cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Inkeriläisten kansanmurha
Inkerinsuomalaisiin kohdistettu tuhoamisprosessi oli keskusjohdettua ja harkittua. Myös 1990-luvun venäläinen lainsäädäntö viittaa siihen kansanmurhana. Tuhonnan tavoitteena oli erityisesti miespuolisen väestön murhaaminen. Kymmenet tuhannet inkeriläiset kuolivat karkotusmatkoilla ja erikoissiirtoloissa.
Taustaa
Inkerinsuomalaiset olivat 1920-luvulla ja vielä 1930-luvun alussa itsenäisiä pienviljelijöitä, joilla oli verrattain korkea lukutaito. Uskonnoltaan he olivat pääasiassa luterilaisia. Inkeriläisten asuinalue, Inkerinmaa, sijaitsi Leningradin ympäristössä, ja inkeriläiset muodostivat 1930-luvulla alueen toiseksi suurimman etnisen ryhmän venäläisten jälkeen. Inkerin johtoasemiin nousi Suomen sisällissodan hävinneitä punapakolaisia. He ottivat alueen sivistyselämän johtajuuden, tekivät propagandaa maatalouden kollektivisoimiseksi ja ilmiantoivat pappeja. Lisäksi he auttoivat ihmisten vangitsemisessa sekä ahdistelivat inkerinsuomalaisia ja "kulakkeja". Terrorin kohteeksi inkeriläiset joutuivat vuodesta 1930 lähtien.
Itsenäisten maanviljelijöiden lisäksi kommunistinen hallinto hyökkäsi vanhaa sivistyneistöä sekä uskonnollista johtoa vastaan koko Neuvostoliitossa. Inkerin luterilaisia kirkon työntekijöitä vangittiin, lähetettiin pakkotyöhön, karkotettiin ja teloitettiin. Inkerin kirkot muutettiin klubeiksi, voimistelusaleiksi ja varastoiksi. Suomenkielinen opetus kiellettiin Inkerin kouluissa vuonna 1937. Suomalaiset kyläneuvostot, kulttuurilaitokset ja lehdet lakkautettiin. Inkerinsuomalaisia terrorisoitiin, ja heitä kohtaan käytettiin pakkokeinoja, joita nykyään kuvailtaisiin käsitteillä kansanmurha ja etninen puhdistus.
Vuonna 1926 inkeriläisten määräksi arvioitiin 115 000 ihmistä. Vuosina 1929–1931 heistä karkotettiin 18 000. Vuonna 1935 pakkosiirrettiin noin 7 000 henkeä ja vuosina 1935–1936 kaikkiaan 26 000–27 000 inkerinsuomalaista. Karkotetuista tuli käytännössä pakkosiirtolaisia ja pakkotyöläisiä ja heidän kuolleisuutensa oli korkea. Karkotukset toteutettiin kiireellä, ja kohteeksi joutuneiden ihmisten asuminen, työvälineet sekä elintarvike- ja terveydenhuolto olivat erittäin puutteellisia. Kaikkiaan vuosien 1929 ja 1938 välillä 60 000 inkeriläistä, eli puolet Inkerin väestöstä vangittiin ja karkotettiin pois kotiseudultaan.
Toisen maailmansodan aikana inkeriläiset pakkosiirrettiin etnisistä syistä pois kotiseudultaan ja sodan jälkeenkin heitä estettiin palaamasta kotiseudulleen vielä vuonna 1954. Siperiaan siirretyt inkeriläiset sijoitettiin vankileireille. Neuvostoliitto vaikeni inkeriläisistä ja heitä ei virallisesti ollut olemassa. Vasta Neuvostoliiton kaaduttua vuonna 1990 Venäjä pyrki parantamaan tilannetta uudella lainsäädännöllä.
Lepa Radić
Lepa Svetozara Radić (serbiaksi Лепа Светозара Радић, 19. joulukuuta 1925 Gašnica – 8. helmikuuta 1943 Bosanska Krupa) oli jugoslavialainen partisaani, joka jäi toisen maailmansodan aikana saksalaisten vangiksi ja teloitettiin 17-vuotiaana.
Gradiškan kaupungin lähistöllä sijaitsevassa Gašnican kylässä syntynyt Radić aloitti kansakoulun jälkeen opinnot Bosanska Krupan käsityökoulussa. Hän oli mukana kommunistisen nuorisoliikkeen SKOJ:n toiminnassa ja liittyi Jugoslavian kommunistisen puolueen jäseneksi vuonna 1941. Natsi-Saksan miehitettyä Jugoslavian huhtikuussa 1941 Radić osallistui miehityksen vastaisen kansannousun valmisteluihin muun muassa aseita kätkemällä. Marraskuussa 1941 Radić perheineen joutui saksalaisia tukeneen äärioikeistolaisen Ustaša-järjestön pidättämäksi. Vastarintataistelijoiden avustuksella hän onnistui joulukuussa pakenemaan sisarensa Daran kanssa, jonka jälkeen Radić liittyi partisaanien taistelujoukkoihin.
Helmikuussa 1943 Radić oli kuljettamassa Neretvan taistelua paennutta pakolaisjoukkoa suojaan, kun hänen yksikkönsä joutui taisteluun saksalaisten 7. SS-vapaaehtoisvuoristodivisioona Prinz Eugenin osastoa vastaan. Radić jäi saksalaisten vangiksi ja kuljetettiin Bosanska Krupaan, jossa häntä kuulusteltiin ja tuomittiin muutamaa päivää myöhemmin kuolemaan. Radić teloitettiin hirttämällä 8. helmikuuta. Vielä ennen tuomion täytäntöönpanoa saksalaiset tarjoutuivat säästämään hänen henkensä, mikäli Radić paljastaisi taistelutoveriensa nimiä. Radić kieltäytyi, ja kertoi sen sijaan heidän paljastavan itse itsensä kostaessaan hänen kuolemansa saksalaisille.
Joulukuussa 1951 Radićille myönnettiin postuumisti Jugoslavian kansan sankarin kunniamerkki ansioistaan akselivaltojen vastaisessa taistelussa toisen maailmansodan aikana.
Sylvaniitti
thumb|Sylvaniittia Romaniasta. Sylvaniitti (AuAg)Te4 on metallisen kullan itsensä lisäksi yksi harvoista kultamalmimineraaleista samoin kuin hopea- ja telluurimineraaleista. Normaalisti kullalla on erityinen taipumus liittyä telluuriin (Te). Sylvaniitti sai nimensä löytöpaikkansa, Transilvanian, mukaan. Sylvaniittia esiintyy Romaniassa, Australiassa, Venäjällä ja Yhdysvalloissa. Suomesta on löydetty sylvaniittia lehtimäisinä massoina.
Merzifonlu Kara Mustafa pašša
pienoiskuva|Sulttaani Mehmed IV, kuparipiirros 1600-luvulta. Merzifonlu Kara Mustafa pašša (1634/1635 Merzifon – 25. joulukuuta 1683 Belgrad) oli Osmanien valtakunnan sotilasjohtaja sekä suurvisiiri vuosina 1676–1683. Suurvisiirikautenaan Kara Mustafa pašša pyrki laajentamaan Osmanien valtakunnan alueita syvemmälle Keski- ja Itä-Eurooppaan. Hänet teloitettiin pian tappioon päättyneen Wienin taistelun jälkeen 1683. Hänet tunnetaan erityisesti Suuren Turkin sodan käynnistäjänä ja häviäjänä, ja varsinkin vanhemmassa länsimaisessa historiankirjoituksessa häntä kohtaan on oltu hyvin kriittisiä. Suurvisiirinä hän oli konservatiivinen, mutta onnistui muun muassa aloittamaan osmanien laivaston ajanmukaistamisen.
Varhainen elämä
Hänen nimensä osa Kara tarkoittaa mustaa, ja se annettiin usein esimerkiksi tummahiuksisille tai tummaihoisille lapsille. Se saatettiin antaa joskus myös voimakastahtoisilta vaikuttaville lapsille. Mikäli se annettiin myöhemmin lisänimeksi aikuiselle, sillä tarkoitettiin nimenomaan voimakasta tai voimakastahtoista.
Osmanien valtakunnan virallisen historian mukaan Kara Mustafa syntyi anatolialaiseen maa-aatelissukuun islamilaisen kalenterin mukaan vuonna 1081, joka sijoittuu gregoriaanisessa ajanlaskussa vuosiin 1634–1635. Hänen isänsä, joka kuoli Bagdadin piirityksen aikana 1638, mainitaan kuuluneen Urudj beyn jälkeläisiin. Isän kerrotaan olleen Köprülü Mehmet paššan ystävä. Isän kuoleman jälkeen Kara Mustafa adoptoitiin Köprülü-sukuun, ja hän sai koulutuksensa yhdessä sukuun kuuluneen Fazıl Ahmetin kanssa.
Kara Mustafan varhaisista vaiheista kertovat myös ranskalaisen diplomaatin Charles Olier de Nointelin ja venetsialaisen lähettilään Morosini de Alvisen aikalaisraportit, jotka antavat jonkin verran erilaisen kuvauksen Kara Mustafan elämän alkuvuosista. Diplomaattien mukaan hänen sukutaustansa ja lähtökohtansa saattoivat olla virallista kuvausta vaatimattomammat. Joka tapauksessa Kara Mustafa syntyi nimensä mukaisesti Merzifonin kaupungin alueella, tarkemmin ottaen Marindjan kylässä (nyk. Bahçecik). Hän oli Köprülü Mehmet paššan palveluksessa ja koulutuksessa nuoresta iästä lähtien ja hän meni myöhemmin naimisiin Köprülü Mehmetin tyttären kanssa. Siteet maineikkaaseen ja vaikutusvaltaiseen Köprülü-sukuun edistivät hänen uraansa.
Ura ennen suurvisiiriyttä
Köprülü Mehmet pašša nousi suurvisiiriksi 1656 ja antoi samalla myös Mustafa Karalle ensimmäisen julkisen ja vaikutusvaltaisen viran neuvostossaan. Hän osallistui suurvisiirin johtamaan Transylvanian sotaretkeen ja Ineun kaupungin linnakkeen voittoon päätyneeseen piirittämiseen 1658. Hän sai tehtäväkseen välittää uutiset voitosta sulttaani Mehmed IV:lle, joka nimitti hänet küċük mir akhürin virkaan, jolloin hän palveli hovin läheisyydessä. Helmikuussa 1660 hänet nimitettiin Silistrian beylerbeyiksi eli kenraalikuvernööriksi. Huhtikuussa 1641 hänet siirrettiin hoitamaan Valide Sultanin siirtämistä Edirnestä Istanbuliin ja sen jälkeen hänet nimitettiin Diyarbakırin maakunnan kuvernööriksi.
Köprülü Mehmet paššan suurvisiirikausi päättyi hänen kuolemaansa lokakuussa 1661. Seuraavaksi suurvisiiriksi nousi hänen poikansa Köprülü Fazıl Ahmet pašša, joka nimitti Mustafa Karan suuramiraaliksi saman vuoden joulukuussa. Mustafa Kara sai komentoonsa Aigeianmeren laivaston, jota hän johti, kun Osmanien valtakunnan asevoimat järjestivät huhtikuussa 1663 sulttaanille suuren sotilasparaatin Edirnessä. Mustafa Kara oli toiseksi korkea-arvoisin paraatiin osaaottaneista, mikä kertoi hänen nousustaan osmanien arvoasteikossa.
Suhteet sulttaaniin lähenevät
Kara Mustafa ei ottanut osaa Fazıl Ahmetin sotaretkiin Unkarissa, vaan hänet nimitettiin kaymakamin virkaan. Kaymakam toimi samanaikaisesti sekä asevoimien ja sulttaanin välisenä yhteysupseerina että yhtenä sulttaanin neuvonantajista ja virallisista edustajista, joten tässä tehtävässä Kara Mustafa pystyi kasvattamaan vaikutusvaltaansa sekä valtionhallinnossa että suoraan suhteessa sulttaaniin. Hän toimi myös lyhyesti seremoniallisena amiraalina ennen kuin hänet nimitettiin uudelleen suuramiraaliksi. Länsimaisten tarkkailijoiden mukaan hän tavoitteli jo tuolloin suurvisiirin virkaa Köprülü Fazıl Ahmet paššalta ja onnistui pääsemään sulttaani Mehmed IV:n suosioon, sillä tämä nimitti hänet useamman kerran kaymakamiksi.
Kara Mustafa erotettiin amiraalinvirastaan helmikuussa 1666, mutta hänelle annettiin korvauksena hallinnon uudelleenjärjestelyssä luotu toisen visiirin virka. Hänen kilpailijansa Mustafa Agha onnistui kuitenkin nousemaan hänen edelleen, jolloin Kara Mustafa alennettiin kolmanneksi visiiriksi. Keväällä 1668 hän seurasi sulttaania Kreetalle tarkkailemaan Iraklionin piiritystä, joka oli ollut käynnissä jo 20 vuotta. He tekivät useita metsästysretkiä Tessaliaan, ja yhdellä näistä Kara Mustafa saattoi esittää sulttaanille uutiset voittoon päättyneestä piirityksestä. Seuranneen rauhan jakson aikana 1669–1672 hän kuitenkin pysyi kolmannen visiirin arvossaan.
Sota Puolaa vastaan
Vuonna 1672 syttyi sota Puolaa vastaan. Vaikka Kara Mustafa oli edellisen kerran johtanut armeijoita kentällä lähes 15 vuotta aiemmin, niin hän menestyi hyvin sotilasjohtajana. Hän oli mukana H’otynin piirityksessä ja johti armeijan oikeaa sivustaa Kamjanets-Podilskyin piiritykseen johtaneessa taistelussa. Hän johti turkkilaisarmeijaa myös Butšatšin valtaukseen päättyneessä operaatiossa. Ansioidensa vuoksi hänet nimitettiin yhdeksi sodan päättäneen rauhansopimuksen pääneuvottelijoista, ja hän sopi Podolian liittämisestä Osmanien valtakuntaan sekä Länsi-Ukrainan siirtämisestä osmanien protektoraatiksi.
Suurvisiirinä
Ukrainasta palattuaan Kara Mustafa sai toiseksi vaimokseen sulttaanin tyttären Küçük Sultanin. Suurvisiiri Fazıl Ahmet pašša oli sairastunut vakavasti ja Kara Mustafa nimitettiin hänen viransijaisekseen heinäkuussa 1676. Suurvisiiri kuoli matkatessaan Çorlun ja Karistiranin väliä, ja Kara Mustafa nimitettiin uudeksi suurvisiiriksi 3. marraskuuta 1676.
Kara Mustafaa on kuvattu hyvin ahneeksi suurvisiiriksi. Morosini de Alvisen aikalaiskuvauksen mukaan hänen hallintonsa oli tutto venale, crudele e ingiusto, ”pelkkää korruptiota, julmuutta ja epäoikeudenmukaisuutta”. Samanlaisen kuvauksen antoi Giacomo Querini Venetsian signorialle. Querinin mukaan Kara Mustafa oli ”rohkea, väkivaltainen, ylimielinen ja ankara”. Tosin pitkäksi aikaa viimeiseksi jäänyt Venetsian lähettiläs Giovanbattista Doná näytti tulleen toimeen hyvin Kara Mustafan kanssa.
Kara Mustafan sisäpolitiikka oli luonteeltaan konservatiivista, ja hänen talouspolitiikkansa tähtäsi sotaan valmistautumiseen sekä henkilökohtaisen hyödyn tavoitteluun. Hän palautti muinaisen tavan, jonka mukaan suurvisiiri lähimpinä apulaisineen saattoi viettää keskiviikot tehden ostosretkiä Istanbulin basaarialueilla. Hän oli myös uskonnollisesti konservatiivinen ja pyrki nostattamaan äärimielisyyttä Turkin islamilaisten keskuudessa. Joulukuussa 1680 hän poisti viinin valmistukselle määrätyn veron, koska hänen mukaansa valtion hyötyminen viinin valmistuksesta oli šaria-lain vastaista.
Ulkopolitiikka
pienoiskuva|Puolan lähettilään Jan Gninskin läksiäisvastaanotto Kara Mustafan luona. Pierre Paul Sevinin maalaus vuodelta 1679. Kara Mustafan ulkopolitiikka oli varsinkin alkuun ajattelematonta. Hän vaikeutti valtioiden välistä yhteydenpitoa rajoittamalla länsimaalaisten suurlähettiläiden tulkkien tapaamisoikeutta suurvisiirin kanssa. Hänen mukaansa tulkit kuuluivat rayahiin eli suureen alempiarvoiseen väestönosaan. Rayahiin kuuluvien asema oli liian vähäinen, jotta sen jäsenet voisivat osallistua korkean tason poliittisiin keskusteluihin. Hänen suhtautumistaan kristittyjen maiden lähettiläisiin on myös kuvattu erittäin ksenofobiseksi, joskin joidenkin länsimaisten aikalaislähteiden mukaan hän oli nopeasti ajatteleva ja toimiva mies, joka osoitti suurta kiinnostusta Euroopan valtioiden sisäisiin oloihin sekä niiden välisiin tapahtumiin ja poliittisiin suhteisiin.
Kara Mustafan ajoittainen kiinnostus länsimaiden politiikkaan saattoi myös johtua hänen ulkopolitiikastaan, jota on kuvailtu opportunistiseksi pyrkimykseksi laajentaa osmanien alueita länteen ja pohjoiseen käyttämällä hyväksi raja-alueiden vasalliruhtinaita, kuten kasakkahetmani Petro Dorošenkoa, Unkarin magnaattia Imre Thökölyä ja Krimin kaani Selim Giray II:ta. Hänen on sanottu olleen politiikassaan sotaisa ja pyrkineen aloittamaan sotia sotimisen ilosta, mutta jotkut ovat nähneet hänen politiikkansa päätavoitteena yrityksen lujittaa osmanihallinnon asemaa usein vaikeasti hallittavilla raja-alueilla.
Lännen tuntemaa närää Kara Mustafaa kohtaan kasvatti sekin seikka, että hänen aikanaan Välimeren etelärannikoilla tukikohtiaan pitäneiden barbareski-merirosvojen toiminta yltyi ja pystyi vaarantamaan entistä suuremman osan Välimeren kauppalaivaliikenteestä.
Laivaston uudistaminen
Kara Mustafa piti yhteyttä barbareskeihin muussakin tarkoituksessa. 1680-luvulle siirryttäessä lähinnä kaleereista muodostunut osmanien laivasto alkoi olla vanhentunut. Ajanmukaisia purjealuksia edustivat vain muutamat eurooppalaisilta vuokratut kauppalaivat. Sen sijaan barbareskit olivat käyttäneet jo vuosia purjealuksia, jotka olivat osoittautuneet kelvollisiksi sota-aluksina. Vuonna 1682 Kara Mustafa pyysi barbareskeilta tietoa heidän käyttämästään alustyypistä ja päätyi palkkaamaan tripolilaisen Misırhoğlu Ibrahim paššan rakentamaan osmaneille ajanmukaisia linjalaivoja. Laivaston uudistaminen käynnistyi tehokkaasti: Istanbulin laivaston vanha kaleeritelakka purettiin ja tilalle nousi uusi purjelaivoille tarkoitettu telakka. Ensimmäinen purjealus laskettiin vesille vielä samana vuonna. Kaksi vuotta myöhemmin laivastolla oli yhteensä kuusi uutta alusta ja lisäksi kymmenen oli rakenteilla.
Sota Venäjää vastaan
Vuosien 1676–1681 aikana hallinnon päähuomio kohdistui Dneprin alueen ongelmiin. Žuravnossa allekirjoitettu sopimus Puolan kanssa oli avannut osmaneille mahdollisuuden kilpailla alueista Ukrainassa, mutta Venäjän-Turkin sota käynnistyi huonosti. Osmanien strategia oli pitkälle puolustusluonteista ja pyrki säilyttämään ne alueet, jotka Puolan kanssa tehdyssä rauhansopimuksessa oli saavutettu. Hetmanni Petro Dorošenkon loikkaaminen Venäjän puolelle johti vuoden 1677 sotaretken epäonnistumiseen. Toisen sotaretken aikana osmanien armeija saavutti joitakin voittoja; se valtasi Tšigirinissä olleen kasakkalinnoituksen sekä pystytti omia linnoituksia Dneprin ja Bugin varrelle. Silti toinen sotaretki jäi pääsääntöisesti tuloksettomaksi kuten myös kolmas, vuoden 1680 sotaretki, jonka jälkeen osmanit solmivat rauhan Venäjän kanssa 1681.
Sota Habsburgeja vastaan
Kara Mustafa varusti suuren armeijan ja valitsi sotaretken kohteeksi Itävallan pääkaupungin Wienin. Olosuhteet operaatiolle olivat aluksi suotuisat, mutta voimasuhteet kääntyivät, kun osmanien armeija alkoi piirittää pääkaupunkia. Paavi Innocentius XI onnistui rahoittamaan ja keräämään katolisten maiden sotilaista koostuneen monikansallisen armeijan, jonka johtajaksi tuli Puolan kuningas Juhana III Sobieski. Hän johti armeijan Wieniin ja löi osmaneiden ja unkarilaisten piiritysjoukot syyskuussa 1683 käydyssä Wienin taistelussa.
Kuolema
Kara Mustafa vetäytyi aluksi Budapestiin kokoamaan armeijansa rippeet. Itävallan joukot marssivat perässä, joten seuraavaksi hän vetäytyi Belgradin edustalle, jonne hän jäi talvehtimaan armeijansa kanssa. Hän loi suunnitelman uudesta Belgradista käynnistyvästä offensiivista seuraavalle vuodelle, mutta tappion kärsineenä alkoi menettää luottamustaan sulttaanin silmissä. Hänen poliittiset vihollisensa ja kilpailijansa pystyivät lisäksi vapaasti vaikuttamaan sulttaaniin, joka päätyi antamaan määräyksen Kara Mustafan teloittamisesta 13. joulukuuta. Edirnestä lähetetyt upseerit teloittivat Merzifonlu Kara Mustafa paššan Belgradissa 25. joulukuuta 1683 kuristamalla. Hänen päänsä kuljetettiin Edirneen, jossa se haudattiin Saridja paššan moskeijaan hänen hautakivensä alle.
Muuta
pienoiskuva|Merzifonlu Kara Mustafa paššan moskeija [[Karaköyssä purettiin Istanbulin uudelleenkaavoituksen yhteydessä 1956.]] Vaurastuttuaan Kara Mustafa tuki syntymäkylänsä infrastruktuuria ja perusti sinne muun muassa koulun ja äitinsä muistolle omistamansa moskeijan sekä rakennutti sen keskustaan puhtaan veden kaivon. Hänen Aleppoon perustamansa waqf (hyväntekeväisyyssäätiö) rahoitti lisäksi useita rakennushankkeita yli viidenkymmenen vuoden ajan. Hänen lastenlapsensa perustivat Merzifonlu Kara Mustafa Paşa -hyväntekeväisyyssäätiön, jota hänen jälkeläisensä hoitivat 1970-luvulle saakka.
Yksi Kara Mustafan merkittävistä jälkeläisistä oli hänen tyttärentyttärensä poika suuramiraali Mustafa pašša, jonka Patrona Halilin johtamat kapinalliset surmasivat, vaikka Mustafa pašša oli pelastanut lippulaivallaan aiemmin palvelleen Halilin kahdesti kuolemantuomiolta. Mustafa pašša haudattiin Kara Mustafan haudan läheisyyteen.
Aavikkokulkusirkka
Aavikkokulkusirkka (Schistocerca gregaria) on heinäsirkkojen (Acrididae) heimoon kuuluva hyönteislaji, joka suurina esiintyminä on aiheuttanut laajamittaisia viljelykasvien tuhoja, kuten vuosina 2003–2005 ja 2019–2020.
Koko ja ulkonäkö
200px|vasen|thumb|Yllä yksinäinen muoto ja alla laumassa elävä muoto. Aavikkokulkusirkkanaraat ovat 50–60 millimetrin mittaisia, koiraat noin 40–50 millimetrin mittaisia. Aavikonkulkusirkat voidaan jakaa kahteen "muotoon", yksinäisiin ja laumassa eläviin. Ensin mainitun muodon sekä koiras että naaras vaihtelevat väritykseltään vihreästä vaaleanruskeaan, ja pronotum on kupera. Laumassa elävän muodon koiras on keltainen punaisilla kuvioinnilla ja naaras on vaaleanruskea. Tämän muodon pronotum on kovera tai suora. Sukukypsyyttä saavuttamattomat aikuiset yksilöt ovat vaaleanpunaisia.
Anton Kokorin
Anton Sergejevitš Kokorin (, s. 5. huhtikuuta 1987 Taškent, Uzbekistan) on venäläinen 400 metrin juoksija.
Aavikkokulkusirkka
Ravinto, elintavat ja lisääntyminen
200px|vasen|thumb|Aavikkokulkusirkkoja syömässä kasvia. Aavikkokulkusirkka syö hyvin monenlaista kasvillisuutta, kuten sen levinneisyysalueella kasvavia pensaita, ruohoja sekä tuholaisepidemioiden aikana myös viljelykasveja. Se suosii erityisesti helmihirssiä (Pennisetum glaucum). Yksi aikuinen aavikkokulkusirkka voi vuorokauden aikana kuluttaa lehtiä oman painonsa verran. Aavikkokulkusirkka voi vuoden aikana kasvattaa kahdesta viiteen sukupolvea. Yksinään elävät naaraat tuottavat 60–80 munaa yhtä poikuetta kohti, laumassa elävät vain 40–60. Munien kuoriutumisessa kestää kaksi viikkoa. Laumassa elävän muodon nymfit käyvät ennen aikuistumistaan viisi kehitysvaihetta ja yksinäisen muodon nymfit kuusi. Suotuisissa olosuhteissa aikuistuminen tapahtuu kahdeksassa viikossa, mikä taas epäsuotuisissa voi vaatia kuukausia. Yleensä aavikkokulkusirkka sukukypsä kolmen viikon ikäisenä, mutta sademäärän ollessa alle 200 millimetriä tämä saattaa viivästyä. Yhteensä aavikkokulkusirkka elää noin 3–5 kuukautta. Aavikkokulkusirkkoja on sallittua käyttää elintarvikkeena varta vasten ihmisravinnoksi kasvatettuna. Lajia käytetään myös lemmikkieläinten ruokana. Aavikkokulkusirkka kuuluu niihin hyönteisiin, joita hyödynnetään hyönteistaloudessa proteiinien ja rasvojen tuotannossa.
Anton Kokorin
Kokorin karsiutui 2006 Pekingin nuorten MM-kisoissa 400 metrin välierissä ajalla 46,78. Seuraavana vuonna hän voitti Venäjän alle 23-vuotiaiden mestaruuden ja sijoittui neljänneksi alle 23-vuotiaiden EM-kisoissa ajalla 45,93. Kokorin oli Pekingin olympialaisissa 2008 mukana Venäjän joukkueessa, joka voitti 4 × 400 metrin viestijuoksussa olympiapronssia.
Who Is It
Who Is It on yhdysvaltalaisen laulajan Michael Jacksonin viides vuoden 1991 albumilta Dangerous julkaistu single. Se julkaistiin elokuussa 1992.
Kuntoutuskeskus Petrea
Kuntoutuskeskus Petrea on Petrea Säätiön hallinnoima kuntoutuskeskus Turun Luolavuoressa. Noin 4000 asiakasta vuosittain vastaanottava Petrea tarjoaa työikäisille sekä ammatillisen kuntoutuksen että lääkinnällisen kuntoutuksen palveluita.
Petrea oli aikaisemmin Kansaneläkelaitoksen (Kela) kuntoutustutkimuskeskus, josta muodostettiin Kelan sisäinen yhtiö Petrea. Vuoden 2007 alussa tuli voimaan laki, jolla sisäisen yhtiön irtain omaisuus, immateriaaliset oikeudet ja toiminta siirrettiin perustettavalle Petrea Säätiölle, jonka pääomaksi Kela lahjoitti 2 miljoonaa euroa. Petrean kiinteistö on kuitenkin Kelan omistuksessa.
Petrea-nimi tulee kunnallisneuvos Gustav Albert Petreliukselta, joka oli tunnettu turkulainen hyväntekijä. Hänen mukaansa on nimetty myös Petreliuksen alue, jossa Petrea on.
Petrean toimitusjohtaja on Päivi Dahl.
Ydinvoimakeskustelu
Ydinvoimakeskustelu on ydinvoimaa ja sen käyttöä koskeva yhteiskunnallinen keskustelu. Ydinvoiman käyttö on tavallisesti ollut voimakkaasti polarisoitunut poliittinen kysymys.
Historia
Samaan aikaan kun tieteellinen tutkimus saavutti kehityksen asteen, jossa ydinreaktioiden hyödyntäminen tekniikassa tuli mahdolliseksi, oli maailmassa käynnissä historian suurin yksittäinen konflikti: toinen maailmansota. Ensimmäiset ydintekniikan sovellukset tehtiin sodan aikana ydinaseissa ja vasta sodan päätyttyä alkoi toden teolla tutkimus atomin ytimen energian käyttämiseksi rauhanomaisissa tarkoituksissa. Ydinvoimaan suhtauduttiin aluksi lähes yksimielisen optimistisesti: se nähtiin ydinaseriisunnan näkökulmasta ydintekniikan sotilaallisen käytön vaihtoehtona, suunnattomana energiavarana joka tarjoaisi suuria määriä edullista energiaa sekä tapana hillitä fossiilisten polttoaineiden käyttöön liittyvää luonnonvarojen kulutusta ja päästöjä.
Ruotsi
Ruotsissa pidettiin 1980 kansanäänestys ydinvoiman käytöstä. Äänestyksessä tarjottiin kolme vaihtoehtoa, jotka kaikki sisälsivät ydinvoimasta luopumisen. Kaksi vaihtoehdoista oli olennaisesti samat ydinvoimasta luopumista koskien ja edellyttivät ydinvoimaloiden sammuttamista 2010 mennessä. Yksi vaihtoehto tarjosi nopeamman aikataulun. Ydinvoimasta hitaimmalla tarjotulla aikataululla luopuva vaihtoehto voitti. Koska äänestyksessä ei tarjottu vaihtoehtoa säilyttää ydinvoiman käyttö saati sitten laajentaa sitä, on äänestystä kritisoitu ennaltamäärättynä. Esimerkiksi Helsingin yliopiston valtio-opin johdantokurssilla äänestystä käytetään malliesimerkkinä huonosti toteutetusta kansanäänestyksestä, joka ei tarjonnut todellisia vaihtoehtoja ja joka salli poliitikkojen pestä kätensä vaikeasta päätöksestä.
Myöhemmin Ruotsi on muuttanut suhtautumistaan ydinvoimaan kun Riksdag salli niukasti äänin 174-172 ydinreaktorien korvaamisen uusilla.
Saksa
Saksassa Gerhard Schröderin SPD:n ja vihreiden hallitus päätti kesäkuussa 2000 sulkea kaikki Saksan ydinvoimalat. Tuolloin Saksassa oli 19 reaktoria, jotka tuottivat 30% maan sähköstä. Ydinvoiman vastustus oli keskeinen tekijä vihreiden perustamisessa 20 vuotta aiemmin.
Fukushiman ydinvoimalaonnettomuuden jälkeen Saksassa oli suuria ydinvoimavastaisia mielenosoituksia. Saksassa oli tuolloin 17 toimivaa ydinvoimalaa. Tuolloin Angela Merkelin hallitus päätti sulkea seitsemän vanhinta reaktoria "tarkastusta varten". Saksan ympäristöministeri Norbert Röttgen ilmoitti että kahdeksaa vanhinta voimalaa ei enää käynnistetä. Kuusi muuta päätettiin sulkea 2021 ja kolme maan uusinta voimalaa 2022.
Muualla
Sveitsi päätti myös 2011 luopua ydinvoimaloistaan vuoteen 2034 mennessä.
Belgian hallitus päätti loppuvuodesta 2021 sulkea ydinvoimalat 2025 mennessä. Pääministeri Alexander De Croon seitsemän puolueen hallituksessa luopumispäätöstä ajoivat maan vihreät. Belgiassa oli käytössä kaksi ydinvoimalaa ja joissa yhteensä seitsemän reaktoria. Maaliskuussa 2022 Belgia päätti lykätä ydinvoimasta luopumista kymmenellä vuodella Ukrainan sodan vuoksi.
Kansalaiset
Ydinvoima on osoittautunut kansalaismielipidettä kärjistäväksi aiheeksi. Monilla on hyvin voimakas ydinvoimakanta ja monet myös tuovat mielipidettään aktiivisesti esille. Ydinvoima on aiheena yksi lehtien mielipidepalstojen ja netin keskustelupalstojen kestosuosikkeja. Ydinvoimaan liittyen järjestetään myös mielenosoituksia, mielenilmauksia ja mainoskampanjoita. Ydinvoimamyönteisiä mielenosoituksia ei juurikaan esiinny. Ydinvoimaa vastaan on nähty myös lainvastaisia mielenosoituksia. .
Tällä hetkellä ydinvoiman käyttö saa Suomessa useimmissa mielipidemittauksissa osakseen enemmän kannatusta kuin vastustusta. Ihmisten mielipide ydinvoimaan saattaa vaihdella riippuen siitä onko kyse lisärakentamisesta, fissio- vai fuusioenergiasta ja mitkä ovat käytettävissä olevat ydinvoiman vaihtoehdot. Ydinvoiman vastustajat painottavat useimmiten voimakkaasti uusiutuvien energialähteiden käyttöä ja energian säästöä ja näkevät ydinvoiman esteeksi tämänsuuntaiselle kehitykselle, kun taas ydinvoiman puolestapuhujat katsovat nykytilannetta ja näkevät ydinvoiman vaihtoehtona nimenomaan nykyisille energianlähteille. Lisäksi ydinvoimakantaan saattaa vaikuttaa ydinvoiman käyttöympäristö, kuten esimerkiksi ydinvastuuvakuutuksen ehdot ja ilmastonmuutos.
Mielipidemittausten tuloksia
Kansalaisten suhtautumista ydinvoimaan on selvitetty useilla kyselyillä. Alla eräiden mielipidemittausten tuloksia.
Ydinvoiman lisärakentamisen kannatus Suomessa on vaihdellut. Esimerkiksi Suomen Gallupin tutkimuksen mukaan joulukuussa 2001 lisärakentamista kannatti 40% ja vastusti 33% vastaajista. Kannastaan epävarmoja oli 28%. Otos oli 1506 henkilöä. Syyskuussa 2006 tehdyn tutkimuksen mukaan ydinvoimaa kannatti 53% ja vastusti 41%. . Toukokuun 2007 tutkimuksessa lisäydinvoimaa kannatti 57% ja vastusti 35%. .
Vuosina 2008-2010 Taloustutkimus kysyi kansalaisilta, kannattivatko he lisärakentamista viidennen yksikön jälkeen. Neljän samansisältöisen kyselyn perusteella kannatus vaihteli 34-38% välillä ja vastustus 48-55% välillä. Joka kerralla kannatus oli selvästi suurempaa miesten keskuudessa (2010: 50%), kun taas esimerkiksi niiden joukossa, jotka pitivät ilmastonmuutosta aliarvioituna uhkana, myös jatkorakentamisen vastustus oli suurempaa.
Tiedeyhteisö ja viranomaiset
Ydintekniikan ja ydinfysiikan alan asiantuntijat eivät kovin usein ota näyttävästi kantaa ydinvoiman puolesta tai sitä vastaan. Sen sijaan heidän roolinsa on yleensä ollut asiatiedon tuominen keskusteluun. Viranomaiset, yliopistot ja tieteelliset järjestöt yleensä tuovat tietonsa julkisesti saataville ja vastaavat sekä toimittajien että yksityisten kansalaisten kyselyihin. Ydinvoimakysymys on kuitenkin monimutkainen ja polarisoitunut.
Suomalaiset nuorisojärjestöt
Useimmat suomalaiset poliittiset nuorisojärjestöt vastustavat ydinvoimaa, kuten Suomen Keskustanuoret, Vihreiden nuorten ja opiskelijoiden liitto, Svensk Ungdom, Sosialidemokraattiset Opiskelijat ja Vasemmisto-opiskelijat. Kokoomusnuoret sekä Kokoomusopiskelijat puolestaan kannattavat ydinvoimaa.
Kansalaisjärjestöt
Ympäristöjärjestöistä Greenpeace, Luonto-Liitto, Maan ystävät, Natur och Miljö ja Suomen luonnonsuojeluliitto kampanjoivat ydinvoiman lisärakentamista vastaan. Järjestöjen yhteisessä kampanjassa kerätään sitoumuksia äänestää eduskuntaan ydinvoiman vastustajia. Ydinvoima korvataan mm. bioenergialla, tuulivoimalla ja energiatehokkuudella. Järjestöt järjestävät usein mielenosoituksia ja muita näyttäviä ydinvoiman vastaisia tempauksia sekä pyrkivät nostamaan ydinvoiman kielteisiä puolia ydinvoimakeskusteluun ja sitä kautta vaikuttamaan julkiseen mielipiteeseen. Myös kuluttajajärjestöt ovat ottaneet kriittisiä kantoja ydinvoiman lisärakentamiseen.
Ydinvoiman kannattamisen tehtäväkseen ilmoittaneet järjestöt ovat huomattavasti harvinaisempia ja yleensä jäsenmäärältään pienempiä. Suomessa yksi tällainen järjestö on Ydinenergianuoret. Suomessa voimalahankkeisin ovat ottaneet ymmärtäviä kantoja myös työnantajien ja työntekijöiden etujärjestöt.
Ydinvoimakeskustelun argumentit
Ydinvoimaa sekä vastustetaan että puolustetaan monin erilaisin argumentein. Tässä on käsitelty molempien osapuolten merkittävimpiä argumentteja sellaisina kuin ydinvoiman kannattajat ja vastustajat ne usein esittävät. Neutraalimman esityksen käsitellyistä aiheista löytää kutakin aihetta käsittelevästä artikkelista.
Kierrätys, aseistariisunta ja MOX
Osa ydinpolttoaineesta kierrätetään jälleenkäsittelyn kautta uudelleen voimalaitoskäyttöön. Yli 90% polttoaineesta on käytön jälkeen edelleen uraania ja siten kierrätettävissä. Lisäksi ydinpolttoainetta saadaan myös laimentamalla aseistariisunnasta saatavia asemateriaaleja. Näin ydinaseplutonium hävitetään energiantuotannon palveluksessa.
Molemmat käytännöt ovat kohdanneet vastustusta. MOX-polttoaineen käyttöä on maailmalla kritisoitu tehottomana uraanin hinnan ollessa alhaalla. Sen on esitetty lisäävän riskiä ydinaseiden leviämiseen, joskaan sellaista ei ole koskaan sattunut ja MOX-polttoaineessa oleva reaktoriplutonium on isotooppisuhteiltaan huonoa asemateriaalia. Lisäksi Venäjällä jälleenkäsittelylaitoksia ja MOX-polttoainetta käyttävien reaktoreja on moitittu ympäristö- ja turvallisuusasioiden laiminlyönnistä. Aseplutoniumin laimentamisen ja voimalaitoskäytön sijaan monet kansalaisjärjestöt ja tutkijat pitävätkin aseplutoniumin varastointia turvallisiin kohteisiin parempana vaihtoehtona. Tällöin kuitenkin aseplutonium jäisi ennalleen, eikä sitä tuhottaisi ydinreaktorilla. Aseplutoniumin palauttaminen ydinaseisiin jäisi siis mahdollisuudeksi, toisin kuin MOX-polttoainetta käytettäessä.
Fuck You
Fuck You voi tarkoittaa:
Mario Martínez Rubio
Mario Martínez Rubio yleensä vain Mario (s. 25. maaliskuuta 1985, Soria, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija. Hän edustaa tällä hetkellä Espanjan pääsarjassa pelaavaa CD Numanciaa. Hän on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Mario on kotikaupunkinsa seuran CD Numancian kasvatteja. Kaudella 2007-2008 Mario pelasi edustusjoukkueessa 33 ottelua ja teki niissä kolme maalia, kun kauden päätteeksi Numancia nousi kolmen vuoden tauon jälkeen takaisin Espanjan pääsarjaan.
31. elokuuta 2008 sarjakauden avauskierroksella FC Barcelonaa vastaan Mario teki ottelun ainoan maalin, ja tällä maalilla Numancia lopulta voitti ottelun 1-0.
Engorged
Engorged on yhdysvaltalainen death-grind-yhtye. Se perustettiin Oregonin Portlandissa vuonna 1997. Yhtye on julkaissut neljä täyspitkää albumia, demon sekä kolme split-albumia muun muassa Fuck...I'm Deadin kanssa.
Yhtye on saanut sanoituksiinsa vaikutteita lukuisilta kauhu- ja fantasiakirjailijoilta, kuten H. P. Lovecraftilta, Robert E. Howardilta, Frank Belknap Longilta ja Clark Ashton Smithiltä.
Simple Protocol for Independent Computing Environments
SPICE on protokolla ja etäkäyttöohjelmisto. Red Hat osti sen kehittäjän Qumranetin vuonna 2008 ja julkaisi sen avoimen lähdekoodin lisenssillä vuonna 2009.
Projekti on suunnattu QEMUlla virtualisoitujen työpöytien käyttöön. Asiakasohjelmia on saatavilla Linuxille ja Windowsille.
Anna Elina Isoaro
Anna Elina Isoaro (o.s. Turunen, s. 1981 Oulainen) on suomalainen runoilija ja sanataideohjaaja.
Isoaro valmistui ylioppilaaksi Oulaisten lukiosta ja filosofian misteriksi Tampereen yliopistosta, missä hän opiskeli pääaineenaan kirjallisuutta. Hän on opiskellut myös kirjoittamista Oriveden opistossa.
Vuonna 2005 Isoaro voitt Poetry Slamin Suomen mestaruuden. Hän sai vuonna 2011 Runo-Kaarina-palkinnon, jonka myötä julkaistiin samana vuonna hänen esikoisteoksensa Puolen mantereen kerhossa. Isoaron toinen runokokoelma Rakkautta ja vasta-aineita (2016) sai Tampereen kaupungin kirjallisuuspalkinnon vuonna 2017. Kolmas kokoelma Tämänilmaiset (2019) oli Tanssiva karhu -palkintoehdokas vuonna 2020. Vuonna 2021 Isoaro ja kuvittaja Mira Mallius saivat Botnia-palkinnon lastenkirjasta Sinä yönä tuli talvi.
Isoaro asuu Tampereella. Hän toimii kirjallisuuden läänintaiteilijana Pirkanmaalla 1.2.2018–31.12.2022.
Comenius-puutarha
250px|thumb|Seelenparadies. Huvimaja. Comenius-puutarha on yleisölle avoin puutarha Berliinissä, Neuköllnin kaupunginosassa, lähellä entisen Böhmisch-Rixdorfin kylän keskustaa. Puutarhan ylläpitäjä on yhdistys nimeltä Förderkreis Böhmisches Dorf in Berlin-Neukölln e. V., jota tukee Berliinin osavaltio. Puutarhan suojelijoita ovat Prahan ylipormestari ja Berliinin hallitseva pormestari.
Puutarha on nimetty kouluopetuksen uudistajan Johan Amos Comeniuksen mukaan. Sen ideoija on tiedehistorioitsija Henning Vierck, ja hän myös vastaa puutarhan konseptista. Puutarhassa on lähipäiväkodeilla omat viljelypalstat, ja puutarhan tietopaja järjestää Max Planck -instituutin kanssa koululaisille projekteja.
Kysteiini
thumb|3D-malli kysteiinimolekyylistä Kysteiini on yksi luonnon 20:stä yleisimmästä aminohaposta. Kysteiini on tioli, ja se on metioniinin, joka on tioeetteri, ohella toinen kahdesta rikkipitoisesta aminohaposta. Kysteiini esiintyy kahtena enantiomeerinä eli L-kysteiininä (CAS-numero 52-90-4) ja D-kysteiininä (CAS-numero 921-01-7). Sen isoelektrinen piste on 5,15.
Kahden kysteiinin hapettuminen muodostaa kystiinin (C6H12N2O4S2, CAS-numero 56-89-3) eli dikysteiinin, jossa kahden kysteiinin sulfhydryyliryhmät (-SH) yhdistyvät muodostaen rikkisillan eli disulfidisidoksen. Rikkisillat ovat tärkeitä monien proteiinien oikean tertiääri- ja kvaternäärirakenteen syntymiselle. vasen|thumb|300px|L- ja D-kysteiinin [[kahtaisionit]]
Hawthornen tehtaat
pienoiskuva|Tämä vain on nykyään jäljellä Hawthornen tehtaista.
Hawthornen tehtaat olivat Western Electric-konserniin kuulunut tehdas Cicerossa, Illinoisissa. Hawthornen kylä kuului Ciceron kaupunkiin. Tehdas perustettiin vuonna 1905 ja se toimi vuoteen 1983. Tehdas valmisti mm. puhelimia, jääkaappeja ja tuulettimia. Tehdas työllisti parhaina vuosinaan 45 000 työntekijää.
1980-luvun puolivälissä Donald Shoemaker osti tehdasalueen ja rakennutti paikalle ostoskeskuksen.
Tehtaan nimi on jäänyt sekä teollisuustalouden että psykologian kirjoihin, koska 1930-luvun puolivälissä siellä tehtiin tuottavuuskokeita, joissa paljastui lääkkeiden plasebo-efektin kaltainen Hawthorne-ilmiö, eli että huomion kohteena oleminen muuttaa käyttäytymistä.
Alueella on nykyisin Hawthorne Works Museum.
4-pyroni
4-Pyroni eli γ-pyroni (C5H4O2) on tyydyttymätön heterosyklinen ketoni. Yhdiste on isomerinen 2-pyronin kanssa.
Ominaisuudet
4-pyroni on huoneenlämpötilassa hygroskooppisia eli vettä sitovia kiteitä, jotka sulavat hieman yli 32,5 °C:n lämpötilassa. 4-pyroni on heikko emäs, mutta vahvempi emäs kuin isomeerinsa 2-pyroni ja protonoituu karbonyyliryhmästään muodostaen 4-hydroksipyrulinium-ionin. Yhdisteellä on myös aromaattisen yhdisteen kaltaisia ominaisuuksia.
Valmistus
4-pyronia voidaan valmistaa kelidonihaposta kuumentamalla sitä hieman yli yhdisteen sulamispisteen. Kelidonihappoa voidaan valmistaa asetonista ja dietyylioksalaatista.
Johdannaiset
Monet luonnossa esiintyvät yhdisteet sisältävät 4-pyronin rakenneyksikön. Bentseenin kanssa 4-pyroni muodostaa kaksi kondensaatioyhdistettä kromonin ja ksantonin. Myös maltoli ja kojihappo ovat 4-pyronin johdannaisia.
The Lazy Song
"The Lazy Song" on yhdysvaltalaisen laulaja-lauluntekijän Bruno Marsin kappale hänen ensimmäiseltä studioalbumiltaan Doo-Wops & Hooligans. Kappale julkaistiin albumin kolmantena singlenä 15. helmikuuta 2011. Mars kirjoitti kappaleen yhdessä K'naanin ja tuotantotiimi The Smeezingtonsin kanssa. Musiikillisesti "The Lazy Song" on saanut vaikutteita roots reggaesta ja Havaijin musiikista. Kappale kipusi ensimmäiselle sijalle Britannian musiikkilistalla ja on näin ollen hänen neljäs kyseiseen listasijoitukseen yltänyt single. Aiempia ovat "Nothin' on You", "Just the Way You Are" ja "Grenade".
Musiikkivideo
Alkuperäinen musiikkivideo sisältää Poreotics-tanssiryhmän, jotka ovat naamioituneet simpansseiksi. Video on jatkuva ja keskeytymätön kuvaus Marsista laulamassa makuuhuoneessa ja simpansseista tanssimassa ja mukailemassa kappaleen sanoituksia. Philip Lawrence tekee esiintymisen videolla ja lausuu "Oh my God, this is great" ennen kuin simpanssit ajavat hänet pois; hän kuitenkin palaa videon loppupuolella. Musiikkivideon ohjasivat Bruno Mars ja Cameron Duddy.
Teit meistä kauniin (elokuva)
Teit meistä kauniin ensi-ilta oli 7. syyskuuta 2016. Elokuva julkaistiin DVD:lle 2. joulukuuta 2016.
Tuotanto
Tuukka Temonen soitti bassoa Apulanta-yhtyeessä vuoteen 2005 asti, jolloin hän erosi yhtyeestä ajauduttuaan taiteellisiin erimielisyyksiin laulaja-kitaristi Toni Wirtasen kanssa. Erottuaan yhtyeestä Temonen jätti musiikin ja siirtyi kokonaan elokuva- ja tv-alalle. (Jo Apulanta-aikoinaan hän oli ohjannut yhtyeelle musiikkivideoita.) Ajatus Apulanta-yhtyettä käsittelevästä elokuvasta syntyi, kun toimittaja Ari Väntänen koosti yhtyeen historiasta kirjaa, Apulanta – Kaikki yhdestä pahasta (2014), ja yhtyeen historiaa haastattelussa muistellessaan Temonen alkoi jäsennellä tarinaa elokuvamuotoon. Hän päätti keskittyä yhtyeen alkuaikoihin, joiden aikana yhtye ei vielä noudatellut tyypillisiä rock-kliseitä ja jotka olivat edelleen kaikille paitsi "tosifaneille" tuntemattomia.
Elokuvan näyttelijöiden etsinnässä hyödynnettiin Googlen kuvahakua: ”Jos pitää etsiä Toni Wirtasen näköistä näyttelijää, niin ei sitä voi tehdä muuten kuin Googlen kuvahaulla. ... Sitten vain toivottiin, että kaveri osaa myös näytellä”, perusteli ohjaaja Tuukka Temonen.
Stacey Abrams
Stacey Yvonne Abrams ([]; s. 9. joulukuuta 1973) on yhdysvaltalainen poliitikko, asianajaja ja kirjailija, joka edusti Georgian edustajainhuoneessa vuosina 2006–2017 ja vähemmistöjohtajana vuosina 2011–2017. Abrams oli Demokraattisen puolueen ehdokas Georgian vuoden 2018 kuvernöörivaaleissa, mutta hävisi Brian Kempille. Abrams oli ensimmäinen afroamerikkalainen nainen suurpuolueen kuvernööriehdokkaana. Hänestä tuli helmikuussa 2019 ensimmäinen afrikkalais-amerikkalainen nainen, joka antoi vastauksen presidentti Barack Obaman Kansakunnan tila -puheelle 2012.
Josh Hawley
Vuoden 2018 vaaleissa Hawley keräsi 51,4 prosenttia äänistä ja tuli valituksi senaattiin. Istuva senaattori, demokraattien Claire McCaskill, sai 45,6 prosenttia äänistä.
Elämä
Hän suoritti vuonna 2002 Stanfordin yliopistossa alemman korkeakoulututkinnon (Bachelor of Arts) pääaineenaan historia ja vuonna 2006 oikeustieteen tutkinnon (Juris Doctor) Yalen yliopistossa.
Elokuussa 2022 Hawley äänesti ainoana senaattorina sekä Suomen että Ruotsin Nato-jäsenyyksiä vastaan. Hawley perusteli kantaansa sillä, ettei halua Yhdysvaltojen kuluttavan taloudellisia ja sotilaallisia resursseja Euroopassa, sillä Meksikon vastainen raja ja Kiina ovat suurempia uhkia Yhdysvalloille.
Pitkävesi (Orivesi, Längelmäki)
Pitkävesi on Pirkanmaalla Orivedellä Längelmäen kirkonkylän lähellä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 51 hehtaaria ja se on 2,1 kilometriä pitkä ja 900 metriä leveä. Tämä on järven levein kohta, mutta yleisesti se on paljon kapeampi. Sillä on kolmikärkisen haarukan muoto ja sen varsi työntyy 1,4 kilometriä pitkänä lahten koilliseen päin. Haarukan kaakkoinen lahti on Rankuanlahti, joka jää Kakkoniemen taakse, ja läntinen lahti jää Omenaniemen taakse. Niemien välissä sijaitsee lyhyt ja kapea lahti, joka on Hernesalmen luusua. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 7,0 kilometriä ja sen rannat ovat metsämaata, jonka katkaisevat peltopalstat. Järven rantojen rinteet ovat paikoi jyrkät, vaikka ne eivät nousekkaan kovin korkealle. Järven lähiympäristössä sijaitsee viisi maatilaa ja sen rannoille on rakennettu alle 20 vapaa-ajan asuntoa. Niille tulee tiet yhdystieltä 3281 haarautuvilta kyläteiltä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueella (35.7) Längelmäveden alueeseen (35.72), jonka Koljonselän alueeseen (35.722) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 84,3 metriä mpy. Siihen on johdettu kolme metsäojaa ja niiden lisäksi järveen laskee kaksi luontaista puroa. Koillisesta järven koillislahteen laskee Tunkelonlahti Kartiskasalmea myöten ja saman lahden suuhun laskee Myllyoja, joka on Syväjärven laskuoja. Syväjärvestä on Pitkäveteen 7,5 metrin pudotus. Järven lasku-uoma on Hernesalmi, joka on vain 70 metriä pitkä, ja joka laskee Junkanlahteen. Salmen molemmilla puolilla olevien järvien vedenpinnat ovat samalla korkeudella.
Historiaa
Vanhassa vuonna 1864 julkaistussa Senaatinkartassa erottuu järven rannoilta vain niittyjä. Koljonselän vesi oli tuolloin paljon nykyistä korkeammalla. Se lasku Kaivannon kanavan tapahturmassa vuonna 1830 reippaasti ja Koljonselän vedenpintaa on voitu laskea lasku-uoman perkauksilla myöhemminkin. Ennen vedenpinnan alentumista voidaan Pitkävettä pitää Koljonselän lahtena. Hernesalmi oli leveä ja siihen mahtui silloin myös saari. Vesijättömaat otettiin niityiksi ja myöhemmin viljelyyn. Kun asutus laajeni myös Pitkäveden puolelle, raivattiin pelloiksi ensin korkeat maat ja rantaniityt otettiin viljelyyn vasta 1930-luvun jälkeen. Peltojen järveen viettävät rinteet ovat kuljettaneet ravinteita veteen varsin runsaasti.
Saint Lucia kesäolympialaisissa 2016
Saint Lucia osallistui kesäolympialaisiin 2016. Sitä edusti viisi urheilijaa kolmessa lajissa. Joukkueen lipunkantajana avajaisissa toimi korkeushyppääjä Levern Spencer. Hän oli korkeushyppyfinaalin kuudes, mikä on Saint Lucian kaikkien aikojen paras olympiakisasijoitus.
Pitkävesi (Orivesi, Längelmäki)
Historiaa
Vuoden 1957 peruskartassa peltoala on hieman laajempi kuin 1930-luvun tilanteessa. Rannalle on rakennettu kaksi vapaa-ajan asuntoa, jotka lisääntyivat nykyiselleen vuoden 1977 kartan julkaisuun mennessä.
Astaksantiini
pienoiskuva|[[Pohjankatkarapu (Pandalus borealis) saa punaisen värinsä mikrolevien tuottamasta astaksantiinista.]] Astaksantiini on terpeeneihin kuuluva ksantofylli-karotenoidi. Kuten monet karotenoidit, se on rasvaliukoinen pigmentti. Astaksantiinin kemiallinen kaava on C40H52O4, moolimassa 596,84 g/mol, sulamispiste 215–216 °C ja CAS-numero 472-61-7.
Luonnossa
Kuten muitakin karotenoideja, astaksantiinia tuottavat luonnossa kasvit ja levät.
Valtamerellisessä ravintoketjussa astaksantiinia tuottavat mikrolevät, joista ravintoketjussa ylempänä olevat äyriäiset ja lohensukuiset kalat saavat punaisen värinsä. Myös äyriäisiä syövien flamingojen punaväri on peräisin astaksantiinista.
Toinen väriaine on kantaksantiini, ja molempia on runsaasti esimerkiksi krilleissä, joita luonnonlohet syövät.
Tuotanto
Astaksantiinia tuotetaan synteettisesti petrokemikaaleista ja viljelemällä mikroleviä. Viljelemällä astaksantiinia voi tuottaa Haematococcus pluvialis -mikrolevästä, jonka pigmenttipitoisuus (40 g/kg kuivapainosta) on 10 000 -kertainen esimerkiksi lohen lihaan verrattuna. Astaksantiinia kalanviljelyyn tuotetaan myös Phaffia rhodozyma -hiivan avulla dekstroosista.
Synteettistä astaksantiinia tuottavat BASF ja DSM. Astaksantiinin synteesi ei ole julkista tietoa.
Käyttö
Astaksantiini on voimakas antioksidantti ja sitä käytetään ravintolisänä. Astaksantiini on hyväksytty monissa EU-maissa ja Yhdysvalloissa elintarvikekäyttöön. Astaksantiinin E-koodi on E 161j.
Paul Winter
Paul Winter (s. 31. elokuuta 1939 Altoona, Pennsylvania, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen saksofonisti (altto- ja sopraanosaksofoni) ja kuusinkertainen Grammy-palkittu.
Elämä
Winter valmistui Altoonan alueen lukiosta vuonna 1957. Vuonna 1961, kun Winter oli vielä yliopistossa, hänen yhtyeensä The Paul Winter Sextet voitti Intercollegiate Jazz-festivaalin ja solmi levytyssopimuksen Columbia Recordsin kanssa. Seuraavana vuonna yhtye kiersi Latinalaista Amerikkaa, soittaen 160 konserttia 23 maassa. The Paul Winter Sextet oli myös ensimmäinen Valkoisessa talossa esiintynyt jazz-yhtye.
Winter palasi Brasiliaan 1960-luvun puolivälissä ja hänen kiinnostuksensa brasilialaiseen musiikkiin johti vuonna 1965 julkaistuun albumiin Rio.
1960-luvun lopulla Winterin yhtye muutti nimensä Paul Winter Consortoksi ja vuonna 1972 yhtye julkaisi George Martinin tuottaman Icarus-nimisen albumin.
Gosau
Gosau on Ylä-Itävallassa sijaitseva hieman alle kahdentuhannen asukkaan kunta. Sen pinta-alasta 58,9% on metsää. Gosau on yksi harvoista luterilaisista alueista Itävallassa. Kunta kuuluu myös Salzkammergutin alueeseen, mikä on tunnettu vilkkaasta turismista.
Saint Vincent ja Grenadiinit kesäolympialaisissa 2016
Saint Vincent ja Grenadiinit osallistui kesäolympialaisiin 2016. Sitä edusti neljä urheilijaa kahdessa lajissa. Joukkueen lipunkantajana avajaisissa toimi pikajuoksija Kineke Alexander.
Ullensvang
Ullensvang on kunta Vestlandin läänissä Norjassa. Ullensvangin kunta syntyi, kun vuonna 1869 kunnan nimi muutettiin Kinsarvikista Ullensvangiksi. Myöhemmin, 1. heinäkuuta 1913 Kinsarvik ja Odda erotettiin kunnasta omiksi kunnikseen. Suurin osa Kinsarvikin kunnasta yhdistettiin Ullensvangiin 1. tammikuuta 1964, ja koko Eidfjordin kunta oli yhdistettynä kuntaan 1. tammikuuta 1964 – 1. tammikuuta 1977. Tammikuussa 2013 tehdyn väestönlaskennan mukaan Ullensvangin kunnassa oli 3 403 asukasta.
Gastroskopia
Gastroskopia eli mahalaukun tähystys on menetelmä, jota käytetään ruokatorven, mahalaukun ja ohutsuolen alkuosan tutkimisessa.
Tutkimuksen toteutus
Tutkimusta edeltävästi on oltava paastolla oksentamisen välttämiseksi ja näkyvyyden parantamiseksi. Tutkimus tehdään kuituoptisella tähystimellä, joka on paksuudeltaan hieman toista senttimetriä. Tutkittava on tutkimuksen ajan tavallisesti hereillä, mutta tutkimuksia tehdään esimerkiksi lapsille myös nukutuksessa. Tarvittaessa potilaalle annetaan rauhoittavaa lääkitystä. Nielu puudutetaan ja tutkittavan nielaistessa tähystin viedään ruokatorveen. Ruokatorven limakalvo tarkastetaan matkalla. Mahalaukku tarkastellaan kauttaaltaan ja yleensä otetaan mahalaukun eri osista lukuisia näytteitä, joista tutkitaan muun muassa helikobakteeri. Ohutsuolen alkuosa tarkistetaan ja sieltä otetaan näytteet keliakian toteamiseksi. Mahalaukun tutkimus kestää noin 5-10 minuuttia, ohutsuolen alkupään huomattavasti vähemmän, noin 5 minuuttia.