cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Frank Sinatra’s Welcome Home Party for Elvis Presley
Vuonna 1960 Elvis Presley oli palaamassa vuonna 1958 alkaneelta armeijareissultaan Saksasta. Presleyn manageri Tom Parker oli pitänyt tähtensä nimen niin sanotusti kuumana, minkä vuoksi Presleyn nimi näkyi levymyyntilistojen kärjessä, vaikkei uutta materiaalia levytettykään.
Presleylle oli luotu valmis suunnitelma armeijasta paluun jälkeen: elokuvia ja kasa uusia levyjä. Tätä ennen kuitenkin televisio halusi hyödyntää musiikkimaailman ja Hollywoodin kuuminta nimeä. Tarjouskilpailun voitti Frank Sinatran isännöimä Timex-televisioshow, johon Presley palkattiin kuudeksi minuutiksi ennenkuulumattomaan hintaan 125 000 dollaria. Summa oli suurempi kuin lukuisten elokuvatähtien palkkio, mutta sijoitus oli kannattava, sillä Presleyn näkyminen kanavalla tarkoitti suurta katsojalukua ja rahakasta mainosmyyntiä.
Sinatra oli aikaisemmin herättänyt närää Presleyn ihailijoiden keskuudessa haukkumalla rock & rollin, joka tuli pudottamaan hänet nuorison suosiosta. Myöhemmin Sinatra ja Presley ystävystyivät, ja Sinatran silloinen tyttöystävä nähtiin naispääosassa Presleyn Café Europa -elokuvassa ja Sinatran tytär Nancy Sinatra Presleyn elokuvassa Speedway – vauhtihullut.
Frank Sinatra’s Welcome Home Party for Elvis Presley lähetettiin valtakunnallisessa televisiossa 12. toukokuuta 1960 ABC-kanavalla. Lähetys oli ylivoimaisesti katsotuin ja jäi Presleyn viimeiseksi vierailuksi televisioshow’ssa (lukuun ottamatta hänen omia TV-spesiaalejaan).
Show on julkaistu DVD:llä remasteroidulla kuvanlaadulla, mutta sen saatavuus on erittäin vaikeaa pienen painosmäärän vuoksi.
Vasyl Tsuško
pienoiskuva Vasyl Petrovytš Tsuško (, s. 1. helmikuuta 1963 Hadrežnoje selo, Tarutinin piiri, Odessan alue) on ukrainalainen poliitikko, sisäministeri Janukovytšin II hallituksessa 1. joulukuuta 2006 – 18. joulukuuta 2007 ja talousministeri maaliskuusta joulukuuhun 2010 Mykola Azarovin hallituksessa. Tsuško valittiin kesällä 2010 Ukrainan sosialistisen puolueen johtoon.
Hän suoritti 1988 Odessan maatalousinstituutin taloudellisessa tiedekunnassa ylemmän korkeakoulututkinnon. Vuonna 2005 hän suoritti sisäasiainministeriön kansallisesta yliopistosta juristin tutkinnon.
Tsuško tuki pääministeri Janukovytšia valtakamppailussa presidentti Jutštenkoa vastaan. Presidentti otti 25. toukokuuta 2007 lopussa sisäministeriön hallinnoimat Berkut-joukot omaan hallintaansa. 26. toukokuuta 2007 Tsuško sai sydänkohtauksen ja hänet lennätettiin sairaalaan Saksaan. Hänen lakimiehensä mukaan sydänkohtaus johtui myrkytyksestä.
Tamás Szabó
Tamás Szabó (s. 30. lokakuuta 1956) on unkarilainen entinen roomalaiskatolinen piispa. Hän on luopunut pappeudestaan.
Szabó vihittiin papiksi 20. elokuuta 1988 ja nimitettiin Unkarin sotilaspiispaksi 28. marraskuuta 2001. Piispaksi vihkiminen seurasi 12. tammikuuta 2002. Pääkonsekraattorina toimi László Paskai, jota avustivat István Seregély ja Lajos Pápai. Szabó erosi tehtävistään 15. maaliskuuta 2007. Hän ei suostunut puhumaan yksityisasioistaan, mutta unkarilaisessa lehdistössä spekuloitiin avioitumisaikeilla.
Antti Pulkkinen
Antti Pulkkinen -nimisiä henkilöitä ovat:
Andrei Vlasov
thumb|Andrei Vlasov Andrei Andrejevitš Vlasov (,, 14. syyskuuta (1. syyskuuta vanhaa lukua) 1900 – 2. elokuuta 1946) oli toisen maailmansodan puna-armeijan kenraaliluutnantti, joka loikkasi saksalaisten puolelle.
Ura
Vlasov oli varakkaan maanviljelijän poika. Vlasov otettiin puna-armeijan palvelukseen vuonna 1919, ja hänestä tuli ammattiupseeri. Hän liittyi kommunistisen puolueen jäseneksi vuonna 1930.
Vlasov oli tärkeä komentaja Kiovan ja Moskovan puolustuksessa itärintamalla. Heinäkuussa 1942 hän loikkasi saksalaisten puolelle. On epäselvää loikkasiko Vlasov itse oma-aloitteisesti saksalaisten puolelle, vai jäikö hän sotavangiksi.
Vankeudessa Vlasov perusti saksalaisten alaisuudessa Venäjän väliaikaisen hallituksen ja kirjoitti propagandalentolehtisiä, jota pudotettiin puna-armeijan joukoille. Useat sadat tuhannet loikkarit palvelivat Saksan armeijassa nimellisesti Vlasovin alaisina, vaikka eivät koskaan hänen komennossaan. Nämä niin sanotut vapaaehtoisjoukot (Hilfswilligen) toimivat harvoin todellisissa taistelutehtävissä. He toimivat muun muassa huoltomiehinä, kuljettajina, varikkotyöläisinä ja lähetteinä.
Sodan loppuvaiheessa marraskuussa 1944 Adolf Hitler antoi Vlasovin perustaa Prahassa Venäjän kansojen vapautuskomitean ja Venäjän vapautusarmeijan, jonka yksi divisioona sijoitettiin Oderille. Venäjän vapautusarmeija kääntyi kuitenkin Prahan kansannousua tukahduttamaan lähetettyjä SS-joukkoja vastaan ja esti niitä tuhoamasta kaupunkia.
Vlasov pyrki pakenemaan joukkoineen länteen ja antautui länsiliittoutuneille toukokuussa 1945. Länsiliittoutuneilla ei kuitenkaan ollut kiinnostusta antaa turvapaikkaa natsien kanssa yhteistyötä tehneille. Vlasov ja muut yksikköön kuuluneet sotilaat palautettiin Neuvostoliittoon Operaatio Keelhaulissa.
Vlasov hirtettiin 2. elokuuta 1946 yhdentoista muun vapautusarmeijan johtajan kanssa.
Vaimoni on prinsessa
Vaimoni on prinsessa on vuonna 2005 tehty yhdysvaltalainen 13-osainen tositelevisiosarja, joka kertoo näyttelijäpariskunta Catherine Oxenbergin ja Casper Van Dienin vauhdikkaasta perhe-elämästä. Heidän uusperheeseensä kuuluu viisi lasta: India (s. 1991), Cappy (s. 1993), Grace (s. 1996), Maya (s. 2001) ja Celeste (s. 2003).
Ring (elokuva)
Ring (The Ring) on vuonna 2002 ensi-iltansa saanut Gore Verbinskin ohjaama kauhuelokuva, joka perustuu japanilaiseen elokuvaan Ringu (1998). Pääosassa on toimittaja ja pienen pojan yksinhuoltajaäiti Rachel, jota esittää Naomi Watts. Muissa osissa nähdään mm. David Dorfman (Aidan, Rachelin poika), Martin Henderson (Noah, Rachelin entinen mies) ja Daveigh Chase (Samara Morgan, yliluonnollinen murhaaja). Elokuvalle on tehty jatko-osat Ring 2 (2005) ja Rings (2017).
Vaimoni on prinsessa
Sarjan humoristinen nimi viittaa Oxenbergin kuninkaallisiin sukujuuriin. Hänen äitinsä on entinen Jugoslavian prinsessa.
Oxenberg ja Van Dien erosivat vuonna 2015.
Ring (elokuva)
Viittaukset aiemmasta elokuvasta
Alkuperäisessä japanilaisessa versiossa "Ringu" on ympyrän muotoinen pala yötaivasta. Silti, vanhassa Ringussa on mahdollisesti vahinkoviittauksia uuteen.
Juoni
Elokuva rakentuu eräänlaisen tappavan videonauhan nauhan ympärille: jokainen, joka katsoo tämän videonauhan, kuolee tasan seitsemän päivän päästä. Alkaessaan tutkia eriskummallista nuoren tytön kuolemaa, Rachel saa käsiinsä videonauhan ja katsoo sen. Videossa näytetään erilaisia esineitä, eläimiä ja tapahtumia, jotka tulevat näyttäytymään jollain tavoin videon katsojalle ennen kuolemaa. Viimeisenä objektina tulee juuri ennen kuolemaa olemaan pyöreä kuvio, "The Ring". Heti videon loputtua puhelin soi ja Rachel saa vastattuaan järkytyksekseen kuulla, että hänellä on vain seitsemän päivää elinaikaa.
Viiruhuppumuura
Viiruhuppumuura (Drymophila malura) on puumuurien heimoon kuuluva varpuslintu.
Viiruhuppumuuraa tavataan Brasilian ja Paraguayn kaakkoisosissa sekä Argentiinan koillisosissa, ja sen levinneisyysalueen pinta-ala on noin 1 100 000 km2. Lajin kannankehitys on vakaa ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Ring (elokuva)
Juoni
Rachel tekee nauhasta kopion ja antaa sen katsottavaksi entiselle miehelleen Noahille pääosin tämän omasta halusta. Noah ei usko Rachelin kertomusta, eikä suostu uskomaan videonauhan vaarallisuuteen. Rachel näkee painajaisia nauhasta: yhdessä niistä eräs tyttö polttaa hänen käteensä kämmenen muotoisen merkin, joka oli hänen kädessään kun hän heräsi.
Rachel alkaa tutkia nauhan avulla sen alkuperää. Hän löytää nauhalta muun muassa majakan, ja sen avulla löytää vanhan hevostilan Moesko Island -nimiseltä saarelta. Pian hänelle valkenee sen menneisyys: majatalossa on asunut perhe, jonka Samara Morgan -niminen adoptiotytär oli erikoinen. Hän olikin joutunut psykiatriseen sairaalaan.
Rachel palaa näiden havaintojen kanssa kotiin, missä hän huomaa kauhukseen, että hänen poikansa Aidan oli katsonut elokuvan. Hänen entinen miehensä Noah alkaa uskoa häntä koettuaan itsekin yliluonnollisia asioita (muun muassa videon nähneiden kasvot vääristyvät televisio- ja valokuvissa). Yhdessä he alkavat keksiä keinoa pelastua julmalta kohtalolta. Johtolangat vievät heidät psykiatriseen sairaalaan ja hevostilalle, jossa menneisyys paljastuu yhä enemmän. Rachel luulee, että perheen salaperäinen isä on murhannut Samaran. Perheen isä tekee kuitenkin itsemurhan aiheuttamalla itselleen voimakkaan sähköiskun kylpyammeessa ennen kuin asia saadaan varmistettua. Läheisestä tallista Noah ja Rachel löytävät tasanteen, jossa Samaraa oli pidetty. Huoneesta he löytävät seinään kärvennetyn, ison puun sommitelman.
Kotona hän huomaa kauhukseen, että Aidaniin oli poltettu samanlainen kämmenen merkki mikä häneen oli aiemmin. Rachel tajuaa, ettei Samara ollutkaan vielä jättänyt heitä rauhaan. Hän yrittää varoittaa Noahia, mutta tämä on jo kuollut Rachelin tullessa paikalle. Samara oli tullut television läpi ja tappanut Noahin.
Rachel on järkyttynyt Noahin kohtalosta, ja siitä, että hänen poikansa oli yhä vaarassa. Hän ei ole vielä tajunnut, miksi Samara ei tappanut häntä, vaikka hän oli katsonut videon jo aikaisemmin kuin Noah, mutta nähdessään ottamansa kopion hän tajuaa, että kaikki jotka videon nähtyään ottavat nauhasta kopion ja näyttävät sen jollekin toiselle, säästyvät Samaran kostolta. Niinpä Aidan ottaa nauhasta kopion, ja hän selviytyy. Alkuperäinen nauha on tosin edelleen olemassa.
Arvioita
Turun Sanomien Päivi Valotien mielestä Gore Verbinskin ohjaama Ring ei kanna alkuaan pidemmälle: ”Kuolemaa kylvävän videokasetin ympärille rakennettu mysteeri osoittautuu ennen pitkää järjen hiventäkään vailla olevaksi puuroksi, jossa elokuvan sisäisen maailman epäuskottavuus nakertaa pohjan pois koko tarinalta.”
Hentokarvalehti
Hentokarvalehti (Ceratophyllum submersum) on suuria kasvustoja kasvattava juureton, rehevien vesistöjen uposkasvi. Suomessa laji on hyvin harvinainen.
Ulkonäkö ja koko
Monivuotinen hentokarvalehti on juureton, vaaleanvihreä uposkasvi. Kasvin varret ovat ohuita, rentoja ja haarovia, varren nivelissä on korkeintaan yksi haara. Lehdet ovat säteittäisesti yleensä 6–8 lehden kiehkuroissa. Lehdet ovat korvakkeettomia, lähes ruodittomia ja muutaman senttimetrin pituisia. Lehden lapa on 2–3 kertaa näennäisen halkihaaraisesti liuskainen. Liuskat ovat ohuita, velttoja, suoria ja hentohampaisia. Kukat ovat yksineuvoisia, lehtihankaisia, perättömiä, kehälehdettömiä ja lukuisten millin pituisten kehämäisten ja tasasoukkien ylälehtien suojaamia. Hyvin pienissä hedekukissa on runsaasti heteitä. Emikukat ovat hedekukkia kapeampia ja niiden luotti on rihmamainen. Suomessa hentokarvalehti kukkii touko-elokuussa. Hedelmä on lähes 0,5 cm pitkä, pinnaltaan syylämäinen, pitkänomainen pähkylä. Pähkylän kärjessä on piikkimäinen käyrä vartalo, mutta tyvipiikit puuttuvat. Laji leviää pääasiallisesti kasvullisesti siitä irtoavista varren- tai haaranpätkistä.
Suomessa tavataan myös toista, hyvin samannäköistä karvalehtilajia, karvalehteä (C. demersum).
Levinneisyys
Hentokarvalehti on levinnyt maapallolla huomattavasti pienemmälle alueelle kuin sukulaisensa karvalehti. Euroopassa sitä tavataan hajanaisella alueella Pyreneiltä Länsi-Venäjälle ja -Ukrainaan. Etelässä levinneisyysalue ulottuu Keski-Italiaan ja Pohjois-Kreikkaan, pohjoisessa Britteinsaarille, Tanskaan ja Ruotsin eteläosiin. Lajia tavataan myös muutamassa paikassa Pohjois-Afrikassa, Kaukasuksen alueella, sekä muutamin paikoin Keski-Aasiassa ja Etelä-Siperiassa.
Suomessa hentokarvalehti on erittäin harvinainen tulokaslaji, jota tavataan vain kolmesta paikasta Ahvenanmaalla ja Uudellamaalla. Ensimmäinen havainto Suomesta tehtiin Espoon Suomenojalta, jonne lajin arvellaan levinneen muuttolintujen mukana.
Kuten karvalehti, myös hentokarvalehti on ollut aikaisemmin yleinen lajia ainakin osassa Suomea. Ahvenanmaalla soista tehtyjen fossiililöytöjen perusteella lajia on kasvanut maakunnassa jääkauden jälkeen n. 8000–4500 vuotta sitten. Uudestaan laji löydettiin Ahvenanmaalta vuonna 2000 maakunnan eteläisimmästä osasta Långskäristä. Myös tämän esiintymän arvellaan tulleen muuttolintujen mukana Skandinavian eteläosista.
Elinympäristö
Hentokarvalehti viihtyy rehevissä mutta kirkkaissa vesistöissä, esimerkiksi järvissä, lammissa ja murtovesilahdissa.
RAM Racing
RAM Racing on entinen brittiläinen Formula 1 -talli. Tallin nimi tulee tallin perustajajäsenien John MacDonaldin ja Mick Ralphin nimikirjaimista.
Epätyypillinen masennus
Epätyypillinen masennus on mielialahäiriö, jolla on useita samoja tyypillisiä oireita kuin masennuksella ja dystymialla, mutta siihen kuuluu mielialan parantuminen reaktiona myönteisiin tapahtumiin. Sitä vastoin melankolisesta masennuksesta kärsivät henkilöt eivät yleensä koe mielialan nousua normaalien miellyttävien tapahtumien yhteydessä. Epätyypilliseen masennukseen kuuluvia oireita ovat myös tuntuva painonnousu tai ruokahalun kasvu, liikaunisuus, raskas tuntemus raajoissa ja herkkyys sosiaaliselle hylkäämiselle, jotka aiheuttavat merkittävän sosiaalisen tai ammatillisen haitan.
RAM Racing
Omin voimin F1-kilpailuihin
RAM palasi Formula ykkösiin kaudella itse suunnitellulla autolla. Vuonna 1983 RAM käytti autoissaan vielä tuolloin F1-sarjassa yleisesti käytettyjä Fordin moottoreita, jotka olivat suosittu voimanlähde Arrowsin ja Theodoren kaltaisten pikkutallien keskuudessa. Kauden 1983 aikana RAM-tallin autoa ajoi Eliseo Salazar, Jacques Villeneuve, Jean-Louis Schlesser ja Kenny Acheson, joista Acheson toi tallille kauden parhaan sijoituksen hänen ajettuaan Etelä-Afrikan GP:ssä maaliin sijalla 12.
Epätyypillinen masennus
Nimestään huolimatta epätyypillinen masennus on melko yleinen masennuksen muoto: epätyypillisen masennuksen osuus kaikista masennustapauksista asettuu tutkimuksissa noin 15 ja 40 prosentin väliin
Epätyypillinen masennuksen tunnuspiirteitä ovat:
RAM Racing
Omin voimin F1-kilpailuihin
RAM Racing kilpaili F1:sissä viimeisen kerran kaudella. Philippe Alliot jatkoi kuljettajana mutta toista tallin autoa hankittiin ajamaan Manfred Winkelhock, joka menehtyi kauden aikana Mosport Parkissa ajetussa F1-sarjan ulkopuolisessa autokilpailussa. Menehtyneen Winkelhockin tilalle toiseksi kuljettajaksi tuli Kenny Acheson, joka ajoi tallissa kauden loppuun saakka.
Tallin oli tarkoitus ajaa myös kaudella, mutta suunnitelmat kaatuivat rahoituksen puutteeseen. RAM Racingille kertyi 65 osakilpailua, jääden joka kerta pistesijojen ulkopuolelle.thumb|300px|[[Manfred Winkelhock RAM-tallin autolla Saksan GP:ssa 1985.]]
Epätyypillinen masennus
Epätyypillinen masennus ilmenee usein nuorempana kuin masennussairauden muut muodot. Suurin osa potilaista on naisia, ja usein epätyypillisen masennuksen rinnalla ilmenee muitakin mielenterveyden häiriötiloja.
Hoito
Vaikka SSRI- ja muut uudet mielialalääkkeet ovat usein ensimmäinen lääkevalinta masennuksen hoitoon vähäisten haittavaikutustensa vuoksi, varsin vähän tiedetään niiden tehosta epätyypillisen masennuksen hoidossa.
Nykytietämyksen mukaan MAOI-lääkkeet ovat epätyypillisessä masennuksessa tehokkaampia kuin trisykliset mielialalääkkeet. Palautuviin MAOI-lääkeaineisiin lukeutuva moklobemidi on havaittu yksittäisessä tutkimuksessa tehokkaammaksi kuin SSRI-lääkkeisiin kuuluva fluoksetiini. SSRI-lääkkeisiin lukeutuva sertraliini on puolestaan yksittäisen tutkimuksen perusteella moklobemidiä tehokkaampi.
Vuoden 1999 tutkimuksessa ilmeni, että kognitiivista käyttäytymisterapiaa saaneilla potilailla oli sama 58 % hoitovaste kuin MAOI-lääkityksellä.
Loco Loco
Loco Loco on serbialaisen tyttöyhtyeen Hurricanen esittämä kappale, jolla he edustivat Serbiaa vuoden 2021 Eurovision laulukilpailussa Rotterdamissa.
Kappale kilpaili Euroviisujen finaalissa, jossa se sai 102 pistettä ja saavutti sijan 15.
Joahas
Joahas oli yksi Israelin kuningaskunnan kuningas. Hän tuli valtaan isänsä Jeehun kuoltua ja hallitsi 17 vuotta, ehkä vuodet 818–801 eaa. Joahasin kuoltua tuli Israelin kuninkaaksi hänen poikansa Joas.
Lähteet
2.Kun.13:1–9
Ferenc Palánki
pienoiskuva Ferenc Palánki (s. 11. maaliskuuta 1964) on unkarilainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Vácin hiippakuntaan 18. kesäkuuta 1994 ja nimitettiin Egerin arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Fidoloman titulaaripiispaksi 27. joulukuuta 2010. Piispaksi vihkiminen seurasi 26. helmikuuta 2011. Pääkonsekraattorina toimi Péter Erdő, jota avustivat Juliusz Janusz ja Csaba Ternyák.
Greatest Hits (Björk)
Albumilla olevat kappaleet "Human Behaviour", "Big Time Sensuality", "Venus as a Boy" ja "Play Dead" ovat albumilta Debut. "Hyper-Ballad", "Army of Me", "Isobel" ja "Possibly Maybe" ovat albumilta Post. "All Is Full of Love", "Jóga", "Bachelorette" ja "Hunter" ovat albumilta Homogenic. Kappaleet "Pagan Poetry" ja "Hidden Place" ovat albumilta Vespertine.
Barkat Gourad Hamadou
Barkat Gourad Hamadou (1. tammikuuta 1930 – 18. maaliskuuta 2018 ) oli djiboutilainen RPP-puolueen poliitikko. Hän toimi pääministerinä yli kaksikymmentä vuotta vuosina 1978–2001. Hän erosi terveyssyistä, ja hänen seuraajakseen tuli Dileita Mohamed Dileita.
Hamadou kuului afarien etniseen ryhmään, mutta ei osallistunut radikaalien afari-nationalistien toimintaan.
Michael Caton-Jones
Michael Caton-Jones (s. 15. lokakuuta 1957 Skotlanti, Iso-Britannia) on yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja.
Catonin ura ohjaajana alkoi 1980-luvun lopulla televisioelokuvien parissa. Vuonna 1989 hän sai ohjattavaksi ensimmäisen teatterielokuvansa Skandaali, jonka pääosissa nähtiin John Hurt ja Bridget Fonda. Seuraavana vuonna hän monikansallisen sotaelokuvan Memphis Belle, jonka taloudellinen menestys jäi heikoksi. Vuonna 1991 valmistunut Doc Hollywood oli Caton-Jonesin ensimmäinen reilusti näkyvyyttä julkaisuaikanaan saanut ohjaustyö. Yli 54 miljoonaa dollaria tuottaneen elokuvan pääroolissa nähtiin 1980-luvun lopun ja 1990-luvun alun suosituin uusi nimi, Michael J. Fox.
Vuonna 1993 ensi-iltansa saanut Tämän pojan elämä ei ollut taloudellinen menestys, mutta keräsi varsin hyvät arvosanat. Elämäkertaelokuva Rob Roy (1995) toi sivuosaa esittäneelle Tim Rothille Oscar-ehdokkuuden, mutta tunnetuista näyttelijöistä huolimatta elokuva pääsi vain niukasti voitolle.
Uusintafilmaus Sakaali käänsi uuden lehden Caton-Jonesin elämässä. Keskinkertainen toimintaelokuva oli taloudellinen menestys päätähtiensä Bruce Willisin ja Richard Geren ansiosta. Lipputulot kohosivat aina 159 miljoonaan dollariin asti. Menestyksen ansiosta hän sai vuonna 2002 ohjattavakseen 60 miljoonan dollaria maksaneen City by the Sea -rikoselokuvan, joka floppasi pahasti lipputulojen jäädessä alle puoleen tuotantokustannuksista.
Shooting Dogs julkaistiin vuonna 2005 ilman suurempaa huomiota. Huomiota sai sen sijaan Caton-Jonesin viimeisin ohjaustyö Basic Instinct 2, joka oli jatkoa vuoden 1992 kassamagneetille. Elokuvan ohjaaja vaihtui useampaan kertaan; David Cronenberg, John McTiernan, ykkösosan ohjannut Paul Verhoeven, Jan de Bont. Lopulta Caton-Jones valittiin ohjaajaksi, ja budjetiksi määrättiin 70 miljoonaa dollaria. Esiosan erinomaisesta menestyksestä huolimatta jatko-osa jäi selkeästi tappiolliseksi.
Austroaasialaiset kielet
thumb|300px|Austroaasialaisten kielten levinneisyys. Austroaasialaiset kielet ovat kielikunta, johon kuuluvia kieliä puhutaan pääasiassa Kaakkois-Aasiassa. Joidenkin tutkijoiden mielestä austroaasialaiset kielet ovat sukua austronesialaisille kielille ja muodostavat yhdessä niiden kanssa kielikunnan.
Vietnamin kieli ja khmerin kieli (Kambodža) ovat kielikunnan ainoat kielet, joilla on virallisen kielen asema maassaan.
Kielikunta jakautuu edelleen 12 kieliryhmään (sulkeissa yksittäisten kielten määrä):
Paul Andreu
pienoiskuva|Paul Andreu vuonna 1996.
Paul Andreu (10. heinäkuuta 1938 Caudéran, Ranska – 12. lokakuuta 2018 ) oli ranskalainen arkkitehti. Hän suunnitteli useita lentoasemia eri puolilla maailmaa; näiden joukkoon lukeutuvat Ninoy Aquino Manilassa, Sukarno-Hatta Jakartassa, Abu Dhabi, Dubai, Kairo, Brunei, Charles de Gaulle ja Orly. Hänen uusimpia töitään on Pekingin uusi teatterirakennus Taivaallisen rauhan aukiolla.
Andreu vastasi Pariisin Charles de Gaullen lentokentän suunnittelusta ja rakentamisesta vuodesta 1967 alkaen. Lentokentän terminali 2E:n katto romahti 23. toukokuuta 2004, ja onnettomuudessa kuoli viisi ihmistä. Vuonna 2003 avattu terminaali 2E oli seitsemäs terminaali, jonka Andreu oli suunnitellut de Gaullen lentokentälle, ja sitä on kuvattu yhdeksi rohkeimmaksi hänen tekemistään suunnittelutöistä. Tutkimuskomissio päätyi tutkimuksissaan tulokseen, että romahdus johtui monista teknisistä syistä sekä liian pienistä marginaaleista. Andreu syytti rakennusyhtiötä huonosta työn suorituksesta.
Aiheesta muualla
pienoiskuva|vasen|Osakan merimuseo
Monoseksuaalisuus
Monoseksuaalisuus on lähinnä vertailussa aseksuaalisuuteen ja biseksuaalisuuteen käytettävä harvinainen termi. Se voi viitata:
Ústí nad Labem
Ústí nad Labem on kaupunki Tšekin pohjoisosassa, Ústí nad Labemin läänissä. Sen asukasluku on 95 289 (2009). Kaupunki sijaitsee Elben ja Bílinan yhtymäkohdassa ja on jokisataman lisäksi rautateiden risteysasema.
Ústí on mainittu kauppapaikkana 993. Kuningas Otokar II Přemysl perusti sen 1200-luvulla. Vuonna 1423 keisari Sigismund luovutti sen Meissenin vaaliruhtinas Fredrik I:lle. Vuonna 1426 sitä piirittäneet hussiitit löivät moninkertaisen saksalaisarmeijan ja ryöstivät kaupungin, joka rakennettiin uudelleen vasta kolmen vuoden kuluttua. Se kärsi merkittävästi myös kolmikymmenvuotisessa sodassa ja seitsemän vuoden sodassa.
1800-luvulla kaupunki teollistui. Se oli myös varhaisen ja sudeettisaksalaisten kansallissosialismin kehto. Suurin osa saksalaisista pakeni puna-armeijaa ja kaupunkia pommitettiin raskaasti 17.–19. huhtikuuta 1945, jolloin 500 sai surmansa. Monet asukkaat palasivat sodan jälkeen, jolloin kaupungissa järjestettiin verilöyly saksalaisia siviilejä vastaan ja 1946–1948 yli 53 000 karkotettiin alueelta.
1970–1980-luvuilla kaupunkia rakennettiin uudelleen tuttuun itäeurooppalaiseen tyyliin betonielementtikerrostaloilla, jotka tšekiksi tunnetaan nimellä panelák. Itäblokin hajoamisen jälkeen kaupungin raskas teollisuus ajautui vaikeuksiin ja ajettiin alas.
Elben eteläistä rantaa hallitsee 1318 rakennettu Střekovin linna, joka on osittain raunioina. Vain kuuden kilometrin päässä ovat Blanskon linnan rauniot. Uusgoottilaista tudorilaista tyyliä edustaa vuosina 1856–1863 rakennettu Nosticzin suvun Trmicen kartano, myöhäistä empireä 1842–1845 rakennettu Velké Březno kartano ja renessanssityyliä Krásné Březnon kartano.
Joas
Joas voi tarkoittaa seuraavia:
George Dickie
George Dickie (12. elokuuta 1926 Palmetto, Florida – 24. maaliskuuta 2020) oli yhdysvaltalainen filosofi ja Illinoisin yliopiston (Chicago) filosofian emeritusprofessori. Hän oli merkittävä taiteenfilosofi ja esteetikko, ja on työskennellyt analyyttisen filosofian perinteessä. Hänen institutionaalinen taideteoriansa on inspiroinut sekä teorian tukijoita, jotka ovat kehittäneet omia muunnelmiaan teoriasta, että arvostelijoita.
Eräs Dickien merkittävimpiä teoksia on The Century of Taste (1996), joka on tutkimus 1700-luvun filosofien taidetta koskevista ajatuksista. Teos asettaa David Humen lähestymistavan Immanuel Kantin edelle.
Helmikanat
Helmikanat (Numididae) on kanalintujen heimo. Siihen kuuluu kuusi lajia, jotka jaetaan neljään sukuun. Ne elävät kaikki Afrikassa, syövät siemeniä ja pesivät maassa. Helmikanojen tanakka vartalonmuoto muistuttaa peltopyytä, mutta niiden pää on kalju. Suomenkielisen nimensä heimo on saanut pilkullisesta höyhenpeitteestä. Keski-Euroopassa helmikanoja kasvatetaan ja käytetään ravinnoksi.
Lusohispaaninen maailma
Lusohispaanisella maailmalla tarkoitetaan niitä itsenäisiä maita, erillisalueita tai väestökeskittymiä joissa espanjan tai portugalin kieli ovat joko hallitsevina tai merkittävinä käytössä. Laajimmillaan lusohispaaniseen maailmaan voidaan lukea myös ne Espanjan ja Portugalin entiset siirtomaat, jotka on sulautettu naapurimaahan (esimerkiksi Goa). Läheisiä käsitteitä ovat muun muassa Ibero-Amerikka sekä Iberian niemimaa.
Rautaruukki (yritys)
thumb|Tasavallan presidentti [[Urho Kekkonen muurasi masuunin peruskiven Raahen rautatehtaalla 24.8.1962. Toimitusta todistivat muiden muassa kuvassa oikealta pääministeri Ahti Karjalainen, kansanedustaja Nestori Kaasalainen, eduskunnan varapuhemies Paavo Aitio, kauppa- ja teollisuusministeri T. A. Viherheimo, vuorineuvos Petri Bryk ja Maalaisliiton puheenjohtaja Vieno Sukselainen.]]
Rautaruukki Oyj, lyhyesti Ruukki oli suomalainen pörssiyhtiö, joka oli erikoistunut teräkseen ja teräsrakentamiseen. Kesällä 2014 Rautaruukista tuli fuusion myötä osa SSAB-yhtiötä.
Ruukin pääkonttori oli Helsingissä, ja sen vajaa 9 000 työntekijää toimivat yhteensä lähes 30 maassa, muun muassa Pohjoismaissa, Baltian maissa, Venäjällä, Ukrainassa, Länsi-Euroopassa, itäisessä Keski-Euroopassa, Kiinassa, Intiassa ja Etelä-Amerikassa.
Ruukki-nimi säilyy yhdessä uuden SSAB-yhtiön viiden divisioonan nimessä, Ruukki Construction toimii rakennusalalla. Rautaruukki Oyj on Fennovoimaa suomalaisittain omistavan Voimaosakeyhtiö SF:n osakas.
1960-luku
Rautaruukki perustettiin 1960 valtionyhtiöksi turvaamaan kotimaisen telakka- ja muun metalliteollisuuden raaka-ainehuolto ja aluksi se hyödynsi kotimaisia malmivaroja. Suomen valtion lisäksi Rautaruukkia olivat perustamassa myös Outokumpu, Valmet, Wärtsilä, Rauma-Repola ja Fiskars. Ensimmäinen länsimainen terästehdas perustettiin Raahen kaupungin eteläpuolella sijainneeseen Saloisten kuntaan, jossa alettiin valmistaa terästä uudella kustannustehokkaalla jatkuvavalumenetelmällä perinteisen valannevalumenetelmän sijaan. Ensimmäisenä toimitusjohtajana oli sittemmin vuorineuvos Helge Haavisto, jonka ura Rautaruukissa sen toimitusjohtajana kesti aina vuoteen 1982 ja edelleen hallituksen puheenjohtajana vuoteen 1985. Raahen rautatehtaan rakennuspäällikkö vuodesta 1961 ja rautatehtaan ensimmäinen johtaja 1964–1976 oli puolestaan teollisuusneuvoksen arvonimen saanut Toivo Härkönen. Ensimmäisenä toimintavuotenaan yritys työllisti kuusi ihmistä, mutta vuosikymmenen loppuun mennessä henkilöstömäärä oli kasvanut runsaaseen 1 700 henkeen. Rautaruukki Oy:hyn fuusioitiin vuonna 1968 Otanmäki Oy, jolla oli kaivostoimintaa Vuolijoen Otanmäessä sekä Kemijärven mlk:n Kärväsvaarassa ja Raajärvellä,
1970-luku
1970-luvulla Rautaruukin tuotantoa laajennettiin ohutlevy- ja putkituotantoon ja Hämeenlinnassa aloitettiin kylmävalssaus ja putkituotanto. Vuonna 1976 Raahessa käynnistettiin toinen masuuni ja 1970-luvun lopussa Rautaruukki työllisti jo yli 7 000 henkeä Suomessa.
Yritys laajensi raaka-aineen hankintaa avaamalla uusia kaivoksia Kolarin Rautuvaarassa sekä Taivalkosken Mustavaarassa. Malmin louhinta näissä kaivoksissa päättyi seuraavan 20 vuoden aikana eli Raajärvellä 1975, Otanmäessä ja Mustavaarassa 1985 sekä Rautuvaarassa 1988.
1980-luku
Osana idänkaupan laajentamista ja lakkautetulle Otanmäen kaivokselle Rautaruukki perusti Otanmäkeen junanvaunutehtaan, jossa se kuului Rautaruukki Transtechille eli Rautaruukin kuljetusvälineryhmälle.
Rautaruukin kehitysyksiköstä muodostettiin oma Rautaruukki New Technology-yksikkönsä, joka erikoistui teollisuuden mittalaitteisiin. Yksikön sijoituspaikaksi tuli Oulun teknologiakylä.
1980-luvulla yhtiö alkoi kasvaa Euroopassa myyntiyhtiöiden ja yritysostojen avulla: Tanskasta ostettiin muovipinnoittamo Metalcolour A/S, Norjasta terästukkukauppa CCB-Gruppen ja Saksasta putkitehdas Schmacke Rohr GmbH. Vuonna 1989 Tanskaan perustettiin uusi avoprofiilitehdas Stelform A/S. Vuosikymmenen lopussa yrityksessä oli lähes 10 000 työntekijää. . Rautaruukista tuli pörssiyhtiö vuonna 1989.
Yritys aloitti raaka-aineen eli rautapelletin tuonnin rautateitse Neuvosto-Karjalan Kostamuksesta Raaheen vuonna 1983. Alkuvaiheen raaka-ainemäärät olivat noin 0,5 miljoonaa tonnia kasvaen parhaimmillaan 1 miljoonaan tonniin.
1990-luku
Rautaruukki myi perustamansa New Technology -yksikön vuonna 1995 ruotsalaiselle Spectra-Physicsille.
Rautaruukki luopui Otanmäen junanvaunutehtaastaan ja myi sen espanjalaiselle Talgolle vuonna 1999.
2000-luku
thumb|Rautaruukin Raahen terästehdas, jonka päätuotteita ovat [[valssaus|kuumavalssatut nauhat ja levyt.]] Sakari Tamminen aloitti yhtiön toimitusjohtajana 1. tammikuuta 2004, ja samalla hän pani alulle kattavan uudistusohjelman. Tällöin konserni siirtyi käyttämään markkinointinimeä Ruukki kaikissa yhtiöissään. Uudistettu strategia pyrki siirtämään Ruukin perinteisestä teräsvalmistajasta konepajayhtiöksi. Samalla alettiin panostaa rakentamisen ja konepajateollisuuden ratkaisuihin. Teräsliiketoiminta valitsi painopisteekseen erikoisterästuotteet. Ruukki toteutti vaativia rakennus- ja konepajateollisuusprojekteja eri puolilla maailmaa.
Kaikki Rautaruukin suomalaiset tytäryhtiöt (Asva Oy, Rannila Steel Oy, Oy JIT-Trans Ltd, August Lindberg Oy ja SKJ-yhtiöt Oy) fuusioitiin emoyhtiöön 1. elokuuta 2004.
2000-luvulla tehtiin myös paljon yritysostoja: Velsa (2004), Metalplast ja Syneco Industri AB (2005), vuonna 2006 ostettiin PPTH, OOO Ventall, Omeo, AZST-Kolor ja Steel-Mont.
Ruukki on toiminut Kiinassa vuodesta 2005, ensimmäinen myyntikonttori avattiin vuonna 2009 Shanghaihin, sittemmin konttorin on perustettu myös Pekingiin.
Vuonna 2007 Rautaruukin pääraaka-ainetoimittajaksi tuli ruotsalainen LKAB.
Vuonna 2009 Raahen tehtaalla sattui itsemurhien ketju, kun neljä työntekijää teki neljän kuukauden aikana itsemurhan, joista kolme sattui saman kuukauden sisällä. Työntekijät epäilivät, että johtamiskulttuurilla, jatkuvilla muutoksilla ja raskailla työvuorojärjestelyillä oli yhteys itsemurhiin, sillä esimerkiksi työvuorot olivat jatkuvasti epäsäännöllisiä. Itsemurhan tehneet olivat valitelleet työn raskautta ja epämukavuutta. Yhtiössä oli ollut yt-neuvotteluita ja irtisanomisia ja osa työntekijöistä kertoi, että sairauslomaa ei uskallettu hakea seurauksien pelossa.
2010-luku
Rautaruukki Oyj yhtiöitettiin 1. toukokuuta 2011 liiketoimintojen eri osa-alueisiin keskittyviin tytäryhtiöihin: Ruukki Construction, Ruukki Engineering ja Ruukki Metals.
Vuonna 2011 esiteltiin uusi energiatehokkuutta parantava energiapaneeli-tuote, joita myytiin muun muassa Itellan logistiikkakeskukseen Orimattilaan, Kuopion Ikeaan, Vantaan Ikano-kauppakeskukseen ja Keskon supermarkettiin Kiiminkiin.
Ruukki avasi myyntikonttorin Intian Mumbaihin vuoden 2011 lopussa. Erikoislujia ja kulutusta kestäviä erikoisteräksiä myydään etenkin kuljetus- ja kaivosteollisuudelle ja rakennuskoneiden ja -laitteiden valmistajille.
Toukokuussa 2012 Seinäjoen palvelukeskuksessa otettiin käyttöön toinen viistelaserleikkauslinja, jolla voidaan käsitellä 1–20 millimetrin paksuisia ja jopa 12 metriä pitkiä teräskappaleita. 180 henkeä työllistävässä keskuksessa oli siihen asti valmistettu teräsosia ja komponentteja laserleikkauksen lisäksi myös poltto-, plasma- ja mekaanisen leikkauksen avulla.
Lokakuussa 2012 Rautaruukki muutti strategiaansa ja tiedotti luopuvansa konepajaliiketoiminnasta sekä keskittyvänsä rakentamisen ja erikoisteräsliiketoiminnan kehittämiseen.
Tammikuussa 2014 ruotsalainen SSAB teki osakevaihtotarjouksen Rautaruukista yhtiöiden yhdistymiseksi. Toukokuussa tarjousaikaa jatkettiin 27.6.2014 saakka. Tammikuussa 2014 kerrottiin, että SSAB hankkii omistukseensa Rautaruukin osakevaihtojärjestelyin. SSAB:n osakkeiden noteeraaminen aloitettiin Nasdaq OMX Helsingissä 1. elokuuta 2014. Rautaruukilla ja SSAB:llä oli kesällä 2014 yhteensä noin 17 300 työntekijää ja ne tuottivat noin 8,8 miljoonaa tonnia terästä vuodessa. Kaupan myötä syntyneen SSAB-yhtiön suurimmat terästuotantotehtaat sijaitsevat Ruotsissa, Suomessa ja Yhdysvalloissa.
Organisaatio
Ruukilla on kaksi liiketoiminta-aluetta. .
Ruukki Construction
Ruukki Construction tarjoaa teräsrakenneratkaisuja erilaisiin rakennustarpeisiin. Sen tuotteita käytetään muun muassa liikkeiden, toimitilojen ja teollisuushallien rakentamisessa, mutta myös pientaloissa, satamissa ja tuulivoimaloissa ja väylien rakentamisessa. Panostus Venäjän markkinoille on tuottanut tulosta, sillä Ruukki on Uralin länsipuolella Venäjän suurin teräsrakentaja.
Toukokuussa 2011 Ruukki kertoi kehittäneensä ensimmäisenä valmistajana auringon säteilyn sähköksi muuttavan aurinkopaneelijulkisivun. Julkisivuun täysin integroituva aurinkosähköjärjestelmän tuottama sähkö käytetään joko kiinteistön omaan tarpeeseen tai syötetään yleiseen sähköverkkoon. Vuodessa keskikokoisen toimiston aurinkopaneelijulkisivu tuottaa vuodessa 18 000 kilowattituntia sähköä.
Ruukki Constuctionin ratkaisuja käytetään muun muassa seuraavissa suurissa kohteissa:
Ruukki Metals
Vuonna 2002 Raahessa otettiin käyttöön suorasammutustekniikka nauhavalssauslinjalla ja 2006 levyvalssauslinjalla. Ruukin patentoimaa suorasammutusmenetelmää pidetään yhtenä terästeollisuuden merkittävimmistä keksinnöistä ja sitä pidetään erikoisterästen menestyksen tukipilarina. Keksinnössä yhdistetään termomekaaninen valssaus ja perinteinen karkaisu: austeniittirae muokataan optimaaliseksi kuumavalssaamalla, karkaisemalla se muutetaan lujaksi ja sitkeäksi martensiitiksi tai hienorakeiseksi monifaasiteräkseksi. Erikoisterästen osuus teräsliiketoiminnasta on vuonna 2012 runsas kolmannes.
Syksyllä 2011 Ruukki esitteli Flex-palvelukonseptin, jonka ansiosta asiakas saa ruostumatonta terästä ja alumiinia standardimittojen sijasta täsmälleen tarvitsemansa mitan. . Tämä pienentää muun muassa hävikkiä ja energiakustannuksia.
Ruukki Metals -yksikön erikoisterästuotteisiin kuuluu esimerkiksi
Raexia käytetään lavoissa, betonirummuissa, murskaimissa, seuloissa, kauhoissa ja purkutyökaluissa. Raexin etuna on keveys: Raexista valmistettu teräskontti on 40 prosenttia kevyempi kuin perinteinen kontti, mikä helpottaa paitsi käsittelyä myös pienentää kuljetuskuluja. Optimia taas käytetään henkilönostimissa ja erilaisissa kuljetussäiliöissä ja myös sen etuna on normaalia terästä pienempi paino.
Muita yksikön tuotteita ovat valssatut terästuotteet, metalli- ja maalipinnoitetut teräkset, putket, tangot, palkit, ruostumattomat teräkset ja alumiinit ja sivutuotteina syntyvät mineraalituotteet. Tuotteisiin liittyy palveluja: esikäsittelyä, osavalmistusta, logistiikkaa ja varastointia.
Generic Mapping Tools
thumb|300px|GMT:llä tehty kartta.
Generic Mapping Tools GMT on komentorivipohjainen kartanpiirto- ja visualisointiohjelma. Se on toteutettu avoimella lähdekoodilla. Ohjelma toimii parhaiten Unix-ympäristössä tai sitä emuloivassa systeemissä.
GMT:llä voi tehdä rasterointeja, suodatuksia ja muunlaisia kuvankäsittelytoimintoja sekä erilaisia karttaprojektioita. Maantieteellisten tietojen visualisointien lisäksi ohjelmassa on työkalut moniulotteisten tietojen käsittelyyn.
Ohjelmaa käytetään komentorivin kautta. Ulkopuolisten tekijöiden kehittämiä graafisia käyttöliittymiä on saatavilla, samoin internetsovelluksia. Ohjelman tehokas käyttö vaatii sen koodikielen opiskelua Ohjelman etuna on sen joustavuus ja valmiiden koodien muutettavuus. Niinpä se on tehokas työkalu kokeneelle tekijälle.
Ohjelman mukana tulee vapaata paikkatieto-aineistoa, kuten rantaviivat, joet, valtioiden rajat ja muiden maantieteellisten kohteiden koordinaatteja. Mukaan voi liittää muualta tuotua aineistoa, kuten satelliittikuvia ja digitaalisia maastomalleja. Ohjelma säilyttää tehdyt kartat ja diagrammit PostScript- ja EPS-muodoissa.
Paul Wessel ja Walter H. F. Smith loivat ohjelman vuonna 1988 Lamont-Doherty Earth Observatoryssa. Virallisesti ohjelma julkaistiin 7. lokakuuta 1991. Ohjelman nimen kirjaimet GMT tarkoittivat alun perin sanoja Gravity, Magnetism ja Topography (suom. painovoima, magnetismi ja topografia), jotka ovat kolme geofyysisen tiedon perustyyppiä.
Veteli
Veteli on Suomen kunta, joka sijaitsee Keski-Pohjanmaan maakunnassa. Kunnassa asuu 0 ihmistä, ja sen pinta-ala on 0 km2, josta 0 km2 on vesistöjä. Väestötiheys on 0 asukasta/km2.
Vetelin naapurikunnat ovat Evijärvi, Halsua, Kaustinen, Kruunupyy, Lappajärvi, Perho ja Vimpeli. Vuoteen 1969 saakka naapurikuntiin kuului Kruunupyyhyn liitetty Teerijärvi.
Veteli on tunnettu erityisesti Kemoran moottoriradasta, jossa järjestetään vuosittain valtakunnallisiakin moottoriurheilutapahtumia.
Vetelissä on muun muassa urheilutalo, jossa on uimahalli, jalkapallo- ja pesäpallokenttiä ja urheilukenttä. Muita jalkapallokenttiä on myös mm. Torpassa. Lisäksi Tunkkarilla, Räyringissä ja keskustassa on jääkiekkokaukalot. Vetelissä on useita uimarantoja, hotelli, päiväkoti, kolme alakoulua, yläkoulu ja lukio. Vetelin pääkirjasto on peruskorjattu ja laajennettu vuonna 2005. Vetelissä ilmestyy Perhonjokilaakso-paikallislehti.
Vetelin pitäjäruoaksi nimettiin 1980-luvulla kampsupaisti. Se on lihakeitto, jossa on naudan- ja sianlihan lisäksi kampsua eli veripalttua ja leipäjuustoa.
Esihistoria
Hautakedolta entisen Keski-Pohjanmaan emäntäkoulun maalta löydettiin 1946 kampakeraamisen kulttuurin asuinpaikka, joka on aikoinaan sijainnut merenrannalla. Paikalta löytyi usean sadan metrin pituiselta alueelta punertavaksi palanutta hiekkaa, kivikautista kulttuurikerrosta ja kvartsi-iskennäisiä. Kaivauksissa paljastui kivetty tulisija, liesi, jonka ympäriltä löytyi runsaasti saviastiain palasia, rikkoutunut kivikirves ja muutamia kvartsiesineitä. Hautakedon keramiikka on ruskeaksi poltettua savea.
Hautakedon asuinpaikan kenties mielenkiintoisin löytö on jo ennen kaivauksia löytynyt pienen savisen ihmiskuvion yläosa. Savi-ihmisen vyötäröön on pistetty molemmin puolin sivulta pieni kolo ja samanlaiset kolot hartioihin ja selkään. Muitakin vastaavia ihmiskuvioita on löydetty kampakeraamisilta asuinpaikoilta, rikottuina. Rikottujen ihmiskuvioitten arvellaan kuuluvan magian piiriin, jolloin ne mahdollisesti esittävät tuhottua vihamiestä. Jotkut olettavat kuvia käytetyn esi-isien palvonnassa tai hedelmällisyyskultissa. Kampakeraamista kulttuuria seurasi vasarakirveskulttuuri, jossa tunnettiin jo alkeellinen maanviljely ja karjanhoito. Räyringistä, Haapajärven pohjoispuolelta on löydetty kaunis veneenmuotoinen vasarakirves.
1500-luku
Vuoden 1557 maakirjassa mainittujen peltoalojen perusteella on tehtävissä joitakin päätelmiä kylien ja talojen ikäsuhteista. Vaikuttaa siltä, että Ylivetelin ja Räyringin vanhimmatkin talot on perustettu vasta 1500-luvulla. Vuonna 1738 muistiin merkitty perimätieto väittää Pollaria Vetelin vanhimmaksi taloksi, mutta tietoon ei voi luottaa, kun asiakirjallisia todisteita ei ole. Ylivetelin ja Räyringin kylien kehitys ei 1500-luvun jälkipuoliskolle ollut kovinkaan nopeaa. Uusia taloja syntyi vain kolme. Vakiintuneita taloja oli 1500-luvun lopulla yksitoista. Räyrinkiin nousi kaksi uutta pysyväksi jäänyttä taloa. Vuosisadan lopulla Räyringissä oli kuusi taloa.
Vetelin asutuksen alkuperä on kirjava. Seudulle muutti Pohjanlahdelta kainulaisiksi nimitettyjä länsisuomalaisia, jotka olivat peräisin enimmäkseen Ylä-Satakunnasta. Vetelin Pollarin talon perustaja lienee muuttanut seudulle Kyrönjoen varrelta, lähinnä Ylistarosta. Meren takaa saapui Veteliin ruotsalaisia 1200-luvun jälkipuoliskolla ja 1300-luvulla. Räyringin kylän nimi kirjoitettiin tuolloin Röring. Räyringin Lång ja Löijä ja Finnilä ovat myös peräisin 1500-luvulta. Finnilän nimen katsotaan osoittavan, että asukkaat olivat suomalaisia (ruots. finne=suomalainen), mutta naapurit ruotsinkielisiä. Valtaosa Vetelin asukkaista lienee kuitenkin jo 1500-luvulla ollut suomalaisia.
Nuorin Kokkolan ylimaan ja Vetelin asutusryhmä koostuu savolaisista. Kustaa Vaasan julistettua 1540-luvun alussa vero- ja ulkopoliittisista syistä erämaat kruunun omiksi ja uudisasutukselle vapaiksi lähtivät kaskea polttavat savolaiset liikkeelle laajoin joukoin. Yksi savolainen kulkeutui Veteliinkin, Savo (nyk. Heikkilä) isäntä Antti Antinpoika, joka mainitaan veroluetteloissa vuodesta 1553 lähtien. Syntyperänsä vuoksi miestä sanottiin Savon Antiksi, vuoden 1557 maakirjassa nimenä oli Antti Savo. Vuosisadan loppuun mennessä Veteliinkin muutti lisää neljä savolaista.
1600-luku
Uusi vuosisata alkoi tuhoisalla katovuodella, joka on jäänyt historiaan ”suurena olkivuotena”. Pohjanmaan papiston mukaan koko maakunnassa ei saatu jyvän jyvää. Monet talot autioituivat tai joutuivat veronmaksukyvyttömiksi. Kokonaisuudessaan suuren olkivuoden jälki Vetelissä ei kuitenkaan näytä kovin pahalta. Ylipäänsä 1600-luku oli veteliläisille talonpojalle raskasta aikaa. Ruotsi kohosi Venäjän ja Puolan heikkouden kustannuksella 1600-luvun alussa suurvallaksi sekä taisteli menestyksekkäästi myös Tanskaa ja Saksan katolisia ruhtinaita vastaan 30-vuotisen sodan aikana. Toistuvien katojen lisäksi talonpoikaa rasittavat yhä kasvava verorasitus ja jatkuvat sotaväenotot. Suurvalta-aseman ylläpitäminen maksoi paljon, ja suurimman osan laskusta maksoi talonpoika, hikenä ja verenä.
Vetelin talo­luku oli vuonna 1610 edelleen 19, mikä todistaa suuren olkivuoden pysäyttäneen asutuksen kehittymisen. Vuoteen 1635 mennessä taloluku kasvoi neljällä. Räyrinkiin syntyi 1610-luvulla kaksi uutta taloa. Talonpojan kestokyvyn rajat ylitettiin 1640-luvulla, sillä esimerkiksi kolmikymmenvuotisen sodan päättyessä 1648 oli Ylivetelissä kuusi ja Räyringissä yksi talo autiona. Raskaiden sotien kausi päättyi kuitenkin vasta vuosien 1660–1661 rauhansopimuksiin. Vetelin asutus ei silti kääntynyt erityisempään nousuun, sillä maakirjojen mukaan taloluku oli vuonna 1700 vain 24. Melskeinen 1600-luku päättyi Suomen historian tuhoisimpaan nälänhätään, suuriin kuolonvuosiin 1695–1697. Jälkimmäisenä vuonna kuoli Ylivetelin kappelikunnassa 194 henkeä. Katovuosien seuraukset olivat kuitenkin Lohtajan ja Kalajoen suurpitäjiin verrattuina lievimmät.
Kokkolan Ylimaa kuului jo 1600-luvulla koko Suomen parhaimpiin karjanhoitoalueisiin. Vuoden 1626 karjaluettelon mukaan Veteli oli karjavarallisuudeltaan aivan kärjessä, sillä siellä oli taloa kohti 20,8 nauta­yksikköä (ns. kansainvälistä nautayksikköä: hevonen kaksi, härkä ja lehmä yksi, nuori nautaeläin ½, sika 1/3 ja lammas 1/8 yksikköä). Keskitasoissa talossa oli kaksi hevosta, härkä, sonni, kymmenen lehmää, viisi nuorta nautaeläintä, 27 lammasta ja 1–2 sikaa.
Kokkolan kirkkoherra Eerik Galle anoi 1639 Turun tuomiokapitulilta lupaa Ylivetelin kappelin perustamiseen vedoten pitkiin kirkkomatkoihin. Piispa Iisak Rothovius kannatti ajatusta, jonka kuningatar Kristiinan holhoojahallitus vahvisti. Kirkon paikasta sukeutui kuitenkin ankara riita, sillä Kokkolan ylimaan suurin ja vaurain kylä Kaustinen halusi kirkon itselleen. Yliveteliläisten, räyrinkiläisten, halsualaisten ja perholaisten äänin kirkko rakennettiin kuitenkin Ylivetelin kylään, Läspän ja Kankaan talojen välille. Pieni ja vaatimaton kirkko tuli valmiiksi muutamassa kuukaudessa. Kallisarvoisimmat esineet olivat kello, joista ensimmäisen lahjoitti itse kuningatar Kristiina ja toisen osti kappeliseurakunta. Vetelin kirkon ensimmäinen hopeaesine oli 1656 ostettu hopeinen ehtoolliskalkki. Vanha kirkko oli ahdas ja se hajotettiin pian. Uusi kirkko rakennettiin Juho Nisiuksenpojan johdolla 1679–1680 kauemmas joesta vanhimman hautausmaan keskelle. Kirkko oli suorakaiteen muotoinen ja tornilla varustettu. Uusi saarnatuoli oli saatu 1685; kokkolalaisen puuseppä Henrik Tuomaanpoika Tastin veistämästä saarnastuolista peräisin oleva, Pyhää Kristoforosta esittävä kannatinpylväs on nykyään Vetelin museossa. Seurakunnan vaurastuessa ostettiin uusia, kallisarvoisia esineitä vanhan pienen ehtoolliskalkin sekä vanhimman kirkon esineistöön kuuluneiden tinaisten astioiden, kannun, kastemaljan ja pullon lisäksi. Näitä olivat mm. isompi, sisältä kullattu ehtoolliskalkki, pakotetuksi koristeltu öylättirasia, kullattu alttarikannu ja kaksi messinkikannua. Vuonna 1751 kokkolalainen kirkkomaalari Johan Backman maalasi Vetelin kirkon ensimmäisen alttaritaulun. Siitä tuli kaksiosainen: yläosa esitti Kristuksen ylösnousemusta ja alaosa Pyhän ehtoollisen asettamista.
1700-luku
Huolimatta 1600-luvun lopulla toteutetusta ruotu­väki­järjestelmästä, jonka piti estää vihatut sotaväenotot, oli monien talonisäntienkin lähdettävä suureen Pohjan sotaan 1700–1721. Miehiä sortui tauteihin ja taisteluihin Baltiassa, Venäjällä ja Puolassa. Suurin osa Pohjanmaan rykmentin miehistöstä kuoli Riiassa kaupungin antautuessa venäläisille 1710. Kun paras osa suomalaisista oli tapettu vieraalla mailla, oli pakko turvautua uusiin ankariin väenottoihin, koska venäläiset piirittivät Viipuria. Pohjanmaan etelä- ja keskiosista kerättiin 2 400 miestä kouluttamatonta nostoväkeä. Viipuri antautui kuitenkin ennen kuin päästiin liikkeelle. Kun vielä kaiken kukkuraksi kotimaakunnassa vallitsi nälänhätä, syntyi kapinaliike. Kurikan Mietaalla 28. kesäkuuta 1710 Kaustisen ja Vetelin sotilaat ottivat aseensa ja tavaransa, ja palasivat viljelemään kotitilojaan. Muu nostoväki teki kapinan Hauholla ja hajaantui siellä. Syyskäräjillä Kurikassa karanneet puolustautuivat sanoen olevansa talojensa ainoita miehiä, joiden oli elätettävä perheensä. Miehet selvisivät karkumatkastaan kujanjuoksulla. Pääosa Pohjanmaan rykmentin palvelukseen otetuista miehistä kuoli Suomessa 1710–1714 käydyissä taisteluissa. Viimeinen Pohjanmaan rykmentin sotatoimi oli surullisen kuuluisa Norjan-retki, jolta peräydyttäessä suurin osa armeijasta tuhoutui uutena vuotena 1719 tunturin lumimyrskyssä. Myös veteliläisiä sotilaita paleltui kuoliaaksi tällä sotaretkellä.
Keskipohjalaiset joutuivat isovihan aikana ensimmäistä kertaa kotitanhuvillaan silmätysten vihollisten kanssa. Kokkolan kirkkoherran käskystä Vetelinkin kirkonkellot kätkettiin joentörmään, hopeaesineet kirkon tukipilariin ja seurakunnan rahat erääseen hautaan. Ylivetelin kappalainen Jakob Forselius pakeni lukuisten seurakuntalaistensa tavoin sydänmaalle pakopirttiin. Forselius oli noin ankeina aikoina poikkeuksellinen hengenmies, joka ei paennut Pohjanlahden yli Ruotsiin, vaan jäi seurakuntalaistensa luo. Neljä vuosikymmentä seurakuntaansa paimentanut kappalainen saarnasi nyt pakopirteissä ja niittyladoissa tai valtaisan Papinkuusen alla Jouhtenjärven saaressa. Pakopirttien paikkoja olivat Vetelissä ainakin Pakopirtinkangas Viisteessä, Pakopirtinsaari Vesisenahon seuduilla, Pakopirttisaari ja Pakopiritinkangas Porasjoen länsipuolella lähellä.