cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mikael (arkkienkeli)
Pyhän Mikaelin katsotaan ilmestyneen Monte Sant'Angelo sul Garganin lähellä Sipontumin piispalle ja käskeneen hänen rakentaa kirkon sinne. Hänen uskotaan ilmestyneen myös 700-luvulla Mont Saint-Michelissä. Pyhä arkkienkeli Mikael mainitaan kaikkien pyhien litaniassa ja hänelle on laadittu myös oma litania ja kaksi novenaa. Paavi Leo XIII kirjoitti pyhälle Mikaelille omistetun eksorsismin, joka on Rituale Romanumissa.
Mikaelista kertovat kirjoitukset
Yleisessä roomalaiskatolisessa kalenterissa pyhällä Mikaelilla on juhla 29. syyskuuta pyhän Gabrielin ja pyhän Rafaelin kanssa, sekä vuoden 1960 kalenterissa 1. luokan juhla.
Pyhän arkkienkeli Mikaelin nimi mainitaan viisi kertaa Raamatussa. Raamatussa Vanhassa testamentissa ja juutalaisten Tanakissa pyhä Mikael mainitaan Danielin kirjassa. (Dan 10:13, Dan:10:21 ja Dan. 12:1) Sen mukaan Mikael tuli avustamaan Danielia hänen ollessaan Persian kuninkaan luona, Persian valtakunnan enkeliruhtinaan vastustettua häntä 21 päivää. Kirjassa myös ennustetaan, että Mikael tulee suuren ahdistuksen aikana seisomaan israelilaisten suojana, jotka tällöin pelastetaan. Mikaelista käytetään Danielin kirjassa titteliä ”yksi suurimmista enkeliruhtinaista” tai ”suuri enkeliruhtinas”.
Vanhan Testamentin tarkat lainaukset ovat seuraavat:
"Persian valtakunnan enkeliruhtinas seisoi vastustamassa minua kaksikymmentäyksi päivää, mutta katso, Miikael, yksi ensimmäisistä enkeliruhtinaista, tuli minun avukseni, sillä minä olin jäänyt yksin sinne, Persian kuningasten tykö." (Dan. 10:13)
"Mutta minä ilmoitan sinulle, mitä on kirjoitettuna totuuden kirjassa. Eikä ole ketään muuta vahvistamassa minua heitä vastaan paitsi teidän enkeliruhtinaanne Miikael." (Dan. 10:21)
"Siihen aikaan nousee Miikael, se suuri enkeliruhtinas, joka seisoo sinun kansasi lasten suojana. Ja se on oleva ahdistuksen aika, jonka kaltaista ei ole ollut siitä saakka, kuin kansoja on ollut, hamaan siihen aikaan asti. Mutta siihen aikaan pelastetaan sinun kansasi, kaikki, jotka kirjaan kirjoitetut ovat." (Dan. 12:1)
Vanhan ja Uuden Testamentin välisen ajan apokryfisessä kirjallisuudessa pyhä enkeli Mikael mainitaan muun muassa Henokin kirjassa.
Uudessa testamentissa, Juudaksen kirjeessä (Jud. 1:9) ylienkeliksi kutsutun Mikaelin kerrotaan kiistelleen Mooseksen ruumiista paholaisen kanssa Johanneksen ilmestyksessä (Ilm. 12:7) puolestaan kerrotaan taivaassa syttyneestä sodasta, jonka lopputuloksena Mikael ja hänen enkelinsä syöksevät paholaisen ja paholaisen enkelit pois taivaasta.
Uuden Testamentin lainaukset ovat seuraavat:
"Ja syttyi sota taivaassa: Miikael ja hänen enkelinsä sotivat lohikäärmettä vastaan; ja lohikäärme ja hänen enkelinsä sotivat, mutta eivät voittaneet, eikä heillä enää ollut sijaa taivaassa." (Ilm: 12:7–8)
Koraanissa Mikael mainitaan yhdessä Gabrielin kanssa Lehmän suurassa.
Jehovan todistajat
Jehovan todistajat vetoavat Raamatun kirjoituksiin opettaessaan Mikaelin olevan Jeesus. Ilmestyskirjan mukaan Mikael ja hänen enkelinsä kävisivät sotaa Saatanaa vastaan ja heittäisivät hänet ja hänen pahat enkelinsä taivaasta samassa yhteydessä, kun Kristukselle annetaan kuninkaallinen valta. Jeesuksen kuvaillaan myöhemmin johtavan taivaan armeijoita sodassa maailman kansakuntia vastaan. Näistä ja muista Raamatussa esiintyvistä yhtäläisyyksistä johtuen Jehovan todistajat perustelevat Mikaelin olevan Jeesus taivaallisena henkiolentona.
Myöhempien aikojen pyhien liike
Myöhempien aikojen pyhien liike katsoo Mikaelin olevan ihmissuvun kantaisä, Aadam.
Mikaelin kunnioitus ja juhlinta
thumb|250px|1500-luvun alkupuolella valmistettu arkkienkeli Mikaelia esittävä puuveistos [[Someron kirkko|Someron kirkosta. Pyhä Mikael oli suosittu pyhimys keskiajan Suomessa.]]
Lechfeldin taistelusta lähtien 10. elokuuta 955 pyhästä arkkienkeli Mikaelista tuli pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan suojeluspyhimys ja hän onkin yhä myös Saksan suojeluspyhimys.
Pyhälle arkkienkeli Mikaelille on omistettu vähintään viisi ritarikuntaa: portugalilaainen Ordo equitum Sancte Michaelis sive de Ala, ranskalainen L'ordre de Saint-Michel, bavarialainen Orden zum Heiligen Michael, brittiläinen Order of St Michael and St George ja venäläinen Императорский Орден Святого Михаила Архангела (Imperatorskij Orden Svjatovo Mihaila Arhangela).
Arkkienkeli Mikaelille omistettua juhlapäivää, mikkelinpäivää, vietetään laajalti kristikunnassa 29. syyskuuta. Fryygiassa sitä on vietetty jo 400-luvulta alkaen. Italiassa tunnetaan myös pyhälle Mikaelille omistettuja kirkkoja samalta aikakaudelta.
Suomen evankelis­luterilaisessa kirkossa mikkelinpäivää vietetään nykyisin (vuodesta 1774 lähtien) 29. syyskuuta vain, jos se sattuu sunnuntaiksi, muussa tapauksessa seuraavana sunnuntaina. Sen alkuperäinen päivämäärä 29.9. on kuitenkin edelleen Mikaelin ja sen mukaelmien kuten Mikon nimipäivä.
Suomen kaupunki Mikkeli on saanut nimensä pyhästä Mikaelista ja hänelle on omistettu kirkko Honkilahdessa, kirkko Kirkkonummella, puukirkko Kiukaisissa, rauniokirkko Pälkäneellä, kirkko Keminmaalla, kirkko Laitilassa, kirkko Paimiossa, Mikkelissä ja roomalaiskatolinen kappeli Pietarsaaressa.
Pyhälle arkkienkeli Mikaelille on rakennettu maailmalla ainakin seuraavat pyhäköt:
Pyhälle arkkienkeli Mikaelille on omistettu myös puolalainen sääntökunta Congregatio Sancti Michaëlis Archangeli eli CSMA.
Hänen kunniakseen on olemassa myös niin sanottu pyhän arkkienkeli Mikaelin skapulaari, jossa on kuva hänestä surmaamassa lohikäärmeen ja teksti "Quis ut Deus?" ja joka perustettiin 1878, autuas paavi Pius IX antoi sille siunauksensa ja paavi Leo XIII myönsi sille aneen.
Rukouksia
Pyhälle arkkienkeli Mikaelille on laadittu seuraavat latinankieliset rukoukset: Pyhä Mikael mainitaan lisäksi järjestyksessä toisena kokonaisuudessaan viiden pyhimyksen, eli pyhän Neitsyt Marian, pyhän Johannes Kastajan, pyhän Pietarin ja pyhän Paavalin kanssa perinteisessä, osittain 700-luvulla laaditussa Confiteor-rukouksessa, jota käytetään myös tridentiinisen messun alussa:
Myös Eliezer ha-Kalirin, Judah ben Samuel he-Hasidin ja profeetta Jeremian kerrotaan laatineen rukouksia arkkienkeli Mikaelille.
Roomalaiskatolisessa hetkipalveluksessa pyhää Mikaelia kunnioitetaan seuraavalla latinankielisellä kollehtarukouksella, joka on osittain peräisin vähintään 700-luvulta:
"PRINCEPS gloriosissime, Michael Archangele, esto memor nostri: hic et ubique semper precare pro nobis Filium Dei, alleluia, alleluia.
V. In conspectu Angelorum psallam tibi, Deus meus.
R. Adorabo ad templum sanctum tuum et confitebor nomini tuo.
''Orémus. Deus, qui, miro órdine, Angelórum ministéria hominúmque dispénsas: concéde propítius; ut, a quibus tibi ministrántibus in coelo semper assístitur, ab his in terra vita nostra muniátur.''"
Hänelle on laadittu myös englanninkielinen litania Litany of Saint Michael the Archangel. ja Pyhän Mikaelin ruusukko
Karlheinz Diez
pienoiskuva Karlheinz Diez (s. 20. helmikuuta 1954) on saksalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Fuldan hiippakuntaan 10. lokakuuta 1978 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Villa Regiksen titulaaripiispaksi 13. heinäkuuta 2004. Piispaksi vihkiminen seurasi 26. syyskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Heinz Josef Algermissen, jota avustivat Johannes Kapp ja Czeslaw Kozon.
Harry Mallin
Henry William "Harry" Mallin (1. kesäkuuta 1892 Shoreditch – 8. marraskuuta 1969 Lewisham) oli brittiläinen amatöörinyrkkeilijä. 180 senttimetriä pitkä Mallin kilpaili keskisarjassa.
Mallin osallistui urallaan kaksiin kesäolympialaisiin, joista molemmista hän saavutti kultaa. Vuoden 1920 kesäolympialaisissa Antwerpenissä Mallin juhli kultaa keskisarjassa. Myös vuoden 1924 kesäolympialaisista Pariisista Mallin voitti kultaa keskisarjasta. Pariisin kisojen puolivälierissä Mallin hävisi alun perin ranskalaiselle Roger Brousselle, mutta tämä hylättiin, kun Mallinin hartioissa ja käsivarsissa huomattiin ottelun jälkeen puremajälkiä. Mallin ei ryhtynyt urallaan ammattilaiseksi ja voitti jokaisen amatööriottelunsa.
Mallin toimi siviilissä poliisina. Hänen pikkuveljensä Fred Mallin voitti kultaa keskisarjasta ensimmäisistä, vuoden 1930 Brittiläisen imperiumin kisoista ja sijoittui neljänneksi vuoden 1928 kesäolympialaisissa. Harry Mallin kuoli vuonna 1969 77-vuotiaana.
Perfume
Perfume on kolmihenkinen elektropop-yhtye Japanin Hiroshimasta. Trion muodostavat Ayano Ōmoto (Notchi), Yuka Kashino (Kashiyuka) sekä Ayaka Nishiwaki (A-chan). Vuodesta 2003 yhtyeen tuottajana on toiminut Yasutaka Nakata, joka tunnetaan myös yhtyeestä Capsule.
Yhtyeen jäsenet esiintyvät mielellään julkisuudessa lempinimiään käyttäen. Kashino tunnettiin yhtyeen varhaisina aikoina nimellä ”Yuka-chan”, mutta hän vaihtoi lempinimeään estääkseen sekaannukset yhtyeen aikaisemman jäsenen Yuka Kawashiman, joka sittemmin nimettiinkin ”Kawayukaksi”, kanssa. Perfumella ei ole varsinaista johtajaa, mutta A-chan puhuu usein koko trion puolesta ja on muutenkin ratkaisevasti vaikuttamassa varsinkin live-esiintymisiä koskeviin päätöksiin.
Jäsenet
Yhtyeen jäsenet:
Kuurnan voimalaitos
Kuurnan voimalaitos sijaitsee Pielisjoessa Kontiolahden kunnan Paiholan kylässä. Voimalaitos valmistui vuonna 1971. Sen rakennutti Kuurnan Voima Oy, jonka omistavat nykyisin Pohjois-Karjalan Sähkö Oy (89 %) ja Joensuun kaupunki (11 %).
Voimalaitoksen rakentaminen
Pielisjoen voimarakentaminen kytkeytyi ennen kaikkea teollisuuden sähköntarpeeseen. Pohjois-Karjalassa tukevan jalansijan omistaneet Enso-Gutzeit Oy ja Oy Kaukas Ab tutkivat aktiivisesti maakunnan vesivoimavaroja, ja molemmat yhtiöt olivat mukana Pamilon voimalaitoksen vuonna 1955 rakentaneessa Pamilo Oy:ssä. Molemmat metsäyhtiöt tutkituttivat yhdessä mahdollisuudet Pielisjoen koko putouskorkeuden hyödyntämiseen, mutta helpommaksi ratkaisuksi todettiin kahden erillisen voimalaitoksen, Kaltimon ja Kuurnan rakentaminen. Koskiosuuksia vaihtamalla yhtiöt selkeyttivät vesivoimaomistuksiaan Pielisjoessa. Sen myötä Oy Kaukas Ab pääsi rakentamaan joen yläjuoksulla Kaltimon voimalaitoksen vuonna 1958.
Kuurnan suunnalla päävastuun kantoi Enso-Gutzeit Oy. Metsäyhtiöt markkinoivat hanketta kuitenkin myös Pohjois-Karjalan Sähkö Oy:lle ja Joensuun kaupungille, jotka lähtivät mielellään hankkeeseen mukaan. Osapuolet perustivat Kuurnan Voima Oy:n syksyllä 1958. Yhtiön osakkeista Enso-Gutzeit Oy:llä oli 55,66 %, Oy Kaukas Ab:lla 27,50 %, Joensuun kaupungilla 11,03 % ja Pohjois-Karjalan Sähkö Oy:llä 5,81 %.
Malcolm Lincoln
thumb|Malcolm Lincoln & Manpower 4 Oslossa 2010.
Kuurnan voimalaitos
Voimalaitoksen rakentaminen
Voimalaitoksen rakentamisen aloittamista viivästyttivät vaikeudet padotusaltaita varten tarvituissa maanhankinnoissa. Vesivoiman lisärakentaminen oli myös joutumassa hienoiseen vastatuuleen ja koko hankkeen pelättiin jäävän ydinenergiaan liittyneiden suunnitelmien jalkoihin. Tällöin voimalaitoksen sijasta olisi rakennettu ainoastaan uittosulku. Toisaalta hankkeen puolesta vaikutti aluepoliittiset näkökohdat, olihan Itä-Suomi synkkää työttömyysaluetta.
Työt päästiin aloittamaan vasta 1. marraskuuta 1967. Valtionlainoituksen ehtona oli työllistämisohjelma, jonka mukaisesti työtä rytmitettiin kausityöttömyyttä tasaavaksi. Valtaosa rakentajista olikin Pielisjoen rantakunnista. Kaikkiaan työlupia kirjoitettiin rakennusaikana 1 325 työntekijälle. Itse voimalaitoksen rakentamisen lisäksi hankkeeseen kytkeytyi mittavia väylä- ja muita rakennustöitä esimerkiksi Haapavirran kohdalla ja aivan Joensuun tuntumassa Utrankoskilla. Voimalaitoksen II-koneisto liitettiin valtakunnanverkkoon koekäytön jälkeen 2. heinäkuuta 1971 ja I-koneisto vastaavasti 19. elokuuta 1971. Jäljellä olleet maanrakennus- ja eräät velvoitetyöt saatiin käytännössä päätökseen vuoden 1972 loppuun mennessä.
Malcolm Lincoln
Juhkental keksi duon nimen Haluatko miljonääriksi? -ohjelman virolaisesta versiosta Kes tahab saada miljonäriks?, kun ohjelmassa kilpaillut nainen vastasi Amerikan kuudennentoista presidentin Abraham Lincolnin etunimeksi Malcolm.
Keisarin uudet vaatteet
Keisarin uudet vaatteet on yksi tanskalaisen Hans Christian Andersenin kirjoittamista satuklassikoista.
Juoni
Kaupunkiin tulee kaksi kulkijaa, jotka ovat vaattureita. Keisari, joka pitää suuresti uusista vaatteista, palkkaa heidät räätälöimään keisarille uudet vaatteet. Vaatturit väittävät vaatteiden näkyvän vain älymystölle ja tyhmät ja virkaansa pätemättömät eivät näkisi vaatteita ollenkaan. Näin ollen keisari ajattelee tämän olevan hieno sijoitus, kun hän saisi tämän avulla selville, ketkä hänen virkamiehistään olisivat kykenemättömiä tehtäväänsä.
Vaatturit pyytävät vaatteiden materiaalikustannuksiin ja palkkioksi paljon kalleinta kultaa ja hienointa silkkiä.
Todellisuudessa vaatturit eivät tee ollenkaan vaatteita ja siksi keisari saa huomata, ettei itsekään näe vaatteita, mutta päättää olla puhumatta asiasta, koska pelkää muiden toteavan hänet kyvyttömäksi tehtäväänsä. Kangaspuita käy katsomassa myös useampi keisarin virkamies ja hekin päättävät vaieta kyvyttömyydestään nähdä kankaita ja kuvioita.
Lopulta keisari sovittaa peilin edessä vaatteitaan ja hienoa laahusta. Laahuksen kantajatkin ovat tarttuvinaan kankaaseen, mitä he eivät oikeasti löydä. Kaikki kuitenkin ihailevat kovaan ääneen kauniita kankaita ja niiden kuvioita. Sitten joukko lähtee kulkueeseen kaupungin keskustaan, missä ihailu jatkuu kunnes pieni lapsi huutaa, ettei keisarilla ole ollenkaan vaatteita. Kulkueen seuraajat alkavat tämän jälkeen supista keskenään lopulta yltyen huutamaan, ettei keisarilla ole vaatteita. Keisari suoristaa selkänsä ja näyttää entistä ryhdikkäämmältä, vaikka hänestäkin tuntuu että kansa on oikeassa. Hän ajattelee, että hänen täytyy kestää näytös loppuun asti. Ja kamariherrat jatkavat laahuksen kantamista aivan kuin keisarilla olisi oikeasti vaatteet laahuksineen.
The Last Waltz
The Last Waltz on The Band -yhtyeen yhdysvaltalaisena kiitospäivänä, 25. marraskuuta 1976, Winterland Ballroomissa San Franciscossa pitämän rockkonsertin taltioinut dokumenttielokuva. Itse esiintyminen kantoi nimeä The Last Waltz. Nimitys "viimeinen valssi" viittaa konsertin ennakkomaineeseen The Bandin kiertueuran loppuna.
Konsertissa The Bandin kanssa soitti useita vierailevia tähtiä kuten Paul Butterfield, Eric Clapton, Neil Diamond, Bob Dylan, Emmylou Harris, Ronnie Hawkins, Dr. John, Joni Mitchell, Van Morrison, Ringo Starr, Muddy Waters, Ronnie Wood, Bobby Charles ja Neil Young.
Arvioita
The New York Timesin kriitikot valitsivat The Last Waltzin vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Vicious Lies and Dangerous Rumors
Vicious Lies and Dangerous Rumors on rap-artisti Big Boin toinen sooloalbumi, joka julkaistiin 11. joulukuuta 2012.
Australiansuula
Australiansuula (Morus serrator) on australaasialainen suulalaji. Se pesii tiheinä yhdyskuntina Australian kaakkoisrannikolla, Tasmaniassa, Norfolkinsaarella ja Uudessa-Seelannissa. Laji liikkuu pääasiassa rannikkovesillä ja kalastaa ravinnokseen muun muassa sardelleja ja kalmareita. Australiansuula muistuttaa suuresti kapinsuulaa ja joskus myös risteytyy sen kanssa. George Robert Gray kuvaili lajin Tasmaniasta peräisin olevan tyyppiyksilön perusteella vuonna 1843.
Koko ja ulkonäkö
thumb|vasen|Nuori australiansuula. Australiansuulan ruumiinpituus on 84–95 senttimetriä ja paino noin 2,3 kilogrammaa. Siipiväli on noin 1,7 metriä. Autraliansuulan höyhenpeite on pääosin valkoinen, mutta siivenkärjet ja sisemmät pyrstösulat ovat mustat. Pää on ruskeankeltainen. Vaaleata, sinertävänharmaata nokkaa ympäröi tyven kohdalla musta reunus. Jalat ovat harmaat.
Levinneisyys ja elinympäristö
Australiansuula pesii Australiassa ja Uudessa-Seelannissa. Australiassa lajin pesimäyhdyskuntia on vain Victorian ja Tasmanian osavaltioissa. Uuden-Seelannin rannikolla pesivien australiansuulien yhdyskunnat sijaitsevat enimmäkseen Pohjoissaarella. Pieni yhdyskunta pesii myös Norfolkinsaarella. Pesinnän jälkeen suulat levittäytyvät ympäri Tasmaninmerta sekä Australian rannikkoa ja vaeltavat Kauriin kääntöpiirille saakka. Harhailevia lintuja on havaittu myös Ranskan eteläisten ja antarktisten alueiden territoriossa, Etelä-Afrikassa, Namibiassa ja Brasiliassa. Aikuisten australiansuulien lukumääräksi arvioidaan noin 110 000 yksilöä.
Elintavat
Australiansuulat kalastavat lähinnä rannikolla ja liikkuvat vain harvoin kaukana maa-alueista. Niiden ravinto koostuu lähinnä sardiineista, sardelleista ja makrilleista. Ne syövät myös kalmareita, nokkakaloja ja makrillihaukia. Kalastaessaan suulat lentävät noin 10–20 metrin korkeudessa merenpinnasta ja paimentavat kalat tiiviimpään parveen. Sitten ne taittavat siipensä taakse ja syöksyvät veteen nappaamaan kalan. Australiansuula pysyy vedessä vain noin kymmenen sekuntia, mutta ehtii yleensä nielemään saaliin ennen pinnalle nousua.
Australiansuulat pesivät loka–toukokuussa pienissä mutta tiheissä yhdyskunnissa. Suulaparin pariside on yleensä elinikäinen. Kumppanin löytymisen jälkeen koiras alkaa kerätä pesään merilevää sillä välin kun naaras vartioi parin pesäpaikkaa. Hautovien suulien ulosteet tekevät pesästä ajan mittaan lujemman. Eri suulien pesät ovat vain juuri ja juuri nokkimisetäisyyden päässä toisistaan. Naaras munii kerralla vain yhden sinertävänvalkean munan, mutta mikäli muna rikkoutuu tai vierii pesästä ulos, naaras voi munia sen tilalle toisen. Sekä koiras että naaras hautovat. Haudonta-aika kestää 42–44 vuorokautta. Poikanen on kuoriutuessaan höyhenetön ja sokea. Molemmat vanhemmat osallistuvat ruokintaan. Vuorotellen toinen vanhemmista vartioi pesässä toisen hakiessa ruokaa poikaselle. Poikanen viipyy pesässä noin 100 vuorokautta. Se saavuttaa sukukypsyyden 6–7 vuoden ikäisenä ja voi elää arviolta 25–38-vuotiaaksi.
W. R. Bennett
William Robert (Bill) Bennett (11. heinäkuuta 1921 Durban, Etelä-Afrikka – 29. elokuuta 1988 Greenslopes, Brisbane, Queensland, Australia) oli australialainen kirjailija.
Etelä-Afrikassa syntyneen Bennettin vanhemmat olivat australialaisia. Bill oli vielä aivan pieni, kun perhe palasi Australiaan, ja hän kävi koulua Brisbanessa ja aloitti asentaja- ja sorvaajaharjoittelijana. Bennett liittyi Royal Australian Air Forceen (RAAF) toisen maailmansodan aikana ja jälleen Korean sodan aikana. Sodanaikaisista palveluksistaan hän sai Distinguished Flying Cross (DFC) -kunniamerkin ja siihen lisänauhan Korean sodan aikana. Lisäksi hänelle myönnettiin Yhdysvaltojen DFC ja Air Medal.
Kirjoittaessaan 1960-luvulla 28 lyhyttä toimintaromaania ilmataisteluista Bennett hyödynsi sotakokemuksiaan. Kirjat eivät ole korkeakirjallisuutta, mutta niissä on aitoutta, joka vie lukijan teknisesti täsmällisellä ja kiinnostavalla tyylillään keskelle taisteluja. Niitä on käännetty monille eurooppalaisille kielille. Lisäksi hän kirjoitti 1970-luvun alkupuolella kaksi vakoiluromaania. Bennett oli siihen aikaan kustantaja Horwitzin tärkein sotakirjailija.
Puimakone
pienoiskuva|Vanha suomalainen puimakone. pienoiskuva|Puimakoneella puintia Suomessa vuonna 1942. pienoiskuva|Käytöstä jäänyt puimakone Espanjassa vuonna 2006. Puimakone on riihessä käsin varstoilla puimisen korvannut kone. Puimakoneen korvasi sittemmin leikkuupuimuri.
Pääosat
Puimakonetta käytettiin yleensä konevoimalla, ensi alkuun hevoskierrolla, sitten liikuteltavalla höyrykoneella (lokomobiili), jonka syrjäytti polttomoottori (maamoottori), ja loppuaikoina sähkömoottorilla tai hihnapyörällä varustetulla traktorilla. Voimansiirto tapahtuu lattahihnalla. Puimakoneen pääosat ovat puintikela, varstakela, varstasilta, kohlimet sekä seulasto. Yleensä koneessa on myös lietso, kuljetinlaite eli elevaattori sekä vihneenkatkoja.
Toimintaperiaate
Toimintaperiaate on seuraava: puintikela ja varstat irrottavat jyvät leikatuissa korsissa kiinni olevista tähkistä, seulasto erottelee ne akanoista ja kuljetin siirtää ne säkityslaitteeseen. Jyvät voidaan myös ohjata vihneenkatkojaan, joka tarvittaessa voidaan ohittaakin. Kohlimet taas siirtävät puidut oljet pois koneesta, silppuriin tai olkilietsolle, ja viimeistään tällöin loputkin jyvät karisevat olkien seasta seulastolle. Puimakone erottaa akanat omaan kasaansa, samoin kuin oljet, jos puinnista halutaan puhdasta olkea. Ns. rajaiset seuloutuvat rajaisseulan kautta eri kasaan, josta ne voidaan syöttää uudelleen koneeseen — puhutaan rajaisten puinnista.
Varhaishistoria
Varstapuinti vaati paljon työväkeä, suurilla tiloilla puinnissa tarvittiin torppareiden ohella kausityöläisiä. Koneellistaminen sekä tehosti työtä että teki siitä paremmin ohjattavaa. Puimakone on vanha keksintö, alkujaan Skotlannissa 1700-luvulla kehitetty. Ensimmäisen patentin koneelle sai Andrew Meikle vuonna 1786. Meiklen koneessa vilja syötettiin vastakkaisiin suuntiin pyörivien telojen korokkeiden väliin, parannetussa mallissa pyörivän rummun ja sitä ympäröivän kengän väliin. Kengässä oli varstat eli kyseessä oli varstakelainen puimakone. Ruotsissa tämäntapaisia puimakoneita valmistettiin jo 1700-luvun lopussa, ehkä muutama tuotiin Suomeenkin.
Myöhemmin varstapuintikoneesta siirryttiin ns. nastakelaiseen koneeseen, jonka alun perin suunnitteli englantilainen Atkinson. Kuitenkin vasta amerikkalainen Turner esitteli vuonna 1831 tehokkaan nastapuimakoneen. Siinä sylinterissä ja valsseissa on varstojen asemesta luiset nastat. Vilja syötetään nastakelan ja -sillan väliin. Jyvät jäävät kuitenkin ruumenien sekaan, eli puinnos on puhdistettava erikseen. Mallin etuna oli, että voimanlähteeksi sopi sekä lihasvoima että hevoskierto.
Tulo Suomeen
Käsikäyttöisen puimakoneen käyttöaika oli historiallisesti lyhyt, suurimmat talot pyrkivät hankkimaan maaseppien valmistamia puisia tai rautaisia hevoskiertoja, joissa voimaa välitti muutaman metrin pituinen vaaka-asennossa pyörivä ratas remmin tai köyden välityksellä puimakoneeseen. Jos koneeseen liitettiin kohlijat ja viljanpuhdistaja eli viskuri, se asetettiin joko luuvaan tai lavalle riihen parsien tasalle ja viskuri koneen alle. Hevoskäyttöinen puimakone levisi Lounais-Suomeen, Etelä-Pohjanmaalle ja Karjalankannakselle 1800-luvulla, muualle vasta 1900-luvun alussa. Käsi- ja hevoskiertoisissa puimakoneissa käytettiin riihessä kuivattua viljaa.
Puinnin koneellistumisen muutokset
Isoissa kartanoissa käytettiin jo 1800-luvulla vesirattaalla toimivia puimakoneita, höyrykoneella eli lokomopiililla (lokomobiili) toimivia 1880-luvulta lähtien. Jälkimmäisissä oli koneeseen kiinteästi asennetut kohlijat ja viljanpuhdistaja. Höyrykoneet yleistyivät 1900-luvun alussa, yleensä osuuskuntien omistamina, koska ne olivat kalliita. Ne taas korvattiin 1920-luvulta polttomoottoreilla ja myöhemmin sähkömoottoreilla. Vuonna 1950 sähkömoottoreiden käyttö oli jo lähes puolitoistakertainen polttomoottoreihin verrattuna.
Puimakoneen ensi alkuun suhteellisen hidasta leviämistä Suomessa selittänee tarve saada puinnista pitkiä olkia katon kattamista, sängynpehmikkeitä yms. varten. Sitä vastoin puidun viljan puhdistamiseen eli viskaamiseen tarkoitetut viskuukoneet eli tuultajat eli viskurit yleistyivät kymmeniä vuosia aikaisemmin kuin puimakoneet. Myöhemmin puimakoneiden käyttö laajeni nopeasti osaksi vehnän viljelyn yleistyessä ja osaksi, koska pieniä koneita pystyttiin tekemään itse ja isompien koneiden yhteisomistus tai vuokraus oli yleistä. Pyörillä siirrettäviä puimakoneita omistettiin usein osakeyhtiöinä, osuuskuntina ja seuroina. Puimakoneiden määrä oli suurimmillaan niinkin myöhään kuin 1960-luvun alussa, niitä oli Suomessa noin 141 000, joista yhteiskäytössä oli melkein kolmannes. Sittemmin puimakoneet alkoivat korvautua leikkuupuimurilla. Lopullisesti ne väistyivät maatiloilta 1980-luvulla tai ennen.
Albert Canet
Henry Albert Canet (17. huhtikuuta 1878 Lontoo, Yhdistynyt kuningaskunta – 25. heinäkuuta 1930 Pariisi, Ranska) oli ranskalainen tennispelaaja.
Canet saavutti Tukholman olympialaisissa 1912 pronssia nelinpelissä Edouard Mény de Maranguen parina sekä sekanelinpelissä Marguerite Broquedisin parina.
William Becklean
William Russell Becklean (s. 23. kesäkuuta 1936 Kansas City, Missouri) on yhdysvaltalainen entinen soutaja. Hän kilpaili vuoden 1956 kesäolympialaisissa Melbournessa ja oli siellä mukana voittamassa kultaa kahdeksikossa.
Becklean valmistui Yalen yliopistosta vuonna 1958. Hän myös paini ja nyrkkeili.
Rönsyrölli
Rönsyrölli (Agrostis stolonifera) on heinälaji röllien suvussa. Se on monivuotinen ja kasvaa mätästävänä enintään metrin korkeaksi. Se muistuttaa paljon isorölliä (Agrostis gigantea), mutta lajilla ei ole maarönsyjä vain pintarönsyjä. Rönsyrölli risteytyy isoröllin kanssa, risteymällä on molempia rönsyjä, ja myös nurmiröllin (Agrostis capillaris) kanssa. Rönsyröllin lehdet ovat vuorottain, ruodittomat, tupelliset ja vartta lyhyemmät.
Rönsyrölliä kasvaa koko Suomessa paitsi luoteisessa Lapissa, yleisimmin rannikkoalueilla. Laji elää muun muassa rannoilla ja ojissa.
Rönsyröllissä esiintyviä mikrosieniä ovat röllinviirunoki (Ustilago striiformis), paatsamanheinäruoste (Puccinia coronata) ja happomarjanheinäruoste (Puccinia graminis).
Binghamton Senators
Binghamton Senators oli yhdysvaltalainen jääkiekkojoukkue joka pelasi AHL:ssä. Joukkue toimi Ottawa Senatorsin farmijoukkueena. Kotiottelunsa joukkue pelasi Broome County Veterans Memorial Arenalla, Binghamtonissa.
Jäämerentähtimö
Jäämerentähtimö (Stellaria humifusa) on pohjoisilla arktisilla alueilla tavattava monivuotinen kohokkikasvi. Suomesta laji on ilmeisesti kadonnut.
Binghamton Senators
Historia
Binghamton Senators tunnettiin aiemmin nimillä New Haven Nighthawks (1972–1992),  New Haven Senators (1992–1993), Prince Edward Island Senators (1993-1996).
Jäämerentähtimö
Ulkonäkö ja koko
Jäämerentähtimö on tiiviisti mätästävä ja kasvaa 5–10 senttimetriä korkeaksi. Varsi on rento, kalju ja väriltään vaaleanvihreä. Tiheässä olevat möyheähköt, ruodittomat lehdet ovat 2–8 mm pitkiä, puikeita tai leveänpuikeita ja kaljuja. Lehtihangat ovat usein itusilmuisia. Pitkäperäinen kukinto on vähäkukkainen viuhko tai kukat ovat yksittäin. Kukkien tukilehdet ovat vihreitä ja kaljulaitaisia. Kukan verholehdet ovat 3–4,5 mm ja tylppiä. Verhiö ja teriö ovat viisilehtisiä, teriö verhiötä hieman pitempi. Terälehtien liuskat ovat pitkulaisia, kaksiosaisia ja väriltään valkoisia. Emiö on kolmilehtinen. Jäämerentähtimö kukkii heinä-elokuussa. Siemenet sisältävä, kuusiliuskaisesti aukeava kota on verhiön pituinen.
Jäämerentähtimö muistuttaa suuresti lettotähtimöä (S. crassifolia).
Levinneisyys
Jäämerentähtimöä tavataan pääasiassa pohjoisen pallonpuoliskon arktisilla alueilla. Erityisen yleinen laji on Kanadan arktisessa saaristossa. Laji tavataan myös muun muassa Islannissa, Huippuvuorilla ja Pohjois-Norjan rannikolla sekä Venäjällä Kuolan niemimaalta ja Vienan alueelta itään pitkin arktista rannikkoa. Suomesta laji löydettiin yllättäen Hailuodon Viinikanlahdelta vuonna 1947. Tämä Itämeren alueen ainoa, pienikokoinen esiintymä kuitenkin hävisi pian. Hailuodon esiintymän arvellaan olleen joko jääkauden jälkeinen jäänne tai äskettäin Jäämeren rannikolta vesilintujen tai kahlaajien jaloissa paikalle kulkeutunut.
Elinympäristö
Jäämerentähtimö on pohjoisten merenrantojen kasvi. Sitä kasvaa maatuvilla levävalleilla, liejunsekaisilla rantaniityillä ja alavilla vuonorannoilla. Hailuodon esiintymä kasvoi kostealla merenrantaniityllä.
Binghamton Senators
Historia
Binghamtonissa aiemmin pelanneita joukkueita:
Luettelo Itä-Pakilan peruspiirin suojelluista rakennuksista
Tämä on luettelo Helsingin Itä-Pakilan peruspiirin suojelluista rakennuksista. Itä-Pakilan peruspiiri (405) kattaa Helsingin piirijakojärjestelmässä Itä-Pakilan osa-alueen lisäksi viereisen Tuomarinkartanon osa-alueen.
Seututie 800
Seututie 800 on Suomen tieverkon osuus Ylivieskasta Haapaveden, Siikalatvan Piippolan ja Kestilän, Vaalan sekä Puolangan ja Suomussalmen kautta Taivalkoskelle, jonne tie päättyy. Tien pituus on noin 310 kilometriä, ja se on Suomen pisin seututie. Suurin nopeusrajoitus tiellä on 100 kilometriä tunnissa.
Tie on syntynyt numeroimalla useassa vaiheessa joukko entisiä seututeitä.
Reitti
Tietä on markkinoitu Koillistie-nimisenä matkailutienä, joka on lyhin reitti Keski-Suomesta ja Pohjanmaalta Koillismaalle. Tie haarautuu valtatieltä 27 Ylivieskan kaakkoispuolella, ja kulkee aluksi itä-länsisuuntaisena Haapaveden kirkonkylän läpi Leskelän kylään, jossa tie risteää valtatien 4 kanssa. Piippolan taajamassa tie risteää kantatien 88 kanssa, ja kääntyy koilliseen Uljuan tekojärven itäpuolitse kohti Pihkalanrantaa.
Tästä tie jatkuu kohti Kestilän taajamaa seuraten Siikajokea. Kestilästä tie kulkee edelleen Siikajokilaaksossa Mäläskän, Leiviskänrannan ja Veneheiton kylien kautta, ja edelleen Oulujärven länsipuolitse kohti Vaalan keskustaa, jonka koillispuolella se risteää valtatien 22 kanssa.
Tie jatkuu edelleen Oterman ja Puokion kylien kautta kohti Puolankaa, jossa se risteää kantatien 78 (Paltamo–Rovaniemi) kanssa, ja jatkuu Suomussalmen Vaarannivan ja Näljängän ja Taivalkosken Kuusijärven kylien kautta aina Taivalkosken kirkonkylälle, jossa se päättyy valtatien 20 (Oulu–Kuusamo) risteykseen.
Tomáš Rolinek
Tomáš Rolinek (s. 17. helmikuuta 1980 Žďár nad Sázavou, Tšekkoslovakia) on tšekkiläinen jääkiekkoilija, hän pelaa Tšekin Extraliga-joukkue HC Pardubicessa.
Rolinek aloitti pääsarjauransa vuonna 1999 HC Pardubicessä, jossa hän pelasi yhteensä 8 kautta ennen Venäjälle siirtymistään. Hän edusti kaudella 2003–04 Tšekin Extraligassa HC Libereciä ja HC Litvínovia, kunnes palasi takaisin HC Pardubiceen, jossa hän oli voittamassa pronssia kauden 2005 päätteeksi. Rolinek on edustanut kaudesta 2008–09 lähtien venäläistä KHL-seuraa, HK Metallurg Magnitogorskia.
Kaudesta 2005–06 hän on kuulunut Tšekin maajoukkueen luottopelaajiin ja on edustanut maataan vuosien 2006, 2007, 2008, 2009, 2010 ja 2011 maailmanmestaruuskilpailuissa.
Hartaus
Hartaus on usein uskonnollinen tilaisuus, tai osa sellaista. Se voi olla myös radiohartaus, eli radiossa soitettava lyhyt hengellinen ohjelma. Radiohartauksia lähettää muun muassa Radio Dei ja Yle Radio 1.
Hartaus on pienimuotoisempi kuin kristinuskon jumalanpalvelus. Siihen voi kuulua rukous, Herran siunaus, hengellinen laulu tai virsi, musiikkia, uskontunnustus, keskustelua, symbolista toimintaa (esimerkiksi rukoushelmet), hiljaisuutta, jne. Hartauksien keskeinen merkitys on tuoda osallistujansa kosketuksiin pyhän kanssa. Siksi hartaus voi saada monenlaisia muotoja ja käsitellä melkein mitä tahansa aihepiiriä.
Esimerkkejä hartauksista ovat aamuhartaus, iltahartaus sekä erilaiset rukoushetket.
Luurankotakki
thumb|right|[[Ratsuväki|Ratsumieskillan ja Rakuunakillan perinneratsukoita Farmari-maatalousnäyttelyssä Lahdessa 2008. Ratsumieskilta käyttää punaista satulahuopaa ja olkaepoletteja, ja Rakuunakilta sinisiä ]] thumb|[[George Stubbs, 10. rakuunarykmentin sotilaita (osa teoksesta), 1793, Royal Art Collection]] Luurankotakki on rakuunoiden perinneasun nimitys. Nimitys tulee takissa vaakatasossa olevista raidoista, jotka muistuttavat kylkiluita. Suomalaisen takin malli on vuodelta 1919. Luurankotakin kanssa käytettiin punaisia keltaraitahousuja, joita on toisinaan nimitetty hurmahousuiksi. Ne ovat malliltaan ns. pussihousuja.
Asuun kuuluvat ehdottomasti saappaat.
Puolustusvoimien Rakuunasoittokunta käyttää tätä asua edelleen perinne- ja edustuspukuna.
Perinneasua käyttävät myös maanpuolustuskillat Ratsuväen kilta ja Rakuunakilta. Perinneasuun kuuluu ranskalainen miekka mallia m/1822. Kiltojen ratsastajat erottaa epolettien ja satulahuovan väreistä: punainen viittaa Ratsuväkikiltaan ja sininen Rakuunakiltaan. Rakuunasoittokunta käyttää harmaita epoletteja.
Superpahisten liiga
Superpahisten liiga (engl. League of Super Evil) on vuosina 2009-2012 tuotettu kanadalainen animaatiosarja joukosta hieman pöhköjä pahiksia, jotka haluaisivat hallita naapurustoaan ja lopulta koko maailmaa. Joukon johtajana on pieni sisupussi Voltar. Kavalat juonet tyssäävät kerta toisensa jälkeen, koska kaikki jäsenet ovat toivottomia tapauksia, jokainen omalla persoonallisella tavallaan. Samoissa ympyröissä pyörii myös ihan oikeita pahiksia, joiden touhut tuovat elämään oman jännityksensä.
Why Don’t You Do Right?
”Why Don’t You Do Right?” on Joe McCoyn säveltämä ja sanoittama blueskappale. McCoy kirjoitti laulun Lil Greenille, joka nauhoitti sen 23. huhtikuuta 1941 Big Bill Broonzyn säestämänä.
Peggy Lee nauhoitti kappaleen Benny Goodmanin yhtyeen kanssa vuonna 1942. Leen versio kuullaan saman vuoden elokuvassa Tähtien kanttiini ja toi nuorelle laulajalle ensimmäisen kerran huomiota kansallisella tasolla. Lee nauhoitti kappaleen uudelleen vuonna 1947 aviomiehensä, Goodmanin entisen kitaristin Dave Barbourin kanssa. Kappaleen ovat nauhoittaneet myös muun muassa Amos Milburn ja Johnny Otis.
7,92×57 mm Mauser
thumb|7,92×57 mm Mauser patruuna. 7,92×57 mm Mauser on Saksan valtakunnan vuonna 1905 käyttöön ottama kiväärin patruuna, joka palveli maata molemmissa maailmansodissa. 7.92×57mm Mauser oli aikanansa yksi maailman suosituimmista armeijoiden käyttämistä patruunoista. 2000-luvulla se on yhä suosittu urheilu- ja metsästyspatruuna, jota on valmistettu Euroopassa ja Yhdysvalloissa.
Ministeripresidentti
Ministeripresidentti on nimike, jota käytetään hallituksen johtajasta joissakin Euroopan maissa. Nimike vastaa pääministeriä, ja sitä käytetään Saksan osavaltioiden pääministereistä sekä Belgiassa ja Unkarissa.
Afrikantähdikki
Afrikantähdikki eli afrikanlilja (Ornithogalum thyrsoides) on valkokukkainen ruohovartinen mukulakasvi.
Ulkonäkö ja koko
Afrikantähdikillä on paksut, suikeat noin 30 cm pitkät ja 2 cm leveät lehdet. Kukat kasvavat terttuina erillisiin pystyasentoisiin varsiin, jotka voivat nousta puolen metrin korkuisiksi. Valkoisissa tähdenmuotoisissa kukissa on musta keskusta.
Äidit ja tyttäret (ooppera)
Äidit ja tyttäret on Tapio Tuomelan säveltämä Kalevala-aiheinen ooppera vuodelta 1999. Sen libreton kirjoitti Paavo Haavikko. Teos kantaesitettiin Suomen Kansallisoopperassa 6. marraskuuta 1999.
Tuomela suunnitteli ensin yhdistävänsä oopperan tekstin Larin-Kyöstin näytelmästä Lemminkäinen ja Haavikon teoksen Rauta-aika Lemminkäis-kohtauksista. Lemminkäisen tarinaan on lisätty sukurutsainen elementti Kullervon tarinasta: Lemminkäinen ja hänen sisarensa rakastuvat, mutta tunnistettuaan veljensä sisar hukuttautuu. Haavikon libretto on raadollinen ja pessimistinen. Lemminkäinen on teoksen ainoa miesrooli, muuten oopperaa hallitsevat vahvat, arkkityyppiset naishahmot, jotka pyörittävät tahdotonta ja heikkoa Lemminkäistä mielin määrin ja tuomitsevat hänet hapuilemaan pimeässä ikuisesti.
Kalevi Ahon mukaan oopperan musiikki on vokaalisesti näyttävää ja ilmaisuvoimaista kiitollista laulettavaa, ja myös teoksen runsaan 30 hengen kamariorkesteria käytetään värikkäästi. Teoksessa on myös tapahtumia kommentoiva, tanssiva ja kansanomaiseen tapaan laulava naistrio.
Eurooppatie E60
Eurooppatie E60 on yksi itä-länsisuuntaisista eurooppateistä. Se on noin 8 200 kilometriä pitkä, ja siten toiseksi pisin eurooppatie. Se alkaa Ranskan Brestistä ja päättyy Kirgisian ja Kiinan rajalla sijaitsevalle Erketš-Tamin raja-asemalle. Tie kulkee Ranskan, Sveitsin, Saksan, Itävallan, Unkarin, Romanian, Georgian, Azerbaidžanin, Turkmenistanin, Uzbekistanin, Tadžikistanin ja Kirgisian alueilla. Romanian Constanțan ja Georgian Potin välillä tie on piirretty kulkemaan Mustanmeren halki lauttareittinä, samoin myös Kaspianmeren halki Azerbaidžanin Bakun ja Turkmenistanin Türkmenbaşyn välillä. Suurimpia kaupunkeja tien varrella ovat Nantes, Zürich, Wien, Budapest, Cluj-Napoca, Bukarest, Tbilisi, Baku, Ašgabat ja Dušanbe.
Kanto Ensemble
Yhtyeen laulajat ovat esiintyjinä Suomen menestyksekkään vanhan musiikin liikkeen kantavia voimia, joiden repertoariin kuuluu monien solistitehtävien rinnalla myös jäsenyydet eturivin a cappella yhtyeissä kuten Lumen Valo, English Vocal Consort of Helsinki, Ensemble Petraloysio, Key Ensemble, Giardino Novo, Camerata Aboensis.
Yhtyeen perustajana ja taiteellisena primus motorina toimii pitkän linjan a cappella -laulaja basso Juha Suomalainen. Hän on ollut mukana yhtenä perustajajäsenistä aloittamassa 25-vuotisjuhliaan viettävän kahdeksanjäsenisen Lumen Valo –lauluyhtyeen toimintaa ja on myös vanhaa musiikkia julkaisevan, Ylen Radio 1 –radiotoimittajien tunnustuspalkinnolla palkitseman SIGILLUM –levymerkin isä.
Huulikiilto
Huulikiilto on kosmetiikkatuote, jonka tarkoituksena on saada huulet näyttämään kiiltävämmiltä. Huulikiilto on koostumukseltaan juoksevampaa kuin huulipuna, ja sen väri on huulipunaa läpikuultavampaa. Huulikiiltoa käytetään myös huulipunan kanssa tehostamaan huulipunan näyttävyyttä. Huulikiillot ovat usein tuoksuvia, ja niitä on monia eri sävyjä. Huulikiiltoa levitetään joko erillisellä siveltimellä, roll-on-menetelmällä, tuubista puristaen, huulikiiltopurkin mukana tulevalla levittimellä, siveltimellä tai suoraan puikosta. Huulikiillon aplikaattori sisältää tyypillisesti joustavia tekokuituja, jotka levittävät huulikiillon tasaisesti huulille.
Ensimmäinen kaupallisesti saatavilla oleva huulikiilto oli Max Factorin vuonna 1932 markkinoille tuoma X-Rated. Huulikiillon suosio on viime vuosina ollut nousussa erityisesti nuorison piirissä. Huulikiillot voivat olla koostumukseltaan tai toiminnaltaan erilaisia, kuten kosteuttavia, hoitavia, huulia suurentavia tai eri makuisia.
Magnus von Orraeus
Orraeuksen vanhemmat olivat kirkkoherra Magnus Orraeus vanhempi ja Ebba Katarina Mollerus. Lääketieteen tohtori, Venäjän lääkintöneuvoston jäsen Gustaf Orraeus (1738–1811) oli hänen veljensä. Venäläiseen virka-aateliin kuuluvana Orraeus käytti nimeä von Orraeus. Hän tuli ylioppilaaksi Turussa 1756 ja toimi Viipurin maistraatin vt. sihteerinä 1757 ja sitten oikeuskollegion kanslistina ja kirjaajana Pietarissa noin 1764–1766, samoin kuin Venäjän hallitsevan senaatin sihteerinä. Vanhan Suomen laamanni von Orraeuksesta tuli 1775, Viipurin siviilitribunaalin presidentti 1784, Viipurin varakuvernööri 1798 ja siviilikuvernööri 1799. Tästä tehtävästä hän erosi 1804. Valtioneuvos von Orraeuksesta tuli 1793 ja todellinen valtioneuvos 1799. Vuonna 1801 von Orraeus sai läänityksen Lappeen pitäjästä, joka säilyi hänen jälkeläisillään aina vuoteen 1839 saakka.
Von Orraeuksen puoliso oli Elisabeth Lovisa von Daehn. Heidän lapsistaan yksi, Fredrik Magnus Orraeus (1784 - 1866), kohosi Venäjällä kenraaliluutnantiksi ja toinen valtionvarainministeriön apulaispäälliköksi.
Sankarivainaja
Sankarivainaja on sotatoimissa surmansa saanut omiin joukkoihin kuulunut henkilö.
Suomen sankarivainajat
thumb|upright|Sisällissodan [[Orimattilan taistelussa vakaumuksensa puolesta kaatuneiden myrskyläläisten punaisten sankarivainajien muistomerkki kotipaikkansa hautausmaalla.]]
Sisällissota 1918
Vuonna 1918 käydyssä Suomen sisällissodassa sekä hallituksen joukot, valkoiset että kapinaan nousseet punaiset hautasivat sankarivainajansa asianmukaisin menoin, joissa esiintyi kummallakin puolella samoja rituaaleja: kukkien ja seppeleiden laskeminen sankarihaudalle, suojeluskunnan tai työväenjärjestön lippu, papin tai työväenjärjestön edustajan puhe, virsi tai työväenlaulu. Sisällissodan jälkeen hautajaiset saivat sisäpoliittisen merkityksen. Tuolloin kiellettiin punaisten hautajaismenot, jotka tulkittiin hävinneiden tehdyiksi väitettyjen valtiorikosten ylistämiseksi, esimerkiksi Helsingissä punaiset olivat haudanneet sankarivainajiaan Mäntymäelle, mutta sodan päätyttyä vainajat oli siirrettävä Malmin hautausmaalle. Myös sankarimuistomerkkien pystyttäminen pidettiin valkoisten yksinoikeutena: vielä kymmenen vuotta sodan jälkeen punaisten hautamuistomerkkejä oli vain neljä.
Talvisodan päätyttyä puolustusvoimien ylipäällikkö, sotamarsalkka Gustaf Mannerheim antoi keväällä 1940 päiväkäskyn, jonka mukaan toukokuun kolmatta sunnuntaita tuli viettää ”nyt päättyneessä sodassa kaatuneiden sankarivainajien sekä myös kaikkien murroskautena vuonna 1918 molemmin puolin vakaumuksensa puolesta henkensä uhranneitten yhteisenä uskonnollisena muistopäivänä”. Tällöin syntyi kaatuneiden muistopäivän vietto Suomessa ja alettiin käyttää käsitettä vakaumuksensa puolesta sisällissodan takia kuolleille.
Vakaumuksena puolesta kuolleiden – varsinkin punaisten – hautakivissä ei useissa tapauksissa ole vainajien nimiä, yleensä niissä on merkittynä vuosiluku 1918. Kaikki kuolleet eivät ole tiedossa, koska tietoja ei ollut ja niiden säilyttäminen oli sisällissodan jälkeen aina 1930-luvun lopulle saakka kuolleiden punaisten omaisille erittäin raskauttavaa. Tilanne kuitenkin lientyi talvisodan myötä ja muuttui täysin vuonna 1944 Suomen kärsittyä tappion jatkosodassa Neuvostoliittoa vastaan.
Toinen maailmansota 1939–1945
Nykyisin Kansallisarkisto ylläpitää ensimmäisen maailmansodan, sisällissodan ja heimosotien sotatoimissa tai jälkitapahtumissa surmansa saaneiden suomalaisten tietokantaa Suomen sotasurmat 1914–1922. Sen lisäksi on Suomen sodissa 1939–1945 menehtyneiden tietokanta, josta voi erilaisin tiedoin hakea henkilöitä. Hakutietoina voi olla muun muassa nimi, joukkoyksikkö, kuolinpaikka, kuolinaika tai sotilasarvo.
Maalahden kirkko
thumb|250px|Maalahden kirkon sankarihaudat kesällä 2010 Maalahden kirkko on Charles Bassin Intendentinkonttorissa 1828 laatimien piirustusten mukaan Maalahdelle vuosina 1828–1829 Heikki Kuorikosken johdolla rakennettu puinen tasavartinen ristikirkko. Kirkon attika on telttakattoinen ja siitä kohoaa pieni karniisitaitteinen kupulyhty. Sakaroissa on satulakatot ja niiden päädyissä hammaslistoitetut päätykolmiot, seinillä on rustikoidut pilasterit. Sisäkatteena kirkossa ovat matalat puiset tynnyriholvit. Erillisen kirkkoon yhdyskäytävällä liittyvän kellotapulin suunnitteli Intendentinkonttorissa Carl Ludvig Engel, ja se on rakennettu vuosina 1831–1832, kellot ovat vuosilta 1723 ja 1817. Kirkon pinta-ala on 600 neliötä ja siellä on istumapaikkoja 800 hengelle. Kirkon alttaritaulun Kristuksen taivaaseen astuminen maalasi Alexandra Frosterus-Såltin 1881. Kirkon 22-äänikertaiset urut on valmistanut Jens Zachariassen 1969.
Kirkossa tehtiin 1950-luvulla perusteellinen korjaus, jossa muun muassa penkit uusittiin.
Luo Yixiu
Luo Yixiu (1889–1910) oli Mao Zedongin ensimmäinen vaimo vuodesta 1907 kuolemaansa saakka vuoteen 1910.
Avioliitto oli järjestetty, mutta 14-vuotias Mao oli liian kunnianhimoinen tyytyäkseen maanviljelijän ja perheenisän asemaan. Mao lähti jatkamaan opiskelujaan, ja avioliitto purkautui. Puolison nimeä ei kerrottu julkisuuteen vuosikymmeniin, ettei hänen perheensä joutuisi häpeään. Mao itse ei koskaan tunnustanut avioliittoa virallisesti.
Henricus Aristippus
Henricus Aristippus (Enericus Aristippus) (k. 1162) oli Catanian arkkidiakoni noin vuodesta 1155, ja myöhemmin Sisilian kuningaskunnan familiares-triumviraatin ylin familiaris (kansleri) vuodesta 1161 Maione di Barin kuoleman jälkeen.
John Julius Norwichin mukaan Aristippus oli nimestään huolimatta alkuperältään normanni. Donald Matthewin mukaan hän oli ammatiltaan ennen kaikkea oppinut, ja tämä seikka sekä hänen nimensä huomioon ottaen on selvää, että hän oli kreikkalainen.
Aristippus toimi lähettiläänä Konstantinopolissa vuosina 1158–1160. Tuolloin hän sai keisari Manuel I Komnenokselta kreikankielisen kopion Ptolemaioksen teoksesta Almagest. Eräs Schola Medica Salernitanan opiskelija teki siitä ensimmäisen latinankielisen käännöksen. Käännös ei kuitenkaan ollut yhtä vaikutusvaltainen kuin Gerard Cremonalaisen myöhemmin tekemä käännös arabian kielestä latinaan. Alkuperäinen käsikirjoitus on todennäköisesti Biblioteca Marcianassa Venetsiassa.
Aristippus itse teki ensimmäiset latinankieliset käännökset Platonin dialogeista Faidon (1160) ja Menon, sekä Aristoteleen teoksen Meteorologia neljännestä kirjasta. Hän käänsi myös Gregorios Nazianzilaisen teoksia Wilhelm I Sisilialaisen pyynnöstä.
Vuonna 1161 Wilhelm nimitti kolme familiaresta, jotka olivat Aristippus, Sylvester Marsicolainen ja piispa Richard Palmer. Heidän tehtävänään oli korvata salamurhattu Maione. Vuonna 1162 kuningas epäili Aristippusta epälojaalisuudesta ja vangitutti tämän. Aristippus kuoli luultavasti vielä samana vuonna. Sylvester kuoli samoihin aikoihin, ja Matteo d'Ajello ja Ahmed es-Sikeli (caïd Petro) korvasivat hänet ja Aristippuksen "triumviraatissa".
Pink Floydin diskografia
Pink Floydin diskografia.
Marketat
Marketat (Argyranthemum) on kasvisuku mykerökukkaiskasvien (Asteraceae) heimossa. Suvun lajeja viljellään yksivuotisina kesäkukkina tai leikkokukiksi. Markettoihin kuuluu 23 lajia, jotka esiintyvät alkuperäisinä Kanariansaarilla ja Madeiralla.
Lajit
Markettoihin kuuluvat luonnonvaraiset lajit:
Koristekasveina viljeltyjä markettalajeja ovat kanarianmarketta ja keltamarketta sekä risteymäryhmä tarhamarketta (Argyranthemum Frutescens-Ryhmä).
Uula Eronen
Uula Kalervo Eronen (s. 27. syyskuuta 1937 Helsinki) on suomalainen toimittaja ja kirjailija.
Eronen kävi Töölön yksityislyseota ja suoritti loppututkinnon Tampereen yliopistossa. Hän oli 30 vuoden ajan Helsingin Sanomien palveluksessa kunnallistoimittajana, kolumnistina ja pääkirjoitustoimittajana.
Jääpallon Maakuntasarja 1945
Jääpallon kolmanneksi korkein sarjataso, Maakuntasarja, pelattiin ensimmäistä kertaa vuonna 1945. Maakuntasarja oli aiemmin ollut toiseksi korkeimman sarjatason nimitys sotien välisellä kaudella 1941. Sarja pelattiin alueellisissa lohkoissa, ja lohkovoittajat nousivat seuraavaksi kaudeksi Suomensarjaan.
Hämeen lohko
Lohkovoittajat nousivat Suomensarjaan.
Purjehdus kesäolympialaisissa 1964
75px|right|Purjehdus Vuoden 1964 kesäolympialaisten purjehdus järjestettiin 12. – 23. lokakuuta 1964 Japanissa Sagaminlahdella. Laji oli mukana olympialaisten ohjelmassa 13. kertaa. Mukana oli 225 osanottajaa 40 maasta. Tapahtumia oli viisi.
Edward Wortley Montagu
Edward Wortley Montagu (8. helmikuuta 1678 – 22. tammikuuta 1761) oli englantilainen whig-poliitikko ja diplomaatti, joka toimi vuosina 1716–1718 Englannin Turkin-suurlähettiläänä. Englannin ja Britannian parlamentissa hän istui 1705–1713 ja 1715–1761.
Elämä
Edward Wortley Montagu syntyi vuonna 1678. Hänen isänsä oli Sidney Wortley-Montagu ja hänen isoisänsä Sandwichin ensimmäinen jaarli Edward Montagu. Hän opiskeli Trinity Collegen Westminster Schoolissa.
Wortley Montagu valittiin vuonna 1705 Englannin parlamenttiin Huntingdonista. Hän meni vuonna 1712 naimisiin Mary Pierrepontin kanssa, joka hylkäsi näin isänsä järjestämän avioliiton. Whigit nousivat valtaan vuonna 1714, ja vuosina 1714–1715 Wortley Montagu oli Lord Commissioner of the Treasury. Parlamenttiin Wortley Montagu palasi vuonna 1715 Westminsteristä.