Androidille, Macille ja PC:lle. Sen on ilmoitettu ilmestyvän myöhemmin myös Windows Phonelle ja Windows 8:lle.
Pelistä julkaistiin alun perin vain kaksi episodia: ”Ground Hog Day” (45 tasoa) ja ”When Pigs Fly” (45 tasoa). Pelissä on myös bonus-episodi ”Sandbox”, jonka tasoja saa auki läpäisemällä tarpeeksi monta tasoa tai keräämällä valkoisia kalloja. Kussakin sen viidessä tasossa on kerättävä 20 tähteä.
Lokakuussa 2012 julkaistiin uusi episodi ”Flight in the Night” (15 tasoa), missä possut ovat vihdoinkin saaneet munat haltuunsa. Tasoihin on lisätty munan kuljetusta. Episodin mukana ”Sandboxiin” tuli kaksi uutta tasoa, joista toinen on muita paljon suurempi ”Field of Dreams”, jossa on enemmän tavaraa käytettävissä ja 40 tähteä kerättävänä (iOS-käyttäjien pitää ostaa taso erikseen).
Maaliskuussa 2013 julkaistiin episodi ”Road Hogs” (6 tasoa), jossa possujen pitää päästä maaliin mahdollisimman nopeasti.
Vastaanotto
Peli on saanut hyvän vastaanoton. Se sai ensimmäisen viikon aikana yli miljoonaa latausta Google Play -kaupasta ja on saanut siellä suurimmaksi osaksi positiivista palautetta. Viihdesivusto IGN kehui peliä ”parhaaksi mitä Rovio on ikinä julkaissut” antaen arvosanan 9.2/10.
Penžinan piiri
thumb|180px|Penžinan piiri on numero 7 [[Kamtšatkan aluepiirin kartalla]] Penžinan piiri on kunnallinen itsehallintoalue Kamtšatkan aluepiirin Korjakian piirikunnassa Venäjällä. Vuonna 1926 perustetun piirin pinta-ala on 116 086 neliökilometriä. Asukkaita on 2 500 henkeä (vuonna 2009).
Penžinan piiri sijaitsee Ohotanmeren pohjukassa Penžinanlahden ympärillä. Pohjoisessa se rajoittuu Tšukotkan autonomiseen piirikuntaan, idässä Kamtšatkan aluepiirin Oljutorin ja etelässä Karagan piiriin.
Piiriin kuuluu viisi maalaiskuntaa (kylää): Ajanka, Kamenskoje, Manily, Slautnoje ja Talovka. Hallinnollinen keskus on Penžinajoen alajuoksulla sijaitseva Kamenskojen kylä. Asutuskeskuksia on yhteensä seitsemän.
Pohjoiset alkuperäiskansat muodostavat kaksi kolmasosaa piirin väestöstä. Vuonna 2007 korjakkeja oli noin 1 300, evenejä 350 ja tšuktšeja 140 henkeä. Perinteisiä elinkeinoja ovat poronhoito, metsästys, kalastus ja keräilytalous.
Kamenskojessa toimii kotiseutumuseo. Paikallislehtenä ilmestyy Poljarnaja zvezda (”Pohjantähti”). Seudulla sijaitsee Belajajoen luonnonsuojelualue.
Liu Xiaobo
Liu Xiaobo (, 28. joulukuuta 1955 Changchun, Jilin – 13. heinäkuuta 2017 Shenyang ) oli kiinalainen toisinajattelija, ihmisoikeustaistelija ja Kiinan Pen-klubin puheenjohtaja vuodesta 2003 lähtien. Joulukuussa 2009 hänet tuomittiin yhdentoista vuoden vankeusrangaistukseen Kiinan kommunistisen puolueen ja valtion vastaisesta toiminnasta.
Liulle myönnettiin 8. lokakuuta 2010 Nobelin rauhanpalkinto pitkästä ja väkivallattomasta taistelusta ihmisoikeuksien puolesta. Kiina oli jo etukäteen varoittanut Norjan suurkäräjien Nobel-komiteaa myöntämästä rauhanpalkintoa Liulle ja tuomitsi palkitsemisen ”rauhanpalkinnon periaatteiden vastaiseksi” sekä sanoi sen haittaavan Kiinan ja Norjan suhteita. Nobel-komitean puheenjohtaja Thorbjørn Jagland puolestaan muistutti Kiinan sitoutuneen perustuslaissaan sananvapauden kunnioittamiseen.
Liu Xiaobo oli saksalaisen Carl von Ossietzkyn ohella ainoa, jonka saamaa Nobelin rauhanpalkintoa kukaan ei ole ollut vastaanottamassa. Parikymmentä valtiota yhtyi Kiinan boikottiin − monet vasta painostuksen jälkeen − eikä lähettänyt edustajaansa palkinnon myöntämistilaisuuteen Osloon.
Taivaallisen rauhan aukio
Liulla oli tutkinto kahdesta kiinalaisesta yliopistosta. Hän valmistui Jilinin yliopistosta vuonna 1982 ja jatkoi opiskeluaan sekä opetti myöhemmin Pekingin yliopistossa. Liu valmistui filosofian tohtoriksi vuonna 1988. Ammatiltaan hän oli kirjallisuuskriitikko ja professori. Professorina Liu osallistui Tiananmenin eli Taivaallisen rauhan aukion mielenosoitukseen, jossa vaadittiin taloudellisen ja poliittisen liberalisoinnin jatkamista. Liu pidätettiin Tiananmenin protestien jälkeen noin kahdeksi vuodeksi ja jälleen vuonna 1996.
Peruskirja 08
Liun tuomiota on arvosteltu laajasti. Euroopan unionin puheenjohtajavaltiona tuolloin toiminut Ruotsi totesi, että tuomio lisää huolia ilmaisuvapauden kunnioittamisesta sekä oikeudesta oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin Kiinassa. Kiinalaislehdet vaikenivat Liu Xiaobon tuomiosta.
Syöpä
Kesäkuussa 2017 kerrottiin, että Liu Xiaobo oli siirretty vankilasta sairaalahoitoon pitkälle edenneen maksasyövän vuoksi. Aktivistit ja Liun tukijat ovat herättäneet epäilyjä, että Liu Xiaobo ei ehkä saanut vankilassa tarvitsemaansa hoitoa. Heinäkuun alkupuolella Liun tilan kerrottiin huonontuneen niin, että lääkärit olivat kehottaneet Liun omaisia valmistautumaan hänen kuolemaansa, ja hän kuoli 13. heinäkuuta 2017 sairaalassa Shenyangissa. Neljä päivää ennen Liun kuolemaa kahden länsimaisen lääkärin mukaan hänet olisi voitu siirtää länsimaiseen sairaalaan hoidettavaksi. Kiina kielsi siirron. Maailmalla on esitetty runsaasti vastalauseita sille, miten Kiina kohteli Liuta hänen viimeisinä päivinään.
Fibroiini
thumb|250px|Fibroiinin rakenne. Fibroiini (uudismuodoste latinan sanasta fibra, säie, kuitu) on luonnonsilkin toinen pääaines. Se on kemialliselta koostumukseltaan yksinkertainen valkuaisaine, joka kestää mietoja happoja ja emäksiä. Luonnonsilkki muodostuu kahdesta fibroiinikuidusta, jotka liittää toisiinsa serisiinikerros. Fibroiinia on 72–75 prosenttia silkkikuidun painosta. Vaaleanruskean kaksoiskuidun paksuus on 0,025–0,027 millimetriä. Silkkikuituja kiertämällä ja kertaamalla saadaan eri tyyppisiä silkkilankoja.
Nijmegenin Radboud-yliopisto
Nijmegenin Radboud-yliopisto on Alankomaissa Nijmegenissä sijaitseva yliopisto.
Historia
Yliopisto on perustettu vuonna 1923 nimellä Katholieke Universiteit Nijmegen. Aluksi siellä oli 27 opettajaa ja 189 opiskelijaa. Oppilaitos sai alkunsa, kun Alankomaiden katolinen yhteisö halusi perustaa oman yliopiston. Alankomaiden katolilaiset olivat tuolloin vähävaraisia, eikä heillä ollut juuri lainkaan edustusta hallinnossa. Yliopiston saamisesta kilpailivat Nijmegenin kanssa tiukasti 's-Hertogenbosch, Tilburg, Haag ja Maastricht. Toinen maailmansota kohteli yliopistoa ankarasti: Monia merkittäviä edustajia menetettiin. Näihin kuuluivat professorit Robert Regout ja Titus Brandsma, jotka joutuivat Dachaun keskitysleirille. Vuonna 1943 rehtori Hermesdorf kieltäytyi yhteistyöstä saksalaisten kanssa. 22. helmikuuta 1944 yliopisto menetti useita rakennuksiaan pommituksessa. Opetus aloitettiin uudelleen maaliskuussa 1945. Vuonna 1960 opiskelijoita oli 3 000, mutta vuonna 1980 jo 15 000.
1980-luvulta alkaen yliopisto on jatkuvasti pyrkinyt uudistumaan. Yksi maailman voimakkaimmista magneeteista asennettiin sen tiloihin. Vuonna 2004 yliopisto muutti virallisesti nimekseen Radboud Universiteit Nijmegen vuoden 900 tienoilla eläneen katolisen piispan Saint Radboud’n kunniaksi.
Vuonna 2010 Nobelin palkinnon grafeenista saaneet Andre Geim ja Konstantin Novoselov tekivät tutkimuksensa Nijmegenin magneettilaboratoriossa.
Kampus
Yliopiston lääketieteellinen tiedekunta on yhteydessä St Radboud’n yliopistolliseen lääketieteelliseen keskukseen. Tämä on suuri opetussairaala, joka sijaitsee Heyendaalin kampuksella yliopiston muiden rakennusten joukossa. Suunnitteilla on uusia asuinrakennuksia, urheilukeskus ja useita tieteelliseen käyttöön tarkoitettuja rakennuksia. Kampus sijaitsee aivan Heyendaalin rautatieaseman vieressä. Yliopistolta on tiheään liikennöitävä bussiyhteys kaupungin keskustan keskusasemalle.
Tutkijat ja tutkimus
Yliopistolla on mahdollista suorittaa useita erilaisia bachelor- ja master-tasoisia tutkintoja. Se myös ylläpitää tutkimuslaitoksia, joihin kuuluvat NanoLab Nijmegen, Dondersin tajunnantutkimuskeskus ja Dondersin tajunnan aivokuvannuskeskus. Yliopistosta ovat Alankomaiden tiedeneuvoston myöntämän Spinoza-palkinnon voittaneet Anne Cutler (1999), Henk Barendregt] (2002), Peter Hagoort (2005) ja Theo Rasing (2008). Englantilaisen Times Higher Education -lehden vuosina 2004–2009 vuosittain julkaisemalla Times Higher Education – QS World University Rankings -listalla Nijmegenin Radboud-yliopisto arvioitiin vuonna 2009 maailman 220. parhaaksi yliopistoksi.
Pyhän Kolminaisuuden kirkko (Holdgate)
Pyhän Kolminaisuuden kirkko sijaitsee Holdgaten kylässä, Shropshiressa, Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Englannin kirkossa se kuuluu Herefordin hiippakunnan ja Ludlow'n arkkidiakonikunnan alaisuuteen. Kirkko on Grade I -tason suojelukohde.
Arkkitehtuuri
Laiva ja koristeltu kastemalja ovat 1100-luvulta ja tornin yläosa 1400-luvulta. Eteläseinällä on Sheela na gig, joka on ajoitettu 1100-luvulle.
Vermillionin piirikunta
Vermillionin piirikunta on piirikunta Indianan osavaltiossa, Yhdysvalloissa. Vuonna 2000 sen väkiluku oli 16 788. Piirikunnan hallinnollinen keskus on Newport. Se kuuluu Terre Hauten metropolialueeseen. thumb|right|250px|Vermillionin piirikunnan sijainti Indianassa
Historia
Vermillionin piirikunta perustettiin 1. helmikuuta 1824. Se sai nimensä läheisestä Vermilion River -joesta. Piirikunnan nimeen lisättiin toinen l-kirjain, jotta se erottuisi naapuripiirikunnasta, Illinoisin osavaltiossa sijaitsevasta Vermilionin piirikunnasta.
Maantiede
Piirikunnan pinta-ala on 673 km², josta maata on 665 km² ja vesistöjä 8 km².
Väestö
Vuonna 2000 Vermillionin piirikunnassa oli 16 788 asukasta, 6 762 taloutta ja 4 713 perhettä. Väestötiheys oli 25/km². Piirikunnan 7 405 asumisyksikön keskimääräinen tiheys oli 11/km². Asukkaista 98,39 prosenttia oli valkoihoisia, 0,26 prosenttia mustia tai afroamerikkalaisia, 0,24 prosenttia alkuperäiskansoja, 0,12 prosenttia aasialaisperäisiä, 0,02 prosenttia Tyynenmeren saarilta ja 0,16 prosenttia muita rotuja sekä 0,80 prosenttia näistä kahteen tai useampaan ryhmään kuuluvia. Lisäksi 0,64 prosenttia oli mihin hyvänsä rotuun kuuluvia espanjalais- tai latinalaissyntyisiä.
Piirikunnan 6 762 taloudesta 30,80 prosentilla oli kotona asuvia alle 18-vuotiaita lapsia. 57,30 prosenttia oli yhdessä asuvia aviopareja, 9,00 prosentilla perheenpää oli ilman aviomiestä asuva nainen ja 30,30 prosenttia oli perheettömiä. Kaikista talouksista 26,60 prosenttia oli yksin asujia ja 12,90 prosenttia yksin asuvia 65 vuotta täyttäneitä. Talouksien keskimääräinen asukasluku oli 2,44 ja perheiden 2,94.
Piirikunnan väestöstä alle 18-vuotiaita oli 23,80 prosenttia, 18–24-vuotiaita 8,10 prosenttia, 25–44-vuotiaita 27,50 prosenttia, 45–64-vuotiaita 24,90 prosenttia ja yli 65-vuotiaita 15,80 prosenttia. Keski-ikä oli 39 vuotta. Jokaista 100 naista kohti oli 95,00 miestä. Jokaista sataa yli 18-vuotiasta naista kohti oli 92,00 miestä.
Piirikunnan talouksien mediaanitulo oli 34 837 dollaria ja perheiden 41 809 dollaria. Miesten mediaanitulo oli 32 279 dollaria ja naisten 22 647 dollaria. Tulot henkilöä kohden olivat 18 579 dollaria. Noin 6,30 prosenttia perheistä ja 9,50 prosenttia koko väestöstä, 10,40 prosenttia alle 18-vuotiaista ja 12,60 prosenttia yli 65-vuotiaista eli köyhyysrajan alapuolella.
Palawaninpöllönen
Palawaninpöllönen (Otus fuliginosus) on pöllöihin kuuluva lintu. Se on kotoperäinen Filippiineillä, jossa sitä tavataan Palawanilla ja naapurisaarilla Alabaginilla ja Balabacilla, lisäksi vahvistamaton ilmoitus on Calauitilta. Sen elinpiiriä ovat subtrooppiset ja trooppiset alavat metsät, viljelmät ja laidunmaat.
Matti Korhonen (pesäpalloilija)
Matti Korhonen (s. 6. kesäkuuta 1990) on oululainen toisen polven pesäpalloilija.
Korhonen teki ensiesiintymisensä Oulun Lipon edustusjoukkueessa 16-vuotiaana 2007, jolloin hän löi 2+21 juoksua. Seuraavan kauden hän pelasi pääasiassa Lipon farmiseura Muhoksen Pallo-Salamissa. Vuonna 2009 hän toimi Lipon jokerilyöjänä, ja sijoittui runkosarjan lyöjätilastossa kuudenneksi lyötyään yhden kunnarin ja 35 tavallista juoksua. Vuodelle 2013 Korhonen siirtyi Pattijoen Urheilijoiden riveihin. Matti Korhosen isä Jarmo Korhonen pelasi Lipossa 16 kautta 1980–1990-luvuilla. Hän voitti suomenmestaruuden ja sijoittui usealla kaudella lyöjätilaston kärkisijoille. Matin pikkuveli Antti Korhonen pelaa myös Pattijoen Urheilijoissa. Kaudeksi 2011 Matti siirtyi Kankaanpään Mailaan.
Tõnu Õnnepalu
thumb|170px|right|Tõnu Õnnepalu [[Tallinnassa Nikolaoksen­kirkossa vuonna 2009.]] Tõnu Õnnepalu (s. 13. syyskuuta 1962 Tallinna) on virolainen kirjailija, runoilija ja kääntäjä, joka on julkaissut teoksia myös salanimillä Emil Tode ja Anton Nigov.
Elämänvaiheet
Õnnepalu opiskeli Tarton yliopistossa kasvitiedettä ja ekologiaa vuosina 1980–1985 ja työskenteli Hiidenmaalla Laukan koulussa biologian ja kemian opettajana vuodet 1985–1987. Hän julkaisi ensimmäisen runokokoelmansa vuonna 1985 ja on sittemmin työskennellyt vapaana kirjailijana, kääntäjänä ja toimittajana (vuosina 1989–1990 Vikerkaar-lehdessä). Hän on kääntänyt viroksi muiden muassa Charles Baudelairen, Albert Camus'n, Allen Ginsbergin, François Mauriacin ja Marcel Proustin teoksia.
Õnnepalu saavutti maailmanlaajuista kuuluisuutta vuonna 1993 esikoisromaanillaan Enkelten siemen (vir. Piiririik). Romaani käännettiin 14 kielelle.
Erkki-Sven Tüürin kuoroteos Inquiétude du Fini perustuu Õnnepalun tekstiin.
Pigault-Lebrun
Charles Antoine Guillaume Pigault-Lebrun, oikea nimi Pigault de l’Épinoy (1753 Calais, Ranska – 1835) oli ranskalainen romaani- ja komediakirjailija. Hän teki nuorena muutamia hairahduksia, joiden vuoksi ankara isä järjesti hänet vankilaan. Kokeiltuaan sotilaana, näyttelijänä ja kielenopettajana Pigault-Lebrun tuli 1790-luvulla tunnetuksi romaanien ja näytelmien kirjoittajana. Hän pääsi isänsä kanssa sovintoon ja toimi 1806–1824 tullivirkailijana.
Pigault-Lebrunin kertomuksissa on luontaista intoa, hedelmällistä mielikuvitusta ja loputonta hyväntuulisuutta, mutta ne liikkuvat häkeltymättä karkeiden ruokottomien seikkailujen alueella. Vaikutelmaa pehmentää jossain määrin jatkuva viha kaikkea sortoa vastaan sekä tunteiden välähdykset. Parhaita hänen 24 romaanistaan ovat L’enfant du carnaval (1792), Les barons de Felsheim (1798), La folie espagnole (1799), Mon oncle Thomas (1799) ja M. Botte (1802). Lähes yhtä menestyksekäs Pigault-Lebrun oli komedioidensa ja vaudevillenäytelmiensä ansiosta. Onnistuneimpia ovat L’amour et la raison (1791), Le petit matelot, Les empiriques ja Les rivaux d’eux-mêmes (1798). Lisäksi Pigault-Lebrun kirjoitti muun muassa vähäarvoisen teoksen Histoire de France (1823–1828). Hänen kootut teoksensa Oeuvres complètes julkaistiin 1822–1824. Pigault-Lebrunin tyttärenpoika oli näytelmäkirjailija Émile Augier.
Dominoteoria
pienoiskuva|350px|Dominoteoria sellaisena kuin sen arveltiin etenevän 50-luvulla. Dominoteoria on kylmän sodan aikainen yhdysvaltalainen poliittinen teoria, jonka mukaan jos kommunistit saisivat vallan jossain maassa, sen naapurimaidenkin hallitukset kaatuisivat kuten dominopalikat. Teoria koski lähinnä Indokiinaa. Sen hahmotteli Yhdysvaltain presidentti Dwight D. Eisenhower puheessaan vuonna 1954.
Presidentti Dwight D. Eisenhowerin puhe 7. huhtikuuta 1954 käsitteli Yhdysvaltain liittolaismaita Kaakkois-Aasiassa. Hän esitti näiden maiden edustavan dominonappuloita. Eisenhower sanoi: ”Se on kuin dominopeliä, jossa yhden dominonappulan kaataminen kaataa koko rivin”. Jos kommunistit ottaisivat vallan Indokiinassa, he saisivat hallintaansa myös Burman, Thaimaan ja Indonesian. Tästä strategisesta asemasta he voisivat voittaa myös Japanissa, Formosalla, Filippiineillä, Australiassa ja Uudessa-Seelannissa.
Neuvostojoukot olivat valloittaneet Mantšurian toisen maailmansodan lopussa ja tarjonneet sotilasapua Mao Zedongin kommunisteille Kiinan sisällissodan lopussa 1946–1949. 25. kesäkuuta 1950 Neuvostoliiton liittolainen Kim Il-Sung aloitti hyökkäyksen Etelä-Koreaa vastaan. YK:n joukot liittyivät etelän puolelle, mutta kriisistä tuli yhteenotto Kiinan ja Neuvostoliiton kanssa.
Päädyttiin siihen, että Kaakkois-Aasian maat saataisiin Yhdysvaltain puolelle. Keskeisiä kysymyksiä olivat, mihin asti tämän dominorivin pitäisi ulottua ja mitä valtioita tähän puolustusliittoon otettaisiin. Päädyttiin Thaimaan, Burman, Malesian, Indonesian, Intian, Filippiinien, Taiwanin, Japanin, Australian ja Uuden-Seelannin mukaan ottamiseen. Nämä muodostaisivat puolustuslinjan kommunistisia maita kuten Neuvostoliittoa, Kiinaa ja Pohjois-Koreaa vastaan. Tällä puheella hän korosti näiden maiden liittymisen tärkeyttä ja pysymistä Yhdysvaltain liittolaisina.
Jos yhdenkään epäiltiin liittyvän kommunistiseen liittoutumaan, tämä horjuttaisi alueen turvallisuuspoliittista tasapainoa. Tämä puhe vaikutti SEATO:n, Kaakkois-Aasian sopimusjärjestön perustamiseen vuonna 1954.
Myös Eisenhowerin seuraajat pitivät teoriaa arvossa, erityisesti John F. Kennedy ja Lyndon B. Johnson. Vietnamin sodan päädyttyä lopulta epäonnistumiseen ja Neuvostoliiton saavutettua Yhdysvaltoja vastaavan ydinasearsenaalin seuraavat presidentit harjoittivat lievennettyä rajoittamispolitiikkaa, joka tunnettiin nimellä détente. Presidentti Ronald Reaganin hallinnon aikana rajoittamispolitiikka hylättiin ja tavoitteeksi tuli Neuvostoliiton tuhoamispyrkimys asevarustelun keinoin.
Pirkan Hölkkä
Pirkan Hölkkä on vuotuinen syksyisin Valkeakoskelta Tampereelle juostava tai käveltävä kaikille avoin tapahtuma. Hölkän järjestää Tampereen Taivaltajat ja Valkeakosken Retkeilijät. Lähtö tapahtuu joka vuosi lokakuun ensimmäisenä sunnuntaina yhteislähtönä klo 10.00 Valkeakosken Tehtaan kentältä. Maali on Tampereen aikuiskoulutuskeskuksen pihassa Nirvan kaupunginosassa. Matkan pituus on 33 km. Reitti on vaihtelevasti katuosuutta, pururatoja, metsäteitä ja -polkuja. Asfaltin osuus reitillä on vain noin viisi kilometriä. Järjestäjien tavoitteena on ollut sisällyttää reitille mahdollisimman paljon metsäpolkuja ja pikkuteitä, jotta syksyinen luonto tulisi lähelle hölkkään osallistujia.
Vuoden 2017 Pirkan Hölkkä oli sen historian 48. Hölkkä on juostu joka vuosi vuodesta 1970, joten Pirkan Hölkkä on Suomen vanhimpia kaikelle kansalle suunnattuja juoksutapahtumia. Keskimääräinen osanottajamäärä on hieman yli 1700. Vuonna 2017 maaliviivan ylitti 1 295 kuntoilijaa.
Pirkan Hölkässä on seitsemän sarjaa: naiset (N), miehet (M), ikämiehet (M40), veteraanit (M50), kävelijät ja sauvakävelijät, naiset (N45) ja superveteraanit (M60). Vuoden 2007 Hölkässä oli mukana 18 hölkkääjää, jotka ovat osallistuneet kaikkiin Hölkän historian hölkkiin. Kilpasarjojen voittajille luovutetaan pokaalit. Lisäksi on muita pienempiä palkintoja.
Pirkan Hölkkä on osa Pirkan Kierrosta. Pirkan Kierroksen muut osatapahtumat ovat Pirkan Hiihto (90 km), Pirkan Pyöräily (220 km, 134 km) ja Pirkan Soutu (33 km, 17,5 km).
Karl-Erik Forssell
Karl-Erik Forssell (27. marraskuuta 1905 Helsinki − 2. toukokuuta 1995 Turku) oli Porvoon hiippakunnan järjestyksessä kolmas piispa.
Karl-Erik Forssell vihittiin papiksi vuonna 1927. Hän valmistui teologian lisensiaatiksi Åbo Akademissa vuonna 1949 ja väitteli teologian tohtoriksi vuonna 1955.
Forssell toimi Pernajassa apupappina vuosina 1927−1931 ja kappalaisena vuosina 1931−1935. Tämän jälkeen hän työskenteli Turun ruotsalaisen seurakunnan kappalaisena vuosina 1935−1953 ja kirkkoherrana vuosina 1953−1961. Vuosina 1956−1961 hän oli Porvoon hiippakunnan tuomiokapitulin asessori.
Porvoon piispa (1961–1970)
Vuonna 1961 hänet valittiin Porvoon hiippakunnan piispaksi ja hän toimi tässä virassa eläkkeelle jäämiseensä vuoteen 1970 saakka. Forssell profiloitui piispan tehtävässä edeltäjästään poiketen enemmän hengelliseksi kuin hallinnolliseksi johtajaksi.
Heinz Hoppichler
Heinrich "Heinz" Hoppichler (27. syyskuuta 1905 – ?) oli itävaltalainen rattikelkkailija. Hän osallistui 46-vuotiaana Oslon olympialaisissa 1952 kaksikkoon ja nelikkoon. Hoppichler sijoittui kaksikoissa kuudenneksitoista Wilfried Thurnerin kanssa. Itävallan nelikkokelkka puolestaan joutui keskeyttämään kilpailun eikä saanut sijoitusta.
Deep Cuts
Deep Cuts on ruotsalaisen elektropop-duon The Knifen toinen albumi. Se julkaistiin Ruotsissa ja Suomessa vuonna 2003. Levyn julkaisi Rabid Records -levy-yhtiö. Vuonna 2006 levystä julkaistiin erikoispainos, joka sisälsi kolme lisäkappaletta ja DVD-levyn musiikkivideioista. Levy-yhtiö Mute Records julkaisi levyn myös Yhdysvalloissa loppuvuonna 2006.
Albumin ensimmäinen single Heartbeats julkaistiin Ruotsissa 27.12.2002. Kappaleesta tuli hitti viimeistään José Gonzálezin tekemän akustisen coverin myötä. Gonzalésin versio kappaleesta soi Sony Bravia -televisiomerkin tv-mainoskampanjassa. Kappaleen alkuperäinen versio valittiin 2000-luvun 15. parhaaksi biisiksi nettilehti Pitchfork Median äänestyksessä.
Tulvakääpä
Tulvakääpä (Tyromyces fumidiceps) on Suomessa erittäin harvinainen ja uhanalainen kääpälaji. Se elää kosteissa lehtometsissä, tulvarannoilla ja yleensäkin veden läheisyydessä makaavilla puunrungoilla. Isäntäpuita ovat monet lehtipuut, kuten lepät ja vaahtera.
Yksivuotinen itiöemä on tyypiltään pileaattinen tai puoliresupinaattinen, yleensä yksittäin tai muutaman lakin ryhminä kasvava. Tuore itiöemä on pehmeä ja vetinen, kuivana se muuttuu hauraaksi ja liitumaisesti mureneva. Mattainen yläpinta on nuorena (kerman)valkoinen ja värjäytyy kasvaessaan tyvestä aloittaen harmaaksi. Lakin reuna on terävä ja valkoinen, pillipinta valkea ja kolhiintuneista kohdistaan vihertävä. Kulmikkaita pillejä on 4-6 millimetrillä. Lohkopinnassa näkyvät erisävyisinä harmaanvalkoinen malto ja tyvestään hieman vihertävä pillikerros, käävän kokonaispaksuus on 2-3 mm. Kuivat pillit ovat kerman tai vaalean toffeen värisiä. Tulvakäävässä on hyvä kaneliin tai anikseen vivahtava hedelmän tuoksu. Vertaa kangasmetsissä kasvavaan kanadankääpään ja tuoksuttomaan harmokääpään.
Ammunnan maailmanmestaruuskilpailut 1929
Vuoden 1929 ammunnan maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin Tukholmassa, Kilpailut olivat 26. maailmanmestaruuskilpailut ammunnassa. Ohjelmassa olivat perinteisesti vapaakivääri, vapaapistooli ja sotilaskiväärikilpailut, sekä uusina lajeina pienoiskivääri, jolla ammuttiin makuulta ja pystystä sekä henkilökohtainen että joukkuekilpailu, hirviammunta, jossa kisattiin erikseen kerta- ja parilaukauksissa, sekä haulikkoammunta, Trap.
Krister Niilonpoika Vaasa
Krister Niilonpoika Vaasa (Krister Nilsson Vasa) (s.n. 1365 k. 1442) oli Ruotsin drotsi ja Viipurin linnanpäällikkö vuodesta 1417. Hänen vanhempansa olivat  Nils Kettilsson (Vasa) ja Christina Jonsdotter (Rickebyätten). Krister Vaasa mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1396 jolloin hänet lyötiin ritariksi.
Hänen tavoitteensa oli saada Viipuri Venäjän-kaupan tapulipaikaksi, ja siinä tarkoituksessa hän puolusti sen etuja hansaa, Tallinnaa ja venäläisiä vastaan. Hän toimi välittäjänä, kun Eerik Pommerilaisen ja ruotsalaisten välit katkesivat. Hänet valittiin vuonna 1435 kuninkaan ehdokkaana drotsiksi. Hän joutui kuitenkin valtataisteluun marskin, myöhemmin valtionhoitajan Kaarle Knuutinpojan (Karl Knutsson Bonde) kanssa. Suomessa se vaikutti siten, että Kaarle oli Karjalan talonpoikaislevottomuuksien johtajan Filippuksen suojelija. Hän vangitutti Krister Niilonpojan vuonna 1439 ja pakotti tämän luopumaan Ruotsissa olevista läänityksistä. Kun Kristofer Baijerilainen nousi 1441 kuninkaaksi, Krister Niilonpoika joutui luovuttamaan Viipurin Kaarle Knuutinpojalle Raaseporia ja Kastelholmaa vastaan. Hän kuoli kuitenkin edellisenä päivänä.
Krister Niilonpoika oli naimisissa kaksi kertaa. Ensimmäinen puoliso oli  Margareta Johansdotter (Moltke) (k. 1413), lapset Kristina ja Karl. Toinen puoliso oli Margareta Eriksdotter Krummedige (k. 1451), lapset Johan, Birgitta ja Nils.
Małgorzata Roszkowska
Małgorzata Danuta Roszkowska (s. 26. syyskuuta 1967 Białystok) on puolalainen entinen judoka. Hän edusti seuratasolla Hetmana Białystokia.
Roszkowska voitti ensimmäisen kahdeksasta Puolan-mestaruudestaan alle 48-kiloisten sarjassa vuonna 1986. Hän sai pronssia EM-kisoissa Helsingissä 1989 ja oli MM-kilpailujen viides 1991. Roszkowska jäi jaetulle kuudennelletoista tilalle Barcelonan olympialaisissa 1992, mutta sijoittui kolmannelle sijalle Tokiossa pidetyissä vuoden 1995 maailmanmestaruuskilpailuissa. Hän oli jaetulla seitsemännellä sijalla olympialaisissa 1996.
Aboa Vetus Ars Nova
Aboa Vetus Ars Nova (aiemmin Aboa Vetus & Ars Nova) on vuonna 1995 toimintansa aloittanut historian ja nykytaiteen museo Turun keskustassa, historiallisessa Rettigin palatsissa. Museo on yksi Turun kolmesta taidemuseosta. Museon latinankielinen nimi tarkoittaa ”Vanhaa Turkua ja uutta taidetta”, mikä viittaa Daniel Jusleniuksen vuonna 1700 julkaistuun väitöskirjaan Aboa Vetus et Nova. Museon omistaa Matti Koivurinnan perustama Aboa Vetus Ars Nova säätiö.
Museo jakautuu kahteen osaan: maanalainen Aboa Vetus -puoli esittelee Turun arkeologiaa ja alueelta esiin kaivettuja keskiaikaisten kivitalojen raunioita ja esinelöytöjä. Ars Nova -puoli puolestaan esittelee nykytaidetta säätiön taidekokoelmien ja vaihtuvien näyttelyiden kautta. Aboa Vetus Ars Nova on Varsinais-Suomen suosituimpia nähtävyyksiä.
Aboa Vetus
thumb|Yleisnäkymä Aboa Vetus -museoon. thumb|Museon perusnäyttelyssä esillä olevat kaivauksissa löytyneet koiran ja sian luurangot.
Museon arkeologinen puoli Aboa Vetus ("Vanha Turku") esittelee elämää keskiajan Turussa paikoillaan säilyneiden kivitalojen raunioiden ja alueen tutkimuksissa tehtyjen arkeologisten esinelöytöjen kautta. Aboa Vetuksen on esillä kaikkiaan viiden keskiaikaisen kivitalon rauniot, minkä lisäksi museon aulassa ja sisäpihalla on lisää muurattujen talojen raunioita. Koko museoalueen halki kulkee esiin kaivettu historiallinen Luostarin jokikatu, joka oli ennen Turun paloa vuonna 1827 yksi Turun pääkaduista. Aboa Vetus-museon alue kuuluu historialliseen Luostarikortteliin, joka oli yksi keskiajan Turun neljästä kaupunginosasta eli korttelista. Sekä kortteli että katu ovat saaneet nimensä sen päässä Kaskenmäessä sijainneesta Pyhän Olavin dominikaanikonventista.
Keskiaikaiset kivirakennukset
Kaivausten keskiössä ovat olleet alueen keskiaikaiset kellarit. Vanhimmat niistä on ajoitettu dendrokronologisesti 1390-luvulle, ja loput on rakennettu 1400-luvun kuluessa. Aboa Vetuksen alue käsittää viiden keskiaikaisen kivitalon rauniot. Kivi-tiilitalojen rakentaminen liittyy kaupungin yleiseen muutokseen puurakennuksista kivirakennustkantaan 1300-luvun loppupuolella ja 1400-luvun alussa. Arkeologisten havaintojen perusteella Aboa Vetuksen alue voidaan karkeasti jakaa kolmeen eri käyttöjaksoon: 1) 1200-luvulta 1300-luvun loppuun museon alueella oli vain hirsirakennuksia, kunnes 2) alueelle alettiin 1390-luvulta eteenpäin rakentaa asuinrakennuksia ja liiketiloja kivestä ja tiilestä. 3) 1600-luvun puolivälissä iso osa alueen vanhaa ja huonokuntoista rakennuskantaa purettiin uuden aukion tieltä.
Museoalueen kivitalot ovat raunioituneet hyvin eri aikaan: osa 1600-luvulla, osa Rettigin palatsin rakentamisen yhteydessä vuonna 1928 ja osa vasta 1990-luvulla museon perustamiseen liittyneissä kartoittamattomissa purkutöissä. Näiden eri aikaisten muutosten museoiminen sekä rakennusjäännösten konservointi ja säilyttäminen asettavat museolle jatkuvia haasteita. Rakenteisiin vaikuttavat muun muassa pohjaveden muutokset, routa, sadeveden määrä ja maaperän liikkuminen. Maan liikkumiseen liittyy myös geologian ja arkeologian välinen ristiriita: geologisen tulkinnan mukaan merenpinta on Turussa keskiajalla ollut tasossa 3,5–5 m mpy, kun taas Aboa Vetuksen kivitalojen alimmat muuratut osat ovat tasossa 2 m mpy ja hirsiarinat tätäkin syvemmällä. Joko raskaat rakennukset ovat aikojen kuluessa painuneet alaspäin tai sitten Turun rannansiirtymäkronologiaa tulisi tarkistaa.
Aboa Vetuksen alue kirjallisissa lähteissä
Kirjallisista lähteistä selviää tietoja Aboa Vetuksen alueen talojen omistajista ja asukkaista 1500-luvulta lähtien, ja vanhin tieto koskee niin kutsutun suuren kivitalon omistajaa Paraisten kirkkoherrasta Elias Espingistä, jolle talo kuului 1580-luvulla. Arkeologit arvelevat, että kivitalot ovat olleet pääasiassa saksalais- ja ruotsalaisperäisen porvariston asuin- ja liiketiloja. Luostarikorttelissa tiedetään kuitenkin keskiajalla sijainneen myös kiltataloja ja tuomiokirkon prebendoja. Aboa Vetuksen Itäisen rantakadun puoleiset kellarit ovat keskiajan jälkeen kuuluneet muun muassa G. A. Petreliuksen perustamalle Auran kylpylaitokselle, joka oli toiminnassa vuodesta 1874 vuoteen 1907. Kylpylaitos myytiin Rettigien tupakkatehtaalle, joka toimi rakennuksessa sen purkamiseen asti vuonna 1928.
Arkeologinen tutkimus
1990-luvun kaivauksissa ongelmia aiheutti muun muassa tiukka aikataulu ja se, että tutkittavasta alueesta tuli saada aikaan toimiva museoalue. Tästä syystä kaivausmetodiikka pidettiin yksinkertaisena, eikä esimerkiksi kellareiden eri täyttömaakerroksia dokumentoitu erikseen. Aboa Vetuksen kaivaus oli kuitenkin Suomen ensimmäinen laaja kaupunkikaivaus, jossa yleiskartoitus tehtiin suoraan digitaaliseen muotoon takymetrilla. Kaivauksen loppuessa vuonna 1995 museoon jäi vielä joitakin kaivamattomia alueita. Kivitalojen säilyttämisestä seurasi myös, että niiden seinien ja lattioiden alle jäi mahdollisesti alueen varhaisinta historiaa. Näitä varhaisimpia kerroksia alettiin estiä vuonna 2005 uudelleen käynnistetyissä arkeologisissa tutkimuksissa, joissa useissa kohti kaivettiin 1990-luvun kaivausten jättämää lattiapintaa syvemmälle.
Esinelöydöt
1990-luvun kaivaukset tuottivat suuren määrän esinelöytöjä: ilman luita löytöjä oli yhteensä lähes 40 000. Näistä 30 prosenttia on peräisin kellareiden täytemaasta. Kotieläinten luita museosta on löytynyt noin 800 kiloa. Esinelöydöt edustavat kaupunkikulttuuria keskiajalta 1900-luvulle. Löytöaineistoon kuuluu keskiaikaisia nahkaesineitä kuten kenkiä ja puukontuppia, lasi- ja keramiikka-astioita , uunikaakeleita ja erilaisia metalliesineitä, kuten veitsiä ja nauloja. Keskiaikaa nuoremmassa aineistossa suurin esineryhmä ovat saviset niin kutsutut liitupiiput. Harvinaisiin löytöihin puolestaan lukeutuu esimerkiksi keskiaikainen kultasormus.
Legenda Pyhän Annan luostarista
Luostarikorttelissa on sitkeänä elänyt tarina alueella keskiajalla sijainneesta Pyhän Annan nunnaluostarista, joka olisi ollut vain kivenheiton päässä Kaskenmäessä sijainneen Pyhän Olavin dominikaanikonventin sisarluostari. Arkeologinen löytöaineisto ei kuitenkaan tue luostarin olemassaoloa. Luostarin sijainnin nykyisellä Aboa Vetus Ars Nova -museon alueella mainitsi novellissaan Eräs uni jo vuonna 1861 lapsuutensa Luostarikorttelissa viettänyt Fredrika Runeberg. Legendaa Rettigin palatsin tontin kellareiden liittymisestä nunnaluostariin pönkitettiin vuonna 1905, kun Auran kylpylaitoksen vahtimestari väitti löytäneensä yhdestä kylpylän kellarista kahden naisen luurangot. Näiden vainajien kohtalo on kuitenkin tuntematon: Jenny Maria Tallgrenin mukaan ”kaikki tuhottiin – ilman että asiantuntijaa kutsuttiin paikalle”.
Ars Nova
Museon nykytaiteen puoli Ars Nova jakautuu kahteen kerrokseen. Ensimmäisessä kerroksessa on esillä vuosittain vaihtuvia näyttelyitä, ja yläkerrassa vaihtuvia kokoonpanoja Aboa Vetus Ars Nova säätiön kokoelmasta. Ensimmäisen kerroksen näyttelytila koostuu erikokoisita huoneista, joissa on hyvin vähän jälkiä Rettigien aikaisesta käytöstä. Museon toisessa kerroksessa taas on säilytetty elementtejä alkuperäisestä sisustuksesta: jalopuuverhoiltu käytävä ja vihreällä marmorilla päällystetty kylpyhuone muistuttavat palatsin menneistä asukkaista. Ars Novan toisesta kerroksesta aukeaa myös näkymä palatsin ranskalaiseen puutarhaan. Rettigien aikaan museon ensimmäinen kerros toimi kellarina ja toinen kerros makuuhuoneina.
Vuonna 2011 Ars Novan yhteyteen avattiin Takkahuone-niminen galleriatila, joka esittelee pienempiä näyttelyprojekteja. Aboa Vetus Ars Nova säätiö ylläpitää taiteilijaresidenssiä, josta kutsutaan taiteilijoita pitämään näyttelyitä Takkahuoneessa. Vuosina 2003–2018 Aboa Vetus Ars Nova järjesti kaikkiaan kahdeksan nykytaiteen Turku Biennaali -näyttelyä, joilla oli kulloinkin ulkopuolinen kuraattori.
Aboa Vetus Ars Nova säätiön taidekokoelma
Aboa Vetus Ars Nova säätiön taidekokoelma käsittää yli kuusisataa teosta. Kokoelmaan kuuluu suomalaisia ja länsimaisia töitä 1800-luvun loppupuolelta lähtien – pääpaino on kuitenkin 1950-luvun puolivälin jälkeisessä taiteessa ja nykyajassa. Kokoelmaan, jonka pohjana on kauppaneuvos Matti Koivurinnan taidekokoelma, hankitaan säännöllisesti lisää teoksia. Kokoelmaan kuuluu muun muassa Picasson, Max Ernstin, Auguste Herbinin, André Massonin, Andy Warholin sekä David Hockneyn töitä. Kokoelman suomalaisia tähtiä ovat esimerkiksi Otto Mäkilä, Lars-Gunnar Nordström, Matti Kujasalo, Veikko Hirvimäki sekä Jan-Erik Andersson. Myös museon julkisivulla on kaksi säätiön kokoelmaan kuuluvaa julkista teosta: Hanna Vihriälän suunnittelema Elephant Square – Norsuaukio sekä museon muurissa Fredrika Runebergin synnyinkodin kohdalla oleva Jan-Erik Anderssonin toteuttama Fredrika Runeberg ja piste.
Museorakennus
Museo sijaitsee Valter Jungin suunnittelemassa, Rettigin palatsina tunnetussa barokkiklassismia edustavassa rakennuksessa Aurajoen itärannalla. Palatsin rakennutti tupakkatehtailija Hans von Rettig perheensä yksityisasunnoksi, ja se valmistui vuonna 1928. Piirustukset tehtiin arkkitehtiveljesten Valter ja Bertel Jungin arkkitehtitoimistossa Helsingissä, vaikkakin varsinainen suunnittelija oli Valter, veljeksistä nuorempi.
Palatsi jäi Hans von Rettigin kuoleman jälkeen vuonna 1979 tyhjilleen, kunnes sen osti 1980-luvun lopulla Turun Työväen Säästöpankki. Kiinteistö siirtyi kuitenkin jo vuonna 1991 Matti Koivurinnan Säätiön (nyk. Aboa Vetus Ars Nova säätiö) omistukseen, ja palatsissa aloitettiin muutostyöt nykytaiteen museon perustamiseksi. Aboa Vetus Ars Nova -museo avautui vuonna 1995.
Josefa Iloilo
thumb|left|Iloilo (oikealla) kättelemässä Yhdysvaltain suurlähettiläs Steven McGannia. Ratu Josefa Iloilo Uluivuda (29. joulukuuta 1920 – 6. helmikuuta 2011) oli fidžiläinen poliitikko, joka toimi maansa presidenttinä kahteen kertaan: 13. heinäkuuta 2000 – 5. joulukuuta 2006 ja 4. tammikuuta 2007 – 30. heinäkuuta 2009.
Iloilo syntyi Viti Levulla. Ennen poliittisella urallaan menestymistä hän työskenteli opettajana. Hänestä tuli alun perin varapresidentti 18. tammikuuta 1999; Kamisese Maran viraltapanon jälkeen hän nousi presidentiksi 13. heinäkuuta 2000.
Korkeasta iästään huolimatta Iloilo aloitti uuden kauden maaliskuussa 2006. Saman vuoden joulukuussa Fidži ajautui pahemman luokan poliittiseen kaaokseen, ja amiraali Frank Bainimarama kaappasi Iloilon vallan. Hän kuitenkin antoi Iloilolle tämän valtionpäämiehen arvon takaisin 4. tammikuuta 2007 ja on itse toiminut siitä lähtien maan pääministerinä.
Iloilo vietti 85-vuotispäiväänsä Lautokalla joulukuussa 2005. Hän sairasti Parkinsonin tautia. Iloilo jäi eläkkeelle elokuussa 2009. Hän kuoli helmikuussa 2011.
Bill Gadsby
pienoiskuva
William Alexander Gadsby (8. elokuuta 1927 Calgary, Alberta, Kanada – 10. maaliskuuta 2016 ) oli kanadalainen jääkiekkoilija ja jääkiekkovalmentaja. Puolustaja Gadsby pelasi Chicago Black Hawksissa, New York Rangersissa ja Detroit Red Wingsissä National Hockey League -liigassa.
Häntä pidetään yhtenä parhaista pelaajista, jotka eivät voittaneet urallaan Stanley Cupia. Vaikka pelasikin samaan aikaan puolustajasuuruus Doug Harveyn kanssa, hänet valittiin NHL:n ykköstähdistöön kolmesti.
Bill Gadsby toimi Detroit Red Wingsin päävalmentajana 1968–1970.
Moritz Volz
Moritz Volz (s. 21. tammikuuta 1983 Siegen) on Saksasta kotoisin oleva jalkapallopuolustaja, joka pelaa Bundesliiga-seura St. Paulissa.
Suomumatelijat
Luokittelu
Perinteisesti lahko on jettu kolmeen alalahkoon:
Moritz Volz
Volzin aikaisempia seuroja olivat Schalke, Arsenal, Wimbledon ja Fulham. Hän on edustanut Saksan maajoukkuetta junioritasolla ja nimetty myös kerran aikuisten maajoukkueeseen vuonna 2004, muttei saanut peliaikaa.
Suomumatelijat
Luokittelu
Liskot muodostavat kuitenkin parafyleettisen ryhmän, minkä takia liskoista taksonomisena ryhmänä on luovuttu joissakin uudemmissa luokitteluissa. Tässä eräs uusi luokittelu (ilman sukupuuttoon kuolleita taksoneita):
Moritz Volz
30. joulukuuta 2006 Volz teki valioliigahistorian 15 000:n maalin ottelussa Chelseaa vastaan. Valioliigan sponsoriyritys myönsi tästä syystä hänelle 15 000 puntaa lahjoitettavaksi vapaasti valittavaan hyväntekeväisyyskohteeseen. Tämän maalin johdosta hänelle on annettu lempinimi 15,000 Volz.
Seiskarinkoira
Seiskarinkoira oli alun perin Seiskarin saariston alueella käytetyistä hyljekoirista polveutunut harvinainen koirarotu. Nykyinen seiskarinkoira on jalostusohjelma, jonka tarkoituksena on luoda uudelleen alkuperäisen seiskarinkoiran kaltainen koirarotu. Nykyinen seiskarinkoira ei ole Suomen Kennelliiton eikä FCI:n tunnustama. Sen jalostusta valvoo ja kannan rekisteriä ylläpitää Seiskarinkoirakerho ry.
Historia
Talvisodan edellä lokakuussa 1939 tehdyn Seiskarin ja muiden Suomenlahden ulkosaarten saarelaisten evakuoinnin yhteydessä valtaosa hyljekoirista jäi joko kotisaarilleen tai ammuttiin. Saarille jääneet nääntyivät vähitellen nälkään. Rotu harvinaistui ja hävisi 1950-luvulla hylkeenpyynnin vähetessä lähes kokonaan tai sekoittui muihin rotuihin. Yleensä se on väriltään musta tai ruskean eri sävyinen, tassuissa, hännänpäässä ja rinnassa saa olla valkoista. Alun perin Suomenlahden hyljekoirat olivat väriltään vaaleankirjavia mutta ennen 1800-luvulla tapahtunutta risteytymistä lähes valkoisia.
Seiskarinkoiran hävittyä 1950-luvulla miltei kokonaan on rotua sittemmin kehitetty jäljelle jääneistä rippeistä.
Jalostus
Nykyinen seiskarinkoiran jalostusprojekti ei koostu puhtaasti seiskarilaisista hyljekoirista vaan on niiden rekonstruktio, jonka määritelmä perustuu aikalaislähteisiin ja perimätietoon alkuperäisistä Seiskarin koirista.
Uutta seiskarinkoiraa jalostetaan avoimella kantakirjalla, millä yritetään välttää liian pienen kannan perimän yksipuolistuminen ja perinnölliset viat. Jalostuskantaan hyväksytään määritelmän mukaisia yksilöitä rotutaustasta riippumatta. Kantaan lisättävät koirat ovat enimmäkseen pystykorvataustaisia sekarotuisia. Jalostuksen tärkein periaate on kannan terveys.
Ominaisuudet
Nykyisten seiskarinkoirien jalostuksessa tavoitellaan seuraavan määritelmän mukaista tyyppiä: urosten korkeus 47–53 senttimetriä, narttujen 44–50 senttimetriä. Paino on suhteessa koiran korkeuteen, yleensä 14–20 kilogrammaa. Yleisvaikutelma on kevyt ja hieman korkeuttaan pidempi pystykorva.
Pää on muodoltaan kiilamainen kolmio, ja otsapenger on loivahko. Korvat ovat pystyt ja mahdollisesti kärjestä taittuvat, ihanteellisesti leveyttään korkeammat. Kuono on pitkän- ja sironpuoleinen, ja häntä kiertyy selän päälle. Takajaloissa on kannukset. Raajojen kulmaukset ovat normaalit, ja koiran liikkeet ketterät.
Turkin päällikarva on lyhyehköä, vartalonmyötäistä ja vettä hylkivää, aluskarva on havaittavaa. Väritys on musta, ruskea tai mustan- tai ruskeankirjava.
Koira on luonteeltaan sosiaalinen ja ystävällinen ihmisiä kohtaan.
Ellen Kushner
thumb|Kushner (vasemmalla) yhdessä puolisonsa [[Delia Shermanin kanssa vuonna 2007.]] Ellen Kushner (s. 6. lokakuuta 1955 Washington, DC) on yhdysvaltalainen fantasiakirjailija ja radiotoimittaja. Kushnerin romaani Thomas Riiminiekka (1990) voitti World Fantasy -palkinnon ja Mythopoeic-palkinnon 1991. Suomessa se voitti vuoden parhaalle käännösfantasiateokselle jaettavan Tähtifantasia-palkinnon vuonna 2009.
Uransa alussa Kushner kirjoitti Choose Your Own Adventure -pelikirjoja. Hänen esikoisromaaninsa Swordspoint julkaistiin vuonna 1987. Sen kanssa samaan fantasiamaailmaan ovat sittemmin sijoittuneet myös hänen kirjansa Fall of Kings (2002, yhdessä Delia Shermanin kanssa) ja Priviledge of the Sword (2006). Fantasiakirjallisuuden asiantuntijan Jukka Halmeen mukaan Kushner on ”tarkkanäköinen ja omintakeinen fantasiakirjailija, jonka teoksissa esiintyy voimakkaana ajatus fantasian moninaisuudesta”.
Kushner on juutalaista syntyperää ja kasvanut Ohiossa. Hän asuu New Yorkissa yhdessä vaimonsa Delia Shermanin kanssa (he avioituivat 1996). Hän juonsi radio-ohjelmaa Sound & Spirit vuosina 1996−2010. Hän on työskennellyt myös opettajana ja luennoitsijana.
Kushner oli kunniavieraana vuoden 2010 Finnconissa Jyväskylässä.
Selim Sorthan
Selim Sanfrid Sorthan (29. toukokuuta 1871 Turku – 11. tammikuuta 1951 Hirvensalmi) oli suomalainen ruotsin kielellä kirjoittanut runoilija.
Sorthanin vanhemmat olivat turkkuri Otto Wilhelm Sorthan ja Lovisa Josefina Rosendal. Hän pääsi ylioppilaaksi Turun lyseosta 1891. Sorthan toimi valokuvaajana Turussa ja Naantalissa. Hän oli viimeksi Naantalin matkailutoimiston johtajana.
Matkaopas
Matkaopas on vapaamuotoinen ammattinimike, jota käytetään henkilöstä, joka toimii matkailualan opastustehtävissä.
Eri tyyppisiä oppaita
Kotimaan matkaopas opastaa Suomessa sekä koti- että ulkomaisia turistiryhmiä. Omalla asiantuntemuksellaan opas välittää matkailijoille matkakohteen tietoa. Useimmat oppaat tekevät osa-aikaista freelancetyötä. Toimeksiantajia ovat matkailu- ja matkatoimistot, opaskeskukset, matkanjärjestäjät, liikenneyhtiöt sekä yritykset. Kotimaan matkaopas työskentelee tavallisesti kaupunkien ja kuntien paikallis- ja kohdeoppaana, erikoisoppaana, transferina tai matkanjohtajana. Matkaopas tekee asiakaspalvelutyötä, jossa opastus tapahtuu asiakkaan toivomusten ja tilauksen mukaisesti.
Paikallisoppaat opastavat erilaisia nähtävyys- ja tutustumiskierroksia. Tavallisesti paikallisoppaat työskentelevät liikkuvassa ajoneuvossa, kuten bussissa tai laivassa, mutta opastavat myös kävellen teemakierroksilla tai paikkakunnan kohteissa. Kotimaan kohdeoppaat toimivat esimerkiksi museoissa, kirkoissa, julkisissa rakennuksissa tai tehtaissa. Tarvittaessa oppaat toimivat myös matkanjohtajina sekä Suomeen tuleville että ulkomaille matkustaville ryhmille. Matkanjohtajana työskentelevä opas seuraa ryhmän mukana koko heidän lomansa ajan. Hän vastaa matkan käytännön järjestelyistä ja siitä, että asiakkaan tilaus on sopimuksen mukainen ja että matkaohjelman palvelut toimivat.
Transferi hoitaa asiakkaiden kuljetuksia. Transferin tehtävänä voi esimerkiksi olla vieraiden nouto lentokentältä, rautatieasemalta tai satamasta ja heidän kuljettaminen hotelliin. Oppaat voivat myös seurustella vieraiden kanssa kokousten yhteydessä tai viedä heidät ostoskierrokselle tai patikkaretkelle.
Luonto- ja eräoppaat suunnittelevat ja järjestävät luonto- ja eräretkiä.
Matkaoppaiden koulutus
Matkaoppaille, -johtajille tai matkanvetäjille ei ole olemassa yleisiä keskiasteen opintoja. Kaupalliset valmismatkanjärjestäjät ja opasyritykset kouluttavat yleensä itse työntekijänsä sopivilla kursseilla. Espanjan Aurinkorannikolla toimii suomalaisille suunnattu Aurinkorannikon matkaopaskoulu, joka valmistaa ulkomaan matkaoppaita. Ammatillisista aikuiskoulutuskeskuksista Helsingin Oulunkylässä toimiva Adulta Oy järjestää matkaoppaan ammattitutkinto –nimellä koulutusta. Suomen opasliiton hyväksymän peruskurssin tai vastaavan koulutuksen suorittaneet voivat käyttää nimitystä auktorisoitu matkailuopas. Oppailla ei ole varsinaisia virallisia kelpoisuusehtoja, mutta opaskeskukset välittävät yleensä vain auktorisoituja matkailuoppaita.
Tästä ei sitte kerrota kellekkään
Tästä ei sitte kerrota kellekkään on tamperelaisen rap-artisti Idän Ihmeen 8. joulukuuta 2010 julkaistu ensimmäinen sooloalbumi. Albumi kulki aluksi työnimellä Nyt tarvitaan ihmettä. Albumin julkaisi Kaita Polku Productions. Levyllä vierailevat Hannibal, Puukko-B, Opaali, Juju, Spesialisti, Leijonamieli, Tykopaatti, SP, Otto Martikainen sekä Henrika. Tuotannosta vastaavat Tiedemies, Jazzy-O, Otto Martikainen ja Kilari Audio.
"Lossilla vastaan" -kappaleen taustaa käytettiin myös Maajoukkueen Tappiin asti -mixtapen introssa. "Ihme että Kinos" on julkaistu myös Turnin' Records Mixtapella.
Julia Bell
Julia Bell voi tarkoittaa seuraavia:
Assassin’s Creed
Assassin’s Creed on Ubisoft Montrealin kehittämä ja Ubisoftin vuonna 2007 PlayStation 3:lle, Xbox 360:lle ja Microsoft Windowsille julkaisema Assassin’s Creed -toimintaseikkailupelisarjan videopeli.
Pelin tarina sijoittuu vuoteen 1191. Pelaaja ohjaa Altaïr Ibn-La’Ahadia, assassiinia eli salamurhaajaa, jonka tehtävänä on murhata yhdeksän historiallista henkilöä. Peliympäristöinä toimivat Jerusalem, Akko, Damaskos ja Masyaf.
Pelaaminen
Kaupunkien kaduilla kuljeskelee tavallisia ihmisiä, joiden käyttäytymiseen pelaajan teot vaikuttavat. Pelaaja voi hieman töniä väkijoukossa ilman suurempaa vaikutusta, mutta väkivalta saa väkijoukon paniikkiin ja johtaa vartijoiden kutsumiseen. Jos pelaaja kiipeilee seinillä, väkijoukko kerääntyy alas tuijottamaan ja huutelemaan vartijoita paikalle.
Assassin’s Creedin pääpeli koostuu sarjasta tehtäviä, joissa on tunnistettava ja murhattava tietty kohde keskiaikaisessa Damaskoksen, Akkon tai Jerusalemin kaupungissa. Jokainen kaupunki on laaja, historiallisesti yksityiskohtainen metropoli täynnä tekoälyhahmoja, kätkettyjä salaisuuksia ja sivutehtäviä. Ennen kohteiden murhaamista pelaajan on kerättävä tietoa käymällä viestinviejien taskuilla, kuulustelemalla ilmiantajia ja salakuuntelemalla keskusteluja pysytellen samalla huomaamattomana. Altaïrin on selvitettävä tärkeät sijainnit katselemalla korkeiden rakennusten huipulta koko kaupunkia ja merkkaamalla kohteet karttaan.
Pelin ohjausjärjestelmä on omalaatuinen: Altaïrin raajat on määritetty eri näppäimiin, ja pelaaja voi tehdä kombinaatioita, jotka peli tulkitsee tapahtumahetken mukaan. Esimerkiksi muuria kohti juokseminen ja jalkanäppäimen painaminen saa Altaïrin hyppäämään sen yli, kun taas käsivarsinäppäin saa hahmon heilauttamaan itsensä käsien varassa muurin yli. Erilaisia komentoja yhdistelemällä pelaaja voi toteuttaa lukuisia taistelukomboja ja kiivetä pitkin rakennuksien seiniä.