cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mahatma Gandhi
Intian itsenäistyminen ja jakautuminen
Gandhi vastusti Intian ja Bengalin jakamista viimeiseen asti, mutta kongressipuolue hyväksyi jaon kesäkuussa 1947. Intia sai itsenäisyyden 15. elokuuta vuonna 1947. Pakistanin irtoaminen Intiasta aiheutti suuren pakolaisaallon, ensimmäisen Kashmirin sodan ja paljon myöhempiä vaikutuksia. Gandhi aloitti syyskuun alussa Kalkutassa paaston rauhan puolesta. Kalkutta rauhoittuikin paaston ansiosta, kun paikalliset uskonnolliset ryhmät sopivat aselevosta. Muualla maassa väkivaltaisuudet kuitenkin jatkuivat, joten Gandhi matkusti Delhiin ja pyrki katkaisemaan muslimien ja hindujen välisen väkivallan kierteen. Tammikuussa 1948 Gandhi aloitti viimeisen paastonsa. Hänen vaatimuksestaan Nehrun hallitus myöntyi maksamaan Pakistanille 550 miljoonan rupian korvauksen entisen yhtenäisen Intian varoista. Paaston kuudentena päivänä uskonnolliset johtajat takasivat, että Intian puolelle jääneitä muslimeja suojeltaisiin, joten Gandhi lopetti paastonsa.
Kuolema
thumb|Raj Ghat, Gandhin muistomerkki New Delhissä Hinduradikaali Nathuram Godse ampui Gandhin Birla Housessa New Delhissä 30. tammikuuta 1948. Murhaaja piti Gandhia syyllisenä Intian heikentymiseen, koska tämä oli edellisenä vuonna vaatinut maksujen suorittamista Pakistanille. Murha tapahtui Gandhin jokailtaisen yleisölle avoimen rukoushetken aikana. Godse ja hänen rikostoverinsa Narayan Apte tuomittiin kuolemaan ja teloitettiin. Murhapaikasta Birla Housesta tuli vuonna 1984 museo Gandhi Smiriti.
Gandhin tuhkat jaettiin useisiin uurniin, joita lähetettiin eri puolille Intiaa ja muualle maailmaa, jotta hänen seuraajansa voisivat järjestää muistotilaisuuksia. Sen jälkeen jotkin tuhkista siroteltiin maailman järviin, jokiin ja meriin.
Gandhin muistomerkki Raj Ghat on New Delhissä Gandhin tuhkauspaikalla sijaitseva musta marmoripaasi. Sen kyljessä on teksti He Rām, 'Oi Jumala', jonka uskotaan olleen Gandhin viimeiset sanat ennen kuolemaa.
Perhe
Mahatma Gandhi oli naimisissa Kasturban (o.s. Kapadia, 1869–1944) kanssa vuosina 1883–1944 tämän kuolemaan asti. Kasturbai kiinnostui politiikasta ja yhteiskunnallisesta vaikuttamisesta asuessaan Mohandasin kanssa Etelä-Afrikassa ja auttoi miestään tämän kansalaisoikeus- ja itsenäisyysliiketoiminnassa. Kasturbai auttoi myös miehensä perustamien ashramien johtamisessa.
Gandhit saivat neljä poikaa. Mahatma Gandhi ei sallinut pojilleen kunnollista koulutusta sillä perusteella, että luonne oli tärkeämpi kuin opit ja yhteiskunnallinen toiminta tärkeämpi kuin ammatit. Nuorin pojista Devadas toimi toisinaan isänsä sihteerinä. Vanhin poika kääntyi islaminuskoon.
Uskonto
Gandhi katsoi olevansa hindu syntyperänsä ja kasvuympäristönsä vuoksi. Hän kertoi oman perusmotiivinsa olevan "puhtaasti uskonnollinen", eikä esimerkiksi nationalistinen tai poliittinen. Gandhi sovelsi "ikuisia totuuksia" omalla tavallaan jokapäiväiseen elämään ja sen ongelmiin, mutta ei systematisoinut oman ajattelunsa filosofiaa tai perustanut uutta oppijärjestelmää. Gandhi oli hindulaisuuden reformaattori, joka pyrki puhdistamaan hindulaisuutta sen virheistä. Hän uskoi universaaliin uskontoon, joka on kaikkien uskontojen perustana, ja sanoi: "Eri uskonnot ovat erilaisia teitä samaan päämäärään." Hän uskoi, että yhden uskonnon kannattaja voi ottaa vastaan toisista uskonnoista sen, mikä niissä on hyvää, ja kehotti jokaista lukemaan kaikkien uskontojen kirjoituksia myötätuntoisesti.
Gandhi arvosti paljon Jeesusta ja vuorisaarnaa. Hänellä oli läheisiä kristittyjä ystäviä, ja hän harkitsi itsekin Etelä-Afrikassa kääntymistä kristinuskoon. Hän kuitenkin tuli siihen tulokseen, että kristinusko oli muutakin kuin vuorisaarna, ja uskoi kristinuskon vääristelleen Jeesusta levitessään länteen.
Gandhi tutustui myös teosofien ajatteluun. Teosofiassa Gandhi näki sen ongelman, että se keskittyi liikaa uskonnon älylliseen puoleen, väittelyihin ja salaoppeihin, mutta unohti aatteen ihmiskunnan veljeydestä ja moraalisesta kasvusta.
Väkivallattomuus, sota ja rauha
Gandhi vastusti väkivaltaa ja sanoi, että väkivallalla ei voida poistaa väkivaltaa tai pahaa. Hän kuitenkin piti väkivallalla puolustautumista pienempänä pahana kuin alistumista. Gandhin väkivallattomuus voidaan nähdä hindulaisen, jainalaisen ja kristillisen moraaliopin yhteensulautumana. Gandhi laajensi perinteistä intialaista väkivallattomuuden eli ahimsan käsitettä kattamaan myös kamppailua valtiovaltaa kohtaan. Gandhille väkivallattomuus oli aktiivista toimintaa, joka ei kuitenkaan aiheuta väkivaltaa tai pahaa ihmisille tai eläimille. Hän uskoi väkivallattoman vastarinnan olevan tehokkaampaa kuin fyysinen voima. Gandhin mielestä väkivallattomuuden tulisi täyttää koko ihminen niin, ettei ristiriitaa oman halun ja ulkonaisen käyttäytymisen välillä ilmene. Väkivallattomuutta tulee hänen mukaansa soveltaa kaikilla elämänalueilla. Gandhi ei hyväksynyt eläinkokeita, ja välttääkseen tekemästä eläimille väkivaltaa hän ei syönyt lihaa.
Gandhi kehitti Etelä-Afrikassa asuessaan satyagraha-käsitteen tarkoittamaan väkivallatonta suoraa toimintaa. Satyagrahassa väkivalta neutraloidaan luopumalla väkivallan tai väkivaltaisen järjestelmän tukemisesta ja siihen alistumisesta. Siihen kuuluu myös mahdollisen rangaistuksen pakoilematon kärsiminen. Gandhi katsoi, että väkivallatonta suoraa toimintaa voitaisiin käyttää myös rikollisuutta vastaan. Gandhi asetti suoran toiminnan periaatteille kolme ehtoa: vastustajaa kohtaan ei saa tuntea vihaa, tavoitteen tulee olla totuudenmukainen ja riittävä, sekä pitää olla valmis kärsimään loppuun saakka. Hän korosti sitä, että suoran toiminnan parhaat keinot ja niiden hyväksyttävyys riippuvat aina tilanteesta.
Gandhi piti sotaa "ehdottoman pahana", josta oli pyrittävä eroon. Hän korosti sodan syiden ymmärtämistä ja niiden radikaalia poistamista sotien lopettamisen edellytyksenä. Sotien pääsyyksi hän arveli heikompien rotujen riiston. Väkivaltaisen sodan vastineeksi Gandhi esitti satyagrahaa. Gandhi itse osallistui sodassa vapaaehtoisena ensiaputoimintaan Etelä-Afrikassa asuessaan, sillä hän piti valtion auttamista velvollisuutenaan silloin kun hän itse oli ottanut vastaan valtion tarjoamat oikeudet ja suojelun.
Asketismi
Gandhi oli askeetti, joka ei käyttänyt nautintoaineita. Paasto oli hänelle "yksi keinoista itsehillinnän saavuttamiseen". Gandhi aloitti loppuelämänsä kestäneen selibaatin 37-vuotiaana, koska seksi vei häneltä energiaa, jota hän tarvitsi sosiaalisessa toiminnassaan. Gandhi ei hyväksynyt seksuaalisuuden käyttämistä nautinnon välineenä, vaan ainoastaan lasten tekemiseen. Gandhi arvosti myös vapaaehtoista köyhyyttä. Hän pukeutui vuodesta 1921 alkaen pelkkään lannevaatteeseen ja ajeli samalla päänsä paljaaksi.
Aino Lehtimäki
Aino Ellen Lehtimäki oli suomalainen näyttelijä.
Mahatma Gandhi
Kastilaitos
Gandhi hyväksyi kastilaitoksen, mutta hän näki siinä epäkohtia ja halusi palauttaa sen alkuperäisen muodon, josta kerrotaan vanhimmissa kirjoituksissa. Kastittomuutta Gandhi piti kaikkein suurimpana epäkohtana ja vaati sen poistamista. Gandhin mukaan kastittomuudesta voitaisiin luopua vain väkivallattomuuden avulla. Gandhi hyväksyi kastilaitokseen liittyvän, omasta mielestään velvollisuuksiin eikä oikeuksiin liittyvän työnjaon. Hän kuitenkin vastusti eri ammattien erilaista arvostamista ja palkitsemista, ja hän halusi saattaa ammattien arvostuksen samalle tasolle.
Poliittinen toiminta
Gandhi noudatti 1900-luvun alusta asti periaatetta, että hän teki itse ensimmäiseksi kaikki toisiltakin vaatimansa henkilökohtaiset uhraukset. Hän pyrki näyttämään vain hyvää esimerkkiä, eikä mitenkään arvostellut ihmisiä, jotka eivät halunneet seurata häntä. Hän ei myöskään asettanut seuraajilleen mitään rajoituksia näiden vapauksien suhteen. Gandhi sanoi: ”Minulla ei ole vähäisintäkään epäilystä siitä, etteikö kuka tahansa mies tai nainen voisi saavuttaa mitä minä saavutin, jos hän vain yrittää yhtä paljon ja pitää yllä samaa toivoa ja uskoa.”
Aino Lehtimäki
Ura
Lehtimäki näytteli Famua televisio­elo­kuvassa Solveigin laulu. Tästä roolista hänet palkittiin Jussi-patsaalla vuonna 1974.
Mahatma Gandhi
Avoimuus
Gandhi halusi kaiken poliittisen toimintansa tapahtuvan aina avoimesti ja julkisesti, myös vankilassa ollessaan. Suunnitelmansa ja poliittiset mielipiteensä Gandhi julkaisi esimerkiksi sanomalehdissään. Gandhi puhui avoimesti myös omista heikkouksistaan, ja suolamarssin aikana hän kertoi lehdessään työryhmänsä tekemistä erehdyksistä, laiminlyönneistä ja synneistä. Gandhi ulotti avoimuusperiaatteensa myös yksityiselämäänsä. Kun hän huomasi vaimonsa säilöneen rahaa pahan päivän varalle, vaikka perheen piti noudattaa ehdottoman köyhyyden periaatetta, hän esitti julkisen anteeksipyynnön.
Aino Lehtimäki
Yksityiselämä
Lehti­mäki oli naimisissa näyttelijä Martti Romppasen kanssa 1950-luvulla. Avio­liitosta hänellä on yksi poika.
Mahatma Gandhi
Arvostus
thumb|upright|Helsingin Hämeentien varrella olevassa Allotrianpuistossa paljastettiin syyskuussa 2019 intialaisen kuvanveistäjä Gautam Palin veistos nimellä Mohandas Karamchand Gandhi. Intiassa Gandhia kutsutaan yleisesti joskin epävirallisesti "kansakunnan isäksi". Gandhin syntymäpäivä 2. lokakuuta, Gandhi Jayanti, on yksi maan kolmesta virallisesta kansallisesta juhlapäivästä. Intian pääministeri Rajiv Gandhin mukaan ”Mahatma Gandhi on yksi kiehtovimmista historian suurmiehistä. – – Mahatma Gandhi oli pyhimys, joka oli aktiivinen maailmanpolitiikassa. Hän oli uskonmies, joka saarnasi yhtäläistä kunnioitusta kaikille uskonnoille. – – Hänen varallisuutensa oli rakkaus, jota hän antoi ihmisille ja sai heiltä.”
Yhdysvaltain kansalaisoikeusliikkeen johtajat Martin Luther King ja James Lawson saivat Gandhilta vaikutteita omiin väkivallattomuuden teorioihinsa. Gandhilta ovat ilmoittaneet saaneensa vaikutteita myös esimerkiksi apartheidin vastustaja, presidentti Nelson Mandela, muusikko ja rauhanaktivisti John Lennon, ympäristöaktivisti Al Gore, presidentti Barack Obama sekä burmalainen poliitikko ja rauhannobelisti Aung San Suu Kyi. Albert Einstein kutsui Gandhia "tulevien sukupolvien roolimalliksi".
Gandhia esittäviä patsaita on pystytetty kymmenittäin eri puolille maailmaa.
Vaikka Gandhi tunnettiin väkivallattoman vastarinnan symbolina, hänelle ei koskaan myönnetty Nobelin rauhanpalkintoa, mitä on laajalti ihmetelty. Gandhi nimettiin palkintoehdokkaaksi viisi kertaa vuosien 1937 ja 1948 välillä. Nobel-komitea ei ole koskaan kertonut syytä sille, miksei Gandhia palkittu.
Arvostelua
Gandhi sai eläessään osakseen runsaasti vastustusta ja arvostelua. Hän herätti epäluuloa briteissä ja tyytymättömyyttä Intian Kongressipuolueessa. Ortodoksihindut raivostuivat Gandhille siitä, että hän vastusti kastittomuutta ja kannatti maallistunutta politiikkaa. Gandhi joutui murhayritysten kohteeksi, ja lopulta hänet murhasi hindu, joka syytti häntä hindujen pettämisestä. Myös Pakistanin itsenäisyyttä ajaneet muslimit olivat pitäneet häntä vihollisenaan.
Ghanan yliopistolla sijainnut Gandhi-patsas poistettiin vetoomuksen jälkeen vuonna 2018. Vetoomuksen tekijät olivat kutsuneet Gandhia rasistiksi, sillä Gandhi oli korostanut nuorena Etelä-Afrikassa asuessaan, että intialaiset ovat äärettömästi ylempiä kuin mustat.
Sebastian Koch
Sebastian Koch (s. 31. toukokuuta 1962 Karlsruhe, Länsi-Saksa) on saksalainen näyttelijä. Hän on tunnettu muun muassa elokuvista Operaatio Valkyrie, Muiden elämä ja Black Book.
Ura
Koch syntyi Karlsruhessa mutta kasvoi Stuttgartissa. Vuosina 1982–1985 hän opiskeli Münchenissä. Esiinnyttyään Ulmissa ja Darmstadtissa Koch siirtyi berliiniläisiin teattereihin vuonna 1990. Lukuisten televisio- ja elokuvaroolien jälkeen Kochin läpimurtoelokuva oli Die Zürcher Verlobung – Drehbuch zur Liebe, jossa esiintyy myös Christoph Waltz. Tämän jälkeen Koch on esittänyt muun muassa Klaus von Stauffenbergiä Operaatio Valkyriessa ja Albert Speeriä dokumentaarisessa minisarjassa Paholaisen arkkitehti (saks. Speer und Er).
Länsi-Afrikan rahaliitto
Vuonna 1962 perustetun rahaliiton jäsenmaita ovat Benin, Burkina Faso, Guinea-Bissau, Mali, Niger, Norsunluurannikko, Senegal ja Togo. Sen ylin päättävä elin on maiden valtionpäämiesten konferenssi. Rahaliiton raha- ja luottopolitiikasta päättää jäsenmaiden ministerineuvosto. Pankkitoiminnan valvonnasta ja yhtenäistämisestä vastaa pankkikomissio, jonka sihteeristö toimii Abidjanissa osana keskuspankkia.
Finströmin vaakuna
thumb|150px|Finströmin vaakuna Finströmin vaakuna on Finströmin kunnan tunnus. Vaakunan aiheen aaltokoro viittaa pieneen Kyrkström-virtaan, jonka oletetaan vaikuttaneen koko pitäjän nimeämiseen. Tammi kuvastaa asukkaiden peräänantamattomuutta ja seudun rehevää kasvillisuutta.
Vaakunan selitys kuuluu ”punaisessa kentässä kultatammi alaisen, aaltokoroisen hopeahirren yläpuolella.” Vaakunan on suunnitellut Matts Dreijer, ja Finströmin kunnanvaltuusto hyväksyi vaakunan kokouksessaan 22. toukokuuta 1948. Ahvenanmaan maakuntahallitus vahvisti vaakunan käyttöön 19. joulukuuta 1951. Vaakunalle hyväksyttiin korjattu selitys 8. lokakuuta 1969.
Tegin piiri
Tegin piiri sijaitsee Uumajan kunnassa Ruotsissa. Sen väkiluku on.
Aiheesta muualla
thumb|left|Uumajan kunnan piirit
Pesäpallon suomensarja 1946
Pesäpallon suomensarja pelattiin toisen kerran kaudella 1946.
Ykkösmarkkinat
Lohkovoittajat Nokialla
Kakkosmarkkinat
Lohkojen kakkoset pelasivat karsintaturnauksen Myllykoskella.
Kolmosmarkkinat
Pelattiin Kauhajoella.
Myllykosken Kilpa-Veikot ja Tampereen Pyrintö nousivat SM-sarjaan.
Tavelsjön piiri
Tavelsjön piiri sijaitsee Uumajan kunnassa Ruotsissa. Sen väkiluku on.
Aiheesta muualla
thumb|left|Uumajan kunnan piirit
Sam Cooke
Sam Cooke (alun perin Samuel Cook, 22. tammikuuta 1931 Clarksdale, Mississippi – 11. joulukuuta 1964 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen soul-, gospel- ja rhythm and blues -laulaja ja lauluntekijä.
Cooke on tärkeimpiä ja arvostetuimpia soul- ja r&b-muusikoita, ja hän raivasi musiikkityylin suosiota myös laajemmalle. Cooken tunnetuimpia kappaleita ovat muun muassa ”You Send Me”, ”Chain Gang”, ”Wonderful World”, ”Bring It On Home to Me” ja ”A Change Is Gonna Come”. Cooke valittiin ensimmäisten muusikoiden joukossa Rock and Roll Hall of Fameen vuonna 1986.
Varhainen elämä
Sam Cooke (alun perin Cook) syntyi 22. tammikuuta 1931 Clarksdalessa Mississippissä. Hänen isänsä Charles Cook oli baptistipappi, ja hänellä oli seitsemän sisarusta. Cooke lauloi lapsena isänsä kirkon kuorossa. Perhe muutti 1930-luvun puolivälissä Chicagoon, missä Charles Cook nousi merkittävään asemaan uskonnollisessa yhteisössään. Lapsena Sam Cooke perusti kolmen sisaruksensa kanssa lauluyhtyeen The Singing Children. Teini-ikäisenä hän kuului Teen Highway QCs -nimiseen gospelyhtyeeseen, joka esiintyi kirkoissa ja uskonnollisissa tilaisuuksissa.
Ura
Vuonna 1950 Cooke liittyi tunnettuun The Soul Stirrers -lauluyhtyeeseen. Hänestä tuli sen laulusolistina suuri tähti seuraavien kuuden vuoden aikana. Cooke halusi kuitenkin laajentaa kuulijakuntaansa uskonnollisen yhteisönsä ulkopuolelle ja tavoittaa myös valkoisen yleisön. Hänen ensimmäinen poplevytyksensä oli Bumps Blackwellin tuottama ”Lovable” vuonna 1956. Cooke käytti singlessä taiteilijanimeä ”Dale Cooke” salatakseen popuransa gospelyleisöltään. Levytyksen vuoksi Cooke kuitenkin erotettiin The Soul Stirrersistä ja levy-yhtiöstään. Cooken toinen popsingle, Keen Recordsin julkaisema ”You Send Me”, jonka Cooke oli itse säveltänyt nyt omalla nimellään, myi yli kaksi miljoonaa kappaletta ja nousi rhythm and blues -listan kärkeen. Kappale on yksi ensimmäisistä soulkappaleista.
Seuraavien kahden vuoden aikana Cookelta julkaistiin useita menestyssinglejä, kuten ”For Sentimental Reasons”, ”Everybody Loves the Cha Cha Cha”, ”Only Sixteen” ja ”(What A) Wonderful World”. Hän julkaisi myös albumin Tribute to the Lady, jonka laulut liittyivät laulajatar Billie Holidayhin. Cooke ei houkuttelusta huolimatta aluksi siirtynyt suurempien levy-yhtiöiden riveihin, sillä hän halusi pitää itsellään laulujensa tekijänoikeudet. Hän siirtyi lopulta RCA Recordsille. Samalla hän perusti oman musiikkikustantamonsa Kags Musicin ja levy-yhtiönsä SAR Records, jonka kautta hän tuotti muiden artistien levyjä.
RCA:lla Cooke julkaisi 1960-luvun alussa lisää menestyssinglejä, kuten ”Chain Gang”, ”Sad Mood”, ”Cupid”, ”Twistin’ the Night Away” ja ”Bring It on Home to Me”. Vaikka Cooke tunnettiin etupäässä singleistään, hän julkaisi myös albumeja, kuten Twistin’ the Night Away (1962) ja Night Beat (1963). Cookin levytykset saavuttivat suosiota niin valkoisten teinien kuin mustankin yleisön keskuudessa. Toisin kuin singlet, Cooken alkuperäiset LP-levyt oli yleensä suunnattu valkoisille viihdemusiikin ystäville. Poikkeuksia ovat kuitenkin muun muassa vuonna 1963 levytetty bluesvaikutteinen Night Beat ja vasta 1980-luvulla postuumisti julkaistu Live At the Harlem Square Club, joka eroaa tunnelmaltaan merkittävästi Cooken vielä eläessä julkaistusta valkoisen viihdeyleisön ehdoilla toteutetusta Live at the Copa -LP:stä.
Cooken vauvaikäinen poika hukkui vuonna 1963, minkä vuoksi Cooke piti taukoa levyttämisestä. Cooken uusi manageri Allen Klein neuvotteli hänelle uuden levytyssopimuksen, joka antoi Cookelle poikkeuksellisen laajan taiteellisen vapauden. Hän ansaitsikin musiikilla varsin hyvin, ja hän sai myös omistusoikeuden levytyksiinsä vuodesta 1963 lähtien.
Cooken seuraava single ”A Change Is Gonna Come” on Cooken kantaa ottavimpia lauluja, ja singlellä ”Shake” hän toi soulmusiikkiinsa tanssittavuutta. Singlet julkaistiin postuumisti, sillä Cooke sai surmansa 11. joulukuuta 1964 motellissa Los Angelesissa. Hän joutui riitaan naisseuralaisensa sekä motellin managerin kanssa, joka ampui Cookea kun tämä oli väitetysti käynyt hänen kimppuunsa. Tapaus on edelleen kiistanalainen.
Eero Takala
Eero Matias Takala (25. marraskuuta 1924 Honkajoki – 11. heinäkuuta 1995 ) oli suomalainen juristi. Hän oli korkeimman oikeuden oikeusneuvos.
Takala suoritti ylemmän oikeustutkinnon 1950 ja sai varatuomarin arvon 1953. Hän valmistui lakitieteen kandidaatiksi ja lisensiaatiksi 1954. Oma asianajotoimisto nimellä Takalan Asianajotoimisto hänellä oli 1954–1974. Hän oli korkeimman oikeuden ylimääräinen oikeusneuvos 1972–1974 ja oikeusneuvos 1975–1992. Markkinatuomioistuimen puheenjohtaja hän oli vuosina 1978–1980 ja laintarkastuskunnan jäsen 1978-1980.
Me tanssimme taas
Juoni
Josh ja Dinah Barkley (Fred Astaire ja Ginger Rogers) ovat avio- ja musikaalikomediapari uriensa huipulla. Kun he saavat uusimman show’nsa päätökseen, Dinah tapaa vakavan ranskalaisen näytelmäkirjailijan, Jacques Pierre Barredout’n (Jacques François), joka ehdottaa Dinah’lle draamanäyttelijän uraa. Dinah yrittää pitää ehdotuksen salassa Joshilta, mutta kun Josh löytää Jacquesin antaman käsikirjoituksen Dinah’n piilosta, pariskunta eroaa.
Heidän hyvä ystävänsä Ezra Miller (Oscar Levant) yrittää saada Barkleyitä takaisin yhteen, mutta hän epäonnistuu. Kun Josh katsoo salaa Dinah’n näytelmäharjoituksia, hän näkee kuinka Dinah ponnistelee. Josh kutsuu häntä ja esittää olevansa ranskalainen; Josh antaa Dinah’lle neuvoja, jotka auttavat häntä ymmärtämään rooliaan. Neuvot tuottivat tulosta, kun Dinah näyttelee roolinsa erinomaisesti. Show’n jälkeen Dinah vahingossa saa tietää, että hänen myöhäisiltainen mentorinsa ei ollutkaan Barredout vaan Josh. Kuultuaan tämän Dinah kiiruhtaa Joshin asunnolle ja kaksikko palaa yhteen.
Musikaalinumerot
Harry Warren ja Ira Gershwin kirjoittivat lisäksi kolme muuta kappaletta elokuvaan: "The Courtin’ of Elmer and Ella", "Natchez on the Mississippi" ja "Poetry in Motion", joita ei kuitenkaan koskaan käytetty.
Tuotanto
Alun perin Judy Garland oli Dinah Barkleyn roolissa. Garland kävi vielä harjoituksissa, mutta sitten vetäytyi projektista. Oli tullut ilmi, että Garland ei pystynyt näytellä roolia fyysisesti eikä psyykkisesti. Tuottaja Arthur Freed otti yhteyttä Ginger Rogersiin, että olisiko hän halukas palaamaan Astairen kanssa samaan elokuvaan. Rogers oli kiinnostunut ja Me tanssimme taas -elokuvasta tuli Astairen ja Rogersin kymmenes ja viimeinen elokuva yhdessä. Elokuva on myös ainoa Astairen ja Rogersin värillinen musikaalielokuva. Elokuvan ilmestyessä monet kriitikot kommentoivat Rogersin muuttunutta figuuria, että 1930-luvun keijukaistyttö on tehnyt tietä vankalle ja urheilulliselle naiselle.
Me tanssimme taas kuvattiin Technicolor-elokuvausmenetelmällä elokuun 8. päivästä lokakuun 30. päivään 1948 2 325 420 dollarin budjetilla. Elokuvan työnimi oli You Made Me Love You. RKO Radio Pictures oli aiemmin tuottanut Rogersin ja Astairen elokuvamusikaalit, mutta Me tanssimme taas -elokuvan tuotti Metro-Goldwyn-Mayer.
Julkaisu ja vastaanotto
Me tanssimme taas sai Yhdysvaltain ensi-iltansa New Yorkissa 4. toukokuuta vuonna 1949, ja pian sen jälkeen elokuva meni laajaan teatterilevitykseen. Suomessa elokuva sai ensi-iltansa 6. heinäkuuta vuonna 1951. Elokuvan levittäjänä oli Metro-Goldwyn-Mayer.
Ilmestyessään Me tanssimme taas sai kriitikoilta myönteisen vastaanoton, ja elokuva oli yleisömenestys. Elokuva tuotti Yhdysvaltain teatterilevityksessä 3,2 miljoonaa dollaria. Me tanssimme taas tuotti yhteensä vähän yli 5,4 miljoonan dollarin lipputulot maailmanlaajuisesti. Rotten Tomatoes -sivuston mukaan kriitikoiden arvosteluista 60 prosenttia on myönteisiä perustuen kymmeneen arvosteluun.
Me tanssimme taas on julkaistu VHS:lle ja DVD:lle. Warner Bros. julkaisi elokuvan DVD:lle Yhdysvaltain markkinoille 16. elokuuta vuonna 2005.
Radiosovitus
Lux Radio Theater lähetti 60-minuuttisen radiosovituksen elokuvasta 1. tammikuuta vuonna 1951, jolloin Ginger Rogers uusi roolinsa Dinah Barkleyna. Fred Astairen roolissa oli George Murphy.
Pietro Filippo Scarlatti
Scarlatti aloitti uransa kuoronjohtajana urbinolaisessa katedraalissa vuonna 1705. Vuodesta 1708 hän soitti urkuja Napolissa. Vuonna 1728 sai ensiesityksensä Scarlattin ensimmäinen ooppera, Clitarco. Sen partituuri on sittemmin hävinnyt. Muita Scarlattin sävellyksiä ovat muun muassa kolme kantaattia ja useat kosketinsoitintoccatat.
Sävarin piiri
Sävarin piiri sijaitsee Uumajan kunnassa Ruotsissa. Sen väkiluku on.
Aiheesta muualla
thumb|left|Uumajan kunnan piirit
Mika’ela Fisher
Mika’ela Fisher (myös muodossa Mika Ela Fisher tai Mikaela Fisher) on saksalainen näyttelijä ja malli.
Näyttelijänä Fisher on saanut tunnustusta roolistaan Guillaume Canet’n ​​elokuvassa Ei sanaakaan (2006).
Bamble
Bamble on Norjan kunta Telemarkin läänissä, Langesundsfjorden-Frierfjordenin lounaispuolella. Se rajoittuu Kragerøön, Drangedaliin, Skieniin ja Porsgrunniin. Kuntaan kuuluvat kaupunkitaajamat Stathelle ja Langesund, sekä Herren taajama.
Historia
Bamblen nimen alkuperä on epävarma. Eräiden teorioiden mukaan se voi perustua uusnorjan sanaan bembel, tarkoittaen kirjaimellisesti "suurta vatsaa". Nimi on voinut olla jonkin paikkakunnan korkean paikan nimenä.
Langesundin ja Stathellen taajamat ovat perinteisiä merenkulkukaupunkeja. Langesund on ollut tulliasemana 1570–1962 ja luotsiasemana vuodesta 1680 lähtien. Se on myös perinteinen puutavarasatama ja perinteikäs laivanrakennuspaikkakunta. Stathelle on ollut luotsiasema (ladested) vuodesta 1774, omaten myös pitkät perinteet kaupassa ja merenkulussa. Herren taajama syntyi puunjalostusteollisuuden ympärille. Paikkakunnalla on myös louhittu nikkeliä, jonka esiintymät kuitenkin käytettiin loppuun suhteellisen lyhyessä ajassa.
Aiemmat Bamblen, Langesundin ja Stathellen kunnat liittyivät yhteen Bamblen nykyiseksi kunnaksi vuonna 1964. Kunnan vaakuna hyväksyttiin 1986. Vaakunan kultainen ruori sinisellä taustalla symboloi kunnan vahvaa yhteyttä mereen.
Luonto
Bamblen luonto on metsäistä ja kumpuilevaa peruskalliomaastoa. Rannikko on repaleista ja saaristoista. Langesundfjordenin alue on geologisen Oslofeltetin eteläraja, jossa on kalkkikiveä ja savikiveä. Bamblen alueella on useita mineraaliesiintymiä, kuten sinkkiä, lyijyä, nikkeliä ja uraania, mutta nykyisin alueella ei ole kaivostoimintaa. Alueen peruskallioalueet ovat antaneet nimen Bamblefeltetin peruskalliovyöhykkeelle.
Väestö
Väestömäärä on kasvanut 1900-luvun alusta. Erityisen merkittävää on ollut petrokemian teollisuuden perustaminen alueelle 1970-luvulla. Noin 70 % kunnan asukkaista asuu lähes yhteenkasvaneissa Langesundin ja Stathellen kaupunkitaajamissa. Herren taajama sijaitsee Rafnesin lähistöllä Frierfjordenin rannalla. Tammikuussa 2013 tehdyn väestönlaskennan mukaan kunnassa oli 14 129 asukasta.
thumb|left|160px|Skien-Porsgrunn-Skienin taajaman alue jakautuu kolmeen kuntaan. Käytännössä Bamblen itärannan kaupunkitaajamat Stathelle ja Langesund ovat kasvaneet yhteen pohjoisten naapurikaupunkien Porsgrunnin ja Skienin keskustaajamien kanssa. Norjan tilastokeskus luokitteleekin nämä yhdeksi taajamaksi, jonka asukasluku oli vuoden 2021 alussa yhteensä 94 102.
Elinkeinoelämä
Bamblen teolliset työpaikat kasvoivat merkittävästi Borealiksen ja Norsk Hydron avattua suuret petrokemian tehtaat Rafnesiin 1977–1979. Tehtaissa tuotetaan muun muassa etyleeniä, vinyylikloridia, klooria ja muoviraaka-aineita. Sittemmin Rafnesin tuotantolaitokset ovat siirtyneet Ineosin kemiantehtaiden osaksi.
Muita merkittäviä työllistäjiä ovat korjaamotoiminta sekä maa- ja metsätalous. Vuonna 2001 51 % kunnan työssäkäyvästä väestöstä työskenteli kunnan ulkopuolella, pääosin Porsgrunnissa ja Skienissä.
Liikenne
Kunnan läpi kulkee eurooppatie. Stathellesta lähtevät Riksvei 352 Langesundiin ja 353 Herren kautta Skieniin. Grenlandin sataman Langesundin lauttaterminaalin (LOCODE: NO LAD ) ja Helgeroan välillä on lauttayhteys. Autolauttayhteys on Langesundista myös Stavangerin ja Bergenin satamaan, Tanskan Hirtshalsiin sekä keskieurooppalaisiin satamiin.
William Miller (adventisti)
Hän julisti Kristuksen pikaista paluuta maan päälle eli paruusiaa. Julistustoiminta keskittyi vuosille 1831–1844. Kristus ei kuitenkaan saapunut ajateltuun aikaan, joten seurauksena oli ymmärrettävästi suuri pettymys. Miller oli aikaisemmin ollut kiinnostunut myös deismistä. Lisäksi hän oli ollut aktiivinen vapaamuurari. Hänen entisistä kannattajistaan muodostui myöhemmin mm. seitsemännen päivän adventistien Adventtikirkko.
Tausta
"Adventismi" juontaa latinan "adventus" merkityksestä suom.; "Jeesuksen tulo."
Denis Berezovskyi
thumb|Denis Berezovskyi (vas.) Denis Berezovskyi (s. 15. heinäkuuta 1974 Harkova, Ukrainan SNT) on ukrainalainen kontra-amiraali, joka oli Ukrainan merivoimien komentajana yhden päivän maaliskuussa 2014.
William Miller (adventisti)
Tausta
"Hengellisen keskiajan" jälkeinen uskonpuhdistus synnytti 1400–1500-luvun vaihteesta lähtien evankelistoja joiden ympärille syntyi kuulijakuntia. Näistä ryhmistä syntyivät ns. protestanttiset kirkot. Erilaisia ryhmiä syntyi lukuisia Amerikan pakolaissataman läheisyyteen. Amerikka oli uskontovapaa maa jonne uskovaisia Euroopasta muutti paremman elämän toivossa. Euroopassa keskiaikainen kirkko ei ollut sovussa herätys-saarnaajien kanssa oman aikansa kulttuurissa.
Denis Berezovskyi
Ukrainan virkaatekevä presidentti Oleksandr Turtšynov nimitti hänet virkaansa 1. maaliskuuta 2014 Krimin kriisin aikana, mutta seuraavana päivänä hänet erotettiin tehtävästään, koska hän oli kertonut haastattelussa siirtyneensä Krimin venäläismielisten puolelle. Häntä syytetään maanpetoksesta.
William Miller (adventisti)
Tausta
Aikansa baptistisaarnaaja William Miller oli "ensimmäisen päivän adventisti." "Ensimmäisen päivän adventisteja" oli lukuisia ryhmiä. William Miller oli aikansa baptisti-seurakunnan jäsen. Miller tutki Danielin ja Ilmestyskirjan apokalyptisia eskatologisia vertauskuvia verraten niitä toisiinsa etsien selitystä. Miller löysi Raamatusta profetian (Dan 8:12-14) mutta erehtyi profetian merkityksen tulkinnassa. Miller oman aikansa evankelistojen yleisen ajattelun mukaan ajatteli näkevänsä II- adventin. (Ilm 1:7) ja luuli profetian merkitsevän maan puhdistamista. On tavallista että profetian merkitys selviää vähitellen. (Dan 8:17,26, 12:4) Millerin synnyttämä liike hajosi. Millerin kuulijoista 2/3 luopui uskostaan. William Milleriä ei pidä sekoittaa seitsemännen päivän adventisteihin. Adventtikirkko on rekisteröity 1863.
Arvostele mun illallinen
Arvostele mun illallinen, tunnettiin myös aiemmin nimellä Syödään yhdessä on alun perin brittiläinen Channel 4:n televisio-ohjelma, joka esitettiin ensimmäisen kerran tammikuussa 2005.
Ohjelmassa neljä tai viisi henkilöä pitää vuorotellen kutsut, johon kukin isäntä tai emäntä kutsuu muut osallistujat. Mahdollisesti vieraat saavat myös tutkiskella isännän tai emännän kotia ja tavaroita. Kutsujen pitäjän on tarkoitus järjestää mahdollisimman herkulliset ja upeat kutsut, sillä vieraat arvostelevat ne pistein 1–10. Kutsujen pitäjät eivät saa tietää pisteitä, vaan ne pidetään kaikilta salassa, kunnes kaikki ovat pitäneet kutsunsa ja saaneet pisteensä. Voittaja on eniten pisteitä saanut. Voittona on 1000 punnan rahapalkinto.
Suomessa esitetään lisäksi formaattia muistuttavaa ohjelmaa Neljän tähden illallinen, jossa osallistujina ovat julkisuuden henkilöt.
Ohjelmalle tyypillistä on kertoja, joka ikään kuin keskustelee osallistujien kanssa humoristiseen sävyyn ja joskus usuttaen osallistujat hieman naurunalaisiksi.
Andreas Stene
Andreas Stene (s. 1. maaliskuuta 1991 Oslo ) on norjalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Hän edustaa kotimaansa pääsarjatasolla GET-ligaenissa pelaavaa Vålerengaa, joka on myös hänen kasvattajaseuransa.
Kaudella 2010–2011 Stene pelasi Pohjois-Amerikan WHL-junioriliigan Kelowna Rocketsissa. Hän teki runkosarjassa 55 ottelussa tehot 2+14=16.
Norjan maajoukkueessa Stene on pelannut kaksissa MM-kisoissa.
Jorma Huttunen
Jorma Tapio Huttunen (16. syyskuuta 1907 Helsinki – 4. marraskuuta 1979 Helsinki) oli suomalainen oopperalaulaja. Äänialaltaan Huttunen oli tenori.
Jorma Huttusen vanhemmat olivat kanttoriurkuri Matti Huttunen ja Anna Loviisa Piippo ja puoliso vuodesta 1936 Sylva Margaretha Granroth. Huttusen laulunopettajana oli noin 15 vuoden ajan italialainen Manlio Marcantoni, jonka kursseilla kävi myös toinen tunnettu suomalaistenori Vilho Kekkonen. Huttunen oli kiinnitettynä Suomen kansallisoopperaan vuosina 1936–1945 ja 1949–1964. Hän esiintyi vierailijana muun muassa Berliinin valtionoopperassa, Tukholman kuninkaallisessa oopperassa ja muissa Pohjoismaissa sekä Neuvostoliiton ja Italian oopperataloissa. Paitsi oopperatenorina, Huttunen oli tunnettu myös lied- ja oratoriolaulajana, ja hän konsertoi useissa Euroopan maissa. Hän toimi myös laulunopetuksen lehtorina Sibelius-Akatemiassa vuosina 1961–1974.
Huttunen palkittiin Pro Finlandia -mitalilla vuonna 1953.
Vuotamittari
Vuotamittari (Rhodostrophia vibicaria) on keltaisen ja vaaleanpunaisen kirjava mittariperhoslaji.
Koko ja ulkonäkö
Etusiivet ovat muodoltaan melko terävät ja sekä ne että takasiivet ovat pohjaväriltään vaaleankeltaiset. Etusiipien poikki kulkee kolme ja takasiipien kaksi tumman ruusunpunaista poikkiviirua, minkä lisäksi kahden uloimman viirun välinen alue on sisältä ulospäin leveälti punertava. Siivissä on ruusunpunainen, viirumainen keskipilkku. Myös siipiripset ovat ruusunpunaiset. Siipiväli 25–29 mm.
Niklas Roest
Niklas Roest (s. 3. elokuuta 1986 Oslo ) on norjalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä. Hän edustaa kotimaansa pääsarjatasolla GET-ligaenissa pelaavaa Sparta Sarpsborgia.
Roestin kasvattajaseura on Manglerud Star. Kaudella 2013–2014 hän pelasi Ruotsin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Allsvenskanissa BIK Karlskogan joukkueessa, ja teki 37 runkosarjaottelussa tehot 3+8=11.
Vuotamittari
Elinympäristö ja elintavat
Vuotamittari elää kuivilla ja lämpimillä mäntykankailla, kallioilla, rantojen hiekkadyyneillä ja jopa kuivilla rämeillä. Perhoset lähtevät häirittyinä helposti lentoon päivällä, mutta muutoin lento tapahtuu illan hämärryttyä ja etenkin koiraat tulevat valolle. Talvehtii keskenkasvuisena toukkana.
Niklas Roest
Norjan maajoukkueessa Roest on pelannut kolmissa MM-kisoissa sekä vuoden 2014 olympiaturnauksessa.
Vuotamittari
Ravintokasvi
Toukka elää erilaisilla kasveilla, Suomessa lähinnä kanervalla (Calluna vulgaris).
Zuffa
Zuffa, LCC on yhdysvaltalainen urheilupromootioyritys, joka on erikoistunut ammattilaisvapaaottelutapahtumiin. Kasinobisneksessä rikastuneet veljekset Lorenzo Fertitta ja Frank Fertitta III perustivat yrityksen Las Vegasissa vuonna 2001 hallinnoimaan Semaphore Entertainment Groupilta ostamaansa Ultimate Fighting Championship -vapaaottelupromootiota. Yrityksen toimitusjohtaja ja puheenjohtaja on Lorenzo Fertitta. Dana White hoitaa yrityksen päivittäisen johtamisen.
Lorenzon veljekset omistavat kumpikin yhtiön osakekannasta 40,5 %. Vähemmistöosakkaina ovat Dana White (9 %) ja Flash Entertainment -yhtiön kautta abudhabilainen šeikki Tahnoon (10 %).
Heikki Lankinen
Heikki Lankinen (3. maaliskuuta 1898 Käkisalmi – 23. huhtikuuta 1948 Jyväskylä) oli suomalainen arkkitehti.
Henkilöhistoria ja ammattiura
Lankisen vanhemmat olivat ajuri Matti Lankinen ja Maria Immonen ja puoliso vuodesta 1930 Ilta Maria Öberg. Lankinen kirjoitti ylioppilaaksi Käkisalmen yhteiskoulusta 1918 ja opiskeli sen jälkeen Helsingissä Teknillisessä korkeakoulussa. Arkkitehdiksi hän valmistui 1924. Lankinen toimi Oulun läänin apulaisarkkitehtina vuosina 1924–1927 ja edelleen vuoteen 1932 saakka virkaatekevänä lääninarkkitehtina. Huhtikuussa 1932 Lankinen siirtyi Viipurin läänin rakennuskonttorin palvelukseen työskennellen Viipurissa talvisodan loppuvaiheeseen maaliskuuhun 1940 saakka. Hän toimi muun muassa virkaatekevänä piiriarkkitehtina, joka oli entinen lääninarkkitehdin virka. Hän vastasi myös muun muassa ilman urakoitsijaa rakennetun Viipurin maakunta-arkiston työmaan johtamisesta.
Lankinen piti myös omaa toimistoa, jossa hän toteutti suunnittelu- ja rakennuttamistöitä, teki asemakaavoituksia ja muun muassa osallistui Kemin kaupungin rakennusjärjestyksen laadintaan. Talvisodan jälkeen Lankinen työskenteli Turussa ja palasi jatkosodan myötä jälleen perheineen Viipuriin. Sodan jälkeen hän toimi vuosina 1944–1945 vastaperustetun Lahden teollisuuskoulun ensimmäisenä rehtorina ja vuonna 1946 kolmen kuukauden ajan Turun rakennustarkastajana, kunnes hänen oli pakko siirtyä eläkkeelle vakavien sydänvaivojen vuoksi. Lankinen vietti viimeiset vuotensa maaseudulla Jyväskylän maalaiskunnassa ja kuoli Jyväskylässä 50-vuotiaana huhtikuussa 1948.
Rapurutto
Rapurutto on Aphanomyces astaci -munasienen (oomykeetti) aiheuttama rapujen tauti. Rapurutto on tuhoisa alkuperäiselle suomalaiselle jokiravulle, mutta istutettu täplärapu on taudille osittain vastustuskykyinen.
Kehityshistoriallisesti rapurutto ei ole sukua varsinaisille sienille vaan on lähempänä muun muassa eräitä leviä. Sen kanssa samaan lahkoon Saprolegniales kuuluvat kalojen vesihometaudit ja samaan munasienten luokkaan Oomycetes muun muassa perunarutto ja monet muut kasvitaudit. Kehityshistoriasta johtuen munasieniä nimitetään yhdessä eräiden muiden samaan kehityslinjaan kuuluvien sienimäisten eliöryhmien kanssa leväsieniksi.
Infektio ja leviäminen
Rapurutto tarttuu ravun kuoren (kutikula) pehmeisiin paikkoihin, kuten niveltaipeisiin, leviää itse kuoressa ja tunkeutuu edelleen muun muassa hermokudokseen. Rapu kuolee lopulta sienen erittämään hermomyrkkyyn. Jokiravulla kuolee pääsääntöisesti viikon-parin kuluessa tartunnasta. Rapurutto leviää ravusta toiseen vedessä aktiivisesti liikkuvien uintisiimallisten uimaitiöiden eli zoosporien avulla, jotka kuroutuvat ravun kuoresta esiin työntyvistä sienirihmoista. Itiön elinaika vedessä on noin viikko. Jollei se tänä aikana löydä uutta isäntää, se voi koteloitua; kotelo voi tuottaa uuden itiön ja kokonaistartunta-aika venyä muutamaan viikkoon.
Päästyään vesistöön rapurutto tyypillisesti tuhoaa infektoituneen jokirapukannan kokonaan tai lähes kokonaan muutamassa viikossa, yleensä tartuntakesän aikana; tauti leviää tehokkaasti alavirtaan ja ylävirtaankin jopa kilometrejä vuodessa.
Rapurutto tarttuu sekä eurooppalaisiin rapulajeihin että pohjoisamerikkalaisiin lajeihin, kuten täplärapuun, mutta on erityisen kohtalokas eurooppalaisille rapulajeille. Rapurutto rasittaa ja voi tappaa myös pohjoisamerikkalaisia rapuja, kuten täpläravun. Rapurutto on alun perin amerikkalaisten rapujen tauti, jotka ovat siten osittain sopeutuneet elämään yhdessä sen kanssa. Rapurutto ei tartu muihin eläimiin.
Täpläravut toimivat lähes aina rapuruton oireettomina kantajina, ja niiden istutukset ovat siksi kohtalokkaita alkuperäiselle jokirapukannalle. Tauti ei kuitenkaan ole täpläravuillekaan harmiton vaan heikentää niiden elinkykyä ja näkyy usein tumman ruskeina laikkuina täpläravun kuoressa. Laikkuja voi esiintyä jopa 80 %:ssa mertoihin käyvistä täpläravuista (eteläinen Saimaa vuosina 2009–2021), yleensä laikkuja on 10–20 % täplärapuja infektoituneissa kannoissa. Rapurutto voi yhdessä muiden stressitekijöiden kanssa aiheuttaa täplärapujen joukkokuolemia. Esimerkkinä muun muassa Karjalohjan Puujärven täplärapukannan romahdus vuonna 1996, Säkylän Pyhäjärven täplärapukannan tiheysvaihtelut ja Kanta-Hämeen täplärapukantojen romahdukset 2000-luvulla.
Rusoposkikerttuli
Rusoposkikerttuli (Setophaga tigrina) on kerttulien heimoon kuuluva varpuslintu.
Rapurutto
Infektio ja leviäminen
Uusimpien tutkimusten mukaan rapurutto saattaa joskus esiintyä oireettomana myös jokirapukannassa tuhoamatta sitä kokonaan ja myöhemmin taas puhjeta epidemiaksi rapukannan kasvaessa. Rapurutto, erityisesti 1890-luvulla Suomeen rantautunut As-tyypin kanta, on siten saattanut sopeutua tai suomalainen jokirapukanta on osin valikoitunut elämään rapuruton kanssa sen aiheuttaman suuren valintapaineen ohjaamana. Varma löytö rapuruttoa kestävästä jokirapukannasta on todettu Itä-Suomen yliopiston tutkimuksissa vuosina 2009–2011 Hyrynsalmen itäosasta Mikitänjärvestä.
Rusoposkikerttuli
Tuntomerkit
Rusoposkikerttuli on 12-13 senttimetriä pitkä ja sen siipiväli on 19-22 senttimetriä. Se painaa 9-12 grammaa. Koiraalla on pesimäaikaan ruskea poskilaikku, jota ympäröi keltainen niska ja kaula. Vatasapuoli on keltainen ja siinä on tummia viiruja. Selkäpuoli on oliivinvihreä ja siinä on mustaa raidoitusta. Siivellä on valkoinen alue. Naaraalla on olivinvihreänharmaa pää ja selkä. Kula, kurkku ja vatsaouli ovat koirasta vaaleammankeltaiset ja vatsan viirutus kapeampaa. Peruspuvussa värit ovat molemmilla sukupuolilla himmeämpiä.
Rapurutto
Rapuruton genotyypit
Euroopassa on nykyisin useita eri kantoja rapuruttoa, jotka ovat kotiutuneet Pohjois-Amerikasta vahingossa tai tarkoituksella tuotujen vieraiden rapulajien mukana. Näitä erilaisia genotyyppejä (puhutaan myös erilaisista haploryhmistä ja haplotyypeistä) on puolen tusinaa, nimeltään As, PsI, PsII, Or ja Pc, joiden lisäksi on ainakin kaksi toistaiseksi nimeämätöntä genotyyppiä. Molekyylibiologisten menetelmien kehittyminen paljastanee yhä useampia rapuruton muotoja, mutta käytännön kananlta on oleelista, että As-genotyypin rapurutto voinee sopeutua yhteiseloon eurooppalaisten rapujen kanssa kun muut genotyypit säilyttänevät tappavuutensa myös jatkossa.
Rusoposkikerttuli
Levinneisyys
Rusoposkikerttuleita pesii Kanadassa ja Yhdysvaltain pohjoisosissa. Talvehtimisalueet sijaitsevat Keski-Amerikassa ja Etelä-Amerikan pohjoisosissa.
Rapurutto
Rapuruton genotyypit
Ensimmäisenä Eurooppaan 1860-luvulla rantautunut rapurutto, As-genotyyppi, saapui ilmeisesti ilman suurta määrää isäntärapuja ja levisi nopeasti rapukaupan mukana Euroopan yli. Rapurutto hävitti levitessään tieltään eurooppalaiset kotoperäiset rapukannat. Taudin kannalta tilanne ei ollut hyvä, sillä taudille olisi ollut itsemurha tappaa kaikki uudet eurooppalaiset isäntänsä. Rapuruton oli muuntauduttava vähemmän vaaralliseksi. Sopeutumiselle antoi aikaa se, että eurooppalaiset eivät ymmärtäneet taudin luonnetta eivätkä muutoinkaan pystyneet juurikaan estämään rapuruton leviämistä. Eurooppalaisten rapukantojen käydessä harvemmiksi taudin muuntautumispaine kasvoi. Rapuruton määritysmenetelmien kehityttyä voitiin viimein 2000-luvulla varmistaa useat rapuruton As-genotyypin muuntumiseen liittyvät teoriat ja varmistaa mm. latenttia rapuruttoinfektiota kantavien jokirapukantojen olemassaolo. Laboratoriokokeissa on myös todettu As-genotyypin taudinaiheutuskyvyn erittäin suuri vaihtelu. Myöhemmin on Eurooppaan tuotu useita muita rapuruton genotyyppejä, mm. PsI-genotyyppi täpläravun mukana, Pc-genotyyppi punaisen suoravun mukana ja Or-genotyyppi amerikankääpiöravun mukana. Nämä ilmeisesti 1950-luvun jälkeen Eurooppaan rantautuneet rapuruton muodot ovat As-genotyypin rapuruttoa vaarallisempia ja tappavat kotoperäiset eurooppalaiset ravut yleensä muutaman päivän sisällä tartunnasta.
Rusoposkikerttuli
Elinympäristö
Rusoposkikerttulit pesivät havumetsissä. Muuttoaikoina ja talvehtimispaikoilla ne esiintyvät monenlaisissa ympäristöissä.
Rapurutto
Historia
Rapurutto saapui Eurooppaan vuonna 1859 ilmeisesti tahattomasti painolastivesissä Amerikasta tulleiden rapujen mukana, ensin Italiaan Po-joen alueelle. Se levisi Ranskaan vuonna 1875, Saksaan vuonna 1880 ja edelleen Baltiaan ja Venäjälle ja sieltä Suomeen vuonna 1893 ja Ruotsiin vuonna 1907. Taudin levittäytyminen jatkui toisena aaltona 1970–1980-luvuilla muun muassa Britteinsaarille, Norjaan, Japaniin ja Turkkiin. Pääsyynä tuolloin olivat ensin Ruotsiin tuotujen amerikkalaisten täplärapujen huolettomat istutukset edelleen rapuviljelmille muihin maihin.
Rusoposkikerttuli
Lisääntyminen
Rusoposkikerttuli tekee pesänsä kuusen latvaan. Pesäkuppi tehdään rahkasammalista, kaarnasta, varvuista ja neulasista ja se vuorataan karvoilla ja höyhenillä. Rusoposkikerttuli munii 4-9 valkoista, punaruskeapilkullista munaa.
Rapurutto
Historia
Rapuruton johdosta aiemmin kukoistanut ravustus elinkeinona taantui 1900-luvun ensi vuosikymmenellä voimakkaasti. Suomessa vuotuiset rapusaaliit romahtivat noin 20 miljoonasta muutamaan miljoonaan jokirapuun. Täplärapuistutukset aloitettiin 1960-luvun lopulla, mikä paransi kokonaissaaliin hetkellisesti mutta toisaalta on edistänyt kotoperäisen jokiravun taantumista. Sittemmin täplärapusaalis on taantunut ja ainoastaan korvaa täpläravun ja rapuruton leviäsen aiheuttaman taantuman jokirapusaaliissa.
Rusoposkikerttuli
Ravinto
Rusoposkikerttuli käyttää ravinnokseen pääasiassa hyönteisiä, mutta talvella myös mettä.
Rapurutto
Historia
Täplärapuistutukset toivat Suomeen uuden rapuruttokannan (PsI-genotyyppi), joka poikkeaa geneettisesti ja ilmeisesti myös ärhäkkyydeltään aiemmin 1890-luvulla saapuneesta kannasta.
Rapuruttoa pidetään maailmanlaajuisesti yhtenä sadasta haitallisimmasta vieraslajista.
Torjunta
Rapupyydyksiä ei saa desinfioimatta siirtää vesistöstä toiseen. Myös kalanpyydysten, täkykalojen, veneiden ja saappaiden desinfiointia suositellaan, eikä vettä pidä siirtää veneiden mukana. Pyydysten ja välineiden vaihtoehtoisiksi desinfiointimenetelmiksi on suositeltu seuraavia: 10 minuutin keittäminen, täydellinen kuivaaminen (esimerkiksi 5 tuntia saunassa (80 astetta) tai viikko auringonpaisteessa), 30 minuutin käsittely 75-prosenttisessa alkoholissa (esimerkiksi Sinol); 30 minuutin käsittely 10-prosenttisessa formaliiniliuoksessa tai 2 vuorokauden pakastaminen –20 asteessa.
Vico Magistretti
Vico Magistretti (6. lokakuuta 1920 Milano – 19. syyskuuta 2006) oli italialainen arkkitehti ja teollinen muotoilija, joka tunnettiin erityisesti huonekaluistaan ja valaisimistaan.
Milanolaisen arkkitehtisuvun vesaksi syntynyt Vico Magistretti aloitti isoisänsä ja isänsä ammattiin opiskelun Politecnico di Milanossa 1930, mutta joutui sotaan. Hän karkasi asepalveluksesta ja asui maanpakolaisena Sveitsissä. Siellä hän opiskeli Lausannen italiankielisillä yliopistokursseilla ja tapasi esikuvakseen muodostuneen humanistiarkkitehti Ernesto Nathan Rogersin. Hän pääsi mukaan arkkitehtiryhmään, joka suunnitteli sodassa vaurioituneen Milanon QT8-kaupunginosan uudelleenrakentamista. Magistretti vastasi alueen runolliseksi kuvatun pyöreän kirkon suunnittelusta yhdessä Mario Tedeschin kanssa.
Magistretti valmistui arkkitehdiksi 1945 ja työskenteli sitten isänsä toimistossa yhdessä arkkitehti Paolo Chessan kanssa. Milanon kaupunkisuunnittelutehtävistä hän siirtyi 1950-luvulla vähitellen sarjatuotettujen huonekalujen ja valaisinten suunnittelijaksi, tilaajinaan erityisesti Cassina mutta myös Artemide, suomalainen Asko, Fritz Hansen, Kartell, Oluce ja Schiffini. Hänen ensimmäisiä menestystuotteitaan oli Cassinalle suunniteltu olkipunosta käyttävä Carimate-tuoli, jossa yhdistyivät maalaisperinne ja urbaani hienostuneisuus ja jossa nähdään myös skandinaavisia vaikutteita.
Mathias Trettenes
Ammattilaisura
Trettenes pelasi vuosina 2009–2011 monien muiden norjalaisten kiekkolupausten tavoin Ruotsissa, Modon junioreissa. Hän palasi kaudeksi 2011–2012 kotimaahansa, ja debytoi GET-ligaenissa Stavanger Oilersin paidassa. Stavangaeria Trettenes edusti viiden kauden ajan ja oli joka kerta myös voittamassa Norjan-mestaruutta.
Kaudeksi 2022–2023 Trettenes siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella SM-liigajoukkue Hämeenlinnan Pallokerhoon.
Maajoukkueura
Miesten arvokisoihin Trettenes valittiin ensimmäistä kertaa vuoden 2015 MM-kisoihin. Sen jälkeen Trettenes on pelannut viidet MM-kilpailut ja edustanut Norjaa olympialaisissa.
HMS Terpsichore (R33)
HMS Terpsichore (viirinumerot R33 ja F19) oli Britannian kuninkaallisen laivaston T-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa. Alus muutettiin 1952 tyypin 16 fregatiksi.
Valmistus
Alus tilattiin maaliskuussa 1941 William Denny and Brothersilta Dumbartonista, missä köli laskettiin vielä saman vuoden lopulla 25. marraskuuta. Alus laskettiin vesille 17. kesäkuuta 1943 ja valmistui 20. tammikuuta 1944.
Palvelus
Alus sijoitettiin 1964 poistolistalle ja myytiin BISCOlle. Alus saapui 17. toukokuuta 1966 hinattuna West of Scotland Shipbreakersille Trooniin romutettavaksi.
Iberia (elokuva)
Iberia (Iberia) on vuonna 2005 ensi-iltansa saanut Carlos Sauran ohjaama musiikkielokuva, joka perustuu säveltäjä Isaac Albénizin Iberia-sarjaan.
Hörneforsin piiri
Hörneforsin piiri sijaitsee Uumajan kunnassa Ruotsissa. Sen väkiluku on.
Aiheesta muualla
thumb|left|Uumajan kunnan piirit
Umi no Triton
Umi no Triton on Osamu Tezukan luoma japanilainen sarjakuva ja siihen pohjautuva animaatiosarja.
Sarjakuvaa julkaistiin 1. syyskuuta 1969 – 31. joulukuuta 1971 Sankei shinbun -sanomalehdessä nimellä Aoi Triton, mutta vuodesta 1972 animaatiosarjan myötä nimeksi vaihtui ”Umi no Triton”. Nimi ”Triton” on peräisin antiikin Kreikan tarustosta, mutta itse sarjan tapahtumilla ei ole niihin yhteyttä.
Yleistä
Sankei shinbunin toimitus, joka oli helmikuun 1969 loppuun asti julkaissut Tetsuwan Atom -sarjakuvaa (jonka nimeksi myöhemmin vaihtui ”Atom konjaku monogatari”), pyysi Osamu Tezukaa tekemään lehdelle uuden sarjakuvan, jota alettiin julkaista puoli vuotta Tetsuwan Atomin päättymisen jälkeen. Tuohon aikaan spokon-genren vakavat sarjakuvat olivat suosiossa, ja lehden toimituksen pyynnöstä Tezuka lisäsi tarinaan elementtejä niistä, kuten erikoisharjoittelukohtauksia. Tarinan alussa sarjakuvan päähenkilö on kalastajakylässä asuva poika Kazuya Yazaki, joka löytää merenväkeen, tritoneihin kuuluvan vauva Tritonin. Tarinan piti kertoa ulkopuolisten riitoihin sotkeutumisesta ja sisukkuudesta, mutta Tezuka itse tuli siihen tulokseen, että sarjakuva olisi parempi suoraviivaisena seikkailukertomuksena, joten kesken tarinan Kazuya katoaa ja Tritonista tulee päähenkilö.