cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Suomen suvun pakanallinen jumalanpalvelus
Suomalaisten runojen uskonto on vuonna 1894 Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran kustantamana ilmestynyt kirja, joka esittelee säilyneitä tietoja suomensukuisten kansojen muinaisista pyhistä paikoista ja jumalankuvista, noidista ja tietäjistä sekä näiden johtamista uskonnollisista menoista. Kirja pohjautuu Julius Krohnin vuonna 1887 pitämään luentosarjaan ja sen on toimittanut kirjaksi Kaarle Krohn vuonna 1894. Kirja sisältää 62 vanhaa piirtokuvaa ja pohjapiirrosta.
Hakkasen piiri
Hakkasen piiri sijaitsee Jällivaaran kunnassa Ruotsissa. Sen väkiluku on.
Aiheesta muualla
thumb|left|Jällivaaran kunnan piirit
Swappailu
Swappailu on harrastus, jossa vaihdetaan erilaisia kuva- tai sanataideteoksiksi koristeltuja vihkoja yleensä postitse, jolloin vihkon sisältö rakentuu vähitellen, eri osallistujen yhteistyönä. Harrastuksen termistössä vaihdettuja vihkoja kutsutaan swapeiksi. Sanat swappi, swappaaminen ja swappaus tulevat englannin kielestä (to swap, swapping = vaihtaa, vaihtaminen). Swappareilla on yleensä useampia swappareita, joiden kanssa he vaihtavat swappeja säännöllisesti. Mitään perussääntöä ei sille kuitenkaan ole, kuinka monta swapparia tulee kullakin olla ja kuinka monta swappia tulee lähettää kerralla. Kertaswappi on postienvaihto, joka ei jatku säännöllisesti, vaan tapahtuu ainoastaan kerran. Swappeja voi vaihtaa myös kädestä käteen niin kutsuttuna käsipostina.
Swappailu käytännössä
Swapin tarkoituksena on kiertää swapparilta toiselle kunnes sen maksimiosallistujamäärä on saavutettu, jolloin viimeinen osallistuja palauttaa sen omistajalleen. Aluksi swappari valmistaa swapin ja lähettää sen kiertoon, eli jollekin toiselle swapparille. Swapin vastaanottanut osallistuu swappiin sen lajin ja teeman mukaisesti yleensä joko decoilemalla eli koristelemalla tai kysymyksiin vastaamalla, ja lähettää sen sitten jälleen eteenpäin. Swapin voi myös ohittaa, eli jättää osallistumatta. Tätä varten swapeissa on usein erityinen ohitus-sivu tai -osio, johon swappari kirjoittaa nimensä tai nimimerkkinsä, jotta muut swapparit tietäisivät swapin jo käyneen hänellä. Jos erityistä ohitusaluetta ei ole, ohittaminen merkitään yleensä swapin viimeiselle sivulle. Nimi tai nimimerkki lisätään osallistujasivulle usein labelilla, eli yleensä koristeellisella ja persoonallisella lapulla, jossa on nimen lisäksi usein swapparin osoite tai sähköpostiosoite. Deco-osallistumisista labelit jätetään usein pois ja nimimerkki kirjoitetaan käsin tai esimerkiksi kirjainleimasimilla.
Swappi ei yleensä käy samalla ihmisellä useampaa kertaa eikä palaa tekijälleen välillä. Kun kierto on päättynyt (kaikki sivut ovat täynnä tai maksimiosallistujamäärä on muutoin saavutettu) swappi lähetetään joko takaisin tekijälleen tai jollekin tekijän määräämälle henkilölle, joka saattaa olla tämän tuttava tai täysin tuntematon swappari, joka on antanut luvan swappien tekemiseen itselleen (esimerkiksi labelbagissa tai swappifoorumilla).
Swapit, etenkin decot, voivat olla myös organisoituja, eli ne on tehty jonkun swappailuaiheisen foorumin tai vastaavan ryhmän kautta tietyllä teemalla ja ylläpidon arpomilla "partnerilistoilla". Yhtä teemaa kohti tehdään yleensä yksi tai kaksi swappivihkoa, ellei kyseessä ole materiaaliswappi. Tällaisessa ryhmässä voidaan yhdessä esimerkiksi äänestämällä päättää uusia teemoja kuukausittain, jonka jälkeen osallistujiksi ilmoittautuneet swapparit jaetaan teemojen mukaan partnerilistoihin. Tehdyt swapit lähetetään listojen perusteella oikeille ihmisille, jotka puolestaan saavat lähettää swapit oman päätöksensä mukaan eteenpäin minne haluavat. Joskus swapit voivat myös olla täysin järjestettyjä, eli koko osallistujalista on etukäteen päätetty, eikä swappia lähetetä ulkopuolisille ihmisille ollenkaan. Tällöin swappia kutsutaan nimellä "Round Robin" tai vain yksinkertaisesti "järjestetty swappi".
Swappilajeja
thumb|Organisoitu deco teemalla Mythical Animals
Lyhenteet swappailussa
Koska monissa swappivihoissa on vähän tilaa, eikä sitä haluta haaskata "rumentaviin" teksteihin, swappareiden kesken viljellään erilaisia lyhenteitä, joista useimmat ovat myös kansainvälisesti käytössä. Käytetyimpiä lyhenteitä ovat:
ICR
ICR (I can return eli voin palauttaa) on henkilö, jonka kanssa swappailet vakituisesti, ja joka sen vuoksi voi palauttaa täyttyneen swapin sinulle ilman ylimääräistä postikuluja. ICR:n kautta on myös turvallista palauttaa siinä tapauksessa, jos swapin omistaja onkin jo sattunut vaihtamaan osoitettaan.
Poesiealbum Poesiealbum
Viisi ässää ja muita kertomuksia
Viisi ässää ja muita kertomuksia on Mika Waltarin lehtinovellien kokoelma. Tarinat on julkaistu aikakaus- ja sanomalehdissä 1925–1948. Kokoelman kertomuksia ei ole julkaistu aikaisemmissa Waltarin novellikokoelmissa.
Sajjid Qutb
Sajjid Ibrahim Husain Qutb (9. lokakuuta 1906 – 29. elokuuta 1966) oli egyptiläinen kirjailija ja islamilainen filosofi. Hän oli muslimiveljeskunnan pääideologi 1950- ja 1960-luvulla ja 1900-luvun tunnetuin islamistiajattelija Qutbin esittämät ajatukset muodostavat nykyisen kaltaisen jihadismin pohjan.
Elämäkerta
Sajjid Qutb syntyi 9. lokakuuta 1906 Mushassa lähellä Asyutin kaupunkia Egyptissä. Hänen isänsä oli yhteisössään arvostettu maanviljelijä. Sajjid sai koulutuksen kylänsä kuttabissa ja oppi Koraanin ulkoa kymmenvuotiaana. Myöhemmin hän jatkoi opintoja Kairossa Dar al-Ulumilla. Opiskeluaikoinaan Qutb kiinnostui brittiläisestä kirjallisuudesta ja poliittisesta kansallismielisestä liikkeestä. Valmistuttuaan vuonna 1934 hän opetti arabiaa, toimi opetustarkastajana Qinassa ja kirjoitti kirjallisuusartikkeleja lehdille al-Risala ja al-Thaqafa.
Qutb opiskeli 1948–1951 opetushallintoa Yhdysvalloissa. Yhdysvalloissa hän koki myös lopullisen poliittisen heräämisen. Qutb alkoi kokemustensa perusteella nähdä länsimaisen elämäntavan epäeettisenä, moraalittomana ja sieluttomana. Israelin itsenäisyyssota oli Qutbille osoitus länsimaiden arabien vastaisuudesta. Perinteinen islamilainen kulttuuri ei sekään ollut ratkaisu. Qutb piti sitä muiden islamistien tavoin syynä islamilaisen maailman heikkouteen länsimaihin nähden.
Palattuaan Yhdysvalloista Egyptiin Qutb alkoi arvostella maan koulutusjärjestelmän brittiläisiä vaikutteita. Hän alkoi vaatia esimerkiksi islamin opetuksen lisäämistä. Qutb tutustui myös eräisiin niin sanottuihin "vapaisiin upseereihin". Vapaat upseerit olivat sotilasryhmä, joka teki helmikuussa 1952 Egyptin monarkian syrjäyttäneen verettömän vallankaappauksen. Yksi heistä oli Kamal al-Din Husain, joka nimitti Qutbin opetusministeriksi. Toinen vapaa upseeri oli myöhemmin Egyptin johtoon noussut Gamal Abdel Nasser. Muslimiveljeskunta oli aluksi vapaiden upseerien tukija. Järjestö uskoi voivansa saavuttaa uudessa hallinnossa hengellisen ja moraalisen neuvonantajan aseman, mutta pian kävi selväksi, että asetelma ei ollut toteutumassa. Sen sijaan järjestön jäseniä alkoi päätyä vankileireille ja vankiloihin.
Qutb liittyi vuonna 1953 Muslimiveljeskuntaan ja erosi hallituksesta. Seuraavana vuonna eräs veljeskunnan siipi yritti murhata Nasserin. Järjestön kaikki toiminta pyrittiin sen jälkeen tukahduttamaan. Samalla järjestön radikaalimpi virtaus alkoi voimistua, ja Qutbista tuli Muslimiveljeskunnan radikaalin linjan pääideologi. Qutb vangittiin Nasserin murhayrityksen jälkeen, ja vankila-ajan koettelemukset, kuten kidutukset, synkistivät hänen ajattelumaailmaansa. Koko islamilainen maailma oli hänen mukaansa alkanut rappeutua takaisin pakanallisuuteen. Qutb aatetovereineen edusti ainoita jäljellä vielä olevia "todellisia muslimeja". Siinä missä tavalliset rivimuslimit oli aikaisemmin nähty harhautuneina uskonveljinä, he alkoivat nyt vaikuttaa uskonluopiolta ja vihollisilta, jotka vertautuivat länsimaisiin kolonialisteihin. Juutalaiset ja kristityt nähtiin perustavanlaatuisesti islamin vastaisina. Muslimien tuli olla jatkuvasti valmiita taistellen vastustamaan sionismia, ristiretkeläisyyttä ja kommunismia. Qutb alkoi kirjoittaa teoksia, joita salakuljetettiin Egyptistä ja julkaistiin ulkomailla. Niistä tunnetuimpia olivat al-Adala al-ijtima'iyyafi al-lslam, Fi zalal al-Quran ja Ma'alimfi al-tariq. Qutbin 30-osainen Koraanin tulkinta levisi laajalle moskeijoissa eri puolilla islamilaista maailmaa.
thumb|Qutb oikeudenkäyntinsä aikana. Qutb vapautettiin vuonna 1964, mutta hänet vangittiin uudelleen jo seuraavana vuonna. Seurasi oikeudenkäynti, jonka tuloksena Qutb sai kuolemantuomion maanpetoksesta. Qutb hirtettiin Kairossa 29. elokuuta 1966.
Jarmo Ahonen (tietojenkäsittelytieteilijä)
Jarmo Juhani Ahonen (8. toukokuuta 1966) on suomalainen tietojenkäsittelytieteilijä ja filosofian tohtori, joka toimi Itä-Suomen yliopiston tietojenkäsittelyn professorina (2004–11/2015). Nyttemmin hän on työskennellyt Turun ammattikorkeakoulun yliopettajana.
Hän valmistui Joensuun yliopistosta filosofian maisteriksi 1989, ja tohtoriksi 1995. Hänen englanninkielinen väitöskirjansa (1993) oli otsikoitu Modeling physical domains for knowledge based systems. Hän on toiminut myös Jyväskylän yliopiston dosenttina.
Levuliinihappo
Levuliinihappo on orgaaninen yhdiste, joka on huoneenlämmössä valkoista kiinteää ainetta. Sen kemiallinen kaava on C5H8O3 ja rakennekaava on CH3COCH2CH2COOH. Yhdisteestä käytetään myös nimiä hydroksipropaanihappo, 4-oksopentaanihappo ja asetyylipropionihappo.
Levuliinihapon moolimassa on 116,12 g/mol, sulamispiste 33–35 °C, kiehumispiste 245–246 °C, suhteellinen tiheys 1,13 g/cm3 (vesi = 1,0 g/cm3), leimahduspiste 137 °C ja CAS-numero 123-76-2. Yhdiste liukenee hyvin veteen.
Levuliinihappoa voidaan valmistaa biomassan selluloosassa olevasta glukoosista happokatalysoidun hydrolyysin avulla. Biomassapohjaisessa valmistuksessa levuliinihappoa voidaan valmistaa esimerkiksi kahdella sarjaankytketyllä reaktorilla, jossa ensimmäisessä syntyy välituotetta hydroksimetyylifurfuraalia (HMF) ja toisessa reaktorissa HMF reagoi levuliinihapoksi. Jälkimmäisessä reaktorissa muodostuu sivutuotteena muurahaishappoa.
Fredrik Vilhelm I
Fredrik Vilhelm I voi viitata seuraaviin hallitsijoihin:
Sixth Floor Museum
Sixth Floor Museum (Kuudennen kerroksen museo) on museo, joka on pyhitetty Yhdysvaltain presidentin John F. Kennedyn muistolle. Museo sijaitsee entisen koulukirjavaraston kuudennessa kerroksessa, mistä Lee Harvey Oswald ampui kuolettavat laukaukset John F. Kennedyn salamurhassa 22. marraskuuta 1963.
Museo esittelee John F. Kennedyn poliittista uraa sekä hänen viimeisen päivän tapahtumiaan. Museoon on myös lavastettu Lee Harvey Oswaldin pahvilaatikoista kyhäämä piilopaikka, missä hän oli väijynyt kiväärinsä kanssa.
Euthyfron
Euthyfron on Platonin kirjoittama dialogi. Sen toinen nimi Thrasylloksen jaottelussa on Pyhästä (, Peri hosiou). Dialogissa Sokrates ja Euthyfron yrittävät määritellä, mitä hurskaus tai pyhyys on.
Historia
Platonin teosten joukossa Euthyfron kuuluu tämän varhaisvaiheen dialogeihin, toisin sanoen se on kirjoitettu suhteellisen pian Sokrateen kuoleman jälkeen. Dialogia ei ole kuitenkaan kyetty ajoittamaan sisältönsä perusteella tarkemmin. Joskus dialogi on ajateltu kirjoitetuksi jopa ennen Sokrateen saamaa kuolemantuomiota, koska se suhtautuu tämän tuomioon suhteellisen kevyesti. Todennäköisesti tämä merkitsee kuitenkin ennemmin sitä, että kuolemasta on kulunut jo ainakin jonkin verran aikaa.
Diogenes Laertioksen esittämässä, Thrasylloksen tekemässä Platonin teosten jaottelussa dialogi kuuluu I tetralogiaan yhdessä Sokrateen puolustuspuheen, Kritonin ja Faidonin kanssa. Aiheensa puolesta Thrasyllos luki dialogin Platonin koettelevien (peirastikos) teosten joukkoon. Aristofanes Byzantionlaisen jaottelussa dialogi kuuluu puolestaan IV trilogiaan yhdessä dialogin Theaitetos sekä Sokrateen puolustuspuheen kanssa.
Sisältö
Dialogi sijoittuu juuri Sokrateen oikeudenkäyntiä edeltäneeseen aikaan, jolloin Sokrates tapaa Stoa Basileioksen luona nuoren miehen, Euthyfronin, joka on saanut maineen uskonasioiden asiantuntijana. Sokrates kertoo tälle aluksi Meletoksen ja muiden syyttäjiensä taholta saamastaan syytteestä. Euthyfron esittää, että syytteen taustalla on Sokrateen väite omasta daimonionistaan tai jumalallisesta hengestään, joka Sokrateen mukaan varoitti häntä aina kun hän oli tekemäisillään virheen. Tällainen väite tarkoitti, että Sokrates oli esittämässä uskontoon uudistuksia.
Tämän jälkeen Euthyfron tuo esille, että myös hän on parhaillaan osallisena hurskautta koskevassa oikeudenkäynnissä. Euthyfron oli näet syyttänyt omaa isäänsä taposta, sillä tämä oli sallinut yhden työmiehistään kuolla ilman kunnollista huolenpitoa ja huomiota. Työmies oli tappanut perheen omistukseen kuuluvan orjan Naksoksen saarella, ja Euthyfronin isä antoi työmiehen kuolla ojaan sidottuna ja suukapuloituna.
Sokrates osoittaa hämmästyksensä siitä, millaisella varmuudella Euthyfron saattoi oman isänsä oikeuteen syytettynä näin vakavasta rikoksesta. Hänellä tuli siis olla selkeä ymmärrys siitä, mikä on hurskasta ja mikä epähurskasta. Koska Sokrates oli itse saamaisillaan syytteen epähurskaudesta, muiden kuin valtion hyväksymien jumalien palvonnasta, ja katsoi olevansa tietämätön siitä, mitä hurskaus tai pyhyys on, hän toivoi voivansa oppia jotain Euthyfronilta. Näin keskustelu siirtyy hurskauden määritelmään.
Keskustelu hurskauden määritelmästä
Sokrateen käyttämä sokraattinen menetelmä tulee hyvin ilmi dialogissa käytävässä keskustelussa. Hän pyytää Euthyfronia määrittelemään hurskauden niin, että siitä voitaisiin tämän jälkeen keskustella. Tarjotuista ja keskustelluista hurskauden määritelmistä yritetään rakentaa hyväksyttävä selonteko hurskauden olemuksesta. Sokrates haluaisi löytää sellaisen määritelmän, joka olisi aina ja kaikkialla tosi, eli sen tulisi päteä ihmisiin kaikissa kansoissa, uskonnoissa ja kulttuureissa kaikkina aikoina. Näin se olisi mitta, jonka avulla kaikkien tekojen hurskaus ja epähurskaus voitaisiin mitata. Sokrates tavoittelee siis hurskauden ideaa. Platonin varhaisten dialogien tapaan keskustelussa ei kuitenkaan saavuteta mitään varsinaista lopputulosta.
Keskustelu etenee seuraavilla askelilla:
2. Euthyfronin toisen määritelmän mukaan hurskaita ovat teot, jotka jumalat hyväksyvät. Sokrates hyväksyy tämän määritelmän, koska se on esitetty yleisessä muodossa, mutta kritisoi sitä sillä perusteella, että jumalat ovat keskenäänkin eri mieltä siitä, mikä tulisi hyväksyä: joku teko voi olla mieluisa Zeukselle, mutta epämieluisa Kronokselle ja Uranokselle. Tästä seuraisi, että joku tietty teko, josta jumalat ovat erimielisiä, olisi samaan aikaan sekä hurskas että epähurskas, mikä olisi loogisesti mahdoton tilanne. Euthyfron yrittää vastata Sokrateen kritiikkiin sanomalla, etteivät jumalatkaan olisi eri mieltä siitä, että joku joka tappaa toisen epäoikeudenmukaisesti ansaitsee rangaistuksen. Sokrates vastaa sanomalla, että erimielisyyksiä olisi edelleen siitä, kuinka oikeutettu teko todellisuudessa olisi ollut.
thumb|200px|Dialogin alku ensimmäisessä painetussa laitoksessa ([[editio princeps) vuodelta 1513.]] 3. Euthyfron korjaa määritelmäänsä lisäämällä sanan ”kaikki” edelliseen määritelmäänsä — hurskaus on siis sellaista, minkä kaikki jumalat hyväksyvät, ja epähurskaus sellaista, minkä nämä kaikki torjuvat. Tässä kohden Sokrates kysyy oleellisen kysymyksen: hyväksyvätkö jumalat teon siksi, että se on hurskas, vai onko se hurskas siksi, että nämä hyväksyvät sen? Hän käyttää kysymyksensä selventämiseksi tyypillistä sokraattista menetelmää, analogiaa tai vertausta: kutsumme kannettua asiaa kannetuksi siksi, että joku kantaa sitä, emme siksi, että kannettuna oleminen olisi jotenkin sen sisäsyntyinen ominaisuus. Kannettuna oleminen ei ole samanlainen sisäsyntyinen ominaisuus kuin esimerkiksi paino. Sokrates yrittää saada Euthyfronin näkemään, että kannamme jotain sellaista, joka on jo olemassa — ja se on olemassa vaikka emme kantaisikaan sitä, eli kantaminen ei tuo sitä olevaksi. Joten mitä hurskauteen tulee, hyväksymme tai hylkäämme jotain, joka on jo olemassa ja on sitä mitä se on — hyväksymisemme ei siis tee teosta hurskasta. Hyväksyminen seuraa siitä, että havaitsemme teon hurskaaksi, ei toisin päin. Vielä yksinkertaisemmin sanottuna, hurskaus tulee ennen hyväksymistä — Euthyfronin määritelmässä se tulee puolestaan hyväksymisen jälkeen, sen seurauksena. Siksi hänen määritelmänsä on virheellinen.
Euthyfron myöntää, että jumalat hyväksyvät teon, koska se on hurskas, mutta ei huomaa, että tämä on ristiriidassa hänen kolmannen määritelmänsä kanssa. (Myöhemmin hän palaa aiempaan määritelmäänsä.) Sokrates väittää, että jumalten yksimielinen hyväksyntä on vain yksi hurskauden tunnusmerkeistä, mutta ei sen määrittävä piirre. Se ei määrittele hurskauden ydintä, sitä mitä hurskaus on itsessään — toisin sanoen se ei anna hurskauden ideaa.
Keskustelun toisessa puoliskossa Sokrates osallistuu enemmän hurskauden määrittelyyn sen sijaan, että vain kyselisi ja tutkisi Euthyfronin esittämiä määritelmiä. Hän antaa hurskaudelle määritelmän, jonka myös Euthyfron hyväksyy:
4. Hurskaus kuuluu niille teoille, jota kutsumme oikeudenmukaisiksi tai moraalisesti oikeiksi. Kutsumme hurskaiksi kuitenkin myös muunlaisia tekoja, kuten urheutta, huolen pitämistä toisista jne. Sokrates kysyy, mikä erottaa hurskaat teot kaikista muista teoista, joita kutsumme oikeudenmukaisiksi?
5. Euthyfron ehdottaa, että hurskaus ilmenee jumalista huolehtimisena — tällöin hurskaan teon tekeminen hyödyttäisi jumalia ja tekisi jostain jumalasta paremman. Sokrates vastustaa tätä näkemystä välittömästi, sillä se olisi vaarallinen esimerkki hybriksestä eli ylimielisyydestä, jota jumalat paheksuisivat. Euthyfron esittää, että huolehtiminen on palveluksen tekemistä. Sokrates kysyy, mikä sitten on hurskauden lopputuote? Euthyfron voi vain palata takaisin aiempaan väitteeseensä — hurskaus on sellaista, minkä kaikki jumalat hyväksyvät.
6. Euthyfron ehdottaa uutta määritelmää. Hän sanoo, että hurskaus on eräänlaista uhraamista ja rukousta. Hän määrittelee hurskauden eräänlaisena kaupankäyntinä: ihmiset antavat jumalille lahjoja ja pyytävät vastapalveluksia. Sokrates vaatii häntä kertomaan, mitä hyötyä jumalat saisivat ihmisten antamista lahjoista? Euthyfron vastaa, etteivät lahjat sinällään ole merkityksellisiä, vaan niiden osoittama ”kunnioitus, arvostus ja kiitollisuus”. Toisin sanoen hurskaus sidotaan jälleen jumalien antamaan hyväksyntään, minkä Euthyfron myöntääkin. Näin keskustelu on kiertänyt täyden ympyrän ja palannut alkupisteeseen.
Keskustelu päättyy siihen, että Euthyfron kiirehtii toisaalle. Sokrates jää odottamaan oikeudenkäyntiä, jossa häntä tullaan syyttämään epähurskaudesta ilman, että hän olisi saanut asian suhteen lainkaan apua ainakaan Euthyfronilta.
Valkoinen Veljeskunta
pienoiskuva|280x280px|Teosofien mukaan Mestari Morya on yksi Valkoisen Veljeskunnan jäsenistä. Valkoinen Veljeskunta on teosofiaan ja New Age -uskonnollisuuteen kuuluva käsite, jolla tarkoitetaan esoteeriseen viisauteen vihittyjen olentojen muodostamaa salaista ryhmää. Se tunnetaan myös monilla muilla nimillä, kuten Ylösnousseet mestarit, Viisauden mestarit, Valkoinen loosi, Okkultinen veljeskunta, Vihittyjen seura, Pyhä veljeskunta, Salainen veljeskunta ja Hierarkia.
Lappeenranta Big Band
thumb|400px|Kuva Lappeenranta Big Bandin 60-vuotisjuhlakonsertista Lappeenranta-salista 1.11.2015. Kuvassa: Johannes Salomaa - cond, Sille Kosonen - as 1, Jarno Häkkinen - as 2, Esa Niiva - ts 1, Reima Pekkonen - ts 2, Kati Näppäri & Inka Puhakka - bs; Vladimir Sgurev & Jussi Kosonen - trb 1, Janne Hyvönen & Outi Tervonen - trb 2, Kiia Kuittinen - trb 3, Pultti Saarnia - btrb; Ismo Varis - trp 1, Juhani Lehtonen - trp 2, Leuka Paljakka & Jatta Sederholm - trp 3, Ilkka Pajari - trp 4; Rene Reinikainen - guit, Poku Piili - pno, Ari Häkkinen - bass, Tomi Salesvuo - dr thumb|Ismo Varis hotelli Patriassa, Lappeenrannassa 31.1.2014 Lappeenranta Big Band on lappeenrantalainen big band -orkesteri.
Historiaa
Vuonna 1949 sotilasmuusikko Kauko Lahti perusti Lappeenrantaan tanssiorkesterin, johon kuului kolme saksofonia, kaksi trumpettia, pasuuna ja rytmiryhmä. Tämän yhtyeen hajottua vuonna 1954 päättivät innokkaat muusikot perustaa oikean big bandin. Kapellimestarina toimi kultaseppä Yrjö Haikonen, joka soitti myös baritonisaksofonia. Orkesteri nimettiin vuonna 1955 Lappeenrannan muusikkojen suureksi tanssiorkesteriksi vasta perustetun muusikkojen ammattiosaston mukaan.
Orkesteri on toiminut yhtäjaksoisesti siitä lähtien. Suureen nousuun se kuitenkin lähti vuonna 1978, kun orkesterin kapellimestariksi palkattiin Olavi ”Olli” Spännäri. Orkesteri myös nimettiin uudelleen Lappeenranta Big Bandiksi, ja vuodesta 1981 lähtien se itsenäistyi ja alkoi toimia yhdistysmuotoisena.
Valkoinen Veljeskunta
Valkoiseen Veljeskuntaan katsotaan kuuluvan esimerkiksi sellaisia eri aikoina eläneitä suuria henkisiä opettajia kuin Jeesus, Buddha, Krishna, Kungfutse, Laozi, Maitreya, Zarathustra, Pythagoras, Christian Rosenkreutz, Saint-Germain, Djwal Kul, Kuthumi (Koot Hoomi) ja El Morya.
Kalevala (gini)
pienoiskuva|Kalevala-giniä Kalevala on ainoa suomalainen luomugini. Kalevala-giniä valmistetaan käsityönä perheomisteisessa Kalevala-tislaamossa. Tislaamon perusti Moritz Wüstenberg vuonna 2012 vain hieman sen jälkeen, kun hän oli valmistunut biokemian insinööriksi.
Valkoinen Veljeskunta
Kansainvälisen Teosofisen Seuran perustaja Helena Petrovna Blavatsky väitti koko modernin teosofisen virikkeen tulleen Valkoisen Veljeskunnan jäseniltä eli Mahatmoilta, Mestareilta. Suuren osan Salaista oppia ja ns. mahatmakirjeiden väitetään olevan veljeskunnan jäsenten kirjoittamia. Useat ihmiset väittävät tänäkin päivänä olevansa yhteydessä Valkoisen Veljeskunnan jäseniin, joskus jopa fyysisesti.
Lappeenranta Big Band
Historiaa
Orkesteri on sijoittunut Suomen Big Band -mestaruuskilpailuissa kolmesti ensimmäiseksi (1989 senior-sarjassa, sekä 1991 ja 1998 junior-sarjassa), sekä toiseksi ja kolmanneksi lukuisia kertoja. Myös vuonna 1991 se sijoittui toiseksi, mutta parhaimpana suomalaisena orkesterina (kilpailun voiton vei ruotsalainen Sandvik Big Band).
Kalevala (gini)
Nimi tälle ginille on peräisin suomalaisesta kansalliseepoksesta. Elias Lönnrot keräsi ja kirjoitti muistiin Kalevala-eepoksen osittain Itä-Suomessa, Kalevala-tislaamon lähiseudulla.
Valkoinen Veljeskunta
Erikoisia psyykkisiä kykyjä omaavia mestareita on pidetty myös Helena Blavatskyn keksintönä. Esimerkiksi läntisen esoretismin historiasta kirjoittanut K. Paul Johnson on esittänyt kirjassaan The Masters Revealed (1994), että Valkoinen Veljeskunta on pelkkä myytti ja suureksi osaksi Blavatskyn oman mielikuvituksen tuotetta.
Lappeenranta Big Band
Historiaa
Orkesteri on esiintynyt parhaimmillaan 50 kertaa vuodessa niin kotimaassa kuin ulkomaillakin. Nykyisin keikkatahti on vakiintunut 10–20 välille vuodessa.
Kalevala (gini)
Valmistus
Kalevala-tislaamo perustettiin vuonna 2012 ja ensimmäinen tuotantoerä tuli myyntiin vuonna 2014. Ensimmäisen kerran Kalevala-gini palkittiin hopealla vuoden 2015 kansainvälisessä IWSC-kilpailussa. pienoiskuva|Kalevala-tislaamo Kalevala-gini valmistetaan käyttäen ainoastaan luomuraaka-aineita. Tuotannossa käytettävä vesi tulee tislaamon omasta kaivosta, joka sijaitsee kivenheiton päässä tislaamosta. Katajan, maa-artisokan, mintun ja ruusunupun makeus sekä vadelmalehden, tyrnin ja rosmariinin kirpeys korostuvat pehmeän makuisessa vehnäginissä.
Lappeenranta Big Band
Toiminta
Orkesterin nykyinen kapellimestari on Ismo Varis. Orkesteri tekee yhteistyötä muiden lappeenrantalaisten yhtyeiden kanssa. Yhtye työskentelee pääasiassa omissa tiloissaan Lappeenrannan Snellmaninkadulla.
Lauri Törni
Lauri Allan Törni (vuodesta 1954 Larry A. Thorne; 28. toukokuuta 1919 Viipuri – 18. lokakuuta 1965 Khâm Đứcin alue, Etelä-Vietnam) oli kolmen maan armeijassa palvellut suomalainen sotilas ja Mannerheim-ristin ritari. Hän palveli Suomen armeijassa kapteenina, kansallissosialistisen Saksan Waffen-SS-joukoissa 1941 Untersturmführerinä ja 1945 Hauptsturmführerinä (kapteeni) sekä Yhdysvaltain armeijassa kapteenina vuodesta 1960. Näin Törni tuli elämänsä aikana saavuttaneeksi taistelukentillä kolmen eri maan armeijassa kapteenin arvon. Hän kuoli helikopterionnettomuudessa Vietnamin sodassa ja hänet ylennettiin kuolemansa jälkeen postuumisti Yhdysvaltain armeijan majuriksi.
Lappeenranta Big Band
Toiminta
Solistivieraina vuosien varrella on nähty muun muassa Reija Lang, Sonja Lumme, Bianca Morales, Sami Saari, Antti Sarpila, Aki Sirkesalo ja Maria Tyyster.
Lauri Törni
United States Army Special Forces nimesi Törnin vuonna 2010 1. rykmentin kunniajäseneksi. Joulukuussa 2006 Törni valittiin Suomen Sotilas -lehden lukijaäänestyksessä rohkeimmaksi Mannerheim-ristin ritareista.
Tausta ja nuoruusvuodet
Lauri Törnin vanhemmat olivat laivuri Hjalmar (Jalmari) Törni ja Rosa Maria, o.s. Kosonen. Perheen esikoispoika oli kuollut vuoden 1918 kesäkuussa isorokkoon. Perheeseen syntyi Laurin jälkeen kaksi tytärtä, Salme Kyllikki (1920–2010) ja Kaija Iiris (1922–2001).
Isä Jalmari toimi Suomen Sokerin pienten rahtialusten kapteenina. Törnit asuivat Viipurissa Hiekan kaupunginosassa vaunumestari Hägglundilta ostamassaan talossa. Vaunumestari oli jääkärikenraali Woldemar Hägglundin isä ja kenraali Gustav Hägglundin isoisä. Kolmikerroksisessa talossa oli 16 huonetta, joista osan Törnit vuokrasivat ulkopuolisille. Yhtenä vuokralaisena oli olympianyrkkeilijä Sten Suvion veli, taiteilija Aira Samulinin isä.
Lasseksi kutsuttu Lauri liittyi Viipurin suojeluskuntapoikiin, sisaret Salme ja Kaija taas partiotyttöihin. Aluepäällikkö ja kapteeni Erich Arnickenin suojeluskunnassa pojille annettiin sotilaskoulutuksen lisäksi urheilu- ja liikuntakasvatusta. Lasse pääsi Viipurin reaalilyseoon ja työskenteli loma-aikoina Starckjohannin rautakaupassa. Vuonna 1936 hän kirjoittautui Kauppa-apulaiskouluun, mutta oppiaineet eivät kuitenkaan kiinnostaneet ja hän sai tarpeekseen vuoden kuluttua.
Mottitaistelut
Törni ilmoittautui vuoden 1938 kutsunnoissa vapaaehtoisena armeijaan ja astui palvelukseen saman vuoden syyskuun 3. päivänä. Hän palveli konekiväärikomppaniassa ja vannoi sotilasvalansa 8. lokakuuta. Joulukuussa Törni pääsi aliupseerikouluun ja huhtikuun 1. päivästä alkaen hänet komennettiin eläinlääkintäaliupseerikouluun. Varusmiesaika Jääkäripataljoona 4:ssä päättyi 16. marraskuuta 1939, mutta sodan uhan vuoksi talousalikersantti Törni joutui astumaan uudelleen palvelukseen seuraavana päivänä.
Talvisodassa Törni palveli everstiluutnantti Martti S. Nurmen Jääkäripataljoona 4:ssä, jota sanottiin Hiipijäksi. Pataljoona siirrettiin Laatokan pohjoisrannalle 13. divisioonan alueella hyökkääväksi yksiköksi. Se kärsi raskaita miehistötappioita vuoden 1940 tammikuussa, ja pataljoonan komentaja kuoli auto-onnettomuudessa sodan alussa. Seuraava komentaja haavoittui ja menehtyi verenhukkaan kenttäsairaalassa. Uudeksi komentajaksi määrättiin majuri Matti Aarnio, joka myöhemmin sai lempinimen Motti-Matti.
Valkoinen Veljeskunta
Suomalaisen teosofian uranuurtajan Pekka Ervastin mukaan Valkoiseen Veljeskuntaan "kuuluvat kaikki sekä näkyväiset että näkymättömät Mestarit ja vihityt adeptit". Näkyvän veljeskunnan sydän on Himalajan vuoriston tuolla puolen, mutta yksityisiä adepteja elää siellä täällä maailmassa.
Cristiano Gimelli
Cristiano Gimelli (s. 15. helmikuuta 1982, Rooma) on italialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Hän edustaa Italian Serie A:ssa pelaavaa SS Laziota. Hän on 185 cm pitkä ja painaa 78 kiloa. Hän aloitti uransa Albalongassa, siirtyi sieltä Guidoniaan, Ostia Mareen, Casale Monferratoon, Lazioon ensimmäisen kerran 2004, välillä Viterbeseen ja palasi Lazioon.
Kalevala (gini)
Valmistus
Ennen ginin tislausta katajanmarjat uutetaan 36 tuntia ja muita yrttejä ja marjoja lisätään eri ajankohtina. Juuri ennen tislauksen aloittamista asetetaan tislaimeen vielä kori höyrytiehen. Tähän koriin sijoitetaan osa yrteistä. Tislaus suoritetaan hitaasti, pienellä lämmöllä, jotta luontaiset maut vapautuvat mahdollisimman hyvin. Kokonaisuudessa tislaus kestää noin 12 tuntia. Tisle sekoitetaan oman kaivoveden kanssa juomavahvuiseksi. Kalevala-gini ei sisällä lisäaineita tai makeutusaineita. Noin kahden viikon ”kypsymisjakson” jälkeen gini pullotetaan ja etiketöidään käsityönä. Tuotantoerän koko on noin 250-300 litraa. pienoiskuva
Lauri Törni
Mottitaistelut
Tammikuun lopulla taisteltiin Koivuselän maastoa hallitsevan Pukitsanmäen omistuksesta. Vihollinen oli saarrettu Rykmentin ja Kitelän motteihin. Sen linjojen takaa taistelupaikkaa lähestyi myös jääkärikapteeni Artturi Nikulan Erillinen pataljoona 8, peitenimeltään "Seinälukki", johon piti saada yhteys.
Kalevala (gini)
Palkinnot
Kalevala-gini on osallistunut useisiin kansainvälisiin kilpailuihin ja voittanut useita palkintoja (mm. International Wine & Spirits Competition (IWSC) hopea 2015, 2016, 2017 ja The Spirits Business (master distillers) 2018.)
Lauri Törni
Mottitaistelut
Seuraavana iltana suomalaiset lähtivät hyökkäykseen. Kykynsä osoittanut Törni komennettiin harhautuspartion johtajaksi. Tämän jälkeen hänet määrättiin Reserviupseerikouluun (RUK). Ennen RUK:n alkua majuri Aarnio määräsi Törnin ruotsinkielisen Erillinen pataljoona 18:n komppanian päälliköksi Länsi-Lemetin motin valtauksen yhteydessä, koska komppanian upseerit olivat haavoittuneet. Törnin sotilasarvo oli arvovaltasyistä upseerioppilas. Suomalaisten hyökkäykset läntisen Lemetin tuhoamiseksi olivat olleet tuloksettomia, mutta nyt motti paloiteltiin kahtia ja vihollinen tuhottiin. Näistä taisteluista Törnin maine sai sotakirjeenvaihtajien ansiosta alkunsa.
Törni komennettiin 5. helmikuuta RUK:n kurssille 45 Niinisaloon. Siellä hänet määrättiin konekiväärijoukkueeseen. Talvisota päättyi 13. maaliskuuta Törnin ollessa vielä RUK:ssa. Upseerikokelaana Törni palveli Jalkaväkirykmentti 12:ssa Virolahdella ja 9. toukokuuta hänet ylennettiin vänrikiksi.
Lauri Törni löysi Virolahdelta ensirakkautensa, rykmentin kanttiinissa työskentelevän ylioppilaan ja lotan Ilona Oeschin, kenraali Lennart Oeschin veljentyttären.
Kohti Petroskoita
Törni pyrki ja pääsi 8. elokuuta 1941 joukkueenjohtajaksi ratsumestari Lars Rönnquistin johtamaan kovan joukko-osaston maineen saaneeseen Kevyt Osasto 8:aan. Osasto kuului kenraalimajuri Frans Uno Fagernäsin 1. divisioonaan, joka taisteli Aunuksessa. Törni sai johdettavakseen ensin konekivääri- ja sitten panssarivaunujoukkueen. Karjalan armeijan yleishyökkäys alkoi 4. elokuuta kohti Petroskoita.
Törnin panssarivaunujoukkue ja myös Saksasta palanneen vänrikki Kosti Paukkalan johtama panssariautojoukkue raivasivat tietä ajamalla hyökkäävän osaston edessä. Panssarivaunut eivät kuitenkaan huonon maastoliikkuvuutensa vuoksi kyenneet seuraamaan osaston liikkeitä. Törnin joukkue alistettiin everstiluutnantti Paavo Susitaipaleen Jalkaväkirykmentti 29:lle, joka kuului eversti Kaarlo "Kylmä-Kalle" Heiskasen 11. divisioonaan. Divisioona eteni kohti Prääsän taisteluita, ja sieltä Matrossan kautta Petroskoihin johtavan päätien tuntumaan. Törnin panssariosasto avusti jalkaväen etenemistä tuhoamalla vihollispesäkkeitä.
Suomalaisten valtaamassa Petroskoissa Törni tapasi uudelleen vanhan ihastuksensa Ilona Oeschin, joka toimi muonituslottana. Tapaaminen jäi lyhyeksi suomalaisten jatkaessa hyökkäystä Kontupohjan kautta Karhumäelle. Karhumäen taistelujen aikana Törni joutui luovuttamaan vaununsa 1. jääkäriprikaatille, jota komensi kenraalimajuri Ruben Lagus.
Suomalaiset olivat Aunuksessa saavuttaneet tavoitteensa ja asemasota alkoi. Tammikuussa 1942 Törni määrättiin everstiluutnantti Motti-Matti Aarnion Jalkaväkirykmentti 56:n joukkueenjohtajaksi. Törni haavoittui vakavasti hiihdettyään partioretkellä miinaan yöllä 23.3.1942 Malussa. Hän sai sirpalevammoja eri puolille ruumistaan ja hän halvaantui osittain. Maaliskuussa 1942 hänet ylennettiin luutnantiksi. Hän palasi Seinäjoen sotasairaalasta ylennettynä juhannuksen jälkeen 1942 entiseen osastoonsa 1. komppanian päälliköksi.
Partiomies
Törni oli innokas partiomies. Maaliskuun lopulla 1942 Törni lähti vänrikki Urho Mölsän ja konepistoolimies Asser Uusi-Jaakkolan kanssa omavaltaiselle sieppausmatkalle, koska vihollisvangeista oli luvassa ylimääräisiä lomapäiviä. Sieppaus ei onnistunut, mutta paluumatkalla Törni hiihti lumipyryssä suomalaisen putkimiinan ansalankaan ja haavoittui. Haavoittumattomina selvinneet Mölsä ja Uusi-Jaakkola siirsivät Törnin ahkioon ja vetivät hänet takaisin suomalaisten puolelle.
Törni pääsi neljässä tunnissa kenttäsairaalaan. Sirpaleita löydettiin oikeasta reidestä, oikeasta kädestä ja kyynärseudusta. Hänet siirrettiin Vaasan sotasairaalaan, jossa hän toipui lähes juhannukseen asti.
Törni pääsi toipumislomalle, jolta hän ei palannut. Viranomaiset ilmoittivat Jalkaväkirykmentti 56:een, että luutnantti Törni oli kadonnut lomallaan. Rykmentin esikunnasta vastattiin, että Törni on ollut etulinjassa jo pitemmän aikaa. Törni oli karannut lomalta rintamalle. Tapaus herätti hilpeyttä rintamalla ja muuallakin. Rykmentti oli asemissa Maaselän kannaksella ja sen kulki Äänisen pohjoisrannalta Poventsasta alkavaa Stalinin kanavaa pitkin.
Sissikomppanian päällikkö
thumb|Törni (keskellä) Haukilahden taistelun jälkeen yhteiskuvassa yhdessä [[Jalkaväkirykmentti 33 (jatkosota)|Jalkaväkirykmentti 33:n kapteenin Pentti Railion ja luutnantti Holger Pitkäsen kanssa (oikealla).]] Vuoden 1943 tammikuussa päätettiin perustaa 1. divisioonaan kaksi sissikomppaniaa, joita salaamistarkoituksessa kutsuttiin jääkärikomppanioiksi. Törni määrättiin toisen sissikomppanian päälliköksi. Seurasi tiukka koulutusvaihe.
Keväällä Törnin sissit tekivät useita lyhyitä partiomatkoja vihollisen puolelle. Vihollista yritettiin härnätä ulos tukikohdista yleensä siinä onnistumatta. Huhtikuussa sissikomppaniat hajotettiin ja kesäkuussa 1. divisioonaan perustettiin partisaanintorjuntaosasto, jonka komentajaksi Törni määrättiin. Osasto teki partioretkiä, järjesti väijytyksiä ja rakensi miinoituksia, etsi desantteja ja varmisti linjojen takaista maastoa.
Joulukuussa Törni sai määräyksen perustaa vapaaehtoisista taistelijoista noin 150–160 miestä käsittäneen hyökkäystehtäviin koulutetun jääkärikomppanian, jonka rungoksi tuli kesäkuussa perustettu desanttientorjuntaosasto partisaanintorjuntaosastossa ja aikaisemmissa 1 D.:n jääkärikomppanioissa (JR 35 ja JR 56) palvelleet miehet. Näin syntyi Osasto Törni ja sen virallisena perustamispäivä oli 3. joulukuuta 1943. Jääkärikomppanian tunnukseksi tuli Törnin jääkäri Olavi Mannosen suunnittelema tunnus, jossa on sinisessä kolmiossa punaisen T-kirjaimen läpi iskevä keltainen salama. . Osasto Törnistä tuli eräänlainen divisioonan komentajan "operatiivinen nyrkki", jonka miehistöltä edellytettiin hyvää fyysistä kuntoa, valioluokan sotilastaitoja ja henkistä kestävyyttä. Törnin maine oli kova Suomessa ja Neuvostoliitossakin. "Tuokaa Törni elävänä tai kuolleena, maksamme hänestä kolme miljoonaa Suomen markkaa", Moskovan Tiltu kuulutti eetteriin.
Vuoden vaihteessa komppania majoittui Jouhivaaraan Seesjärven etelärannalle. Helmikuussa komppaniaan saapui pitkä mies Turusta, Mauno Koivisto, tuleva tasavallan presidentti. Seesjärven pohjoisrannalle oli sijoitettu Neuvostoliiton 33. hiihtoprikaati ja Jalkaväkirykmentti 55. Neuvostoliittolaiset lähettivät jatkuvasti vahvoja partioita häiritsemään suomalaisia.
Maaliskuun 16. ja 17. päivien välisenä yönä puna-armeijan joukot hyökkäsivät pataljoonan vahvuisella osastolla Seesjärven etelärannalle ja piirittivät suomalaisten tukikohtaa. Paikalle hälytettiin Osasto Törni, joka vastaiskullaan selvitti tilanteen. Noin kolmensadan hengen vihollisosastosta kaatui 82 miestä ja 32 joutui vangiksi. Sotasaaliiksi tuli 58 konepistoolia, viisi liekinheitintä, kaksi pikakivääriä ja muun muassa 115 paria suksia.
Toisen Degtjarev "Emma" -pikakiväärin sai hyökkäykseen osallistunut jääkäri Koivisto. Törnin miehistä kahdeksan kaatui ja 11 haavoittui. II armeijakunnan komentaja, kenraaliluutnantti Paavo Talvela, välitti ylipäällikkö Mannerheimin ja omat kiitoksensa joukoille. Kiitokset kohdistuivat erityisesti jääkärikomppanialle ja luutnantti Lauri Törnille.
Neuvostoliiton suurhyökkäyksen alettua kesäkuussa Törnin jääkärikomppania joutui ottamaan vastuun koko Jouhivaaran lohkosta, kun Erillinen pataljoona 14 siirrettiin Karjalankannakselle. Eräässä vastaiskussa komppania tuhosi 60 vihollista.
Osasto Törniä tarvittiin 5. kesäkuuta etelämpänä Sää­mäjärven pohjoispuolella torjumaan kaksi etenevää vihollisrykmenttiä. Lähes kahden vuorokauden taistelujen aikana Törnin osasto tuotti viholliselle satojen miesten tappiot. Jääkärikomppania menetti näissä taisteluissa haavoittuneina, kaatuneina ja kadonneina 31 miestä, joista kolme upseeria.
Mannerheim-risti ja sotimisen loppu Suomessa
Törni nimitettiin Mannerheim-ristin ritariksi numero 144 heinäkuun 9. päivänä 1944. "Luutnantti Törni on luontainen johtajakyky, kylmäverinen ja neuvokas", kirjoitti 1. Divisioonan komentaja kenraalimajuri Uno Fagernäs Mannerheim-risti esityksessään 23. maaliskuuta 1944. "Talvisodassa ja nykyisessä sodassa hän on useasti osoittanut erityistä urhoollisuutta, taitoa ja neuvokkuutta. Rohkeutensa ja intonsa ansiosta hän on saanut juurrutetuksi koko osastoonsa loistavan taisteluhengen ja on siten vaikuttanut henkilökohtaisesti huomattavasti taistelun edellytyksiin.
Fagernäsin esitys ritariksi ei tuottanut vielä toivottua tulosta. Uusintaesityksen ritariksi nimittämiseen teki II Armeijakunnan komentaja kenraalimajuri Einar Mäkinen 8. heinäkuuta 1944. Perusteluissaan hän viittaa Fagernäsin esitykseen joiltain osin lisättynä, sekä toteaa: "toivottavaa on, että luutnantti Törni saisi kantaa Mannerheim-ristiä, sillä hänen tarumainen onnensa ei voine aina jatkua". Vasta tämän uusintaesityksen jälkeen ylipäällikkö nimitti Törnin ritariksi jo seuraavana päivänä. Ylipäällikkö perusteli nimityspäätöstään: "Luutnantti Törni on kunnostautunut tämän sodan aikana jääkärijoukkueen ja -komppanian päällikkönä monilla taistelu- ja kaukopartioretkillä sekä kahden viime vuoden aikana osoittanut omaavansa mitä parhaimmat taistelijan ja neuvokkaan sissipäällikön ominaisuudet."
Törni ylennettiin kapteeniksi 28. elokuuta 1944. Aselepo Suomen ja Neuvostoliiton välillä astui voimaan 4.–5. syyskuuta. Törni kotiutettiin 4. joulukuuta 1944.
Törni piilotti lokakuussa 1944 asealiupseeri Arvo Männistön kanssa joukon aseita Enon korpimetsiin siltä varalta, että venäläiset olisivat miehittäneet Suomen välirauhansopimuksen jälkeen. Törnin–Männistön asekätkö tehtiin Törnin aloitteesta, ilman yhteyttä varsinaiseen asekätkentäjuttuun. Miehet veivät metsään kolme laatikollista aseita, kahdeksan ammuslaatikkoa ja 36 käsikranaattia. Mukana oli Mauno Koiviston henkilökohtainen ase, Degtjarev-pikakivääri. Arvo Männistö paljasti asekätkön viranomaisille vuonna 1993. Kätköstä löytynyt Mauno Koiviston käyttämä pikakivääri päätyi Sotamuseoon.
Kotiutuksen jälkeen hän asui aluksi vanhempiensa luona Vaasassa, missä tapasi yhden SS-joukoissa palvelleen toverinsa, Jalo Solmu Korpelan. Suomalaisia SS-miehiä ei kelpuutettu Lapin sotaan Saksalle antamansa sotilasvalan vuoksi – mikä tosin oli Törniltä jäänyt vannomatta. Saksan 20. Vuoristoarmeija oli lopulta ajettava Lapista taistellen ja takaa ajaen, ja viimeiset saksalaiset poistuivat Kilpisjärveltä Norjan puolelle 27. huhtikuuta 1945.
Siirtyminen natsi-Saksan puolelle ja maanpetostuomio
Solmu Korpela pyysi Törniä tapaamaan kanssaan Arthur Björklundia, joka oli aseveljeyden rikkoonnuttua saksalaisten Suomeen perustaman vastarintaliikkeen edustaja. Törni ja Korpela tapasivat Björklundin Vaasassa ravintola Centralissa. Vastarintaliike pyrki vaivihkaa värväämään suomalaisia upseereita, tarkoituksena oli antaa miehille sabotaasi- ja vastarintakoulutusta Saksan tiedustelupalveluun kuuluvan Sonderkommando Nordin tukikohdassa Saksassa. Mikäli Neuvostoliitto miehittäisi Suomen, vastarintaliike nousisi aseisiin Saksan avustamana. Törnin oli tarkoitus toimia koulutuksen jälkeen muiden vastarintamiesten kouluttajana Suomessa. Tuolloin Suomi kävi Saksaa vastaan Lapin sotaa, joten tarjous tarkoitti vihollisen puolelle siirtymistä.
Saksan tiedustelupalvelun koulutuksessa
Törni otti tarjouksen vastaan ja nousi saksalaiseen sukellusveneeseen 22. tammikuuta 1945 yöllä Kristiinankaupungin edustalla avomerellä, jonne he matkasivat kalastusveneellä Blacksnäsin pikkukylästä. Saksaan Heringsdorfiin Törni saapui 28. tammikuuta 1945. Koulutuksen esijakso alkoi jo seuraavana päivänä ja kesti lähes viikon 14-tuntisine oppijaksoineen jotka jatkuivat Stettinissä järjestetyllä kaksiviikkoisella tuhotöihin suunnatulla johtajakoulutuksella. Stettinistä Törni palasi takaisin Heringsdorffiin, missä hän sai opetusta esikuntaupseerin apulaiseksi yhdessä neljän muun suomalaisen SS-upseerin kanssa. Opintojaan Törni jatkoi yhdessä muiden suomalaisten SS-upseereiden kanssa huhtikuun alussa Neustrelitzissä SS-Jagd Verband -täydennyskurssilla, joka kesti yllättäen vain viikon.
Neustrelitzistä Heringsdorfiin palattuaan suomalaisille kerrottiin, että heidät lähetettäisiin toiminta-alueilleen Ruotsiin, Suomeen ja Neuvostoliittoon. Jatkotoimenpiteitä odotellessaan he jatkoivat vakoilu- ja tiedusteluopintojaan, jotka keskeytyivät, kun perääntyviä saksalaisia joukkoja rupesi sulloutumaan Usedomin saarelle. Sonderkommando Nordin Golf Casinon tilat Heringendorfissa oli luovutettava rintamajoukkojen esikunnalle ja Törni evakuoitiin muiden mukana Flensburgiin lähelle Tanskan rajaa. Ennen lähtöä suomalaisille jaettiin uudet passit, jossa Törnin nimeksi oli merkitty Auli Haapalainen.
Sonderkommando Nordin evakuointi Heringendorfista Flensburgiin kesti junalla viisi vuorokautta, jotka Törniltä kumppaneineen sujuivat ryypiskelyn merkeissä, sillä samaan vaunuun oli lastattu esikunnan viinavarasto. Miehet jäivät juopottelustaan kiinni, mutta selvisivät rankaisematta. Flensburgista komentajakapteeni Alexander Cellarius määräsi suomalaiset vaihtamaan siviilipuvut ylleen ja matkustamaan Tanskan kautta Norjaan, jossa heidän tuli ilmoittautua Marinestadt Stadtspolizein Suomi-osastolla SS-Hauptsturmführer Jouko Itälälle tai luutnantti Arvid Ojastille (entinen Valpon ylietsivä). Ennen matkalle lähtöään suomalaiset osallistuivat pikahäihin, jossa heidän esimiehensä Cellarius vihittiin vakoiluesikunnan kanslistin neiti Helsingiuksen kanssa.
Ryhmän matka Norjaan ei sujunut suunnitellusti, vaan he joutuivat väistelemään Tanskasta Saksaan palaavia joukkoja ja lopulta Cuxhavenin ja Hassumin väliselle alueelle maihinnousseita liittoutuneiden joukkoja. He joutuivat palaamaan Kielin kanavalle, josta aloittivat uuden matkan kohti Norjaa. Kohdatessaan brittiläisiä laskuvarjojoukkoja suomalaiset kertoivat peitetarinansa, jonka mukaan he olivat työskennelleet Saksassa sotateollisuuden palveluksessa ja karanneet juuri Flatowin kokoamisleiriltä. Lisäksi miehet kertoivat haluavansa liittyä britteihin taistellakseen saksalaisia vastaan, mutta tähän brittikomentaja ei suostunut, sillä Britannia oli sodassa Suomen kanssa. Suomalaisjoukko määrättiin jatkamaan matkaansa Tanskaan ja ilmoittautumaan paikalliselle sotilaspoliisille. Ryhmä totteli määräystä ja tanskalaiset sotapoliisit kuljettivat heidät Aabenraahan, jossa luovuttivat miehet Tanskan valtiolliselle poliisille. Kuulusteluiden jälkeen heidät siirrettiin Kööpenhaminaan, jossa he saivat yhteyden Suomen konsulaattiin ja tarvittavat asiapaperit siirtyäkseen Ruotsin puolelle Malmöhön. Malmöstä he matkustivat edelleen Osloon, missä ilmoittautuivat Cellariukselta saamansa käskyn mukaisesti Marinestadt Stadtpolizein tukikohdassa. Täältä miehet komennettiin Norjassa toimineeseen suomalaisista muodostettuun SS-komppaniaan, jonka esikuntaan Törni sijoitettiin.
Valtiollisen poliisin suorittaman kuulustelukertomuksen mukaan Törni ei ollut mukana Osloon matkustaneessa ryhmässä. Sen sijaan Törni kuuli asiasta SS-mies Kaj Laurellilta, joka kertoi miesten myös piilottaneen SS-Polizein kassasta otetut yli kymmenen miljoonaa silloista Suomen markkaa Ruotsin ja Norjan rajalle.
Törnin väitteen mukaan hän halusi Saksasta koulutusta toimiakseen tarvittaessa hallitusvallan puolesta, ja kun saksalaiset vaativat häneltä vakoilutoimintaa, hän kieltäytyi ja hänet pakotettiin rintamalle, jolloin hän hankkiutui liittoutuneiden vangiksi. Törni kertoi pyrkineensä brittien joukkoihin taistelemaan.
SS-sotilaille tatuoitiin vasempaan käsivarteen veriryhmä. Myöhemmin Yhdysvalloissa Törni leikkasi veitsellä tatuoinnin pois.
Viime vaiheet Saksassa
Törnin loppuvaiheista Saksan palveluksessa on erilaisia kertomuksia. Erään epätodennäköiseksi arvioidun version mukaan Törni olisi lähtenyt Venäjän-rintamalle johtamaan saksalaista merijalkaväen pataljoonaa ja taisteltuaan siellä olisi lopulta antautunut amerikkalaisille ja brittiläisille joukoille miehineen. Toisen kertomuksen mukaan Törni ei olisi saanut tilaisuutta taistella, vaan yhdysvaltalainen sotilas olisi pidättänyt hänet ja hänen suomalaisen toverinsa, ja että hän olisi karannut brittiläiseltä vankileiriltä viikko sodan loppumisen jälkeen ja lähtenyt hakeutumaan Tanskan kautta Norjaan ja lopulta Suomeen.
Tuoreemman selvityksen mukaan Törni, joka oli saanut Hauptsturmführerin arvon 15.4.1945, kohtasi Pohjois-Saksassa SS-aseveljiensä Solmu Korpelan ja Juhani Sarasalon kanssa kenraali Wilhelm Steinerin joukot. Länsiliittoutuneet ja Neuvostoliitto olivat jo kohtaamassa toisensa. Taisteluissa Juhani Sarasalo joutui erilleen kaksikosta. Törni kokosi saksalaisista sotilaista osaston taistelemaan Hagenown sotilaslentokentän lähistöllä puna-armeijaa vastaan, ja saatuaan joukon yhteen Törni antautui yhdysvaltalaisille neuvostoliittolaisten protestoinnista huolimatta. Viikon kuluttua Törni ja Korpela luovutettiin briteille, joille alueen hallinta oli annettu. Lopulta Törni ja Korpela yksinkertaisesti kävelivät ulos vartioimattomasta vankileiristä ja palasivat Suomeen väärillä henkilötiedoilla heinäkuussa 1945.
Anu Vertasen opinnäytetyön mukaan Valpo selvitti Törnin palanneen Saksan sabotaasi- ja vakoilukoulutuksesta vielä Suomeen, mutta Saksan romahtaessa olleen jälleen Saksassa, jossa joutui brittiläiselle vankileirille. Törni karkasi leiriltä ja pakeni Tanskaan, josta hänet palautettiin Ruotsin kautta Suomeen kesällä 1945. Kallosen ja Sarjasen teosten mukaan on mahdotonta, että Törni olisi matkustanut edestakaisin Saksan ja Suomen välillä.