cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Reino Hallamaa
Hallamaan myöhemmät vaiheet Ranskassa ja Espanjassa
Hallamaa poistui lopullisesti Suomesta 8. toukokuuta 1945 matkustaen laivalla Turusta Ruotsiin. Paasonen ja Hallamaa siirtyivät ensin Ranskan tiedustelupalvelun tehtäviin noin vuodeksi ja asettuivat sitten Ranskan miehitysvyöhykkeelle Saksaan, kun Neuvostoliiton ulkoministeri Vjatšeslav Molotov vaati ranskalaisia luovuttamaan heidät. Saksasta Hallamaa muutti perheineen 1947 Espanjaan Andalusiaan Aurinkorannikolle, osti sieltä maatilan ja ryhtyi viljelemään neilikoita. Väitetään, että Hallamaa hankki rahat maatilan ostoon tiedusteluaineiston myynnillä. Espanjassa Hallamaa käytti nimeä Ricardo Palma. Kun neilikanviljely ei enää kannattanut, Hallamaa perusti rakennusliikkeen ja hoiti sitä poikiensa kanssa. Hän siirtyi liikkeenjohdosta eläkkeelle 70-vuotiaana ja vietti eläkepäiviään Malagan Churrianassa muun muassa golfia pelaten.
Hallamaa kuoli Churrianassa 80-vuotiaana vuonna 1979, ja hänet haudattiin sinne. Vuonna 2013 Hallamaan ja hänen puolisonsa tuhkat tuotiin Espanjasta Suomeen Sysmään haudattavaksi sukuhautaan. Puolustusvoimat osallistui hautajaisiin 11. elokuuta 2013 sotilaallisin kunnianosoituksin.
Hallamaa sai takaisin everstin arvon, ja hänelle myönnettiin eläke Suomesta vuonna 1958. Reino Hallamaalle myönnettiin tunnustus sota-aikaisista ansioistaan hyvin myöhään: hän sai puolustusvoimain kultaisen ansiomitalin 5. helmikuuta 1970. Hallamaa oli naimisissa vuodesta 1942 Brita Strengin (1914–2009 ) kanssa. Heillä oli kolme poikaa, Hannu (s. 1945), Pekko Patrik (s. 1947) ja Veli Ricardo (s. 1949) sekä tytär Meri (s. 1951).
Alfred E. Neuman
Vuodesta 1955 alkaen Neumanin muotokuva hörökorvineen ja puuttuvine etuhampaineen on esiintynyt MADin jokaisen numeron kannessa, lukuun ottamatta muutamaa erityistapausta. Muotokuva on lähes poikkeuksetta esitettynä suoraan edestä tai takaa. Usein Alfred E. Neumanille on annettu jonkin muun hahmon tai todellisen henkilön vartalo.
Ennen MADiä
thumb|227px|1910-luvulla julkaistu postikorttikuva. Hahmo sai nimensä vasta MADissä, mutta piirros ja siihen liittynyt ”Me worry?” -teksti olivat olleet sitä ennen olemassa jo pitkään eikä niiden alkuperää ole saatu selville. Tunnetuin versio hahmon ulkonäöstä perustui mahdollisesti postikorttikuvaan, jonka Harry Stuff -niminen kuvittaja piirsi vuonna 1914. Stuffin leski haastoi vuonna 1965 MADin oikeuteen tekijänoikeusrikkomuksesta. MADin lakimiehet kykenivät kuitenkin osoittamaan, että varhaisempia piirroksia hahmosta oli ollut liikkeellä runsaasti jo vuosisadanvaihteen aikoihin, eikä se siten voinut olla Stuffin alkuperäisluomus. Vanhin tunnettu Alfredia muistuttava piirros ilmestyi vuonna 1895 eräässä elintarvikemainoksessa. Yhdysvaltain korkein oikeus ratkaisi kiistan MADin hyväksi ja kumosi kaikki hahmoa koskeneet tekijänoikeusvaateet.
Kehittely MADissä
MADin silloinen päätoimittaja Harvey Kurtzman näki kuvan hahmosta ensi kertaa postikorttina kollegansa Bernard Shir-Cliffin ilmoitustaululla. Kurtzman kuvaili kasvoja sanomalla: ”Ne olivat kasvot, jotka eivät välittäneet mistään maailman menosta, paitsi kepposista”.
Neuman teki ensimmäisen MADiin liittyneen esiintymisensä marraskuussa 1954 The Mad Reader -albumin kannessa. Kyseessä oli MADin erikoisnumero, joka sisälsi kahden ensimmäisen vuoden ”parhaat palat” -kokoelman. Varsinaisessa MAD-lehdessä hahmo esiintyi ensi kerran maaliskuussa 1955 ilmestyneessä numerossa 21, jossa Neuman oli vain pieni kuva pilailumainoksen reunassa. Kuvassa Neuman-kasvoista kuminaamaria myytiin 1,29 dollarilla ja kasvojen alle oli kirjoitettu teksti ”idiootti”.
Kun MAD kesällä 1955 muutettiin virallisesti aikakauslehdeksi, virnuilevan nuorukaisen kuva alkoi esiintyä jokaisen numeron etukannessa, aluksi tosin vain pienikokoisena osana pääkansikuvaa kiertävää kehystä. Tässä vaiheessa mukaan tuli myös ”What, me worry?” -teksti. Sivun kokoisena hahmo nähtiin ensi kerran numeron 27 takasisäkannessa. Tähän saakka oli käytetty vain suurennosta Kurtzmanin löytämästä mustavalkoisesta postikorttikuvasta, mutta vuonna 1956 Kurtzmanin seuraaja Al Feldstein pyysi kuvittaja Norman Mingoa tekemään hahmosta kunnollisen värikuvan. Mingon teos julkaistiin ensimmäisen kerran numeron 30 etukannessa, jossa Neuman oli asettuvinaan presidentinvaaliehdokkaaksi. Tämä piirros on toiminut kaikkien myöhempien Alfred E. Neumania esittävien kuvien mallikappaleena. Marraskuussa 2008 Mingon alkuperäinen Neuman-muotokuva huutokaupattiin 203 150 dollarilla nimettömälle ostajalle.
Nimi Alfred E. Neuman oli alun perin MADissa ja muissakin EC Comicsin sarjakuvalehdissä toistunut vitsi, joka ei liittynyt tähän hahmoon. Nimi oli lainattu koomikko Henry Morganin radio-ohjelmasta ja Morgan oli ilmeisesti kehittänyt sen väännöksenä elokuvasäveltäjä Alfred Newmanin nimestä. Nimi yhdistettiin ”What, me worry?” -nuorukaiseen ensimmäisen kerran vuonna 1956 MADin numerossa 29, joka oli ensimmäinen Feldsteinin johdolla toimitettu numero.
Myöhempi käyttö
Alkaen numerosta 30 aina nykypäivään asti Neuman on esiintynyt tavalla tai toisella lähes jokaisessa MADin kannessa, mutta poikkeuksiakin löytyy. Eräs kuuluisa poikkeus oli syyskuussa 1982 ilmestyneen numero 233:n kansikuva, joka irvaili Time-lehden ”Vuoden henkilö” -kannelle (vuoden henkilöksi oli valittu pelihahmo Pacman). Toinen kuuluisa poikkeus oli vuonna 1974 ilmestynyt numero 166, jonka kannessa oli vain suuri kuva keskisormea näyttävästä kädestä.
Norman Mingo maalasi vielä seitsemän Alfred-kantta vuonna 1957 ja kymmeniä myöhempinä vuosina, aina vuonna 1980 tapahtuneeseen kuolemaansa asti. MADin suuruuden vuosina pääosan Alfred-kansikuvista tekivät Mingo, Frank Kelly Freas ja Richard Williams. Myös muut MADin piirtäjät tekivät niitä ajoittain, kukin omalla piirrostyylillään.
MADissä esiintyi lyhyesti 1950-luvun loppupuolella myös Moxie Cowznofski -niminen naispuolinen versio Alfredista, joka toisinaan esitettiin Neumanin tyttöystävänä. Alfred ja Moxie kuvattiin toisinaan vierekkäin hälventämään epäilyjä, että Moxie olisi Alfred naiseksi pukeutuneena. Moxien nimi lainattiin samannimiseltä portlandilaiselta virvoitusjuomavalmistajalta.
MAD tavanomaisesti yhdistää Neumanin kasvot johonkuhun toiseen henkilöön tai muuten merkittävään ilmiöön. Neuman on vuosikymmenien varrella esiintynyt esimerkiksi seuraavina hahmoina: Joulupukki, Darth Vader, George Washington, King Kong, Batman, Robin, Spider-Man, Maharishi Mahesh Yogi, Rosemaryn painajainen, George S. Patton, Viulunsoittaja katolla, Kellopeliappelsiinin Alex, Barbra Streisand, Mr. T, Indiana Jones, Radar O'Reilly, Bruce Springsteen, Mr. Spock, Bart Simpson, Pee Wee Herman, Michael Jackson, kasvot Mount Rushmoressa, ilotulituksena, linnunpelätin, Päätön ratsumies, Don King, Robin Hood, Abraham Lincoln, Guns N’ Roses -yhtyeen kitaristi Slash, Oscar-palkinto, Jabba the Hutt, Wolverine, Klonkku, Paavo Pesusieni, Agent Smith elokuvasta Matrix, Kurt Cobain, Shrek, Tohtori Mustekala, Dennis Rodman, zombi, sikiö, boa, rotta, korttipakan jokeri, kolme viisasta apinaa, osana toteemipaalua, George W. Bush, Justin Timberlake, Harry Potter, Lordi Voldemort, Barry Bonds, Suri Cruise, Mona Lisa, Che Guevara, Lil Wayne, Barack Obama, Adolf Hitler ja Setä Samuli (”Who Needs You?”), ja lukemattomina muina kuuluisina kasvoina.
Suomen MAD -lehteen tehdyissä kotimaisissa kansikuvissa Alfred nähtiin muun muassa Uuno Turhapurona, Pekka Puupäänä ja Leningrad Cowboys -yhtyeen muusikkona.
Silloin kun Alfred E. Neuman on kansikuvissa kuvattu omana itsenään, hän on usein joutunut johonkin omituiseen, toisinaan fysiikan lakeja rikkovaan kommellukseen. Hän saattaa esimerkiksi sytyttää dynamiitin tulilangan, mutta räjähtääkin selittämättömästi itse dynamiitin sijasta.
Manilius
Marcus Manilius (fl. 1. vs. jKr.) oli roomalainen runoilija ja astrologi. Häneltä on säilynyt viisikirjainen runoelma Astronomica. Maniliuksen elämästä ei tiedetä juuri mitään.
Tunduma
Tunduma on kaupunki sekä Mbozin piirikunnan osa-alue Tansaniassa. Vuonna 2012 siellä oli 97 562 asukasta. Tunduma kuuluu Mbeyan alueeseen ja sijaitsee Tansanian sekä Sambian rajalla. Kaupungilla on raja-asemat sekä valtatiellä että Tansanian-Sambian junaradalla yhdistäen valtiot.
Regressiivinen vero
Regressiivinen vero on veronkantotapa, jossa veroprosentti pienenee verotettavan rahasumman kasvaessa. Tuloverotuksessa regressiivinen vero tarkoittaa, että suurituloisilla on alhaisempi veroprosentti kuin pienituloisilla. Regressiivisen verotuksen vastakohta on progressiivinen verotus.
Vero voi olla regressiivinen verosääntöjen perusteella tai siksi, että rikkaat välttyvät maksamasta täyttä veroa laillisen verosuunnittelun tai laittoman veronkierron avulla. Rikkailla tarkoitetaan tuloveron tapauksessa eniten ansaitsevia, pääomaveron tapauksessa eniten pääomaa omistavia ja kulutusveron tapauksessa eniten kuluttavia.
Muita veronmääräytymistapoja
Jos kaikkien verovelvollisten vuosituloista peritään sama prosenttiosuus veroa riippumatta vuositulojen määrästä, kyseessä on suhteellinen eli tasavero. Tasasummavero on kysymyksessä, kun kaikki verovelvolliset maksavat euromääräisesti yhtä suuren summan.
Lintubongaus
thumb|Lintubongareita [[Skotlanti|Skotlannin Caerlaverockissa katsomassa Britannian viidettä suohyyppää kesäkuussa 2007.]]
Lintubongaus on lintuharrastuksen muoto, jossa tarkoituksena on bongata lintuja eli lähteä katsomaan jonkun muun jo havaitsemaa harvinaista lintulajia ja kerätä samalla itselleen pisteitä eli 'pinnoja' uusia lajeja havaitsemalla.
Bongauksessa oleellista on etukäteen saatu tieto linnusta, joten vain spontaanisti tehdyt havainnot eivät ole bongausta. Omia havaintojaan ei tarvitse todistaa, vaan harrastuksessa luotetaan siihen, että laji antaa harrastajalleen tyydytystä vain rehellisyydestä. Oikeita määrityksiä lisää se, että bongattua harvinaisuutta saapuu pian katsomaan moni muukin bongaaja.
Sana ’bongaus’ tulee mahdollisesti ruotsin sanasta poäng, ’piste’. Bongaus on vain yksi lintuharrastuksen osa-alue, eivätkä kaikki lintuharrastajat ole bongareita. Sanaa käytetään mediassa kuitenkin usein myös lintuharrastuksesta yleensä.
Pinnat
Lintubongarit laskevat erityyppisiä pinnoja. Elämänpinnoja saa koko elämän aikana tavatuista linnuista. Vuodenpinnoja saa yhden vuoden aikana havaituista. Maailmanpinnoja saa koko maailman havainnoista, WP-pinnoja saa länsipaleoarktisella alueella havaituista linnuista, ja myös jonkin tietyn maan pinnoja voidaan laskea. Pinnoja voi periaatteessa laskea mistä tahansa, esimerkiksi oman lintu-yhdistyksen toimialueelta, jostain kunnasta tai yksittäisestä lintupaikasta.
Suomessa 300 pinnaa saavutettiin ensi kertaa vuonna 1979. Yli 300 lajia havainneita suomalaisia oli vuonna 2008 jo yli 300. Suomessa 400 pinnan raja ylitettiin ensimmäistä kertaa vuonna 2005. Lokakuussa 2017 elämänpinnojen Suomen-ennätys oli 436 pinnaa. Linnustoltaan monipuolisemmissa maissa ennätykset ovat Suomea korkeammalla: esimerkiksi Ruotsissa oltiin vuoteen 2008 mennessä päästy jo yli 440 pinnan ja Isossa-Britanniassa yli 510:n. Maailmanpinnojen maailmanennätys vuonna 2008 oli yli 8 700.
Pinnaralli on tapahtuma, jossa kilpaillaan tietyn ajan puitteissa tietyllä alueella havaittuijen lintulajien määrällä.
Rajoitukset
Pinnojen kerääminen aiheuttaa joskus ongelmia esimerkiksi jokamiehenoikeuksien tulkinnassa. Bongariliiton ohjeissa jäsenille on tarkat määräykset siitä, mitä liiton jäsen saa ja ei saa tehdä, jotta ei aiheuteta turhaa häiriötä: lintuharrastaja kulkee luonnossa ympäristöä, maanomistajia, lintuja ja lähimmäisiä kunnioittaen.
Historiaa
Lintubongausta harrastetaan nykyisin pääasiassa vain Euroopassa, Yhdysvalloissa, Etelä-Afrikassa ja joissain Aasian maissa. Suomessa järjestettäviin bongaustapahtumiin saattaa nykyisin kerääntyä useita satoja bongareita yhdellä kertaa. Harrastuksen suurvallassa Isossa-Britanniassa huippuharvinaisuutta katsomaan voi saapua jopa tuhansia bongareita.
Préspes
Préspes ( eli Δήμος Πρεσπών, Dímos Prespón) on Kreikan kunta, joka sijaitsee Flórinan alueyksikössä Länsi-Makedonian alueella. Kunnan pinta-ala on 504,2 neliökilometriä ja väkiluku 1 560 (vuonna 2011). Kunnan kuntakeskus on Laimós.
Préspeen kunta sijaitsee Kreikan pohjoisosassa ja sillä on yhteistä rajaa sekä Albanian että Pohjois-Makedonian kanssa. Kunta on saanut nimensä Préspajärvistä (Límnes Préspes) eli Megáli Préspa ja Mikrí Préspa -järvistä, joiden Kreikan puoleiset osat sijaitsevat kunnan alueella. Nykyinen Préspeen kunta muodostui, kun Préspes ja Krystallopigí yhdistyivät vuoden 2011 alussa Kallikrates-suunnitelman mukaisesti.
Nick Bjugstad
Nick Bjugstad (s. 17. heinäkuuta 1992 Blaine, Minnesota, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija. Hän edustaa NHL-seura Arizona Coyotesia. Florida Panthers varasi Bjugstadin 19. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2010.
Vuokatin Veto
right|thumb|200px|Vuokatin Vedon vaihtoehtoinen logo. Vuokatin Veto on sotkamolainen pesäpalloseura, joka on perustettu vuonna 1946. Naisten joukkue pelasi kaudet 2013-2014 Superpesiksessä, mutta luopui Superpesispaikasta kauden 2014 jälkeen seurassa kesällä 2014 ilmenneiden kavallusten myötä. Yhdistysrekisteriin seura on liittynyt vuonna 1950. Aluksi seura toimi yleisseurana ja sen lajeina olivat maastojuoksu, pujottelu, voimistelu, hiihto ja suunnistus. Pesäpallo ja yleisurheilu tulivat lajivalikoimaan 1970-luvulla. Nykyisin seura on keskittynyt pesäpalloon. Tunnettuja Vuokatin Vedon riveissä pelanneita pelaajia ovat Jarmo Heikkinen, Mikko Huotari, Jimi Heikkinen.
Nick Bjugstad
Ura
Bjugstad pelasi kaudet 2010–2013 NCAA-yliopistosarjaa Minnesotan yliopiston joukkueessa. Kolmannen yliopistovuotensa jälkeen, huhtikuussa 2013, hän teki sopimuksen NHL-seura Florida Panthersin kanssa. Vuoden 2014 viimeisenä päivänä hän teki joukkueen kanssa kauden 2020-2021 loppuun asti ulottuvan jatkosopimuksen. Helmikuussa 2019 Bjugstad kaupattiin Pittsburgh Penguinsiin. Syyskuussa 2020 Penguins kauppasi Bjugstadin Minnesota Wildiin vaihdossa ehdolliseen varausvuoroon vuoden 2021 varaustilaisuudessa. Heinäkuussa 2021 Bjugstad teki Wildin kanssa yksivuotisen ja 900 000 dollarin arvoisen jatkosopimuksen. Maaliskuussa 2023 Arizona Coyotes kauppasi Bjugstadin Edmonton Oilersiin vaihdossa kolmannen kierroksen varausvuoroon vuoden 2023 varaustilaisuudessa ja Michael Kesselringiin. Heinäkuussa 2023 Bjugstad teki vapaana agenttina Coyotesin kanssa kaksivuotisen ja yhteensä 4,2 miljoonan dollarin arvoisen jatkosopimuksen.
Vuokatin Veto
Seuran perustaminen ja toiminnan alkuvaiheet
Voimistelu- ja Urheiluseura Vuokatin Veto ry on perustettu 30. heinäkuuta 1947. Perustajajäseninä olivat Kalevi Konka, Eino Hiltunen, Sipo Häyrynen, Jaakko Korhonen, Olavi Meriläinen, Osmo Lukkari ja Veikko Kilpeläinen. Seuran toiminnan alkuvaiheissa lajeina olivat maastojuoksu, pujottelu, voimistelu, hiihto ja suunnistus. Seura on nimetty yhdistysrekisteriin vuonna 1950. Naisjaosto on perustettu 12. tammikuuta 1949.
Pesäpallo ja Yleisurheilu tulivat mukaan seuran toimintaan 1970-luvulla. Alppijaosto perustettiin vuonna 1981. Seuralla on ollut miesten pesäpallon edustusjoukkue joka on pelannut maakuntasarjassa vuosina 1978, 1980-1981, 1998-2003 ja 2010-2012 ja Suomensarjassa 2004-2006 sekä 2011. Yleisurheilutoiminta seurassa keskitty 1970- ja 1980-luvulle.
Vuokatin Vedon kotikenttä
Vuokatin Veto pelaa naisten Superpesiksen kotiottelunsa Sotkamon keskustassa, Sapsojärven rannalla sijaitsevalla Hiukan pesäpallostadionilla. Stadionin katsojakapasiteetti on 4500 katsojaa.
Aiheesta muualla
Seuran kotisivut
Pogradecin piirikunta
Pogradecin piirikunta oli yksi Albanian 36:sta piirikunnasta vuoteen 2000 saakka, jolloin se lakkautettiin. Se kuului Korçën prefektuuriin, joka vastaa nykyistä Korçën maakuntaa. Piirikunnan pinta-ala oli 725 neliökilometriä ja vuoden 2001 väestönlaskennassa siellä oli 70 900 asukasta.
Guerino Vanoli Basket
Guerino Vanoli Basket on italialainen koripalloseura Cremonan kaupungista.
Seura voitti Italian cup-mestaruuden vuonna 2019.
Phleng Sanrasoen Phra Barami
Phleng Sanrasoen Phra Barami (”Sanrasoen Phra Baramin laulu”, เพลงสรรเสริญพระบารมี) on Thaimaan kuningashymni. Laulu sävellettiin alun perin Siamin kuninkaan Chulalongkornin Singaporeen tekemän matkan johdosta vuonna 1871. Laulun sävelsi Pjotr Shurovsky (1850-1908). Laulun sanoitti prinssi Narisasa Nuvadtivongs (1863-1947), jonka kutsumanimi ”Sanrasoen Phra Barami” esiintyy myös laulun nimessä. Vuoden 1913 tienoilla kuningas Rama VI (Vajiravudh) uudisti tekstiä. Vuoteen 1939 Phleng Sansoen Phra Barami oli Thaimaan kansallislaulu, tuolloin sen tilalle valittiin Phleng Chat. Kuningashymnillä on kuitenkin edelleenkin virallinen asema, ja se soitetaan maan yleisradiossa aamuin illoin sekä elokuvateattereissa ennen esitystä. Samoin sitä käytetään luonnollisesti kuninkaallisissa seremonioissa.
Cecil Bødker
Cecil Bødker (27. maaliskuuta 1927 – 19. huhtikuuta 2020) oli tanskalainen kirjailija. Hänelle myönnettiin vuonna 1976 lastenkirjallisuuden Hans Christian Andersen -palkinto.
Bødkerin tuotantoa on myös suomennettu. Siihen kuuluu lastenkirjojen ohella muun muassa runoja. Hän voitti vuonna 1998 Tanskan akatemian Suuren palkinnon. Vuonna 2006 Bødkerin kirja Karkuri ja musta ratsu otettiin mukaan Tanskan kulttuurikaanonin lastenkulttuurivalikoimaan.
Pilvikirsikka
Pilvikirsikka (Prunus pensylvanica) on Pohjois-Amerikan pohjoisosista ja vuoristoalueilta kotoisin oleva kesävihanta, yksikotinen pensas tai pieni puu, joka kuuluu Prunus-sukuun ja ruusukasvien heimoon.
Ulkonäkö ja koko
thumb|left|160px|Kukkiva pilvikirsikka. Pilvikirsikka on juurivesallinen, oraton pensas tai pieni puu, joka kasvaa 5–15 metriä korkeaksi ja rinnankorkeusläpimitaltaan 10–50 senttimetriä paksuksi. Pohjois-Amerikan länsiosissa se jää yleensä matalaksi ja pensasmaiseksi, kun taas Appalakkien länsirinteiltä on löydetty jopa 30 metrin korkuisia yksilöitä.
Pilvikirsikalla on matalat juuret, suora runko, kapean pyöreä latvus ja yläviistot haarat, jotka alkavat iän myötä siirottaa. Runkoa ja oksia peittää punaruskea ja poikkijuovainen kuori ja nuori haararanka on kalju. Lehdet ovat varrella kierteisesti ja lehtiruodit ovat 1–3 senttimetrin pituiset ja nystyiset. Lehtilapa on 8–12 senttimetriä pitkä, puikea, tyvestä leveäsuippuinen, kärjestä pitkäsuippuinen ja sahalaitainen. Se on yleensä molemmin puolin kalju mutta joskus alta suonihangoista karvainen.
Pilvikirsikka kukkii maalis–heinäkuussa heti lehtien puhjettua ja kantaa hedelmää heinä–syyskuussa. Kukinto on 4–5-kukkainen sarja. Yksittäiset kukat ovat säteittäisiä ja maljakehäisiä ja niissä on 1–1,5 senttimetrin pituinen kukkaperä. Verhiö on jakautunut 5 tylppään liuskaan ja teriössä on 5 valkoista, 6 millimetrin pituista terälehteä. Kukat ovat kaksineuvoisia ja niissä on paljon heteitä mutta vain yksi emi. Hedelmä on punainen, kitkerä, 1-siemeninen luumarja, jonka läpimitta on 4–8 millimetriä. Siemen on paksukuorinen ja halkaisijaltaan 4–6 millimetriä.
Levinneisyys
thumb|160px|Pilvikirsikan kuori on tumman punaruskeaa. Pilvikirsikkaa tavataan laajalla alueella Pohjois-Amerikan hemiboreaalisella vyöhykkeellä. Kanadassa sen levinneisyysalue ulottuu Newfoundlandista ja Etelä-Labradorista Brittiläiseen Kolumbiaan ja Luoteisterritorioiden eteläreunalle. Yhdysvalloissa se on yleinen Uudessa Englannissa ja Isojenjärvien ympäristössä. Etelämpänä se menestyy vain vuoristoalueilla: Black Hillsissä Etelä-Dakotassa, Kalliovuorilla Coloradoon asti ja Appalakeilla Georgiaan ja Tennesseehen asti.
Jason Zucker
Jason Zucker (s. 16. tammikuuta 1992 Newport Beach, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, joka pelaa laitahyökkääjänä Arizona Coyotesissa.
Minnesota Wild varasi Zuckerin toisella kierroksella 59. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2010. Zuckerin vahvuudet ovat monipuolisuudessa. Hän pitää esikuvanaan Zach Parisea.
Pilvikirsikka
Elinympäristö
Pilvikirsikka on sekä kuivaan että kosteaan maaperään sopeutunut, lyhytikäinen pioneeripuu, joka valtaa nopeasti metsäpalojen tuhoamia alueita. Sitä tavataan keskiravinteisissa metsissä, metsänreunuksissa, hakkuu- ja kuloaloilla sekä tienvarsilla.
Käyttö
Pilvikirsikan metsätaloudellinen arvo on vähäinen, sillä sen puuaines on kevyttä, huokoista ja lujuusominaisuuksiltaan heikkoa. Se on kuitenkin tärkeä ravinnonlähde villieläimille: hirvieläimet, lumikenkäjänikset, pumpulihäntäkaniinit ja puupiikkisiat käyttävät talviravintonaan sen kuorta ja lehtiä ja monet lintu- ja nisäkäslajit syövät sen marjoja.
Jason Zucker
Seuraura
Zucker aloitti jääkiekon kolmivuotiaana pelaamalla rullaluistinhockeya kotikaupungissaan Las Vegasissa, Nevadassa. 10-vuotiaana hän muutti Los Angelesiin kehittyäkseen Los Angeles Hockey Clubissa kahden vuoden ajan. Zucker palasi kotiin vuonna 2006 pelaamaan Las Vegas Outlawsin AAA-joukkueessa.
WHL-joukkue Seattle Thunderbirds varasi Zuckerin neljännellä kierroksella 84. pelaajana kesällä 2007. Hän ei kuitenkaan siirtynyt joukkueeseen, vaan pelasi kauden 2007–2008 Midgetin Detroit Compuwaressa. Hän oli tehoilla 46+56=102 joukkueen paras pistemies sekä paras maalintekijä. Zucker pelasi kaudella 2008–2009 Yhdysvaltain alle 18- ja 17-vuotiaiden maajoukkueissa. Kaudella 2009–2010 hän pelasi Yhdysvaltain alle 18-vuotiaiden maajoukkueessa ja teki USNTDP:ssä tehot 29+24=53 voittaen USDP:n maalipörssin 29 osumalla.
NHL-ura
Maaliskuussa 2012, kahden yliopistokauden jälkeen, Zucker teki kolmivuotisen tulokassopimuksen Minnesota Wildin kanssa. Hän teki NHL-debyyttinsä 29. maaliskuuta, jolloin Wild kohtasi voitokkaassa kotiottelussa Florida Panthersin, ja pelasi kauden 2011–2012 lopulla yhteensä kuusi runkosarjaottelua tehoin 0+2=2. Kaudella 2012–2013 Zucker pelasi 20 NHL-ottelua tehopistein 4+1=5 ja 55 farmiliiga Houston Aerosin ottelua. Kaudella 2013–2014 hän pelasi 21 NHL-ottelua ja edusti 22 ottelussa AHL:n Iowa Wildia. Helmikuussa 2020 Zucker siirtyi Pittsburgh Penguinsiin vaihdossa Alex Galchenyukiin, ensimmäisen kierroksen varausvuoroon ja Calen Addisoniin.
Heinäkuussa 2023 Zucker teki vapaana agenttina Arizona Coyotesin kanssa yksivuotisen ja 5,3 miljoonan dollarin arvoisen sopimuksen.
Maajoukkueura
Zucker oli voittamassa alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruutta vuonna 2010 ja vuonna 2011 hän voitti pronssia. Hän pelasi myös vuoden 2012 nuorten maailmanmestaruuskilpailuissa, joissa toimi Yhdysvaltain joukkueen kapteenina.
Zucker pelasi kahdesti alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 2009 ja 2010 ja voitti kummallakin kerralla kultaa. Jälkimmäisessä turnauksessa hän toimi Yhdysvaltain varakapteenina.
Muuta
Zuckerin veljet Adam Zucker ja Evan Zucker pelaavat myös jääkiekkoa.
Indikaattorifunktio
pienoiskuva|Esimerkki kolmiulotteisen indikaattorifunktion [[Kuvaaja (matematiikka)|kuvaajasta. Nelikulmainen punainen pohja-alue kuvaa perusjoukkoa A ja korotettu vihreä alue joukkoa B. Pisteen väri (tai korkeus) kuvassa kertoo, mikä on sitä vastaava indikaattorifunktion arvo: punaisella alueella 0 ja vihreällä (korotetulla) alueella 1.]] Olkoon A joukko ja B \subset A. Indikaattorifunktio, matematiikassa lyhyemmin indikaattori, on kuvaus, jota merkitään yleensä 1_B tai I_B, ja jonka arvo pisteellä a \in A on
Indikaattorifunktiota kutsutaan joskus karakteristiseksi funktioksi. Tällöin sille tavataan käyttää merkintää \chi_B. Käyttö on kuitenkin vähenemässä, sillä symboli on varattu todennäköisyyslaskennassa muuhun käyttöön.
Indikaattorifunktion ominaisuuksia
Olkoon A joukko, ja. Tällöin
Skotlannin ylämaa
pienoiskuva|Ylämaa (Highlands) ja Alamaa (Lowlands) Skotlannin kartalla Skotlannin ylämaa eli Ylämaa on historiallinen alue Skotlannissa. Monet Skotlannin symbolit, kuten klaanit, tartaanikankaat, säkkipillit ja viski, liitetään erityisesti Ylämaahan. Myös gaelin kielellä on eniten puhujia Ylämaan alueella ja elinvoimaisin se on läntisillä saarilla. Alueen erottaa keskisestä Skotlannista Ylämaan rajasiirroslinja.
Ylämaan ja saarten asukasluku on 373 000. Ne ovat Britannian harvimmin asutettu alue. Väestötiheys on yhdeksän asukasta/km².
Hallinnollisesti Ylämaa muodostuu Ylämaan hallintoalueesta sekä osista Aberdeenshiren, Angusin, Argyll ja Buten, Morayn, Perth ja Kinrossin, Pohjois-Ayrshiren ja Stirlingin hallintoalueita.
Maantiede
Ylämaan halkaisee kahteen selkeästi erottuvaan osaan suuri siirroslaakso Glen More : etelämpänä ovat Grampianvuoret, joilla sijaitsee myös Britannian korkein vuori, Ben Nevis (1343 metriä); pohjoispuolella ovat luoteinen Ylämaa. Laaksossa sijaitsee neljä järveä: Loch Linnhe (joka on suoraan mereen yhdistyvä järvi, ), Loch Lochy, Loch Oich sekä suurin järvistä, erityisen tunnetuksi tarunomaisesta hirviöstään tullut Loch Ness, joka on 37 kilometriä pitkä ja paikoin 230 metriä syvä. Kaikkia järviä yhdistää toisiinsa sekä mereen Kaledonian kanava, 96 kilometrin mittainen vesireitti, josta vain 37 kilometriä on ihmisen muokkaamaa. Kanavan keskimääräinen 5,5 metrin syvyys on tosin aivan liian pieni nykyisille rahtialuksille, eikä kanavasta ole enää hyötyä kuin huviveneilijöille.
Ylämaahan lasketaan usein myös Skotlannin saaristot: Hebridit länsirannikolla, Orkneysaaret pohjoisrannikolla ja Shetlandinsaaret kauempana pohjoisella Atlantilla. Rannikot ovat erittäin rikkonaisia ja lukemattomien erikokoisten saarten täplittämiä lännessä, mutta melko eheitä idässä.
Suurin osa Ylämaan järvistä (loch) on kapeisiin vuoristolaaksoihin (glen) muodostuneita pitkänomaisia ja usein melko syviä järviä. Monin paikoin ne yhdistyvät syvälle sisämaahan työntyviin vuonoihin (firth) vain lyhyen joen tai kapean salmen välityksellä.
Ylämaa kuuluu Britannian runsassateisimpiin alueisiin.
Tärkeimmät kaupungit
Kaledonian kanavan koillispäässä, Loch Nessistä laskevan Nessjoen suulla, sijaitsee "Ylämaan pääkaupungiksi" kutsuttu Inverness (60 000 as.). Kanavan lounaispäässä, Ben Nevis -vuoren juurella sijaitsee Fort William (11 000 as.).
pienoiskuva|vasen|Näkymä Invernessistä pienoiskuva|700px|center|Ylämaan maisemaa
Luonto
Ylämaan luonnonmaisemaa luonnehtivat nummet, metsämaat sekä kallioiset vuoret ja rannikot.
Nummet
pienoiskuva|[[Kanerva (Calluna vulgaris), yleinen näky Ylämaan nummilla.]] Suurin osa Ylämaasta on kanervikkoa kasvavaa nummea. Myös ohdake, Stewartien klaanin entinen tunnus ja nykyinen Skotlannin kansalliskasvi, kasvaa nummilla. Nummien linnustoon kuuluu muun muassa nummiriekko (Lagopus lagopus scoticus), pohjoismaisen riekon (Lagopus l. lagopus) paikallinen alalaji sekä petolinnuista maakotka (Aquila chrysaetos) ja muuttohaukka (Falco peregrinus), jotka ovat varsin harvinaisia muualla Isossa-Britanniassa. Nummien autiuden vuoksi myös saksanhirville (Cervus elaphus) ja metsäkauriille (Capreolus capreolus) riittää hyvin tilaa vaellella.
Metsät
Vain noin 15 prosenttia Skotlannin pinta-alasta on metsää, mikä on silti huomattavasti enemmän kuin muualla Isossa-Britanniassa. Ylämaan vanhoja metsiä kutsutaan nimellä Caledonian Forest. Metsät ovat Ylämaalla pääosin mänty-, kuusi- ja lehtikuusivaltaisia havumetsiä, joissa viihtyvät muun muassa skotlanninkäpylinnut (Loxia scotica), näädät (Martes martes) ja villikissat (Felis silvestris).
Rannikot
pienoiskuva|Myrskylintu Useimmat merilinnut viettävät päivät merellä ravintoa hankkien ja käyvät pesillään vain öisin, joten Ylämaan kallioiset rannikot lukemattomine koloine ja halkeamineen tarjoavat loistavan kodin monille suurissa kolonioissa eläville merilintulajeille. Erityisesti Orkney- ja Shetlanninsaaret ovat lintuharrastajien paratiiseja. Ylämaan rannikoilla tavattavia lajeja ovat muun muassa lunni (Fratercula arctica), riskilä (Cepphus grylle), ruokki (Alca torada), pikkuliitäjä (Puffinus puffinus), merikeiju (Hydrobates pelagicus), myrskykeiju (Oceanodroma leucorhoa), myrskylintu (Fulmarus glacialis), merimetso (Phalacrocorax carbo) sekä toisia merilintuja kiusaava isokihu (Stercorarius skua). Ylämaan rannikoilla voi nähdä myös hylkeitä ja delfiinejä, joskus jopa valaita.
Talous
Ylämaan tärkeimpiä elinkeinoja ovat öljyteollisuus ja turismi. Öljyteollisuus on tuonut vaurautta erityisesti Orkney- ja Shetlanninsaarille. Monet Skotlannin matkailuvalteista sijaitsevat juuri Ylämaalla. Myös patikointi on ollut siellä suosittua 1800-luvulta.
Myös perinteiset elinkeinot ovat yhä tärkeitä. Lampaita on kasvatettu Skotlannissa 1700-luvulta ja lampaanvillasta tehdään alkuperäiset, maailmankuulut tartaanikankaat. Myös pitkäkarvainen ja -sarvinen ylämaankarja (Highland cattle) on tärkeä karjaeläin. Lisäksi Shetlanninsaaret ovat kuuluja poneistaan. pienoiskuva|Ylämaankarja
Kalastusta harjoitetaan koko Skotlannin rannikoilla. Skotlannissa kalansaaliit käsittävät muun muassa silliä, koljaa, taskurapuja ja hummereita.
Viskin valmistus on erittäin merkittävä tulonlähde ylämaalaisille. Tämä alun perin luultavasti Irlannista saapunut taito on nykyään tehnyt Skotlannista maailman johtavan viskimaan ja viskistä maan kansallisjuoman. Tiheimmässä viskitislaamoja on Speyjoen ympäristössä (Speyside)
Kulttuuri
Ylämaan kulttuuri poikkeaa paljolti Alamaasta. Olennaisin ero on, että Ylämaa tukeutuu enemmän kelttiläiseen kulttuuriin Alamaan ollessa enemmän englantilaisia. Erinomaisen kuvan Ylämaan kulttuurista saa Ylämaan kisoissa (Highland games), jokakesäisissä kansallisurheilutapahtumissa, joissa harjoitetaan perinteisiä skottilaisia kilpailulajeja ja joista lähes joka paikkakunnalla on omat versionsa.
Historia
pienoiskuva|Kuningatar [[Maria Stuart]]
Ensimmäiset ihmiset saapuivat Ylämaalle yli 8 000 vuotta sitten. Monet Skotlannin arkeologisista löytöpaikoista sijaitsevat Ylämaalla, esimerkiksi Callanishin kivikehä Leodhàsilla Ulko-Hebrideillä sekä Skara Braen myöhäiskivikautinen kylä Orkneysaarilla. Rousayn saarta Orkneysaarilla kutsutaan ”pohjoisen Egyptiksi” löytöpaikkojen runsauden vuoksi.
Skotlannin klaanijärjestelmä käytti aikoinaan suurta vaikutusvaltaa Ylämaalla. Stuartien suku (alun perin Stewartin klaani) oli Skotlannin hallitsijasuku vuosina 1371–1707, vuonna 1603 muodostetun personaaliunionin jälkeen he nousivat myös Englannin ja Irlannin valtaistuimelle. Legendaarisin Stuart-hallitsijoista oli Maria Stuart, jotka kutsutaan Skotlannissa usein nimellä Mary, Queen of Scots.
Suuria alueita autioitui 1700-luvun lopulla ja 1800-luvun alussa niin sanotuissa ”Ylämaan puhdistuksissa”. Vuoden 1745–1746 jakobiittikapinan jälkeen Ylämaan yhteiskunta muuttui klaanijärjestelmän menettäessä valtansa, ja monet suurmaanomistajat havaitsivat lampaiden kasvattamisen tuottoisammaksi, kuin lukuisien vuokralaisten pitämisen. Näin ihmiset saivat tehdä tilaa lampaille ja kymmeniätuhansia ylämaalaisia muutti Pohjois-Amerikkaan, Australiaan ja Uuteen-Seelantiin.
pienoiskuva|vasen|[[Loch Shiel]]
Rosersbergin linna
thumb|300px|Rosersbergin linnan päärakennus
Rosersbergin linna sijaitsee Rosersbergin taajaman ulkopuolella Sigtunan kunnassa Ruotsissa. Gabriel Bengtsson Oxenstiernan rakennutti renessanssityylisen rakennuksen vuosina 1634-1638. Hänen poikansa Bengt Gabrielsson Oxenstierna ja arkkitehti Nicodemus Tessin nuorempi muuttivat rakennuksen tyylin ranskalais-italialaiseksi barokkiklassisismiksi.
Vuonna 1762 linnasta tuli Ruotsin valtion omaisuutta ja siitä lähtien se on toiminut kuninkaallisena linnana. Ensimmäisenä sitä asutti Kustaa III:n nuorempi veli, herttua Kaarle, joka modernisoi linnan tyylin kustavilaiseksi arkkitehti Jean Erik Rehnin johdolla. 1770-luvulla linnaa myös laajennettiin.
Viimeiset Rosersbergin linnaa asuttaneet kuninkaalliset olivat ensimmäiset Bernadotten suvun edustajat, kuningas Kaarle XIV Juhana sekä hänen vaimonsa, kuningatar Desideria.
Rosendalin linnan tavoin myös Rosersbergin sisustus sekä ulkonäkö on säilynyt lähes koskemattomana nykypäiviin asti. Barokkipuutarhasta ei ole enää paljoakaan jäljellä, vaan nykyinen puisto edustaa 1700-luvulla suosittua englantilaista tyyliä.
Glenn McMillan
Glenn Aguiar McMillan (s. 5. lokakuuta 1984, São João da Boa Vista, São Paulo, Brasilia) on brasilialais-australialainen näyttelijä, joka tunnetaan parhaiten roolistaan Dustin Brooksina televisiosarjassa Power Rangers: Ninja Storm.
Elämäkerta
McMillan syntyi Brasiliassa australialaiselle Peter McMillanille ja brasilialaiselle Heloisa Aguiarille. Hänen isänsä tuli alun perin Brasiliaan vaihto-oppilaana opiskellessaan lääketiedettä, jossa hän tapasi tulevan vaimonsa. Peter McMillan jäi lopulta asumaan pieneen kylään, jossa hän työskenteli terästehtaalla. Glenn McMillanin lisäksi perheeseen kuuluu hänen kaksi siskoa Gabriela ja Christiane. Perhe muutti myöhemmin hänen isänsä kotimaahan Australiaan, Adelaideen pojan ollessa viisivuotias.
Kouluiässä McMillan kiinnostui erityisesti musiikista ja myöhemmin otti myös näytelmä opintoja. Sittemmin 15-vuotiaasta lähtien hän siirtyi teatterin parista televisioon näyteltyään elokuvassa Sally Marshall Is Not an Alien ja televisiosarjassa Chuck Finn. Myöhemmin vuonna 2003 McMillon tuli tunnetuksi maailmalla näyteltyään keltaista Tuuli Rangeria televisiosarjassa Power Rangers: Ninja Storm.
Kaarlo Sarkia
Kaarlo (Kalle) Sarkia (alkuperäiseltä nimeltään Kaarlo Teodor Sulin) (11. toukokuuta 1902 Kiikka – 16. marraskuuta 1945 Sysmä) oli suomalainen romanttisen tyylin runoilija ja esteetikko. Hän oli myös ranskalaisen runouden suomentaja. Hänestä on käytetty myös nimitystä ”suomalainen Apollo”.
Tausta
Sarkia syntyi aviottomana piian lapsena vuonna 1902. Hänen äitinsä oli Aleksandra (Sandra) Maria Sulin (1874–20.2.1916), joka kuoli pojan ollessa vajaa 14-vuotias, ja poika joutui kummitätinsä Hilda Runnin kasvatiksi. Isä oli puuseppä Malakias Korkki, jonka suku oli kotoisin Houhajärven Kuukan talosta. Sarkian biologinen isä oli lähes täysin varmasti Tyrväältä ollut kirvesmies Heikki Laaksonen.
Sarkia asui äitinsä kanssa tämän palveluspaikassa Aadolfilla (Aadolfi Mäkelä), mutta tämän kuoltua joulukuussa 1914, he muuttivat äidin vanhempien kotitaloon Kaarlon isoäidin Emman (Lindroos) ja isoisän Pauli Sulinin (myöh. Pajunen) eli ”Vahalan vaarin” luokse. Äidin terveys heikkeni, ja vastuun otti Hilda Runni. Siirryttyään oppikouluun Kaarlo asui kauppias Lehtosen perheessä ja auttoi apteekkari Bäckmanin poikia läksyissä. Bäckmanin perheestä tuli tärkeä hänen myöhemmälle elämälleen, sillä hän oppi perheen sveitsiläissyntyiseltä äidiltä ranskaa ja saksaa. Sarkia koki silminnäkijänä paikkakunnan sekasortoisen ajan Suomen sisällissodassa 1918, mistä hän sai epäpoliittisen ja pasifistisen vakaumuksensa, jonka hän säilytti koko elämänsä ajan.
Tuberkuloosi
Monet suomalaiset sairastivat 1900-luvun alkupuolella erilaisia tuberkuloosin muotoja, ja yksi heistä oli Sarkian runoilijatoveri Uuno Kailas. Myös Sarkia sairastui keuhkotuberkuloosiin. Jo nuorena tauti oli oireillut lievänä kaularauhastuberkuloosina, mutta iän myötä tauti eteni keuhkoihin ja muualle ruumiiseen. Nuoren miehen mieleen vaikuttivat myös kokemukset oman fyysisen minän heikkoudesta ja ruumiista kasvavasta sairaudesta. Tästä olivat seurauksena ajoittaiset masennukset. Sarkia käsittelikin runoissaan elämän peruskysymyksiä, kuten kuolemaa ja ihmisen kärsimystä.
Kirjallisuustutkija Panu Rajala toteaa esitelmässään, että vaikka keuhkotauti varjosti Sarkian koko elämää, eivät parantoloissa vietetyt ajat olleet runoilijalle vastenmielisiä, sillä eniten luomistyössään Sarkia kaipasi rauhaa, vapautta ja arjen huolenpitoa. Kaikkea näitä hän olisi saanut osakseen parantoloissa. Rajalan mukaan potilas näyttää suorastaan paenneen sairauteensa, jotta välttäisi arkeen ja työhön liittyvät ponnistelut. Hiisku kertoo kuitenkin Sarkia-elämäkerrassaan, että parantolailmapiiri tiukkoine sääntöineen ahdisti Sarkiaa, hän ei osallistunut potilaiden viihdeiltoihin ja hälinä häiritsi häntä. Niinpä toisella parantolamatkallaan 1935 koetut sopeutumisongelmat saivat hänet pakenemaan kesken hoidon. .
Sarkialla oli hyvät mahdollisuudet saada hoitoa sairauteensa, sillä häntä hoidettiin WSOY:n antaman stipendin turvin.
Homoseksuaalisuus
1900-luvun alkupuolella homoseksuaalisuus oli vahva tabu. Se oli myös vankeudella rangaistava rikos. Asiasta joko vaiettiin tai siitä puhuttiin kiertoilmaisuin. Aikalaiset ja myöhemminkin kirjoittaneet ovat olleet hienotunteisia Sarkialle ja käsitelleet hänen homoseksuaalisuuttaan kierrellen. Tietenkään Sarkia itse ei juuri missään vaiheessa ilmaissut viehtymyksiään.
Esitelmässään filosofian tohtori Panu Rajala toteaa Sarkian homoseksuaalisuudesta seuraavaa:.
Artikkelissaan Rajala tuo esille ainakin kolme vakavampaa Sarkian suhdetta, jotka olisivat voineet olla seksuaalisia. Tunnetuin lienee suhde Uuno Kailaaseen. Siitä on niukalti tietoja myös Kailaan papereissa. Toisaalta matkat ulkomaille saattoivat antaa Sarkialle mahdollisuuden eroottisiin suhteisiin ilman paljastumista.
Runous
Kaarlo Sarkia julkaisi elinaikanaan vain neljä erillistä runokokoelmaa, jotka vielä vuonna 1944 julkaistiin koottuina runoina. Omien runojensa ohella hän ehti kääntää runsaasti, etenkin ranskalaista ja italiankielistä runoutta. Hänen runoherkissä käsissään kääntyivät esimerkiksi François Villon, Pierre de Ronsard, André Chénier, Giacomo Leopardi, Victor Hugo, Charles Leconte de Lisle, Charles Baudelaire, Giosuè Carducci, Sully Prudhomme, José María de Heredia, Giovanni Pascoli, Émile Verhaeren, Jean Moréas, Gabriele D'Annunzio, Paul Fort, kreivitär Anna de Noailles, Arthur Rimbaud.
Sarkialla on sanottu olleen suomenkielisistä runoilijoista täydellisimmän kielentajun. Hän saattoi luoda harmonisen tunnelman vain sanojen asun, merkityksen ja runosäkeiden poljennon avulla. Sarkian sanotaankin lausahtaneen ”Minun suurin onneni on se, että saan runoilla suomeksi.”
Kaarlo Sarkia imi voimakkaasti vaikutteita muun muassa nuoruuden asuinpaikkakunnastaan. Vielä aikuisenakin Sarkia saattoi pohtia vaikutuksia näkemyksiinsä: ”…näkemyksen laajuus ja suuripiirteisyys - runoilun kannalta välttämättömiä seikkoja - puuttuvat minulta. Tunnen ahtaitten rajojen puristavan itseäni, en uskalla, en jaksa lähteä lentoon. Pieni elämä, pienet itsekkäät tunteet ja tunnelmat ovat minun piiriini kuuluvaa hyvää.” Runoilijaksi heittäytyminen ei aina ollut helppoa. Taloudelliset vaikeudet ja velkojen maksu vaivasivat. Nuorella ja komealla Sarkialla oli taipumus elää suurellisesti ja näyttävästi. Hän oli aikansa dandy, sillä hänen kirjeissään ja joskus tuotannossaan tulee esiin narsistisia piirteitä.
Monet hänen runoistaan alkavat reaalisen todellisuuden tasolta, mutta kiihtyvät hurmioituneisiin näkyihin. uninäkyjään hän kuvaa rohkeasti ja värikkäästi, vaikka niissä tulee esille myös hänen ajatustensa eroottisia puolia. Arkitodellisuuden ja unelmien ristiriita on hänen runojensa perusaiheita. Kolmantena puolena niihin liittyy kuoleman väistämättömyys.
Suomentajana Sarkia oli menestyksekäs, ja eritoten hänen vuonna 1934 julkaistu käännöksensä Arthur Rimbaud’n runosta Le Bateau Ivre eli ”Humaltunut venhe” saavutti jakamattoman tunnustuksen ja suuren suosion. Teoksen ovat kääntäneet myös Tuomas Anhava nimellä ”Juopunut pursi” sekä Einari Aaltonen nimellä ”Känninen paatti”. Kuitenkin Sarkia saavutti runon oikean rytmin, saman jolla vene heilahtelee aalloilla kuin juopunut ikään.
Sarkia sai runouteensa paljon vaikutteita käännöstyöstään, joka oli hyvin monipuolista, mutta myös matkat ulkomaille olivat hänen ohjelmassaan jo varhain. Panu Rajala toteaakin esitelmässään :
Kääntäjänä hän tutustui Leconte de Lislen runouteen, ja tällä oli suuri vaikutus hänen kahteen viimeiseen kokoelmaansa, kuten hän itsekin jossakin totesi.
Sarkia oli tunnustettu ja arvostettu lyyrikko jo elinaikanaan. Hän oli aikansa runoilijoista selvimmin romanttinen ja eroottinen näkijä. Vuosisadan loppu koki eräänlaisen Sarkia-renessanssin, sillä esimerkiksi Erik Bergman, Kaj Chydenius, Petri Laaksonen ja monet muutkin sävelsivät hänen kirjoittamiaan runoja.
Suhtautuminen politiikkaan
Pasifismistaan huolimatta Sarkia ei ollut kiinnostunut politiikasta. Runoissa hän ei ota kantaa ajan tapahtumiin, ei lukenut lehtiä ja väheksyi vuonna 1930 erään Saksassa parhaillaan oleskelleen tuttavansa kiinnostusta esimerkiksi talonpoikaismarssiin:
Hänen mielipiteensä kuitenkin kallistuivat vasemmistoon, ja samalla siihen liittyi vahva isänmaallisuus. Hän ei hyväksynyt AKS:ää vaan sen sijaan luki innostuneena Pentti Haanpään novellikokoelmaa Kenttä ja kasarmi.
Sarkian muistaminen
Sarkian synnyinpitäjässä Kiikassa (nykyisin Sastamalan kaupungin osa) on useita Sarkian muistokohteita. Lapsuudenkodin paikalla toimii Sarkia-museo ja lähellä olevan synnyinkodin paikalla on Sarkian patsas. Patsaassa on nelitahoisen jalustan päällä runoilijan pään näköispatsas. Sen on veistänyt Kauko Räike vuonna 1959. Patsas paljastettiin 17.7.1960. Paljastuspuheen piti opetusministeri Heikki Hosia. Samalla paikalla on myös syntymäkodin merkkiviiri.
Kiikan entisen kansakoulun seinässä on reliefi, joka kertoo Sarkian käyneen siellä koulua. Sarkian kummitädin ja kasvatusäidin Hilda Runnin hautamuistolaattaan on tehty marmorijalusta, jossa on teksti Kaarlo Sarkian kasvatusäiti.
Tyrvään yhteiskoulussa (nykyisin Vammalan lukio), josta Sarkia kirjoitti ylioppilaaksi, on koulun oppilaskunnan hankkima, vuonna 1948 paljastettu Essi Renvallin veistämä Sarkian rintakuva.
Sarkian muistoa vaalii vuonna 1952 perustettu Sarkia-seura. Alun perin sen ensisijainen tehtävä oli patsaan hankinta.
Espoon Vermonniityn asuinalueelta löytyy Kaarlo Sarkian katu. Samalla alueella on katuja omistettu myös muille 1930-luvun taiteilijoille Uuno Kailaalle ja Anna Sahlsténille.
Lygia Bojunga Nunes
thumb|180px|Lygia Bojunga Nunes televisio-ohjelmassa (2013). Lygia Bojunga Nunes (s. 26. elokuuta 1932 Pelotas) on brasilialainen lastenkirjailija.
Nunes siirtyi 8-vuotiaana Rio de Janeiroon ja työskenteli radiossa ja televisiossa ennen ensimmäisen lastenkirjansa julkaisua 1972.
Paula Fox
Paula Fox (22. huhtikuuta 1923 New York – 1. maaliskuuta 2017 New York) oli yhdysvaltalainen kirjailija.
Foxin ensimmäinen kirja ilmestyi 1966. Hän julkaisi useita lastenkirjoja, omaelämäkerrallisia romaaneja sekä muistelmateoksen. Hän voitti vuonna 1974 Newbery-mitalin lastenromaanillaan The Slave Dancer (suom. Orjalaivan vankina, WSOY 1980 ).
Foxille myönnettiin vuonna 1978 Hans Christian Andersen -palkinto.
Fox syntyi Elsie Foxin ja Paul Hervey Foxin lapseksi 1923. Hänet adoptoitiin, ja myös hänen vuonna 1943 syntynyt tyttärensä Linda adoptoitiin. Linda synnytti vuonna 1964 Courtney Loven, joten Paula Fox on muusikon biologinen isoäiti.
Pesäpallon maailmancup 2019
Pesäpallon maailmancup 2019 oli järjestyksessään kymmenes Pesäpallon maailmancup, joka järjestettiin Intian Punessa 26.–30. marraskuuta 2019. Turnaus pelattiin marraskuun lopussa, koska loppusyksystä on otolliset olosuhteet pesäpallon pelaamiselle.
Suositut pesäpallokentät sijaitsevat Punen keskustan lähellä, osa ainoastaan kävelymatkan päässä toisistaan. Lisäksi käytettävissä on vaihtoehtoinen alue 15 kilometrin päässä, jonka kentistä monet ovat tasaisia ja tilavia hiekkakenttiä. Osa kentistä on ruohokenttiä.
Taustaa
Pesäpalloa on pelattu Intiassa jo muutaman vuoden ajan. Tuhannet intialaiset ovat opetelleet pesäpallon perusteet internetin kautta.
Turnauksen vastuuhenkilö ja Intian pesäpalloliiton puheenjohtaja Chetan Pagawad toivoo, että Intia pystyisi haastamaan kaikki aiemmat mestaruuden voittaneen Suomen jokaisessa sarjassa.
Kisoihin osallistuivat ensikertalaisina Nepal miesten turnaukseen sekä Bangladesh jokaiseen turnaukseen. Näistä kahdesta Bangladesh järjesti sekajoukkuekilpailun alkulohkopeleissä jymy-yllätyksen voittamalla Suomen 12–10, aiheuttaen tälle ensimmäisen tappion Pesäpallon maailmancupissa. Bangladesh oli myös edennyt finaaliin sekä naisten että sekajoukkueiden turnauksissa.
Suomi voitti kaikkissa kolmessa turnauksessa kultaa, myös sekajoukkueiden turnauksessa, huolimatta lohkopeleissä tulleesta shokkitappiosta. Suomen ohella ainoastaan Bangladesh onnistui voittamaan kaikissa kolmessa turnauksessa mitalin (kaksi hopeaa ja yhden pronssin).
Alkulohko
* Intia ja Sveitsi olivat jo varmistuneet lohkon sijoille 2 ja 3, joten ottelu pelattiin suoraan välieränä
* Kyseessä on ensimmäinen Suomen tappio Pesäpallon maailmancupissa.
Lopputulokset
Miesten turnaus
Naisten turnaus
Sekajoukkueitten turnaus
Walter Moody
Walter Leroy Moody, Jr. (24. maaliskuuta 1935 – 19. huhtikuuta 2018) oli yhdysvaltalainen rikollinen, joka syyllistyi murhaan lähettämällä kirjepommin liittovaltion tuomari Robert Vancelle. Vancen lisäksi Moody murhasi myös asianajaja Robert E. Robinsonin.
.net
thumb|250px|.net logo .net on yksi alkuperäisistä ylätason verkkotunnuksista (.com, .edu, .gov, .mil, ja .org). .net on otettu englannin kielen sanasta network. Se oli alun perin tarkoitettu verkko- ja internet-palveluiden tarjoajille. Tunnus otettiin käyttöön 1985.
Luettelo Suomen virallisen singlelistan ykkösistä vuonna 2014
Tämä on luettelo Suomen virallisen singlelistan kärkipaikkaa hallussaan pitäneistä artisteista ja singleistä vuonna 2014.
Frans Toikkanen
Elämä
Frans Toikkanen syntyi 26. kesäkuuta vuonna 1926 Saarijärven Hoikankylällä. Hänen äitinsä Anna Toikkanen kuoli ennen kuin hän ehti täyttää vuoden, ja Fransin isä Urho Ahonen oli jättänyt Fransin äidin jo ennen pojan syntymää. Fransin äidin Annan sisarukset, Emma ja Otto Toikkanen viljelivät Mikkolan tilaa ja ottivat Fransin ottopojaksi.
Toikkanen pääsi 1958 Helsingin Kuvataideakatemiaan. Saarijärvelle hän palasi vaimon kera 1961. Aluksi Toikkanen toimi sekä pienviljelijänä että taiteilijana. Kahdeksan vuoden maanviljelyn jälkeen Toikkanen ”paketoi” peltonsa ja ryhtyi kokopäiväiseksi taiteilijaksi.
Taide
Puupiirrokset tekniikkana miellyttivät Toikkasta, sillä niillä painaminen on helppoa ja hän nautti puun käsittelystä.
Mezzotinto-grafiikkaa ei Toikkasen opiskeluaikaan opetettu taideakatemiassa. Hän kuitenkin vahingossa törmäsi tekniikassa käytettävään sauvarouhimeen, kysyi siitä opettajaltaan Tuulikki Pietilältä, joka opasti häntä alkuun. Mezzotintossa Toikkasta kiehtoi ainutlaatuinen syvän musta väri jonka samettimaisuutta ei muilla grafiikan tekniikoilla saa aikaan. Tekniikan suuritöisyyden hän myöntää kovaksi taiteilijalle. Pietilä olikin Toikkaselle mezzotinton tekoa opastaessaan laskenut, että jo pelkästään keskikokoisen laatan rouhiminen vie vähintään 80 tuntia. Toikkanen oli Saarijärvelle palattuaan tehnyt lähes yksinomaan puupiirroksia, kunnes pystyi 1970-taitteessa hankkimaan kotiinsa metalliprässin, joka mahdollisti aikaavievään ja työlääseen mezzotintotekniikkaan keskittymisen.
Veistosten teon Toikkanen aloitti 1960-luvulla. Veistotaide liittyi Toikkasesta tarvekalujen teon käsityöläisperinteeseen.