cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ki Bo-bae
thumb|right|230px|Ki Bo-bae Lontoon olympialaisissa 2012 Ki Bo-bae (, s. 20. helmikuuta 1988) on eteläkorealainen jousiampuja ja olympiavoittaja. Ki voitti Lontoon olympialaisissa 2012 sekä yksilö- että joukkuekilpailun. Joukkuekilpailun hän voitti Choi Hyeon-jun ja Lee Sung-jin kanssa. Ki voitti Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 joukkuekilpailun yhdessä Choi Mi-sun ja Chang Hye-jin kanssa. Yksilökilpailussa hän saavutti olympiapronssia. MM-kilpailuissa on voittanut viisi MM-kultaa. Yksilökilpailun maailmanmestaruuden hän voitti vuonna 2015. Neljä muuta maailmanmestaruutta on tullut joukkuekilpailuista.
Kaakkolampi (Lemi)
Kaakkolampi on Etelä-Karjalassa Lemillä Suonialan kylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 3,8 hehtaaria, se on 250 metriä pitkä ja 250 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,0 kilometriä.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Kivijärven reitin valuma-alueella (14.19), jonka Kivijärven alueeseen (14.192) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 77,4 metriä mpy.
Luettelo valtioiden sotilaallisista menoista
Tämä on luettelo valtioiden sotilaallisista budjeteista. Summat on ilmoitettu Yhdysvaltain dollareissa. Tiedot ovat Tukholman kansainvälisestä rauhantutkimusinstituutista ja brittiläiseltä ajatushautomolta International Institute for Strategic Studiesilta.
Asevelvollisuutta ylläpitävien maiden budjeteista yleensä puuttuvat pakottamisesta aiheutuvat piilokulut. Suomen piilokuluiksi on arvioitu 1-2% bruttokansantuotteesta, jolloin Suomen todellinen puolustusbudjetti olisi 2,5-3,5% bkt:sta. Israelissa asevelvollisuuden piilokulut (1,7%) on kirjattu osaksi budjettia.
Dardilaiset kielet
Dardilaiset eli luoteiset indoarjalaiset kielet ovat Afganistanin koillisosan, Pakistanin pohjoisosan ja Intian luoteisosan vuoristoseuduilla puhuttavien indoiranilaisten kielten ryhmä. Sen nimitys perustuu muinaiseen Pohjois-Intian asukkaita tarkoittavaan sanaan. Kielten puhujamäärän arvioidaan olevan noin viisi miljoonaa. Suurin niistä on neljän miljoonan puhujan kašmiri.
Luettelo valtioiden sotilaallisista menoista
Maailman 15 suurinta sotilasbudjettia vuonna 2013
Lähteet:
Dardilaiset kielet
Geneettisesti dardilaisia kieliä voidaan pitää indoarjalaisten kielten alaryhmänä. Toisaalta niillä on paljon yhteistä samalla alueella puhuttavien nuristanilaisten kielten kanssa, jotka toisinaan luetaan samaksi kieliryhmäksi. Dardilaiset kielet ovat myös säilyttäneet indoarjalaisista kielistä hävinneitä vanhoja indoiranilaisia piirteitä. Kielten luokittelu indoarjalaisiksi tai indoiranilaisten kielten erilliseksi haaraksi on herättänyt runsaasti keskustelua.
Dardilaisten kielten sisällä erottuu selvimmin itäinen ryhmä, johon kuuluvat kašmiri, šina, phalura ja siitä eriytynyt sawi. Kašmiri murteineen on toisinaan katsottu omaksi ryhmäkseen. Yhteisnimityksellä kohistani kutsutaan maijania, torwalia ja baškarikia eli gawria. Keskiryhmän pohjoiseen alaryhmään kuuluvat khowar ja kalaša. Lähinnä maantieteellisin perustein erotettavassa keskiryhmän eteläisessä alaryhmässä erityinen asema on tirahilla. Lähellä toisiaan ovat eteläisen alaryhmän gawar eli gawar-bati ja katarkalai sekä toisaalta šumašti, grangali ja ningalami. Erillisen ryhmän muodostavat pašai ja sen lähisukukielet tai murteet. Damelin kielessä on sekä dardilaisia että nuristanilaisia piirteitä. Dardilaisena pidetty dumaki kuuluu geneettisesti keskisiin indoarjalaiskieliin.
Dardilaisista kielistä ainoastaan kašmirilla on pitkä kirjallinen perinne. Sitä on vanhastaan kirjoitettu intialaisilla sarada-, nagari- ja takrikirjoituksilla. Nykyinen kašmirin kirjakieli perustuu arabialais-persialaiseen kirjaimistoon. Viime aikoina myös khowaria, maijania, šinaa ja pašaita varten on laadittu arabialaisiin aakkosiin perustuvat kirjoitusjärjestelmät.
Greenville
Greenville on useiden paikkojen nimi:
Irisbus Citelis Line
thumb|250px|Irisbus Citelis Line [[Pariisissa.]] Irisbus Citelis Line on Irisbusin automalli. Se on poistunut käytöstä Suomesta Westendin Linjan mentyä 2012 konkurssiin.
Metsien miehet
Metsien miehet -sarjan syntyminen on seurausta tuottaja Thom Beersin aikaisemmin History-kanavalle tuottamasta Rekkakuskit jäällä -sarjasta. Rekkakuskit jäällä oli yllätysmenestys saavuttaen kanavan 12-vuotisen historian suurimmat katsojamäärät. Sarjoilla on paljon yhteistä: molemmissa seurataan vaarallista työtä tekeviä miehiä sekä formaattiin kuuluu keskinäinen kilpailu kuljetettujen kuormien määrästä.
Suomessa sarjaa on esittänyt Jim tv alkaen 18. maaliskuuta 2011. Yhdysvalloissa esitettiin sarjan toinen tuotantokausi 2. maaliskuuta 2009 – 18. toukokuuta 2009. Sarjaa on kuvattu kymmenen kautta.
Auroran sairaala
Alun perin sairaala perustettiin vuonna 1914 Helsingin kaupungin kunnalliseksi kulkutautisairaalaksi. Tämän alan hoito­keinojen kehittyessä tällaisten sairaala­paikkojen tarve väheni, ja 1930-luvulta lähtien sairaala muutettiin vähitellen lastensairaalaksi, jollaisena se toimi 1990-luvun puoliväliin saakka. Olympiavuonna 1952 sairaala sai nykyisen nimensä Aurora Karamzinin mukaan.
Sairaala sijaitsee noin 10 hehtaarin laajuisella tontilla Länsi-Pasilan etelälaidalla, osoitteessa Nordenskiöldinkatu 20. Lännessä sairaalatontti rajoittuu Helsingin keskuspuistoon eteläisimpään osaan, joka tässä kohdassa, Auroran ja läheisen Laakson sairaalan välissä on kapeimmillaan, vain noin 200 metrin levyinen.
Suunnitelmat
Eräissä pääkaupunkiseudun sairaala-alueiden tulevaisuutta koskevissa skenaarioissa Auroran sairaalaa on esitetty lakkautettavaksi. Uudempien suunnitelmien mukaan se aiotaan viimeistään 2030-luvulla muuttaa kokonaan psykiatriseksi sairaalaksi, johon tulee erilaisia palveluja psykiatrisille potilaille.
Aiheesta muualla
60.19194°N, 24.925°W
Ida Vihuri
Ida Johanna Vihuri (synt. Hildén, 18. elokuuta 1882 Lempäälä – 7. syyskuuta 1929 Tampere) oli suomalainen poliitikko, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1922–1929. Hän kuoli kesken kansanedustajakautensa höyrylaiva Kurun onnettomuudessa.
Varhaiset vuodet
Lempäälän Lastusen kylässä syntynyt Vihuri kävi kaksi luokkaa kansakoulua ja muutti 13-vuotiaana Tampereelle saatuaan työpaikan Finlaysonin puuvillatehtaalta. Vuonna 1905 hän liittyi Tampereen Työväenyhdistykseen ja oli mukana suurlakon tapahtumissa. Seuraavana vuonna Vihuri osallistui Suomen Kutomatyöväen Liiton perustavaan kokoukseen, ja 1907 hänet valittiin Finlaysonin ammattiosaston sihteeriksi. Vihuri kävi työnsä ohella iltakoulua Tampereen työväenopistossa ja kirjoitti ammattiosaston Tehtaalainen-lehteen. Vuonna 1908 Vihuri oli ensimmäistä kertaa SDP:n ehdokkaana eduskuntavaaleissa. Vuosina 1915–1918 Vihuri toimi ensimmäisenä naisena Tampereen Työväenyhdistyksen sihteerinä.
Itseoppineesta Vihurista tuli pian Alfred Vuolteen ohella toinen Finlaysonin ammattiosaston näkyvimmistä toimijoista. Hän oli voimakas mielipidevaikuttaja, jonka mielestä työläisillä oli yhtäläinen oikeus sivistykseen kuin varakkaillakin. Iltakoulussa Vihuri hankki laajat tiedot sosialismin teorioista, joita hän pyrki soveltamaan tehdastyöläisten käytännön elämään. Vihurin ajatusten julkaisukanavana toimi Tehtaalainen-lehti, jonka kirjoituksissa hän yhdisti työväenasian ja naiskysymyksen, nostaen myös esille naisen heikomman aseman työväenluokan sisällä. Vihuri paheksui porvarillista naisliikettä, koska ei tuntenut minkäänlaista yhteyttä yläluokkaisten naisten kanssa. Hänen ajattelussaan luokka meni sukupuolen edelle. Lisäksi Vihuri arvosteli usein pappeja ja kirkkoa sekä kyseenalaisti fennomaanien perintönä tulleen tehtaalaisten isänmaallisuuden, koska hänen mukaansa isänmaa oli vain porvaristolla. Vihuri pysyi koko ikänsä naimattomana pystyäkseen keskittymään politiikkaan.
Kansanedustajana
Vihuri vapautui yleisen armahduksen myötä vuonna 1920. Tultuaan erotetuksi Finlaysonilta hän työskenteli sosialidemokraattien piiritoimistossa taloudenhoitajana. Tampereen kunnallispolitiikkaan Vihuri lähti vuonna 1921, jolloin hänet nimettiin koululautakuntaan. Vihuri valittiin eduskuntaan vuonna 1922, ja hän uusi paikkansa vuosien 1924, 1927 ja 1929 vaaleissa. Presidentin valitsijamiehenä Vihuri oli vuonna 1925.
Vihuri hukkui 7. syyskuuta 1929 höyrylaiva Kurun upotessa syysmyrskyssä Näsijärvellä. Turmassa kuoli 136 ihmistä. Vihuri ja sosialidemokraattisen piirijärjestön luennoitsija K. I. Suotaala olivat matkalla Kuruun, jossa heidän oli tarkoitus puhua raittiuskokouksessa. Vihuri lähti matkaan, kun alun perin puhujaksi ilmoitetulle Martta Salmelalle tuli este. Vihurin ruumis löydettiin runsaan viikon kuluttua läheltä Tammerkosken niskaa. Hänet haudattiin Kalevankankaan hautausmaalle, jonne tuhansien ihmisten saattue marssi läpi kaupungin Tampereen työväentalolta. Tyrväällä vuonna 1901 syntynyt luennoitsija Kaarlo Ignatius Suotaala laskettiin samassa tilaisuudessa viereiseen hautaan. Vihurin tilalle eduskuntaan nousi Hugo Aattela.
Perhe
Vihurin vanhemmat olivat muonarenki Johan Kustaa Hildén (1853–1932) ja Johanna Paunu (1859–1938). Heille syntyi kaikkiaan yhdeksän lasta. Perhe oli uskonnollinen, mutta Vihurin mukaan sisaruksista vain yksi säilytti saamansa kristillisen kasvatuksen muiden omaksuessa työväenaatteen. Sisarusparveen kuuluivat kansanedustaja Kaisa Hiilelä sekä 1950–1960-luvuilla ministerinä toimineen Reino Oittisen äiti Hulda Gustava Apilisto. Vihuri oli Oittisen suuri innoittaja, joka ohjasi tämän sosialistisen ajattelun pariin ja tuki häntä henkisesti sekä aineellisesti.
Raseiniain kunnallispiiri
Raseiniain kunnallispiiri on yksi Liettuan 60 kunnallispiiristä, joka sijaitsee Kaunasin lääniissä. Kunnallispiirin väkiluku oli 41 895 asukasta vuonna 2008.
Aluejako
Raseiniain kunnallispiiri jakautuu kahteen kaupunkiin ja seitsemään kunta-alueeseen. Kaiken kaikkiaan Liettuassa lasketaan olevan 594 kunta-aluetta, jotka hallinnollisesti kuitenkin sisältyvät kunnallispiireihin.
Kunta-alue, liettuaksi seniūnija, on nimitykseltään historiallinen ja tarkoittaa lähinnä kylää, jota Liettuan suuriruhtinakunnassa johti kylänvanhin. Koska Liettua on tasavalta ja koska suurimman osan kunnista muodostavat pikkukaupunkien ja kyliä vastaavien kunta-alueiden yhdessä muodostamat kunnallispiirit, joilla on kunnallisvaaleilla valittu valtuusto, ei kylänvanhinta vastaavaa järjestelmää ole, vaan kunnanjohtaja. Kylänvanhin kuuluu feodaalistiseen hallintojärjestelmään, jossa ortodoksinen tai katolinen kirkko ei vastannut paikallishallinnosta niin kuin evankelisluterilainen kirkko Ruotsin kuningaskunnassa tai Suomen suuriruhtinaskunnassa vuoden 1865 kunnallisasetuksen sisältämään siirtymäkauteen saakka.
KNM Lougen (1863)
KNM Lougen oli Norjan laivaston vuonna 1863 vesillelaskettu puurunkoinen Glommen-luokan 2. luokan tykkivene.
Vector Space Systems
Vector Space Systems on kantorakettia ja laukaisutoimintaa kehittävä yhtiö. Yhtiön kantoraketti on suunniteltu laukaisemaan pieniä alle 50kg satelliitteja eli nano- ja mikroluokan satelliitteja.
Vector Space Systems perustettiin julkisesti ja virallisesti toukokuussa 2016. mutta yhtiön mukaan sillä on takana jo 10 vuotta kehitystoimintaa ja yli 30 alle-kiertoradan lentoa. Yhtiössä on mukana henkilöitä, jotka ovat aikaisemmin työskennelleet muun muassa SpaceX:ssä, Virgin Galacticissa, McDonnell-Douglasissa ja Sea Launchissa. Pääkonttori ja tehdas sijaitsee Tucsonissa Arizonassa. Laukaisupaikkoja on tarkoitus olla Kodiak Alaskassa 90-100 asteen radoille ja Cape Canaveral Florida 28-58 asteen radoille.
Iceye on uuden yhtiön ensimmäinen julkistettu asiakas, joka elokuussa 2016 julkaisi sopimuksen 21 lennosta. Lentojen on tarkoitus alkaa alkupuolesta 2018
Charles Messier
Messier syntyi Badonviller'ssa, Lorrainessa, mutta hänen nuoruutensa on hämärän peitossa aina vuoteen 1751 saakka, jolloin hän saapui Pariisiin ja pääsi töihin kuuluisalle tähtitieteilijälle Joseph Nicolas Delislelle. Messier havaitsi 100 mm peiliteleskoopilla. Vuonna 1774 Charles Messier julkaisi luettelon 45 syvän taivaan kohteesta, joita ovat muun muassa tähtisumut ja -joukot. Luettelon tarkoituksena oli auttaa komeettojen etsijöitä (kuten häntäkin) ja muita avaruuden tutkijoita erottamaan toisistaan pysyvät ja muuttuvat taivaankappaleet, sillä silloisten kaukoputkien tarkkuuksilla ne oli helppo sekoittaa toisiinsa. Messier itse löysi uransa aikana 40 tähtisumua ja 13 komeettaa.
Vuonna 1781 Messierin luettelo oli kasvanut 103 kohteeseen. Siihen on lisätty myöhemmin seitsemän kohdetta. Kohteiden koodit M1:stä M110:een ovat käytössä nykypäivänäkin. Messierin luettelo sisältää tärkeimpiä tähtitaivaan kohteita; M1 Rapusumusta M110 pieneen Andromedan läheiseen elliptiseen galaksiin. Rapusumun eli ensimmäisen havaitsemansa kohteen Messier havaitsi 28. elokuuta 1758 hieman Härän eteläisen sarven yläpuolella.
Messiermaratonilla tarkoitetaan tapahtumaa, jolloin kaikki Messierin 110 kohdetta pyritään havaitsemaan yhden yön aikana. Useimmiten tämä maraton suoritetaan maaliskuussa sään ollessa kaikkein suosiollisimmillaan taivaan kohteiden tarkkailun kannalta. Suomessa täydellinen messiermaraton ei ole mahdollista, koska jotkut kohteet ovat liian etelässä.
Kuussa oleva Messierin kraatteri sekä asteroidi 7359 Messier on nimetty Charles Messierin kunniaksi. Messier kuoli 86 vuoden ikäisenä 12. huhtikuuta 1817.
Minkki
Minkki (Neovison vison, aiemmin Mustela vison) on Pohjois-Amerikasta kotoisin oleva, vesistöjen läheisyydessä elävä näätäeläinlaji. Sitä kasvatetaan Euroopassa turkiseläimeksi, ja tarhoista karanneista eläimistä on muodostunut moniin maihin, myös Suomeen, luonnonvarainen kanta.
Ulkonäkö ja koko
pienoiskuva|vasen|Minkillä on valkoista yleensä vain alaleuassa, toisin kuin [[Vesikko|vesikolla.]] Villiminkki on väriltään tummanruskea, ja sen pohjavilla on samanvärinen kuin peitinkarvat. Jotkin yksilöt ovat miltei mustia, toiset taas vaaleanruskeita. Alaleuassa sillä on valkea läikkä, joka voi ulottua kaulaan saakka. Talvikarva vaihtuu huhtikuusta heinäkuuhun ja uusi talviturkki tulee loka-marraskuussa. Minkin vartalo on muodoltaan pitkä ja kapea. Luonnonvaraisten urosten ruumiin pituus on 30–46 cm, minkä lisäksi hännän pituus on 13–21 cm. Naaraat ovat huomattavasti pienempiä. Urokset painavat 0,5–1,75 kg ja naaraat yleensä alle kilon. Turkistarhoilla eläimet ovat kuitenkin suurempia.
Daniel Rákos
Daniel Rákos (s. 25. toukokuuta 1987 Pardubice) on tšekkiläinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän edustaa Tšekin Extraligassa pelaavaa HC Kometa Brnoa. Rákos laukoo vasemmalta.
Minkki
Ulkonäkö ja koko
Minkin erottaminen vesikosta on hankalaa, sillä lajit ovat hyvin samannäköiset. Minkki on hieman suurempi ja sillä on valkoista yleensä vain alaleuassa, kun taas vesikolla myös ylähuuli on valkoinen. Väritys ei kuitenkaan ole varma tuntomerkki, sillä myös joillakin minkeillä on vaalea ylähuuli. Varma määritys voidaankin tehdä vain tutkimalla kuolleen yksilön hampaita ja kalloa. Minkillä yläleuan viimeisen poskihampaan sisäpuolisko on leveämpi kuin ulkopuolisko, mutta vesikolla ne ovat yhtä leveät. Vesikon toinen poskihammas on yksijuurinen, minkin kaksijuurinen.
Daniel Rákos
Seuraura
Rákos debytoi Tšekin Extraligassa kaudella 2007–2008 HC Pardubicen joukkueessa. Hän teki debyyttikaudellaan yhden maalin ja keräsi 27 rangaistusminuuttia pelaamassaan 16 ottelussa. Seuraavalla kaudella Rákos pelasi 44 ottelua tehopistein 2+4=6 keräten 12 rangaistusminuuttia. Kaudella 2009–2010 hän voitti Pardubicen paidassa Tšekin mestaruuden. Pudotuspeleissä Rákos pelasi 13 ottelua tehden neljä maalia.
Minkki
Äänet
Aggressiivisena tai kiihtyneenä minkki voi sihistä tai päästää kiljaisun. Kiimassa uros päästää kotkottavia ääniä. Poikasten ääntely koostuu lähinnä vikinästä.
Luontainen levinneisyys
Minkki on lähtöisin Pohjois-Amerikasta, jossa sitä tavataan Alaskasta ja Kanadasta Floridaan. Se puuttuu mantereen lounaisosan kuivilta alueilta.
Daniel Rákos
Seuraura
Rákos siirtyi kaudella 2012–2013 HC Ocelaři Třinecin joukkueeseen. Samalla kaudella hän rikkoi ensimmäisen kerran 20 tehopisteen rajapyykin pelaamalla 50 ottelua tehopistein 10+10=20 keräten 46 rangaistusminuuttia. Pudotuspeleissä Rákos pelasi 13 ottelua tehopistein 1+8=9 keräten 16 rangaistusminuuttia. Hän voitti kauden päätteeksi Tšekin mestaruuden. Rákos edusti HC Ocelaři Třineciä seuraavat viisi kautta, kunnes hän siirtyi HK Hradec Královén joukkueeseen kaudella 2018–2019. Hänet valittiin joukkueen varakapteeniksi. Rákos pelasi Hradec Královén joukkueessa seuraavat kaksi kautta, kunnes hän siirtyi HC Kometa Brnon joukkueeseen kauden 2019–2020 lopulla.
Minkki
Esiintyminen Euroopassa ja Aasiassa
pienoiskuva|170px|vasen|Safiiricross-tarhaminkkien turkkeja. Villistä minkistä kehitettiin 1920-luvulla tarhamuoto turkiseläinkasvatusta varten. Samalla vuosikymmenellä minkkejä alettiin kasvattaa Euroopan turkistarhoissa; esimerkiksi Ranskassa tarhaus alkoi vuonna 1926. Neuvostoliitossa tuhansia minkkejä myös tarkoituksellisesti istutettiin luontoon vuodesta 1933 lähtien. Virossa minkkitarhaus aloitettiin 1950-luvulla, ja sielläkin tämän vieraslaji villiintyi nopeasti. Lajia elää nykyään useimmissa Euroopan maissa, myös Britteinsaarilla ja Islannissa. Muutamista maista, kuten Britanniasta, minkkiä on yritetty hävittää siinä kuitenkaan onnistumatta.
Jättiläismustahevosantilooppi
Jättiläismustahevosantilooppi (Hippotragus niger variani) on mustahevosantiloopin äärimmäisen uhanalainen alalaji. Sitä esiintyy endeemisenä Angolan Cuango- ja Luando-jokien välisellä alueella. Se on ruumiiltaan suunnilleen samankokoinen kuin muut musta-antiloopit, mutta sen sarvet ovat huomattavan kookkaat ja massiiviset, minkä ansiosta se näyttää suuremmalta.
Kivikkopääskykahlaaja
Kivikkopääskykahlaaja (Glareola nuchalis) on afrikkalainen rantalintu. Sen elinympäristö ulottuu Sierra Leonesta Kameruniin, Tšadiin ja Ugandaan, ja sieltä Etiopiaan ja Länsi-Keniaan, josta aina Mosambikiin ja Namibiaan saakka. Siitä tunnetaan kaksi alalajia. Lajin holotyypin kuvaili George Robert Gray Berberin läheltä Sudanista 1849.
Jättiläismustahevosantilooppi
Jättiläismustahevosantilooppi on Angolan kansalliseläin. Sen luultiin jo kuolleen sukupuuttoon Angolassa käydyn 27 vuotta kestäneen sisällissodan seurauksena. Sittemmin tutkijat löysivät kuitenkin helikopterista käsin elossa olevia yksilöitä. Tavoitteena on nyt löytää niitä lisää ja siirtää ne suojelualueelle.
Jättiläismustahevosantilooppi on myös Angolan jalkapallojoukkueen symboli.
KNM Glommen (1863)
KNM Glommen oli Norjan laivaston vuonna 1863 vesillelaskettu puurunkoinen Glommen-luokan 2. luokan tykkivene.
Valmistus
Alus tilattiin Hortenin laivastontelakalta ja sen köli laskettiin telakkanumerolla 48. Alus laskettiin vesille vuonna 1863.
Minkki
Esiintyminen Euroopassa ja Aasiassa
Ruotsiin ensimmäiset minkit tuotiin vuonna 1928 ja muihin Pohjoismaihin vuonna 1929. Ruotsissa ja Norjassa havaittiin villiintyneitä minkkejä heti tarhauksen aloittamisvuonna. Suomessa ensimmäiset villiminkit tavattiin vuonna 1932 silloisen Kymen läänin alueella. Tarhojen vähyyden takia Pohjoismaiden kannat kasvoivat aluksi suhteellisen hitaasti, mutta kuitenkin jo 1950-luvun alkuun mennessä laji oli levinnyt koko Ruotsiin. Sotien aikana turkiseläimille ei ollut Suomessa saatavilla riittävästi ruokaa, joten niitä päästettiin vapauteen. Suomeen vaelsi myös itärajan taakse istutettuja yksilöitä. Toisen maailmansodan jälkeen turkistarhaus yleistyi varsinkin Suomen länsi- ja lounaisrannikolla. Vielä 1960-luvulla minkin levinneisyys Suomessa käsitti vain maan länsi- ja lounaisrannikot sekä naapurimaiden rajojen läheiset alueet. 1970-luvulla laji runsastui huomattavasti ja levisi miltei koko maahan, ja 1980-luvun lopulle mennessä se puuttui Suomessa enää Käsivarresta. Nykyisin minkki elää koko Suomessa ja sitä on löydetty lähes jokaisesta nisäkäslaskentojen 50 × 50 kilometrin ruudusta.
Aasiassa minkki on villiintynyt Kiinaan ja Japanin Hokkaidōon.
Koronaviruspandemian aikana 2020 Hollannissa ja Tanskassa havaittiin koronaviruksen tarttuvan minkkeihin ja minkkitarhoilta leviävän uusia koronavirusmuotoja ihmisiin. Epidemian seurauksena molemmat maat päättivät lopettaa kaikki maassa tarhatut minkit. Marraskuun alussa 2020 Tanskan ilmoittaessa päätöksestään se oli maailman suurin minkin nahkojen tuottaja. Suomessa alettiin tarhaminkkejä rokottamaan koronavirusta vastaan joulukuussa 2021.
Minkin vaikutus alkuperäisluontoon
Sopeutuvaisena vieraslajina minkki on vahingollinen ekosysteemien alkuperäisille populaatioille. Sen on epäilty olleen osallisena vesikon häviämiseen Suomesta ja monista muista Euroopan maista. Minkki ja vesikko elävät samanlaisessa ympäristössä ja käyttävät samanlaista ravintoa, mutta minkki on suurempi ja aggressiivisempi, ja syrjäyttää näin alkuperäisen lajin. Luonnonvaraisia vesikoita elääkin nykyään lähinnä vain Espanjassa ja Venäjällä. Tosin vesikko alkoi taantua jo 1930-luvulla, jolloin minkkejä oli vielä vähän. Tätä on yritetty selittää sillä, että minkkien mukana Eurooppaan olisi saapunut jokin vesikolle haitallinen sairaus. On arveltu, että myös hillerin uhanalaistuminen Suomessa johtuisi kilpailusta minkin kanssa.
Aiemmin oletettiin, että minkki kilpailee ravinnosta myös saukon kanssa. Saukko on minkille kuitenkin vesikkoa vahvempi kilpailija, ja Amerikassakin minkki elää samoilla alueilla amerikansaukon kanssa. Ruotsissa on todettu, että saukon väheneminen ennen minkkikannan runsastumista johtui vesien saastumisesta ja liiallisesta metsästyksestä. Minkki sopeutuu saukkoa helpommin ihmisen läheisyyteen, ja menestyy siksi paremmin muuttuneissa elinympäristöissä.
Minkin runsastumisen suurimpana ongelmana pidetään sen vaikutusta lintukantoihin. Maalla ja sisämaan vesistöissä pesivät linnut ovat alun perinkin sopeutuneet minkkimäisiin saalistajiin, kuten vesikkoon ja hilleriin, joten niille minkki ei ole kovin suuri uhka. Sen sijaan ulkosaariston luodoilla minkki on vahingollinen varsinkin ruokkilinnuille ja haahkalle, koska näissä ympäristöissä ei luonnostaan ole ollut minkin kaltaisia pienpetoja. Ruotsissa minkkien tiedetään hävittäneen kokonaisia riskiläyhdyskuntia, ja Suomessakin ne voivat paikoitellen tuhota miltei puolet riskilöiden pesistä.
Elinympäristö
pienoiskuva|160px|[[Liettualainen minkki elinympäristössään.]] Minkki suosii vedellistä ympäristöä. Se viihtyy niin makean-, murto- kuin merivedenkin läheisyydessä. Se elää myös saariston karuilla luodoilla, mutta järviä ja jokia valitessaan se suosii paikkoja, joissa on runsas kasvillisuus sekä maalla että vedessä. Pohjois-Amerikassa sen alkuperäistä elinympäristöä ovat preerian pienehköt lampareet. Vaeltavat minkit seuraavat yleensä rantaviivaa, mutta voivat kulkea pitkiäkin matkoja avovedessä tai kuivalla maalla.
Elintavat
Villiminkit ovat pääasiassa yö- ja hämäräeläimiä. Tarhasta karanneet minkit taas liikkuvat yleensä päivisin. Vuorokausirytmiin vaikuttaa kuitenkin suuresti ravinnon määrä sekä paikan rauhallisuus, joten ei ole mitenkään harvinaista törmätä minkkiin päivisin. Se ei ole erityisen arka, mutta ei kuitenkaan yhtä utelias kuin kärppä. Aktiivisuus laskee talvisin.
Hellcat
Hellcat voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Minkki
Elintavat
Minkki liikkuu aaltomaisesti loikkien ja kohottautuu välillä takajaloilleen tarkkaillakseen ympäristöä. Vaikka se ei kovinkaan usein kiipeile puuhun, se liikkuu varsin ketterästi kallioilla. Vedessä liikkuessaan se kauhoo etutassuillaan, mutta sukeltaessaan saaliin perään se voi käyttää kaikkia neljää raajaansa.
Minkin elinpiiri on nauhan muotoinen, koska se kulkee pitkin rantoja saalista etsien. Pituudeltaan nauha voi olla useita kilometrejä. Päiväpiilot ovat usein lähellä paikkoja, joissa ravintoa on eniten saatavissa. Samaa sukupuolta olevia vastaan minkki puolustaa reviiriään muiden näätäeläinten tavoin, mutta uroksen ja naaraan reviirit eivät mene samalla tavalla päällekkäin. Myöskään uros- ja naarasminkin reviireissä ei ole niin suuria eroja. Kiima-aikana uros voi jättää reviirinsä ja lähteä vaeltamaan kauemmaksi pariutuakseen mahdollisimman monen naaraan kanssa.
Ravinto
Minkin ravinto koostuu pääasiassa nisäkkäistä (kuten myyristä ), linnuista (varsinkin vesilinnut ja niiden munat ja poikaset ), kaloista, sammakoista, ravuista sekä hyönteisistä. Amerikassa sen pääravintoa ovat piisamit, Pohjois-Euroopassa puolestaan kalat. Talvisin minkin ruokavalio on kalapainotteinen ja kesällä se syö enemmän muita eläimiä. Vesikkoon verrattuna minkki syö enemmän kalaa ja vähemmän pikkujyrsijöitä.
Lisääntyminen ja elinikä
pienoiskuva|vasen|110px|Minkki maakolon suulla. Minkin kiima-aika on alkukeväällä. Urokset vaeltavat silloin pitkiäkin matkoja naaraita etsien. Minkki kaivaa vain harvoin oman pesänsä, sen sijaan se käyttää luonnononkaloita, jotka se vuoraa ruoholla, höyhenillä ja karvoilla. Minkin kantoaika on 39–77 vuorokautta; kesto riippuu siitä, kuinka nopeasti munasolu kiinnittyy kohdun seinämään. Poikaset syntyvät huhti -kesäkuussa ja luonnossa niitä on kerralla yleensä 5–6. Turkistarhassa poikuekoko voi olla suurempi, enimmillään noin kymmenen. Syntyessään poikaset ovat sokeita ja lähes karvattomia. Silmät avautuvat noin neljän viikon iässä. Itsenäisiä poikaset ovat syksyllä neljän kuukauden ikäisinä, mutta sukukypsiä ne ovat vasta seuraavana kesänä. Luonnossa minkin ikä on keskimäärin neljä vuotta, mutta tarhoissa se voi olla kaksinkertainen, jopa yli 11 vuotta.
Luokittelu
Minkki luettiin aiemmin kärppien sukuun (Mustela), ja sitä pidettiin samannäköisen vesikon lähisukulaisena. 1980-luvulla kuitenkin huomattiin, että minkin kallonmuoto poikkeaa huomattavasti vesikosta ja muista euraasialaisista lajeista. Niiden samankaltaiset ulkonäkö ja elintavat ovat seurausta konvergentista evoluutiosta. Nykyisin minkki luokitellaan kuuluvaksi Neovison-sukuun yhdessä jo sukupuuttoon kuolleen Neovison macrodon -meriminkin kanssa.
Minkki jaetaan viiteentoista alalajiin.
Minkin pyytäminen
pienoiskuva|250px|Metallinen minkinloukku pyytämässä. Minkki luokitellaan kansallisesti haitalliseksi vieraslajiksi, ja sen pyytäminen on sallittua ympäri vuoden. Aiemmin minkki kuului Suomen riistaeläimiin, ja sen metsästysaikaa oli koko vuosi. Vain naaras, jolla on poikasia, oli aiemmin rauhoitettu 1.5.–31.7. välisenä aikana. Lainsäädäntö muuttui 1. kesäkuuta 2019, ja nykyään minkkiä pidetään haitallisena vieraslajina, jonka pyydystäminen ei ole metsästämistä vaan tappamista ja hävittämistä.
Vuotuinen minkkisaalis on 2000-luvulla ollut noin 50 000–85 000 yksilöä. Minkkiä metsästetään useimmiten elävänä pyytävillä loukuilla, joihin tulleet yksilöt lopetetaan ampumalla. Hukuttamalla lopettaminen on kielletty.
Daniel Rákos
Maajoukkueura
Rákos on edustanut Tšekin maajoukkuetta alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2007, joissa hän pelasi kuusi ottelua ilman tehopisteitä keräten neljä rangaistusminuuttia sekä alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2005, joissa hän keräsi kaksi syöttöpistettä ja neljä rangaistusminuuttia pelaamassaan seitsemässä ottelussa.
Adolf Stern
Adolf Stern oik. Adolf Ernst, (14. kesäkuuta 1835 Leipzig – 15. huhtikuuta 1907 Dresden) oli saksalainen kirjallisuushistorioitsija ja kirjailija.
Stern oli vuodesta 1868 kirjallisuuden ja kulttuurihistorian professori Dresdenin polyteknikumissa. Hän aloitti 1853 kirjoittamalla epigoniepiikkaa ja kirjoitti varhain proosakertomuksia ja lyriikkaa, mutta hän sai vasta myöhemmin aikaan lyyrissävyisillä historiallisilla kuvauksilla merkittävämpää kirjallista tuotantoa. Myös hänen myöhempi lyriikkansa on korkeatasoista.
Sterns laati myös kirjallisuushistoriallisia teoksia, kuten Geschichte der neueren Literatur (1882–1885), joka jatkaa Vilmarin Saksan kirjallisuushistoriaa Goethen kuolemasta lähtien (1886) sekä monografian Otto Ludwigista (1890) ja Studien zur Literatur der Gegenwart (I 1895, II 1904).
Sternin Ausgewählte Werke ilmestyi 1906–1908, teatteriarvostelut 1909. Stern sai jo elinaikanaan ja heti kuolemansa jälkeen elämäkerrat, joista toisen laati Adolf Bartels (1905) ja toisen Heinrich Spiero (Deutsche Geister 1910).
Stern oli vuodesta 1881 naimisissa pianisti Margarethe Sternin (ent. Herr) kanssa.
Johner
Johner on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Jari Nurminen
Jari Nurminen (s. 10. marraskuuta 1961 Helsinki) on suomalainen autourheilija. Nurminen aloitti uransa kilpaillen vuodet 1980-1982 Formula Vee -sarjassa. Vuonna 1983 hän kilpaili suomen Formula 3:ssa sijoittuen sarjan kolmanneksi ja kilpaili neljä kilpailua Saksan Formula 3ssa. Vuodet 1984–1985 Nurminen jatkoi saksan Formula 3:ssa jossa sijoittui molempina vuosina sarjan viidenneksi, voittamalla yhden kilpailun. Vuonna 1986 hän toimi Arrowsin Formula 1 -tallin testikuljettajana, kilpaillen myös Formula 3000 -sarjassa. Nurminen kilpaili vuodet 1989–1990 World Sports-Prototype Championship -sarjassa. Vuonna 1997 hän osallistui FIA GT Championship -sarjaan.
Kansainvälisen uransa jälkeen Nurminen on kilpaillut Suomen ja Pohjoismaiden radoilla hyvällä menestyksellä. Kausilta 2004 ja 2005 palkintokaapista löytyy Suomen Legends-trophyn mestaruudet, kausilta 2006 ja 2007 Scandinavian Ferrari Challengen mestaruudet sekä kausilta 2013, 2015 ja 2016 Suomen V8 Thundercars (ent. Camaro Cup) mestaruudet.
Madagaskarinpääskykahlaaja
Madagaskarinpääskykahlaaja (Glareola ocularis) on Madagaskarilla elävä kotoperäinen rantalintu. Lajin esiintymisalue käsittää koko saaren lukuun ottamatta sen eteläisintä ja lounaisinta kolkkaa. Lajin holotyypin kuvaili Jules Verreaux vuonna 1833.
Kytinion
Kytinion (, myös Kyteinion,, ) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Doriissa Kreikassa. Se sijaitsi nykyisen Amfíkleia-Eláteian kunnan alueella noin kaksi kilometriä itään nykyisestä Palaiochórista.
Kytinion oli yksi Doriin tetrapoliin jäsenistä yhdessä Akyfaan eli Pindoksen, Boionin ja Erineoksen kanssa. Se oli näistä merkittävin, ja mainitaan antiikin lähteissä muita useammin. Kaupungin kansalaisista käytettiin etnonyymejä Kytinieus ja Kytenieus.
Kaupunki mainitaan muun muassa Demostheneen Naupaktoksesta suunnitteleman sotaretken kohteena vuonna 426 eaa., ja tämän epäonnistuttua paikkana, johon spartalaiset jättivät Eurylokhoksen johdolla lokrislaisilta saamansa panttivangit. Filippos II valtasi kaupungin vuonna 338 eaa. ja hyökkäsi sieltä Amfissaan.
Kaupungin paikalta on löydetty jonkin verran sen kaupunginmuuria, mukaan lukien yhden tornin jäänteet.
Hilja Tamminen
Hilja Alina Tamminen (Teeriaho) (1. toukokuuta 1889 Mikkeli – 1933 Viipuri) oli suomalainen runoilija.
Tammisen runoja ilmestyi muun muassa Sosialidemokraattinen työläisnuorisoliiton julkaisemissa Työläisnuorison joululehdissä.
Kunta-alue
thumb|500px|Liettuan 594 kunta-aluetta viimeisen kuntauudistuksen mukaan. Kuva suurenee nimensä osalta luettavaksi klikkaamalla näytönosoittimella. Kunta-alue on pienen paikallishallinnon yksikkö Liettuassa. Historiallisesti nimi seniūnija tarkoittaa feodaalista maallista hallintoa johtaneen kylänvanhimman hallitsemaa aluetta ja tarkoittaa kirjallisesti vanhimmistoa, jota johtaa kylänvanhin.
Liettuassa tarkoituksena on ollut luoda joku kaupunginosaneuvostoa tai kyläneuvostoa korvaava järjestelmä, jolla ei ole varsinaista kunnanvaltuuston tai kaupunginvaltuuston päätösvaltaa eikä oikeutta meno- ja tuloarvioon, mutta joka tekisi paikallishallinnon läheisemmäksi kuin kuntauudistuksen pieni kuntamäärä mahdollistaa.
Kunta-alue ei ole itsenäinen kunta, jota johtaisi kunnallisvaaleilla valittu kunnanvaltuusto tai kaupunginvaltuusto, vaan kunnanosan hallinnon kattava alue. Venäjän keisarikunnassa tai Liettuan suuriruhtinaskunnassa ei yleisestä paikallishallinnosta vastannut kirkon seurakunta, kuten Ruotsin kuningaskunnassa ja Suomen suuriruhtinaskunnassa vuoden 1865 kunnallisasetuksen siirtymisaikojen loppuun saakka pisimmillään vuoteen 1866.
Liettuassa on 10 lääniä, 60 täysivaltaista kuntaa vastaavaa paikallishallinnon yksikköä, jotka koostuvat tai voivat koostua kaupungeista ja kylistä sekä 594 kunta-aluetta, jotka rajoineen sisältyvät 60 kunnalliseen hallintoalueeseen.
Katso myös
Староство
Dubysa
Dybysa on 131 kilometrin pituinen Niemen-joen sivujoki, joka virtaa Liettuan keskiosissa. Joki saa alunsa Šiauliain länsipuolelta ja virtaa kohti etelää. Joki liittyy Niemeniin noin 40 kilometriä Kaunasin luoteispuolella.
Argeadien hallitsijasuku
Argeadien hallitsijasuku hallitsi antiikin Makedoniaa noin 700-luvulta eaa. 300-luvun eaa. loppuun saakka. Hallitsijasuvun merkittävimpiä jäseniä on Aleksanteri Suuri, joka hallitsi 336–323 eaa.
Argeadit väittivät polveutuvansa legendaarisesta Herakleesta, Argoksen Temenidien hallitsijasuvun kautta.
Kärppä
Kärppä eli portimo (Mustela erminea) on näätäeläimiin kuuluva pienikokoinen petoeläin, joka elää pohjoisen pallonpuoliskon lauhkeissa ja viileissä oloissa, muun muassa Suomessa.
Kärpän tärkeintä ravintoa ovat vesi-, metsä- ja peltomyyrät sekä oravat ja päästäiset. Kärpän pahimpia saalistajia ovat ketut, näädät sekä petolinnut. Kärppä on kuitenkin nopea eläin, joten saalistaja saa sen harvoin kiinni.
Kärppä on hyödyllinen hiirten metsästäjä, mutta joskus harvoin se aiheuttaa vahinkoa käymällä siipikarjan kimppuun. Kärpällä ei nykyisin ole juurikaan taloudellista arvoa.
Kaarlo Artturi Järvilehto
Kaarlo Artturi Järvilehto (ent. Sjölund) (29. joulukuuta 1886 Kauhajoki – 21. toukokuuta 1959 Helsinki) oli suomalainen varatuomari ja hovioikeudenneuvos.
Kärppä
Koko ja ulkonäkö
left|thumb|Kärpän luuranko. Kärpällä on kallossaan 34 hammasta. thumb|Kaksi kärppää vasemmalla, kaksi isolumikkoa oikealla. thumb|right|Eläintarkkailijoiden iloksi kärppä jää yleensä seurailemaan, mikä sitä häiritsee.
Kärpät ovat melko arkoja petoja. Niiden ruumis on pitkä ja kapea ja jalat lyhyet. Karvapeite on punertava, vatsapuoli on valkoinen tai kermanvärinen. Jotkut yksilöt muuttuvat talvella osittain tai kokonaan valkoisiksi, lukuun ottamatta Tyynenmeren rannikon kärppiä, jotka ovat talvisin vaaleanruskeita.
Kaarlo Artturi Järvilehto
Artturi Järvilehto syntyi Kauhajoella kansakoulunopettaja Karl Fredrik (Kaarlo) Järvilehdon ja vaimonsa Vilhelmiinan perheen kolmantena lapsena. Artturi Järvilehto kirjoitti ylioppilaaksi 1906 ja suoritti oikeustutkinnon 1910. Varatuomarin arvon hän sai vuonna 1913 ja pääsi seuraavana vuonna Viipurin hovioikeuden kanslistiksi. Hän yleni hovioikeuden notaariksi jo seuraavana vuonna ja viskaaliksi 1920. Hovioikeuden asessoriksi hänet nimitettiin vuonna 1923 ja 1932 hän sai hovioikeudenneuvoksen tittelin.
Vuosina 1927–1939 Järvilehto toimi Jääkäripataljoona 1:n ja 2:n sotatuomarina ja vuosina 1939–1940 II Armeijakunnan sotatuomarina. 1940 hänet nimitettiin vanhemmaksi sotaylituomariksi. Vuosina 1941–1944 Järvilehto toimi Viipurin sotilashallinnon päällikkötuomarina ja 1944–1945 Päämajan ja Pääesikunnan päällikkötuomarina.
Kärppä
Koko ja ulkonäkö
Hännänpää on musta, ja sen avulla kärpän erottaa lumikosta. Melko pitkän kaulan kannattelema pää on muodoltaan kolmiomainen, silmät ovat kirkkaat ja mustat, viiksikarvat pitkät ja korvat pyöreät.
Kaarlo Artturi Järvilehto
Siviilissä hän toimi Viipurin Kaupungin taksoituslautakunnan puheenjohtajana vuosina 1927–1930 ja vuodesta 1946 Hauhon tuomiokunnan tuomarina.
Harrastuksenaan hän toimi Karjalan laulun puheenjohtajana vuosina 1932–1946 ja tämän jälkeen sen kunniapuheenjohtajana.
Kärppä
Koko ja ulkonäkö
Uroskärpät ovat suurempia kuin naaraat. Kärpän hännän pituus on kolmasosa ruumiin pituudesta, ja hännän päässä on pitkiä mustia karvoja. Uroskärpän ruumis on 23–27 cm ja naaraan 18–22 cm pitkä, ja hännän pituus on 7–10 cm. Urokset painavat 150–300 g ja naaraat 80–150 g. Ne elävät noin 2–7-vuotiaiksi. Painoissa on kuitenkin suuria alueellisia eroja; Englannissa täysikasvuinen uroskärppä voi painaa 200–445 grammaa, taas Venäjällä vain 134–191. Pohjoisessa elävien yksilöiden on kuitenkin havaittu olevan etelässä eläviä suurikokoisempia.
Mustaa kärkeä lukuun ottamatta häntä on ruskea. Ylä- ja alapuolen välinen raja on suora ja terävä. Valkoisen talviturkin kärppä vaihtaa nopeasti, noin parissa viikossa. Myös talviturkissa hännänpää on musta. Pohjoisessa turkki vaihtuu lokakuussa, mutta etelämpänä vaihtokarvaisia kärppiä voi tavata vielä joulukuussa. Kesäturkki vaihtuu takaisin huhti-toukokuussa.
Kaarlo Artturi Järvilehto
Artturi Järvilehto oli naimisissa Aune Kerttu Korjosen (1892–1954) kanssa vuodesta 1916 ja heillä oli kaksi lasta: Aune (s. 1919) ja Eero Veikko Artturi (s. 1921).
Artturi Järvilehdolle on myönnetty Vapauden ristin 4.luokan risti sekä tammenlehvien että miekkojen kera sekä 3.luokan risti miekkojen kera sekä Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan komentajamerkki.
Kärppä
Koko ja ulkonäkö
Kärpän ääntely on kehräävää. Kiihtyneenä se voi päästää sihiseviä ja kimeitä huutoja. Hyökätessään saaliin kimppuun tai ollessaan kiihtynyt se päästää kimeän kirkaisun.
Levinneisyys
Kärppiä esiintyy koko Euroopan alueella, lukuun ottamatta Islantia ja Välimeren aluetta. Pienille saarillekin ne ovat selviytyneet jäitä pitkin.
Kärpällä on yhteensä 37 alalajia, ja niitä tavataan Euroopassa, Pohjois-Amerikassa ja Aasiassa Himalajaa ja Japania myöten. Pohjoiset ja itäiset populaatiot ovat kooltaan suurimpia ja läntiset populaatiot pienimpiä.
Suomessa kärppä on levittäytynyt joka puolelle, mutta on pohjoisessa yleisempi kuin etelässä. Se viihtyy siellä, missä sen pääravintoa pikkujyrsijöitä on saatavilla, erityisesti ryteikköisillä jokivarsilla, heinittyneillä hakkuualueilla ja erilaisilla reunavyöhykkeillä. Sen on kuitenkin todettu välttelevän synkimpiä saloseutuja.
Kärppiä voi tavata myös asutusalueiden tuntumassa, ja ne voivatkin mennä sisään vajoihin ja ulkorakennuksiin tai jopa asustaa talojen kuistien alla. Kärppiä kiinnostavat myös pakettipellot, ojat, kiviaidat ja puupinot. Kärppä ei silti suosi mitään tiettyä elinympäristöä, vaikkakin vaihteleva maasto luo sille parhaat mahdollisuudet selviytyä. Se yleensä viihtyy myös lähellä vesialueita.
Suomen kärppäkanta on Riista- ja kalatalouden tutkimuslaitoksen vuonna 2007 esittämän arvion mukaan vähentynyt 20 vuoden aikana lähes puoleen. Kärppäpopulaation tiheys vaihtelee yleensä jyrsijäpopulaatioiden vaihtelun mukana. Kärpän totaalista populaatiota ei tunneta, mutta IUCN arvioi kannaksi yli 100 000 yksilöä. Kärppien populaatio on vakaa.
Ihminen on yrittänyt hyödyntää kärppiä istuttamalla niitä tuhoamaan pikkunisäkkäitä, mutta istutukset eivät ole täyttäneet odotuksia. Vaikka kärppä on myyrille todellinen vaara, pysyviä kannanmuutoksia se ei luonnonolosuhteissa aiheuta, sillä tavallisesti pienet kasvinsyöjät lisääntyvät petoja nopeammin.
Uuteen-Seelantiin kärppiä on istutettu pitämään kaniinikantoja kurissa. Sekään ei onnistunut, koska saarella oli kärpille helpompaa saalista, maassa pesiviä lentotaidottomia lintuja kakapoja, joiden kannat ovat siksi taantuneet. Kärppä luetaankin maailmanlaajuisesti sadan haitallisimman vieraslajin joukkoon.
Käytös
thumb|Kärppä heinikossa. Kärpät ovat öisin aktiivisia mutta metsästävät myös päivisin. Kärppä on vikkeläliikkeinen. Se liikkuu aaltomaisesti siksak-hyppyjä tehden ja eteenpäin loikkimalla. Välillä se katoaa kasvillisuuteen tai maakoloon mutta ilmestyy hetken kuluttua näkyviin. Nähdäkseen paremmin kärppä pysähtyy välillä paikalleen ja nousee takajaloilleen.
Kärpän uteliaasta vilkkaudesta onkin kansan suussa tullut yleinen käsite, kuten sanonnassa "kärppänä paikalla". Metsänkävijät kertovat, kuinka yksi ainoa kärppä vaikuttaa vilahtelevan esiin yhtä aikaa eri puolilta näköpiiriä. Esteet ja pienet vesialueet eivät rajoita kärpän liikkumista, sillä se on varsin sukkela kiipeilijä ja uimari.
Kärpät pysyttelevät kuitenkin mieluiten maan pinnalla. Solakan ruumiinrakenteen ansiosta kärppien on helppo edetä sekä maanpinnalla että maanalaisissa käytävissä. Naaraat saalistavat enemmän käytävissä kuin urokset, mikä saattaa selittää sen, että ansoihin jää enemmän uroksia.
Kärppä etenee lumessa helposti. Saalistava kärppä tekee siksak-kuviolla liikkuessaan jopa 50 senttimetrin mittaisia loikkia. Se tutkii jokaisen eteensä osuvan kolon ja painauman, ja niiden ympäristöä tutkiessaan se usein nousee takajaloilleen. Kärpät saattavat kulkea yön aikana jopa 15 kilometriä.
Reviiri
Kärpän reviirin laajuus riippuu vahvasti ravinnon määrästä. Jos ravintotilanne on talvella hyvä, naaras selviytyy muutaman hehtaarin alalla, mutta uros liikkuu 2–3 kertaa suuremmalla alueella. Joissakin paikoissa kärpän elinpiiri voi olla parisataakin hehtaaria, vaikkakin se on yleensä 12–16 hehtaaria. Kärppä voi eksyä myös kaupunkeihin.
Kärpät ovat yksineläjiä eivätkä siedä reviirillään toista saman sukupuolen edustajaa. Uroksen reviirillä voi kuitenkin olla useampia naaraita. Reviirin puolustamiseen on harvoin tarvetta, mutta sitä on merkittävä tiuhaan ulosteella, virtsalla ja hännän tyvessä olevien rauhasten eritteellä. Lisäksi kärppä merkitsee reviiriään hieromalla itseään kasvillisuuteen. Kärpän pesä on yleensä kiviröykkiössä, risukasassa, juurakoiden tai halkopinojen alusissa. Kärpälle käyvät myös vanhat talot sekä maan kolot. Pesässä on yleensä hiirten karvoja.
Aikuiset urokset hallitsevat naaraita ja poikasia. Naaraat pysyvät yleensä syntymäpaikkansa läheisyydessä koko elinaikansa. Urokset laajentavat reviiriään alueelle, joka usein kattaa useamman naaraan elinalueen.
Ravinto
Kärpän saalistustapoihin kuuluu niin kutsuttu lumoaminen. Kärppä hyppii ja pyörii niin paljon esimerkiksi jäniksen ympärillä, että saalis unohtaa väistää sitä. Kärpät surmaavat saaliinsa puremalla niitä niskaan. Terävät hampaat lävistävät jopa kärppää itseään paljon suuremman eläimen kuten jäniksen lihaksikkaan niskan, mutta niiden kimppuun kärpät käyvät harvoin. Kärpän pääravintoa ovat pikkujyrsijät. Sen päivittäinen ravinnontarve on noin neljäsosa sen ruumiinpainosta, joten yksi vesimyyrä riittää pariksi päiväksi. Mikäli pikkujyrsijöitä on niukasti, kärppä voi korvata puutteen syömällä pikkulintuja, niiden munia ja poikasia sekä hyönteisiä, nilviäisiä ja sammakoita. Lisäksi kärppä on perso kalalle.
Lisääntyminen
Kärppä synnyttää huhti-toukokuussa ravintotilanteesta riippuen 3-8 poikasta, mutta Lapissa synnytys voi tapahtua vielä kesäkuussakin. Naaraalla on 8–10 nisää. Pesue syntyy yleensä jyrsijöiden koloihin. Poikaset ovat syntyessään sokeita ja ohuen karvan peitossa. Ne painavat 5–6 g. Turkki on täysin kehittynyt kahdeksan viikon iässä, ja silmät avautuvat jo 5–6 viikon iässä. Vain naaras osallistuu pentujen hoitamiseen. Ennätyspentueessa on ollut 18 poikasta. Noin kolmiviikkoisena niiden kaulan ympärille muodostuu tumma "harja".
Emo voi paritella heti synnytyksen jälkeen. Naaraspoikanenkin voi paritella jo kolmen kuukauden ikäisenä, mutta ensimmäiset pennut se synnyttää ollessaan vuoden ikäinen. Kesäistä parittelua seuraa viivästynyt alkionkehitys ja poikaset syntyvät vasta seuraavana keväänä. Urokset tulevat sukukypsiksi 10–12 kuukauden iässä. Kärppänaaraan kantoaika on 8½–10 kuukautta. Urokset ja naaraat ovat toistensa kanssa tekemisissä vain paritteluaikana.
Metsästys
Kärppä on ollut haluttu turkiseläin varsinkin hallitsijoiden keskuudessa, ja kärpän nahasta tehty viitta on ollut korkeimpia hallitsijan tunnusmerkkejä.
1200-luvulla gotlantilaiset kauppiaat ostivat suomalaisilta turkiksia, myös kärpännahkoja, ja myivät niitä aina Englantiin asti. Kruunun kirjapidosta vuosilta 1542–1543 selvisi, että kaksi kärpännahkaa riitti kuittaamaan yhden veronahan. Ruotsin kuningas Kaarle IX määräsi vuonna 1607 luokituksen, jonka mukaan yksi kärpän "kiihtelys" eli 40 nahkaa vastasi kahta ketun nahkaa. Yksi ilveksen nahka taas vastasi kymmentä ketun nahkaa, ja yksi karhun tai suden nahka kolmea ketun nahkaa. 1930-luvulla yksin Suomessa myytiin 30 000 kärpännahkaa.
Portugalin käsipallomaajoukkue
Portugalin käsipallomaajoukkue edustaa Portugalia miesten kansainvälisissä käsipallo-otteluissa. Joukkuetta hallinnoi Portugalin käsipalloliitto. Joukkueen kotipelien peliasuun kuuluvat punainen paita ja sukat sekä vihreät housut.
Kärppä
Ekologia ja genetiikka
Ainoa kärpässä esiintyvä loinen, jota on tutkittu tarkasti, on Skrjabingylus nasicola -sukkulamato. Kyseinen sukkulamato aiheuttaa usein nenäonteloihin huomattavaa muodonmuutosta ja mahdollisesti aivopaineen kasvua. Arviolta 20–70 prosenttia Britteinsaarten, Manner-Euroopan ja Venäjän kärpistä kantaa kyseistä loista. Uudessa-Seelannissa loista kantaa joka kymmenes ja Pohjois-Amerikassa jokainen kärppä.
Portugalin käsipallomaajoukkue
Portugalin maajoukkue on osallistunut maailmanmestaruuskilpailuihin kolmesti, ensimmäisen kerran vuonna 1997. Parhaiten joukkue on sijoittunut vuonna 2003, jolloin sen sijoitus oli 12:s. EM-kilpailuihin joukkue on osallistunut kuudesti parhaina tuloksinaan kuudes sija vuodelta 2020 ja seitsemäs sija vuodelta 2000.
Kärppä
Ekologia ja genetiikka
Sukkulamadon välttämättömiä väli-isäntiä ovat nilviäiset, mutta kärpät harvoin syövät metsissä eläviä nilviäisiä. Niinpä väli-isänniksi on ehdotettu myös päästäisiä. Tulkintaa vahvistaa se, että loisen aiheuttama skrjabingyloosi yleistyi Newfoundlandissa, kun päästäiset levittäytyivät alueella. Nilviäisten ja päästäisten lisäksi on varmasti muitakin väli-isäntiä, sillä loinen selviytyy myös Uudessa-Seelannissa, missä päästäisiä ei esiinny. Jotkut tutkijat väittävät, että loisinfektio vaikuttaisi kärppien kokoon, hedelmällisyyteen ja turkin kuntoon. Uudessa-Seelannissa tehdyt tutkimukset eivät kuitenkaan ole osoittaneet, että infektoituneet yksilöt olisivat pienempiä tai kevyempiä kuin loista kantamattomat yksilöt.
A. Meylan tutki vuonna 1967 yhden kärpän alalajin M. erminea cigognanii karyotyypin. Tutkimuksessa selvisi, että sen diploidinen kromosomien määrä oli 44, ja se koostuu 21:stä autosomiparista ja X- ja Y-kromosomeista. X-kromosomi on metasentrinen, mutta Y-kromosomin rakennetta oli vaikea määrittää.
J. T. Wu ja M. C. Chang raportoivat vuonna 1973 kärppien ja frettien (M. putorius furo) keinotekoisesta risteyttämisestä. Kärppien sperma hedelmöitti 78 prosenttia frettien 68 munasolusta. Kahden viikon kuluessa alkio oli kiinnittynyt kohdun seinämään. Yhdessä kolmesta frettinaaraasta havaittiin 42 raskauspäivän kuluttua lähes täysin kehittynyt sikiö. Alkiovaiheessa kuolleisuus oli suurta, mikä todennäköisesti johtui kromosomien yhteensopimattomuudesta. Myös kärppänaaraiden hedelmöittämistä fretin spermalla tutkittiin, mutta munasolut eivät kehittyneet ollenkaan.
Evoluutio
thumb|right|Yksityiskohta [[Leonardo da Vincin maalauksesta Nainen ja kärppä (1485–1490).]] Ensimmäisiä petoeläimiä, joilla oli näätäeläinten kaltaisia piirteitä, alkoi esiintyä Pohjois-Amerikassa varhaisella mioseenikaudella noin 28–30 miljoonaa vuotta sitten. Ensimmäiset näätäeläimet olivat todennäköisesti näädän kaltaisia puissa liikkuvia petoja. Osa näätäeläimistä levisi myös Euraasian puolelle, ja mioseenikauden alkupuolella näätäeläimistä oli kehittynyt kaksi erillistä linjaa: toinen Euraasiaan ja toinen Pohjois-Amerikkaan. Euraasian puolelle levittäytyneet eläimet olivat kärpän ja lumikon kaukaisia edeltäjiä, kun taas pitkähäntäkärppä kehittyi Amerikan mantereen puolelle jääneistä yksilöistä. Ensimmäinen selkeästi Mustela-sukuun kuuluva laji eli itäisessä Euraasiassa mioseenikauden lopulla ja muistutti huomattavasti amerikkalaisia sukulaisiaan.
Kärppä kulttuurissa
left|thumb|Kärppiä Pohjois-Pohjanmaan vaakunassa. thumb|Kärpännahka heraldisena värinä [[Serbian vaakunassa.]] thumb|Kärppä saksalaisessa postimerkissä vuodelta 1967. Merkkejä painettiin melkein kolme miljoonaa.