cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Pyhän Henrikin katolinen katedraaliseurakunta
Historia
Vuonna 1860 Helsinkiin tuli ensimmäinen pysyvä katolinen kirkko. Tällöin otettiin käyttöön Kaivopuiston kallioille rakennettu Pyhän Henrikin kirkko. Kaupungin katolisen siviiliväestönkin sielunhoitajana vuodesta 1856 toiminut sotilaskappalainen Ignatius Gorbacki oli tehnyt aloitteen kirkon rakentamisesta. Tässä hän sai taloudellista tukea kenraalikuvernööri Fredrik Vilhelm Bergin italialaissyntyiseltä vaimolta kreivitär Leopoldina Cicognalta. Myös Venäjän tsaari avusti kirkon rakentamista. Kirkon siunasi monsignore Lubinsky Tallinnasta 16. syyskuuta 1860, mutta sen vihki vasta 14. syyskuuta 1904 Mohilevin arkkipiispa Jerzy Szembek. Kun Suomesta tuli vuonna 1920 apostolinen vikaarikunta, tuli seurakunnan kirkosta piispankirkko eli katedraali. Vuoden 2016 lopussa seurakunnalla oli 4 379 jäsentä.
Lauri Kivekäs
Lauri Kivekäs (vuoteen 1876 Gustaf Laurentius Stenbäck; 21. heinäkuuta 1852 Alavus – 26. maaliskuuta 1893 Helsinki) oli suomalainen radikaali fennomaani ja 1870–1880-luvulla tunnettu ylioppilasjohtaja. Hän ajoi kielikysymyksessä ja muissakin yhteiskunnallisissa asioissa jyrkkää linjaa ja perusti kannattajineen vuonna 1880 K.P.T.-nimisen yhdistyksen, jolla oli lyhyen aikaa merkittävä asema ylioppilasmaailmassa. Kivekäs ei onnistunut siirtymään menestyksekkäästi valtakunnanpolitiikkaan, mutta hän loi näkyvän uran asianajajana. Hänen puolisonsa oli näyttelijä Ida Aalberg.
Perhe ja opiskelu
Gustaf Laurentius Stenbäck kuului tunnettuun pohjalaiseen Stenbäckin sukuun, jossa on paljon kirkollisia ja yhteiskunnallisia vaikuttajia. Hänen isänsä oli Alavuden kirkkoherra Karl Fredrik Stenbäck, joka tunnettiin kansanvalistajana sekä maltillisesti suomenmielisenä ja liberaalina valtiopäiväedustajana. Äiti Emilia Ottilia Christina oli syntyjään kuuluisaa von Essenin aatelissukua. Setä Lars Stenbäck oli tunnettu runoilija ja herännäispappi. Gustaf Stenbäck oli kymmenes vanhempiensa kaikkiaan kolmestatoista lapsesta. Hänen sisaruksiaan olivat muun muassa pappi ja valtiopäivämies Karl Emil Stenbäck, fennomaanina tunnettu sanomalehtimies Konrad Fredrik Stenbäck (myöh. Kivekäs), kirkkoarkkitehti Josef Stenbäck, koulunjohtaja Ottilia Stenbäck sekä kirjailija ja suomentaja Lydia Stenbäck.
Stenbäck ei alkuun menestynyt koulussa, vaan hänet tunnettiin levottomana ja häiriköivänä oppilaana. Opiskeltuaan ensin kotona ja Vaasassa hän meni Jyväskylässä maan ensimmäiseen suomenkieliseen oppikouluun. Hän kuitenkin jäi luokalle ja hänet erotettiin koulusta määräajaksi, ilmeisesti juopottelun vuoksi. Hän valmistui ylioppilaaksi yksityisopintojen avulla, aloitti opinnot Helsingin yliopistossa syksyllä 1871 ja sai lopullisen ylioppilastodistuksensa seuraavan vuoden tammikuussa. Stenbäck opiskeli yliopistossa pääaineenaan historiaa ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1875. Hänen opintonsa etenivät tuon ajan mittapuun mukaan hitaasti, pääasiassa muiden harrastusten ja kasautuneiden velkojen vuoksi. Tullessaan yliopistoon hän oli esiintynyt svekomaanina, mutta kääntyi fennomaaniksi ensimmäisenä opiskeluvuonnaan Konrad-veljen esimerkin vaikutuksesta.
Stenbäck nousi kansalliseen maineeseen vuosina 1875–1877 pantuaan alulle oikeusprosessin juhannustansseissa mielivaltaisesti riehunutta Alavuden varanimismiestä Theodor Westerstrandia vastaan. Kanne johti kielipoliittisesti sävyttyneeseen oikeusprosessiin, jossa Stenbäck toimi kantajien asianajajana, ja lopulta odottamattomaan voittoon ylimmässä oikeusasteessa, kun senaatin oikeusosasto tuomitsi Westerstrandin sakkoihin. Stenbäckillä ei tuolloin ollut asianajajan pätevyyttä, mutta prosessi johdatti hänet lakiopintoihin.
Radikaalien fennomaaniylioppilaiden johdossa
Kesällä 1876 kourallinen radikaaleja fennomaaniopiskelijoita teki jotain ennenkuulumatonta suomentamalla sukunimensä. Joukkoon kuulunut Gustaf Laurentius Stenbäck suomensi samalla etunimensäkin ja hänestä tuli siten Lauri Kivekäs. Sukunimi viittasi isonvihan aikaisiin sissitalonpoikiin, joita kutsuttiin kivekkäiksi. Saman sukunimen otti tuolloin myös Konrad-veli ja myöhemmin useat muutkin Stenbäckin sukuun kuuluneet. Syksyllä 1876 Lauri Kivekäs valittiin hiljattain perustetun suomenmielisten ylioppilaiden opiskelijajärjestön Suomalaisen Nuijan puheenjohtajaksi, ja samoihin aikoihin hän esitteli Pohjalaisessa osakunnassa radikaalin kieliohjelmansa, jonka mukaan suomen kieli tulisi kohottaa Suomessa hegemoniseen asemaan: suvereeniksi valtakieleksi julkisessa hallinnossa ja opetuskieleksi kaikissa oppikouluissa. Ruotsinkielisten tarpeet turvattaisiin vaatimalla virkamiehiltä ruotsin kielen taitoa samassa määrin kuin tuolloin vaadittiin heiltä suomen kielen osaamista. Kivekäs nousi pian niiden opiskelijoiden sankariksi, jotka kannattivat Suomalaisen Puolueen valtalinjaa hyökkäävämpää kielitaistelua.
Marraskuussa 1876 Kivekkään johtama ryhmä järjesti Helsingin ruotsalaisessa teatterissa huomiota herättäneen häiriköintitapauksen eli niin sanotun Lepakko-skandaalin, minkä seurauksena Kivekäs erotettiin puoleksi vuodeksi yliopistosta. Hän vietti välivuoden 1877–1878 Saksassa ja palasi takaisin juhlittuna. Kivekäs opiskeli Saksassa yhteiskuntatieteitä ja mahdollisesti suunnitteli jo tulevaisuuttaan suomalaisen puolueen johtajana. Hänen on arveltu saaneen aatteellisia vaikutteita Adolph Wagnerin niin sanotusta kateederisosialismista. Kivekäs kävi kuuntelemassa myös sosialistien esiintymisiä, mutta hänestä itsestään ei tullut sosialistia, sillä hän oli kiinnostuneempi talonpoikien kuin työläisten asiasta. Suomeen palannut Kivekäs valittiin uudelleen Suomalaisen Nuijan johtajaksi vuonna 1879. Lahjakkaana agitaattorina hän nostatti samana syksynä kaksikin taktisia tarkoituksia palvellutta kiistaa ylioppilaiden parissa. Ensin hän vaati ruotsinkielisten rinnakkaispöytäkirjojen pitämisen lopettamista suomenkielisten hallitsemassa Pohjalaisessa osakunnassa ja sitten ruotsinkielisen Nylands Nationin jäsenten sulkemista Akateemisen lukuyhdistyksen ulkopuolelle. Nämä kiivailut saivat ylioppilaskunnan ruotsinmieliset järjestäytymään X. Y. Z. -nimiseksi poliittiseksi yhdistykseksi. Pian tämän jälkeen radikaalisiipi alkoi yhä selvemmin erottautua maltillisista fennomaaneista ylioppilaskunnassa ja keskeiseksi linjajaon kannalta muodostui nimenomaan suhtautuminen Kivekkään henkilöön. Keväällä 1880 hän oli ollut yhtenä ylioppilaskunnan edustajista vierailulla Tukholmassa, missä hänen katsottiin käyttäytyneen humalassa sopimattomasti. Maltillisten fennomaanien johtaja J. R. Danielson totesi Kivekkään sopimattomaksi edustustehtäviin ja alkoi pitää tätä vaarallisena nuorison kiihottajana ja populistina.
thumb|165px|Kivekäs opiskelija-aikoinaan. Syksyllä 1880 virallistettu ylioppilaskunta valitsi itselleen ensimmäisen puheenjohtajan ja fennomaanit voittivat vaalin. Puheenjohtajaksi valittu Danielson oli kuitenkin suostunut Suomalaisen Nuijan ehdokkaaksi vain sillä ehdolla, että Kivekäs jätettäisiin pois ehdokaslistalta. Hieman myöhemmin syntynyt kiista ylioppilastalon 10-vuotisjuhlien ohjelmakielestä oli viimeinen pisara, jonka jälkeen Kivekkään kannattajat perustivat omaksi järjestökseen K.P.T.:n. Nimen sanottiin olevan lyhenne sanoista ”Koko Programmi Toimeen”. K.P.T. kannatti ruotsin kielen täydellistä marginalisoimista, oli myös muissa yhteiskunnallisissa kysymyksissä vanhoja fennomaaneja radikaalimpi ja edusti aikansa politiikan vasenta laitaa. Yhdistyksen julkaiseman Kansan Pyhä Tahto -lehden ensimmäisen numeron kansikuvassa Kivekäs oli kuvattu vallankumouksen symboli, fryygialaismyssy päässään.
Kivekäs toimi 1880–1881 Pohjalaisen osakunnan kuraattorina. Yksi hänen näkyvimpiä hankkeitaan noihin aikoihin oli suuri J. V. Snellmanin 75-vuotisjuhla, jonka järjestäjäksi saatiin ylioppilaskunta fennomaanien enemmistön ansiosta, vaikka ruotsinmieliset sitä vastustivatkin. Kivekäs valjasti kuitenkin juhlaan liittyneen Snellmanin juhla-albumin K.P.T.:n oman propagandan käyttöön, ja häntä syytettiin arvostelukyvyn puutteesta. Snellman ei tiettävästi ollut arvostanut Kivekästä aiemminkaan tämän kokemattomuuden ja kiivailun vuoksi. Näyttävä Snellman-juhla jäi K.P.T.:n lyhytaikaisen toiminnan huipentumaksi. Vuonna 1883 Kivekäs sai ylioppilaskunnan puheenjohtajan vaalissa suurimman äänimäärän, mutta yliopiston johto kieltäytyi nimittämästä häntä. Samana vuonna hänen uransa ylioppilaspoliitikkona päättyi lopullisesti, kun hän sai lakiopintonsa suoritettua loppuun ja valmistui molempien oikeuksien kandidaatiksi.
Myöhempi ura
K.P.T. saavutti hetkeksi vahvan aseman suomenkielisten ylioppilaiden keskuudessa, mutta valmistuttuaan ja ryhdyttyään asianajajaksi suurena lupauksena pidetty Kivekäs alkoi ajautua itse sivuraiteelle. Hän pyrki valtakunnanpolitiikkaan ja hänet valittiin vuoden 1885 säätyvaltiopäivien porvarissäätyyn Tampereen edustajana. Porvarissäädyssä hän tuki kieliasioiden ohella esityksiä suomenkielisten oppikoulujen määrän lisäämisestä, elinkeinovapauden laajentamista, aviopuolisoiden aseman tasavertaistamisesta kumoamalla aviomiehen edusmiehyys ja helpottamalla avioerojen saamista sekä varallisuuteen sidotun äänikynnyksen alentamisesta porvarissäädyn vaaleissa. Keskustelupuheenvuorossaan hän myös aivan ensimmäisten joukossa Suomessa kannatti miehille yleistä ja yhtäläistä äänioikeutta. Liian radikaaleina nämä aloitteet eivät saaneet kannatusta edes muilta fennomaaneilta, joten Kivekkään aikaansaannokset valtiopäivillä jäivät vähäisiksi. Hänen tavoitteensa porvarissäädyn enemmistön valtaamisesta suomenkielisille oli tässä vaiheessa vielä utopistinen. Kivekkään ongelmaksi muodostui se, että muiden kuin omiensa parissa häntä pidettiin fanaatikkona ja pyrkyrinä, jonka kanssa ei haluttu olla yhteistyössä. Kiivaudessaan lähinnä nuoriin vedonnut K.P.T.:läisyys hävisi melko nopeasti uusien kansainvälisten aatteiden tieltä ja nuorten fennomaanien johtoon astui uusi sukupolvi.
Kivekäs valittiin vielä uudelleen valtiopäiville vuonna 1891, mutta hänen saavutuksensa jäivät nytkin vähäisiksi, ja hänen poliittinen uransa epäonnistui. Suomalaisesta puolueesta alkoi noihin aikoihin erkaantua nuorsuomalaisten ryhmä, jonka johtajista monet olivat entisiä K.P.T.:läisiä. Kivekäs jäi tässä jaossa väliinputoajaksi ja keskittyi uraansa lakimiehenä. Hän oli toiminut vuonna 1885 lyhyesti Viipurin ja Vaasan hovioikeuksien auskultanttina, mutta sen jälkeen hän työskenteli yksityisenä lakimiehenä Helsingissä. Hän saavutti viimeisinä elinvuosinaan ammatissaan mainetta ja tunnustusta varsinkin suomenkielisten asianajajana. Kivekäs oli vuonna 1889 perustamassa Kansallis-Osake-Pankkia ja kuului sen ensimmäiseen hallintoneuvostoon. Hän johti syksyllä 1891 KOP:n hallintoneuvostossa ryhmää, joka järjesti ensimmäisen pääjohtajan Otto Hjeltin erottamisen. Vuoden 1890 lopulla Kivekäs yritti myös vallata nuorsuomalaisten hieman aiemmin perustaman Päivälehden ja tehdä siitä oman äänitorvensa, mikä kuitenkin epäonnistui. Tämän seurauksena Kivekkään entisiin seuraajiin kuulunut kirjailija Juhani Ahokin alkoi pitää häntä ”suurena roistona”.
Kivekäs oli vuodesta 1887 naimisissa näyttelijä Ida Aalbergin kanssa, jonka hän oli tuntenut jo nuoruudesta ja jota hän oli kannustanut näyttelijänuralle. Aalbergin ylellinen elämäntapa ja matkustelu aiheutti Kivekkäälle taloudellisia vaikeuksia. Heillä ei ollut lapsia. Pariskunta asui puuhuvilassa Helsingin Kaivopuistossa osoitteessa Puistokatu 4.
Kivekkään ura katkesi hänen kuollessaan 40-vuotiaana keuhkotautiin. Hänen nimensä synnytti vielä kerran kiistoja ylioppilaskunnassa vuonna 1898, jolloin suomenmielisten ryhmä ehdotti Ylioppilastalon juhlasalin laajennusosan nimeämistä hänen mukaansa.
pienoiskuva|180px|Lauri Kivekäs arkussa, [[Akseli Gallen-Kallela, 1893]]
Merkitys
”Suomen suurimmaksi ylioppilaspoliitikoksi” kutsuttu Kivekäs ei kyennyt täyttämään häneen ladattuja odotuksia valtakunnanpolitiikassa, mutta lyhytikäisenäkin hänen perustamallaan K.P.T.:llä oli tärkeä rooli nuorsuomalaisuuden ja siten suomenkielisen liberalismin kehittymisessä.
Volkswagen Virtus
Volkswagen Virtus on Volkswagenin vuodesta 2017 lähtien valmistama pieni henkilöautomalli, joka on Polo VI:n neliovinen sedan-versio. Se on suunniteltu erityisesti Etelä-Amerikan markkinoita varten, eikä autoa tuoda lainkaan Eurooppaan.
Mieti elämääs I
Mieti elämääs I on punkyhtye Kivesveto Go Gon EP-levy, joka julkaistiin tammikuussa 2013 Rock ’n’ Roll Bullshit Recorsdin ja Ratbite Recordsin yhteisjulkaisuna. Infernon Miika ”Mega” Kuusinen on maininnut albumin ”haisevan ja maistuvan eletyltä elämältä”. EP:n kansikuva on pastissi Guns N’ Rosesin Use Your Illusion I -albumin kannesta.
Poul Borum
Poul Borum (1934 Kööpenhamina, Tanska – 1996 ) oli tanskalainen kirjailija ja kriitikko. Borum työskenteli Ekstra Bladetissa kirjallisuuskriitikkona vuodesta 1968.
Borumin esikoisteos, runokokoelma Livslinier, ilmestyi 1962. Se on modernistinen, ja Borum pohtii siinä kirjoittamista. Hän kirjoitti kirjallisuuskriittisiä teoksia ja runokokoelmia.
Borum oli adoptoitu, mutta hän sai siitä tiedon vasta 1961. Borumin puoliso oli 17 vuotta tanskalainen kirjailija Inger Christensen, jonka kanssa hän sai pojan.
Senta Teräsalmen suomentama runo "Olipa kerran nuori mies" sisältyy antologiaan 80–90: pohjoismainen antologia (Laatusana 1990 ISBN 951-9062-24-6).
Musketti
Musketti aseena
Muskettien esimuotoja kehitettiin jo 1300-luvulta lähtien. Varhaisin musketti, hakapyssy eli lunttumusketti, laukaistiin palavan luntun avulla. Piilukko syrjäytti lunttulukon ja rataslukon 1600-luvulla. Musketeista tuli vanhentuneita 1800-luvun puolessavälissä takaaladattavien ja rihlattujen kiväärien yleistymisen myötä. Tyypillinen musketin kaliiperi oli 0,50 ja 0,70 tuuman välillä.
Musketin luodit olivat kuulamaisia lyijypalloja, joihin kuului toisinaan paperihylsy. Hylsyn yhteyteen kuului myös mustaruutiannos. Kuulat olivat kaliiperia pienempiä, käärittyinä löyhästi istuvaan paperinpalaan, joka muodosti patruunan yläosan. Ladattaessa ruuti laitettiin ensin, sen jälkeen alempi paperi. Tämän jälkeen kuula ja ylempi osa patruunasta ladattiin. Viimeiseksi käytettiin aseen piipun alla säilytettyä latauspuikkoa tiivistämään lataus piippuun. Toisessa tavassa ruuti kaadettiin ensin piippuun ruutisarvesta tai -pullosta, sitten laitettiin erillinen kankaaseen tai paperiin kääritty kuula ja panos tiivistettiin latauspuikolla. Lyijykuuliin lisättiin valettaessa toisinaan tinaa tai antimonia, jolloin syntyi oikeastaan lejeerinki. Puhtaalla lyijyllä on suuri pintajännitys, josta syystä sileäpintaisen valukappaleen aikaansaamiseksi pieni määrä tinaa on välttämätöntä lisätä sulatettuun lyijyyn.
Ampuminen
Musketilla aseistautunutta sotilasta kutsuttiin muskettisoturiksi eli musketööriksi. Lunttulukkomusketeissa ja piilukoissa sankki täytettiin joko ruutisarvesta lataamisen jälkeen tai paperipatruunasta sen jälkeen, kun suurin osa sisällöstä oli kaadettu piippuun. Vuonna 1807 nallin ja iskurin keksimisen jälkeen musketista saatiin huomattavasti varmempi toiminnaltaan. Nallitoimintoinen musketti toimi myös vaihtelevissa sääolosuhteissa. Musketti laukaistiin yleensä olkapäätä vasten, lukuun ottamatta muutamia harvoja seinään tuettavia malleja. Kokenut ampuja kykeni lataamaan ja ampumaan maksimivauhdilla noin neljä laukausta minuutissa, mutta tavallisen sotilaan oletettiin pystyvän kolmeen.
Musketit olivat epätarkkoja ja lataaminen oli hidasta, joten armeijamuodostelmat sijoittivat muskettimiehet usein kahteen tai kolmeen riviin. Ensimmäinen rivi kykeni ampumaan yhteislaukauksen ja pudottautumaan polvilleen lataamaan, kun takana oleva rivi ampui. Muskettien epätarkkuuden takia musketöörien ei oletettu tähtäävän mihinkään erityiseen kohteeseen. Tarkoituksena oli ennemminkin ampua mahdollisimman monta musketinkuulaa vihollisen rivistöön. Sotilaat, joiden oletettiin kohtaavan muskettitulta, oli koulutettu liikkumaan kurinalaisesti tarkoissa muodoissa ja tottelemaan kyseenalaistamatta käskyjä.
Willie Francis
Willie Francis (12. tammikuuta 1929 – 9. toukokuuta 1947) oli yhdysvaltalainen murhaaja. Hänet tuomittiin kuolemaan 16-vuotiaana vuonna 1946 Louisianassa apteekkari Andrew Thomasin murhasta. Ensimmäinen teloitusyritys epäonnistui, sillä sähkötuoli ei toiminut. Tutkimuksissa kävi ilmi, että päihtynyt luottovanki oli asentanut sen väärin. Tapaus oli Yhdysvalloissa tiettävästi ensimmäinen tapaus, jossa sähkötuolilla teloittaminen epäonnistui. Puolustusasianajajat vetosivat korkeimpaan oikeuteen, joka kuitenkin päätti, että teloitus voidaan toteuttaa. Francis teloitettiin onnistuneesti toisella yrityksellä 9. toukokuuta 1947. Kuollessaan hän oli 18-vuotias.
Etniseltä taustaltaan Francis oli afroamerikkalainen.
IF Elfsborg
Idrottsföreningen Elfsborg on urheiluseura Ruotsin Boråsista. Sillä on toimintaa jalkapallossa, keilailussa, hiihdossa ja hiihtosuunnistuksessa. Seura on perustettu 26. kesäkuuta vuonna 1904.
Jalkapallo
IF Elfsborgin miesten jalkapallon edustusjoukkue pelaa Ruotsin korkeimmalla sarjatasolla Allsvenskanissa.
Historiaa
1930-luvun loppuvuosina Elfsborg lukeutui Ruotsin parhaisiin seuroihin ja joukkue voittikin Ruotsin mestaruuden vuosina 1936, 1939 ja 1940. Ajan suuri tähti oli hyökkääjäpelaaja Sven Jonasson, joka pelasi joukkueessa vuosina 1927—1946 410 ottelua ja teki 252 maalia. Neljännen Ruotsin mestaruutensa joukkue voitti vuonna 1961. 1980-luvulta lähtien joukkue on pariin otteeseen joutunut hakemaan vauhtia Superettanin puolelta. Kaudeksi 1997 joukkue nousi takaisin Allsvenskaniin ja on säilynyt sarjassa sen jälkeen. Tuohon aikaan joukkueessa pelasi monia myöhemmin maajoukkueessa esiintyneitä nimiä kuten Anders Svensson, Tobias Linderoth ja Fredrik Berglund. Vuonna 2001 joukkue voitti historiansa ensimmäisen Ruotsin Cupin kukistettuaan loppuottelussa AIK:n. Toinen cup-voito tuli kaksi vuotta myöhemmin. Kaikkiaan joukkue on historiansa aikana pelannut Allsvenskanissa 62 kautta. Kaudella 2006 IF Elfsborg voitti Magnus Haglundin valmennuksessa seuran historian viidennen Ruotsin mestaruuden. Edellisestä oli kulunut jo 45 vuotta.
Muut lajit
IF Elfsborgin hiihtojaosto on nimeltään IF Elfsborg Skidor, hiihtosuunnistusjaosto IF Elfsborg Skidorientering ja keilailujaosto IF Elfsborg Bowling.
Eva Louise Tigerstedt
Eva Louise Wilhelmina Tigerstedt (o.s. Donner, 19. huhtikuuta 1890 Helsinki – 8. joulukuuta 1967 Hyvinkää ) oli suomalainen Lotta Svärd -järjestön aktiivi.
Hänen vanhempansa olivat professori Otto Donner ja Vilhelmina ”Minette” Munck (1848–1922), jotka omistivat Hyvinkäällä sijaitsevan Ahdenkallion kartanon. Tigerstedt kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin Suomalaisesta Yhteiskoulusta ja opiskeli Dresdenissä vuosina 1907–1910. Hän oli mukana Lotta Svärd -järjestön toiminnassa sen perustamisesta lähtien. Tigerstedt oli Hyvinkään Lotta Svärd -paikallisosaston puheenjohtaja sekä kuului myös Pohjois-Uudenmaan piirijohtokuntaan. Vuodesta 1930 lähtien hän toimi piirin muonituspäällikkönä vastaten muun muassa heinäkuussa 1930 järjestetyn talonpoikaismarssin muonituksesta. Talvisodan aikana Tigerstedt johti lottien muonitus- ja huoltotehtäviä Hyvinkäällä.
Tigerstedin puoliso oli taiteilija Gregori Gustaf Tigerstedt (1891–1968). Pariskunta asui Ahdenkallion kartanon lähistöllä sijaitsevassa Tiikerinkalliossa. Hänen veljensä oli Harry Donner. Heidän tuttavapiirinsä kuului muun muassa Helene Schjerfbeck, jonka vuonna 1924 maalaama Eva Tigerstedtin muotokuva on arvioitu yli 250 000 euron hintaiseksi.
Toimintajärjestelmä (toiminnan teoria)
Toimintajärjestelmä on ihmisen toiminnan yleistä rakennetta kuvaava malli. Sen sovelluksia liittyy erityisesti toiminnan teorian suomalaislähtöiseen tutkimussuuntaukseen, kehittävään työntutkimukseen. Malli esittää kohteellisen toiminnan osatekijät kaavion muodossa ja mahdollistaa siten työtoimintojen tarkastelun esimerkiksi organisaatioiden tutkimuksessa ja kehittämistoiminnassa.
Toimintajärjestelmän mallin historiaa
Toimintajärjestelmän mallin on esittänyt Yrjö Engeström vuonna 1987 julkaistussa teoksessaan Learning by expanding: An activity-theoretical approach to developmental research. Malli on kuitenkin tulosta useiden aikaisempien, erityisesti neuvostoliittolaisessa psykologian ja sosiologian tutkimuksessa tehtyjen toiminnan jäsennysten yhdistelmästä: Pohjana on Lev Vygotskin välittyneen teon käsite, jossa behavioristista ärsyke-reaktio-mallinnusta täydennetään välittävällä artefaktilla, joka voi olla joko työkalu tai merkki (käsite). Malliin on vaikuttanut myös Aleksei Leontjevin jäsennys toiminnan eri tasoista. Ihmisyhteisön kehityksen kannalta mallinnus alkaa eläimen toiminnasta ja kehittyy alkeellisia työkaluja sekä työnjakoa sisältävästä laumakäyttäytymisestä ihmisen yhteisölliseksi ja kohteelliseksi toiminnaksi.
Lentokenttäpaloauto
thumb|200px|[[Jyväskylän lentoaseman paloauto]]
Lentokenttäpaloauto on paloauto, joka on suunniteltu erityisesti pelastus- ja sammutustehtäviin lento-onnettomuustilanteissa sekä lentoasemalla syttyvien tulipalojen sammutukseen.
Kokoonsa nähden lentokenttäpaloautot kiihtyvät yleensä nopeasti. Niillä voi ajaa myös maastossa, joten ne kykenevät tarvittaessa toimimaan myös päällystetyn lentokenttäalueen ulkopuolella. Niihin mahtuu suuria määriä vettä ja sammutusvaahtoa, ja niissä on tehokkaat pumput. Useimmissa lentokenttäpaloautoissa on myös vesitykki, jonka avulla paloja voi sammuttaa kaukaa.
Joissakin lentokenttäpaloautoissa on puomi, jonka päässä oleva vesitykki voidaan saada jopa yli 10 metrin korkeuteen. Osassa näistä puomeista on snozzle-suutin, jolla voidaan tehdä pieni reikä lentokoneen runkoon ja sammuttaa matkustamon ja rahtitilan tulipaloja.
Erilaisia lentokenttäpaloautoja
Vaikka suuri osa lentokenttien paloautoista on yllä kuvaillun kaltaisia, poikkeuksia löytyy.
L85
thumb|L85A1 huoltopurettuna. thumb|L85A2 L85 on Ison-Britannian armeijan käyttämä bullpup-mallinen 5,56 x 45 mm NATO -kaliiperinen rynnäkkökivääri. Nykyisin palveluskäytössä on parannettu L85A2 -malli. Ase on yleensä varustettu optisella SUSAT (Sight Universal Small Arms Trilux) -tähtäimellä.
Suunnitteluvaiheessa SA80 (Small Arms for the 1980s) -nimellä tunnettuun aseperheeseen kuuluvan L85:n (alkuperäiseltä nimeltään Enfield Weapon System (EWS)) suunnittelija ja valmistaja on Enfield Royal Small Arms Factory (nykyään BAE Systems Land Systems Munitions & Ordnance), ja se otettiin palveluskäyttöön vuonna 1985.
Asetta valmistettiin vuosien 1985 – 1996 välillä 323 920 kappaletta.
Päivi Peltomäki
Päivi Tuulikki Peltomäki (s. 26. huhtikuuta 1959 Renko) on suomalainen lääkäri ja Helsingin yliopiston biolääketieteellisen syöpätutkimuksen professori.
Peltomäki tuli ylioppilaaksi Poltinahon lukiosta vuonna 1978. Hän valmistui Helsingin yliopistosta lääkäriksi 1984 ja edelleen lääketieteen tohtoriksi 1991. Hänen englanninkielinen artikkeliväitöskirjansa (1991) oli otsikoitu Molecular genetic alterations in human testicular cancer. Peltomäki nimitettiin Helsingin yliopiston dosentiksi vuonna 1994.
Hän on työurallaan ollut muun muassa yhdysvaltalaisen Ohion osavaltionyliopiston apulaisprofessori (1998–2001), Suomen Akatemian tutkija (2001–2002), Suomen Syöpäinstituutin Säätiön tutkimusprofessori (2002–2004). Tämän jälkeen hän toimi Helsingin yliopiston biolääketieteellisen syöpätutkimuksen määräaikaisena professorina (2004–2008). Sittemmin hänen professuurinsa on saanut jatkoa, ja hän on osaltaan ollut voittamassa huomattavia tutkimusapurahoja esimerkiksi paksusuolisyövän tutkimukselle.
Suomalaisen tiedeakatemian jäsen Peltomäki on ollut vuodesta 2012.
Vesipäät (EP)
Vesipäät on punkyhtye Kivesveto Go Gon EP-levy vuodelta 2016. Se äänitettiin yhtyeen kotistudiossa Kouvolassa, ja sen miksasi ja masteroi J-J Nippala. Albumi julkaistiin Rock ’n’ Roll Bullshit Recorsdin ja Ratbite Recordsin yhteisjulkaisuna. Kansikuvan on toteuttanut Pekko Rinkinen.
EP:n piti ilmestyä alun perin alkukesästä 2015, mutta sen julkaiseminen viivästyi aina helmikuulle 2016. Vesipäät oli osa trilogiaa, joiden kaksi muuta osaa oli määrä julkaista myöhemmällä ajankohdalla, mutta joista koostettiin lopulta Nopeempi kuin Veijo -EP heinäkuussa 2017.
Valfrid Nykänen
Valfrid Erhard Nykänen (lempinimi Poju; 8. tammikuuta 1894 Kotka – helmikuu 1918 Hämeenkyrö) oli ensimmäinen suomalainen hävittäjälentäjä ja ilmavoiton saavuttanut lentäjä.
Ensimmäisen maailmansodan puhjettua Nykänen liittyi vuoden 1914 lopulla vapaaehtoisena Venäjän armeijaan ja kävi vuoden pituisen upseerikurssin Kazanin sotaopistossa. Hänet komennettiin rintamalle vänrikkinä, ja hän palveli jalkaväessä Varsovan puolustusjoukoissa. Hän haavoittui Puolassa kahdesti. Myöhemmin hän siirtyi Venäjän ilmavoimien 12. hävittäjäosaston tähystäjäksi.
Tammikuussa 1917 Nykänen pääsi hävittäjäohjaajakurssille Mustanmeren laivaston lentokouluun Sevastopoliin, jossa hän suoritti ohjaajatutkintonsa noin 1. toukokuuta 1917. Tämän jälkeen hän toimi lentäjänä III hävittäjäosastossa. Hän saavutti tiettävästi ilmataisteluissa yhteensä neljä ilmavoittoa, oman väitteensä mukaan turkkilaisia vastaan Kaukasian rintamalla, mutta jälkimmäinen tieto lienee virheellinen, sillä kyseisellä rintamalla oli hyvin vähän lentotoimintaa. Suomalaisen lehtitiedon mukaan Nykänen palkittiin syksyllä 1917 Pyhän Yrjön miekalla hänen ammuttuaan lounaisrintamalla alas saksalaisen lentokoneen. Hän oli ainoa suomalainen, joka saavutti ilmavoittoja ensimmäisessä maailmansodassa.
Lokakuun vallankumouksen jälkeen Nykänen jätti Venäjän armeijan ja osallistui tammikuussa 1918 Ukrainan vapaustaisteluun, minkä jälkeen hän palasi Suomeen. Hän joutui pakenemaan Kotkan punakaartia ja siirtyi Suomen sisällissodan alkuun mennessä Satakuntaan, jossa hänet otettiin luutnanttina valkoisiin joukkoihin. Hän johti toista kahdesta valkoisesta osastosta 31. tammikuuta käydyssä Kauvatsan kahakassa, tosin hänen osastonsa perääntyi ennen varsinaista hyökkäystä. Oltuaan vain viikon komppanianpäällikkönä Nykänen lähti pyrkimään punaisten rintaman läpi Helsinkiin hakeakseen lentokoneen valkoisille, mutta hän jäi Hämeenkyrössä punaisten vangiksi ja hänet surmattiin.
Jääpallon maailmanmestaruuskilpailut 2001
Vuoden 2001 jääpallon maailmanmestaruuskilpailut olivat kautta aikain 22. jääpallon MM-kilpailut. Kisojen isäntäkaupunkeina toimivat Oulu ja Tornio. Tornion ottelut pelattiin Ruotsin puolella Haaparannan Gränsvallenilla. Oulussa peliareenana oli Raksilan tekojäärata. MM-kilpailut olivat kuudennet Suomessa järjestettävät. Turnaukseen osallistui seitsemän maata; Ruotsi, Venäjä, Suomi, Norja, Kazakstan, Yhdysvallat ja Valko-Venäjä. Valko-Venäjä esiintyi MM-turnauksessa ensimmäistä kertaa.
Kisojen ajankohta oli myöhäisempi kuin aiempina vuosina, turnaus pelattiin maaliskuun lopussa ja loppuottelu pelattiin huhtikuun ensimmäisenä päivänä. MM-kisavuonna pelipalloa uudistettiin, sillä Kansainvälinen jääpalloliitto teki päätöksen että kansainväliset turnaukset pelataan halkaisijaltaan 63mm pelipallolla.
MM-turnauksessa joukkueet pelasivat aluksi keskenään yksinkertaisen sarjan, minkä jälkeen sijat 1-4 etenivät välieriin ja sijat 5-6 pelasivat ottelun viidennestä sijasta. Välierien voittajat etenivät finaaliin ja häviäjät pronssiotteluun. Alkusarjan voitti puhtaalla pelillä Ruotsi, ennen toiseksi sijoittunutta Venäjää. Muut välieräpaikat menivät Kazakstanille ja Suomelle. Ruotsalaismediassa suurta huomiota sai Kazakstanin ja Suomen välinen alkusarjan viimeinen ottelu, jonka mukaan Suomi hävisi ottelun tahallaan välttyäkseen kohtaamasta Venäjää välieräottelussa.
Välieräottelussa Ruotsi päihitti Suomen maalein 4-2 ja toisessa välierässä Venäjä voitti Kazakstanin. Pronssiottelussa Suomi kukisti Kazakstanin niukasti maalein 3-2 ja Kazakstanin ensimmäinen MM-mitali jäi yhä saamatta. Loppuottelussa Venäjä voitti Ruotsin maalein 6-1 ja maa voitti MM-kultaa toisen kerran historiansa aikana, Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen.
Jälkipyykki
Valko-Venäjän taso ei riittänyt muita jääpallomaita vastaan, ja se hävisi kaikki ottelunsa murskalukemin. Seuraavissa MM-kilpailuissa maa pelasi B-sarjassa.
Kisat epäonnistuivat järjestelyiden ja talouden osalta. Liian kalliiden lippujen myötä otteluissa oli vähän yleisöä, mikä osin suurellisten järjestelyiden vuoksi romutti Suomen Jääpalloliiton talouden useiksi vuosiksi. Epäonnistuneiden kisojen myötä Suomi päätti myös olla vähään aikaan järjestämättä kisoja, vaikka rotaatioperiaatteen myötä sillä olisi ollut järjestämisvuoro n. 2007-2011. Suomessa järjestämisoikeuksista kisasivat parin Oulu - Tornio/Haaparanta kanssa Lappeenranta ja Pori. Kisoja varten Oulun kaupunki vuokrasi Raksilan tekojäälle n. 800 000 markkaa maksaneen katetun elementtipääkatsomon. Haaparanta puolestaan rakensi toisena kisapaikkana toimineelle Gränsvallenin tekojäälle uuden puukatsomon.
Myyttien lyhyt historia
Myyttien lyhyt historia (A Short History of Myth) on brittiläisen toimittajan Karen Armstrongin pieni teos, jossa hän kertoo myyttien historian "suureen länsimaiseen muutokseen", kuten hän määrittelee, jonka kuluessa eri tieteet ovat pyrkineet horjuttamaan uskoa myytteihin.
Arne Tiselius
Arne Wilhelm Kaurin Tiselius (10. elokuuta 1902 Tukholma – 29. lokakuuta 1971 Uppsala) oli ruotsalainen biokemisti. Tiselius sai Nobelin kemianpalkinnon vuonna 1948 elektroforeesin ja adsorptioanalyysin käyttämisessä molekyylimassaltaan suurien aineiden ja erityisesti monimutkaisten veriseerumiproteiinien tutkimuksesta.
Myyttien lyhyt historia
Teos on johdanto Tammen Myytti-sarjaan, johon kuuluu Armstrongin teoksen lisäksi kuusi myyttejä käsittelevää teosta:
Arne Tiselius
Tiselius syntyi Tukholmassa. Kun hänen isänsä kuoli, perhe muutti Göteborgiin. Myöhemmin Tiselius opiskeli Tukholman yliopistossa erikoistuen kemiaan. Vuonna 1925 hänestä tuli avustava tutkija Theodor Svedbergin laboratorioon. Vuonna 1930 hän saavutti tohtorin arvon kehiteltyään uraauurtavan toimintatavan proteiinien elektroforeesin tutkimiseen. Vuoteen 1935 Tiselius julkaisi useita tutkimuksia zeoliittien diffuusiosta ja adsorptiosta. Nämä tutkimukset jatkuivat vuoden, jonka hän vietti Princetonissa Hugh Stott Taylorin laboratoriossa. Palattuaan Uppsalaan hän jatkoi proteiinien tutkimista ja biokemiallisten ongelmien fysikaalisten ratkaisutapojen kehittelemistä. Tutkimukset johtivat huomattavasti kehittyneempään toimintatapaan elektroforeesitutkimuksissa myöhempinä vuosina.
Myyttien lyhyt historia
Sarja oli osa yhteistyöhanketta Canongate Myth Series, johon suunniteltiin kuuluvaksi sata teosta. Toistaiseksi teoksia on julkaistu englanniksi viisitoista. Johdantoteos, Armstrongin A Short History of Myths ilmestyi samanaikaisesta 33 maassa 28 kielellä.
Arne Tiselius
Tiselius toimi aktiivisesti tieteellisen tutkimuksen uudelleenjärjestämisessä Ruotsissa toisen maailmansodan jälkeen. Hän myös toimi IUPACin presidenttinä vuosina 1951–1955.
Tiselius oli naimisissa ja sai kaksi poikaa. Hän kuoli sydänkohtaukseen 29. lokakuuta 1971 Uppsalassa.
Belgia yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa
Belgia on osallistunut kaikkiin yleisurheilun ulkoratojen täyden ohjelman maailmanmestaruuskilpailuihin, jollaiset järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1983. Se on saanut MM-kilpailuissa yhteensä kaksi kultamitalia, kaksi hopeamitalia ja seitsemän pronssimitalia.
Ensimmäisissä MM-kilpailuissa Helsingissä 1983 paras belgialainen oli kuudenneksi maratonilla sijoittunut Armand Parmentier. Seuraavissa kisoissa Roomassa 1987 maa sai ensimmäisen mitalinsa, kun William van Dijck sijoittui 3 000 metrin estejuoksussa pronssille. Lisäksi Vincent Rousseau pääsi pisteille sijoittumalla 5 000 metrin juoksussa viidenneksi. Kolmet seuraavat kisat Belgia jäi täysin ilman pistesijoituksia. Ateenassa 1997 Patrick Stevens vastasi joukkueen parhaasta suorituksesta sijoittumalla 200 metrin juoksussa kahdeksanneksi.
Daegussa 2011 Kevin Borlée saavutti saavutti 400 metrin juoksussa pronssia ja hänen veljensä Jonathan Borlée sijoittui samassa lajissa viidenneksi. Veljesten lisäksi Antoine Gillet ja Nils Duerinck kuuluivat neljänneksi sijoittuneeseen 4 × 400 metrin viestijuoksujoukkueeseen. Moskovassa 2013 Jonathan Borlée sijoittui 400 metrin juoksussa neljänneksi sekä 4 × 400 metrin viestissä veljiensä Kevinin ja Dylanin sekä Will Oyowen kanssa lopulta neljänneksi, kun edelle sijoittunut Venäjän joukkue hylättiin myöhemmin dopingin takia. Pekingissä 2015 Philip Milanov saavutti kiekonheitossa hopeaa ja miesten 4 × 400 metrin viestijuoksujoukkue sijoittui viidenneksi kokoonpanolla Jonathan Borlée, Robin Vanderbemden, Kévin Borlée ja Antoine Gillet kolmannen veljeksen, Dylan Borléen juostua vain alkuerässä. Lontoossa 2017 Belgia sai ensimmäisen kultamitalinsa kun Nafissatou Thiam voitti seitsenottelun. Miesten 4 × 400 metrin viestijuoksujoukkue sijoittui neljänneksi kokoonpanolla Robin Vanderbemden, Jonathan Borlée, Dylan Borlée ja Kévin Borlée.
Dohassa 2019 Nafissatou Thiam saavutti seitsenottelussa hopeaa ja miesten 4 × 400 metrin viestijoukkue pronssia. Viestijoukkueessa juoksivat Jonathan Sacoor, Robin Vanderbemden, Dylan Borlée, Kevin Borlée ja lisäksi alkuerissä Julien Watrin. Lisäksi naisten 4 × 400 metrin viestijoukkue sijoittui viidenneksi ja 4 × 400 metrin sekaviestijoukkue kuudenneksi. Eugenessa 2022 Thiam voitti seitsenottelussa kultaa, Bashir Abdi maratonjuoksussa pronssia ja miesten 4 × 400 metrin viestijoukkue pronssia (joukkueessa Dylan Borlée, Julien Watrin, Alexander Doom, Kevin Borlée ja lisäksi alkuerissä Jonathan Sacoor). Lisäksi Noor Vidts sijoittui seitsenottelussa viidenneksi ja naisten 4 × 400 metrin viestijoukkue kuudenneksi.
Järjestysasteikko
Järjestysasteikko eli ordinaaliasteikko on mitta-asteikko, joka mittaa ilmiötä siten, että alkiot voidaan ryhmitellä yhden tai useamman ominaisuutensa perusteella jatkumolle järjestykseen ominaisuuden voimakkuuden perusteella. Tässä mielessä ordinaaliasteikolla mittaaminen on tarkempaa mittaamista kuin nominaaliasteikolla.
Esimerkkejä järjestysasteikoista:
Näistä esimerkeistä useissa tarkempikin mittaaminen on mahdollista. Kun esimerkiksi lämpötilaa mitataan celsiusasteina, on kyseessä välimatka-asteikko, kun taas kelvineinä mitattaessa on kyseessä suhdeasteikko. Myös kun ihmisen ikä ilmoitetaan vuosina, on kyseessä suhdeasteikko.
Kaisa Hietala
Työura
Valmistuttuaan Cambridgen yliopistosta vuonna 1997 Hietala työllistyi Nesteelle, jossa hän työskenteli reilut 20 vuotta. Viimeksi Hietala työskenteli yhtiön Uusiutuvat tuotteet -toimialan johtajana vuosina 2014–2019. Hietalan johdolla uusiutuvien polttoaineiden tuotannosta kasvoi aikaisemmin öljynjalostukseen keskittyneen Nesteen merkittävin liiketoiminta-alue. Hän siirtyi pois yhtiöstä Peter Vanackerin tultua yhtiön toimitusjohtajaksi.
Bobby Cannavale
Cannavale syntyi Union Cityssä, New Jerseyssä. Isä on italialainen ja äiti kuubalainen. Näyttelijä oli vuoteen 2003 naimisissa Sidney Lumetin tyttären Jennyn kanssa. Pari sai yhteisen lapsen.
Cannavale on voittanut Emmy-palkinnon ja ollut ehdolla Tony-palkinnon saajaksi.
Aeroflotin lento 3352
Aeroflotin lento 3352 oli Aeroflotin reittilento Krasnodarista Omskin kautta Novosibirskiin. Lennolla 11. lokakuuta 1984 käytetty Tupolev Tu-154B-1 oli suorittamassa välilaskua Omskin lentokentälle, kun se törmäsi kiitotiellä olleisiin huoltoajoneuvoihin, hajosi useaan osaan ja syttyi tuleen. Koneessa olleesta 179 henkilöstä 174 sai surmansa, kuten myös neljä maassa ollutta henkilöä. Onnettomuus on yhä kuolonuhrien määrässä mitattuna tuhoisin Venäjän alueella sattunut lento-onnettomuus.
Turma tapahtui yöaikaan huonolla säällä ja siihen johtivat useat lentokentän lennonjohdossa tapahtuneet virheet. Lentokentän rullauslennonjohtaja oli antanut huoltoajoneuvoille luvan siirtyä kiitotielle sitä kuivaamaan, mutta nukahti pian tämän jälkeen kertomatta asiasta lähestymislennonjohtajalle tai merkitsemättä kiitotietä varatuksi. Lähestymislennonjohtaja antoi lentokoneelle luvan laskeutua, vaikkei pystynyt selvästi varmistamaan kiitotien olevan vapaa. Normaalisti huoltoajoneuvoissa olisivat vilkkuneet kattovalot, mutta ne oli sääntöjen vastaisesti kytketty pois työn ajaksi. Lentäjät huomasivat ajoneuvot vasta koneen jo ollessa maassa eivätkä kyenneet niitä enää väistämään.
Margit Carlqvist
pienoiskuva|Margit Carlqvist (vasemmalla) ja [[Ernst-Hugo Järegård vuonna 1961.]] Margit Carlqvist (s. 11. helmikuuta 1932 Tukholma) on ruotsalainen näyttelijä. Hän esiintyi usein femme fatale -tyyppisissä elokuvarooleissa. Hän esiintyi Ingmar Bergmanin elokuvassa Kesäyön hymyilyä (1955). Hän näytteli myös mm. elokuvissa Iloksi (1950), Rakastavia pareja (1964), Klabautermannen (1969) ja Kirkkoherra (1970).
Kanadan maantiede
Kanada sijaitsee Tyynenmeren ja Atlantin välissä, mistä tulee maan motto A Mari Usque Ad Mare ("Mereltä merelle"). Maan ainoa rajanaapurimaa on Yhdysvallat etelässä ja luoteessa (Alaska). Pohjoisessa Kanada rajoittuu Pohjoiseen jäämereen, ja aivan Kanadan koillispuolella sijaitsee Grönlanti. Itäosassa sijaitsevan Newfoundlandin saaren etelärannikon edustalla sijaitsee Ranskalle kuuluva merentakainen saariryhmä Saint-Pierre ja Miquelon. Vuodesta 1925 lähtien Kanada on pitänyt pohjoisnapa-aluetta välillä 60°W–141°W omanaan, mutta tätä väitettä ei ole tunnustettu kansainvälisesti. Magneettinen pohjoisnapa sijaitsee tällä alueella, mutta mittausten mukaan se on hiljalleen siirtymässä kohti Siperiaa.
Kanadan pinta-ala on 9 984 670 km², josta maata on 9 093 507 km² ja vettä 891 163 km². Maan pinta-ala on hieman alle kolme viidesosaa Venäjän pinta-alasta, alle 1,3 kertaa suurempi kuin Australian pinta-ala, ja hieman pienempi kuin koko Euroopan pinta-ala.
Kanadan ja samalla koko maailman pohjoisin asutus on Kanadan armeijan asema Ellesmerensaarella Nunavutin territoriossa hieman pohjoiseen Alertin kylästä, joka on puolestaan maailman pohjoisin vakituisesti asuttu paikka (koordinaatit 82°28'N 62°30'W). Matkaa pohjoisnavalle on hieman päälle 800 kilometriä.
Kanada käsittää useita erilaisia maantieteellisiä alueita. Se käsittää myös paljon rannikkoalueita, ja Kanadan rantaviiva (202 080 km) onkin maailman pisin.
Fyysinen maantiede
pienoiskuva|vasen|Satelliittikuva Kanadasta.
Appalakit
Jokilaaksojen uurtamat Appalakit ulottuvat Yhdysvaltojen eteläosien Alabamasta Gaspén niemimaalle ja Atlantin rannikkoprovinsseihin, sekä osittain eteläiseen Québeciin.
Appalakit ovat vanha ja kulunut vuoristo, jopa noin 380 miljoonaa vuotta vanha. Merkittäviä vuoria Appalakeilla ovat esimerkiksi Mount Jacques-Cartier (Québec, 1 268 m) ja Mount Carleton (New Brunswick, 817 m). Joissakin Appalakkien osissa elää kotoperäisiä eläimiä ja kasveja. Näiden alueiden epäillään olleen nunatakeja eli jäähän peittymättöneitä vuorenhuippuja viime jäätiköitymiskaudella. Appalakkeja peittävät monin paikoin lehtimetsät.
Isotjärvet ja St Lawrencen jokilaakso
pienoiskuva|Satelliittikuva Kanadan ja Yhdysvaltain rajalla sijaitsevista [[Isotjärvet|Isoistajärvistä.]]
Québecin ja Ontarion eteläosat, joissa sijaitsevat muun muassa Isotjärvet ja pieni Saint Lawrencen jokilaakso, ovat erityisen rikasta, kerrostunutta tasankoa, jonka hedelmällinen maaperä syntyi alueen ollessa merenpohjaa. Ennen länsimaista asuttamista ja kaupungistumista intiaanit harjoittivat alueella viljelyä, ja alueella oli suuria sekametsiä, jotka kattoivat pääosin tasaisen Appalakkien ja Kanadan kilven väliin jäävän alueen. Suurin osa tästä metsästä on nykyään jo hakattu maanviljely- ja puunhakkuukäytössä, mutta jäljellä olevat metsät ovat pääosin tarkasti suojeltuja. Alueella sijaitsevat useimmat Kanadan tärkeimmistä kaupungeista, suurin osa teollisuudesta, sekä osa tuottavimmista viljelymaista.
Kanadan kilpi
Saskatchewanin, Manitoban, Ontarion ja Québecin pohjoisosat, suurin osa Labradoria, sekä Newfoundland ja Labradorin provinssin manneralueet sijaitsevat laajalla kiviperustalla, niin sanotulla Kanadan kilvellä. Kilpi koostuu pääosin kuluneesta, mäkisestä maastosta, ja käsittää useita tärkeitä vesivoimaan tuottamiseen käytettäviä jokia, erityisesti pohjoisessa Québecissä ja Ontariossa. Se myös ympäröi suurta vesialuetta, Hudsoninlahden alankoa.
Kanadan kilpi on ollut eräitä maailman vanhimpia vuoristoja, mutta jäätiköt ovat kuluttaneet graniittiset vuoret mataliksi kukkuloiksi. Jääkaudesta on merkkinä jäljellä tuhannet järvet ja valtavat kivet.
Ohuen maakerroksen vuoksi kilvellä ei voi harjoittaa pienialaista eli intensiivistä maataloutta, vaikka alueella onkin toimeentulevaa maataloutta ja pieniä maitotiloja monissa jokilaaksoissa ja lukuisten järvien ympärillä, erityisesti eteläosissa. Havumetsät peittävät suuria osia kilvestä, ja ne tarjoavat paljon tukkipuuta.
Alue tunnetaan mittavista mineraalivaroista. 1880-luvulla Yläjärven pohjoispuolelta löydettiin malmia, ja siitä lähtien kilvellä on hyödynnetty suuria rautamalmi-, kupari-, nikkeli- ja kobolttiesiintymiä.
Sisämaan tasangot
pienoiskuva|Albertan preeriaa.
Kanadan preeria-alueet ovat osa laajaa, kerrostunutta tasankoa, joka kattaa suuren osan Albertaa, eteläistä Saskatchewania ja lounaista Manitobaa, kuten myös suuren osan Kalliovuorten sekä Ison Orjajärven ja Ison Karhujärven välisestä alueesta Luoteisterritorioissa. Preeria-alueet käsittävät laajoja ja hieman kumpuilevia, viljelykäytössä olevia maatalousalueita. Alueet sopivat viljanviljelyyn hedelmällisen mustamultansa vuoksi, joka on syntynyt pitkän ajan kuluessa kertyneistä sedimenteistä. Siellä kuitenkin sataa hyvin vähän, sillä suurin osa Tyyneltämereltä tulevista sateista jää Kordillieereille. Preerialta on myös löydetty suuria öljy- ja kaasuesiintymiä.
Kordillieerit
pienoiskuva|Yukonin ja Alaskan rajalla sijaitseva Mount Saint Elias on sekä Yhdysvaltain että Kanadan toiseksi korkein vuori.
Kanadan Kordillieerit, jotka ovat osa Amerikan Kordillieereja, ulottuvat Tyyneltämereltä idemmäksi Kalliovuorille. Kordillieerit koostuvat useista samansuuntaisista vuorijonoista, joita erottavat ylätasangot, jokilaaksot ja syvät rotkot. Niiden keskikorkeus on 3 000–4 000 metriä, ja korkein huippu on Yukonissa sijaitseva, Saint Eliasin vuoriin kuuluva Mount Logan, joka kohoaa 5 959 metriin. Mount Logan on samalla Kanadan korkein ja Pohjois-Amerikan toiseksi korkein vuori.
Kanadan Kalliovuoret ovat osa suurta mantereenlaajuista vedenjakajaa, joka ulottuu pohjois–etelä-suunnassa Pohjois- ja Etelä-Amerikan länsiosien kautta. Columbia- ja Fraser-joet saavat alkunsa Kanadan Kalliovuorilla ja ovat toiseksi ja kolmanneksi suurimmat Pohjois-Amerikan länsirannikolle laskevat joet. Aivan vuorten länsipuolella on ylätasanko. Peace-joen laakso koillisessa Brittiläisessä Kolumbiassa on Kanadan pohjoisin maatalousalue, vaikka se on osa preeriaa. Eteläisen Brittiläisen Kolumbian Okanagan-laakson kuiva ja lauhkea ilmasto tarjoaa sopivat olosuhteet hedelmien viljelyyn ja rehevään viinituotantoon. Okanaganin eteläosassa sijaitsee Kanadan ainoa aavikko. Tämä karu ruohoaro on jatke Meksikon pohjoisosista alkavalle ja Yhdysvaltain läpi etenevälle vuortenväliselle aavikolle. Ylätasangon ja rannikon välissä on toinen vuorijono, Rannikkovuoret.
Etelärannikon läheisyydessä sijaitsee Vancouverinsaari, jonka useat salmet, kuten Juan de Fucan salmi, erottavat mantereesta. Näissä salmissa sijaitsee useita saaria. Pohjoisessa, lähellä Alaskan rajaa, sijaitsevat Kuningatar Charlotten saaret. Suurin osa Brittiläisestä Kolumbiasta on ylätasankoja ja jokilaaksoja lukuun ottamatta havumetsän peitossa.
Arktinen Kanada
pienoiskuva|Tundramaisemaa Nunavutissa. Vaikka suurin osa arktisesta Kanadasta on nähtävästi pysyvää jäätä ja tundraa puurajan pohjoispuolella, se käsittää vaihtelevia geologisia alueita, muun muassa maailman pohjoisimman vuoriston. Arktiset alangot ja Hudsoninlahti käsittävät huomattavan osan Kanadan kilvestä. Arktisen alueen maaperä muodostuu pääosin ohuen pintamaan alla olevasta ikiroudasta, mikä tekee rakentamisesta vaikeaa ja usein riskialtista, sekä maanviljelyä käytännössä mahdotonta. Alueelta on löydetty öljyä ja kaasua, mutta niiden hyödyntäminen on ollut vaikeaa suurien kustannuksien takia.
Vesimaantiede
pienoiskuva|[[St. Lawrence (joki)|St. Lawrence]] pienoiskuva|[[Columbia (joki)|Columbia]] Kanada sisältää suuria vesivarantoja: sillä on noin 7 % koko maailman järvivesistä, neljännes kosteikkomaista ja kolmanneksi eniten jäätiköitä Etelämantereen ja Grönlannin jälkeen. Laajan jäätiköitymisen vuoksi Kanadassa on yli kaksi miljoonaa järveä. Täysin Kanadan rajojen sisällä olevista järvistä 31 000 on pinta-alaltaan 3–100 km², ja 563 järveä on pinta-alaltaan yli 100 km².
Taloudellisesti tärkeä Saint Lawrencen joki ja sen sivujoet – kuten Ottawa, Saguenay ja Manicouagan – virtaavat läpi Atlantin vedenjakajan, joka valuttaa vedet kaikista Atlantin rannikon provinsseista, suurimmasta osasta asutettua Québeciä ja suuresta osasta eteläistä Ontariota. Isotjärvet, Nipigonjärvi, Churchilljoki ja Saint Johnin joki ovat muita tärkeitä Atlantin vedenjakajan järviä ja jokia.
Mannermaajakaja Kalliovuorilla erottaa Tyynenmeren vedenjakajan Brittiläisessä Kolumbiassa ja Yukonissa pohjoisesta vedenjakajasta ja Hudsoninlahden vedenjakajasta. Tyynenmeren vedenjakaja on tärkeä Brittiläisen Kolumbian hedelmällisten viljelmien kastelijana ja vesivoiman tuottajana. Vedenjakajan tärkeimpiä jokia ovat Yukon, Columbia ja Fraser.
Pohjoinen vedenjakaja valuttaa Albertan, Manitoban ja Brittiläisen Kolumbian pohjoisosien, joidenkin Yukonin osien, sekä pääosan Luoteisterritorioiden ja Nunavutin vedestä. Kanadan pisintä jokea, Mackenzietä, lukuun ottamatta se ei ole paljon vesivoimakäytössä. Vedenjakajan muita suurimpia jokia ja järviä ovat Peacejoki, Athabascajoki, Iso Karhujärvi ja Iso Orjajärvi – jotka ovat kaksi suurinta järveä, jotka ovat täysin Kanadan rajojen sisällä. Kaikki nämä joet ja järvet ovat yhteydessä Mackenzieen, joten sitä pitkin virtaa suurin osa pohjoisen vedenjakajan vedestä.
Ihmismaantiede
pienoiskuva|Kanadan kartta ([[Media:Map of Canada.jpg|iso kartta)]] Kanada jakautuu kymmeneen provinssiin ja kolmeen territorioon. Maan tilastokeskuksen mukaan 72,0 % Kanadan väestöstä asuu 150 kilometrin säteellä Yhdysvaltain vastaiselta maarajalta, ja 60 % Isojenjärvien ja St. Lawrence -joen läheisyydessä Ontariossa sijaitsevan Windsorin ja Québecin kaupungin välillä. Näin ollen suurin osa Kanadan maapinta-alasta on hyvin harvaan asuttua erämaata, ja maan väestötiheys onkin yksi maailman alhaisimpia, 3,5 as./km². Tästä huolimatta 79,7 % Kanadan väestöstä asuu kaupunkialueilla, joissa väestötiheydet ovat kasvussa.
Kanadan ja Yhdysvaltain välinen 8 893 kilometrin pituinen maaraja on maailman pisin puolustamaton raja. Lisäksi Kanadalla ja Yhdysvalloille kuuluvan Alaskan välinen raja on 2 477 kilometriä pitkä. Tanskalle kuuluva autonominen Grönlanti sijaitsee Kanadan koillispuolella, ja sen erottavat Kanadan arktisista saarista Baffininlahti ja Davisinsalmi. Ranskalle kuuluva Saint-Pierre ja Miquelonin saariryhmä sijaitsee aivan Newfoundlandin etelärannikon läheisyydessä St. Lawrencen lahdella, ja sille kuuluu Kanadan talousvyöhykkeessä oma merellinen erillisalueensa.