cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Keski- ja pohjoispohjalaiset murteet
Rantamurteet
Itäsuomalaisuuksia alueella on h yleiskielen d:n tilalla, esimerkiksi saaha, jäähä, myös saahaan. Silmäänpistävä on myös savolainen vaikutus i-, u- ja y-loppuisissa diftongeissa. Esimerkiksi poeka, laolaa, käömään. Jälkitavuissa ie > ii, esimerkiksi sormien > sormiin, lehmien > lehmiin. Kolmannen persoonan omistusliite on –sa, -sä: poekasa, isäsä. Preesensin yksikön 3. persoonan pääte on –pi: hän jääpi, hän saapi.
Ylämaan murteet
Ylämaan murteissa savolaisvaikutus on vahvempi kuin rantamurteissa. Inessiivin pääte on –ssa, -ssä ja ts:n vastine on ht(astevaihtelussa t): mehtä ja metän. Liitepartikkeli –kin on asussa –nii: onkin > onnii, kumminkin > kumminnii. Sanojen alussa ei yleensä ole kahta konsonanttia, eivätkä diftongit avarru.
Faudel
thumb|Faudel Faudel Belloua, taiteilijanimeltään Faudel (s. 6. kesäkuuta 1978 Mantes-la-Jolie) on algerialaistaustainen ranskalainen maailmanmusiikin esittäjä.
12-vuotias Faudel alkoi esittää Khaledin ja Cheb Mamin rai-kappaleita ja perusti pian yhtyeen Les Etoiles du Raï. Faudelin ensimmäinen studioalbumi oli vuonna 1997 julkaistu Baida. Vuonna 1998 hän julkaisi Khaledin ja Rachid Tahan kanssa livelevy 1,2,3 Soleilsin.
Faudelin myöhempiä albumeita ovat Samra (2001), Un Autre Soleil (2003) ja Mundial Corrida (2006). Muusikko on toiminut myös näyttelijänä mm. yhdessä Audrey Tautoun kanssa Happenstance-komediassa 2000. Faudel on vieraana Adelina Ismajlin kappaleessa I love you more. Kappale julkaistiin vuonna 2011. Toukokuussa 2017 hänen Instagram-tilinsä Faudel ilmoitti julkaisevansa uuden kaksikymmentä kappaleen albumin, joka julkaistiin yhteistyössä RedOne -yhtiön kanssa, sisältäen yhden All Dayin, All Nightin, joka paljastetaan kesäkuussa 2017 [14], [15] ]. Yhden All Day, All Night julkaistiin lopulta 26. huhtikuuta 2018 Touche pas à mon poste -messuilla! C8: lla (televisiokanava) [16].
Monacon Grand Prix 1998
Monacon Grand Prix 1998 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 24. toukokuuta 1998 Monacon katuradalla. Kilpailun voitti Mika Häkkinen, jolle voitto oli kauden neljäs.
Aika-ajot
Aika-ajot ajettiin lauantaina 23. toukokuuta 1998.
Nopeimmat kierrokset aika-ajoissa ajoivat McLaren-kuljettajat Mika Häkkinen ja David Coulthard. Kolmanneksi nopein oli hyvin aika-ajoissa onnistunut Benettonin Giancarlo Fisichella, jolle kolmas lähtöruutu oli tähän asti kauden paras. Myös toinen Benetton-kuljettaja Alexander Wurz onnistui aika-ajoissa, ja selvisi kuudenteen lähtöruutuun.
Eräs suurimmista epäonnistujista oli hallitseva maailmanmestari Jacques Villeneuve, joka selvisi Williamsillaan vain ruutuun 13.
Ricardo Rosset karsiutui, koska hän ei kyennyt alittamaan 107 %:n karsinta-aikaa, joka tällä kertaa oli 1.25,384. Hän jäi tästä ajasta hieman alle neljä sekunnin kymmenystä.
Kilpailu
Kärjestä lähteneet Mika Häkkinen ja David Coulthard saivat molemmat hyvät lähdöt. Neljännestä ruudusta lähtenyt Michael Schumacher lähtö ei ollut McLarenien tasoinen, mutta hän onnistui säilyttämään sijoituksensa Giancarlo Fisichellan takana. Ensimmäinen sujui ilman kolareita, mutta Minardin Esteban Tuero joutui keskeyttämään Casinon mutkassa. Häkkinen ajoi alussa eroa Coulthardiin runsaasti: ero kolmen kierroksen jälkeen oli melkein kolme sekuntia jossa se sitten pysytteli. McLarenien ajaessa muilta karkuun Michael Schumacher jumittui Fisichellan Benettonin taakse. Coulthardin kilpailu loppui kierroksella 18, kun hänen autostaan hajosi moottori tunnelin jälkeisellä suoralla. Samalla Fisichella nousi toiseksi ja Schumacher kolmanneksi. Ero kärkikaksikon välillä oli 19 ajetun kierroksen jälkeen jo yli 19 sekuntia. Kierroksella ohitettavien takia ero kuroutui jopa kahdeksaan sekuntiin.
Schumacher tuli varikolle kierroksen 30 päätteeksi. 7,4 sekuntia kestäneen varikkopysähdyksen jälkeen hän palasi radalle Benetton-kuljettaja Alexander Wurzin taake sijalle neljä. Fisichella teki ensimmäisen varikkopysähdyksensä kierros Schumacheria myöhemmin. Hän putosi varikkopysähdyksensä myötä Schumacherin taakse neljänneksi.
Häkkinen teki ensimmäisen varikkopysähdyksensä kierroksen 37 päätteeksi. Pysähdys kesti noin yhdeksän sekuntia, ja säilytti johtopaikkansa radalle palatessaan.
Ennen ensimmäistä renkaanvaihtoaan Schumacher oli juuttunut Fisichellan taakse. Renkaanvaihtonsa jälkeen hän kuitenkin jumittui toisen Benetton-kuljettajan, Alexander Wurzin, taakse. Kierroksella 38 heidän edessään oli paljon kierroksella ohitettavia. Hieman ennen tunnelia olleessa Grand Hotel -neulansilmässä Schumacher yritti Wurzista sisäkautta ohi. Wurz pysyi kuitenkin rinnalla. Autot törmäsivät jonkin verran toisiaan mutkan keskivaiheilla. Mutkasta ulos tultaessa autot törmäsivät taas hieman toisiinsa. Koska Wurzilla oli nyt sisälinja seuraavaan mutkaan, sai hän pidettyä sijoituksensa. Tunnelia edeltäneessä mutkassa Schumacher meni väkisin Wurzista ohi tönien. Kauan ei ehtinyt Schumacher ohituksestaan hyötyä, sillä niin sanotulle uima-altaalle tullessa hänen autonsa heittelehti pahasti, ja hänen autonsa takapää osui jonkin verran kaiteeseen. Autosta oli selvästi jotain rikki. Kierroksen päätteeksi Schumacher ajoi melko hitaasti varikolle.
Varikkohenkilökunta ei kuitenkaan ollut valmistautunut pysähdykseen. Schumacher nousi jo autosta pois keskeyttääkseen kilpailun, mutta Ross Brawn käski hänen mennä takaisin autoonsa. Samaan aikaan varikkomekaanikot alkoivat korjata auton vasemman takarenkaan ripustuksia. Ripustukset saatiin korjattua, ja Schumacher palasi radalle, tosin muutaman kierroksen kärjelle jääneenä.
Kilpailun loppuvaiheilla viidennellä sijalla ajanut Sauberin Jean Alesi joutui keskeyttämään. Kilpailua olisi ollut enää hieman yli neljä kierrosta maaliin. Alesi oli selvästi pettynyt vaihdelaatikko-ongelmista aiheutuneeseen keskeytykseensä.
Schumacher kolaroi myös viimeisellä kierroksella. Hän yritti ohittaa tunnelin jälkeen kuudentena ajanutta Pedro Diniziä, joka tosin oli yli kierroksen hänen edellään. Schumacher menetti tilanteessa etusiiven, ja melkein pilasi brasilialaiskuljettajan pistesijoituksen.
Steiermark
Steiermark on yksi Itävallan yhdeksästä osavaltiosta. Sen pääkaupunki on Graz. Osavaltion pinta-ala on 16 401 km² ja siellä on 1 243 052 asukasta (vuonna 2019).
Maantiede
Steiermarkin pinta-ala on 16 401 km² ja se on täten Itävallan toiseksi suurin osavaltio Ala-Itävallan jälkeen. Osavaltio sijaitsee maan kaakkoisosassa ja rajautuu etelässä Sloveniaan (145 km raja). Naapuriosavaltiot ovat pohjoisessa Ylä-Itävalta ja Ala-Itävalta, idässä Burgenland ja lännessä Kärnten sekä Salzburg.
Steiermarkia kutsutaan usein "Itävallan vihreäksi sydämeksi", sillä noin 60 % sen pinta-alasta on metsää. Merkittävin osavaltion läpi virtaava joki on Mur (pituus Steiermarkin alueella 291 km), joka virtaa myös Grazin läpi. Muita merkittäviä jokia ovat Enns, Feistritz ja Raab. Suurin järvi Grundlsee sijaitsee Liezenin piirissä. Osavaltion korkein huippu on 2 995 m korkea Hoher Dachstein.
Talous
Steiermark on alppiseutua, jossa runsaasti mineraaliesiintymiä (rautaa, grafiittia, ruskohiiltä). Osavaltiossa on myös paljon maanviljelyä, viinin- ja hedelmäviljelyä sekä rauta- ja puuteollisuutta. Steiermarkin talous on jatkuvasti kääntynyt palvelualavaltaiseksi, kuten monissa muissakin kehittyneissä maissa. Steiermarkin talouskasvu on Itävallan suurimpia (vuonna 2004 3,8 %) mutta tämä talouskasvu on keskittynyt lähinnä alueen suurimman kaupungin Grazin alueelle.
Historia
Steiermark erosi 1000-luvulla Kärntenin herttuakunnasta. Maakreivit Leopold (1122–1129) ja Otakar III (1129–1164) hallitsivat sitä osana Baijeria, kunnes vuonna 1180 siitä muodostui itsenäinen Steiermarkin herttuakunta. Se liitettiin vuonna 1254 Unkariin, sitten Böömiin 1260 ja lopulta Habsburg-suvun hallintaan 1282. Alue kärsi 1330- ja 1340-luvulla useista luonnonkatastrofeista, kuten heinäsirkoista, maanjäristyksestä, maanvyörymästä ja rutosta. Myös 1400-luvun loppupuoli oli vaikeaa aikaa. Osmanien hyökkäys toistui vuosien 1473 ja 1483 välillä viisi kertaa. Sen sijaan 1600-luku oli suhteellisen rauhallinen kausi. Kärnten liitettiin vuonna 1782 Steiermarkiin, joskin se myöhemmin muodosti taas oman herttuakunnan. 1800-luvun kansallisuusaate synnytti Steiermarkissa erimielisyyksiä saksankielisten ja sloveenien välillä. Tämä johti ensimmäisen maailmansodan jälkeen siihen, että Steiermarkin sloveeninkielinen eteläosa liitettiin Jugoslaviaan. Tämä alue kuuluu nykyisin Sloveniaan.
Politiikka
Osavaltio on ollut kansanpuolueen (ÖVP) tukialuetta vuodesta 1945. Vuoden 2005 vaaleissa sosiaalidemokraatit (SPÖ) ottivat kuitenkin voiton paikallisjohtajansa Franz Vovesin johdolla, josta tuli kuvernööri (Landeshauptmann). Oikeistopopulistiset FPÖ ja BZÖ ovat saaneet jonkin verran kannatusta. Osavaltiohallituksen 9 paikkaa jakautuvat puolueille: 4 SPÖ, 4 ÖVP, 1 FPÖ.
Aluejako
Steiermark jakautuu 12 piiriin (Bezirke) ja Statutarstadtiin Graz, jolla on oma kunnanlakinsa. Pinta-alaltaan suurin piiri on Liezen. Lisäksi Steiermarkin eri alueista käytetään nimityksiä Ylä-Steiermark (Obersteiermark), Länsi-Steiermark (Weststeiermark) ja Itä-Steiermark (Oststeiermark).
Steiermarkin piirit ovat:
Väestö
Vuonna 2005 Steiermarkissa asui 1 243 052 asukasta ja väestötiheys on 76 asukasta/km².
Osavaltion väestöstä 15 % on 0-14-vuotiaita, 61,9 % 15-59-vuotiaita, ja yli 59-vuotiaiden osuus väestöstä on 23,1 %. Steiermarkilaisten keski-ikä on noussut 15 vuodessa 36,2 vuodesta (1981) 41,3 vuoteen (2005). Odotettu elinikä on miehillä 76 ja naisilla 82,1 vuotta.
Vuonna 2005 Steiermarkissa asui 68 286 ulkomaalaista ja heidän osuutensa väestöstä oli 5,7 %. Suurin osa ulkomaalaisista asuu pääkaupungissa Grazissa ja sen ympäristössä.
16. elokuuta
16. elokuuta on gregoriaanisen kalenterin mukaan vuoden 228. päivä (229. päivä karkausvuonna). Vuodesta on jäljellä 137 päivää.
Juhlapäiviä
Katso myös: kalenteri ~ 15. elokuuta, 17. elokuuta
Tekla Bądarzewska-Baranowska
thumb|right|Tekla Bądarzewska-Baranowskan hauta
Tekla Bądarzewska-Baranowska (1829 Mława tai 1834 – 29. syyskuuta 1861 Varsova) oli puolalainen säveltäjä ja pianisti. Hän sai maailmanlaajuista suosiota, kun hänen kappaleensa Neidon rukous julkaistiin Varsovassa vuonna 1856. Kappale edustaa 1800-luvulle tyypillistä salonkimusiikkia. Sittemmin kappaleesta tehtiin erinäisiä sovituksia, mutta säveltäjä ei koskaan saavuttanut myöhemmillä teoksillaan vastaavaa suosiota.
Reuben Langdon
Reuben Christopher Langdon (s. 19. heinäkuuta 1975) on yhdysvaltalainen sijaisnäyttelijä, ääninäyttelijä ja kamppailulajien taitaja. Hän on ääninäytellyt muun muassa Dantea videopeleissä Devil May Cry 3 ja Devil May Cry 4 sekä Street Fighterin toista päähahmoa Ken Mastersia videopelissä Street Fighter IV. Langdon huomioitiin Screen Actors Guild Awards -ehdokkuudella elokuvan Pirates of the Caribbean: Maailman laidalla stunteista.
Ura
Langdon aloitti näyttelemisen Japanissa B-Fighter Kabuto -televisiosarjassa vuonna 1996. Sarja tunnetaan Yhdysvalloissa nimellä Beetleborgs Metallix. Sittemmin Langdon muutti Hongkongiin, jossa hän jatkoi töitä elokuvien parissa.
Palattuaan Yhdysvaltoihin Langdon on työskennellyt sijaisnäyttelemisen ohella myös ääninäyttelijänä 2000-luvulta lähtien. Hänellä oli cameorooli Power Rangers Time Forcessa vuonna 2001 ja oli sitä ennen tehnyt useita stuntteja Power Rangers: Lost Galaxyyn ja Power Rangers: Lightspeed Rescueen. Langdon on tehnyt stuntteja myös CSI: Miamiin ja Dexteriin. Näiden ohella hän on tehnyt stuntteja muun muassa elokuviin Kultainen medaljonki, Spider-Man 2 – Hämähäkkimies 2, Pirates of the Caribbean: Maailman laidalla, Night at the Museum 2 ja Avatar.
Äänirooleja Langdon on tehnyt pääosin videopeleihin ja erityisesti Capcomin tuottamiin peleihin. Hän toimi muun muassa ensimmäisen kerran Danten äänenä Devil May Cry 3:ssa ja sai myöhemmin uusia rooleja Devil May Cry 4:ssa ja Marvel vs. Capcom 3:ssa. Langdon dubbasi hahmon myös englanniksi Devil May Cry -animesarjassa. Lisäksi hän oli Ken Mastersin äänenä Street Fighter IV:ssä ja peliin pohjautuvassa anime-elokuvassa Street Fighter IV: The Ties That Bind.
Felix Rinner
Felix Rinner (6. tammikuuta 1911 Wien – 2. huhtikuuta 1976) oli itävaltalainen pikajuoksija.
Rinner edusti Itävaltaa kaksissa olympialaisissa. Los Angelesissa 1932 hän karsiutui 400 metrin juoksun välierissä. Berliinissä 1936 hän karsiutui 200 metrin juoksun puolivälierissä. Hän teki 15. heinäkuuta 1930 Budapestissa 300 metrin juoksussa Euroopan ennätyksen 34,0 s. Itävallan ennätyksiä hän juoksi useita: 200 metrillä 22,0 s (sivuaminen) vuonna 1931 ja 21,8 s vuonna 1935, 300 metrillä 35,2 s, 34,6 s sekä edellä mainittu 34,0 s vuonna 1930, 400 metrillä 49,0 s vuonna 1930, 48,8 s vuonna 1931, 48,6 s vuonna 1933 ja 48,5 s vuonna 1935 sekä 500 metrillä 1.05,0 vuosina 1930 ja 1933. Hän voitti Itävallan mestaruuden 100 metrin juoksussa vuonna 1935, 200 metrin juoksussa vuosina 1930, 1931, 1935 ja 1936 sekä 400 metrin juoksussa vuosina 1930, 1931 ja 1932.
Luettelo kädellisistä
Tämä on luettelo kädellisten (Primates) lahkoon kuuluvista nisäkkäistä. Luettelossa käytetty taksonomia perustuu Wilsonin ja Reederin Mammal Species of the World -teokseen (2005), jonka mukaan kädellisten lahkossa on 376 lajia.
=
Pikkumakit eli kääpiömakit (Cheirogaleidae)=====
Bertold
Bertold oli hannoverilainen sisteriläismunkki ja myöhemmin Liivinmaan piispa. Bertold oli Loccumin luostarin apotti ja sitten Liivinmaan piispana vuonna 1196 kuolleen Meinhardin seuraaja. Bertold joutui kuitenkin pakenemaan vielä samana vuonna Liivinmaalta, kun pakanalliset liiviläiset ryhtyivät kapinoimaan. Hän keräsi joukkoja Saksasta ja saapui niiden kanssa takaisin vuonna 1198. Matkalla Ykskylään liiviläiset hyökkäsivät hänen kimppuunsa ja Ymaut-niminen soturi tappoi hänet keihäällään. Bertold haudattiin ensin Ykskylään, mutta hänen ruumiinsa siirrettiin myöhemmin Riikaan. Bertoldin seuraaja Liivinmaan piispana oli Albert von Buxhövden.
Nyrkkeilyn sarja 71 kg kesäolympialaisissa 1952
Nyrkkeilyn 71 kg sarjaan Helsingin olympiakisoissa osallistui 23 nyrkkeilijää, joista jokainen edusti eri kansakuntaa. Ottelut käytiin 28. heinäkuuta - 2. elokuuta.
Päätään pidempi
Päätään pidempi (Renaissance Man) on vuonna 1994 julkaistu Penny Marshallin ohjaama draamakomedia. Pääosassa näyttelee Danny DeVito. Elokuva sijoittuu Yhdysvaltain armeijan koulutuslaitokseen. Päätään pidempi oli Mark Wahlbergin ensiesiintyminen elokuva-alalla. Elokuvaa levittivät Touchstone Pictures USA:ssa ja muualla Cinergi Pictures.
Elokuva kuvattiin kuvitteellisessa "Fort McClanessa", joka todellisuudessa oli Fort Jackson Etelä-Carolinassa.
Tarina
Ragon on kuudessa viikossa opetettava kahdeksalle alokkaalle, jotka eivät kehity laitoksen vaatimassa tahdissa, ymmärtämisen alkeet ja englannin kielen käyttö. Hän aloittaa opettamalla vaadittua, mutta alokkaat eivät ole kovin kiinnostuneita. Bill Rago alkaa opettaa heille Shakespearen Hamletia ja näytelmän perusteita. Alokkaat eivät ole ennen kuulleet näytelmistä tai Shakespearesta ja kiinnostuvat aiheesta. Rago esittelee oppilaille myös näytelmän Henrik V, joka sekin lisää kiinnostusta. Riippumatta kersantti Cassin kielteisestä arvostelusta ja siitä, että yksi alokkaista, Roosevelt Hobbs, paljastuu armeijassa piilottelevaksi huumekuriiriksi, Rago pitää lopuille seitsemälle oppilaalle loppukokeen. Vastoin kersantti Cassin olettamaa kaikki alokkaat läpäisevät kokeen.
Huipennus elokuvassa on se, kun alokas Benites lausuu yöharjoituksissa kaatosateessa kohdan näytelmästä Kuningas Henrik V kersantti Cassille täysissä sotilaan varusteissa.
Rago myös tutkii erään oppilaansa menehtyneen isän sotilasuraa Vietnamin sodassa. Kyseinen oppilas ottaa loppuseremoniassa vastaan isälleen myönnettävän hopearistin. Aivan lopuksi käy ilmi, että Bill Rago aikoo jäädä vakituiseksi opettajaksi armeijaan.
Änis Ben-Hatira
Änis Ben-Hatira (, s. 18. heinäkuuta 1988 Berliini, DDR) on tunisialainen jalkapalloilija. Keskikentällä pelaava Ben-Hatira edustaa Bundesliigassa pelaavaa Hertha BSC:tä.
Seurajoukkueura
Ben-Hatira aloitti jalkapalloilun Reinickendorfer Füchsen junioreissa vuonna 1994, jonka jälkeen hän vietti suurimman osan juniori vuosistaan Hertha BSC:n riveissä. Vuonna 2003 Ben-Hatira siirtyi TeBe Berlinin junioreihin, jossa hän pelasi kaksi vuotta.
Hamburger SV
Ammattilaisuransa Ben-Hatira aloitti jo TeBe Berlinissä vuonna 2005, mutta ei pelannut otteluakaan ja siirtyi ensimmäisen kauden jälkeen Hamburger Sport-Veraininin organisaatioon vuoteen 2012 asti ulottuvalla sopimuksella. Ben-Hatira aloitti uransa Hampurin kakkosjoukkueessa tammikuussa 2006. Hän nousi puolen vuoden jälkeen Hampurin edustusjoukkueeseen ja pelasi joukkueessa ensimmäisen Bundesliigaottelunsa Eintracht Frankfurtia vastaan 27. helmikuuta 2007, tullessaan vaihdosta kentälle. Ben-Hatira pelasi kauden 2006-2007 aikana viisi ottelua edustuksessa. Seuraavalla kaudella peliaikaa tuli vähemmän ja hän pelasi suurimmaksi osaksi joukkueen kakkosjoukkueessa.
Peliajan jäätyä yhä vähemmälle myös kaudella 2007–2008 Ben-Hatira siirtyi kesken kauden 2008-2009 lainalle 2. Bundesliigassa pelaavaan Duisburgiin. Lainasopimuksen päätyttyä hän palasi takaisin Hampuriin, mutta peliaikaa ei ollut luvassa, jonka myötä Ben-Hatira teki uuden lainasopimuksen Duisburgin kanssa kaudelle 2009–2010.
Palattuaan takaisin Hampuriin hänelle ilmoitettiin HSV:n edustusjoukkueen olevan jo täynnä, eikä näin olisi enää tilaa Ben-Hatiralle. Hän kävi kesäkuussa koeajalla Mainzissa ja elokuussa viikon koeajalla West Ham Unitedissa, mutta ei saanut solmittua sopimusta kummankaan joukkueen kanssa. Kauden 2010–2011 Ben-Hatira aloitti HSV:n kakkosjoukkueessa Regionalliga Nordissa. Alkukauden aikana hän pelasi kaksitoista ottelua ja onnistui maalinteossa seitsemän kertaa. Ben-Hatira siirtyi marraskuun lopulla takaisin edustusjoukkueeseen ja pelasi kauden ensimmäisen ottelunsa Bundesliigassa 27. marraskuuta 2010 kotiottelussa Stuttgartia vastaan. 19. helmikuuta 2011 Ben-Hatira teki uransa ensimmäisen maalinsa Bundesliigassa ja samalla HSV:n edustusjoukkueessa Werder Bremeniä vastaan. Hyvin alkaneen kauden myötä hän solmi huhtikuussa HSV:n kanssa vuoteen 2014 ulottuvan sopimuksen.
Hertha BSC
31. elokuuta 2011 Ben-Hatira siirtyi neljän vuoden sopimuksella Hertha Berliiniin. Avauskaudellaan hän pelasi ensimmäisen ottelunsa 10. syyskuuta 2011 Borussia Dortmundia vastaan. Ja avausmaalinsa Ben-Hatira teki Mainzia vastaan 24. maaliskuuta 2012. Ben-Hatira kärsi kauden aikana loukkaantumisista, mutta pelasi sittemmin edustusjoukkueessa loppukauden avauksessa. Hän teki muun muassa päätösottelussa Hoffenheimia vastaan kaksi maalia. Hertha joutui kuitenkin karsimaan paikastaan säilyäkseen Bundesliigassa Fortuna Düsseldorfia vastaan. Joukkue hävisi yhteismaalein 4–3. Ben-Hatira teki jälkimmäisessä ottelussa maalin ja sai ulosajon kahden keltaisen kortin myötä.
Maajoukkueura
Ben-Hatira on edustanut Saksan alle 19-, 20- ja 21-vuotiaiden maajoukkuetta. Tällä hetkellä hän kuuluu Saksan alle 21-vuotiaiden maajoukkueeseen, jossa Ben-Hatira on pelannut yhdeksän maaottelua. Hän saavutti vuonna 2009 alle 21-vuotiaiden Euroopan mestaruuden.
Tunisia
28. tammikuuta 2011 Ben-Hatira sai ensimmäisen kutsunsa Tunisian maajoukkueeseen harjoitusotteluun Algeriaa vastaan. Ottelu jouduttiin kuitenkin peruttamaan. Ben-Hatira ilmoitti helmikuun alussa ettei ottaisi ennen kesää maajoukkuekutsuja vastaan. 21. helmikuuta 2012 Ben-Hatira sai toisen kutsun maajoukkueeseen harjoitusotteluun Perua vastaan. Hän pelasi myös ottelussa ensimmäisen maaottelunsa tultuaan ottelun toisella puoliajalla vaihdosta kentälle. Toisen kerran Ben-Hatira pelasi Tunisian paidassa 27. toukokuuta 2012 harjoitussa Ruandaa vastaan. Peru ottelun tapaan Ben-Hatira tuli ottelun toisella puoliajalla vaihdosta kentälle ja syötti ottelun 2–0 maalin. Ottelu päättyi lopulta Tunisialle maalein 5–1.
Yksityiselämä
Ben-Hatira syntyi nelilapsiseen perheeseen Berliinissä. Hänen molemmat vanhemmat ovat kotoisin Tunisiasta. Isä työskenteli kebab kaupassa ja äiti siivoojana.
Ben-Hatiran vanhempi veli Aymen pelaa jalkapalloa Neustrelitzissä Oberligaa.
I Was a Communist for the FBI (elokuva)
I Was a Communist for the FBI on vuonna 1951 valmistunut elokuva, joka perustuu FBI:n agenttina toimineen Matt Cveticin samannimisiin muistelmiin. Elokuvassa Cveticiä näyttelee Frank Lovejoy ja muissa rooleissa ovat muun muassa Dorothy Hart, Philip Carey ja Richard Webb. Elokuva oli ehdolla parhaan dokumentin Oscar-palkinnon saajaksi, vaikka se on sisällöltään pitkälti fiktiivinen. Elokuvasta on myöhemmin tullut B-luokan kulttiklassikko.
Warner Brothers oli pyytänyt FBI:lta yhteistyötä elokuvan tuotantoon, mutta johtaja J. Edgar Hooverin määräyksestä tähän ei suostuttu. FBI:n agentteja myös pyydettiin osallistumaan eri kaupungeissa järjestettyihin erityisnäytöksiin, mutta myös siitä kieltäydyttiin, sillä se olisi saattanut antaa käsityksen, että elokuva olisi FBI:n hyväksymä.
Isoalvejuuri
Isoalvejuuri (Dryopteris expansa, syn. D. assimilis, D. austriaca) on suurikokoinen, rehevien ja kosteiden metsien saniainen.
Ulkonäkö ja koko
thumb|vasen|Isoalvejuuren lehtiä. Monivuotisella isoalvejuurella on tiheitten ja usein liuskaisten suomujen peittämä lyhyt maavarsi, joka on pysty tai vaakasuora. Maavarresta kohoaa hieman viistoja, tavallisesti kirkkaanvihreitä, 30–120 cm korkeita lehtiä. Lehden ruoti on noin puolet lehtilavan pituudesta ja ainakin keskeltä tummanruskeiden suomujen peittämä. Lehtilapa on kolmiomaisen puikea ja kolme kertaa parilehdykkäinen. Lehtilavan, lehdyköiden keskiranka ja lehdykät ovat alta harvaan nystykarvaisia. Lehdykät ovat pariosaisia ja niiden muoto vaihtelee puikeista kapeanpuikeisiin. Pikkulehdykät ovat kapeanpuikeita ja pariosaisia, tyvilehdykän ensimmäisen pikkulehdykkäparin alempi pikkulehdykkä on tavallisesti puolet lehdykän pituudesta. Pyöreät itiöpesäkeryhmät sijaitsevat lehdyköiden alapuolella ja ovat munuaismaisen katesuomun peittämiä. Suomessa isoalvejuuren itiöt kypsyvät heinä-elokuussa. Itiöt ovat väriltään vaaleita.
Levinneisyys
Isoalvejuuren levinneisyysalue Euroopassa on itäinen. Sitä kasvaa Alpeilta Unkariin ja Romaniaan, ja edelleen pohjoiseen Puolan, Baltian ja Luoteis-Venäjän kautta Suomeen, Ruotsiin ja Norjaan sekä Skotlantiin. Lajin levinneisyysalue Luoteis-Venäjältä itään on huonosti tunnettu, mutta siitä on havaintoja sieltä täältä Siperiasta. Laajemmin isoalvejuurta tavataan Venäjän Kaukoidässä, Korean niemimaalla sekä Japanissa. Pohjois-Amerikassa sitä kasvaa Alaskassa, Etelä- ja Keski-Kanadassa sekä Yhdysvaltojen itä- ja koillisosissa. Lajia tavataan myös Grönlannissa. Suomessa isoalvejuurta voi tavata koko maasta, mutta laji on vain paikoitellen yleinen ja puuttuu kokonaan laajoilta alueilta muun muassa Lapista.
Elinympäristö
Isoalvejuuri on varjokasvi, joka kasvaa tuoreissa, kosteissa ja soistuvissa kangasmetsissä ja lehdoissa, karuhkoissa korvissa, kallionalusissa, kalliontyvilouhikoissa, puronvarsilla ja paljakkavyöhykkeen purouomissa.
Käyttö
Isoalvejuuren juurakkoa on käytetty matolääkkeenä. Kasvi on myrkyllinen. Isoalvejuuren, kuten muidenkin alvejuurien, lehtiruotien alaosat ja juurakot sisältävät erityisesti monia myrkyllisiä orgaanisia yhdisteitä kuten fenoleja, floroglusiinia eli 1,3,5-trihydroksibentseenia (C6H3(OH)3, CAS-numero 108-73-6) ja filikshappoa (filixic acid, C36H44O12, CAS-numero 4482-83-1).
Vadim Klass
Vadim Vladimirovitš Klass (, s. 4. heinäkuuta 1979 Leningrad, Venäjän SNT, Neuvostoliitto) on venäläinen jalkapalloilija. Hän pelasi kaudella 2004 Ykkösen AC Oulussa kolme ottelua. Pääosan urastaan Klass on pelannut pietarilaisissa joukkueissa. Nykyinen seura on Favorit Viipuri.
Kleanthes
Kleanthes (, ; n. 301–232/252 eaa.) oli antiikin kreikkalainen stoalaiseen koulukuntaan kuulunut filosofi.
Elämä
Kleanthes oli alun perin nyrkkeilijä, ja kotoisin Troaksen Assoksesta. Hänen kerrotaan tulleen Ateenaan hallussaan ainoastaan neljä drakhmaa.
Hän kuunteli aluksi kyynikko Krateen luentoja, ja myöhemmin stoalaisen Zenonin luentoja. Hän rahoitti itsensä työskentelemällä öisin vedenkantajana puutarhurille. Hänet tunnettiin kärsivällisenä, tai ehkä mieluummin hitaana, ja siksi hän sai lempinimen "Aasi". Hänen moraaliset ominaisuutensa herättivät kuitenkin laajaa kunnioitusta, ja niinpä hänestä tuli stoalaisen koulun johtaja Zenonin kuoltua vuonna 263 eaa. Hän jatkoi kuitenkin edelleen myös ruumiillista työtään.
Hänen oppilaisiina kuuluivat muun muassa hänen seuraajansa Khrysippos, sekä Makedonian kuningas Antigonos I, jolta hän sai 2000 minaa. Diogenes Laertios kertoo hänen kuolleen nälkään. Hänellä oli ollut paha ientulehdus, ja siksi hän oli joutunut olemaan jonkun aikaa syömättä. Kun lääkärit antoivat hänelle jälleen luvan syödä, hän sanoi olevansa jo puolimatkassa kuolemaan, joten hän jatkoi syömättä, kunnes kuoli.
Filosofia
Kleanthes oli filosofiassaan viimeiseen asti uskollinen Zenonille, eikä hän tuottanut juurikaan mitään omaleimaista. Hän kirjoitti noin viisikymmentä teosta, joista on säilynyt katkelmia. Merkittävin niistä on runomuotoinen Hymni Zeukselle. Se on ainoa varhaisen stoalaisuuden ajalta säilynyt lähes kokonainen teksti. Kleanthes esitti auringon Jumalan asuinpaikaksi, älykkääksi varjelijaksi, ja toisaalta stoalaisen materialismin mukaisesti elvyttäväksi tuleksi tai eetteriksi.
Kleantheen mukaan tuli opettaa hyvettä, joka on sama kuin elämä luonnon mukaan. Nautinto ei kuitenkaan ole luonnon mukaista. Hänen omaperäisin ajatuksensa koski ihmisen sielun olemassaoloa. Hän oli sitä mieltä, että sen elinvoima kuoleman jälkeen riippuu sen elinvoimasta tässä elämässä.
Kleantheen katkelmia löydetään paitsi Diogenes Laertiokselta myös Ciceron ja Senecan töistä.
Karin Fincke
Karin Fincken vanhemmat olivat Fincke-sukuun kuulunut Hämeen linnan päällikkö Sten Fincke ja Brita Pietarintytär Fleming. Hänen puolisonsa oli tunnettu sotilas Ivar Arvidinpoika Tavast. Fincken puoliso, isä ja appi joutuivat kaikki Kaarle-herttuan teloittamiksi pysyteltyään uskollisina kuningas Sigismundille: Ivar ja Arvid Tavast mestattiin Viipurissa syyskuussa 1599 ja Sten Fincke Turun verilöylyssä marraskuussa 1599. Fincke menetti tällöin sekä isänsä että miehensä tilukset, mutta hänen äitinsä perintömaat palautettiin hänelle vuonna 1601. Hänen ainoa poikansa oli Sten Iivarinpoika Tavast.
Ruotsin valtionarkistossa Tukholmassa säilytetään ''Välb. Fru Karin Finckes relation om hertig Carls resa till Finland'' -nimistä muutaman sivun mittaista ruotsinkielistä käsikirjoitusta, joka kuvaa Kaarle-herttuan vuoden 1599 sotaretkeä Suomeen sekä Turun ja Viipurin verilöylyjä. Fincke lienee sanellut kuvauksen, jonka joku muu on kirjoittanut muistiin. Se on julkaistu vuonna 1905 Historiska Handlingar -julkaisusarjassa.
Talvimaisema Kinahmista
Talvimaisema Kinahmista on taidemaalari Pekka Halosen öljyvärimaalaus kankaalle vuodelta 1923. Kooltaan se on 95,5×65,5 cm. Maalaus kuuluu Ateneumin taidemuseon Alfred Kordelinin säätiön kokoelmiin.
Pekka Halosen Kinahmi-maalaukset ovat tunnistettavissa niiden tavaramerkistä, tykkylumen peittämistä kapeista korkeista kuusista. Ne ovat kaikki helmikuulta 1923, jolloin Halonen maalasi useita Kinahmin talvea kuvaavia maalauksia. Talvi oli hyvin runsasluminen.
Kinahmi on Pohjois-Savon Nilsiässä sijaitseva 10 km pitkä korkea selänne. Se sijaitsee 50 km päässä Halosten kotipitäjän, Lapinlahden kirkolta. Halosen Antti-veli oli löytänyt paikan ja hän, heidän Kalle-serkkunsa ja Pekka menivät ja majailivat Kinahmin kylän Heinäahon talossa helmikuussa 1923. Oli kova pakkanen ja vaikka Halonen valitti sitä, että Kinahmin korkeuksiin kipuaminen vie osan työajasta ja päivän työvoimista, oli hän silti ihastuksissaan. "En osannut uneksiakaan, että Suomessa olisi tämmöistä," hän kirjoitti kotiväelleen Kinahmista. "Kyllä tämä on ihmeellinen paikka...minä en rupea kertomaankaan, sillä on se itse nähtävä mitä ihmeitä luonto voi saada aikaan" hän ylisti.
Halonen esitteli Kinahmi-maalauksiaan huhtikuussa 1923 Helsingin Salon Strindbergissä.
Pystykeiholehti
Pystykeiholehti (Sagittaria sagittifolia) on märkien paikkojen yleinen kasvi.
Ulkonäkö ja koko
Pystykeiholehden lehdet ovat nuolen muotoiset, 20–25 cm leveät. Halkaisijaltaan parisenttisten kukkien terälehdet ovat valkeat, heteet ja emit tummanpunaiset. Hedelmä on hiukan hernettä isompi vihreä pallo. Kukat ja useimmat lehdet nousevat veden pinnan yläpuolelle, mutta kasvilla voi olla myös kapeita uposlehtiä.
Levinneisyys
Pystykeiholehti kasvaa Keski- ja Itä-Euroopassa, Venäjällä ja Pohjois-Amerikassa.
Elinympäristö
Pystykeiholehti kasvaa 10–50 cm syvässä vedessä savisilla, pehmeillä järvien, jokien ja murtovesilahtien rannoilla.
Käyttö
Pystykeiholehden turpeaa maavartta käytetään Kiinassa vihanneksena.
Coming Home (New Found Gloryn albumi)
Coming Home New Found Gloryn viides studioalbumi, joka julkaistiin 19. syyskuuta 2006. Japanissa albumi julkaistiin 13. syyskuuta 2006 bonuskappaleilla varustettuna. Bonusraidan sisälty levyyn myös mikäli latasi sen iTunes Storesta. Best Buy -version ostajat saivat kupongin, jolla pystyi lataamaan bonusraidan "Over Me".
Kappaleet
Kaikki kappaleet kirjoittanut New Found Glory.
Turun yliopiston varsinaissuomalainen osakunta
Turun Yliopiston Varsinaissuomalainen Osakunta ry (lyh. TVO) on ollut yksi Turun yliopiston ylioppilaskuntaan kuuluvista osakunnista. Vuonna 2007 Turun yliopiston varsinaissuomalaisella osakunnalla oli noin 500 jäsentä Turun yliopistosta, Åbo Akademista ja Turun kauppakorkeakoulusta. Osakunta perustettiin alun perin vuonna 1928 varsinaissuomalaisten opiskelijoiden maakuntakerhoksi, mutta sittemmin suuri osa yhdistyksen jäsenistä oli kotoisin muualta kuin Varsinais-Suomesta. Osakunnan toiminta on kesän 2019 jälkeen hiipunut eikä sillä ole enää näkyvää toimintaa.
Historia
Osakunnan tilat olivat vuodesta 1956 sijainneet ylioppilastalolla. 1960-luvulta lähtien tilat toimivat myös rock-klubina. Tilan omistava Turun ylioppilaskyläsäätiö päätti irtisanoa toukokuussa 2010 osakunnan vuokrasopimuksen ja rakensi tiloihin pyöräkellarin. Häädön vastustamiseksi kerättiin adressi, jonka allekirjoitti 5 000 ihmistä. Osakunta siirtyi vuonna 2013 Köydenpunojakadulla sijaitseviin tiloihin, joihin oli tarkoitus saada jälleen myös esiintymispaikka pienemmille bändeille. Osakunta luopui tiloista kesällä 2019, eikä sillä ole sen jälkeen ollut näkyvää toimintaa.
Leanne Wood
pienoiskuva|Leanne Wood Leanne Wood (s. 1971) on walesilainen poliitikko ja vuodesta 2012 alkaen Plaid Cymru -puolueen puheenjohtaja. Hän on edustanut puoluetta vuodesta 2003 alkaen Walesin kansalliskokouksessa. Vuonna 2004 Wood heitettiin ulos istunnosta, jossa hän oli kutsunut kuningatar Elisabet II:ta tämän siviilinimellä ”Rouva Windsoriksi” eikä suostunut käyttämään tästä nimitystä ”kuningatar” kansalliskokouksen puheenjohtajan Dafydd Elis-Thomasin vaatimuksesta huolimatta. Woodista tuli samalla ensimmäinen Walesin kansalliskokouksen edustaja, joka on määrätty poistumaan kesken istunnon.
Savari
Savari on kauppa-alue Ylivieskan kaupungissa Pohjois-Pohjanmaalla. Se on nopeasti kasvava entisille heinäpelloille rakennettu ostosalue. Alueen halkaisee valtatie 27, joka on Savarin kohdalla nelikaistainen. Lähimmät hypermarketitit sijaitsevat noin kolmen kilometrin päässä Ylivieskan keskustasta. Alue laajenee nopeasti kohti kaakossa sijaitsevaa Nivalaa.
Valko-Venäjä kesäolympialaisissa 2008
Valko-Venäjä osallistui Pekingin kesäolympialaisiin 2008 177 urheilijan voimin. Avajaisissa Valko-Venäjän lippua kantoi Aleksandr Romankov.
Mitalit
Valko-Venäjä voitti kisoissa neljä kultaa, viisi hopeaa ja kymmenen pronssia. Mitalit oikeuttivat mitalitaulukossa sijalle 13. Mitalitaulukossa alapuolella jäi muun muassa Suomi, Kanada sekä Puola. Kyseessä on Valko-Venäjän historian parhaimmat olympialaiset, jos katsotaan mitalien määriä.
Joukkue
Valko-Venäjää edusti kisoissa 177 urheilijaa, joista 93 oli miehiä ja 84 naisia. Näihin lukeutui 12 henkinen naisten koripallomaajoukkue. Olympiajoukkueen nuorin osallistuja oli voimistelija Anastasia Ivankova, jolla oli ikää vain 16 vuotta. Joukkueen vanhin urheilija oli 47-vuotias yleisurheilija Ellina Zvereva. Joukkue on urheilijamäärältään Valko-Venäjän olympiahistorian suurin joukkue.
Doping
Miesten moukarinheitossa alun perin toiseksi ja kolmanneksi sijoittuneet Vadzim Dzevjatouski ja Ivan Tsih’an jäivät kiinni testosteronin käytöstä. Kansainvälinen olympiakomitea vahvisti kilpailijoiden hylkäyksen joulukuussa 2008. He valittivat hylkäyksestä Urheilun kansainväliseen vetoomustuomioistuimeen, joka palautti kaksikon mitalit kesäkuussa 2010.
Argentiina-pokaali
Ensimmäisen kerran Buenos Airesissa 1903 oteltaessa pokaalin voitti Sveitsi. Se pitikin sitä hallussaan aina maailmansotaan saakka, mutta Lyonin kisoissa 1921 pokaali joutui Yhdysvaltain haltuun. Sveitsi voitti pokaalin Yhdysvalloilta takaisin vuonna 1925 ja puolusti sitä kolme kertaa menestyksellä, kunnes 1930 oli jälleen Yhdysvaltain vuoro. Sveitsi valtasi mestaruuden takaisin heti 1931, onnistui puolustamaan sitä 1933, mutta menetti sen Suomelle Roomassa 1935.
Jouduttuaan Viron haltuun (Helsinki 1937 ja Luzern 1939), se katosi tietymättömiin Viron jouduttua sotanäyttämöksi. Pokaali löytyi lopulta Neuvostoliitosta, joka palautti sen Argentiinaan vasta vuonna 1950. Tukholmassa 1947 oli Sveitsin vuoro jälleen voittaa kilpailu. Buenos Airesissa järjestetyissä MM-kilpailussa 1949 sen voitti Suomen joukkue, mutta 1952 se palasi jälleen sveitsiläisille.
Itäblokin mukaantulo Neuvostoliiton johdolla muutti tilannetta. Vuosina 1954, 1958 ja 1962 Argentiina-palkinto meni Neuvostoliittoon, nyt urheilullisesti. Seuraavissa neljissä MM-kisoissa voitaja oli Yhdysvallat, joka vei näin vuosien 1966, 1970, 1974 ja 1978 aikana palkinnon. Vuonna 1982 Neuvostoliito palasi voittokantaan voitaen myös vuosien 1986 ja 1990 kisat.
Neuvostoliiton hajoaminen 1990-luvun alussa toi tähänkin lajin mutoksia. Niinpä vuoden 1994 MM-kisoissa Argentiina-pokaali siirtyi uden Neuvostoliitosta syntynen valtion eli Valko-Venäjän haltuun. Seuraavissa kisoissa 1998 Yhdysvallat oli jälleen voittovuorossa ja 2002 uusi maa Tšekki ja 2006 voittaja oli Norja. Vuoden 2010 kisoissa voittaja oli Sveitsi, joka palasi Argentiina-pokaalin saajaksi sitten vuoden 1952. Vuonna 2014 Sveitsi jatkoi voittojaan.
Peltoluoho
Peltoluoho eli luoho (Apera spica-venti) on yksivuotinen suurehko heinälaji. Se on aiemmin ollut Suomessa ruispeltojen rikkakasvi.
Ulkonäkö
Peltoluoho kasvaa 30–100 senttimetriä korkeaksi. Lehdet ovat 3–7 millimetriä leveät, karheat ja pitkäsuippuiset. Kukinto on 10–25 senttimetriä pitkä kartiomainen röyhy, jossa on runsaasti tähkylöitä. Tähkylät ovat 2–3 millimetriä pitkiä ja yksikukkaisia. Peltoluoho muistuttaa isorölliä (Agrostis gigantea).
I Was a Communist for the FBI (radiokuunnelma)
I Was a Communist for the FBI oli radiokuunnelmasarja, joka perustui vakooja Matt Cveticin kokemuksien perusteella tehtyyn artikkelisarjaan.
Peltoluoho
Peltoluoho Suomessa
Suomessa peltoluohoa on tavattu koko maassa Pohjois-Lappiin asti, mutta heinä on huomattavasti harvinaistunut. Se on muinaistulokas Pohjois-Pohjanmaan korkeudelle asti.
Vorarlberg
Vorarlberg on osavaltio aivan läntisimmässä Itävallassa Bodenjärven rannalla. Sekä asukasluvultaan (378 592 asukasta vuonna 2015) että pinta-alaltaan (2 601 km²) se on Itävallan toiseksi pienin osavaltio. Osavaltion pääkaupunki on Bregenz.
Vorarlberg rajoittuu idässä Tiroliin, pohjoisessa Saksan Baijerin osavaltioon, lännessä Liechtensteiniin ja Sveitsin Sankt Gallenin kantoniin sekä etelässä Sveitsin Graubündenin kantoniin.
Osavaltio on jaettu neljään piiriin: Bregenz, Dornbirn, Feldkirch ja Bludenz. Siellä on viisi kaupunkia: Bregenzin lisäksi Dornbirn, Hohenems, Feldkirch ja Bludenz.
Suurimmat joet ovat Ill ja Rein, joka muodostaa rajan Sveitsin kanssa. Bodenseen lisäksi Vorarlbergissa on useita tekojärviä, joita käytetään vesivoiman tuottoon. Sähköstä suuri osa viedään Saksaan. Vorarlbergissa on useita vuorijonoja, joista merkittävimmät ovat Silvretta, Rätikon, Verwall ja Arlberg. Korkein huippu on 3312 metrin Piz Buin.
Vorarlbergissa puhuttava saksan kielen alemannimurre poikkeaa muun Itävallan murteista, ja muistuttaa enemmän Sveitsin ja Ranskan Alsacen alueen saksaa.
Vorarlbergin osavaltiolaulu on ’s Ländle, meine Heimat.
Historia
Vorarlberg yhdistettiin vuonna 1782 Tiroliin, jonka mukana se kuului vuosina 1801–1814 Baijeriin. Vuonna 1851 alue julistettiin Itävalta-Unkarin kruununmaaksi, ja vuonna 1918 siitä tuli Itävallan osavaltio.
Piirit
Osavaltio on jaettu neljään piiriin: Bregenz, Dornbirn, Feldkirch ja Bludenz. Siellä on viisi kaupunkia: Bregenzin lisäksi Dornbirn, Hohenems, Feldkirch ja Bludenz.
Talous
Vorarlberg on suosittu matkailukohde. Etenkin Reinin laaksossa on kello-, lääke- ja tekstiiliteollisuutta. Bregenzerwaldissa harjoitetaan maanviljelyä ja karjanhoitoa.
Politiikka
Hallituspuolueena on ÖVP ja kuvernöörinä Markus Wallner.
Katriina Saarinen
Katriina Saarinen (s. 25. elokuuta 1972) on suomalainen salibandyn pelaaja ja valmentaja.
Saarinen on toiminut Naisten Salibandyliigassa pelaavan Classicin päävalmentajana kaudesta 2016–2017 lähtien.
Saarinen edusti pelaajana Salibandyliigassa kaudella 1996–1997 Horman Hiisi -seuraa ja vuosina 1998–2016 Classicia. Hän voitti kahdeksan Suomen-mestaruutta ja neljä SM-hopeaa ja kaksi SM-pronssia. Hän pelasi runkosarjassa 359 ottelua, joissa teki 384 maalia ja antoi 256 maalisyöttöä, yhteensä 640 tehopistettä. Hän on liigassa ensimmäinen nainen, joka teki 400, 500 ja 600 tehopistettä. Kauden 2020–2021 jälkeen hänellä on naisten salibandyliigan tilastoissa eniten mitaleja sekä eniten pääsarjakausia, otteluita ja tehtyjä maaleja niin runkosarjassa kuin pudotuspeleissäkin.
Rossignol
Skis Rossignol S.A., tai lyhyemmin vain Rossignol, on ranskalainen alppihiihdon, lumilautailun ja maastohiihdon valmistaja, joka tekee myös ulkovaatteita ja muita oheisvarusteita. Yritys toimii Isèressä Ranskan Alpeilla. Rossignol oli yksi ensimmäisistä muovisuksien valmistajista. Yrityksen hallussa on myös tavaramerkit Dynastar ja LOOK.
Sana rossignol on ranskaa ja tarkoittaa suomeksi satakieltä.
Historia
Laurent Boix Vivesin ostaessa yhtiön vuonna 1956 se keskittyi pelkästään hiihtovälineiden valmistukseen ja alkoi myydä niitä ympäri maailmaa. Rossignolin läpimurto tapahtui vuoden 1960 talviolympialaisissa Kalifornian Squaw Valleyssä, kun Jean Vuarnet voitti syöksylaskun maailmanmestaruuden kaikkien aikojen ensimmäisillä täysin metallista valmistetuilla suksilla.
Vuonna 1964 Rossignol julkaisi Stratonit, ensimmäiset lasikuitusukset.
Aleksandr Hohlatšov
Aleksandr Igorevitš Hohlatšov (s. 9. syyskuuta 1993 Moskova, Venäjä) on venäläinen jääkiekkoilija. Hän on pelipaikaltaan keskushyökkääjä, mutta osaa pelata myös laidassa. Hohlatšovin vahvuudet ovat maalintekotaito, luistelu ja luovuus.
Seuraura
Hohlatšov on Spartak Moskovan kasvatti. Hän pelasi kauden 2009–2010 Venäjän nuorten sarjaa eli MHL:ää MHK Spartakin joukkueessa. Hän siirtyi Pohjois-Amerikan juniorisarjoihin kun OHL-joukkue Windsor Spitfires varasi Hohlatšovin CHL:n varaustilaisuuden 23. pelaajana kesällä 2010.
Kausi 2010–2011 oli Hohlatšovin ensimmäinen Windsorissa. Hän oli tehoilla 34+42=76 joukkueen toiseksi paras maalintekijä ja kolmanneksi paras pistemies. Boston Bruins varasi Hohlatšovin NHL:ään toisella kierroksella 40. pelaajana kesällä 2011. Hän oli varaustilaisuuden toisena varattu venäläispelaaja Vladislav Namestnikovin jälkeen. Hohlatšov pelasi myös kauden 2011–2012 Windsorissa, jolloin oli joukkueensa toiseksi paras pistemies tehoilla 25+44.
Kesällä 2012 Hohlatšov teki sopimuksen Bruinsin kanssa, mutta sopi samalla, että pelaa kauden 2012–2013 lainalla KHL-joukkue Spartak Moskovassa. Hän pelasi KHL:ssä kuitenkin vain 26 ottelua kunnes palasi Windsoriin OHL-liigaan. Aivan kauden lopulla Bruins kutsui Hohlatšovin farmijoukkueeseensa AHL-liigaan.
Kauden 2013–2014 Hohlatšov pelasi melkein kokonaan AHL-liigan Providence Bruinsissa. Huhtikuussa 2014 hän pelasi uransa ensimmäisen ottelun Bostonissa, mikä jäi hänen ainoaksi NHL-otteluksi.
Kaudeksi 2016–17 Hohlatšov siirtyi KHL-joukkue SKA Pietariin.
Maajoukkueura
Hohlatšov oli voittamassa alle 20-vuotiaiden MM-hopeaa vuonna 2012, jolloin hän oli neljällä osumallaan Venäjän toiseksi paras maalintekijä Jevgeni Kuznetsovin jälkeen. Hohlatšov jakoi vuonna 2010 alle 17-vuotiaiden World Hockey Challengen maalipörssin voiton Yhdysvaltain J. T. Millerin, Ruotsin Mika Zibanejadin ja Suomen Joel Armian kanssa. Hän sijoittui turnauksen pistepörssissä toiseksi Yhdysvaltain Rocco Grimaldin jälkeen ja valittiin tähdistökentälliseen.
Daniela Hunger
Daniela Hunger on saksalainen entinen uimari ja olympiavoittaja, joka edusti urallaan myös Itä-Saksaa.
Ura
Hunger aloitti uintiuransa nuorena SC Dynamo Berlin-uintiseurassa, mikä oli Itä-Saksan tuolloisia kärkiseuroja. Ensimmäisen aikuisten kansainvälisen arvokilpailumitalinsa Hunger voitti 15-vuotiaana, vuonna 1987 Strasbourgin EM-kilpailuissa, missä hän sijoittui 200 metrin sekauinnissa hopealle.
Seuraavana vuonna Soulin olympialaisissa saavutti uransa suurimmat voitot; hän nousi vasta 16-vuotiaana ykköskorokkeelle 200 metrin sekauinnissa sekä 4 × 100 metrin vapaauintiviestissä ja otti lisäksi pronssia 400 metrin sekauinnissa. Seuraavana kesänä Bonnin EM-uinneissa Hunger nousi kisojen menestyksekkäimmäksi urheilijaksi; yhteensä neljä kultaa sekauintimatkoilta ja vapaauintiviesteistä. Hunger oli vielä lisäksi toinen 50 metrin vapaauinnissa, häviten vain sadasosan Ranskan Catherine Plewinskille. Itä-Saksan naiset voittivat 16 kilpailuissa uiduista matkoista 14, ainoastaan Plewinski pystyi horjuttamaan heidän linnakettaan.
Vuosi 1991 oli Hungerille myös hyvä vuosi menestyksen kannalta. Itä-Saksan ja Länsi-Saksan yhdistyttyä, yhdistyneen Saksan uintijoukkue kilpaili ensimmäistä kertaa Perthin MM-kilpailuissa tammikuussa 1991. Siellä Hunger sijoittui kolmanneksi 200 metrin sekauinnissa, ja otti uransa ainoan henkilökohtaisen MM-mitalin. Saman vuoden kesällä järjestetyissä pitkän radan EM-kilpailuissa Hunger uusi EM-kultansa 200 metrin sekauinnissa ja otti lisäksi hopeaa 4 × 100 metrin vapaauintiviestistä. Vuoden lopussa, joulukuussa ensimmäistä kertaa uiduissa sprinttimatkojen EM-kilpailuissa Hunger ui yhteensä neljästi mitaleille; kaksi kultaa vapaa- ja sekauintiviesteistä sekä hopeat 50 metrin vapaauinnista ja 100 metrin sekauinnista.
Barcelonan olympialaisissa 1992 Hunger otti uransa viimeiset olympiamitalit. Hän voitti kilpailuissa hopeaa 4 × 100 metrin sekauintiviestistä ja pronssia 200 metrin sekauinnista ja 4 × 100 metrin vapaauintiviestistä. Samana vuonna Espoossa järjestetyissä sprinttimatkojen EM-kilpailuissa Hunger otti jälleen kultaa 4 × 50 metrin vapaauintiviestistä ja lisäksi hopeaa 100 metrin sekauinnista. Seuraavan vuoden pitkän radan EM-kilpailuista Sheffieldistä tuomisina oli hieman parempi saldo kuin kaksi vuotta aikaisemmin Ateenasta - hän voitti EM-kullat 200 metrin sekauinnissa sekä 4 × 100 metrin vapaauintiviestistä.
Vuonna 1994 Hunger otti uransa toisen ja viimeisen MM-mitalin, pronssia 4 × 100 metrin vapaauintiviestistä. Stavangerissa joulukuussa uiduissa sprintti-EM-kilpailuissa Hunger otti jälleen kaksi viestikultaa ja lisäksi pronssia 100 metrin sekauinnista.
Vuonna 1995 Hungerin ura alkoi jo kääntyä ehtoon puolelle. Kesällä Wienin EM-altaasta hän voitti vielä viimeisen arvokilpailumitalinsa, mutta komealla tavalla. Saksan naiset ottivat kultaa 4 × 100 metrin vapaauintiviestistä lähes kolmen sekunnin erolla Ruotsiin.
Hunger yritti vielä päästä Saksan olympiajoukkueeseen Atlantaan 1996, mutta karsitui Saksan olympiakarsinnoissa ja päätti lopettaa uintiuransa siihen.
Christoph Prégardien
Prégardienin ohjelmisto ulottuu barokin ajan oratorioista ja passioista sellaisten 1900-luvun säveltäjien kuin Benjamin Brittenin ja Wolfgang Rihmin teoksiin. Kotimaansa ulkopuolella hän on esiintynyt muun muassa Kairossa, Montpellier’ssa, Tokiossa ja Parmassa. Hän on julkaissut useita levytyksiä.
Staplerfahrer Klaus
Staplerfahrer Klaus – Der erste Arbeitstag on vuonna 2001 valmistunut saksalainen lyhytelokuva trukinkuljettajana työskentelevän Klausin ensimmäisestä työpäivästä. Elokuva on parodia työturvallisuuden edistämiseen tähdätyistä opetusfilmeistä.
Vajaan kymmenen minuutin pituisen splatter-elokuvan ohjasivat Stefan Prehn ja Joerg Wagner. Pääosassa trukinkuljettaja Klausina esiintyy näyttelijä Konstantin Graudus. Juontajan äänenä on – hirtehistä autenttisuuden tuntua luomassa – kotimaassaan television liikennevalistuksen tietoiskujen juontajana tunnettu Egon Hoegen. Elokuva kohosi nopeasti genrensä klassikoksi. Se sai useita palkintoja ja osallistui vuoden 2001 Cannesin festivaaleille. Vuodesta 2003 se on ollut saatavilla digitaalisena versiona DVD-levyllä Saksassa.
Mielenkiintoinen yksityiskohta on, että jotkin saksalaiset yritykset ovat alkaneet käyttää elokuvaa trukinkuljettajien koulutukseen – huumoria käyttäen turvaohjeet jäävät helpommin oppilaan mieleen. Paikallinen ammattiliitto on kuitenkin kehottanut olemaan käyttämättä elokuvaa opetustarkoituksiin, koska sen näkeminen on aiheuttanut joidenkin oppilaiden pyörtymisen.
Sisältö
Elokuva on tehty 1980-luvun alun työturvafilmien tyyliin käyttäen trukkia aidossa ympäristössään. Päähenkilö Klaus on juuri saanut trukin ajamiseen oikeuttavan ajokortin. Ensimmäisenä työpäivänään hän tekee jokseenkin kaikki mahdolliset virheet trukkia kuljettaessaan. Tämä johtaa lukuisiin onnettomuuksiin, joissa irtoilee käsiä, putoilee päitä ja ihmisiä lävistyy trukin haarukkaan. Elokuvan opetuksellisuus paljastuu pian näennäiseksi, ja alkaa verinen splatter, joka tosin on koko ajan tunnistettavissa yliampuvasta toteutustavastaan parodiaksi, mutta ylittää joidenkin katsojien kestokyvyn.
Tito Puente
Ernesto Antonio ”Tito” Puente Jr (20. huhtikuuta 1923 New York – 1. kesäkuuta 2000 New York) oli latinalaisamerikkalaisen musiikin esittäjä. Hän asui Yhdysvalloissa ja oli puertoricolaisperäinen.
Puente on esiintynyt myös itsenään televisiosarjoissa, kuten Bill Cosby Show’ssa. Hän ääninäytteli itseään vierailevana tähtenä Simpsonit-animaatiosarjan kaksiosaisessa tarinassa ”Kuka ampui johtajan?” vuonna 1995.
Puenten vuonna 1962 julkaisemaa kappaletta ”Oye Como Va” on myöhemmin tehnyt tunnetuksi coverversiollaan myös Santana. Puenten albumi Dance Mania (1958) valittiin mukaan vuonna 2005 julkaistuun englanninkieliseen hakuteokseen 1001 Albums You Must Hear Before You Die.
Elämä ja ura
Puente kävi lapsena piano- ja rumputunneilla. Jo 12-vuotiaana hän soitti ensimmäisessä yhtyeessään. Hän palveli laivastossa toisen maailmansodan alussa ja opiskeli musiikin teoriaa Juilliard School of Musicissa vuosina 1945–1947. Ensimmäisen kerran hän johti omaa orkesteriaan vuonna 1948 ja toi samalla vibrafonin latinalaismusiikkiin.