cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kashima (1905)
Palvelus
Washingtonin laivastosopimuksen mukaisesti alus poistettiin palveluksesta vuonna 1923, ja se romutettiin seuraavan vuoden aikana.
HMS Cleopatra (1915)
HMS Cleopatra oli Britannian kuninkaallisen laivaston Caroline-luokan (osa C-luokkaa) kevyt risteilijä, joka palveli ensimmäisessä maailmansodassa.
Palvelus
Palvelukseen otettaessa alus liitettiin 5. kevyt risteilijäviirikköä Harwichiin valvomaan Englannin Kanaalin itäpään meriliikennettä. Aluksesta tuli helmikuussa 1916 kommodori Tyrwhittin lippulaiva risteilijä HMS Arethusan upottua. Alus upotti päälle ajamalla 24. maaliskuuta 1916 vastaisena yönä Saksan keisarikunnan laivaston hävittäjän SMS G194:n osallistuessaan Tonderniin suunnattuun hyökkäykseen, jonka aikana myös alus itse vaurioitui pahoin törmäyksessä risteilijä HMS Undauntedin kanssa.
Cleopatra taisteli saksalaisia hävittäjiä vastaan 18. heinäkuuta ja osui miinaan 4. elokuuta 1916 Thornton Ridgessä Belgian rannikolla ja alus oli siirrettävä telakalle korjattavaksi ja modernisoitavaksi.
Korjausten jälkeen alus liitettiin elokuussa 1918 7. kevyt risteilijäviirikön lippulaivaksi Suureen Laivastoon, missä tehtävässä alus palveli maaliskuuhun 1919.
Cleopatra selvisi sodasta, mutta oli sen päättyessä auttamattomasti vanhentunut. Alus myytiin romutettavaksi 26. kesäkuuta 1931 Hughes Bolckowille Blythiin.
Adam Tambellini
Ura
Tambellini on New York Rangersin kolmannen kierroksen varaus vuodelta 2013.
10. maaliskuuta 2015 Tambellini solmi tulokassopimuksen Rangersin kanssa. Hän pelasi kauden 2015–2016 AHL-seura Hartford Wolf Packin riveissä.
Jarno Vesala
Jarno Vesala (s. 1977 Rauma) on suomalainen kuvanveistäjä ja kuvataiteilija. Hänet valittiin Vuoden nuoreksi taiteilijaksi 2013.
Vesala tekee installaatioita, jotka koostuvat usein ihmismäisistä veistoksista, äänestä ja liikkuvasta kuvasta. Teokset perustuvat havaintoon ja illuusioon ja luovat mystisiä ja pelottavia tunnelmia. Vesalan teemat liittyvät usein muun muassa yksinäisyyteen, syrjäytymiseen ja kanssaihmisten unohtumiseen.
Vesala valmistui kuvataiteilijaksi Tampereen ammattikorkeakoulun taiteen ja viestinnän koulutusohjelmasta vuonna 2004. Ensimmäisen yksityisnäyttelynsä hän piti Tampereella vuonna 2003. Vesalan teoksia on ollut esillä muun muassa Mäntän kuvataideviikoilla 2008, Kluuvin galleriassa 2009, Pirkanmaan triennaalissa 2009 ja 2012, Helsingin taidemuseossa 2011 ja Forum Boxissa 2012.
Vesala asuu ja työskentelee Nokialla.
Luettelo Feeniksin tähdistön tähdistä
Luettelo Feeniksin tähtikuvion tähdistä.
Taulukon sarakkeissa käytetyt lyhenteet:
Antero Takala
Antero Takala (s. 7. kesäkuuta 1939 Helsinki) on suomalainen valokuvaaja ja Yleisradion entinen tv-kuvaaja. Hänelle myönnettiin professorin arvonimi vuonna 1997.
Takala asui 1950-luvulla Kouvolassa ja aloitti valokuvauksen paikallisessa kameraseurassa. Vuonna 1960 hän aloitti Yleisradiossa kameramiehenä. Takala jäi eläkkeelle Ylen pääkuvaajan tehtävästä vuonna 2002. Hän on toiminut freelance-valokuvaajana vuodesta 1960.
Vuonna 1972 Takala toteutti televisiolle videoteoksen Romeo ja Julia, joka pohjautui kokonaan valokuviin. Balettiesityksestä otetut mustavalkoiset valokuvat kuvattiin videolle ja videokuva väritettiin tarkoitusta varten rakennetulla elektronisella efektilaitteella. Teknisin keinoin pysähtyneeseen kuvaan saatiin aikaan tanssin liike. Teoksen taustalla soi elektroakustinen musiikki. Vuonna 1974 Takalan Romeosta ja Juliasta tuli ensimmäinen videotaideteos, joka oli esillä suomalaisessa taidegalleriassa.
Suomen toinen videotaideteos, Takalan Piha (1980), jatkoi teknisesti samaa linjaa. Kehittyneemmän tekniikan avulla kuvaan voitiin luoda herkempiä värisävyjä. Piha pohjautui Bo Carpelanin samannimiseen teokseen, joka kertoi 1930-luvun Helsingin Kruununhaan takapihoista ja niiden ihmisistä. Videokuvan pohjaksi Takala kuvasi mustavalkokuvia muun muassa omasta tyttärestään pojan vaatteisiin puettuna. Molemmat teokset kuuluvat Suomen valokuvataiteen museon kokoelmiin.
Takalan valokuvat ovat klassisia mustavalkoisia valokuvia. Hän kuvaa filmille ja tekee kuvista hopeagelatiinivedokset, jotka digitoidaan. Digitoiduista kuvista tulostetaan näyttelyihin mustesuihkuvedokset.
Takala asuu Helsingin Katajanokalla. Hän on Suomen Elokuvaajien Yhdistyksen jäsen.
You Keep on Moving
You Keep on Moving on Deep Purple -yhtyeen kappale vuoden 1975 albumilta Come Taste the Band. Se on albumin ainoa kappale, jossa David Coverdale ja Glenn Hughes jakavat laulutehtävät. Kappale alkaa Hughesin soittamalla bassokuviolla, johon muut soittimet tulevat mukaan. Kappaleen julkaistiin lyhennettynä versiona singlenä 1976 Britanniassa, mutta ei Yhdysvalloissa. Singlen B-puolella oli kappale ”Love Child”, joka myös sisältyi Come Taste the Band -albumille. Joissain Euroopan maissa sekä Uudessa-Seelannissa ”You Keep on Moving” oli julkaistu singlenä jo syksyllä 1975 B-puolenaan ”Dealer”. Italian-painoksessa B-puoli oli ”Gettin' Tighter”.
Kappaleet
A-puoli B-puoli
Matkaoppaat
Matkaoppaat on suomalainen matkaoppaiden työstä kertova dokumentaarinen matkailuohjelma, jota esittää Nelonen. Sarjaa kuvattiin Turkin Alanyassa ja kolmas tuotantokausi kuvattiin Bulgarian Sunny Beachillä. Neljännellä tuotantokaudella sarja palasi Alanyaan. Ohjelmaa tuottaa Susamuru. Matkaoppaat on Susamurun Neloselle räätälöimä formaatti, ja sarja on suurin suomalainen ohjelmatuotanto ulkomailla. Sarjan vastaavina tuottajina toimivat Sari Isotalo ja Kari Voutila.
Ensimmäinen ja toinen tuotantokausi (Alanya)
Ohjelman ensimmäinen tuotantokausi esitettiin 25. tammikuuta 2010 alkaen, ja toinen tuotantokausi 14. helmikuuta 2011 alkaen. Sarjasta esitettiin vuonna 2010 neljäkymmentä osaa, ja vuonna 2011 52 osaa. Ensimmäisellä tuotankokaudella oppaina toimi Terhin lisäksi Erja, Tamer, Sini, Heidi, Matti ja Kati. Kati lopetti matkaoppaan työt kesken kauden ja hänen tilalleen tuli uusi opas Janni. Toisella kaudella samat oppaat Heidiä, Katia ja Mattia lukuun ottamatta jatkoivat sarjassa. Kauden uusia oppaita olivat Riina, Jenni, Katri, Nina, Maarit, Pia ja Erika.
Matkaoppaat kasvatti Nelosen katsojamäärää esityspaikallaan yli kolmenkertaiseksi aiempaan verrattuna heti ensimmäisellä esitysviikollaan. Matkaoppaat oli vuonna 2010 ehdokkaana Formaatti-Finlandia-palkinnon saajaksi. Palkinto myönnetään vuosittain parhaalle kotimaiselle tv-formaatille.
Sarjan kaksi ensimmäistä tuotantokautta kertoo suomalaisten suosimasta rantakohteesta Alanyasta, joka sijaitsee Välimeren rannalla Turkin Antalyan maakunnassa. Matkaoppaiden pääosissa esiintyvät ohjelman nimen mukaisesti Alanyassa toimivat matkaoppaat. Matkaoppaat-sarjan Terhi toimii Deturin kohdepäällikkönä. Hänen työnsä sisältää laadunvalvontaa ja oppaiden ohjaamista ja auttamista tilanteessa kuin tilanteessa. Ohjelmassa nähdään, kuinka matkatoimisto Deturin suomalaisten matkaoppaiden päivät kuluvat turistien asioiden selvittämisessä, retkien johtamisessa ja oman elämän hoitamisessa vieraassa maassa.
Kolmas tuotantokausi (Sunny Beach)
Kolmannella tuotantokaudella sarjaa kuvattiin Sunny Beachillä, Bulgariassa, jossa kuvaukset aloitettiin toukokuussa 2011 ja ne päättyivät elokuun lopussa. Bulgariassa kohdepäällikkönä toimi Janne. Kolmannella kaudella matkanjärjestäjänä toimi Alma Tour, joka meni konkurssiin kaksi viikkoa kuvausten päättymisen jälkeen. Neljättä kautta oli suunniteltu Alma Tourin kanssa Kyprokselle. Nelosen televisiotoiminnan johtajan Kristiina Werner-Aution mukaan kanava ei tiennyt Alma Tourin huonosta taloustilanteesta sopimusta tehtäessä. Kolmas tuotantokausi sisälsi 60 jaksoa. Kolmannella kaudella oppaina toimivat Jannen lisäksi Anna-Kaisa, Anne-Mari, Maija, Aapo ja Anssi.
Neljäs tuotantokausi (Sousse ja Alanya)
Neljännen tuotantokauden kuvaukset aloitettiin Tunisian Soussessa keväällä 2012. Syksyllä jaksoja kuvattiin Turkin Alanyassa. 21. tammikuuta 2013 alkaneella neljännellä kaudella seurataan matkaoppaita sekä Soussessa että Alanyassa. Neljännellä kaudella Alanyan kohdepäällikkönä toimii jälleen tuttu Terhi ja myös aiemmilta kausilta tutut Erja, Riina ja Nina jatkavat sarjassa. Kolmannelta kaudelta tutut Anne-Mari ja Anna-Kaisa siirtyivät Alma Tourin konkurssin jälkeen Sousseen ja ovat täten myös neljännellä kaudella mukana ohjelmassa. Uusia oppaita Soussessa ovat Eija, Päivi ja Marjo.
Formaatti muissa maissa
Matkaoppaat-sarjan formaatti on herättänyt kiinnostusta myös ulkomailla. Tuotantoyhtiö Susamuru kertoo, että optio formaatin tuottamisesta on myyty jo mm. Ruotsiin, Norjaan, Puolaan, Saksaan, Hollantiin, Belgiaan, Sveitsiin, Ranskaan ja Kreikkaan. Sarja on optioitu myös Yhdysvaltoihin, joka on jo kahdeskymmenes maa, jonne Matkaoppaiden formaatti on optioitu. Norjalainen versio sarjasta on kuvattu Thaimaassa ja ranskalainen versio Kreetalla.
HMS Caroline (1914)
HMS Caroline oli Britannian kuninkaallisen laivaston Caroline-luokan (osa C-luokkaa) kevyt risteilijä, joka palveli kummassakin maailmansodassa.
Valmistus
Alus tilattiin Birkenheadistä Cammell Lairdilta, missä köli laskettiin 28. tammikuuta 1914. Alus laskettiin vesille 29. syyskuuta ja otettiin palvelukseen 4. joulukuuta.
Palvelus
Palvelukseen otettaessa alus liitettiin Suuren Laivaston 4. kevyt risteilijäviirikköön ja viirikön lippulaivaksi joulukuussa. Alus oli 1. kevyt risteilijäviirikössä helmikuusta marraskuuhun 1915 palaten 4. kevyt risteilijäviirikköön alkuvuodesta 1916. Alus osallistui viirikkönsä mukana Skagerrakin taisteluun 31. toukokuuta.
Sodan loppuun alus oli 4. kevyt risteilijäviirikössä ja siirtyi sen mukana Itä-Intian asemalle kesäkuussa 1919.
pienoiskuva|Caroline Belfastissa Alus poistettiin palveluksesta telakalle siirtoa varten helmikuussa 1922. Se siirrettiin helmikuussa 1924 satama-alukseksi laivaston reservin Ulsterin divisioonalle Belfastiin. Alus oli Londonderryyn siirrettynä Atlantin ylittävien saattueiden hallinnollisena keskuksena toisessa maailmansodassa 1939-1945. Sodan päätyttyä alus palautettiin laivaston reserviin.
Caroline oli 1951 huollettavana Harland and Wolffin telakalla ja on edelleen laivaston reservin päämajana Belfastissa.
Sel
Sel on Norjan kunta Opplandin läänissä. Sen rajanaapureita ovat pohjoisessa Dovre ja Folldal, koillisessa Sør-Fron, idässä ja etelässä Nord-Fron ja lännessä Vågå. Kunnan asukkaista 59 % asuu sen viidessä taajamassa, jotka ovat hallintokeskus Otta (1602 as., 2005), Nord-Sel (578 as.), Sandbumoen (285 as.), Dale (773 as.) ja Bjølstad (311 as.). Tammikuussa 2013 tehdyn väestönlaskennan mukaan koko Selin kunnassa oli 5 952 asukasta.
Tokion rautatieasema
Tokion rautatieasema on rautatieasema Marunouchin kaupunginosassa Chiyodan erillisalueella Tokiossa, Japanissa. Se on yksi Tokion ja koko maan vilkkaimmista rautatieasemista sekä Shinkansen-suurnopeusjunien lähtöpaikkana Tokion tärkein kaukoliikenteen asema. JR liikennöi asemalta lisäksi useita konventionaalisia kauko- ja paikallisjunalinjoja. Sieltä on myös vaihtoyhteys Tokion metroon.
Aseman länsipuolinen, keisarillisen palatsin suuntaan katsova punatiilinen päärakennus on valmistunut vuonna 1914. Se on yksi Tokion tärkeimmistä historiallisista maamerkeistä, joka restauroitiin perusteellisesti vuosina 2007–2012.
Historia
Japanin ensimmäinen rautatielinja avattiin vuonna 1872 Shinbashin ja Jokohaman välille. Seuraavina vuosikymmeninä rautatieverkko pääkaupungin alueella laajeni nopeasti, mutta Shinbashin ja Uenon välinen osuus oli pitkään rakentamatta. Sen varrelle päätettiin suunnitella keskusrautatieasema, joka toimisi alueen rataverkon keskipisteenä. Uuden linjan suunnittelua valvomaan palkattiin saksalainen insinööri Franz Balzter, joka teki suunnitelman myös Tokion rautatieasemasta, mutta hänen visiotaan pidettiin nopeasti länsimaistuvassa maassa liian japanilaisena. Tehtävään valittiin hänen sijaansa japanilainen arkkitehti Kingo Tatsuno, joka piirsi Balzterin rakennesuunnitelmaan pohjautuen eurooppalaistyylisen rakennuksen. Suunnittelussa kesti kahdeksan vuotta ja aseman rakentamiseen osallistui noin 740 000 henkeä. Se valmistui lopulta vuonna 1914.
Tokion rautatieasemalla tapahtui kaksi poliittista murhaa ennen toisen maailmansotaa: pääministeri Hara Takashi puukotettiin aseman eteläisellä sisäänkäynnillä vuonna 1921 ja pääministeri Osachi Hamaguchia ammuttiin aseman laiturilla vuonna 1930.
Rakennus selvisi vuoden 1923 Kantōn suuresta maanjäristyksestä vähin vahingoin, mutta tuhoutui pahasti toisen maailmansodan pommituksissa. Sodan jälkeen aseman katto korvattiin nopeasti väliaikaisella, kulmikkaalla rakenteella, joka kuitenkin jäi paikoilleen 60 vuoden ajaksi. Asema valittiin lopulta tärkeäksi kulttuuriomaisuudeksi vuonna 2003 ja päätettiin restauroida alkuperäiseen asuunsa. Korjaustyöt alkoivat vuonna 2007 ja saatiin päätökseen vuonna 2012. Vilkasliikenteinen asema oli käytössä korjaustöiden ajan, joten tietyillä alueilla töitä voitiin tehdä vain öisin muutama tunti kerrallaan. Restauroinnin jälkeen asema on noussut matkailukohteeksi ja työt ovat elävöittäneet myös ympäröivää kaupunkia.
Rakennus
Tokion rautatieaseman vuonna 1914 valmistunut Marunouchin puoleinen Kingo Tatsunon suunnittelema päärakennus on kolmikerroksinen, 335 metrin pituinen kupolein varustettu rakennus, joka katsoo suoraan Tokion keisarillista palatsia kohti. Aseman keskiosan pääsisäänkäynti onkin varattu alun perin keisarin käyttöön. Rakennuksen julkisivumateriaalina on käytetty punatiiltä ja kiveä. Aseman rakentamiseen käytettiin noin 8 miljoonaa tiiltä. Pohjois- ja eteläosan kahdeksankulmaiset rotundat on koristeltu kipsireliefein, joihin on kuvattu kiinalaisen horoskoopin eläimiä sekä kotka, kukka, feenikslintu ja miekka. Reliefeissä on kuitenkin vain kahdeksan kahdestatoista horoskooppimerkistä: loput merkit on kaiverrettu toiseen Tatsunon suunnittelemaan rakennukseen, porttiin Takeo onsenin kuumilla lähteillä.
Korjaushankkeessa uudistettiin myös aseman itäinen Yaesun kaupunginosan puoleinen julkisivu. Tämä julkisivu on vanhasta punatiilirakennuksesta poiketen hyvin moderni ja urbaani: sitä reunustavat kaksi korkeaa GranTokyo-tornia, jotka yhdistää terminaaliin suurikattoinen kauppakeskus Gran Roof. Korjaustyöt maksoivat noin 50 miljardia jeniä, mutta valtaosa kustannuksista katettiin myymällä käyttämättä jäänyttä rakennusoikeutta, noin 180 000 neliömetriä, ympäristön kiinteistöille. Itse rautatieaseman kokonaispinta-ala on noin 182 000 neliömetriä.
Liikenne
Tokion rautatieasema on yksi Japanin vilkkaimmista: päivittäin asemalta lähtee tai sinne saapuu yli 4 000 junaa.
Aki (1907)
Aki oli keisarillisen Japanin laivaston Satsuma-luokan taistelulaiva. Alus valmistettiin Kuren laivastontelakalla vuosina 1906–1911 ja se poistettiin palveluksesta vuonna 1923 Washingtonin laivastosopimuksen mukaisesti.
Valmistus
Alus tilattiin 1904 Kuren laivastontelakalta, missä köli laskettiin 15. maaliskuuta 1906. Alus laskettiin vesille vuotta myöhemmin 14. huhtikuuta ja valmistui 11. maaliskuuta 1911.
Palvelus
Washingtonin laivastosopimuksen mukaisesti alus poistettiin palveluksesta vuonna 1923. Se upotettiin maalialuksena 7. syyskuuta 1924.
World Touring Car Championship -kausi 2012
FIA World Touring Car Championship -kausi 2012 oli WTCC-sarjan historian yhdeksäs kausi ja järjestyksessään kahdeksas sarjan käynnistyttyä uudelleen vuonna 2005. Kaudella 2012 sarjassa ajettiin 24 osakilpailua 12 eri radalla. Kausi alkoi 11. maaliskuuta Italian Monzasta ja päättyi 18. marraskuuta Macaon katuradalla. Sarjan kuljettajien mestaruuden voitti Robert Huff ja valmistajissa Chevrolet.
Kierikkikankaan asuinpaikka
Kierikinkankaan asuinpaikka sijaitsee Oulun Yli-Iissä 1,6 kilometriä Iijoen Kierikin voimalaitoksesta yläjuoksulle päin Kierikkisaaren kohdalla joen pohjoisrannalla. Vuonna 1966 löytynyt laaja asuinpaikka on osa Kierikin kivikautista löytökompleksia, jonka muinaiset asukkaat ovat kuuluneet tyypillisen kampakeramiikan kulttuurin loppuvaiheeseen. Yhden asumuksen läheltä teetetyt ajoitukset antoivat 3 500 eaa.. Kuuluisa vuonna 2001 avattu arkeologinen matkailukeskus Kierikkikeskus on rakennettu juuri tänne, jossa se on toiminut vuodesta 2005 lähtien myös tutkimuskeskuksena ja museona.
World Touring Car Championship -kausi 2012
Tallit ja kuljettajat
= Kuljettaja kerää yksityiskuljettajien Yokohama Trophy -pisteitä.
Kierikkikankaan asuinpaikka
Tutkimushistoria
Kun Kierikin voimalaitoskanketta alettiin toteuttaa, alettiin patoaltaan ja sen lähialueita inventoida ja tutkia muinaisjäänteiden varalta. Vuonna 1966 oli Aimo Kehusmaa huomannut Kierikinkankaalla kolme painannetta, joiden ensin otaksuttiin olevan kodanpohjia. Sorakuopan lähellä suoritetuissa testikaivauksissa löydettiin keramiikkaa, mikä kytki alueen tyypilliseen kampakeramiikan kulttuurivaiheeseen. Kun kodanpohjia eli asumuspainanteita, kuten niitä nykyään kutsutaan, käytiin 1970-luvulla katsastamassa, huomattiin niitä olevan paljon enemmän.
World Touring Car Championship -kausi 2012
Tallit ja kuljettajat
- = Vieraileva kuljettaja/talli, joka ei täyttänyt FIA:n asettamia vaatimuksia, ei saanut mestaruuspisteitä.
Kierikkikankaan asuinpaikka
Tutkimushistoria
Niitä ei tuolloin vielä alettu tutkia, sillä ensiksi tutkittiin vuonna 1963 löydetyt Kierikin sorakuopan osittain tuhoutuneet asumuspainanteet Eeva-Liisa ja Hans-Peter Schultzin johdolla vuosina 1986−1987. Samalla inventoitiin Kierikinkankaalta 29 asumuspainannetta. Saman vuoden aikana löydettiin myös vielä Korvalan asuinpaikka ja Purkajasuon kalastusalue. Vuonna 1993 Oulun yliopiston inventointikurssi saapui inventoimaan Kierikinkangasta, kun Kuuselankankaalla huomattiin maansiirtotyömaalla kivikautisia esineitä. Siitä tuli merkittävä kohde, jota tutkittiin vielä 2000-luvulla. Viimein vuoden 1995 inventoinnissa Pentti Koivunen totesi Kierikinkankaalla 36 asumuspainannetta, jotka sijaitsivat kaikki Pahkatien ja joen välissä.
World Touring Car Championship -kausi 2012
Kilpailukalenteri
(*) = Tarkoittaa aika-ajossa kymmenenneksi sijoittunutta ja siten viikonlopun toiseen kilpailuun paalulta lähtenyttä kilpailijaa.
Pisteenlasku
Lisäksi Yokohama Trophy -luokassa:
Kierikkikankaan asuinpaikka
Asuinpaikka
Kierikinkangas on laaja asuinpaikka, jossa on ollut 66 asumuspainannetta ja josta on jo ennen tutkimuksien alkamista tuhoutunut noin 40 asuinpainannetta muun muassa hiekanotossa. Asuinpaikka on jaettu tutkimuksellisista syistä neljään alueeseen, joihin viitataan kirjaimilla A, B, C ja D sekä kahteen löytöpaikkaan E ja F.
Muinainen ympäristö
Kierikinkankaan asuinpaikka on sijainnut muinoin Iijoen jokisuiston rantavalleilla, joita on muodostunut maankohoamisen, meren aallokon, tuulen ja jäiden yhteisvaikutuksesta. Vallit seuraavat muinaisen joenuoman tai meren rantaa. Osa asumuspainanteista sijaitseekin nykyisen joenrannan lähellä. Valli seuraa joenrantaa, mutta kääntyy metsään pohjoissuuntaan. Sieltä löytyy lisää asumuspainanteita.
Asumukset
Vuonna 2006 löytyi asuinpainanteesta asumuksen nurkkarakennetta. Sen kohdalta löydetystä hiilenpalasesta teetettiin radiohiiliajoitus, joka antoi rakennusajaksi 3500 eaa. Asumus on kaivettu maahan ja seinämiä on tuettu puisilla rakenteilla. Niistä on jäänyt hiekkaan tummia värjäytymiä, joista on päätelty asumuksen mittoja ja seinien välisiä kulmia. Lounais-luode-suuntainen seinä on saattanut palaa, koska sen vierestä on jäänyt jäljelle runsaasti hiilenkappaleita. Vaikuttaa siltä, että asumus ei ole ollut suorakaiteen muotoinen vaan monikulmio. Koska lattian likamaakerros on ohut ja epäselvä, ei lattian muotoa voida vielä pitää selvitettynä. Lattialla on voinut olla jokin rakenne, kuten puualusta tai nahkapeite, mikä olisi estänyt maa-aineksen tummumisen ja sekoittumisen. Asumuksen oviaukko osoittaa kaakkoon, mutta asumuksen kattorakenteista ei ole löydetty merkkejä.
Asumuksen sisällä ollutta tulisijaa oli käytetty vain vähän. Tästä voitiin päätellä, että asumusta ei ole käytetty talvella ja että tulen polttaminen on ollut satunnaista. Asumuksen ulkopuolella ollut tulisija on ollut runsaammassa käytössä ja sen rakenne on kuoppalieden kaltainen. Muualtakin asumuksen läheltä tavattiin tulenpidon merkkejä, mutta sitä ei tiedetä, ovatko ne asumuksen kanssa samanikäiset, sillä auinpaikkaa asutettiin useiden sukupolvien ajan.
Hautaukset
Kierikinkankaalta löytyi vuonna 2008 ensimmäinen hautaus koko Kierikin muinaisalueelta. Itse vainajasta ei löydetty jälkeäkään ja olettamus haudasta perustuukin punamullan käyttöön. Punamultaläikkä sijoittui alueelle, joka oli 2 metriä pitkä, 0,5 metriä leveä ja paksuimmillaan 30 senttimetriä paksu. Punamultahaudat ovat Suomessa olleet yleisiä kivikaudella. Niissä koko vainaja tai osa vainajasta peitettiin punamultakerroksella.
Haudan alta otettiin hiilinäyte ajoitusta varten. Myös haudan kohdalla hajonneen saviastian sirpaleissa olevasta korjausliimasta teetettiin ajoitus. Hiilenpalanen, joka on ollut paikalla ennen hautausta, on noin vuodelta 3515 eaa. Myös saviruukku on todennäköisesti hautaa vanhempi ja se n alkuperä ajoitettiin noin vuoteen 3505 eaa. Vainajalle ei ilmeisesti annettu mukaan sellaisia epäorgaanisia hauta-antimia, jotka olisivat säilyneet, ja jos ne olivat orgaanisia, ovat ne hävinneet jäljettömiin niin kuin vainajakin.
Kaivauksissa tarkkailtiin hautakuopan muotoa, jolloin huomattiin hiekan kerroksien väristä ja lajittuneisuuden säilymisestä, että aukon muoto on ollut kulmistaan pyöritetty suorakulmio. Haudan pohja oli ilmeisesti kuoppamainen, sillä vainajan hajottua punamulta oli vajonnut kuopan pohjalle muodostaen V-kirjaimen muotoisen poikkileikkauksen.
Elinkeinot
Happamassa hiekkamaassa, joka huuhtoutuu läpi eikä pidätä happea, orgaaninen aines ei säily pitkään. Siksi kaikki teurasjäte ja jopa luut häviävät kokonaan. Luuta voi kuitenkin säilyä, jos se poltetaan ensin nuotiossa. Palanutta luuta etsitäänkin nuotionpohjista seulomalla niiden tuhkaa tiheällä seulalla. Kierikinkankaan luujäte on ollut pientä ja murustuvaa, joten lajitunnistusta on ollut vaikeaa tehdä. Silmämääräisesti tarkasteltuna palaneessa luuaineksessa on erottunut hylkeiden sormiluita, kalan nikamia ja ehkä linnunluita. Kahdesta näytteestä, jotka sisälsivät yhteensä 69 fragmenttia, tunnistettiin grönlanninhylkeen luuta. Asuinpaikan sijainnin perusteella oli odotettavissakin, että kalastuksella ja hyljestyksellä olisi ollut suuri merkitys. Luuanalyysi voisi kertoa, oliko luujätteen joukossa muita nisäkkäitä.
Korvalan asuinpaikan lähettyvillä Purkajasuolla on paljastunut maatunut muinainen lahdelma, josta löytyi työstettyä puutavaraa ja kalastukseen liittyviä katiskoja tai rysiä. Ne ovat sinne paikalleen jääneitä tai joen sinne uittamia. Niiden radiohiiliajoitus vastaa Kierikinkankaan asutusta.
Työkalut
Tuuraa on käytetty esimerkiksi avannon tekemiseen jäähän tai kolojen iskemiseen maahan. Tällaiset terät on tehty kovista aineista, joita ovat esimerkiksi kivi tai hirven sääriluu. Muutama tuuran kärki ja yksi pituussuunnassa haljennut tuura löytyi vuosien 2008 ja 2009 kaivauksilla. Kirveet ja taltat saattavat olla molemmat saman kokoiset ja muotoiset. Kirveitä on useimmin käytetty oksimiseen ja puun kaatamiseen. Taltat ovat olleet veistotyökaluja, jotka on vartettu työtehtävästä riippuen eri tavoin. Taltaksi nimettyjä teriä on löytynyt jokaisella yleisökaivauksella, joten niiden voi olettaa olleen yleisimpiä työvälineitä. Veitsiä tai niiden katkelmia on löytynyt usealta kaivaukselta. Erikoisen muotoisia ovat liuskekivestä tehdyt T-kirjaimen muotoiset veitset. Kaapimet ovat kivikauden työvälineistä vähiten työstettyjen työvälineiden joukossa. Ne ovat teräväreunaisia kivityökaluja, joilla kaavitaan kuorta puusta, rasvaa nahasta tai muuta vastaavaa. Vuonna 2006 löytyi muinaisesta kuopasta yli 30 kaavinta yhdestä kasasta. Kaivauksissa on löytynyt lukuisia hioutuneita kiviä, joita arvellaan hioimiksi. Hioimella pyöristettiin puuesineitä tai teroitettiin kirveitä tai muita kivisiä työvälineitä.
Keramiikkaa
Löydetty keramiikkaa koostuu enimmäkseen sirpaleista, joita on löydetty likamaakerroksesta tai jätekuopista. Kyse lienee hajonneiden ruukkujen sirpaleista, jotka on hylätty jätteenä. Vuoden 2008 yleisökaivauksella löydettiin yksi kokonainen hajonnut ruukku, jonka sirpaleet löytyivät pienen alueen sisältä. Tämäkin alue oli sekoittunut, kun paikalle oli jälkeenpäin kaivettu punamultahauta. Ruukku oli vanhuuttaan halkeillut ja sitä oli korjailtu koivuntuohitervalla. Siitä teetetty ajoitus antoi tervan valmistetuksi 3500 eaa.
Löytynyt keramiikka-aineisto käsittää enimmäkseen tyypillistä kampakeramiikkaa, jota merkitään KaII:1b. Sen astioiden raaka-aineena on yleensä ollut hieno savi, johon on sekoitettu orgaanista kuitua ja joka on poltettaessa palanut pois. Myös hiekka on täällä yleinen sekoiteaines, mutta sen sijaan asbestikuidut ovat harvinaisia. Joissakin tyypillisen kampakeramiikan astioissa oli mukana hieman asbestia, mutta vasta myöhemmin Kierikin keramiikan astioissa se tuli tärkeäksi sekoiteaineeksi. Kierikin keramiikkaa on kuitenkin ollut Kierikinkankaalla harvinaisempaa.
Kaakkois-Suomen suunnalta levinnyt asbestin käyttö keramiikan lisäsekoitteena alkoi ja myöhemmin vakiintui Kierikin keramiikassa. Tilanne on ollut hieman samantapainen Iijoen vastarannalla Kotikankaan asuinpaikalla, jossa on myös havaittu asbestin käytön kokeilua.
Savi-idolit
Poltettujen saviesineiden kappaleita on löytynyt vuosina 2006, 2007, 2010 ja 2011. Vuonna 2006 löydetyistä viidestä savenkappaleesta kaksi sisälsi joitakin savi-idolin piirteitä. Koska ne ovat hajonneet, niiden alkuperäistä aihetta ei voi enää selvittää. Vuonna 2007 löytyi kahdesta jätekuopasta kaksi mahdollista savi-idolin katkelmaa. Vuoden 2010 esine oli pitkänomainen ja vuoden 2011 löytö sekä pitkänomainen että kaareva, mutta nekin olivat hajonneet tunnistamattomiksi. Kierikinkankaan yleisökaivauksilta ei ole toistaiseksi tavattu ehjiä savi-idoleita.
Meripihkakorut
Tyypillisellä kampakeraamisella kaudella meripihkakorut ovat olleet harvinaisempia kuin sitä seuranneella kulttuurikaudella. Meripihkan määrä Kierikin alueella on Suomessa huomattava, siksi siihen kiinnitetään paljon huomiota. Kierikinkankaalla meripihkan suurtuonti oli vasta alkamassa. Vuonna 2006 löytyi kaksi putkihelmeä. Putkihelmi on pyöristetty palanen, jonka läpi pituussuuntaan on porattu reikä pujottamista varten. Seuraavana vuonna löytyi katkennut meripihkarengas. Katkelmaa on vielä kannettu koruna, sillä sen nurkkaan on porattu ripustamista varten reikä. Samana vuonna löytyi toinen putkihelmi, joka on vain 5 millimetriä pitkä. Vuonna 2009 löytyi vielä yksi putkihelmi.
Punamultaa
Punamultaa on kivikaudella käytetty ainakin hautausten pyhittämiseen siten, että vainajien päälle ripoteltiin kerros punamultaa. Tapa on erittäin vanha. Kierikistä tavattu ainoa hauta paljastui juuri punamullan käytön vuoksi. Vuoden 2008 kaivauksissa löytyi kaksi punamultakokkaretta, jotka on voitu kätkeä hautauksen varalta talteen tai tarkoittaa esimerkiksi väriaineen valmistamiseen. Myös aikaisemmissa tutkimuksissa on havaittu punamultakokkare.
Markku Aherto
Opinnot ja ura
Vuosina 1996–1999 Aherto oli Lapin Jääkäripataljoonan komentaja, 2000–2002 Lapin Sotilasläänin esikuntapäällikkö, vuonna 2002 pääesikunnan kansainvälisen osaston apulaisosastopäällikkö ja 2003–2005 Porin Prikaatin komentaja. Everstiksi Aherto ylennettiin 4. kesäkuuta 2001.
Vuosina 2005–2009 Aherto oli Lapin sotilasläänin komentaja. Hän aloitti tehtävässä 1. marraskuuta 2005, ja jatkoi samalla nimellä tunnetun uuden, alueellisen sotilasläänin johdossa myös sen jälkeen, kun vanhamuotoiset sotilasläänit lakkautettiin vuoden 2007 lopulla. Aherto jatkoi komentajana vuoden 2009 loppuun, minkä jälkeen hän siirtyi erityistehtäviin Porin Prikaatin esikuntaan. Hän aloitti KFOR:in (Kosovo Force) yhdistetyn toimialakeskuksen (Joint Effects Center) päällikkönä vuonna 2010 ja siirtyi heinäkuussa 2010 keskisen taisteluosaston (Battle Group Center) komentajaksi.
Muromachi
Muromachi voi tarkoittaa:
Markku Aherto
Opinnot ja ura
Kosovon lisäksi Aherto on palvellut rauhanturvatehtävissä Golanilla (1992–1993), Zagrebissa (1994–1995) ja Bosniassa (1999–2000). Hän toimi Pohjoismaisen prikaatin (NORDCAPS) komentajana vuosina 2002–2004.
World Touring Car Championship -kausi 2012
Kuljettajien pisteet
{|
Markku Aherto
Opinnot ja ura
Vuosina 1997–1998 Aherto toimi Jääkäriprikaatin killan puheenjohtajana.
World Touring Car Championship -kausi 2012
Kuljettajien pisteet
1 2 3 4 5 Sijoitus aika-ajossa, joka oikeuttaa pisteille.
† — Kuljettaja keskeytti/ei päässyt maaliin, mutta sai sijoituksen ajettuaan yli 90 % kisapituudesta.
Avro 748
thumb|right|280px|Aerolineas Argentinas'in Avro 748 vuonna 1972. Avro 748, mutta myös nimellä Andover on brittiläinen potkuriturbiini-käyttöinen lentokone. Konetta käytettiin etupäässä siviilikäyttöön, ja lähinnä matkustajalentokoneena. Tyypin alku pohjautuu sotilasilmailun tarpeisiin. Vuonna 1960 ensilentonsa lentänyt kone tarkoitettiin lyhyen matkan sotilaskuljetuskoneeksi, ja korvaamaan jo ikääntynyt Douglas DC-3 eli C-47 Skytrain -konetyyppi.
Siviilikäytössä konetyyppiä käytettiin niin kutsuttuun transito- eli syöttöliikenteeseen varsinaisille runkoreiteille. Konetyyppiä kehiteltiin edelleen, ja se sai alatyyppejä. Avro 748 ei suoranaisesti korvannut esimerkiksi Vickers Viscount -tyyppiä, vaikka matkustajamäärien tilavuudet olivat suunnilleen vastaavaa luokkaa (40—58 henkeä).
Tyyppinä helposti tunnistettava Avro 748 käytti Rolls-Royce Dart -potkuriturbiineja. Tätä tyyppiä valmisti muun muassa HAL Industriesin (Hindustan Aeronautics Ltd.) Intiassa HAL748:na. Se oli käytössä ja tuotannossa pitkälle 1980-luvulle asti. Erikoista koneen muotoilussa on se, että R.Da-potkuriturbiinit on asetettu siiven yläpinnalle. Tämä tekee trapetsi-siipisen ja muutoin perinteisen konetyypin tunnistuksesta helpompaa. Propellit ovat nelilapaiset.
Series 1 -tyypin koneet saattoivat saavuttaa 515 km/h huippunopeuden ja 470 km/h matkalentonopeuden. Koneen kantama oli noin 1 800 kilometriä. Konetyyppiä valmistettiin arviolta 380 koneyksilöä, joskin varmistamattomien lähteiden mukaan - vielä tätä huomattavan paljon enemmän.
Pietarin miilu
Pohjanheimo ja Seppälä kutsuivat säveltäjäksi Toni Edelmannin. Tärkeänä asiantuntijana ja yhteistyökumppanina oli Kansanrunousarkiston johtaja Pekka Laaksonen. Kansanoopperan visualisoinnissa tärkeinä tekijöinä olivat lavastaja Anu Maja ja kuvaaja Antero Takala.
Pietarin miilu kuvattiin värillisenä monikameratuotantona Ylen Pasilan Studio 2:ssa ja lähetettiin TV1:ssä 8.11.1979. Se on Yleisradion TV1:n Viihdetoimituksen tuotantoa. Ohjelman kesto on 53’06”.
Oheisohjelma
Pietarin miilu ja miten sitä tehtiin
Corina Crețu
Corina Crețu (s. 24. kesäkuuta 1967 Bukarest, Romania) on romanialainen poliitikko. Hän on toiminut vuodesta 2014 alkaen Euroopan unionin aluepolitiikasta vastaavana komissaarina. Hän edustaa Pro România -puoluetta ja siten Euroopan demokraattista puoluetta, joihin hän liittyi vuonna 2019 oltuaan aiemmin Romanian sosiaalidemokraattisen puolueen ja Euroopan sosialidemokraattisen puolueen jäsen. Hän oli myös Euroopan parlamentin jäsen vuodesta 2007 ja neljän kuukauden ajan Euroopan parlamentin varapuhemies ennen komissaariksi nimitystään.
Poliittinen ura
Crețu valmistui vuonna 1989 Bukarestin kauppa-akatemian taloudellisen suunnittelun ja kybernetiikan tiedekunnasta ja työskenteli sitten analyytikkona eri yrityksissä ja vuodesta 1992 vuoteen 2000 erilaisissa asiantuntijatehtävissä Romanian presidentille ja senaatille. Vuonna 2000 hänet valittiin Romanian edustajainhuoneen jäseneksi ja oli myös samanaikaisesti presidentin ministerinarvoinen neuvonantaja tiedotusasioissa. Vuonna 2004 hänet valittiin senaattoriksi.
Euroopan parlamentissa
Kesäkuussa 2005 Romanian parlamentti nimitti Crețun yhdeksi tarkkailijajäsenekseen Euroopan parlamenttiin. Hän oli tarkkailijana parlamentissa vuoteen 2007 asti, jolloin Romania virallisesti liittyi Euroopan unioniin ja hän jatkoi Euroopan parlamentin virallisena jäsenenä. Hän oli virallisen aseman saatuaan loppuajan vaalikaudesta 2005–2009 jäsenenä muun muassa kehitysyhteistyövaliokunnassa sekä talous- ja raha-asioiden valiokunnassa.
Hän tuli valituksi Euroopan parlamenttiin europarlamenttivaalit 2009. Vaalikaudella 2009–2014 hän toimi varapuheenjohtajana kehitysyhteistyövaliokunnassa. Vuodesta 2012 alkaen hän oli myös Euroopan parlamentin sosialistien ja demokraattien ryhmän varapuheenjohtaja. Europarlamenttivaaleissa 2014 hänet äänestettiin uudelleen parlamenttiin, joka valitsi hänet varapuhemieheksi. Vaalikausi 2014–2019 jäi häneltä kuitenkin kesken, kun hänet nimitettiin Euroopan komissioon.
Yhdysvaltain entisen ulkoministerin Colin Powellin sähköposti hakkeroitiin ja hänen yksityistä viestejänsä julkaistiin vuonna 2013. Osa sähköposteista oli ollut yksityistä kirjeenvaihtoa Creţun kanssa. Powellin mukaan he olivat olleet läheisiä, mutta heillä ei ollut suhdetta.
Komissaarina
Crețu nimitettiin Junckerin komission jäseneksi vuonna 2014 aluepolitiikasta vastaavaksi komissaariksi Romanian ehdotuksesta. Ylen haastettelussa hän sanoi, että nuoria pitää innostaa osallistumaan politiikkaan, mutta myös muita kuin teknologiaan liittyviä ratkaisuja pitää kehitellä.
Sami Kaartinen
Sami Kaartinen (s. 7. huhtikuuta 1979 Kouvola) on suomalainen entinen jääkiekkoilija, joka edusti viimeksi Saksan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla 2. Bundesligassa pelaavaa Dresdner Eislöweniä. Hänellä on yhteensä 248 SM-liigaottelun kokemus ja tehnyt niissä tehot 25+26=51. Jäähyminuutteja hän keräsi 56. Kaartinen on pelannut urallaan myös Ranskassa ja Sveitsissä. Kaartinen lopetti uransa keväällä 2015 ja toimii nyt KalPa:n A-juniorijoukkueen fysiikkavalmentajana. Dresdner Eislöwen on jäädyttänyt Kaartisen pelinumeron.
Ura
Kaartinen aloitti jääkiekon Saimaan Pallossa. Hän teki joukkueessa SM-liigadebyyttinsä kaudella 1998–1999, jolloin Kaartinen pelasi 40 ottelua tehopistein 2+3=5. Hänen peliaikansa SaiPassa jäi melko vähäiseksi, joten Kaartinen siirtyi kaudella 2000–2001 pelaamaan sarjatasoa alemmas Mestikseen 24 SM-liigaottelun jälkeen. Hän pelasi kauden aikana KooKoossa, Jokipojissa ja loppukauden joukkue löytyi helmikuussa 2001, kun Kaartinen siirtyi Kiekko-Vantaan riveihin. Kauden 2001–2002 hän pelasi kokonaan Vaasan Sportissa. Kaartinen teki Mestiksen runkosarjassa tehot 9+4=13, mutta hän teki pudotuspeleissä tehot 4+4=8, joilla Kaartinen jakoi Sportin sisäisen pistepörssin voiton Miika Jämsän kanssa.
Kaudeksi 2002–2003 Kaartinen siirtyi Mestiksen nousijajoukkue Kajaanin Hokkiin. Hän teki läpimurtonsa Mestis-tasolla tehdessään runkosarjassa tehot 30+22=52. Kaartinen voitti koko Mestiksen maalipörssin ja sijoittui pistepörssissä toiseksi Ahmojen Miikka Jäskeen jälkeen. Mestiksen pelaajat äänestivät hänet vuoden parhaaksi pelaajaksi ja Kaartinen palkittiin Kultaisella kiekolla. Hänet valittiin myös Mestiksen ensimmäiseen tähdistökentälliseen. Kaartinen palasi kaudeksi 2003–2004 SaiPaan pelaamaan SM-liigaa. Hän pelasi joukkueessa 40 ottelua tehopistein 4+6=10, kunnes siirtyi kauden lopulla ranskalaiseen Brûleurs de Loups de Grenobleen.
Kaudeksi 2009–2010 Kaartinen siirtyi saksalaiseen Dresdner Eislöweniin 2. Bundesligaan. Hän teki tehot 34+18=52, joilla Kaartinen oli sarjan kolmanneksi paras maalintekijä ja joukkueensa sisäisen pistepörssin toinen Patrick Jarrettin jälkeen. Hän teki maaliskuussa 2010 vuoden mittaisen jatkosopimuksen. Kaudella 2010–2011 Kaartinen sijoittui tehoilla 24+42=66 koko 2. Bundesligan piste- ja syöttöpörssissä toiseksi Ravensburg Towerstarsin Alex Leavittin jälkeen. Maaliskuussa 2011 hän teki kaksivuotisen jatkosopimuksen Eislöwenin kanssa. Kaudella 2011–2012 Kaartinen oli tehoilla 11+34=45 joukkueen paras syöttäjä ja toiseksi paras pistemies Jarrettin jälkeen. Hän oli myös Eislöwenin paras pistemies ja maalintekijä kevään 2012 pudotuspeleissä tehoilla 5+4=9.
Languedoc-Roussillon
Languedoc-Roussillon oli Ranskan hallintoalue, jonka muodostivat viisi departementtia: Aude, Gard, Hérault, Lozère ja Pyrénées-Orientales. Alueen hallintopääkaupunki oli Montpellier. Pinta-alaltaan 27 376 km² suuruisella alueella asui vuonna 2012 noin 2 700 266 asukasta. Alue rajoitui etelässä Espanjan ja Andorran rajaan sekä Välimereen (Lionin lahteen). Lisäksi aluetta reunustavat seuraavat hallintoalueet: Provence-Alpit-Riviera, Rhône-Alpes, Auvergne ja Midi-Pyrénées. Seutu tunnetaan erityisesti viinialueena. Languedoc-Roussillon ja Midi-Pyrénées yhdistettiin tammikuussa 2016 Oksitanian hallinnolliseksi alueeksi.
Maantiede
230px|thumb|vasen|Maisemaa [[Audessa.]] Languedoc-Roussillonin eteläosan käsittävä Roussillon kattaa noin 15 % alueen pinta-alasta. Siellä sijaitsevien Pyrenneiden vuoriston korkeimmat huiput alueella ovat Pic Carlit (2 921 m) ja Pic du Canigou (2 784 m). Languedoc käsittää koko muun alueen. Historiallisesti siihen on kuulunut myös Toulouse, sekä osia Midi-Pyrénéésistä ja Auvergnesta. Alueen sisämaassa on Cévennesin vuoristoalue ja sen rannikolla on useita laguuneja. Alueen jokiin kuuluvat muun muassa Gard, Hérault ja Labouiche. Alueella sijaitsevat myös Languedoc-Roussillonin luolat.
Luonto
Languedoc-Roussillonin luonnon puolesta erityisen tärkeä on Cévennesin vuoristoalue. Parc National des Cévennes käsittää muun muassa 89 nisäkäs-, 208 lintu- ja 1824 hyönteislajia. Linnuista alueella esiintyy esimerkiksi hanhi- ja pikkukorppikotka, sekä maakotka. Mufloneja on istutettu alueelle 1950-luvulla. Niitä on noin 1 500–2 000. Harvinaisempiin lajeihin kuuluu muun muassa kreikankilpikonna. Roussillonin alueella tavataan Pyrenneillä harvinaista karhua. Alueella oli kuitenkin vuonna 2008 vain kaksi karhua. Karhukannan elvyttämiseksi niitä on tuotu ja istutettu Sloveniasta.
Esihistoria
Languedoc-Roussillonin alueella on ollut ihmisasutusta jo kauan. Tautavelista Perpiganin läheltä on löydetty niin sanottu Tautavelin mies, joka on ajoitettu kuolleeksi 450 000 vuotta sitten. Tautavelin mies kuuluu Euroopan vanhimpiin ihmisten suvun jäännöksiin. 90 000–40 000 vuotta eaa. alueen rannikon asuttivat neandertalinihmiset. He puolestaan tekivät näihin päiviin säilyneitä luolamaalauksia, joita on esimerkiksi Grotte de Niauxissa. Esihistorian aikana alueelle pystytettiin myös menhireitä. Kun niitä pystytettiin noin 4 000 vuotta sitten ilmaston lämpeneminen oli mahdollistanut esimerkiksi maatalouden.
Antiikki
Kreikkalaiset Fokaiasta perustivat Agathé Tychén eli Agden siirtokunnan noin 560 eaa. ja perustivat sittemmin alueelle myös useita muita siirtokuntia. Kreikkalaiset toivat alueelle muun muassa oliivit ja viiniköynnökset. Paikalliset asukkaat kopioivat kreikkalaisten rakennustapaa ja alkoivat rakentaa helposti puolustettavia asemia mäkien päälle. Toisen puunilaissodan aikaan Hannibalin joukot kulkivat Languedocin läpi. Roomalaiset valloittivat koko alueen vuoteen 122 eaa. mennessä ja rakensivat sen Roomaan yhdistäneen Via Domitian. Sittemmin roomalaisten merkittävin tukikohta alueella, Narbone, perustettiin vuonna 118 eaa. Siitä tuli myöhemmin Gallia Narbonensisin provinssin pääkaupunki. Gallia Narbonensis jaettiin 284 jaa. kahteen osaan, joista nykyisen Languedoc-Roussillonin käsittäneen nimenä pysyi Narbonensis ja toisesta tuli Provicia Viennoise eli Provence.
Keskiaika
thumb|vasen|1000-luvulla rakennettu [[Peyrepertusen linna.]] Kansainvaellusten aikaan Languedoc-Roussillonin alue joutui useiden eri alueelle tulleiden heimojen valtaan. Ensimmäiset olivat vandaalit ja heistä seurasivat länsigootit. Länsigootit tekivät Toulousesta eli tuolloisesta Tolosasta aluetta hallinneen pääkaupunkinsa vuodesta 419–507. 700-luvulla alueelle hyökkäsivät saraseenit, jotka valtasivat Narbonnen ja Carcassonen. Frankkien kuningas Pipin Pieni valloitti saraseeneilta Narbonnen vuonna 759 ja Toulousen vuonna 767. Kaarle Suuri puolestaan hyökkäsi Iberiaan asti ja valloitti myös nykyisen Roussillonin alueen. Kaarle Suuren kuoleman jälkeen alueella ottivat vallan Barcelonan, Toulousen ja Roussillonin kreivit. Paavin legaatti Pierre de Castelnaun murhan jälkeen paavi Innocentius III julisti ristiretken paikallisia kataareja vastaan vuonna 1208. Ristiretki oli erittäin verinen ja esimerkiksi Béziersissä ristiretkeläiset tappoivat 20 000 kaupungin asukasta. Ristiretkeläiset voittivat Toulousen kreivi Raimund VI:n Muretin taistelussa vuonna 1213, mutta kärsivät tappion Toulousen taistelussa vuonna 1217. Kataarien vaino jatkui kuitenkin alueen Ranskaan liittämiseen asti vuoteen 1271. Roussillonin alue oli puolestaan liitetty Aragoniaan vuonna 1172. 1230-luvulta 1400-luvulle Languedocin alueella teki suurta tuhoa satavuotinen sota, sekä musta surma.
Uusiaika
240px|thumb|oikea|Pyrenneiden rauha. Uskonpuhdistus levisi Euroopassa 1530-luvulla ja Nîmesistä tuli yksi protestanttien tärkeimmistä tukokohdista Ranskassa. Katolilaisten ja protestanttien välille syttyi niin sanottu uskonsota. Protestanteille taattiin lopulta monia oikeuksia 1500-luvun lopussa, mutta heidän vainonsa alkoi uudelleen kuningas Louis XIV:n kaudella vuodesta 1685. 1700-luvun alussa Ranskassa oli jäljellä enää hyvin vähän protestantteja. 1640-luvulla Roussillonin alueella syttyi kapinoita Kastilialaisia hallitsijoita vastaan ja vuonna 1659 solmitulla Pyreneiden rauhansopimuksella alue siirtyi Ranskalle. Ranskan vallankumouksen myötä vuonna 1789 alue menetti oman parlamenttinsa ja se jaettiin departementeiksi. Vuonna 1850 iskenyt silkkimatoepidemia koetteli aluetta ja vielä suurempi tuho iski kun viinikirva iski alueelle. Viljelijöiden menetykset johtivat mellakoihin vuonna 1907.
Nykyaika
Espanjan sisällissodan johdosta Roussillonin alueelle tuli suuri määrä pakolaisia ja toisen maailmansodan sytyttyä vuonna 1939 ja Ranskan kukistuttua seuraavana vuonna alueesta tuli osa niin sanottua Vichyn Ranskaa. Sekin vallattiin kuitenkin vuonna 1942. Alueen vastarintaliike oli hyvin voimakas Languedoc-Roussillonin alueella. Algerian sodan jälkeen alueelle tuli pakolaisina Algerian entisiä ranskalaisia siirtolaisia. 1970-luvulla viininviljelijöiden ja poliisin välillä oli yhteenottoja ja viininviljelijät perustivat väkivaltaisen järjestön nimeltä Comité Régional d'Action Viticole.
Okra
Okra kasvaa noin 1,8 metriä korkeaksi. Sen kukat ovat keltaisia, mutta keskusta on punainen. Okra vaatii pitkän ja kuuman kesän menestyäkseen, joten Suomessa sitä ei voi viljellä.
Okran hedelmässä on pieniä siemeniä ja tärkkelyspitoista kasvilimaa. Keitettäessä okralima saostaa pataruoat perunajauhojen tapaan.
Okra kuuluu magnesiumpitoisimpiin vihanneksiin.
Karannut hevonen
thumb|Karanneen hevosen pääosassa Erkki Saarelathumb|Rikas mies Markku Riikonen Karannut hevonen oli suomalainen televisionäytelmä, joka esitettiin ensimmäisen kerran vuonna 1978. Se oli tyyliltään kansanooppera, läpisävelletty omintakeinen musiikkinäytelmä, joka oli tv-ohjelmatyyppinä ainutlaatuinen julkaisuajankohtanaan. Tv-ohjelman tuottajat ja ohjaajat ovat Erkki Pohjanheimo ja Seppo Seppälä. Etsiessään Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran Kansanrunousarkiston aarteistosta käsikirjoitusmateriaalia kansanperinnesarjaan Omat jutut he löysivät Suomen kansan vanhat runot, ja heille syntyi ajatus kansanperinteeseen perustuvan laajemman laulunäytelmän tekemisestä. Työryhmään kutsuttiin mukaan käsikirjoittajaksi Sulevi Peltola Televisioteatterista ja säveltäjäksi Heikki Valpola. Peltola keskittyi 34-osaisen SKVR-kirjakokoelman Etelä-Karjalasta koottuihin runoihin. Hän kokosi ja yhdisteli runoja vapaasti ja loi niistä ehjän tarinan. Tärkeänä asiantuntijana ja yhteistyökumppanina oli Kansanrunousarkiston johtaja Pekka Laaksonen. Niin syntyi Karannut hevonen, ja tekijät alkoivat kutsua sitä kansanoopperaksi.
Karannut hevonen kuvattiin värillisenä monikameratuotantona Ylen Pasilan Studio 3:ssa. Ensiesitys oli Yle TV1:ssä 11. tammikuuta 1978 ja uusinta TV1:ssä 1. tammikuuta 1979. Se on Yleisradion TV1:n Viihdetoimituksen ja Televisioteatterin yhteistuotantoa. Ohjelman kesto on 49 minuuttia 16 sekuntia.
Seuraavana vuonna 1979 Pohjanheimo ja Seppälä tekivät vielä toisen kansanoopperan nimeltään Pietarin miilu.
Kilpailut ja palkinnot
Karannut hevonen osallistui Montreux’n Kultaisen Ruusun kilpailuun 1978 ilman sijoitusta. Sopotin viihdeohjelmien kilpailussa 1978 ohjelma sai toisen palkinnon
Karanneesta hevosesta kirjoitettua
”Karannut hevonen on jälleen kerran aluevaltaus, peloton, jopa huima karjalaisen kansanrunouden sovellutus teatterin mitoissa toimimaan.” Jukka Kajava, Helsingin sanomat 21.01.1978 ”Paikoitellen hänen (Heikki Valpolan) musiikki on hivelevän kaunista.” Eeva-Kaarina Holopainen, Ilta-Sanomat 21.01.1978. ”Tämä se vasta kulttuuriteko on!” Hilkka Vuori, Kansan Uutiset 24.01.1978. ”Karanneessa hevosessa virkisti myös kuvien käyttö (ohjaajat Erkki Pohjanheimo ja Seppo Seppälä). Samaa joustavuutta kohtauksesta toiseen liukumisessa oli samojen ohjaajien Omissa jutuissa.” Anna Kerttu Wiik, Katso 5/1978. ”Jos Sulevi Peltola olisi tiivistänyt hölökytäkölökyn-tunnelmat tekstistään niin tuloksena olisi ollut ihan menettelevä pienoisooppera.” Kalevi Haikara, Teatteri-lehti. ”En ole kirjoittanut sinne yhtään säettä, mutta yksikin laulu saattaa koostua useista eri kansanrunoista.” Sulevi Peltola, Ilta-Sanomat 17.12.1977: "Sulevi Peltolan suurtyö ruutuun tammikuussa"
HMS Champion (1915)
HMS Champion oli Britannian kuninkaallisen laivaston Calliope-luokan (osa C-luokkaa) kevyt risteilijä, joka palveli ensimmäisessä maailmansodassa.
Valmistus
Alus tilattiin Hebburnistä Hawthorne Leslie and Companyltä, missä köli laskettiin 9. maaliskuuta 1914. Alus laskettiin vesille 29. toukokuuta 1915 ja otettiin palvelukseen 20. joulukuuta.
Palvelus
Vuoden 1919 alussa Champion liitettiin 2. kevyt risteilijäviirikköön ja pian sen jälkeen vielä samana vuonna liitettiin yhdessä HMS Vernonin kanssa torpedokouluun. Alus oli huollettavana 1923, mutta poistettiin silti palveluksesta. Alus siirrettiin Portsmouthiin odottamaan telakalle pääsyä lokakuussa 1924. Palvelukseen alus palasi tykistökoululaivaksi toukokuussa 1925 ja liitettiin viestikouluun 1928.
Ruy González de Clavijo
Ruy González de Clavijo (k. 2. huhtikuuta 1412) oli Kastilian hovissa vaikuttanut kamariherra, joka matkusti kuningas Henrikin lähetystön mukana Timur Lenkin hoviin Samarkandiin. Matkallaan de Clavijo teki historiallisena lähteenä merkittäviä muistiinpanoja, jotka ovat esimerkiksi ainut länsimainen historiallinen silminnäkijälähde Timur Lenkistä.