cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jukka Jalonen
Maajoukkueura
pienoiskuva|vasen|200px|Jalonen [[Jääkiekon maailmanmestaruuskilpailut 2011|vuoden 2011 MM-kisojen mestaruusjuhlissa.]] Jukka Jalonen palkattiin Suomen jääkiekkoliiton palvelukseen vuonna 2007. Hän aloitti A-maajoukkueen kakkosvalmentajana, ja päävalmentajana työskenteli kanadalainen Doug Shedden. Maajoukkue voitti pronssia vuoden 2008 maailmanmestaruuskisoissa. Sheddenin sopimus päättyi kyseisiin kisoihin, ja valmennusvastuu siirtyi ennalta sovitusti Jaloselle. Hänen ensimmäinen arvoturnauksensa päävalmentajana oli vuoden 2009 maailmanmestaruuskisat Sveitsissä. Tässä turnauksessa Leijonien tie päättyi puolivälieriin.
Jalosen päävalmentajauran ensimmäinen mitali tuli Vancouverin vuoden 2010 olympiakisoista, kun hän johdatti joukkueensa pronssille. Vuoden 2010 maailmanmestaruuskilpailuissa Suomi hävisi puolivälierässä rangaistuslaukauskilpailun jälkeen 2–1 Tšekille, joka voitti lopulta maailmanmestaruuden. Slovakian maailmanmestaruuskisoissa 2011 Jukka Jalonen johdatti Suomen kultaan asti.
Jalosen sopimus maajoukkueen päävalmentajana päättyi vuoden 2013 maailmanmestaruuskisojen jälkeen.
Tammikuussa 2015 Jalonen nimettiin Suomen alle 20-vuotiaiden maajoukkueen päävalmentajaksi Hannu Jortikan tilalle. Vuonna 2016 Jalonen johdatti nuoret leijonat loppuotteluun ja sitä kautta maailmanmestaruuteen jatkoaikavoitolla Venäjästä.
Vuonna 2016 hänestä tuli KHL-seura Jokerien päävalmentaja. Vuonna 2017 hänet valittiin uudelleen Leijonien päävalmentajaksi korvaamaan Lauri Marjamäki kevään 2018 maailmanmestaruuskisojen jälkeen. Sopimus kattaa kaudet 2018–2019 ja 2019–2020.
Jalonen valmensi Suomen maajoukkueen maailmanmestariksi toistamiseen vuoden 2019 maailmanmestaruuskisoissa Slovakiassa.
Kesäkuussa 2021 Jalonen jatkoi sopimustaan Suomen maajoukkueen päävalmentajana 1+1 vuotisella sopimuksella, joka jatkuu MM-kisoihin 2023 saakka ja sisältää option vuoden 2024 kisoista. Syyskesällä 2022 Jalonen teki maajoukkueen kanssa jatkosopimuksen, joka kattoi vuoden 2023 kotikisat Tampereella ja vuoden 2024 Tšekin maailmanmestaruuskisat. Jalosella on myös mahdollisuus olla päävalmentajana jääkiekon World Cupissa, jota kaavaillaan talvelle 2024. Sopimukseen sisältyy aiemman sopimuksen tavoin NHL-pykälä, joka mahdollistaa Jalosen siirtymisen NHL-valmentajaksi kesken sopimuskauden. Jalonen ei jatka kauden 2023–2024 jälkeen Suomen maajoukkueen valmentajana.
Pelaajaura
Jalonen pelasi omalla aktiiviurallaan JyP HT:ssä kaksi liigaottelua kaudella 1985–1986.
Yksityiselämä
Jalonen on sukua Liettuan suuriruhtinaskuntaa vuosina 1316–1341 hallinneelle ja Liettuan pääkaupungin Vilnan perustaneelle Gediminasille parinkymmenen sukupolven takaa alenevassa polvessa, ja Jalosen suvussa on paljon muitakin aatelisia. Jukka Jalonen on näyttelijä Janne Katajan pikkuserkku.
Sadutus
Sadutus on yhteisöllisyyteen ja vuorovaikutukseen kannustava kertomiseen ja kuuntelemiseen perustuva menetelmä, jossa vapaasti soljuva kertomus, uusi satu tai tarina syntyy kertojan ja saduttajan välillä, kun kuuntelija sanatarkasti kirjaa kuulemaansa.
Psykologi, VTT Monika Riihelä kehitti sadutusmenetelmän työskennellessään koulupsykologina lasten parissa 1980-luvun alussa. Menetelmä sai alkunsa etsittäessä lasten ja ammattilaisten kohtaamisten merkitysulottuvuuksia, esteitä ja mahdollisuuksua lapsi-instituutioissa. Tutkimus "Mitä teemme lasten kysymyksille?" (- väitös -tutkimuksessa, Riihelä, 1996) selvitti kuuntelemisen esteitä. Kehittyi sadutusmenetelmä, vapaasti soljuvan kertomuksen kirjaamisen ehdot, jotta kertojan itse valitsema tarina taltioituu kertojan toivomalla tavalla. Saduttamisessa asetutaan kuuntelemaan, mitä lapset tai aikuiset ajattelevat ja minkälaisista asioista he kertovat. Kertomista ei ohjailla tehtävillä tai kysymyksillä. Saduttaja ei esitä omia mielipiteitään, vaan asettuu kertojan tarinan virtaan.
Menetelmä koostuu neljästä vaiheesta, jotka erottavat sen muista narratiivisista menetelmistä. Kertoja saa oman tarinansa sana- ja äännetarkasti kirjattuna. Kun satu, kertomus on valmis saduttaja lukee sen ääneen ja kysyy haluaako kertoja tehdä jotakin korjauksia. Välineinä käytetään kynää ja paperia. Kertojalla on tekijänoikeus satuunsa ja hän saa kirjoitetun sadun omakseen.
Mikäli satua halutaan käyttää muussa yhteydessä, kuten päiväkodin, koulun, neuvolan, vanhustenhoidon, ystävyys- tai maahanmuttotyössä, tai perheen arkistoissa, tai tutkimustarkoituksiin, on tästä pyydettävä kertojalta, hänen perheeltään lupa.
Sadutus on silloin kun sitä käytetään ryhmässä, kuten koulutuksessa, neuvotteluissa tms. vahvasti ryhmäännyttävä. Sadutettaessa jaetaan kertojan ehdoilla ajatuksia, tunnelmia, kokemuksia ja tarinoita, astutaan ikään kuin vakiintuneiden roolien ulkopuolelle, kuten lapsen/hoitajan, oppilaan/opettajan, potilaan/terapeutin, lapsen/vanhemman jne. On mahdollista saavuttaa uudenlaista yhteistymmärrystä, joka on vapaa molemminpolisista ennakko-odotuksista. Hoitotilanteissa, esim. tulevat usein näkyviin vahvuudet ja ongelmat jäävät taka-alalle.
Yhteistyötä saduttaen on ....
Saduttaja aloittaa kertomalla miten itse aikoo kuunnella: "Kerro satu (tai tarina), juuri sellainen kuin haluat.
Minä kirjoitan sen ylös sana sanalta, niin kuin sinä sen kerrot.
Kun satu on valmis, minä luen sen sinulle,
jotta voit korjata sitä, mikäli haluat."
Sadutusmenetelmää käytettäessä ei ennakoida eikä ohjata keskustelun kulkua. Kertomusta ei myöskään arvioida. Kertoja päättää itse, mistä ja miten hän haluaa kertoa. Hän päättää myös siitä, mitä hän haluaa jättää sanomatta. Saduttaminen perustuu ajatukseen, että jokaisella iästä, sukupuolesta, kulttuurista, koulutustasosta tai vammaisuudesta huolimatta, on sanottavaa ja että jokainen, myös pieni lapsi ja iäkäs vanhus osaavat pukea ajatuksensa sadun tai tarinan muotoon.
Saduttaa voi kaksin tai ryhmässä, intiimissä tilanteessa tai julkisella paikalla. Sadutus yhdistää ja lähentää, se rohkaisee ja lohduttaa. Sadutuksen avulla ihmiset löytävät keskinäisistä suhteistaan usein yllättävää syvyyttä. Sadutus pysäyttää kiireen ja auttaa keskittymään olennaiseen, sanoihin ja sanojen välissä olevan hiljaisen puheen viesteihin. Sadutusmenetelmän voima piilee siinä, että saduttaja ja kertoja asettuvat hetkeksi samalle aaltopituudelle, ikiaikaisten sadunkertojien tavoin vapaasti soljuvan tarinan vietäviksi mielikuvien ja toden rajamaille.
Sadutus on vuorovaikutustapahtuma, jossa saduttaja pääsee toisen ihmisen sisäisen dialogin osapuoleksi. Menetelmä perustuu siihen, että jokaisella on omia kokemuksia ja niistä muodostunutta erityistä tietoa, jota kellään muulla ei ole. Kun vuorovaikutus sadutuksessa on arvioinnista vapaa, se antaa mahdollisuuden kertojalle asettaa sanansa niin, että ne aidosti heijastavat hänen omia ajatuksiaan ja kokemuksiaan.
Suomen Kivikeskus
Suomen Kivikeskus on monipuolinen yritys- ja palvelukeskus Juuan Nunnanlahdessa. Se sijaitsee Valtatie 6:n varrella Juuan ja Kolin välillä. Kivikeskus pyrkii toimimaan taukopaikkana, tutustumiskohteena, edistämään vuolukiviteollisuutta ja synnyttämään pienyritystoimintaa. Kivikeskus vihittiin 17. kesäkuuta 2003.
Kivikeskuksen yritystoiminta
Kivikeskus sijaitsee Juuan Nunnanlahden Kivikylässä, jossa on eri toimialojen yrityksiä.
Kivikeskuksen palveluita:
Sadutus
Menetelmää on sovellettu eri-ikäisten ihmisten parissa kodeissa, neuvoloissa, päiväkodeissa, kouluissa, kirjastoissa, kerhoissa, taidekasvatuksessa, sairaaloissa, vanhainkodeissa ja taidenäyttelyissä, lasten kesken ja aikuisten työkokouksissa, koulutuksessa ja terapiatyössä, vammaisten hoidossa, vanhustyössä, kansainvälisyyskasvatuksessa ja solidaarisuustyössä.
Suomen Kivikeskus
Kivikeskuksen yritystoiminta
Lisäksi Kivikylässä on Tulikiven tuotevalikoimaa esittelevä studiomyymälä.
Kivikeskuksen näyttelytoiminta
Kivikeskuksen alakerrassa toimii Geotietokeskus. Se esittelee maaperän geologiaa, kivien maailmaa sekä mineraalien hyödyntämistä eri aikakausina. Samassa yhteydessä on Reijo Vauhkosen Kivineuvoksen aarrekammio -näyttely.
Yläkerrassa on vaihtuvia näyttelyitä. Kesällä 2021 yläkerran näyttelytiloissa toimivat Matelijanäyttely ja Tuija Piepposen taidenäyttely.
Kivikeskuksen piharakennuksessa sijaitsee Vuolukivimuseon näyttely. Sen läheisyydessä on muistomerkki Nunnanlahden Mustanvaaran louhoksen kaivosonnettomuuden muistoksi (1912). Tässä Suomen suurimmassa kaivosonnettomuudessa menehtyi seitsemän kaivostyöntekijää.
Vesisota
Vesisota on leikki. Siinä yritetään kastella toiset vesipyssyin, vesi-ilmapalloilla tai muilla vastaavilla. Muotoja on monia, kuten lipunryöstö ja kastelua joukkueissa. Vesisodan sääntöjä voi vapaasti muokata, koska kansainvälisiä sääntöjä ei ole.
Tunnetuin vesisota lienee thaimaalaiseen uudenvuodenjuhlaan Songkraniin liittyvä 3-6 päivää jatkuva julkinen vesisota, jonka uhriksi voi joutua kuka tahansa kadulla liikkuva.
Vesi-ilmapalloilla käytävissä sodissa kaksi (tai useampi) joukkuetta heittelevät toisiaan ilmapalloilla pyrkien kastelemaan toisensa tai sitten kaikki sotivat kaikkia vastaan. Pallot täytetään usein sodan alussa. Veden voi laittaa mahdollisimman kylmäksi tai kuumaksi, jotta osuma koettaisiin epämiellyttävänä.
Itsukushima-jinja
Itsukushima-jinja on šintolainen pyhäkkö Itsukushiman saarella Hatsukaichin kaupungissa Hiroshiman prefektuurissa Japanissa. Pyhäkkö on otettu Unescon maailmanperintöluetteloon.
Pyhäkön alkuperä on 500-luvulla, ja rakennus on ollut nykyisessä muodossaan vuodesta 1168, jolloin pyhäkön rakentamista rahoitti Taira no Kiyomori. Pyhäkön laiturityyppinen rakennustapa johtuu saaren aikoinaan pyhästä asemasta. Tavallisten ihmisten ei sallittu astua saarelle, jolle saavuttiin veneillä kelluvalta näyttävän toriin läpi. Pyhäkön vieressä on nō-lava.
Pyhäkön torii-portti on yksi Japanin suosituimmista turistinähtävyyksistä, ja näkymä portille saarelta Misen-vuoren juurelta on yksi ”Japanin kolmesta näkymästä” (muut ovat Amanohashidaten kannas ja Matsushiman lahti). Portti on ollut olemassa vuodesta 1168 lähtien, vaikka nykyinen portti onkin vasta vuodelta 1875. Kamferipuusta valmistettu 16 metriä korkea portti on rakennettu nelijalkaiseen (yotsu-ashi) tyyliin tekemään portista erityisen vakaa. Portti näyttää kelluvan vain nousuveden aikaan; kun vesi on alhaalla, porttia ympäröi muta ja sille voi kävellä saarelta. Vierailijat laittavat portin jalkojen halkeamiin kolikoita ja tekevät toivomuksia. Simpukoiden kerääminen portin ympäriltä on myös suosittua.
Pyhäkkö liitettiin Unescon maailmanperintöluetteloon vuonna 1996 kriteereillä (i), (ii), (iv) ja (vi). Luetteloon kuuluva alue on kooltaan 431 hehtaaria, ja sitä ympäröi 2 634 hehtaarin suoja-alue.
Mikael Lilius
Percy Henrik Mikael Lilius (s. 3. joulukuuta 1949 Helsinki) on suomalainen talouselämän vaikuttaja. Hän on nykyään yksi terveyspalveluja tarjoavan Mehiläisen luxemburgilaisen holdingyhtiön omistajista ja hallitusjäsen. Hän toimi energiayhtiö Fortumin toimitusjohtajana ja oli yhtiön palveluksessa 2000-luvun. Lilius tuli tunnetuksi Fortumilta saamistaan optioista, jotka olivat useiden miljoonien eurojen arvoisia.
Lilius on ollut useana vuonna Suomen parhaimmin palkattuja yritysjohtajia. Vuonna 2005 hänellä oli eniten verotettavia ansiotuloja Suomessa, 4,4 miljoonaa euroa. Fortumin menestyksen ja optio-ohjelman johdosta hänen ansiotulonsa vuonna 2006 olivat 11,3 miljoonaa euroa. Mikael Liliuksen verotettava varallisuus oli 5,3 miljoonaa euroa 2005.
Vuonna 2008 Lilius hankki yhdessä Berndt Brunowin kanssa Nautorin Swan 66 -purjeveneen, joka oli venevalmistajan uusin lippulaivamalli.
Lilius järjesti 2. huhtikuuta 2009 tiedotustilaisuuden, jossa hän yllättäen ilmoitti jäävänsä eläkkeelle vuoden lopussa henkilökohtaisiin syihin vedoten. Liliuksen saamia optioita oli arvosteltu ankarasti julkisuudessa. Liliuksen mukaan myös hänen perheensä joutui uhkailun kohteeksi.
Fortumin jälkeen
Lilius toimi Metson hallituksen puheenjohtajana vuosina 2013–2020.
Lilius toimi Metso Outotecin hallituksen puheenjohtajana vuosina 2020–2021.
Suopeukaloiset
Suopeukaloiset (Cistothorus) on peukaloisten heimoon kuuluva varpuslintusuku. Suopeukaloisten sukuun kuuluu BirdLifen mukaan neljä lajia.
Seili
Seili on saari Nauvossa, Paraisten kaupungissa. Se sijaitsee Saaristomerellä, Airiston eteläosassa, noin 30 kilometriä Turusta etelään. Saaren suurin pituus on noin 2,5 kilometriä ja suurin leveys noin 1,5 kilometriä. Seili pinta-ala on noin 1,6 km². Saaren suomenkielinen nimi on muunnelma ruotsinkielisestä Själö-nimestä, joka taas tarkoittaa hyljesaarta. Själ on hyljettä tarkoittavan sanan, säl, vanha muoto ruotsin kielessä. Tämä kertoo Seilin olleen hylkeiden asuinpaikka ja siten hylkeenpyytäjien tiedossa jo kauan.
Seilin saaren luonto on monin tavoin suojeltu. Seili kuuluu myös Airisto–Seilin valtakunnallisesti arvokkaaseen maisema-alueeseen. Nykyään Seilissä toimii Metsähallituksen luontopalvelut, Turun yliopiston alaisuudessa oleva Saaristomeren tutkimuslaitos, matkailuyritys VisitSeili (Rederi Vitharun ab) sekä asukas- ja kulttuuryhdistys Pro Seili-Själö ry. Saaressa on useampi vierasvenelaituri. Seiliin liikennöi kesäisin yhteysalus M/S Östern Nauvon kirkonkylästä ja Rymättylän Hangasta sekä M/S Norrskär Turusta ja Nauvon kirkonkylästä.
Esihistoria
Nykyinen Seilin saari on muodostunut useammasta saaresta, jotka ovat maankohoamisen myötä kasvaneet yhteen. Viimeisimmän jääkauden jälkeen saaret kohosivat vähitellen merestä ja nykyään korkeimmat kohdat, jotka nousivat merestä noin 5000 vuotta sitten, ovat noin 40 metriä merenpinnan yläpuolella.
Kruunun saari
Seili oli ainakin jo 1500-luvulta lähtien Ruotsin kruunun hallinnassa oleva saari. Siellä tiedetään olleen maatila, Fogdeby, jota viljeli kaksi kruunun talonpoikaa. Myöhemmin maatilan velvollisuuksiin lisättiin Seilin hospitaalin omavaraisuudesta huolehtiminen ruoan ja eläinten rehun suhteen.
Spitaalihospitaali
Seilin historia sairaalasaarena alkoi vuonna 1619, jolloin kuningas Kustaa II Adolf julkaisi 15. heinäkuuta avoimen käskykirjeen uuden leprasairaalan perustamiseksi. Sen mukaan spitaalitauti oli Jumalan rangaistus syntisestä elämästä, ja Turun ulkopuolelta oli siten etsittävä saari, jonne voitaisiin rakentaa leprasairaala. Sinne tultaisiin sijoittamaan kaikki Turun silloisten hospitaalien leprapotilaat sekä mielisairaita ja muita kroonikoita. Kuninkaan käskyn toteuttamiseen ryhtyi toimikunta, johon kuuluivat valtakunnanneuvos Johan Skytte, Turun linnan herra Carl Oxenstierna sekä Jochim Berends ja Johan Ottesson. Valinnan kohdistuminen Seilin saareen on ymmärrettävää: saarihan sijaitsi vilkkaan Turku–Tukholma-laivareitin lähellä, sen suojassa oli vanhastaan käytetty ankkuripaikka ja lisäksi hautausmaaksi soveltuva hiekkaharju.
Ensimmäiset potilaat tuotiin saarelle jo 1600-luvulla toiminnassa olleesta Turun Pyhän Yrjön hospitaalista, joka toimi kaupungin leprahoitolana. Ensimmäisessä vaiheessa leprapotilaita tuli saarelle noin 20. Vuonna 1624 Pyhän Yrjön hospitaalin kirkkorakennus siirrettiin Turusta Seiliin. Jo aiemmin, vuonna 1622, Turun hospitaalirakennukset oli poltettu maan tasalle tartuntavaaran pelossa. Turussa sairaita ja raihnaisia hoidettiin myös Pyhän Hengen huoneessa, joka toimi läheisessä yhteydessä Pyhän Yrjön hospitaalin kanssa. Sieltä tuotiin ”pyhänhengenvaivaisia” Seiliin vuodesta 1624 lähtien.
Tarinan mukaan yksi suomen kielen monista humalatilaa tarkoittavista sanoista on peräisin ajalta, jolloin leprasairaalan potilaat valmistivat saarella alkoholia. Kerrotaan, että alkoholia olisi myyty ohimeneville laivoille saaren laiturilta ja kun Turkuun matkalla olleet merimiehet olivat nauttineet liikaa Seilistä ostamaansa pontikkaa, sanottiin heidän olevan täydessä seilissä.
Spitaalisille tarkoitetut rakennukset sijoitettiin pääsaaren itäpuolelle, kapean salmen siitä erottamalle saarelle. Ensimmäisessä vaiheessa rakennettiin neljä asuinrakennusta, leivintupa ja sauna. Näistä puurakennuksista on enää näkyvissä kivijalkoja. Maankohoamisen ja hiekan kerrostumisen takia saari on nykyään maayhteydessä Seilin pääsaareen.
Isonvihan aikana 1713–1721 rakennukset rappeutuivat ja potilasmäärä hupeni. Vain pääsaaren rakennukset kunnostettiin. Uusi, yhä olemassa oleva puinen Seilin kirkko rakennettiin entisen paikalle vuonna 1733. Isonvihan jälkeen leprasairaiden lukumäärä laski voimakkaasti.
Spitaalipotilaille ei järjestetty varsinaista lääkärinhoitoa. Ensimmäisen kerran saarella vieraili lääketieteen oppinut vuonna 1686. Myöhemminkään lääkärin läsnäolo saarella ei ollut yleistä. Muita hoitokeinoja olivat paloviina, parantavien lähteiden vesi ja Jumalan sana. Hospitaalin johdossa olivat läänin maaherra ja Turun piispa. Paikallisesta valvonnasta vastasi Nauvon kirkkoherra. Isonvihan jälkeen Seiliin siirrettiin lähinnä mielisairaita; viimeinen spitaalipotilas kuoli vuonna 1785.
Mielisairaala
thumb|Turun yliopiston rakennus, entinen sairaala. Ensimmäinen maininta houruinhuoneesta eli mielisairaalasta on vuodelta 1689. Sairaala sijaitsi pääsaarella ja käsitti neljä selliä. Houruinhuoneet sijaitsivat Kirkkoniemeä vastapäätä olevalla kalliolla, jolla sijaitsi vielä 1800-luvun alussa neljä ”ikivanhaa ja käytöstä poistunutta sairashuonetta”.
Seilin potilasmäärä vaihteli 30:n ja 50:n välillä. Paikkaluvultaan laitos oli aikanaan Suomen suurin mielisairaala. 1700-luvun hirsisistä rakennuksista on säilynyt kirkon lisäksi vain pappila. Ensimmäinen nykyäänkin jäljellä olevista kivirakennuksista valmistui neliömäisen pihan itä- ja eteläpuolelle vuonna 1801–1803. Pihan länsi- ja pohjoispuolella olleiden vanhojen puurakennusten tilalle rakennettiin 1851 Turun kaupunginarkkitehdin, P. J. Gylichin, piirtämät kivirakennukset. Näin valmistui saaristomiljöössä varsin harvinainen uusklassinen rakennuskokonaisuus.
Sairaalan sisällä rakennus jaettiin pitkällä käytävällä, jonka varrella oli yhden hengen huoneita, kooltaan 1,87 × 2,07 metriä. Henkilökunta piti potilaat visusti eristyksissä, eikä sellien kunnosta juuri huolehdittu. Läänin viranomaisten eri tarkastuskäynneillä 1800-luvulla sairaalan toiminnan ja rakennusten todettiin olevan kehnosti hoidettuja. 1820-luvulla sairaalaa suunniteltiin jo siirrettäväksi Turkuun, mutta suunnitelmat raukesivat Turun palon myötä 1827.
Seilin hospitaalin toiminta-aate muuttui jälleen vuonna 1889. Silloin kaikki hospitaalin miespotilaat siirrettiin Käkisalmen vastavalmistuneeseen turvalaitokseen. Tästä eteenpäin Seilissä oli vain naispotilaita, ja naisten sairaalana se toimi aina vuoteen 1962 saakka. Vuodesta 1960 lähtien sairaalaan ei enää otettu uusia potilaita ja lopulta sairaala lakkautettiin vuonna 1962. Eristyksen aika oli Seilissä ja yleisemminkin suomalaisessa mielisairaanhoidossa päättynyt.
Vielä vuonna 1985 professori Pekka Halonen ehdotti, että HIV-potilaat voitaisiin siirtää Seiliin samaan tapaan kuin lepra- ja mielisairaalapotilaat aikaisemmin.
Seilin kirkko
thumb|[[Seilin kirkko.]] Seilin saaren nykyinen puukirkko rakennettiin vuonna 1733 vanhan, Turusta siirretyn, kirkon paikalle. Sen rakennusmestariksi mainitaan kirkossa olevassa perustamistaulussa merimaskulainen Kaarle Jaakonpoika. Kirkon rakentamistyöt aloitettiin 1. kesäkuuta 1733 ja ne valmistuivat 23. elokuuta 1733. Kirkko vihittiin käyttöön kolme päivää myöhemmin. Kirkon sisustus on pelkistetty; kaikki pinnat saarnastuolia lukuun ottamatta ovat käsittelemätöntä hirttä.
thumb|Venäjän presidentti [[Dmitri Medvedev ja Suomen tasavallan presidentti Tarja Halonen Seilin kirkossa. Ylhäällä näkyy kirkon votiivilaiva.]]
Kirkon ainoana alkuperäisenä koristuksena pidetään mustavalkoista saarnastuolia. Nykyään kirkosta löytyy saarnastuolin lisäksi Helge Stenin maalaus "Myrsky Genesaretinjärvellä" sekä saaristokirkoille ominainen votiivilaiva. Erikoista kirkossa on myös kellotapuli, joka ei ole kirkossa sisällä vaan kirkon pihalla aivan meren rannassa. Kirkon pihalla on suuri puinen risti, joka on pystytetty vuonna 1982 kaikkien 663:n saarella kuolleen spitaalipotilaan muistoksi
Nykyään Seilin museokirkko on kesäisin avoinna matkailijoille pientä pääsymaksua vastaan. Nauvon seurakunta järjestää kirkossa jumalanpalveluksen kolme kertaa kesässä. Lisäksi kirkossa on järjestetty myös häitä ja konsertteja, joista kuuluisin lienee Nauvon kamarimusiikkipäivät.
Kulttuuriympäristö
Museovirasto on määritellyt Seilin sairaalan ja sairaalan maatilan rakennuksista sekä sairaalan kirkosta, hautausmaasta ja pappilasta muodostuvan hospitaalisaaren kokonaisuuden valtakunnallisesti merkittäväksi rakennetuksi kulttuuriympäristöksi.
Saaristomeren tutkimuslaitos
Suomen valtio luovutti vuonna 1964 Seilin hospitaalin rakennukset ja lähialueet Turun yliopistolle, joka perusti sinne Saaristomeren tutkimuslaitoksen. Tutkimuslaitoksen toiminta-ajatuksena oli monitieteinen tutkimus liittyen saariston muotoutumiseen, eliömaailman sopeutumiseen saaristoympäristöön ja ihmisen sijoittumiseen alueelle. Tätä ennen saariston tutkimusta oli tehty Lohmin biologisella asemalla Korppoossa. Laitoksen asema erillislaitoksena säilyi, kun yksityinen Turun yliopisto siirtyi valtion hallintaan vuonna 1974. Entisen sairaalan muut maa- ja vesialueet tulivat Metsäntutkimuslaitoksen ja kirkko Museoviraston hallintaan. Lohmin biologisen aseman kiinteistö myytiin yksityiselle ostajalle 2008 kiinteistön vapauduttua Saaristomeren biologisen aseman käytöstä.
Seilissä tehtävän tutkimuksen keskiössä ovat meri, saarten luonnon monimuotoisuus sekä esimerkiksi puutiaiset. Itämeri-tutkimuksella yliopisto pyrkii muun muassa edesauttamaan Saaristomeren tilan parantamista.Laitoksen toimintaan kuuluu myös tutkimuksen ja tutkimus- ja kurssitoiminnan tukemisen lisäksi meriympäristön tilan pitkäaikaisseuranta, jota tehdään havainnoimalla säännöllisesti keskeisiä meren ja sään tilasta kertovia muuttujia. Osa seurannoista on toteutettu yhteistoiminnassa muiden tutkimustahojen kanssa. Jatkuvassa seurannassa ovat mm. ilman lämpötila, ilmankosteus ja ilmanpaine, sademäärä, meriveden lämpötila ja suolapitoisuus sekä planktonyhteisön koostumus.
Tutkimuslaitos osallistuu myös Turun yliopistossa annettavaan bio- ja ympäristötieteiden opetukseen ja tarjoaa eri oppiaineiden ja oppilaitosten kursseille ja seminaareille opetustiloja ja -välineitä. Kurssit ja seminaarit ovatkin merkittävä osa Seilin tutkimusaseman kesäistä toimintaa.
Vuonna 2015 Turun yliopisto osti valtaosan Saaristomeren tutkimuslaitoksen Seilin kiinteistöistä sekä niitä ympäröivät maa-alueet Suomen Yliopistokiinteistö Oy:ltä. Kiinteistöjä hallinnoi nykyisin Seili Koy, jonka osakkaita ovat Turun yliopisto ja Turun yliopistosäätiö.
Vuodesta 2017 lähtien tutkimuslaitos on ollut osa Turun yliopiston biodiversiteettiyksikköä, johon kuuluvat myös Lapin tutkimuslaitos (Kevo), Ruissalon kasvitieteellisen puutarhan, Aerobiologian yksikkö, kasvimuseo ja eläinmuseo.
Turun yliopisto on marraskuusta 2022 alkaen käynyt muutosneuvotteluja ja suunnittelee tutkimuslaitoksen sulkemista saavuttaakseen säästöjä. Tutkimustoiminta saatetaan siirtää toisaalle.
Seili populaarikulttuurissa
Laulaja Jenni Vartiainen on tehnyt 2010 Seili-nimisen albumin, jonka nimikappale kertoo saaresta. Laulaja-lauluntekijä Lau Nau teki Själö-nimisen levyn, joka ilmestyi 2020. Myös Huojuva Lato -niminen yhtye on tehnyt kappaleen Seilin saaresta.
Aku Louhimiehen elokuva Odotus kuvattiin Seilin saarella, mutta elokuva ei kerro Seilistä.
Dokumentteja Seilin saaresta ovat Lotta Petronellan Själö – Island of Souls (2020) ja Mikaela Weurlanderin Seilin naiset (2008).
Näytelmä Sielujen saaresta oli 2021 valmisteilla Svenska Teaternissa, ja Turun kaupunginteatterissa esitettiin 2014 musikaali Seili.
Romaaneja, joissa on tapahtumapaikkana Seilin saari:
Emätinpieru
Emätinpieru (lat. flatus vaginalis) on emättimen ilmapäästö, joka usein tapahtuu yhdynnän tai muun seksuaalisen kanssakäymisen tai venyttelyn ja harjoittelun, kuten joogan, aikana tai jälkeen. Nimensä mukaisesti emätinpieru muistuttaa ääneltään pierua, mutta päästö ei sisällä poistokaasuja, eikä siihen täten liity vastaavaa hajua.
Syyt
Emätinpierut syntyvät, kun ilmaa joutuu rentoutuneeseen emättimeen. Tyypillisimmin tämä tapahtuu yhdynnän aikana, kun siitin käy emättimen ulkopuolella, mutta työntyy nopeasti takaisin vieden ilmaa mukanaan emättimeen. Pakkaantunut ilma purkaantuu emätinpieruna. Purkaantuminen voi tapahtua yhdynnän aikana sivuteitse tai yhdynnän jälkeen. Yhdynnän aikainen kosteus voimistaa purkauksen ääntä tehden siitä helpommin havaittavan.
Välttäminen
Ulospäin työntävät Kegel-harjoitukset saattavat vähentää emätinpierujen määrää emätinyhdynnän osalta. Määrää voidaan vähentää myös välttämällä asentoja, joissa nainen kohottaa lantiotaan ja reisiään esimerkiksi nostamalla jalkansa päänsä yläpuolelle. Tällaiset asennot tekevät yhdynnän työntöjen sisäänpäin kohdistuvasta liikkeestä tiiviitä, jolloin niistä aiheutuu emätinpieruja. Myös liukastevoiteiden käyttö saattaa vähentää emätinpierujen määrää.
La Combattante (1942)
La Combattante oli toisessa maailmansodassa Vapaan Ranskan laivaston Hunt-luokan saattuehävittäjä, joka oli alun perin Britannian kuninkaallisen laivaston HMS Haldon.
Valmistus
Alus tilattiin 28. heinäkuuta 1940 vuoden 1940 hätäohjelmassa Fairfield Shipbuilding and Engineering Companylta Govanista, missä köli laskettiin 16. tammikuuta 1941 tilausnumerolla 1695. Alus vaurioitui maaliskuussa Glasgowiin tehdyssä ilmahyökkäyksessä, jolloin sen vesillelasku viivästyi. Alus laskettiin vesille 27. huhtikuuta 1942 nimellä HMS Haydon ja siirrettiin 1. joulukuuta 1942 Vapaan Ranskan laivastolle, joka otti 15. joulukuuta aluksen palvelukseen nimellä La Combattanteksi. Alus valmistui 30. joulukuuta 1942.
Palvelus
Alus läpäisi vastaanottotestit, jonka jälkeen se siirtyi Tobermoryyn aloittaen koulutuksen 13. tammikuuta 1943. Alus siirrettiin 12. helmikuuta Scapa Flowhun päättämään koulutuksensa. Se aloitti seuraavana päivänä koulutuksensa Kotilaivaston hävittäjäosastossa, mikä päättyi 23. maaliskuuta.
Heti koulutuksen päätyttyä alus lähti Irlanninmeren kautta Portsmouthiin. Se liittyi 26. maaliskuuta Milford Havenissa rannikkosaattueeseen, josta se erkani jatkaen matkaansa Portsmouthiin sijoitettuun 1. hävittäjälaivueeseen. Laivueen mukana alus suojasi saattueita ja partioi Kanaalin alueella. Alus joutui 7. lokakuuta partomatkalla Le Havre/Cap Barfleurin rannikkopatterien tuleen ja 26. huhtikuuta 1944 alus torjui E-veneiden hyökkäyksen upottaen S147:n.
Alus määrättiin Normandian maihinnousun itäisen osaston Force J:hin sekä tulitukiosasto Group E:hen, jolle oli määrätty maalipisteet Beny-sur-Merin alueelta. Alus partioi 12. toukokuuta HMS Steynerin kanssa Kanaalin alueella, jolloin alukset kohtasivat Boulognesta lähteneet E-veneet. Seuranneessa taistelussa E-vene S141 tuhoutui ja toinen E-vene vaurioitui.
Alus suojasi 5. kesäkuuta HMS Stevenstonen ja HMS Venuksen kanssa saattueen J9 Juno Beachille. Saattueeseen kuuluivat fregatti HMS Lawford, kymmenen LST:tä, viisi moottoritykkivenettä ja kolme Yhdysvaltain rannikkovartioston kutteria. Seuraavana päivänä La Combattante tulitti rannikkopuolustuksen tuliasemia. Operaatiosta vapauduttuaan alus lähti Portsmouthiin palaten saattuepalvelukseen.
Crurotarsi
Crurotarsi ("ristinilkkaiset") on Archosauromorpha-osaluokkaan kuuluva matelijaryhmä johon kuuluvat esim. Phytosauria ja arkosaurit. Nimellä "Crurotarsi" haluttiin alun perin viitata krokotiilieläinten sukuisiin arkosaureihin, mutta koska phytosaurit kuuluvat ryhmän määritelmään se näyttää nykyisten tietojen mukaan käsittävän kaikki arkosaurit, mukaan lukien lintujen sukuiset arkosaurit kuten lentoliskot (Pterosauria) ja hirmuliskot (Dinosauria) sillä fytosaurien havaittiin olevan arkosaurien sisarryhmä eikä krokotiilieläinten sukuisten arkosaurien ryhmä. Tästä syystä nimeä Pseudosuchia käytetäänkin nykyisin krokotiilieläinten sukulaisista, sillä sen määritelmä on erilainen.
Geir Rönning
Geir Rönning (, s. 5. marraskuuta 1962 Ålesund, Norja) on norjalainen muusikko. Nykyisin Rönning asuu Kauniaisissa. Hän on asunut myös muun muassa Tukholmassa, New Yorkissa ja Los Angelesissa. Hän edusti Suomea Euroviisuissa 2005 kappaleella Why?, mutta ei päässyt finaaliin. Tuota ennen Rönning oli osallistunut Suomen euroviisukarsintoihin vuonna 2002 kappaleella "I don’t wanna throw it all away", joka sijoittui karsinnassa kolmanneksi sekä vuonna 2004 kappaleella "I don't need to say", joka sijoittui karsinnan viidenneksi. Geir Rönning puhuu kohtalaisesti suomea. Vuonna 2010 Rönning osallistui Ruotsin Idolsiin ja selviytyi aina finaalivaiheeseen asti. Hän sijoittui kisassa lopulta seitsemänneksi.
Rönning on osallistunut myös Norjen euroviisukarsintana toimivaan Melodi Grand Prix -kilpailuun. Vuonna 1995 hän sijoittui karsinnassa seitsemänneksi kappaleella "Uten lyst, uten tro". Vuonna 1996 hän sijoittui karsinnassa toiseksi kappaleella "Uten de'". Vuonna 1997 hän sijoittui karsinnan seitsemänneksi kappaleella "Venter på deg". Vuonna 2006 hän sijoittui karsinnassa neljänneksi kappaleella "Lost And Found", jonka esitti duettona Jorun Erdalin kanssa.
Olof Östergren
pienoiskuva|Olof Östergren Karl Olof Östergren (17. helmikuuta 1874 Gävle, Ruotsi - 14. lokakuuta 1963), oli ruotsalainen kielitieteilijä, erityisesti stilistiikan alalla, ja Uppsalan yliopiston dosentti, joka sai professorin arvonimen 1936. Hänet tunnetaan laatimastaan mahtavasta kymmenosaisesta ruotsin kielen sanakirjasta Nusvensk ordbok (1915–1972). Östergren on kirjoittanut myös kirjasen Våra vanligaste främmande ord, joka ilmestyi alkujaan 1907 ja josta on otettu sittemmin useita painoksia.
Östergrenin oma yli 365 000 niteen kirjasto oli aikoinaan Pohjoismaiden suurin yksityiskirjasto. Suuri osa siitä koostui nykykaunokirjallisuudesta, jota hän hyödynsi sanakirjanteossa. Kirjasto sijaitsi hänen yksityisasunnossaan Uppsalassa. Kempen säätiö osti koko kirjaston ja lahjoitti sen Uumajan yliopistolle.
Uumajan yliopiston kirjastossa on erikoiskokoelma, joka sisältää noin 25 000 Östergrenille kuulunutta teosta. Kokoelman pääpaino on kielitieteessä, mutta se sisältää teoksia myös muilta aloilta, niin ruotsalaisia kuin ulkomaisiakin. Kokoelman tuoreimmat teokset ovat vuodelta 1956. Siihen kuuluu käsin kirjoitettu aakkosellinen luettelo, joka on digitalisoitu.
Olof Östergren on haudattu Uppsalan vanhalle hautausmaalle.
Beretta Modello 38
Moschetto Automatico Beretta Modello 1938 on italialaisen Fabbrica d'Armi Pietro Beretta S.p.A.:n vuosina 1938–1950 valmistama konepistooli. Se oli Italian lisäksi palveluskäytössä Argentiinassa, Romaniassa ja Saksassa.
Waldemar Karhumäki
David Waldemar Karhumäki (20. huhtikuuta 1880 Multia – 8. huhtikuuta 1945 Helsingin maalaiskunta) oli suomalainen vakuutustarkastaja ja lastenkirjailija. Samaan sisarussarjaan kuuluivat muun muassa lentäjinä tunnetuksi tulleiden Karhumäen veljesten isä Arttu Karhumäki ja olympiavoittaja (XI olympiadin kisat 1936 Berliini), kirjailija Urho Karhumäki.
Beretta Modello 38
Historia
Ase suunniteltiin alun perin vuonna 1935 kehitetyn itselataavan karabiinin pohjalta. Aseesta tehtiin modifikaatio nimeltä Beretta 38/42, joka oli aseen kenttäversio ja oli massatuotantoon tarkoitettu yksinkertaisempi ja kevyempi versio. Versiossa puinen karbiinimallinen etutukki muotoiltiin uudelleen ja piipun vaippa poistettiin.
Waldemar Karhumäki
Teoksia
Nimimerkillä W. K.: Omalla nimellä:
Gottlob Ernst Schulze
pienoiskuva|Gottlob Ernst Schulze suunnilleen vuonna 1800. Gottlob Ernst Schulze (23. elokuuta 1761 Heldrungen, Thüringen – 14. tammikuuta 1833 Göttingen) oli saksalainen filosofi, joka lukeutuu saksalaisiin idealisteihin. Hän toimi professorina Wittenbergin, Helmstedtin ja Göttingenin yliopistoissa. Schulzen merkittävin teos Aenesidemus (1792), joka oli nimetty skeptikko Ainesidemoksen mukaan, oli skeptistä polemiikkia Immanuel Kantin Puhtaan järjen kritiikkiä ja Karl Leonhard Reinholdin ”elementaarifilosofiaa” vastaan.
Göttingenissä Schulze neuvoi oppilastaan Arthur Schopenhauer keskittymään Platonin ja Kantin ajatteluun. Tällä neuvolla oli suuri vaikutus Schopenhauerin filosofiaan. Schopenhauer opiskeli vuosina 1810–1811 sekä psykologiaa että metafysiikkaa Schulzen alaisuudessa.
Huilupeukaloiset
Huilupeukaloiset (Microcerculus) on peukaloisten heimoon kuuluva varpuslintusuku. Huilupeukaloisten sukuun kuuluu BirdLifen mukaan neljä lajia.
Edvin Wahlstén
Edvin Gregorius Wahlstén (2. maaliskuuta 1872 Turku – 15. joulukuuta 1945 Turku) oli suomalainen toimittaja, asianajaja ja sosialidemokraattien kansanedustaja.
Wahlstén oli mukana Turun VPK:n toiminnassa ja oli myös Turun VPK:n talon isännöitsijänä. Hän oli Turun vakinaisen palokunnan asioita hoitaneen palotoimikunnan jäsen 1903–1918 ja 1922–1924 sekä palolautakunnan jäsen vuodesta 1937. Wahlstén oli Turun Työväen Säästöpankin asiamiehenä vuodesta 1914 ja pankin hallituksen puheenjohtajana 1914–1919 ja 1921–1945.
Edvin Wahlstén oli naimisissa vuodesta 1903 Hilja Edit Rosténin kanssa.
The Headhunters
thumb|[[Herbie Hancock ja The Headhunters vuonna 1975.]] The Headhunters on 1970-luvulla aloittanut R&B-yhtye, joka sai nimensä Herbie Hancockin levyn Head Hunters (1973) mukaan.
The Headhuntersissa soittavat multipuhaltaja Bennie Maupin, lyömäsoittaja Bill Summers ja basisti Paul Jackson, jotka olivat Hancockin Head Hunters -levyllä. Rumpalina on Mike Clarke ja kitaristina on Melvin Ragin, joka tunnetaan myös nimellä Wah-Wah Watson.
Arvostetuin The Headhunters -nimellä tehty levy on Survival of the Fittest, joka ilmestyi vuonna 1975. Se kuuluu jazz-funk-tyylin tunnetuimpiin julkaisuihin jatkaen Hancockin aiempien Head Hunters ja Thrust-levyjen tiellä. Paul Jackson laulaa taustalaulajien kanssa levyn ensimmäisessä kappaleessa ”God Make Me Funky” (jota on samplattu esimerkiksi The Fugeesin hitissä ”Ready or Not”). Levyn muut kappaleet ovat sen sijaan sävyltään Hancockin aiempia levyjä vapaamuotoisempia, ja niissä on pitkiä Maupinin sooloja sekä intensiivisiä afrikkalaisvaikutteisia Summersin ja Clarken luomia rytmejä. Summers vie levyllä etnisten lyömäsoittimien käytön vielä Hancockin jazz-funklevyjä pidemmälle.
Yhtye koottiin 1990-luvulla uudelleen ja vuonna 1998 se äänitti levyn Return of the Headhunters!
Toyota Platz
250px|thumb Toyota Platz on Toyotan Japanin markkinoille valmistama pieni sedan-tyyppinen henkilöauto, joka korvasi Toyota Tercelin mallistossa vuonna 1999. Platzia myytiin Yhdysvalloissa nimellä Toyota Echo. Platz on käytännössä Toyota Yarisin sedanversio. Platz poistui markkinoilta vuonna 2005, ja sen korvasi Toyota Belta, joka sai Yhdysvalloissa nimen Toyota Yaris Sedan.
Platz on saatavana sekä nelivetoisena että etuvetoisena.
Mallinumerot:
Moottorivaihtoehdot:
Marraskuun ryhmä
thumb|Alvar Cawén, Marraskuun ryhmäläisiä, 1921. thumb|300px|Alvar Cawén, Sokea soittoniekka, 1922.
Marraskuun ryhmä oli ekspressionismin innoittamien suomalaisten taiteilijoiden muodostama ryhmä, joka syntyi ensimmäisen maailmansodan aikana marraskuussa 1917. Ensimmäisen näyttelyn näytteilleasettajia olivat Tyko Sallinen, Juho Rissanen, Alvar Cawén, Marcus Collin, Juho Mäkelä ja Gabriel Engberg. Maalaukset jäivät myymättä.
Sen muita jäseniä olivat Eero Nelimarkka, Wäinö Aaltonen, Ilmari Aalto, Hannes Autere, Kalle Carlstedt, Mikko Carlstedt, Ragnar Ekelund, Uuno Eskola, Einar Ilmoni, Karl Ingelius, Jussi Jylänki, Albin Kaasinen, Viljo Kojo, Paavo Leinonen, Anton Lindforss, Arvo Makkonen, Alex Matson, Kosti Meriläinen, Jalmari Ruokokoski ja Antti Wanninen. Inni Siegberg oli mukana yhdessä näyttelyssä, mutta hänen nimeään ei mainita näyttelyluettelossa. Muuten jäsenet olivat miehiä ja taiteilijakuva miehinen.
Ryhmä piti viisi näyttelyä ja hajosi vuonna 1924.
Marraskuun ryhmä seurasi kansainvälistä kubismisuuntausta ja suhtautui väreihin kielteisesti, vaikka ryhmän johtaja Sallinen tekikin uransa alkuaikoina kokeiluja puhtaan paletin ja sateenkaaren väreillä. Yleensä ottaen ryhmän värimaailma oli hyvin tumma ja maanläheinen. Kansalliset aiheet olivat pääosassa. Suomalaisissa taidepiireissä ei kuitenkaan arvostettu uusia taidesuuntauksia, ja etenkin Sallisen vapaata, voimakasta tyyliä arvosteltiin varsin voimakkaasti.
Vaikka ryhmä syntyi Sallisen ympärille, suunnan ensimmäisenä edustajana on usein pidetty Juho Mäkelää, jonka voimakkaat maalaukset herättivät huomiota 1910-luvulla.
Marraskuun ryhmä piti ensimmäisen näyttelynsä vuonna 1917. Ryhmittymä piti eri kokoonpanoissa viisi näyttelyä vuosien 1917–1924 välillä. Ryhmä otti nimensä ensimmäisen näyttelyn ajankohdasta.
Empire (videopeli)
Mark Baldwin suunnitteli ja ohjelmoi Empireä edelleen, ja Interstel julkaisi hänen pelinsä vuonna 1987 kaupallisesti nimellä Empire: Wargame of the Century useille alustoille. Baldwin ja Bob Rakosky suunnittelivat peliä edelleen, ja vuonna 1993 New World Computing julkaisi Empire Deluxen useille alustoille.
Empiren sääntöihin on perustunut lukuisia muita pelejä.
Pelin säännöt
Pelin kartta on ruudukko, jonka jokainen ruutu on maata, vettä tai kaupunki. Joka pelaajalla on pelin alussa yksi kaupunki, loput ovat puolueettomia.
Pelaajien hallitsemat kaupungit tuottavat sotayksiköitä, yhtä yksikkötyyppiä kerrallaan. Yksikkötyypit ovat:
Kahden yksikön taistelussa yksiköillä on yhtäläinen todennäköisyys osua vastustajaan. Armeija ja hävittäjälentokone eivät kestä yhtään osumaa, laivat useampia. Taistelu loppuu, kun toinen yksikkö on tuhoutunut.
Pelin voittaa pelaaja, joka valloittaa kaikki muiden pelaajien miehittämät kaupungit ja tuhoaa heidän armeijat.
Empireen pohjautuvissa myöhemmissä julkaisuissa oli yleensä enemmän ja monimutkaisempia sääntöjä, kuten lisää yksikkötyyppejä sekä taistelu- ja tuotantosääntöjä.
Muut pelit
Peter Langston kehitti saman nimisen pelin Empire vuonna 1972 HP2000-tietokoneelle, jolloin sitä pelattiin kaukokirjoittimen avulla.
Kannibaalien polttouhrit
Kannibaalien polttouhrit on italialainen, Ruggero Deodaton ohjaama vuonna 1980 julkaistu kannibaalieksploitaatio-elokuva. Elokuvan käsikirjoittivat Gianfranco Clerici ja Giorgio Stegani. Elokuvan budjetti oli noin 100 000 Yhdysvaltain dollaria. Kannibaalien polttouhrit edustaa italialaisten ”kannibaalifilmien” genreä ja on lajinsa tunnetuin ja rahallisesti menestynein elokuva.
Velkasuhde
Velkasuhde on henkilöiden tai oikeushenkilöiden välinen sidonnaisuus, jossa toinen osapuoli (velkoja) on oikeutettu saamaan toiselta (velalliselta) tietyn suorituksen. Tällaiseen oikeussuhteeseen sisältyy velallisen velvoite eli velka velkojaa kohtaan ja velkojan saamisoikeus velalliseen nähden. Velkoja voi oikeusjärjestyksen nojalla vaatia velalliselta suorituksen täyttämistä. Velkasuhde voi perustua yksipuoliseen sitoumukseen, kaksipuoliseen sopimukseen tai lakiin. Lakiin perustuva velkasuhde syntyy esimerkiksi silloin, kun joku aiheuttaa toiselle vahinkoa. Rahamääräisestä velkasuhteesta annetaan yleensä saamistodistus.
Kannibaalien polttouhrit
Juoni
Harold Monroe -niminen antropologi matkaa viidakkoon, jossa hän selvittelee neljän nuoren yhdysvaltalaisen tutkimusmatkailijan kohtaloa. Monroe löytää viidakosta tutkimusryhmän kuvaaman videomateriaalin, jonka sisällöstä selviää ryhmän kohtalo.
Kiistat
Suurin kiista elokuvan julkaisun aikoihin liittyi uskomukseen, että kyseessä olisi snuff-elokuva eli siinä olisi kuvattu aitoa ihmisiin kohdistuvaa väkivaltaa. Ohjaaja Deodato sekä toinen tuottajista pidätettiin ja elokuva kiellettiin Italiassa viikko ensi-illan jälkeen. Milanon tuomioistuin uskoi, että Deodato oli tapattanut näyttelijöitä oikeasti kameran edessä, mutta he tulivat oikeudessa näyttämään etteivät olleetkaan kuolleita. Asioita vaikeutti se, että elokuvan näyttelijöiden työsopimuksissa sovittiin, etteivät he saa kommunikoida tiedotusvälineiden kanssa ensi-iltaa seuraavan vuoden aikana.
Velkasuhde
Velkasuhteeseen voi sisältyä vain yksi suoritusvelvoite ja sitä vastaava saaminen tai useita molemminpuolisia velvoitteita. Velkoja voi yleensä irrottautua velkasuhteesta luovuttamalla saamisen kolmannelle osapuolelle, mutta velallinen tarvitsee yleensä velkojan suostumuksen voidakseen siirtää velvoitteensa siirtoon suostuneen henkilön vastattavaksi. Velalliseen kohdistuva oikeudellinen vastuu sisältää myös sen, että täytettyään suorituksen virheellisesti tai jätettyään sen kokonaan täyttämättä hän voi joutua korvaamaan velkojan vahingon, tekemään uuden suorituksen tai taipumaan sopimuksen purkuun.
Yksinkertaisessa velkasuhteessa velallisen velvoitteena on maksaa velaksi saamansa rahamäärä ja mahdollinen korko velkojalle. Velkojalla on vastaava saamisoikeus velallista kohtaan. Usein samaan velkasuhteeseen sisältyy useita suorituksia. Sopimuksessa sama osapuoli voi olla jonkin suorituksen osalta velallinen ja toisen osalta velkoja. Esimerkiksi kauppaan sisältyy kaksi velvoitetta, toisaalta myyjän velvoite luovuttaa kaupan kohde ostajalle ja toisaalta ostajan velvoite maksaa kauppahinta myyjälle.
Kannibaalien polttouhrit
Elokuvan leikatut versiot
Elokuvan leikatuissa versioissa kaikki eläimiin kohdistettu väkivalta (paitsi hämähäkin ja käärmeen tappaminen) on poistettu, sekä seksuaaliväkivaltaa sisältävät kohtaukset on poistettu tai lyhennetty.
Suomessa VHS-versiota leikattiin noin 10 minuuttia ja 28 sekuntia.
Kiellot
Elokuva kiellettiin sisällön vuoksi 53 maassa. Suomessa Kannibaalien polttouhrit sai ensi-iltansa vuonna 2001.
Lydia Blåfield
Aina Lydia Blåfield, o.s. Nordström (2. syyskuuta 1871 Jämsä – 18. joulukuuta 1949 Mänttä) oli suomalainen näytelmäkirjailija, joka käytti kirjailijanimeä Aini Sinikka.
Teoksia
Nimimerkillä Aini Sinikka:
Suomen urheilu 2008
Suomen urheilu 2008 käsittelee vuoden 2008 merkittäviä uutisia ja tapahtumia suomalaisessa urheilussa.
Vuoden urheilija
Urheilutoimittajain Liiton Vuoden urheilija -äänestyksessä kymmenen parhaan joukkoon sijoittuivat:
Vuoden naisurheilijaksi valittiin ampumaurheilija Satu Mäkelä-Nummela ja vuoden valmentajaksi jalkapallovalmentaja Markku Kanerva.
Narva-Jõesuu
thumb|250px|Narva-Jõesuun hiekkaranta
Narva-Jõesuu (aiemmin, paikallisesti Jõesuu) on kylpyläkaupunki Itä-Virumaan maakunnassa Viron koillisnurkassa, Suomenlahden rannalla.
Nimensä mukaisesti Narva-Jõesuu sijaitsee Narvanjoen suussa ja länsirannalla, runsaan kymmenen kilometrin päässä Narvan kaupungista. Pohjoispuolisen Narvanlahden rannalla kaupunkia reunustaa hienohiekkainen, kaareva uimaranta.
Hallinto
Narva-Jõesuun kauppala perustettiin 1917. Vuonna 1934 se liitettiin Narvan kaupunkiin, josta Narva-Jõesuu erotettiin itsenäiseksi kaupungiksi 1990.
Historia
Narva-Jõesuu on perinteikäs kylpyläkaupunki, joka tunnettiin tsaarinaikaan nimellä Hungerburg. Säilyneet pitsihuvilat ja hiekkaranta ovat tuoneet monille suomalaisille mieleen Terijoen, sillä myös Narva-Jõesuu oli Pietarin aristokraattien kesäinen kohtauspaikka. Se edusti Viron kylpyläkaupunkien ehdotonta huippua, jonne paikallisella väestöllä ja keskiluokalla ei juuri ollut asiaa. 1800-luvun venäläiset taiteilijat, esimerkiksi taidemaalarit Repin ja Šiškin, kirjailijat Leskov ja Mamin-Sibirjak sekä runoilija Severjanin viettivät siellä kesiään.
Huviloiden määrä nousi ensimmäisen maailmansodan aattona jopa tuhanteen. Tosin tästä loistokaudesta kertoo enää vain asemakaava tyhjine tontteineen. Terijoen tapaan Narva-Jõesuunkin pitsihuviloita siirrettiin maailmansotien välillä muualle maahan ja niitä löytää yhä mm. Pärnusta, Haapsalusta ja Tallinnan Nõmmelta. Toisesta maailmansodasta paikan päällä säilyi vain kolmisenkymmentä huvilaa ja näistäkin on enää jäljellä vain muutama. Sodassa tuhoutui myös ydinkeskusta ja mm. vasta vuonna 1935 valmistunut rantapaviljonki Rannahoone.
Uuden itsenäistymisen myötä nämä jäivät pitkäksi aikaa rapistumaan, sillä Narvanjoesta tuli rajajoki ja matkailuvirrat tyrehtyivät. Funkkiskylpylä avattiin kunnostettuna vuonna 2006 ja nyt käynnissä on useita uusia kylpylähankkeita. Vuonna 1912 valmistunut kaivohuone ja huvielämän keskus Kuursaal on yhä puistossa raunioina, mutta myös sen kunnostusta suunnitellaan.
thumb|right|250px|Narva-Jõesuun kaivohuone autioituneena nykyisessä asussaan
Muuta
Itä-Virumaan maakunta jakautuu seutukuntiin, joista Narva-Jõesuu kuuluu Narvan seudun muodostamaan Idaregiooniin. Sen neljällä kunnalla (Narva, Narva-Jõesuu, Sillamäe, Vaivara) on ollut keskinäinen kumppanuussopimus Kotkan–Haminan seudun viiden kunnan (Hamina, Kotka, Miehikkälä, Pyhtää, Virolahti) kanssa.
Matti Pohjola (taloustieteilijä)
pienoiskuva|250px|Matti Pohjola heinäkuussa 2016. Matti Tapani Pohjola (s. 4. marraskuuta 1950 Kymi) on Aalto-yliopiston kauppakorkeakoulun taloustieteen professori. Hän valmistui yhteiskuntatieteiden maisteriksi Tampereen yliopistosta vuonna 1973 ja lisensiaatiksi vuonna 1976. Pohjola väitteli tohtoriksi Cambridgen yliopistosta vuonna 1981. Helsingin kauppakorkeakoulun professorina Pohjola on toiminut vuodesta 1992 lähtien.
Orga
Orga eli Argun  on kaupunki Tšetšenian tasavallan keskiosassa Venäjällä. Kaupunki sijaitsee Orgajoen varrella. Orga perustettiin 1700-luvulla nimellä Ustargardoi. Vuonna 1962 siitä tuli kaupunkityyppinen taajama ja 1967 kaupunki.
Intermezzo II
Intermezzo II on norjalaisen black metal -yhtye Satyriconin EP. Se julkaistiin vuonna 1999.
Kokoonpano
Vierailevat muusikot
Viekää minut baariin taas...
Viekää minut baariin taas... on Pekka Myllykoski ja Jytäjemmarit -yhtyeen esikoisalbumi, joka julkaistiin aprillipäivänä 2004. Levy sisältää (neljää käännöskappaletta lukuun ottamatta) yhtyeen omia kantrikappaleita, joista osa on Antero Gustafssonin ja osa Marko Ahon säveltämiä tai sanoittamia. Yhtye kutsuu musiikkiaan ”underground countryksi” (UC).
Kappaleet
+
Hawthorn Leslie and Company
Yritys muodostettiin 1886 yhdistämällä A. Leslie and Companyn telakka Hebburnissa höyryvetureita valmistavaan R. and W. Hawthornin tehtaisiin St. Petersissä Newcastle upon Tynessä. Yhtiö siirsi 1937 höyryvetureiden valmistuksen Robert Stephenson and Companylle, josta myöhemmin tuli Robert Stephenson and Hawthorns Ltd.
Telakan valmistamista aluksista ehkä kuuluisin on hävittäjä HMS Kelly, joka laskettiin vesille 1938. Aluksen päällikkönä oli lordi Louis Mountbatten. Yhtiön telakka liitettiin 1968 Swan Hunterin ja Vickersin Tynen telakoihin, jolloin muodostui Swan Hunter & Tyne Shipbuilders.
Tämän perustetun yhtiön laivateollisuus kansallistettiin, jolloin se sulautettiin 1977 British Shipbuilders yhtiöön. Yhtiön laivanmoottoreita valmistavat osat liitettiin 1979 George Clark & NEMiin, joka myös kansallistettiin muodostamalla Clark Hawthorn.
Yhtiön pääalaksi vaihtui puhelinteollisuus. Sen osakeomistus siirtyi 1993 Vodafonelle.
Metsäpeukaloiset
Metsäpeukaloiset (Henicorhina) on peukaloisten heimoon kuuluva varpuslintusuku. Metsäpeukaloisten sukuun kuuluu BirdLifen mukaan 4 lajia.