cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Levengood Suomesta
Ensimmäisen tuotantokauden (8. kesäkuuta – 10. elokuuta 2008) kymmenen jakson vieraat olivat kirjailija Eeva Kilpi, koreografi Jorma Uotinen, viulisti Linda Lampenius, juontaja-kirjailija Heikki Hietamies, entinen toimitusjohtaja Kirsti Paakkanen, laulaja Danny, teatterineuvos Kyllikki Forssell, muotoilija Stefan Lindfors, laulaja Katri Helena ja teatteriohjaaja Jouko Turkka.
Toisen tuotantokauden (14. kesäkuuta – 16. elokuuta 2009) jaksoissa esiintyivät eläkkeellä oleva kenraali Gustav Hägglund, juontaja Riitta Väisänen, professori Matti Klinge, leikittäjä-kirjailija "Arja-täti", tanssinopettaja Åke Blomqvist, taiteilija Miina Äkkijyrkkä, hiihtäjä-poliitikko Juha Mieto, laulaja Marion Rung, kulttuurivaikuttaja M. A. Numminen ja entinen poliitikko Riitta Uosukainen.
Aiheesta muualla
Levengood Suomesta Ylen sivuilla
World Federation of Chiropractic
The World Federation of Chiropractic (WFC) on kiropraktiikan kansallisten järjestöjen keskusjärjestö ja yhteistyöelin, joka edustaa niitä kansainvälisesti. Sillä on eri maissa 88 jäsenjärjestöä. WFC on ollut vuodesta 1997 Maailman terveysjärjestön WHO:n alainen järjestö, ja se toimii yhteistyössä monien muiden terveydenhoitoalan järjestöjen kanssa. Järjestön kotipaikka on Kanadassa.
Saksan jalkapallon 1. Bundesliiga 1981–1982
Saksan Bundesliigan kausi 1981–1982 oli järjestyksessään 19. Bundesliigan, Länsi-Saksan pääsarjan, kausi. Se alkoi 8. elokuuta 1981 ja päättyi 29. Toukokuuta 1982. Hallitsevana mestarina kauteen lähti Bayern München.
Joukkuemuutokset kaudesta 1980–1981
TSV 1860 München, FC Schalke 04 ja Bayer 05 Uerdingen putosivat edellisen kauden päätteeksi 2. Bundesliigaan. Heidän tilalleen nousivat SV Werder Bremen, SV Darmstadt 98 ja Eintracht Braunschweig.
Kauden yhteenveto
Maalipörssin voitti mestarijoukkue HSV:n Horst Hrubesch 27 maalillaan.
Suomalaisista Bundesliigassa esiintyi ainoastaan Pasi Rautiainen, joka edusti SV Werder Bremeniä. Rautiainen teki kauden aikana 26 pelaamassaan ottelussa yhden maalin.
Nousukarsinta
Bayer Leverkusen ja 2. Bundesliigassa kolmanneksi sijoittunut Kickers Offenbach pelasivat kaksiosaisen ottelusarjan 1. Bundesliigapaikasta. Leverkusen voitti yhteismaalein 3-1 ja säilyi Bundesliigassa.
Sweet Movie – makea kaunotar
Sweet Movie – makea kaunotar on jugoslavialaisen Dušan Makavejevin käsikirjoittama ja ohjaama avantgarde-tyylinen draamakomediaelokuva vuodelta 1974. Erillisistä tarinoista lomittain koostuva karnevalistinen elokuva tunnetaan hyvän maun rajoja koettelevista kohtauksistaan, joissa käsitellään ruumiineritteitä ja rikotaan seksuaalisia ja sosiaalisia tabuja.
Juoni
Elokuva alkaa missikilpailun kaltaisella kisalla, jossa etsitään gynekologisin menetelmin täydellistä neitsyttä amerikkalaiselle maitomiljonäärille Mr. Kapitalille. Nöyryyttävän hääyön jälkeen kisan voittaja, Miss Kanada, lähetetään matkalaukussa Pariisiin, jossa tämä rakastelee latinolaulaja El Machon kanssa ja ajautuu omituiseen kommuuniin, joka harrastaa kopro- ja emetofiliaa. Elokuvan lopussa Miss Kanada esiintyy eroottisessa mainoksessa suklaalla kuorrutettuna.
Toinen tarina kertoo Potemkin-nimisen laivan kapteenista Annasta, joka rakastuu komeaan merimieheen ja rakastelee tämän kanssa sokeripedillä. Anna myös houkuttelee pikkupoikia seksiin laivan lastina olevilla makeisilla, kunnes poliisi löytää lasten kelluvia ruumiita. Elokuvan lopussa ruumiit alkavat kuitenkin herätä eloon.
Tuotanto
Francis Ford Coppola oli kiinnostunut Makavejevistä nähtyään tämän aiemman elokuvan WR – organismin mysteerit ja houkutteli tätä ohjaamaan elokuvan ''Ilmestyskirja. Nyt. Makavejev kieltäytyi ja ohjasi sen sijaan Sweet Movien.
Elokuvan piti alun perin koostua vain Miss Kanadan tarinasta, mutta hahmoa näytellyt Carole Laure jättäytyi pois tuotannosta jouduttuaan hyväilemään miehen penistä lähikuvassa. Tämän jälkeen ohjaaja Makavejev teki käsikirjoituksen uusiksi ja lisäsi toisen tarinan Annasta, jota näyttelee Anna Prucnal.
Vastaanotto
Sweet Movie aiheutti ympäri maailmaa skandaaleja ja sensuurin vaatimia leikkauksia, ja monissa maissa se on yhä kielletty. Suomessa se kiellettiin aluksi kokonaan hyvien tapojen vastaisena ja raaistavana, mutta sai lapsikohtauksen poiston jälkeen K-18-luokituksen. Kohua etenkin Puolassa lisäsi se, että mauttomien ja suorasukaisten näyteltyjen kohtausten lisäksi elokuvassa käytetään toisen maailmansodan aikaisen Katynin joukkomurhan puolalaisuhrien esiin kaivamista esittävää dokumenttimateriaalia. Puolan viranomaiset mitätöivät Anna Prucnalin passin niin, ettei hän päässyt palaamaan kotimaahansa vuosiin. Elokuvaa oli pitkään vaikea saada käsiinsä, mutta vuonna 2007 se julkaistiin Criterion Collection -sarjassa dvd:nä.
Arto Vilkko
Arto Vilkko (s. 6. toukokuuta 1950 Helsinki) on filosofian tohtori, muusikko, laulaja ja lauluntekijä, musiikkitoimittaja, tutkija ja tietokirjailija.
Hän asui nuoruudessaan Helsingin Mellunmäessä ja 1960-luvun alussa hän opetteli soittamaan kitaraa The Shadows -yhtyeen "Apachen" innoittamana. Muutoin hän ei vielä tuolloin ollut erityisen innostunut rautalankamusiikista. Kitaransoiton lisäksi hän harrasti laulamista ja pianonsoittoa.
Hänen isoveljensä Riston luokkatoveri oli Henry Haapalainen ja tämän tyttöystävällä oli lähisukulainen PSO-levy-yhtiössä. Niinpä keväällä 1968 Vilkko meni yhtiön koelaulutilaisuuteen ja esitti Pentti Lasaselle tuolloin suositun kappaleen "San Francisco". Lasanen ehdotti osallistumista ensimmäiseen Syksyn sävel -kilpailuun, ja Haapalainen teki Vilkolle kappaleen "Miksi leikit vain". Paroni Paakkunainen sovitti kappaleen ja soitti itse huilua. Taustayhtyeessä oli muitakin Soulset-yhtyeen jäseniä: rumpali Edward Vesala ja huilisti Juhani Aaltonen. Vilkolla oli tuossa vaiheessa takana vain muutama keikka, mutta tilanne muuttui, kun hän sijoittui Syksyn sävelessä kolmanneksi yli 10 000 äänellä. . Miksi leikit vain julkaistiin myös singlenä.
Vilkko keikkaili Gugi Kokljuschkinin kanssa vuosina 1973–1976.
Vuonna 1975 hän sai valmiiksi pro gradun rautalankamusiikista.
Vilkko toimi pitkään aina vuoteen 1997 asti musiikkitoimittajana Ylessä ja tämän jälkeen Radio Novassa ja Classic FM:ssä.
Vuonna 1996 hän oli mukana Stara-yhtyeessä, jonka muut jäsenet olivat basisti Hannu Luomanen, kitaristi Sauli Malinen ja rumpali Matti Kankkunen. Yhtyeeltä ilmestyi CD-single Tunteellinen (Sonet 5762162), jolla on nimikappaleen (J. J. Calen "Sensitive Kind") lisäksi "Ei eiliseen" (Carole Kingin tunnetuksi tekemä "Goin' Back") ja "Pikkuhiljaa herään" (The Byrdsin "Feel a Whole Lot Better").
Vuonna 2003 valmistui Suomenlinnassa äänitetty sooloalbumi Vilkko Hannu Leidénin ohjauksessa. Vilkko itse pitää albumin mielenkiintoisimpana kappaleena "Uskon sinuun", jolle hän sai soolokitaristiksi alkuaikojen yhteistyökumppani Jukka Tolosen. Muita muusikoita ovat kitaristit Olli Haavisto ja Nono Söderberg, rumpali Matti Kankkunen ja kosketinsoittaja Timo Pratskin.
Vuonna 2005 Arto Vilkko liittyi The Scaffolds -yhtyeeseen.
Vuonna 2010 hän sai valmiiksi väitöskirjan Soittolistan symbolinen valta ja vallankäytön mekanismit Tampereen yliopistosta. Hänet promovoitiin tohtoriksi 13.8.2022 Tampereen yliopiston promootiossa.
Tämän jälkeen hän halusi tehdä hieman kevyemmän tutkimuksen, ja ystävänsä musiikkitieteen professori Erkki Pekkilän ehdotuksesta hän palasi rautalankamusiikin pariin. Hän aloitti kirjoitustyön syksyllä 2011 ja vuotta myöhemmin oli valmiina teos ''Emmaa etsimässä. Suomalaisen rautalangan lyhyt historia.''
Nykyään Vilkko keikkailee Kari Kuivalaisen kanssa.
PHF
Premier Hockey Federation (PHF), joka tunnettiin vuosina 2015–2021 National Women's Hockey League (NWHL) -liigana, on ammattimainen naisten jääkiekkoliiga, joka sijaitsee Yhdysvalloissa ja sisältää joukkueita myös Kanadassa. Se on ensimmäinen ja tällä hetkellä ainoa naisten jääkiekkoliiga, joka maksaa pelaajilleen palkkaa. Toinen naisten ammattilaisliiga CWHL lopetti toimintansa 2019.
Liigassa oli alun perin neljä joukkuetta: Buffalo Beauts, Boston Pride, Metropolitan Riveters ja Connecticut Whale. Sittemmin sarja on laajentunut Minnesota Whitecapsilla, ja suunnitelmissa on laajentua myös Torontoon ja Montrealiin.
Liigan mestaruuspokaalia kutsutaan Isobel Cupiksi. Se on nimetty Lady Isobel Gathorne-Hardyn mukaan, jota pidetään eräänä maailman ensimmäisistä naisjääkiekkoilijoista. Hän oli Stanley Cupin lahjoittaneen Frederick Stanleyn tytär.
Sarjassa on pelannut suomalaisista maalivahti Meeri Räisänen. Myös Noora Rätylle tarjottiin sopimusta Metropolitan Rivetersiltä (tuolloin New York Riveters) vuonna 2015, mutta Räty valitsi mieluummin Mestis-seura KJT:n.
Boston Pride
Boston Pride pelaa kotiottelunsa Warrior Ice Arenalla Bostonissa, Massachusettsissa.
28. toukokuuta 2015 ilmoitettiin että Bobby Jay on palkattu joukkueen päävalmentajaksi. Aiemmin Jay on toiminut apuvalmentajana vuonna 2014 olympiahopeaa voittaneessa Yhdysvaltain naisten olympiajoukkueessa. Hän on ollut myös mukana Yhdysvaltain naisten jääkiekkomaajoukkueen valmentajaryhmässä MM-kisoissa vuosina 2012 ja 2013 sekä the Four Nations Cup -turnauksissa vuosina 2011-2013.
Buffalo Beauts
Buffalo Beauts pelaa kotiottelunsa HarborCenterissä, joka sijaitsee NHL-joukkue Buffalo Sabresin kotihallia vastapäätä kadun toisella puolella.
Connecticut Whale
Connecticut Whale pelaa kotiottelunsa Danburyn CDanbury Ice Arenalla.
Metropolitan Riveters
Aiemmin nimellä New York Riveters tunnettu seura pelaa kotiottelunsa Prudential Centerissä, New Jerseyssä. Aiemmin se pelasi New Yorkissa. Riveters ilmoitti 11. kesäkuuta 2015 allekirjoittaneensa NWHL-historian ensimmäisen pelaajasopimuksen itävaltalaishyökkääjä Janine Weberin kanssa. Weber on pelannut Itävallan paidassa seitsemissä MM-kisoissa. Hän on voittanut IIHF:n 1. divisioonan pistepörssin vuonna 2013.
Minnesota Whitecaps
Minnesota Whitecaps pelaa kotiottelunsa TRIA Rinkillä, Saint Paulissa.
2015
NWHL:n ensimmäinen varaustilaisuus pidettiin Bostonissa kesäkuun 20. päivä. New York Riveters sai ensimmäisen, Connecticut Whale toisen, Boston Pride kolmannen, ja Buffalo Beauts neljännen varausvuoron.
NWHL:n ensimmäinen kausi alkoi 17. lokakuuta 2015 ja päättyi pudotuspeleihin maaliskuussa 2016.
Komissaari (Euroopan komissio)
Komissaari on Euroopan komission jäsen. Jokainen Euroopan unionin jäsenmaa valitsee oman komissaarin ja tällä hetkellä komissaareja on 27. Komissaarit muodostavat yhdessä komission puheenjohtajan kanssa Euroopan komission, yhden EU:n toimielimistä.
Hey Ya!
Hey Ya! on André 3000:n kirjoittama ja tuottama kappale hip hop -yhtye Outkastin The Love Below -albumille, joka julkaistiin tupla-albumi Speakerboxxx/The Love Below’n toisena puoliskona. Funkista ja rockista vaikutteita saaneen kappaleen musiikkivideossa André 3000 näyttelee kahdeksaa hahmoa, joiden esiintyminen muistuttaa The Beatlesin vuoden 1964 esiintymistä The Ed Sullivan Show’ssa. Kriitikot kehuivat kappaletta, ja se palkittiin Grammylla Best Urban/Alternative Performance -kategoriassa vuonna 2004.
Komissaari (Euroopan komissio)
Joulukuusta 2019 on istunut Von der Leyenin komissio.
Hey Ya!
LaFace Records julkaisi ”Hey Ya!:n” syyskuussa 2003 yhtä aikaa Outkastin toisen jäsenen, Big Boin tekemän ”The Way You Move” -singlen kanssa. ”Hey Ya!:sta” tuli kaupallinen menestys: kappale saavutti kärkisijoja lähes jokaisella listalla, jonne se selviytyi. Se nousi usean maan singlelistan kärkeen ja säilyi Billboard Hot 100 -listan kärjessä yhdeksän viikkoa. Myöhemmin kappale sijoittui 20. menestyneimmäksi 2000-vuosikymmenen kappaleeksi Billboard Hot 100 Songs of the Decade -yhteenvedossa. Polaroid-yhtiö käytti hyväkseen markkinoinnissaan kappaleen lausetta "Shake it like a Polaroid picture".
Luomisvaihe
André 3000 aloitti ”Hey Ya!:n” työstämisen Atlantan Stankonia Studiosilla joulukuun 2002 alussa. Hän käytti säestämiseen akustista kitaraa ja inspiraationa Ramonesia, Buzzcocksia ja The Smithsiä. Kappaleen rungon päässään jo luoneena hän nauhoitti intron, ensimmäisen säkeistön ja ”koukun”. André aloitti lauluosuuksien nauhoittamisen tuona aikana ja teki kymmeniä otoksia. Hän palasi kappaleen pariin muutamaa päivää myöhemmin, jolloin sessiomuusikko Kevin Kendricks soitti bassolinjan syntetisaattorilla.
Useita kuukausia myöhemmin André 3000 työskenteli Pete Novakin kanssa Larrabee Studiosilla Los Angelesissa. André improvisoi kappaleen sanat, jotka pohjautuivat tämän luomaan elokuvakäsikirjoitukseen. He kokeilivat kappaletta varten erilaisia ääniefektejä, esimerkiksi laulamista vokooderin kautta, ja tekivät jokaiseen säkeeseen 30–40 otosta.
Kritiikki
”Hey Ya!” sai kriitikoilta erittäin myönteisiä arvioita. PopMatters kuvaili kappaletta ”suurenmoisen sykähdyttäväksi” ja ”hyperaktiiviseksi sekä sähköistävän monimuotoiseksi”. Entertainment Weekly arvioi sen mahdollisesti tupla-albumin tarttuvimmaksi raidaksi, ja Stylus Magazine tuumi sen olevan OutKastin parhaimpia kappaleita. ”Hey Ya!” valittiin vuonna 2003 satojen musiikkikriitikoiden arvioista vuosittain koostettavassa Pazz & Jop -kyselyssä vuoden parhaaksi singleksi. Toiseksi äänestyksessä sijoittui Beyoncé Knowlesin ”Crazy in Love”. Blender-lehden The 500 Greatest Songs Since You Were Born -listalla ”Hey Ya!” sijoittui 16:nneksi.
Kappaleen epätavallinen sovitus poiki vertailuja useiden eri musiikkityylien artisteihin. Pitchfork Media piti sitä albumin huipentumana ja kuvaili sen sekoittaneen onnistuneesti The Flaming Lips -tyylistä soitinten käyttöä ja Princen ”Little Red Corvette” -singlen energisyyttä. Pitchfork Media myös sijoitti kappaleen toiseksi tammikuussa 2005 julkaistulla The Top 100 Singles of 2000–2004 -listallaan, jonka ensimmäiseksi ylsi OutKastin toinen kappale, ”B.O.B.” Rolling Stone kuvaili André 3000:n lauluosuuksia ”indierock-tyyliseksi Little Richardiksi” ja vertaili sovitusta The Beatlesin vuoden 1969 Abbey Road -albumiin. Myöhemmin Rolling Stone sisällytti kappaleen The 500 Greatest Songs of All Time -listalleen. Myös New York vertaili kappaletta The Beatlesiin ja piti sitä yhtenä vuoden 2003 parhaista singleistä. Allmusic kuvaili sitä ”hehkuvaksi” sekoitukseksi electro-funkia ja soulia. Soundin arvostelija kuvaili kappaletta ”ilakoivan aurinkoiseksi poprenkutukseksi”. New Musical Express vertaili kappaleen luokittelua ”veden pyydystämiseen lassolla”.
Myynti ja vaikutus
”Hey Ya!” menestyi Pohjois-Amerikassa, ja se pysyi Billboard Hot 100 -listan kärjessä yhdeksän viikon ajan (6. joulukuuta 2003 – 31. tammikuuta 2004). Digitaalisessa muodossa se oli Yhdysvaltain myydyin kappale 19 viikkoa. ”Hey Ya!” menestyi hyvin urbaanin rytmimusiikin markkinoilla: se saavutti ykkössijan Billboardin Rhythmic Airplay Chartilla ja ylsi yhdeksänneksi saman lehden Hot R&B/Hip-Hop Songs -listalla. Kappale menestyi myös valtavirtamusiikin saralla saavuttaen Mainstream Top 40- ja Top 40 Tracks -listojen ykkössijat ja yltäen 13:nneksi Adult Top 40 -listalla. Kappale saavutti pop rock -viittauksiensa ansiosta menestystä yli genrerajojen, minkä myötä se saavutti 16. sijan Modern Rock Tracks -listalla. Syyskuussa 2005 singleä oli myyty Yhdysvalloissa kolme miljoonaa kappaletta, minkä johdosta Recording Industry Association of America myönsi sille kolminkertaisen platinalevyn. ”Hey Ya!” voitti Grammy-palkinnon vuoden 2004 gaalassa Best Urban/Alternative Performance -kategoriassa, jossa se voitti muun muassa Kelisin ”Milkshaken”, mutta hävisi Vuoden kappale –kategoriassa Coldplayn ”Clocksille”. Se nousi myös Kanadan singlelistalla kärkipaikalle.
Kappale menestyi hyvin myös Euroopassa, tosin hieman Yhdysvaltoja heikommin. Yhdistyneessä kuningaskunnassa se debytoi Britannian singlelistalla sijalla kuusi, josta se nousi 12 viikon jälkeen korkeimpaan sijoitukseensa, kolmanneksi. Yhteensä ”Hey Ya!” pysyi listalla 21 viikkoa. Kappale oli Norjan listaykkönen seitsemän viikon ajan, ja Ruotsissa se saavutti singlelistan ensimmäisen sijan vuoden 2004 ensimmäisellä viikolla. Kappale ylsi Euroopassa kymmenen myydyimmän singlen joukkoon myös Irlannissa, Itävallassa, Ranskassa, Saksassa, Suomessa, Sveitsissä ja Tanskassa.
Australian singlelistalla ”Hey Ya!” debytoi 17. sijalla, mutta nousi myöhemmin listan kärkisijalle kahdeksi peräkkäiseksi viikoksi. Kappale pysyi listalla 16 viikkoa, ja Australian Recording Industry Association myönsi sille tuplaplatinalevyn. Vuonna 2003 "Hey Ya!" sijoittui Australian vuoden singlelistalla 61:nneksi. Seuraavana vuonna sen sijoitus samaisella listalla oli 15:s, ja urbaanien singlejen listalla se oli vuonna 2004 viides. Uuden-Seelannin singlelistalla kappale pysyi 23 viikkoa ja sijoittui parhaimmillaan toiseksi.
Laulun sanat ”Shake it like a Polaroid picture” ja kappaleen menestys piristivät pikakameroita myyneen Polaroid-yhtiön imagoa. Koska nykyinen Polaroid-kuva on päällystetty kirkkaalla läpinäkyvällä muovikalvolla, kuvan heiluttamisella ei ole vaikutusta kuvan kehittymisen kannalta. Kuvan voimakas ravisteleminen saattaa itse asiassa vääristää kuvaa aiheuttamalla kuvan ennenaikaisen terävöitymisen ja luomalla epätarkkuuksia lopulliseen kuvaan. Tästä huolimatta Polaroid päätti hyötyä kappaleen viittauksesta palkkaamalla Ryan Bergerin Euro RSCG -markkinointitoimistosta. Polaroid kustansi OutKastille juhlia, joissa Euro RSCG jakeli Polaroid-kameroita. OutKast solmi yhtiön kanssa sopimuksen, jossa se sopi pitelevänsä Polaroid-kameroita joidenkin esiintymisiensä aikana. Polaroid ei julkaise myyntilukujaan, mutta yhtiön julkisuuskuva ja fyysisten paperikuvien suosio, jotka olivat digitaalikameroiden markkinoille ilmestymisen johdosta laskusuunnassa, saivat vahvistusta kappaleen myötä.
Musiikkivideo
Bryan Barberin ohjaama kappaleen musiikkivideo pohjautuu The Beatlesin historialliseen esiintymiseen The Ed Sullivan Show’ssa 9. helmikuuta 1964, tosin musiikkivideon esiintyminen sijoittuu Lontooseen. Videon alku ja loppu linkittyvät ”The Way You Moven” kanssa niin, että videot voidaan katsoa peräkkäin kummin päin tahansa. ”The Way You Move/Hey Ya!” -musiikkivideo julkaistiin ne yhdistävän osion kera OutKast: The Videos -DVD:llä. "Hey Ya!:n" musiikkivideolla André 3000 näyttelee The Love Below -yhtyeen kahdeksaa jäsentä: kosketinsoittaja Benjamin Andrea, basisti Possum Jenkinsiä, vokalisti Ice Cold 3000:ia, rumpali Dookie Blasingamea, The Love Haters -taustalaulajatrioa ja kitaristi Johnny Vulturea. Video alkaa yhtyeen managerin Antwanin (Big Boi), Ice Cold 3000:n ja Dookie Blasingamen keskustelulla lämpiössä. Samaan aikaan ohjelman esittelijä (Ryan Phillippe) yrittää hillitä kirkuvaa naisjoukkoa, joka on suorana ja mustavalkotekniikalla lähetettävän show’n yleisö. Yhtye esiintyy, ja naisyleisö kirkuu villinä. Turvamiehet kantavat yhden naisista pois tämän rynnättyä lavalle, ja yksi yleisön naisista pyörtyy. Kotonaan vastaanottimen ääressä olevaa, musiikin tahdissa tanssivaa perhettä näytetään. Kun André 3000 neuvoo "heiluttamaan sitä kuin pikakameran kuvaa", alkavat jotkut naisista ottaa kuvia ja heiluttaa niitä. Ice Cold 3000 tanssii lavalla naiskatsojan kanssa, ja video loppuu yhtyeen ystävien katsoessa ja kommentoidessa esitystä.
Jegor Korškov
Jegor Korškov (s. 10. heinäkuuta 1996 Novosibirsk, Venäjä) on venäläis-kazakstanilainen jääkiekkoilija, joka pelaa KHL-joukkue Amur Habarovskissa. Hän on pelipaikaltaan laitahyökkääjä.
Hey Ya!
Musiikkivideo
Musiikkivideo kuvattiin kahdessa päivässä elokuussa 2003 Universal-studioilla Los Angelesissa. Videon esiintyjäkunta koostui yli sadasta naishenkilöstä. Jokainen André 3000:n esiintymisen kohta kuvattiin useita kertoja eri kuvakulmista, ja hän esitti kappaleen kuvausten aikana 23 kertaa. Koska "Hey Ya!":n julkaiseminen singlenä oli viime hetken päätös, ei André 3000 ehtinyt tehdä koreografiaa videota varten, ja kaikki videon tanssiosuudet olivat improvisoituja. Ice Cold 3000:n osuudet kuvattiin ensin roolin fyysisen vaativuuden vuoksi. Johnny Vulturen osuudet kuvattiin taasen viimeisenä, jolloin aikaisemmissa otoksissa väsynyt André pääsi istumaan tuolilla.
"Hey Ya!":n musiikkivideosta tuli menestys. Video debytoi MTV:n Total Request Live -listaohjelmassa 6. syyskuuta 2003 sijalla kymmenen. Se oli 19 päivänä listan kärkisijalla. Viimeisen esiintymisensä listalla kappale teki kahdeksannella sijalla 24. marraskuuta, ja se oli ohjelmassa 50 päivää. Vuoden 2004 MTV Video Music Awards -gaalassa video voitti yhteensä neljä palkintoa kategorioista Video of the Year, Best Hip-Hop Video, Best Special Effects ja Best Art Direction. Se oli ehdolla myös Best Direction -kategoriassa, mutta hävisi Jay-Z:n 99 Problemsille. "Hey Ya!" oli ehdolla vuoden 2004 Grammy-gaalassa Best Short Form Music Video -kategoriassa, mutta hävisi Johnny Cashin cover-versiolle Nine Inch Nailsin kappaleesta Hurt. Kanadassa video sijoittui MuchMusicin Countdown-listan kärkisijalle neljän viikon ajan, ja se voitti vuoden 2004 MuchMusic Video Awards -gaalassa Best International Group -kategorian. Vuonna 2006 Stylus Magazine -verkkolehti sijoitti videon "Top 100 Music Videos of All Time" -listauksessaan sijalle 72 vertaillen André 3000:n tanssimista James Brownin esiintymisiin 1970-luvun alkupuoliskolla.
Luettelo suoran demokratian puolueista
Tämä on luettelo suoraa demokratiaa ajavista puolueista. Suluissa on puolueen toimintavuodet.
FS Tourville (1926)
Tourville oli Ranskan laivaston 1920-luvun lopulla valmistunut Duquesne-luokan raskas risteilijä toisessa maailmansodassa.
Valmistus
Alus tilattiin Lorientin laivastontelakalta, missä köli laskettiin 4. huhtikuuta 1925. Alus laskettiin vesille 24. elokuuta 1926 ja otettiin palvelukseen 12. maaliskuuta 1929.
Palvelus
Intensiivisen koulutusjakson päätyttyä alus lähti 5. huhtikuuta 1929 yhdeksän kuukautta kestävälle maailmanympäryspurjehdukselle. Matka aloitettiin Ranskasta Yhdysvaltoihin, josta jatkettiin Panaman kanavan kautta Tyynelle valtamerelle. Alus matkasi Etelä-Amerikan rannikkoa Peruun ja Chileen, josta edelleen Australiaan ja Intian valtameren ylittäen Punaisellemerelle. Se jatkoi matkaansa Suezin kanavan kautta Välimerelle Gibraltarin kautta Atlantille ja alus palasi lopulta Brestiin. Alus siirrettiin 24. joulukuuta purjehduksen päätyttyä Lorientin telakalle, jossa sen tulenjohtojärjestelmä viimeisteltiin.
Matkan aikana alus oli liitetty vasta muodostettuun 1. kevyeenviirikköön, johon se liittyi 1930. Viirikkö kuului osana Touloniin sijoitettua 1. laivuetta, kunnes 1932 Toulonissa perustettiin 1., 5. ja 7. keveistäviiriköistä 1. kevyt laivue.
Alus oli 1933-1934 telakalla modernisoitavana, jolloin sen ilmatorjunta-aseistusta päivitettiin. Samalla se siirrettiin 3. kevyeenviirikköön. Huhtikuussa viirikkö nimettiin uudelleen 2. risteilijäviiriköksi. Alukselta poistettiin samassa yhteydessä katapultti ja se siirrettiin koululaivaksi. Se evakuoi Espanjan sisällissodan aikana pakolaisia sekä valvoi Ranskan etuja alueella elokuusta 1936 toukokuuhun 1937. Alus siirrettiin tammikuussa 1939 Toulonissa telakalle, jossa sille palautettiin katapultti samoin kuin yksi Loire 130 -kellukekone.
Palvelukseen palattuaan alus liitettiin elokuussa Toulonissa 2. risteilijäviirikköön. Toisen maailmansodan alettua alus osallistui Välimerellä akselivaltojen alusten etsintään, kunnes se siirtyi 8.-26. joulukuuta Bizertestä Beirutiin. Etsinnän aikana alus pysäytti kaikkiaan 32 alusta.
Alus teki 20. tammikuuta - 7. helmikuuta uuden matkan Toulonista Beirutiin ja takaisin, jolloin se kuljetti suuren kultaerän turvaan. Alus liittyi Aleksandriassa vasta muodostettuun Force X:ään. Ranskan antauduttua alus riisuttiin aseista ja se makasi ankkuroituna Aleksandriassa aina vuoteen 1943.
Aluksen palattua palvelukseen se liitettiin Dakarissa 1. risteilijäviirikköön ennen siirtoaan huollettavaksi Bizerteen kesäkuussa 1944. Se siirrettiin marraskuussa edelleen Touloniin, jossa se sijoitettiin joulukuussa saattajien emälaivaksi.
Sodan päätyttyä alus lähetettiin Indokiinaan, ja se saapui 16. tammikuuta 1946 Saigoniin. Alus tuki maajoukkojen taisteluja, kunnes se palasi 27. heinäkuuta Touloniin. Alus teki toisen palvelusrupeaman alueella 8. lokakuuta 1946 - 15. marraskuuta 1947, mistä se palasi Ranskaan 11. joulukuuta. Samalla aluksen aktiivipalvelus päättyi.
Suffren-luokka (risteilijä)
Suffren-luokka oli Ranskan laivaston 1920-luvun lopulla valmistetun neljän raskaan risteilijän muodostama alusluokka, jonka alukset palvelivat toisessa maailmansodassa.
Alukset
Ensimmäinen alus tilattiin 1. marraskuuta 1925 Brestin laivastontelakalta, ja se nimettiin Suffreniksi. Seuraava alus kuului vuoden 1926 laivasto-ohjelmaan, joka vahvistettiin 4. elokuuta 1926 annetulla lailla. Tilaus jätettiin samalle telakalle kuin aiemmin 1. maaliskuuta 1927. Vuoden 1927 laivasto-ohjelmassa oli varaus kolmannelle alukselle ja se tilattiin Brestistä. Luokan neljäs ja viimeinen alus tilattiin jälleen Brestistä 1. huhtikuuta 1929.
Kaarlammi
Kaarlammi on Päijät-Hämeessä Lahdessa Viuhan kylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 2,4 hehtaaria, se on 250 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 700 metriä.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Arrajoen valuma-alueella (14.16), jonka Kymijärven valuma-alueeseen (14.164) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 115,8 metriä mpy.
Adobe Connect
Adobe Connect (ent. Acrobat Connect Pro, usein lyh. ACP) on Adoben luoma verkkokokousympäristö, joka on suunniteltu toimimaan erilaisilla alustoilla. Se hyödyntää useimmilla tietokoneilla jo valmiina olevaa Adobe Flash Playeria: Flash Playerin käyttäjät pääsevät verkkokokouksiin, virtuaalisiin luokkahuoneisiin ja esityksiin ilman erillisten ohjelmistojen asentamista. Adobe Connect toimii useissa eri käyttöjärjestelmissä (esimerkiksi Microsoft Windows, Mac OS, Linux ja Solaris).
Connect-ympäristössä osallistujat voivat olla yhteydessä toisiinsa webkameran, mikrofonin ja chatin välityksellä. Webkamera ja mikrofoni eivät kuitenkaan ole välttämättömiä kokousympäristön käytön edellytyksiä. Connect-ympäristössä on mahdollista jakaa esim. PowerPoint-esityksiä, kuvia, ääni- ja videotiedostoja sekä tietokoneen työpöytänäkymä tai jokin sovellusnäkymä.
Adobe ConnectNow
Maksullisen Pro-version lisäksi Adobe Connectista on myös maksuton versio, Adobe ConnectNow. Adobe ConnectNow on perusominaisuuksiltaan ammattikäyttöön tarkoitetun Connect Pro -ympäristön kaltainen, mutta ConnectNow'ssa yhtäaikaisten käyttäjien määrä on rajattu kolmeen.
Maksim Lazarev
Maksim Lazarev (s. 29. tammikuuta 1996 Kazan, Venäjä) on venäläinen jääkiekkoilija, joka pelaa VHL-joukkue AKM Tulassa. Hän on pelipaikaltaan laitahyökkääjä ja laukoo oikealta.
Pehr Sparre
Pehr (Per) Georg Sparre (1790–1871) oli ruotsalainen kirjailija, ammatiltaan sotilas. Hän osallistui Suomen sotaan 1808–1809 ja sotaan Napoleonia vastaan 1812–1815 ja kohosi lopulta meritykistörykmentin everstiksi. Hän on julkaisut romaanit Den siste friseglaren (1832), Adolf Findlig (1835), Sjökadetten (1850) ja muita kaunokirjallisia teoksia.
Gian Lorenzo Bernini
Gian Lorenzo Bernini (Giovanni Lorenzo Bernini, 7. joulukuuta 1598 Napoli – 28. marraskuuta 1680 Rooma ) oli italialainen kuvanveistäjä, arkkitehti ja taidemaalari. Bernini on barokin kuvanveistotyylin luoja, ja häntä on kutsuttu tyylin merkittävimmäksi edustajaksi. Hän teki tärkeimmät työnsä Roomassa.
Varhainen elämä
Bernini syntyi Napolissa 7. joulukuuta 1598. Hänen isänsä Pietro oli firenzeläissyntyinen manieristinen kuvanveistäjä, joka opetti nuorelle pojalleen taitonsa. Kun Gian oli kahdeksanvuotias, isä vei hänet Roomaan, missä lahjakas poika jatkoi veistosopintojaan.
Ura kuvanveistäjänä ja arkkitehtina
Kardinaali Scipione Borghesen huvilaansa tilaama sarja luonnollista suurempia marmoripatsaita nosti Berninin kansalliseen maineeseen 1620-luvun alussa. Näistä veistoksista tunnetuimpia olivat Pluto ja Proserpina (1621–22), Apollo ja Dafne (1622–24) sekä David (1623–24).
Bernini teki jo nuorena marmorista ja pronssista useita rintakuvia aikansa merkkihenkilöistä. Hän veisti Ranskan kuningas Ludvig XIV:n, Englannin kuningas Kaarle I:n, viiden paavin sekä monen kirkonmiehen ja aristokraatin rintakuvat. Bernini elvytti taidemuodon: hän kehitti illuusion siitä, että hänen rintakuvansa oli irrotettu kokovartalopatsaasta, hän teki silmistä ja katseesta elävät, ja hän antoi kohteilleen eloisat kasvonilmeet. Berninin taidokas tapa kuvata ihon ja hiusten pintaa sekä hänen varjostustyylinsä olivat myös uutta länsimaisessa kuvanveistossa.
Berninin uran alkuvaiheen tärkein tukija oli paavi Urbanus VIII. Hän tilasi Berniniltä pääalttarin Pietarinkirkkoon apostoli Pietarin hautapaikan päälle, Michelangelon luoman pääkupolin alle. Bernini toteutti vuosina 1623–1624 pääalttarin ylle marmorista, pronssista ja kullasta mahtavan, 30 metriä korkean baldakiinin, jota kannattelevat jykevät kierteiset pylväät. Baldakiini on ensimmäinen varsinainen barokkimonumentti. Bernini suunnitteli Pietarinkirkkoon myös Urbanuksen hautamuistomerkin. Bernini kuitenkin epäonnistui kirkon kellotornien suunnittelussa, sillä 1646 ne jouduttiin purkamaan niiden painon aiheutettua seiniin murtumia.
Bernini suunnitteli Roomaan useita suihkulähteitä, kuten Fontana dei Quattro Fiumin Piazza Navonalle ja Fontana del Tritonen Piazza Barberinille.
Kun Bernini alkoi saada paljon toimeksiantoja, hän antoi apulaistensa tehdä osan töidensä varsinaisesta veistotyöstä. Lähes jokainen lahjakas roomalainen tai muualta kaupunkiin saapunut kuvanveistäjä työskenteli jossain vaiheessa Berninin ateljeessa, mukaan lukien hänen oma isänsä. Lähtiessään ateljeesta he olivat omaksuneet Berninin tyylin ja levittivät sitä muualle Eurooppaan. Berninin hallitseva asema herätti myös pahaa verta joissakin hänen kilpailijoissaan.
Berninin suurimpana mestariteoksena pidetään Santa Maria della Vittorian barokkikirkossa olevaa veistosta Pyhän Teresan hurmio (1645–52). Veistos esittää espanjalaista karmeliittanunnaa ja pyhimystä Ávilan Teresaa, joka on saavuttanut meditatiivisen hurmostilan. Enkeli on juuri lävistämässä Teresan sydäntä jumalallisen rakkauden nuolella.
Berninin viimeinen työ Pietarinkirkkoon oli nelinkertaisen pylväikön ympäröimä Pietarinaukio 1656–1667. Vanhemmiten Bernini keskittyikin aiempaa enemmän arkkitehtuuriin. Hänen suunnittelemistaan kirkoista merkittävin on Sant’Andrea al Quirinale (1658–70). Berninin myöhäistöistä merkittävimpiä on Altierin kappeli (1674).
Bernini jätti Rooman lyhyeksi aikaa 1665 kun Ranskan kuningas Ludvig XIV kutsui hänet Louvren arkkitehdiksi. Berninin ehdotukset Louvren suhteen torjuttiin, mutta hän sai kuitenkin veistääkseen kuninkaan rintakuvan.
Ura taidemaalarina
pienoiskuva|Daavid ja Goljatin pää, 1625. Bernini oli myös taidemaalari. Hän teki noin 150–200 maalausta, mutta niistä vain muutama tunnetaan nykyisin. Loput ovat kadonneet tai niitä ei ole tunnistettu, sillä Bernini ei signeerannut maalauksiaan. Berninin tunnetuista maalauksista noin puolet on omakuvia 1620- ja 1630-luvuilta ennen kuin kuvanveisto ja arkkitehtuuri alkoivat viedä hänen kaiken aikansa. Bernini kertoi maalaamisen olevan hänelle houkuttelevaa ja hyvin nautinnollista, mutta hän ei siltikään pitänyt maalaamista kovin tärkeänä eikä itseään yhtä hyvänä maalarina kuin kuvanveistäjänä. Berninin maalaukset ovat yleensä hillityn monokromaattisia, minkä vuoksi joitain hänen teoksistaan on joskus pidetty Velázquezin töinä. Siveltimenvedot ovat voimakkaita, eikä maalari ole kiinnittänyt paljon huomiota vaatteiden yksityiskohtiin. Maalausten kuvaamat hahmot ovat hyvin eläväisiä ja tunteikkaita, usein kääntämässä päätään tai alkamassa puhua.
Viimeiset vuodet
Bernini teki viimeisen veistoksensa 81-vuotiaana lahjaksi Roomaan muuttaneelle Ruotsin kuningatar Kristiinalle, joka ihaili Berniniä ja kieltäytyi kohteliaasti niin arvokkaasta lahjasta. Bernini kuoli 28. marraskuuta 1680 kahden viikon sairastelun jälkeen. Hänet haudattiin Santa Maria Maggioren kirkkoon. Bernini jätti testamentissaan teoksiaan kolmelle kardinaalille, paaville ja kuningatar Kristiinalle.
Yksityiselämä ja persoona
Bernini tunnettiin hyväluontoisena ihmisenä, minkä ansiosta hänellä oli aina hyvät suhteet mesenaatteihinsa. Hän oli uskonnollinen ja kävi katolisessa messussa päivittäin. Hän sai vaimonsa Caterina Tezion kanssa yksitoista lasta.
Ammunta kesäolympialaisissa 1952 – miesten trap
Helsingin olympiakisojen haulikkoammuntaan osallistui 40 ampujaa 22 eri maasta. Kilpailu ammuttiin 25. - 26. heinäkuuta, kumpanakin päivänä 100 kiekkoa 25 kiekon sarjoissa. Unkarin Gyula Halasyn ja Suomen Konrad Huberin ampuma olympiaennätys 98 kiekkoa sadasta vuodelta 1924 jäi nyt rikkomatta. 200 kiekkoa ammuttiin olympialaisissa ensimmäistä kertaa. Huber oli edelleen mukana ja sijoittui mainiosti viidennelle sijalle. 1928-1948 haulikkoammunta ei kuulunut olympiakisojen ohjelmaan.
Ensimmäisen päivän jälkeen johdossa oli Ruotsin Hans Liljedahl ja Norjan Hans Aasnaes 96 osumalla ja heistä osuman päässä seurasi kolme ampujaa. Toisena päivänä Kanadan George Genereux rikkoi 97 kiekkoa johon pystyivät myös mahdollisuutensa menettäneet Kreikan Ioannis Koutsis ja Italian Italo Bellini.
Liselott Lindström
Liselott Lindström (s. 11. huhtikuuta 1989) on suomenruotsalainen toimittaja. Hän on koulutukseltaan valtiotieteiden kandidaatti Helsingin yliopistosta ja maisteri Aarhusin ja Swansean yliopistosta. Lindström on työskennellyt vuodesta 2018 Yleisradion ja SVT:n toimittajana Nairobissa ja vuodesta 2022 Helsingissä.
Lindström on työskennellyt myös Svenska Ylellä ulkomaantoimittajana, uutisankkurina ja urheilutoimittajana sekä Ruotsin radiossa ulkomaantoimittajana. Hän kirjoittaa myös kolumneja Hufvudstadsbladetiin ja Journalistiin.
Lindström palkittiin vuonna 2021 Topeliuspriset-palkinnolla eli suomenruotsalaisten toimittajien Vuoden journalisti -palkinnolla.
Viherorvokkikolibri
Viherorvokkikolibri (Colibri thalassinus) on neotrooppisen alueen kiitäjälintu. Sen esiintymisalue ulottuu Meksikon keski- ja eteläosista Keski-Amerikkaan ja läntiseen Etelä-Amerikkaan, Kolumbiasta ja Venezuelasta Ecuadoriin, Peruun, Boliviaan ja Argentiinan luoteiskolkkaan. Lajista tunnetaan neljä alalajia. William John Swainson kuvaili lajin holotyypin Meksikon Tamascáltepecista vuonna 1827.
Sonneberg (piirikunta)
Sonnebergin piirikunta on piirikunta Saksan Thüringenin osavaltion eteläosassa Frankenissa. Piirikunnan pinta-ala on 433,61 neliökilometriä ja väkiluku 58 410 asukasta, joten piirikunta on sekä pinta-alaltaan että asukasluvultaan pienin Thüringenin piirikunnista. Sitä ympäröiviä alueita ovat pohjoisessa ja koillisessa Sonneberger Oberlandin Saalfeld-Rudolstadtin ja Kronachin piirikunnat, Sonneberger Unterlandin Kronachin ja Coburgin sekä Sonneberger Hinterlandissa Coburgin ja Hildburghausenin piirikunnat. Paikallishallinnollisesti piirikunta kuuluu Lounais-Thüringenin suunnittelualueeseen ja on osa Planungsgemeinschaft Südwestthüringeniä. Piirikunnan pääkaupunki on Sonneberg.
Piirikunnan hallintoneuvosto äänesti 12. joulukuuta 2013 yksimielisesti liittymisestä Nürnbergin metropolialueeseen. Huhtikuussa 2014 Bambergissa toimiva metropolialueen neuvosto hyväksyi päätöksen ja piirikunnasta tuli osa metropolialuetta 2. huhtikuuta.
Zabbaleen
Zabbaleen on egyptiläinen, lähinnä kopteista koostuva yhteisö, jonka jäsenet toimivat jätteenkerääjinä Kairossa. Egyptin arabian sana "Zabbaleen" tarkoittaa suomeksi "roskaihmisiä". He kierrättävät keräämästä jätteestään noin 85 %. Suurin Zabbaleen-asuinalue on noin 30 000 asukkaan Moqattam.
Kimono (veistos)
pienoiskuva|Keramiikkateos Kimono Aurajoen rannassa. Kimono on Karin Widnäsin keramiikkataideteos Turun Aurajokivarressa. Jätevedenpumppaamon torni on verhottu keraamisilla laatoilla, joiden muodon perusteella teos on saanut nimen Kimono. Se vaihtaa väriään hitaasti vuorokauden rytmin mukaan sinisestä purppuran kautta aamuruskon vaaleanpunaiseen. Kimono paljastettiin Turun kulttuuripääkaupunkivuoden avajaispäivänä 15.1.2011.
Keraamiset laatat on tehty IDO:n tehtaalla Tammisaaressa taiteilijan muotin mukaan. Valmistusmateriaali on samaa, mistä suomalaisten käyttämät vessanpöntötkin on tehty.
Lähteet
60.4442°N, 22.25275°W
Radel Fazlejev
Radel Fazlejev (s. 7. tammikuuta 1996 Kazan, Venäjä) on venäläinen jääkiekkoilija.
San Pedro Alcántara (1771)
San Pedro de Alcántara oli Espanjan laivaston vuonna 1771 vesille laskettu kaksikantinen 64-tykkinen linjalaiva.
Valmistus
Francisco Gautierin suunnittelema alus tilattiin Reales Astilleros de Esteirolta Ferrolista. Alus laskettiin vesille vuonna 1771 ja valmistui seuraavana vuonna.
Palvelus
Alus osallistui Yhdysvaltain vapaussotaan Espanjan julistettua sodan Isolle Britannialle kesäkuussa 1779.
Alus haaksirikkoutui Portugalin rannikolla vuonna 1786.
Maija Rask
Maija-Liisa (Maija) Rask (s. 28. tammikuuta 1951 Turku) on suomalainen poliitikko. Rask oli Lipposen toisen hallituksen opetusministeri vuosina 1999–2003 ja SDP:n kansanedustaja vuosina 1991–2007. Hän putosi eduskunnasta vuoden 2007 vaaleissa.
Suomen Kiropraktikkoliitto
Suomen Kiropraktikkoliitto on suomalainen kiropraktikkojen etujärjestö. Se on perustettu 1977. Se on jäsenenä kansainvälisissä alan keskusjärjestöissä, jotka ovat Euroopan Kiropraktikkoliitto (ECU=European Chiropractic Union) ja Maailman Kiropraktikkoliitto (WFC).
Maija Rask
Rask on valmistunut sairaanhoitajaksi vuonna 1974 ja terveydenhoitajaksi vuonna 1980. Hän työskenteli sairaanhoitajana Ulleråkersin sairaalassa Uppsalassa vuosina 1974–1977 ja Kemin kaupungin terveydenhoitajana vuosina 1979–1984, jonka jälkeen Rask siirtyi vuonna 1985 sairaanhoidon opettajaksi Kemin terveydenhuolto-oppilaitokseen (nykyinen Lapin AMK, Terveydenhuoltoalana yksikkö. Rask valmistui vuonna 2006 kasvatustieteen maisteriksi ja vuonna 2012 kasvatustieteen tohtoriksi Lapin yliopistosta. Hänen kotikuntansa on Kemi, jonka kaupunginvaltuustossa hän on ollut vuodesta 1985.
Hepolammi (Hollola)
Hepolammi on Päijät-Hämeessä Hollolassa Honkalan kylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 1,8 hehtaaria, se on 250 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 700 metriä.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Arrajoen valuma-alueella (14.16), jonka Kymijärven valuma-alueeseen (14.164) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 118,5 metriä mpy.
Jatyr Eduardo Schall
Jatyr Eduardo Schall (s. 18. lokakuuta 1938 São Paulo) on brasilialainen kilpauransa lopettanut koripalloilija, olympiamitalisti ja maailmanmestari.
Robert Roth
Robert Roth (5. heinäkuuta 1898 − 17. marraskuuta 1959) oli sveitsiläinen vapaapainija. Hän voitti raskaan sarjan (yli 82,5 kg) olympiakultaa 1920 Antverpenistä. Hän voitti myös maansa mestaruuden sveitsiläisessä painissa.
Jatyr Eduardo Schall
Schall voitti Brasilian miesten maajoukkueessa olympiapronssia Roomassa 1960 ja Tokiossa 1964, maailmanmestaruuden Chilessä 1959 ja Brasilian kotikisoissa 1963, MM-pronssia Uruguayssa 1967, Pan-Amerikan kisojen pronssia Chicagossa 1959 ja Etelä-Amerikan mestaruuksia.
Valencia BC
Historia
Seura perustettiin vuonna 1986, ja se saavutti verrattain nopeasti menestystä. Joukkue nousi vuonna 1988 ACB:hen. 1996 joukkue nousi uudelleen ja kaksi vuotta myöhemmin seura voitti Espanjan cupin. Joukkue pääsi myös Saporta Cupin finaaleihin, mutta ei onnistunut kuitenkaan voittamaan sitä. Ensimmäinen suuri kansainvälinen saavutus oli ULEB Eurocupin voittaminen ensimmäisenä joukkueena. Kaudella 2003-2004 joukkue pääsi Euroliigassa 16 parhaan joukkoon. Kaudella 2008-2009 joukkue pääsi ULEB Eurocupin puolivälieriin.
Rheinfelden (Baden)
Rheinfelden (Baden) on kaupunki Lörrachin piirikunnassa Baden-Württembergin osavaltiossa Saksan lounaisimmassa kolkassa. Rheinfelden muodostaa yhdessä Sveitsin puolella sijaitsevan samannimisen kaupungin kanssa historiallisesti ja taloudellisesti yhtenäisen kokonaisuuden. Molemmat Rheinfeldenit ovat osa Baselin suurkaupunkialuetta. Saksan Rheinfeldenissä oli kesäkuun 2022 lopussa 33 353 asukasta.
Historia
Rheinfelden on keskieurooppalaisittain nuori kaupunki. Ennen 1800-lukua nykyinen kantakaupunki kuului itävaltalaiseen Herrschaft Rheinfeldeniin. Alue oli pääosin maanviljelyskäytössä. Lunévillen rauhassa 1801 ja edelleen Pressburgin rauhassa 1805 Badenin suurherttuakunnan ja Sveitsin rajaksi sovittiin Rein, jolloin Rheinfelden jakautui kahden valtakunnan alueelle. Badenin puoleisen Rheinfeldenin kehittymistä kaupungiksi edelsi rautatieyhteyden avaaminen Baselista Konstanziin vuonna 1856 ja jokivoimalaitoksen rakentaminen Badenin puolelle 1890-luvulla. Seurauksena alueelle alkoi nousta energiaintensiivistä teollisuutta, joka tarvitsi hyvät rautatieyhteydet. Teollisuuslaitokset puolestaan tarvitsivat työvoimaa, jota muutti kautta Euroopan. Uudisasutus nivoutui yhteen paikkakunnan keskiaikaisten kylien kanssa. Ensin perustettiin kaksoiskunta Nollingen-Badisch-Rheinfelden, johon liittyi 1921 naapurikunta Warmbach.
Nollingen-Badisch-Rheinfelden kohotettiin kaupungiksi lokakuussa 1922 ja sen viralliseksi nimeksi annettiin Rheinfelden (Baden). 1970-luvulla Rheinfeldeniin liitettiin lukuisia maalaiskuntia ja väkiluku kasvoi yli 20 000:n. Uusi vesivoimalaitos valmistui 2010. Ekologisen tasapainon säilyttämiseksi vanhan voimalaitoksen paikalle rakennettiin kalaporras ja kutupaikka.
Toisen maailmansodan aikana Rheinfelden oli teollisuutensa johdosta strategisesti merkittävä. Sodan lopussa 25. huhtikuuta 1945 kaupunki antautui ranskalaisille taisteluitta ja Ranska piti Reinin rajaa tiukasti suljettuna vuoteen 1948. Neljä vuotta myöhemmin Rheinfeldenistä tuli osa Baden-Württembergin osavaltiota.
Rheinfeldeniin liitettiin useita maalaiskuntia 1970-luvulla. Niillä on oma pitkä historiansa: Nollingen, Warmbach ja Minseln mainitaan ensi kerran 750-luvulla St. Gallenin luostarin dokumenteissa. Herten mainitaan vuonna 807 muodossa villa Harta. Degerfelden ja Nordschwaben mainitaan ensi kerran 1100-luvun alkupuoliskolla. Eichsel, Karsau ja Beuggen mainitaan ensi kerran 1200-luvulla. Nyky-Rheinfeldenin pohjoisin kaupunginosa Adelhausen ilmestyy aikakirjoihin 1302.
Rheinfeldenin historiallisia rakennuksia ovat muun muassa vesitorni 1890-luvulta ja St. Josefin kirkko 1910-luvulta.
Talous ja liikenne
Rheinfeldenissä harjoitetaan muun muassa metalliteollisuutta ja kemianteollisuutta. Rheinfeldenin rautatieasema sijaitsee Hochrhein-radan varrella. Keskustan länsipuolitse kulkee 4-kilometrinen moottoritie BAB 861, joka yhdistää Sveitsin A3:n Saksan BAB 98:aan. Keskustassa on satama Rheinhafen Rheinfelden.
Dennis Poore
Roger Dennistoun "Dennis" Poore (19. elokuuta 1916 Paddington, Lontoo – 12. helmikuuta 1987 Kensington, Lontoo) oli brittiläinen Formula 1 -kuljettaja.
Poore kasvoi varakkaassa perheessä, vaikka hänen isänsä menehtyi ensimmäisessä maailmansodassa. Innostukseen kilpa-ajamiseen hän sai Cambridgen yliopiston ajoiltaan, mm. Prinssi Birasta, ja osti sprinttikisoja varten kilpakuljettaja Hugh Hamiltonin MG Midget J4 -kilpa-auton. Toisen maailmansodan aikoihin hän palveli RAF:n lentuekomentajana ja sodan jälkeen palasi kilpa-auton rattiin ostamalla Tazio Nuvolarin Alfa Romeon. Poore voitti vuoden 1947 Gransdenin kilpailun sekä British Hill Climbing -sarjan mestaruuden vuonna 1950.
Poore osallistui kahteen Formula 1 -osakilpailuun kaudella 1952, joista saavutti kolme pistettä ajamalla neljänneksi Britannian GP:ssä. Hän ajoi myös sarjan ulkopuolisissa kilpailuissa voittaen vuoden 1952 Newcastle Journal Trophyn. Vuonna 1952 Poore liittyi Aston Martinin urheiluautojoukkueeseen ja osallistui Le Mansin 24 tunnin ajoihin neljä kertaa, mutta keskeytti jokaisen kilpailun. Tallin parhaaksi tulokseksi hän kykeni ajamaan voiton vuoden 1955 Goodwoodin 9 tunnin ajoista.
Lopetettuaan kilpailemisen hän keskittyi liike-elämään, missä omisti potkurinvalmistusyhtiö Manganese Bronzen, pyrki pelastamaan brittiläisen moottoripyöräteollisuuden Norton, Matchless, AJS ja BSA yrityksien hankinnoilla, johti Lontoon taksinvalmistusyritystä Carbodiesia sekä rahoitti Autosport-lehden painantaa.
Avaruusvoimala
Avaruusvoimala on NASAn jo 1970-luvun alussa esittelemä ehdotus ratkaisuksi öljykriisin aiheuttamaan sähköpulaan Yhdysvalloissa. Avaruusvoimala kiertäisi maapalloa tai olisi sijoitettu Kuuhun. Avaruuden tyhjiössä aurinkokennojen teho on maksimaalinen. Vaihtoehtoisesti avaruusvoimalassa voitaisiin auringon säteilyllä kaasuttaa nestemäistä vetyä erityisiä turbiineja ja edelleen sähkögeneraattoreita pyörittämään. Avaruuden kylmyydessä vety voidaan nesteyttää uudelleen.
Laitoksen tuottama sähköenergia välitettäisiin maapallolle laseria, mikroaaltoja tai antimateriaa käyttäen. Ongelmina ovat säteilyn vaarat ja antimaterian toimittaminen maapallolle avaruusaluksilla: mahdollisessa onnettomuudessa tapahtuva räjähdys olisi atomipommin luokkaa. Antimaterian muuntaminen takaisin energiaksi onnistuu seuraavasti: esimerkiksi antivedyn ja vedyn yhdistäminen magneettisessa "pullossa" synnyttäisi suuren määrän lämpöenergiaa, jolla tuotettaisiin höyryä höyryturbiinia varten.
Sam Posey
Sam Posey (s. 26. toukokuuta 1944 New York, Yhdysvallat) on entinen yhdysvaltalainen Formula 1 -kuljettaja ja journalisti. Hän osallistui kahteen F1-osakilpailuun kausilla – ja oli 12. vuoden 1972 Yhdysvaltain GP:ssä. Hän kilpaili myös Trans Am -sarjoissa 1960-luvulla ja voitti kilpailuista vuoden 1969 Lime Rock Trans Am sekä Laguna Secan. Posey kilpaili myös Le Mansin 24 tunnin ajossa 10 kertaa, ja hän oli kolmas vuoden 1971 kilpailussa. Hän voitti Sebringin 24 tunnin kilpailun vuonna 1975. Posey ryhtyi kilpailuselostajaksi 1980-luvulla. Hänestä tuli Motorsports Hall of Fame of American kunniagallerian jäsen vuonna 2016. Vuonna 2013 Connecticutin Lakevillessa sijaitsevan Lime Rock Parkin suora nimettiin Poseyn mukaan.
Friedrich Braun
Friedrich Wilhelm ”Fritz” Braun (s. 18. heinäkuuta 1941 Rio de Janeiro) on brasilialainen kilpauransa lopettanut koripalloilija, olympiamitalisti ja maailmanmestari.
Braun voitti Brasilian miesten maajoukkueessa olympiapronssia Tokiossa 1964, maailmanmestaruuden Brasilian kotikisoissa 1963 ja Pan-Amerikan kisojen hopeaa São Paulossa 1963.
Joel Huertas
Joel Huertas (s. 1995) on espanjalainen jalkapalloilija, joka pelaa Espanjan huippujoukkue FC Barcelonan reservijoukkueessa FC Barcelona B:ssä. Huertasin pelipaikka on hyökkäävä keskikenttäpelaaja.
Ura
Huertas nostettiin kaudelle 2014–2015 junioreista aikuisiin. Hän pelasi kauden lainalla CF Badalonassa. Kaudeksi 2015-2016 Huertas ei mahtunut FC Barcelonan eikä FC Barcelona B:n kokoonpanoon joten hänet lainattiin Lleida Esportiuhun.
Luhtlammi
Luhtlammi on Päijät-Hämeessä Lahdessa Luhtaanmaan kylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 10,6 hehtaaria, se on 500 metriä pitkä ja 400 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,5 kilometriä.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Arrajoen valuma-alueella (14.16), jonka Seestanjoen valuma-alueeseen (14.165) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 118 metriä mpy.