cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jimi Jamison
Survivor (2000–2006)
thumb|right|250px|Jamison esiintymässä vuonna 2012. Vuonna 2000 Jamison palasi takaisin Survivorin laulajaksi, kun Dave Bickler erosi yhtyeestä. Yhtye julkaisi uuden studioalbuminsa Reach kuitenkin vasta kuusi vuotta myöhemmin, ja albumi päätti yhtyeen 18 vuotta kestäneen levytystauon. Albumi julkaistiin vuoden 2006 huhtikuussa, mutta Jamison erosi yhtyeestä yllättäen heinäkuussa ja hänen tilalleen yhtyeen uudeksi laulajaksi valittiin irlantilainen Robin McAuley.
Survivor (2011–2014)
Vuoden 2011 marraskuussa Jamison kertoi palaavansa Survivorin laulajaksi. Elokuussa 2014 yhtye oli valmistautumassa syyskuussa alkavaan kiertueeseen, mutta Jamison kuoli sydänkohtaukseen 63-vuotiaana 31. elokuuta 2014.
Helliconian kevät
Helliconian kevät on Brian Aldissin tieteisromaani vuodelta 1982. Teos on ensimmäinen osa Helliconia-trilogiasta.
Teos on saanut British Science Fiction Awardin ja John W. Campbell Memorial Awardin.
Nan Rendong
Nan Rendong (, pinyin: Nán Réndōng; 19. helmikuuta 1945 – 15. syyskuuta 2017) syntyi Jilinin maakunnassa, Kiinan koillisosassa. Hän oli kiinalainen tähtitieteilijä, jota on sanottu "maailman suurimman yhden lautasen radioteleskoopin isäksi". Hän oli myös Kansainvälisen tähtitieteellisen unionin ja Kiinan tiedeakatemian jäsen.
Nan suoritti erittäin korkean radiotaajuuden ja elektroniikan kandidaatin tutkinnon Tsinghua-yliopistossa vuonna 1968. Myöhemmin hän suoritti maisterin ja tohtorin tutkinnot astronomiassa ja astrofysiikassa Kiinan tiede- ja teknologian yliopistossa (Astronomy and Astrophysics at University of Science and Technology of China) vuosina 1982–1987.
Vuosina 1982–1984 hän oli Pekingin tähtitieteellisen observatorion (Beijing Astronomical Observatory, BAO) tutkijana. Hänellä oli suuri rooli Pekingin observatorion MSRT radioteleskoopin laitteiden parissa. Muun muassa järjestelmän kalibroinnissa, vastaanottimien tekniikassa ja laitteissa jotka käyttävät Fourier’n muunnosta signaalin käsittelyssä sekä tietojen analysoinnissa. MSRT teleskoopissa 28 lautasantennia jotka suorassa linjassa ja ovat 9 metriä halkaisijaltaan.
Vuodesta 1985 eteenpäin Nan oli useita vuosia Kanadassa, Yhdysvalloissa ja Euroopassa eri maissa ulkomaalaisena tutkijana tai vierailevana opettajana. Vuosina 1989–1992 hän oli BAO:ssa apulaisprofessorina sekä eurooppalaisessa ryhmässä joka analysoi eri radiotaajuuksilla VLBI:llä 3CR radiogalakseista (Third Cambridge Catalogue of Radio Sources) kerättyjä näytteitä. Vuonna 1992 hänestä tuli BAO:n professori.
Sen jälkeen kun LT työryhmää (Large Telescope, joka vaihdettiin vuonna 1999 nimelle Square Kilometre Array, SKA) ehdotettiin Kiotossa URSI:n yleiskokouksessa vuonna 1993. Perusti Nan vuonna 1994 kollegoidensa Bo Pengin, Yuhai Qiun ja Shengyin Wun, kanssa BAO:n tutkimusryhmän tutkimaan KARST:ia joka olisi ollut kiinalainen SKA konsepti. KARST:ssa oli tarkoitus olla suurien radioteleskooppien joukko joka olisi toiminut yhdessä kuin yksi teleskooppi. KARST:n suunnittelu käynnistyi vuosina 1997–1998, ja se oli FAST teleskoopin (Five hundred meter Aperture Spherical Telescope) edeltäjä. Nan oli keskeisessä roolissa kiinalaisten tahojen saamisessa mukaan KARST hankkeeseen, sekä myöhemmin FAST-projektin tutkimuksessa ja tuotekehityksessä. 13 vuoden tutkimusten ja ennakkotöiden jälkeen ja kun mukaan oli saatu noin 20 tahoa muun muassa Kiinan tiedeakatemia, Xidian yliopisto, Tsinghua-yliopisto, jne., hyväksyi Kansallinen kehitys- ja uudistuskomitea (National Development and Reform Committee) FAST teleskooppi suunnitelman 10. heinäkuuta 2007.
Nan toimi pääinsinöörinä ja myöhemmin päätutkijana rakennusprojektissa ja oli kantava voima koko projektissa kaiken kaikkiaan. Erityisesti tekninen ja tieteellinen onnistuminen teknisesti haastavan aktiivisen heijastimen vaijeriverkkorakenteessa. FAST lautasantenni oli ensimmäisen kerran käytössä 25. syyskuuta 2016.
Hän kuoli keuhkosyöpään 15. syyskuuta 2017 Bostonissa Yhdysvalloissa.
Seinäjoen Peliveljet
Seuran miesten edustusjoukkue pelaa Suomen korkeinta sarjatasoa F-liigaa. Peliveljien pelitavallisena tavaramerkkinä on pidetty aggressiivista karvauspelaamista. Edustusjoukkueen päävalmentajana toimii Jori Isomäki ja joukkueen kapteeni on Janne Autio. Lisäksi seuralla on junioreissa joukkueita poikien ikäluokissa A–G sekä tyttöjen ikäluokissa C–E. Pienimmille lapsille järjestetään salibandykerhoja.
Seinäjoen Peliveljet on voittanut Suomen mestaruuden kolmesti vuosina 2012, 2013 ja 2015 sekä Suomen Cupin vuosina 2011 ja 2021. Lisäksi joukkue on saavuttanut Champions Cupissa hopeaa 2013, SM-hopeaa 2011 sekä neljä SM-pronssia.
Seuran perustaminen
Salibandyseuran syntyminen sai alkunsa tammikuussa 1992, kun joukko helluntaiseurakuntalaisia, vapaakirkkolaisia ja kansanlähetysläisiä kokoontui Seinäjoen liikuntasaliin kokeilemaan harrastemielessä uutta lajia. Seinäjoella toimi samaan aikaan salibandyseura Charros, jota vastaan harrastajat ryhtyivät pelaamaan harjoitusotteluja. Omaksi seurakseen Seinäjoen Peliveljet perustettiin 4. tammikuuta 1994. Seuran perustajajäseniä olivat Tommy Koponen, Kimmo Pollari ja Ville Kivimäki.
Seinäjoen Peliveljet pelasi ensimmäisen virallisen salibandyottelunsa 4. divisioonassa kaudella 1994–1995. Ensimmäisellä kaudella seurassa pelasi ainoastaan seurakuntien nuoria ja eräs osoitus hengellisestä taustasta oli pelipaitojen selkämyksessä lukenut "Jesus saves". Ensimmäisen kauden jälkeen toiminta laajeni myös seurakuntien ulkopuolelle. Arvomaailman läsnäolo ja toisten hyväksyminen jäi osaksi joukkueen perimää.
Nousu Salibandyliigaan
Miesten edustusjoukkue nousi salibandyliigaan kauden 2003–2004 päätteeksi ja on pelannut siellä siitä lähtien. Ensimmäisellä liigakaudellaan Peliveljet sijoittui runkosarjassa kahdeksanneksi. Peliveljet pelasi tuona kautena 33 runkosarjan ottelua, joista se voitti 12, pelasi tasan neljästi ja hävisi loput 17 otteluaan. Peliveljet teki runkosarjassa 165 ja päästi 193 maalia, sekä pisteitä kertyi yhteensä 28. Koposen mukaan Peliveljet kohtasi liigaan noustessaan seuran taustaan liittyvää ivallista kirjoittamista.
Toisella liigakaudellaan 2005–2006 Peliveljet pelasi runkosarjassa 33 ottelua voittaen niistä 12, pelaten tasan kerran ja häviten 20 ottelua. Maaliero runkosarjassa oli 178–210. Tämä tuotti joukkueelle runkosarjan yhdeksännen sijan 25 pisteellä, joka ei tuonut enää jatkopelejä runkosarjan jälkeen. Toisella liigakaudella syntyi myös Peliveljien runkosarjan yleisöennätys, joka on 1534 katsojaa. Se syntyi 25. syyskuuta pelatussa runkosarjan ottelussa SSV:tä vastaan.
Kolmannelle kaudelle otteluiden määrä runkosarjassa väheni ja Peliveljet pelasi täten runkosarjassa 26 ottelua. Näistä 26 ottelusta Peliveljet voitti 11, pelasi 2 tasan ja hävisi 13. Maaliero runkosarjassa oli 187–166 ja pisteitä 24. Runkosarjan seitsemäs sija oikeutti pudotuspelipaikkaan, mutta nämä pelit päättyivät joukkueen osalta lyhyeen ja joukkue hävisi pudotuspelien ensimmäisellä kierroksella kaikki kolme otteluaan ja putosi jatkosta. Maaliero oli 11–22 ja loppusijoitus kahdeksas. Kausi 2007–2008 runkosarjan menestys oli sijoituksen myötä sama edelliskauden kanssa. Voittoja kaudella tuli 13, tasapelejä 2 ja häviöitä 11. Maaliero oli 162–165 ja pisteitä kertyi 28.
Panostus mitalipeleihin
Kaudelle 2008–2009 alkoi Seinäjoella todellinen panostus huippujoukkueeseen. Tavoitteena joukkueella oli mitali ja se toteutui runkosarjan ja pudotuspelien menestyksen myötä. Runkosarjassa Peliveljet voitti 26 ottelustaan 17 ja hävisi 9. Maaliero oli 159–131 ja pisteitä runkosarjan aikana kertyi 34. Runkosarjan neljännellä sijalla joukkue saavutti kotiedun pudotuspeleihin. Pudotuspeleissä Peliveljet vei sarjansa puolivälierissä mutta välierän sarjatappion myötä edessä oli pronssiottelu Josbaa vastaan. Joukkue voitti pronssiottelusarjan ja saavuttivat näin seuran ensimmäiset SM-mitalit.
Kaudelle 2010–2011 Peliveljien tavoite pysyi samana ja joukkuetta vahvistettiin puolustukseen, joka oli päävalmentaja Tommy Koposen mielestä joukkueen heikoin osa-alue, liittyvällä maajoukkuepuolustaja Tatu Väänäsellä ja valmennusta vahvistettiin Timo Polarilla. Kahden edelliskauden pronssimitalisti Peliveljet eteni ensimmäistä kertaa finaaliin, mutta jäi hopealle. Peliveljet ei ollut vielä tarpeeksi kypsä katkaisemaan viiden mestaruuden dynastian katkaisemiseen. SSV voitti ratkaisevan viidennen loppuottelun 7–2. Ratkaisevan finaalin jälkeen Koponen takasi median edessä että "tämä ei jäisi tähän". Koposen mukaan Peliveljillä oli valtavasti todistettavaa. Tämä liittyi seuran erilaisuuteen, joka oli kelvannut monille pilkan aiheeksi. Koposen mukaan urheilu hyväksyy heikosti erilaisuutta ja seura miellettiin liian totiseksi menestymään. Koponen halusi todistaa, että seuran arvoilla voisi voittaa.
Kasvu mestaruusjoukkueeksi
Kaudelle 2011–2012 joukkueen runko säilyi jälleen hyvin kasassa ja joukkue oli aiempaa kokeneempi ja kypsempi. Peliveljet voitti ensimmäistä kertaa runkosarjan. Pudotuspelien puolivälierissä joukkue voitti Loviisan Torin otteluvoiton 3–0. Välierissä kaatui Happee niin ikään voitoin 3–0. Finaalisarja SSV:tä venyi jälleen maksimipituuteen, ja viidestä kohtaamisesta kolme ratkesi maalin erolla. Viimeisessä finaalissa Peliveljet kaatoi SSV:n kotiyleisön edessä maalein 4–2. Finaalisarjan tunnelma taltioitui klassikkovalokuvaan, jossa yleensä hallitusti ja hartaasti esiintyvä Koponen tuulettaa Seinäjoen Urheilutalon suihkussa. Koposen mukaan mestaruudessa purkautui edellisvuoden finaalisarja ja seuran matka nelosdivisioonasta lähtien. Seuran laitahyökkääjänä tunnetun Mikko Kohosen mukaan kypsyminen voittajiksi vaati raskaan tappion viitaten edellisvuoden finaalisarjaan.
Kaudella 2012–2013 Peliveljet voitti toisen mestaruutensa päihittämällä finaalissa jälleen SSV:n. Peliveljet vei finaalisarjan otteluvoitoin 3–0. Samoin numeroin joukkue voitti puolivälierissä NST:n ja välierissä Classicin, joten SPV ei hävinnyt peliäkään kevään pudotuspeleissä.
Kaudella 2014–2015 Peliveljet voitti kolmannen kerran mestaruutensa, tällä kertaa Jyväskyläläistä Happeeta vastaan. Finaalisarjan aikana SPV johti otteluita vain minuutin ja kolme sekuntia. Mestaruus ratkesi seinäjokisille neljännen ottelun jatkoajalla, kun Mikko Kohonen löi pallon ilmasta verkkoon Seinäjoki Areenassa.
Jäädytetyt numerot
Seinäjoen Peliveljet on jäädyttänyt viiden pelaajan numerot:
Discovery Institute
Discovery Institute on ajatushautomo, voittoa tuottamaton koulutuksellinen instituutti, joka perustettiin vuonna 1990. Sen päämaja on Seattlessa, Yhdysvalloissa. Instituutin kiinnostuksen kohteita ovat muun muassa älykäs suunnittelu, julkinen opetus ja kansainvälinen yhteistyö Cascadian alueella.
Seinäjoen Peliveljet
Kotihallit
150px|right|thumb|Seinäjoen Urheilutalo 150px|right|thumb|Seinäjoki-areena Seinäjoen Peliveljet pelaa kotiottelunsa pääasiassa Seinäjoen Urheilutalolla, jonka katsojakapasiteetti on 1 000 katsojaa. Urheilutalon kaukalon koko on 40 × 20 metriä ja päällysteenä on muovimatto. Joissakin otteluissaan joukkue käyttää kotihallinaan Seinäjoki-areenaa, joka tarjoaa salibandypeleihin katsojakapasiteettia noin 3 000 henkilölle.
Discovery Institute
Rahoitus
Discovery Institute on voittoa tavoittelematon säätiö, joka rahoittaa toimintansa yksityisten, organisaatioiden rahoituksella ja lahjoituksilla, jäsentensä panostuksella sekä erilaisten säätiörahoitusten avulla. Asiakirjat osoittavat, että lahjoitukset olivat vuonna 1997 1,4 miljoonaa dollaria ja vuonna 2003 4,1 miljoonaa dollaria. Lahjoitukset ovat peräisin 22 taholta, joista arviolta kaksi kolmannesta on uskonnollisia. The Discovery Instituten johtajistoon kuuluva Stephen C. Meyerin mukaan säätiö saa rahaa varakkailta konservatiiveilta.
Seinäjoen Peliveljet
Tunnukset
Seuran virallisia värejä ovat punainen, sininen ja valkoinen. Joukkueen pelipaidan ensisijainen väri on punainen ja shortsien väri on sininen. Vieraspelipaitana käytetään joko sinistä tai valkoista paitaa. Seuran virallinen logo on vuonna 2015 päivitetty vaakunalogo. Miesten edustusjoukkue käyttää Pantteri-logoa. Seuran maskotti on punainen pantteri.
Peliveljien pelaajat maajoukkueissa
Seuraavat Peliveljien pelaajista ovat pelanneet salibandyn maaotteluita:
Discovery Institute
Rahoitus
Rahoittajina on samoja konservatiiveja, jotka rahoittivat George W. Bushia tämän pyrkiessä presidentiksi. Esimerkiksi Bill ja Melinda Gatesin säätiö on avustanut instituuttia kymmenellä miljoonalla dollarilla.
Discovery Institute kuitenkin kiistää, että sen todelliset tavoitteet olisivat uskonnollisia, eikä rahojen uskonnollinen lähde sen mielestä muuta asiaa. DI:n PR-edustaja keskeytti haastattelun, kun ABC News kysyi monista evankelikaalisten lahjoituksista.
Tavoitteet
Discovery Instituten virallinen kanta evoluution kouluopetukseen Yhdysvalloissa on nykyisin se, että kouluissa ei pidä opettaa älykkään suunnittelun teoriaa. Instituutti painottaa pikemminkin sitä, että oppilaille opetettaisiin enemmän evoluutiota teoriana muiden joukossa, myös vertaisarvioinnin läpikäyneissä tutkimuksissa esiintyviä evoluution ongelmakohtia. Instituutti ei kehota, että ongelmakohtien väitettäisiin selittyvän älykkäällä suunnittelijalla tai Jumalalla. Aikaisemmin Discovery Instituten kanta oli, että älykäs suunnittelu tulisi mainita kouluissa evoluution vaihtoehtona. Instituutin julkisuuteen vuotaneen Wedge-strategian tavoite oli uudistaa koko yhdysvaltalainen kulttuuri vastaamaan konservatiivisia kristillisiä näkemyksiä, poistaa darwinismi lopullisesti sekä tehdä älykkään suunnitelman ideasta hallitseva näkökanta tieteisiin.
Theo Lucius
Theodorus (Theo) Martinus Maria Lucius (s. 19. joulukuuta 1976 Veghel, Pohjois-Brabant, Alankomaat) on alankomaalainen jalkapalloilija, joka edustaa Eredivisiessä pelaavaa RKC Waalwijkia. 182 senttimetriä pitkän Luciuksen pelipaikka on keskikentällä, yleensä puolustavassa roolissa.
Discovery Institute
Discovery Instituten johtokunta
puheenjohtaja
Theo Lucius
Aikaisemmin ammattilaisurallaan FC Den Boschia, FC Utrechtia ja PSV Eindhovenia edustanut Lucius siirtyi nykyiseen seuraansa kesäkuussa 2006 ilmaisella siirrolla. Hän on pelannut Alankomaiden maajoukkueessa kolme ottelua. Vaikka kaksi otteluista on tullut nykyisen maajoukkuevalmentajan Marco van Bastenin aikana, ei Luciusta valittu 2006 MM-kisoihin.
Discovery Institute
Discovery Instituten johtokunta
varapuheenjohtajat
Ritchie Blackmore
Richard Hugh ”Ritchie” Blackmore (s. 14. huhtikuuta 1945 Weston-super-Mare) on merkittävä brittiläinen kitaristi. Blackmore on ollut kaksi kertaa perustamassa kahta tunnettua hard rock -yhtyettä, Deep Purplea vuonna 1968 ja Rainbow’ta 1975. Vuodesta 1997 Blackmore on soittanut renessanssihenkistä musiikkia yhtyeessään Blackmore’s Night.
Discovery Institute
Discovery Instituten johtokunta
Board of Directors
Ritchie Blackmore
Elämä ja ura
Blackmore soitti 1960-luvulla sessioissa ja esiintyi useiden yhtyeiden kanssa: Heinz & Wild Boys, Screaming Lord Sutch, The Outlaws, Glenda Collins, Tom Jones ja BOZ. The Outlawsin kanssa Blackmore säesti Jerry Lee Lewistä ja Gene Vincentiä. Vuonna 1971 Blackmore osallistui projektiin nimeltä Green Bullfrog.
Discovery Institute
Discovery Instituten johtokunta
Senior Fellows
Ritchie Blackmore
Elämä ja ura
Blackmore oli perustajajäsen hard rock -yhtyeessä Deep Purple ja jatkoi yhtyeen jäsenenä ja luovana voimana vuoteen 1975. Yhtye hajosi vuonna 1976.
Ensimmäisen Deep Purple -kautensa jälkeen Blackmore perusti toisen tunnetun heavy metal/hard rock -yhtyeen, Rainbow’n (1975–1984).
Deep Purpleen Ritchie tuli takaisin vuonna 1984, kun se perustettiin uudelleen Mark II -kokoonpanolla. Yhtyeen ensimmäinen albumi tällä kokoonpanolla oli Perfect Strangers. Blackmore poistui yhtyeen riveistä jälleen vuonna 1993 The Battle Rages on... -albumin jälkeen kesken kiertueen. Blackmoren viimeinen esiintyminen Deep Purplessa oli Helsingissä 17. marraskuuta 1993.
Discovery Institute
Discovery Instituten johtokunta
Adjunct Fellows
Ritchie Blackmore
Elämä ja ura
Blackmore avioitui ensimmäisen kerran vuonna 1964 saksalaisen Margrit Volkmarin kanssa. Tästä avioliitosta hänellä on vuonna 1964 syntynyt poika Jürgen Richard Blackmore, joka on myös kitaristi. Blackmore erosi Volkmarista vuonna 1969 ja avioitui samana vuonna saksalaisen Bärbel Babs Hardien kanssa. Kolmannen kerran hän avioitui Amy Rothmanin kanssa vuonna 1981.
Discovery Institute
Discovery Instituten johtokunta
Former Fellows
Ritchie Blackmore
Elämä ja ura
oikea|pienoiskuva|250px|Ritchie Blackmore [[Rainbow (yhtye)|Rainbow’n keikalla vuonna 1977.]]
Tyyli
Blackmoren tunnistettava kitarasoundi syntyi 1970-luvun alussa hänen ottaessaan kitarakseen Fender Stratocasterin. Vahvistimena toimi aivan nykypäiviin asti modifioitu 200-wattinen Marshall. Oman värinsä sointiin antoi hänen edelleen käyttämänsä 60-luvun Aiwa-kelanauhuri. Blackmore käyttää sitä kaiku- ja viive-efekteihin sekä etuvahvistimena, jolla hän saa sointiin kompressiota. Lisäksi hän värittää soittoaan Moog Taurus -bassosyntetisoijalla, jota soitetaan kuten urkujen bassojalkiota.
Nykyisin hän käyttää sähkökitaralla ENGL-vahvistimia. Akustisilla kitaroilla soittaessaan vahvistimena ovat olleet Trace Elliot, Fender Acustasonic, sekä jossain määrin ENGL. ENGL on hänen nimikkovahvistinmallinsa virallinen valmistaja. Blackmorella on ollut tapana olla käyttämättä konserttilavalla yleisölle esillä olevia vahvistimia. Blackmorelle työskennellyt kitarateknikko on sanonut että esimerkiksi Marshall-vahvistimien ja kaiutinkoteloiden takana oli käytössä oleva vahvistin Marshallien ollessa lavasteena. Blackmore on tehnyt tunnetuksi nauhojen välistä koverretun otelaudan.
Soitossaan hän loi jäljitellyn tyylinsä yhdistellä perinteistä blues-kitarointia klassisen ja keskiaikaisen musiikin skaaloihin. Hyviä esimerkkejä tästä ovat muun muassa "Highway Star" (Deep Purple, 1972), "Burn" (Deep Purple, 1974), "Sixteenth Century Greensleeves" (Rainbow, 1975) ja "Spotlight Kid" (Rainbow, 1981).
Michael Bratman
Michael E. Bratman (s. 25. heinäkuuta 1945) on yhdysvaltalainen filosofi ja Durfee-oppituolin professori Stanfordin yliopistossa. Hänen erikoisalojaan ovat teonfilosofia ja moraalifilosofia.
Kortesjärven kirkonkylä
Kortesjärven kirkonkylä on taajama, joka oli entisen Kortesjärven kunnan hallinnollinen keskus. Kuntaliitoksen jälkeen se on ollut osa Kauhavaa. Vuoden 2017 lopussa taajamassa oli 611 asukasta.
El Ajedrecista
El Ajedrecista oli automaatti, jonka Leonardo Torres y Quevedo rakensi vuonna 1914 Pariisin maailmannäyttelyä varten. Kone käytti pelaamiseen sähkömagneetteja, mikä oli vallankumouksellista siihen aikaan. Kone osasi pelata kolmen nappulan loppupelejä sekä huomasi, jos vastustaja teki laittoman siirron.
Kone ei pelannut täydellisesti, mutta voitti kuitenkin kaikki torni + kuningas vastaan kuningas -loppupelit.
El Ajedrecista oli, toisin kuin esimerkiksi Turkkilainen ja Ajeeb, aito shakkikone. Se pelasi ilman ihmisten apua.
Worcesterin yliopisto
Worcesterin yliopisto on julkinen yliopisto Worcesterissa, Englannissa. Se on ainoa Worcestershiren ja Herefordshiren kreivikunnissa sijaitseva yliopisto. Yliopiston historia alkaa vuonna 1946, se aloitti tutkintojen myöntämisen vuonna 1997 ja sai täyden yliopistostatuksen vuonna 2005.
James Godday
James Godday (s. 9. tammikuuta 1984 Kaduna) on nigerialainen 400 metrin juoksija.
Yzma
Yzma (äännetään Isma) on elokuvassa Keisarin uudet kuviot esiintyvä fiktiivinen hahmo. Yzma on Keisari Kuzcon neuvonantaja ja kasvatti-äiti. Yzmalla on myös kiinnostusta alkemiaan ja hänellä on salainen laboratorio, jonne pääsee kääntämällä oikeanpuoleista kahvaa. Yzma on ilmeisesti hullu tiedenainen, vaikka hän itse pitää itseään velhottarena. Yzma on valmistanut laboratoriossaan useita juomia, jotka muuttavat juojansa joksikin eläimeksi. Yzmalla on apulaisenaan vähä-älyinen ja lihaksikas mies Kronk. Yzma on luonteeltaan julma, mutta hieman koominen. Yzma pitää itse itseään kauniina, vaikka Kuzcon mukaan Yzma muistuttaa ulkonäöltään petolinnun peräsintä ja on elävä todiste dinosaurusten olemassaolosta. Yzma inhoaa Kuzcoa ja haluaa syrjäyttää hänet vallasta.
Elokuvassa Kuzco erottaa Yzman tämän yritettyä tehdä Kuzcon työtä. Tästä suivaantuneena Yzma päättää hankkiutua eroon Kuzcosta ja yrittää myrkyttää hänet, mutta Kronk antoikin hänelle vahingossa juomaa, joka muutti Kuzcon laamaksi. Yzma käski Kronkia viemään Kuzcon pois, mikä jälkeen hän julisti itsensä hallitsijaksi. Myöhemmin Kuzcon palattua Yzma yritti estää häntä saamasta vasta-ainetta, joka muuttaisi Kuzcon takaisin ihmiseksi, mutta muuttuikin vahingossa itse kissaksi. Elokuvan jatko-osassa Keisarin uudet kuviot 2: Kronkin uudet kuviot Yzma oli palannut takaisin ihmiseksi ja myi vanhuksille valejuomaa, jota väitti nuoruuseliksiiriksi. Kronkin paljastettua huijauksen ja vanhusten jahdatessa Yzmaa tämä muutti itsensä jänikseksi paetakseen, mutta kondori sieppasi Yzman pesäänsä, jossa ollet munat kuoriutuivat ja yrittivät hyökätä Yzman kimppuun.
Televisiosarjassa Keisarin uusi koulu Yzma oli naamioitunut Amzy-nimiseksi rehtoriksi Kuzco-opisto nimiseen kouluun. Sarjassa esitettiin myös Yzman äiti Azma ja veljenpojat Zim ja Zam. Sarjassa Yzma on kokeillut lukuisia keinoja vallan anastamiseksi, mutta yksikään niistä ei ole onnistunut. Yzma esiintyi myös Mikin klubi-sarjan jaksossa "Pluto vs. Figaro".
Descendants-romaanissa kerrotaan, että Yzma on karkoitettu Isle of the Lostille ja hänellä on tytär Yzla ja poika Zevon, joka esiintyi Descendants: Wicked World animaatiosarjassa.
Garonne
Garonne on joki Lounais-Ranskassa ja Pohjois-Espanjassa. Se on 575 kilometriä pitkä. Joki saa alkunsa Val d'Aranista Pyreneiltä Espanjan puolelta ja laskee Atlantin valtamereen Biskajanlahteen. Sen suulla on pitkä estuaari, Gironde. Suurimmat kaupungit, joiden läpi joki virtaa, ovat Toulouse ja Bordeaux.
Garonne on yksi harvoja jokia, joissa havaitaan vuoroveden aikaansaama aalto, joka etenee jopa sata kilometriä sisämaahan päin.
Garonnesta Välimereen johtaa kanava, Canal du Midi. Täten Garonne on osa vesireittiä, jossa kanavien avulla laivat voivat kulkea Ranskan poikki Välimereltä Atlantille.
Rob McClanahan
Robert ”Rob” McClanahan (s. 9. tammikuuta 1958 St. Paul, Minnesota) on entinen yhdysvaltalainen jääkiekkoilija. Pelipaikaltaan hän oli hyökkääjä.
McClanahan aloitti uransa Minnesotan yliopiston joukkueessa, jossa hän pelasi kaudet 1977–1979. Buffalo Sabres varasi hänet NHL:ään 1978 varaustilaisuuden kolmannella kierroksella numerolla 49. Vuonna 1979 McClanahan valittiin Yhdysvaltojen maajoukkueeseen. Joukkue onnistui 1980 talviolympialaisissa yli odotusten ja voitti olympiakultaa. McClanahan loukkaantui alkusarjan ottelussa Ruotsia vastaan, mutta pystyi palaamaan otteluun ja Yhdysvallat nousi lopulta tasoihin. Hän aloitti NHL-uransa olympialaisten jälkeen Buffalossa. Yhteensä McClanahan pelasi kausien 1979–1984 aikana NHL:n runkosarjassa 224 ottelua Buffalo Sabresin, Hartford Whalersin ja New York Rangersin paidassa tehden 38 maalia ja antaen 63 syöttöä eli yhteensä 101 tehopistettä. Pudotuspeleissä hänen tehonsa olivat 34 ottelussa 4 maalia, 12 syöttöä eli 16 tehopistettä.
Fenkoni
Fenkoni (C10H16O) on terpeeneihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää hajusteissa ja aromiaineena. Fenkoni on kamferin isomeeri. Yhdistettä esiintyy kukkien tuoksuissa ja semiokemikaalina eliöiden viestinnässä.
Ominaisuudet ja esiintyminen luonnossa
Huoneenlämpötilassa fenkoni on väritöntä ja öljymäistä, hieman viskoosia, nestettä. Sen haju on samankaltainen kamferin kanssa. Yhdiste on käytännöllisesti katsoen veteen liukenematonta, mutta liukenee useisiin orgaanisiin liuottimiin kuten etanoliin ja dietyylieetteriin. Fenkoni on optisesti aktiivinen yhdiste ja sen (+)-isomeerin ominaiskiertokyky on +66,8 ja (-)-isomeerin ominaiskiertokyky on -66,8.
Fenkonia esiintyy useiden kasvien eteerisissä öljyissä. (+)-isomeeria esiintyy erityisesti fenkolissa (Foeniculum vulgare) ja tupsulaventelissa (Lavandula stoechas). Toista enantiomeeria esiintyy havupuissa esimerkiksi kanadantuijassa (Thuja occidentalis)
Valmistus ja käyttö
Fenkonia valmistetaan lähtemällä pineenistä. Pineeni reagoi karboksyylihappojen kanssa muodostaen fenkyyliestereitä, jotka hydrolysoidaan fenkyylialkoholiksi. Fenkyylialkoholi voidaan tämän jälkeen hapettaa fenkoniksi.
Fenkonia käytetään hajusteissa tuomaan tuotteeseen fenkolin tai männyn kaltaista tuoksua. Sitä voidaan myös lisätä elintarvikkeisiin aromiaineeksi. Yhdistettä voidaan käyttää myös eräiden vinyylihartsien liuottimena.
Teemu Knihtinen
Teemu Knihtinen (s. 10. joulukuuta 1998 Kuusankoski ) on suomalainen koripalloilija, joka edustaa Katajaa. Pelipaikaltaan Knihtinen on pieni laitahyökkääjä ja häntä pidetään erityisesti hyvänä puolustuspään pelaajana.
Knihtinen aloitti pelaajauransa vuonna 2014 Kouvoissa, jonka edustus- ja akatemiajoukkueissa hän pelasi vuoteen 2021 saakka. Kouvoissa Knihtinen voitti SM-kultaa vuonna 2016 ja SM-hopeaa vuonna 2019.
Keväällä 2021 Knihtinen siirtyi Bisonsiin yksivuotisella sopimuksella suuremman vastuun perässä, mutta kaksi edellistä kautta Kouvoissa olivat lopulta pisteiden, levypallojen ja syöttöjen valossa parempia. Bisons putosi Korisliigasta kauden päätteeksi.
Kesällä 2022 Knihtinen siirtyi Katajaan kaksivuotisella sopimuksella. Hän on kertonut opiskelevansa Joensuussa.
Knihtinen on pelannut yhteensä 90 juniorimaaottelua. Hänen piste-ennätyksensä Korisliigassa on 21 pistettä yksittäisessä ottelussa.
Kimberley Locke
Kimberley Dawn Locke (s. 3. tammikuuta 1978 Hartsville, Tennessee) on yhdysvaltalainen AC-popia ja rockia laulava laulaja. Hän sijoittui kolmanneksi American Idolin toisella tuotantokaudella. Lockelle on tullut kaksi albumia, vuonna 2004 ilmestynyt esikoisalbumi One Love ja vuonna 2006 ilmestynyt Based On A True Story.
August Cieszkowski
thumb|August Cieszkowski
Otteita kumouksellisista kokouksista
Kriitikko pitää teoksen avaimena ryhmäeuforiaksi tiivistyvää joukkolaulantaa ja kehuu Janssonin kykyä liukua vuosikymmenestä toiseen ja takaisin. Hän pitää juonta ja henkilöitä uskottavina lukuun ottamatta Stasin ja KGB:n informantteja metsästävää miestä, josta hänen mukaansa jää koominen vaikutelma. Laaksosen suomennosta hän kehuu notkeaksi.
High Tone
High Tone on ranskalainen dub-yhtye, joka syntyi vuonna 1997 Lyonissa, Ranskassa. Yhtyeen tyyli on sekoitus 1970-luvun jamaikalaista dubia, elektronista musiikkia, etnistä musiikkia ja drum'n'bassia.
Wołomin
Wołomin on kaupunki Puolassa Masovian voivodikunnassa. Kaupungissa on 36 997 asukasta (2009) ja se sijaitsee noin 20 kilometrin päässä Varsovasta Białystokiin kulkevan rautatien varrella. Pinta-alaltaan kaupunki on 17,32 neliökilometriä. Wołominin asukkaita työllistää muun muassa lasiteollisuus, vaikka huomattava osa kaupungin työväestä käykin töissä Varsovassa. Vuonna 1919 kaupunginoikeudet saanut Wołomin tuli aiemmin lasitehtaansa ohella tunnetuksi myös järjestäytyneestä rikollisuudestaan.
Scriptum
Scriptum eli Förlags Ab Scriptum on vaasalainen vuonna 1987 perustettu kirjankustantamo.
Spriptum julkaisee suomenruotsalaista ja Pohjanmaan ruotsinkielistä kirjallisuutta. Yritys on julkaissut myös joitakin suomenkielisiä teoksia. Sen julkaisuohjelman pääpaino on tietokirjallisuudessa, mutta se on julkaissut myös kaunokirjallisuutta ja runoja. Julkaistuja teoksia on yli 150.
John Kearsley Mitchell
John Kearsley Mitchell (1798 – 1858) oli yhdysvaltalainen fyysikko ja kirjailija. Hän syntyi Shepherdstownissa, Virginiassa. Mitchell valmistui lääketieteellisestä linjasta Pennsylvanian yliopistosta vuonna 1819. Hän oli kolmesti laivalääkärinä Kauko-Idän matkalla, ennen kuin ryhtyi tohtoriksi. Vuonna 1826 hänestä tuli lääketieteen ja fysiologian professori ja vuonna 1833 kemian professori. Vuodesta 1841 vuoteen 1858 hän oli teorian ja käytännön lääketieteen professori Jefferson Medical Collegessa.
BookBeat
pienoiskuva|BookBeatin logo BookBeat on tilauspalvelu, joka tarjoaa mahdollisuuden kuunnella digitaalisia äänikirjoja ja lukea e-kirjoja älypuhelimilla ja tableteilla. Palvelu toimii useissa Euroopan maissa. Suomessa BookBeatin valikoima kattaa useimmat kustantamot ja suomenkielisten äänikirjojen tarjonta on lisääntynyt voimakkaasti. Tarjolla on laaja valikoima myös englannin- ja ruotsinkielisiä äänikirjoja ja e-kirjoja. Suomalaisista kustantamoista WSOY, Tammi ja Kosmos kuuluvat samaan konserniin kuin BookBeat. Palvelu toimii iPhonella, iPadilla ja Android-laitteilla.
Historia
BookBeat perustettiin 2015 ja kuuluu Bonnier-konsernin Bonnier Books -toimialaan. Ensimmäinen versio palvelusta avattiin pienelle testiryhmälle marraskuussa 2015 ja helmikuussa 2016 palvelu lanseerattiin laajemmalle yleisölle Ruotsissa. Suomessa BookBeat lanseerattiin toukokuussa 2016. BookBeat, yhdessä muiden digitaalisten tilauspalveluiden kanssa, on nostanut äänikirjojen myyntiä rajusti Suomessa. Ladattavien äänikirjojen myynti kasvoi 181 % vuonna 2017. BookBeat on äänikirjapalveluista selvä markkinajohtaja Suomessa ja vastasi vuonna 2017 90-prosenttisesti digitaalisten kirjojen markkinan kasvusta. Keväällä 2020 BookBeat ilmoitti sillä olevan yhteensä yli 300 000 maksavaa asiakasta.
Toiminta-alue
BookBeat toimii Suomessa, jossa se on markkinajohtaja, sekä Ruotsissa. Helmikuussa 2017 BookBeat lanseerattiin myös Yhdistyneessä kuningaskunnassa, ja valikoimissa on sekä Bonnierin kirjoja että noin 9 000 kirjaa HarperCollins-kustantamolta. Syksyllä 2017 BookBeat lanseerattiin myös Saksassa.
Mike Bossy
Juniorivuodet
Ennen ammattilaisuraansa Bossy pelasi vuodet 1973–1977 National de Lavalissa Québecin junioriliigassa LHJMQ:ssa. Hän pelasi Nationalissa neljä kokonaista kautta, ensimmäiset LHJMQ-ottelunsa hän pelasi kuitenkin jo kaudella 1972–73.
Bossy oli kaikilla täysillä LHJMQ-kausillaan Nationalin paras pistemies ja maalintekijä. Eniten pisteitä hän teki kaudella 1974–75, 149 tehopistettä, 84 maalia ja 65 syöttöpistettä, 67:ssä runkosarjaottelussa. Hän jakoi tuolloin LHJMQ:n maalipörssin kärkisijan Norm Dupontin kanssa, liigan pistepörssissä hän sijoittui neljänneksi. Kaudella 1973–74 Bossy sijoittui 70:llä runkosarjamaalilla LHJMQ:n maalipörssin kymmenenneksi, kaudella 1975–76 hän oli maalipörssin toinen ja pistepörssin neljäs 136:lla tehopisteellä ja 79:llä maalilla ja kaudella 1976–77 hän oli 75:llä maalilla liigan maalipörssin kolmas.
Bossy voitti neljän vuoden aikana kaksi LHJMQ-palkintoa, vuoden tulokkaan palkinnon (Trophée Michel Bergeron) vuonna 1974 ja herrasmiespelaajan palkinnon (Trophée Frank J. Selke) vuonna 1977. Hänet valittiin myös kerran liigan ensimmäiseen tähdistöön, vuonna 1975, ja kerran toiseen tähdistöön, vuonna 1977.
NHL-ura
New York Islanders varasi Bossyn NHL:ään numerolla 15 vuoden 1977 varaustilaisuuden ensimmäisellä kierroksella. Bossy teki tulokaskaudellaan 1977–78 91 tehopistettä 80:ssä runkosarjaottelussa ja voitti kauden päätteeksi vuoden tulokkaan palkinnon Calder Memorial Trophyn. Hän sijoittui 53:lla maalillaan NHL:n maalipörssin toiseksi Guy Lafleurin jälkeen ja pistepörssin kuudenneksi. Vain Teemu Selänne on tehnyt tulokaskaudellaan enemmän maaleja kuin Bossy (76 maalia kaudella kaudella 1992–93).
Bossy pelasi NHL:ssä yhteensä kymmenen kautta. Hän oli Islandersin paras pistemies kuudella kaudella ja paras maalintekijä kaikilla kymmenellä kaudellaan; viimeisellä kaudellaan, kaudella 1986–87 hän jakoi Islandersin maalipörssin kärkisijan seitsemäntoista ottelua runkosarjassa enemmän pelanneen Pat LaFontainen kanssa. NHL:n maalipörssin hän voitti kahdesti, kaudella 1978–1979, jolla hän teki 69 maalia 80:ssä runkosarjaottelussa, ja kaudella 1980–81, jolla hän teki 68 maalia 79:ssä runkosarjaottelussa. Maalipörssin kymmenen kärkeen Bossy ylsi viimeistä kauttaan lukuun ottamatta joka vuosi, pistepörssin kymmenen kärkeen puolestaan kahdeksana runkosarjakautena.
Bossy oli Bryan Trottierin ja voimahyökkääjä Clark Gilliesin ohella New York Islandersin tärkeimpiä hyökkäyspään pelaajia seuran 1980-luvun alun menestysjoukkueessa. He pelasivat useita kausia samassa ketjussa, joka tunnettiin lempinimillä BTG Line ja Trio Grande. Heidät kaikki on myöhemmin nimetty Hockey Hall of Fameen, Bossy vuonna 1991. Neljä mestaruutta voittaneesta joukkueesta on nimetty Hall of Fameen myös maalivahti Billy Smith ja puolustaja Denis Potvin.
Bossylla on hallussaan NHL-ennätys peräkkäisten yli 50:n runkosarjamaalin kausien määrässä. Hän ylitti rajapyykin yhdeksänä peräkkäisenä kautena. 60:n runkosarjamaalin rajan hän ylitti viitenä kautena ja jakaa näin NHL-ennätyksen Wayne Gretzkyn kanssa. Kaudella 1980–81 hän teki 50 maalia 50 ottelussa ensimmäisenä pelaajana sitten Maurice Richardin, joka teki saman 36 vuotta aiemmin. New York Islandersin seuraennätyksistä on Bossyn hallussa suuri osa. Hän on muun muassa eniten runkosarja- ja pudotuspelimaaleja Islanders-paidassa tehnyt pelaaja, eniten runkosarja- ja pudotuspelipisteitä yhden kauden aikana tehnyt Islanders-pelaaja sekä eniten runkosarjamaaleja yhden kauden aikana tehnyt Islanders-pelaaja.
Uran loppupuolen jatkuvat selkävaivat päättivät Bossyn jääkiekkouran. Viimeiset NHL-ottelunsa hän pelasi keväällä 1987 ja hän lopetti uransa virallisesti syksyllä 1988 31-vuotiaana. Hän pelasi NHL-urallaan yhteensä 752 runkosarjaottelua, joissa hänelle kertyi 1126 tehopistettä, 573 maalia ja 553 syöttöpistettä. Pudotuspeliotteluita hän pelasi 129, joissa hän teki 160 pistettä, 85 maalia ja 75 syöttöpistettä. Bossyn koko NHL-uran keskiarvo on peräti 1,49 pistettä per ottelu ja tämä lukema on NHL:n kautta aikain kolmanneksi paras. Bossya edellä ovat tässä ainoastaan Wayne Gretzky ja Mario Lemieux.
Vuoden tulokkaan palkinnon lisäksi Bossy voitti NHL-urallaan kolme kertaa liigan herrasmiespelaajalle jaettavan Lady Byng Memorial Trophyn (1983, 1984 ja 1986) ja kerran pudotuspelien arvokkaimman pelaajan palkinnon Conn Smythe Trophyn, vuonna 1982. NHL:n ensimmäiseen tähdistökentälliseen hänet valittiin viisi kertaa, mihin on pystynyt vain neljä oikean laidan hyökkääjää. Bossyn saavutuksesta tekee huomattavamman se, että kolme muuta samaan pystynyttä pelasivat paljon pitemmän uran (Gordie Howe – 26 vuotta; Maurice Richard – 18 vuotta; Guy Lafleur – 17 vuotta). NHL:n toiseen tähdistökentälliseen hänet valittiin kolmesti.
Bossy oli koko NHL-uransa ajan pelätty maalintekijä ja hän pelasikin NHL-urallaan vain yhden alle 50 maalin kauden. NHL:ssä hänen maalikeskiarvonsa kautta kohden oli likimain 57 maalia kaudessa, 0,76 maalia ottelua kohden, hänen kymmenen kauden pituisen NHL-uransa uransa aikana.
Kansainväliset pelit
Bossy edusti Kanadaa kahdesti Kanada Cup -turnauksessa, vuonna 1981, jolloin Kanada sijoittui turnauksessa toiseksi, ja vuonna 1984, jolloin maa voitti turnauksen. Bossy oli vuoden 1981 Canada Cupin paras maalintekijä kahdeksalla maalilla.
Vuonna 1979 Bossy edusti NHL:n joukkuetta Neuvostoliittoa vastaan pelatussa Challenge Cup -ottelusarjassa.
Uran jälkeen
Bossy valittiin Hockey Hall of Fameen vuonna 1991 ja Islanders jäädytti hänen pelinumeronsa 22 maaliskuussa 1992. Bossylla diagnosoitiin lokakuussa 2021 keuhkosyöpä, johon hän kuoli 15. huhtikuuta 2022.
George Seaton
George Seaton (s. Stenius 17. huhtikuuta 1911 South Bend, Indiana – 28. heinäkuuta 1979 Beverly Hills, Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja ja -käsikirjoittaja, joka voitti kaksi Oscar-palkintoa käsikirjoituksistaan.
Seatonin uran tärkeimmiksi töiksi jäi elokuvien Susanin kääntymys (1947) ja Mies jonka minulle annoit (1954) käsikirjoitus ja ohjaus. Hän teki kuitenkin pitkän uran elokuvateollisuuden palveluksessa, jonka parissa hän aloitti jo vuonna 1934.
Susanin kääntymys oli vasta hänen neljäs ohjaustyönsä, ja se on nostettu useissa äänestyksissä parhaimmaksi jouluaiheiseksi elokuvaksi. Elokuva voitti kolme Oscaria ja sai ehdokkuuden parhaasta elokuvasta. Usean vähemmän merkittävän ohjaustyön jälkeen valmistunut Mies jonka minulle annoit jäi historiaan lähinnä sen vuoksi, että sen naispääosassa nähdään yksi Hollywoodin suosikeista, Grace Kelly. Miespääosaa esitti suomalaissukuinen Bing Crosby, joka sai Oscar-ehdokkuuden roolityöstään. Seaton voitti Oscarin parhaasta käsikirjoituksesta ja sai lisäksi ehdokkuuden parhaasta ohjauksesta.
Sotadraama Ylpeä ja pakanallinen sai kaksi Oscar-ehdokkuutta. Clark Gablen ja Doris Dayn tähdittämä ”vanhan hyvän ajan komedia” Opettajan lemmikki toi Oscar-ehdokkuuden miessivuosasta Gig Youngille. Seaton olisi halunnut miespääosaan Gablen tilalle joko Cary Grantin tai James Stewartin, mutta nämä kieltäytyivät.
Jännityselokuva Naamioitu agentti (1962) jäi vähäiselle huomiolle, kuten myös Koukko, jonka pääosassa esiintyy Kirk Douglas. Kiitorata on yksi monista 1970-luvulla tehdyistä katastrofielokuvista, jossa George Kennedy näytteli keskeistä roolia. Pääosissa nähtiin Burt Lancaster ja Dean Martin. Elokuva on tuottanut elokuvateattereissa vuoteen 2003 mennessä runsaat staa miljoonaa dollaria, maksettuaan vain kymmenesosan kyseisestä summasta. Elokuva voitti parhaan naissivuosan Oscarin ja sai yhteensä yhdeksän ehdokkuutta, muun muassa Seatonille ehdokkuus parhaasta käsikirjoituksesta. Elokuva sai myöhemmin kolme jatko-osaa, jotka eivät ole edes yhteenlaskettuna tuottaneet yhtä paljon voittoa kuin esiosa.
Rio Granden rautakourat vuodelta 1973 jäi Seatonin viimeiseksi ohjaukseksi. Lännenelokuvan pääosissa nähtiin Rock Hudson ja Dean Martin.
Seatonin vanhemmat olivat Charles Stenius ja Olga Berglund, molemmat Tukholmasta Ruotsista Yhdysvaltoihin muuttaneita siirtolaisia. Isä Charles seurasi Oscar Tschirkyä Waldorf-Astorian keittiömestarina ja johti myöhemmin, George Steniuksen syntyessä, Oliver Hotellia South Bendissä. George Seaton sisar Ruth Roberts toimi Ingrid Bergmanin oppaana ja englannin kielen opettajana, kun hän muutti Yhdysvaltoihin. Seatonin vaimo Phyllis Seaton oli Beverly Hillsin ensimmäinen naispormestari.
Pemba Doma Sherpa
Pemba Doma Sherpa (7. heinäkuuta 1970 – 22. toukokuuta 2007) oli nepalilainen vuorikiipeilijä. Hänestä tuli ensimmäinen Mount Everestin pohjoisesta (Tiibetin puolelta) valloittanut naiskiipeilijä 29. toukokuuta 2000. Hän nousi maailman korkeimman vuoren huipulle toistamiseen vuonna 2002.
Pemba Doma Sherpa menehtyi tapaturmaisesti Lhotselta laskeutumisen yhteydessä.
Backstrom
Backstrom on yhdysvaltalainen mustan huumorin rikosdraamasarja, joka perustuu ruotsalaisen Leif G. W. Perssonin Bäckström-romaaneihin. Sarja alkoi yhdysvalloissa FOX-kanavalla vuonna 2015. Suomessa MTV3 aloitti sarjan esittämisen 23. kesäkuuta 2016.
Juoni
Sarjan alkaessa komisario Everett Backstrom (Rainn Wilson) on ollut kuusi vuotta hyllytettynä liikennepoliisissa, kun hänet kutsutaan takaisin rikospoliisiin. Backstrom on luonteeltaan epäsosiaallinen. Hän sovinisti, rasisti, epäsiisti ja juoppo. Backstromilla on kuitenkin ainutlaatuinen taito asettua toisen ihmisen asemaan. Tämän taidon avulla hän ratkoo rikoksia Portlandissa.
Savukoski
Savukoski on Suomen kunta, joka sijaitsee Lapin maakunnan itäosassa. Kunnassa asuu 0 ihmistä ja sen pinta-ala on 0 km², josta 0 km² on vesistöjä. Väestötiheys on Suomen kunnista alhaisin, vain 0 asukasta/km². Savukosken naapurikunnat ovat Pelkosenniemi, Salla ja Sodankylä.
Maantiede ja luonto
Savukosken taajama sijaitsee kunnan lounaisrajan lähellä. Kunnan likimain suorakaiteen muotoista aluetta (noin 70 km × 100 km) halkovat Kemijoki ja sen sivuhaarat. Kunnan itäisin osa puolestaan kuuluu Venäjän puolelle laskevan Nuorttijoen vesistöalueeseen. Tyypillinen maisema on erämaata, jossa on suuria suoalueita ja yksittäisiä tuntureita.
Kunnan pinta-alasta kolmasosa on erilaisia luonnonsuojelualueita. Savukosken pohjoisosaan ulottuvat Sodankylän puolelta Urho Kekkosen kansallispuisto ja Sallan puolelta Värriön luonnonpuisto. Savukoskella sijaitsee myös Maltion luonnonpuisto.
Savukosken suurimmat järvet ovat Arajärvi, Kiurujärvi, Iso Akanjärvi ja Värriöjärvi. Ne sijaitsevat kunnan länsiosassa. Useimmat Savukosken järvet kuuluvat Kemijoen vesistöön. Savukosken pohjoisosassa sijaitsee muinaisen jääjärven jäännös, Loitsana, jonka lähellä on kivikautinen asuinpaikka.
Savukoskella sijaitsee Äteritsiputeritsipuolilautatsijänkä-niminen suoalue, jolla on pisin suomenkielinen paikannimi.
Lapin liiton mukaan Savukoski on Suomen harvimmin asuttu kunta.
Kyliä
Hihnavaara, Kuosku, Lunkkaus, Martti, Rovala, Ruuvaoja, Nousu, Savukoski, Seitajärvi, Tanhua, Viitaranta, Värriö.
Taajamat
Vuoden 2017 lopussa Savukoskella oli 1 012 asukasta, joista 387 asui taajamassa, 613 haja-asutusalueilla ja 12:n asuinpaikat eivät olleet tiedossa. Savukosken taajama-aste on 38,7 %.
Kunnassa on vain yksi taajama, Savukosken kirkonkylä.
Ilmasto
Savukoskella kylmin kuukausi on tammikuu ja lämpimin heinäkuu. Lämpöennätys 30,4 °C on vuodelta 1988, kylmyysennätys −47,3 °C taas vuodelta 1999.
Historia
pienoiskuva|250px|Savukosken keskustaa Sallan suuntaan Savukoskella on ollut saamelaisasutusta esihistoriallisesta ajasta 1700-luvulle saakka. Savukosken kunta perustettiin keisarillisen senaatin päätöksellä vuonna 1916. Sitä ennen Savukoski oli osa Sodankylää. Vuonna 1922 tapahtuneen niin sanotun läskikapinan operaatiot ulottuivat myös Savukosken alueelle. Neuvostoliiton partisaanit hävittivät jatkosodan loppuvaiheissa kesällä 1944 silloisen Seitajärven kylän. Paikalle on pystytetty iskussa surmansa saaneiden kyläläisten muistomerkki.
Hallinto
Savukosken kunnanjohtaja vuodesta 2014 on Antti Mulari. Vuonna 2021 Mulari jäi virkavapaalle ja hänen viransijaisekseen valittiin Eeva-Maria Maijala.
Kunnanvaltuustossa on 13 paikkaa, joista kuusi on keskustan hallussa kaudella 2021–2025. Kokoomuksella on neljä paikkaa, perussuomalaisilla kaksi paikkaa ja vasemmistoliitolla yksi paikka.
Talous
Suurimmat työnantajat olivat vuonna 2005 Savukosken kunta, Pelkosenniemen–Savukosken kansanterveystyön kuntayhtymä, Metsähallitus ja Korvatunturin Marja Oy.
Vuonna 2016 eniten yhteisöveroa maksaneet yritykset olivat metsäkoneyritys A & L Harju Oy, Liesijoen Yhteismetsä ja sahatavara- ja arvopaperikauppaa tekevä L Mattila Oy.
Kunnan alueelta on löydetty fosfaattia vuonna 1966. Soklin kaivoksen kaivospiirilupa myönnettiin 2016, valtuusto hyväksyi Soklin kaivoksen asemakaavan toukokuussa 2017. Kaivosyhtiö Yaran on päätettävä 2021 mennessä avaako se kaivoksen.
Porotalous on merkittävä elinkeino, poroja on kymmenen kertaa enemmän kuin ihmisiä. Savukoski onkin manner-Suomen toiseksi alkutuotantovaltaisin kunta Lestijärven jälkeen: 41 prosenttia kunnan työvoimasta sai vuonna 2015 elantonsa maa-, metsä- ja kalataloudesta. Savukoskella naisten mediaanipalkka oli vuoden 2017 verotuksessa 1,65-kertainen miesten mediaanipalkkaan verrattuna. Naiset ansaitsivat miehiä enemmän 38 muussakin kunnassa, joista useimmat ovat Pohjois-Suomessa, syinä etenkin miesten suuri osuus alkutuotannossa ja naisten suuri osuus korkeaa koulutusta vaativissa ammateissa.
Savukosken pohjoisosassa Nuorttijoen varrella sijaitsi vuosina 1912–1918 Kemi Oy:n silloisen metsäpäällikön Hugo Richard Sandbergin johtama Suomen ensimmäinen suuri konesavotta. Sandberg hankki työmaalle Yhdysvalloista kaksi telaketjuilla varustettua höyryveturia, joilla vedettiin työmaalta hakatut tukit Kemijoen varteen uitettaviksi Kemiin. Toinen vetureista on entisellä työmaalla Tulppiossa ja toinen Lapin metsämuseossa Rovaniemellä.
Savukoskella järjestetään vuosittain pääsiäisenä Kuivalihamarkkinat.
Väestönkehitys
Seuraavassa kuvaajassa on esitetty kunnan väestönkehitys viiden vuoden välein vuodesta 1980 lähtien. Käytetty aluejako on 1.1.2017 tilanteen mukainen.
Oppilaitokset
Savukoskella esi- ja perusopetusta annetaan Korvatunturin koulussa (luokka-asteiden 0-9 yhtenäiskoulu). Samassa kiinteistössä (Sauherrantie 23B) toimii myös toisen asteen yleissivistävää opetusta antava Savukosken lukio.
Uskonnolliset yhteisöt
Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunnista Savukoski kuuluu Pelkosenniemen seurakuntaan. Seurakunta toimii myös Pelkosenniemen kunnan alueella. Entinen Savukosken seurakunta liitettiin Pelkosenniemen seurakuntaan vuonna 1931.
Herätysliikkeet ja ortodoksinen kirkko
Kirkon sisäisistä herätysliikkeistä paikkakunnalla toimii vanhoillislestadiolaisuus, jolla on paikkakunnalla Savukosken rauhanyhdistys. Lestadiolaisuuden arvellaan tulleen paikkakunnalle ylimuoniolaisen saarnamiehen Heikki Parkajoen vuonna 1868 tekemän saarnamatkan seurauksena. Juhani Raattamaan vieraillessa paikkakunnalla 1876 toimi Herralan talo seurapaikkana. Raattamaa vieraili Savukoskella myös vuosien 1882–1884 laajan Koillis-Pohjanmaan matkansa yhteydessä. Suomen ortodoksisen kirkon seurakunnista Savukosken alueella toimii Lapin ortodoksinen seurakunta.
Georg Öhman
Opinnot
Öhman kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin ruotsalaisesta normaalilyseosta vuonna 1912 ja liittyi Uusmaalaiseen osakuntaan. Opintojaan hän jatkoi Dresdenin eläinlääkärikorkeakoulussa ja suoritti eläinlääkärikandidaattitutkinnon vuonna 1914 ja eläinlääkäritutkinnon vuonna 1917. Hän tutustui Saksan armeijan eläinlääkintäjärjestelyyn vuonna 1922 ja osallistui useille eläinlääkintäupseerien täydennyskursseille Helsingissä. Hän suoritti vuonna 1944 opintomatkan Saksaan.
Jääkäriaika
thumb|300px|Jääkäripataljoona 27:n haupitsijaoksen toinen tykki tuliasemassa miehistöineen Riianlahdella syksyllä 1916. Hän liittyi syksyllä 1914 kotimaahan palattuaan ylioppilaiden aktivistiliikkeeseen ja oli ensimmäinen Suomesta Saksaan sotilaskoulutusta saamaan matkustanut jääkärialokas sekä Berliiniin perustetun Suomen-toimiston ensimmäinen sihteeri. Hän lähti helmikuun puolivälissä värväysmatkalle Pohjois-Saksan satamiin ja sai useita siellä oleskelevia suomalaisia yhtymään suunniteltuun suomalaiseen sotilasjoukkoon. Hän liittyi yhtenä ensimmäisten vapaaehtoisten joukkoon, joiden päämääränä oli Saksassa sotilaskoulutusta antava Pfadfinder-kurssi, joka järjestettiin Pohjois-Saksassa sijaitsevalla Lockstedter Lagerin harjoitusalueella. Leirille hän ilmoittautui 55 muun miehen kanssa 25. helmikuuta 1915. Hänet sijoitettiin joukon 2. komppaniaan. Myöhemmin 10. syyskuuta 1915 hänet sijoitettiin Kuninkaalliseen Preussin Jääkäripataljoona 27:n 2. komppaniaan. Hänet siirrettiin 11. tammikuuta 1916 alkaen pataljoonan 4. komppaniaan ja 12. elokuuta 1916 alkaen pataljoonan haupitsipatteriin, missä hän toimi eläinlääkärinä. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Hän toimi apulaiseläinlääkärinä 9. Armeijakunnan Lockstedtin leirillä olevassa hevossairaalassa 4. elokuuta 1915 – 23. toukokuuta 1916 välisen ajan ja Libaun hevosvarikolla maaliskuusta 1917 tammikuuhun 1918 saakka.
Suomen sisällissota
thumb|400px|Itäarmeijan esikunta: Alin rivi: Schwindt, Löfström, Rappe, Hällén, Öhman; keskirivi Thesleff, Lönnroth, Homén, Brofeldt, Thorwall, Genetz, Björkstén; ylin rivi; Helenius, Becker, Wichmann, Brejlin, Björk. Hän astui Suomen armeijan palvelukseen 11. helmikuuta 1918 yliluutnantiksi ylennettynä ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan aluksi opetusupseeriksi ja eläinlääkäriksi Pietarsaaren tykistökouluun, mistä hän lähti Jääkäritykistön mukana rintamalle ja toimi Jääkäritykistön esikunnassa lähettiupseerina ja eläinlääkärinä. Hän haavoittui Kurun taistelussa 19. maaliskuuta 1918 ja määrättiin Tampereen valloituksen jälkeen Itäarmeijan esikuntaan, missä hänen tehtävänsä oli järjestää eläinlääkintähuolto siihen kuuluvissa joukko-osastoissa.