cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Fairport Convention
Liege & Liefin jälkeen
Liege & Liefin jälkeen yhtyeen oli ratkaistava, jatkaisiko se samalla linjalla vai palaisiko kohti pohjoisamerikkalaisia folkvaikutteita. Sandy Denny, jolle brittiläinen kansanmusiikki oli käynyt jo liiankin tutuksi, kannatti jälkimmäistä vaihtoehtoa. Hutchings puolestaan halusi jatkaa Liege & Liefin hengessä. Lopulta molemmat päättivät erota yhtyeestä. Denny perusti Fotheringay-yhtyeen, Hutchings Steeleye Spanin ja myöhemmin The Albion Bandin.
Fairport Conventionin jäljellä olevat jäsenet ottivat uudeksi basistiksi Dave Peggin. Seuraava albumi Full House (1970) jatkoi menestyksekkäästi brittiläistä kansanmusiikkia soveltavalla linjalla. Alkuvuodesta 1971 Richard Thompson päätti siirtyä soolouralle, ja Simon Nicol jäi yhtyeen ainoaksi kitaristiksi. Tämä suppeampi kokoonpano teki vielä kaksi albumia: Angel Delight (1971) ja John Babbacombe Lee (1971). Angel Delightin kappaleissa oli yhtyeen omien sävellysten lisäksi myös  vanhoja kansansävelmiä. John Babbacombe Lee oli tositapahtumiin pohjautuva teema-albumi kuolemaantuomitusta miehestä, joka selvisi hengissä kolmesta hirttotuomion täytäntöönpanoyrityksestä. Albumin musiikki oli pääosin yhtyeen omaa tuotantoa. Tämän levyn jälkeen Simon Nicol siirtyi Ashley Hutchingsin seuraksi The Albion Bandiin, eikä Fairport Conventioniin jäänyt enää yhtään alkuperäiskokoonpanon jäsentä.
Yhtyeen myöhemmät vaiheet, hajoaminen ja paluu
Yhtye kuitenkin jatkoi toimintaansa rumpali Dave Mattacksin ja viulisti Dave Swarbrickin edustaessa klassista Liege & Lief -kokoonpanoa. Mattackskin tosin käväisi The Albion Bandissa, mutta palasi pian. Vuosina 1973–1975 Sandy Dennykin nähtiin taas Fairport Conventionissa yhden albumin (Rising for the Moon) ja kahden laajan kiertueen ajan. Myös Simon Nicol palasi lopulta Fairport Conventioniin vuonna 1976. Yhtye päätti kuitenkin lopettaa toimintansa ja piti vuonna 1979 jäähyväiskonsertin.
Yhtye kokoontui uudestaan vuonna 1985 ja on vaihtelevilla kokoonpanoilla jatkanut toimintaansa 2000-luvulle saakka. Yhtye on edelleenkin folkrockin harrastajien keskuudessa hyvin kuuluisa. Fairport Conventionissa 1960- ja 1970-lukujen taitteessa vaikuttaneista jäsenistä Simon Nicol, Dave Swarbrick ja Dave Pegg ovat olleet aktiivisesti mukana yhtyeen uudessa toiminnassa.
Liege and Lief ja Unhalfbricking valittiin vuonna 2005 julkaistuun hakuteokseen 1001 albumia jotka jokaisen on kuultava edes kerran eläessään.
Cropredyn folkrock-festivaali
Yhtyeen ylläpitämää Fairport Cropredy Convention -festivaalia on järjestetty vuodesta 1974 lähtien, ja se kerää joka kesä englantilaiseen Cropredyn kylään noin 20 000 folkrockin ystävää.
György G. Kardos
György G. Kardos (1925 Budapest, Unkari – 1997 Budapest, Unkari ) oli unkarilainen kirjailija
Kardos oli toisen maailmansodan aikana saksalaisten työleirillä mutta pääsi partisaanien avulla vapaaksi ja muutti Palestiinaan. Hän oli seitsemän vuotta Israelin armeijan palveluksessa ennen kuin palasi 1951 Unkariin.
Kardos kirjoittaa Palestiinan kokemuksistaan. Esikoisteos Avraham Bogatir hét napja ilmestyi 1969. Se kertoo venäjänjuutalaisesta talonpojasta, joka osallistui ensimmäiseen maailmansotaan Turkin armeijan joukoissa, joutui sotavangiksi Venäjälle ja palasi sieltä Palestiinaan.
Twilight Guardians
Twilight Guardians oli suomalainen power metal -yhtye Salosta, joka oli aktiivinen vuosina 1996-2008. Twilight Guardians ilmoitti kotisivuillaan 1.7.2008 lopettavansa syksyllä 2008 viimeisen keikkansa jälkeen.
Seung Eun Kim
Seung Eun Kim on televisioanimaatioiden ohjaaja ja animaattori. Hän tuli tunnetuksi Batmanin myötä voitettuaan Daytime Emmyn vuonna 2006. Hän oli myös ohjaamassa Jackie Chan seikkailee jaksoja.
American Film Institute
American Film Institute, lyhennettynä AFI, on itsenäinen, ei-kaupallinen organisaatio, joka perustettiin vuonna 1967. Se ei keskity pelkästään elokuviin vaan myös televisio- ja video-ohjelmiin.
AFI on jakanut vuodesta 1973 lähtien elämäntyöpalkintoa (AFI Life Achievement Award) elokuva-alalla ansioituneille henkilöille.
Vuodesta 2000 lähtien AFI on palkinnut vuosittain kymmenen elokuvaa ja kymmenen televisiotuotantoa omilla AFI-palkinnoillaan.
Operaatio Nordwind
Operaatio Nordwind voi tarkoittaa:
Osroes I
Osroes I oli Parthian kuningas noin vuosina 105–129. Hän seurasi valtaistuimella veljeään Pakoros II:a. Osroeksen aikana usurpaattori Vologases III hallitsi Parthian itäisiä maakuntia. Rooman keisari Trajanus valtasi Mesopotamian Osroeksen hallituskauden aikana.
Osroes syrjäytti Armenian kuninkaan Exedareen ja nimitti tämän veljen Parthamasiriin kuninkaaksi. Exedares ja Parthamasiris olivat Osroeen veljen Pakoroksen poikia. Armenia sijaitsi Rooman ja Parthian välissä ja mailla oli sopimus siitä, että Parthia sai nimittää Armenian hallitsijan, mutta Rooman piti hyväksyä ja kruunata uusi kuningas. Trajanus ei hyväksynyt Parthamasirista kuninkaaksi ja aloitti sodan Parthiaa vastaan. Aluksi hän valtasi Armenian ja liitti sen Rooman valtakuntaan. Tämän jälkeen hän jatkoi valtaamalla Mesopotamian ja nimittämällä erään Parthamaspateen Parthian kuninkaaksi. Osroeksen veli Mithridates IV ja tämän poika Sanatrukes II julistautuivat tämän jälkeen kuninkaiksi ja aloittivat taistelun roomalaisia vastaan.
Trajanuksen lähdettyä Mesopotamiasta Osroes palasi ja kukisti Parthamaspateen. Trajanuksen seuraaja Hadrianus luopui edeltäjänsä valloituksista. Osroeksen kuoltua hänen veljensä Mithridates IV seurasi häntä kuninkaana.
M/S Tor
thumb|250px|M/S Tor saapumassa Suomenlinnan laituriin.
M/S Tor on yksi Suomenlinnan lautoista. Se liikennöi Kauppatorin ja Suomenlinnan väliä etenkin hiljaisempina vuorokauden aikoina sekä lisälauttana kesäisin. Aluksen voi vuokrata myös tilausajoon. Alus ei alkujaan ollut lautta, vaan se valmistui vuonna 1952 Tukholman Hammarbyverket-telakalta satamahinaajaksi, ja se palveli tässä toimessa Gävlessä, Ykspihlajassa sekä Loviisassa vuoteen 1992. Tuolloin Suomenlinnan Liikenne Oy:lle liikennettä alihankintana ajava Sun Lines Oy osti aluksen ja muutatti sen lautaksi Teijon telakalla Länsi-Uudellamaalla. Tällöin aluksen vanha kansirakenne purettiin kokonaan ja tilalle tehtiin uusi matkustajaliikenteeseen paremmin soveltuva kansirakenne.
Aluksen kansirakenteessa sijaitsee pääkannen matkustajatila, jossa on istumapaikat 68 hengelle. Matkustajatilan takana aluksen peräosassa on pieni autokansi, jolle voidaan lastata yksi henkilöauto. Edessä pääkannen yläpuolella sijaitsee ohjaamo. Sen takana sijaitsevalta aurinkokannelta löytyy istumapaikat 120 henkilölle sekä aluksen pelastautumisvälineet. Aluksessa on myös pieni pääkannen alapuolella vesilinjan tasolla sijaitseva matkustajasalonki, joka ei kuitenkaan yleensä ole matkustajien käytössä. Aluksen satamahinaajataustasta johtuen sen rungon rakenne soveltuu erittäin hyvin jääolosuhteisiin, joissa se on pärjännyt muita Suomenlinnan lauttoja paremmin. Alus hankittiinkin aikoinaan osin juuri talviliikenteen tarpeita ajatellen.
Alus sai helmikuussa 2006 osakseen erikoista julkisuutta, kun tunnettu yhdysvaltalainen tv-tähti Conan O'Brien matkusti aluksella Suomen vierailullaan.
Ahvenlampi (Keuruu, Salmenkylä)
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 4,2 hehtaaria, se on 300 metriä pitkä ja 250 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 850 metriä.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Pihlajaveden reitin valuma-alueella (35.48), jonka Vihtamonpuron valuma-alueeseen (35.487) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 174,4 metriä mpy.
Mämmi
thumb|Kulhollinen mämmiä kerman kera. Mämmi on ruisjauhoista, ruismaltaista ja vedestä valmistettu imellytetty ja paistettu suomalainen perinneruoka. Mämmiä nautitaan tavallisesti jäähdytettynä sokerin ja kerman tai maidon kanssa varsinkin jälkiruokana pääsiäisen aikaan. Alkuperältään mämmi on tiettävästi länsisuomalaista, mistä se levisi ensin Hämeeseen, Etelä-Suomeen ja 1900-luvulla koko maahan.
Historia
Mämmiä pidetään alkuperältään länsisuomalaisena ruokana, ja sen arvellaan saaneen alkunsa, kun leivinuunit tulivat Suomen länsirannikolle 1100-luvulla Ruotsista. Yhden teorian mukaan mämmiä tehtiin Länsi-Suomessa aluksi mäskistä, jota saatiin sivutuotteena sahdin tai oluen valmistuksessa. Joidenkin uudempien teorioiden mukaan mämmi saattoi tulla Suomeen Persiasta tai Uralilta. Mämmin kaltaisia imellytettyjä viljaruokia tunnetaankin Suomen lisäksi monessa muussakin maassa, kuten Indonesiassa ja Malesiassa sekä Iranissa, jossa juhlaruokana syödään vehnästä imellytettyä sämänua.
Ensimmäiset kirjalliset tiedot mämmistä pääsiäistraditiona löytyvät Turun akatemian teologian professorin Daniel Jusleniuksen vuonna 1700 kirjoittamasta väitöskirjasta Aboa Vetus et Nova (Vanhaa ja uutta Turkua). Juslenius kertoo varsinaissuomalaisten valmistamasta puurosta, joka on mustaa ja makeaa. Jusleniuksen mukaan mämmiä syötiin happamattoman taikinan muistoksi, ja hän yhdisti näin ajan hengen mukaisesti suomalaisten heimon muinaisiin heprealaisiin.
Professori Henrik Gabriel Porthanin mukaan mämmin kanta-aluetta olivat Häme ja osittain Etelä-Suomi. Mämmiä ei vielä 1800-luvun lopullakaan tunnettu Pohjanmaalla, Savossa ja Karjalassa. Seuraavalla vuosisadalla makea, maltaista ja jauhoista imellytetty pääsiäismämmi levisi koko maahan keittokirjojen ja muiden julkaisujen sekä mämmitietoutta mukanaan vieneiden ihmisten, kuten kokkien, emäntäkoulujen ja maatalousjärjestöjen, mukana. Etelä-Karjalaan ja Lappiin mämmi saapui vasta 1930-luvun jälkeen.
Mämmille ei ole haettu EU:n nimisuojaa.
Koostumus
thumb|Mämmi on notkeahkoa ja puuromaista. Mämmi valmistetaan pääosin vedestä, rukiin maltaasta ja ruisjauhosta. Tyypillisesti mukana on myös hieman suolaa ja pomeranssin tai hillottua appelsiinin kuorta. Joissakin resepteissä on lisäksi siirappia.
Perunamämmin perusraaka-aine on peruna, johon ruisjauhot ja ruismaltaat sekoitetaan.
Imellytettyä puolukka-ruispuuroa kutsutaan joissain keittokirjoissa puolukkamämmiksi.
Valmistus
Pitkä kypsennys saa aikaan maillard-reaktion, joka antaa mämmille sen maun ja värin.
Tarjoilu
thumb|Mämmiä tuokkosta muistuttavassa pakkauksessa. Mämmiä myydään niin kylmätuotteina kuin pakasteinakin.
Mämmi tarjoillaan perinteisesti jäähdytettynä kerman tai maidon kera. Sokeri on perinteisesti lisätty vasta ruokailuvaiheessa. Aina makeutusaineita ei kuitenkaan ole ollut saatavilla Suomessa ainakaan kovin runsaasti. Nykyaikainen teollisesti valmistettu mämmi on valmiiksi makeutettua.
Tuohesta valmistettua mämmin paisto-, säilytys- ja tarjoiluastiaa kutsutaan tuokkoseksi tai ropeeksi (rove).
Kulutus
Teolliset mämmit ovat yleensä sesonkituotteita, joiden tavanomainen myyntiaika on tammikuun alusta pääsiäiseen saakka. Mämmiä myydään runsaat kaksi miljoonaa kiloa vuodessa, josta noin viidennes muulloin kuin pääsiäisenä. Kymppi-Maukkaat sanoi vuonna 2019 olevansa ainoa valmistaja, joka valmistaa mämmejä ympäri vuoden.
Maastohiihtäjä ja kansanedustaja Juha Mieto esiintyy usein julkisuudessa mämmin ystävänä ja suurkuluttajana.
Paikannimissä
Mämmi esiintyy paikannimenä tilapäisissä majapaikoissa, joista osa oli myös erämiesten sijoina, kuten Hämeen Härkätien varrella Tammelan Pyhäjärven Mämmi, Mämmikallio ja Mämmikari. Mämmilä on sarjakuvapiirtäjä Tarmo Koiviston keksimä nimi sarjakuvalleen, jota julkaistiin 1970-luvulta vuoteen 2008.
Melonta kesäolympialaisissa 1952
Melonta oli Helsingin olympialaisissa 1952 kolmatta kertaa varsinaisena kisalajina.
Taivallahdella kisattiin melontamitaleista 27.–28. heinäkuuta. Osallistujia oli ennätyksellisesti 159, joista 13 osallistui naisten ainoaan lajiin, 21 valtiosta. Kiinnostusta oli kasvattanut Berliinissä 1936 hyvin pärjänneiden saksalaisten paluu ja neuvostoliittolaisten osallistuminen ensi kertaa olympialaisiin.
1. kilpailupäivä
Melonnan ensimmäisenä kilpailupäivänä ratkaistiin 10 000 metrin matkojen mestaruudet. Ensimmäisenä lajina oli kajakkikaksikkojen pitkä matka, jossa oli mukana Lontoon olympialaisten saman melontamatkan voittajapari ruotsalaiset Gunnar Åkerlund–Hans Wetterström ja hopeamitalistit norjalaiset Ivar Mathisen–Knut Østbye puolustamassa mitaleitaan. Kisa oli todella tasainen, sillä vielä 600 metriä ennen maalia voitosta taisteli neljä kaksikkoa. Tässä vaiheessa Ruotsin Åkerlund–Wetterstöm ja Suomen-pari Kurt Wires–Yrjö Hietanen aloittivat viimeisen rutistuksen. Wires ja Hietanen olivat kisojen ensimmäisen melontamatkan voittajapari vain neljän sekunnin kymmenesosan erolla mestaruutta puolustaneisiin ruotsalaisiin.
Kanoottikaksikot ja -yksiköt saivat vuoronsa kajakkikaksikon jälkeen. Kanoottikaksikossa voittajapari Georges Turlier–Jean Laudet (Ranska) oli jakanut voimansa paremmin, sillä viimeisellä kierroksella ranskalaiset ohittivat siihen asti johtaneet kanadalaisparin Kenneth Lane–Donald Hawgood. Maalissa eroa oli lopulta hieman yli sekunti. Kanadalaisyksikössä kolme parasta erottui hieman muista. Tšekkoslovakian Alfréd Jindra johti melkein koko matkan, mutta lopussa Yhdysvaltain Frank Havens, joka oli voittanut neljä vuotta aiemmin hopeaa, ja Unkarin Gábor Novák ohittivat hänet.
Ensimmäisen päivän viimeisenä päivänä oli kajakkiyksiköiden matka, joka oli suomalaisen Thorvald Strömbergin näytös. Strömberg oli kilometri ennen maalia johdossa, mutta hyvänä kirimiehenä tunnettu ruotsalainen Gert Fredriksson meloi aivan perässä. Fredriksson oli hallitseva olympiavoittaja ja moninkertainen maailmanmestari. Strömberg aloitti kuitenkin hurjan kirin, johon Fredriksson ei pystynyt vastaamaan ja suomalainen toi maalleen toisen olympiakullan muutaman tunnin sisään. Saksalainen Michel Scheuer otti yllätyspronssia.
2. kilpailupäivä
Suomalaisten menestyksen ansiosta toisena kilpailupäivänä yleisöä oli enemmän kuin ensimmäisenä päivänä. Lyhyillä matkoilla järjestettiin myös alkukilpailut, joiden parhaat pääsivät illalla käytyihin finaaleihin. Illan ensimmäisenä finaalina käytiin naisten 500 metrin matkan kajakkiyksikkö, joka oli naisten ainoa melontalaji kisoissa. Ensimmäisessä alkuerässä voitosta taistelleet Suomen Sylvi Saimo ja Itävallan Gertrude Liebhart olivat finaalinkin parhaat. Maalissa eroa oli vain 0,4 sekuntia Saimon hyväksi, vaikka katsojat eivät tätä heti huomanneet, sillä kilpailijat meloivat radan ääripäissä. Saimo oli ensimmäinen suomalainen naisolympiavoittaja kesäkisoissa. Seuraavan kerran suomalainen naisurheilija voitti kesäkisoista kultaa vasta 44 vuotta myöhemmin, kun Heli Rantanen oli ensimmäinen keihäänheitossa Atlantassa 1996.
Miesten ensimmäinen loppukilpailu toisena päivänä oli kanoottiyksikön 1 000 metrin matka, jonka voitti ylivoimaisesti Tšekkoslovakian Josef Holeček. Muista sijoista käytiin tasaisempi kamppailu ja hyvän loppuvedon ansiosta Unkarin János Parti nousi hopealle ennen yllättäjää Suomen Olavi Ojanperää, joka kukisti muun muassa 10 000 metrin matkan voittaneen Havensin. Kisan toinen yllätys oli ranskalaisen Jean Mollen jääminen vasta seitsemänneksi. Hän oli melonut alkuerien nopeimman ajan, mutta jäi tästä ajasta melkein puoli minuuttia finaalissa. Kanoottikaksikon tuhannella metrillä nähtiin dramatiikkaa, kun ranskalaispari Georges Dransart–Armand Loreau sekosi kahdesti ajoituksessaan. Toisella kerralla heidän kanoottinsa kääntyi sivuittain ja liukui pois radalta. Tanskalaispari Bent Rasch–Finn Haunstoft ohitti heidät ja meloi voittoon. Myös hopeamitalistit Tšekkoslovakiasta (Jan Brzák-Felix–Bohumil Kudrna) ja pronssimitalistit Saksasta (Egon Drews–Wilfried Soltau) ohittivat neljänneksi jääneet ranskalaiset.
Bumblebee
Luonne
Cybertron-planeetalta kotoisin oleva Bumblebee on pieni, innokas ja rohkea. Hän toimii Autobottien lähettinä ja tiedustelijana. Pienen kokonsa vuoksi Bumblebee uskaltaa mennä sinne minne muut eivät mene eivätkä pysty menemään, koska kukaan ei epäilisi hänen olevan mikään vaarallinen uhka. Hän ihailee suurempia Autobotteja ja erityisesti Optimus Primeä ja Prowlia, jonka myötä hän yrittää tulla hyväksytyksi ja tekeekin tämän takia asioita joita ei pitäisi. Bumblebee on kuitenkin kaikista energisin ja tarkkanäköisin Autoboteista, joka pystyy kykynsä ansiosta menemään vaikka veden alle tiedustelemaan tehtäväänsä varten. Fyysisesti Bumblebee on kuitenkin heikoin autoboteista, mutta korvaa tämän heikkouden suurella älykkyydellään.
The Transformers
The Transformersissa Bumblebee on yksi pienimmistä ja fyysisesti heikoimmista Autoboteista. Toisaalta pienen kokonsa ansiosta Bumblebee kykenee tekemään työtään paremmin kuin useimmat muut Autobotit. Hän on tietoinen koostaan, ja usein se on auttanut häntä ystävystymään maapallon asukkaiden kanssa. Vaikka Bumblebee on pieni, hän on erittäin rohkea ja on yksi pidetyimmistä Autoboteista ja saa ansaitsemansa kunnioituksen. Mutta pienen kokonsa takia Bumblebee on toisinaan jäänyt helposti vangiksi.
Bumblebeen tuhouduttua The Transformers -sarjan myöhemmässä vaiheessa Goldbug Quintesson-tiedemies rakentaa hänestä uudemman version, ja hahmosta tuli kypsempi. Hän säilytti edelleen kaikki aikaisemmat vahvuudet ja heikkoudet, mutta nyt hänellä oli vähemmän tarvetta saada muiden hyväksyntää.
Hahmon äänenä toimi yhdysvaltalainen Dan Gilvezan.
Elokuvasarja
thumb|220px|Bumblebeen robottimuoto kolmessa ensimmäisessä elokuvassa. thumb|220px|Bumblebeen ajoneuvomuoto ensimmäisessä elokuvassa.
Transformers (2007)
Elokuvassa Bumblebee on Optimus Primen luotettavin luutnantti. Vaikka hän ei ole vahvin Autobotti, Bumblebee korvaa tämän olemalla päättäväinen ja rohkea. Optimus Prime lähetti hänet maapallolle ennen muita Autobotteja keräämään tietoa. Bumblebee toimii parhaiten ollessaan yksin ja hiljaa, täyttääkseen tehtävänsä suojella Sam Witwickyä.
Bumblebee ei elokuvassa muuntaudu kuplavolkkariksi vaan vuoden 1976 Chevrolet Camaroksi. Kuplaan kuitenkin viitataan kohtauksessa, jossa Bobby Bolivia kauppaa Sam Witwickylle Bumblebeetä. Myöhemmin elokuvassa Mikaela Banes ihmettelee sitä miksi Bumblebee muuntautuu "romu-Camaroksi", päättää Bumblebee kesken ajomatkan hankkia uudemman 2000-luvun mallin Camarosta.
Bumblebee kärsii elokuvan ajan puheen puuttumisesta. Hänen puheprosessorinsa vahingoittui aikoinaan taistelussa Decepticoneja vastaan. Bumblebee kommunikoi lähinnä automuotonsa radion kautta, eri lähetysten vuorosanoilla ja laulujen sanoilla. Elokuvan lopussa Bumblebee kuitenkin puhuu omalla äänellään pari repliikkiä. Hahmon äänenä toimi Mark Ryan, mutta myöhemmissä elokuvissa Bumblebee ei puhunut omalla äänellään enää lainkaan.
Bumblebeen toinen ja uudempi muuntautumismuoto elokuvassa oli prototyyppi vuoden 2009 Chevrolet Camarosta.
Transformers: The Game
Transformers: The Game -pelissä Bumblebee on Autobottien kampanjan ensimmäisen ja kolmannen tason ainoa pelattava hahmo. Hänellä mennään kuitenkin myös neljännen tason viimeinen tehtävä.
Transformers: Revenge of the Fallen -videopeli
Transformers: Revenge of the Fallen -pelissä Bumblebee on yksi viidestä Autobottikampanjan pelihahmosta. Bumblebee käyttää aseinaan solaariplasmakanuunaa ja ohjuslaukaisinta, joka ampuu kuusi ohjusta kerralla. Erikoiskykynä hänellä on tainnutus, joka lamauttaa ympärillä olevat viholliset väliaikaisesti.
Transformers: Kuun pimeä puoli
Elokuvassa Transformers: Kuun pimeä puoli Bumblebee ei enää elä Samin kanssa. Hän osallistuu elokuvan alussa Sideswipen sekä kahden uuden Autobotin, Dinon ja Quen, ohella Iranissa sijaitsevan laittoman ydinvoimalaitoksen lakkauttamiseen. Kun Sam ilmoittaa Laserbeakin hyökkäyksestä työpaikallaan NESTille ja Charlotte Mearingille, Bumblebee palaa hetkeksi Samin luokse ja nämä päättävät salaa ottaa selvää Decepticonien suunnitelmista. Dreadien ajaessa heitä takaa, Bumblebee ja Dino tappavat yhden heistä, Hatchetin. Chicagon taistelussa Bumblebee on vähällä joutua Soundwaven tappamaksi. Mutta sitten Soundwaven huomio herpaantui Wheelien ja Brainsin sabotoimasta aluksesta, jolloin Bumblebee saa tilaisuuden tappaa tämän.
Bumblebeen robottimuoto on osittain aikuistuneemman näköinen.
Transformers: Dark of the Moon -videopeli
Transformers: Dark of the Moon -videopelissä Bumblebee on kampanjatilan ensimmäisen tason pelihahmo. Bumblebee käyttää aseenaan plasmakanuunaa ja konepistoolia ja kykyinään hänellä ovat Orbital Beacon, joka paikantaa vihollisten sijainnit, sekä Melee Spin, eli pyörähdyshyökkäys.
Transformers – Tuhon aikakausi
Elokuvassa Transformers – Tuhon aikakausi Bumblebee on Cemetery Windin agenteilta piileskelläkseen vaihtanut muuntautumismuodokseen vuoden 1967 Chevrolet Camaron ja Optimus Primen ollessa poissa hän oli omaksunut Autobottien johtajuuden. Autobottien paetessa KSI:n tehtaalta sinne tekemänsä hyökkäyksen jälkeen hän vaihtaa muuntautumismuodokseen vuoden 2014 konsepti-Camaron ja hänen robottimuotonsakin kokee samalla muutoksen. Hongkongin taistelussa hän saa avukseen Dinobotti Strafen.
Elokuvassa esiintyy myös KSI:n rakentama kauko-ohjattava ja molekylaarisesti muuntautuva transformeri nimeltä Stinger, joka rakennettiin Bumblebeen "paremmaksi" kopioksi. Toisin kuin Bumblebee, Stinger ei ikinä poista kasvosuojusta kasvoiltaan ja muuntautuu punamustaksi Pagani Huyaraksi muuttamalla muotoaan molekylaarisesti perinteisen muuntautumisen sijaan, kuten muutkin KSI:n luomukset. Kiinassa Megatronin mielen valtaama Galvatron onnistuu ottamaan hallintaansa Stingerin ja muut KSI:n luomukset tehdäkseen näistä osan uutta Decepticon-armeijaansa. Hongkongin taistelussa Bumblebee kuitenkin tappaa Stingerin ja syöttää tämän pään Strafelle.
Transformers: Animated
thumb|right|Bumblebee [[Transformers: Animatedissa.]] Bumblebeen toinen esiintyminen animaatiosarjassa sitten ensimmäisen 1980-luvun The Transformers-sarjassa.
Hän on nuorin ja energisin Autobotti, joka usein vitsailee asiasta kuin asiasta. Bumblebee kuuluu Optimus Primen korjausryhmään, jotka lähetettiin korjaamaan epäkunnossa olevia avaruussiltoja. Kaikki kuitenkin muuttui, kun Decepticonien alus hyökkäsi heidän kimppuunsa ja lähes tuhosi Autobottien aluksen. Samalle he vahingossa menivät yhden avaruussillan läpi toiselle galaksille, jossa heidän kohtaloksi koitui pudota maapallolle. Iskeydyttyään Detroitiin Autobotit olivat staasissa 50 vuotta, kunnes he heräsivät taas. Detroitissa Bumblebee teki heti tuttavuutta maan asukkaan Sari Sumdacin kanssa.
Bumblebeen äänenä toimii Young Artist palkittu näyttelijä Bumper Robinson.
Aligned-jatkumo
thumb|left|110px|Bumblebee sarjan [[Transformers: Prime kausilla 1–2.]]
War for Cybertron
Transformers: War for Cybertronissa Bumblebee on Autobottien nuori viestittäjä, joka nähtiin pelissä ensi kerran kun hän välitti Optimukselle ja Ratchetille tiedon Zeta Primen kuolemasta ja siitä alkaen Bumblebee taisteli Optimuksen riveissä. Jopa senkin jälkeen, kun Suurneuvosto nimitti Optimuksen uudeksi Primeksi. Bumblebee käyttää aseinaan ionitykkiä ja energonterää.
Transformers: Prime
Animaatiosarjassa Transformers: Prime Bumblebee muistuttaa enemmän elokuvasarjan versiotaan. Hänen robottimuotonsa ja ajoneuvomuotonsa ovat hyvin samanlaiset kuin Michael Bayn ohjaamassa Transformers-elokuvasarjassa. Lisäksi tässäkin Bumblebeen äänimekanismi on vaurioitunut, joten puhumisen hän käyttää vain äännähdyksiä. Bumblebee ystävystyi Maassa Raf Esquivel -nimisen pojan kanssa.
Bumblebeen haarniska oli sarjan kahdella ensimmäisellä kaudella keltainen mustilla raidoilla. Mutta Beast Huntersissa hän vaihtoi värinsä mustaksi keltaisilla raidoilla hämätäkseen Decepticoneja.
Sarjan lopussa Bumblebeen äänimekanismi korjaantuu, kun hän putoaa Omegalukkoon, ja sai puhekykynsä takaisin. Bumblebeen äänenä on Will Friedle.
Robots in Disguise (2015)
Bumblebee esiintyy päähenkilönä animaatiosarjassa Transformers: Robots in Disguise, joka on jatkoa Transformers: Primelle, mutta jossa on myös piirteitä sarjasta Transformers: Rescue Bots. Will Friedle jatkaa lisäksi Bumblebeen ääninäyttelijänä.
Bumblebee toimi saavutuksistaan huolimatta Cybertronin jälleenkansoituksen jälkeen pelkkänä katupoliisina Eliittivartioston kadetti Strongarmin kanssa. He joutuivat tekemisiin sääntöjä rikkovan Sideswipen kanssa. Sitten hän sai näyn Optimus Primesta, joka neuvoi häntä menemään Maahan. Bumblebeelle selvisi, että Decepticon-rikollisia kuljettanut vankialus Alchemor oli tehnyt pakkolaskun. Hänen oli mentävä luvattomasti Maahan avaruussillan kautta, mutta sai harmikseen seuraksi myös Sideswipen ja Strongarmin. Perillä ryhmään liittyivät myös aluksen vartija Fixit sekä vankeihin alun perin kuulunut Grimlock. He myös liittoutuivat Crown Cityn kaatopaikalla asuen Denny ja Russell Clayn kanssa.
The Transformers
Marvelin sarjakuvassa Bumblebee tuhotaan Action Force/Transformers-spesiaalissa. Samassa lehdessä ihmiset rakentavat hänet Goldbugiksi. Myöhemmin Goldbugin tuhoaa Alikannasta supervoimat saanut Starscream. Ratchet rakentaa hänet takaisin Bumblebeeksi. Ratchet sanoo syyksi, että piti hänestä aina enemmän Bumblebee-muodossa. Bumblebee saa myös Pretender-kuoren, ja muita, jotka Ratchet korjaa henkiin ja jotka saavat Pretender-kuoret, ovat Starscream, Jazz ja Grimlock. Bumblebee, Jazz ja Grimlock osallistuvat Matrixin etsintään. Matrix oli kadonnut avaruuteen, koska oli jäänyt Optimus Primen entisen ruumiin sisään. Optimus Primelle oli rakennettu uusi ruumis Nebulon-planetaalla, jolloin hänestä tuli myös Powermaster, jonka ihmiskumppani oli nimeltään Hi-Q. Optimus Primen vanha ruumis lähettiin avaruuteen "haudattavaksi", koska sitä ei enää pystytty korjaamaan, eivätkä Autobotit huomanneet silloin ottaa talteen Matrixia.
Romuttaja
Romuttaja on Marvel-kustantamon luoma superroisto, jonka ensiesiintyminen tapahtui amerikkalaisen Thor-lehden numerossa 148 (1968). Romuttaja kuuluu Romutusryhmänä tunnettuun rikollisjärjestöön. Hahmon loivat Stan Lee ja Jack Kirby.
Suomessa Romuttaja esiintyi ensimmäisen kerran Hämähäkkimies -lehden numerossa 9 (1987).
Historia
Dirk Garthwaite toimi ennen rikollista uraansa purkumiehenä rakennusfirmassa ja tunnettiin työkaveriensa keskuudessa antisosiaalisena tyyppinä. Käännyttyään rikolliseksi Garthwaite loi itselleen puvun ja aloitti laajamittaisten ryöstelyjen sarjan jättäen aina täysin tuhotulle ryöstöpaikalle sorkkaraudan merkiksi käynnistään.
Romuttajan ura muuttui kuitenkin drastisesti hänen ollessaan ryöstämässä hotellihuonetta, jossa sillä hetkellä piti päämajaa Thorin arkkivihollinen Loki. Juuri tunkeuduttuaan sisälle Loki neuvotteli Karnillan, toisen vahvan velhon kanssa suuren voiman saamisesta itselleen. Loki oli tuona aikana heikkona isäpuolensa Odinin otettua tämän voimat pois rangaistuksena juonittelusta. Karnilla saapuukin paikalle ja Garthwaite, joka Lokin tyrmättyään oli asettanut tämän kypärän päähänsä saikin Lokin sijasta Karnillan siunauksen. Niin Garthwaite tunsi täyttyvänsä suunnattomilla voimilla ja huomasi sorkkarautansa muuttuneen tuhoutumattomaksi.
Kutsuen itseään Romuttajaksi, uusi superroisto alkaa aiheuttaa hävitystä kaupungin keskustassa. Thor saapuu paikalle, mutta sankari huomaa Romuttajan olevan aivan liian voimakas. Romuttaja tuhoaakin Thorin joka miltei kuolee konnan kynsissä. Sif kuitenkin noutaa Thorin avuksi voimakkaan Tuhoajan ja voittaa Romuttajan.
Vaikka Romuttaja siirrettiinkin tämän jälkeen vankilaan vahvasti huumattuna, hän kehittää immuniteetin sedatiivia vastaan ja murtautuu ulos voidakseen taistella uudelleen Thoria vastaan. Thor voittaa kuitenkin voimiensa tunnossa Romuttajan - tällä kertaa helposti.
Romutusryhmä
300px|thumb|left|Romuttaja demonstroimassa voimiaan murtamalla kokonaisen talon sorkkarautansa avulla. Joutuessaan vankilaan Romuttaja yhdessä kolmen muun sellitoverinsa kanssa päättivät karata paikasta. Garthwaite kertoi voimasta jonka hän sai Karnillalta. Yhdessä kolmen muun vangin Eliot Franklinin, Henry Campin ja Brian Caluskyn kanssa nelikko sai käsiinsä Romuttajan voimien lähteen, lumotun sorkkaraudan. Ukkosmyrskyn voimasta Romuttaja sai takaisin voimansa ja antoi muillekin nelikon jäsenille suuret voimat sorkkarautansa kautta. Caluskysta tuli Paaluttaja, Campista Maansiirtäjä ja Franklinista Pallosalama. Yhdessä he muodostivat Romutusryhmä-nimisen superroistojoukkueen, joita Romuttaja johti.
Romutusryhmä pakenee vankilasta ja aikovat toteuttaa Pallosalaman suunnitelman, jonka mukaan hän kiristäisi New Yorkilta pommillaan miljoonia dollareita. Ryhmän epäonneksi Puolustajat ja Luke Cage estävät katalat suunnitelmat.
Maansiirtäjä on vuosien varrella taistellut useiden eri Marvel-universumin sankareita vastaan, kuten Kostajia, Puolustajia ja useimmiten Thoria vastaan.
Salatuissa Sodissa koko Romutusryhmä mukaan lukien Maansiirtäjä kaapattiin Tuonpuoleisen toimesta taistelemaan supersankareita vastaan. Myöhemmin joukkio kuitenkin vangittiin jälleen ja ainoastaan Rautamiehen väliintulo esti joukkopaon. Ryhmä on myös liittynyt Paroni Zemon Pahuuden Mestareihin, jonka aikana Romuttaja hakkasi Herkuleksen yhdessä muiden Romutusryhmäläisten kanssa miltei kuoliaaksi. Joukkio kuitenkin vangittiin jälleen.
Romutusryhmän voimat alkoivat hiipua kun Asgardin yhteys maahan alkoi kadota. Ryhmä palkkasi tiedemies Arnim Zolan palauttamaan heidän voimansa. Tämän jälkeen Romutusryhmä valloitti kokonaisen planeetan, Polemachuksen joka on mahtavan sotalordi Arkonin koti. Arkonin suurvisiiri kuitenkin petti heidät ja Romutusryhmä pakeni paikalta.
Pian tämän jälkeen ryhmä otti yhteen Ukonnuolten kanssa. Ryhmä hävisi kuitenkin jälleen ja on tämän jälkeen ottanut yhteen lukuisten sankarien kanssa. Lopulta Romutusryhmä palasi takaisin Lautalle, Rykerin Saaren huippuvarmaan vankilaan, mutta pakenivat sieltä äskettäisen suurpaon yhteydessä
Voimat & varusteet
Romuttaja omaa suuret fyysiset voimat, joiden avulla hän kykenee nostamaan noin 40 tonnia. Jakaessaan voimansa muun Romutusryhmän kanssa Romuttaja kykeni kuitenkin nostamaan vain kymmenen tonnia. Tämä kuitenkin muuttui kun Ulik opetti Romuttajaa hallitsemaan voimiaan. Nykyään Romuttaja kykenee antamaan voimia myös muille Romutusryhmän jäsenille heikentymättä itse. Romuttaja omaa myös suuren kestävyyden ja Karnillan lumous vahvistaa hänen luustoaan, lihaksiaan ja ihoaan. Romuttaja kykenee kestämään vaivatta jopa suurikaliiperisia luoteja ilman näkyviä vaurioita.
Romuttaja on luonut mentaalisen linkin sorkkarautaansa. Menetettyään supervoimansa, Romuttaja tajusi voiman siirtyneen hänen sorkkarautaansa. Koskettaessaan uudelleen sorkkarautaansa Romuttaja kykenee palauttamaan voimansa. Myös hänen vaatetuksensa muuttuu maagisesti prosessissa. Romuttaja kykenee myös ottamaan mentaalisesti valtansa alle sorkkarautaansa koskettavan yksilön.
Romuttajan tiedetään myös teleporttaamaan ihmisiä maapallolta Asgardiin ja päinvastoin. Hän on myös luonut sorkkarautansa heilautuksella valtavia voima-aaltoja, joiden tiedetään pysäyttäneen jopa luoteja.
Romuttajan sorkkarauta on hieman yli metrin mittainen takorautainen sorkkarauta, joka on käytännössä katsoen tuhoutumaton. Sorkkarautansa avulla Romuttajan tiedetään kaataneen monikerroksisia taloja ja pitäneen puoliaan ukkosenjumala Thoria vastaan. Romuttajan tiedetään myös käyttäneen sorkkarautaansa heittoaseena.
Romuttaja muissa medioissa
Romuttaja esiintyy yhdessä muun Romutusryhmän kanssa Marvel: Ultimate Alliance -pelissä.
Illatiivi
Illatiivi on yksi suomen kielen sisäpaikallissijoista inessiivin eli sisäisen olosijan sekä elatiivin eli sisäisen erosijan ohella. Sen vastine ulkopaikallissijojen ryhmässä on ulkoinen tulosija eli allatiivi. Yleiseksi tulosijaksi puolestaan voidaan joskus luonnehtia translatiivia.
Illatiivi suomen kielessä
Suomen kielessä illatiivin sijapääte on yksikössä -Vn (jossa V merkitsee edeltävän vokaalin pidentymistä) tai -hVn (jossa V merkitsee h:ta edeltävän vokaalin toistoa):
Päätteenä on pääpainottoman tavun pitkän vokaalin jälkeen -seen:
Monikossa taas:
Illatiivin merkitys
Illatiivin perusmerkitys on sisälle tuleminen: Tulimme huoneeseen.
Illatiivilla on myös paljon muita merkityksiä. Esimerkkejä:
RN Vesuvio (1886)
RN Vesuvio oli Italian kuninkaallisen laivaston vuonna 1886 vesillelaskettu Etna-luokan panssarikansiristeilijä.
Valmistus
Alus tilattiin Livornosta Cantiere navale fratelli Orlandolta, missä köli laskettiin 10. heinäkuuta 1884. Alus laskettiin vesille 21. maaliskuuta 1886 ja se liitettiin laivastoon 16. maaliskuuta 1888.
Palvelus
Alus myytiin romutettavaksi vuonna 1915.
Martin Frk
Los Angeles Kings varasi Frk:n vuoden 2012 NHL:n varaustilaisuudessa toisella kierroksella, 49. pelaajana. Viimeisenä juniorivuotenaan QMJHL:n Halifax Mooseheadsissa Frk oli tärkeä osa Memorial Cupin voittanutta joukkuetta, jossa hänen lisäkseen pelasivat muun muassa Nathan MacKinnon sekä Jonathan Drouin.
Helmikuussa 2020 Frk teki kahden vuoden jatkosopimuksen Kingsin kanssa.
Frk tunnetaan parhaiten maalintekotaidoistaan ja NHL:n kovimmasta laukauksesta. Vuonna 2020 hän laukoi kiekon nopeudeksi 175,7 km/h.
Shirley Griffith
Shirley Griffith (26. huhtikuuta 1908 Brandon, Mississippi – 18. kesäkuuta 1974 Indianapolis, Indiana ) oli yhdysvaltalainen blueskitaristi ja laulaja.
Nuoruudessaan Griffith ystävystyi bluesmuusikko Tommy Johnsonin kanssa, josta tuli hänen opettajansa. Indianapolisissa hän tapasi Scrapper Blackwellin ja Leroy Carrin, joista jälkimmäinen lupasi ottaa hänet mukaansa New Yorkiin levyttämään. Carr kuitenkin kuoli 1935 ennen kuin suunnitelma ehti toteutua.
Arthur Rosenbaum äänitti Griffithiä ja J. T. Adamsia Indianapolisissa vuonna 1961. Nämä äänitykset julkaistiin vuonna 1964 Bluesville-merkillä albumilla Indiana Ave. Blues. Seuraavana vuonna ilmestyi samoin Rosenbaumin äänityksistä syntynyt Griffithin sooloalbumi Saturday Blues. Vuoden 1972 paikkeilla Nick Perls teki uusia äänityksiä, jotka julkaistiin vuonna 1973 albumilla Mississippi Blues.
Donald L. Coburn
Donald L. Coburn (s. 4. elokuuta 1938 Baltimore, Maryland) on yhdysvaltalainen näytelmäkirjailija. Hänelle myönnettiin Pulitzer-palkinto vuonna 1978 näytelmästä The Gin Game.
Coburn palveli high schoolin päätettyään Yhdysvaltain laivastossa 1958–1960. Hän työskenteli mainos- ja markkinointialalla 1965–1976. Hän alkoi kirjoitella novelleja omaksi ilokseen 30-vuotiaana, havaitsi kykynsä kirjoittaa hyvää dialogia ja laajensi tuotantoaan näytelmiin.
Coburnin näytelmää The Gin Game ovat Suomessa esittäneet Helsingin Svenska Teatern (Ginspelet, 1981) ja Åbo Svenska Teater (Tur i spel, 1990).
Pennsylvania Station (New York)
Pennsylvania Station (usein Penn Station) on toinen New Yorkin kahdesta päärautatieasemasta, joista toinen on Grand Central Terminal. Samalla se on koko Pohjois-Amerikan liikenteen solmukohta ja matkustajamäärällä mitattuna vilkkain rautatieasema. Asemalla käy päivittäin jopa 650 000 ihmistä, joista yli 90 prosenttia matkustaa Long Island Rail Roadin ja New Jersey Transitin paikallisjunilla New Yorkin metropolialueella. Paikallisliikenteen lisäksi asemalta kulkee Amtrakin kaukojunia muun muassa Washingtoniin, Chicagoon ja Miamiin Yhdysvalloissa ja Torontoon ja Montrealiin Kanadassa. New Jerseyn puolella Newarkissa sijaitsee toinen Pennsylvania Station -niminen rautatieasema, jota ei saa sekoittaa tähän rautatieasemaan.
Vanha Penn Station (1910–1963)
thumb|Alkuperäinen Penn Station n. 1911. Pennsylvania Railroad julkisti joulukuussa 1901 valtavan rakennushankkeen, jonka tavoitteena oli korvata yhtiön käyttämät lauttayhteydet Manhattanilta New Jerseyyn ja Long Islandille kiinteillä ratayhteyksillä. Hankkeeseen sisältyi useita Hudsonjoen ja East Riverin alittavia rautatietunneleita, uusia ratapihoja ja opastimia sekä Hell’s Kitcheniin tuleva asemarakennus, josta kaavailtiin yhtiön lippulaivaa New Yorkissa.
Pääjohtaja Alexander Cassatt valitsi aseman suunnittelijaksi arkkitehtitoimisto McKim, Mead & Whiten, joka oli tuolloin Yhdysvaltojen arvostetuimpia. Monumentaalisen, beaux-arts-tyylisen asemarakennuksen tieltä jouduttiin purkamaan yli 500 taloa. Rakennuksen valmistuttua kesällä 1910 sitä ylistettiin arkkitehtijulkaisuissa Yhdysvaltain hienoimmaksi ja uudenaikaisimmaksi rautatieasemaksi.
Ensimmäisen toimintavuoden (1911) aikana Penn Stationia käytti keskimäärin 39 000 matkustajaa päivittäin. Vuonna 1912 valtio avasi aseman viereen postitoimiston, joka käsitteli 40 prosenttia New Yorkin postiliikenteestä ja käytti postinkuljetukseen Pennsylvania Railroadin junia. Vuoteen 1929 mennessä päivittäisten matkustajien määrä asemalla oli kohonnut jo yli 200 000:een.
thumb|Aseman odotussalissa oli valtavien pylväiden tukema holvikatto. Suuren laman myötä junaliikenteen suosio alkoi heiketä nopeasti. Vaikka junamatkustajien määrä hetkellisesti kasvoi toisen maailmansodan aikana, se alkoi jälleen pienentyä sodan jälkeen, kun henkilöautoilu ja lentomatkustaminen yleistyivät. Penn Stationista muodostui vähitellen taloudellinen rasite Pennsylvania Railroadille. Yhtiön pääjohtaja James M. Symes päätti myydä tontin rakennusoikeuden ulkopuoliselle rakennusurakoitsijalle 1955, mutta kauppa peruuntui. Viimeisenä oljenkortena yhtiö yritti elvyttää supistuvaa myyntiä rakentamalla 1957 asemahalliin futuristisen lipunmyyntitiskin, jonka oli suunnitellut arkkitehti Lester Tichy.
Kesällä 1961 julkistettiin kauppasopimus, jonka myötä Graham-Paige sai luvan rakentaa Madison Square Gardenin Penn Stationin tontille. Vastineeksi Pennsylvania Railroad sai 25 prosentin omistusosuuden areenasta ja oikeuden rakentaa sen alapuolelle maanalaisen rautatieaseman. Päätös purkaa vanha asema herätti yleistä paheksuntaa, mutta kaupungilla ei ollut juridisia perusteita estää sitä. Tapahtuman seurauksena pormestari Robert Wagner muutti rakennussuojelulakia niin, että Landmarks Preservation Commission sai jatkossa valtuudet puuttua vastaavanlaisiin tilanteisiin. Vanha asema purettiin vuosina 1963–1966 ja sen jäänteet läjitettiin New Jerseyyn. Purkutyöt eivät keskeyttäneet junaliikennettä, vaan aseman kautta kulki edelleen 600 junaa ja 200 000 matkustajaa päivässä.
Moderni Penn Station
thumb|Ilmakuva Pennsylvania Plazasta. Keskellä pyöreä Madison Square Garden ja sen oikealla puolella Two Penn Plaza. Vasemmalla entinen postitoimisto, josta kaavaillaan uutta asemarakennusta. Purku-urakan jälkeen Pennsylvania Railroadin asemalaiturien ympärille rakennettiin täysin maanalainen rautatieasema, jonka yläpuolelle valmistuivat 1968 Madison Square Garden ja Pennsylvania Plazan toimistorakennukset. Arkkitehtuurikriitikot tyrmäsivät uuden tilaratkaisun rumaksi, ahtaaksi ja epäkäytännölliseksi. Samana vuonna Pennsylvania Railroad sulautui yhteen entisen kilpailijansa New York Central Railroadin kanssa Penn Central Railroadiksi, joka hakeutui kuitenkin konkurssiin jo 1970. Uudelleenjärjestelyjen myötä Penn Stationin omistus siirtyi 1976 Amtrakille, jonka kongressi oli perustanut 1971 turvaamaan matkustajaliikenteen saatavuuden eri puolilla Yhdysvaltoja. New Yorkin osavaltio oli ostanut jo 1966 Long Island Rail Roadin (LIRR) toiminnot Pennsylvania Railroadilta ja siirtänyt ne Metropolitan Transportation Authorityn alaisuuteen.
Junamatkustus alkoi 1980-luvulla lisääntyä New Yorkissa voimakkaasti ja samalla Penn Stationin merkitys liikenteen solmukohtana kasvoi jälleen. Vuonna 1984 Amtrak ja LIRR aloittivat aseman peruskorjauksen ja uuden modernin ohjauskeskuksen rakentamisen. West Side Connectionin valmistuttua Manhattanin länsireunalle 1991 Amtrak keskitti kaikki New Yorkin junavuoronsa Penn Stationille ja lopetti toimintansa Grand Central Terminalissa. LIRR ajanmukaisti tilansa asemalla vuoteen 1994 mennessä. NJ Transit aloitti junavuorot Penn Stationille 1996 ja avasi sinne oman asemahallin 2002. Vielä kuusikymmentäluvulla Pennsylvania Railroad oli omistanut Penn Stationin yksin, mutta nyt kolmen rautatieyhtiön täytyi jakaa aseman rajalliset tilat keskenään.
Matkustajamäärien yhä kasvaessa rautatieyhtiöillä on ollut suuria vaikeuksia lisätä junavuoroja kapasiteettinsa ylärajoilla toimivalle asemalle. Tilanteen helpottamiseksi Amtrak suunnittelee toimintansa siirtämistä entiseen postitoimistoon Madison Square Gardenin länsipuolella. Uuden aseman nimeksi on kaavailtu Moynihan Stationia edesmenneen senaattori Daniel Patrick Moynihanin kunniaksi, joka oli idean alkuperäinen isä. Suunnitelmaa on kuitenkin kritisoitu tehottomaksi, sillä Amtrakin junavuoroilla matkustaa vain noin viisi prosenttia aseman kaikista käyttäjistä. Yhtenä vaihtoehtona onkin pidetty Madison Square Gardenin siirtämistä muualle ja uuden maanpäällisen aseman rakentamista sen tilalle.
Arkkitehtuuri
thumb|Penn Station avajaisvuonna 1910.
Vanha Penn Station (1910–1963)
Alkuperäisen Penn Stationin pääsuunnittelija oli arkkitehti Charles Follen McKim, yksi arkkitehtitoimisto McKim, Mead & Whiten pääosakkaista. Hän oli opiskellut 1860-luvulla pariisilaisessa École des Beaux-Artsissa ja kuului City Beautiful -liikkeen johtohahmoihin. McKim visioi asemasta beaux-arts-tyylisen palatsin, jonka esikuvia olivat antiikinaikaiset Caracallan kylpylät ja Maxentiuksen basilika Roomassa. Aseman rakentamiseen käytettiin yli 15 000 kuutiota kiveä, 27 000 tonnia terästä ja 15 miljoonaa tiiltä. Rakennuksessa oli teräsrunko, joka katettiin Milfordin vaaleanpunaisella graniitilla.
Rakennuksen jokaisella sivulla oli doorilaisen portiikin suojaama sisäänkäynti, jonka yläpuolella oli suuri kellotaulu ja Adolph Alexander Weinmanin tekemiä marmoriveistoksia. Aseman pääsisäänkäynti avautui 7th Avenuelle. Portiikkeja ympäröivät 7th ja 8th Avenuen puolella pylväiköt ja 31st ja 33rd Streetin puolella pilasterit. 7th Avenuen puoleisten kulmapaviljonkien alitse johti maan alle tunnelit, joita pitkin autot ja hevosvaunut saattoivat tuoda matkustajia erillisille sisäänkäynneille. Jalankulkijoiden ja autoilijoiden erottaminen toisistaan edusti beaux-artsin ihanteiden mukaista järkiperäistä suunnittelua.
thumb|Vanhan Penn Stationin pohjapiirros. Pääsisäänkäynnistä saavuttiin eteishalliin kautta italialaistyyliseen kauppakäytävään, joka oli valaistu luonnonvalolla. Kauppakäytävän päässä oli loggia, jonka molemmilla puolilla sijaitsivat aseman ravintolatilat. Loggian takana oli aseman valtava odotushalli, jonne laskeuduttiin leveää portaikkoa pitkin. Salin kasettikatto kohosi 45 metrin korkeuteen, ja sen tynnyriholveja kannatteli kahdeksan suurta korinttilaista pylvästä. Tila oli valaistu kahdeksalla kaari-ikkunalla, joiden alapuolella oli taiteilija Jules Guérinin tekemiä seinämaalauksia. Lipunmyynti, matkatavaroiden luovutus ja muut asemapalvelut olivat loogisessa järjestyksessä salin seinustoilla.
Odotussalin takana oli moderni asemahalli, joka oli katettu teräspylväiden varaan rakennetuilla lasiholveilla. Hallista laskeuduttiin liukuportaita ja portaita pitkin kahdelletoista asemalaiturille, joista neljä ulottui aseman länsipuolella sijaitsevaan postitoimistoon saakka. Tuleva ja lähtevä matkustajaliikenne oli erotettu toisistaan tilankäytön tehostamiseksi. Nerokkaan suunnittelun ansiosta maanalaisille asemalaitureille saatiin luonnonvaloa niiden yläpuolella sijaitsevan asemahallin kautta.
Moderni Penn Station
Aseman käyttäjät ovat pitäneet nykyistä kolmeen asemahalliin pohjautuvaa tilaratkaisua sekavana ja epäkäytännöllisenä. Koska rautatieyhtiöt jakavat asemalaiturit osittain keskenään, voivat matkustajat joutua vaihtamaan asemahallia nopeastikin, jos lähtöraide yllättäen vaihtuu. Lisäksi LIRR:n ja NJ Transitin odotustilat ovat pahimpina ruuhka-aikoina yleensä tupaten täynnä samalla kun Amtrakin odotussali ammottaa tyhjyyttään.
Matkustajaliikenne
thumb|Lähtevien junien valotaulu. Penn Stationilla vierailee enimmillään noin 1 200 junaa ja 650 000 matkustajaa päivässä. Matkustajien määrä on kaksi kertaa suurempi kuin Yhdysvaltojen vilkkaimmalla lentoasemalla Atlantassa ja enemmän kuin Newarkin, LaGuardian ja John F. Kennedyn lentoasemilla yhteensä. Penn Station onkin Pohjois-Amerikan ja koko läntisen pallonpuoliskon vilkkain rautatieasema.
Suurin osa junamatkustajista käyttää Long Island Rail Roadin ja New Jersey Transitin paikallisjunia, jotka liikennöivät New Yorkin metropolialueella, ja vain noin 7 prosenttia matkustaa Amtrakin kaukojunissa. Asemalta johtaa myös sisäänkäynnit kahdelle New Yorkin metron asemalle, joita käyttää vuosittain yhteensä 54 miljoonaa matkustajaa.
Long Island Rail Road (LIRR)
thumb|LIRR:in tiloja aseman keskikerroksessa. Long Island Rail Roadin paikallisjunat liikennöivät ympärivuorokautisesti Penn Stationilta Woosiden ja Jamaican asemille Queensissä. Woodsidesta ja Jamaicasta on useita jatkoyhteyksiä eri puolille Long Islandia sekä John F. Kennedyn lentoasemalle.
New Jersey Transit (NJ Transit)
thumb|NJ Transitin juna asemalaiturin luona. New Jersey Transit liikennöi seuraavia paikallisjunia Penn Stationilta New Jerseyn alueelle:
Amtrak
thumb|Amtrakin tiloja aseman ylimmässä kerroksessa. Amtrak liikennöi seuraavia kaukojunia Penn Stationilta Yhdysvaltoihin ja Kanadaan:
Penn Station on Amtrakin vilkkain rautatieasema Yhdysvalloissa. Yhtiön asiakkaat käyttävät asemaa päivittäin keskimäärin 31 000 kertaa, mikä on noin 7 prosenttia kaikista aseman käyttäjistä. Yhtiön junat jakavat raiteet 5–12 NJ Transitin kanssa ja raiteet 13–16 LIRR:n kanssa. Lipunmyynti, asiakaspalvelu ja odotusalue ovat aseman ylimmän kerroksen taemmassa asemahallissa.
New Yorkin metro
Penn Stationin yhteydessä toimii kaksi New Yorkin metron asemaa. Keskikerroksen itäosassa on kaksi sisäänkäyntiä 7th Avenuen metroasemalle, jonka kautta kulkevat metrolinjat 20px|link=Linja 1 (New Yorkin metro), 20px|link=Linja 2 (New Yorkin metro) ja 20px|link=Linja 3 (New Yorkin metro), ja kerroksen länsiosassa on kaksi sisäänkäyntiä 8th Avenuen metroasemalle, jonka kautta kulkevat metrolinjat 20px|link=Linja A (New Yorkin metro), 20px|link=Linja C (New Yorkin metro) ja 20px|link=Linja E (New Yorkin metro). 7th Avenuen metroasemaa käytti vuonna 2013 noin 28 miljoonaa matkustajaa ja se oli metron viidenneksi vilkkain asema. Vastaavasti 8th Avenuen metroasemaa käytti 26 miljoonaa matkustajaa ja se oli metron kuudenneksi vilkkain asema.
Hobyo
pienoiskuva|Hobyon alue Afrikan sarven kartalla vuonna 1915 Hobyo (Obbia) on vanha satamakaupunki Keski-Somaliassa, se on Galmudugin osavaltion toiseksi suurin kaupunki. Suurin osa Hobyon noin 25 000 asukkaasta kuuluu Hawiye-klaaniin. Hobyo tarkoittaa paikkaa, jossa on vettä, ja siellä onkin keitaita, joista karavaanit ja merimiehet ovat täydentäneet vesivarastojaan.