cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ydinasevakoilu
Pakistan
Tammikuussa 2004 Pakistanilainen ydinfyysikko, tohtori Abdul Qadeer Khan tunnusti myyneensä ydinaseteknologiaa Libyaan, Iraniin ja Pohjois-Koreaan. Khan myi uraanin rikastamisessa käytettävien kaasusentrifugien piirustuksia, kiinalaisia ydinkärkien suunnitelmia ja myi myös valmiita sentrifugeja. Khanin epäiltiin vieneen alankomaalaisesta uraaninrikastamislaitoksesta kaasusentrifugin suunnitelmat ja käyttäneen näitä Pakistanin ydinaseohjelman aloittamiseksi. 2. helmikuuta 2004, Pakistanin presidentti Pervez Musharraf ilmoitti armahtaneensa Khanin. Pakistanin valtio kiistää osallistuneensa vakoiluun, mutta kieltäytyy luovuttamasta Khania Kansainvälisen atomienergiajärjestön kuulusteltavaksi.
Rosa ’Aicha’
Rosa ’Aicha’ on Rosa Spinosissima-ryhmään eli tarhapimpinellaruusuihin kuuluva ruusulajike, jolle on tunnusomaista suurikokoiset, puolikerrannaiset, kellanvalkoiset kukat.
Alkuperä
Ruusu on teehybridi ’Souvenir de Jacques Verschuren’ ja pimpinellahybridi ’Guldtopin’ risteymä, jonka kehitti tanskalainen Valdemar Petersen vuonna 1959. Ruusu julkistettiin vuonna 1966. Rosa ’Guldtop’ on puolestaan persianruusun (Rosa foetida) ja pimpinellaruusun (Rosa spinosissima) risteytys, jonka kehitti tanskalainen Aksel Olsen. ’Aichan’ kukka on saanut keltaisen värinsä persianruususta ja suuren kokonsa teehybridistä. Aicha on arabiankielinen naisen nimi.
Kuvaus
Rosa ’Aicha’ kasvaa Suomessa noin 1,5 metrin korkuiseksi kaartuvaoksaiseksi pensaaksi. Versoissa on runsaasti piikkejä. Lehdet ovat harmaanvihreitä ja seitsemänlehdykkäisiä. ’Aicha’ kukkii Suomessa heinäkuun alusta 2–3 viikkoa. Kukat ovat maljamaiset ja halkaisijaltaan 7–9 cm. Nupusta auetessaan kukat ovat täyteläisenkeltaiset, mutta muuttuvat vanhetessaan keltavalkoisen sävyihin. Nuput ovat keltaiset. Terälehtiä on 5–10 kappaletta. Emi on ruskea, heteet keltaruskeat. Kukissa on hedelmäinen tuoksu. Jälkikukinta on mahdollinen säiden salliessa syyskuun alussa. Ruusu ei tee kiulukoita ja muodostaa vain vähän juurivesoja. Lajike viihtyy auringossa ja puolivarjossa. Menestyy Suomessa kasvuvyöhykkeillä I–II.
Haagin kansainvälisen oikeuden akatemia
pienoiskuva|Kansainvälisen oikeuden akatemia toimii Haagissa [[Rauhanpalatsissa.]] Haagin kansainvälisen oikeuden akatemia on  kansainvälisen julkis- ja yksityisoikeuden opetuksen ja tutkimuksen keskus, joka toimii Rauhanpalatsissa Haagissa, Alankomaissa. Sen tavoitteena on edistää kansainvälisten suhteiden oikeudellisten kysymysten tutkimista. Akatemia on erityisen tunnettu opiskelijoille ja nuorille tutkijoille suunnatuista kesäkursseista.
Kansainvälisen oikeuden akatemia ei ole yliopisto, eikä se toimi yliopiston tavoin. Sillä ei ole vakituista opetushenkilöstöä, vaan akatemian tieteellinen neuvosto (nk. curatorium) kutsuu kurssien pitäjiksi päteviksi katsomiaan henkilöitä. Tieteellisen neuvoston puheenjohtajana toimi aiemmin aina kuolemaansa saakka Boutros Boutros-Ghali. Vuodesta 2017 lähtien neuvoston puheenjohtajana on toiminut Pariisin yliopiston Université Paris I:n (Panthéon-Sorbonne) emeritusprofessori Yves Daudet.
Akatemialle myönnettiin Félix Houphouët-Boignyn rauhanpalkinto vuonna 1992 ja sitä on ehdotettu Nobelin rauhanpalkinnon saajaksi yhteensä 38 kertaa vuosien 1915 ja 1956 välillä.
Pyhä Cecilia
Pyhä Cecilia (syntynyt 100-luvulla – kuollut 200-luvulla) oli roomalainen pyhimys, neitsyt ja marttyyri. Häntä kunnioitetaan Ranskan Albin, säveltäjien, marttyyrien, musiikin, muusikkojen, soitinten valmistajien, Nebraskan Omahan arkkihiippakunnan, runoilijoiden ja laulajien suojeluspyhimyksenä. Historiallisesti pyhä Cecilia on kuvattu usein ruusuja tai luuttua pidellen tai urkuja soittaen. Hän on yksi seitsemästä marttyyristä, jotka mainitaan messun canonissa ja hänen muistopäiväänsä vietetään 22. marraskuuta. Vanhin historiallinen maininta pyhästä Ceciliasta on niin sanotussa Martyrologium Hiernymianumissa, mistä päätellen hänen juhlaansa vietettiin jo 300-luvulla. Väitetään, että kun hänen ruumiinsa kaivettiin ylös vuonna 1599 se löytyi turmeltumattomana.
Roomalaiskatolisessa messussa pyhää Ceciliaa on muistettu seuraavanlaisella latinankielisellä kollehtarukouksella:
"Orémus.
Lisäksi pyhä Cecilia mainitaan nimeltä jo vuonna 590 käytetyssä Kaikkien pyhien litaniassa.
Legenda
Pyhän Cecilian kerrotaan olleen syntyjään roomalainen hyvästä perheestä ja koulutukseltaan kristitty. Hän teki nuoruudessaan valan pyhittääkseen neitsyytensä Jumalalle, mutta hänen vanhempansa saivat hänet suostumaan vasten tahtoaan avioliittoon aatelismies Valerianin kanssa. Hän kertoi pakanalliselle aviomiehelleen, että Jumalan enkeli tahtoi hänen pysyvän neitsyenä, mihin mies suostui sillä ehdolla, että saisi nähdä enkelin. Nainen vastasi, että tämä toteutuisi, jos hän menisi kasteelle, ja palattuaan kasteen jälkeen mies näkikin pyhän Cecilian puhumassa enkelille. Hän käännytti myös Valerianin veljen Tiburtiuksen, joista molemmista tuli marttyyrejä ennen naista itseään ja joiden jäänteet haudattiin lopulta samaan hautaan Cecilian kanssa. Nainen jakoi omaisuutensa köyhille, mikä suututti prefekti Almachiuksen, joka määräsi pyhän Cecilian poltettavaksi, mutta liekit eivät haavoittaneet häntä, minkä johdosta hänet mestattiin.
Valanti
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 1,0 hehtaaria ja se on 200 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 450 metriä.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Näsijärven–Ruoveden alueen (35.3) Ruoveden alueella (35.33), jonka Enonjoen valuma-alueeseen (35.339) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 122,1 metriä mpy.
Poliisimestari
Sekä aiempien että nykyisten asetusten mukaan Helsingin poliisilaitoksen päälliköllä on ollut poliisikomentajan arvonimi.
Kai L. Bremer
Kai Lauri Bremer (s. tammikuu 1935 Viipuri) on suomalainen museoajoneuvoharrastaja, joka tunnetaan Mobilisti-lehden perustajana ja pitkäaikaisena päätoimittajana.
Bremer varttui autottomassa upseeriperheessä Kouvolassa, kunnes isä yleni everstiksi ja sai virka-autokseen vuoden 1939 Mercuryn. 1950-luvun lopulla Bremer osti ensimmäiseksi omaksi autokseen vuoden 1928 Chryslerin. Ennen Mobilisti-lehden perustamista Bremer työskenteli 1950-luvulta asti autoalalla, muun muassa Saab-automyyjänä, Ford-huoltomiehenä, huoltamonpitäjänä, Maaseudun Autolehden ja Moottori-lehden toimittajana sekä Nokian Renkaiden tiedottajana.
Bremerille myönnettiin vuonna 2011 Moottoriliikenteen ansiomitali. Kun Bremer täytti 80 vuotta tammikuussa 2015, Yle TV2 esitti hänestä kertovan 45-minuuttisen dokumentin, jonka on ohjannut Veli Vartiala.
Valkealammi (Ruovesi)
Valkealammi on Pirkanmaalla Ruovedellä Hyyrylän kylän lähellä sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 1,0 hehtaaria ja se on 150 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 450 metriä.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Näsijärven–Ruoveden alueen (35.3) Ruoveden alueella (35.33), jonka Enonjoen valuma-alueeseen (35.339) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 120,4 metriä mpy.
Necroshine
Necroshine on thrash metal -yhtye Overkillin studioalbumi, joka julkaistiin 23. helmikuuta 1999.
Aarne T. K. Lahtinen
Aarne T. K. Lahtinen (s. 1934) on suomalainen kääntäjä.
Nier: Automata
Nier: Automata (, tyyliteltynä NieR) on toimintapainotteinen kolmannen persoonan avoimen pelimaailman toimintaroolipeli. Pelin on kehittänyt Platinum Games ja julkaissut Square Enix. Se julkaistiin ensimmäisenä PlayStation 4:lle Japanissa 23. helmikuuta 2017, Pohjois-Amerikassa 7. maaliskuuta 2017 ja Euroopassa 10.maaliskuuta 2017 ja Windowsille 17. maaliskuuta 2017 sekä Xbox One:lle 26.kesäkuuta 2018. Nier: Automata on jatkoa 2010 vuonna julkaistulle Nier-pelille, Drakengard -pelisarjan spin-offille.
Peli on saatavilla Windows-alustalle Steam-palvelusta.
Pelaaminen
pienoiskuva|left|Kuvassa vasemmalla YoRHan valmistama 2B androidi.
Tarina
Peli sijoittuu vuoteen 11945 eli lähes kymmenen vuosituhatta kauemmaksi tulevaisuuteen kuin alkuperäinen Nier-peli, joka sijoittui vuoden 2050 tienoille. Automatassa pelaaja ohjaa 2B:tä, joka on YorHan valmistama androidi. 2B kuuluu erikoisjoukkoihin, joitten tehtävä on suojella ihmiskuntaa mekaanisten olentojen hyökkäystä vastaan; maata uhkaavat koneet ja robotit. Androidien on estettävä mekaanisten olentojen aikeet tuhoamalla ne. Päätarina voi loppua viidellä eri tavalla, riippuen kuinka useasti pelaaja on pelannut päätarinan läpi, ja kuinka pelaaja pelaa peliä.
Pelin tarinan sanotaan tutkivan eksitentialistista kriisiä androidien ja koneiden välillä.
Ladattava sisältö
Pelille on julkaistu ladattavana sisältönä 3C3C1D119440927 -niminen osa 17. huhtikuuta 2017.
Vastaanotto
GameSpot antoi pelille arvosanan 9/10 arvostelussaan.
IGN Nordic antoi pelille arvosanan 8.9/10 arvostelussaan.
Peli on myynyt yhteensä yli 1,5 miljoonaa kappaletta eri alustoilla.
Palkinnot
SXSW Gaming Awards
Jürgen Hubbert
Jürgen Hubbert (24. heinäkuuta 1939 Hagen – 12. tammikuuta 2021) oli saksalainen insinööri ja johtaja. Hän oli Daimlerin johtokunnan jäsen vuosina 1998–2005.
Lukion jälkeen Hubbert opiskeli Stuttgartin yliopistossa insinööriksi josta valmistui vuonna 1965.
Turun uskonnolliset yhteisöt
Turun uskonnolliset yhteisöt edustavat muun Suomen tapaan sekä maan valtauskontoa kristinuskoa ja sen eri kirkkokuntia, että muita uskontokuntia.
Suomen evankelis-luterilainen kirkko
Suomen evankelis-luterilaisen kirkon johtava piispa, Turun arkkipiispa toimii Turusta käsin, ja kirkolla onkin Turussa useita seurakuntia. Näitä ovat suomenkieliset Tuomiokirkkoseurakunta, Mikaelinseurakunta, Martinseurakunta, Henrikinseurakunta, Katariinanseurakunta, Maarian seurakunta ja Paattisten seurakunta sekä ruotsinkielinen Åbo svenska församling, jotka kuuluvat Turun ja Kaarinan seurakuntayhtymään. Vuonna 2018 seurakuntayhtymään kuului 143 894 jäsentä, jotka muodostivat 64,01% alueen väkiluvusta. Lukuihin sisältyvät samaan seurakuntayhtymään kuuluvat Kaarinan kaupungin alueella toimivat Kaarinan seurakunta (17 259 jäsentä v. 2018) ja Piikkiön seurakunta (5 986 jäsentä v. 2018).
Tuomiokirkkoseurakunta
Tuomiokirkkoseurakunta on Turun emäseurakunta ja se jatkaa 1200-luvulla perustetun seurakunnan perinteitä. Nykymuodossaan se on toiminut vuoden 1921 seurakuntajaosta lähtien. Vuonna 1963 lähinnä Tuomiokirkkoseurakunnan alueista erotettiin uusi seurakunta, Henrikinseurakunta. Seurakunta on keskustan ruutukaava-aluetta. Seurakunnan kirkkona toimii Turun tuomiokirkko. Vuonna 1996 jäseniä oli noin 14 500. Vuonna 2013 jäsenmäärä oli 13 514. Vuonna 2018 seurakuntaan kuului 13 812 henkeä.
Mikaelinseurakunta
Mikaelinseurakunta on perustettu vuoden 1921 seurakuntajaossa. Siihen kuuluu valtaosa läntistä ja luoteista Turkua ja se käsittää ruutukaava-alueita, lähiöitä ja Ruissalon saaren. Seurakunnalla on kaksi kirkkoa, Mikaelinkirkko ja Turun linnan kirkko. Seurakunnan jäsenmäärä oli vuonna 1996 noin 24 000. Vuonna 2013 seurakunnan jäsenmäärä oli 20 683. Vuonna 2018 seurakuntaan kuului 20 182 henkeä.
Martinseurakunta
Martinseurakunta on perustettu vuoden 1921 seurakuntajaossa. Vuonna 1959 seurakuntaan liitettiin Kakskerran seurakunta ja vuonna 1963 seurakunnasta erotettiin Henrikinseurakuntaan Ilpoisten ja Ispoisten lähiöt. Seurakuntaan kuuluu monenlaisia alueita, kuten kantakaupunkia, lähiöitä ja maaseutumaista saaristoa. Seurakunnalla on kolme kirkkoa: Martinkirkko, Kakskerran kirkko ja Hirvensalon kirkko. Vuonna 1996 seurakunnalla oli noin 16 000 jäsentä. Vuonna 2013 seurakunnan jäsenmäärä oli 19 145. Vuonna 2018 seurakuntaan kuului 19 525 henkeä.
Henrikinseurakunta
Henrikinseurakunta on perustettu vuonna 1963. Se on muodostettu Tuomiokirkkoseurakunnan, Martinseurakunnan ja Kaarinan seurakunnan alueista. Seurakunnan alueeseen kuuluu useita lähiöitä. Ennen kirkon valmistumista jumalanpalvelukset pidettiin Vasaramäen seurakuntatalossa, joka on myöhemmin myyty ulkopuolisille. Henrikin kirkko valmistui vuonna 1980. Vuonna 1996 seurakunnalla oli noin 20 000 jäsentä. Vuonna 2013 seurakunnan jäsenmäärä oli 15 996. Vuonna 2018 seurakuntaan kuului 14 809 henkeä.
Maarian seurakunta
Maarian seurakunnan historia juontaa 1200-luvulle Koroisiin ja silloisen Koroisten kirkon suojeluspyhimykseen Neitsyt Mariaan. Nykyisen harmaakivisen Maarian kirkon vanhimmat osat ovat 1300-luvulta. Seurakunnasta liitettiin eri aikoina osia Turkuun ja siitä tuli osa Turun seurakuntayhtymää vuonna 1954. Koko alue liitettiin Turkuun vuonna 1967. Seurakunta on alueeltaan laaja ja hajanainen, sillä siihen sisältyy sekä maaseutua, vanhaa kaupunkiasutusta ja lähiöitä. Seurakunnalla on kaksi kirkkoa, Maarian kirkko ja Pallivahan kirkko. Vuonna 1996 jäsenmäärä oli noin 31 000. Vuonna 2013 seurakunnan jäsenmäärä oli 28 168. Vuonna 2018 seurakuntaan kuului 26 517 henkeä.
Åbo svenska församling
Åbo svenska församling (Turun ruotsalainen seurakunta) perustettiin vuoden 1921 seurakuntajaossa. Siihen kuuluvat Turun ja Kaarinan kaupungit ja sen jäsenistö on lähinnä ruotsinkielisiä. Seurakunnalla ei ole omaa kirkkoa, mutta sillä on oikeus käyttää kaikkia Turun kirkkoja. Eniten käytetty on Tuomiokirkko, joka on myös seurakunnan perinteinen kirkko. Vuonna 1996 seurakunnalla oli noin 8 700 jäsentä, joista osa asui Kaarinassa. Vuonna 2013 seurakunnan jäsenmäärä oli 9 066. Vuonna 2018 seurakuntaan kuului 9 134 henkeä.
Herätysliikkeet
Kirkon sisäisistä herätysliikkeistä toimii paikkakunnalla useita.Evankelisen herätysliikkeen järjestöistä Turussa toimii Suomen luterilainen evankeliumiyhdistys (Sley), joka järjestää myös jumalanpalveluksia Lutherin kirkolla ja jonka oma opiskelijajärjestö Evankeliset opiskelijat toimii myös paikkakunnalla , sekä ruotsinkielinen Svenska Lutherska Evangeliföreningen, jolla on Turussa esimerkiksi nuortentoimintaa .Herännäisyyttä edustaa Turussa Herättäjä-Yhdistys, jolla on toimintaa esimerkiksi Turun kristillisellä opistolla. Lestadiolaisuutta edustavat vanhoillislestadiolaisuus, jolla toimii Turussa Turun rauhanyhdistys toimitaloineen, esikoislestadiolaisuus, jolla on oma rukoushuone Turussa ja uusheräys, jolla myös on Turussa oma rukoushuone. Viidesläisyyttä edustavat Turussa Kansan Raamattuseura, Kansanlähetys, jolla on Turussa oma toimitila Vuorikoti , sekä opiskelijajärjestö OPKO. Lisäksi Turussa toimii kaksi Lähetyshiippakunnan jumalanpalvelusyhteisöä, suomenkielinen Pyhän Paavalin luterilainen seurakunta ja ruotsinkielinen St. Gabriels församling.
Lestadiolaisuus
Ensimmäiset lestadiolaisseurat pidettiin Turussa 1870-luvulla. Vuonna 1889 perustettiin Rauhanyhdistys Turussa ry, johon liittyi tuolloin 77 jäsentä. Luostarinkadulta hankittiin pian talo, joka kunnostettiin rukoushuoneeksi. Muutamassa vuodessa jäsenmäärä nousi 200 henkeen. 1800- ja 1900-lukujen taitteen suuri hajaannus vaikutti myös Turkuun. Yhdistys ja rukoushuone jäivät uusheräyksen haltuun. Esikoislestadiolaisuus muodosti oman ryhmänsä vanhoillislestadiolaisuuden jäädessä varsin pieneksi alkaen kasvaa vasta 1940-luvulla.
Lestadiolaisten alkuperäinen yhdistys Rauhanyhdistys Turussa ry sekä Luostarinkadun rukoushuone jäivät uusheränneitten haltuun. Yhdistyksen nimeksi vaihdettiin Turun Lähetysyhdistys ry vuonna 1952. Uusi rukoushuone rakennettiin vanhan paikalle vuonna 1963 samalle tontille kuin alkuperäinen. Vuonna 1996 yhdistyksellä oli noin 65 jäsentä, jotka olivat jo kovin iäkkäitä. Tuolloin tilaisuuksissa kävi noin 10 osanottajaa.
Hajaannuksen jälkeen esikoislestadiolaiset kokoontuivat eri puolilla kaupunkia, kunnes Tuureporinkadulle rakennettiin vuonna 1923 rukoushuone. Vuonna 1924 liike rekisteröityi nimellä Turun Vanha Laestadiolais-Kristillinen Yhdistys r.y., nykyään nimeltään Esikoislestadiolaiset ry, Turun paikallisosasto. Vuonna 1985 vihittiin käyttöön uusi rukoushuone Suikkilan Kaitaistentiellä. Vuonna 1996 Turun seudulla asui noin 200 esikoisperhettä, joihin kuului yhteensä noin 500 henkeä. Sunnuntaisin järjestettyihin seuroihin kokoontui noin 150–250 henkeä.
Muut kristilliset yhteisöt
Muita kristillisiä yhteisöjä Turussa edustavat ainakin katolinen Pyhän Birgitan ja Autuaan Hemmingin seurakunta, Suomen ortodoksisen kirkon Turun ortodoksinen seurakunta , helluntaiherätykseen lukeutuvat Turun Helluntaiseurakunta , Kristillinen seurakunta Uusipesula sekä Turun Kotikirkko , joista kaksi ensimmäistä ovat Suomen Helluntaikirkon jäseniä , Suomen Baptistikirkon Turun baptistiseurakunta , metodismia Suomen Metodistikirkon Turun metodistiseurakunta ja Finlands svenska metodistkyrkan Åbo svenska metodistförsamling , Suomen Vapaakirkkoa Turun vapaaseurakunta sekä Varissuon vapaaseurakunta ja ruotsinkielistä Missionskyrkan i Finland:ia Missionskyrkan i Åbo , Suomen Adventtikirkkoon kuuluvat Turun Adventtiseurakunta sekä Åbo Adventistförsamling, jotka molemmat toimivat Betel-kirkossa , Raamattu Puhuu-liikkeeseen kuuluva Turun Raamattu Puhuu-seurakunta , tunnustuskuntiin sitoutumatonta uuskarismaattisuutta Turun Cityseurakunta sekä Turun Elämän Sana-seurakunta , Uusapostolista kirkkoa Turun Uusapostolinen seurakunta ja Suomen evankelisluterilaista lähetyshiippakuntaa Pyhän Paavalin luterilainen seurakunta ja Sankt Gabriels församling.
Baptismi
Turun Baptistiseurakunta perustettiin vuonna 1887. Sen toiminta oli aluksi ruotsinkielistä, mutta myöhemmin seurakunnasta tuli suomenkielinen. Seurakunnan rukoushuone sijaitsee Vähä-Hämeenkatu 16:ssa. Vuonna 1996 jäseniä oli noin 150 ja toiminnan piirissä noin 200 henkeä. Nykyinenkin jäsenmäärä on noin 150.
Elämän Sana
Elämän Sana / Livets Ord -seurakunta perustettiin Turkuun elokuussa 1990. Tätä ennen oli jo ollut liikkeen kokoustoimintaa. Seurakunta kasvoi voimakkaasti ja siinä oli vuonna 1996 noin 150 jäsentä. Mukana oli myös paljon sellaisia henkilöitä, jotka eivät olleet seurakunnan jäseniä. Seurakunnan perustaja ja johtohahmo on ollut pastori Håkan Westergård.
Helluntailaisuus
Turussa toimii kolme helluntaiseurakuntaa: Turun Helluntaiseurakunta, Turun Kotikirkko ja Kristillinen seurakunta Uusipesula.
Helluntaiherätys tuli Suomeen vuonna 1911 norjalaisen Thomas Ball Barrattin pitämien kokousten myötä. Ensimmäinen kastetilaisuus pidettiin Littoistenjärvellä 1913. Vuonna 1921 perustettiin kaksikielinen Turun Helluntaiseurakunta. Vuonna 1926 seurakunnan nimi vaihtui Smyrnaksi. Vuonna 1933 ruotsinkieliset erottautuivat omaksi seurakunnakseen nimellä Filadelfiaförsamlingen i Åbo. Vuonna 1936 Smyrnan sisäisten riitaisuuksien vuoksi sen rinnalle syntyi Siion-seurakunta. Seurakunnat yhdistyivät vuonna 1946 ja toimivat nimellä Smyrna-Siion-seurakunta vuoteen 1953 asti, jolloin nimeksi tuli jälleen Turun Helluntaiseurakunta. Vuonna 1961 tapahtuneen hajaannuksen vuoksi Siion-seurakunta kuitenkin perustettiin uudelleen, mutta sen toiminta loppui vuonna 1985.
Turun helluntaiseurakunnan toimitilat Puistokatu 6:ssa ovat valmistuneet vuonna 1959. Lisäksi seurakunta omistaa Kristillisen kirjakaupan Eerikinkadulla sekä leirikeskuksen Sauvon Kupiluodossa. Vuonna 1996 seurakunnalla oli hieman yli 1800 jäsentä ja sunnuntaisiin päiväkokouksiin osallistui keskimäärin 650–700 henkeä. Seurakunnalla on Turun lisäksi aluetoimintaa Liedossa, Mynämäellä, Nousiaisissa, Raisiossa, Piikkiössä, Yläneellä ja Paattisilla Turun pohjois-osassa. Vuoden 2012 alussa seurakunnalla oli noin 1600 jäsentä.
Turun Kotikirkko on saanut alkunsa Turun helluntaiseurakunnan toimintana, mutta vuonna 1999 se itsenäistyi omaksi seurakunnakseen. Teologialtaan se on siis helluntaiseurakunta, mutta eroaa perinteisestä helluntaiseurakunnasta toimintakulttuuriltaan, esimerkiksi jumalanpalvelusmusiikin vaihdellessa raskaasta rockista akustiseen musiikkiin. Seurakunnalla on noin 90 jäsentä ja jäsenistö koostuu pääosin nuorista ja nuorista aikuisista.
Kristillinen seurakunta Uusipesula Turun Varissuolla on perustettu vuonna 2005. Perustamista edelsi Turun helluntaiseurakunnan 16 vuotta kestänyt aluetyö Varissuon alueella. Vuonna 2011 seurakunnalla oli noin 180 jäsentä.
Katolisuus
Katolinen Pyhän Birgitan ja Autuaan Hemmingin seurakunta perustettiin vuonna 1926. Seurakunnan nykyinen kirkko, Pyhän Birgitan ja Autuaan Hemmingin kirkko, rakennettiin Ursininkadulle 1966. Samoissa tiloissa on myös pappila ja vieressä toimii Turun birgittalaisluostari. Seurakunta hoitaa Turussa olevaa Suomen ainoaa katolista hautausmaata. Seurakuntaan kuuluu Varsinais-Suomi, Satakunta ja Ahvenanmaa. Vuonna 1996 seurakunnalla oli 750 jäsentä, joista Turun seudulla asui noin 400. Seurakuntalaisista hieman yli puolet oli suomalaisia, loppujen edustaessa kymmeniä kansallisuuksia, suurimpien ryhmien joukossa noin 90 vietnamilaista. Vuoden 2012 alussa seurakunnalla oli 1660 jäsentä, joista noin puolet ulkomaalaistaustaisia. Vuoden 2018 alussa seurakunnalla oli 2142 jäsentä.
Lähetyshiippakunta
Turussa toimii kaksi Suomen evankelisluterilaisen lähetyshiippakunnan seurakuntaa, suomenkielinen Pyhän Paavalin luterilainen seurakunta ja ruotsinkielinen Sankt Gabriels församling. Kummatkin seurakunnat järjestävät jumalanpalveluksensa Betel-kirkossa
Sankt Gabriels församling perustettiin vuonna 2011, jolloin se oli Suomen Luther-säätiön ensimmäinen ruotsinkielinen seurakunta. Jumalanpalveluksia järjestettiin aluksi noin kolme kertaa kuukaudessa, mutta vuodesta 2014 lähtien pääsääntöisesti joka sunnuntaina.
Ortodoksisuus
Ortodoksisella kirkolla on ollut toimintaa Turussa 1800-luvun alusta lähtien. Kauppatorin laidalla sijaitseva Pyhän marttyyrikeisarinna Aleksandran kirkko on rakennettu vuosina 1839–1845 Carl Ludvig Engelin piirustusten pohjalta. Kirkko on seurakunnan pääkirkko ja sen lisäksi seurakunta omistaa kappelit Salossa ja Raumalla, sillä seurakuntaan kuuluu koko Varsinais-Suomi sekä osa Satakuntaa. Ortodokseilla on Turussa oma hautausmaa ja siunauskappeli. Vuonna 1996 seurakunnalla oli hieman yli 2000 jäsentä, joista vajaa 900 henkeä asui Turussa. Vuonna 2008 seurakunnassa oli 2700 jäsentä, joista 380 venäjänkielisiä. Lisäksi jäsenistöön kuului suomalaisten lisäksi useita kansallisuuksia, kuten kreikkalaisia, romanialaisia, bulgarialaisia, serbialaisia ja etiopialaisia ortodokseja sekä egyptiläisiä kopteja. Vuonna 2011 seurakunnan jäsenmäärä oli 2756. Vuonna 2018 seurakunnalla oli 3105 jäsentä.
Vapaakirkko
Vapaakirkollisten toiminta alkoi Turussa 1870-luvulla. 1883 rakennettiin Humalistonkadulle pieni rukoushuone, joka toimi yhteisön kokoontumispaikkana aina huoneiston palamiseen vuonna 1891 asti. Turun Vapaaseurakunta perustettiin 1889. Rukoushuoneen tuhouduttua kauppias Ulrik Palmu rakennutti vuonna 1891 Immanuel-kappelin Eerikinkadun varteen Antintalon takapihalle. Seurakunnalla oli sekä ruotsin- että suomenkielistä kokoustoimintaa kunnes se jakaantui 1920-luvulla, kun suomenkieliset muuttivat omiin kokoustiloihinsa Kauppiaskatu 12:een vuonna 1924, ruotsinkielisten jatkaessa kokoontumista Immanuel-kappelissa aina kappelin purkamiseen 1960-luvulla asti.
Turun Vapaaseurakunnan nykyinen rukoushuone Tuureporinkatu 10:ssä valmistui vuonna 1957. Vuonna 1979 Turun Vapaaseurakunnan käynnistämän työn tuloksena perustettiin Raisioon itsenäinen vapaaseurakunta. Vuonna 1991 seurakunnalla oli 670 jäsentä, joista varsinaisia aikuisjäseniä oli 420. Seurakunnan toiminta oli vilkasta koostuen esimerkiksi jumalanpalveluksista, rukouskokouksista, nuortentoiminnasta ja partiosta seurakunnan partiolippukunnan Turun Versojen kautta. Nykyään seurakunnalla on noin 500 jäsentä.
Lepolammi (Ruovesi)
Lepolammi on Pirkanmaalla Ruovedellä Hyyrylän kylän lähellä sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Turun uskonnolliset yhteisöt
Vapaakirkko
Vuonna 1983 alkaneen aluetoiminnan Varissuolla seurauksena perustettiin vuonna 1997 Varissuon Vapaaseurakunta.
Ruotsinkielinen Svenska Friförsamlingen i Åbo tai Missionskyrkan i Åbo kokoontui vuoden 1966 jälkeen kerrostalo-osakkeessa Linnankadulla. 1980-luvun aikana seurakunta koki lähes täydellisen uusiutumisen, niin että vuonna 1996 sen noin 30 jäsenestä suuri osa oli nuoria, erityisesti opiskelijoita, jäsenien vaihtuvuuden ollessa suuri. Sunnuntaisiin jumalanpalveluksiin osallistui noin 30 henkeä. Nykyään seurakunnan jäsenmäärä on noin 40, suurimman osan jäsenistöstä ollen edelleen opiskelijoita ja nuoria aikuisia. Seurakunta kokoontuu metodistien Betlehem-kirkolla Hämeenkadulla.
Lepolammi (Ruovesi)
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 1,3 hehtaaria ja se on 250 metriä pitkä ja 50 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 500 metriä.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Näsijärven–Ruoveden alueen (35.3) Ruoveden alueella (35.33), jonka Enonjoen valuma-alueeseen (35.339) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 155,7 metriä mpy.
Turun uskonnolliset yhteisöt
Raamattu puhuu -liike
Raamattu puhuu -seurakunnan toiminta alkoi Turussa vuonna 1984 yhden liikkeeseen kuuluvan pariskunnan muuttaessa Helsingistä Turkuun. 1996 seurakunnalla oli 55 jäsentä ja toimintaa Turun lisäksi Raumalla ja Loimaalla. Seurakunta rekisteröityi nimellä Suuri Armo ry ja toimii Talousseuran talossa Hämeenkadulla. 1996 seurakunnan pääkokouksissa oli yleensä läsnä 30–40 henkeä.
Mormonit
Mormonien Turun seurakunta perustettiin vuonna 1948. Seurakunnan toimintakeskusta rakennettiin talkootyönä neljä vuotta ja se valmistui Mäntymäen aukiolle vuonna 1967. Seurakunta jaettiin kahtia Turun ensimmäiseen ja toiseen seurakuntaan lokakuussa 1995 tilojen käytyä ahtaiksi. Vuonna 1996 ensimmäiseen seurakuntaan kuului 230 ja toiseen 200 jäsentä. Tuolloin niitten toimialueeseen kuului suuri osa Varsinais-Suomea sekä Ahvenanmaa, suurimman osan jäsenistöstä ollessa Turusta.
Jehovan todistajat
Jehovan todistajien toiminta Turussa alkoi vuonna 1909. Vuonna 1996 Turussa oli neljä valtakunnansalia. Suomenkielisiä seurakuntia oli seitsemän, joiden lisäksi oli myös ruotsin- ja englanninkieliset seurakunnat. Lisäksi oli venäjän- ja espanjankielistä toimintaa. Seurakunnilla oli yhteensä vajaa 800 kastettua jäsentä.
Muut uskontokunnat
Muita uskontokuntia Turussa edustavat ainakin juutalainen Turun juutalainen seurakunta, jolla on oma synagoga, buddhalainen Suomen vietnamilaisten buddhalaisten yhdyskunta , sekä islamilaiset Turun Islamilainen Yhdyskunta , Anjuman-e-Islahul-Muslimeen of Turku , Al.Imam Al.Baker Islamilainen yhdistys ry ja Turun Islam Keskus ry , joista kaksi jälkimmäistä edustavat islamin šiialaista haaraa.
Turun juutalainen seurakunta
Turussa alkoi olla juutalaisasutusta merkittävämmässä määrin 1870-luvulta lähtien. Juutalaisten hautausmaa oli perustettu 1850-luvulla ja sitä hoitamaan perustettiin vuonna 1878 hautausseura Hevra Kadisha. Turkuun muuttaneet juutalaiset olivat pääosin entisiä sotilaita ja he asuivat aluksi Kauppatorin pohjoispuolella. Myöhemmin juutalaisasutus keskittyi Aninkaistenmäen taakse alueelle, jolle rakennettiin synagoga vuonna 1912, sekä Raunistulan ja Pohjolan alueille. Seurakunta perustettiin virallisesti vuonna 1919. Vuonna 1956 rakennettiin seurakuntatalo synagogan kanssa samalle tontille, Brahenkatu 17:ään. Vuonna 1996 seurakuntaan kuului noin 150 jäsentä.
Áskio
Áskio eli Siniátsiko (Σινιάτσικο) on vuori ja vuorijono Makedoniassa Pohjois-Kreikassa. Sen korkeus on 2 111 metriä.
thumb|left|240px|Áskio-vuori. Áskio sijaitsee Kastorián ja Kozánin alueyksiköiden alueella Länsi-Makedoniassa linnuntietä noin 23 kilometriä luoteeseen Kozánin kaupungista. Vuorijonon korkeimman huipun nimi on Siniátsiko, mitä nimeä käytetään myös koko vuoresta. Muita korkeita huippuja ovat Skákos (Σκάκος, 1 824 m), Skárpa (Σκάρπα, 1 624 m), Magoúla (Μαγούλα, 1 621 m), Makrygiánni (Μακρυγιάννη, 1 542 m) ja Pýrgos (Πύργος, 1 517 m). Vuori on kalkkikiveä.
Mouríki- (1 703 m) ja Velliávuoret (myös Méllia, 1 754 m) ovat Áskion vuorimassiivin jatkeita.
Vóion kunnan osa Áskion kunnallisyksikkö, entinen itsenäinen kunta, on saanut nimensä vuoresta.
Pieksämäen Seudun Sanomat
Pieksämäen Seudun Sanomat oli Pieksämäellä vuosina 1951–1953 ilmestynyt paikallislehti.
Kun kuopiolainen Savo vuonna 1951 osti Pieksämäen Sanomat ja lopetti sen, paikakunnan ainoaksi lehdeksi jäi Sortavalasta siirtynyt kuusipäiväinen Laatokka. Sitä julkaissut Sisämaan Kirjapaino perusti Pieksämäen ja sen lähtikuntien paikallislehdeksi Pieksämäen Seudun Sanomat. Laatokan lakattua ei kirjapainoyhtiökään pysynyt kauan pystyssä, ja paikallislehden ilmestyminen lakkasi jo parin vuoden kuluttua.
Kolmesti viikossa ilmestyneen lehden levikki oli 3 500 kappaletta vuonna 1952. Sen päätoimittajina työskentelivät Jaakko Härmänsuo (1951), Esko Puranen (1951–1952) ja Topi Laaksonen (1952–1953).
Sarvijärvi (Ylöjärvi)
Sarvijärvi on Pirkanmaalla Ylöjärvellä Parkkuun kylän lähellä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 2,8 hehtaaria ja se on 500 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,2 kilometriä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Näsijärven–Ruoveden alueen (35.3) Jakaman valuma-alueella (35.34), jonka Jakaman–Kuusjärven alueeseen (35.341) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 123,7 metriä mpy.
Eino Niini
Eino Markus Niini (vuoteen 1925 Lind; 2. elokuuta 1902 Pori – 26. joulukuuta 1987) oli suomalainen teollisuudentutkija ja professori.
Chaïntoú
Chaïntoú (, myös Chaïdoú) eli Erýmanthos (Ερύμανθος) on vuori itäiseen Rodópi-vuoristoon kuuluvilla Koúla-vuorilla Kreikan ja Bulgarian rajalla. Sen korkeus on 1 828 metriä.
Chaïntoú sijaitsee Itä-Makedoniaan kuuluvan Dráman ja Länsi-Traakiaan kuuluvan Xánthin alueyksiköiden alueella linnuntietä noin 27 kilometriä pohjoisluoteeseen Xánthin kaupungista. Vuoren korkeimman huipun nimi on Gyftókastro (Γυφτόκαστρο). Muut korkeimmat huiput ovat Dichála (Διχάλα, 1 745 m), Tsouknidótopos (Τσουκνιδότοπος, 1 709 m), Mália (Μάλια, 1 699 m), Drymós (Δρυμός, 1 608 m), Koúla (Κούλα, 1 606 m), Thermó (Θερμό, 1 600 m), Mávri Pétra (Μαύρη Πέτρα, 1 586 m), Megáli Kroússa (Μεγάλη Κρούσσα, 1 581 m) ja Erýmanthos (Ερύμανθος, 1 569 m).
Vuoren metsäalueet, yhteensä 35 neliökilometriä, ovat Natura 2000 -aluetta.
Erýmanthos (täsmennyssivu)
Erýmanthos (myös Erímanthos) voi viitata seuraaviin paikkoihin Kreikassa:
Mikael Ishak
Mikael Ishak (s. 31. maaliskuuta 1993 Södertälje, Ruotsi) on ruotsalainen jalkapalloilija. Pelipaikaltaan hän on hyökkääjä. Ishak edustaa Tanskan Superliigassa pelaavaa Randersia.
Seurajoukkueura
Ishak on Assyriskan kasvatti. Hän pelasi seuran edustusjoukkueessa 47 Superettan-ottelua ja teki 13 maalia kausina 2010 ja 2011. Ishak siirtyi suoraan Ruotsin toiseksi korkeimmalta sarjatasolta Saksan Bundesliigaan pelaten 1. FC Kölnissä 11 liigaottelua maaleitta kaudella 2010–2011. Kaudella 2011–2012 hän edusti seuraa seitsemässä 2. Bundesliigan ottelussa onnistumatta maalinteossa.
Helmikuussa 2012 Ishak lainattiin Sveitsin Superliigassa pelaavaan St. Galleniin. Sveitsissä hän teki kevätkauden aikana kolme maalia 13 sarjaottelussa. Elokuussa 2013 Ishak siirtyi italialaiseen Parmaan, josta hän jo samassa kuussa lainattiin toiseen italialaisseuraan Crotoneen. Ishak edusti Crotonea 23 Serie B -ottelussa kaudella 2013–2014 tehden neljä maalia.
Elokuussa 2014 Ishak siirtyi Tanskan Superliigassa pelaavaan Randersiin. Kaudella 2014–2015 hän pelasi 26 sarjaottelua tehden 11 maalia. Kaudella 2015–2016 Ishak pelasi 28 sarjaottelua ja teki 13 maalia.
Maajoukkueura
Ishak edusti Ruotsin alle 19-vuotiaiden maajoukkuetta kahdeksassa ja alle 21-vuotiaiden maajoukkuetta 24 ottelussa. Kesäkuussa 2015 hän oli voittamassa alle 21-vuotiaiden Euroopan-mestaruutta. Ishak pelasi turnauksessa kahdessa alkulohko-ottelussa ja välierässä.
Ishak oli mukana Ruotsin joukkueessa olympialaisissa 2016. Hän pelasi kaikissa Ruotsin kolmessa ottelussa ja teki maalin 2–2-tasapeliin päättyneessä ottelussa Kolumbiaa vastaan.
Ruotsin A-maajoukkueessa Ishak pelasi ensimmäisen ottelunsa 15. tammikuuta 2015, kun Ruotsi voitti Norsunluurannikon ystävyysottelussa 2–0. Ensimmäisen A-maajoukkuemaalinsa Ishak teki kolmannessa maaottelussaan 6. tammikuuta 2016, kun Ruotsi pelasi Viron kanssa 1–1-tasapeliin päättyneen ystävyysottelun.
Saavutukset
Ruotsin maajoukkue
Risto Niini
Risto Ilmari Niini (vuoteen 1926 Lind; 16. tammikuuta 1907 Pori – 20. huhtikuuta 1968 Helsinki) oli suomalainen fyysikko ja professori sekä Akavan puheenjohtaja. Hän oli 1945–1950 Helsingin Teknillisen Oppilaitoksen matemaattisten aineiden yliopettaja ja vuodesta 1950 Helsingin yliopiston teoreettisen fysiikan ylimääräinen professori. Vuosina 1950–1956 hän oli Akavan hallituksen puheenjohtaja ja vuodesta 1957 Akavan puheenjohtaja.
Jatkosodan aikana Niini tutki ydinasetta. Hänen tiedetään selostaneen ydinpommin periaatetta opiskelijoilleen ja tutkineen atomiräjähdyksen kriittistä massaa jo vuonna 1939.
Risto Niinin veljiä olivat Ammattikasvatushallituksen pääjohtaja Aarno Niini ja Teknillisen korkeakoulun teollisuustalouden professori Eino Niini.
Arto Minkkinen
Arto Tapio Minkkinen (s. 30. joulukuuta 1953 Oulu) on suomalainen teatteriohjaaja ja näyttelijä. Ammattiteattereiden lisäksi Minkkinen on työskennellyt muun muassa kehitysvammaisteatterin parissa ja kulttuuriohjaajana.
Elämä ja ura
Arto Minkkinen syntyi Vilho ja Aino Minkkisen perheeseen. Hän opiskeli Teatterikorkeakoulussa 1978–1982. Minkkinen työskenteli Hämeenlinnan kaupunginteatterissa 1982–1983 ja Ahaa Teatterissa 1984–1988. Niin ikään 1988 hän ryhtyi vapaaksi taiteilijaksi.
Minkkinen on ohjannut muun muassa näytelmät Tunnetteko Linnunradan, Donna, Isän varjo ja Vanhan lesken hirveä surma. Hän on vieraillut näyttelijänä muun muassa Kehitysvammaisteatteri La Stradassa.
Pieksämäki (lehti)
thumb|200px|Paikallislehtenä ilmestynyt Pieksämäki edusti poliittisesti äärioikeistoa. Pieksämäki oli Pieksämäellä vuosina 1930–1947 ilmestynyt paikallislehti.
Lapuanliikkeen kannattajat perustivat Pieksämäen paikkakunnan vanhemman paikallislehden Pieksämäen Sanomien kilpailijaksi. Sen taustaryhmään kuuluivat rovasti Kaarlo Salovaara, varatuomari Aarne Morja, tilanomistaja J. H. Roschier ja maisteri Valter Harlin. Vuosina 1933–1935 lehti oli käytännössä Isänmaallisen kansanliikkeen äänenkannattaja, mutta läheni sittemmin Kokoomusta. Pieksämäen omistajat ostivat vuonna 1947 Pieksämäen Sanomat ja jatkoivat sen julkaisemista lopettaen oman lehtensä.
Kerran viikossa ilmestyneen Pieksämäen levikki oli 1940-luvulla noin 2 000 kappaletta. Sen päätoimittajina työskentelivät Armas Leppänen (1931), Jaakko S. Holstila (1931–1935), Antti Hänninen (1935), Eino A. Jäppinen (1935–1940), Valdemar Hakama (1940–1946) ja Walter Jokinen (1946–1947).
Sajjad Mohajeri
Sajjad Mohajeri on iranilainen karateka, joka saavutti Kyokushinin IKO Matsushima-liiton raskaansarjan Euroopan-mestaruuden 2013 ja MM-hopeaa 2016. Hän saavutti myöhemmin myös raskaansarjan EM-pronssia 2017 Espanjassa.
Junkkarinjärvi (Ylöjärvi)
Junkkarinjärvi on Pirkanmaalla Ylöjärvellä Parkkuun kylän lähellä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 8,1 hehtaaria ja se on 550 metriä pitkä ja 300 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,5 kilometriä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Näsijärven–Ruoveden alueen (35.3) Jakaman valuma-alueella (35.34), jonka Jakaman–Kuusjärven alueeseen (35.341) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 116,7 metriä mpy.
Jason Williams
Jason Williams -nimisiä henkilöitä ovat:
Onni Savola
Onni Felix Jatko Mathias Savola (14. tammikuuta 1876 Piikkiö – 11. syyskuuta 1957 Helsinki) oli suomalainen lausuntataiteilija, opettaja, näyttelijä ja teatterinjohtaja.
Savolan vanhemmat olivat maanviljelijä Johan Gustaf Savola ja Serafia Selander. Hän kävi viisi luokkaa lyseota ja valmistui kansakoulunopettajaksi 1898. Savola toimi Kansallisteatterin näyttelijänä 1898–1899 ja kansakoulunopettajana Vesannolla ja Ilmajoella 1899–1901, Turussa 1901–1918 ja Helsingissä 1918–1943. Häm toimi lausunnan opettajana vuodesta 1906 alkaen muun muassa Turun kaupungin työväenopistossa 1914–1918, Helsingin kaupungin työväenopistossa 1920–1926, Työväen akatemiassa 1924–1925, Jyväskylän kesäyliopistossa 1912, 1914 ja 1916 sekä metodistien pappisseminaarissa 1921–1927.
Savola oli perustamansa Turun näyttämön johtaja ja näyttelijä 1907–1910, Kiertue Onni Savola piti teatterinäytäntöjä eri näyttämöillä vuosina 1916–1917 sekä 1923–1925. Savola piti lausuntailtoja useilla kiertueilla Suomessa vuodesta 1903 alkaen, Saksassa 1910 ja Virossa 1931. Hänne kirjalliseen tuotantoonsa kuului kaunoluvun oppikirja, lausuntaohjelmistoa ja näytelmäsuomennoksia.
Valkeajärvi (Ylöjärvi, Parkkuu)
Valkeajärvi on Pirkanmaalla Ylöjärvellä Parkkuun kylän lähellä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Guangde
pienoiskuva|Taiji-luolan ulkomaisemaa Guangdessa. pienoiskuva|Xuanchengin sijainti (keltaisella) Anhuissa.
Guangde on piirikuntatason kaupunki Anhuin maakunnassa Kiinassa. Hallinnollisesti se kuuluu prefektuuritason kaupunki Xuanchengiin.
Kaupungin väkiluku oli 521 300 vuonna 2017. Vuoden 2010 lopussa väkiluku oli 510 000.
Kaupungin postinumero on 242200.
Guangden pinta-ala on 2 165 neliökilometriä.
Valkeajärvi (Ylöjärvi, Parkkuu)
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Näsijärven–Ruoveden alueen (35.3) Jakaman valuma-alueella (35.34), jonka Jakaman–Kuusjärven alueeseen (35.341) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 126,4 metriä mpy.
One Night in Carcosa
One Night in Carcosa on suomalaisen black/dark metal -yhtyeen Dawn of Relicin esikoisalbumi. Se julkaistiin vuonna 1999 levymerkillä Earache Records.
Kolme muskettisolttua
Kolme muskettisolttua (The Three Must-Get-Theres) on Max Linderin ohjaama ja käsikirjoittama fiktioelokuva, joka tuli ensi-iltaan 1922. Se on parodia Alexandre Dumas vanhemman romaanista Kolme muskettisoturia, johon sen juoni perustuu löyhästi.
One Night in Carcosa
Kappaleet
Kaikki kappaleet säveltänyt Dawn of Relic ja Jukka Juntunen sekä sanoittanut Juntunen.
Kolme muskettisolttua
Elokuva on Linderin kolmas ja viimeinen Yhdysvalloissa tekemä pitkä elokuva. Se kuten hänen kaksi muutakaan Yhdysvalloissa tekemää pitkää elokuvaansa, ei saanut hänen toivomaansa menestystä, ja hän uskoi menettäneensä kyvyn huvittaa yleisöä. Terveyden horjuessa hän palasi Ranskaan.
Juoni
Elokuvan päähenkilö Dart-in-Again (Max Linder) haaveilee pääsystä kuningas Ludvig XIII:n palvelukseen muskettisoturiksi. Hän onnistuu tavoitteissaan vaikka kuninkaalla on jo kolme muskettisoturia. Hän voittaa Constance Bonne-aux-Fieux’n rakkauden.
Kritiikki
Yleisestä linjasta poiketen Helsingin Sanomien kriitikko Timo Peltonen pitää Linderin kolmen elokuvan sarjan kehumista mestariteoksiksi kaunisteluna. Le Film Guiden James Travers sanoo elokuvaa artikkelissaan riehakkaaksi mestarikomediaksi. Hän kehuu, että elokuvan miekkailukohtaukset ovat paitsi hauskoja myös äärettömän taitavasti tehtyjä – Linder ei jättänyt mitään puolitiehen.
Neyagawa
Neyagawa on Japanin kaupunki Honshūn saarella Kansain alueella Osakan prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin pohjoisosassa Yodojoen vasemmalla rannalla Osakan koillispuolella. Kaupungissa on 236 758 asukasta (vuonna 2017) ja sen pinta-ala on 24,70 neliökilometriä. Neyagawa on nimitetty yhdeksi Japanin erityiskaupungeista.
Neyagawasta tehtiin maaseutukaupunki kuntaliitoksen myötä vuonna 1943 ja kaupunki vuonna 1951. Sen jälkeen se on kasvanut Osakan asuinlähiönä. Kaupunkia palvelevat JR Nishi-Nihonin Katamachi-linja ja Keihan-rautateiden Keihan-päälinja.
Nick Da Costa
Nicholas Da Costa (s. 1961) on brittiläinen karateka. Hän on Kyokushinin kaksinkertainen Euroopan keskisarjan mestari ja kolminkertainen Britannian mestari.
Kilpaura
Da Costa aloitti Kyokushin karaten harjoittelemisen 1978 Bill Walshin ja Glen Sharpen opissa ja voitti jo kuuden kuukauden jälkeen 1979 kansallisen mestaruuden vihreä- ja siitä alempien yksilö- ja joukkuesarjassa. Hän pääsi edustamaan Britannian Kyokushinia vuoden 1979 sekalaiskaraten maailmanmestaruuskisoihin. Da Costa siirtyi pelkästään täyskontaktiin Kyokushinin omiin turnauksiin 1982. Hän voitti aluksi Britannian keskisarjan mestaruuden Frank Williamsia vastaan ja saavutti samana vuonna 1. danin mustan vyön. Hän eteni myös historian toisissa Kyokushinin Euroopan mestaruuskisoissa loppuotteluun, jossa Da Costa hävisi Fleming Jensenille. Seuraavat vuodet 1983 ja 1984 hän eteni molemmilla kerroilla Britannian Openissa loppuotteluun saakka, mutta hävisi ensin David Pickthallille ja toisella kertaa Glenn Sharpelle, joka oli kerran aiemmin voittanut Britannian mestaruuden. Ibutz Oyama Cupissa hän sijoittui kolmanneksi luovutettuaan loukkaantumisen vuoksi. Sitä vastoin hän oli voittamassa kolmen maajoukkueen turnauksessa kultaa Hollantia ja Sveitsiä vastaan. Vuoden 1984 tammikuussa Kyokushinin historian kolmansissa maailmanmestaruuskisoissa Da Costa sijoittui kuudenneksi. Hän voitti viimeisenä päivänä Kazuhiko Ogasawaran, Kenny Uttenyenbordtin, kunnes hävisi puolivälierissä Keiji Sanpeille.
Vuosina 1985–1989 Da Costa saavutti uransa parhaat vuodet kilpailuissa voitettuaan Britannian mestaruuden Glenn Sharpea vastaan. Hän voitti myös ensimmäisen Euroopan mestaruutensa Stanislaw Gwidia vastaan Espanjanssa, sekä Ibutz Oyama Cupin. Da Costa yleni samana vuonna 2. danin mustalle vyölle. Da Costa saavutti uransa kolmannen Britannian mestaruuden 1986, jolloin hän voitti loppuottelussa toistamiseen Glenn Sharpen. Lisäksi hän voitti toistamiseen Ibutz Oyama Cupin kohdattuaan loppuottelussa Istvan Bodin. Seuraavana vuonna 1987 Da Costa eteni jälleen EM-kisojen loppuotteluun, jossa hän tällä kertaa hävisi mestaruuden Peter Smitille. Da Costa oli samana vuonna marraskuussa maailmanmestaruuskisoissa, jossa hän sijoittui kahdeksanneksi. Da Costa voitti viimeisenä turnauspäivänä Koichi Okamuran ja Yoshikazu Koin, kunnes putosi jatkosta hävittyään Akiyoshi Matsuille, joka myös voitti maailmanmestaruuden. Da Costa voitti 1988 Australiassa Commonwealth turnauksen alle 85-kiloisten sarjassa ja yleni samana vuonna 3. danin mustalle vyölle. Hän saavutti 1989 toisen Euroopan mestaruuden voitettuaan loppuottelussa Miroslav Zuziakin. Turnauksen jälkeen hän päätti kilpauransa 28-vuotiaana.
Valmentajana
Hän perusti oman seuran Docklands Karate Clubin vaimonsa Marian kanssa 1987. Lopetettuaan kilpauransa 1989 Da Costa valmensi vuotta myöhemmin Britannian naisten maajoukkuetta. Sittemmin 1999 da Costa perusti Ilford dojon. Hän palasi takaisin valmentajaksi 2000–2004, jolloin hän oli Britannian miesten ja naisten Kyokushin maajoukkuevalmentaja.
Da Costa yleni 7. danin arvolle 2018.
Yksityiselämä
Da Costa on naimisissa Marian kanssa. Hänen poika Chris Da Costa on myös karateka.
Joanna Hiffernan
thumb|[[James McNeill Whistler, Symphony in White, No. 1: The White Girl, 1862. Maalauksen mallina toimi Joanna Hiffernan. Maalaus on nykyään esillä Washingtonin National Gallery of Artissa. ]] Joanna ”Jo” tai ”Joe” Hiffernan (toisinaan myös Joanna Heffernan; noin 1843 – vuoden 1903 jälkeen) oli irlantilaissyntyinen taiteilijoiden malli ja muusa. Hän oli romanttisessa suhteessa yhdysvaltalaisen taidemaalari James McNeill Whistlerin ja ranskalaisen taidemaalari Gustave Courbet’n kanssa ja toimi 1860-luvun aikana useiden Whistlerin ja Courbet’n kuuluisten maalausten mallina. Punahiuksisen viktoriaanisen kaunottaren uskotaan toimineen muun muassa Courbet’n Maailman alkuperän (, 1866) mallina.
Varhaiset vaiheet
Joanna Hiffernan oli roomalaiskatolinen. Whistlerin ystävät Joseph Pennell ja hänen vaimonsa Elizabeth ovat kertoneet hänen isänsä Patrick Hiffernanin muistuttaneen William Makepeace Thackerayn romaanissa Pendennis (1848–1850) esiintynyttä juoppoa irlantilaista ”kapteeni Costigania”. Pennellit kertoivat hänellä olleen myös tapana puhutella Whistleriä nimityksellä ”me son-in-law.” Hänen äitinsä, Katherine Hiffernan, kuoli 44-vuotiaana vuonna 1862. Joanna Hiffernanilla oli sisko nimeltä Bridget Agnes Hiffernan, myöhemmin Singleton. Taidemaalari Walter Greaves (1846–1930), joka alkoi opettaa häntä Whistlerin kanssa vuonna 1861 ja joka tunsi Hiffernanin läheisesti, on väittänyt Hiffernanilla olleen poika nimeltä Harry, mutta virallisista asiakirjoista ei löydy merkintää pojasta.
James McNeill Whistlerin rakastajattarena
thumb|James McNeill Whistler, Omakuva, 1872. Vuoden 1863 kirjeessään silloinen karikatyristi ja myöhempi puoliksi irlantilaisesta pariisilaismallista kertovan tarinan Trilby (1894) kirjoittaja George Du Maurier, kuvaili Hiffernania ”kiivasluontoiseksi” ja kirjoitti, että tämä teki Whistlerin ankaran mustasukkaiseksi.
Whistlerin perhe ei kuitenkaan hyväksynyt Hiffermania, koska naimattomia taiteilijoiden malleja, ja erityisesti niitä, jotka poseerasivat alastomina, pidettiin siihen aikaan vain hieman prostituoituja parempina. Kuten monet aikalaisensa, Hiffernan näyttää toimineen mallina pelkästään ystävilleen, joten mahdollisesti Whistlerin perheen negatiivisessa suhtautumisessa oli kyse ennemminkin heidän suhtautumisestaan Whistlerin ja Hiffernanin luokkaeroihin kuin Hiffernanin persoonaan. Whistlerin äidin käydessä vieraillulla Yhdysvalloista vuonna 1864 Hiffernanille oli löydettävä toinen asuinpaikka, mikä näyttää olleen myös syynä Whistlerin riitaan Alphonse Legros’n kanssa vuonna 1863.
Hiffernan oli Ranskassa Whistlerin kanssa kesällä 1861, ja heidän asuessaan Pariisissa talven 1861–1862 aikana hän toimi eteerisen Symphony in White, No. I: The White Girlin mallina Whistlerin työhuoneella Boulevard des Batignollessa. On mahdollista, että hän tapasi tällöin Whistlerin ystävän ja taiteilijakollegan Gustave Courbet’n, jonka maalausten mallina toimi myöhemmin.
Gustave Courbet’n mallina
thumb|left|180px|Gustave Courbet, Omakuva piipun kanssa, 1849. Courbet maalasi kokopitkän, luonnollisen kokoisen muotokuvan Hiffernanista talven 1861–1862 aikana Pariisin työhuoneellaan osoitteessa Boulevard Pigalle 18. Koska Hiffernan oli siihen aikaan Courbet’n suosikkimalli, taidehistorioitsijat ovat arvelleet Hiffernanin toimineen myös Courbet’n vuoden 1866 eroottisen maalauksen Maailman alkuperä mallina, mikä yhdessä epäillyn suhteen kanssa, johti Whistlerin ja Courbet’n välirikkoon. Huolimatta siitä, että Jo’n punaiset hiukset ja maalauksen tummat häpykarvat muodostavat vastakohdan toisilleen, Jo’ta on yleisesti pidetty maalauksen mallina. Whistler palasi välirikon jälkeen Yhdysvaltoihin ja jätti testamentin Jo’n hyväksi. Hiffernan tiettävästi maalasi ja piirsi itsekin tässä vaiheessa jonkin verran.
Courbet oli Hiffernan muotokuvien maalaamisen aikaan muotokuvamaalarina erittäin suosittu ja hän on esittänyt arvion, että hänen oleskellessaan Trouvillessa noin 2000 naista kävi hänen ateljeessaan pyytämässä häntä maalaamaan kuvan heistä.