cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Viljo Mäkipuro
Mäkipuro oli toimittajana Keskisuomalainen-lehdessä 1920–1927, Sisä-Suomi-lehdessä 1927–1930, Ajan Sana -lehdessä 1930–1933 sekä Kaiku-lehdessä 1934–1949. Hän oli Vapaan työväenliiton sihteerinä 1933–1934, kokoomuspuolueen Oulun 1. piirisihteerinä 1935–1945 ja toimittajana Pohjois-Suomen sanomapalvelussa vuodesta 1949 sekä Pohjois-Suomi-lehdessä.
Mäkipuro oli naimisissa vuodesta 1925 Brita Johanna Vitikan kanssa.
Pyhäjärvi (Tammela)
Pyhäjärvi (tunnetaan myös nimellä Tammelan Pyhäjärvi) on Kanta-Hämeessä Tammelassa sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Loimijoen valuma-alueeseen. Järven laskujoki on Loimijoki, joka yhtyy Kokemäenjokeen ja laskee sitten Selkämereen Porissa.
Maantieto
Järven pinta-ala on 2 290 hehtaaria eli 22,9 km² ja sen pituus on 8,6 kilometriä ja leveys 5,2 kilometriä. Pyhäjärven koko valuma-alueen pinta-ala on 639 km², josta järven oma lähivaluma-alue käsittää 115 km² ja Kuivajärven valuma-alue 524 km². Pyhäjärveen laskee idästä Saarensalmen kautta, Kaukolanharjun ja Saaren kansanpuiston luona Kuivajärvi. Lounaasta Pyhäjärveen ovat laskeneet nykyään pelloksi kuivattu Kalliojärvi ja umpeenkasvanut Talpianjärvi, joka nykyään on osa Torronsuon kansallispuistoa. Järven luusua sijaitsee järven länsirannalla, josta saa alkunsa 115 kilometriä pitkä Loimijoki, joka virtaa Forssan, Jokioisten, Ypäjän, Loimaan, Vampulan ja Huittisten läpi ja yhtyy siellä Kokemäenjokeen.
Järven keskisyvyys on vain 2,5 metriä ja järven pohja on melko tasainen. Syvin kohta, jossa on 4,7 metriä syvää, sijaitsee keskellä järvenselkää.
Järven rantaviiva on 50,8 kilometriä pitkä ja ranta on osin moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa, osin harjumaastoa ja muilta osin peltomaata. Pohjoisrantaa reunustaa Tammelan taajama, joka on rakennettu järveä kaakosta lähestyvälle ja Kuivajärven erottavan harjujakson päälle.
Järven ranta polveilee niemenkärkien ja lahdenpoukamien vuorotellessa, joita tarkastellaan järveä myötäpäivää kiertäen. Hannulanlahti, Rantakallio, Papinnokka ja Ruisluoto erottavat järven luusuan Pappilanlahdesta. Pohjoisrannan maamerkkejä ovat Huhtiluoto, Rauhaniemennokka, Lanttunokka ja Tammelan taajama sekä iso Mansikkaniemi. Lamalanlahti jää Julininnokan ja Mansikkaniemen väliin. Sitten työntyy Saarensalmi Saaren ja Miekkainnokan väliin. Pitkä niemi on hiekkaa, jonka jäätikköjoki on muodostanut Kaukolan paikkeille. Etelässä työntyy Salimäen edestä pitkälle Rohannokka, jonka vieressä ovat Kylmälahti ja Sarkainlahti. Syvin lahti työntyy pyöreänä Palstankulman kylän suuntaan ja Järventaustan kylän kohdalla on leveä niemi, jonka länsipuolella on Kuhasuonlahti. Sen länsipuolella reunustaa Vahvainnokka ja Similänlahti, jonka jälkeen ollaan kieretty koko järvi.
Pyhäjärvellä on 70 saarta, joiden yhteinen pinta-ala on 7,6 hehtaaria. Saarista kaksi on yli hehtaarin suuruisia. Valtaosa eli 54 saarta ovat pinta-alaltaan 10 aarin ja hehtaarin väliltä ja näitä pienempiä luotoja on 14 saarta. Saarten yhteinen osuus järven ranta-viivasta on 8,1 kilometriä ja saaret sijaitsevat yleensä rannan läheisyydessä. Poikkeuksena ovat Vohlesaari ja Haitaset, jotka ovat ulapalla. Muita saaria ovat nimeltään Huhtiluoto, Neittyenkivi, Partalankivi, Patasaari, Ruohosaari, Puttisaari, toinen Puttisaari, Pitkäsaari ja Kirrinluoto. Saarensalmessa sijaitsevat Honkisaari ja Raatosaari. Kaikki alle kaksi metriä korkeat saaret ovat syntyneet 1800-luvun alussa järvenlaskun seurauksena. Ennen järvenlaskua oma selvärajainen saari oli Kuivajärven ja Pyhäjärven erottava Saari, jolla sijaitsee Saaren kartano. Vedenpinnan alenemisen vuoksi Saaren pohjoispään salmi on kasvanut umpeen ja myöhemmin salmi suljettiin tiepenkereellä. Vuosina 2009–2012 toteutetussa hankkeessa vesiväylä avattiin uudelleen rakentamalla penkereen läpi vesirumpu.
Pyhäjärven rannalla sijaitsee Tammelan kirkonkylän taajama. Muita järven rantakyliä ovat Kytö, Tammelan Pappila, Hevoniemi, Kaukola ja Riihivalkama. Kuivatun Kalliojärven rannalla ovat sijainneet Kallion ja Häiviän kylät. Talpianjärven rantakyliä ovat olleet Talpia ja Sukula.
Luonnontila
Järvi on matala ja tuulet sekoittavat järven vedet jäidenlähdön jälkeen kokonaan. Siten järveen ei synny lämpötilakerrostumista eikä myöskään alus- ja päällysvesikerroksia. Vedenväri on tummaa ja se on savesta sameaa. Veden tummuus on peräisin yläjuoksulla olevasta Kuivajärvestä. Valuma-alueella on paljon savikko- ja suoalueita ja noin neljäsosa valuma-alueesta on peltoa. Veden näkösyvyys on kesällä 0,5−0,9 metriä ja talvella lähes 0,9−1,0 metriä.
Järvi on runsasravinteinen ja se luokitellaan reheväksi. Veden käyttökelpoisuusluokka on tyydyttävä ja kalavesiluokka tyydyttävä (luokka III). Talvella veden happipitoisuus alenee, mutta selvää happikatoa esiintyy harvoin. Vuosien 2000−2006 loppukesän forsforipitoisuudet olivat keskimäärin 51 milligrammaa kuutiometrissä vettä (mg/m³) ja typpipitoisuudet 773 mg/m³. Pitoisuuksien muutos on ollut vähäistä mutta kuitenkin nousujohteista. Ravinnetilanteesta ja hyvästä sekoittumisesta johtuu sinilevien runsas esiintyminen. Järvellä voi havaita loppukesällä kukintoja ja niiden muodostamia lauttojakin.
Runsan levätilanne ruokkii epäsuorasti kalakantoja ja Pyhjärvessä onkin runsaasti kalaa. Ilman hoitokalastusta järven kalakanta ei olisi niin petokalavaltaista, kuin mitä se on nykyään. Rehevän järven valtakalat ovat särkikalat. Vuonna 2012 tehty koekalastus löysi tyypillisiä kalalajeja: ahven, kuha, kiiski, hauki, särki, salakka, pasuri, lahna, sulkava ja sorva. Näistä kuhaa, särkeä, ahventa ja lahnaa oli eniten.
Koska järvi on muodoltaan pyöreä ja aava, kuluttavat jäät kasvillisuutta tehokkaasti. Vain rantojen läheisyydessä esiintyy vesikasvillisuutta, mutta sen määrä on järven kokoon nähden pieni. 1950-luvulla tehty Loimijoen yläjuoksun perkaus mataloitti hieman matalia lahtia lisää ja niissä on käynnissä umpeenkasvu.
Luonnonhistoria
Pyhäjärvi on vain osa muinoin alueella sijainneesta suuremmasta järvestä. Kun jääkauden jälkeen alueen korkeimmat kohdat kohosivat maankohoamisen seurauksena Yoldiamerestä. Maatumien suuretessa, muuttui Yoldiameri makeaksi ja Itämeren tätä vaihetta nimitetään Ancylusjärveksi. Ancylusjärven luoteesta työntyneestä pitkästä lahdesta kuroutui irti suuri järvi yli 9 800 vuotta sitten. Järvi, joka sijaitsi Pyhäjärven ja Kuivajärven ympäristössä, oli matala ja melko tasapohjainen. Järven savipohjalle alkoi 10 500−9 400 vuotta sitten kertyä liejua, johon levittäytyi rehevä luhtamainen suokasvillisuus. Suot alkoivat tämän jälkeen kasvaa myös turvetta. Alueen vanhin turvekerrostuma on löydetty Torronsuosta ja sen ikä on 10 400 vuotta. Turvesuo laajeni tuhansien vuosien aikana ja samalla järven vedenpinta aleni Pyhäjärven luusuan kulumisen vuoksi. Laaja järvi pieneni mesoliittisella kaudella ja siitä kuroutui erilleen pienempiä järvialtaita kuten esimerkiksi Pyhäjärvi, Kuivajärvi, Talpianjärvi ja Kalliojärvi.
Historia
Mesoliittisella kivikaudella vedenpinnan korkeus vastasi nykyistä korkeutta 102−103 metriä mpy. Järvellä asuttiin silloin esimerkiksi Saarensalmen ja Rekolan asuinpaikoilla oleilla rannoilla, jotka ovat nykyään 105 metrin korkeudella.
Pyhäjärven vedenpinnan alentamista harkittiin Tammelassa 1800-luvulla ja siihen saatiin avuksi Keisarillinen Koskenperkausjohtokunta, joka avusti hanketta. Noin parin metrin pinnanlasku toteutettiin vuosina 1821−1827 ja järven keskisyvyydeksi jäi 2,5 metriä. Loimijoen yläjuoksua perattiin vielä 1950-luvulla, mikä on laskenut vedenpintaa lisää.
Luettelo pikkuplaneetoista: 49001–50000
Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen 49001:stä ja päättyen 50000:een. Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Robert Recorde
Robert Recorde (n. 1510 Tenby, Pembrokeshire, Wales – 1558 Lontoo, Englanti) oli walesilainen lääkäri ja matemaatikko. Recorden tärkein panos matematiikan kehitykseen oli algebran merkintätapojen systematisointi, esimerkiksi yhtäsuuruusmerkin (=) luominen ja käyttöönotto.
Elämä
Recorde polveutui arvostetusta perheestä Tenbystä Walesista. Hän pääsi Oxfordin yliopistoon noin vuonna 1525, ja hänet valittiin All Souls Collegen jäseneksi vuonna 1531. Valittuaan lääketieteen ammatikseen hän siirtyi Cambridgen yliopistoon, jossa hän suoritti tohtorin tutkinnon vuonna 1545. Sen jälkeen hän palasi Oxfordiin, jossa hän luennoi matematiikasta, kuten hän oli tehnyt ennen Cambridgeen siirtymistään. Tämän jälkeen hän ilmeisesti lähti Lontooseen ja toimi Edvard VI:n ja kuningatar Marian lääkärinä, joille jotkut hänen kirjoistaan on omistettu. Hän kuoli vankilassa Southwarkissa Lontoossa, jonne hänet oli vangittu velkojen vuoksi, vuonna 1558.
Matemaattinen tuotanto
Recorde julkaisi useita matemaattisia aiheita käsitteleviä teoksia, jotka olivat pääasiassa mestarin ja oppilaan välisen vuoropuhelun muodossa: The Grounde of Artes, teachinge the Worke and Practise of Arithmeticke, both in whole numbers and fractions (1540), ''The Pathway to Knowledge, containing the First Principles of Geometry. ... bothe for the use of Instrumentes Geometricall and Astronomicall, and also for Projection of Plattes (1551), The Castle of Knowledge, containing the Explication of the Sphere both Celestiall and Materiall, &c. (1556), ja The Whetstone of Witte, which is the second part of Arithmetike, containing the Extraction of Rootes, the Cossike Practice, with the Rules of Equation, and the Woorkes of Surde Numbers'' (1557). Tämä oli ensimmäinen englanninkielinen algebraa käsittelevä kirja. Hän kirjoitti myös lääketieteellisen teoksen The Urinal of Physic (1548), josta otettiin myöhemmin usein uusia painoksia.
Thomas Addison
Addison syntyi Longbentonissa Sarah ja Joseph Addisonin perheeseen. Isä halusi hänestä lakimiestä, mutta Thomas lähti vuonna 1812 Edinburghin yliopistoon opiskelemaan lääketiedettä. Hän saavutti lääketieteen tohtorin arvon vuonna 1815.
Addison muutti Edinburghista Lontooseen, jossa hän sai myöhemmin mainetta Guy's Hospitalin työntekijänä. Addison julkaisi vuonna 1855 ensimmäisen kuvauksen lisämunuaissairaudesta, joka nykyään tunnetaan Addisonin tautina.
Varjagikaarti
thumb|250px|[[Basileios II.]]
Varjagikaarti tai varangikaarti oli Bysantin keisarien henkilökohtainen henkivartiosto, joka koostui varjageista eli viikingeistä. Kaarti sai alkunsa keisari Basileios II:n aikana (hallitsi 976–1025), kun Kiovan ruhtinas Vladimir Suuri lähetti Basileiokselle 6 000 miestä avuksi taistelussa kapinajohtaja Bardas Fokasta vastaan. Varjagit olivat taistelleet Bysantin joukoissa aiemminkin, mutta vuonna 988 heistä muodostettiin ensimmäisen kerran eliittiyksikkö, joka kulki keisarin mukana.
Artystytšnyi visnyk
thumb|upright|Artystytšnyi vistnyk Artystytšnyi visnyk (suom. 'Taiteen airut') oli ukrainalainen aikakausjulkaisu, jossa käsiteltiin kuvataiteita ja musiikkia. Se ilmestyi Peremyšlissä ja Lvivissä 1905–1907. Sen toimittajia olivat Stanislav Ljudkevytš ja Ivan Truš. Lehteä avustivat O. Berežnytskyi, Ivan Bilykovskyi, Anatol Vah'nianyn, Filaret Kolessa ja Ivan Franko. Lehteä ilmestyi kymmenen numeroa.
Varjagikaarti
Varjagit osallistuivat kaikkiin Basileioksen sotaretkiin kapinallisia, arabeja ja bulgaareja vastaan. Kaartin miehet saivat pian maineen rohkeina ja armottoman uskollisina sotilaina. Kaarti koostui aluksi yksinomaan ruseista eli varjageista, mutta pian yksikköön liittyi myös muita skandinaaveja, kuten norjalaisia, ruotsalaisia ja islantilaisia. Normannien vallattua Englannin vuonna 1066 monet anglosaksit matkustivat Konstantinopoliin ja liittyivät varjagikaartiin.
Jyrki Juvonen
Jyrki Juvonen (s. 20. tammikuuta 1990 ) on suomalainen jalkapalloilija, joka edustaa Warkaus JK:ta. Hänen Veikkausliigadebyyttinsä tapahtui 4. heinäkuuta 2009 ottelussa KuPS–RoPS.
Varjagikaarti
Kaartilaiset tunnettiin runsaasta alkoholinkäytöstään ja pitkävartisista sotakirveistään ja heitä kutsuttiin bysanttilaisissa kronikoissa ”kirveitä kantaviksi sotureiksi”. Kaarti osallistui useisiin sotiin olemassaolonsa aikana. Varjagit mainitaan vielä 1400-luvun alussa, mutta he eivät enää olleet tärkeässä roolissa Bysantin sodankäynnissä. On mahdollista, että kaartin jäännökset osallistuivat Konstantinopolin piiritykseen vuonna 1453, jolloin osmanit valtasivat kaupungin.
Taustaa
Rusit kävivät Bysantin kanssa kauppaa, mutta tekivät myös monta epäonnistunutta hyökkäystä bysanttilaisia vastaan vuosina 860–1043. Bysantin keisari Mikael III:n ajoista lähtien skandinaaveja ja ruseja palveli keisarin seurueessa ja 900-luvun alusta lähtien myös palkkasotilaina. Bysantin armeijassa palveli 960-luvulta lähtien monia skandinaaveja, karjalaisia, baltteja ja ruseja.
Rusit ottivat osaa Basileioksen sotaretkeen Syyriassa vuonna 994 ja osallistuivat ratkaisevaan taisteluun Antiokian lähellä. Vuonna 999 Basileios valtasi Emesan kaupungin. Historioitsija Yahya ibn Said kertoo, että asukkaat pakenivat erääseen luostariin, jolloin rusit sytyttivät sen palamaan ja pakottivat heidät antautumaan. 1000-luvun alussa noin 6 000 rusia seurasi Basileiosta sotaretkelle Georgiaan ja Armeniaan.
1000-luku
Vladimirin apu Basileiokselle johti merkittävään muutokseen keisarillisessa kaartissa. Selviytyneistä ruseista muodostettiin keisarillinen henkivartiokaarti, varjagikaarti, joka seurasi keisaria taisteluun ja jonka ilmestyminen taistelukentälle kertoi keisarin läsnäolosta. Basileos tarvitsi luotettavia ja uskollisia sotilaita, jotka olivat paitsi kurinalaisia ja taitavia myös poissa hovin juonitteluista. Varjagit seurasivat Basileiosta tämän kaikille sotaretkille ja muodostivat armeijan ydinjoukon.
Vuosina 1001–1018 Basileios valtasi bulgaarien tsaarin Samuilin hallitsemia alueita Kreikassa ja Makedoniassa. Kirjalliset lähteet ja arkeologiset todisteet osoittavat kaartin olleen Basileioksen mukana. Sotaretki huipentui vuonna 1014 Kleidionin taisteluun, jossa Basileios kukisti bulgaarien armeijan. Kun Basileios oli vallannut bulgaarien pääkaupungin Ohridin vuonna 1018, yksi kolmasosa vangeista annettiin varjageille, mikä kertoo heidän tärkeydestään. Osasto ruseja osallistui vuonna 1018 Cannaen taisteluun Bysantin ylivaltaa vastustavaa kapinallista aatelista Melosta vastaan. Vuonna 1021 rusit taistelivat Basileioksen mukana Georgiassa, missä he tulivat tunnetuiksi julmuudestaan hävittäessään maaseutua.
Basileioksen kuoltua hänen seuraajansa jatkoivat varjagikaartin ylläpitoa, ja vuonna 1032 jotkut varjagit taistelivat sotapäällikkö Georgios Maniakesin mukana Edessaa vastaan. Vuonna 1040 ruseista ja skandinavialaisista koostuva varjagikaartin osasto taisteli Maniakesin alaisuudessa Sisiliassa. Osaston komentajana oli Harald Sigurdsson, josta tuli myöhemmin Norjan kuningas Harald Ankara. Hänen joukkonsa menestyivät hyvin taistelukentällä, ja vuonna 1041 keisari Mikael IV lähetti hänet kapinajohtaja Delianosta vastaan Bulgariaan. Vuonna 1054 varjagit kukistivat seldžukkien armeijan Armeniassa, tappoivat heidän komentajansa ja vapauttivat monia vankeja.
Varjagit osallistuivat Isaak I Komnenoksen ja Romanos IV Diogeneen sotaretkiin. He taistelivat myös Manzikertin taistelussa vuonna 1071, kun seldžukkien sulttaani Alp Arslan kukisti Bysantin armeijan. Tappion jälkeisessä sisällissodassa monet katkeroituneet varjagit palvelivat usurpaattori Nikeforos Bryennioksen joukoissa, mutta keisari Nikeforos III Botaniatesin lähettämä sotapäällikkö Aleksios Komnenos kukisti hänet. Keisarien Mikael VII:n (hallitsi 1071–1078) ja Nikeforos III:n (hallitsi 1078–1081) aikana varjagit toimivat eliittijoukkoina Bysantin pienessä armeijassa. Varjageja osallistui myös Basilakioksen kapinaan vuonna 1079.
Vuonna 1081 keisariksi noussut Aleksios I Komnenos pysäytti Bysantin valtakunnan rappeutumisen. Bysantin armeija elvytettiin ja varjagikaartista tuli sen ydin. Aleksioksen aikana varjagikaartiin liittyi myös anglosakseja, ja he osallistuivat Dyrrhakhionin taisteluun normanneja vastaan vuonna 1081. Varjagit kärsivät taistelussa kirvelevän tappion. Suurin osa kaartista osallistui komentajansa Nambiteksen johdolla Aleksioksen petsenegien vastaiseen sotaretkeen vuonna 1087. Armeija kärsi kuitenkin tappion Drastarissa (nykyinen Silistra Bulgariassa). Myös varjagikaarti saattoi kärsiä taistelussa suuria tappioita, sillä varjageja ei enää mainita Anna Komnenan Aleksiaassa ja kaarti jouduttiin luultavasti muodostamaan uudelleen tappion jälkeisinä vuosina. Varjagit osallistuivat kuitenkin sotaretkiin serbejä ja turkkilaisia vastaan. Vuonna 1097 Aleksios ja varjagikaarti olivat paikalla Nikeassa, kun ristiretkeläiset valtasivat kaupungin Rûmin sulttaanikunnalta.
1100-luku
thumb|250px|Varjagikaartin sotilaita kuvattuna [[Johannes Skylitzesin teoksessa Synopsis Historiarum 1100-luvun lopulta.]]
Vuosina 1118–1122 englantilaiset varjagikaartin sotilaat seurasivat keisari Johannes II Komnenosta sotaretkelle turkkilaisia ja petsenegejä vastaan. Vuonna 1122 Johannes kukisti petsenegien armeijan Eski Zagrassa Balkanilla. Kun Johanneksen armeija ei kyennyt murtamaan petsenegien vankkureista muodostettua puolustuskehää, hän lähetti varjagit heitä vastaan. Vaikka varjagien sanottiin olleen selvästi alivoimaisia, he murtautuivat vankkureiden läpi ja kukistivat petsenegit. Varjagit taistelivat luultavasti myös Antiokian piirityksessä vuonna 1137.
Bysantin keisari Manuel I Komnenoksen aikana vuonna 1149 varjageja lähetettiin puolustamaan Thebaa Sisilian kuningas Roger II:n armeijaa vastaan. Varjagit olivat myös mukana kaupungin takaisinvaltaamisessa. Vuosina 1155–1156 varjagit puolustivat Kyprosta Antiokian ruhtinaskunnan hallitsijaa Raynald de Chatillonia vastaan. Alkumenestyksen jälkeen Raynald kukistettiin ja varjagit toivat hänet keisarin eteen. Pian tämän jälkeen varjagit seurasivat Manuelia Antiokiaan. Vuonna 1176 varjagit olivat paikalla, kun Bysantin armeija kärsi raskaan tappion Myriokefalonin taistelussa, jossa suurin osa Manuelin varjageista sai surmansa. Jotkut varjagikaartissa palvelleet englantilaiset palasivat taistelun jälkeen takaisin kotiin.
1200-luku
Neljännen ristiretken aikana ristiretkeläiset ja venetsialaiset valtasivat ja ryöstivät Bysantin valtakunnan pääkaupungin Konstantinopolin. Kaupunkia puolustamassa oli 6 000 varjagia, jotka antautuivat kun keisari Aleksios V oli paennut. Ristiretkeläiset ryöstelivät kaupunkia kolmen päivän ajan ja muodostivat Latinalaisen keisarikunnan, joka hallitsi Konstantinopolia lähes 60 vuotta. Bysantin valtakunta jatkoi olemassaoloaan Nikean keisarikuntana, Epeiroksen despotaattina ja Trapezuntin keisarikuntana. Joidenkin todisteiden mukaan varjagit palvelivat Nikean ja Epeiroksen valtakunnissa. Varjagien maine oli niin suuri, että jopa Latinalaisen keisarikunnan hallitsijalla oli oma henkilökohtainen varjagikaartinsa.
Mikael VIII Palaiologos valtasi Konstantinopolin takaisin vuonna 1261 ja elvytti Bysantin valtakunnan. Varjagit palvelivat jälleen tärkeimpänä palatsikaartin yksikkönä, mutta he eivät enää nauttineet samanlaista arvostusta kuin aiemmin. Varjagien mainitaan osallistuneen Makgryplagin taisteluun vuonna 1264. Seuraavana vuonna bulgaarien tsaari piiritti Bysantin armeijan Ainoksen kaupunkiin Balkanilla. Bulgaarit tarjosivat bysanttilaisille vapautta vastineeksi vangitusta entisestä Rûmin sulttaanikunnan hallitsijasta. Bysantin armeijan varjagit hyväksyivät tarjouksen, mutta bysanttilaisten apujoukot saapuivat seuraavana päivänä vapauttamaan piiritetyn armeijan. Keisari Mikael VIII oli raivoissaan ja antoi piestä varjagit, jonka jälkeen hän puetti heidät naisten vaatteisiin ja laittoi heidät ratsastamaan aaseilla Konstantinopolin kaduille. Tästä huolimatta Mikael käytti varjageja usein sotaretkillään Vähässä-Aasiassa ja Balkaneilla.
Etninen koostumus
Varjagikaartissa oli alun perin vain ruseja, mutta pian joukkoon liittyi myös muita skandinaaveja, kuten norjalaisia, islantilaisia ja ruotsalaisia. Heitä seurasivat 1000-luvun jälkipuoliskolla tanskalaiset ja englantilaiset. Suurin osa Vladimirin Basileiokselle lähettämistä 6 000 miehestä puhui luultavasti muinaisnorjaa, sillä heidät oli värvätty Norjasta ja Ruotsista auttamaan Vladimirin nostamisessa valtaistuimelle.
Varjagikaartissa palvelemisesta tuli skandinaaveille sukuperinne, ja kaartiin liittyi prinssejä ja päälliköiden poikia. Monet miehet halusivat palvella kaartissa rikastumisen houkuttelemina. Kuuluisin varjagikaartin jäsen oli luultavasti Harald Ankara, josta tuli Norjan kuningas. Hän saapui Konstantinopoliin vuonna 1035 ja palveli vuoteen 1044. Hän komensi kaartin osastoa Sisiliassa sotapäällikkö Georgios Maniakesin alaisuudessa, ja myöhemmin Vähässä-Aasiassa.
Vuoden 1070 jälkeen varjagikaartiin liittyi myös anglosakseja. Englantilaisten palvelukseen astumisen ajankohdasta ja laajuudesta ei ole yksimielisyyttä, mutta anglosakseja tiedetään olleen kaartissa 1000-luvun lopulla. Vilhelm Valloittajan valloitettua Englannin vuonna 1066 monet anglosaksit matkustivat Konstantinopoliin liittyäkseen varjagikaartiin. 1100-luvulla kaartiin värvättiin paljon englantilaisia, mutta se ei estänyt myös skandinaaveja liittymästä. Suurin osa kaartin miehistä 1200- ja 1300-luvuilla oli kuitenkin englantilaisia ja skotteja.
Atte Hoivala
Atte Hoivala (s. 10. helmikuuta 1992 Kuopio) on suomalainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan laitapuolustaja. Hoivala edustaa Kakkosessa pelaavaa Järvenpään Palloseuraa.
Kausina 2009–2012 Hoivala edusti Kuopion Palloseuraa. Hänen Veikkausliiga-debyyttinsä tapahtui kauden 2009 avausottelussa Helsingin Jalkapalloklubia vastaan. Hoivala esiintyi kaudella varsin vakuuttavasti ikäisekseen ja pelasi lopulta 12 liigaottelussa. Kauden päätteeksi hollantilaisseura PSV Eindhoven kutsui hänet kahdesti leirilleen. Kaudella 2010 Hoivala pelasi 24 liigaottelua, kaudella 2011 otteluita kertyi 16, ja kaudella 2012 hän esiintyi 13 ottelussa.
Kauden 2013 Hoivala pelasi Vaasan Palloseurassa, ja kaudeksi 2014 hän siirtyi Myllykosken Palloon. MYPA:n mentyä konkurssiin kauden päätteeksi Hoivala piti välivuoden jalkapallosta. Kaudeksi 2016 hän kuitenkin palasi kasvattajaseuransa KuPS:n riveihin.
Hoivalan isä on lentopallovalmentaja Timo Hoivala.
Linnasenvuori
Linnasenvuori on Keski-Suomessa Jämsän Juokslahdessa sijaitseva mahdollinen linnavuori.
Van der Waalsin yhtälö
Van der Waalsin yhtälö on kineettisen molekyyliteorian mukainen reaalikaasujen tilanyhtälö. Sen kehitti Johannes van der Waals vuonna 1873. Yhtälö ottaa ideaalikaasujen tilanyhtälöä paremmin huomioon reaalikaasujen ominaisuudet, kuten molekyylien koon ja kaasumolekyylien väliset Van der Waalsin vuorovaikutukset.
Linnasenvuori
Linnavuori
Linnasenvuori sijaitsee Jämsän kirkosta 12,2 kilometriä koilliseen Juokslahden Juoksjärven pohjoispuolella. Metsämaastossa erottuu ympäristöstään selvästi luontaisesti jyrkkärinteinen vuori, jonka lounaisrinteessä on jyrkänne. Vuori on eri suunnista vaikeapääsyinen, mutta puolustettavuutta ei ole vahvistettu rakenteilla, joita vielä erottaisi maastosta. Itse asiassa mitään muutakaan ihmisen toimintaa ei vuoren laelta erotu lukuun ottamatta metallinilmaisimella löydettyjä haulikon hylsyjä ja rautanauloja. Naulat voivat olla peräisin kolmiomittaustornista. Paikalliset ovat polttaneet paikalla nuotiota.
Tutkimukset
Linnavuoresta teki ilmoituksen Terho Itkonen vuonna 1990. Hän oli huomannut kohteen jo 1957 ollessaan Jämsässä keräämässä paikannimiä. Samana vuonna 1990 Jussi-Pekka Taavitsainen kävi tutkimassa ja kaivamassa kohdetta löytämättä mitään.
Van der Waalsin yhtälö
,
jossa p on paine, V on tilavuus, n on ainemäärä, R on yleinen kaasuvakio, T on lämpötila ja a sekä b kokeellisesti määritettyjä korjauskertoimia.
Tilavuuskorjaus
Ideaalikaasun mukaan kaasuhiukkasen koko on nolla. Tämä ei kuitenkaan pidä paikkaansa todellisilla kaasuilla. Virhe voidaan korjata käyttämällä korjauskerrointa b. Mikäli ideaalikaasun tilavuus on V, on reaalikaasun tilavuudesta vähennettävä itse hiukkasten tilavuus, nb, jossa n on ainemäärä. Todellinen tilavuus on siis. Täten ideaalikaasun tilanyhtälön mukaisesti tilavuuskorjattu paine p' ilmaistaan muodossa
Vuorovaikutuskorjaus
Ideaalikaasulaki ei myöskään sisällä kaasuhiukkasten keskinäisiä vuorovaikutuksia. Näiden vuorovaikutusten voimakkuus on suoraan suhteessa kaasun konsentraation neliöön:
jossa a on korjauskerroin.
Yhdistetty muoto
Yhtälöt voidaan yhdistää muotoon
Korjauskertoimien arvoja
Korjauskertoimet a ja b määritetään kokeellisesti. Seuraavassa on taulukoitu näitä korjauskertoimia eli Van der Waalsin vakioita muutamalle ilmakehän kaasulle:
Kertoimien teoreettinen muoto
Korjauskertoimille voidaan laskea teoreettisia ennusteita, jos tunnetaan kaasun kriittinen piste. Van der Waalsin tilanyhtälö ennustaa kriittiselle lämpötilalle, paineelle ja moolitilavuudelle arvot korjauskertoimien avulla, mistä korjauskertoimet voidaan ratkaista.
Kaasun kriittinen paine (pC), moolitilavuus (vC) ja lämpötila (TC) voidaan laskea sen van der Waalsin kertoimien a ja b avulla seuraavasti:
missä R on yleinen kaasuvakio.
Kääntäen voidaan Van der Waalsin kertoimet laskea kriittisen lämpötilan ja paineen avulla seuraavasti:
Kuvaajan muoto ja kaasun nesteytyminen
thumb|right|350px|Van der Waalsin yhtälön kuvaajia eri lämpötilan arvoilla. Pystyakselilla paine, vaaka-akselilla tilavuus. thumb|350px|Maxwellin teorian mukaisia isotermejä, joissa käyrän nouseva osa on korvattu vaakasuoralla osuudella. Tämän vasemmalla puolella aine on nesteenä. Esimerkkinä [[hiilidioksidi, jonka kriittinen lämpötila on +31 °C.]] Jos lämpötila pidetään vakiona, yhtälön kuvaajat (isotermit), jotka osoittavat kaasun paineen riippuvuuden tilavuudesta, ovat oheisen kaavion mukaisia. Riittävän korkeissa lämpötiloissa kuvaajat muistuttavat muodoltaan Boylen lain tai ideaalikaasun tilanyhtälön mukaista hyperbeliä p = nRT/V, mutta mitä alempi on lämpötila, sitä selvemmin ne siitä poikkeavat.
Kun lämpötila vastaa kaasun kriittistä pistettä, käyrään muodostuu käännepiste, jonka kohdalla se on vaakasuora. Jos lämpötila on kriittistä pistettä alempi, käyrään muodostuu myös nouseva osa. Tämä merkitsisi sitä, että tilavuuden pienetessä painekin pienenisi. Tällainen tilanne on kuitenkin erittäin epävakaa, minkä vuoksi James Clerk Maxwell esitti jo vuonna 1875, että käyrää on tässä kohdassa oikaistava. Käyrän nouseva osa ja sitä lähellä olevat laskevat osat korvataan vaakasuoralla osuudella siten, että molemmat alueet, jotka jäävät käyrän ja tämän suoran väliin, ovat pinta-alaltaan yhtä suuret.
Tässä korjatussa muodossaan käyrä osoittaa, että kun paine kasvaessaan saavuttaa tietyn arvon, kaasun tilavuus pienenee varsin huomattavasti, ennen kuin paine jälleen kasvaa. Tällöin sen tiheys voi kasvaa jopa moninkertaiseksi, mikä merkitsee, että kaasu tiivistyy nesteeksi.
Tämän vaakasuoran osuuden vasemmalla puolella oleva osa van der Waalsin yhtälön kuvaajasta on lähes pystysuora, mikä osoittaa, että nesteet ovat lähes kokoonpuristumattomia eli suurikin paineen muutos pienentää nesteen tilavuutta erittäin vähän.
Viriaalikehitelmä
Yleisemmin kaasun tilanyhtälöä voidaan kuvata ns. viriaalikehitelmällä. Viriaalikehitelmä on muotoa
.
Van der Waalsin tilanyhtälö saadaan viriaalikehitelmän ensimmäisestä viriaalikertoimesta, kun oletetaan, että kaasuhiukkaset ovat kovia palloja, joiden välillä on attraktio.
Telemarkin lääni
Telemarkin lääni on Norjan lääni maan eteläosassa Østlandetin alueella. Se sijaitsee Oslon kaupungin länsipuolella Skienin vesistön ympärillä Skagerrakin rannalla. Sen hallinnollinen keskus on Skien. Läänissä on 172 494 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 15 296,32 neliökilometriä.
Kunnat
Telemarkin lääniin kuuluu 18 kuntaa:
Aiheesta muualla
thumb|250px|left|Stathelle [[Bamblessa.]]
Itä-Yhdysvaltain Grand Prix
Itä-Yhdysvaltain Grand Prix oli Yhdysvalloissa järjestetty Formula 1 -sarjan osakilpailu, jota ajettiin 1976–1980, 1982 sekä 1984–1986.
Nimitystä käytettiin alun perin erottamaan Watkins Glenissä ajettu Yhdysvaltain Grand Prix uudesta Länsi-Yhdysvaltain Grand Prix’sta, joka ajettiin Long Beachin katuradalla. Itä-Yhdysvaltain Grand Prix ajettiin Watkins Glenissä kauteen 1980 saakka. Nimi palautettiin käyttöön, kun Detroit sai oman kilpailun 1982. Vuoden 1983 Detroitin kilpailu ajettiin Yhdysvaltain Grand Prix’n nimellä, mutta nimi muutettiin takaisin Itä-Yhdysvalloiksi kausiksi 1984–1986, vaikka kausilla 1985 ja 1986 ajettiinkin vain yksi kilpailu Yhdysvalloissa. Kaudeksi 1987 Detroitin kilpailu nimettiin jälleen Yhdysvaltain Grand Prix’ksi, eikä Itä-Yhdysvaltain Grand Prix nimeä ole sen jälkeen käytetty.
Korona radiata
thumb|200px|right|Ihmisen munasolu, jota ympäröi [[zona pellucida (valkoinen rengasmainen rakenne), ja sen ulkopuolella follikulaarisoluista muodostuva korona radiata.]]
Friedrich von Hayek
Friedrich August von Hayek (8. toukokuuta 1899 Wien, Itävalta-Unkari – 23. maaliskuuta 1992 Freiburg) oli itävaltalais-brittiläinen taloustieteilijä, joka sai Nobelin taloustieteen palkinnon vuonna 1974. Itävaltalaista koulukuntaa edustaneen Hayekin ajattelussa keskeistä oli markkinatalouden omaehtoisen toimivuuden korostaminen ja sosialismin ja suunnitelmatalouden vastustaminen. Hayek kannatti valtiollisista valuutoista luopumista ja niiden korvaamista yksityisillä valuutoilla.
Hayekiä pidetään eräänä 1900-luvun merkittävimmistä klassisen liberalismin puolestapuhujista, ja hän käytti itsestään nimitystä liberaali.
Elämä
Vuonna 1914 ensimmäisen maailmansodan alettua Hayek valehteli ikänsä liittyäkseen Itävalta-Unkarin armeijaan. Sodan jälkeen hän lähti akateemiselle uralle Wienin yliopistossa.
Hayek väitteli vuonna 1921 oikeustieteen tohtoriksi. Vielä tuolloin hän oli sosialisti, mutta hänestä tuli liberaali, kun hän luki Ludvig von Misesin kirjat Sosialismi ja Liberalismi ja osallistui tämän yksityisluennoille Fritz Machlupin ja muutaman muun opiskelijan kanssa. Hayek jatkoi opiskelemalla valtio-oppia, josta hän väitteli tohtoriksi vuonna 1923. Edellä mainittujen alojen lisäksi hän oli kiinnostunut myös psykologiasta ja kansantaloustieteestä.
Vuosina 1923–1924 Hayek työskenteli tutkimusapulaisena New Yorkin yliopistossa, josta hän siirtyi lainopillisten- ja talousasioiden asiantuntijaksi Itävallan hallituksen palvelukseen viimeistelemään ensimmäisen maailmansodan päättäneen sopimuksen yksityiskohtia. Hayekista tuli vielä itävaltalaisen taloustutkimuslaitoksen johtaja.
Hayek päätyi Britanniaan London School of Economicsin palvelukseen, jossa hänestä tuli sosiaalidemokraattisen taloustieteen isänä pidetyn John Maynard Keynesin elinikäinen ystävä. Lontoossa Hayekilla oli merkittävä maine yhtenä johtavista taloustieteilijöistä, mutta hänen näkemyksiensä ja keynesiläisyyden kannattajien välillä vallitsi pysyvä erimielisyys. Hayek oli myöhemmin haluton palaamaan Natsi-Saksaan liitettyyn Itävaltaan, joten hän jäi Lontooseen ja hänestä tuli Britannian kansalainen vuonna 1938.
Vuonna 1944 Hayek julkaisi pääteoksensa, kaikenlaista kollektivismia vastustavan kirjan Tie orjuuteen. John Maynard Keynes sanoi seuraavasti: ”Mielestäni tämä on suuri teos... Olen havainnut olevani moraalisesti ja filosofisesti samaa mieltä käytännössä kaikesta mitä siinä sanotaan; enkä ainoastaan samaa mieltä ylipäänsä vaan todella täysin samaa mieltä.”
Vuonna 1950 Hayek siirtyi Britanniasta Chicagon yliopistoon, jonka taloustieteiden professorikunnassa oli jo entuudestaan nousevia nimiä kuten Milton Friedman, ja muita Euroopasta paenneita juutalaisia kuten Oskar Morgenstern. Hayek itse keskittyi Chicagossa kuitenkin pääosin psykologiaan ja poliittiseen filosofiaan. Hayek siis yhdisti toisiinsa taloustieteen, politiikan ja psykologian. Vuonna 1962 hän siirtyi professoriksi Saksaan Freiburgin yliopistoon, josta hän jäi eläkkeelle 1968. Hayek sai ruotsalaisen Gunnar Myrdalin kanssa 1974 Nobelin taloustieteen palkinnon uraauurtavasta työstä rahateorian ja taloudellisten vaihteluiden alalla sekä taloudellisten, yhteiskunnallisten ja institutionaalisten ilmiöiden analyysista. George H. W. Bush palkitsi hänet vuonna 1991 vielä Yhdysvaltain presidentin vapaudenmitalilla.
Hayek kuoli 92-vuotiaana Freiburgissa 1992.
Ajattelu
Hayek näki hintajärjestelmän ei niinkään suunniteltuna tai keksittynä, vaan pikemminkin pitkällä aikavälillä kehittyneenä. Toisaalta Hayek vaatii teoksessaan "The Fatal Conceit" moraalin uudelleensuunnittelua: Hayekin mukaan markkinat tulee ajatella mittapuuna, jolla yksilön kelpoisuus mitataan. Tämä seikka ja Oskar Morgensternin kanssa jaettu käsitys yhdyskunnallisesta hierarkiasta ja talouden ohjaamisesta nostaa Hayekin tietyn suunnitelmatalouden puolestapuhujien joukkoon.
Hayek, liberalismi ja konservatismi
Hayekin työt saivat 1980- ja 1990-luvuilla paljon huomiota Yhdysvalloissa ja Isossa Britanniassa valtaan nousseiden ja taloudellisesti vapaamielisten oikeistohallintojen myötä. Hayek vaikutti merkittävästi esimerkiksi Margaret Thatcherin ja Ronald Reaganin ajatuksiin, vaikka kummankaan hallitus ei harjoittanutkaan puhtaasti Hayekin edustaman liberalismin mukaista politiikkaa vaan pikemminkin konservatismin. Thatcherin ensimmäisenä teollisuusministerinä (1979–81) oli Keith Joseph, hayekilaisen Centre for Policy Studies -tutkimuslaitoksen johtaja. Vastaavasti David Stockman, Ronald Reaganin hallinnon vaikutusvaltaisin talousvirkamies 1981–85, ilmoittautui hayekilaiseksi.
Kirjoituksessaan Miksi en ole konservatiivi , hän sanoi konservatismin olevan käytännössä suunnatonta, autoritaarista sekä kyvytöntä moniarvoisuuteen ja ymmärtämään erilaisia ihmisiä sekä muutoksen vastustamista, kun taas liberalismi kannattaa markkinataloutta, koska se pyrkii positiivisiin tavoitteisiin, ihmisen vapauteen. Toisin kuin konservatiivit, Hayek vastusti etuoikeuksia ja vakiintuneita arvojärjestyksiä, yliluonnollisiin voimiin vetoamista ja julkisen vallan kasvua, vaikka oli itsekin aatelisperheen lapsi.
Hayek kutsui itseään liberaaliksi (liberal, old whig), koska hän edusti alkuperäistä eli klassista liberalismia. Anglosaksisessa maailmassa liberal oli 1900-luvulla alkanut useimmiten tarkoittaa vasemmistolaista ja tilalle oli tullut termi libertaristi, mitä Hayek piti vastenmielisenä terminä, vaikka itse aate oli lähes sama.
Hayekia pidetään von Misesin ja Friedmanin ohella 1900-luvun merkittävimpänä libertarismin edustajana. Myös von Mises ja Friedman käyttivät itsestään nimitystä "liberaali". Monet libertaristit laskevat joukkoon neljänneksi filosofi Robert Nozickin.
Ikoinniemen linnavuori
Ikoinniemen linnavuori on Etelä-Savossa Savonlinnassa sijaitseva varmistamaton muinaislinna. Sen rinteiltä ei ole löytynyt puolustusrakenteita tai irtolöytöjä, jotka puoltaisivat paikallisten antamaa nimeä vuorelle.
Friedrich von Hayek
Kritiikki
Eurooppalainen liberalismi-kirjan kirjoittaja Kari Saastamoisen mukaan Friedrich Hayekin ajattelussa ei ollut mitään välimuotoa sääntelemättömän markkinatalouden ja sosialismin välillä. Kaikki sosialismille tehtävät myönnytykset olivat Hayekille luisumista kohti totalitarismia: hyvinvointivaltio oli Hayekille yksilönvapauden rajoittaja, johon sisältyi totalitarismin siemen. Hayek (ja Milton Friedman) kirjoittivat tekstinsä Kylmän sodan varjossa, taustalla kuvitelma kapitalismin ja sosialismin välisen taistelun pitkäaikaisesta jatkumisesta. .
Ikoinniemen linnavuori
Linnavuori sijaitsee Savonlinnan tuomiokirkosta 10,6 kilometriä kaakkoon. Se sijaitsee Pihjalaveteen kuuluvan Kankaisselän itärannalla olevassa Ikoinniemessä. Vuoren huippu kohoaa yli 50 metriä Pihlajaveden vedenpintaa korkeammalle ja sieltä on hyvät näkymät ympäröiville alueille. Vuoren lounais- ja koillissivuja turvaavat pitkät jyrkänteet, ja myös järvenpuoleinen rinne on jyrkkä. Loivinta on kaakkoisrinteessä. Mitään puolustusvarustuksista kertovia vallien jäänteitä ei ole löytynyt, joten todisteiden valossa kyseessä ei otaksuttavasti ole muinaislinna.
Friedrich von Hayek
Kritiikki
Saastamoinen uskaltaa jopa sanoa, että Friedrich Hayek ja Milton Friedman irrottavat Adam Smithin näkymätön käsi-vertauskuvan asiayhteydestään – Adam Smith tutki 1700-luvulla syntynyttä markkinayhteiskuntaa, ei modernin tietoyhteiskunnan taloudellisia järjestelmiä, eikä puhunut globaaleista markkinoista vaan kansallisvaltion taloudesta. Adam Smithin viitekehys oli oman aikansa ongelmat: yhteiskunnan luokkaluonne ja sen aiheuttamat ristiriidat. Pyrkiessään eroon merkantilistisesta järjestelmästä ei Smithin päämääränä ollut valtion toimien jyrkkä rajoittaminen vaan sen tehtävien modernisointi lisäämällä mm. koulutusta ihmisarvoisen elämän aikaansaamiseksi. . Hayekin ystävä Milton Friedman ja hänen vaimonsa Rose ("Free to Choose") taas näkevät myös koulutuksen yksilön asiana ja vastustavat yksilön sieluun puuttumista julkisen sektorin tarjoaman koulutuksen avulla, vedoten utilitarismiin.
Ikoinniemen linnavuori
Tutkimukset
Vuonna 1973 Mikko Perkko suoritti paikalla tarkastuksen. Alueellisella inventointimatkallaan vuonna 1994 kävivät Leena Lehtinen ja Timo Sepänmaa vuorella.
Friedrich von Hayek
Kritiikki
Libertaari taloustieteilijä Hans-Hermann Hoppe kritisoi artikkelissaan, että Hayek on todellisuudessa maltillinen sosialidemokraatti. Niin myötämielisesti Hayek Hoppen mukaan suhtautuu valtioon. Hayek kannattaa Hoppen mukaan aktiivista valtiota mm. tilanteissa missä markkinat eivät kykene jotain tuottamaan – esimerkkinä epidemioiden estäminen ja teatterien tai luonnonsuojelualueitten ylläpito.
Ikoinniemen linnavuori
Luonnonsuojelualue
Linnavuori on sisällytetty Pihlajaveden luonnonsuojelualueeseen vuonna 2014.
Friedrich von Hayek
Kritiikki
Hayekia myötäilevä oikeustieteen professori Todd J. Zywickin mukaan on totta, että Hayek ei kannata ehdotonta voluntarismia, vaan hyväksyy valtion harjoittaman pakottamisen mutta vain silloin kun pakottamisella kyetään estämään vielä suurempi vapauden riisto. Zywicki osoittaa artikkelissaan, että Hayek ajattelee, että lait, säännöt ja perinteet ovat syntyneet paljolti samaan tapaan spontaanisti kuin hinnat. Yhtä mieletöntä kuin on väittää, että maanviljelijän vapaus vähenee siitä että hän ei saa viljasta enempää kuin markkinoiden määräämän hinnan, on Hayekin mukaan väittää että maanviljelijän vapaus siitä vähenee että hän joutuu noudattamaan lakeja. Oleellista on, että lait on ennalta ilmoitettuja eikä niitä tulkita mielivaltaisesti.
Sven Nielsen
Sven Nielsen (18. maaliskuuta 1883 Stavanger – 21. tammikuuta 1958 Stavanger) oli norjalainen upseeri ja Høyren poliitikko. Hän istui suurkäräjillä vuosina 1934–1953 ja toimi Norjan kauppaministerinä vuonna 1945. Tätä ennen hän oli salkuton ministeri 1940–1945. Vuosina 1923–1925 Nielsen toimi Harstadin pormestarina.
Sylvi (vuoden 1913 elokuva)
Sylvi on Minna Canthin näytelmään Sylvi vuodelta 1893 pohjautuva suomalainen mykkäelokuva, joka valmistui 1911 mutta sai ensi-iltansa vasta 1913. Elokuvan ohjasi Teuvo Puro ja tuotti kuvaaja Frans Engström (1873–1940). Pääosiin kiinnitettiin, kuten Salaviinanpolttajiinkin, joukko Kansallisteatterin näyttelijöitä.
Elokuva kuvattiin heinäkuussa 1911 Helsingissä Mikonkatu 17:ssä sijainneen Hotelli Fennian pihanpuoleisella kattoterassilla. Kuvausta haittasivat auringon siirtyminen päivän mittaan, ahtaat tilat sekä tuuli, joka ajoittain heilutteli lavasteita ja täytti näyttämön hotellin savupiipuista tulleella savulla. Suomalaiset laboratoriot eivät voineet työstää pitkää elokuvaa, joten negatiivit lähetettiin Kööpenhaminaan, josta Sylvi ainoana palasi, kahden muun lähetetyn elokuvan Anna-Liisan ja Hyökyaaltojen negatiivit olivat tuhoutuneet.
Kansallinen audiovisuaalinen arkisto on tehnyt elokuvasta noin puolituntisen digitaalisen kopion, jonka voi katsoa Elonetin sivuilta.
Ville Strandman
Ville Strandman (s. 20. huhtikuuta 1990 Kuopio) on suomalainen jalkapalloilija, joka edustaa Viitosessa pelaavaa FC Babylonia. Hän on pelipaikaltaan hyökkääjä.
Strandman teki Veikkausliiga-debyyttinsä kauden 2009 avausottelussa Helsingin Jalkapalloklubia vastaan Kuopion Palloseuran paidassa.
Concierto de Aranjuez
thumb|Aranjuezin kuninkaallisen palatsin puutarhoja.
Teoksen ensiesitys oli Barcelonassa 9. marraskuuta 1940. Kitaraa soitti Regino Sainz de la Maza, jolle teos on omistettu. Säveltäjä oli teosta kirjoitaessaan täysin sokea.
Konsertossa on kolme osaa:
Nokia C2-03
Nokia C2-03 Touch and Type on matkapuhelinvalmistaja Nokian liukunäppäimistöllä ja kahdella SIM-korttipaikalla varustettu kosketusnäytöllinen matkapuhelin.
Kalatalousalue
Kalatalousalue on kalastuslain (10.4.2015/379) mukainen julkisoikeudellinen yhdistys, jonka tarkoituksena on kehittää alueensa kalataloutta sekä edistää jäsentensä yhteistoimintaa kalavarojen kestävän käytön ja hoidon järjestämiseksi. Kalatalousalueen jäseniä ovat alueen kalastusoikeuden haltijat sekä valtakunnalliset kalastusalan järjestöt.
Kalatalousalueeseen voi kuulua yhden tai useamman kunnan alueella olevia vesiä, jotka muodostavat kalataloudellisesti yhtenäisen alueen ja joiden kalastusoloja järjestettäessä on asianmukaista soveltaa yhtenäisiä toimenpiteitä. Kalatalousalueen jäseniä ovat alueen kalastusoikeuden haltijat, joka yhteisen vesialueen tapauksessa on osakaskunta, sekä MMM:n päätöksellään vahvistamat valtakunnalliset kalastusalan järjestöt. Kalastusoikeuden omistajien jäsenyys on pakollinen. Kalastuslaissa kalatalousalueelle osoitetut tehtävät ovat luonteeltaan julkisoikeudellisia, minkä takia mm. kalatalousalueen toimihenkilö toimii virkavastuulla. Ely-keskus voi tulosohjata kalatalousaluetta. Kalatalousalueen toimihenkilöitä sitovat hallintolain määräykset. Erityisesti julkisoikeudellista toimintaa sitovat hyvän hallinnon periaatteet. Juoksevien asioiden hoitamista varten kalatalousalueella voi olla isännöitsijä. On syytä huomata ettei kalatalousalue ole kalastusoikeuden omistaja, vaan julkisoikeudellinen yhdistys.
Kalatalousalueen tärkein instrumentti käytännön asioiden linjaamisessa on käyttö- ja hoitosuunnitelma. Tässä asiakirjassa määrätään ne pääperiaatteet, joiden mukaan kalavesiä käytetään ja hoidetaan. Asiakirja on pakottava. Kalavesien osakaskuntien on otettava huomioon nämä linjaukset omia päätöksiä tehdessään. Käyttö- ja hoitosuunnitelma on vahva asiakirja; sen linjauksia ottavat huomioon myös oikeusistuimet sekä myös hallinto-oikeudet. Käyttö- ja hoitosuunnitelman karttoihin merkityille alueille voidaan Ely-keskuksen toimesta antaa pakkolupia vesialueenomistus ohittaen. Ely-keskuksella on oikeus hyväksyä tai hylätä käyttö- ja hoitosuunnitelman sisältö. Kalatalousalue harjoittaa siis ”lain nojalla tapahtuvaa päätöksentekoa toisen edusta, oikeudesta tai velvollisuudesta ja velvoittavan määräyksen antamista. Lain nojalla tapahtuva tosiasiallinen puuttuminen toisen etuun tai oikeuteen on julkisen vallan käyttöä.”
Ohjaamo
Ohjaamo on huone tai tila, josta ohjataan kulkuvälinettä tai jotain muuta konetta esimerkiksi tehtaassa. Ohjaamossa ovat kulkuvälineen tai koneen ohjauslaitteet sekä mittaristo. Mittaristo antaa informaatiota kulkuvälineen tai koneen tilasta ja ohjauslaitteilla ohjataan niitä, jotta haluttu tila säilytetään tai haluttuun tilaan päästään.
Auton ohjaamosta löytyvät kaikki perinteiset auton hallintalaitteet, kuten ohjauspyörä, polkimet, vaihdekeppi ja mittarit.
Lentokoneen ohjaamossa on ohjaussauvan lisäksi iso taulu, josta löytyvät kaikki navigointiin tarvittavat instrumentit, moottoreiden valvontaan tarvittavat mittarit ja katkaisimet. Lentokoneen ohjaamossa istuu yleensä kaksi ihmistä, kapteeni ja perämies.
Glykolyysi
Pyruvaateista saadaan mitokondrioissa tiettyjen entsyymien avustuksella edelleen oksidatiivisessa dekarboksylaatiossa asetyylikoentsyymi-A:ta, jos happea on riittävästi. Jos solussa ei ole mitokondrioita (kuten veren punasoluissa) tai happea ei ole käytettävissä (ns. happivelka), pyruvaatti pelkistyy edelleen maitohapoksi. Maitohappoon päättyvää glykolyysiä kutsutaan anaerobiseksi glykolyysiksi ja asetyylikoentsyymi-A:han päättyvää glykolyysiä aerobiseksi glykolyysiksi. Laktaatin muodostuminen ei tuota lisää energiaa, mutta se on välttämätöntä, jotta saadaan pelkistyneet NADH-molekyylit takaisin hapettuneeseen NAD+-muotoon, jota tarvitaan glykolyysissä.
Glykolyysin vaiheet
Glykolyysi koostuu yhteensä kymmenestä reaktioaskeleesta. Osa reaktioaskelista on säädelty, jotta reaktio ei etene, jos esimerkiksi energiaa on riittävästi soluissa. Kaikki reaktioaskeleet ovat reversiibelejä, mutta osalla on eri entsyymit eri suuntiin reaktiossa kuljettaessa.
Marja-Liisa Vartio
Elämä
Marja-Liisa Vartion vanhemmat, sairaanhoitaja Aino Sairanen (o.s. Luukkanen) ja kansakoulunopettaja Valter Sairanen, olivat eronneet ennen hänen syntymäänsä. Hänen isoveljensä Uuno ja Kauko asuivat isän luona toisella paikkakunnalla, eikä äiti ilmoittanut tyttären syntymästä entiselle miehelleen. Vartion tultua kouluikään hänen äitinsä lähetti hänet isän luokse Nurmijärvelle. Siellä hän kävi kansakoulun ja yhteiskoulun lukuun ottamatta vuosia 1939–1940, joiksi äiti sijoitti tyttärensä Pieksämäelle Mikkosen perheeseen asumaan. Loma-aikojaan hän vietti äitinsä luona Säämingissä.
Vartio pääsi ylioppilaaksi Nurmijärven yhteiskoulusta vuonna 1944. Hän opiskeli Helsingin yliopistossa kirjallisuutta, taidehistoriaa ja filosofiaa ja valmistui filosofian maisteriksi pääaineenaan taidehistoria vuonna 1950.
Keväällä 1945 Vartio avioitui toimitusjohtaja Valter Vartion kanssa ja he adoptoivat Laritsa-nimisen tytön. Avioliitto päättyi eroon vuonna 1955, ja Laritsa jäi Valterille. Samana vuonna Vartio meni naimisiin kirjailija Paavo Haavikon kanssa. Liitosta syntyi kaksi lasta, Johanna (1956) ja Heikki (1960). Vartio kuoli 41-vuotiaana Savonlinnan keskussairaalassa kesällä 1966. Hän oli sairastellut jo aiemmin ja sai kesäkuussa korkean kuumeen, joka johti tajuttomuuteen ja aivokuolemaan. Vartio on haudattu Savonlinnaan Talvisalon hautausmaalle.
Kirjailijanura
Kirjallisen uransa Vartio aloitti 1950-luvun alussa lyyrikkona mutta keskittyi myöhemmin proosaan. Hänen esikoisrunokokoelmansa Häät ilmestyi vuonna 1952 ja toinen kokoelma Seppele seuraavana vuonna. Vuonna 1955 ilmestyi novellikokoelma Maan ja veden välillä.
Vartiolle myönnettiin valtion kirjallisuuspalkinto vuosina 1954 ja 1958. Kirjailijan päiväkirjamerkintöjä ja kirjeitä on julkaistu 1990-luvulla kolmena niteenä. Tekstit on toimittanut Vartion miniä Anna-Liisa Haavikko.
Marja-Liisa Vartio -palkinto
Palkinnon ovat saaneet muun muassa:
Mats Sundin
Mats Johan Sundin (s. 13. helmikuuta 1971 Bromma, Tukholma, Ruotsi) on ruotsalainen pelaajauransa lopettanut jääkiekkoilija – olympiavoittaja ja maailmanmestari. Hän pelasi valtaosan urastaan NHL-joukkue Toronto Maple Leafsissa, toimien joukkueen kapteenina. Hän on eniten pisteitä ja maaleja NHL:ssä tehnyt ruotsalainen. Henkilökohtaisesta menestyksestä huolimatta hän ei onnistunut voittamaan urallaan Stanley Cupia.