cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Owens-Illinois
Yhtiö perustettiin nimellä Owens Bottle Company vuonna 1903 ja se muutti nimensä muotoon Owens-Illinois Glass Company vuonna 1929. Vuodesta 1965 lähtien nimi on ollut Owens-Illinois, Inc. Owens-Illinois kuului Dow Jones Industrial Average -indeksiin 1. kesäkuuta 1959–12. maaliskuuta 1987.
Suomessa Owens-Illinois -konserniin kuului vuosina 1995-2009 Kotkassa sijainnut lasipakkausten valmistaja Karhulan Lasi Oy. Tehdas suljettiin vuodenvaihteessa 2009-2010 lasipullojen tuotannossa olevan ylikapasiteetin vuoksi.
3.33.33
3.33.33 on suomalaisen muusikon Jussi Hakulisen viides studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 1998.
3.33.33 on Jussi Hakulisen sukunimikaiman Veikko Hakulisen voittoaika vuoden 1952 talviolympialaisten 50 kilometrin hiihdossa.
Albumi ylsi Suomen virallisen listan sijalle 34.
Kappaleet
Kaikki sävellykset ja sanoitukset Jussi Hakulinen.
Richard Burns Rally
Richard Burns Rally on Warthog Gamesin kehittämä vuonna julkaistu ralliautopeli. Peli tavoittelee korkealle vietyä realismia.
Alkuperäispelissä on neljä erilaista pelitilaa (Windows-versioon on kehitetty jälkikäteen myös verkkopeli), kuusi rallia (mukana Arctic Lapland Rally) ja kahdeksan autoa.
Peli on nimetty rallin maailmanmestarin Richard Burnsin mukaan.
Arvosteluja
Richard Burns Rallyn PC-versio sai ilmestyttyään kiittävät arvostelut sekä eri verkko- että paperimedioilta. PC Gamer -lehti antoi pelille arvosanaksi yhdeksän pistettä kymmenestä, mutta toisaalta taas Edge-pelijulkaisu arvioi RBR:n vain seitsemään pisteen arvoiseksi. Arvosteluissa kiitosta keräsi erityisesti pelin palkitseva ajotuntuma.
Game Rankings -sivustolla pelin Windows-versiolla on 80% arvosana, kun taas PlayStation 2 ja Xbox versioiden arvosanat ovat 75.14% ja 66.88%.
Harrastustoiminta
Pelin Windows-versioon on julkaistu harrastajien toimesta satoja autopäivityksiä, modeja ja jopa uusia erikoiskokeita. Vielä vuonna 2019 RBR on yksi aktiivisimmin pelatuista rallipeleistä hyvän ajotuntumansa ja laajat mahdollisuudet antavan muokattavuutensa ansiosta. Suomessa on laaja kulttuuri RBR:n ympärillä, ja pelissä on järjestetty useita palkintosarjoja. Esimerkiksi modaustiimi nimeltä BTBfin on tehnyt lukuisia erikoiskokeita Suomesta.
Issa (Velikaja)
Issa on Luoteis-Venäjällä Pihkovan alueella virtaava joki, joka on Velikajan sivujoki.
Joen kulku
Issan alkulähde sijaitsee Dedinon järvessä, joka sijaitsee Pihkovan alueen lounaispuolella Sebežin piirissä aivan Latvian rajalla. Sebežiin on 16 kilometriä matkaa. Aluksi joki virtaa kohti pohjoista metsäisellä ja asumattomalla seudulla. Metsässä kiertävä uoma käy pienessä lammessa, josta se jatkaa samaan ilmansuuntaan Zasitinoon asti. Siellä se alittaa rautatien ja valtatien M-9. Alituskohtien ympäristössä joen luonnollinen uoma on ohitettu oikaisemalla uoma suoraksi kanavaksi. Valtatien jälkeen uoma jatkaa kuitenkin kiemurtelevana. Ennen ja jälkeen Opotškan piirin rajaa joki kiertää suuret suot, joita rajaseudulla on muutama. Ennen täällä sijaitsevaa Aprosovon kylää (Апросово) joen uoma on alle 20 metriä leveä. Soiden jälkeen joki tekee hetken S-kirjaimen muotoista mutkaa koillisen suuntaan ja siihen yhtyy sen suurin sivujoki Vet. Ilmakuvista näkyy, että metsän reuna sijaitsee nyt kauempana joesta tulvaniittyjen ja entisten peltomaiden takana. Joen mutkat ovat nyt kasvaneet kaareviksi. Tämän jälkeen joki palaa pohjois-suuntaiselle reitilleen ja virtaa seuraavan suoalueen kautta. Joki tekee laajan mutkan Makušinon (Макушино) kohdalla. Kylän peltomaat täyttävät mutkan sisäosan ja paljon peltomaata sijaitsee myös muualla joen ympäristössä. Nyt joki saapuu Opotškan taajamaan ohittaen sen viiden kilometrin päässä lännessä. Se alittaa Opotška–Krasnogorodsk-maantien, jonka jälkeen uoman leveys ylittää jo 30 metriä. Opotška–Ostrovin valtatien jälkeen Puškinskije Goryn piirissä Issa yhtyy Velikajaan hieman Puškinskije Goryn yläpuolella ja toisen sivujoen Šestin alapuolella.
Valuma-alue ja sivujoet
Issa sijaitsee Narvanjoen vesistöalueessa Velikajan valuma-alueella. Velikaja laskee Peipsijärveen, mistä Narvanjoki jatkaa pohjoiseen päin ja laskee lopuksi Itämerellä Suomenlahteen. Velikajan sivujoen Issan valuma-alue sijaitsee Pihkovan alueella Sebežin-, Opotškan- ja Puškinskije Goryn piireissä. Valuma-alueen pinta-ala on 1 580 neliökilometriä. Issan suurimpia sivujokia on esitelty alla taulukossa.
Lähteet: 1 =
Joen valuma-alueella on joitakin järviä: Megrovo.
Hallintoalue
Valtiollisen vesistörekisterin mukaan joki ja sen valuma-alue kuuluu Itämeren valuma-alueen piiriin. Joen vesistörekisterin numero on 01030000112102000027925. Venäjän puoleisten vesistöjen hallintorakenteesta ei ole tässä tietoa, mutta alue sisältyy kuitenkin Pihkovan alueeseen.
Hohdekukat
Hohdekukat (Helenium) on asterikasvien heimoon kuuluva kasvisuku.
Pöyliövaara
Pöyliövaara on vaara Ojanperällä, Rovaniemellä. Pöyliövaaran lähistöllä on laavu, ja reittejä kävelijöille, polkupyöräilijöille ja talvisin hiihtäjille. Pöyliövaaralla oli vuosina 1937–1944 hyppyrimäki, joka tuhoutui Lapin sodassa.
Marina Nigg
thumb|Marina Nigg joulukuussa 2008. Marina Nigg (s. 24. huhtikuuta 1984 Vaduz) on liechtensteinilainen alppihiihtäjä.
Nigg kisasi ensimmäistä kertaa alppihiihdon maailmancupissa Söldenissä 25. lokakuuta 2003. Niggin paras maailmancupin sijoitus on yhdestoista sija Flachaun pujottelusta 11. tammikuuta 2011. Vancouverin olympialaisissa 2010 Nigg oli pujottelussa 22:s. Val d'Isèren MM-kisoissa hän oli pujottelussa 20:s.
Liechtensteinin mestaruuskisoissa Nigg on voittanut pujottelussa hopeaa ja pronssia.
Tähkähirssi
Tähkähirssi eli telahirssi eli italianpantaheinä (Setaria italica) on hirssien ryhmään kuuluva viljalaji, jolla on paksu tähkämäinen kukinto.
Italianpantaheinä-nimityksestä huolimatta kasvi on toden­näköisesti peräisin Aasiasta, mutta jo 3000 vuotta sitten sitä viljeltiin paikoitellen myös Euroopassa. Nykyään sitä viljellään enim­mäk­seen Kiinassa ja Japanissa. Sielläkin sen merkitys on kuitenkin vähentynyt varsinkin maissiin viljelyn laajentuessa. Sitä ei myöskään ole sanottavasti jalostettu nyky­aikaisin menetelmin. Pidetään kuitenkin mahdollisena, että kuivuuden­kestävyyden ja myös hyvän ravinto­koostumuksen vuoksi se saattaa tulevaisuudessa jälleen saada nykyistä suuremman merkityksen sekä ravinto- että rehu­kasvina.
Se polveutunee viherpantaheinästä (Setaria viridis), joka kasvaa Suomessakin.
Nancy Travis
thumb|Nancy Travis vuonna 2012 Nancy Travis (s. 21. syyskuuta 1961) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on tunnettu sivuroolien esittäjä sekä elokuvissa että televisiossa.
Ura
Travisin ensimmäinen työpaikka high schoolista valmistumisen jälkeen oli näytelmässä It's Hard to be a Jew newyorkilaisessa The American Jewish Theatressa. Hän oli harjoittelijana newjerseyläisissä näytelmissä, joissa hän näytteli pieniä rooleja ja sijaisti johtavia näyttelijöitä. Tämän jälkeen Travis näytteli Neil Simonin Brighton Beach Memoirsissa ja oli perustamassa Off Broadway -teatteria nimeltä Naked Angels, jossa hän esiintyi Frank Pugliesen näytelmissä Aven'U Boys, King of Connecticut ja I'm Not Rappaport. Hänellä oli rooli myös Athol Fugardin näytelmässä My Children, My Africa.
Travisin elokuvaura alkoi 1980-luvulla, jolloin hän esiintyi muun muassa elokuvassa Kolme miestä ja baby (1987) Tom Selleckin, Steve Guttenbergin ja Ted Dansonin kanssa. 1990-luvulla Travis näytteli poliisidraamassa Epäilyttäviä suhteita (1990) Richard Geren kanssa sekä Mike Myersin komediassa Apua, vaimoni on teurastaja (1993).
Travis näytteli tv-sarjoissa Almost Perfect ja Work with Me, kunnes hänet vakinaistettiin tv-sarjaan Becker vuosiksi 2002–2004 Terry Farrellin tilalle Ted Dansonin rakkauden kohteeksi. Viime aikoina hän on esittänyt Susan Pearsonia The Bill Engvall Showssa.
Travis on näytellyt myös Treat Williamsin kanssa tv-elokuvassa Safe Harbor Hallmark Channelilla.
Yksityiselämä
Travis syntyi New Yorkissa ja varttui Baltimoressa Marylandissa sekä Framinghamissa Massachusettsissa. Hän valmistui 1979 Framingham North Highschoolista. Vuonna 1994 Travis meni naimisiin käsikirjoittajana, ohjaajana, tuottajana ja elokuvastudion toimitusjohtajana toimineen Robert N. Friedin kanssa. Heillä on kaksi poikaa, vuonna 1998 syntynyt Benjamin ja vuonna 2001 syntynyt Jeremy. Travis kasvatettiin katoliseksi, mutta avioliittonsa myötä hän on alkanut elää juutalaisuuden oppien mukaan, vaikka ei olekaan koskaan kääntynyt virallisesti juutalaiseksi.
104 Klymene
104 Klymene on suuri ja tumma päävyöhykkeen asteroidi, joka kuuluu C-luokkaan. Sen löysi James Craig Watson 13. syyskuuta 1868. Asteroidi nimettiin Klymenen, kreikkalaisessa mytologiassa toistuvan nimen, mukaan.
Kari Nars
Kari Rainer Nars (s. 21. elokuuta 1940 Pietarsaari) on suomalainen kauppatieteiden tohtori, valtiotieteiden lisensiaatti ja kirjailija.
Nars valmistui valtiotieteen maisteriksi vuonna 1963, lisensiaatiksi vuonna 1967 ja väitteli kauppatieteen tohtoriksi 1979.
Hän on työskennellyt Suomen Pankin kansainvälisenä johtajana (1977–1983), sen jälkeen Helsingin Osakepankin toimitusjohtajana 1984–1985 ja rahoitusneuvoksena valtiovarainministeriössä (1986–2000), jossa hän vastasi Suomen ulkomaisesta velanotosta. Ulkomailla hän on työskennellyt Kansainvälisen valuuttarahaston (IMF) ekonomistina Washingtonissa vuosina 1967–1971 ja sekä Pariisissa Euroopan neuvoston kehityspankin hallintoneuvoston puheenjohtajana. Hän on ollut United Powerin merikaapelihankkeen neuvonantajana. Nars on toiminut myös Euroopan jälleenrakennus- ja kehityspankki EBRD:n johtokunnan jäsenenä sekä Elinkeinoelämän valtuuskunnan johtajana.
Nars kirjoittanut useita tietokirjoja, kuten Mahtimiesten matkassa (Tammi 2002), Raha ja onni (Pengar och lycka, Tammi 2006), Miten miljoonia huijataan. Suurpetkuttajien värikäs historia (Tammi 2009), joka on ilmestynyt kahdeksalla kielellä sekä Mauno Koivistoa käsittelevän teoksen Mauno: Optimistinen pessimisti (Standpoint 2017).
Christina Ackermann
Christina Ackermann (o.s. Geiger, s. 6. helmikuuta 1990) on saksalainen alppihiihtäjä.
Ackermann kilpaili ensimmäistä kertaa alppihiihdon maailmancupissa Semmeringissä 29. joulukuuta 2008. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän sai oltuaan viidestoista Zagrebin pujottelussa tammikuussa 2009. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran oltuaan kahdekas Aspenin pujottelussa marraskuussa 2009. Ensimmäisen palkintosijansa Ackermann saavutti oltuaan kolmas Semmeringin pujottelussa 29. joulukuuta 2010. Hän oli toinen Tukholman kaupunkitapahtumassa helmikuussa 2019.
Nuorten MM-kisoissa vuonna 2010 Ackermann voitti kultaa pujottelussa. Kisassa toiseksi tullut Norjan Mona Løseth jäi peräti 1,57 sekunnin päähän Geigeristä. Vancouverin olympialaisissa 2010 hän oli pujottelussa neljästoista.
Saksan mestaruuskisoissa Ackermann voitti pujottelussa kultaa 2011 ja 2017, hopeaa 2009 ja pronssia 2010. Alppiyhdistetyssä hän sai hopeaa 2011 ja 2012.
Vuonna 2019 hän meni naimisiin ja muutti sukunimensä Ackermanniksi.
Lehmäantiloopit
Lehmäantiloopit (Alcelaphinae) on onttosarvisiin kuuluva sorkkaeläinten alaheimo, johon nykykäsityksen mukaan kuuluu neljä sukua ja kymmenen suurikokoista lajia. Joidenkin auktorien mukaan lajeja olisi vain viisi. Kaikki lajit elävät Afrikassa. Varhaisimpien tunnettujen lehmäantilooppien fossiilit ovat 4,5—5,0 miljoonan vuoden takaa Afrikasta. Alaheimo moninaistui ilmestymisensä jälkeen epätavallisen nopeasti. Sen monimuotoisuus oli laajimmillaan kaksi miljoonaa vuotta sitten, jolloin eli vähintään 8 sukua ja 15 lajia.
Kaikki alaheimon lajit ovat erikoistuneet syömään heinäkasveja, joita on runsaasti mutta epävakaasti saatavilla. Lehmäantilooppeja eli suurina laumoina ympäri Afrikkaa vielä muutama vuosisata sitten, mutta nykyään vain Itä-Afrikan gnuut ja sassabiantiloopit yltävät entisaikojen lukuihin. Monia lajeja kuten gnuita, lehmäantilooppeja ja valkopäätopeja kasvatetaan runsaasti riistatiloilla.
Kaikilla lajeilla on kömpelö ja kankea ulkomuoto. Pitkät ja hoikat jalat ovat mukautuneet hyvin niiden elintapoihin avoimilla tasangoilla. Niiden etujaloissa on hajurauhaset. Pidentynyt turpa tasapainottaa suhteettoman lyhyttä kaulaa ja selän kyttyrää mahdollistaen laiduntamisen. Lehmäantilooppien keskuudessa urokset ovat 10–20 % naaraita suurempia, mutta sukupuolet eroavat muutoin vain vähän toisistaan. Molempien sukupuolten silmänedusrauhaset ovat hyvin kehittyneet. Sarvet ovat lyyramaiset tai tuplakiertyneet, ja sekä uroksilla että naarailla on sarvet, joskin uroksilla ne ovat yleensä pidemmät ja paksummat. Lehmäantilooppien poikaset syntyvät vaaleanruskeina ja pysyttelevät tiiviisti emonsa luona heti syntymänsä jälkeen. Monilla lajeilla kuten gnuilla ei ole lainkaan piilotteluvaihetta.
Teleki von Szék
Teleki von Szék on unkarilainen aatelissuku Transilvaniasta.
Telekin suku asui alun perin Transilvaniassa, joka oli 1541–1690 autonominen ruhtinaskunta Ottomaanien ja Habsburgien valtakuntien välissä. Suvun tunnetuin edustaja on 1630-luvulla syntynyt Mihály Teleki, josta tuli Transilvanian kansleri ja tärkein poliittinen johtaja 1600-luvun lopulla. Keisari Leopold I myönsi Telekille hänen monista palveluksistaan Unkarin kreivin arvon, ja kuolemansa jälkeen hän sai myös Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan kreivin arvon.
Suku on ollut 1600-luvulta lähtien kreivillinen.
Quakenbrück
Quakenbrück on kaupunki Ala-Saksin osavaltiossa, Saksassa.
thumb|left|Quakenbrückin Marktplatzia.
Se sijaitsee Hasejoen varrella ja kuuluu Osnabrückin piirikuntaan. Vuoden 2015 lopussa kaupungin asukasluku oli 12 845. Pinta-alaltaan se on 17,95 neliökilometrin suuruinen, ja asukastiheys kaupungissa on 715 as./km². Quakenbrück oli aikoinaan Hansaliiton jäsen.
Kaupungin nähtävyyksiin lukeutuu muun muassa Marktplatzin ympäristö kirkkoineen ja raatihuoneineen sekä Stadtmuseum Quakenbrück. Addrupin kylä sijaitsee Quakenbrückin pohjoispuolella. Kaupungilla on ystävyyskaupunkitoimintaa Ranskan Alençonin, Yhdysvaltain Conwayn, Puolan Dobre Miaston ja Saksan Wesenbergin kanssa.
Elisabet Farnese
thumb|Elisabet Farnese, [[Louis-Michel van Loon maalaama muotokuva vuodelta 1739.]] Elisabet Farnese (, ; 25. lokakuuta 1692 Parma, Parman herttuakunta – 11. heinäkuuta 1766 Aranjuez, Espanja) oli Espanjan kuningas Filip V:n toinen puoliso, jossa oli suuri vaikutusvalta Espanjan politiikkaan miehensä valtakaudella vuosina 1714–1746.
Elisabetin isä oli Farnesen herttuasukuun kuulunut Parman herttuakunnan kruununprinssi Odoardo Farnese, joka kuoli pian hänen syntymänsä jälkeen. Elisabetin avioliiton Espanjan kuningas Filip V:n kanssa järjesti Espanjan hovissa suosikkina vaikuttanut Ursinsin prinsessa Marie Anne de La Trémoille pian Filipin ensimmäisen vaimon Maria Luisan kuoleman jälkeen. Saavuttuaan Espanjaan joulukuussa 1714 Elisabet hankkiutui ensi töikseen eroon Ursinsista. Elisabet sai nopeasti henkisen otteen aviomiehestään ja hänen on katsottu olleen Espanjan todellinen vallankäyttäjä aina tämän kuolemaan asti. Tärkeimpänä neuvonantajanaan hänellä oli aluksi italialaistaustainen ministeri Giulio Alberoni, joka oli alkujaan tuonut hänen nimensä Ursinsin tietoon.
Grand Marais
Grand Marais voi viitata seuraaviin maantieteellisiin kohteisiin:
Elisabet Farnese
Elisabet synnytti Filipille neljä poikaa ja kolme tytärtä, mutta Espanjan perimysjärjestyksessä etusijalla olivat Filipin ensimmäisestä avioliitosta syntyneet kaksi poikaa. Tämän vuoksi Elisabetin tärkein ulkopoliittinen tavoite oli hankkia Espanjalle takaisin Espanjan perimyssodassa menetetyt vasallivaltiot Italiassa, jotta hänen omat lapsensa saisivat sieltä omia ruhtinaskuntia hallittavikseen. Elisabet ei kaihtanut keinoja tämän päämäärän ajamisessa ja hänen juonittelunsa veivät useasti koko Euroopan suursodan partaalle. Hänen toiveestaan pääministeri Alberoni määräsi Espanjan valloittamaan vuonna 1717 Sardinian ja seuraavana vuonna Sisilian, mikä johti niin sanottuun kvadrupelallianssin sotaan. Espanjan kärsittyä tappion Ranskalle ja Englannille kuningas erotti Alberonin vuonna 1719. Elisabet saavutti lopulta tavoitteensa, sillä vuosien diplomatian ja sotien seurauksena hänen kahdesta vanhemmasta pojastaan Kaarlesta ja Filipistä tuli molemmista italialaisten ruhtinaskuntien hallitsijoita. Kaarle sai aluksi vuonna 1731 Parman herttuakunnan, joka Puolan perimyssodan jälkeen vaihdettiin vuonna 1735 Napolin kuningaskuntaan. Parma puolestaan annettiin Filipille Itävallan perimyssodan seurauksena vuonna 1748.
Sisäpolitiikassa Elisabetin vaikutus oli myönteisempi, sillä hän valitsi päteviä neuvonantajia ja ministereitä, jotka toteuttivat hallinnollisia ja taloudellisia uudistuksia. Espanjalaisten keskuudessa hän oli kuitenkin epäsuosittu. Filip V luopui vuonna 1724 kruunusta vanhimman poikansa Ludvig I:n hyväksi, mutta tämän kuoltua jo samana vuonna Elisabet suostutteli Filipin palaamaan valtaistuimelle. Elisabet sai Filipin myös siirtämään hovin Madridista Sevillaan vuosiksi 1729–1733. Filipin kuoltua vuonna 1746 valtaan tuli Elisabetin toinen poikapuoli Ferdinand VI, jolloin Elisabet menetti vaikutusvaltansa päätöksentekoon. Hän vetäytyi tämän jälkeen hovista ja asui pääasiassa La Granja de San Ildefonson palatsissa. Ferdinand VI:n kuoltua lapsettomana elokuussa 1759 kuninkaaksi tuli Elisabetin oma poika, Napolin kuningas Kaarle (Espanjan kuninkaana Kaarle III). Elisabet sai toimia Espanjan sijaishallitsijana neljä kuukautta kunnes Kaarle saapui Napolista uuteen valtakuntaansa joulukuussa 1759.
Elisabet keräsi mittavan taidekokoelman. Hänen aloitteestaan rakennettiin kuninkaalliset palatsit La Granja, Palacio Real de Madrid (tulipalossa 1734 tuhoutuneen aiemman tilalle) ja Palacio Real de Riofrío.
Marianne Mair
Marianne Mair (s. 5. kesäkuuta 1989) on saksalainen uransa lopettanut alppihiihtäjä.
Hän kilpaili alppihiihdon maailmancupissa ensimmäisen kerran La Molinassa 14. joulukuuta 2008. Mairin paras maailmancupin sijoitus on 12:s sija Aspenin pujottelusta 29. marraskuuta 2009. Hän kilpaili viimeisen kerran FIS:n alaisissa kilpailuissa joulukuussa 2010.
Beniamino Gigli -palkinto
Beniamino Gigli –palkinto on suomalainen musiikkipalkinto, joka myönnetään Beniamino Giglin hyväksi tehdystä työstä ansioituneelle henkilölle. Suomen Beniamino Gigli -seura perusti palkinnon vuonna 1993 ja palkinnon saajan valitsee Suomen Beniamino Gigli –seuran hallitus. Palkinto on Marchelaisen firman Roberta Arti Grafichen suunnittelema ja siinä on kuvattu Beniamino Gigli ja Recanatin kaupungin rakennuksia. Palkinto jaetaan yleensä vuosittaisen Beniamino Gigli muistokonsertin yhteydessä. Palkinnon myöntämisen perusteena on suuren italialaisen tenorin Beniamino Giglin ooppera- ja konserttimusiikkitaiteen kunnioittaminen laulamalla tai toimimalla muulla tavalla Beniamino Giglin muistoa ylläpitäen.
thumb|right|400px|Fabio Armiliato (vas.) vastaanottaa vuonna 2000 Beniamino Gigli -palkinnon Torsten Branderilta
18. heinäkuuta
18. heinäkuuta on gregoriaanisen kalenterin mukaan vuoden 199. päivä (200. päivä karkausvuonna). Vuodesta on jäljellä 166 päivää.
Nimipäivät
Naistenviikko alkaa 18. heinäkuuta.
Juhlapäiviä
Katso myös: kalenteri ~ 17. heinäkuuta, 19. heinäkuuta
Šaturan piiri
Šaturan piiri sijaitsee Moskovan alueen itäosassa Meštšoran alangolla. Se rajoittuu luoteessa Orehovo-Zujevon ja lounaassa Jegorjevskin piireihin sekä idässä Vladimirin ja Rjazanin alueisiin. Piirin keskellä sijaitsee Rošalin kaupunkipiirikunta. Seudulla on runsaasti järviä, turvesoita ja havumetsiä. Suurimmat joet ovat Polja ja pohjoisrajalla virtaava Kljazma.
Hallinnollinen keskus on Šaturan kaupunki, joka sijaitsee Kazanin rautatien varrella 127 kilometriä Moskovasta itään. Sen lisäksi piiriin kuuluvat Mišeronskin ja Tšerustin kaupunkimaiset taajamat sekä neljä maalaiskuntaa: Dmitrovski Pogost, Krivandino, Pyšlitsy ja Radovitski. Asutuskeskuksia on yhteensä 187. Kaupunkiväestön osuus on 54,2 %.
Seudun pääelinkeino on teollisuus. Suurimmat teollisuuslaitokset ovat Šaturan voimalaitos, huonekalutehdas ja leipätehdas. Maatalousyritys Šaturski on yksi Venäjän suurimmista. Šaturassa on myös kaksi Venäjän tiedeakatemian tutkimuslaitosta.
Kulttuurilaitoksia ovat kaksi lasten taidekoulua, musiikkikoulu, kulttuuri- ja kerhotalot, kirjastot sekä kotiseutumuseo. Paikallislehtenä ilmestyy Leninskaja Šatura (”Leniniläinen Šatura”).
Marxist-Feministerna
Marxist-Feministerna (MF-gruppen) oli ruotsinkielinen marxilainen feministiryhmä, joka perustettiin Helsingissä 1973. Vielä 1980-luvun alussa toimineen ryhmittymän esikuvina olivat Ruotsissa toimineet useat ”sisarjärjestöt”, kuten Grupp 8. MF-ryhmä oli osa niin sanottua uutta naisliikettä tai toisen aallon feminismiä, joka oli syntynyt 1960-luvun radikaaliliikkeiden, kuten opiskelijaliikkeen ja Vietnamin sodan vastainen liike. Uuden naisliikkeen osaksi lasketaan Suomessa MF-ryhmän lisäksi Puna-akat-ryhmä, Naisasialiitto Unioni vuodesta 1975 alkaen sekä toisinaan myös Suomen naisten demokraattinen liitto.
MF:n aktiiveihin lukeutuivat muun muassa kirjailijat Carita Nyström, joka oli ollut mukana Vietnamin sodan vastaisessa liikkeessä ja Birgitta Boucht. MF:ssä toimivat myös sisarukset Annlis ja Gerd Söderholm, joiden asunnossa Mechelininkadulla MF-ryhmä useimmiten kokoontui. Annlis Söderholm perehtyi lastenlääkärinä muun muassa insestiin ja lapsiin kohdistuneisiin pahoinpitelyihin. Gerd Söderholm toimi vuosikymmeniä myös rauhanliikkeessä.
MF koostui suurimmaksi osaksi ruotsinkielisistä SKDL:n naisista, joista monien tausta oli suomenruotsalaisessa keskiluokassa. Mukana oli myös vuosien 1974–1976 kolme Vallankumoukselliset kommunistit/Revolutionära kommunisterna (VK/RK) -järjestön naisaktiivia, heidän joukossaan Margherita (Lolo) von Wright, joka tunnettiin syyskuusta 1979 lähtien tyttönimellään Zilliacus. VK/RK toimi vuosina 1974–1979 – jolloin MF-ryhmäkin oli aktiivisimmillaan – ja sympatisoi trotskilaisia ajatuksia. VK/RK:n edeltäjänä oli toiminut ”Punikkiryhmät/Röda grupper”.
MF-ryhmän toiminnassa korostuivat sekä feministiset että sosialistiset teemat. Ryhmä käsitteli naisten asemaa yhteiskunnassa eri tavoin ja etenkin alkuaikoina ryhmässä luettiin marxilaisia klassikoita. Vuonna 1975 ryhmä alkoi toimia pienryhminä, eräänlaisina tiedostamisryhmä, joissa käsiteltiin erityisesti henkilökohtaiseen elämään liittyviä kysymyksiä ja etsittiin niiden poliittisia merkityksiä. Ryhmä toimi myös julkisesti esimerkiksi järjestämällä näyttelyn naisten työssäkäynnin historiasta sekä pitämällä feminismiä käsitteleviä luentoja ja opintopiirejä.
Kun MF-feministitoiminta laajeni ja uusia feministiryhmiä perustettiin, ryhmät perustivat vuonna 1976 yhteistyöryhmän, joka tunnettiin nimellä Feministit-Feministerna (F-F). Ryhmä julkaisi yhteistä lehteä, jonka ensimmäinen numero julkaistiin naistenpäivänä 1977 nimellä Nyt mentiin – Ny går vi ja vuodesta 1978 alkaen säännöllisesti ilmestyneen lehden nimi oli Aikanainen – Kvinnotid. MF-ryhmän naiset osallistuivat aktiivisesti lehden toimittamiseen ja muuhun feministien yhteistoimintaan.
Malakiittimedestäjä
Malakiittimedestäjä (Nectarinia famosa) on eteläisessä Afrikassa tavattava medestäjiin kuuluva varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö
pienoiskuva|left|250px|Naaras Kooltaan malakiittimedestäjäkoiras on naarasta suurempi. Koiras on noin 25 cm ja naaras noin 15 cm pitkä. Koiras on väriltään kirkkaan metallinhohtoisen vihreä.Mustien siipien kupeessa on keltaiset laikut, jotka eivät yleensä ole näkyvissä. Koiraan kaksi keskimmäistä pyrstösulkaa ovat muita pitemmät. Naaras ja nuori malakiittimedestäjäkoiras ovat väriltään selästään harmaita ja vatsastaan kellertäviä. Malakiittimedestäjän nokka on hyvin pitkä ja alaspäin kaartuva.
Levinneisyys ja elinympäristö
Malakiittimedestäjää tavataan laajalla alueella, joka ulottuu Sudanin ja Eritrean eteläosista Afrikan eteläkärkeen ja lisäksi lesothosta, Swazimaasta ja Zimbabwesta. Lajin elinympäristöä ovat eteläiselle Afrikalle tyypilliset pensaikkoiset kasvillisuusvyöhykkeet kuten fynbos ja karoo. Laji elää rannikolta vuoristoon aina 2 800 metrin korkeuteen.
Elintavat
Malakiittimedestäjät elävät yleensä yksin, mutta saattavat kerääntyä jopa 1000 yksilön parviin ruokaillessaan. Laji on erityisen tarkka reviiristän ja varsinkin koiraat voivat olla hyvinkin aggressiivisia muita lintuja kohtaan. Ovaalimaisen pesänsä laji rakentaa pensaiden suojaan. Naaras munii kahdesta kolmeen vihreää, tummapilkullista munaa, joita vain se hautoo kaksi viikkoa. Koirasmalakiittimedestäjä osallistuu poikasten ruokintaan.
Ravintonaan malakiittimedestäjät käyttävät kasvien mettä. Erityisesti laji ruokailee proteoilla ja lobelioilla. Lisäksi laji pyydystää hyönteisiä erityisesti poikasten ruuaksi.
Vihreä Menninkäinen
Vihreä Menninkäinen (esiintynyt Suomessa myös nimellä Vihreä Velho) on Marvel-kustantamon luoma superroisto, joka esiintyi ensimmäisen kerran Amazing Spider-Man-sarjakuvalehden numerossa 14 (heinäkuu 1964). Hahmon loivat Stan Lee ja Steve Ditko.
Alkuperäinen ja tunnetuin Vihreä Menninkäinen on Norman Osborn, mielipuolinen teollisuuspamppu. Harry Osborn, Norman Osbornin poika on taas isäänsä pakkomielteisempi hahmo. Menninkäisen naamarin päälleen ovat laittaneet psykiatri Bart Hamilton, joka kuoli taistelussa Harry Osbornin kanssa ja nörtti Phil Urich, jonka Norman Osborn tappoi. Menninkäisen hahmo inspiroi myöhemmin muotisuunnittelija Roderick Kingsleytä luomaan Mörön.
Vihreä Menninkäinen on yleisesti katsottu Hämähäkkimiehen periviholliseksi, mutta 2000-luvulla Norman Osborn nousi piinaamaan Kostajia, Ihmenelosia ja Ryhmä-X:ää. Hahmo on esiintynyt useassa Hämähäkkimiestä koskevassa mediassa; Willem Dafoe ja Chris Cooper ovat esittäneet Norman Osbornia valkokankaalla, Harry Osbornia James Franco ja Dane DeHaan.
Norman Osborn, alkuperäinen Menninkäinen
Osborn ryhtyi rikolliseksi ja halusi New Yorkin alamaailman johtajaksi. Hän värväsi ja aseisti useita apureita, mutta Hämähäkkimies kukisti heidät kaikki. Lopulta Norman Osborn kehitti itselleen lepakon muotoisen liiturin ja joukon tuhoisia aseita, kuten niin sanotut "kurpitsapommit". Hän pukeutui Vihreäksi Menninkäiseksi ja ryhtyi taistelemaan Hämähäkkimiestä vastaan.
Vihreä Menninkäinen käytti Hämähäkkimieheen kaasua, joka lamautti supersankarin "hämähäkkivaiston". Hän vakoili Hämähäkkimiestä, kunnes sai selville hänen oikean henkilöllisyytensä, Peter Parkerin. Vihreä Menninkäinen kaappasi Peterin ja paljasti hänelle oman oikean henkilöllisyytensä. Peter Parker ja Norman Osborn taistelivat, kunnes Osborn menetti muistinsa ja Hämähäkkimies hävitti hänen varusteensa.
Osborn ei pitkään aikaan muistanut uraansa Vihreänä Menninkäisenä, kunnes sai lopulta muistinsa takaisin. Hän päätti kostaa Hämähäkkimiehelle ja kidnappasi tämän ensirakkauden, Gwen Stacyn. Vihreä Menninkäinen vei Stacyn sillan huipulle. Kun Hämähäkkimies saapuu paikalle, he taistelevat ja taistelun aikana Vihreä Menninkäinen työntää Gwenin alas sillalta. Hämähäkkimies ampuu seitin pysäyttääkseen putoamisen mutta Stacy kuolee joko putoamisesta johtuvaan sydänkohtaukseen tai tulevina vuosina Peterin painajaisissa äkillisen pysäyksen johdosta niskan murtumiseen. Hämähäkkimies vannoo kostavansa ja seuraavassa numerossa hän jahtaa Vihreää Menninkäistä ympäri kaupunkia. Lopulta Vihreä Menninkäinen yrittää seivästää liiturillaan Hämähäkkimiehen, mutta isku osuu häneen itseensä, ja Osborn saa surmansa.
Harry Osborn ja muut Menninkäiset
Muotisuunnittelija Roderick Kinsley löysi Norman Osborn salaisen piilopaikan ja kopioi Vihreän Menninkäisen varusteita. Hän kehitti niiden pohjalta parannellut versiot Norman Osbornen aseista ja liiturista. Roderick Kinsley ryhtyi Möröksi, Hämähäkkimiehen vastustajaksi.
Harryn mielisairaus uusiutui ja lopulta hänestä tuli uusi Vihreä Menninkäinen. Hän kuitenkin menehtyi muuntelemansa seerumin sivuvaikutuksiin. Philip Benjamin "Phil" Urich yritti käyttää Vihreän Menninkäisen varusteita supersankarina, mutta epäonnistui ja luopui aikeista. Nykyään Phil toimii Mörkönä.
Norman Osbornin paluu
Pian edellä mainitun jälkeen paljastettiin, että ensimmäinen Vihreä Menninkäinen, Norman Osborn, olikin elossa. Hän yritti luoda viidennen ja voimakkaimman Vihreän Menninkäisen, mutta koe tuhoutui. Nykyisin Norman Osborn on kaikista Vihreistä Menninkäisistä vaarallisin ja tunnetuin. Taisteltuaan Hämähäkkimiestä vastaan hänet pidätettiin ja lähetettiin vankilaan ensimmäistä kertaa hahmon neljäkymmentä vuotta pitkän uran aikana.
Supersankareiden sisällissodan aikaan Osbornista tehtiin Ukonnuolten johtaja. Osborn toimi tässä tehtävässä aina Skrullien hyökkäykseen, jossa media kuvasi hänet voittajaksi ja YK teki hänestä Kostajien uuden päällikön. Osbornin luoma järjestö H.A.M.M.E.R. ja ns. sankariryhmä Pimeyden Kostajat taistelivat Tohtori Doomia, Morgan le Feyta ja Uusia Kostajia vastaan ennen kuin kokivat tappion hyökätessään Asgardin jumalien kimppuun.
Vapauduttuaan vankilasta Norman jatkoi Menninkäisen uraansa jäämättä kuitenkaan kiinni. Taisteltuaan ensin Uhkan ja sittemmin Hämähäkkimiehen kanssa Norman vetäytyi maan alle. Myöhemmin hän palasi ja perusti Goblin Underground - nimisen salaliiton, johon liittyivät myös Uhka, Mörkö VII (Phil Urich) sekä uusi menninkäishahmo Monster. Norman (joukon johtaja) nimesi itsensä Goblin Kingiksi. Yksi liiton tavoitteista oli murhata Roderick Kinsley (alkuperäinen Mörkö). Tämä hanke onnistui ja Phil sai tittelin Goblin Knight.
Voimat, varusteet ja terveys
Norman Osborn on nero, hän on keksinyt ja rakentanut suuren "menninkäisasearsenaalinsa" itse. Tästä arsenaalista tunnetuimpia ovat kurpitsapommit (joissa on sisällä milloin kaasua, joka pystyy lamauttamaan hämähäkkimiehen hämähäkkivaiston, milloin se nimenomaan on pommi), ja lepakonmuotoiset heittoveitset. Lisäksi hänellä on nopea lentokiituri, joka muistuttaa lepakkoa ja sormessa eräänlainen kuolettava "säde". Myös Harry Osborn, Normanin poika ja Philip Urich ovat käyttäneet Menninkäisen persoonaa ja näitä laitteita. Mörön kaikki laitteet ovat muunneltuja Norman Osbornin Menninkäis-keksinnöistä. Norman Osborn omaa yli-inhimilliset voimat menninkäisseeruminsa ansiosta, mutta ikävä sivuvaikutus on, (ja kiitos lisäksi viiden rituaalin) että Norman tuli mielipuoleksi.
Toisin kuin yleisesti oletetaan, Norman Osborn ei toimi Vihreänä Menninkäisenä omasta tahdostaan. Menninkäinen on ikään kuin Normanin sivupersoona, joka hallitsee "isäntäänsä" täydellisesti (Norman ei vastaavasti pysty kontrolloimaan menninkäistä ollenkaan). Parhaiten Normanin jakomielisairaus käy ilmi 90-luvun Hämähäkkimkies -animaatiosarjassa sekä Sam Raimin Spider-Man -trilogiassa, joissa Norman puhuu "itselleen" (menninkäiselle) sekä päinvastoin.
Ultimate Vihreä Menninkäinen
Vihreän Menninkäisen Ultimate-versio eroaa todella paljon tavallisesta Vihreästä Menninkäisestä. Menninkäisen Ultimate-versiolla ei esimerkiksi ole minkäänlaista pukua. Hän ei osannut aluksi puhua. Hänellä on myös taito luoda tulta pelkkiä käsiä käyttäen.
Televisio
Vihreän Menninkäisen ja Norman Osbornin esiintymiset sarjassa:
4 "Tappajarobottien paluu"
11 "Menninkäinen 1/2"
26 "Korppikotkan liito"
27 "Viimeinen painajainen"
31 "Vihreä Menninkäinen" (Vihreä Menninkäinen)
35 "Lopullinen tappaja" (Norman Osborn)
40 "Menninkäissota" (Vihreä Menninkäinen)
41 "Käännekohta" (Vihreä Menninkäinen)
42 "Syyllinen" (takauma)
47 "Herääminen" (takauma)
49 "Vihreän Menninkäisen paluu"
53 "Häät"
60 "Vesimiehen paluu 2/2" (takauma) ja
64 "Minä todella, todella vihaan klooneja" (toisen maailman Vihreä Menninkäinen)
Sam Raimin elokuvat
right|250 px|thumb|Vihreä Menninkäinen Spider-Man - hämähäkkimies -elokuvasta. Sekä Norman Osbornin että Harry Osbornin versiot Vihreästä Menninkäisestä esiintyvät Hämähäkkimies-trilogiassa, näyttelijöinänn Willem Dafoe ja James Franco.
Lähteet
Figuren aus dem Marvel-Universum
Channa ninhbinhensis
Channa ninhbinhensis on käärmeenpäiden (Channidae) heimoon kuuluva kalalaji, joka kuvattiin Vietnamista vuonna 2011.
Ulkonäkö ja koko
Pisin tavattu yksilö oli 27,5 senttimetrin mittainen.
Elinympäristö ja levinneisyys
Laji on makean veden kala joka elää trooppisissa olosuhteissa. Se tunnetaan vain Vietnamista.
109 Felicitas
109 Felicitas on melko suuri ja tumma päävyöhykkeen asteroidi, joka kuuluu C-luokkaan. Sen löysi Christian Heinrich Friedrich Peters 9. lokakuuta 1869. Asteroidi nimettiin roomalaisen mytologian onnistumisen jumalan mukaan.
Vinícius Araújo
Vinícius Vasconcelos Araújo (s. 22. helmikuuta 1993 João Monlevade, Brasilia) on brasilialainen jalkapalloilija. Hän edustaa belgialaista Standard Liègeä ja on pelipaikaltaan hyökkääjä.
31. tammikuuta 2014 Vinícius siirtyi espanjalaisseura Valenciaan 3,5 miljoonan euron siirtokorvauksella.
Jonas Claesson
Jonas Claesson (s. 1. joulukuuta 1970 Sävsjö) on entinen ruotsalainen jääpalloilija, nykyinen jääpallovalmentaja.
Middlesbrough 1986: The Right Stuff
Middlesbrough 1986: The Right Stuff on Robert Calvertin arkistolivejulkaisu. Se kuuluu Voiceprintin heikosta äänenlaadusta kritisoituun Calvert-livesarjaan.
Jonas Claesson
Claesson pelasi 1990-luvulla urallaan 82 maaottelua ja teki niissä 144 maalia. Hän oli viisissä MM-kisoissa ja saavutti kolme MM:ää vuosina 1993, 1995 ja 1997. MM-otteluissa hän on tehnyt kaikkiaan 47 maalia.
Jääpallopelaajauransa jälkeen hän toimi asiantuntijakommentaattorina Ruotsin radiossa. Hän teki myös yhdessä Anders Lifin kanssa kirjan "Claesson : om bandy, livet och att komma till skott"
Valmentajan uransa Claesson aloitti vuonna 2008 Vetlanda BK:ssa, jota hän valmensi seuraavat kaksi kautta. Syksyllä 2010 hän siirtyi Venäjälle Kemerovon Kuzbassin valmentajaksi. Keväällä 2013 Claesson aloitti Ruotsin jääpallomaajoukkueen valmentajana.
Saavutukset
Maajoukkueessa
Seurajoukkueissa
Henkilökohtaisesti
Taube
thumb|Vaakuna Taube on baltialais-suomalais-ruotsalainen aatelissuku 1300-luvulta.
Alkuaan suvun nimi oli Tuwe, joka vuonna 1668 ylennettiin aatelilliseksi Evert Tauben kautta. Hänen pojastaan tuli vapaaherra Evert Fredrik Taube af Odenkat. Myös kaksi kreivillistä haaraa on Ruotsin ritarihuoneessa. Suomen ritarihuoneessa aatelisella suvulla on numero 51.
Nimi äännetään suomenruotsissa joko ['toːb] tai ['taube].
Lisa Lopes
Lisa Nicole Lopes (taiteilijanimeltään ”Left Eye”; 27. toukokuuta 1971 Philadelphia, Pennsylvania – 25. huhtikuuta 2002 La Ceiba, Honduras) oli yhdysvaltalainen rap- ja R&B-artisti, jonka sukujuuret olivat Kap Verdeltä.
Lopes tuli tunnetuksi R&B/rap-yhtyeestä TLC, jonka perustajajäseniin hän kuului vuonna 1991. Hän ehti esiintyä seuraavilla studioalbumeilla:
Kaikki näistä ovat yltäneet platinaan. Lopes esiintyi myös joillakin kappaleilla levyllä 3D, joka julkaistiin vasta hänen kuolemansa jälkeen.
Lopesilla oli myös TLC:n ulkopuolista musiikkiuraa. Hän muun muassa esiintyi Melanie Chisholmin kappaleella ”Never Be the Same Again”. Single nousi listaykköseksi 35 maassa, ja se myös esitettiin Top of the Popsissa. Lopes työskenteli lukuisten rap-artistien kanssa, kuten 2Pac, Method Man, Pras ja Missy Elliott.
Lopesin ensimmäinen ja ainoaksi jäänyt sooloalbumi Supernova ilmestyi vuonna 2001.
Lisa Lopes sai surmansa auto-onnettomuudessa Hondurasissa huhtikuussa 2002. Mitsubishi Pajerossa oli turmahetkellä seitsemän matkustajaa, joista Lopes oli ainoa kuolonuhri. Hän syöksyi ulos auton ikkunasta kolarin seurauksena ja kuoli niskaan ja päähän saamiinsa vammoihin.
Kaksi jäljelle jäänyttä TLC:n jäsentä tekivät Lopesin muistolle kappaleen ”Turntable”. Myös kappaleen ”Girl Talk” musiikkivideo on omistettu hänelle.
Thorns (yhtye)
Thorns on norjalainen black metal -yhtye. Yhtye on perustettu 1989. Se teki kaksi demoa 1990-luvun alussa, mutta on julkaissut vain yhden albumin.
Historia
Yhtyeen perustivat Blackthorn, Marius Vold ja Faust (oikea nimi Bård G. Eithun) vuonna 1989 nimellä "Stigma Diabolicum". Ensimmäisen demon jälkeen yhtyeestä erosi jäseniä ja "Trøndertun"-demon jälkeen Snorre W. Ruch jatkoi Thornsia sooloprojektinaan mutta tosin monien norjalaisten black metal -muusikoiden avustamana. Yhtyeen kaksi demoa, "Grymyrk" ja "Trøndertun", ovat antaneet paljon vaikutteita black metal -musiikkiin ja Thorns-yhtyettä pidetään yhtenä kyseessä olevan musiikkityylin "esi-isistä".
It’s Five O’Clock Somewhere
It’s Five O’Clock Somewhere on Guns N' Rosesin ex-kitaristi Slashin perustaman Slash's Snakepit -yhtyeen debyyttialbumi.
Khalkis (Aitolia)
Khalkis, myös Hypokhalkis tai Khalkeia , oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Aitoliassa Kreikassa. Se sijaitsi nykyisen Nafpaktían kunnan Chálkeian alueella.
Maantiede
Khalkis sijoitetaan nykyisin nimellä Agía Triáda tunnetulle kukkulalle, joka sijaitsee Patraksenlahden pohjoisrannalla itään Káto Vasilikín kylästä. Kukkula on laaksossa, joka sijaitsee Euenos-joen (nyk. Évinos) ja Antirrhionin (nyk. Antírrio) niemen välisellä alueella sijaitsevan kahden vuoren, Varásovan (antiikin Khalkis) ja Klókovan (Paliovoúna, antiikin Tafiassos), välissä.
Historia
Khalkiin paikka on ollut asuttu viimeistään helladisella kaudella. Varhaisin maininta kaupungista on Homeroksen Iliaan laivaluettelossa, jossa se esiintyy yhtenä aitolialaisista kaupungeista, joka lähetti laivoja Troijan sotaan. Khalkiin sijainti oli strateginen, sillä se hallitsi alueen merenkulkua ja kauppaa. Viljava tasanko oli hyvä maanviljelykseen. Khalkis mainitaan peloponnesolaissodan yhteydessä 400-luvulla eaa., ja se oli olemassa ainakin 200-luvulle eaa. saakka. Kaupunki oli ilmeisesti lakannut olemassa ensimmäiselle vuosisadalle jaa. tultaessa.
Rakennukset ja löydökset
Varásova-vuoren itärinteessä noin 1,5 kilometriä Agía Triádan kukkulasta länteen sijaitsi toinen linnoitus, joka oli rakennettu myöhäisellä klassisella kaudella 300-luvun eaa. jälkimmäisellä puoliskolla. Se saattoi olla khalkislaisten turvapaikakseen rakentama. Linnoituksesta on säilynyt muurien ja tornien jäänteitä.
Debjosyn piiri
thumb|175px|Debjosyn piiri Udmurtian kartalla. Debjosyn piiri on kunnallishallintoalue Udmurtian tasavallassa Venäjällä. Vuonna 1929 perustetun piirin pinta-ala on 1033,0 neliökilometriä. Asukkaita on 12 700 henkeä (vuonna 2010).
Debjosyn piiri sijaitsee Udmurtian itäosassa. Se rajoittuu etelässä Šarkanin, lännessä Igran ja pohjoisessa Kezin piireihin sekä idässä Permin aluepiiriin. Pinta-alasta 40 % on metsää. Alueen läpi virtaa Tšeptsajoki. Hyötykaivannaisiin kuuluvat öljy, kivihiili, savi, hiekka, sora, kalkki ja turve.
Asukkaista 79,2 % on udmurtteja ja 19,7 % venäläisiä. Kaupunkiväestöä ei ole.
Debjosyn kautta kulkee Kazanin ja Permin välinen Siperian maantie. Seudulla tuotetaan öljyä ja harjoitetaan puunjalostusta. Maatalous on keskittynyt maidon ja lihan tuotantoon sekä viljan, perunan ja pellavan viljelyyn.
Piirikeskuksessa toimii opettajaopisto. Paikallislehtinä ilmestyvät venäjänkielinen Novyi put sekä venäjän- ja udmurtinkielinen Baigureź.
Aksakov
Aksakov on seuraavien henkilöiden sukunimi:
Timo Haapala
Timo Antero Haapala (s. 6. maaliskuuta 1964 Haapajärvi) on suomalainen toimittaja ja kirjailija. Hän työskentelee Ilta-Sanomissa politiikan erikoistoimittajana.
Journalisti-lehden laskelmien mukaan Haapala kirjoittaa muita toimittajia useammin ja heitä suorasanaisemmin. Hän suhtautuu muita toimittajia kielteisemmin Marinin ja Rinteen hallituksiin. Työntekijäjärjestöistä hänellä on pelkästään kielteistä sanottavaa kun taas työnantajajärjestöihin hän suhtautuu suopeasti. Puolueista Haapala kirjoittaa enimmäkseen kielteisesti, joskin hän löytää myös positiivista sanottavaa SDP:stä, RKP:stä, perussuomalaisista ja kokoomuksesta.
Haapala oli vuonna 2012 yksi kolmesta Vuoden journalisti -palkintoehdokkaasta. Vuonna 2014 Haapalan paljastus ulkoministeriön tietomurrosta valittiin samassa kilpailussa Vuoden jutuksi ja palkittiin kunniamaininnalla Koura-koulutusrahaston kilpailussa.
Toimittajan työn lisäksi Haapala kirjoittanut kirjoja Pekka Ervastin, Jarmo ”Kätsy” Koivusen ja Timo Mäkelän kanssa.
Ura
Haapala suoritti Tampereen yliopistossa kolmivuotisen toimittajatutkinnon, mutta ei koskaan valmistunut maisteriksi. 1980-luvun lopulta alkaen hän työskenteli Kalevan eduskuntatoimittajana ja Ilta-Sanomien politiikan toimittajana ennen kuin vuonna 1997 siirtyi politiikan toimittajaksi MTV3-televisiokanavalle.
MTV3:lla Haapala nousi suuren yleisön tietoisuuteen juontamalla useita vaalitenttejä. Hän piti verkossa Setä Arkadia -blogiaan kuutisen vuotta, kunnes sanoi kyllästyneensä lukijoiden kommenttien tasoon.
Kritiikkiä
Vuonna 2013 Timo Haapala lähetti pikaviestipalvelu Twitterissä yli 30 twiittiä, joissa hän paheksui ja sätti Akavan johtajaa Sture Fjäderiä, koska tämä oli jättänyt Linnan juhlat väliin juuri kuolleen kissansa takia. Haapala lähetti aiheesta pilkkaavaksi koetun Twitter-viestin Ruotsin silloiselle ulkoministerille Carl Bildtille vastauksena viestiin, jossa Bildt suri kuollutta Nelson Mandelaa: "What you are thinging abaut [sic] the case of "Sture Fjäder"?".
Perussuomalaisten kansanedustaja Tom Packalén jätti huhtikuussa 2018 Haapalasta tutkintapyynnön, joka koski Ilta-Sanomissa julkaistua Haapalan kolumnia, jossa tämä kutsui Packalénia ”ns. Tehtaankadun mieheksi”. Packalénin mukaan Haapala viittasi tällä siihen, että hän olisi Venäjän hallinnon toimija ja siten maanpetturi ja rikollinen. Packalén pyysi poliisia selvittämään, onko Haapala syyllistynyt törkeään kunnianloukkaukseen. Myöhemmin Helsingin poliisi totesi, ettei asiassa ollut syytä epäillä rikosta, ja näin ollen myöskään esitutkintaa ei suoritettu.
Lokakuussa 2019 toimittaja Hilla Körkkö kummasteli Helsingin Sanomissa Haapalan Twitter-viestiä, jossa tämä totesi oppineensa juuri Wikipedian olevan vapaasti muokattava. Körkkö yritti tiedustella puhelimitse Haapalalta, oliko viesti kirjoitettu tosissaan vai huumorimielessä, mutta Haapala kieltäytyi kommentoimasta asiaa.
Professori Martin Scheinin syytti Haapalaa agendajournalismista ja ”maalittamisesta” hänen kirjoitettuaan useita juttuja ulkoministeri Pekka Haaviston toimista ns. ISIS-perheiden asiassa loppuvuodesta 2019.
Tohveli
thumb|250px|Tohvelit Tohvelit eli tossut ovat pehmeät vapaa-ajan sisäjalkineet. Niiden materiaalina voidaan käyttää esimerkiksi mokkanahkaa tai huopaa. Tohveleissa voi olla pehmeä vuori ja karvakoristeita. Suomalaisia tohveleita ovat muun muassa Suomen Kumitehdas Oy:n Lieksassa, Pälkäneellä ja Vesannolla valmistamat Reinot ja Ainot.
Reininmaan miehitys
thumb|Reininmaan miehitysvyöhykkeet vuonna 1923: Sinisellä Ranskan vyöhyke, keltaisella Belgian ja punaisella Britannian. Yhdysvallat oli jo luovuttanut oman vyöhykkeensä Ranskalle. Vihreällä Ranskan myös miehittämä Saarin alue, viivoitettuna Ranskan ja Belgian vuosina 1923–1925 miehittämä Ruhrin alue. Reininmaan miehitys oli ensimmäisen maailmansodan rauhanehdoissa määrätty voittajavaltioiden sotilaallinen miehitys Saksalle kuuluneella Reininmaan alueella vuosina 1918–1930. Miehittäjävaltiot olivat Ranska, Iso-Britannia, Yhdysvallat ja Belgia, joista Ranska miehitti yksinään kolmea neljäsosaa koko alueesta. Miehityksen päätyttyä Reininmaa jäi demilitarisoiduksi alueeksi, johon Saksa ei saanut sijoittaa omia sotajoukkojaan.
Miehityksen vaiheet
Ensimmäisen maailmansodan päättänyt, 11. marraskuuta 1918 solmittu Compiègnen aselepo määräsi Saksan armeijan vetäytymään Reinjoen itäpuolelle siten, että joen itärannalle jäisi kymmenen kilometrin levyinen puolueeton vyöhyke, kun taas ympärysvaltojen joukot miehittäisivät koko Reinin länsipuolisen osan Saksasta ja lisäksi joen itärannalla sillanpääasemat Kölnissä, Mainzissa ja Koblenzissa. Miehitetyllä alueella oli noin seitsemän miljoonaa asukasta. Miehitysjoukot asettuivat Reininmaalle 1.–17. joulukuuta 1918.
Varsinkin Ranska halusi tehdä Saksan vaarattomaksi poistamalla pysyvästi sen sotilaallisen läsnäolon Reinin länsipuolella. Britannia ja Yhdysvallat eivät kuitenkaan halunneet erottaa Reininmaata Saksasta tai miehittää sitä pysyvästi. Niinpä voittajavaltioiden välisenä kompromissina vuoden 1919 Versailles’n rauhansopimuksessa määrättiin, että Reininmaan miehitys jatkuisi 15 vuotta. Reinin itärannalle pysyvästi jäävä demilitarisoitu vyöhyke määrättiin 50 kilometrin levyiseksi. Miehityksen tarkoituksena oli toisaalta torjua Saksan sotilaallinen uhka luomalla puskurivyöhyke Saksan ja Ranskan väliin, toisaalta miehitetty alue toimisi panttina, kunnes Saksa olisi maksanut rauhansopimuksessa määrätyt suuret sotakorvaukset. Jos Saksa lakkaisi noudattamasta Versailles’n rauhan asettamia velvoitteita, miehityksen kestoa voitaisiin pidentää.
Reininmaa jaettiin neljään miehitysvyöhykkeeseen: Britannia miehitti Kölniä ympäröivän alueen, Yhdysvallat Koblenzia ympäröivän alueen, Ranska Pfalzin ja Mainzia ympäröivän alueen sekä Belgia Reinin alajuoksun ja Aachenia ympäröivän alueen. Ranskan miehitysvyöhyke käsitti 75 prosenttia koko miehitetystä alueesta ja ranskalaisia miehitysjoukkoja oli alkuvaiheessa jopa 220 000 miestä. Osalla vyöhykkeistä miehitys määrättiin kestämään vain 5 tai 10 vuotta. Yhdysvallat luovutti vyöhykkeensä Ranskalle vuonna 1923. Aluksi miehitysalueille luotiin puhdas sotilashallinto, mutta Versailles’n rauhan astuessa voimaan tammikuussa 1920 perustettiin lisäksi siviilihallinto, jota johti Koblenzissa toiminut liittoutuneiden välinen Reininmaan komissio. Komission puheenjohtajan toimi ranskalainen Paul Tirard. Erikoistapauksen muodostanut Saarinmaan alue erotettiin kokonaan Saksasta 15 vuoden määräajaksi, minä aikana se oli Kansainliiton alaisuudessa ja Ranskan miehittämä. Määräajan umpeuduttua alueen asukkaat saisivat päättää kansanäänestyksellä liittymisestä joko Saksaan tai Ranskaan.
Ranskalaiset halusivat kannustaa reininmaalaisten separatismia, mutta pääosa alueen saksalaisista asukkaista suhtautui miehitykseen vihamielisesti. Erityisen vihattuja olivat Ranskan Afrikan-siirtomaista tulleet mustat sotilaat, joihin kohdistui voimakkaita rasistisia ennakkoluuloja ja joista käytettiin halventavaa nimitystä schwarze schmach (”musta häpäisy”). Saksan kansallismielinen äärioikeisto korosti miehityksen kauheutta propagandassaan. Tilanne kriisiytyi vuonna 1923. Tammikuussa Ranska ja Belgia miehittivät tilapäisesti myös Reinin itäpuolisen Ruhrin alueen painostaakseen Saksaa jatkamaan sotakorvausten maksamista, mikä nostatti siviiliväestön vastarintaan. Lokakuussa 1923 paikalliset asukkaat julistivat perustaneensa Reininmaan tasavallan, joka kukistui vain kahden viikon kuluttua. Ruhrin miehitys päättyi elokuussa 1925.