cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Suomen jalkapallomaajoukkue
Stuart Baxterin aika (2008–2010)
Syyskuussa 2010 alkaneissa vuoden 2012 EM-kilpailuiden karsinnoissa Suomi pelasi samassa lohkossa Alankomaiden, Ruotsin, Unkarin, Moldovan ja San Marinon kanssa. Suomi aloitti karsinnat kolmella tappiolla Moldovaa, Alankomaita ja Unkaria vastaan. Marraskuussa 2010 Palloliitto tiedotti Baxterin siirtyvän konsultin rooliin ja kakkosvalmentaja Olli Huttusen nousevan päävalmentajaksi seuraavaan otteluun. Niin ikään marraskuussa Suomen maajoukkue saavutti siihenastisen heikoimman sijoituksensa FIFA-rankingissa, jaettu 87. sija Bahrainin kanssa. Suomi putosi parikymmentä sijaa parissa kuukaudessa, sillä vielä kesä–heinäkuussa sijoitus oli 51. Suomi kohtasi Huttusen alaisuudessa San Marinon karsintaottelussa Helsingissä 17. marraskuuta 2010 ja voitti maalein 8–0, mikä on sen suurinumeroisin voitto arvokisakarsinnoissa. Alkukeväällä 2011 maajoukkueen väliaikaisen valmennusvastuun otti alle 21-vuotiaiden maajoukkueen entinen valmentaja Markku Kanerva, jonka johdolla Suomi pelasi kaksi A-maaottelua.
Mixu Paatelaisen ajan alku ja EM-karsinnat (2011–2012)
Suomen uudeksi päävalmentajaksi valittiin 31. maaliskuuta Mixu Paatelainen. Sopimuksen kesto oli viisi vuotta eli se olisi kattanut vuoden 2016 EM-karsinnat sekä 2016 EM-lopputurnauksen, jos Suomi olisi päässyt kisoihin. EM-kisoihin 2016 pääsy oli yksi Paatelaisen päävalmentaja-ajan päätavoitteista.
Mixu Paatelaisen joukkueeseen tuoma peliryhmitys on 4–5–1, niin sanottu "joulukuusi", jossa laitapuolustajilla on merkittävä osuus hyökkäyksissä. Paatelainen uudisti myös joukkueen pelaajarunkoa ja nosti maajoukkueeseen uusia pelaajia. Niklas Moisanderista tuli Suomen maajoukkueen kapteeni ja useita kokeneempia pelaajia, kuten Suomen kaikkien aikojen jalkapalloilija ja eniten maaotteluja pelannut pelaaja Jari Litmanen jätettiin ulos maajoukkueesta.
Paatelaisen karsintapeli-debyytti, oli kesäkuussa 2011, pelattu vierasottelu San Marinoa vastaan. Suomen esitystä ottelussa arvosteltiin ja ottelusta tuli lopulta varsin niukka voitto. Kokenut hyökkääjä Mikael Forssell laukoi ottelun ainoan maalin, Suomi sai kuitenkin ylipäätään voitosta täydet kolme pistettä.
Seuraavassa ottelussaan Paatelaisen Suomi kohtasi Råsundan stadionilla Ruotsin. Ruotsi oli ottelussa ylivoimainen johtotähtensä Zlatan Ibrahimovicin johdolla. Suomen keskuspuolustus, jossa pelasivat kokeneet Petri Pasanen ja Markus Heikkinen, petti ottelussa pahasti. Ruotsi siirtyi vain muutaman minuutin pelin jälkeen 1–0 johtoon, kun Kim Källström ampui vapaapotkusta pallon Suomen maaliin, ohi maajoukkuedebyyttiään maalissa pelanneen Anssi Jaakkolan. Pian tämän jälkeen Ibrahimovic alkoi dominoida kenttää, ja teki Ruotsille hattutempun. Niin Zlatanin tekemät 2–0 kuin 3–0 maalitkin, edelsivät Suomen heikkoa puolustamista. Ottelun lopussa Emir Bajrami laukoi Ruotsille 5–0 johdon ja Suomen pahin nöyryytys vuosikausiin oli valmis.
MM-karsinnat Mixu Paatelaisen johdolla (2012–2014)
Mixu Paatelaisen aika päävalmentajana jatkui MM-karsintojen merkeissä syyskuussa 2012 ottelulla Ranskaa vastaan. Suomi hävisi Olympiastadionilla pelatun ottelun 0–1. Ranska voitti Abou Diabyn 20. minuutilla tekemällä maalilla.
Karsinnat jatkuivat lokakuussa ottelulla Georgiaa vastaan. Ottelu oli Suomelle vaikea ja vaikeutui entisestään Aleksei Eremenkon saatua punaisen kortin Georgian johtaessa 1–0. Suomen onnistui kuitenkin päästä tasoihin Kasper Hämäläisen arvokkaalla tasoitusmaalilla. Ottelu päättyi tasapeliin ja Suomi avasi pistetilinsä karsinnoissa.
Kun MM-karsinnat vuoden 2014 MM-kisoihin jatkuivat vuoden 2013 puolella, oli Suomella edessään vierasottelu hallitsevaa maailmanmestaria ja Euroopan mestaria Espanjaa vastaan Gijónissa. Paatelainen uudisti Suomen kokoonpanoa ennen ottelua, sillä Teemu Tainio, joka oli ollut sivussa maajoukkueesta kaksi vuotta, palasi nyt Suomen keskikentälle. Paatelainen myös muutti Suomen pelitaktiikkaa otteluun puolustavammaksi. Suomen joukkuepuolustus toimi ottelussa hyvin, ja maalivahti Niki Mäenpään muutaman hyvän torjunnan ansiosta ensimmäinen puoliaika päättyi tasatilanteessa 0–0. Toisella puoliajalla Espanjan painostus kuitenkin tuotti tulosta, kun Espanjan kapteeni, Sergio Ramos puski maansa johtoon 1–0 kulmapotkusta. Tämän jälkeen Espanjan painostus hellitti hieman ja Suomi pääsi otteluun paremmin kiinni. Lopulta Suomi sai laidalta hyvän hyökkäyksen, joka päättyi Alexander Ringin keskitykseen, jonka Teemu Pukki ohjasi, liukumalla, maaliin ja tasoitti ottelun. Ottelu päättyi lopulta tasatulokseen 1–1, mikä oli Suomelta loistava saavutus, ja ottelua on luonnehdittu, jopa "Gijónin ihmeeksi".
Huuhkajien MM-karsinnat jatkuivat kaksoisottelulla Valko-Venäjää vastaan. Noissa kahdessa ottelussa toppari Petri Pasanen teki väkevän paluun Suomen avauskokoonpanoon. Ensimmäinen ottelu, Suomen kotiottelu, päättyi Suomen voittoon 1–0, Kasper Hämäläisen maalilla ja toinen ottelu, joka pelattiin Valko-Venäjän toiseksi suurimmassa kaupungissa Homelissa, päättyi tasapeliin 1–1, jossa Suomen maalin teki hyökkääjä Teemu Pukki.
EM-karsinnat Mixu Paatelaisen johdolla (2014–2015)
Syyskuussa 2014 Suomi aloitti karsinnat vuoden 2016 EM-kisoihin, jotka käytiin Ranskassa. Karsinnat olivat niin sanotut Mixu Paatelaisen pääkarsinnat, joista on tarkoituksena johdattaa Suomi ensimmäistä kertaa jalkapallon arvokisoihin. Avausottelussa Suomi kohtasi piskuisten Färsaarten maajoukkueen vieraissa. Christian Holst vei isäntäjoukkueen johtoon ensimmäisen puoliajan lopulla Niklas Moisanderin pahasta virheestä, mutta Suomi tuli toisella puoliajalla tasoihin ja ohi Riku Riskin kahdella ja Roman Eremenkon yhdellä osumalla. Peli päättyi 3–1.
Karsinnat jatkuivat noin kuukauden päästä kotiottelulla Kreikkaa vastaan Helsingin olympiastadionilla. Uudistunut Kreikka siirtyi vajaan puolen tunnin kohdalla 1–0-johtoon Nikolaos Karelisin osumalla, mutta Suomi tuli jälleen tasoihin, nyt Jarkko Hurmeen upealla volleymaalilla, joka oli myös hänen ensimmäinen A-maaottelumaalinsa. Peli päättyi lopulta 1–1.
Karsinnat jatkuivat Suomen osalta jo seuraavalla viikolla, kun Olympiastadionilla vastaan asettui Romania. Suomi oli ottelussa lähes pakkovoiton edessä, muuten karsintojen alku olisi ollut melko huono. Romania siirtyi 54. minuutilla 0–1 johtoon Bogdan Stancun puskumaalilla. Vain paria minuuttia myöhemmin Alexander Ring sai toisen keltaisen korttinsa ja ajettiin ulos. Suomi joutui jahtaamaan tasoitusta vajaamiehisenä. Kun jäljellä oli viitisen minuuttia, Stancu kruunasi iltansa toisella maalillaan ja Suomi kärsi valtavan pettymyksen hävitessään 0–2.
Suomi pelasi 19. tammikuuta Dubaissa Ruotsia vastaan harjoitusmaaottelun, jonka Suomi voitti lukemin 1–0, pelin keskeyttämisen takia. Muutaman päivän kuluttua Suomi kohtasi Dubaissa myös Jemenin niin ikään harjoitusottelussa, joka päättyi tasapeliin 0–0.
EM-karsinnoissa Suomi kärsi vieraissa 29. maaliskuuta Pohjois-Irlantia vastaan 1–2 tappion heikon esityksen jälkeen. 9. kesäkuuta Suomi kohtasi Turussa Viron, jota vastaan Suomi kärsi jälleen 0–2 tappion, joka oli myös heikko esitys Suomen osalta. Lauantaina 13. kesäkuuta Suomi kohtasi Unkarin ottelussa, josta tarvittiin voitto EM-kisahaaveiden elossa pitämiseksi. Suomi koki 0–1 tappion Unkaria vastaan kotiottelussa. Paatelainen erotettiin päävalmentajan tehtävästä Unkari-ottelun jälkeisenä päivänä.
Suomi voittikin sitten väliaikaisen maajoukkueluotsin Markku Kanervan johdolla heti kaksi seuraavaa otteluaan, ensin 4. syyskuuta vieraissa Kreikan 1–0 ja kotona Färsaaret myös 1–0. Ja päätti vuoden 2015 pelit kahteen tasapeliin, ensin 8. lokakuuta vieraissa Romaniaa vastaan 1–1, joka murensi lopullisesti mahdollisuudet päästä EM-kisoihin. Ja sitten kolme päivää myöhemmin 11. lokakuuta Suomi pelasi kotonaan myös 1–1 tasapelin Pohjois-Irlantia vastaan.
Hans Backen valmennuksessa (2016)
Ruotsalainen Hans Backe aloitti maajoukkueen päävalmentajana vuoden 2016 alussa. Hän teki vuoden 2017 loppuun ulottuvan sopimuksen, joka käsittää lisäksi vuoden 2018 MM-kisat, jos Suomi selviytyy niihin. Sopimus sisältää lisäksi option kahdesta lisävuodesta eli karsinnoista vuoden 2020 EM-turnaukseen. Backe oli aiemmin työskennellyt seuravalmentajana Pohjoismaissa, Euroopassa ja Yhdysvalloissa, mutta ei kertaakaan maajoukkueen päävalmentajana.
Backen alaisuudessa Suomi hävisi neljä ensimmäistä harjoitusmaaotteluaan (Ruotsi 0–3, Islanti 0–1, Puola 0–5 ja Norja 0–2) tekemättä maaliakaan maalisuhteen ollessa peräti 0–11. Kesäkuun 1. päivänä 2016 Brysselissä pelatussa ottelussa Suomi ylsi kuitenkin 1–1-tasapeliin maailmanranking-listalla toisena olevaa Belgiaa vastaan, joka tasoitti ottelun vasta aivan sen lopussa. Elokuun 30. päivänä 2016 Saksa voitti Suomen maalein 2–0 Mönchengladbachissa käydyssä harjoitusmaaottelussa. Marraskuun 12. päivänä 2016 Suomi hävisi MM-karsintojen vierasottelussa Odessassa Ukrainalle 0–1. Ottelu oli vuoden viimeinen ja Suomi ei voittanut yhtään ottelua vuonna 2016.
Markku Kanervan valmennuksessa (2016–)
thumb|upright|left|[[Lyhdynkantajat kisa-asussa vuoden 2021 EM-kilpailujen aikaan.]] Markku Kanerva nimitettiin päävalmentajaksi joulukuussa 2016 kolmen vuoden sopimuksella Hans Backen saatua potkut. Kanervan sopimusta jatkettiin tammikuussa 2020 kattamaan myös vuodet 2020–2022. Kanervan johdolla maajoukkue pelasi MM-karsintojen lopun hyvin häviten ainoastaan yhden viidestä viimeisestä ottelusta. Karsintojen jälkeen useita joukkueen runkopelaajia, kuten kapteeni Niklas Moisander ja Perparim Hetemaj, lopetti maajoukkueuransa. Syksyllä 2018 alkaneessa Kansojen liigassa Suomi pelasi C-liigassa. Suomen lohkossa pelasivat Kreikka, Unkari ja Viro. Uudistunut maajoukkue voitti neljä ottelua ja hävisi kaksi, mikä riitti lohkon voittoon ja B-liigaan nousuun.
EM-kisoissa Suomen ensimmäinen vastustaja oli Tanska 12. kesäkuuta 2021 Kööpenhaminassa pelatussa ottelussa. Suomi jäi historiansa ensimmäisissä EM-kisoissa alkulohkon kolmanneksi, eikä päässyt jatkoon lohkovaiheesta.
Vuoden 2022 MM-kisojen karsinnoissa Suomi jäi lohkossaan kolmanneksi ja karsiutui kisoista.
Värit ja logot
thumb|150px|Palloliiton logo 2009–
Suomen jalkapallomaajoukkueen värit ovat olleet perinteisesti valkoinen ja sininen. Nykyisin pelipaitojen ja shortsien värinä kotiotteluissa on valkoinen ja vierasotteluissa sininen.
Suomi esiintyi ensimmäisissä maaotteluissa punaisissa paidoissa. Paidat olivat HIFK:n ja valkoinen tähti oli peitetty leijonavaakunalla. Vuoden 1912 olympialaisissa peliasuun kuului myös valkoiset housut ja sinertävät sukat. Sininen ja valkoinen vakiintuivat Suomen peliasujen väriksi 1920-luvulla. Pelipaidat olivat siniset ja paitaa koristi Suomen lippu. Suomen lippu vaihtui Palloliiton logoon 1970-luvulla ja kotipelipaitojen väri vaihtui valkoiseksi 1990-luvulla.
Palloliiton nykyinen logo otettiin käyttöön vuonna 2009. Nike on toiminut Palloliiton paitatoimittajana vuodesta 2014 alkaen. Aikaisemmin paitatoimittajana toimi Adidas.
Stadionit
Suomi pelasi ensimmäisen A-maaottelunsa (Ruotsi 2–5) vuonna 1911 Helsingissä Eläintarhan kentällä. Ensimmäisen ottelun jälkeen maajoukkue siirtyi pelaamaan vuonna 1915 avatulle Töölön pallokentälle. Ensimmäisen kotiottelun Töölön pallokentällä Suomi pelasi vuonna 1919 (Ruotsi 3–3). Maajoukkue pelasi ”Bolliksella” vuoteen 1937 mennessä yhteensä 49 kotiottelua. Suurin yleisömäärä nähtiin 27. syyskuuta 1936 pelatussa maaottelussa Suomi–Ruotsi (1–2), kun sitä saapui seuraamaan 11 922 katsojaa. Suomi pelasi vielä yhden maaottelun Töölön pallokentällä vuonna 1952, kun Olympiastadion oli varattu Helsingin olympialaisille.
Suomi siirtyi vuonna 1938 pelaamaan kotiottelunsa vuoden 1940 olympialaisia varten rakennetulle Olympiastadionille. Stadionin avajaisia vietettiin 12. kesäkuuta 1938, ja Suomi pelasi ensimmäisen maaottelunsa Olympiastadionilla 4. heinäkuuta (Ruotsi 2–4). Jalkapallomaajoukkue pelasi vuosina 1938–1971 yhtä ottelua lukuun ottamatta kaikki kotiottelunsa Helsingissä Olympiastadionilla. Vuodesta 1972 alkaen maaotteluita alettiin pelata myös muilla paikkakunnilla. Suurin yleisömäärä nähtiin 31. toukokuuta 1989 pelatussa vuoden 1990 MM-kisojen karsintaottelussa Suomi–Hollanti (0–1), kun ottelua saapui seuraamaan 46 217 katsojaa. Maajoukkue ei pelannut kotiotteluita Olympiastadionilla vuosina 1993 ja 2004 stadionin remonttien vuoksi. Suomi pelasi viimeisen kotiottelun vanhalla Olympiastadionilla 11. lokakuuta 2015 (P-Irlanti 1–1). Stadion suljettiin vuonna 2016 peruskorjauksen ja uudistamisen ajaksi. Uusi Olympiastadion avattiin elokuussa 2020, ja maajoukkue palasi pelaamaan kotiottelunsa Stadionille 3. syyskuuta 2020 (Wales 0–1). Koronaviruspandemian vuoksi ottelu pelattiin ilman yleisöä. Suomi on pelannut Olympiastadionilla yhteensä 211 kotiottelua ja kaikki jalkapallomaajoukkueen kymmenen suurinta yleisömäärää ovat Stadionilta.
Suomi on pelannut Helsingin jälkeen toiseksi eniten kotiotteluita Tampereella. Ensimmäisen maaottelun Suomi pelasi Tampereella vuonna 1973 (Itä-Saksa 1–5). Maajoukkue on pelannut Tampereen stadionilla yhteensä 15 kotiottelua. Helsingin ulkopuolella pelattujen maaotteluiden suurin yleisömäärä nähtiin Tampereen stadionilla 28. toukokuuta 2004 maaottelussa Suomi–Ruotsi (1–3), kun ottelua saapui seuraamaan 16 500 katsojaa. Myös Ratinan stadionina tunnettu Tampereen stadion toimii maajoukkueen päästadionina Olympiastadionin peruskorjauksen ajan vuosina 2016–2019.
Suomi pelasi ensimmäisen kotiottelun Helsingin ulkopuolella 19. elokuuta 1937 Turun Urheilupuistossa (Viro 0–1). Suomi on pelannut Turussa Urheilupuistossa ja Veritas Stadionilla yhteensä 10 maaottelua. Suurin yleisömäärä Turussa nähtiin 6. syyskuuta 1967 Urheilupuistossa pelatussa vuoden 1968 EM-kisojen karsintaottelussa Suomi–Neuvostoliitto (2–5), kun ottelua saapui seuraamaan 7 793 katsojaa. Maajoukkue pelasi Olympiastadionin peruskorjauksen aikana (2016–2019) otteluita myös Veritas Stadionilla.
Suomi on pelannut arvokisojen karsintaotteluita myös Helsingissä Telia 5G Areenalla (2000, 2006 ja 2019), Lahdessa Lahden stadionilla (1981 ja 1993), Kotkassa Arto Tolsa Areenalla (1981), Kuopiossa Väinölänniemen stadionilla (1982) ja Porissa Porin stadionilla (1984). Muita A-maaotteluita on pelattu mm. Vaasassa Hietalahden jalkapallostadionilla (1972 ja 1988) ja Oulussa Raatin stadionilla (1974). Maajoukkue on pelannut myös yhteensä kuusi maaottelua Lahden suurhallissa (1981, 1982 ja 1984) ja Myyrmäki-hallissa Vantaalla (1993).
Kannattajat
Suomen Maajoukkueen Kannattajat (SMJK) on perustettu vuonna 2002. SMJK:n katsomo on ollut vuodesta 2008 alkaen Olympiastadionin pohjoispäädyssä niin sanotussa Pohjoiskaarteessa. Kannattajayhdistys toimii yhteistyössä Palloliiton kanssa ja siinä oli loppuvuodesta 2019 yli 6 000 jäsentä.
Yhdistys järjestää myös matkoja jalkapallomaajoukkueen vierasotteluihin. SMJK on pelannut maaotteluiden alla kannattajien omia otteluita vastustajajoukkueen kannattajaryhmiä vastaan. Yhdistyksellä on myös oma jäsenlehti Huikee Setti!.
Taustahenkilöt
''Päivitetty 26. toukokuuta 2023.''
Nykyinen joukkue
Seuraavat pelaajat valittiin Suomen joukkueeseen EM-karsintaotteluihin Sloveniaa ja San Marinoa vastaan 16. ja 19. kesäkuuta 2023.
''Ottelut ja maalit päivitetty 19. kesäkuuta 2023 San Marinoa vastaan pelatun EM-karsintaottelun jälkeen.''
Viimeaikaiset pelaajat
Seuraavat pelaajat on myös valittu Suomen joukkueeseen viimeisten 12 kuukauden aikana.
Tulokset ja ohjelma
Kellonajat Suomen aikaa. Paikallinen aika suluissa.
MM-kisat
Suomi on osallistunut MM-kisojen karsintoihin yhteensä 19 kertaa, mutta ei ole selviytynyt kertaakaan lopputurnaukseen. Ensimmäisen kerran Suomi osallistui karsintoihin vuoden 1938 turnaukseen. Suomi ei voittanut yhtään karsintaottelua vuoden 1938, 1950, 1954, 1958 ja 1962 kisojen karsinnoissa. Ensimmäisen karsintaottelun Suomi voitti vuoden 1966 kisojen karsinnoissa (2–0 Puola). Lähimpänä lopputurnauspaikka on ollut vuoden 1986 kisojen karsinnoissa, jolloin Suomi jäi vain kaksi pistettä lohkon kakkossijasta ja suorasta kisapaikasta. Vuoden 1998 MM-kisojen karsinnoissa Suomi ylsi pisteen päähän lohkon kakkossijasta ja jatkokarsintapaikasta. Viimeisen ottelun tasapeli (1–1 Unkari) jätti Suomen kuitenkin lohkon kolmanneksi.
pienoiskuva|Suomi-Hollanti jalkapallon MM-karsintaottelu Helsingin Olympiastadionilla 31.5.1989. Peliä seurasi ennätyksellinen yleisömäärä 46 217 katsojaa. Hollanti voitti pelin 1-0.
EM-kisat
Suomi on osallistunut EM-kisojen karsintoihin yhteensä 14 kertaa ja edennyt kerran karsinnoista lopputurnaukseen. Ensimmäisen kerran Suomi osallistui karsintoihin vuoden 1968 turnaukseen. Suomi ei voittanut yhtään karsintaottelua vuoden 1968, 1972 ja 1976 kisojen karsinnoissa. Ensimmäisen karsintaottelun Suomi voitti vuoden 1980 kisojen karsinnoissa (3–0 Kreikka). Ensimmäisen kerran lopputurnauspaikka oli lähellä noissa samaisissa karsinnoissa, jolloin Suomi jäi vain pisteen päähän lohkon voitosta ja suorasta kisapaikasta. Toisen kerran lopputurnauspaikka oli lähellä vuoden 2008 kisojen karsinnoissa, kun Suomi ylsi kolmen pisteen päähän lohkon kakkossijasta ja suorasta kisapaikasta. Tuolloin karsintojen päätöspelissä Portugalin vieraana voitto olisi vienyt Suomen kisoihin, mutta ottelu päättyi 0–0. Historiallisen ensimmäisen arvokisojen lopputurnauspaikan Suomi saavutti vuoden 2020 kisojen karsinnoissa. Suomi varmisti lohkon kakkossijan ja suoran lopputurnauspaikan karsintojen toiseksi viimeisessä ottelussa, kun se voitti kotiottelussa Liechtensteinin maalein 3–0.
Lopputurnaukseen Suomi arvottiin B-lohkoon Tanskan, Venäjän ja Belgian seuraksi. Historiallisessa avauspelissään Kööpenhaminan Parken-stadionilla Suomi kohtasi isäntäjoukkue Tanskan. Ottelu sai 42. minuutilla järkyttävän käänteen, kun jo vaarallisuuttaan esitellyt Tanskan tähtipelaaja Christian Eriksen sai rajaheittoa antaessaan sydämenpysähdyksen ja tuupertui kentälle. Erikseniä elvytettiin pitkään kentällä, kunnes hänet kuljetettiin sairaalahoitoon, ja hän selviytyi. Kohtauksen vuoksi ottelu oli pitkään keskeytettynä, kunnes se päätettiin pelata loppuun. Eriksenin kohtalo sekoitti Tanskan pelin ja johti mm. kapteeni Simon Kjærin vaihtamiseen. Pelin 60. minuutilla Suomi käytti ensimmäisen laukauksensa (tuolloin Tanskalla 18, joista 4 kohti maalia) loistavasti hyödykseen, kun Joel Pohjanpalo puski vieraat johtoon. Tanska sai vielä rangaistuspotkun, jonka Lukáš Hradecký torjui, ja lopulta 1–0 riitti Suomen voittoon. Tämän jälkeen Huuhkajat matkusti Pietariin. Pohjanpalo ehti luulla puskeneensa Suomen johtoon myös Venäjää vastaan jo pelin alkuminuuteilla, mutta videotarkastuksen jälkeen osuma hylättiin paitsiona. Lopulta Venäjä voitti 1–0 Aleksei Mirantšukin ensimmäisen puoliajan lisäajalla tekemällä maalilla. Belgia taas kaatoi Suomen 2–0 Hradeckýn omalla maalilla sekä Romelu Lukakun osumalla. Näin Belgia voitti lohkon täydellä 9 pisteellä, kun taas muut joukkueet keräsivät kukin 3 pistettä, ja alettiin vertailla näiden keskinäisiä pelejä. Parhaiten tästä selvisi Tanska, joka eteni lohkokakkosena suoraan jatkoon. Kolmas oli Suomi ja jumbona Venäjä, joten Huuhkajat joutui jännittämään vielä päiviä, riittääkö alkulohkon saldo neljän parhaan lohkokolmosen joukkoon ja pudotuspelipaikkaan. Suomi sijoittui vertailussa lopulta viidenneksi ja karsiutui siis ensimmäisenä jatkosta. Joukkueen lopullinen sijoitus 24 maan turnauksessa oli 17.
Kansojen liiga
Suomi osallistui Kansojen liigaan ensimmäistä kertaa kaudella 2018–2019. Suomi voitti C-liigassa oman lohkonsa ja nousi B-liigaan. Kaudella 2020–2021 Suomi sijoittui lohkossaan toiseksi ja säilytti paikkansa B-liigassa. Kaudella 2022–2023 Suomi sijoittui jälleen lohkossaan toiseksi ja säilytti paikkansa B-liigassa,
Olympialaiset
Vuoden 1956 olympialaisista alkaen ennen lopputurnausta pelattiin karsinnat. Ensimmäisen kerran Suomi osallistui karsintoihin vuoden 1960 turnaukseen. Vuoden 1980, 1984 ja 1988 olympialaisten karsintoihin Suomi osallistui A-maajoukkueen rinnalle perustetulla olympiajoukkueella. Suomi pääsi vuoden 1980 olympialaisten lopputurnaukseen, kun karsintalohkon ykkönen Norja ja kakkonen Länsi-Saksa boikotoivat kisoja. Olympiajoukkue pelasi Moskovan kisoissa kolme lohkovaiheen ottelua (0–2 Jugoslavia, 0–0 Irak, 3–0 Costa Rica), ja pelit päättyivät alkulohkoon. Vuoden 1992 olympialaisista alkaen olympiajalkapallo muutettiin alle 23-vuotiaiden turnaukseksi.
Palloliitto laskee olympiajalkapallon ottelut virallisiksi A-maaotteluiksi, vaikka vastustaja on esiintynyt amatööri- tai B-maajoukkueellaan.
Eniten otteluita
''Päivitetty 20. kesäkuuta 2023.''
Nykyiset pelaajat lihavoituna.
Parhaat maalintekijät
''Päivitetty 20. kesäkuuta 2023.''
Nykyiset pelaajat lihavoituna.
Nuorimmat debytantit
Nykyiset pelaajat lihavoituna.
Päävalmentajat
''Tilanne 29. kesäkuuta 2023.''
Lisäksi Jarl Öhman toimi vuonna 1922 neljässä ottelussa pelaajavalmentajana, Jiří Pešek vuonna 1979 kuudessa ottelussa olympiajoukkueen valmentajana ja Jukka Vakkila vuosina 1986–1987 kahdeksassa ottelussa olympiajoukkueen valmentajana. Palloliitto laskee olympiajoukkueen ottelut virallisiksi A-maaotteluiksi.
Mikio Ueda
Mikio Ueda (, s. 1. toukokuuta 1995 Ōta, Tokio) on japanilainen raskaansarjan vapaaottelija ja karateka. Hän on Kyokushinin maailmanmestari ja kaksinkertainen Japanin mestari. Ueda päätti kilpakarateuransa 2021, jonka jälkeen hän on otellut vapaaottelussa.
Karateura
Ueda saavutti ensimmäisen Japanin mestaruutensa 2013 raskaassasarjassa, kun hän voitti loppuottelussa Koinosuke Ishizakin. Sitä vastoin marraskuussa Japanin avoimenpainoluokan mestaruudesta käyty turnaus päättyi Uedan sijoituttua seitsemänneksi.
Ueda oli 2014 jälleen mukana Japanin mestaruuskisoissa, mutta tällä kertaa hän ottelu superraskaassasarjassa. Ueda eteni loppuotteluun saakka, mutta hävisi mestaruuden Shohei Kamadalle.
Ueda saavutti pronssia 2016 Japanin mestaruuskilpailuissa Tokiossa.
Huhtikuussa 2017 Ueda saavutti MM-pronssia raskaassasarjassa, voitettuaan mitalikamppailussa Sota Nakanon. Marraskuussa hän sijoittui neljänneksi Japanin mestaruuskisoissa hävittyään pronssiottelussa Shoki Aratalle.
Ueda saavutti 2018 ensimmäisen Japanin mestaruuden, joka käytiin avoimessa painoluokassa. Hän voitti kolminkertaisen finalistin Shohei Kamadan.
Marraskuussa 2019 Ueda oli toistamiseen mukana Kyokushinin suurimmassa MM-turnauksessa, joka käytiin Tokiossa. Hän eteni kolmipäiväisessä turnauksessa aina loppuotteluun asti. Ueada voitti viimeisenä päivänä Ilja Karpenkon, neljännesvälierissä Maksim Jekimovin, puolivälierissä Konstantin Kovalenkon ja välierissä Andrei Luzinin. Ueda kohtasi loppuottelussa Oleksandr Ieromenkon. Kaksikon välinen kamppailu kesti jatkoaikoineen yhteensä seitsemän minuuttia, kunnes ratkaisua haettiin tameshawarista. Ueda voitti kyseisen murskauskilpailun 23–17 ja saavutti samalla ensimmäisen maailmanmestaruutensa.
Huhtikuussa 2021 Ueda yritti 100 miehen kumitea, mutta epäonnistui kokeessa jalkavamman vuoksi. Hän onnistui ottelemaan 60 ottelua ennen keskeytystä.
Vasili Borisov
Vasili Fjodorovitš Borisov (12. joulukuuta 1922 Donetsk, Ukrainan SNT – 21. maaliskuuta 2003 Moskova) oli Neuvostoliittoa edustanut ampuja. Hän kilpaili kesäolympialaisissa vuosina 1956 ja 1960; Melbournessa 1956 hän voitti 300 metrin vapaakiväärin asentokilpailussa kultamitalin. Lisäksi hän sai hopeaa 50 metrin pienoiskiväärin makuukilpailussa. 50 metrin pienoiskiväärin asentokilpailussa hän sen sijaan jäi mitaleitta sijoittuen neljänneksi.
Mikio Ueda
Vapaaottelu
Ilmoitettuaan lopettavansa kilpakaraten elokuussa 2021 muutamaa viikkoa myöhemmin syyskuussa Ueda ilmoitti jatkavansa kamppailu-uraansa vapaaottelussa. Hän halusi omien sanojensa mukaan todistaa karaten tehokkuuden vapaaottelussa ja on unelmoinut lapsesta lähtien ottelevansa K–1:ssä. Ueda liittyi Brave Gym vapaaotteluseuraan.
Ueda kävi ensimmäisen ottelunsa 17. huhtikuuta 2022 entistä Pancrasen raskaansarjan mestaria Tsuyoshi Kosakaa vastaan. Hän hävisi Rizin 35 -tapahtumassa käydyn kamppailun koukkulyönnin myötä tyrmäyksellä, kun ottelua oli käyty kaksi minuuttia.
Vasili Borisov
Rooman kesäolympialaisissa 1960 Borisov saavutti vielä pronssimitalin 300 metrin vapaakiväärin asentokilpailussa, mutta 50 metrin pienoiskiväärin makuukilpailussa hän jäi neljänneksi.
Purjehdus kesäolympialaisissa 2020 – miesten finnjolla
Miesten finnjolla Tokion olympialaisissa 2020 kilpaillaan 27. heinäkuuta – 3. elokuuta Enoshimassa. Kilpailuun osallistuu 19 purjehtijaa.
Karsinnat
Olympialaisiin osallistuu 19 purjehtijaa. Isäntämaa Japani saa yhden urheilijan suoraan olympiaturnaukseen. 14 urheilijaa valitaan vuoden 2018 purjehduksen MM–kilpailujen perusteella. 4 urheilijaa valitaan vuoden 2019 finnjollan EM–kilpailujen perusteella. EM-kilpailuihin voi osallsitua myös Euroopan ulkopuolelta. Euroopan, Afrikan, Aasian, Pohjois-Amerikan, Etelä-Amerikan ja Oseanian omista kilpailuista valitaan yksi urheilija olympiaturnaukseen.
Andrew Wood
Kuoleman jälkeen
Woodin muistoksi Mother Love Bonen jäsenet ja silloisen Soundgardenin jäsenet Chris Cornell ja Matt Cameron perustivat yhdessä muusikoiden Eddie Vedderin ja Mike McCreadyn superyhtyeen Temple of the Dogin ja julkaisivat samalla nimellä albumin vuonna 1991.
Wood nousi kuolemansa jälkeen grunge genren jonkinmoiseksi legendaksi, ja hän on ollut monille genren muusikoille inspiraation lähde. Esimerkiksi Alice in Chainsin kitaristi Jerry Cantrell teki kappaleen Would?, joka on saanut vaikutteita Woodista. Kappale julkaistiin yhtyeen menestysalbumilla Dirt (1992).
Antoniitat
Antoniitat olivat ranskalaisen aatelismies Gaston Guérin perustama kristillinen maallikkojärjestö. Se perustettiin St. Didier de la Mothessa vuonna 1089 torajyvien aiheuttamaan tautiin sairastuneiden hoitamista varten. Koska Guérin pojan uskottiin parantuneen taudista Pyhän Antonioksen pyhäinjäännösten ansiosta, Pyhästä Antonioksesta tuli järjestön suojeluspyhimys ja järjestö sai nimensä. Järjestö yhdistettiin myöhemmin Maltan ritarikuntaan.
Myöhemmin Pyhästä Antonioksesta tuli torajyvien sairastuttamien suojeluspyhimys ja tautia alettiin kutsua nimellä "Pyhän Antonioksen tuli".
Leo Normet
Leo Normet (17. syyskuuta 1922 Pärnu – 27. joulukuuta 1995 Tallinna) oli virolainen säveltäjä, musiikintutkija ja musiikkipedagogi. Viron musiikin grand old maniksi kutsuttu Normet tunnetaan etenkin Edgar Arron kanssa tekemistään pienoisoopperoista Rummu Jüri ja Tuled kodusadamas. Hänen tuotantoonsa kuuluu myös kamarimusiikkia ja oopperat Valgus Koordis (1955) ja Pirnipuu (1973). Hänen suosituimpia yksittäisiä laulujaan ovat ”Puhkuse veedame kõik Viljandis” pienoisoopperasta Hermese kannul sekä lastenlaulu ”Tere, päike!”.
Leo Normet opiskeli säveltämistä aluksi Eugen Kappin johdolla Jaroslavlissa toisen maailmansodan aikana. Vuonna 1950 Normet valmistui säveltäjäksi Tallinnan konservatoriosta, jossa hätä opetti Heino Eller. Vuosina 1948–1957 Normet toimi Tallinnan musiikkiopiston opettajana ja sitten luennoijana, apulaisprofessorina ja professorina Tallinnan konservatoriossa 1950-luvun puolivälistä 1990-luvulle. Hän luennoi myös Helsingissä, Wienissä, Torontossa ja Pariisin Sorbonnessa.
Normet oli yksi Viron musiikkineuvoston perustajista 1992 ja toimi sen ensimmäisenä puheenjohtajana. Monipuolisesta urastaan hänet palkittiin 1989 Viron neuvostotasavallan kulttuurityöntekijöiden palkinnolla. Vuodesta 1984 kuolemaansa 1995 asti Normet asui Viljandissa, ja vuonna 2004 hänen talonsa seinään kiinnitettiin siellä muistolaatta.
Leo Normet oli naimisissa kirjailija Dagmar Normetin kanssa. Heidän poikansa on teatteri- ja elokuvaohjaaja Ingo Normet.
Normet
Normet Group on kaivostoiminnassa ja tunnelinrakentamisessa tarvittavia laitteita valmistava yritysryhmä, joka on saanut alkunsa Iisalmessa. Konserni tarjoaa laitteita ja palveluja maanalaiseen rakentamiseen ja kaivostoimintaan. Sillä on yli 1600 työntekijää yli 50 myynti- ja palvelupisteessä 30 maassa.
Peltosalmen Konepaja (1962–1972)
Normetin juuret juontavat vuoteen 1962, jolloin veljekset, maanviljelijä Jaakko Sarvela ja agronomi Jussi Sarvela, perustivat maatilalleen konepajan siirryttyään karjattomaan maatalouteen. Tilan vanhassa navetassa alettiin valmistaa traktoriin sopivia maansiirtolaitteita, kahden työntekijän voimin. Kolmen ensimmäisen toimintavuotensa aikana yrityksen työntekijämäärä ylitti viidenkymmenen ja tuotevalikoimassa pääpaino siirtyi metsätyökoneiden valmistukseen. Tuotteiden vienti aloitettiin. Peltosalmen Konepajan menestystä rinnastettiin yksityismetsissä tapahtuneeseen kehitykseen: kymmenessä vuodessa traktori oli korvannut hevoset ja traktoreiden lisälaitteet yleistyivät.
Yrityksen menestystuote oli New Yorkin kansainvälisillä patenttimessuilla palkittu traktorikuormain, joka valloitti yli puolet Suomen kuormainmarkkinoista. Muita konepajan alkuaikojen tuotteita olivat metsäkoneet, kuten juontovinssi ja Suomen ensimmäinen kolmiakselinen metsätraktori. Sarvelan veljekset saivat 1969 valtakunnallisen yrittäjäpalkinnon.
Normet Oy (1972–2004)
Sarvelat myivät vuonna 1972 yrityksensä Orion-yhtymä Oy:lle, joka osti 180 ihmistä työllistäneen konepajan. Kaupan taustalla oli lääketehtaan pelko, että valtio saattaisi sosialisoida Orionin. Hyppäämällä konepajateollisuuteen se arveli säästävänsä ainakin yhden liiketoiminta-alueen, jos valtio ottaisi itselleen lääkkeiden valmistuksen. Kaupan myötä nimi vaihdettiin Normet Oy:ksi ja yritys alkoi viedä kaivoskoneita Ruotsiin.
Alkuaikoina Normet teki tuotekehitystyötä kaivosyhtiö Outokumpu Oy:n kanssa.
Alkuvuonna 1999 Orion myi tytäryhtiönsä Normetin Sitran Fenno Managementille ja yrityksen toimivalle johdolle. Yhtiön palveluksessa oli noin 310 henkilöä.
Normet Group (2005–)
Maaliskuussa 2005 Normetin koko osakekanta myytiin Normet Group -nimiselle yritykselle. Normet Groupin omistajia olivat Cantell Oy (70 prosentin osuus), Anssi Soila ja Normetin toimiva johto (yhteensä 30 prosenttia). Cantell Oy:n omisti hallitusammattilainen ja sijoittaja Aaro Cantell, joka halusi kasvattaa yritystä. Konserni työllisti noin 210 henkilöä.
Vuonna 2008 Normetilla oli 17 toimipistettä yhdeksässä maassa, esimerkiksi Australiassa. Uutta toimipistettä suunniteltiin Mongoliaan, josta oli löydetty maailman suurin kupariesiintymä. Yhtiön markkinaosuus liikkui tuotteesta riippuen 10–70 prosentin välillä, esimerkiksi ruiskubetonointikoneissa ja räjähdysaineiden panostuksessa kaivoksissa Normet oli globaali markkinajohtaja. Vuoden suurimmassa toimituksessa vietiin yli 60 kaivoslaitetta Venäjälle Norilsk Nickel -yhtiölle. Kaupan arvo oli yli 20 miljoonaa euroa.
Vuonna 2009 Normetin liikevaihto oli yli 90 miljoonaa euroa.
Vuonna 2010 Normet valmisti raskaan sarjan kaivoslaitteita Iisalmessa ja Santiago de Chilessä ja koko konsernissa työskenteli noin 450 ammattilaista 23 maassa. Huhtikuussa Normet laajensi liiketoimintaansa betonikemian puolelle ostamalla 40 prosenttia TAM Internationalista. TAM International työllisti yli 70 henkilöä ja sen liikevaihto oli 9 miljoonaa euroa. Yrityksiä yhdisti sama asiakaskunta, jolle tarjottiin rakennusteknisiä ratkaisuja maanalaisiin tunneli- ja kaivosrakennushankkeisiin. Yhtiöt alkoivat edustaa omilla markkina-alueillaan toistensa tuotteita. Kaupan myötä Normetista tuli kokonaisratkaisujen tarjoaja. Konsernin liikevaihto oli reilut sata miljoonaa euroa ja sillä oli yli 600 työntekijää.
Vuonna 2011 Normet osti ruotsalaisen Essverk Berg AB:n, joka valmisti ja huolsi kaivos- ja tunnelirakennuslaitteita. Yrityksellä oli 25 työntekijää Ludvikassa. Normetin liikevaihto oli 170 miljoonaa euroa.
Alkuvuonna 2012 yhtiöllä oli 700 työntekijää, joista noin puolet Iisalmessa. Iisalmen konepajalla koottiin muun muassa isoja kaivoskoneita. Kesäkuussa Normet osti 60 prosenttia osakkuusyhtiöstään TAM –konsernista, joka siirtyi samalla täysin Normetin omistukseen. Vuosi oli konsernille menestyksellinen: liikevaihto kasvoi lähes 40 prosenttia (235,4 miljoonaa euroa) ja sen liikevoitto 68 prosenttia. Liikevaihtoa tuli melko tasaisesti ympäri maailmaa, erityisesti Venäjältä, IVY-maista ja Australiasta. Uudet tytäryhtiöt aloittivat toimintansa Meksikossa, Norjassa ja Etelä-Afrikassa. Yrityksen päätuotteet olivat ratkaisujen totetuttaminen louhintaprosesseihin tunnelirakentamisessa ja maanalaisessa kaivostoiminnassa. Se myös kehitti, valmisti ja markkinoi raskaita työkoneita ja rakennuskemikaaleja. Seitsemässä vuodessa Cantell nelinkertaisti Normetin liikevaihdon ja työntekijämäärän.
Vuonna 2013 Normetilla oli tytäryhtiöitä 21 maassa.
Vuonna 2016 Normet osti ruotsalaiselta Atlas Copcolta sen betonin kuivaruiskutusliiketoiminnan, esimerkiksi MEYCO Piccola ja MEYCO GM –tuotteet.
Vuonna 2017 Iisalmeen rekrytoitiin sata uutta työntekijää, sillä edellisenä vuonna Normetin laiteliiketoiminta oli kasvanut peräti 40 prosenttia.
Vuonna 2019 Robin Lindahlin seuraajana toimitusjohtajana aloitti Ed Santamaria.
Organisaatio
Normetin pääomistajana on vuodesta 2005 ollut Aaro Cantell, joka omistaa yrityksestä 70 prosenttia.
Vuonna 2019 Normetilla oli yli 1200 työntekijää yli 50 myynti- ja palvelupisteessä 30 maassa. Normet on Iisalmen suurin yksityinen työnantaja. Betonin kuivaruiskutustuotteita valmistetaan Sveitsissä, varaosien jakelu hoidetaan Hollannissa olevan jakelukeskuksen kautta.
Tuotteet ja markkinat
Normet on erikoistunut kalliolouhinnassa käytettävien laitteiden ja kemikaalien kehittämiseen, valmistamiseen, myyntiin ja huoltoon. Yhtiö myy tuotteita kalliolujitukseen, panostukseen ja maanalaisiin kuljetuksiin. Kallio­lujituksessa tunneleita vahvistetaan tur­vallisiksi esimerkiksi robotisoiduilla ruiskubetonoinneilla. Myös automatisoidut räjähdysaineiden panostukset ja maanalaiset kuljetukset kuuluvat sen palveluihin. Vuonna 2013 varaosahuollon ja palvelutoiminnan osuus konsernin liikevaihdosta oli miltei kolmannes.
Vuonna 2014 Normet kilpaili maanalaisessa rakentamisessa BASF:in ja Sikan kanssa. Normetin suurimmat markkinat olivat Australiassa, Venäjällä ja Intiassa. Vuonna 2014 laitevalmistuksen osuus liikevaihdosta oli noin puolet.
Vuonna 2019 Normetin liikevaihdosta noin 70 prosenttia tuli kaivosyhtiöiltä ja loput maan alla tapahtuvasta rakentamisesta.
Esimerkiksi lähes kaikkien pääkaupunkiseudun isojen parkkiluolien rakentamisessa on käytetty Normetin tuotteita.
Yrityskulttuuri
Vuonna 2011 Normet alkoi tarjota avokuntoutusta kuluttavasta työstä kärsineille työntekijöilleen. Monella työntekijällä oli olka- ja selkävaivoja tai lonkkakipuja ja osalla oli tarvetta myös kokonaisvaltaiseen elämäntaparemonttiin. Vuoden kestävässä avokuntoutusmallissa lääkäri ja fysioterapeutti tekivät kuntoutujille yksilölliset kuntoutusohjelmat. Kuntoutujille järjestettiin myös ryhmätapaamisia ja liikuntasali.
Banjar
Banjar voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Aimo Kaitaranta
Aimo Yrjö Vilhelm Kaitaranta (23. huhtikuuta 1911 Kymi – 21. helmikuuta 1993) oli suomalainen kansakoulunopettaja ja kirjailija.
Kaitarannan vanhemmat olivat kansakoulunopettaja Vilho Kaitaranta (ent. Korpas) ja Olga Vilhemiina Malin. Hän valmistui opettajaksi 1933 Sortavalan opettajaseminaarista.
Siberia Airlinesin lento 1812
Siberia Airlinesin lento 1812 putosi Mustaanmereen 4. lokakuuta 2001 ollessaan matkalla Tel Avivista Novosibirskiin. Siberia Airlinesin Tupolev Tu-154M -matkustajakoneessa oli 66 matkustajaa ja 12 miehistön jäsentä, joista yksikään ei selvinnyt.
Tapauksen tutkinnassa selvisi, että koneen jäänteissä oli jälkiä, jotka viittasivat S-200 -ilmatorjuntaohjuksen tuottamiin vaurioihin. Tutkimuksessa todettiin lentokoneen tuhoutuneen samoihin aikoihin kun Ukrainan ilmavoimat laukaisivat ohjuksen sotaharjoituksessa lähistöllä. Yksi ammutuista ohjuksista ei havainnut kohteena ollutta lennokkia, vaan otti sen sijaan Tupolevin kohteekseen. Ohjus räjähti noin 15 metriä koneen yläpuolella vaurioittaen vakavasti konetta, joka lähti syöksyyn ja putosi mereen.
Juvonen
Juvonen on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Tuntematon tekijä (yhtye)
Tuntematon tekijä oli suomalainen yhtye joka, teki yhden pitkäsoiton CBS-levymerkille .
Ram ProMaster City
Ram ProMaster City on Ram Trucksin vuodesta 2015 lähtien Pohjois-Amerikan markkinoille valmistama pieni pakettiautomalli. Se on ulkoisesti lähes identtinen sisarmalliensa Fiat Doblòn ja Opel Combon kanssa, mutta eroaa niistä moottorinsa osalta. ProMaster Cityä valmistetaan samalla tehtaalla Turkissa sisarmalliensa kanssa. Tradesman-tavarankuljetusmallin lisäksi saatavana on viisipaikkainen Wagon-henkilönkuljetusversio.
Ainoa moottorivaihtoehto on 2,4-litrainen (178 hv) Tigershark Multiair 2 -bensiinimoottori. Voimansiirtona on yhdeksänportainen automaattivaihteisto.
Yhdysvaltain Davis Cup -joukkue
Yhdysvaltain Davis Cup -joukkue edustaa Yhdysvaltoja Davis Cupissa. Se toimii Yhdysvaltain tennisliiton alaisuudessa. Yhdysvallat osallistui Davis Cupiin ensimmäisen kerran vuonna 1900 ja on osallistunut 96 vuonna. Yhdysvaltain joukkue on Davis Cupin menestynein joukkue 32 voitollaan. Kaiken kaikkiaan Yhdysvallat on pelannut 272 maaottelua, voittanut niistä 208 ja hävinnyt 64.
Joukkueessa pelanneet
thumb|right|200px|[[John McEnroe on voittanut eniten otteluita joukkueessa. ]] thumb|right|200px|[[Andy Roddick oli mukana voittamassa vuoden 2007 Davis Cupia. ]] thumb|right|200px|[[Andre Agassi on voittanut toiseksi eniten kaksinpelejä joukkueessa. ]] thumb|right|200px|[[Bill Tilden on pelannut eniten kertoja Davis Cupin loppuottelussa. ]]
Pelto
thumb|300px|[[Traktori|Traktoreita perunapellolla Mainessa]] thumb|300px|Vastakylvetty [[Oulujoki|Oulujoen rinnepelto Utajärvellä.]]
Pelto on hyötykasvien viljelyä varten muokattu laajahko maa-alue. Pelto on uusiutuvan lannoituksen ja muokkauksen kohteena oleva kasvualusta. Pellot ovat maataloudelle elintärkeitä. Suomen kokonaispeltoala on 2,5 milj. hehtaaria, josta maataloustuotannossa on 2,2 milj. hehtaaria. Koko maapallon peltoala kauppapuutarhat mukaan lukien on 1 497 milj. hehtaaria (2000).
Historia Suomessa
Suomessa peltoviljely syrjäytti perinteisen kaskiviljelyn, kun kaskiviljelyä ryhdyttiin lain voimalla rajoittamaan. Peltoviljely vaati enemmän työtä kuin kaskiviljely, mutta viljelymaata voitiin käyttää uudelleen. Suurin osa pelloista kuokittiin suohon tai rämeeseen, josta vesi juoksutettiin pois ojittamalla. Turve ja kannot poltettiin, ja syntyneelle kytömaalle levitettiin savea. Sitten maa lannoitettiin, kynnettiin, karhittiin äkeellä ja kylvettiin. Muutamien vuosien viljelyn jälkeen maa jätettiin kasvamaan heinää, kynnettiin uudestaan, lannoitettiin, karhittiin ja kylvettiin uudestaan, jolloin maasta saatiin hedelmällistä peltoa.
Lewis Carroll
Lewis Carroll, oikealta nimeltään Charles Lutwidge Dodgson (27. tammikuuta 1832 Daresbury – 14. tammikuuta 1898 Guildford), oli englantilainen matemaatikko, kirjailija, Anglikaanisen kirkon diakoni ja harrastelijavalokuvaaja. Hän työskenteli Oxfordin yliopistossa matematiikan lehtorina.
Pelto
Peltotyyppejä
pienoiskuva|[[Rapsipeltoa Kärkölässä.]]
Peltojen hinnat Suomessa
Peltojen hinnat Suomessa tilastoidaan maakunnittain, mutta luvut esitetään alueittain:
Lewis Carroll
Kirjailijanura
Parhaiten Dodgson tunnetaan nimellä Lewis Carroll kirjoitetuista lastenkirjoista Liisan seikkailut ihmemaassa ja Liisan seikkailut peilimaailmassa. Kyseinen Liisa (Alice Liddell) on yksi Charlesin opettajakollegan Henry Liddellin kolmesta tyttärestä, joille ensimmäinen tarina alun perin souturetkellä Thamesjoella kerrottiin. Vasta Alicen pyyntöjen jälkeen Charles suostui kirjoittamaan tarinan muistiin ja luovuttamaan sen kustantajalle. Ennen kirjan julkaisua Charlesin ja Liddellien välit kuitenkin katkesivat; syytä ei tiedetä.
Pelto
Lähteet
Prat Campo Akker
Lewis Carroll
Kirjailijanura
Dodgsonin kirjailijanimi Lewis Carroll syntyi vuonna 1856 Dodgsonin etunimistä: ne käännettiin ensin latinaksi "Carolus Ludovicus", vaihdettiin niiden järjestystä ja käännettiin takaisin englanniksi: Lutwidge → Ludovicus → Lewis, Charles → Carolus → Carroll.
Liisan seikkailujen lisäksi Lewis Carroll julkaisi tunnetun nonsense-runoteoksen Kraukijahti (The Hunting of the Snark) vuonna 1876 ja kaksiosaisen fantasiaromaanin Sylvie and Bruno vuosina 1889 ja 1893. Omalla nimellään hän julkaisi useita tutkielmia matematiikan alalta. Hän piti lähes koko ikänsä yksityiskohtaista päiväkirjaa, ja se julkaistiin (säilyneiltä osin) kokonaisuudessaan vuosina 1993–2005. Myös hänen laajaa kirjeenvaihtoaan on julkaistu.
Valokuvaaja
Dodgson oli taitava valokuvaaja. Kun hän hankki kameran 1850-luvun puolivälissä, valokuvaus oli uusi keksintö. Hänen valokuvaajanuransa kesti 25 vuotta, ja hän otti noin 2 800 valokuvaa. Keskustelua on herättänyt se, että Dodgson valokuvasi tyttöjä alastomina, mutta äidit olivat kuvattaessa läsnä, ja kuvat heijastavat aikansa taiteellisia käsityksiä: viktoriaanisena aikana lapsi edusti puhtautta ja viattomuutta, mikä ilmenee myös tuon ajan kuvakirjoista ja postikorteista. Lapsikuvat muodostavat vain osan hänen valokuvatuotannostaan, ja hän kuvasi innokkaasti myös aikansa kuuluisuuksia.
Muuta
Lewis Carroll opiskeli Rugby Schoolissa.
Banjar (austronesialainen kieli)
Banjar on austronesialainen kieli, jota puhutaan Indonesiassa Borneon saaren eteläosassa. Sitä puhuu vuoden 2000 väestönlaskennan mukaan äidinkielenään 3,5 miljoonaa ihmistä. Banjar on Etelä-Kalimantanin provinssin lingua franca ja sen käyttö on yleistymässä myös Keski- ja Itä-Kalimantanissa.
Banjar luokitellaan malaijilaisten kielten alaryhmään ja se on läheistä sukua malaijin kielelle. ISO 639 -kielitunnusstandardissa se katsotaan osaksi malaijin makrokieltä.
Madventures: Kansainvälisen seikkailijan opas
Madventures: Kansainvälisen seikkailijan opas on suomenkielinen itsenäiselle matkailijalle suunnattu matkaopas. Kirjan kirjoittajista Tuomas Milonoff ja Riku Rantala ovat ennen kirjan julkaisua tuottaneet kaksi tuotantokautta Madventures-matkailuohjelmaa silloiselle Subtv:lle (nyk. Sub). Oppaan kolmas kirjoittaja on helsinkiläinen toimittaja Ari Lahdenmäki. Kirja palkittiin ilmestymisen jälkeen 2007 loppupuolella "Vuoden matkakirjaksi".
Kirja opastaa, kuinka matkata turistikohteiden ulkopuolella pienellä budjetilla. Lisäksi opas selvittää Madventures-televisiosarjan taustoja.
FC United of Manchester
FC United of Manchester on vuonna 2005 perustettu puoliammattilainen jalkapalloseura Burystä, Suur-Manchesterista. Se pelaa kaudella 2021-2022 Englannin 7. korkeimmalla sarjatasolla, Northern Premier League Premier Divisionissa.
Seuran perustivat Manchester Unitedin kannattajat protestiksi yhdysvaltalaisen Malcolm Glazerin ostettua Manchester Unitedin. FC Unitedin suurin saavutus on eteneminen 2010–2011 FA Cupissa karsinnoista toiselle varsinaiselle kierrokselle asti.
Historia
thumb|right|FC United voitti ensimmäisellä kaudellaan (2005–2006) [[North West Counties Football Leaguen 2. divisioonan.]] FC United of Manchester perustettiin 14. kesäkuuta 2005 tyytymättömien Manchester United -kannattajien toimesta. He olivat tyytymättömiä muun muassa kasvaviin lippujen hintoihin ja kannattajien kohteluun, mutta merkittävimpänä tekijänä oli Manchester Unitedin myynti kaupat velkarahalla ja hedgerahastojen avulla rahoittaneelle yhdysvaltalaiselle Malcolm Glazerille 2005. Uutta seuraa oli suunniteltu jo 1998, kun Rupert Murdoch yritti ostaa Manchester Unitedia.
Kannattajat päättivät perustaa uuden seuran mikäli riittävän moni ihminen lähtisi tukemaan hanketta taloudellisesti. Kannattajat saivat kerättyä keskuudestaan 100 000 puntaa ja seura perustettiin. Nimeksi valittiin aluksi FC United, mutta Englannin jalkapalloliitto hylkäsi sen liian yleisenä. Äänestyksen jälkeen kannattajat valitsivat nimeksi FC United of Manchester. FC United aloitti Englannin sarjajärjestelmän 10. korkeimmalta tasolta, North West Counties Football Leaguen 2. divisioonasta.
FC United voitti sarjan heti ensimmäisellä kaudellaan ja nousi kaudeksi 2006–2007 North West Counties Football Leaguen 1. divisioonaan. Sen kotiottelut keräsivät ensimmäisen kauden aikana runsaasti yleisöä ja parhaimmillaan katsojia oli yli 6 000. Myös toinen kausi päättyi FC Unitedin mestaruuteen ja nousuun sarjaporrasta ylemmäs, Northern Premier Leaguen 1. divisioonaan. FC United saavutti kauden 2006–2007 päätteeksi kolmannen peräkkäisen nousunsa sijoittumalla sarjassa toiseksi ja voittamalla nousukarsinnat.
Kaudesta 2008–2009 lähtien FC United of Manchester on pelannut Northern Premier Leaguen pääsarjassa, jossa sijoittui ensimmäisellä kaudella kuudenneksi ja 2009–2010 kolmanneksitoista. FC Unitedin toistaiseksi suurin menestys tapahtui kaudella 2010–2011, kun eteni FA Cupin toiselle varsinaiselle kierrokselle. Seura aloitti cupin ensimmäiseltä karsintakierrokselta ja voitti muun muassa ensimmäisellä varsinaisella kierroksella neljä sarjatasoa ylempänä, ykkösliigassa, pelaavan Rochdalen. Toisella kierroksella se kohtasi ykkösliigan kärkijoukkueen, Brighton & Hove Albionin. Ensimmäinen ottelu päättyi tasan 1–1, mutta uusintaottelussa FC United hävisi kotonaan 0–4. Liigassa seura pääsi nousukarsintojen loppuotteluun sekä 2010–2011 että 2011–2012, mutta hävisi molemmat.
Stadion
thumb|right|FC Unitedin kotistadion, Broadhurst Park. FC United of Manchester pelaa kotiottelunsa toukokuussa 2015 avatulla Broadhurst Parkilla, joka sijaitsee Mostonin kaupunginosassa Manchesterissa. Stadionin katsojakapasiteetti on 4 400.