cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Juhani Kakkuri
Kakkuri sai vuonna 1974 Ranskan valtion stipendin, jonka avulla hän tutustui Pariisissa satelliittien etäisyyden mittaamiseen laserin avulla. Vierailun tuloksena Kirkkonummelle Metsähovin tilalle rakennettiin suomalaisvoimin Pohjois-Euroopan ensimmäinen satelliittilaser 1978. Se oli alku Metsähovin geodeettiselle tutkimusasemalle, joka tätä nykyä on yksi kansainvälisen geodeettisen perusverkon asemista. Koko uransa ajan Kakkuri pyrki kehittämään Metsähovin toimintoja. Hän ohjasi myös useita väitöskirjoja.
Ennen ylijohtajuutta hän toimi Geodeettisen laitoksen geodeettina vuosina 1960–1967, tarkkavaaitsijana 1967–1975 ja osastonjohtajana 1975–1977. Kakkuri on valittu Suomalaisen Tiedeakatemian (1976–) ja Teknillisten tieteiden akatemian jäseneksi (1982–). Hänelle myönnettiin Geofysiikan seuran Palmén-mitali vuonna 2009 ansiokkaasta työstä geodesian alalla.
Pikkuplaneetta 3597 Kakkuri on nimetty Juhani Kakkurin mukaan.
Kakkuri toimi useissa kansallisissa ja kansainvälisissä luottamustehtävissä muun muassa kansainvälisen geodeettis-geofysikaalisen unionin edustajana New Yorkissa YK:n kartografian toimiston kokouksissa. Lisäksi Suomen ja Kiinan välinen geodesian ja geotieteiden alan yhteistyö on Kakkurin yhteyksien ansiota. Kakkuri oli Wuhanin yliopiston kunniaprofessori ja Stuttgartin yliopiston kunniatohtori sekä Saksan geodeettisen komission jäsen.
Kakkuri kirjoitti useita kansantajuisia tiedekirjoja, kertomuksia laajoista matkoistaan ja edeltäjiensä Veikko Heiskasen ja T.J. Kukkamäen elämäkerrat. Hänen viimeisimmäksi teoksekseen jäi 2021 omaelämäkerta Muistelmia geodeettien maailmasta.
Julkaisuja
Professori Kakkurin tieteellinen tuotanto käsittää yli 100 julkaisua geodesian ja muilta geofysiikan aloilta. Hän oli myös tuottelias tietokirjailija.
Luce Irigaray
Tieteenkritiikki
Irigarayn ajatuksia on esitelty kriittisessä valossa Alan Sokalin ja Jean Bricmontin kirjassa Impostures intellectuelles, jossa niille on omistettu oma lukunsa. Sokalin ja Bricmontin teoksessa kritisoidaan ankarasti myös Jacques Lacania sekä erinäisiä psykoanalyyttisiä koulukuntia ylipäätään.
Katso myös: Tieteiden sota
Kritiikkiä
Feministisessä teoriakeskustelussa Irigarayta on syytetty essentialismista eli olemusajattelusta. Hän kun näyttäisi ajattelevan, että sukupuolet ovat olemukseltaan erilaisia esimerkiksi rinnastaen naisen ja nesteet keskenään (väite siitä, että nestemäisyys muistuttaisi alitajuisesti naisesta/äidistä palautuu ajatukseen, että kukin meistä viettää elämänsä ensimmäiset 9 kk äidin vatsassa, minkä vuoksi nestemäisyys ja naiseus subjektin mielessä kietoutuisivat toisiinsa jo eräänlaisena alkukokemuksena; ajatus esiintyy lukuisilla psykoanalyytikoilla, vrt. Jung, Bachelard, Kristeva jne...) tai väittäessään feminiinisyyden löytävän itsensä mystisessä kokemuksessa. Toisaalta Irigaray korostaa kyseessä olevan ironisen eron; rinnastaessaan esimerkiksi naisen ja nesteet, hän vain jäljittelee hysteerikon roolia, jota patriarkaalinen yhteiskunta naisilta olettaa ja johon miesfilosofit ovat naiset ajaneet. Vaikka feministisessä teoriakeskustelussa Irigaraylle on annettu tunnustusta sukupuolieron merkityksen pohtimisesta ja sen uudelleenkäsitteellistämisestä, on mimesistä mielekkäänä poliittisena strategiana epäilty. Essentialismin lisäksi Irigarayta on kritisoitu historiattomuudesta ja filosofisesta idealismista, tarkoittaen, että hän unohtaa naisten elämän materiaaliset lähtökohdat.
Ebba Hed
Ebba Hed (s. 3. marraskuuta 1999 Munkfors, Ruotsi) on ruotsalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän pelaa nykyisin Damallsvenskan-joukkue Vittsjön paidassa.
Alaska Airlines
Alaska Airlines on yhdysvaltalainen lentoyhtiö. Yhtiö lentää Alaskasta muualle Yhdysvaltoihin, Kanadaan ja Meksikoon. Vuonna 2016 Alaska Airlines julkisti ostavansa Virgin America -lentoyhtiön. Vuoden 2019 alussa fuusioituminen on kuitenkin vielä kesken.
Alaska Airlines liittyi vuonna 2021 Oneworld-allianssiin.
Nykyinen laivasto
Helmikuussa 2023 Alaska Airlinesin laivasto koostuu seuraavista konetyypeistä. Laivaston keski-ikä on 8,6 vuotta.
Urs Lehmann
Urs Lehmann (s. 1. huhtikuuta 1969 Rudolfstaetten) on sveitsiläinen alppihiihtäjä, syöksylaskun maailmanmestari.
Lehmann voitti syöksylaskun maailmanmestaruuden Moriokassa 1993 kukistettuaan toiseksi sijoittuneen Atle Skårdalin 0,6 sekunnilla. Hän oli voittanut syöksylaskun nuorten maailmanmestaruuden Hemsedalissa 1987.
Lehmann sijoittui maailmancupin osakilpailuissa viisi kertaa kymmenen parhaan joukkoon. Parhaimmillaan hän oli neljäs Val Gardenan syöksylaskussa joulukuussa 1992.
2004 FU162
2004 FU162 (kirjoitetaan myös 2004 FU162) on Aten-asteroideihin lukeutuva hyvin pieni kappale eli meteoroidi. Sen läpimitta on absoluuttisen magnitudin perusteella todennäköisesti vain välillä 5–12 metriä. Sen löydettiin 31. maaliskuuta vuonna 2004. Se ohitti Maan löytöhetkellään vain 0,000086 AU (= 13000 km) etäisyydellä planeetan keskipisteestä, eli vähän enemmän kuin yhden Maan säteen etäisyydeltä planeetan pinnasta. 2004 FU162:n kiertoaika Auringon ympäri on noin 275 päivää eli 0,75 vuotta.
Kemmuna
Kemmuna on saari Välimerellä Maltan saaristossa. Maltan kolmesta asutusta saaresta se on sekä pinta-alaltaan että asukasluvultaan pienin: Kemmunalla asuu alle kymmenen ihmistä, ja sen pinta-ala on noin 3,5 neliökilometriä. Saari sijaitsee Maltan pääsaaren ja Gozon välisessä salmessa. Nykyään Kemmuna on luonnonsuojelualue. Hallinnollisesti se kuuluu gozolaiseen Għajnsielemin kuntaan.
Kemmunan länsirannikolla sijaitsee Kemmunettin pikkusaari. Saarten välinen sinivetinen ja hiekkarantainen salmi, maltaksi Bejn il-Kmiemen eli ’Kemmunojen välissä’, on sukeltajien, snorklaajien ja muiden uimarien suosiossa.
pienoiskuva|vasen|Pyhän Marian linnoitus on Kemmunan näkyvin maamerkki. Saaren etelärannikolla on 1600-luvulla rakennettu Pyhän Marian linnoitus (maltaksi it-Torri ta’ Santa Marija). Vittorio Cassar laati sen piirustukset vuonna 1618 johanniittain suurmestari Alof de Wignacourtin toimeksiannosta. Linnoituksen rakentaminen paransi yhteyksiä pääsaaren ja Għawdexin välillä sekä esti barbareskimerirosvoja käyttämästä saarta tukikohtanaan.
1200-luvun juutalaisfilosofi ja kabbalisti Abraham Abulafia vietti viimeiset elinvuotensa Kemmunalla jouduttuaan epäsuosioon. Hän kirjoitti saarella kaksi viimeistä teostaan, Sefer ha-Ot (1285–1288) ja Imre Shefer (1291).
Kun johanniitat saapuivat Maltalle vuonna 1530, Kemmunalla eli runsaasti villisikoja. Siitä tehtiin riistanhoitoalue. Toisen maailmansodan jälkeen saari oli joutomaata, kunnes 1960-luvulta alkaen sen merkitys matkailulle alkoi kasvaa.
Kampylobakteerit
Kampylobakteerit ovat maailmanlaajuisesti esiintyviä, gramnegatiivisia bakteereja. Lajeja on useita ja niitä esiintyy sekä ihmisillä että eläimillä. Eläimistä tavallisimpia bakteerin kantajia ovat linnut, nauta, sika, lammas, vuohi, kissa, koira ja jyrsijät. Ne ovat eräs yleisimmistä ruokamyrkytysten aiheuttajista. Bakteeri todettiin ensimmäistä kertaa 1970-luvun loppupuolella ja sen aiheuttamat ruokamyrkytykset ovat yleistyneet länsimaissa etenkin 1990-luvulta lähtien. Euroopassa todetaan vuosittain yli 246,000 kampylobakteerien aiheuttamaa infektiota.
Lajeja
Bakteerisuvun löytymisen jälkeen on kuvattu runsaasti uusia kampylobakteerilajeja. Kaikkien kampylobakteerilajien kliininen merkitys ei ole vielä selvää. Lajien tunnistaminen ei ole myöskään helppoa, ja uusia menetelmiä kampylobakteerilajien tunnistamiseksi on kehitetty muun muassa Suomessa.
Kampylobakteerilajeja ovat muun muassa:
Kampylobakteerit Suomessa
Suomessa tavallisimmat taudinaiheuttajat ovat Campylobacter jejuni (80–90 % tapauksista) ja Campylobacter coli (5–10 % tapauksista). Tavallisesti Suomessa raportoidaan yli 3000 kampylobakteerien aiheuttamaa tapausta vuosittain, joista valtaosa on saatu ulkomaanmatkoilla. Kotimaisia epidemioita on noin 1–3 per vuosi, ja ne leviävät tavallisimmin juomaveden välityksellä.
Bakteerin aiheuttamat tapaukset Suomessa ovat yleistyneet muiden länsimaiden tavoin voimakkaasti 1990-luvulta lähtien. Vuonna 1995 tapauksia oli 2000, vuonna 2001 noin 4000 ja 2003 noin 3000. Kampylobakteeri ohitti salmonellan yleisimpänä bakteeriripulin aiheuttajana 1998. Marras–joulukuussa 2007 Nokialla tapahtui yhdeksään vuoteen suurin vesijohtoveden saastumisesta johtunut epidemia Suomessa. Tuhannet kaupunkilaiset sairastuivat saastuneen vesijohtoveden välityksellä mahatauteihin, joiden yhtenä aiheuttajana oli kampylobakteeri.
Oireet
Kampylobakteeri-infektion tavallisimpia oireita ovat ripuli, vatsakipu ja kuumeilu. Infektion itämisaika on 1–7, keskimäärin kolme, päivää ja ripulointi kestää tavallisimmin kolmesta viiteen päivää. Kivut ja vatsan muu oireilu voi jatkua kuitenkin jopa viikkoja. Ulosteeseen bakteeria erittyy tavallisesti noin kolmen viikon aikana. Pitempiaikainen bakteerin kantaminen ei ole yleistä. Tartunnan saaneista muutamalle prosentille voi kehittyä reaktiivinen niveltulehdus.
Tarttuminen ja ehkäisy
Elintarviketeollisuudelle ei ole EU-säädöksissä määrätty raja-arvoja kambylobakteerille ja yersinia-bakteerille, kuten on listeriabakteerille.
Tartuntaa ehkäistään lihan huolellisella kypsentämisellä, raakojen vihannesten perusteellisella pesemisellä ja pastöroimattomien maitotuotteiden välttämisellä. Raaka liha pitää myös säilyttää erillään vihanneksista ja tuoretuotteissa, valmisruuista ja tähteistä. Ruuanvalmistusvälineet ja kädet tulee pestä edellä mainittujen elintarvikkeiden käsittelyn jälkeen. Samoin käsien pesu saippualla ennen ruokailua, WC-käyntien jälkeen ja kotieläinten käsittelyn jälkeen on tärkeää. Klooraamatonta pintavettä ei tule juoda.
Toteaminen ja hoito
Bakteeri voidaan todeta ulostenäytteestä. Kokeet tulee ottaa ennen mikrobilääkityksien aloittamista. Yleensä kampylobakteeri-infektioita ei hoideta mikrobilääkkeillä eli antibiooteilla. Mikrobilääkehoidosta päätetään potilaan taudinkuvan ja yleisen terveyden perusteella.
Viktor Bryzhin
Viktor Arkadijovytŝ Bryzhin (,, Viktor Arkadjevitŝ Bryzgin, s. 22. elokuuta 1962, Luhansk, Ukrainan SNT, Neuvostoliitto) on ukrainalainen pikajuoksija, joka aktiiviurallaan edusti Neuvostoliittoa. Hän on 4 × 100 metrin viestijuoksun olympiavoittaja, Euroopan-mestari ja kaksinkertainen MM-mitalisti. Hän edusti Dynamo Luhanskia ja on pituudeltaan 181 cm.
Bryzhin sijoittui 1983 Budapestin sisäratojen EM-kilpailuissa 60 metrin juoksussa viidenneksi. 200 metrillä hänet hylättiin välieräjuoksussa. Saman vuoden Helsingin MM-kilpailuissa hän karsiutui 100 metrin toisissa alkuerissä ja juoksi ankkuriosuuden Neuvostoliiton joukkueessa, joka saavutti pronssia 4 × 100 metrin viestissä. Stuttgartin EM-kilpailuissa 1986 hän oli 100 metrillä yhdeksäs ja juoksi viimeisen osuuden Neuvostoliiton voittaessa pikaviestin Euroopan-mestaruuden.
Bryzhin karsiutui 60 metrin alkuerissä Liévinin sisäratojen EM-kilpailuissa 1987. Saman vuoden Rooman MM-kilpailuissa 1987 hän sijoittui 100 metrillä viidenneksi ja juoksi toisen osuuden Neuvostoliiton hopeajoukkueessa 4 × 100 metrin viestissä. Soulin olympialaisissa 1988 hän juoksi avausosuuden Neuvostoliiton voittaessa pikaviestin olympiakultaa ajalla 38,19. Viimeisissä arvokisoissaan Tokion MM-kilpailuissa 1991 hän oli pikaviestissä seitsemäs.
Viktor Byzhinin puoliso on Olha Bryzhina ja tytär Jelizaveta Bryzhina.
TUL Cup 1988
TUL Cup 1988 oli 50. Työväen Urheiluliiton jalkapallomestaruuskilpailu. Kuuden joukkueen lopputurnaus järjestettiin Raumalla Äijänsuon jalkapallohallissa 19.–20. maaliskuuta 1988. Alkulohkojen ottelut pelattiin 2×30 minuutin pituisina.
Settimo Milanese
Settimo Milanese on kunta Italiassa Lombardian alueella olevassa Milanon metropolikaupungissa. Vuoden 2021 alussa kunnassa oli 20 133 asukasta.
Luettelo Kameleontin tähdistön tähdistä
Luettelo Kameleontin tähdistön tähdistä:
Pieni Joutenlampi (Jyväskylä)
Pieni Joutenlampi on Keski-Suomessa Jyväskylässä Sikomäen kylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 1,5 hehtaaria, se on 200 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Lampi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Lammen tilavuudeksi on saatu 61 300 kuutiometriä. Sen keskisyvyys on 4,0 metriä ja suurin syvyys on 7,0 metriä. Sen rantaviivan pituus on 500 metriä.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Tuomiojärven–Palokkajärven valuma-alueella (14.29), jonka Autiojoen valuma-alueeseen (14.295) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 186,4 metriä mpy.
Peter George
Peter T. ”Pete” George (29. kesäkuuta 1929 Akron, Ohio – 27. heinäkuuta 2021) oli yhdysvaltalainen painonnostaja, olympiavoittaja ja maailmanmestari.
Elämä ja urheilu-ura
George saavutti ensimmäisen kolmesta olympiamitalistaan Lontoossa 1948, kun hän saavutti hopeaa keskisarjassa (alle 75 kg). Hänen lopputuloksensa 382,5 kg koostui punnerrustuloksesta 105 kg, tempaustuloksesta 122,5 kg ja työntötuloksesta 155 kg. Hän yritti vielä työntää uuden maailmanennätyksen 165 kg jolla olisi voittanut kultaa, mutta yritys epäonnistui, ja hänen maanmiehensä Frank Spellman voitti kultaa tuloksella 390 kg otettuaan Georgesta 12,5 kilon etumatkan 117,5 kilon punnerrustuloksellaan.
Helsingin kesäolympialaisissa 1952 George punnersi tuloksekseen 115 kg, tempasi 127,5 kg ja työnsi 157,5 kg. Yhteistuloksellaan 400 kg hän voitti kultaa 10 kilon erolla Kanadan Gérard Grattoniin. Melbournen kesäolympialaisissa 1956 George sijoittui hopealle punnerrettuaan 122,5 kg, tempaistuaan 127,5 kg ja työnnettyään 162,5 kg. Yhteistuloksellaan 412,5 kg hän hävisi 7,5 kiloa Neuvostoliiton Fjodor Bogdanovskille. George, joka tuolloin työskenteli hammaslääkärinä Yhdysvaltain armeijassa, taisteli jälleen loppuun asti kultamitalista yrittäen työntää maailmanennätystä 170 kg, mutta yritys epäonnistui. Maailmanmestaruuden George voitti viidesti, minkä lisäksi hän saavutti kahdesti MM-hopeaa. Georgen veli James ”Jim” George oli myös painonnoston olympiamitalisti.
George kuoli 92-vuotiaana 27. heinäkuuta 2021.
Filfla
Filfla on Maltalle kuuluva pieni, karu ja asumaton saari Välimeressä viisi kilometriä pääsaaren rannikolta etelään. Se on Maltan saarista eteläisin. Saaren pinta-ala on ainoastaan kuusi hehtaaria. Noin sadan metrin päässä Filflasta lounaaseen on Filfolettana tunnettu luoto, jolla sijaitsee Maltan maa-alueen eteläisin piste.
Filflan ainoa pysyvä rakennus oli vuonna 1343 rakennettu luolakappeli, kunnes sekin tuhoutui maanjäristyksessä vuonna 1856. Vuoteen 1971 asti Ison-Britannian meri- ja ilmavoimat käyttivät saarta ampumaharjoitusten kohteena, minkä seurauksena meripeninkulman levyinen alue saaren ympäriltä on nykyään kalastuskiellossa mahdollisten räjähtämättömien ammusten vuoksi. Vuonna 1980 Filfla julistettiin linnustonsuojelualueeksi, ja 1988 Filfla Natural Reserve Act tiukensi säädöksiä edelleen. Saarelle pääsy on rajoitettu vain tieteellisiin tarkoituksiin. Saarella pesii merikeijuja, keltanokkaliitäjiä ja aroharmaalokkeja.
Beechingin leikkaukset
thumb|Lobb Ghyllin viadukti [[Skipton to Ilkley Linella Yorkshiressa. Linja avattiin vuonna 1888 ja suljettiin osana Beechingin leikkauksia vuonna 1965.]] Beechingin leikkaukset (myös Beeching Axe, ’Beechingin kirves’) olivat Yhdistyneen kuningaskunnan rataverkon supistamiseen ja uudelleenjärjestelyyn tähdänneitä toimenpiteitä. Ne saivat nimensä kahdesta British Railways Boardin julkaisemasta raportista, jotka oli laatinut tohtori Richard Beeching. Raportit julkaistiin vuosina 1963 (The Reshaping of British Railways) ja 1965 (The Development of the Major Railway Trunk Routes).
Ensimmäinen raportti sisälsi ehdotuksen 2 363 rautatieaseman ja 8 000 ratakilometrin sulkemisesta (55 % asemista ja 30 % rataverkosta). Tällä pyrittiin vähentämään rautateiden kärsimiä suuria tappioita, jotka johtuivat tieliikenteen tuomasta lisääntyneestä kilpailusta, ja pienentämään rataverkon ylläpitoon tarvittavaa rahamäärää. Lisäksi ensimmäisessä raportissa tehtiin muita vähemmälle huomiolle jääneitä suosituksia, kuten ehdotus konttiliikenteeseen siirtymisestä rahdin kuljetuksessa. Toisessa raportissa nostettiin esiin joitakin tärkeitä rataosuuksia, joille suositettiin suuria investointeja.
Protestien seurauksena jotkin asemat ja linjat säästyivät, mutta suurin osa suljettiin suunnitelman mukaan. Britanniassa Beechingin nimi yhdistetäänkin edelleen rataverkon suureen supistumiseen ja palvelujen menettämiseen. Muutama suljettu rata on myöhemmin avattu uudestaan, joitakin osuuksia on muutettu museorautateiksi ja joidenkin reitille on rakennettu auto- tai pyörätie. Loput linjat ovat jääneet rakennustöiden alle, muuttuneet takaisin pelto- ja laidunmaaksi tai ovat edelleen hylättynä.
Puerta Jerezin metroasema
Puerta Jerez on Sevillan metron linjan 1 asema Casco Antiguon kaupunginosassa Sevillassa. Se on tällä hetkellä lähinnä Sevillan historiallista keskustaa sijaitseva metroasema. Asema tarjoaa vaihtoyhteyden metron ja Metrocentro-raitiotien välillä. Syyskuussa 2009 avattu asema on rakennettu 26.5 metriä maanpinnan alapuolelle ja se on siten metrojärjestelmän syvin.
Vuonna 2011 Puerta Jerez oli linjan 1 vilkkain asema. Sitä käytti yli 1,8 miljoonaa matkustajaa.
Horst Heldt
Horst Heldt (s. 9. joulukuuta 1969 Königswinter, Länsi-Saksa) on saksalainen uransa lopettanut jalkapalloilija. Pelipaikaltaan hän oli keskikenttäpelaaja.
Heldt pelasi Saksan korkeimmalla sarjatasolla Bundesliigassa yhteensä 359 ottelua, joissa hän teki 36 maalia. Hänen seurojaan Saksan pääsarjassa olivat 1. FC Köln, TSV 1860 München, Eintracht Frankfurt ja VfB Stuttgart. Heldt saavutti Kölnissä toisen sijan Saksan cupissa kaudella 1990–1991 ja Stuttgartissa toisen sijan Saksan liigacupissa kaudella 2004–2005. Hän pelasi myös Itävallan Bundesliigassa puolentoista kauden ajan edustaen SK Sturm Grazia.
Saksan maajoukkueessa Gerber pelasi kaksi A-maaottelua, joista toisen Maanosaliittojen cupissa 1999.
Team Rosberg
Kaudella 2019 tallin DTM-kuljettajina toimivat René Rast ja Jamie Green.
Roborovskinkääpiöhamsteri
Roborovskinkääpiöhamsteri (Phodopus roborovskii) on Mongolian ja Pohjois-Kiinan ruohikkoalueilla luonnonvaraisena esiintyvä hamsterilaji. Se on Suomessa melko yleinen lemmikkieläin, ja tunnetaan myös nimellä ”venäjänkääpiöhamsteri roborovski”, vaikka onkin oma lajinsa. Nisäkäsnimistötoimikunnan ehdotus lajin uudeksi suomenkieliseksi nimeksi on aavikkohamsteri.
Roborovskinkääpiöhamsterin tunnistaa punertavan keltaisesta turkista ja valkoisista täplistä silmien yläpuolella (ns. kulmakarvat). Roborovskit ovat pienimpiä lemmikkinä pidettäviä hamstereita. Ruumis niillä on yleensä vain 4–5 cm pitkä. Luonteeltaan ne ovat erittäin vilkkaita ja ne ovat hyvin seurallisia lajitovereita kohtaan, joten niitä pidetään lemmikkinä yleensä pareittain tai ryhmissä. Monet roborovskit eivät kuitenkaan koskaan kesyynny yhtä kesyiksi kuin esimerkiksi syyrianhamsteri. Roborovskit ovat hyvin vikkeliä, ja putoavat helposti pienen lapsen käsittelyssä. Siksi onkin suositeltavaa, että käsittelijä olisi yli kymmenvuotias. Jos pieni lapsi haluaa silti hamsterin, kannattaa ottaa mieluummin syyrianhamsteri
Muoviesineitä ei tule laittaa hamsterin häkkiin, koska jyrsijänä hamsteri järsii niitä, ja nieluun joutuneet muovinsirut voivat repiä suolistoa tai sisäelimiä, tai tukehduttaa hamsterin. Hamsterille sopivia virikkeitä voi tehdä esimerkiksi kiipeilyoksista ja juurakoista, voikukanlehdistä, ja muista myrkyttömistä kasveista. Häkkiin voi laittaa myös painavia kiviä, mutta ne on sijoitettava siten, että hamsteri ei pysty kaivautumaan niiden alle, tai siirtämään kiveä.
Roborovskinkääpiöhamsterit syövät jyviä, heinää ja sirkkoja. Roborovski on yöeläin, kuten muut jyrsijätkin, jolloin ne juovat vettä yleensä yön aikaan muutaman tipan, minkä ne tarvitsevatkin.
pienoiskuva|vasen|Roborovskin naamakuviot ja piirteet eroavat selvästi muista hamstereista.
H. H. Price
Henry Habberley Price (17. toukokuuta 1899 Neath, Glamorganshire, Wales – 26. marraskuuta 1984 Oxford, Englanti) oli brittiläinen filosofi, joka tunnetaan havainnon filosofiastaan. Hän kirjoitti myös parapsykologiasta.
Price opiskeli Winchester Collegessa ja Oxfordin yliopiston New Collegessa. Hänestä tuli collegen jäsen ja Wykeham-oppituolin logiikan professori vuonna 1935. Hän toimi tehtävässä vuoteen 1959. Price toimi Aristotelian Societyn puheenjohtajana vuosina 1943-1944.
Price tunnetaan parhaiten havainnon filosofiastaan, jossa hänen pääteoksensa on Perception (1932). Hän omaksui Bertrand Russellilta ja G. E. Moorelta termin sense-datum tarkoittamaan havainnon perusobjektia. Hän tutki muun muassa sitä, kuinka sense-datum ”kuuluu” aineellisille kappaleille. Tässä hän hylkäsi sekä John Locken ja Russellin kausaaliset teoriat että J. S. Millin fenomenalismin.
Dem Franchize Boyz
Dem Franchize Boyz (lyhennetty joskus DFB) on yhdysvaltalainen Atlantasta kotoisin oleva hip hop-yhtye. Yhtyeen jäsenet ovat: Parlae (oik. Maurice Gleaton), Pimpin' (Jamal Willingham), Jizzal Man (Bernard Leverette) ja Buddie (Gerald Tiller).
Biografia
Yhtye aloitti Universal Recordsilla vuonna 2004. Samana vuonna julkaistiin yhtyeen debyyttialbumi, joka kantoi yhtyeen nimeä. Albumilta julkaistiin singlenä yhtyeen ensimmäinen hitti "White Tee". Hip hop-tuottaja Jermaine Dupri teki Dem Franchize Boyzin "Oh I Think They Like Me" -kappaleesta remix-version. Kappaleen nimi oli vain "I Think They Like Me". Remix veriolla räppäsi Duprin lisäksi Bow Wow ja Da Brat. Kappale sijoittui Billboard R&B-listan huipulle. Myöhemmin So So Def -levy-yhtiö julkaisi Franchize Boyzin toisen On Top of Our Game -nimisen albumin. Tältä albumilta julkaistiin singlenä "Lean Wit It, Rock Wit It". Kappale oli snap- musiikin uranuurtajia. Yhtyyen jäsen Parlae pidätettiin, kun poliisi löysi yhtyeen studiosta huumeita, aseita ja rahaa. Yhtye oli mukana myös R&B-laulaja Monican "Everytime tha Beat Drop" -kappaleella. Kolmas studioalbumi Our World, Our Way julkaistiin syyskuussa 2008.
Vulkanismi
Vulkanismi on geologinen termi, jolla viitataan erilaisiin prosesseihin ja ilmiöihin, jonka seurauksena maanpinnalle purkautuu esimerkiksi sulaa kiveä, pyroklastista materiaalia, kuumaa vettä tai vesihöyryä. Materiaalia purkautuu esimerkiksi tulivuorista, geysireistä ja fumareoleista. Maan lisäksi vulkanismia esiintyy muun muassa Merkuriksella, Venuksella ja Marsissa sekä joillakin kuilla.
Autiojoen lampi
Autiojoen lampi 69211743429910 on Keski-Suomessa Jyväskylässä Tikkakosken kylän lähellä sijaitseva lampi.
Vulkanismi
Maassa suurin osa vulkaanisesta toiminnasta liittyy mannerlaattojen reunakohtiin. Esimerkiksi maanpinnalla olevista tulivuorista noin 80 prosenttia sijaitsee alityöntövyöhykkeellä, jossa toinen laatta työntyy toisen laatan alle takaisin kohti vaippaa. Tällaisille alueille voi syntyä esimerkiksi saarikaaria. Valtamerten keskiselänteillä puolestaan kaksi laattaa erkaantuu toisistaan ja vaipasta kohoava magma uutta merenpohjaa. Tällaisissa tapauksissa lähes kaikki vulkaaninen toiminta tapahtuu merenpinnan alapuolella, mutta joskus, kuten Islannin, tapauksessa toimintaa on myös merenpinnan yläpuolella.
Autiojoen lampi
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 1,9 hehtaaria, se on 250 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 750 metriä.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Tuomiojärven–Palokkajärven valuma-alueella (14.29), jonka Autiojoen valuma-alueeseen (14.295) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 131 metriä mpy.
Vulkanismi
Tulivuoritoimintaa on myös niin sanotuilla kuumilla pisteillä, joista magma pääsee läpäisemään kuorikerroksen. Kuumat pisteet synnyttävät usein tulivuoriketjuja, kun laatta liikkuu kuuman pisteen päällä. Esimerkiksi Havaijisaaret ovat syntyneet tällaiseen paikkaan. Vulkaaninen toiminta Itä-Afrikan hautavajoamassa puolestaan liittyy mahdollisesti uuden laatan erkaantumiseen.
Hiiriä ja ihmisiä
Hiiriä ja ihmisiä on yhdysvaltalaisen kirjailijan John Steinbeckin pienoisromaani vuodelta 1937.
Bryce Dallas Howard
Bryce Dallas Howard (s. 2. maaliskuuta 1981 Los Angeles, Kalifornia) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja elokuvaohjaaja.
Hiiriä ja ihmisiä
Kirja kertoo kahden työmiehen, Georgen ja Lennien, tarinan 1930-luvun laman aikana. Lennie on vaikeasti kehitysvammainen. Kirjan tapahtumapaikkana on maatila muutaman kilometrin päästä Soledadista (soledad on espanjaa ja tarkoittaa yksinäisyyttä).
Bryce Dallas Howard
Tausta
Bryce Dallas Howard on vanhin näyttelijä-ohjaaja Ron Howardin ja Cheryl Howardin (o.s. Alley) neljästä lapsesta. Myös hänen setänsä Clint Howard ja isänisänsä Rance Howard ovat näyttelijöitä.
Hän syntyi Los Angelesissa, mutta varttui Greenwichin kaupungissa Connecticutissa ja Westchesterin piirikunnassa New Yorkissa. Valmistuttuaan high schoolista, hän alkoi opiskella näyttelemistä New Yorkin yliopiston Tisch School of the Artsissa. Hän suoritti tutkinnon Bachelor of Fine Arts (BFA) vuonna 2003.
Ura
Howard teki ensimmäiset elokuvaesiintymisensä isänsä ohjaamissa elokuvissa Perhe on paras (1989), Apollo 13 (1995) ja The Grinch (2000). Hän esitti sivuosaroolia, Heatheria, vuonna 2004 ensi-iltansa saaneessa, Alan Brownin ohjaamassa pienen budjetin elokuvassa The Book of Love, ja teki ensimmäisen pääosaroolinsa samana vuonna ilmestyneessä, M. Night Shyamalanin ohjaamassa elokuvassa Kylä, jossa hänellä on Ivy Walkerin osa. Hänen seuraavia elokuviaan olivat Lars von Trierin Manderlay vuodelta 2005 ja Shyamalanin Lady in the Water vuodelta 2006, joissa molemmissa hän esittää naispääosaa.
Hiiriä ja ihmisiä
Juoni
Seuraavana päivänä he saapuvat tilalle, jonka johtaja saa tietää Lennien yksinkertaisuudesta. George saa kuitenkin hänet palkkaamaan heidät kertomalla kuinka hyvä ja voimakas työntekijä Lennie on. Samassa esitellään myös johtajan poika, Curley, joka ottaa Lennien heti hampaisiinsa. Muut paikan työntekijät pitävät uusista tulokkaista, ja Lennie ystävystyykin toisen yksinäisen miehen, tilan tallipojan, afroamerikkalaisen Crooksin kanssa.
Bryce Dallas Howard
Ura
2000-vuosikymmenen lopulla Howard näytteli muun muassa vuoden 2007 elokuvassa Spider-Man 3 – Hämähäkkimies 3, jossa hän esittää Gwen Stacyä, ja vuoden 2009 elokuvassa Terminator – Pelastus, jossa hän esittää Kate Connoria, päähenkilö John Connorin vaimoa. Vuonna 2009 hänet valittiin näyttelemään Victoria-nimistä vampyyriä kolmannessa Twilight-elokuvassa Twilight – Epäilys, joka sai ensi-iltansa kesäkuussa 2010. Elokuvasarjan aiemmissa osissa hahmoa oli esittänyt Rachelle Lefevre. 2015 hän oli naispääosassa elokuvassa Jurassic World esittäen Claire Dearingiä, samoin kuin elokuvan jatko-osissa ja ääninäyttelijänä elokuvaan pohjautuvissa peleissä kuten Lego Jurassic World (2015) ja Jurassic World Evolution (2018).
Elokuvanäyttelemisen lisäksi Howard on esiintynyt myös useissa teatterinäytelmissä. Vuonna 2003 hän näytteli Rosalindiä New Yorkin The Public Theaterissa esitetyssä Shakespearen näytelmässä Kuten haluatte, jonka ohjasi Erica Schmidt, ja hän uusi roolin vuonna 2006 valmistuneessa näytelmän elokuvasovituksessa, jonka ohjasi Kenneth Branagh. Hän sai elokuvasta Golden Globe -ehdokkuuden sarjassa paras naispääosa minisarjassa tai televisioelokuvassa. Muita näytelmiä, joissa hän on esiintynyt, ovat muun muassa Molièren Tartuffe ja Thornton Wilderin Meidän kaupunkimme.
Hiiriä ja ihmisiä
Juoni
Kaikki sujuu kohtalaisen hyvin, kunnes Curleyn vaimo ja Lennie ovat ladossa yhtä aikaa. Nainen yrittää vietellä Lennien ja pyytää tätä silittämään hiuksiaan. Lennie innostuu liikaa eikä anna naisen lähteä pois. Hän suuttuu naiselle, koska tämä ei ole hiljaa, ja voimiaan ymmärtämättömänä tappaa hänet. Curley saa tietää ja aloittaa ajojahdin. Se päättyy, kun George säälistä ampuu Lennien tietäen, että Curley saadessaan Lennien kiinni kiduttaisi tämän hengiltä.
Bryce Dallas Howard
Ura
Ohjaajana hänet tunnetaan mm. yhtenä Tähtien sota -saagan The Mandalorian -sarjan ohjaajista.
Yksityiselämä
Howard on ollut kesäkuusta 2006 lähtien naimisissa näyttelijä Seth Gabelin kanssa. Heillä on kaksi lasta, helmikuussa 2007 syntynyt poika ja tammikuussa 2012 syntynyt tytär.
Hiiriä ja ihmisiä
Lennie
Lennie on valtavan kokoinen, yksinkertainen, hidas ja lapsenmielinen mies, joka ei välitä muusta kuin eläimistä, erityisesti kaneista, ja Georgesta. Hän on hyvin rauhallinen, mutta hätääntyessään hän ei osaa ottaa huomioon omia voimiaan. Lennien täti piti hänestä huolta, mutta tämän kuoltua George otti Lennien huolehdittavakseen. Yksin Lennie olisi täysin avuton eikä pystyisi huolehtimaan itsestään, saatikka sitten lemmikikseen metsästämistään hiiristä ja muista pienistä eläimistä.
George
George on pieni ja ovela työmies. Hän leikkii ajatuksella, että ilman Lennietä hän eläisi yksinkertaista elämää, työskentelisi maatiloilla, ansaitsisi rahaa ja tuhlaisi ne baareissa ja ilotaloissa. Toisaalta hän kuitenkin ymmärtää haaveilujensa pinnallisuuden ja sen, että hänellä on tärkeämpi tehtävä; Lennie ei pärjäisi yksin ja George on hänelle kaikki kaikessa. Georgen toiminnasta on helppo huomata kuitenkin myös katkeruus: kun Lennie on kaiken aikaa riippana, hän ei voi elää normaalia elämää.
Curleyn vaimo
Curleyn vaimo on teoksen ainut nainen. Hänen nimeänsä ei kuitenkaan koskaan mainita. Nainen on tyytymätön elämäänsä ja kertoo Lennielle, kuinka hänestä olisi voinut tulla filmitähti, mutta se ei onnistunut. Hän meni naimisiin Curleyn kanssa saadakseen taloudellisesti turvatun elämän. Hän lähestyy Lennietä saadakseen huomiota, jota hän ei saa aviomieheltään, mutta Lennie ei ymmärrä tätä ja vahingossa tappaa hänet.
Fritz Thiedemann
Fritz Thiedemann (3. maaliskuuta 1918 Weddinghusen – 8. tammikuuta 2000 Heide) oli saksalainen esteratsastaja, kouluratsastaja ja olympiavoittaja.
Thiedemann voitti kouluratsastuksessa joukkuekilpailun olympiapronssia Helsingissä 1952. Hän menestyi kuitenkin paremmin esteratsastuksessa jossa voitti muun muassa joukkuekilpailussa olympiakultaa Tukholmassa 1956 ja Roomassa 1960 sekä olympiapronssia Helsingissä 1952. Lisäksi Thiedemann saavutti estaratsastuksessa muun muassa MM-hopeaa vuonna 1953 ja Euroopan mestaruuden vuonna 1958.
Anne Lauber
pienoiskuva|Anne Lauber vuonna 2015. Anne Lauber (s. 28. heinäkuuta 1943 Zürich, Sveitsi) on säveltäjä. Hän sai Kanadan kansalaisuuden vuonna 1972. Hän valmistui Montrealissa musiikin maisteriksi 1982 ja tohtoriksi 1986.
Lauber opiskeli aluksi viulun- ja pianonsoittoa. Tämän jälkeen hän oli vuosina 1964–1967 Lausannen konservatoriossa opiskelemassa muun muassa sävellystekniikoita Zoltán Kodályn oppilaan Andras Kovachin johdolla. Vuonna 1967 Lauber muutti Montrealiin, jossa hän opiskeli sävellystä aluksi yksityisesti André Prévostin johdolla (1973–1977); hän sai opetusta lisäksi Jean Perriniltä ja myöhemmin Darius Milhaudilta.
Montrealin yliopistossa Lauberin opettajia olivat Serge Garant ja André Prevost. Lauber valmistui Montrealin yliopistosta musiikin maisteriksi (1982) ja tohtoriksi (1986).
Ura säveltäjänä
Lauber on saanut monilta tahoilta sävellystilauksia. Quebecin ja Toronton sinfoniaorkesterit tilasivat häneltä sinfonisen sadun Beyond the Sound Barrier / Au-delà du mur du son, joka esitettiin ensi kertaa ranskaksi Quebec Cityssä ja englanniksi Torontossa marraskuussa 1983. Teos sai esityksiä myös muualla Kanadassa ja Yhdysvalloissa. Lauberin muita teoksia ovat muiden muassa kitarateos Arabesque (1985) ja oratorio Jesus Christus (1986). 1980-luvun aikana Lauber sävelsi myös lukuisia teoksia kontrabassolle. Näihin kuuluvat Mouvement pour contrabasse et piano (1980) ja Gary Karrin tilaama konsertto Three Moods for Double-Bass (1988). Konserton kantaesitti Montrealin sinfoniaorkesteri vuonna 1988.
Lauberin teoksia ovat myös esittäneet National Arts Centre Orchestra, Rivka Golani ja Denverin filharmoninen orkesteri. Vuonna 2001 Annen poika Tristan Lauber kantaesitti äitinsä toisen pianokonserton Montrealin kamariorkesterin kanssa.
Pitkän päivän matka yöhön (elokuva)
Pitkän päivän matka yöhön (Long Day’s Journey into Night) on Sidney Lumetin ohjaama yhdysvaltalainen draamaelokuva vuodelta 1962. Sen on niin tarkka filmatisointi Eugene O’Neillin samannimisestä näytelmästä, ettei ketään käsikirjoittajaa ole merkitty elokuvan tietoihin. Näytelmästä on kuitenkin jätetty pois joitakin kohtauksia. O’Neillin omaan elämään pohjautuva perhedraama seuraa yhtä päivää varakkaan Tyronen perheen Atlantin rannikon kesäasunnolla 1910-luvulla, keskeisenä henkilönä päihderiippuvainen äiti (Katharine Hepburn). Myös perheen kolmella miehellä on alkoholiongelma, jonka jokainen omalta osaltaan kiistää.
Kremlin suuri palatsi
pienoiskuva|Kremlin suuri palatsi|400x400px Kremlin suuri palatsi on valtava hallintorakennus Moskovan Kremlissä. Siinä on 700 huonetta. Nykyinen palatsi on rakennettu keisareitten Moskovan-asunnoksi, ja se valmistui vuonna 1849. Sen suunnitteli ryhmä arkkitehtejä johtajanaan arkkitehti Konstantin Ton, joka on suunnitellut myös Kremlin asehuoneen ja Kristus Vapahtajan katedraalin sekä Helsinkiin Suomenlinnan kirkon. Kremlin palatsin paikalla on aiemmin ollut keisarinna Elisabetin palatsi ja sitä ennen tsaari Iivana III: n palatsi.
Pitkän päivän matka yöhön (elokuva)
Vastaanotto
Sekä Hepburn, Richardson, Robards että Stockwell palkittiin rooleistaan Cannesin elokuvajuhlilla, jossa elokuva oli myös ehdolla Kultaisen palmun saajaksi. Hepburn oli ehdolla parhaan naispääosan Oscar-palkintoon.
The New York Timesin kriitikot valitsivat näytelmäfilmatisoinnin vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Kremlin suuri palatsi
Nykyisin palatsi on Venäjän presidentin virka-asunto, jossa hän järjestää vastaanottoja ja tapaa valtiovieraita. Hänellä ei kuitenkaan ole asuintiloja rakennuksessa. Palatsin salit on nimetty pyhimysten mukaan.
Rakennushistoria
vasen|pienoiskuva|Kremlin Talvipalatsi ja Pyhän Johannes Kastajan kirkko 1820-luvulla Kremlin suuri palatsi rakennettiin keisari Nikolai I:n määräyksestä vuosina 1837-1849 Moskovan suuriruhtinaiden puisen asuinkartanon paikalle, joka oli perustettu 1300-luvulla Borovitski-kukkulalle. Paikalta purettiin myös arkkitehti Bartolomeo Rastrellin suunnittelema keisarinna Elisabetin barokkityylinen Talvipalatsi ja italialaisen arkkitehti Aloisio da Milano (Alevisio Novi) suunnittelema Pyhän Johannes Kastajan kirkko, joka oli rakennettu Moskovan ensimmäisen kirkon paikalle. pienoiskuva|Kremlin suuri palatsi, toisen kerroksen pohjapiirros Konstantin Tonin suunnittelema palatsi on 124 metriä pitkä, 47 metriä korkea ja sen kokonaispinta-ala on noin 25 000 m². Arkkitehtiryhmään kuuluivat myös Nikolai I. Tšitšagov, Vladimir A. Bakarev, Fjodor F. Richter, Pjotr A. Gerasimov ja Nikolai A. Šokin.
Se pitää sisällään myös Terem-palatsin, yhdeksän kirkkoa 1300-, 1500- ja 1600-luvuilta, Fasettipalatsin Pyhän vestibyylin ja yli 700 huonetta. Palatsin rakennukset muodostavat suorakulmion, jossa on sisäpiha. Rakennus näyttää olevan kolmikerroksinen, mutta itse asiassa kerroksia on kaksi; yläkerrassa on kaksi ikkunasarjaa päällekkäin. Palatsin länsiosassa sijaitsi valtion vastaanottosaleja ja keisarillisen perheen yksityishuoneita.
Sen viisi vastaanottosalia (Georgijevski, Vladimirski, Aleksandrovski, Andrejevski ja Jekaterininski) on nimetty Venäjän keisarikunnan ritarikuntien mukaan: Pyhän Yrjön, Pyhän Vladimirin, Pyhän Aleksanteri Nevskin, Pyhän Andreaksen ja Pyhän Katariinan ritarikunnat.
Salit
Pyhän Yrjön saliin kokoontuivat alun perin virkamiehet ja Moskovan aateliston edustajat juhlien aikana. Vuoden 1945 toisen maailmansodan voitonparaatin yhteydessä järjestetylle vastaanotolle kutsutut sotilaat kokoontuivat tähän saliin. Myöhemmin huonetta käytettiin sotilaspalkintojen, kunniamerkkien ja palkintojen jakamiseen tieteen ja kulttuurin hahmoille sekä puolueiden edustajien tapaamisiin kansalaisten kanssa. Nykyisin Pyhän Yrjön salia käytetään valtiollisten ja diplomaattisten vastaanottojen ja virallisten seremonioiden järjestämiseen. pienoiskuva|Pyhän Yrjön ritarikunnan sali, Kremlin suuri palatsi 2012 vasen|pienoiskuva|Pyhän Vladimirin ritarikunnan sali, Kremlin suuri palatsi 2012 Pyhän Vladimirin salissa on allekirjoitettu Kansainväliset sopimukset vuodesta 1918 lähtien. Siitä on yhteys myös Fasettipalatsiin, Tsaarittaren kultaiseen kammioon, Terem-palatsiin ja Kongressipalatsiin.
Pyhän Aleksanteri Nevskin sali kunnostettiin 1930-luvulla ja siitä tuli osa kokoussalia. Sisätilat kunnostettiin vuosina 1994-1999 ja tilaa käytettiin myöhemmin valtioneuvoston kokouksiin.
Pyhän Andreaksen salia käytettiin juhlatilaisuuksiin ja sen seinien sisällä pidettiin Aleksanteri II:n, Aleksanteri III:n ja Nikolai II:n kruunajaisjuhlallisuudet. Aluksi huoneen keskipisteenä oli istuvan hallitsijan valtaistuin, joka oli koristeltu kaiverruksilla ja jalokivillä. 1800-luvun lopulla jalusta korvattiin kolmella keisari Nikolai II:n sekä keisarinna Aleksandra Fjodorovnan ja leskikeisarinna Maria Fjodorovnan istuimella. Venäjän vallankumouksen jälkeen Kominternin kongressit ja huippukokoukset pidettiin Pyhän Andreaksen ritarikunnan salissa vuosina 1933-1934. pienoiskuva|Pyhän Aleksanteri Nevskin ritarikunnan sali, Kremlin suuri palatsi 2012 vasen|pienoiskuva|Pyhän Andreaksen ritarikunnan sali, Kremlin suuri palatsi 2012 Pyhän Andreaksen sali ja Pyhän Aleksanteri Nevskin salit yhdistettiin ja rakennettiin uudelleen Neuvostoliiton korkeimman neuvoston kokouksia varten.
Vuonna 1993 Venäjän presidentti Boris Jeltsin määräsi huoneiden historiallisen ilmeen palauttamisen Konstantin Tonin alkuperäisten suunnitelmien mukaisiksi. Remontin jälkeen tilaa käytettiin juhlallisiin kokouksiin ja tapahtumiin. Nykyisin saleissa järjestetään valtioneuvoston istuntoja ja ulkomaisten suurlähettiläiden kokouksia. Venäjän presidentin virkaanastujaiset vietetään Pyhän Andreaksen salissa. vasen|pienoiskuva|Pyhän Katariinan ritarikunnan sali, Kremlin suuri palatsi 1896 Pyhän Katariinan sali toimi Venäjän keisarinnojen valtaistuinhuoneena ja nimettiin vuonna 1714 perustetun Pyhän Katariinan ritarikunnan mukaan. 1900-luvulla Kremlin suuren palatsin saleja käytettiin liittoneuvoston ja kansallisuuksien neuvoston kokouksiin sekä eri komiteoiden kokouksiin Neuvostoliiton korkeimman neuvoston istuntojen aikana. Toisen maailmansodan aikana suuressa Kremlin palatsissa järjestettiin juhlallisia tapaamisia ulkomaisten valtuuskuntien kanssa. Tänä aikana 17 tapahtumaa järjestettiin Pyhän Katariinan ritarikunnan salin seinien sisällä. Vastaanotoissa olivat paikalla muun muassa kiinalainen diplomaatti Soong Ziwen ja kenraali Dwight Eisenhower.
Arkkitehtuuri
pienoiskuva|'Vapahtajan kirkko metsässä' vuonna 1882|200x200px Pohjapiirroksessa Kremlin palatsi on esitetty aukion muodossa, jossa on pieni cour d'honneur (kunniapiha). Sen keskellä oli 1330-luvulla rakennettu 'Vapahtajan kirkko metsässä' (ven. Спас на Бору), johon haudattiin vuoteen 1385 saakka Moskovan suuriruhtinattaria ja joka purettiin vierasssiiven tieltä neuvostoaikana vuonna 1934. Kompleksin pääjulkisivu on Kremlin penkereelle päin ja palatsin Uspenskin katedraalin puoleiselta sisäänkäynniltä on näkymät Sobornaja-aukiolle. vasen|pienoiskuva|Kremlin suuri palatsi vuonna 1982, julkisivussa valkoiset kirjaimet C C C P, joiden välissä Neuvostoliiton vaakuna, Vuonna 2008 julkisivuun palautettu viisi valkoista Venäjän kaksipäistä kotkavaakuna|301x301pxArkkitehti Konstantin Ton toisti paikalla aiemmin sijainneen palatsikompleksin kokoonpanon, joka koostui useista eri aikojen rakennuksista. Taidehistorioitsijat olettavat, että vanhan venäläisen arkkitehtuurin erityispiirteitä seuraten siitä tuli epäsymmetrinen. Oletettavasti pohjakerroksen arkadi eli pylväskäytävä oli allegoria eli vertauskuva aiemman Iivana III:n palatsin kokoonpanolle ja talvipuutarha vastaa Kremlin aiempia puistoja. Ennen vuotta 1917 palatsin julkisivua koristi viisi valkokivistä kaksipäisen kotkan muotoista reliefiä, joiden yläpuolella olivat Moskovan, Pietarin, Kazanin, Astrahanin, Puolan ja Taurian tunnukset. Lokakuun vallankumouksen jälkeen ne korvattiin kirjaimilla СССР ja Neuvostoliiton vaakunalla. pienoiskuva|Keisari [[Nikolai II:n vaunut Kremlin suuren palatsin edessä kruunajaisten aikana vuonna 1896|200x200px]]Palatsissa on myöhäisklassismille tyypillinen geometrinen pohjaratkaisu. Pääsisäänkäynti ei kuitenkaan ole pääjulkisivun keskellä, vaan palatsin itäosassa, mikä oli epätavallista ajan arkkitehtuurille. Sisäänkäynti on sisustettu vaatimattomasti, ja sitä korostavat ulkopuolella roikkuvat lyhdyt. Sisäänkäynnin sijainnin määritti tarve sijoittaa 66 porrasaskelman tallinnalaisesta kalkkikivestä valmistettu suoravartinen portaikko, jonka pituus ei olisi mahdollistanut sisäänkäynnin asettamista rakennuksen keskelle. Huoneen seinät on marmoroitu ja pylväät ovat Serdobol-marmoria. Portaat johtavat ensimmäiseen kerrokseen eteiseen, josta alkaa kaksikerroksisten salien ja seremoniallisten huoneiden enfiladi eli huonesarja. Pääsisäänkäynnin vieressä pohjakerroksessa on marmorieteinen, jossa on kiilllotetut graniittipylväät sekä keisarilliselle perheelle kuuluneet huoneet.
Punakylkirastas
Punakylkirastas (Turdus iliacus) on Suomen yleisimpiä lintuja.
Koko ja ulkonäkö
Punakylkirastas on 19–23 senttimetriä pitkä. Sillä on ruskea selkäpuoli ja valkoinen vatsapuoli. Rinnassa ja kyljissä on ruskeaa viirutusta. Siipien alapinnat ja kupeet ovat ruosteenruskeat. Päässä on voimakas, valkoinen silmäkulmanjuova. Pyrstö on melko lyhyt ja pää suhteellisen suuri.
Punakylkirastaan kutsuääniä ovat venytetty, yleensä lennossa päästetty tsiii ja nenäsointinen gök. Varoitusääni on karkea, maiskuttava ja riitaisa tret-tret.... Punakylkirastas on ns. murrelaulaja, ja sen laulu vaihtelee suuresti alueellisesti ja yksilöstä riippuen. Säkeet koostuvat kuuluvasta alkuosasta, jota seuraa hiljainen, kitisevä viserrys.
Vanhoilla punakylkirastailla on sulkasato elo–syyskuussa. Se kestää n. 1½ kuukautta, ja sen päätteeksi vanhat linnut erottaa nuorista, samana kesänä syntyneistä, sulkien kulumisasteesta ja siiven isojen peitinhöyhenten värieroista ja kulumisesta.
Vanhin suomalainen rengastettu punakylkirastas on ollut 17 vuotta, 2 kuukautta ja 8 päivää vanha. Se on samalla Euroopan vanhin punakylkirastas.
Levinneisyys ja elinympäristö
Punakylkirastaan pesimisaluetta on Pohjois-Eurooppa ja -Aasia. Euroopan punakylkirastaskannaksi on arvioitu 48–63 miljoonaa yksilöä. Euroopan kanta muodostaa 25–49 prosenttia koko maailman kannasta, joten hyvin varovainen arvio koko maailman punakylkirastaskannasta on 65–130 miljoonaa yksilöä. Suomessa punakylkirastas pesii koko maassa. Suomen pesimäkannan kooksi arvioitiin 1980-luvun lopussa 1,2–2,5 miljoonaa paria. Kanta on pysynyt suhteellisen vakaana, mutta vuosien väliset vaihtelut kannan koossa ovat suuria. Punakylkirastas on Suomen neljänneksi runsain pesimälintu.
Punakylkirastas on muuttolintu, joka talvehtii Länsi- ja Etelä-Euroopassa, Lähi-idässä ja Pohjois-Afrikassa. Suomeen punakylkirastaat saapuvat huhtikuussa ja lähtevät syys-lokakuussa. Hyvinä pihlajanmarjavuosina pieni määrä punakylkirastaita talvehtii Suomessakin. Lajia on harhautunut koilliseen Pohjois-Amerikkaan muutaman kerran enimmäkseen talvisin.
Punakylkirastas pesii monenlaisissa metsissä. Se suosii erityisesti lehti- ja sekametsien reunoja ja aukkopaikkoja sekä nuoria havumetsiä, mutta pesii myös puistoissa, pihoilla ja tunturikoivikoissa.
Pesintä
Punakylkirastaan pesä on matalalla pensaassa tai puussa, tai maanpinnalla, rakennettu kuivista ruohoista. Muninta alkaa Etelä-Suomessa vapun tienoilla. Naaras munii tavallisesti 5 tai 6 munaa. Molemmat emot osallistuvat haudontaan, joka kestää n. 12 vrk. Poikaset lähtevät pesästä ennen kuin ovat lentokykyisiä, n. 11–12 vrk:n ikäisinä. Lentokyvyn ne saavuttavat muutaman päivän kuluessa. Poikaspesää emot vartioivat kiihkeästi säksättäen ja tehden päätähipovia syöksyjä. Punakylkirastas pesii melko säännöllisesti kahdesti, joskus kolmasti kesässä.
Palaja
Palaja [palaʒa] on Ranskan kunta Occitanien alueella Auden departementissa. Kunnan asukasluku vuonna 2014 oli 2 233. Kunta kuuluu departementissaan Carcassonne-2-kantoniin Carcassonnen arrondissementissa. Kylä sijaitsee noin kuusi kilometriä Carcassonnesta kaakkoon ja kuuluu sen esikaupunkivyöhykkeeseen.
Suomen virolaiset
Suomeen tulleista maahanmuuttajista virolaisilla on korkein työllisyysaste, ja vuoden 2023 alussa arvioitiin, että suomenvirolaiset työskentelevät enemmän kuin Suomen kantaväestö. Lisäksi suomenvirolaisten keskimääräinen työttömyysprosentti on ollut vuosina 2005–2016 noin 14 prosenttia, mikä on pienin eri maahanmuuttajaryhmien vertailussa. Joidenkin arvioiden mukaan Suomessa voi asua 60 000 virolaista.
Todellisuudessa tilanne on monimutkaisempi kuin mitä yllä olevat luvut antavat ymmärtää, sillä Viron ja Suomen välille on muodostunut liikkuvuuden viidakko. Se koostuu vakinaisesti ja tilapäisesti Suomessa asuvien virolaisten lisäksi työntekijöiden ja opiskelijoiden sukkuloinnista ja lisäksi niin sanotuista päivämatkustajista. Ylirajainen elämäntapa, jossa virolaiset jakavat elämänsä kahden maan välillä on yhä tavallisempi. Esimerkiksi työpaikka voi olla Suomessa, mutta perhe-elämää ja vapaa-aikaa vietetään Virossa.
Keskiaika
Varmoja lähteitä virolaisasutuksesta on tiedossa 1300-luvulta, jolloin Saaren- ja Läänenmaan seurakunnista siirtyi virolaisväestöä Turun ja Viipurin lääneihin. Sanaan eesti viittaavia paikannimiä on Suomen rannikolla kuitenkin jo tätä vanhemmalta ajalta erityisesti ruotsinkielisessä paikannimistössä, kuten Estgrunden, Estholmen, Estnäs, Estviken, Estbacka, Estberget ja Estmossen. Espoossa on alueet nimeltä Eestinlaakso ja Eestinkartano. Uudenmaan lisäksi eestiaiheista nimistöä on myös Turun saaristossa ja Ahvenanmaalla. Yleensä nimi liittyy jotenkin vesistöön ja kertoo suomalaisten olleen tiivissä yhteydessä virolaisiin kalastajiin ja kauppiaisiinkin. Virolaiset myös kävivät tai asuivatkin tällaisilla alueilla.
Kabbölen virolaiskylä
Suomen ainut historiallisesti jäljellä oleva virolaisten kalastajakylä on vuonna 1906 perustettuja Pernajan Kabböle, joka on tosin sittemmin nuoremmilta polviltaan ruotsinkielistynyt. Harjumaan Pärispeasta tulleet kalastajamiehet ottivat Kabbölen asuinpaikakseen suojaisen sijainnin vuoksi ja lopulta Viinistun, Pärispean ja Turbuneemen kylistä sekä Mohnin saarelta tulleet yhdeksän perhettä ostivat kylän maat perustaen oman kyläyhteisönsä. Kylä kuului virolaiseen Kuusalun luterilaiseen seurakuntaan. Vuonna 1917 kylässä asui 12 perhettä, ja yhteydet itsenäiseen Viroon olivat tiiviit 1920-luvulla. Kabbölen tunnetuin asukas on Viron viimeinen Suomen-lähettiläs Aleksander Warma, joka neuvostomiehityksen aikana johti Viron pakolaishallitusta.
Viron ja Suomen suhteet 1800-luvulta neuvostovallan loppuun
Ikivanhat yhteydet rannikon suomalaisten ja virolaisten välillä, eli niin sanottu seprakauppa, jatkuivat 1900-luvulle saakka, ja tavallaan niiden perinteitä jatkoi myös pirtun salakuljetus Virosta Suomen kieltolain aikaan. 1800-luvulla kansallinen herääminen alkoi luoda yhteyksiä myös Suomen ja Viron sivistyneistön välille: suomen kielen ja suomalaisuuden nousu innosti virolaisia ja toimi esikuvana myös viron kielen kehittämiselle.