cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
K-1 (potkunyrkkeily)
Ottelusäännöt
K-1-otteluissa sallittavia tekniikoita ovat potkut jalkoihin, keskivartaloon ja päähän sekä nyrkkeilyssä sallitut lyönnit. Myös polvipotkut ovat sallittuja mutta kyynärpäälyönnit eivät, lähinnä siksi että ne aiheuttavat helposti verenvuotoja, jotka saattavat johtaa ottelun keskeyttämiseen. Nykyisin thainyrkkeilyssä suuressa osassa olevan pystypainin ja sitomisen aikana potku on sallittu ainoastaan yhden polvella suoritettavan potkun verran.
Perinteisesti K-1-turnaukseen osallistuu kahdeksan ottelijaa, jotka pudotuspelisysteemillä ottelevat toisiaan vastaan kolmesta kolmen minuutin erästä koostuvissa kamppailuissa. Otteluissa on kolme pistetuomaria, ja ottelut pisteytetään samalla tavalla kuin ammattilaisnyrkkeilyssä. Pisteratkaisun lisäksi ottelu voi päättyä tyrmäykseen, tekniseen tyrmäykseen, hylkäämiseen tai ratkaisemattomaan. Luvunlaskutilanteessa tuomari laskee aina kahdeksaan. Kolme luvunlaskua yhden erän aikana katsotaan tekniseksi tyrmäykseksi.
Jos kolmen erän jälkeen tilanne on ottelijoiden välillä tasan voidaan otella lisäerä, jolloin voittaja saadaan selville. Turnauksissa ottelu ei voi päättyä "ratkaisemattomaan" eli tasapeliin.
Kilpailuja
K-1-verkosto järjesti aikaisemmin lukuisia turnauksia ja -kilpailuita Japanissa ja ympäri maailmaa, mutta nykyisin tapahtumia järjestetään lähinnä vain Japanissa. Suurimpia turnauksia olivat eri puolilla maailmaa järjestettävät World Grand Prix -turnaukset, joita järjestettiin vuosittain kuusi, sekä K-1 MAX -turnaukset, joissa on 70 kilogramman painorajoitus. Vuoden lopulla kummassakin järjestettiin Japanissa kahdeksan parhaan ottelijan finaaliturnaukset. Lisäksi eri puolilla maailmaa järjestettiin lukuisia K-1-turnausjärjestelmää noudattavia alueellisia turnauksia sekä yksittäisiä K-1-säännöillä käytäviä otteluita.
World Max
World Max on tavallisilla K-1-säännöillä oteltava sarja, jossa on 70 kilogramman enimmäispainorajoitus.
K-1 Fighting Network
K-1 Fighting Network oli turnausten sarja, jonka oli tarkoitus löytää uusia K-1-kykyjä. Vuonna 2006 turnauksia järjestettiin 12 eri maassa.
Färentunan kihlakunta
thumb|Färentunan kihlakunnan sijainti Tukholman läänin kartalla.
Färentunan kihlakunta oli kihlakunta Tukholman läänissä Ruotsissa. Vuoden 1945 väestönlaskennan mukaan kihlakunnan maapinta-ala oli 211,70 neliökilometriä ja asukasluku 6 608 henkeä. Kihlakuntaan kuuluneet kunnat olivat Lovö, Skå, Sånga, Hilleshög, Färentuna, Munsö, Ekerö ja Adelsö.
Kihlakunnan tuolloiset kunnat muodostavat nykyään Ekerön kunnan.
Arthur Seyss-Inquart
Arthur Seyss-Inquart (syntyjään Arthur Zajtich, virallisesti saksaksi Arthur Seyß-Inquart; 22. heinäkuuta 1892 Stonařov, Määri, Itävalta-Unkari – 16. lokakuuta 1946 Nürnberg, Yhdysvaltain miehitysvyöhyke Saksassa) oli huomattava natsivirkailija Itävallassa sekä toisen maailmansodan aikana Puolassa ja Alankomaissa.
Ennen Anschlussia
Seyss-Inquart syntyi Stannernissa (nykyinen Stonařov), Määrissä, joka kuului Itävalta-Unkariin. Hän muutti vanhempiensa kanssa Wieniin vuonna 1907, missä perhe muutti nimensä Seyss-Inquartiksi. Myöhemmin hän opiskeli lakia Wienin yliopistossa. Ensimmäisen maailmansodan alkaessa hän värväytyi Itävallan armeijaan elokuussa 1914 ja palveli Venäjän, Romanian ja Italian vastaisilla rintamilla. Hänet palkittiin urheudesta monia kertoja ja ollessaan toipilaana saamistaan vammoista hän suoritti tutkintonsa loppukokeet vuonna 1917.
Sodan jälkeen Seyss-Inquart toimi lakimiehenä ja perusti oman toimiston 1921. Ensimmäisen tasavallan alkuvuosina hän oli poliittisesti lähellä Isänmaallista rintamaa (Vaterländische Front). Menestyvänä lakimiehenä hänet kutsuttiin mukaan kansleri Engelbert Dollfussin hallitukseen 1933. Hän liittyi Itävallan kansallissosialistiseen puolueeseen 1931, mutta vaikka hän pysyttäytyi etäämpänä puolueesta sen tullessa kielletyksi heinäkuussa 1934, hän uusi jäsenyytensä nopeasti vuonna 1936. Helmikuussa 1938 Seyss-Inquart nimitettiin sisäministeriksi Kurt Schuschniggin hallitukseen sen jälkeen, kun Adolf Hitler oli uhannut Schuschniggiä ja Itävaltaa sotilaallisilla toimenpiteillä, jos Saksan vaatimuksiin ei suostuta. Vain neljä viikkoa myöhemmin 11. maaliskuuta 1938 Saksan painostuksen alla Schuschnigg erosi kanslerin virasta ja Itävallan presidentti Wilhelm Miklas nimitti Seyss-Inquartin Itävallan kansleriksi. Seuraavana päivänä saksalaiset joukot ylittivät Itävallan rajan liittääkseen sen kolmanteen valtakuntaan.
Ostmarkin ja Etelä-Puolan johtaja
Seyss-Inquart ehdotti ja allekirjoitti 13. maaliskuuta 1938 lain, joka alisti Itävallan Saksan maakunnaksi. Hitlerin suostumuksella hän pysyi uudelleennimetyn Ostmarkin johtajana apunaan Ernst Kaltenbrunner johtavana ministerinä ja Burckel Itävallan jälleenyhdistymisen päällikkönä (vastuualueeseen kuului ”juutalaiskysymys”). Seyss-Inquart sai kunnianosoituksen SS-arvon Gruppenführer ja toukokuussa 1939 hänestä tuli salkuton ministeri Hitlerin hallintoon.
Puolan miehityksen jälkeen Seyss-Inquartista tuli eteläisen Puolan hallinnollinen johtaja, mutta ei ottanut tointa vastaan ennen kuin kenraalikuvernementti perustettiin, jolloin hänestä tuli kenraalikuvernööri Hans Frankin sijainen.
Alankomaiden valtakunnankomissaari
pienois|vasen|Seyss-Inquart puhumassa [[Haagissa 1940.]] Nykyisten Benelux-maiden antauduttua Seyss-Inquart nimitettiin valtakunnankomissaariksi (Reichskommissar) miehitettyyn Alankomaihin toukokuussa 1940, tehtävänään johtaa siviilihallintoa, mahdollistaa läheinen taloudellinen yhteistyö Saksan kanssa ja puolustaa Saksan etuja. Hän tuki Hollannin kansallissosialistista liikettä (Nationaal-Socialistische Beweging) ja salli heidän muodostaa puolisotilaallisia joukkoja, jotka toimivat poliisivoimien apuna. Muut poliittiset puolueet kiellettiin vuoden 1941 loppupuolella ja monet entiset virkamiehet vangittiin. Seyss-Inquart johti itse hallintoa lähes joka tasolla ja pyrki politisoimaan kaikkea shakkiyhdistyksistä lähtien.
Hän vastasi toukokuussa 1943 puhjenneisiin laajoihin lakkoihin terrorikampanjalla ja summittaisilla sotaoikeudenkäynneillä sekä kollektiivisella 18 miljoonan guldenin sakolla. Alankomaiden vapauttamiseen mennessä hän oli vahvistanut noin 800 ihmisen teloituksen, joissain lähteissä yli 3 500 mukaan lukien ”panttivankilain” perusteella teloitetut, lähellä vapautumista olevien poliittisten vankien kuolemat, Puttenin tapauksen ja SS-poliisijohtaja H. Rauteria vastaan tehdystä hyökkäyksestä kostoksi teloitetut 230 hollantilaista. Heinäkuussa 1944 suurin osa hänen valtaoikeuksistaan siirrettiin Alankomaiden sotilaskomentajalle ja Gestapolle.
Alankomaissa oli kolme suurta keskitysleiriä – Vught, Amersfoort ja ”juutalaisten kokoamisleiri” Westerborkissa; myös useita muita pienempiä leirejä oli eri hallinonalojen hoidettavana. Näihin kuului ”vapaaehtoisen työvoiman rekrytointi” -leiri Ommenissa. Yhteensä kaikkiaan noin 530 000 hollantilaista siviiliä työskenteli saksalaisille ja näistä 250 000 lähettiin tehdastyöhön Saksaan. Seyss-Inquart yritti lähettää kaikki 21–23-vuotiaat työläiset Saksaan, mutta yritys ei onnistunut, vaikkakin hän torjui vuonna 1944 vaatimukset lähettää 250 000 työläistä lisää ja yhteensä tuona vuonna lähettiin vain 12 000 ihmistä.
Seyss-Inquart oli avoimesti antisemitisti ja saapuessaan Alankomaihin hän pyrki välittömästi poistamaan kaikki juutalaiset virkamiehistöstä, tiedotusvälineistä ja johtavista asemista yrityksissä. Juutalaisvastaiset toimenpiteet kiihtyivät vuodesta 1941 alkaen ja 140 000 juutalaista rekisteröitiin sekä aloitettiin juutalaisten eristäminen ghettoihin ja leireille. Helmikuussa 1941 1 000 juutalaista lähetettiin Buchenwaldin ja Mauthausenin keskitysleireihin. Myöhemmin Hollannin juutalaiset lähetettiin Auschwitzin tuhoamisleirille. Kaikkiaan hän on vastuussa 117 000 juutalaisen toimittamisesta keskitysleireille. Sodasta selvisi vain 13 500 kaikista 140 000 rekisteröidystä.
Kun liittoutuneet etenivät Alankomaihin, käynnisti natsihallinto poltetun maan taktiikan ja päästi veden tulvimaan alaville maille, mitä suurin osa maata oli. Siviiliväestö joutui kärsimään lähes nälänhätää syyskuusta 1944 vuoden 1945 alkupuolelle, sillä suurin osa viljelysmaata oli käyttökelvotonta ja kuljetuskalustoa siviilien ruokakuljetuksiin oli niukasti, jonka seurauksena lähes 30 000 hollantilaista kuoli nälkään. Seyss-Inquart pysyi valtakunnankomissaarina aina 8. toukokuuta 1945 saakka, jolloin hänet pidätettiin Hampurissa.
Nürnbergin oikeudenkäynti
pienois|Seyss-Inquart Nürnbergin oikeudenkäynnin aikana.
Erik Satie
thumb|Erik Satien omakuva. Erik Satie (oik. Éric Alfred Leslie Satie; 17. toukokuuta 1866 Honfleur – 1. heinäkuuta 1925 Pariisi) oli ranskalainen säveltäjä ja avantgardisti. Hänet tunnetaan ennen kaikkea humoristisista, kokeilevista ja perinteisiä oppeja parodioivista sävellyksistään ja kirjoituksistaan.
Satie ehti elämänsä aikana kokeilla ja yhdistellä musiikissaan paljon erilaisia tyylilajeja – usein hän oli paljonkin edellä aikaansa. Yhteistä miltei kaikille hänen sävellyksilleen on kuitenkin tietynlainen minimalismi ja naiivius. Teosten otsikot ovat usein hullunkurisia, kuten Véritables Préludes flasques pour un chien eli ”Todella veteliä preludeja koiralle”.
Satien tunnetuin teos on pianosarja Gymnopédies, jonka valmistuttua hän alkoi nimittää itseään ”gymnopedistiksi”. Paitsi musiikistaan Satie muistetaan yhä myös omalaatuisesta, joskus huvittavasta elämäntyylistään; häntä voidaan pitää vuosisadan vaihteen pariisilaisen taiteilijaelämän ruumiillistumana.
Nuoruus
Éric Satie syntyi 17. toukokuuta 1866 Honfleurissa, Normandiassa. Etunimeä Erik hän alkoi käyttää vasta sävellystensä signeerauksissa. Lapsuutensa Satie vietti vuoroin Honfleurissa, vuoroin Pariisissa. Kun hän oli nelivuotias, perhe muutti Pariisiin. Kaksi vuotta myöhemmin äiti Jane kuoli ja Éric lähetettiin pikkuveljensä kanssa isovanhempien luo Honfleuriin. Siellä Satie sai ensimmäiset soittotuntinsa paikalliselta urkurilta. Kun isoäiti vuonna 1878 kuoli, veljekset palasivat Pariisiin isänsä Alfredin luo, joka oli mennyt naimisiin pianonsoitonopettajan kanssa. 1880-luvun alussa Alfred alkoi julkaista salonkimusiikkia. Joukossa oli hänen omia kappaleitaan samoin kuin vaimon sävellyksiä.
Jacob Wallenberg (yritysjohtaja)
thumb|200px|Jacob Wallenberg Jacob Wallenberg (s. 1956 Tukholma) on ruotsalainen Wallenbergin mahtisukuun kuuluva yritysjohtaja.
Jos tänään tuntis’ huomisen – Kaikki EMI-levytykset 1973–1974
Jos tänään tuntis’ huomisen – kaikki EMI-levytykset 1973–1974 on Carita Holmströmin kokoelma-albumi, joka koostuu Holmströmin kahdesta ensimmäisestä albumista: We Are What We Do (1973) ja Toinen levy (1974). Albumit sisältävät pääosin hänen itsensä säveltämiä jazz-vaikutteisia kappaleita.
Erik Satie
Nuoruus
thumb|200px|Maisons Satie. Satien synnyinkoti Honfleurissa toimii nykyään kotimuseona.
Jacob Wallenberg (yritysjohtaja)
Hän on sijoitusyhtiö Investor AB:n hallituksen puheenjohtaja sekä LM Ericssonin johtokunnan varapuheenjohtaja.
Jos tänään tuntis’ huomisen – Kaikki EMI-levytykset 1973–1974
CD 1
Levyn neljä viimeistä kappaletta eivät kuuluneet alkuperäiseen We Are What We Do albumiin. Kappaleet 14, 15 ja 16 ovat studiolive-äänitteitä.
Erik Satie
Nuoruus
Vuonna 1879 Satie pääsi Pariisin konservatorioon, jossa häntä pidettiin lahjakkaana, mutta erittäin laiskana oppilaana. Hänet passitettiin kotiin, mutta hyväksyttiin uudelleen konservatorioon vuoden 1885 lopussa. Toisella kertaa Satie ei onnistunut paljonkaan paremmin, joten hän päätti mennä armeijaan. Muutaman viikon kuluttua hän kyllästyi ja keinotteli itsensä vapaaksi hankkimalla itselleen keuhkoputkentulehduksen.
Jacob Wallenberg (yritysjohtaja)
Hän on toiminut Skandinaviska Enskilda Bankenin johtajana, nykyisin johtotehtäviä mm. yrityksissä Atlas Copco, SAS Group, Skandinaviska Enskilda Banken, ABB Group, Ericsson, Coca-Cola-yhtiö, Knut and Alice Wallenberg Foundation ja Stockholm School of Economics. Hän kuuluu myös Bilderberg-ryhmää hallinnoivaan komiteaan sekä Serafiimiritarikuntaan (Order of the Seraphim).
Jos tänään tuntis’ huomisen – Kaikki EMI-levytykset 1973–1974
CD 2
Kappale 12 on Holmströmin ensimmäisen albumin kappaleen Still I Feel Sorry for You suomenkielinen versio.
Erik Satie
Nuoruus
Satie muutti Montmartren taiteilijakukkulalle vuonna 1887. Tuolloin hän oli jo julkaissut muutamia sävellyksiä isänsä kustantamossa. Satie toimi kahvilapianistina muun muassa Le Chat Noirin kahvilassa ja tutustui sen taiteelliseen asiakaskuntaan. Hän kirjoitti näihin aikoihin Gymnopediansa sekä muita lyhyitä pianosävellyksiä (Ogives, Gnossiennes) ja tutustui Claude Debussyhin. 1890-luvun alussa hän liittyi ruusuristiläiseen veljeskuntaan ”Ordre de la Rose-Croix Catholique, du Temple et du Graal”, jota johti Joséphin Péladan. Tähän aikaan hän sävelsi esimerkiksi teokset Salut Drapeau!, Le Fils des étoiles ja Sonneries de la Rose+Croix.
Jacob Wallenberg (yritysjohtaja)
Perhe
Jacob Wallenberg on pankkiiri ja teollisuusmies Peter Wallenberg vanhemman ja Suzanne Wallenbergin poika. Jacob Wallenbergin vaimo on Suzanne Grevillius, ja lapsia ovat Lovisa Wallenberg, Jacob Wallenberg Jr, Alice Wallenberg.
Erik Satie
Nuoruus
Vuoteen 1892 mennessä Satie oli säveltänyt ensimmäiset kappaleet itse kehittämällään sävellysmenetelmällä (Fête donnée par des Chevaliers Normands en l’Honneur d’une jeune Demoiselle), luonut musiikkia ritarinäytelmään (Préludes du Nazaréen), oli julkaissut ensimmäisen valesävellyksensä (ilmoittaen ensi-illan oopperalle Le Bâtard de Tristan, jota hän ei todennäköisesti koskaan säveltänyt) ja riitaantunut Péladanin kanssa. Samana syksynä hän aloitti Uspud-baletin kirjoittamisen yhdessä Contamine de Latourin kanssa.
Arcueil
thumb|Satie elämänsä loppupuolella. Satie tuli tunnetuksi eriskummallisista elämäntavoistaan: hän asui muutaman neliömetrin kokoisessa kopperossa, jonka ovi ei mahtunut aukeamaan sängyn takia. Hän pukeutui aina täsmälleen samanlaiseen samettiasuun, joita hän omisti seitsemän kappaletta. Satie herätti huomiota pilapuheillaan ja arvaamattomilla tempauksillaan: hän perusti esimerkiksi oman kirkon, jonka ainoa jäsen hän oli, ja haastoi Pariisin oopperan johtajan kaksintaisteluun. Myöhemmin hän muutti Arcueil’n kaupunginosaan ja käveli joka yö Pariisin läpi, turvallisuussyistä vasara taskussaan. Samettipukujen sijaan hän alkoi käyttää mustaa knallia.
Säveltäjä Claude Debussy oli Satien pitkäaikainen ystävä. Debussy sai Satien kanssa keskustellessaan uusia ideoita impressionismin soveltamisesta musiikkiin, Satie puolestaan Debussyltä teknistä apua muun muassa sävellystensä soitintamisessa. Muutoinkin Satie sai paljon vaikutteita kuvataiteista. Ennen kaikkea hän oli kokeilija, joka raivasi tietä uusille suuntauksille. Hän ei kuitenkaan koskaan itse jatkanut ajatustensa kehittelyä, vaan jätti työn muille. Hyvä esimerkki hänen omalaatuisista sävellyksistään on pianoteos Vexations, jossa sama äärimmäisen yksinkertainen teema toistuu 840 kertaa; sen esittäminen kestää noin vuorokauden. Kun Satien sävellyksiä haukuttiin muodottomiksi, hän sävelsi ”päärynänmuotoisia kappaleita” (Trois Morceaux en forme de poire).
Satie alkoi saada mainetta vasta elämänsä loppupuolella. Hän nousi nuorten radikaalien säveltäjien esikuvaksi ja oli läheisesti tekemisissä Les Six -ryhmän kanssa. Hän kuoli alkoholismin aiheuttamaan maksakirroosiin ja keuhkokuumeeseen vuonna 1925. Hänen asunnostaan, johon hän ei ollut sallinut kenenkään astua yli kahteen vuosikymmeneen, löydettiin uskomaton sekasorto.
Musiikki
Satien tuotanto voidaan jakaa karkeasti kahteen osaan. Toimeentulonsa ja kahvilasoittajan työnsä vuoksi hän sävelsi paljon kabareemusiikkia. Toisaalta hän oli taiteilija, ja taidemusiikin, etenkin näyttämömusiikin osuus kasvoi hänen muutettuaan Arcueil’hin. Gymnopedioiden ohella Satien tunnetuimmat teokset ovat pianosarja Gnossiennes, sinfoninen draama Socrate sekä baletit Parade ja Relâche.
Kriketin maailmanmestaruuskilpailut 1979
Kriketin maailmanmestaruuskilpailut 1979 eli World Cup (viralliselta nimeltään vielä Prudential Cup) oli toinen ICC:n järjestämä maailmanmestaruusturnaus. Kilpailut käytiin 9. -23. kesäkuuta Englannissa. Mukana oli kahdeksan joukkuetta ja ne pelasivat kahdessa neljän joukkueen ryhmässä, joista kummastakin kaksi parasta selviytyi pudotuspeleihin. Ottelut pelattiin 60 syöttövuoron peleinä.
Mitaliottelut
{{Turnauspuu4 pronssiotteluton
Pedro Rocha
Pedro Rocha (3. joulukuuta 1942 Salto – 2. joulukuuta 2013) oli uruguaylainen jalkapalloilija.
Jalkapallomaajoukkue
Rocha debytoi Uruguayn maajoukkueessa 1961. Hän kuului Uruguayn joukkueeseen myös MM-kilpailuissa 1962, 1966, 1974 ja 1974. Hän on pelannut 54 maaottelua ja tehnyt niissä 17 maalia.
Indira Varma
Indira Varma (s. 14. toukokuuta 1973 Bath, Iso-Britannia) on englantilainen näyttelijä, joka on esiintynyt useissa elokuvissa ja televisiosarjoissa.
Edmund Ironside
William Edmund Ironside, paroni Ironside (6. toukokuuta 1880 Edinburgh, Skotlanti – 22. syyskuuta 1959 Lontoo) oli brittiläinen sotamarsalkka, joka toimi maan pääesikunnan päällikkönä toisen maailmansodan alussa.
Ironside osallistui nuorena buurisotaan. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen hän komensi vuonna 1918 ympärysvaltojen interventiojoukkoja Pohjois-Venäjällä sekä vuonna 1920 Persiassa. Vuosina 1928–1931 hän oli Intiaan ja myöhemmin Lähi-itään sijoitettujen joukkojen komentajana. Toisen maailmansodan alussa Ironside toimi Britannian pääesikunnan päällikkönä 1939–1940. Hänet ylennettiin 1940 sotamarsalkaksi, ja sen jälkeen hän komensi kodinturvajoukkoja.
Hänet korotettiin paroniksi helmikuussa 1941 nimellä Baron Ironside, of Archangel and of Ironside in the County of Aberdeen.
Charles Holmberg
thumb|right|[[HIFK Fotboll|HIFK:n Suomen-mestarijoukkue vuodelta 1930. Charles Holmberg alarivissä keskellä.]] Charles (Karl Thure, Chabe) Holmberg oli suomalainen jalkapalloilija ja jääpalloilija, joka menehtyi talvisodassa saamiinsa vammoihin.
Holmbergin vanhemmat olivat Karl Viktor Holmberg ja Wilhelmina ”Mimmi” Lindholm ja puoliso Kjerstin Frostell. Kuusi luokkaa Helsingin ruotsalaista lyseota käytyään Holmberg toimi Helsingin poliisilaitoksen vanhempana kanslistina 1927–1938 ja myöhemmin Tilgmann Oy:n varastopäällikkönä.
Holmberg pelasi maalivahtina maajoukkueessa sekä HIFK:ssa, jossa hän voitti kolme Suomen mestaruutta 1930, 1931 ja 1933 sekä hopeaa 1928 ja 1929. Maajoukkueessa Holmberg pelasi 12 maaottelua vuosina 1928–1930. Jääpallossa Holmberg pelasi yhden A-maaottelun vuonna 1929. Kauden 1929 SM-finaalissa hän pelasi tappion kärsineen HIFK:n riveissä. Uransa jälkeen 1930-luvulla Holmberg toimi HIFK:n palloilujaoston johdossa ja Helsingin piirin toiminnassa.
Talvisodassa reservin luutnanttina palvellut Holmberg osallistui Kannaksen taisteluihin JR 33:n riveissä. Hän haavoittui 20. joulukuuta 1939 Muolaan ja Yksjärven rintamalohkolla saatuaan räjähtävän luodin reiteensä ja kuoli saamiinsa vammoihin sotilassairaalassa Helsingissä keväällä 1940.
Terentius Maximus
thumb|upright|[[Neron rintakuva]] Terentius Maximus oli Rooman keisari Neron aikakaudella vaikuttanut identiteettihuijari. Neron kuoltua Terentius käytti hyväkseen (Neron lempisoittimen) lyyransoitto- sekä laulutaitoaan, heidän ulkoista yhdennäköisyyttään sekä valtakunnan valtavaa kokoa; kesti useita vuosia, ennen kuin tieto Neron kuolemasta oli saavuttanut valtakunnan kaukaisimmatkin kolkat. Terentius kierteli valtakuntaa vuosina 79–81 keisari Nerona esiintyen. Parthian kuningas Artabanus IV oli yksi heistä, jotka lankesivat Terentiuksen huijaukseen. Kun hän lopulta jäi kiinni vuonna 81, oli siitä seurauksena hirttäminen.
Hiekka (täsmennyssivu)
Hiekka voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:
Gösta Sumelius
pienoiskuva|Gösta Sumelius. Gustaf (Gösta) Oscar Sumelius (29. toukokuuta 1866 Tampere – 7. maaliskuuta 1940 Tampere) oli suomalainen tukkukauppias, valtiopäivämies ja vuorineuvos.
Sumeliuksen vanhemmat olivat tukkukauppias Gustaf Oskar Sumelius (1835–1895) ja Maria Kristina Hydén (1833–1913). Hän pääsi ylioppilaaksi Helsingin yksityislyseosta 1885 ja oli sitten Lyypekissä toiminimi Buck & Willmannin palveluksessa 1885–1888. Suomeen palattuaan hän oli isänsä 1859 perustaman tukkukauppaa harjoittaneen toiminimi G. O. Sumeliuksen palveluksessa 1888–1912 ja hänestä tuli liikkeen prokuristi 1893 ja johtaja 1895. Sumelius rakennutti liikkeelle vuonna 1901 uuden liiketalon Tampereen Keskustorin itälaidalle.
Kun toiminimi G. O. Sumelius muutettiin osakeyhtiöksi Sumelius oli uuden yhtiön johtokunnan puheenjohtajana 1912–1916. Hän toimi myös Hammarén & Co Ab:n, Tampereen Puuvilla Oy:n ja Äänekoski Oy:n johtokuntien puheenjohtajana. Sumelius sai vuorineuvoksen arvon 1920.
Sumelius oli Tampereen kaupunginvaltuuston jäsenenä 1898–1920 ja valtuuston puheenjohtajana 1907–1908 sekä varapuheenjohtajana 1905–1906 ja 1912–1915. Hän oli Tampereen edustaja porvarissäädyssä valtiopäivillä 1904–1905. Sumelius toimi myös Ruotsin varakonsulina Tampereella 1908–1921.
Gösta Sumelius oli naimisissa 1893–1919 Tyra Johanna Charlotta Mörtengrenin (1873–1951) kanssa ja vuodesta 1920 Agnes Maria Thulén (1893–1959) kanssa.
Matti Rynén
Matti Rynén (oik. Rynö, 20. maaliskuuta 1846 Lappeenranta – 3. kesäkuuta 1914 Viipuri) oli suomalainen käsityöläinen, joka tuli tunnetuksi 1800-luvun lopulla valmistamistaan itämaisista matoista. Hän aloitti värjärinä ja kutoi ensimmäisen mattonsa vasta 40-vuotiaana. Yhtään Rynénin tekemää mattoa ei kuitenkaan tunneta nykypäivänä.
Nuoruus
Alkeiskoulun jälkeen vuonna 1867 Rynén aloitti yhdessä veljensä kanssa värjärimestari Rundbergin oppipoikana. Mestarikoulutusta hän lähti hankkimaan Pietariin, jossa hän vietti vuodet 1872–1878. Lappeenrantaan palattuaan Rynén sai värjärimestarin arvon ja valtuudet ja hän ryhtyi pitämään omaa värjäämöä kotitilallaan. Rynénistä tuli taitava värjäri, joka sai kolmannen palkinnon Moskovassa vuonna 1882 järjestetyssä taide- ja teollisuusnäyttelyssä sekä useita palkintoja kotimaisissa näyttelyissä. Luonnonvärejä käyttänyt Rynén joutui kuitenkin kilpailemaan uusia synteettisiä värejä myyvien yritysten kanssa. Matonkutojat alkoivat suosia niitä, koska synteettisissä väreissä oli enemmän sävyjä ja niitä oli myös helpompi käyttää. Lopulta Rynén päätti värjäämisen sijasta suuntautua matonkutomiseen. Hän oli kiinnostunut Pietarin vuosinaan näkemistään itämaisista matoista ja päätti lähteä opintomatkalle Turkkiin.
Opintomatka Turkkiin
Rynén lähti matkalleen kohti Turkin Anatoliaa heinäkuussa 1886. Hänen reittinsä kulki Pietarin ja Moskovan kautta Odessaan ja sieltä edelleen laivalla Konstantinopoliin, jossa hän viipyi 17 päivän ajan seuraten värjärien ja matonkutojien työskentelyä. Konstantinopolista Rynén jatkoi laivalla Smyrnaan ja sieltä hevosella kreikkalaisten asuttamaan Gördesin kaupunkiin, josta hän lopulta löysi tarvitsemansa ideat. Rynén piti koko matkan ajan tarkkaa päiväkirjaa ja lähetti myös matkakirjeitä, joita Lappeenrannan Uutiset julkaisi säännöllisesti. Kotiin palattuaan hän laati päiväkirjansa pohjalta selostuksen Kertomus Turkinmattojen kutomisesta: Telineistä ja telineiden osista ynnä työtavasta Turkinmaalla. Rynén oli tuonut mukanaan yhden turkkilaisen maton, jota hän käytti mallina oman maton kutomisessa. Wiipurin Sanomat seurasi maton valmistumista ja kutsui sitä ”Euroopan ensimmäiseksi itämaiseksi matoksi”.
Paluu Suomeen
Vuonna 1888 Rynén osallistui Kööpenhaminassa Pohjoismaiseen teollisuus- ja taidenäyttelyyn, jossa häneltä oli mukana kaksi mattoa. Toinen oli itämainen ja toinen puolestaan viipurilaisen arkkitehdin Johan Jacob Ahrenbergin laatiman mallin mukaan tehty karjalaista kansanperinnettä edustanut matto. Rynén palkittiin kunniakirjalla ja myös ulkomainen lehdistö huomioi hänen työnsä. Vuonna 1891 Rynén myi senaattori Sten Carl Tudeerin esittelemänä yhden itämaisen maton Lappeenrannassa vierailleelle keisari Aleksanteri III:lle. Rynén ei kuitenkaan ajan myötä pystynyt kilpailemaan nykyaikaisten teollisten matonvalmistajien kanssa, vaan ajautui lopulta vararikkoon vuonna 1898. Muutamaa vuotta myöhemmin Rynén muutti ensin Uudellekirkolle ja sieltä 1903 Viipuriin, jossa hän työskenteli teollisuuden palveluksessa kuolemaansa saakka. Sydänkohtaukseen kuollut Rynén on haudattu Sorvalin hautausmaalle.
Rynénin vaimo ja poika jatkoivat Viipurissa pienimuotoista matonkudontaa ja lopulta 1920-luvun jälkipuoliskolla Viipurissa nousi suuri innostus itämaisten mattojen tekemiseen. Paikallisten harrastajien mattoja esiteltiin vuonna 1931 jopa Viipurin taidemuseossa pidetyssä näyttelyssä, jonka järjesti Matti Rynénin pojantytär Ilmi. Muutamaa vuotta myöhemmin talvisota kuitenkin katkaisi Karjalassa virinneen mattoinnostuksen. Vuonna 2009 Jyväskylässä toimiva Suomen käsityön museo sai kokoelmiinsa Viipurissa 1930-luvun alussa kudotun itämaisen maton. Myös Kansallismuseon kokoelmissa on yksi 1930-luvun viipurilainen matto.
Hausdorffin mitta
Hausdorffin mitta on separoituvassa metrisessä avaruudessa määritelty mitta. Sen avulla voidaan määritellä mielivaltaisen metrisen avaruuden osajoukon ulottuvuus, eli ns. joukon Hausdorffin dimensio. Hausdorffin mitta on kehitetty Carathéodoryn konstruktion avulla.
Määritelmä
Olkoon (X,d) separoituva metrinen avaruus ja. Määritellään jokaisella \delta > 0 funktio , Luku on joukon halkaisija. Voidaan osoittaa, että kaikilla \delta > 0 funktio on ulkomitta X:ssä. Huomataan, että jos, niin kaikilla A \subset X. Näin ollen rajafunktio , on olemassa. Tätä funktiota kutsutaan (s-ulotteiseksi) Hausdorffin ulkomitaksi. Se on myös ulkomitta, mikä voidaan osoittaa käyttämällä sitä tietoa, että on ulkomitta kaikilla \delta > 0. Hausdorffin ulkomitan rajoittumaa -mitallisiin joukkoihin kutsutaan Hausdorffin mitaksi, joka on Carathéodoryn lauseen nojalla mitta.
Ominaisuuksia
Helposti nähdään, että on lukumäärämitta.
Jos ja \lambda > 0, niin, missä joukko.
Jos ja  on affiini isometria, niin.
Voidaan osoittaa, että suoristuvan kaaren 1-ulotteinen Hausdorffin ulkomitta on sama kuin sen pituus. Tämä esimerkiksi erottuu Hausdorffin ulkomitan eduksi Lebesguen ulkomittaan nähden, sillä suoristuvan kaaren 1-ulotteinen Lebesguen ulkomitta on usein ääretön ja 2-ulotteinen Lebesguen ulkomitta 0.
Voidaan osoittaa, että on rajoitettuna -mitallisiin joukkoihin säännöllinen Borelin mitta.
Koska Euklidinen avaruus on separoituva ( on numeroituva ja sen sulkeuma on ), niin voimme määritellä myös siellä s-ulotteisen Hausdorffin ulkomitan. Kuitenkin jos valitsemme ulottovuudeksi s = n, niin n-ulotteinen Hausdorffin ulkomitta ei ole sama funktio kuin n-ulotteinen Lebesguen ulkomitta. Kuitenkin voimme osoittaa, että on olemassa vain dimensiosta n riippuva positiivinen vakio, jolla. Joskus itse asiassa Hausdorffin ulkomitta määritellään normeeramalla heti se tällä vakiolla. Voidaan osoittaa, että dimensiolla n kyseinen vakio missä \Gamma on ns. (reaalinen) Gamma-funktio:,. Tästä laskemalla saadaan esimerkiksi, että \mathbb{R}:ssä vakio c(1) = 1, joten.
Hausdorffin dimensio
Lebesguen mitta avaruudessa \R^n on kehitetty mittamaan kappaleita, joilla on intuitiivisesti nähtynä "n-ulotteista" massaa. Lebesguen mitta näkee joukkojen kokoa dimensioonsa suhteutettuna ja ilmoittaa sen arvossaan. Esimerkiksi n-ulotteinen Lebesguen mitta antaa n-ulotteiselle kuulalle positiivisen ja äärellisen mitan. Tämä on odotettavissa intuitiivisestikin. Toisaalta jos valitsemme esimerkiksi m-ulotteisen levyn, missä m < n, niin n-ulotteinen Lebesguen mitta antaa heti tälle joukolle mitakseen nollan. Voisi siis ajatella, että tutkittu pinta ei sisällä n-ulotteista massaa lainkaan. Kuitenkin jos mittaamme tätä pintaa m-ulotteisella Lebesguen mitalla, voimme saada positiivista ja äärellistä mittaa jos annettu levy on suorassa. Vastaavasti kääntäen voimme yrittää taas mitata m-ulotteisella Lebesguen mitalla n-ulotteista kuulaa, missä edelleen m < n, ja nyt saamme kuulan mitaksi äärettömän. Nyt voisi siis ajatella, että n-ulotteinen kuulan sisältää äärettömän paljon m-ulotteista massaa. Intuitiivisesti tätä voisi ajatella sillä, että m-ulotteisia "levyjä" pitäisi pinota jopa ylinumeroituvan monta kappaletta, jotta ne täyttäisivät koko n-ulotteisen kuulan. Tällöin siis myös m-ulotteista mittaa kertyisi levyjen myötä äärettömän paljon.
Hausdorffin mitalla esiintyy tällainen vastaava piirre. Voimme aina löytää jonkin optimin "dimension", jolla annettua joukkoa kannattaa mitata mahdollisen äärellisen ja positiivisen mitan toivossa. Jokaiselle joukolle tämä dimensio on yksikäsitteinen ja se intuitiivisesti kuvaa joukon geometrista kokoa. Erona nyt vain Lebesguen mitan tapaukseen on se, että tämä dimensio voi olla muukin kuin kokonaisluku.
Täsmällisemmin tämän dimension määrittely alkaa seuraavasta ominaisuudesta:
Voidaan osoittaa, että jokaisella A \subset X on olemassa yksikäsitteinen luku d\,, jolla Tätä yksikäsitteistä lukua d kutsutaan joukon A Hausdorffin dimensioksi. Formaalimmin määriteltynä joukon A Hausdorffin dimensio on luku Tämän luvun olisi voinut myös määritellä lukuina, ja.
Erityisesti siis tiedämme, että jos, niin.
Tästä seuraa, että tyypillisten n-ulotteista Lebesguen mitan massaa sisältävien joukkojen Hausdorffin dimensio on yhtä kuin n, sillä aikaisemmin totesimme, että on olemassa positiivinen vakio, jolla.
Pierluigi Marzorati
Pierluigi Marzorati (s. 12. syyskuuta 1952 Figino Serenza) on kilpauransa lopettanut italialainen koripalloilija.
Ura
Vuonna 1969 Marzorati aloitti ammattilaisuransa Pallacanestro Cantùssa, jossa hän pelasi koko uransa. Hän oli pelannut jo aiemmin seuran juniorijoukkueissa, joista hänet oltiin nostettu edustusjoukkueeseen. Marzorati johti Cantùn kolmeen perättäiseen Korać Cupin voittoon vuosina 1973–1975. Ensimmäisen Italian mestaruuden hän voitti vuonna 1975. Samana vuonna Marzorati voitti Intercontinental Cupin kun joukkue voitti Amazonas Francan. Hän voitti Saporta Cupin kolme kertaa perättäin vuosina 1977–1979. Kaksi kertaa hän voitti Euroliigan vuosina 1982 ja 1983. Hänen viimeinen mestaruutensa oli Korać Cupin voitto vuonna 1991, johon hän päätti uransa. Uransa aikana hän voitti kaiken kaikkiaan 12 kansainvälistä mestaruutta sekä kaksi Italian mestaruutta pelattuaan 22 kautta samassa seurassa.
Lopettamisensa jälkeen hän toimi Pallacanestro Cantùn varapresidenttinä vuodesta 1991 vuoteen 1996 saakka. 8. lokakuuta 2006 hän pelasi pelin Cantùn paidassa Benetton Trevisoa vastaan. Samalla hänestä tuli ainoa ihminen maailmassa, joka on pelannut viidellä eri vuosikymmenellä virallisissa peleissä. Marzonati johdatti Cantùn juhlaottelussa 70–69 voittoon, mutta ei saanut tilastomerkintöjä.
Uransa jälkeen FIBA valitsi Marzoratin FIBA Hall of Fameen vuonna 2007. Vuonna 2008 Euroliiga valitsi hänet 50 tärkeimmän koripallopersoonan joukkoon.
Shopping wang Louie
Shopping wang Louie on televisioyhtiö MBC:n esittämä eteläkorealainen draamasarja. Sen päärooleissa ovat Seo In-guk, Nam Ji-hyun, Yoon Sang-hyun ja Im Se-mi.
Loir-et-Cher
Loir-et-Cher on Ranskan departementti, jonka tunnusnumero on 41. Alueen hallinnollinen keskus on Blois. Departementin pinta-ala on 6 343 neliökilometriä ja väkiluku oli vuonna 2006 yhteensä 325 183. Väestötiheys oli 51,3 asukasta neliökilometrillä.
Loir-et-Cher perustettiin Ranskan vallankumouksen seurauksena, 4. maaliskuuta 1790. Perustamisessa sovellettiin vain runsas kaksi kuukautta aikaisemmin säädettyä lakia, joka oli päivätty 22. joulukuuta 1789. Uuteen alueeseen yhdistettiin aikaisemmin Tourainen ja Orléanaisin maakuntiin kuuluneita alueita. Se sai nimensä kahden alueellaan virtaavan joen mukaan.
Loir-et-Cher kuuluu Centren hallintoalueeseen, ja sen rajanaapureita ovat Eure-et-Loir, Loiret, Cher, Indre, Indre-et-Loire ja Sarthe.
300px|thumb|Loir-et-Cherin kartta. Loir-et-Cherin hallinnollisella alueella on yhteensä 291 kuntaa, joista suurimpia ovat:
Virtsaumpi
Virtsaummen vaikeus ja kulku vaihtelee paljon: täydellinen virtsaumpi voi kehittyä hyvin nopeasti (akuutti), mutta lievä virtsaumpi voi olla pitkäkestoinen (krooninen) tila. Virtsaummen riskiä lisäävät muun muassa 1) virtsateiden rakenteelliset tekijät (miehillä riski kymmenkertainen), 2) ikääntymiseen liittyvät muutokset, sekä 3) virtsateiden virtausesteitä aiheuttavat, 4) supistumisvoimakkuutta heikentävät ja 5) virtsaneritystä lisäävät tekijät. Erityisesti uusi ja äkillinen virtsaumpi aiheuttaa voimakkaan virtsaamistarpeen ja rakon venytyskivun, ja tila voi pitkittyessään aiheuttaa esimerkiksi rakon hermovaurioita tai vesimunuaisen.
Virtsaumpi hoidetaan ensisijaisesti vapauttamalla virtsa rakosta kertakatetroimalla, mutta joissakin tilanteissa tarvitaan kestokatetrointia tai suprapubista kystostomiaa.
Syyt
Virtsaumpi on etupäässä miesten vaiva; virtsatien rakenteellisista eroista johtuen se on miehillä yli kymmenen kertaa yleisempi kuin naisilla. Ikääntymisen ja ikään liittyvien muutosten seurauksena virtsaummen riski kasvaa voimakkaasti noin 40 ikävuoden jälkeen.
Virtsaummen syitä on helppo ymmärtää kolmen päämekanismin kautta: Virtsaumpi syntyy, jos 1) virtsarakko ei kykene supistumaan tarpeeksi voimakkaasti, 2) alemmissa virtsateissä on ulosvirtauspainetta suurempi virtauseste ja 3) virtsaa erittyy rakkoon tyhjenemistä nopeammin.
Virtausesteen voivat muodostaa
Rakon supistumisvoimakkuutta taas voivat heikentää monet rakkolihakseen ja sen hermostolliseen säätelyyn vaikuttavat tekijät, kuten
Kolmanneksi, virtsaneritystä voimakkaasti lisäävät tekijät, kuten alkoholijuomat ja nestehoito, voivat laukaista virtsaummen.
Vaikutukset
Erityisesti uusi ja akuutti virtsaumpi aiheuttaa yleensä kovan virtsaamistarpeen ja rakon venytyskivun. Rakko näyttää ja tuntuu vatsalla kookkaalta ja pinkeältä. Pitkään kestänyt (tunneista vuorokausiin) ylivenytys voi aiheuttaa rakon hermoturvotusta ja hermovaurioita. Tämä heikentää rakon sensorista ja motorista toimintaa ja voi aiheuttaa virtsaamisvaivoja, mukaan lukien virtsankarkailua ja virtsaumpea. Pitkään koholla oleva paine rakossa voi aiheuttaa ylävirtsateissä virtsanjohtimien laajenemisen, vesimunuaisen (hydronefroosin) ja munuaisten vajaatoiminnan.
Hoito
Virtsaumpi vapautetaan välittömästi katetroimalla. Kertakatetroinnissa rakkoon työnnetään ohut letku (katetri) vain siksi ajaksi, kun rakosta tulee virtsaa. Kestokatetroinnissa katetri jätetään rakkoon pidempiaikaisesti. Suprapubisessa kystostomiassa katetri viedään rakkoon vatsanpeitteiden läpi häpyluun (lat. os pubis) yläpuolelta.
Katetrointi on suoritettava aseptisesti infektioiden ehkäisemiseksi. Lantion laskimoita puristava täysi rakko voidaan tyhjentää kokonaan, jos potilaalla ei ole vaikeaa sydämen vajaatoimintaa; tässä erityistapauksessa sydämeen palaava veritilavuus voi nousta liian nopeasti. Kertakatetrointi on ensisijainen menetelmä. Jos katetrointi ei onnistu virtsaputken kautta tai potilaalla on krooninen virtsaumpi, suprapubinen kystostomia on yleensä parempi vaihtoehto. Kroonisessa virtsaummessa voi kuitenkin joissakin tilanteissa kannattaa käyttää kestokatetria tai toistettua kertakatetrointia.
Leikkauksen jälkeen rakko kannattaa katetroida jo tavanomaista vähemmillä aiheilla ja epävarmemmalla diagnoosilla.
Estádio Antônio R. Guimarães
Estádio Antônio R. Guimarães on monikäyttöinen stadion Santa Bárbara d'Oestessa Brasiliassa. Stadion avattiin vuonna 1921. Nykyään sitä käytetään enimmäkseen jalkapallossa União Agrícola Barbarense Futebol Cluben kotikenttänä. Stadionille mahtuu 15 000 ihmistä.
Bo Roberson
Irvin ”Bo” Roberson (23. heinäkuuta 1935 Blakely, Georgia – 15. huhtikuuta 2001 Pasadena, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen yleisurheilija ja amerikkalaisen jalkapallon pelaaja. Hän opiskeli Cornellin yliopistossa. Vuonna 1960 Roberson sai Rooman kesäolympialaisissa hopeaa pituushypyssä tuloksella 811; hän jäi vain senttimetrin päähän Ralph Bostonista. Vuonna 1959 hän oli voittanut kultamitalin Pan-Amerikan kisoissa (tulos 792).
Amerikkalaista jalkapalloa Roberson pelasi vuosina 1961–1966 AFL-seuroissa San Diego Chargers, Oakland Raiders, Buffalo Bills ja Miami Dolphins. Hän oli laitahyökkääjä. Hän osallistui Pro Bowl -otteluun vuonna 1965. Myöhemmin hän toimi yleisurheiluvalmentajana Kalifornian yliopistolla Irvinessä.
Oulun musiikkivideofestivaalit
Oulun musiikkivideofestivaalit on Oulussa vuosittain järjestettävä kaupunkifestivaali.
Musiikkivideofestivaali keskittyy populaarikulttuuriin ja uusimpiin musiikkivideoteoksiin ja festivaalilla esitetään vuosittain satoja videoita. Festivaali koostuu musiikkivideo- ja elokuvanäytöksistä, master classeista ja oheistapahtumista. Kotimaiset musiikkivideot kilpailevat kotimaisessa kilpailussa, johon ilmoittautuminen on ilmaista. Festivaali huipentuu lauantaina Pumpeligaalaan, jossa palkitaan musiikkivideoiden parhaimmisto.
OMVF on maailman vanhin musiikkivideofestivaali ja festivaalia on järjestetty yhtäjaksoisesti vuodesta 1994. Festivaalin perustivat Oulun käsi- ja taideteollisuusoppilaitoksen videolinjan opiskelijat vuonna 1994. Festivaalia järjestää OMVF ry.
Palkinnon taustaa
Vuonna 2000 Acid Cinema -videoryhmä julkaisi Pumpelin legendaan nojautuvan, The Blair Witch Project -henkisen The Pumpeli Project -lyhytelokuvan.
Vuodesta 2015 on jaettu myös Linssipumpelia ja Post-pumpelia ansioituneesta kuvauksesta ja jälkityöstä.
Kristina Isola
Anna-Kristina Isola (s. 12. tammikuuta 1946 Helsinki) työskenteli Marimekon suunnittelijana vuoteen 2013 asti ja on Maija Isolan ensimmäisestä avioliitosta syntynyt tytär.
Kristina Isola toimi äitinsä henkilökohtaisena apulaisena jo vuodesta 1962 lähtien. Vuodesta 1979 lähtien Isolat tekivät Marimekon mallit suunnittelijaparina ja molempien nimet kirjoitettiin kankaiden reunaan. Kristina Isolan omaa käsialaa ovat monet kangasmallit jo vuodesta 1964 lähtien. Näitä ovat muun muassa herkät kukkakuviot Krassi ja Ruiskukka sekä monivärinen raitakuosi Onnellinen.
Vuonna 2001, Unikko-mallin uudessa tulemisessa, Kristiina Isola sai tehtäväkseen uudistaa Unikkoa. Niin syntyi beesi ja harmaa Unikko. ”Halusin, että se sopii nykyajan keittiöihin, joissa on paljon kiveä ja terästä”, kertoi Kristiina Isola tästä työstään. Vuonna 2002 Unikkoa alettiin toteuttaa väripohjalle, ja kuviota pienennettiin. Mallia on käytetty kännykänkuorissa, televisioiden pinnoissa, autoissa, vaatteissa ja kävelysauvoissa. Vuonna 2003 Marimekon sisustuspuolen kasvu oli 20 %. Myös Primavera-kuosin ristiinbrändäys Iittalan kanssa onnistui.
Metsänväki-plagiaatti
thumb|180px|Kristina Isolan Marimekolle suunnittelema kangaskuosi Metsänväki, joka on kopio [[Maria Primatšenkon maalauksesta Rotta matkalla (1963). (Vertaa kuvaan taiteilijan artikkelissa).]] Isola jäi vuonna 2013 kiinni plagioinnista. Isolan Marimekolle suunnittelema Metsänväki-kuosi on kopioitu ukrainalaisen naivistitaiteilijan Maria Primatšenkon yli 40 vuotta aikaisemmin julkaisemasta työstä Rotta matkalla. Marimekon mukaan Isola kertoi oman maalauksensa pohjana käyttämästään kuvituksesta heille sen jälkeen, kun Helsingin Sanomat oli alkanut selvittää asiaa. Metsänväki-kuosi on vuodelta 2007, kun taas Rotta matkalla on vuodelta 1963. Kankaan puunrunkojen ja oksien painokuviot ovat identtiset Primatšenkon guassityön kanssa.
Asian toi esille suomalainen taiteenharrastaja, joka havaitsi omistamassaan kirjassa Primatšenkon alkuperäisen työn ja tunnisti sen identtiseksi Isolan kangassuunnitelman kanssa. Isola myönsi kopioinnin julkisuuteen toimittamassaan tiedotteessa.
Öknebon kihlakunta
thumb|Öknebon kihlakunnan sijainti Tukholman läänin kartalla.
Karitsankääpä
Karitsankääpä (Albatrellus citrinus) on Suomessa tavattava ja uhanalainen kääpälaji. Se viihtyy erityisesti lehtomaisissa, kalkkipohjaisissa kuusimetsissä ja on uhanalainen juuri elinympäristönsä harvinaistumisen ja pirstoutumisen vuoksi.
Karitsankäävän itiöemä muistuttaa lampaankääpää, mutta on pienikokoisempi, hennompi ja puhtaamman valkoinen. Hiertymäkohdista ja vanhetessaan karitsankääpä saa keltaista sävyä, eikä viherry kuivuessaan kuten lampaankääpä. Vertaa myös vuohenkääpään, joka ei kellerrä ja jonka jalassa ja yläpinnassa on violetinruskeaa väriä.
Öknebon kihlakunta
Kihlakunnan tuolloista kunnista Turinge kuuluu nykyään Nykvarnin kuntaan ja muut Södertäljen kuntaan.
Kristina Isola
Metsänväki-plagiaatti
Samaa aihetta käytettiin sinisenä Finnairin lentokoneessa Finnairin ja Marimekon yhteistyöhankkeen aikana. Plagioinnin tultua ilmi Finnair ilmoitti maalaavansa kuviot lentokoneestaan peittoon.
Marimekko lopetti yhteistyön suunnittelijan kanssa syyskuussa 2013. Yhtiön toimitusjohtaja Mika Ihamuotila nimitti plagiointia ”väärinkäytökseksi” ja sanoi, että sitä ei voi antaa anteeksi.
Svartlösan kihlakunta
thumb|Svartlösan kihlakunnan sijainti Tukholman läänin kartalla.
Svartlösan kihlakunta oli kihlakunta Tukholman läänissä Ruotsissa. Vuoden 1945 väestönlaskennan mukaan kihlakunnan maapinta-ala oli 445,08 neliökilometriä ja asukasluku 42 091 henkeä. Kihlakuntaan kuuluneet kunnat olivat Nacka, Saltsjöbadenin kauppala, Huddinge, Botkyrka, Salem ja Grödinge.
Kihlakunnan tuolloista kunnista Nacka ja Saltsjöbadenin kauppala kuuluvat Nackan kuntaan, Huddinge muodostaa Huddingen kunnan, Salem Salemin kunnan sekä Botkyrka ja Grödinge yhdessä muodostavat Botkyrkan kunnan.
Pokémon – Mewtwon vastaisku
Pokémon - Mewtwon vastaisku (, tunnetaan myös nimellä Pokémon elokuva: Mewtwo vastaan Mew) on ensimmäinen pitkä Pokémon-elokuva. Elokuvan mukana ilmestyi myös lyhytelokuva Pikachun loma.
Elokuva oli 201 400 katsojalla vuoden 2000 seitsemänneksi katsotuin elokuva Suomessa.
Mewtwon syntytarina
Elokuva alkaa takaumalla, jossa tohtori Fuji -niminen Pokémon-tutkija kertoo, kuinka Rakettiryhmän johtaja Giovanni on vaatinut häntä kloonaamaan muinaisesta Mew -nimisestä Pokémonista itselleen sitäkin voimakkaamman Pokémonin, jolla hän voisi hallita maailmaa. Fuji oli suostunut ehdotukseen, minkä vastineeksi Giovanni oli rahoittanut Fujin johtaman tutkimusretkikunnan, joka palasi matkalta mukanaan Mew'n fossiili. Sen sisältämästä DNA:sta he onnistuivat lopulta kloonaamaan supervoimakkaan Pokémonin: Mewtwon.
Mewtwon vastaisku
Viimein Mewtwo heräsi. Tutkijat kertoivat Mewtwolle kuinka he olivat luoneet hänet kloonaamalla Mew'n DNA:ta. Mewtwo ei kuitenkaan hyväksynyt kohtaloaan pelkkänä tieteellisenä kokeena vaan raivostui ja tuhosi laboratorion, surmaten samalla kaikki tutkijat. Giovanni saapui New Islandille, saarelle, jossa laboratorio oli sijainnut, ja teki Mewtwolle ehdotuksen, että he voisivat olla kumppaneita. Giovanni käytti Mewtwon voimia hyväkseen Rakettiryhmän toimissa sekä salijohtajan peitetyössään, opettaen samalla Mewtwota kohdistamaan voimansa oikein. Kun Mewtwo pohdiskeli, mikä sen tarkoitus oli, Giovanni sanoi, että tämän tehtävä oli palvella herraansa ja taistella hänen edestään. Mewtwo ei hyväksynyt orjuutta kohtalokseen vaan tuhosi Giovannin päämajan ja pakeni. Se palasi New Islandille, jossa se päätti itse löytää oman tarkoituksena ja tuhota jokaisen joka uskaltaisi vastustaa.
Saarella Ash ja kumppanit tapaavat muita myrskyn läpi selvinneitä kouluttajia sekä viestin lähettäneen nuoren naisen. Pian he saavat selville, että naisen "mestari" onkin maailman voimakkaimman kouluttajan lisäksi myös kaikkein voimakkain Pokémon. Mewtwo vapauttaa naisen otteestaan, jolloin tämä paljastuu aiemmin kadonneeksi hoitaja Joyksi, jota Mewtwo on pitänyt hallinnassaan. Mewtwo paljastaa, että hän ei aio sääliä "uutta maailmaa" luodessaan niin ihmisiä kuin hänen mielestään ihmisten orjina toimivia Pokémonejakaan. Kouluttajien Pokémonit eivät näytä pärjäävän Mewtwon voimille, jolloin Ash päättää haastaa Mewtwon otteluun.
Mewtwo paljastaa kloonanneensa itselleen alkuperäistä voimakkaammat kopiot Venusaurista, Blastoisesesta sekä Charizardista. Kutkin kouluttajat asettavat omat saman lajin Pokémoninsa klooneja vastaan (Ash käyttää Charizardia), mutta kaikki häviävät. Mewtwo vangitsee hävinneet Pokémonit ja paljastaa nyt aikovansa kloonata jokaisen saarella olevan Pokémonin ja pitävänsä niitä saarella, kun hänen myrskynsä tuhoaa maailman. Mewtwo luo armeijan mustia Poképalloja, jotka nappaavat kaikki Pokémonit sisäänsä ja siirtävät ne kloonausjärjestelmään. Ash yrittää suojella Pikachua niin hyvin kuin mahdollista, mutta lopulta myös Pikachu jää kiinni. Ash seuraa Pikachun napannutta palloa kloonauslaitteen luo ja ottaa sen väkisin takaisin, rikkoen samalla kloonauslaitteen ja vapauttaen alkuperäiset Pokémonit. Kaikki Pokémonit ehdittiin kuitenkin kloonata ja kloonit astuvat Mewtwon rinnalle areenalla. Samassa Ash kuitenkin palaa alkuperäisten Pokémonien kanssa ja yrittää iskeä Mewtwota, joka vain lennättää hänet pois. Silloin paikalle ilmestyy Mew, ja samalla kouluttajille käy ilmi, että Mewtwo on kloonattu Mew'sta. Mewtwo hyökkää Mew'n kimppuun, vaikkei se aluksi panekaan vastaan. Lopulta Mewtwo päättää todistaa klooniensa kelpoisuuden käyttämällä psyykkisiä voimiaan estääkseen niitä käyttämästä erikoiskykyjään ja usuttamalla ne sitten alkuperäisiä Pokémoneja vastaan samalla, kun itse taistelee Mew'n kanssa. Ashin Pikachu ei tosin suostu taistelemaan klooniaan vastaan, vaikka se epätoivoisesta yrittää saada Pikachun iskemään takaisin, mihin se ei suostu, ja lopulta uuvahtaa tyystin. Kaikki katselevat surullisena, kun Pokémonit kärsivät tuloksettoman taistelun keskellä. Ash juoksee Mewtwon ja Mew'n hyökkäysten väliin pyytäen heitä lopettamaan, mutta saa osuman ja muuttuu kiveksi. Kaikki kentällä olevat Pokémonit alkavat itkeä, ja niiden kyyneleet virtaavat Ashiin, joka herää taas henkiin.
Mewtwo tajuaa viimein olleensa väärässä koko ajan. Se ymmärtää nyt, ettei syntyperällä ole merkitystä, vaan sillä, mitä elämällään tekee. Tämän jälkeen Mewtwo lähtee saarelta kloonipokémonien kanssa. Mewtwo päättää kuitenkin, että muiden omaksi hyväksi näiden olisi unohdettava kaikki tapahtunut. Kirkas valo pyyhkäisee maiseman yli, ja kaikki ovat taas Pokémon-keskuksessa, vailla pienintäkään muistikuvaa tapahtuneesta, aivan kuin mitään ei olisi tapahtunutkaan. Hoitaja Joy on paikalla ja myrsky laantuu. Ash ja kumppanit menevät ulkosalle seuraamaan pilvien katoamista, jolloin Ash näkee vilauksen Mew'sta. Hän ei ole varma mitä näki, mutta pitää silti mahdollisen että hän todella näki jotain, kuten näki erään legendaarisen Pokémonin ensimmäisensä päivänään kouluttajana.
Rakettiryhmä on myös menettänyt muistonsa tapahtuneesta, mutta he ovat edelleen ennalleen palautuneella New Islandilla. Ja vaikkeivät he muistakaan miten olivat joutuneet sinne, he ovat silti iloisia vapaudesta ja päättävät ottaa rennosti.
Äänirooleissa
Elokuvan suomenkielisestä jälkiäänityksestä vastasi Oy PVP Voice Ab.
John W. Campbell -palkinto
John W. Campbell -palkinto voi tarkoittaa kahta merkittävää eri tahon jakamaa science fiction -palkintoa:
Furutaka (1925)
Furutaka oli keisarillisen Japanin laivaston vuonna 1926 palvelukseenotettu Furutaka-luokan raskas risteilijä. Alus upposi toisessa maailmansodassa 12. lokakuuta 1942.