cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Anthony Dafaa
Anthony Clement Dafaa (s. 26. kesäkuuta 1988 Mombasa, Kenia) on kenialainen jalkapalloilija. Kaudella 2016 hän oli voittamassa Suomen mestaruutta IFK Mariehamnin joukkueessa. Pelipaikaltaan hän on keskikenttäpelaaja.
Dafaa on aikaisemmin pelannut kotimaansa pääsarjan lisäksi kahden kauden ajan Ruotsin aladivisioonissa. Kaikkiaan pääsarjaotteluita VPS:n ja IFK Mariehamnin riveissä Dafaa on pelannut viiden kauden aikana 117 ottelua.
Roman Ingarden
pienoiskuva|Roman Ingarden vuonna 1937
Roman Witold Ingarden (5. helmikuuta 1893 Krakova – 14. kesäkuuta 1970 Krakova) oli puolalainen filosofi, joka käsitteli töissään erityisesti fenomenologiaa, ontologiaa ja estetiikkaa.
Ennen toista maailmansotaa Ingarden julkaisi teoksensa enimmäkseen saksaksi, ja sodan jälkeen puolestaan puolaksi. Tämän vuoksi hänen ontologiaa käsittelevät pääteoksensa jäivät vaille laajemman filosofisen yhteisön huomiota.
Takaisin kotiin
Takaisin kotiin on MTV3:n vuonna 1995 esittämä 10-osainen komediasarja.
Sarjan käsikirjoittivat Pirkka-Pekka Petelius ja Juha Siltanen. Ohjauksesta vastasi Anitta Pankkonen.
Sarjan ensimmäinen jakso esitettiin 11. syyskuuta ja viimeinen 13. marraskuuta 1995. Sarjaa esitettiin kerran viikossa, maanantaisin klo 19.30–20.00.
Raimo Vistbacka
Raimo Viljam Vistbacka (s. 19. lokakuuta 1945 Kauhava) on suomalainen Perussuomalaiset-puolueen perustajiin lukeutuva poliitikko, kansanedustaja ja valtiopäiväneuvos, joka aloitti poliittisen uransa Suomen Maaseudun Puolueessa (SMP).
Hän oli perussuomalaisten perustamisen aikaan SMP:n ajalta periytynyt puolueen ainoa kansanedustaja ja hän uusi paikkansa vuoden 1999 eduskuntavaaleissa sekä toimi puolueen puheenjohtajana 1995–1997 sekä 1. varapuheenjohtajana 1997–2005. Vuosina 1999–2000 Vistbacka toimi vuoden 2000 presidentinvaaleihin liittyneen, Ilkka Hakalehdon presidenttiehdokkaakseen nostaneen EU-kriittisiä kansalaisia ja ryhmiä koonneen Itsenäisen Suomen Puolesta 2000 -kansanliikkeen puheenjohtajana.
Vistbacka oli myös Veikkauksen hallituksen, Alajärven kaupunginvaltuuston sekä Etelä-Pohjanmaan sairaanhoitopiirin valtuuston jäsen sekä Perussuomalaisten Tukisäätiön hallituksen puheenjohtaja.
Tausta
Vistbacka syntyi maanviljelijäperheeseen.
Vistbacka suoritti poliisikokelaskoulutuksen vuonna 1966 ja toimi sen jälkeen nuorempana konstaapelina. Vuonna 1968 hän suoritti poliisimiehistön virkatutkinnon ja toimi vuosina 1968–1978 vanhempana konstaapelina. Vistbacka valmistui ylioppilaaksi 1972 ja oikeustieteen kandidaatiksi vuonna 1978. Hän toimi Hyvinkään ja Espoon apulaisnimismiehenä 1978–1981 sekä Evijärven ja Töysän nimismiehenä 1981–1982. Hän sai varatuomarin arvon vuonna 1980. Vuosina 1982–1996 Vistbacka toimi Alajärven nimismiehenä. Hän suoritti poliisipäällikkökurssin vuonna 1983. Vuosina 1996–2005 hän oli Lapuan kihlakunnan apulaispoliisipäällikkö.
Vistbacka on sotilasarvoltaan vääpeli.
Poliittinen ura
Vistbacka oli kansanedustaja vuosina 1987–2011. Hän edusti aluksi Suomen Maaseudun Puoluetta. Vistbacka oli presidentin valitsijamies vuoden 1988 vaalissa ja toimi liikenneministerinä Holkerin hallituksessa lokakuusta 1989 elokuuhun 1990. Vistbacka oli SMP:n eduskuntaryhmän 1. varapuheenjohtaja 1989–1992 ja puheenjohtaja vuonna 1995. Tuolloin hän siirtyi SMP:stä Perussuomalaisiin. Perussuomalaisilla oli näin heti perustettaessaan kansanedustaja. Vistbacka valittiin puolueen puheenjohtajaksi Perussuomalaisten ensimmäisessä puoluekokouksessa Kokkolassa 25.–26. marraskuuta 1995. Hän toimi tehtävässä vuoteen 1997 asti. Vistbacka oli puolueen varapuheenjohtajana 1997–2005.
Vistbacka oli maa- ja metsätalousvaliokunnan jäsen 1987–1989, perustuslakivaliokunnan jäsen 1987–1989 ja 1990–1995, ulkoasiainvaliokunnan jäsen 1994–1995, lakivaliokunnan jäsen 1990–1991 ja 1999–2000, liikenne- ja viestintävaliokunnan jäsen 1995–2007 sekä tarkastusvaliokunnan jäsen 2007–2011. Lisäksi hän kuului Parlamenttienvälisen liiton Suomen ryhmän johtokuntaan vuosina 2003–2011. Vistbacka oli lakivaliokunnan varajäsen 1987–1989, 1995–1999 ja 2000–2003, suuren valiokunnan varajäsen 1995–2003, valtiovarainvaliokunnan varajäsen vuonna 2007 sekä talousvaliokunnan varajäsen 2007–2011. Lisäksi hän oli valtakunnanoikeuden varajäsen 1992–1997 ja Pohjoismaiden neuvoston Suomen valtuuskunnan varajäsen vuosina 2003–2011.
Vuosina 1999–2000 Vistbacka toimi vuoden 2000 presidentinvaaleihin liittyneen, Ilkka Hakalehdon presidenttiehdokkaakseen nostaneen EU-kriittisiä kansalaisia ja ryhmiä koonneen Itsenäisen Suomen Puolesta 2000 -kansanliikkeen puheenjohtajana. Kansanliike perustettiin perussuomalaisten aloitteesta, ja Hakalehdosta tuli perussuomalaisten presidenttiehdokas presidentinvaaleissa 2000.
Vistbacka edusti Vaasan läänin vaalipiiriä 1987–1999 ja Vaasan vaalipiiriä 1999–2011. Vuoden 2007 eduskuntavaaleissa hänet valittiin kansanedustajaksi 8 046:lla äänellä. Vistbacka ei asettunut ehdolle enää vuoden 2011 eduskuntavaaleissa. Hän oli Perussuomalaisten Etelä-Pohjanmaan piirin puheenjohtaja 2015–2017.
Vuonna 2014 ilmestyneessä Peruspomo-kirjassaan Timo Soini mainitsi lähimmiksi miehikseen Vistbackan sekä puolueen "työmies" Matti Putkosen ja Soinin avustajana toimineen mainosyrittäjä Jukka Jusulan. Tätä joukkoa kutsuttiin puolueen "hoviksi".
Vuoden 2011 eduskuntavaaleihin valmistauduttaessa Vistbacka sanoi Perussuomalaisten puoluehallituksessa loppusyksyllä 2010, että hänen toiveenaan on Perussuomalaisten eduskuntaryhmän kasvaminen kymmenen tai korkeintaan neljäntoista kansanedustajan kokoiseksi. Puoluehallitukseen tuolloin kuuluneen Lauri Heikkilän mukaan Vistbackan näkemys perustui siihen ajatukseen, että isompaa ryhmää ei pysty hallitsemaan. Puolue sai vuoden 2011 vaaleissa 39 kansanedustajaa eli 34 lisäpaikkaa vuoden 2007 eduskuntavaaleihin verrattuna.
Joulukuussa 2017 Vistbacka ilmoitti siirtyvänsä Siniseen tulevaisuuteen. Hän oli ehdolla vuoden 2019 eduskuntavaaleissa Vaasan vaalipiiristä, mutta sai vain 731 ääntä eikä tullut valituksi eduskuntaan.
Kuntavaaleissa 2021 Vistbacka oli Alajärvellä ehdokkaana kokoomuksen listalta sitoutumattomana ja tuli valituksi 70 äänellä.
Tunnustukset
Vistbackasta tuli Suomen Leijonan komentaja vuonna 1990. Hänelle myönnettiin Valtion virka-ansiomerkki vuonna 1997. Vuonna 2012 tasavallan presidentti Sauli Niinistö myönsi Vistbackalle valtiopäiväneuvoksen arvonimen.
Yksityiselämä
Vistbacka on ollut naimisissa yrittäjä Eeva Riitta Helena Vistbackan (e. Aalto) kanssa vuodesta 1981. Heillä on vuonna 1981 syntynyt poika.
Taekwondo kesäolympialaisissa 2020
Taekwondossa kilpailtiin Tokion 2020 kesäolympialaisissa kahdeksatta kertaa. Taekwondossa kilpailtiin 24.–27. heinäkuuta 2021. Ottelut käytiin Makuhari Messe Hall A:ssa, Tokiossa. WT-taekwondo-otteluita käytiin yhteensä kahdeksassa luokassa. Sekä naisille että miehille oli neljä painoluokkaa. Kussakin painoluokassa oli 16 osallistujaa eli yhteensä heitä taekwondoneja osallistui olympialaisiin 128.
Ainoa maa, joka saavutti taekwondossa useamman kultamitalin oli Venäjän olympiakomitea, joka saavutti kaksi kultaa ja yhteensä neljä mitalia.
Aikataulu
Kilpailujen ensimmäisenä päivänä oteltiin kevyimmissä painoluokissa ja tästä päivittäin edettiin kohti raskaampia luokkia. Kussakin luokassa kisapäivän ensimmäisen eli päiväjakson aikana (klo 10–17) olivat alkuottelut, neljännesvälierät ja välierät. Toisessa, iltaan ajoittuvassa kisajaksossa (klo 19–22.40) järjestettiin keräilyerät avauspäivän kärkikaksikolle hävinneiden ottelijoiden kesken. Tämän jälkeen seurasivat pronssiottelut. Sitä seurasi mestaruusottelu ja palkintojenjako.
Ímproksen rotko
Ímproksen rotko (usein myös Ímbroksen rotko) on rotko Lefká Óri -vuoriston itäosassa Kreetan saarella Kreikassa. Se sijaitsee Sfakián kunnan alueella saaren lounaisosassa. Rotkon pituus on noin 11 kilometriä.
Maantiede
thumb|left|180px|Ímproksen rotkoa eräässä sen kapeimmista kohdista.
Ímproksen rotko sijaitsee Kreetan etelärannikon tuntumassa Chóra Sfakíonin kylän itäpuolella. Rotkon pohjoispäässä Askýfoun ylätasangolla noin 780 metrin korkeudella merenpinnasta sijaitsee Ímproksen kylä ja eteläpäässä lähellä rannikkoa Komitádeksen kylä.
Rotko on syntynyt, kun virtaava vesi on kovertanut uomiaan jyrkkärinteisten ja korkeiden vuorten kalkkikiveen. Rotkon seinämät ovat paikoin 300 metriä korkeita ja niissä on suuria luolia. Rotkon leveämpi pohjoisosa tunnetaan nimellä Porofárango. Kapeimmillaan Stenáda-nimellä tunnetussa kohdassa rotkon leveys on vain 1,6 metriä. Ímproksen rotkon rinteillä kasvaa harvinaisia kasveja. Rotkon linnustoon kuuluu esimerkiksi valkopäämerikotkia.
Historia
thumb|right|220px|Ímproksen rotkoa sen pohjoispäässä [[Ímpros|Ímproksen kylässä.]] thumb|right|220px|Ímproksen rotkoa sen eteläpäässä lähellä [[Komitádes|Komitádeksen kylää.]]
Ímproksen rotko oli ainoa kulkureitti Kreetan pohjoisosista etelärannikon Chóra Sfakíonin kylään siihen asti, kun tie sinne valmistui. Sfakián alue säästyi osmanien hallinnolta, sillä Ímproksen rotko oli helppo vartioitava. Rotkossa käytiin useita taisteluita osmanien ja kreikkalaisten välillä, erityisesti vuonna 1821 sekä 1867, jolloin Mustafa Naili pašša kävi Sfakiássa kostoretkellä viimeisenä valloittajana. Kulkureittien puuttuessa Sfakiássa toimittiin melko itsenäisesti.
Vuonna 1941 rotko oli liittoutuneiden joukkojen tärkein evakuointireitti pois saarelta sen jälkeen, kun nämä hävisivät Kreetan taistelun saksalaisille. Rotkon läpi kulki tuolloin noin 20 000 sotilasta, jotka laivattiin Chóra Sfakíonista edelleen Egyptiin.
Vaellusreitti
Ímproksen rotko on suosittu vaellusreitti. Kreetan rotkoista se on kolmanneksi suosituin läheisen Samarián rotkon sekä Agía Eirínin rotkon jälkeen. Samarián rotkoon verrattuna Ímprosin rotko on pienempi, helppokulkuisempi ja rauhallisempi. Vaelluksen kokonaispituus on noin kahdeksan kilometriä ja sen aikana laskeudutaan noin 600 metriä alaspäin. Rotko on avoin läpi vuoden, päin vastoin kuin Samarián rotko. Paras aika vaellukselle on usein kevät, jolloin rotkon kasvillisuus on kukkeimmillaan. Vaellus rotkon läpi kestää noin 2–3 tuntia. Yleisin lähtöpaikka vaellukselle on Ímproksen kylä rotkon pohjoispäässä. Sieltä vaelletaan rotkon eteläpäähän Komitádekseen, josta voi jatkaa edelleen Chóra Sfakíoniin. Vaelluksen voi suorittaa myös toisin päin Komitádeksesta Ímprokseen. Rotkoon on pieni pääsymaksu. Ímprosista ja Chóra Sfakíonista on bussiyhteys Chaniáan.
Van Buren
Van Buren tarkoittaa seuraavia:
Andreas Helling
Andreas Helling (s. 1975 Norrköping) on suomalainen sellisti.
Helling aloitti sello-opinnot kuusivuotiaana Turun konservatoriossa. Hänen ensimmäinen opettajansa oli Matti Vuoristo, sen jälkeen hän oli Timo Hanhisen oppilaana, ja 1992 hän siirtyi opiskelemaan Tukholmaan Kuninkaalliseen musiikkikorkeakouluun. Seuraavana vuonna hän aloitti opinnot Sibelius-Akatemiassa opettajinaan Martti Rousi, Victoria Yagling ja Raimo Sariola.
Helling voitti 2002 kolmannen palkinnon Turun sellokilpailussa ja valmistui Sibelius-akatemiasta korkeimmin arvosanoin. Hän on osallistunut useille mestarikursseille. Hän on antanut resitaaleja ja soittanut useiden orkestereiden kanssa niin Suomessa kuin ulkomaillakin. Hän soittaa isänsä Lennart Hellingin, Turun kaupunginorkesterin entinen konserttimestarin, ja veljensä viulisti Carl-Magnus Hellingin kanssa Trio Hellingissä. Hän on Turun filharmonisen orkesterin selloryhmän äänenjohtaja. Myös äiti on muusikko, pianisti Pirkko Helling.
Ranskalainen keittiö
thumb|[[Hanhenmaksa|Hanhenmaksaa, sinapinsiemeniä ja vihreitä sipuleja ankkaliemessä.]] Ranskalainen keittiö tunnetaan monipuolisesta ja laadukkaasta valikoimastaan, ja syöminen ja juominen ovatkin Ranskassa ainutlaatuisen tärkeä osa kansallista kulttuuria. Ranskalaisen ruoan valmistustaito on myös vaikuttanut merkittävästi lähes kaikkiin länsimaiden ruokakulttuureihin, ja sen perusteita käytetään lähes kaikissa länsimaiden keittotaidon koulukunnissa. Myös gastronomian sanasto on suureksi osaksi ranskankielistä. Ranskalainen keittiö hyväksyttiin vuonna 2010 Unescon Aineettoman kulttuuriperinnön luetteloon ensimmäisenä yksittäisen maan gastronomiana.
Tilastokirjasto
thumb|Tilastokeskus [[Kalasataman metroaseman suunnasta.]] Tilastokirjasto on Tilastokeskuksen yhteydessä toimiva tilastotiedon hankintaan ja tietopalveluun erikoistunut kirjasto. Se on kaikille avoin erikoiskirjasto, joka sijaitsee Tilastokeskuksen tiloissa Helsingissä Kalasataman metroaseman läheisyydessä.
Ranskalainen keittiö
Ranskalainen keittiö tunnetaan etenkin vahvanmakuisista juustoistaan, viineistään ja patongeista, joita kaikkia Ranskassa nautitaankin joka aterialla. Ranskalainen ateria koostuu useimmiten neljästä ruokalajista: alkupalasta, pääruoasta, juustosta ja jälkiruoasta.
Leivät ja leivonnaiset
thumb|left|Patonki on suosittu alkupala ja lisäke. Ranskalaiset aloittavat ateriansa patongilla (baguette), jota on lisäkkeenä koko aterian ajan. Patongit valmistetaan vaaleista vehnäjauhoista, hapatteesta ja oluthiivasta, ja niissä on rapea, kullankeltainen kuori, johon on yleensä leikattu viiltoja kauniimman ulkonäön saavuttamiseksi. Patonki on yleensä noin 70 senttimetrin pituinen ja painaa 200–250 grammaa. Muunkokoisilla ja -muotoisilla leivillä on ranskan kielessä yleensä eri nimitykset. Toinen tunnettu ranskalainen leivonnainen on voisarvi (croissant), jota syödään aamiaiseksi. Ranskaan croissant tuli Unkarista vuonna 1774 Marie-Antoinetten mukana.
Tilastokirjasto
Historia
Tilastoviraston ensimmäinen päällikkö Venäjän vallan alaisuudessa oli Gabriel Rein. Rein keräsi kirjastoa jo ennen viraston perustamista. Hän vaihtoi julkaisuja muiden sekä kotimaisten että ulkomaisten tilastontuottajien kanssa. Kirjaston kokoelmasta on todisteena kirje, joka on päivätty 22. toukokuuta 1865. Siinä on mukana kirjaston kokoelmiin liitettäväksi tarkoitettu painojulkaisu ''Kongl. Maj:ts Befallingshafvandes Femårsberättelser för åren 1856–1860''. Suomen tilastovirasto (nyk. Tilastokeskus) perustettiin 4. lokakuuta 1865.
Ranskalainen keittiö
Keitot
Ennen pääruokaa ranskalaiset syövät ateriallaan keittoa (soupe). Ennen vanhaan kasviskeitto oli maalaisväestön ainoa lämmin ateria, mutta nykyisin keitot ovat runsaampia ja lihaisampia.
Tilastokirjasto
Historia
1860-luvun lopussa julkaisuja vaihdettiin Pietarin tilastollisen keskustoimikunnan ja useiden Venäjän kuvernementtien tilastoelinten sekä Ruotsin, Norjan, Tanskan, Preussin, Saksin, Unkarin, Alankomaiden, Belgian, Ranskan, Italian ja Britannian kanssa. Vuonna 1903 kirjastossa oli jo 6 700 nidettä, joista noin 300 oli suomeksi, 1 800 ruotsiksi, 520 venäjäksi ja muilla slaavilaisilla kielillä sekä 4 080 nidettä muilla kielillä.
Ranskalainen keittiö
Liha
Sianliha on Ranskassa suosittua etenkin kotiruokana, ja siitä valmistetaan porsaankyljyksiä (côtes de porc), makkaroita (saucisses) tai sianpaistia (rôti de porc). Ranskalaisessa keittiössä tunnetaan lukemattomia erilaisia sianlihamakkaroita ja kinkkuja (jambon), ja joka alueella on omat erikoisuutensa. Myös lampaanliha on Ranskassa hyvin suosittua. Nautaroduista suosituimpia ovat paikalliset charolais- ja limousine-rodut.
Ranskalainen Bressen kana on tunnettu herkku, ja sillä on suojattu alkuperämerkintä AOC (suom. SAN). Kanan lisäksi Ranskassa syödään paljon myös kukkoa (suosittu ruokalaji on coq au vin, 'viinikukko'), kyyhkystä, ankkaa, helmikanaa ja viiriäistä.
Tilastokirjasto
Historia
Ensimmäinen kirjastonhoitajan virka perustettiin vuonna 1921. Kirjasto on toiminut tilastoviraston yhteydessä seuraavissa toimipaikoissa: Senaatintalo (Ritarikatu) 1865–1912, Unioninkatu 26 ja Eteläinen Esplanadikatu (nyk. Eteläesplanadi) 1912–1952, kirjaston ja arkiston evakko Eurajoelle 1944 huhtikuu – 1945 tammikuu, Annankatu 44 (nyk. Antinkatu 1) 1952–1993, Työpajankatu 13 vuodesta 1994 alkaen.
Tilastokirjasto nimitettiin tilastoalan tieteelliseksi keskuskirjastoksi vuonna 1982. Valtioneuvoston päätös tieteellisistä keskuskirjastoista (719/1972) kumottiin vuonna 2004, jolloin Tilastokirjaston ja yhdeksän muun tieteellisen kirjaston keskuskirjastostatus lakkasi. Tilastokirjasto jatkaa tilastoalan kansallisena keskuskirjastona. Se on osa Suomen erikoiskirjastojen verkostoa.
Ranskalainen keittiö
Liha
thumb|Keitettyjä ranskalaisia etanoita. Etanoista tuli Ranskassa arvostettua ja suosittua herkkua 1800-luvulla maan keittotaidon isäksi mainitun Marie-Antoine Carêmen ansiosta. Nykyisin käytetyin etanalaji on viinimäkikotilo. Ranskalaiset syövät etanoita yleensä voin ja mausteiden kera.
Tilastokirjasto
Kokoelmat
Tilastokirjastossa on Tilastokeskuksen (ja sen edeltäjän Tilastollisen päätoimiston) kaikki julkaisut vuodesta 1865 lähtien. Tilastokirjasto on Suomen virallisen tilaston (SVT) tallekirjasto. Suomen virallinen tilasto -sarjassa ilmestyneitä tilastojulkaisuja, Tilastokeskuksen muita julkaisuja sekä tilastoihin liittyvää tausta-aineistoa on digitoitu, ja ne ovat vapaasti käytettävissä Doria-julkaisuarkistossa. Lisäksi kokoelmissa on muita julkishallinnon viranomaisten tilastoja sekä elinkeinoelämän ja toimialajärjestöjen tilastoja.
Ranskalainen keittiö
Liha
Liharuokien lisäkkeenä Ranskassa nautitaan usein hapankaalia. Etenkin Provencessa liharuoat maustetaan usein timjamilla, mutta myös muita mausteita käytetään monipuolisesti. Dijonin sinappi on erityisen arvostettua.
Meren antimet
Hummeri on suosittua ruokaa etenkin Bretagnessa. Ostereita viljellään Bretagnen lisäksi myös Marennesissa sekä Oléronin saarella.
Tilastokirjasto
Kokoelmat
Ulkomaisten tilastojen kokoelmaan kuuluu eri maiden virallisia tilastoja 1800-luvulta lähtien. Kokoelmissa on myös kansainvälisten järjestöjen ja yhteisöjen tilastoja, muun muassa Euroopan unionin tilastotoimiston Eurostatin tilastojulkaisuja sekä keskeisten kansainvälisten järjestöjen kuten YK:n, OECD:n, IMF:n ja Maailmanpankin tilastoja.
Tilastojen lisäksi kokoelmissa on tietokirjallisuutta erityisesti tilastotieteen, kansantaloustieteen ja väestötieteen aloilta. Kirjaston tiloissa on käytettävissä sanoma- ja aikakauslehtiä, joista osa on myös elektronisessa muodossa.
Ranskalainen keittiö
Meren antimet
Ranskalaiset syövät runsaasti kalaa, joita saadaan Atlantista ja Välimerestä. Kaloista suosituimpia ovat muun muassa sardelli (säilöttynä nimellä anjovis ), ankerias, hauki, turska, meriankerias, hammasahven, kolja, kurnusimppu, lyyraturska, merikrotti, meriahven, makrilli, valkoturska, punakampela, rausku, skorpionikala, keilajuovamullo, pietarinkala, kuha, sardiini, lohi, kielikampela, tonnikala, taimen, piikkikampela ja louhikala. Tunnettu ranskalainen meriruokalaji on kalakeitto bouillabaisse. Siihen käytetään Välimeren kaloja ja äyriäisiä, tomaattia ja muita vihanneksia sekä mausteita, ja se kaadetaan kulhoon leipäpalan päälle.
Noppa (täsmennyssivu)
Noppa tarkoittaa seuraavia asioita:
Tilastokirjasto
Kokoelmat
Tilastokirjaston yhteydessä toimii Tilastokeskuksen arkisto. Arkistossa on Tilastokeskuksen tuottamien tilastojen alkuperäisaineistoja sekä julkaisemattomia tauluaineistoja.
Ranskalainen keittiö
Kasvikset
Kasviksista kaalia, papuja, sipulia, porkkanaa ja purjoa käytetään Ranskassa etenkin pataruokiin, ja Välimeren rannikolla suosittuja ovat tomaatit ja paprikat. Perunasta tehdään useita erilaisia ruokia. Tunnettu provencelainen ruokalaji on kasvispata ratatouille.
Tilastokirjasto
Palvelut
Tilastokirjaston tiloissa asiakkaiden käytettävissä on painettujen ja elektronisten aineistojen kokoelmia, kuten Tilastokeskuksen tietokantoja. Arkistoaineistoa voi käyttää kirjaston lukusalissa. Kirjastossa on kaikille avoin langaton verkko, asiakaskoneita, lukupaikkoja ja työskentelytilaa. Kirjasto tarjoaa lainaus-, kaukolaina-, neuvonta- ja tietopalveluja kaikille asiakkaille. Tilastokirjasto on mukana kansallisessa Finna-tiedonhakupalvelussa, jonka kautta kirjaston aineistot löytyvät.
Ranskalainen keittiö
Juustot
thumb|Normandialaisia pehmeitä lehmänmaitojuustoja: [[camembert ja pont-l’évêque.]] Ranskalaisilla on tapana nauttia juustoa joka aterialla pääruoan ja jälkiruoan välissä. Ranskalaisia juustoja on lukemattoman suuri valikoima. Ranskassa juustot luokitellaan tuorejuustoihin, sulatejuustoihin, pehmeisiin juustoihin, sinihomejuustoihin, vuohenmaitojuustoihin ja koviin juustoihin. Ranskan tunnetuimpia juustoja ovat muun muassa camembert, vacherin ja roquefort.
Tilastokirjasto
Sijainti
Tilastokirjasto sijaitsee Tilastokeskuksen tiloissa osoitteessa Työpajankatu 13. Kirjasto on avoinna sopimuksen mukaan.
Ranskalainen keittiö
Luettelo ranskalaisista suojamerkinnän saaneista juustoista
Ranskassa on 54 juustoa, jotka ovat saaneet EU:n nimisuojan. Nimisuojattuja ovat muun muassa seuraavat 45 juustoa:
Viini
thumb|400px|Ranskan merkittävimpiä viininviljelyalueita Ranskassa on useita viininviljelyalueita. Suurin viljelyalue on Bordeaux’n ympäristössä, missä viljellään muun muassa Cabernet Sauvignon -rypälelajiketta. Myös Burgundi on tunnettua viinialuetta, ja siellä viljellään esimerkiksi valkoista Chardonnay-rypälettä. Ranskan tärkeimpiin viininviljelyalueisiin kuuluvat:
Ranskan viinijuomista tunnetaan myös Champagnen alueen kuohuviini samppanja, Cognacin konjakki sekä Gascognen armanjakki.
Muut juomat
Ranskan suosituin aperitiivi on anispohjainen pastis, jossa on 45 prosenttia alkoholia. Se korvasi maassa 1800-luvulla suositun absintin, joka kiellettiin vuonna 1915 terveydelle vaarallisena. Myös mustaherukkalikööricocktail kir on Ranskassa suosittua. Kirkkaita hedelmäviinoja tuotetaan etenkin Alsacessa ja Lorrainessa, ja siideriä Normandiassa.
Muita ruokalajeja
Tryffeli on ranskalaisessa keittiössä arvostettu sieniherkku, joista arvostetuimpia, mustia tryffeleitä, saadaan Périgordin tammimetsistä. Tryffeleitä käytetään Ranskassa monissa ruokalajeissa, kuten hanhenmaksan ja paahdetun ankan kanssa.
Pateet ovat Ranskassa suosittuja alkupaloja. Tunnettuja ovat etenkin hanhen- ja ankanmaksapateet (foie gras), jotka ilmestyvät Ranskassa kauppoihin joulun alla.
Ranskan tunnetuin ohukaisruoka on crêpes suzette, joka tarjotaan kaksittain ja kahteen kertaan taitettuna, yleensä jälkiruoaksi.
Nougat on kotoisin Ranskasta.
Ranska oli 1990-luvun lopussa maailman neljänneksi suurin omenantuottajamaa. Markkinoita hallitsee Golden Delicious -lajike.
Alueelliset keittiöt
thumb|Tuotteita [[Franche-Comtésta.]] Ranskan eri paikkakunnilla on oma perinteinen tapansa valmistaa ruokaa. Luoteen tyypillisessä keittiössä käytetään voita, omenoita ja kermaa, jota yleisesti käytetään runsaasti Normandiassa. Luoteessa suositaan karitsanlihaa ja siideriä, joka on siellä hyvin tyypillistä. Eteläosissa käytetään monin tavoin hanhea, sen lihaa, rasvaa ja maksaa, sekä etanoita, tatteja ja armagnacia. Kaakossa ruoka on saanut italialaisia vaikutteita ja raaka-aineita, kuten oliiviöljy, mausteyrtit ja tomaatit. Marseillessa käytetään paljon mereneläviä. Seudun kuuluisin ruoka on bouillabaisse marseillaise, monisävyinen kala-äyriäiskeitto. Pohjoisosissa ruoka on saanut jo kauan vaikutteita flaamilaisesta keittiöstä. Siellä käytetään paljon perunaa, sianlihaa, makkaraa ja endiivejä sekä olutta. Idän keittiössä on eteläsaksalaisia vaikutteita. Tyypillisiä aineksia ovat sianliha, sianihra, makkara, hapankaali ja olut.
Näiden viiden alueperinteen lisäksi on muita paikallisia ruokaperinteitä. Esimerkiksi tyypillisessä Loiren seudun ruoassa on kalaa ja valkoviiniä, Baskimaassa taas tomaattia ja tulipaprikaa. Lähellä Kataloniaa voidaan erottaa Roussillonin keittiö ja Keski-Ranskassa Brennen keittiö, johon kuuluu riistaruokia, pääsiäispatee, perunaruokia, viinejä ja makean veden kalaa. Alppien keittiössä sen sijaan on sulatettua juustoa, perunaa ja erilaisia leikkeleitä.
Paikalliset keittiöperinteet ovat jo olleet häviämässä, mutta ne näkyvät kuitenkin edelleen niin selvästi, että Ranskan ympäri matkustava huomaa erittäin merkittäviä eroja ruoan valmistuksessa ja tarjolle panossa. Ranskalaiset kuluttajat ovat 2000-luvun alussa kiinnostuneet paikallisista tuotteista, ja se on merkinnyt paikallisten keittiöperinteiden voimakasta nousemista. Samaan aikaan on saanut kannatusta Slow Food -liike.
Ranskalaista keittiötä katsellaan synnyinseutunsa ulkopuolella yleensä kallishintaisten ja loisteliaiden ravintola-aterioiden kautta. Ne ovat hyvin hienostuneita, ja suurimmassa osassa on vaikutteita Lyonin tai Ranskan pohjoisosien keittiöstä. Nykyisin ranskalaiset eivät enää syö tai valmista näitä ruokia, mutta vanhemmat ihmiset nauttivat vielä usein oman syntymäseudun tai sen lähialueiden ruokia. Nuoremmat taas kokeilevat muiden seutujen ruokia tai ulkomaisia erikoisuuksia. Niistä kiinalainen ja vietnamilainen keittiö ovat olleet suosituimpia. Myös jotkut pohjoisafrikkalaiset ruoat, kuten kuskus, ovat saaneet suosiota.
Ranskalaisia kokkeja
Monet maailman tunnetuimmista kokeista, kuten François Pierre de La Varenne, Marie-Antoine Carême, Auguste Escoffier ja Paul Bocuse ovat ranskalaisen keittotaidon mestareita.
Spyfiles
The Spyfiles eli suomeksi Vakoilukansiot (jossain m. Spy files t. Spy Files) on Wikileaksin paljastushanke. Siinä kerrotaan että kansalaisten vakoilu on arkipäivää ja teollisuudenhaara, jolla tienataan miljardeja. 300 asiakirjaan perustuvaa tietoa on että esim. 160 yritystä 25 eri maassa toimii alalla, ja myös hallitukset vakoilevat kansalaisiaan haittaohjelmien avulla ja puhelinvakoiluna.
Vakoilua tehdään internetin valvontana, troijalaisina, puhelinten valvontana, äänitunnistuksina, tekstiviestien valvontana ja GPS-seurantana.
Sake
thumb|Sakea kirkkaassa lasissa Sake (japanin sanasta 酒, sake) on japanilainen riisiviini. Saken vahvuus on yleensä 15–17 % (painoprosenttia alkoholia). Sakea valmistetaan käymisen avulla. Sake voidaan juoda kuumana tai kylmänä. Sake on tärkeä osa japanilaista keittiötä, ja sillä on myös paljon rituaalista käyttöä.
Nimitys
Japaninkielinen sana sake (酒) tarkoittaa Japanissa mitä tahansa alkoholijuomaa oluesta votkaan, mutta nimi lainattiin ulkomailla tarkoittamaan nimenomaan tätä ainutlaatuisesti japanilaista juomaa. Japanissa sakea kutsutaan nimellä nihonshu (日本酒, ”japanilainen alkoholijuoma”).
Käyttö ja tarjoilu
Sakea on valmistettu ja juotu ainakin 300-luvulta alkaen. Sake on tärkeä osa japanilaista keittiötä sekä joustava ruokajuoma. Sakea tarjoillaan Japanissa kaikkien ruokalajien paitsi riisiruokien kanssa, joskin poikkeuksia tehdään nykyisin esimerkiksi sushin kohdalla.
Sake voidaan juoda kuumana tai kylmänä. Kesäisin suositaan viilennettyä sakea ja kylmänä vuodenaikana lämmintä. Laadukkaimmat saket juodaan lähes poikkeuksetta viilennettyinä. Saken juomalämpötilat jaetaan yhdeksään lämpötasoon: lämmitetyt saket ovat 30 asteesta yli 55 asteeseen, ja viilennetyt 5 asteesta 15 asteeseen.
Joitain vuosisatoja sitten sake juotiin vielä useimmiten yhteisestä kiposta, sillä yksin juominen katsottiin eristäytymiseksi. Yhteisestä astiasta voidaan juoda edelleenkin šintolaisissa seremonioissa. Kun sakea tarjotaan toiselle, sakekannusta, pullosta tai tokkurista kuuluu pitää kiinni kahdella kädellä, toinen käsi pohjalla ja toinen kaulalla. Sake juodaan tavallisimmin pienistä o-choko-kipoista, joita kuuluu niin ikään nostaa kahdella kädellä.
Varhaisina aikoina sake kuului šintopyhäköiden ja temppeleiden puhdistusrituaaleihin sekä aristokraattisten juhlaillallisten kyytipojaksi. Nykyisin sake kuuluu japanilaisiin kevään kukkienkatselujuhliin ja syksyn kuunkatselujuhliin sekä esimerkiksi rakennustyömaan tai uuden auton siunaustilaisuuteen. Avioliitot sinetöidään šintopyhäkössä nautitulla sakekupillisella, ja sakea juodaan myös vainajan muistotilaisuudessa.
Valmistus
Sake valmistetaan riisistä, vedestä ja riisikōjista. Kōji-home (Aspergillus oryzae) on käymistä auttava home, joka muuttaa riisitärkkelyksen sokeriksi. Aluksi riisi kuoritaan niin, että jäljelle jää vain ydin; parhaissa sakeissa käytetään vain 30 prosenttia jyvästä. Riisi pestään ja kiillotetaan sekä höyrytetään kuumassa vesihöyryssä. Riisi jaetaan sitten kolmeen erään. Ensimmäiseen erään lisästään riisikōjia. Toinen erä sekoitetaan ensin veteen ja kōjiriisiin, ja sen jälkeen siihen lisätään hiiva. Kolmas erä sekoitetaan avoinaiseen sammioon kōjiriisin ja toisesta erästä saadun mäskin kanssa, ja siihen lisätään mahdollisimman hyvälaatuista lähde- tai jokivettä.
thumb|Moromi-massaa sammiossa Sekoituksesta syntynyt moromi-massa pannaan käymään viileään, missä parin viikon kuluessa homeesta muodostuu sokeria ja hiivamäskistä alkoholia. Kuukauden käymisen jälkeen moromi-massasta puristetaan puhdas riisiviini. Se on kellertävää, noin 20-prosenttista sakea eli tuoresakia namazakea. Lopuksi tuoresake pastöroidaan eli kuumennetaan noin 65 asteeseen niin, ettei se jatka käymistä pullotuksen tai tynnyreihin säilömisen jälkeen. Sake valmistuu keväällä, ja sitä kypsytetään tavallisesti puolisen vuotta syksyyn asti. Sake juodaan yleensä viimeistään seuraavan vuoden aikana.
Sakea voidaan valmistaa myös hiomattomasta ja runsasvitamiinisesta riisistä; tällainen laatu on nimeltään genmaishu.
Sakea valmistetaan ja kulutetaan Japanissa eniten pääsaaren pohjoisosissa ja Japaninmeren puolen kylmillä alueilla. Niigatan lääni on yksi tunnetuimpia saken valmistusalueita, ja siellä järjestetään vuosittainen sakekilpailu, jossa valitaan vuoden parhaat ja kiinnostavimmat tulokkaat. Sakea valmistetaan nykyisin myös Japanin ulkopuolella kuten Yhdysvalloissa, Kanadassa, Kiinassa ja Norjassa.
Sakelaadut
Sakelaadut jaotellaan käytetyn raaka-aineen, pääosin riisin, mukaan. Sake on sitä laadukkaampaa, mitä pienempi osa riisinjyvästä valmistukseen on käytetty. Kaikkein puhtaimmissa sakelaaduissa raaka-aineena on käytetty vain 30 prosenttia riisinjyvästä. Junmaishu eli ”puhtaan riisin viini” on laadukkainta sakea. Honjōzōshuun on voitu lisätä pieni määrä tislattua alkoholia tai sokeria. Saken laatuluokitus laadukkaimmasta vähiten laadukkaaseen:
Sakelaadut voidaan lisäksi luokitella tuoksun ja maun mukaan voimakastuoksuisiin, keveisiin ja pehmeisiin, kypsiin sekä täyteläisiin.
Seuraavilla saken valmistusmenetelmillä voidaan tehdä kaikkia edellä mainittuja sake-tyyppejä.
Fides
Katolinen hiippakuntalehti Fides on Helsingin katolisen hiippakunnan tiedotuslehti. Vuonna 2014 lehden painos oli noin 6 500 kappaletta: se ilmestyy 20-sivuisena tabloid-lehtenä 12 kertaa vuodessa, numero 6-7 on tuplanumero. Lehti jaetaan automaattisesti kaikkiin katolisiin koteihin Suomessa. Sillä on myös parisataa ulkopuolista tilaajaa.
Lehti ilmestyi vuodesta 1938 alkaen nimellä Kellojen Kutsu/Klockorna Kalla. Sen ensimmäisinä päätoimittajina työskentelivät Wilhelm Hovers ja Laurentius Holzer. Vuoden 1969 lopussa lehti ilmestyi ensimmäistä kertaa nykyisellä nimellään. Sen päätoimittaja oli tuolloin Jacobus Reijnders. Tässä tehtävässä häntä ovat sen jälkeen seuranneet Teemu Sippo (numerosta 7/1982 alkaen) ja Pentti Laukama (numerosta 7/85 alkaen). Lehden nykyinen päätoimittaja on Marko Tervaportti (numerosta 14-15/2001 alkaen).
Live at Benaroya Hall
Live at Benaroya Hall on Pearl Jam-yhtyeen live-albumi joka nauhoitettiin 22. lokakuuta 2003 seattlelaisessa Banaroya Hall:issa. Konsertin tuotto lahjoitettiin hyväntekeväisyyteen.
Mark Stone
Mark Stone (s. 13. toukokuuta 1992 Winnipeg, Manitoba) on kanadalainen jääkiekkoilija sekä Stanley Cup -voittaja, joka pelaa NHL-seura Vegas Golden Knightsissa. Hän toimii myös seuran kapteenina. Ottawa Senators varasi hänet kuudennella kierroksella 178. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa kesällä 2010.
Seuraura
Stonen kasvattajaseura on Winnipeg M.H.A. Hän siirtyi kaudeksi 2007–2008 WHL-seura Brandon Wheat Kingsiin, jossa teki tulokaskaudellaan 56 runkosarjaottelussa tehopisteet 17+22=39. NHL-seura Ottawa Senators varasi hänet kuudennella kierroksella 178. pelaajana kesällä 2010. Kauden 2009–2010 päätteeksi Brandon Wheat Kings pelasi turnauksen isäntäjoukkueena Memorial Cupissa, jossa se oli toinen.
Kaudella 2010–2011 Stone sijoittui tehopisteillä 37+69=106 WHL:n runkosarjan pistepörssissä kolmanneksi. Hän oli Wheat Kingsin paras pistemies ja syöttäjä, kuten myös kevään 2011 pudotuspeleissä pisteillä 1+9=10, joilla hän jakoi joukkueen sisäisen pistepörssin voiton Scott Glennien kanssa. Stone valittiin kauden päätteeksi WHL:n itäisen konferenssin ensimmäiseen tähdistökentälliseen.
Syyskuussa 2011 Stone teki kolmivuotisen tulokassopimuksen Ottawa Senatorsin kanssa. Ottawa lähetti hänet kuitenkin harjoitusleirin päätteeksi takaisin Wheat Kingsiin, jossa hänet nimettiin joukkueen kapteeniksi. Wheat Kingsin uudeksi päävalmentajaksi tuli Ottawa Senatorsista erotettu Cory Clouston, joka oli Stonelle tuttu Ottawan harjoitusleireiltä. Stone edusti Team WHL:ää Subway Super Series -ottelussa Venäjän alle 20-vuotiaiden maajoukkuetta vastaan. Stone teki ottelussa tehopisteet 1+1=2 ja hänet valittiin ottelun parhaaksi pelaajaksi.
Stone toimi Vegas Golden Knightsin kapteenina joukkueen voittaessa Stanley Cupin kaudella.
Toblach
Toblach on kunta Italian pohjoisosassa Trentino-Etelä-Tirolin autonomisella alueella Etelä-Tirolin maakunnassa lähellä Itävallan rajaa. Toblachin pinta-ala on 126,56 neliökilometriä ja se sijaitsee 1 256 metriä merenpinnan tason yläpuolella. Vuonna 2013 kunnan asukasluku oli 3 395. Väestöstä pääosa on saksankielisiä.
Mark Stone
Maajoukkueura
Stone oli kultaa voittaneessa Kanadan joukkueessa aikuisten MM-kisoissa 2016. Hän oli joukkueen kolmanneksi paras pistemies tehoilla 4+6=10.
Stone oli myös mukana hopeaa voittaneessa Kanadan joukkueessa vuoden 2019 MM-kisoissa, jolloin hänet palkittiin myös turnauksen arvokkaimpana pelaajana. Lisäksi hänet valittiin turnauksen tähdistökentälliseen.
Muuta
thumb|150px|Stone oli Kanadan alle 20-vuotiaiden MM-joukkueessa vuoden [[Jääkiekon nuorten maailmanmestaruuskilpailut 2012|2012 turnauksessa.]] Stonen isoveli on jääkiekkoilija Michael Stone.
I-15
thumb|200px|[[Interstate 15 (I-15) valtatien kyltti.]] I-15 voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Wajir
Wajir on pikkukaupunki ja piirikuntakeskus Kenian koillisosan kuivassa 661 941 asukkaan ja 56 686 neliökilometrin (2009) Wajirin piirikunnassa. Kaupungin asukasluku oli 16 838 (2009).
Stages (Triumphin albumi)
Stages on Triumphin livealbumi. Muut kappaleet on nauhoitettu eri keikoilta 1981–1984. Albumilla on myös kaksi uutta studiokappaletta: "Mind Games" ja "Empty Inside".
Kappaleet (re-masteroitu CD)
Kaikki kappaleet Emmett, Levine and Moore.
Paul Ranger
Paul Ranger (s. 12. syyskuuta 1984 Whitby, Ontario) on kanadalainen ammattilaisjääkiekkoilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän siirtyi vuonna 2013 NHL-seura Toronto Maple Leafsiin.
Juniorivuodet
Ennen ammattilaisuransa aloittamista Ranger pelasi kaudesta 2000–2001 kauteen 2003–2004 OHL-junioriliigan Oshawa Generalsissa. Hän oli kausina 2002–2003 ja 2003–2004 joukkueensa eniten pisteitä ja maaleja tehnyt puolustaja. Eniten pisteitä hän teki kaudella 2003–2004, jolla hän teki 62:ssa OHL:n runkosarjaottelussa 43 tehopistettä, 12 maalia ja 31 syöttöpistettä, ja sijoittui liigan puolustajien pistepörssissä kymmenenneksi.
Yhteensä Ranger pelasi neljän kauden aikana 224 OHL:n runkosarjaottelua, joissa teki 91 tehopistettä, 22 maalia ja 69 syöttöpistettä. Pudotuspeliotteluita hän pelasi 25 ja teki niissä neljä tehopistettä, kaikki syöttöpisteitä.
Ammattilaisura
Tampa Bay Lightning varasi Rangerin NHL:ään numerolla 183 varaustilaisuuden 2002 kuudennella kierroksella. Hän aloitti ammattilaisuransa vuonna 2004 ja pelasi koko kauden 2004–2005 Lightningin farmiseuran, AHL-liigan Springfield Falconsin riveissä. Hän aloitti Falconsissa myös seuraavan kauden, mutta yhden ottelun jälkeen, jossa hän teki kolme tehopistettä, maalin ja kaksi syöttöpistettä, Lightning kutsui Rangerin ylös NHL-kokoonpanoonsa.
Kaudesta 2005–2006 alkaen Ranger pelasi vakituisesti NHL-liigassa. Hän pelasi ensimmäisen NHL-ottelunsa 15. lokakuuta 2005, jolloin Lightning kohtasi Pittsburgh Penguinsin. Ensimmäisen maalisyöttönsä hän antoi 20. lokakuuta 2005 Lightningin ottelussa Atlanta Thrashersia vastaan ja ensimmäisen maalinsa hän teki 30. maaliskuuta 2006, jolloin Lightning kohtasi niin ikään Thrashersin. Hän pelasi tulokaskaudellaan 76 runkosarjaottelua ja teki 18 tehopistettä, maalin ja 17 syöttöpistettä. Jääaikaa hän sai keskimäärin 17 minuuttia ja seitsemän sekuntia ottelua kohden, mikä oli 11:nneksi eniten Lightningin pelaajien joukossa. Kevään 2006 pudotuspeleissä Ranger pelasi viisi ottelua ja oli joukkueensa toiseksi paras pistemies Brad Richardsin jälkeen tehtyään kuusi tehopistettä, kaksi maalia ja neljä syöttöpistettä. Hänen keskimääräinen jääaikansa oli 21 minuuttia ja 43 sekuntia ottelua kohden, mikä oli viidenneksi korkein lukema hänen joukkueensa pelaajien joukossa.
Ranger oli kaudella 2006–2007 kolmanneksi eniten pisteitä tehnyt Lightning-puolustaja Dan Boylen ja Filip Kuban jälkeen ja kaudella 2007–2008 joukkueensa eniten pisteitä tehnyt puolustaja tehtyään 31 tehopistettä, kymmenen maalia ja 21 syöttöpistettä, 72:ssa runkosarjaottelussa. Jääaikakeskiarvo 20 minuuttia ja 18 sekuntia kaudelta 2006–2007 oli viidenneksi korkein kaikkien Lightning-pelaajien ja toiseksi korkein joukkueen puolustajien joukossa ja kauden 2007–2008 jääaikakeskiarvo 25 minuuttia ja 13 sekuntia ottelua kohden Lightningin toiseksi korkein.
Kaudella 2008–2009 Ranger oli sivussa suuren osan kautta olkapäävamman vuoksi. Hän pelasi tuolla kaudella 42 runkosarjaottelua ja teki 13 tehopistettä, kaksi maalia ja 11 syöttöpistettä. Hänen jääaikakeskiarvonsa oli joukkueensa korkein, 24 minuuttia ja 30 sekuntia ottelua kohden. Ranger aloitti NHL:ssä myös kauden 2009–2010, mutta jätti kauden kesken kahdeksan ottelun jälkeen henkilökohtaisten syiden vuoksi.
Elokuussa 2012 Ranger teki sopimuksen AHL-seura Toronto Marliesin kanssa. Ennen siirtymistään Marliesiin hän ei ollut pelannut missään jääkiekon ammattilaissarjassa lokakuun 2009 jälkeen. Heinäkuussa 2013 hän teki sopimuksen NHL-seura Toronto Maple Leafsin kanssa, jonka farmiseura Marlies on.
Ennen siirtymistään Maple Leafsiin Ranger oli pelannut yhteensä 270 NHL:n runkosarjaottelua ja tehnyt niissä 92 tehopistettä, 18 maalia ja 74 syöttöpistettä. NHL:n pudotuspeliotteluja hän oli pelannut 11 ja tehnyt niissä seitsemän tehopistettä, kaksi maalia ja viisi syöttöpistettä.
Disinformaatio
Disinformaatio (< ven. dezinformatsija ) on tarkoituksellisen harhaanjohtavaa tai väärää informaatiota, jota jakamalla pyritään vaikuttamaan vastaanottajan toimintaan tai mielipiteisiin. Disinformaatio on usein valheellista, mutta sitä voi olla sellainenkin sinänsä todenmukainen tieto, jonka tarkoitus on antaa vastaanottajalle tavalla tai toisella virheellinen kuva asioista.
Etymologia
Sana disinformaatio tulee tiettävästi venäjän kielen sanasta dezinformatsija (дезинформация; ensimmäinen löydetty kirjallinen käyttö venäjässä vuodelta 1949). Venäjästä sana on omaksuttu muihin kieliin. Sanan osien alkuperä on latinan kielessä, dis+informatio, ’epätieto’.
Käyttö
Disinformaatiota voi olla esimerkiksi valtiollinen propaganda, valheellinen poliittinen ja kaupallinen mainonta, Internet-huijaukset, peukaloidut valokuvat, väärennetyt asiakirjat tai kartat, tai manipuloidut Wikipedia-artikkelit.
Disinformaation levittäminen yhdistetään usein hallituksiin ja sotavoimiin. Esimerkiksi toisessa maailmansodassa liittoutuneet tuottivat harhaanjohtavia radiolähetyksiä, jotta akselivallat eivät osaisi odottaa Normandian maihinnousua. Disinformaation käyttö on voimistunut erityisesti 2000-luvun Venäjällä, jossa kerrotaan olevan tähän tarkoitukseen perustettuja ”trollitehtaita”. Euroopan unioni on käynyt taisteluun Venäjän disinformaatiota vastaan julkaisemalla säännöllisesti katsausta venäläisestä disinformaatiosta.
Myös sanomalehdissä julkaistaan toisinaan keksittyjä uutisartikkeleita, ja tunnetutkin kustantamot ovat julkaisseet keksittyjä elämäkertoja.
Disinformaatiota jaellaan usein laajalle yleisölle sanomalehtien, television ja Internetin kautta. Näin toimivat etenkin hallitukset ja mainostajat. Disinformaation kohteena ovat yleensä ihmiset ja ihmisryhmät, mutta disinformaatiota voidaan levittää www-sivuilla myös esimerkiksi hakurobottien harhauttamiseksi. Joskus disinformaatiota ei esitetä suoraan tarkoitetulle kohteelle, vaan hänen odotetaan saavan sen kuuntelemalla salaa.
Vastatoimenpiteet
Disinformaatiota vastaan voidaan käydä tuottamalla sen vastapainoksi oikeellista tietoa, kouluttamalla median käyttäjät erottamaan disinformaatio todenmukaisesta tiedosta, määräämällä disinformaatio poistettavaksi, tai rankaisemalla disinformaation levittäjiä.
Moni maa on kriminalisoinut disinformaation levittämisen. Kreikassa tuli joulukuussa 2021 voimaan laki, joka kriminalisoi disinformaation levittämisen koronaviruspandemiaan liittyen. Enimmäisrangaistus tästä rikoksesta on viiden vuoden vankeus. Myös muun muassa Etelä-Afrikka ja Malesia ovat kriminalisoineet pandemiaan liittyvän disinformaation ja valeuutisoinnin. Turkissa hyväksyttiin lokakuussa 2022 laki, jonka mukaan disinformaation levittäminen voi johtaa enimmillään kolmen vuoden vankeusrangaistukseen.
Yhdistyneet kansakunnat ja alueelliset ihmisoikeusryhmät julistivat vuonna 2017 disinformaation levittämisen kriminalisoivat lait ilmaisunvapauden vastaisiksi, sillä disinformaatio määritellään näissä laeissa epämääräisesti ja tulkinnanvaraisesti.
When the Saints Go Marching In
”When the Saints Go Marching In”, usein lyhennettynä ”The Saints”, on yhdysvaltalainen kansanlaulu 1800-luvulta. Sävellyksen alkuperää ei tiedetä, mutta se sekoitetaan joskus James M. Blackin ja Katherine E. Purvisin vuonna 1896 julkaisemaan lauluun ”When the Saints Go Marching In” ja merkitään Blackin ja Purvisin tekemäksi. Kyseessä on kuitenkin eri kappale.
Louis Armstrong nauhoitti kappaleen ensimmäisen kerran vuonna 1938 ja julkaisi siitä noin 40 versiota uransa aikana. Kappale yhdistetään usein New Orleansin Dixieland-yhtyeisiin, mutta sen ovat nauhoittaneet lukuisat esittäjät eri tyylilajeissa. Muun muassa Judy Garland, Lionel Hampton, Nat King Cole, Elvis Presley, Coleman Hawkins ja The Beatles ovat äänittäneet kappaleen.
Kappaletta toivottiin aikoinaan niin usein Dixieland-konserteissa, että sen toivomisesta veloitettiin korkeampi hinta kuin muiden kappaleiden. New Orleansin Preservation Hallissa oli käytössä hinnasto ”dollari standardin toivomisesta, kaksi dollaria epätavallisesta toivomuksesta ja viisi ’The Saintsista’”.
Petra Frey
pienoiskuva|Petra Frey vuonna 1968. Petra Anneli Frey (s. 16. syyskuuta 1945 Kajaani) on suomalainen näyttelijä. Hän on näytellyt elokuvissa, teatterissa ja televisiolle tehdyissä viihdeohjelmissa, esimerkiksi 1970-luvulla Merirosvoradiossa. Hän oli vuonna 1968 Ryhmäteatterin perustajajäseniä. Vuosina 2005–2006 Frey esiintyi saippuasarjassa Salatut elämät Irma Halosen roolissa.
1980-luvun loppupuolella Frey oli mukana kirjoittamassa Nukketeatteri Vihreälle Omenalle kolmea näytelmää: Sirkustarina (1986), Yrttivuoren salaisuus (1989) ja Kersantti ja kuninkaantytär (1990).
Frey sai valtion taiteilijaeläkkeen keväällä 2008.
Ruotsin väestö
Ruotsin väestö tarkoittaa Ruotsissa asuvia ihmisiä. 31. joulukuuta 2022 Ruotsin virallinen väkiluku oli 10 521 556 asukasta.
Tässä artikkelissa tarkastellaan väestön kokonaismäärää eli väkilukua, syntyvyyttä, kuolleisuutta ja näiden erotuksena saatavaa luonnollista väestönkasvua. Väestön määrään vaikuttaa myös muuttoliike, eli lähtömuutto ja tulomuutto, joiden erotus on nettomuutto. Muuttoliike voidaan jakaa maan tai alueen sisäiseen muuttoliikkeeseen sekä valtion rajat ylittävään siirtolaisuuteen.
Artikkelissa tarkastellaan myös väestön jakautumista alueittain. Väestön jakautumista kuvataan lääneittäin tai maakunnittain, kunnittain ja niiden sisällä seurakunnittain. Väestön keskittyneisyyttä kuvaavat tiedot taajamissa ja pientaajamissa asuvien määrästä.
Lisäksi tarkastellaan väestön rakennetta: ikärakennetta, sukupuolijakaumaa, kansalaisuutta, syntymämaata, väestön taustaa, uskontoa ja äidinkieltä sekä valtakunnallisesti että alueittain.
Kokonaisväkiluku
Ruotsin kokonaisväkilukua on tilastoitu vuodesta 1749 alkaen, jolloin Ruotsissa oli 1 764 724 asukasta. Vuonna 2022 väkiluku oli 10 522 000. Seuraavassa taulukossa on kuvattu Ruotsin väkiluvun kehitystä kymmenen vuoden välein. Muutokset (henkeä ja prosenttia) tarkoittavat muutosta koko kymmenvuotiskauden aikana.
Kymmenvuotiskausittain tarkasteltuna Ruotsin väestö kasvoi suhteellisesti eniten 1820-luvulla ja absoluuttisesti eniten 1940-luvulla.
Ruotsin väkiluku oli tilaston alkaessa ylittänyt jo miljoonan asukkaan rajan. Kaksi miljoonaa ylittyi vuonna 1767 ja uudelleen vuonna 1774. Kolmeen miljoonaan väkiluku nousi vuonna 1835 ja neljä miljoonaa ylittyi vuonna 1863. Viiden miljoonan asukkaan rajan yli noustiin vuonna 1897 ja kuusi miljoonaa ylittyi vuonna 1923. Vuonna 1950 Ruotsissa oli seitsemän miljoonaa asukasta ja vuonna 1969 luku oli noussut kahdeksaan miljoonaan. Vuonna 2004 ylittyi yhdeksän miljoonan asukkaan raja. Näiden lukujen saavuttamiseen kuluneet aikajaksot kestivät
Syntyvyys ja kuolleisuus
thumb|right|300px|Ruotsin syntyvyys (sinisellä) ja kuolleisuus (punaisella) vuosina 1735–2000. Kuvaajasta näkyy [[demografinen transitio eli väestöllinen muuntuminen.]]
Vuoden 2019 aikana Ruotsissa syntyi elävänä 114 523 lasta ja kuolleita oli 88 776. Syntyneiden enemmyys (luonnollinen väestönkasvu) oli siten 25 757 henkilöä. Syntyneiden määrä ylitti kuolleiden määrän 130 kunnassa ja 158 kunnassa syntyneitä oli vähemmän kuin kuolleita. Kahdessa kunnassa syntyneitä ja kuolleita oli yhtä monta.
Muuttoliike
Vuoden 2011 aikana Ruotsin sisäisessä muuttoliikkeessä (läänien sisäinen ja läänien välinen muuttoliike) 97 kuntaa sai muuttovoittoa ja 191 kuntaa muuttotappiota. Kahdessa kunnassa Ruotsin sisäisen muuttoliikkeen nettomuutto oli 0 asukasta. Läänien osalta 8 lääniä sai muuttovoittoa ja 13 lääniä muuttotappiota.
Siirtolaisuus
thumb|right|300px|Maastamuutto (sinisellä) ja maahanmuutto (punaisella) vuosina 1850–2007.
Vuoden 2019 aikana Ruotsiin muutti 115 805 henkilöä ja Ruotsista muutti pois 47 718 henkilöä. Nettosiirtolaisuus oli 68 087 henkilöä, joten Ruotsi sai muuttovoittoa ulkomailta.
Läänit ja maakunnat
Ruotsissa on 21 lääniä, joista yhdessä on yli kaksi miljoonaa asukasta (Tukholman lääni) ja kahdessa yli miljoona asukasta (Länsi-Götanmaan lääni ja Skånen lääni). Gotlannin lääni on väkiluvultaan pienin ja siellä on alle 60 000 asukasta. Läänien väkiluvut ovat useimmiten 200 000 ja 300 000 asukkaan välissä. Vuonna 2011 tällaisia läänejä oli 10 kappaletta.
Maakunnilla ei Ruotsissa ole mitään virallista asemaa, mutta niiden väkilukuja tilastoidaan. Ruotsissa on 25 maakuntaa, joista neljässä (Uplanti, Länsi-Götanmaa, Skåne ja Södermanland) on yli miljoona asukasta. Pienin maakunta on Härjedalen, jonka asukasluku jää alle 10 000:een. Muita alle 100 000 asukkaan maakuntia ovat Öölanti, Dalsland, Gotlanti ja Ruotsin Lappi.