cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Septimius Severus
Ura ennen keisariutta
Kansan ja senaatin vihaama keisari Commodus murhattiin 31. joulukuuta vuonna 192. Commoduksen seuraajaksi nousi aluksi Pertinax, joka ehti hallita vain neljä kuukautta ennen kuin hänen henkivartijansa murhasi hänet. Tämän jälkeen seurasi kuuluisa tapahtuma, jossa pretoriaanikaarti huutokauppasi Rooman keisariuden eniten tarjoavalle. Pertinaxin appi Flavius Sulpicianus hävisi Didius Julianukselle, joka lupasi kullekin kaartin sotilaalle 25 000 sestertiusta.
Severus julistetaan keisariksi
Vain kaksitoista päivää Pertinaxin murhan jälkeen Pannonian legioonat huusivat Severuksen keisariksi. Severus oli varmasti saanut kuulla Pertinaxin vaikeuksista hallita, ja hän oli luultavasti jo valmistautunut siltä varalta, että Roomassa puhkeaisi selkkaus. Pannoniassa olleiden joukkojen lisäksi Severusta tukivat myös Reinin ja Tonavan legioonat. Samoihin aikoihin keisarinvaltaa alkoivat havitella Pescennius Niger Syyriassa ja Albinus Britanniassa. Severus ymmärsi heti, että kamppailu keisariudesta käytäisiin heidän kolmen välillä. Severus sai Albinuksen pysymään Britanniassa lähettämällä tälle kirjeen, jossa hän nimitti tämän caesariksi eli apukeisarikseen. Severus marssi tämän jälkeen kohti Roomaa legiooniensa kanssa.
Heti Pertinaxin murhan jälkeen pretoriaanikaartin lahjonut Didius Julianus valittiin Roomassa uudeksi keisariksi. Julianuksella oli kuitenkin suuria vaikeuksia hallita ja kun hän sai kuulla Severuksen lähestyvän Roomaa, hän pyysi senaattia julistamaan Severuksen valtion viholliseksi. Severuksen saapuessa lähemmäs Roomaa Julianuksen kannattajat loikkasivat vähitellen Severuksen puolelle. Severus valtasi Ravennan ilman taistelua. Jonka jälkeen hätääntynyt Julianus lähetti Severukselle ehdotuksen, jonka mukaan hän saisi jakaa keisarinvallan Julianuksen kanssa. Pian myös pretoriaanikaarti, jonka ansiosta Julianus oli noussut keisariksi, asettui tukemaan Severusta. Tämän jälkeen myös senaatti julisti Severuksen keisariksi ja langetti kuolemantuomion Julianukselle.
Severuksen hallinto
right|thumb|Severuksen lyöttämä kultaraha [[Legio XIIII Gemina|legioona XIIII Geminan kunniaksi, joka huusi hänet keisariksi vuonna 193. Etupuolella Severuksen seppelöity pää ja teksti "IMP CAE L SEP SE-V PERT AVG". Takapuolella legioonan tunnus ja teksti "LEG XIIII GEM M V, TR P COS".]]
Severus järjesti kuolleelle Pertinaxille juhlavat hautajaiset ja antoi senaatin julistaa tämän jumalaksi. Severus otti myös kuolleen Pertinaxin nimen itselleen. Severus yritti saada senaattorien tuen puolelleen antamalla heille monia lupauksia. Hän lupasi muun muassa että tulevaisuudessa senaattoreita ei tultaisi teloittamaan. Severus lupasi myös lopettaa pakkolunastukset ja luopua ilmiantajista, joita Commoduksen aikana oli käytetty vilkkaasti. Senaatin jäsenet eivät kuitenkaan luottaneet Severukseen. Severus piti kansan tyytyväisenä sirkushuveilla ja rahalahjoilla. Armeijan kanssa Severuksella oli jonkin verran ongelmia. Aluksi sotilaat vaativat Severukselta 10 000 sestertiuksen lahjaa, ja pakon edessä Severuksen oli jaettava joukoilleen 1 000 sestertiusta henkeä kohden.
Severus oli kuitenkin suosittu sotilaiden keskuudessa. Hän teki sotilaiden elämästä miellyttävämpää kumoamalla lain, joka kielsi sotilaita menemästä naimisiin. Monet piirtokirjoitukset todistavat hänen suosiostaan. Severus perusti myös kolme uutta legioonaa: I, II ja III Parthican. Kaksi niistä sijoitettiin myöhemmin Mesopotamiaan, ja II Parthica sijoitettiin Italiaan. Severus painotti myös keisarin sotilaallista roolia ja jakoi usein sotilaiden kanssa heidän taakkansa.
Sisällissota Idässä
thumb|right|Septimius Severuksen rintakuva Louvressa. thumb|right|Pescennius Nigerin lyöttämä raha. Etupuolella Nigerin kuva ja teksti "IMP CAES C PESC NIGER IVS [AVG CO]S II". Takapuolella kaksi [[runsaudensarvi|runsaudensarvea ja teksti "FELICITAS TEMPOR".]]
Severus vakiinnuttaessa valtaansa Roomassa Niger sai samaan aikaan valtakunnan itäosan hallintaansa. Niger saapui armeijansa kanssa pian Byzantioniin, ja Severus lähetti sotapäällikkönsä Candiduksen tätä vastaan Pannonian legioonien kanssa. Nigerin oli paettava Byzantionista Nikaiaan, kun Marius Maximus aloitti kaupungin piirityksen. Severuksen sotapäälliköt kukistivat Nigerin alaisen Aemilianuksen Cyzicuksen luona käydyssä taistelussa. Nikaian luona käydyssä taistelussa Candidus voitti Nigerin johtamat joukot täpärästi. Tämän jälkeen Niger pakeni Syyriaa kohti.
Helmikuuhun mennessä vuonna 194 Egypti oli jo joutunut Severuksen valtaan. Issoksen taistelussa Severuksen armeija, jota johtivat hänen sotapäällikkönsä Valerianus ja Anullinus, kukisti Nigerin johtaman armeijan. Dio Cassiuksen mukaan taistelussa kaatui 20 000 Nigerin kannattajaa. Pian tämän jälkeen Severuksen joukot valtasivat Antiokian, jonka jälkeen Niger pakeni Eufratia kohti. Hänet saatiin kuitenkin kiinni ja teloitettiin. Severus määräsi Nigerin irti leikatun pään lähetettäväksi seipään nokassa Byzantioniin, jonka asukkaat eivät senkään jälkeen halunneet antautua Severukselle. Kaupunki antautui vasta seuraavana vuonna – Cassius Dion mukaan kaupungin piiritys kesti kolme vuotta – ja rangaistukseksi Severus määräsi kaupungin muurit purettaviksi.
Sisällissota Albinusta vastaan
thumb|left|Clodius Albinuksen lyöttämä kolikko. Etupuolella Albinuksen kuva ja teksti "D CLOD SEPT AL-BIN CAES". Takapuolella Saeculum Frugiferumin kuva ja teksti "SAECVLO FRVGIFERO COS II". Kun Albinus sai kuulla, että Severus oli nimittänyt poikansa caesariksi, hän päätti julistaa itsensä augustukseksi. Albinus hyökkäsi Galliaan ja valtasi Lugdunumin. Hän kukisti myös Severuksen kannattajana tunnetun Virius Lupuksen, joka oli Germania Inferior -provinssin kuvernööri. Severus sai kuulla Albinuksen kapinasta vieraillessaan Roomassa vuoden 196 syksyllä.
Albinus kukisti Severuksen sotapäällikön Lupuksen johtaman armeijan. Severuksen ja Albinuksen joukot ottivat yhteen Lugdunumin lähellä käydyssä taistelussa, jossa Dio Cassiuksen mukaan kummallakin osapuolella oli mukana 150 000 sotilasta. Severuksen joukot veivät voiton, ja Albinus otti oman henkensä nähtyään armeijansa tappion. Kukistettuaan Albinuksen Severus rankaisi useita tämän kannattajia, mukaan lukien Pertinaxin appea Flavius Sulpicianusta, joka Pertinaxin kuoleman jälkeen oli havitellut keisariutta. Severus armahti myös monet Albinusta tukeneet senaattorit. Senaatin kauhuksi Severus antoi julistaa Commoduksen jumalaksi.
Sota Parthiaa vastaan
Kun Severus taisteli Albinusta vastaan, parthialaiset olivat samaan aikaan hyökänneet Mesopotamiaan ja vallanneet sen. Vuonna 197 Nisibis joutui taas hyökkäyksen kohteeksi, ja Severus kokosi uuden armeijan, johon kuului kolme uutta legioonaa. Saavuttuaan Nisibiin Severus antoi rakennuttaa laivoja, joiden avustuksella armeija marssi Eufratia pitkin. Severuksen armeija valtasi helposti Mesopotamian ja tuhosi Seleukeian ja Babylonin, jotka parthialaisten kuningas Vologases V oli jättänyt puolustamatta. Severus antoi myös sotilaiden ryöstää Ktesifonin, josta otettiin yli sata tuhatta vankia. Paluumatkalla Severus yritti vallata Hatran linnoituksen, mutta yritys epäonnistui. Parthian sotaretken aikana Severus antoi teloittaa sotapäällikkönsä Laetuksen, josta oli tullut liian suosittu sotilaiden keskuudessa.
Sodan tärkein seuraus oli Mesopotamian liittäminen valtakuntaan provinssina. Provinssiin sijoitettiin kaksi legioonaa, I ja III Parthica, ja Severus nimitti sen hallitsijaksi ritarisäätyyn kuuluneen prefektin. Severus otti itselleen lisänimet Parthicus Maximus ja Propagator Imperii. Severus nimitti myös vanhimman poikansa Caracallan augustukseksi pian Ktesfionin valtauksen jälkeen. Nuorempi Geta nimitettiin caesariksi.
Severus Egyptissä ja paluu Roomaan
thumb|right|300px|Septimius Severuksen riemukaari on valkoisesta marmorista valmistettu riemukaari Forum Romanumin koilliskulmassa. Se pystytettiin juhlistamaan keisari Septimius Severuksen ja hänen poikiensa Caracallan ja Getan voittoa Parthialaisista noin vuonna 204. Parthian sotaretken jälkeen Severus matkusti Egyptiin, jossa hän järjesti provinssin hallintoa. Severus antoi muun muassa kaikille Egyptin kaupungille oikeuden perustaa neuvoston (bule, βουλή). Egyptin kreikkalaisissa kaupungeissa tällainen luultavasti jo olikin. Neuvostot saivat paikallishallinnon lisäksi tehtäväkseen muun muassa verojen keräyksen. Egyptistä hän matkusti Vähän-Aasian ja Traakian kautta takaisin Roomaan, jonne hän saapui vuonna 202. Samana vuonna järjestettiin suuret juhlat Severuksen kymmenen hallitusvuoden kunniaksi. Samalla juhlittiin Caracallan avioliittoa pretoriaaniprefektin Plautianuksen tyttären Plautillan kanssa. Kansalle ja pretoriaanikaartin sotilaille Severus lahjoitti ennennäkemättömiä summia. Severus antoi myös rakennuttaa niin sanotun Septimius Severuksen riemukaaren juhlimaan Parthiasta ottamaansa voittoa. Severuksen muihin rakennusprojekteihin kuului myös Palatiumille noin vuonna 203 valmistunut Septizodium, jonka tarkoitusta ei tarkkaan tiedetä. Septizodium saattoi olla pelkkä koristeltu fasadi.
Samana vuonna Severus vieraili vanhassa synnyinprovinssissaan. Monet alueen kaupungeista saivat kokea Severuksen anteliaisuuden, erityisesti Severuksen kotikaupunki Lepcis Magna. Seuraavien vuosien aikana Severus saattoi paneutua valtakunnan hallintoon.
Severuksen sukulaisesta ja pretoriaanikaartin prefektistä Plautianuksesta tuli Severuksen aikana eräs valtakunnan tärkeimmistä miehistä. Hänestä väitettiin olleen enemmän patsaita kuin keisariperheen jäsenistä, ja imartelijat kutsuivat häntä jopa "neljänneksi caesariksi". Plautianus riitaantui kuitenkin Severuksen vaimon Julia Domnan kanssa. Lisäksi Caracalla vihasi vaimoaan. Severuksen veli Geta varoitti häntä kuolinvuoteellaan vuonna 204 Plautianuksen kasvavasta vallasta. Severus määräsi tämän jälkeen osan Plautianuksen patsaista sulatettavaksi. Plautianuksen loppu tuli 22. tammikuuta 205, kun hänet huijattiin tulemaan keisarilliseen palatsiin, jossa hänet murhattiin. Salajuonen takana oli luultavasti Caracalla.
Roman Pavljutšenko
Roman Anatoljevitš Pavljutšenko (, s. 15. joulukuuta 1981 Stavropol, Neuvostoliitto) on venäläinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän edustaa venäläistä Lokomotiv Moskovaa ja lukeutuu myös Venäjän maajoukkueen runkopelaajiin.
Septimius Severus
Britannian sotaretki
Vuonna 208 Severus matkusti Britanniaan, joka oli jäänyt vähälle huomiolle sisällissodan jälkeen. Albinus oli tyhjentänyt Britannian melkein kokonaan joukoista sotaansa Severusta vastaan. Britannian hallitsija Alfenus Senecio pyysi apua keisarilta, ja Severus lähti mielihyvin, koska hänen armeijansa oli ollut toimettomana pitkän ajan. Severuksen Britannian sotaretkestä on hyvin vähän mainintoja antiikin lähteissä, ja arkeologiset löydöt ovat myös osoittautuneet vähäisiksi. Sota jakautui kuitenkin kahteen eri retkeen, joista ensimmäinen ajoittui vuosille 208–209. Severuksen armeija eteni Forthin yli Skotlantiin. Vuonna 209 Severus solmi sopimuksen paikallisten heimojen kanssa. Saman vuoden lopulla keisari ja hänen poikansa ottivat lisänimen Britannicus, ja Geta nimitettiin augustukseksi isänsä ja veljensä rinnalle. Rauha ei kuitenkaan kestänyt pitkään. Vuonna 210 Caracalla johti uutta hyökkäystä, koska Severus sairastui eikä pystynyt johtamaan armeijaa.
Roman Pavljutšenko
Tottenhamiin Pavljutšenko hankittiin lähinnä korvaamaan Manchester Unitediin siirtynyttä Dimităr Berbatovia. Kesällä Pavljutšenko niitti mainetta Jalkapallon EM-turnauksessa, joka osaltaan helpotti siirtymistä Venäjältä Englantiin. Pavljutšenko ehti tehdä EM-lopputurnauksessa kolme maalia. 1. maaliskuuta 2009 Pavljutšenkosta oli lähellä tulla ensimmäinen pelaaja, joka on tehnyt jokaisella Carling Cupin pelikierroksella vähintään yhden maalin kun Tottenham kohtasi Carling Cupin finaalissa Manchester Unitedin. Pavljutšenko ei kuitenkaan onnistunut finaalissa maalinteossa, joten hänestä ei tullut ensimmäistä pelaajaa joka on tehnyt maalin jokaisella Carling Cupin kierroksella. Venäjän maajoukkueessa Pavljutšenko debytoi vuonna 2003.
Septimius Severus
Perintö
Severuksen aloittama hallitsijasuku hallitsi Roomaa aina vuoteen 235 asti, jos luetaan pois Macrinuksen lyhyt hallituskausi vuosina 217–218. Caracalla hallitsi vuoteen 217 asti, ja Macrinuksen kuoleman jälkeen keisariksi nousi aluksi Elagabalus (keisari vuosina 218–222) ja hänen jälkeensä Severus Alexander (keisari vuosina 222–235).
Severuksen hallituskausi oli tärkeä Rooman valtakunnan kehitykselle. Hän vakiinnutti oloja Commoduksen kuolemaa seuranneen sekasorron jälkeen. Severus ei kuitenkaan yrittänyt uudistaa Rooman hallintoa. Hän teki myös pojistaan kanssahallitsijoita, jotta valtakunta ei jäisi vaille hallitsijaa hänen kuollessaan. Severus piti myös yllä Rooman mainetta kukistamalla Rooman vanhan vihollisen Parthian. Severus erosi kuitenkin aikaisemmista keisareista siinä, että hän oli saavuttanut keisariuden aseellisen kapinan kautta. Hän olikin 124 vuoteen ensimmäinen henkilö, joka valtasi Rooman kaupungin asevoimin.
Vallankaappaajana Severuksen oli yritettävä vakiinnuttaa omaa valtaansa. Keisarin ja armeijan suhde olikin tästä lähtien tärkeämpi kuin ennen. Toinen vaikutus oli, että senaatin luottamus keisaria kohti väheni. Keisari ei enää tarvinnut entiseen tapaan senaattorisäädyn jäseniä. Tähän korkeimpaan säätyyn kuuluneen Dio Cassiuksen mukaan Severuksen neuvo riiteleville pojilleen kuolinvuoteella oli: "Olkaa sopusoinnussa, rikastuttakaa sotilaita ja halveksikaa kaikkia muita".
Antiikin lähteet
Tärkeimpiä lähteitä Septimius Severuksen hallituskaudesta ovat Dio Cassiuksen ja Herodianoksen Rooman historiaa käsittelevät teokset. Dio oli senaattori Severuksen ollessa keisarina, ja hänen näkökulmansa painottuu yleensä tapahtumiin senaatin näkökulmasta. Severus nimitti Dion konsuliksi vuonna 205. Severuksen hallituskautta käsittelevä osa Dion historiasta on säilynyt nykypäivään vain bysanttilaisen Johannes Ksifilinoksen lyhennelmänä. Herodianus oli luultavasti kotoisin Aleksandriasta tai Antiokiasta, ja hänen Rooman historiansa käsittelee vuosia 180–238. Herodianusta ei pidetä yhtä luotettavana kuin Dioa. Myös epäluotettavassa Historia Augustassa on Septimius Severuksen elämäkerta, jonka uskotaan perustuvan muun muassa Marius Maximuksen kadonneeseen Rooman historiaan. Historia Augustassa muun muassa mainitaan, että Severus kirjoitti oman elämäkertansa sen jälkeen, kun hän oli kukistanut Albinuksen. Kyseinen elämäkerta ei ole säilynyt nykypäivään.
Sheffield
Sheffield on noin asukkaan kaupunki (city) ja metropolihallintopiiri  Etelä-Yorkshiren kreivikunnassa Pohjois-Englannissa, noin 260 kilometriä Lontoosta luoteeseen. Sheffield sijaitsee Penniinien juurella, ja sen alueella yhtyy neljä jokea – Porter Brook, Sheaf, Rivelin ja Loxley – ja muodostaa Donjoen. Hallintopiiriin kuuluu Sheffieldin kaupungin lisäksi esikaupunkialueita, maaseutua ja osa Peak Districtin kansallispuistosta.
Sheffield on Englannin yhdeksän suurimman kaupungin joukossa, ja maan nopeimmin kasvava liiketoiminnan keskus Lontoon ulkopuolella. Kaupungissa on kaksi yliopistoa, Sheffieldin yliopisto ja Sheffield Hallam University. Sitä ympäröivällä metropolialueella asuu noin 1,5 miljoonaa ihmistä.
Maantiede
pienoiskuva|Peace Gardens -puisto Sheffieldin keskustassa Sheffield on Englannin maantieteellisesti vaihtelevin kaupunkialue, ja maan vihrein suuri kaupunki. Kaupungissa on yhteensä 78 julkista puistoa (alaltaan yhteensä 18,30 km²), ja kolmasosa sen pinta-alasta sijaitsee Peak Districtin kansallispuistossa.
Talous
Sheffield on maailmankuulu metalli- ja terästeollisuudestaan, jonka juuret ulottuvat ainakin 1300-luvulle. Terästeollisuus oli vastuussa kaupungin räjähdysmäisestä kasvusta teollisen vallankumouksen aikana 1800-luvulla. Vaikka teollisuuden merkitys kaupungille on vähentynyt, se tuottaa nykyään enemmän terästä kuin koskaan aikaisemmin. Suomalaisella metalliteollisuusyritys Outokummulla on ruostumatonta terästä valmistava tehdas Sheffieldin Tinsleyssä, mutta vuonna 2005 yhtiö ilmoitti sulkevansa sen lähitulevaisuudessa. Vuonna 2007 yritys kuitenkin laajensi toimintaansa alueella.
Urheilu
Sheffieldistä ovat kotoisin jalkapalloseurat Sheffield United ja Sheffield Wednesday, jotka pelaavat Football Leaguessa. Sheffield FC on maailman vanhin jalkapalloseura.
Sheffield on myös tunnettu kaupungin Crucible-teatterissa vuosittain järjestettävästä snookerin maailmanmestaruusturnauksesta.
Tunnettuja sheffieldiläisiä yhtyeitä ja artisteja
Rockyhtye Def Leppard, rock-yhtye Bring Me The Horizon, synthpop-yhtye Human League, brittipop-yhtye Arctic Monkeys, Iron Maidenin laulaja Bruce Dickinson ja laulaja Joe Cocker ovat tunnetuimpia sheffieldiläisiä.
Vesisuihkupropulsio
Vesisuihkupropulsio on vesikulkuneuvoissa käytettävä voimansiirtojärjestelmä. Siinä alus etenee vedessä suihkuyksiköstä purkautuvan vesisuihkun työntämänä. Vesisuihku saadaan aikaan tunneliin sijoitetulla potkurilla (eli pumpulla). Käyttövoima voidaan saada monentyyppisestä lähteestä, useimmiten se on jonkintyyppinen mäntä- tai suihkumoottori. Vesisuihkupropulsio on vanhin mekanisoitu propulsiojärjestelmä; se patentoitiin Englannissa vuonna 1661.
Vesisuihkupropulsio on nykyään yleisesti käytössä vesiliikenteessä, ja jokamiehen sovellus on lähinnä vapaa-ajan käytössä vesiskootteri. Sotilaskäytössä vesisuihkupropulsiota käytetään esimerkiksi torpedoissa ja ohjusveneissä, kuten suomalaisessa Hamina-luokassa.
Vesisuihkupropulsion etuja verrattuna potkuripropulsioon
thumb|Eräs vesisuihkupropulsion toteutustapa thumb|Poliisiveneen vesisuihkupropulsio
Akashi
Sen paikalla on ollut historiallinen Akashin linna vuodelta 1618, mutta itse kaupunki perustettiin vasta 1. marraskuuta 1919. Japanin normaaliaika on "Akashin aikaa", koska 135. pituuspiiri kulkee kaupungissa olevan temppelin läpi. Kaupungin elinkeinoina ovat kalastus, kone- ja tekstiiliteollisuus, ja siellä sijaitsee Kawasakin päätehdas.
Jänneväliltään maailman pisin riippusilta vuodelta 1998 on Akashi-Kaikyon silta, joka kulkee Shikokun saarelta Honshūlle Awajin saaren kautta.
Kristoffer Gunnarsson
Kristoffer Gunnarsson Matsson (s. 26. helmikuuta 1997 Mölndal, Ruotsi) on ruotsalainen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa SHL-joukkue Frölunda HC:ssä. Elite Prospects -sivuston Erik K. Pirin mukaan hän on varmaa peliä pelaava puolustava puolustaja, joka luistelee ja liikkuu hyvin. Gunnarsson tykkää pelata melko fyysisesti ja hän taklaa kovaa. Gunnarsson ei ole kuitenkaan kovin hyvä hyökkäyspäässä.
Seuraura
Gunnarsson on Borås HC:n kasvatti. Hän pelasi myöhemmät juniorivuotensa kuitenkin Frölunda HC:ssä. Gunnarsson toimi kaudella 2012–2013 seuran U16-junioreiden varakapteenina. Kaudella 2013–2014 hän jakoi J18 Allsvenskanissa Frölundan sisäisen tehotilaston voiton Jonathan Hanssonin kanssa lukemalla +10. Gunnarsson voitti kauden päätteeksi sarjan pronssia. Kauden 2014–2015 hän voitti J20 SuperElitin hopeaa.
Kaudella 2015–2016 Gunnarsson debytoi Frölundan SHL-joukkueessa, jossa hän pelasi 13 runkosarja- ja kolme Mestarien liigan ottelua ilman tehopisteitä. Gunnarsson teki SHL-debyyttinsä 17. syyskuuta 2015 Rögle BK:ta vastaan. Hän pelasi kauden aikana miesten pelejä myös viiden ottelun verran lainalla sarjatasoa alempana HockeyAllsvenskan-joukkue IK Oskarshamnissa. Suurimman osan kaudestaan Gunnarsson pelasi kuitenkin Frölundan J20-junioreissa, joiden kapteenina hän toimi. Gunnarsson oli joukkueen eniten maaleja tehnyt puolustaja sekä tehokkain puolustaja Jonathan Hanssonin kanssa tehoilla 7+7=14. Maaliskuussa 2016 Gunnarsson teki Frölundan kanssa kaksivuotisen SHL-sopimuksen. Hän pelasi kaudella 2016–2017 joukkueessa kymmenen runkosarja-, kahdeksan playoff- ja kolme CHL-ottelua ilman tehopisteitä. Gunnarsson voitti CHL:n mestaruuden. Hän pelasi suurimman osan runkosarjastaan lainalla Oskarshamnin Allsvenskan-joukkueessa, jossa Gunnarsson teki 29 ottelussa tehot 1+1=2.
Maajoukkueura
Gunnarsson pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2017. Yhteensä hän on pelannut 20 nuorten maaottelua.
Jean-François Millet
Jean-François Millet (4. lokakuuta 1814 Gruchy – 20. tammikuuta 1875 Barbizon) oli merkittävä ranskalainen realismia edustava taidemaalari. Hänet tunnetaan erityisesti talonpoikaisaiheisista maalauksistaan. Hänen kuuluisimpia teoksiaan ovat Barbizonilaisuuden perikuvana pidetty Tähkänpoimijat sekä Iltakellot.
Millet syntyi Gruchyn kylässä Gréville-Haguessa, Normandiassa. Hän työskenteli ensin maatilalla, mutta opiskeli taidetta Cherbourgissa ja muutti Pariisiin vuonna 1837. Kun Pariisin salonki hylkäsi hänen työnsä, Millet palasi Cherbourgiin 1840 ja alkoi maalata muotokuvia.
Hän vetäytyi Barbizoniin vuonna 1849 maalaamaan usein runollisia talonpoikaisaiheita. Tähkänpoimijat aiheutti skandaalin vuonna 1857 Pariisin salongissa realistisella kuvauksellaan talonpoikien työn kovuudesta. Aihevalintojensa takia Milletin väitettiin olevan sosialisti.
Milletin tuotanto on vaikuttanut myöhempiin taiteilijoihin kuten Vincent van Goghiin, Claude Monet’hen ja Camille Pissarroon. Millet kuoli 1875 Barbizonissa.
Lucky Strike
pienoiskuva|Lucky Strike Cold - mentolisavukkeita thumb|200px|Saksalainen Lucky Strike -aski, varoitustekstissä lukee ”Tupakointi voi tappaa”.
Lucky Strike on British American Tobaccon alaisuudessa toimiva savukemerkki. Puhekielessä Lucky Strike -savukkeista käytetään lempinimeä Luckies. Euroopan markkinoilla monet Lucky Strike savukkeet ovat varustettuja "Flow Filter" suodattimella, jonka tarkoituksena on parantaa makua.
Historiaa
Vuodesta 1871 Lucky Strike oli virginialaisen R. A. Pattersonin valmiiksi pätkiksi leikattu purutupakka. Merkki siirtyi American Tobacco Companyn savukemerkiksi 1905. Vuonna 1917 merkkiä markkinoitiin mainoslauseella ”It’s Toasted” (”Se on paahdettua”), sillä siihen käytetty tupakka kuivattiin paahtamalla auringossa kuivaamisen sijaan. Keino oli poikkeuksellinen ja sen on sanottu selittävän ”Luckiesien” omalaatuisen maun. Myös lyhennetty viesti ”L.S./M.F.T.” (”Lucky Strike means fine tobacco”) lisättiin pakkaukseen samana vuonna.
Toisen maailmansodan aikana Lucky Strikea kampanjoitiin otsakkeella ”Lucky Strike Green has gone to war”. Pakkauksen tummanvihreä sävy muuttui valkoiseksi. Yhtiön selittämän mukaan vihreässä väriaineessa käytetty kupari säästettiin sotateollisuuden käyttöön. Ovela kampanja sai käyttäjän näyttämään isänmaalliselta, kun todellisuudessa yhtiö halusi modernisoida tuotteen ulkokuvaa houkutellakseen kuluttajiksi myös naispuolisia tupakoitsijoita.
Lucky Strike on valmistanut myös nuuskaa.
John Densmore
John Paul Densmore (s. 1. joulukuuta 1944 Los Angeles, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen rumpali, lauluntekijä ja näyttelijä. Hänet tunnetaan parhaiten The Doors -yhtyeestä, jonka rumpali hän oli vuosina 1965–1973. Densmoren vankka jazztausta oli yksi tärkeimmistä The Doorsin omintakeiseen soundiin vaikuttaneista tekijöistä.
Elämäkerta
Kalifornialainen Densmore kävi Santa Monica City Collegea ja Kalifornian osavaltionyliopistoa Northridgessä. Hän liittyi The Doorsiin rumpaliksi 1965 ja soitti yhtyeessä sen hajoamiseen 1973 saakka. Sen jälkeen hän soitti The Doors -kitaristi Robby Kriegerin kanssa yhtyeessä nimeltä The Butts Band, joka julkaisi kaksi albumia ennen kuin lopetti vuonna 1975.
Densmore jätti rockmusiikin 1980-luvulla. Hän esiintyi Bess Snyderin tanssiryhmän kanssa Yhdysvalloissa kahden vuoden ajan. Hän kirjoitti näytelmän nimeltä Skins ja esiintyi 1980-luvulla näyttämöllä. Densmore sai vuonna 1985 LA Weekly Theater Award -palkinnon teatterimusiikistaan. Hän on näytellyt myös televisiosarjoissa ja elokuvissa. Hän toimi Oliver Stonen The Doors -elokuvan (1991) teknisenä neuvonantajana.
Densmoren yhtye Tribaljazz julkaisi albumin vuonna 2006. Densmore kävi 2000-luvulla oikeusriitoja muiden The Doorsien jäsenten, Ray Manzarekin ja Robby Kriegerin kanssa The Doorsin nimen käyttämisestä näiden kiertueella ja esti myös The Doorsin musiikin käyttämisen Cadillacin mainoksissa.
Densmore on nimetty The Doorsin jäsenenä Rock and Roll Hall of Fameen.
Al-Nasheed al-Watani
Al-Nasheed al-Watani (النشيد الوطني) on Kuwaitin kansallislaulu. Laulun on sanoittanut runoilija Ahmad Meshari Al-Adwani, Ibrahim Al-Soula sävelsi sen musiikin ja Ahmad Ali teki sen nykyisen sovituksen. Laulu esitettiin ensi kerran kansallisessa radiossa 25. helmikuuta, 1978. Ennen vuotta 1978 Kuwaitin kansallislauluna soitettiin fanfaari Amiri Salute, jonka on säveltänyt Yusuf Adees vuonna 1951. Nykyään emiiriä tervehditään kansallislaulun kuudella ensimmäisellä säkeellä, joka siis on Kuwaitin hallitsijahymni.
Laulua käytetään Kuwaitissa verrattain harvoin, näin tapahtuu yleensä vain erityisen juhlallisissa tilanteissa. Tämän vuoksi monet kuwaitilaiset eivät tunne omaa kansallislauluaan.
Nashorn
thumb|300px|Nashorn Panzerjäger Nashorn (Sd. Kfz. 164, "Sarvikuono") oli saksalainen toisen maailmansodan aikainen panssarintorjuntavaunu.
Nashornille oli useampia nimityksiä, joista täydellisin nimitys oli ehkäpä: 8.8cm PaK43/1 (L/71) auf Fahrgestell Panzerkampfwagen III/IV (Sf). Vuonna 1943 painetussa Nashornin ohjekirjassa käytettiin nimeä 8.8cm Pak 43/1 (L/71) Hornisse ("herhiläinen"). Vuoden 1944 alussa Hitler määräsi vaunun nimeksi Nashorn.
Nashorn oli kevyesti panssaroitu, päältä sekä osittain myös takaa avoin ja painoi vain 24 tonnia. Rungon etulevy oli parhaiten panssaroitu, mutta sekin oli vain 30mm paksu. Vaatimatonta panssaria kompensoi Nashornin pääase, eli 88mm panssarintorjuntakanuuna, mallia 8.8cm PaK43/1, joka oli toisen maailmansodan tehokkaimpia pst-tykkejä. Tykin hyvin pitkä, 71 kaliiperin mittainen putki antoi ammukselle suuren lähtönopeuden ja sen tehokkain ampumatarvike, volframisydäminen Pzgr.40/43-mallinen alikaliiperiammus läpäisi 1 000 metrin päästä 237mm ja 2000 metrin päästä 175 mm panssariterästä 90 asteen iskukulmalla. Pzgr. 40/43-ammuksia oli tosin yleensä melko vähän joukoilla, sillä volframipulan vuoksi niitä oli vaikea valmistaa. Hieman heikkotehoisemmalla Pzgr. 39/43-panssarikranaatilla vastaavat arvot olivat 186 ja 154 mm. Nashorn pystyi tuhoamaan kaikki neuvostoliittolaisten ja länsiliittoutuneiden panssarivaunut. Tykin lisäksi muuta kiinteää aseistusta vaunuissa ei ollut, minkä takia vaunuissa kuljetettiin lähipuolustusta varten yhtä MG-34 tai MG-42-konekivääriä. Nashorneja valmistettiin vuosina 1943–1945 yhteensä 494 kappaletta.
Vaikka vaunussa oli puutteita se osoittautui hyvin käyttökelpoiseksi tehokkaan tykkinsä ansiosta. Nashornit olivat raskaiden panssarintorjuntapataljoonien kalustona ja saavuttivat suuriakin tuhoamislukemia. Esimerkikisi 519. raskaan panssarintorjuntapataljoonan joukkueenjohtaja, luutnantti (myöh. kapteeni) Albert Ernst tuhosi vaunuineen 14 neuvostopanssaria yhdessä päivässä joulukuussa 1943.
Raastuvanoikeus
Raastuvanoikeus (lyhenne RO, tai rådstuvurätt, suomen puhekielessä usein rosis) oli Ruotsissa vuoteen 1971 ja Suomessa vuoteen 1993 saakka vanhojen kaupunkien alioikeuden nimi. Maaseudulla sekä myös kauppaloissa ja uusissa kaupungeissa (Ruotsissa vuodesta 1910 ja Suomessa vuodesta 1960 lähtien perustetut kaupungit) alioikeutena toimivat kihlakunnanoikeudet.
Vuoden 1734 lain mukaan, joka oli pitkään voimassa molemmissa maissa, raastuvanoikeus oli yleensä vasta toinen oikeusaste, ensimmäisenä olivat kämnerinoikeudet. Kaikissa kaupungeissa ei kämnerinoikeutta kuitenkaan ollut, jolloin niissä raastuvanoikeus toimi ensimmäisenä oikeusasteena. Kämnerinoikeudet kuitenkin lakkautettiin molemmissa maissa 1800-luvulla, Suomessa vuonna 1868, minkä jälkeen raastuvanoikeudesta tuli alin oikeusaste.
Raastuvanoikeuden päätöksistä valitettiin molemmissa maissa hovioikeuteen.
Ruotsissa
Ennen vuotta 1901 Ruotsissa oli raastuvan­oikeus kaikissa muissa kaupungeissa paitsi Borgholmissa ja Haapa­rannalla. Sen sijaan vuoden 1901 jälkeen kaupungeiksi muutettuihin Ruotsin kuntiin ei vuonna 1903 kaupungiksi tullutta Lysekiliä lukuun ottamatta enää perustettu raastuvan­oikeutta, vaan ne pysyivät maaseudun tavoin kihla­kunnan­oikeuksien alaisuudessa (sattumoisin Suomessakin viimeinen ns. vanha kaupunki, Lahti, perustettiin samoihin aikoihin vuonna 1905). Seuraavien vuosi­kymmenien aikana raastuvan­oikeudet lakkautettiin monista pienistä kaupungeista. Vuonna 1965 raastuvanoikeudet valtiollistettiin. Vuonna 1970 Ruotsissa oli jäljellä enää 27 raastuvan­oikeutta, pääasiassa suurimmissa kaupungeissa sekä läänien pääkaupungeissa.
Vuonna 1971 Ruotsissa alioikeudet kaupungeissa ja maaseudulla yhtenäistettiin. Tällöin sekä raastuvan- että kihlakunnan­oikeudet lakkautettiin ja tilalle perustettiin käräjäoikeudet. Uudistus liittyi Ruotsissa samaan aikaan toteutettuun kunta­uudistukseen, jossa erot eri kuntamuotojen välillä poistettiin.
Suomessa
Suomessa raastuvan­oikeutta ei enää perustettu vuoden 1959 jälkeen perustettuihin kaupunkeihin, joten tämän jälkeen sellainen oli enää vain niin sanotuissa vanhoissa kaupungeissa. Uudet kaupungit pysyivät Ruotsin 1910-luvulta lähtien perustettujen kaupunkien tavoin kihlakunnan­oikeuksien alaisuudessa.
Vanhoilla kaupungeilla oli pitkälle viety itsehallinto ja sen mukaisesti raatimiehet valittiin kaupunginvaltuustossa. Usein valinnoissa olikin poliittista väriä, toisin kuin kihlakunnanoikeuksien ja hovioikeuksien tuomarinimityksissä, joissa noudatettiin pitkälti virkaikään perustuvaa nimityspolitiikkaa.
Vuonna 1978 raastuvan­oikeudet valtiollistettiin. 1980- ja 1990-luvuilla raastuvanoikeudet lakkautettiin muutamasta pienestä kaupungista, jolloin ne liitettiin kihlakunnanoikeuksien alaisuuteen. Vuonna 1993 alioikeudet yhtenäistettiin Suomessakin, 22 vuotta Ruotsin jälkeen. Tällöin lakkautettiin sekä raastuvan- että kihla­kunnan­oikeudet ja tilalle perustettiin käräjä­oikeudet.
Lehtisaari (Lohja)
Lehtisaari on Lohjanjärven saari Lohjalla. Se kuuluu luonnonkauniiseen sisäsaaristoon. Pensaareen ja Lehtisaareen käännytään Lohjansaarentieltä vähän ennen Jalassaaren siltaa.
FV101 Scorpion
thumb|300px|FV101 Scorpion -tiedustelupanssarivaunu thumb|300px|Scorpioniin perustuva Alvis Striker (FV102) thumb|300px|Scorpioniin perustuva Alvis Spartan (FV103) FV101 Scorpion (Combat Vehicle Reconnaissance (Tracked), CVR(T)), koko suunnittelunimeltään Combat Vehicle Reconnaissance (Tracked) Fire Support (Scorpion) on brittiläinen Alvis Vickers -yhtiön (nyk. BAE Systems) valmistama tiedustelupanssarivaunu. Se otettiin brittiarmeijan palveluskäyttöön vuonna 1972, ja oli käytössä vuoteen 1994 asti. Sitä valmistettiin yli 3 000 kappaletta. Scorpion saapui korvaamaan vuodesta 1972 alkaen edeltäjänsä, Alvis Saladinin. Se oli tiedustelukäyttöön tarkoitettu pyöräajoneuvo.
FV101 kehiteltiin korvaamaan Alvis Saladin-tiedustelupanssariauto. Vaunutyyppi tuli tunnetuksi Falklandin sodan taistelutoimissa. Ensiesittely tapahtui vuonna 1969. Belgiassa valmistettiin tätä tyyppiä lisenssituotantona.
Scorpion oli maailman ensimmäinen kokonaan alumiinista valmistettu panssarivaunu. Vaunussa on kolmihenkinen miehistö ja se tunnetaan keveydestään, nopeudestaan ja liikkuvuudestaan. Aseistuksena Scorpionissa on 76 mm tykki ja 7,62 mm piipunsuuntainen konekivääri. Scorpion-panssarivaunuun perustuvat myös FV107 Scimitar-, FV103 Spartan-, FV102 Striker-, FV105 Sultan-, FV104 Samaritan- ja FV106 Samson-vaunut.
Viitteet
thumb|left|300px|FV101 Scorpion
Suomen pääministeri
Pääministerin valinta
pienoiskuva|Useita 1990- ja 2000-lukujen pääministereitä juhlalounaalla syyskuussa 2022: vasemmalta oikealle [[Matti Vanhanen, Esko Aho, Anneli Jäätteenmäki, Sanna Marin, Mari Kiviniemi, Paavo Lipponen, Jyrki Katainen, Juha Sipilä ja Antti Rinne.]] Perustuslakiuudistuksessa vuonna 2000 eduskuntavaalien tulos ja eduskunnan asema korostui pääministerin valinnassa. Vaalien jälkeen kansanedustajat valitsevat ensin suljetussa lippuäänestyksessä puhemiehen.
Eduskuntaryhmien välisten hallitustunnustelujen jälkeen, kuultuaan eduskunnan puhemiestä, presidentti antaa eduskunnalle tiedon pääministeriehdokkaasta. Jos ehdokas saa enemmän kuin puolet avoimessa äänestyksessä annetuista äänistä, hänestä tulee pääministeri. Jos hän ei saa enemmistöä, asetetaan samalla tavoin uusi ehdokas. Jos tämäkään ei saa tarvittavaa enemmistöä, eduskunta valitsee pääministerin avoimessa äänestyksessä, jolloin valituksi tulee eniten ääniä saanut. Pääministeriksi valittu esittää presidentille muut ministerit, jonka jälkeen presidentti lopullisesti nimittää pääministerin ja valtioneuvoston muut ministerit. Hallitusohjelma annetaan tämän jälkeen viivytyksettä valtioneuvoston tiedonantona eduskunnalle.
Pääministerin tehtävät
Pääministeri johtaa valtioneuvoston toimintaa ja huolehtii valtioneuvostolle kuuluvien asioiden valmistelun ja käsittelyn yhteensovittamisesta. Pääministeri johtaa asioiden käsittelyä valtioneuvoston yleisistunnossa.
Pääministeri valvoo hallitusohjelman toimeenpanoa ja toimii ministerivaliokuntien puheenjohtajana sekä huolehtii Euroopan unionissa päätettävien asioiden valmistelun ja käsittelyn yhteensovittamisesta valtioneuvostossa. Pääministeri siis johtaa Suomen EU-politiikkaa.
Pääministeri on hallituksen politiikan johtaja, joka pyrkii sovittamaan eri hallituspuolueiden näkemyksiä hallituksen linjaksi. Pääministeri on vastuussa toimistaan eduskunnalle kuten muutkin ministerit. Pääministeri toimii myös tasavallan presidentin sijaisena tämän ollessa estyneenä.
Jos pääministeri on estynyt, hänen tehtäviään hoitaa pääministerin sijaiseksi määrätty ministeri ja tämänkin ollessa estynyt virkavuosiltaan vanhin ministeri.
Suomen tasavallan presidentin valtaoikeuksia on 1980-luvulta lähtien pyritty kaventamaan, mikä on korostanut pääministerin asemaa. Vuosien 2000 ja 2012 perustuslakiuudistuksessa pääministerin asema vahvistui. Vastaavasti se supisti presidentin sisäpoliittista valtaa. Pääministerin vallan lisäämistä ja presidentin vallan kaventamista on perusteltu sillä, että presidentti ei ole vastuussa eduskunnalle mutta pääministeri kylläkin on. Valtiollisessa protokollassa pääministeri on kolmantena, tasavallan presidentin ja eduskunnan puhemiehen jälkeen.
Pääministerin sijainen
Pääministerin sijainen on tehtävään määrätty toinen valtioneuvoston jäsen sen varalta, ettei pääministeri voi tilapäisen esteen takia hoitaa tehtäviään. Tällöin niitä hoitaa pääministerin sijaiseksi määrätty ministeri. Valtioneuvosto määrää pääministerin sijaisen. Tilapäisenä esteenä on esimerkiksi pääministerin vuosilomaan rinnastettavissa oleva oikeus 30 päivän vapaaseen.
Pääministerin palkkio ja muut etuudet
Pääministerille maksetaan ”tehtävän asianmukaisen hoitamisen vaatima” palkkio. Palkkio vastaa suuruudeltaan eduskunnan puhemiehelle maksettavaa palkkiota, joka on vaalikauden 2019–2022 alusta lukien 13 390 euroa kuukaudessa. Pääministerin palkkio on veronalaista ansiotuloa. Pääministerillä on kalenterivuosittain oikeus vuosilomaan rinnastettavaan 30 päivän vapaaseen, jonka sijoittumisesta päättää valtioneuvoston yleisistunto. Jos pääministeri ei voi pitää vapaataan, se korvataan hänelle rahamääräisenä. Pääministerin virka-autopalvelusta sekä kuljetus- ja turvallisuusjärjestelyistä määrätään valtioneuvoston kanslian päätöksellä. Pääministerillä on asunto valtion talossa (Kesäranta), jonka kunnossapito, lämmitys ja valaistus sekä sisustus kustannetaan ja tarpeellinen henkilökunta maksetaan valtion varoista. Tämä asuntoetu ja siihen kuuluvat palvelut ovat verosta vapaata tuloa. Pääministerille korvataan tehtävien hoitamisesta aiheutuneet ylimääräiset kohtuulliset kustannukset valtioneuvoston kanslian päätöksellä.
Milorad Dodik
Milorad Dodik (kyril. Милорад Додик, s. 12. maaliskuuta 1959, Laktaši) on bosnialainen serbipoliitikko. Hän on serbien edustaja Bosnia ja Hertsegovinan presidenttikollegiossa vuodesta 2018, ja oli sitä ennen Serbitasavallan pääministeri 2006–2010 ja presidentti vuodesta 2010.
Bosnia ja Hertsegovinan valtion johdossa on Daytonin rauhansopimuksen mukaan kolmen presidentin kollegio. Yhden pitää olla muslimi, yhden kroaatti ja yhden serbi.
Hän edustaa Itsenäisten sosiaalidemokraattien liittoa (SNSD).
Dodik valittiin toiselle Serbitasavallan presidenttikaudelle lokakuun 2014 vaaleissa SNSD, DNS ja SP-puolueiden tuella. Hän voitti niukasti Ognjen Tadićin.
Dodik väittää, että Srebrenican joukkomurhaa ei ole tapahtunut.
Monte Carlo -ralli 2007
thumb|Kilpailun voittaja Sébastien Loeb. Monte Carlo -ralli 2007 (virallisesti 75. Rallye Automobile de Monte-Carlo 2007) oli Rallin MM-sarjan kauden 2007 ensimmäinen osakilpailu, joka ajettiin 19−21. tammikuuta.
Kilpailun voitti ranskalainen Sébastien Loeb ja toiseksi sijoittui espanjalainen Daniel Sordo. Suomalainen Marcus Grönholm sijoittui kolmanneksi.
Caj Ehrstedt
thumb|300px|Caj Ehrstedt (oik.) keskustelee tulkinnoista [[Nicolai Geddan kanssa Korsholman musiikkijuhlilla 1987.]] Caj Gunnar Ehrstedt (13. marraskuuta 1937 Kemiö – 8. helmikuuta 2015 Tammisaari) oli suomalainen tenori.
Ehrstedt valmistui kansakoulunopettajaksi Uudenkaarlepyyn ruotsinkielisestä opettajaseminaarista v. 1960 ja opiskeli laulua Georg Tarvoksen, Jorma Huttusen ja Antti Koskisen johdolla Helsingissä, myöhemmin Milanossa Tomaso Jappellin, Arturo Merlinin ja Elisabeta Pistolesin johdolla. Ehrstedt osallistui Klemetti-opiston kansalliseen musiikkikilpailuun (sittemmin Lappeenrannan laulukilpailu) vuonna 1964 ja sijoittui ensimmäiseksi. Hänen oopperadebyyttinsä oli syyskuussa 1964 Suomen kansallisoopperassa Rodolfona Giacomo Puccinin oopperassa La Bohème. Hän piti ensikonsertin 1966.
Hän oli 1967 solisti Göteborin Stora teaternissa ja 1967–1971 Tukholman kuninkaallisessa teatterissa ja kiinnitettynä 1972–1990 Den Norske Operaan. Hän esiintyi myös oratorio- ja passiosolistina sekä lied- ja romanssilaulajana lähinnä Pohjoismaissa.
Ehrstedt julkaisi useita äänilevyjä. Hän toimi myös kuoronjohtajana ja pedagogina.
Dmitri Kabalevski
thumb|Boris Klavdievitš Kabalevski ja lapset Elena ja Dmitri. Pietari, 1909. thumb|Nadezda Kabalevski (s. Nowicka) ja lapset Elena ja Dmitri. Pietari, 1911. Dmitri Borisovitš Kabalevski (, 30. joulukuuta (J: 17. joulukuuta) 1904 Pietari – 14. helmikuuta 1987 Moskova) oli neuvostoliittolainen säveltäjä ja musiikkipedagogi ja Neuvostoliiton musiikin merkittävä edustaja. Hän oli vuodesta 1939 Moskovan konservatorion professori. Hän sävelsi isänmaallisia oopperoita ja elokuvamusiikkia. Sävellystyyliinsä hän sai vaikutteita venäläisestä kansanmusiikista. .
Kabalevski syntyi Pietarissa ja opiskeli Nikolai Mjaskovskin johdolla Moskovan konservatoriossa. Toisen maailmansodan aikana hän liittyi Neuvostoliiton kommunistiseen puolueeseen. Hän oli myös Neuvostoliiton säveltäjäliiton johtavia hahmoja. Kabalevski sävelsi muun muassa oopperoita, konserttoja, pianomusiikkia ja myös musiikkia mykkäelokuviin. Hänen tunnetuin teoksensa on humoristinen orkesterisarja Koomikot.
Kabalevski kävi Suomessa tammi–helmikuussa 1945 neuvostoliittolaisen kulttuuridelegaation jäsenenä. Hän tapasi useita suomalaisia, muun muassa Uuno Klamin ja Martti Similän. Hän oli vierailunsa jälkeen kirjeenvaihdossa useiden suomalaisten kanssa. Lisäksi hän lähetti Suomeen lahjoituksena useiden neuvostoliittolaisten teosten partituureja, joita 1940-luvun jälkipuoliskolla otettiin RSO:n ja HKO:n ohjelmistoon.
Kabalevski sai musiikillisista ansioistaan useita valtion palkintoja, kuten kolme Stalin-palkintoa.
Agricultural and Food Science
Agricultural and Food Science on aikakauslehti, joka julkaisee maataloutta ja elintarvikkeita koskevia tutkimusraportteja, jotka liittyvät alkutuotantoon, ja joilla on pohjoinen dimensio. Lehteä julkaisee Suomen maataloustieteellinen seura ja se ilmestyy neljästi vuodessa. Vuodesta 2010 alkaen lehti on ilmestynyt verkossa open access -julkaisuna. Aikakauslehden tieteellisten artikkelien hyväksymisessä sovelletaan vertaisarviointia.
Lehden edeltäjä, Maataloustieteellinen aikakauskirja aloitti ilmestymisensä vuonna 1929.
Päätoimittajat
Vuonna 2017 lehden päätoimittaja oli Pekka Uimari.
Miinanraivaaja Ajonpää
Miinanraivaaja Ajonpää oli Suomen merivoimien miinanraivaaja.
Valmistus
Alus rakennettiin Tanskassa 1941–1942 ja otettiin palvelukseen 1942.
Palvelus
Alus osallistui magneettiraivauskalustolla varustettuna sodan jälkeiseen miinanraivaukseen, minkä jälkeen se oli Miinakoeaseman koealuksena. Se poistettiin palveluksesta 1960 ja myytiin turkulaiselle yritykselle.
Nykyisin Ajonpää on helsinkiläisen perheen omistuksessa. Sen sisustus on uusittu ja koko runko vahvistettu ulkopuolelta lujitemuovilla.
Ajonpään sisaralus oli Kallanpää. Ne on nimetty Pansion laivastoasemaa lähimpien Naantalin Luonnonmaan ja Turun Ruissalon niemenkärkien mukaan.
Kultafarmari
Kultafarmareiksi (engl. gold farmer) kutsutaan erästä Internet-moninpeleissä toimivaa pelialan ammattikuntaa.
Kultafarmarit pelaavat pelejä ammatikseen kerätäkseen itselleen pelissä pelin sisäistä virtuaalivaluuttaa (fantasiapeleissä usein ”kultarahoja”) ja peleissä esiintyviä harvinaisia arvokkaita aseita, varusteita ja muita esineitä. Kerättyään näitä he myyvät ne muille pelaajille todellista rahaa vastaan. Ostajien motivaationa on usein se, että kullan ja varusteiden hankkiminen peleissä normaalein keinoin on hyvin hidasta ja työlästä, joten maksamalla näiden hankkimisesta kultafarmareille he säästävät aikaa ja vaivaa, ja voivat saada etulyöntiaseman muihin pelaajiin nähden.
Viljo Halme
Karl Viljo Halme (24. tammikuuta 1907 Helsinki – 21. lokakuuta 1981 Helsinki) oli suomalainen jalkapalloilija, jota pidetään yhtenä Suomen kaikkien aikojen parhaista jalkapallomaalivahdeista.
Kultafarmari
Kultafarmarit tulevat yleensä köyhemmistä maista. Kiina on toiminnan johtava maa ja siitä on kehittynyt siellä oma teollisuudenalansa. Kultafarmareita toimii myös muissa maissa, kuten Filippiineillä, Meksikossa ja Itä-Euroopassa. Kiinassa toimivan Kalifornian yliopistossa työskentelevän tutkija Ge Jin arvion mukaan kymmeniä tuhansia keinokullan ja muiden tavaroiden hankkimiseen erikoistuneita yrityksiä. Suurimmissa ”tehtaissa” työskentelee yli sata pelaajaa ja myös erilaisia virtuaalivarallisuuden välitykseen erikoistuneita yrityksiä on syntynyt.
Kultafarmareita ja virtuaalitavaran ostajia on arvosteltu moraalisyistä. Monet verkkopeliyhtiöt ovat kieltäneet virtuaalivarallisuuden kauppaamisen oikeasta rahasta. Kaupankäynnin valvominen on osoittautunut hankalaksi.
Viljo Halme
Ura jalkapalloilijana
Maalivahtina pelannut Halme voitti TUL:n jalkapallomestaruuden Helsingin Jyryn joukkueessa vuonna 1927. Moskovan spartakiadeissa 1928 hän oli Työväen Urheiluliiton jalkapallojoukkueen kapteeni. Koska sosialidemokraattien hallitsema TUL oli kieltänyt urheilijoitaan osallistumasta kommunistisen Punaisen urheiluinternationaalin järjestämiin spartakiadeihin, erotettiin joukkueen pelaajat liiton jäsenyydestä vuotta myöhemmin. Halme itse kannatti Neuvostoliiton kanssa tehtävää urheiluyhteistyötä muun muassa Työväen Urheilulehdelle vuonna 1928 antamassaan haastattelussa.
Kultafarmari
Alan asiantuntijoiden arvioiden mukaan virtuaaliesineitä ja keinokultaa saatetaan ostaa vuodessa jopa 200 miljoonalla Yhdysvaltain dollarilla. Ostajat ja kauppaavat voivat kohdata itse pelissä tai verkkohuutokaupoissa.
Viljo Halme
Ura jalkapalloilijana
Syyskuun lopulla 1929 spartakiadeihin osallistuneet jalkapalloilijat julkaisivat Työväen Urheilulehdessä kirjeen, jossa he halveksuivat porvariseuroihin siirtyneitä urheilijoita ja ilmoittivat, etteivät vaihda puolta, vaikkeivat enää saisi pelata otteluakaan. Ilman seuraa jäänyt Halme oli tämän jälkeen mukana TUL:sta erotettujen jalkapalloilijoiden vuonna 1931 perustaman Helsingin Pallo-Veikkojen toiminnassa, mutta kun sitä ei hyväksytty Suomen Palloliiton jäseneksi, siirtyi hän vielä samana vuonna HJK:n riveihin.
A-maajoukkueessa Halme debytoi vuonna 1932 Ruotsia vastaan, kun hänet vaihdettiin loukkaantuneen Gunnar Närhisen tilalle. Vuonna 1936 Halme oli Suomen jalkapallojoukkueen varamiehenä Berliinin kesäolympialaisissa. Mestaruussarjassa hän saavutti Helsingin Palloseuran joukkueessa hopeaa vuonna 1936.
Pueblan maanjäristys 2017
Vuoden 2017 Pueblan maanjäristys tapahtui 19. syyskuuta 2017 kello 13.14 paikallista aikaa keskisen Meksikon Pueblan osavaltiossa. Maanjäristyksen voimakkuus oli ja sen keskus sijaitsi  syvyydessä maan alla. Maanjäristys aiheutti vahinkoja laajalla alueella ja ainakin uskotaan kuolleen järistyksessä. Taloja sortui pääkaupungissa Méxicossa noin päässä järistyskeskuksesta. Maanjäristys tapahtui alle kaksi viikkoa edellisen, noin sata ihmishenkeä Meksikon eteläosissa vieneen syyskuun 7. päivän maanjäristyksen jälkeen. Järistys sattui myös tuhansia uhreja vaatineen vuoden 1985 suuren maanjäristyksen vuosipäivänä, jolloin Meksikossa on perinteisesti pidetty maanjäristysharjoituksia.
Alueen tektoninen tausta
Meksikon Tyynenmeren rannikko sijaitsee kahden litosfäärilaatan rajalla. Alueella mereinen Kookossaaren laatta työntyy suuremman mantereisen Pohjois-Amerikan laatan alle, mikä aiheuttaa laattojen rajan ympäristöön toistuvia maanjäristyksiä. Litosfäärilaattojen välinen alityöntövyöhyke on osa suurempaa Tyynenmeren tulirengasta. Koska Pueblan maanjäristyksen keskus sijaitsi suhteellisen kaukana noin koilliseen laattojen rajalta, maanjäristyksen uskotaan aiheutuneen Pohjois-Amerikan laatan alle astenosfääriin vajoavan Kookossaaren laatan sisäisistä jännitteistä.
Maanjäristys
Maanjäristys tapahtui tiistaina 19. syyskuuta iltapäivällä kello 13.14.39 paikallista Meksikon keskistä aikaa. Sen järistyskeskus oli syvyydessä Pueblan osavaltion alueella kahdeksan kilometriä kaakkoon Atencingon kaupungista lähellä San Juan Rabosoa. Yhdysvaltain geologian tutkimuskeskus (USGS) mittasi maanjäristyksen voimakkuudeksi.
Vaikutukset
Maanjäristys aiheutti huomattavia vahinkoja ja ainakin kuoleman. Suuria vahinkoja kärsittiin Morelosin osavaltiossa, jossa kuoli ainakin. Pueblan osavaltiossa tiedetään kuolleen ainakin yksitoista ihmistä. Estado de Méxicon osavaltiossa on kuollut ainakin kahdeksan. Maanjäristys aiheutti tuhoa myös pääkaupungissa Méxicossa, jossa on sortui ainakin.
Kuun meri
thumb|[[Kuussa näkyviä tummia alueita sanotaan Kuun meriksi.]]
Kuun meri on Kuun pinnalla oleva suuri tumma basalttitasanko. Nimitys meri, latinaksi mare, monikko maria, on peräisin entisaikain tähtitieteilijöiltä, jotka luulivat tummien alueiden koostuvan vedestä. Todellisuudessa meret näyttävät tummilta, koska ne heijastavat ympäröivää aluetta suuremman rautapitoisuutensa vuoksi vähemmän valoa kuin ylängöt. Kuun ylängöt heijastavat 14% ja tummemmat alueet vain 4 % niihin tulevasta valosta. Meret peittävät noin 16 prosenttia Kuun pinnasta. Suurimmat niistä näkyvät Maahan saakka selvästi paljain silminkin katsottaessa. Kuun merien pinnalla on vähemmän suuria, vanhoja kraattereita kuin vaaleiden ylänköjen pinnalla. Kuun maahan näkyvällä puolella on huomattavasti enemmän meriä kuin Kuun toisella puolella.