cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Oliver Heaviside
Varhainen elämä
Oliver Heaviside syntyi vuonna 1850 Lontoossa. Hänen vanhempansa olivat Rachel Elizabeth West ja Thomas Heaviside. Oliver oli nuorin perheen neljästä pojasta. Oliver sairastui lapsena tulirokkoon, mikä vaikutti hänen kuuloonsa ja myöhemmin tällä oli suuri vaikutus hänen elämäänsä. Hän oli lapsena tyytymätön itseensä ja suhteet muihin lapsiin olivat hankalat. Hän kävi koulua 16-vuotiaaksi asti, jolloin hän keskeytti sen huolimatta hyvästä menestyksestään. Hän oli enemmän tyytymätön kouluun, kuin oppimiseen ja hän jatkoi opiskelua koulun jälkeen. Koulun jätettyään hän ryhtyi tutustumaan Morsen aakkosiin sekä sähkömagnetismiin ja opiskeli kieliä, etenkin saksaa ja tanskaa. Vuonna 1868 Heaviside matkusti Tanskaan ja hänestä tuli sähköttäjä. Hän eteni urallaan nopeasti ja hän palasi Englantiin vuonna 1871 ottaakseen vastaan viran vastaan Newcastlessa Great Northern Telegraph Companyssa, jossa käsiteltiin ulkomaan liikennettä.
Tutkijan ura
Newcastlessa toimiessaan Heaviside ryhtyi vakavaan tutkimustyöhön. Hän tuli yhä kasvavassa määrin kuurommaksi, mutta hän teki työnsä ohella omia tutkimuksiaan sähköstä. Hän alkoi julkaista omia kirjoituksiaan ensimmäisen vuonna 1872 ja toisen vuonna 1873. Heavisidea kiinnosti etenkin James Clerk Maxwellin laatimat Maxwellin yhtälöt, joiden avulla pystyttiin käsittämään klassillisen sähkömagnetismin kaikkia ilmiöitä. Maxwellin yhtälöt olivat 1800-luvun fyysikoille liian vaikeatajuisia, mutta Heaviside oli niitä harvoja jotka ymmärsivät teorian ja hän jatkoi niiden kehittelyä.
Vuonna 1874 Heaviside jätti kokonaan työnsä ja keskittyi tutkimuksiinsa. Hän eristäytyi ulkomaailmasta ja hän sai elantonsa vanhempiensa ja ystäviensä avustuksella, sekä satunnaisista kirjoituspalkkioista. Elämäntyönään hän kehitti Maxwellin yhtälöistä yksinkertaistetumman version. Hän oli ensimmäinen tutkija joka sovelsi vektorilaskentaa ja negatiivisen resistanssin käsitettä.
Hän keksi myös lennätinjohtojen teorian ja miten signaalin siirtoa voitiin parantaa induktanssikelojen avulla. Tällä oli suuri taloudellinen merkitys, sillä oli tärkeää tehdä siirtojohdoista mahdollisimman ohuita ja mahdollisimman halvasta metallista, koska siirtoyhteydet olivat pitkät. Heaviside ei koskaan hyötynyt itse keksinnöstään taloudellisesti. Heaviside oivalsi miten kaapelin vaimennus voidaan laskea, ja hän totesi että siirtojohdossa signaali kulkee johdon eri osissa eri nopeudella, jolloin signaali vääristyy. Hän kehitti sarjainduktanssin teorian, jonka perusteella hän lisäsi kaapelin induktanssia lisäämällä tietyin välein sarjaan asennettuja keloja.
Tätä samaa teoriaa sovelsivat myöhemmin George Campbell ja Mihajlo Pupin, joka piti ideaa omana keksintönään. Pupin julkaisi teoriasta kirjoituksen ja menetelmää on sittemmin kutsuttu kaapelin pupinoinniksi. Tätä ennen käytössä oli jo Campbellin suunnittelemia keloja, ja Campbellin ja Pupinin välille syntyi patenttikiista, mutta Heavisiden osuudesta keksinnössä osapuolet vaikenivat, sillä patentit saattaisivat raueta jos Heavisiden osuus keksinnöistä tulisi ilmi. Pupin voitti patenttikiistan, sillä Campbellin työnantaja Bell-yhtiö lunasti patentin Pupinilta saadakseen kiistan raukeamaan, jotta Heavisiden osuus ei tulisi ilmi kiistan pitkittyessä.
Patenttikiistan aikaan Heaviside jatkoi omia tutkimuksiaan. Kun Guglielmo Marconi oli vuonna 1901 saanut radioteitse yhteyden Atlantin yli, fyysikot olivat ymmällään siitä miten tämä oli mahdollista. Suora tie maan läpi vaimensi signaalia liikaa, ja voitiin myös osoittaa mahdottomaksi radioaaltojen kaartuminen ilmakehässä, sillä ilman taitekerroin muuttuu niin loivasti että radioaallot eivät kaarru tarpeeksi. Teoria että radioaallot kaartuvat maan pinnan mukana, oli liian monimutkaista osoittaa todeksi. Heaviside ratkaisi selittämättömän ongelman vuonna 1918, hän oivalsi että ilmakehässä on sähköä johtava kerros josta radioaallot heijastuvat takaisin maanpintaan. Tätä ideaa esitti myös Arthur E. Kennelly. Tätä kerrosta kutsuttiinkin aluksi Kennellyn-Heavisiden kerrokseksi, kunnes se nimettiin myöhemmin ionosfääriksi.
Heaviside ei koskaan hyötynyt keksinnöistään taloudellisesti, eikä hän saanut niistä kunniaa elinaikanaan. Hän eli varattomana sukulaistensa ja ystäviensä tuella. Hän ei myöskään suostunut ottamaan vastaan kaikkia hänelle myönnettyjä apurahoja. Oliver Heaviside kuoli 72-vuotiaana vuonna 1925. Hänen merkityksensä sähkötekniikan kehityksessä on suuri, vaikkakin se on jäänyt muiden keksijöiden varjoon.
Meera Jasmine
Jasmine Mary Joseph eli Meera Jasmine (, s. 15. helmikuuta 1984) on intialainen näyttelijä. Hän syntyi malajalaminkielisessä Keralassa ja löysi alansa itsenäisesti; hän ei tule näyttelijäperheestä. Jasmine ei ole rajoittanut uraansa malajalamelokuviin, vaan on esiintynyt myös tamiliksi, teluguksi ja kannadaksi.
Jasmine voitti vuonna 2003 parhaan naispääosanäyttelijän Kansallisen elokuvapalkinnon roolistaan elokuvassa Paadam Onnu: Oru Vilapam. Lisäksi hän on voittanut muun muassa Filmfare Awards South -palkintoja.
Yksityiselämä
Vuonna 2006 syntyi kohu, kun kristitty Jasmine vieraili hindutemppelissä, johon vain hindut saavat mennä. Hän pyysi anteeksi ja maksoi temppelille 10 000 Intian rupiaa.
Messier 98
Messier 98 (tai NGC 4192) on kierteisgalaksi noin 44.4 miljoonan valovuoden päässä maapallosta. Se sijaitsee Bereniken hiukset -nimisessä tähdistössä. Pierre Méchain löysi M98:n 15. maaliskuuta 1781.
Rationaalifunktio
Määritelmä
Funktio f(x) on rationaalifunktio, jos ja vain jos se voidaan esittää muodossa:
Tässä {P(x)} ja {Q(x)} ovat polynomeja, ja {Q(x)} ei ole nollafunktio. Rationaalifunktio on määritelty kaikilla x, kun.
Rationaalifunktion nollakohdat ovat sen osoittajan nollakohtia; nimittäjän nollakohdissa funktiolla on epäjatkuvuuskohta.
Kun funktion argumentti x on rationaaliluku eikä Q(x) ole 0, on myös funktion arvo f(x) rationaaliluku.
Rationaaliset lausekkeet
Rationaalifunktioiden summa, erotus, tulo ja osamäärä (niissä pisteissä missä osamäärä on määritelty) ovat myös rationaalifunktioita.
Valkjärvi (Hämeenlinna, Vuolijoki)
Valkjärvi on Kanta-Hämeessä Hämeenlinnassa ja Pälkäneellä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 10,6 hehtaaria ja se on 600 metriä pitkä ja 250 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,5 kilometriä.
Riitta Myller
Riitta Mailis Mirjami Myller (s. 12. heinäkuuta 1956 Joensuu) on suomalainen SDP:tä edustava poliitikko. Hän on ollut kansanedustaja vuosina 1987–1995 ja uudelleen vuosina 2011−2019. Vuosina 1995–2009 hän oli Euroopan parlamentin jäsen.
Ura
Myller kävi koulunsa Joensuussa ja opiskeli sosiologiaa Tampereen yliopistossa, josta valmistui yhteiskuntatieteen maisteriksi vuonna 1990. Hän työskenteli Yleisradion freelance-toimittajana Joensuussa vuosina 1983–1987. Myller kiinnostui jo varhain politiikasta ja hänet valittiin Joensuun kaupunginvaltuustoon vuonna 1980. Hän oli kaupunginvaltuutettu vuoteen 1985 saakka. Vuosina 2009–2012 Myller oli Joensuun kaupunginvaltuuston puheenjohtaja.
Eduskuntaan Myller valittiin vuonna 1987 Pohjois-Karjalan vaalipiiristä ja hän toimi kansanedustajana vuoteen 1995 saakka, jolloin aloitti europarlamentaarikkona. Hänet valittiin eduskuntaan jälleen vuoden 2011 vaaleissa, joissa hän oli vaalipiirinsä ääniharava 7700 äänellä. Kesäkuusta 2014 hän on ollut puheenjohtaja suuressa valiokunnassa, jonka jäsen hän on ollut 1987–1990 ja uudelleen vuodesta 2011. Hän on myös perustuslakivaliokunnan jäsen. Myller jätti eduskunnan vuoden 2019 eduskuntavaaleissa.
Europarlamentaarikko
Kansainvälisestä yhteistyöstä kiinnostunut Myller suhtautui myönteisesti Suomen jäsenyyteen Euroopan unionissa, ja kun liittymispäätös oli vuonna 1994 tehty, valitsi SDP hänet yhdeksi neljästä Euroopan parlamentin suomalaisesta sosialidemokraattiedustajasta. Hän edusti Euroopan sosialidemokraattista puoluetta eli sosialistiryhmää. Myller aloitti työnsä europarlamentissa Suomen liittyessä unioniin vuoden 1995 alusta ja hänet valittiin edustajaksi myös vuoden 1996 ja vuoden 1999 eurovaaleissa. Hän sai lisävastuuta ryhmässään kun hänestä tuli vuonna 1997 sosialistiryhmän varapuheenjohtaja. Hän toimi tehtävässä seitsemän vuotta vuoden 2004 eurovaaleihin saakka. Myller sai vaaleissa Suomen kahdeksanneksi suurimman äänimäärän ja tuli valituksi kolmannelle kaudelleen yli 55 000 äänen turvin.
Europarlamentissa Myller oli vuosina 1995–1999 varsinainen jäsen aluepoliittisessa valiokunnassa ja vuonna 1999–2009 ympäristön, kansanterveyden ja elintarvikkeiden turvallisuuden valiokunnassa (ENVI). Hän oli mukana myös Euroopan parlamentin Lähi-idän ja Välimeren alueiden suhteita hoitavissa valtuuskunnissa. Myller oli aktiivinen myös aluepoliittisissa asioissa ja ainoa Itä-Suomen edustaja EU:n hallinnossa. Myller työskenteli europarlamentaarikkona vuoteen 2009 saakka. Hänen lisäkseen Paavo Väyrynen toimi samassa tehtävässä alusta alkaen, kunnes palasi Suomen politiikkaan ministeriksi vuonna 2007.
Swatch
thumb|Swatch GB101 vuodelta 1983. Swatch on sveitsiläisen Swatch Groupin rannekellomerkki. Sen ensimmäinen kellomallisto, johon kuului kaksitoista mallia, tuli Sveitsin markkinoille 1. maaliskuuta 1983. Malliston kellot olivat edullisia (50 CHF), ja ne koostuivat vain 51 osasta (tavallisesti 91).
Paholaisen asianajajan paluu
Paholaisen asianajajan paluu: Opaskirja skeptikolle on vuonna 1997 ilmestynyt artikkelikokoelma.
Swatch
Nimi
Swatch-nimi oletetaan usein olevan yhdistetty sanoista Swiss watch (sveitsiläinen kello), mutta se tulee sanoista Second watch.
VT100
thumb|VT100 VT100 on Digital Equipment Corporationin (DEC) vuonna 1978 markkinoille tuoma merkkipohjainen pääte. Se on ehkä nimeltä tunnetuin tekstipääte ja nykyisin pääte-emulaattorien de facto -standardi.
VT100 oli ensimmäinen mikroprosessoriin (Intel 8080) perustuva tekstipääte ja yksi ensimmäisistä ANSI X3.64 -päätteenohjausstandardin toteuttaneista laitteista.
VT100:n perusnäyttötilassa on 24 kappaletta 80-merkkisiä rivejä, mutta laite tukee myös 132 merkin rivileveyttä. Merkit voivat olla eri muotoilutiloissa, joita ovat lihavointi (päävärin kirkastus), vilkkuminen, käänteinen tulostus ja alleviivaus. Tiloja voi myös yhdistellä. VT100 käyttää 7-bittistä ASCII-merkistöä ja sen kansallisia muunnelmia.
Myöhemmät DEC:n tekstipäätteet olivat VT100-yhteensopivia mutta toteuttivat joitakin lisäominaisuuksia. Vuonna 1982 markkinoille tullut VT220-pääte toi mukanaan 8-bittisen DEC Multilanguage Character Set (MCS) -merkistön, jonka pohjalta kehitettiin nykyisin käytetyin 8-bittinen merkistö, ISO 8859-1.
Useimmat nykyisin suositut pääte-emulaattorit toteuttavat VT100:n uudemman mallin VT102:n kuvaruudunohjauskoodit täydennettynä niin sanotuilla ANSI-värikoodeilla.
Muunnokset
DEC julkaisi VT100:n seuraajat VT101- ja VT102-mallit, jolloin syntyi VT100-päätteiden perhe eri hintaluokissa. VT101 ja VT102 eivät sisältäneet samoja laajennusominaisuuksia kuin ensimmäinen VT100. VT125 sisälsi grafiikkaominaisuudet ReGIS (Remote Graphics Instruction Set) -käskyjen avulla.
Paholaisen asianajaja: Opaskirja skeptikolle
150px|pienoiskuva Paholaisen asianajaja: Opaskirja skeptikolle on vuonna 1989 ilmestynyt artikkelikokoelma. Sen artikkelit ovat Skepsis ry:n jäsenten kirjoittamia ja käsittelevät kriittisesti paranormaaleja ilmiöitä koskevia uskomuksia ja näennäistieteitä. Kirjassa käsitellään muun muassa parapsykologiaa, taikavarpuja ja maasäteilyä, astrologiaa, ufoja sekä vaihtoehtolääkintää.
Messier 105
Messier 105 (tai NGC 3379) on elliptinen galaksi noin 34 miljoonan valovuoden päässä Maasta. Se sijaitsee Leijonan tähdistössä. Pierre Méchain löysi M105:n vuonna 1781, vain muutama päivä läheisten M95:n ja M96:n löytymisen jälkeen.
Stade de Genève
thumb|250px|Stade de Genève
Stade de Genève on Geneven jalkapallostadion Sveitsissä. Stadion sijaitsee Geneven naapurikaupungissa Lancyssä, Geneven keskustan lounaispuolella. Stadionin katsojakapasiteetti on 32 000. Stadion on jalkapallojoukkue Servette FC:n kotikenttä. Sarjaottelujen lisäksi stadionilla on pelattu myös kaksi kansainvälistä ystävyysottelua. 12. marraskuuta 2005 pelatussa ottelussa Englanti voitti Argentiinan 3–2 ja 4. kesäkuuta 2006 pelatussa ottelussa Brasilia voitti Uuden-Seelannin numeroin 4–0. Stadion oli myös yksi vuoden 2008 jalkapallon Euroopan-mestaruuskilpailujen pelistadioneista.
46.17785°N, 6.12743°W
SS Noronic
thumb|SS Noronic Torontossa 1930-luvulla. SS Noronic oli höyrylaiva, joka laskettiin vesille 1913 Ontarion Port Arthurissa Kanadassa. Aluksen rakensi Western Dry Dock and Shipbuilding Company, ja se luovutettiin Northern Navigation Companylle, Canada Steamship Linesin operatiiviselle osastolle. Suurten järvien matkustajaliikenteeseen. Lempinimellä The Queen of the Lakes tunnettu laiva tuhoutui tulipalossa Toronton satamassa 17. syyskuuta 1949. Onnettomuudessa menehtyi 120 henkeä.
Laivan pituus oli 110,3 metriä, ja sen bruttopaino oli 6 095 tonnia. Aluksella oli tilaa 600 matkustajalle sekä 200 miehistönjäsenelle. Aluksen matkustajakannet A–D oli sijoitettu rungon yläosiin, eikä yhdeltäkään kannelta ollut poistumistietä suoraan laiturille. Ainoat poistumistiet sijaitsivat alhaalla E-kannella.
Onnettomuus
SS Noronic oli saapunut Toronton satamaan syyskuun 16. päivän iltana. Aluksen oli tarkoitus viettää yö satamassa ennen kuin viikon pituista risteilyä jatkettaisiin seuraavana aamuna. Suuri osa matkustajista ja miehistöstä poistui laivalta illan aikana, ja laivalle jäi vain 16 hengen miehistö. Miehistö ja matkustajat kuitenkin palasivat takaisin laivalle aamukahteen mennessä. Matkustajien mukana laivalle oli myös saapunut luvattomia vieraita.
Noin puoli kolmen aikaan aamuyöllä matkustaja nimeltä Don Church huomasi savua C-kannen oikeanpuoleisen käytävän takaosassa ja paikallisti sen alkulähteen pieneen lukittuun liinavaatevarastoon lähellä naisten pesutiloja. Church ilmoitti asiasta välittömästi ensimmäiselle havaitsemalleen miehistönjäsenelle, hyttipalvelija Earnest O'Neilille, joka nouti stuerttien toimistosta varaston avaimet sekä käsisammuttimen. Kun liinavaatevaraston ovet avattiin ja sisällä kytenyt tuli sai lisää happea, palo roihahti valloilleen ja tarttui nopeasti sitruunaöljyllä kiillotettuihin puisiin seinäpaneeleihin.
O'Neil ryntäsi päällystömessiin ja ilmoitti asiasta vasta laivalle palanneelle aluksen päällikölle, William Taylorille. Ensimmäinen perämies Gerry Wood soitti palohälytyksen laivan viheltimellä. Tuolloin kello oli 02.30: palo oli alkanut vain kahdeksan minuuttia sitten, mutta laivan kannet olivat jo ilmiliekeissä.
Tuolloin alus oli jo kokonaan liekeissä. Miehistö ei ollut ehtinyt herättää kaikkia yläkansilla nukkuvia matkustajia ajoissa, mutta paniikki ja avunhuudot herättivät loputkin nukkuvista matkustajista. Suurin osa aluksen portaikoista oli jo ilmiliekeissä, joten yläkansilla olleet matkustajat eivät voineet paeta E-kannen uloskäytävän kautta. Palokunta ja miehistö saivat pystytettyä tikkaita, mutta kun matkustajat tungeksivat pitkille tikkaille, osa niistä katkesi ihmismassan painon alla. Suurin osa pelastuneista matkustajista pelastautui liukumalla köysiä pitkin alas laiturille. Jotkut koettelivat onneaan hyppäämällä yläkansilta satama-altaaseen. Osa matkustajista täytyi pelastaa särkemällä hyttien ikkunaventtiilit ja repimällä matkustajat niiden kautta ulos, sillä käytävät hyttien ulkopuolella olivat tulessa.
Tulipalon aikana laivalla vallitsi täysi kaaos ja paniikki. Ihmiset ryntäilivät toivottomina yläkansilla tulen saartamina, vailla pakotietä. Osa hyppäsi veteen, osa joutui kauhun valtaaman ihmislauman tallomaksi, kun taas jotkut hyppäsivät yläkannelta suoraan laiturille ja menettivät henkensä. Ihmisiä tukehtui hapenpuutteeseen, ja jotkut paloivat elävältä hytteihinsä. Kuolevien kauhunhuutojen sanottiin voittaneen hälytyssireenien valituksen.
Ensimmäiset palotikkaat asetettiin B-kannen tasolle, ja ne lyhistyivät välittömästi ihmisten painon alla. Tikkaillaolijat putosivat satama-altaaseen, josta sammutusvene pelasti heidät. C-kannelle asetetut tikkaat kestivät koko pelastusyrityksen ajan.
Ennen kolmea aamulla aluksen teräsrakenteet hehkuivat valkoisena tulipalon kuumuuden keskellä, ja laivan kannet ja runko alkoi sortua. Kiivaimman palon aikana sammutusletkuista suihkunnut vesi höyrystyi ennen kuin se edes ehti liekkeihin saakka. Tunnin kuluttua palon alkamisesta Noronicin runko oli niin täynnä sammutusvettä, että alus alkoi kallistua laiturin suuntaan. Alus kuitenkin suoristui, ja palomiehet saattoivat palata takaisin paikoilleen. Kaiken kaikkiaan 6,4 miljoonaa litraa vettä ruiskutettiin palavaan laivaan 37 letkusta.
Viiden aikaan aamulla palo saatiin sammutettua, mutta vasta seitsemältä runko oli jäähtynyt niin paljon, että palomiehet saattoivat nousta laivaan etsimään menehtyneitä. Etsijät kohtasivat kammottavan näyn: laivan käytäviltä löytyi toisiinsa kietoutuneita hiiltyneitä luurankoja, ja useat olivat menehtyneet vuoteisiinsa. Useat luurangoista olivat niin pahasti palaneet, että jäljellä oli ainoastaan pääkallo ja selkäranka. Palon suunnattomasta kuumuudesta kertoo myös se, että kaikkialla teräslevyt olivat vääntyneet epämuodostuneeksi. Yhtä keulassa sijaitsevaa portaikkoa lukuun ottamatta kaikki portaikot olivat täydellisesti tuhoutuneet.
Tutkinta
Kuolleiden tarkkaa lukumäärää ei koskaan pystytty tarkasti päättelemään. Lopulliset arviot vaihtelevat 118 ja 139 kuolonuhrin välillä. Suurin osa menehtyi tukehtumalla tai palamalla elävältä. Osa tallautui kuoliaaksi paniikin keskellä tai hyppäämisen seurauksena. Vain yksi kuolonuhreista menehtyi hukkumalla. Suurta yleisöä raivostuttanut tosiasia oli, että kaikki menehtyneet olivat matkustajia: yhtäkään miehistön jäsentä ei ollut kuolonuhrien joukossa.
Hallitus suoritti onnettomuudesta laajan tutkinnan. Sen mukaan tulipalo oli syttynyt liinavaatevarastossa huolimattoman tulenkäsittelyn vuoksi; todennäköisesti joku hyttipalvelijoista tai pesulan henkilökunnasta oli pudottanut tupakan varastoon.
Miehistön raukkamaista käytöstä ja pelkuruutta syytettiin suurimmaksi aiheuttajaksi kuolonuhrien suureen märään. Paloyönä laivalla oli liian vähän miehiä virantoimituksessa, ja osa miehistöstä pakeni välittömästi laivalta, eikä heistä kukaan hälyttänyt palokuntaa. Myöskään matkustajia ei ollut ohjeistettu evakuoinnin varalta.
Laivan suunnittelusta löydettiin myös vikaa. 36-vuotiaan laivan sisätilat oli vuorattu öljytyillä puupaneeleilla tulenkestävän materiaalin sijaan. Kaikki poistumistiet sijaitsivat yhdellä kannella, palon syttymiskohdan alapuolella. Myöskään palonsammutusjärjestelmä ei ollut toimintakuntoinen.
Päällikkö Tayloria pidettiin sankarina muutamia viikkoja onnettomuuden jälkeen. Hän lähti Noronicilta viimeisten joukossa ja avusti palomiehiä rikkomalla ikkunaventtiilejä ja vetämällä matkustajia turvaan. Hänen kerrotaan myös kantaneen tajuttoman naisen turvaan savun täyttämältä käytävältä. Tästä huolimatta hän menetti merikapteenin pätevyyskirjansa vuodeksi.
SS Noronic upposi matalaan satama-altaaseen, ja se purettiin osittain tapahtumapaikalla. Ylimmät kannet purettiin ennen kuin runko saatiin kellutettua pintaan 29. marraskuuta 1949. Runko hinattiin romutettavaksi Ontarion Hamiltoniin.
Canada Steamship Lines maksoi uhrien omaisille korvauksia yhteensä yli kaksi miljoonaa dollaria.
Ondrej Voda
Voda on saavuttanut kultaa poikien sarjan Skeetissä Nikosian Euroopan-mestaruuskilpailuissa 1998 tuloksella 145. Seuraavan vuoden Tampereen MM-kilpailuissa hän sai hopeaa tuloksella 118 ja sijoittui lisäksi Poussanin EM-kilpailuissa neljänneksi.
Suomen maakuntamuseot
Suomen maakuntamuseot olivat alueellisia keskusmuseoita, jotka olivat saaneet opetusministeriöltä maakuntamuseon statuksen. Niiden tehtävänä oli edistää, ohjata ja kehittää oman alueensa museotoimintaa sekä paikallisen kulttuuriperinnön ja kulttuuriympäristön hoitoa. Lisäksi maakuntamuseot harjoittivat omaa tutkimus-, näyttely- ja tallennustoimintaa ja saivat tehtäviensä hoitoon korotettua valtionosuutta. Jokaisessa museossa työskenteli alueellisesta toiminnasta vastaava maakuntamuseotutkija tai -amanuenssi. Maakuntamuseojärjestelmä korvattiin uudella vastuumuseojärjestelmällä vuonna 2020.
Yhteensä Suomessa oli 21 kulttuurihistoriallista maakuntamuseota sekä yksi luonnontieteellinen maakuntamuseo, joiden verkosto kattoi Ahvenanmaata lukuun ottamatta koko maan. Maakuntamuseoiden toimialueena oli yleensä koko maakunta, poikkeuksen muodostivat Lapin ja Uudenmaan alueiden museot. Järjestelmä luotiin opetusministeriön päätöksellä vuonna 1980, jolloin 20 maakunnallista museota nimitettiin maakuntamuseoiksi. Niistä Hämeen museo suljettiin 1998 ja sen toimintaa Pirkanmaan vastuumuseona jatkaa Tampereella sijaitseva Museokeskus Vapriikki. Alkuperäisten maakuntamuseoiden lisäksi nimitys on annettu Kuopion kulttuurihistoriallisesta museosta omaksi yksikökseen vuonna 1985 erotetulle Kuopion luonnontieteelliselle museolle sekä viimeisimpänä 2008 Kokkolassa toimivalle K. H. Renlundin museolle. Vuonna 1980 Opetusministeriö nimesi maakuntamuseoiden lisäksi ensimmäiset aluetaidemuseot.
Messier 106
Messier 106 (myös nimellä NGC 4258) on kierteisgalaksi noin 24 miljoonan valovuoden päässä Maasta. Se sijaitsee Ajokoirien tähdistössä. M106 on Seyfert II -galaksi, ja se säteilee röntgenalueella voimakkaasti. Onkin arveltu, että galaksin materiaa putoaa galaksin ytimessä olevaan supermassiiviseen mustaan aukkoon.
Patcharee Sangmuang
Patcharee Sangmuang (s. 20. maaliskuuta 1978 Nakhon Ratchasima) on thaimaalainen lentopalloilija. Hän kuuluu Thaimaan naisten maajoukkueeseen, jossa hän teki debyyttinsä Aasian kisoissa 1998. Sangmuangin lempinimi on "Lelu".
Siangmen on pelannut urallaan kolmessa seurassa kolmessa eri maassa. Vuonna 2004 hän edusti Fujian Xiamenia Kiinassa. Tämän jälkeen hän siirtyi Venäjälle Aurum Clubiin. Nykyisin Sangmuang pelaa Vietnamissa.
George Grenville
Elämäkerta
Grenvillen vanhemmat olivat Richard Grenville ja Hester Temple (myöhemmin isänsä perintönä kreivitär Temple), vanhempi veljensä Richard Grenville-Temple, myöh. 2. jaarli Temple. Hänen sisarensa Hester nai 1754 William Pittin, myöh. Chatham jaarli.
George koulutettiin Eton Collegessa ja Oxfordin yliopiston Christ Churchissa ja kutsuttiin lakimieheksi 1735. Parlamenttiin hän pääsi 1741 Buckinghamista ja edusti vaalipiiriä kuolemaansa saakka.
Parlamentissa Grenville kuului siihen veljensä, serkkujen ja sukulaisten ryhmään, joka vastusti Sir Robert Walpolen 1721–1742 jatkunutta hallintokautta. Serkkujensa kanssa hän sai painostettua itselleen aina parempia ministerinpaikkoja. Kesäkuussa 1747 hänestä tuli rahastonhoitaja ja 1754 laivaston varainhoitaja ja valtaneuvoston jäsen.
Kun Pitt, joka toimi hallituksen tosiasiallisena johtajana jo 1757–1761 erosi Espanjan sodan vuoksi, Grenville jäi hallitukseen ja tuli alahuoneen johtoon. Lordi Bute suositteli Grenvilleä Yrjö III:lle seuraajakseen ja hänet nimitettiin ensimmäiseksi rahastonhoitajaksi ja valtiovarainministeriksi 1763. (first lord of Treasury ja Chancellor of the Exchequer; nyk. pääministeri)
Hänen suhteensa kuninkaaseen, joka piti häntä tylsämielisenä eikä kestänyt asioida hänen kanssaan, oli erityisen heikko. Kuningas toimitti asiat jatkuvasti Buten kanssa ja yritti saada Pittiä muodostamaan hallituksen. Viimein valtiohoitajalain kömpelö käsittely 1765 riitti kuninkaalle ja markiisi Rockingham suostui pääministeriksi eikä Grenville saanut enää koskaan virkaa. Hän on yksi harvoista pääministereistä, joka erotettiin ja jota ei ikinä aateloitu.
Hänen poikansa William Wyndham Grenville, paroni Grenville pääsi myöhemmin pääministeriksi omilla ansioillaan.
Viron keskustapuolue
Viron keskustapuolue (, EK) on virolainen keskustalainen sosiaaliliberaalinen populistipuolue. Puolue on Euroopan liberaalidemokraattisen puolueen jäsen. Yhdistyttyään Viron eläkeläisten puolueen (Eesti Pensionäride Erakond) kanssa 20. elokuuta 2005 sen jäsenmäärä nousi 9 000:een, ja se on nykyään Viron toiseksi suurin puolue jäsenmäärältään.
Historia
Viron keskustapuolue perustettiin 12. lokakuuta 1991 Viron itsenäisyysliikkeen, Kansanrintaman pohjille. Kansanrintama oli hajonnut tuolloin jo useisiin eri puolueisiin. Vuoden 1992 parlamenttivaaleihin puolue osallistui Edgar Savisaaren johtamana Kansanrintaman nimellä ja sai 56 124 äänellä (12,25 % äänistä) 15 paikkaa 101:stä ja nousi kolmanneksi suurimmaksi puolueeksi. Puolue jäi kuitenkin oppositioon.
Vuoden 1995 parlamenttivaaleihin puolue osallistui nykyisellä nimellään ja sai 16 paikkaa ja 76 634 ääntä (14,17 % äänistä) ja pysyi kolmanneksi suurimpana puolueena. Keskustapuolue muodosti hallituksen Viron kokoomuspuolueen ja sitä tukeneiden maalaispuolueiden (vaaleihin osallistunut nimellä Kokoomuspuolue ja Maakansan liitto (Koonderakond ja Maarahva Ühendus, KMÜ)) kanssa pian 5. maaliskuuta pidettyjen vaalien jälkeen, mutta hallitus kaatui jo lokakuussa ns. nauhaskandaaliin, jossa selvisi, että toisten poliitikkojen keskusteluja oli nauhoitettu. Kaiken lisäksi sisäministeri Savisaar oli sekaantunut tähän skandaaliin, joten puolue joutui siirtymään oppositioon. Savisaaren käyttäytymiseen tympääntyneet puolueen jäsenet perustivat tässä tilanteessa uuden puolueen. Keskustapuolue jäi poliittiseen paitsioon menettäessään hallitusluottamuksensa aina vuoteen 2001 asti.
Vuoden 1996 presidentinvaalissa keskustapuolueen ehdokas oli Siiri Oviir. Pääehdokkaat vaaleissa kuitenkin olivat Isänmaaliiton Lennart Meri ja Kansanliiton Arnold Rüütel. Vuoden 1999 parlamenttivaaleissa puolue nousi Riigikogun suurimmaksi saatuaan 113 378 ääntä (23,41 % äänistä) ja 28 paikkaa eli lisäystä 12 paikan verran. Puolueen iskulause vaaleissa oli progressiivinen tuloverotus. Puolue kuitenkin suljettiin pois hallitusyhteistyöstä, kun hallituksen muodostivat Isänmaaliitto, Viron reformipuolue, Kansanliitto, Maltilliset ja Kansanpuolue. Jälkimmäiset kuitenkin yhdistyivät pian Maltilliseksi kansanpuolueeksi, jolloin syntyi Kolmiliitoksi kutsuttu hallitus.
Keskustapuolue 2000-luvulla
Syksyllä 2004 puolueen sisäiset erimielisyydet purkautuivat, kun joukko keskustapuolueen jäseniä erosi puolueesta ja syytti Savisaarta autoritaarisista ja yksinvaltaisista toimista ja vastusti puolueen EU-vastaista asennetta. Nämä puolueen Riigikogun jäsenet muodostivat sosiaaliliberaalisen ryhmän. Ryhmä hajosi ja sosiaaliliberaalit siirtyivät Viron reformipuolueeseen ja Viron sosiaalidemokraattiseen puolueeseen, johon liittyivät 10. toukokuuta 2005 keskustapuolueen entinen presidenttiehdokas, sosiaaliliberaalien Peeter Kreitzberg ja entinen keskustapuolueen puolustusministeri Sven Mikser. Yksi keskustapuolueesta eronnut sosiaaliliberaali kansanedustaja palasi sittemmin aiempaan puolueeseensa.
Reformipuolue, Keskustapuolue ja Kansanliitto muodostivat Andrus Ansipin ensimmäisen hallituksen 13. huhtikuuta 2005. Hallituksessa puolueella oli viisi ministerinsalkkua. Keskustapuolueen edustus Riigikogussa oli sosiaaliliberaalien lähdön jälkeen supistunut 19 edustajaan.
Viron kunnallisvaaleissa 16. lokakuuta 2005 keskustapuolue menestyi erinomaisesti. Se sai 32 paikkaa 63 paikkaisessa Tallinnan kaupunginvaltuustossa ja sai kunnassa siten ehdottoman enemmistön. Yksi merkittävä tekijä vaalimenestyksen takana oli se, että puolueen kannatus oli kasvanut venäläisväestön keskuudessa. Joulukuussa 2004 solmittu yhteistyösopimus Venäjän valtapuolueen Yhtenäisen Venäjän ja Viron keskustapuolueen kanssa vahvisti erityisesti keskustapuolueen kannatusta vironvenäläisten keskuudessa.
Tallinnassa keskustapuolue yritti muodostaa kaupunginhallituksen sosiaalidemokraattien tai reformipuolueen kanssa, mutta lopulta marraskuussa 2005 keskustapuolue muodosti kaupunginhallituksen yksin johtajanaan 27-vuotias pormestari Jüri Ratas. Savisaar korvasi Ratasin 5. huhtikuuta 2007. Keskustapuolue on mukana kaupunginhallituksissa useissa muissakin Viron tärkeissä kaupungeissa, kuten Pärnussa ja Tartossa.
Alun perin Savisaar oli toiminut Tallinnan pormestarina jo vuosina 2001–2004. Vuonna 2004 Savisaar oli saanut epäluottamuslauseen ja joutunut eroamaan. Savisaaren eroa pormestarin tehtävistä vaadittiin jälleen hänen esiinnyttyään patsaskiistan aikana vastustajiensa mielestä liian venäläismielisenä.
Saatuaan vuoden 2007 parlamenttivaaleissa 31 paikkaa reformipuolue nousi Riigikogun suurimmaksi ryhmäksi. Kun keskustapuolue lisäsi paikkamääräänsä yhdellä edellisiin vaaleihin verrattuna ja sai 29 paikkaa, se jäi parlamentin toiseksi suurimmaksi. Itse asiassa puolue nosti paikkalukunsa kymmenellä, koska puolueen sosiaaliliberaalien erottua kesken kauden, paikkaluku romahti 19 edustajaan. Puolue sai 143 528 ääntä (26,1 % äänistä) ja äänimäärän osuus kasvoi 0,7 prosenttia. Keskustapuolue jäi kuitenkin opposition suurimmaksi puolueeksi, kun reformipuolueen Andrus Ansip muodosti toisen hallituksensa Isänmaan ja Res Publican liiton ja sosiaalidemokraattisen puolueen kanssa.
Huhtikuussa 2012 ilmoitti kahdeksan keskeistä puolueen jäsentä eroavansa puolueesta. Perusteluna lausunnossa on puolueen johdon avoimuuden puute ja arvojen pettäminen. Eroajat ovat europarlamentaarikot Siiri Oviir ja Vilja Savisaar-Toomast, entiset sisäministerit Ain Seppik ja Toomas Varek sekä kansanedustajat Deniss Boroditš, Inara Luigas, Lembit Kaljuvee ja Rainer Vakra. He muodostavat oppositioon oman ryhmän.
Savisaaren väistyminen
Vuonna 2015 Savisaar taisteli hengestään lihansyöjäbakteeri-infektion kanssa varapuheenjohtaja Kadri Simson johtaessa puoluetta sairastelun ajan. Savisaaren tukijana tunnettu Simson haastoi tämän puheenjohtajavaalissa marraskuussa 2015, mikä jakoi puolueen häntä tukeviin uudistusmielisiin ja Savisaarta tukeviin vanhoillisiin, mutta Simson hävisi vaalin niukasti. Vaalikampanja Simsonia vastaan oli mustamaalaava ja vaalin ratkettua lehdet arvelivat Savisaaren ryhtyvän rangaistustoimiin Simsonia vastaan. Savisaar ei enää nimittänyt Simsonia varapuheenjohtajaksi.
Savisaar ei enää osallistunut keskustapuolueen puheenjohtajavaaliin marraskuussa 2016. Hän tiedotti ettei kuitenkaan aikonut luopua politiikasta ja nimesi seuraajasuosikikseen puolueen europarlamentaarikon Yana Toomin. Jo aiemmin samana vuonna Savisaarta ei oltu valittu keskustapuolueen presidenttiehdokkaaksi tämän halukkuudesta huolimatta. Keskustapuolueen Paidessa järjestetyssä puoluekokouksessa marraskuussa 2016 Jüri Ratas valittiin uudeksi puheenjohtajaksi miltei kahden kolmasosan enemmistöllä päihittäen näin vastaehdokkaansa Yana Toomin.
Savisaaren väistyminen ja Ratasin nousu puolueen johtoon avasi keskustapuolueelle oven hallitukseen. Pian Ratasin valinnan jälkeen Taavi Rõivasin johtama hallitus kaatui epäluottamusäänestykseen Rõivasin Reformipuolueen hallituskumppanien vedettyä siltä tukensa pois. Ratasin keskustapuolue aloitti tämän jälkeen hallitusneuvottelut sosiaalidemokraattien ja Isänmaan ja Res Publican liiton kanssa.
Ideologia
pienoiskuva|Puolueen nykyinen puheenjohtaja sekä entinen pääministeri [[Jüri Ratas.]] Keskustapuolueen virallinen aatesuunta on keskustalaisuus. Kuitenkin perinteisesti sosiaaliliberalismilla on ollut vankka asema puolueessa. Keskustapuolueen kannattajakuntaan kuuluu pääasiassa alempaa keskiluokkaa, eläkeläisiä ja muita keskituloisia vähemmän ansaitsevia. Keskustapuolue on vastustanut erityisesti Viron reformipuolueen ajamaa joissain asioissa hyvinkin liberaalia talouspolitiikkaa, ja se onkin ajautunut ristiriitoihin liberaalien kanssa. Puoluehan on kannattanut siirtymistä tasaverosta Suomen mallin mukaiseen progressiiviseen tuloverotukseen.
Keskustapuolueen toimintaan kuuluu myös populismi, jolla sen on sanottu houkutelleen erityisesti maan venäläisväestöä puolueen kannalle. Erityisesti puolueen suuri kannatus venäläisten keskuudessa (yli 80 prosenttia) on herättynyt voimakkaita tunteita virolaisten keskuudessa. Juuri patsaskiistan aikana keskustapuoluetta ja erityisesti Savisaarta on syytetty venäläisten liiallisesta mielistelystä. Puolueen ja Savisaaren läheinen toiminta Yhtenäisen Venäjän kanssa ja Viron entisten miehittäjien kanssa on saanut vastustusta kansallismielisten, isänmaallisten ja konservatiivisten puolueiden ja piirien keskuudessa.
Hämyraitatokko
Hämyraitatokko (Valenciennea wardii) on tokkoihin kuuluva kala.
Koko ja ulkonäkö
Hämyraitatokko kasvaa noin 13 cm pitkäksi. Sen vartalossa on ruskeansävyisiä pystyraitoja, selkäevässä on tumma silmätäplä. Silmän alla kulkee neonsininen raita.
Alkuperä
Hämyraitatokkoja elää luonnossa Punaisellamerellä, Intian valtamerellä, Thaimaan ympäristössä ja Japanin seudulla. Eri alueilla on kehittynyt erilaisia värimuunnoksia.
Käyttäytyminen
Hämyraitatokkoja pidetään meriakvaariossa, jossa on korallihiekkapohja; tokot kaivelevat hiekan joukosta ruokaa itselleen. Kalat eivät näyki koralleja, joten ne käyvät myös riutta-akvaarioon. Joskus hiekan pöllyttäminen aiheuttaa ongelmia koralleille. Jotkut yksilöt ovat aggressiivisia lajitovereitaan kohtaan.
Vesiolot ja ravinto
Hämyraitatokot syövät hiekasta itse kaivamiensa ötököiden lisäksi jonkun verran lihaisaa pakasteruokaa. Ruokinta on joskus ongelmallista, ja kala voi nääntyä nälkään.
Eduskunnan puhemies
Eduskunnan puhemies on Suomen eduskunnan jäsen, joka johtaa puhetta eduskunnan täysistunnoissa eli hän on eduskunnan puheenjohtaja. Puhemies istuu istuntosalin edustalla korkeimmalla korokkeella ja poikkeaa muista kansanedustajista siten, ettei itse osallistu keskusteluun tai äänestyksiin eduskunnassa ja yleensä pysyttelee päivänpolitiikan ulkopuolella. Vaikka puhemieskin on valittu kansanedustajaksi jostain puolueesta, hän ei tehtävässään saa syrjiä tai suosia mitään puoluetta. Puhemies johtaa puhetta täysistuntojen lisäksi kansliatoimikunnassa sekä puhemiesneuvostossa, johon kuuluvat puhemies, varapuhemiehet ja valiokuntien puheenjohtajat.
Puhemiehestä katsoen korokkeen vasemmalla puolella on hallituksen aitio, oikealla puolella virkamiesaitio, jossa muun muassa tulkit työskentelevät. Korokkeen edessä pyöreän pöydän ääressä työskentelevät pöytäkirjasihteerit. Valtakunnan hierarkiassa eduskunnan puhemies on toinen heti tasavallan presidentin jälkeen. Poliittista valtaa eduskunnan puhemiehellä ei kuitenkaan juuri ole.
Eduskunnan puhemies on vuodesta 1987 lähtien (ja vähemmän säännönmukaisesti aiemminkin) ollut toisen suuren hallituspuolueen jäsen ja tullut eri puolueesta kuin pääministeri. Eduskunnan järjestäytyessä ensimmäisen kerran vaalien jälkeen valitaan puhemieheksi suurimman puolueen edustaja, joka usein ryhtyy myös johtamaan hallitusneuvotteluja, ja josta voi tulla pääministeri. Hallituksen muodostamisen jälkeen suurimman puolueen edustaja on 1990-luvulta alkaen eronnut puhemiehen tehtävästä ja hänen tilalleen on valittu toisen suuren hallituspuolueen jäsen, minkä vuoksi on ollut useita lyhytaikaisia puhemiehiä.
Puhemiehen tehtävät
Joitakin poikkeuksia lukuun ottamatta puhemiehen on myönnettävä puheenvuorot ilmoittautumisjärjestyksessä. Tämä vaatimus ei kuitenkaan koske suullista kyselytuntia, ajankohtaiskeskustelua, pääministerin ilmoituksen tai valiokunnan saaman selvityksen johdosta käytävää keskustelua, joissa puhemiehellä on valta antaa puheenvuorot haluamassaan järjestyksessä sekä todeta keskustelu päättyneeksi.
Puhemies valvoo, että kukin puhuja pysyy käsiteltävässä asiassa. Jos puhuja poikkeaa asiasta, puhemiehen tulee muistuttaa häntä asiassa pysymisen vaatimuksesta. Jollei puhuja noudata muistutusta, puhemies voi kieltää häntä jatkamasta puhettaan.
Mikäli puhemies katsoo, että jonkin asian käsittely tai äänestäminen tehdystä ehdotuksesta olisi vastoin perustuslakia, muuta lakia tai eduskunnan jo tekemää päätöstä, hänellä on oikeus kieltäytyä asian tuomisesta täysistuntoon hänen tällöin ilmoittaessa kieltäytymisen syyt. Jos eduskunta ei tyydy puhemiehen menettelyyn, asia lähetetään perustuslakivaliokuntaan, jonka tulee viipymättä ratkaista, onko puhemies menetellyt oikein. Tältä osin puhemies siis varmistaa, että eduskunnan täysistunnossa noudatetaan perustuslakivaliokunnan kantaa lain säätämisjärjestyksestä, jota ei voida ratkaista äänestyksellä täysistunnossa. Käytäntöjen vakiintuneisuutta tässä kohden osoittaa se, että puhemies ei tiettävästi ole vuoden 1939 jälkeen sallinut täysistunnossa äänestystä lain johtolauseen sen osan sanamuodosta, joka osoittaa, missä järjestyksessä laki on eduskunnassa käsiteltävä. Esimerkiksi vuonna 2019 puhemies Paula Risikko lähetti tiedustelulait uudelleen hallintovaliokunnan ja puolustusvaliokunnan käsittelyyn, kun ilmeni ettei hallintovaliokunta ottanut mietinnössään huomioon kaikkia perustuslakivaliokunnan esiin nostamia huolia.
Puhemies ja varapuhemiehet saavat olla läsnä valiokuntien kokouksissa. Tiedusteluvalvontavaliokunnan kokouksissa puhemies ja varapuhemiehet saavat kuitenkin olla läsnä vain, jos valiokunta niin erikseen päättää.
Puhemiehen tehtävät määritellään Suomen perustuslaissa sekä eduskunnan työjärjestyksessä.
Nimitys
Nimitys puhemies on Suomen perustuslain 34. pykälässä. Puhemiehestä käytetään joskus myös nimitystä ”puheenjohtaja”, ja tämän nimityksen ilmoitti 2018 ottavansa käyttöön myös sanomalehti Aamulehti. Eduskunnan täysistuntojen pöytäkirjojen mukaan istuntosalissa kyseistä nimitystä on tiettävästi käyttänyt ensimmäistä kertaa vuonna 1990 kansanedustaja Tellervo Renko. Vuonna 2019 eduskunnan toinen varapuhemies Juho Eerola, huomautti kansanedustaja Iiris Suomelaa ”puheenjohtaja”-nimityksen käyttämisestä.
Levälampi (Pälkäne)
Levälampi on Pirkanmaalla Pälkäneellä  sijaitseva lampi.
Eduskunnan puhemies
Nimitys
Joidenkin kielentutkijoiden mukaan mieheen viittaava nimitys ”puhemies” on seksistinen. ”Puhemies”-nimitystä on puolustettu sen perinteisyydellä ja arvokkuudella.
Suomen kielen lautakunta suosittelee sukupuolineutraalien ammattinimikkeiden käyttämistä ja laissa käytettyjen nimikkeiden vaihtamista sukupuolineutraaleiksi muiden uudistusten yhteydessä.
Puhemiehen vaali
Eduskunnan puhemies ja kaksi varapuhemiestä valitaan vuosittain valtiopäivien ensimmäisessä istunnossa ikäpuhemiehen johtaessa puhetta. Puhemiehistön koostumuksesta ei määrää mikään laki, vaan eduskunta voi valita puhemiehistön haluamallaan tavalla. Vuodesta 1991 alkaneen vakiintuneen käytännön mukaan puhemies on valittu toiseksi suurimmasta hallituspuolueesta, ensimmäinen varapuhemies suurimmasta hallituspuolueesta, ja toinen varapuhemies suurusjärjestyksessä suurimmasta puolueesta, joka ei ole vielä saanut itselleen paikkaa puhemiehistössä. Historiansa aikana eduskunta on suorittanut valintoja myös toisin: esimerkiksi eduskuntakaudella 1983–1987 puhemiehenä toimi toiseksi suurimman puolueen kokoomuksen Erkki Pystynen, vaikka puolue olikin hallituksen ulkopuolella oppositiossa.
Tämän käytännön kautta oppositiolla on ollut lähes poikkeuksetta edustaja puhemiehistössä, mutta ei kuitenkaan aina. Esimerkiksi vuosina 2015–2017 puhemiehistön muodostivat kolmen suurimman eduskuntaryhmän eli hallituspuolueiden edustajat. Tällöin neljänneksi suurimmalla eduskuntaryhmällä eli suurimmalla oppositiopuolueella SDP:llä ei ollut omaa edustajaa puhemiehistössä.
Käytännön myötä SDP, maalaisliitto/keskusta ja kokoomus ovat myös dominoineet puhemiesten paikkoja. Vuonna 2015 puhemieheksi valittu perussuomalaisten Maria Lohela oli ensimmäinen puhemies sitten vuoden 1919, joka ei edustanut jotain näistä kolmesta puolueesta. Perussuomalaisten hajottua vuonna 2017 Lohela joutui jättämään puhemiehen paikan, ja helmikuussa 2018 suoritetussa puhemiehistön vaalissa uudeksi puhemieheksi valittiin kokoomuksen Paula Risikko.
Levälampi (Pälkäne)
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 6,2 hehtaaria ja se on 400 metriä pitkä ja 300 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,0 kilometriä.
Densberg
pienoiskuva|Densberg (50.99278°N, 9.11°W) Densberg on kylä ja kaupunginosa Jesbergin kaupungissa, Schwalm-Ederin piirikunnassa, Hessenin osavaltiossa, Saksassa. Siellä on noin 469 asukasta.
Levälampi (Pälkäne)
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Hauhon alueella (35.77), jonka Iso-Roineen alueeseen (35.773) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 94,5 metriä mpy.
Eduskunnan puhemies
Puhemiehen vaali
Myöskään toiseksi tai kolmanneksi suurin puolue ei välttämättä saa edustusta puhemiehistössä. Esimerkiksi vuonna 2019 eduskunnan kolmanneksi suurin puolue kokoomus jäi puhemiehistön ulkopuolelle, sillä puhemiehen paikan toiseksi suurimpana hallituspuolueena saanut keskusta oli vasta neljänneksi suurin eduskuntaryhmä. Ensimmäisen varapuhemiehen paikan sai suurin puolue SDP ja toisen varapuhemiehen paikan toiseksi suurin puolue perussuomalaiset. Vuosien 1972 ja 1975 vaalien jälkeen toiseksi suurin eduskuntaryhmä SKDL jäi puhemiehistön ulkopuolelle eduskunnan porvarillisen enemmistön vuoksi, minkä vuoksi toisen varapuhemiehen paikan sai toiseksi suurin porvaripuolue kokoomus, joka oli tuolloin neljänneksi suurin eduskuntaryhmä.
Mikäli vallassa on ollut enemmistöhallituksen sijasta vähemmistöhallitus, puhemiehen paikka on mennyt vastaavasti hallituspuolueiden sijasta jollekin oppositiopuolueelle. Esimerkiksi Paasion II hallituksen aikana puhemiehenä oli suurimman oppositiopuolueen keskustan V.J. Sukselainen ja Miettusen III hallituksen aikana suurimman oppositiopuolueen SDP:n Veikko Helle.
Ennen toimeensa ryhtymistä puhemies antaa eduskunnalle seuraavan juhlallisen vakuutuksen: ”Minä N. N. vakuutan, että minä puhemiehenä voimieni mukaan puolustan Suomen kansan ja eduskunnan oikeutta valtiosäännön mukaan.”
Palkkio
Eduskunnan puhemiehelle maksetaan toimen asianmukaisen hoitamisen vaatima palkkio. Sen suuruus on vaalikauden 2019–2022 alusta alkaen 13 390 euroa kuukaudessa. Varapuhemiesten palkkio on 10 441 euroa kuukaudessa. Puhemiehen palkkio on veronalaista ansiotuloa.
Kulukorvaus
Palkkion lisäksi puhemiehelle, kuten muillekin kansanedustajille, maksetaan kerran kuukaudessa kulukorvaus, joka on tarkoitettu kansanedustajan tehtävistä aiheutuneiden kustannusten maksamiseen. Kulukorvaus on verotonta.
Matkustusoikeus
Puhemiehellä, kuten muillakin kansanedustajilla, on oikeus käyttää maksutta edustajan tehtäviin liittyvillä matkoilla junaa, kotimaan reittilentoja ja kaukoliikenteen linja-autoja. Lisäksi hänellä on pääkaupunkiseudulla taksinkäyttöoikeus. Eduskunnan puhemiehellä on lisäksi käytössään virka-auto.
Geoterminen energia
thumb|Geoterminen voimala Islannissa
Geoterminen energia on maansisäistä lämpöenergiaa, joka koostuu maankuoressa tapahtuvissa radioaktiivisissa hajoamisissa vapautuvasta lämmöstä, sekä maapallon syntytapahtumasta jääneestä lämmöstä, joka kulkeutuu maapallon kuumasta ytimestä kohti sen pintaa. Maankuoren ja -vaipan lämmöntuotantoon vaikuttavat kaliumin, toriumin ja uraanin pitkän puoliintumisajan isotooppien ja niiden radioaktiivisten hajoamissarjojen kautta syntyvien tuotteiden jatkuva energiantuotanto.
Geotermistä energiaa voidaan hyödyntää sähkön tuotannossa ja lämmityksessä. Ydinenergian ja vuorovesienergian kanssa geoterminen energia muodostaa ainoat sähköntuottokeinot, jotka eivät perustu Aurinkoon. Geoterminen energia on 100-prosenttisesti uusiutuvaa energiaa. Maalämpöä ei yleensä lasketa geotermiseksi energiaksi, sillä se perustuu maankuoreen varastoituneeseen auringon energiaan eikä maan sisäiseen lämpöön.
Toimintaperiaate
Geotermistä energiaa hyödynnetään ensisijaisesti käyttämällä luonnostaan pintaan kuumiin lähteisiin kulkeutuvaa höyryä ja kuumaa vettä tai keinotekoisesti tekemällä kallioon kanava, jota voidaan käyttää sinne johdettavan veden kuumentamiseen. Syntyvä höyry johdetaan turbiiniin sähkön tuottamiseksi. Geotermistä energiaa voidaan käyttää suoraan lämmityksessä johtamalla kuumennetun veden lämpö lämpölaitoksella lämmönvaihtimen kautta kaukolämpöverkkoon. Pariisissa on hyödynnetty geotermistä energiaa 1970-luvulta alkaen kaukolämpöverkossa, pumppaamalla 55–75 °C vettä 1 500–2 000 metrin syvyydestä suoraan yli 100 000 asunnolle.
Geoterminen energia on lähes saasteetonta, mutta sitä käytetään tällä hetkellä lähinnä vain tuliperäisillä alueilla. Esimerkiksi Suomessa primäärinen geoterminen energia ei ole vielä käytössä, mutta Islannissa sitä käytetään runsaasti. Reykjavíkin asunnoista noin 95 prosenttia lämmitetään geotermisen lämmön avulla.
Vuonna 2006 MIT julkaisi arviointiraportin geotermisen energian sekä niin sanottujen tehostettujen geotermisten järjestelmien (engl. enhanced geothermal system, EGS) tulevaisuudesta Yhdysvalloissa. Raportin mukaan Yhdysvaltain 48 eteläisen osavaltion alueella on maankuoressa jopa 13 miljoonan eksajoulen suuruinen geoterminen energiavaranto, josta hyödynnettävissä voisi olla yli 200 000 eksajoulea. Tämä riittäisi kattamaan Yhdysvaltain primäärienergian kulutuksen noin 2 000 vuoden ajaksi, jos kulutus pysyisi vuoden 2005 tasolla.
Tuotanto
Geotermistä sähköä tuotetaan jo 24 maassa ja geotermisiä lämpövoimaloita löytyy 70 eri maasta, esimerkiksi Ruotsista. Yhdysvallat, Filippiinit, Meksiko, Indonesia ja Italia ovat johtavia geotermisen voiman käytössä. Geotermisiä lämpöpumppuja valmistetaan useissa Euroopan maissa, joista johtavia ovat Ruotsi, Saksa, Sveitsi ja Ranska. Geotermistä sähköntuotantoa oli (2019) yhteensä 15,4 GW, josta nousua edellisvuodesta 759 MW. Geotermistä lämpöä tuotettiin 2000-luvun alussa yli 100 GW.
Espoo
Marraskuussa 2014 uutisoitiin, että St1 ja Fortum alkavat rakentaa Espooseen Suomen ensimmäistä geotermisellä energialla toimivaa teollisen mittakaavan lämpölaitosta. Tuotantolaitoksen suunnittelee St1 Deep Heat ja se sijaitsee Otaniemessä.
Toimintaperiaate
Otaniemen laitoksessa tuotetaan geotermistä energiaa kahden maahan poratun reiän avulla. Toiseen johdetaan vettä, joka lämpenee maan sisällä ja nousee lopulta toisesta reiästä ulos. Vettä voidaan käyttää kaukolämmön tuotantoon, johon tarvitaan yli 120-asteista vettä. Reikien tarvittavan syvyyden arvioidaan olevan jotakin kuuden ja kahdeksan kilometrin väliltä, mikä tekee laitoksen toteutuksesta vaikeaa, sillä vastaavia ei löydy maailmasta vielä yhtään. Vaikka veden nostamiseen tarvitaankin jonkin verran pumppausenergiaa, sähkön tarve on huomattavasti pienempi kuin maalämpöratkaisuissa, joissa maalämpöpumpulla nostettu vesi on lämpötilaltaan viileämpää.
Teho
Espoon geotermisen laitoksen arvioidaan tuottavan lämpöä jopa 40 megawatin teholla. On arvioitu, että Fortum pystyy kattamaan maansisäisellä lämmöllä noin kymmenesosan Espoon kaupungin kaukolämmön tarpeesta.
Aikataulu
Helmikuuhun 2017 mennessä reikää oli porattu 4,5 km vesivasaroinnilla. Saman vuoden heinäkuussa tekniikka vaihdettiin kiertoporaukseen. Huhtikuussa 2018 arvioitiin, että jos projektin jatko onnistuu ongelmitta, geoterminen laitos voi olla käytössä vuoden 2019 lopulla.