cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Leo XIII
Sovinto Saksan kanssa
1886 Saksan valtakunnankansleri Otto von Bismarck tarjosi Leo XIII:lle juuri tällaista roolia pyytäessään tätä sovittelemaan Saksan ja Espanjan välistä kiistaa erään Tyynellämerellä sijaitsevan saaren omistuksesta. Von Bismarckin toiminta merkitsi paavinistuimen ja Saksan sovintoa ns. "kulttuuritaistelussa".
Paavi Pius IX oli vastannut tähän julistamalla kaikki von Bismarckin lait mitättömiksi. Valtakunnankanslerin ja paavin välinen kiista oli johtanut siihen, että useita pappeja oli vangittu ja peräti 1 400 seurakuntaa oli ilman pappia. Lisäksi paavi ja valtakunnankansleri olivat kiistassa ajautuneet niin pahasti riitoihin, että sovintoa ei ollut mahdollista saada aikaan ennen uuden paavin valtaannousua.
Neuvotteluissa Saksan kanssa Leo XIII osoitti kyvykkyytensä neuvottelijana. Paavinistuimen voidaan katsoa selvinneen kiistasta voittajana, sillä se joutui ainoastaan siirtämään kaksi Saksan erottamaa piispaa toisiin tehtäviin. Saksan parlamentti taas joutui lieventämään katolisvastaisia lakejaan, joka merkitsi muun muassa sitä, että katolisten pappien valvonta loppui, maasta karkotetut munkit ja nunnat saattoivat palata Saksaan ja Saksan ja paavin diplomaattisuhteet solmittiin uudelleen.
Suhteet Ranskaan
thumb|Paavi Leo XIII. Leo XIII:n aikana Ranska oli Euroopan johtava katolinen valtio. Ranska oli kuitenkin jakaantunut kahteen leiriin, joista toinen kannatti uskontoa ja uskoi paavin arvovaltaan kirkon sisällä. Toinen leireistä taas koostui kirkonvastaisista tasavaltalaisista, jotka uskoivat uskontoa enemmän tieteeseen.
Napoleon III:n Toinen keisarikunta oli ollut katolisella kirkolle suopea, mutta hävittyään sodan Saksalle, oli alkanut 1871 Pariisin kommuuni, jossa kirkkoja ja luostareita oli ryöstetty ja jonka aikana useita pappeja oli ammuttu.
Toisen keisarikunnan jälkeen Ranskassa seurasi kolmas tasavalta. Aluksi tasavalta tuki katolista kirkkoa, koska se oli Pius IX:n aikana vastustanut Saksaa. Tilanne kuitenkin muuttui 1879, jolloin tasavaltalaiset saivat enemmistön Ranskan parlamentin molempiin kamareihin. Tasavaltalaiset vastustivat kirkkoa ja pappisvaltaa, ja he pyrkivätkin vähentämään sen vaikutusvaltaa. Lainsäädännön avulla luostarien toiminta muuttui rajoitetummaksi ja jesuiitat karkotettiin Ranskasta 1880.
Leo XIII ilmoitti kiertokirjeessään vuonna 1892, että katolinen kirkko pystyy toimimaan sovussa kaikkien eri hallitusmuotojen kanssa. Siksi hän kehottikin Ranskan katolilaisia hyväksymään tasavallan ja demokratian sekä sopeutumaan vallitsevaan tilanteeseen. Kehotus ei kuitenkaan toiminut halutulla tavalla, sillä suurin osa papeista ja piispoista pysyi yhä kuningasvallan kannattajina. Tasavallan ja katolisen kirkon välinen kuilu syvenikin huolimatta Leo XIII:n sovitteluyrityksistä.
Kuolema
Leo XIII kuoli 20. heinäkuuta 1903 hallittuaan paavinistuinta 25 vuotta. Hän oli kuollessaan 93-vuotias. Leo XIII oli elinaikanaan hyvin sivistynyt henkilö, ja oli tiennyt kirkon merkityksen länsimaisen kulttuurin kehittymisessä. Siksi hän oli antanut siirtää suuren keskiajan paavin Innocentius III:n maalliset jäännökset Perugiasta Vatikaanin alueelle. Leo XIII oli ihaillut suuresti Innocentius III:n asemaa kulttuurin suunnannäyttäjänä ja rauhanrakentajana, minkä vuoksi Leo XIII olikin pyytänyt saada tulla haudatuksi Innocentius III:n lähelle. Leo XIII:n kuoltua häntä ei haudattukaan Pietarinkirkkoon – kuten on tehty kaikille hänen seuraajilleen – vaan hänen toiveensa mukaan hänet haudattiin nykyisen Vatikaanin alueella sijaitsevaan Lateraanikirkkoon, minne myös Innocentius III:n maalliset jäännökset oli siirretty.
Leo XIII:n perintö paavinistuimelle
Paavina Leo XIII oli ollut sovittelevaisempi ja diplomaattisempi kuin edeltäjänsä ja onnistunut parantaa suhteitaan eri Euroopan valtioihin. Hän oli myös ottanut paaviuden ensimmäisen askeleen modernin maailman uudelleenarviointiin yleiskirjeellään Rerum novarum, jossa modernia yhteiskuntaa ei enää torjuttu. Tämä oli tärkeä tapahtuma 1800-luvun paaviudelle, joka oli jo vuosikymmeniä ollut kiistoissa modernisoituvan maailman kanssa.
Leo XIII:n toimiin kuuluu myös Vatikaanin arkistojen avaaminen tutkijoiden käyttöön 1883. Paavi perusteli päätöstään avata arkistot myös protestanttisille tutkijoille sanoen: "Kirkolla ei ole mitään pelättävää totuudessa." Leo XIII:n päätöksen seurauksena useat Euroopan valtiot perustivat Roomaan omia tutkimuslaitoksiaan. Samalla valtiot lähettivät historiantutkijoitaan tutustumaan arkistoihin. Lisäksi tutkijoiden työtehtäviin kuului jäljentää omaa maataan koskevia asiakirjoja. Leo XIII arvosti tieteellistä tutkimusta muutenkin, minkä seurauksena hän muun muassa modernisoi Vatikaanin observatorion.
Paavilliset opetukset
Jo Leo XIII:n edeltäjän Pius IX:n aikana paavi oli julistettu erehtymättömäksi Vatikaanin ensimmäisessä kirkolliskokouksessa. Tällöin kokoukseen kutsutut edustajat – jotka kaikki edustivat katolista kirkkoa – olivat määritelleet paavin erehtymättömyyden seuraavalla tavalla:
Kirkkohistorioitsijoiden keskuudessa ei vallitse yksimielisyyttä siitä, käyttikö Leo XIII koskaan Vatikaanin ensimmäisen kirkolliskokouksen paaville suomaa ex cathedra -lausunto-oikeutta, jonka perusteella paavin julistukset olisivat olleet erehtymättömiä. Monet pitävät Leo XIII:n 1896 annettua julistusta Apostolicae Curae, joka käsittelee anglikaanisen kirkon pappisvihkimysten mitättömyyttä, paavin erehtymättömyyden suoman arvovallan turvin annettuna.
Leo XIII:n opetuksista ja kiertokirjeistä myös vuodelta 1891 oleva Rerum Novarum on tärkeä julistus paaviuden historian kannalta. Kyseisessä kiertokirjeessä paavi ei enää torjunut modernia yhteiskuntaa. Tämä oli tärkeä tapahtuma paaviudelle, koska Leo XIII:n edeltäjät olivat jo vuosikymmenien ajan tuominneet modernismin ja modernistuvan yhteiskunnan ja leimanneet harhaopeiksi joitakin modernistuvaan maailmaan liittyviä asioita, kuten uskonnon- ja omatunnonvapauden. Kyseinen kanta oli luonut kuilua paavinistuimen ja modernistuvan yhteiskunnan välille. Rerum Novarum oli myös merkittävä kannanotto sosialismiin. Paavi edeltäjiensä tapaan tuomitsi sosialismin aatteena, mutta puolusti työläisten ihmisarvoa ja ihmisoikeuksia ja hyväksyi monet heidän vaatimuksistaan. Hän totesi työläisillä olevan oikeus kunnolliseen palkkaan, ja hyväksyi heidän poliittisen järjestäytymisensä. Leo XIII:n mukaan valtion tulisi toimia siten, että sosiaalisen tasa-arvon olisi mahdollista toteutua.
Kritiikkiä
Leo XIII:ta kohtaan esitettiin myös kritiikkiä. Häntä arvostettiin edeltäjiään sovittelevammasta asenteesta muun muassa moderniin kulttuuriin ja edeltäjiään rauhallisemmasta kielenkäytöstä erilaisissa kiistoissa, mutta samalla hänen sanomansa katsottiin olevan yhtä ehdotonta ja joustamatonta kuin hänen edeltäjiensäkin aikoina. Juuri Leo XIII:n toiminta, kuten katolilaisten kielto osallistua politiikkaan, Italian valtion tunnustamisesta kieltäytyminen ja Italian ja paavinistuimen konfliktiin sekaantuvien valtioiden uhkaileminen, juuri auttoi kirkkoa vastustavia tahoja pysymään vallassa.
Suomalainen Vartija -lehden ulkomaan asioiden kommentaattori kuvaili Leo XIII:n viimeiseksi jääneen vuonna 1902 julkaistun kiertokirjeen sisältöä seuraavanlaisesti:
Canon PowerShot A95
Canon PowerShot A95 on Canonin Powershot-perheeseen kuuluva vuonna 2004 julkaistu täysautomaattinen digikamera. Se on muun muassa varustettu viiden megapikselin CCD-kennolla, 3-kertaisella optisella zoomilla ja taittuvalla 1,8 tuuman TFT-näytöllä. Kamera painaa ilman akkua ja muistikorttia noin 325 grammaa. A95-malli toimii AA-sormiparistoilla tai AA-kokoisilla akuilla. Kamera tukee Compact Flash -muistikortteja.
Lähteet
Canon PowerShot A-Reihe
Amfibrakhys
Amfibrakhys (, ”kummaltakin puolelta lyhyt”; ) on metron, joka on peräisin antiikin kreikkalaisesta metriikasta. Se koostuu yhdestä pitkästä tavusta, jonka kummallakin puolella on lyhyt tavu, eli sen kaava on ( = lyhyt tavu, = pitkä tavu):
Amfibrakhys on antiikin runoudessa harvinainen sekä itsenäisenä yksikkönä että pidempinä jaksoina. Sitä on käytetty jonkin verran nykyrunoudessa.
Aktivismi
pienoiskuva|Mielenosoitukset on yksi tunnetuimmista ja näkyvimmistä symbolisen aktivismin muodoista. Aktivismi on aktiivista poliittista toimintaa, joka pyrkii muuttamaan yhteiskuntaa. Se voi profiloitua jonkin asian puolesta tai jotain asiaa vastaan. Aktivismi voi olla symbolista, jolloin siinä vedotaan vallassaoleviin päättäjiin asioiden muuttamiseksi (esimerkiksi vetoomuksella tai mielenosoituksella), tai se voi olla suoraa toimintaa, jossa asiaan vaikutetaan omilla teoilla (esimerkiksi boikotilla tai lakolla). Lain rikkomista yhteiskunnallisen vaikuttamisen vuoksi kutsutaan kansalaistottelemattomuudeksi. Aktivismia voivat tehdä niin yksittäiset ihmiset, järjestöt kuin kansanliikkeetkin. pienoiskuva|Suoran toiminnan eläinoikeusaktivistit ovat muun muassa pelastaneet koe-eläimiä laboratorioista. Näkyvää ja huomiota saavaa aktivismia ovat esimerkiksi mielenosoitukset ja kansalaistottelemattomuus ja toisaalta rakentava yhdessä tekeminen kuten vertaistuen, ruokaverkostojen ja joukkorahoitettujen kaupunkikehityshankkeiden järjestäminen ja muu proaktiivinen kaupunkiaktivismi. Poliittiseen vaikuttamiseen tähtäävä aktivismia ovat mm. mielenosoitusten lisäksi tyypillisesti myös erilainen kampanjointi, lobbaus, materiaalin julkaiseminen, seminaarien järjestäminen sekä yhteistyö poliittisten päättäjien kanssa. Kansalaistoiminnan kehyksenä toimivat usein kansalaisjärjestöt ja -liikkeet, jotka kokoavat samalla tavoin ajattelevia ihmisiä yhteen, järjestävät ja organisoivat toimintaa sekä toimivat äänitorvena. Erilaisilla aktivistiryhmillä voi olla toisilleen vastakkaisia tavoitteita.
Mielipidevaikuttaminen
Mielenilmausten tarkoitus on vedota vallassa oleviin, jotta he muuttaisivat asioita. Suosittuja tapoja vedota ovat muun muassa sanomalehden mielipidekirjoitukset, mielenosoituskulkueet kaduilla sekä internetissä kerättävät vetoomukset eli adressit. Monesti asiaa pyritään tuomaan esille myös julkisella kampanjalla, esimerkiksi sosiaalisessa mediassa. Aktivismilla pyritään nostamaan asia yleiseen keskusteluun median kautta ja luomaan painetta vallassa oleville muuttaa asioita.
Kansalaistottelemattomuus
pienoiskuva|360x360px|[[Martin Luther King, Jr.|Martin Luther King on yksi tunnetuimmista kansalaistottelemattomuuden esikuvista Mahatma Gandhi ohella.]] Kansalaistottelemattomuus on rauhanomaisen poliittisen protestin muoto, jossa kieltäydytään noudattamasta lakia tai aktiivisesti rikotaan sitä tavoitteena korjata koettu epäoikeudenmukaisuus. Kansalaistottelemattomuuden kohteena voi olla julkinen valta tai yksityisen sektorin toimija, kuten yritys. Yksi tunnetuista kansalaistottelemattomuuden muodoista Suomessa on kieltäytyminen ase- ja siviilipalveluksesta.
Mark Owen
thumb|Mark Owen toisena oikealta. Mark Anthony Patrick Owen (s. 27. tammikuuta 1972) on brittiläinen popmuusikko. Hän syntyi Oldhamissa, Lancashiressa, Englannissa.
Aktivismi
Vaihtoehtoiset elämäntavat
Esimerkiksi ekokylissä asuvat pyrkivät elämään luonnonmukaisesti ja usein asumiseen erilaisia sosiaalisia tavoitteita. Kaupunkiaktivismissa pyritään taas luomaan yhteisöllisiä tiloja ja vaihtoehtoisia toimintatapoja kaupunkiin. Esimerkiksi Helsingissä toimiva yhteisöllinen Sompasauna on kaikille avoin ja ilmainen sauna, kun taas Helsingin pyöräpajalla voi korjata oman pyöränsä.
Mark Owen
Owen kuului poikabändi Take Thatiin, joka perustettiin vuonna 1990 ja hajosi 1996, mutta teki comebackin vuonna 2005. Owen sijoittui vuonna 1996 brittilistojen kolmoseksi soolosinglellään "Child". Singlen "Clementine" sijoitus oli sama, ja vuonna 1997 ilmestyi sooloalbumi Green Man.
Aktivismi
Vaihtoehtoiset elämäntavat
Vegaanit puolestaan pyrkivät välttämään kaikkea eläinten hyväksikäyttöä ja riistoa kieltäytymällä tuotteista, joissa on eläinperäisiä ainesosia.
Mark Owen
Owenin levytyssopimus BMG Recordsin kanssa purettiin loppuvuodesta 1997. Green Man oli saavuttanut vain listasijoituksen 33 ja uusi single "I Am What I Am" sijan 29.
Aktivismi
Internet
Internet-aikakaudella aktivismi on siirtynyt verkkoon ja esimerkiksi blogeiksi kutsutut nettipäiväkirjat ja wikit ovat muuttaneet ja haastaneet sekä perinteisen politiikan että tiedonvälityksen luoden uusia ja vaihtoehtoisia julkisuuksia sekä paljastaen poliittisesti arkaluotoisia tietoja, joita perinteinen media ei ole pystynyt saamaan selville. Esimerkki tällaisesta kommunikaatioaktivismista (tai internetaktivismista) on Wikileaks-verkkosivusto, joka heinäkuussa 2010 paljasti Afganistanin sotaa koskevan salaisen asiakirja-aineiston. Internet ei ole pelkkä kommunikaatiokanava vaan kokonaan uudenlainen organisoitumismuoto.
Mark Owen
Owen voitti Britannian Celebrity Big Brotherin toisen tuotantokauden vuonna 2002. Hän sai levytyssopimuksen Island Recordsilta ja palasi listoille singlellä "Four Minute Warning". Marraskuussa 2003 Owen julkaisi albumin In Your Own Time ja singlen "Alone Without You", mutta myös uusi levytyssopimus Island/Universal Recordsin kanssa purkautui.
Aktivismi
Internet
Sosiaalisen median tukemana tapahtuvaa aktivismia on kutsuttu myös konnektiiviseksi toiminnaksi, jossa aktivismin pääasiallinen muoto on viestintää: viestintäteknologia mahdollistaa organisoitumisen henkilökohtaisten huolenaiheiden ympärille. Eräs tunnettu esimerkki tällaisesta uudentyyppisestä digitaalisesta aktivismista on #MeToo-kampanja.
Mark Owen
Huhtikuussa 2004 Owen perusti oman levy-yhtiönsä Sedna Recordsin. Sen nimissä hän on julkaissut muun muassa kolmannen studioalbuminsa How the Mighty Fall (2005). Vuonna 2013 Mark julkaisi neljännen sooloalbuminsa The Art of Doing Nothing.
Take That palasi vuonna 2006 yhteen ilman Robbie Williamsia. Marraskuussa 2006 Take That julkaisi uuden studioalbumin Beautiful World, ja vuoden 2007 alussa yhtye sai uuden levytyssopimuksen Interscope Recordsilta. Vuonna 2008 yhtye julkaisi albumin The Circus, vuonna 2010 albumin Progress (alkuperäisellä viisihenkisellä kokoonpanolla) ja vuonna 2014 albumin III kolmihenkisellä kokoonpanolla (Owen, Barlow, Donald) Jason Orangen jätettyä yhtyeen. Kiertue Take That Live 2015 käynnistyi huhtikuussa 2015.
Owen on kiertänyt sooloartistina ahkerasti Eurooppaa ja Britanniaa sekä käynyt Japanissa vuoden 2006 alussa allekirjoittamassa sopimuksen lauluntekijänä.
Sooloartistina Owen on myynyt maailmanlaajuisesti yli 500 000 levyä ja Take Thatissa yli 45 miljoonaa.
Yksityiselämä
Mark avioitui näyttelijä Emma Fergusonin kanssa marraskuussa 2009 viiden vuoden seurustelun jälkeen. Heillä on kolme yhteistä lasta: yksi poika (s. 2006) ja kaksi tytärtä (s. 2008 ja 2012).
Vuonna 2010 Mark oli hoidossa yksityisellä klinikalla alkoholiongelmansa takia, ja on kertonut olleensa sen jälkeen raittiina.
Aaria
Aaria tarkoitti musiikissa alun perin mitä tahansa laulavaa melodiaa, jonka useimmiten esitti laulusolisti. Nykyisin aaria tarkoittaa pääsääntöisesti kokonaisteokseen kuuluvaa, itsenäistä, piirteiltään laajahkoa, yhden laulajan esittämää lauluosuutta, tai melodista soitinkappaletta. Arietta on yksin esitetty pikkulaulu, laulunpätkä tai laulelma.
Konserttiaaria on ooppera-aarian tapaan sävelletty konserttilaulukappale, jota orkesteri säestää. Eräs tunnetuimmista aarioista on Mozartin säveltämä ”Yön kuningattaren aaria”.
Johannes (evankelista)
pienoiskuva|[[Diego Velázquez, Apostoli Johannes Patmoksen saarella, 1619-1620]] Johannes Sebedeuksen poika (tunnetaan myös erityisesti ortodoksisessa kirkossa nimellä Johannes Teologi, n. 6 jaa. – n. 100;, , Ioánnis) oli Uuden Testamentin mukaan yksi Jeesuksen kahdestatoista apostolista ja Jaakob vanhemman veli. Yhdessä heitä kutsuttiin Sebedeuksen pojiksi, ja Markuksen evankeliumin mukaan Jeesus antoi heille nimen Boanerges, "ukkosenjylinän pojat". Synoptisten evankeliumien mukaan veljekset olivat kalastajia ennen kuin heistä tuli Jeesuksen opetuslapsia, ja he olivat Pietarin lisäksi ainoat silminnäkijät Kirkastusvuorella Johanneksen evankeliumissa heidät mainitaan vain kerran, silloinkin ilman etunimiä, muodossa Sebedeuksen pojat. Johanneksen nimiin lasketaan yhteensä viisi Uuden Testamentin tekstiä.
Tausta
Johanneksen vanhemmat olivat heprealaisia, ja todisteet osoittavat, että he opettivat Johannekselle Raamatun opetuksia. Johannes oli valmis hyväksymään Jeesuksen Kristukseksi, mikä osoittaa Johanneksen tunteneen messiaaniset ennustukset.
Johanneksen perhe oli todennäköisesti melko hyvässä asemassa. Johanneksen isällä Sebedeuksella oli kalastusyritys, ja hän oli palkannut miehiä töihin kalastusyritykseensä, jota hän johti Simonin kanssa. Johanneksen äiti oli Salome. Hän oli niiden naisten joukossa, jotka seurasivat Jeesusta ja palvelivat häntä, kun hän oli Galileassa. Salome oli yksi niistä, jotka toivat tuoksuyrttejä Jeesuksen ruumiin valmistelemiseksi hautaamista varten. Myös Johanneksen äiti seurasi Jeesusta ja uskoi hänen olevan luvattu Messias. Johanneksella oli ilmeisesti oma talo (Joh. 19:26–27).
Kun Johannes ja Pietari vietiin juutalaisten hallitusmiesten eteen, heitä pidettiin koulunkäymättöminä ja oppimattomina. Se ei kuitenkaan tarkoittanut sitä, etteivät Johannes ja Pietari olisi saaneet mitään koulutusta. He varmasti osasivat lukea ja kirjoittaa. Se, että heitä sanottiin koulunkäymättömiksi, tarkoitti sitä, etteivät he olleet opiskelleet rabbiinien kouluissa.
Tulee Kristuksen opetuslapseksi
Johannes esiteltiin Jeesukselle Kristukselle vuoden 29 syksyllä. Hän todennäköisesti seurasi Jeesusta Galileaan ja näki omin silmin hänen ensimmäisen ihmeensä Kaanassa. Hän on saattanut seurata Jeesusta Galileasta Jerusalemiin ja taas paluumatkalla Samarian halki Galileaan. Perusteena on hänen kertomuksensa eloisuus, josta syntyy vaikutelma tapahtumien silminnäkijän kuvauksesta. Kertomuksessa ei kuitenkaan sanota suoraan, oliko Johannes näissä tapahtumissa mukana. Jossain vaiheessa Johannes kuitenkin jatkoi kalastajan työtään vielä jonkin aikaa Jeesukseen tutustumisensa jälkeenkin. Kun Jeesus seuraavana vuonna käveli pitkin Galileanmeren rantaa, Jaakob ja Johannes olivat isänsä Sebedeuksen kanssa veneessä kunnostamassa verkkojaan. Jeesus kutsui heidät kokoaikaiseen työhön ”ihmisten kalastajiksi”, ja Luukas kirjoittaa: ” He vetivät veneet maihin ja jättäen kaiken lähtivät seuraamaan Jeesusta" . Myöhemmin sekä Johannes että Jaakob valittiin Jeesuksen Kristuksen apostoleiksi.
Johannes oli yksi kolmesta Jeesuksen läheisimmästä seuraajista. Pietari, Jaakob ja Johannes vietiin vuorelle, jolla Jeesuksen muoto muuttui  ). Pietari, Jaakob ja Johannes olivat ainoat apostolit, joiden sallittiin tulla Jeesuksen kanssa Jairoksen taloon  . Tämän saman kolmikon Jeesus vei kavaltamisyönään muita kauemmas Getsemanen puutarhaan, vaikka eivät hekään tuolloin täysin tajunneet tilanteen merkitystä vaan nukahtivat kolme kertaa ja Jeesuksen täytyi herättää heidät  . Johanneksen paikka oli lähinnä Jeesusta tämän viettäessä viimeistä kertaa pesahia ja asettaessa Herran ehtoollisen . Johannes oli se opetuslapsi, jolle uskottiin Jeesuksen kuollessa tehtäväksi huolehtia Jeesuksen äidistä.
Johanneksen evankeliumi
Johannes ei evankeliumissaan kertaakaan käytä omaa nimeään. Johannesta kutsutaan Sebedeuksen pojaksi, ja myös evankeliumissa mainitun "opetuslapsen, jota Jeesus rakasti", on yleensä selitetty tarkoittavan Johannesta. Kun evankeliumissa puhutaan Johannes Kastajasta, häntä nimitetään vain ”Johannekseksi” toisin kuin muussa evankeliumeissa. Muiden kirjoittajien oli tehtävä ero näiden kahden Johanneksen välillä.
Historioitsija Eusebius (n. v. 260–342) mainitsee Irenaeuksen sanoneen, että evankeliumi olisi kirjoitettu Efesoksessa tai sen lähistöllä: ”Myös Johannes, Herran opetuslapsi, joka oli nojautunut hänen rintaansa vasten, julkaisi evankeliumin, oleskellessaan Efesossa Aasiassa.” Evankeliumi kirjoitettiin perimätiedon mukaan noin vuonna 100. Yksi todiste tämän ajankohdan puolesta on Egyptistä löydetty Johanneksen evankeliumin katkelma, joka tunnetaan nykyään Rylands 457 -papyruksena (P52) ja joka sisältää Johanneksen 18. luvun jakeet 31–33, 37 ja 38. Sitä säilytetään John Rylandsin kirjastossa Manchesterissa Englannissa. Siitä, miten se tukee sitä perimätietoa, että Johannes kirjoitti tuon kirjan ensimmäisen vuosisadan lopulla, sir Frederic Kenyon sanoi vuonna 1949 julkaistussa kirjassaan The Bible and Modern Scholarship sivulla 21: ”Niin pieni kuin se siis onkin, se riittää todistamaan, että tästä evankeliumista tehty käsikirjoitus oli liikkeellä noin vuosina 130–150 luultavasti Egyptin maaseudulla, mistä se löydettiin. Vaikka laskisimme vähimmän mahdollisen ajan teoksen kulkeutumiselle kirjoituspaikastaan, sekin siirtäisi kirjoitusajan taaksepäin niin lähelle ensimmäisen vuosisadan viimeisen vuosikymmenen perinteistä aikamäärää, ettei ole enää mitään syytä asettaa perimätiedon paikkansapitävyyttä kyseenalaiseksi.”
Osia luvuista 10 ja 11 on myös Chester Beatty -papyrus nro 1:ssä (P45), ja melkoinen osa koko kirjasta löytyy 200-luvun alkupuolelta peräisin olevasta Papyrus Bodmer II:sta (P66).
Johanneksen myöhemmät elämänvaiheet
pienoiskuva|Johannes sanelee evankeliumia oppilaalleen Prokhorokselle. Kuvitus 1100-luvulta peräisin olevasta [[bysanttilaisesta käsikirjoituksesta.]] Apostolien tekojen mukaan Johannes oli Jeesuksen taivaaseen­astumisen jälkeen noin 120 opetuslapsen kanssa koolla Jerusalemissa. Tuolloin Mattias valittiin arvalla ja luettiin niiden yhdentoista ohella apostolien joukkoon, Juudas Iskariotin tilalle. Hän oli läsnä, kun Pyhä Henki vuodatettiin helluntaipäivänä, ja hän näki tuona päivänä seurakuntaan tulevan lisää 3 000 uutta jäsentä. Hän joutui vaikeuksiin juutalaisten hallitusviranomaisten kanssa, kun hän todisti Jeesuksen ylösnousemuksesta. Hän esittikin Pietarin kanssa syyn siihen, miksi he eivät voineet totella viranomaisia ja lopettaa todistamista: ”Onko Jumalan edessä oikein totella ennemmin teitä kuin Jumalaa? Ratkaiskaa itse.” Apostolit sanoivat myös: ”Ennemmin tulee totella Jumalaa kuin ihmisiä.”
Kristittyjen toiminta sai juutalaiset raivoihinsa. Juutalaiset surmasivat opetuslapsi Stefanoksen. Myös muita seurakuntaan kuuluvia ahdisteltiin. Tämän takia monet Jeesuksen opetuslapset pakenivat Jerusalemista. Johannes ja muut apostolit jäivät kuitenkin Jerusalemiin. Kun samarialaiset ottivat Jumalan sanan vastaan evankelista Filippoksen saarnaamisen ansiosta, Pietari ja Johannes lähtivät auttamaan näitä uusia opetuslapsia. Paavali kutsui myöhemmin Johannesta yhdeksi seurakunnan pylvääksi. Tämä todistaa sen, että Johannekselle oli merkittävä rooli ensimmäisen vuosisadan seurakunnassa. Vuoden 49 tienoilla Johannes oli mukana ratkaistaessa pakanakäännynnäisten ympärileikkausta koskevaa kiistaa.
Jeesus Kristus oli vielä maan päällä ollessaan kertonut, että Johannes eläisi kauemmin kuin muut apostolit. Elämänsä loppupuolella hänet karkotettiin Patmoksen saarelle, koska hän oli julistanut Jumalan sanaa ja todistanut Jeesuksesta. Tämä osoittaa, että hän kertoi hyvää uutista vielä varsin iäkkäänäkin (n. v. 96).
Patmoksessa ollessaan Johannes sai näyn, jonka hän kirjoitti muistiin. 100-luvulla elänyt Justinus Marttyyri sanoo teoksessaan ”Keskusteluja Tryfonin, juutalaisen, kanssa” (LXXXI), että juuri apostoli Johannes oli kirjoittanut Ilmestyskirjan: ”Meidän kanssamme oli eräs Johannes-niminen mies, yksi Kristuksen apostoleista, joka profetoi hänelle annetun ilmestyksen välityksellä.” Origenes, huomattava 200-luvun raamatunoppinut, sanoi: ”Mitä on sanottava hänestä, joka nojasi Jeesuksen rintaa vasten – –, Johanneksesta, joka jätti jälkeensä vain yhden evankeliumin – –? Hän kirjoitti myös Ilmestyksen.” Yleisesti arvellaan, että keisari Domitianus karkotti hänet ja että Domitianuksen seuraaja keisari Nerva (v. 96–98) vapautti hänet. Perimätieto kertoo, että hän meni Efesokseen, missä hän vuoden 98 vaiheilla kirjoitti evankeliuminsa ja kolme kirjettään: 1., 2. ja 3. Johanneksen kirjeen. Perinteisen käsityksen mukaan hän kuoli Efesoksessa keisari Trajanuksen hallituskaudella noin vuonna 100. Perinteessä Johanneksen hautana pidetään paikkaa, johon myöhemmin rakennettiin Efesoksen Pyhän Johanneksen basilika.
Kristillisen perimätiedon mukaan hänen kirjoittaminaan pidetään seuraavia Uuden testamentin kirjoja:
Jotkut tutkijat kuitenkin pitävät apostoli Johannesta ja evankelista Johannesta eri henkilöinä. Ilmestyskirjassa tosin mainitaankin, että sen kirjoittaja oli nimeltään Johannes, mutta monien tutkijoiden mukaan kyseessä on todennäköisesti eri Johannes kuin evankelista Johannes. Tätä epäili jo Eusebios Kesarealainen Kirkkohistoriassaan.
Apostoli Johanneksen muistopäivää vietetään läntisessä kristillisyydessä vanhastaan 27. joulukuuta. Aikoinaan päivä, jota on sanottu myös kolmanneksi joulupäiväksi, on ollut monissa maissa myös pyhäpäivä, Suomessakin ennen vuotta 1774. Nykyäänkin sama päivä on Suomessa eräiden Johannes-nimen muunnelmien (Hanneksen ja Hannun) nimipäivä. Johanneksen mukaan on nimetty hannunvaakuna.
Katolisessa kirkossa
Katolisessa kirkossa Johannesta muistetaan 27. joulukuuta pyhän apostolin ja evankelista Johanneksen juhlana. Yhteensä 23 paavilla on ollut paavillisena nimenä Johannes ja kahdella nimi Johannes Paavali. Häntä pidetään parkitsijoiden, rakkauden, uskollisuuden, ystävyyksien, kirjoittajien, kirjojen myyjien, kirjojen sitojien, julkaisijoiden, teologien, maalaajien, litografistien, Italian, Umbrian, New Mexicon, Ohion ja Wisconsinin suojeluspyhimyksenä. Katolisuudessa Johanneksen tunnuksia ovat muun muassa malja ja käärme. Paavillinen basilika Basilica di San Giovanni in Laterano on omistettu osittain hänelle Jeesuksen ja pyhän Johannes Kastajan lisäksi.
Muita Johannes-nimisiä kanonisoituja henkilöitä ovat pyhä Johannes Kastaja (kuollut n. 31–36), pyhä Johannes Khrysostomos (n. 347–407), pyhä Johannes I (kuollut 526), pyhä Johannes Damaskolainen (syntynyt 676) jakamattoman kirkon aikana. Katolisuudessa: pyhä Johannes Nepomukilainen (1340–1393), pyhä John Capistran (1385–1456), pyhä John Fisher (1459–1535), pyhä Jumalan Johannes (1495–1550), pyhä Ristin Johannes (1542–1591), pyhä Jean-François Régis (1597–1640), pyhä Jean-Baptiste de La Salle (1651–1719), pyhä Jean-Baptiste-Marie Vianney (1786–1859) ja pyhä Giovanni Bosco (1815–1907).
Ortodoksisessa kirkossa
Ortodoksisessa kirkossa Johannekselle on annettu lisänimi Teologi hänen evankeliuminsa ylevyyden vuoksi. Johannesta muistetaan hänen muistopäivänään 8. toukokuuta ja kuolinpäivänään 26. syyskuuta.
Vuoden nuori suunnittelija
Vuoden nuori suunnittelija on Suomen Messujen suomalaisille vaatetussuunnittelun opiskelijoille ideoima kilpailu, jonka rahoittaa Suomen Messusäätiö. Kilpailu järjestettiin ensimmäisen kerran 1994.
Voittajan suunnittelema mallisto esitellään Muotimessuilla omalla osastollaan. Lisäksi palkittu saa 5 000 euron suuruisen kannustuspalkinnon.
Archolaemus
Archolaemus on lasiveitsikalojen heimoon (Sternopygidae) kuuluva kalasuku. Maarten Korringa kuvasi suvun vuonna 1970. Sukuun kuuluu FishBasen mukaan kuusi lajia. Ensimmäinen suvun lajeista löydettiin vuonna 1970, loput vasta vuonna 2012.
Korson Palloseura
Korson Palloseura ry (KOPSE) on Vantaalla Korson alueella toimiva jalkapalloseura, jonka perusti Aulis Joronen 28. syyskuuta 1980. Sitä oli perustamassa myös Eino Parikka. Vuoden 2021 lopussa seurassa oli noin 500 rekisteröityä pelaajaa Seuran toimisto sijaitsee Korsossa (Tavitie 1), ja sillä oli vuonna 2022 kolme päätoimista työntekijää: toiminnanjohtaja, junioripäällikkö ja seuravalmentaja. KOPSE toimii jalkapallon keskusjärjestön Suomen Palloliiton alaisuudessa.
Toiminta-ajatus
Korson palloseuran tavoitteena on järjestää toimintaa kaikenikäisille ja -tasoisille pelaajille, sekä tarjota mahdollisuus monipuoliseen ja sosiaaliseen urheiluharrastukseen jalkapallon parissa. KOPSE on kasvattajaseura.
Peliasu ja logo
Korson Palloseuran värit ovat vihreä, valkoinen ja musta. Kotipelipaita on vihreä ja vieraspelipaita musta.
Suomen Jääkiekkomuseo
Suomen Jääkiekkomuseo on Tampereella sijaitseva museo, joka on erikoistunut jääkiekon historiaan. Museo avattiin vuonna 1979 Hakametsän jäähallilla. Vuonna 2000 se siirtyi nykyisiin, suurempiin tiloihinsa Museokeskus Vapriikkiin.
Museon kokoelmissa on muun muassa 30 000 esinettä ja 300 000 valokuvaa, kuten alkuperäinen Kanada-malja sekä Suomen jääkiekon maailmanmestaruuskisoissa 1995 voittama MM-pokaali. Pelipaitakokoelmassa on yli 700 paitaa. Suomen Jääkiekkomuseo aateloi Suomen Jääkiekkoleijonia.
Melodifestivalen 1971
Melodifestivalen 1971 oli Ruotsissa järjestetty laulukilpailu, jossa valittiin Ruotsin edustaja vuoden 1971 Eurovision laulukilpailuun. Ruotsi ei osallistunut Eurovision laulukilpailuun 1970, joten Melodifestivalen pidettiin nyt vuoden tauon jälkeen. Kilpailu pidettiin avoimena sävellyskilpailuna, johon lähetettiin 1164 kappaletta. Niistä 15 valittiin karsintaan ja kappaleet jaettiin viiteen kolmen kappaleen semifinaaliin.
Kaarina Maununtytär
Kaarina Maununtytär (6. marraskuuta 1550 Tukholma – 13. syyskuuta 1612 Liuksialan kartano) oli Ruotsin kuninkaan Eerik XIV:n puoliso ja Ruotsin kuningatar 87 vuorokautta vuonna 1568. Kaarina Maununtyttären nousu talonpoikaissäädystä Ruotsin kuningattareksi oli yksi niistä seikoista, jotka johtivat Eerik XIV:n syrjäyttämiseen valtaistuimelta syksyllä 1568. Kruununsa menettänyt nuori kuningatar lähetettiin Turun linnaan Suomeen vangittuna yhdessä miehensä ja pienten lastensa Sigridin ja Kustaan kanssa vuonna 1570. Myöhemmin heidät siirrettiin uudelleen Ruotsiin, jossa pariskunta lopulta erotettiin väkivaltaisesti toisistaan ja Kaarina siirrettiin lapsineen ilman Eerikiä takaisin Turun linnaan. Kaarinan ja Eerikin seitsemänvuotias poika Kustaa Eerikinpoika vietiin vielä vuonna 1575 Kaarinalta. Kaarina lapsineen vapautettiin vankeudesta Eerikin kuoltua Ruotsin Örbyhusissa vuonna 1577.
Melodifestivalen 1971
Semifinaalit pidettiin Tukholman tv-talossa viitenä peräkkäisenä lauantaina 23. tammikuuta - 20. helmikuuta. Kilpailuun osallistui kolme artistia, Family Four, Sylvia Vrethammar ja Tommy Körberg, joista kukin esitti yhden kappaleen jokaisessa semifinaalissa. Jokaisesta semifinaalista postikorttiäänestäjät äänestivät yhden kappaleen finaaliin. Jokaisesta semifinaalista finaaliin äänestettiin Family Fourin esittämä kappale, joten Family Four esitti finaalissa kaikki kappaleet.
Kaarina Maununtytär
Valtaistuimen, miehensä ja poikansa menettänyt Kaarina sai langoltaan Ruotsin kuningas Juhana III:lta vapautumisensa jälkeen omistukseensa Liuksialan kartanon Kangasalan pitäjästä. Siellä hän vietti loppuelämänsä. Talonpoikaissyntyperää ollut kuningatar on kiehtonut ruotsalaisia ja suomalaisia hieman eri tavoin. Ruotsissa Kaarina Maununtytär on ollut kiinnostava syntyperänsä sekä statuksensa, ensin kuninkaan rakastajattarena ja sitten kruunattuna kuningattarena, että hänen merkityksensä Eerik XIV:n elämässä vuoksi. Yleisimmän käsityksen mukaan Kaarina Maununtytär rauhoitti Eerikiä, joka oli tasapainoton ja kärsi mielenterveysongelmista. Suomalaiset ovat arvostaneet ja rakastaneet Kaarinaa "omana" kuningattarenaan, koska hän eli vuosikymmenet Suomessa Kangasalan Liuksialan kartanossa ja hänet lopulta haudattiin Suomeen.
Kylkiluunpään nivel
Kylkiluunpään nivel muodostuu kylkiluunpään ja sitä vastaavien kahden selkänikamien välille. Kaulanikamista viimeinen osallistuu ensimmäisen kylkiluunpään nivelen muodostukseen, muut nivelen muodostukseen osallistuvat selkänikamat ovat rintanikamia. Kylkiluunpään nivelet mahdollistavat rintakehän laajenemisen hengityksen yhteydessä yhdessä kylkiluu-poikkihaarakenivelien kanssa.
Melodifestivalen 1971
Finaali pidettiin 27. helmikuuta Tukholman tv-talossa. Finaalissa voittajan valitsi viisihenkinen musiikin asiantuntijoista koostunut raati, jonka jäsenistä kukin antoi jokaiselle kappaleelle pisteitä välillä 1-5. Voittokappaleeksi äänestettiin Vita vidder.
Ali al-Sistani
Ali al-Sistani (arab. علي الحسيني السيستاني, pers. على حسينى سيستانى; s. 4. elokuuta 1930 Mašhad, Iran) on Irakin korkein šiialainen uskonoppinut.
Melodifestivalen 1971
1. semifinaali
Ensimmäinen semifinaali kilpailtiin 23. tammikuuta.
Ali al-Sistani
Elämäkerta
thumb|vasen|Sistani ja [[Abu al-Qasim al-Khoei.]] Ali al-Sistani syntyi 4. elokuuta 1930 Mašhadissa Iranissa. Hänen perheensä tunnettiin uskonoppineina ja al-Sistani alkoi opiskella Koraania jo nuorena. Vuonna 1952 hän muutti opiskelemaan šiialaisten pyhään kaupunkiin Najafiin Irakissa. Najafissa hän oli suurajatollah Abu al-Qasim al-Khoein oppilas ja hän tuli tunnetuksi älykkyydestään ja karismastaan. Vuonna 1990 hänet valittiin tärkeän najafilaisen oppilaitosten verkoston johtoon. Khoei kuoli vuonna 1992 ja hieman sen jälkeen al-Sistani sai kaksitoistašiialaisuuden korkeimman oppineisuuden aseman marjaʿ al-taqlid. Sittemmin al-Sistani pyrki parantamaan šiialaisten asemaa šiialaisenemmistöisessä, mutta sunnien pitkään johtamassa Irakissa. Toisaalta toisin kuin esimerkiksi myös aikanaan Najafissa vaikuttanut ja sittemmin Iranin johtoon noussut Ruhollah Khomeini, al-Sistani ei kannattanut aseellisia tai väkivaltaisia keinoja asiansa ajamiseksi.
Melodifestivalen 1971
2. semifinaali
Toinen semifinaali kilpailtiin 30. tammikuuta.
3. semifinaali
Kolmas semifinaali kilpailtiin 6. helmikuuta.
4. semifinaali
Neljäs semifinaali kilpailtiin 13. helmikuuta.
Ali al-Sistani
Elämäkerta
Yhdysvaltojen johtama liittouma hyökkäsi Irakiin vuonna 2003. Sistani oli vuonna 2002 antanut fatwan muslimien yhtenäisyydestä Irakin ulkopuolisia uhkia vastaan, mutta huhtikuussa 2003 hän antoi toisen fatwan, jossa hän kehotti irakilaisia pidättäytymään vastarinnasta miehitysjoukkoja vastaan. Sodan jälkeen Sistanilla oli tärkeä asema uuden demokraattisen hallinnon pystytyksessä. Elokuussa 2004 Sistani matkusti Britanniaan sydänvaivojensa hoitoa varten. Samaan aikaan Najafissa syttyi yhteenottoja uskonoppineen Muqtada al-Sadrin kannattajien ja amerikkalaisten joukkojen välillä. Sadrin kaltaisen nuoremmat ja radikaalimmat uskonoppineet olivat aiemmin kirtisoineet Sistania, mutta elokuun lopulla Irakiin palanneen Sistanin onnistui silti neuvotella rauha taistelevien osapuolten välille. Kilpailu arvovallasta Sistanin ja Sadrin välillä on kuitenkin jatkunut edelleen.
Melodifestivalen 1971
5. semifinaali
Viides semifinaali kilpailtiin 20. helmikuuta.
Finaali
Finaali kilpailtiin 27. helmikuuta. Family Four esitti finaalissa kaikki kappaleet.
Ali al-Sistani
Elämäkerta
Ääri-islamilaisen Isis-järjestön vallattua alaa Irakissa Sistani julkaisi kehotuksen irakilaisille aseellisen vastarinnan tekemisestä. Isisin vastaisen taistelun aikana Iranin vaikutusvalta Irakissa on lisääntynyt, mutta Sistani ei ole joistakin toisista Irakin šiialaisista johtohahmoista poiketen tukenut Iranin toimia Irakin ulkopuolella esimerkiksi Syyriassa tai Jemenissä. Sistani onkin nähty yhtenä tärkeänä esteenä Iranin vaikutusvallalle Irakissa.
Kaarina Maununtytär
Kaarina Maununtytär kuoli 13. syyskuuta 1612 kotonaan Liuksialan kartanossa, ja hänet haudattiin 21. maaliskuuta 1613 Turun tuomiokirkkoon Tott-suvun kuoriin. Hautajaisissa luettiin Johannes Petri Parginsulanus -nimisen henkilön laatima Epicedion eli sururuno ja Grafscrift eli hautakirjoitus. Eerik XIV:n ja Kaarina Maununtyttären haudat ovat eri maissa, satojen kilometrien päässä toisistaan, koska Eerik XIV haudattiin 1500-luvulla vaatimattomasti Västeråsin tuomiokirkon lattian alle, mutta Kustaa III teetti hänelle komean sarkofagin ja siirrätti sen päälle Juhana III:n haudan arvonmerkit. Kaarina Maununtyttären hautaa ryhtyivät kohentamaan komitea ja vapaaehtoinen keräys 1860-luvulla. Hänetkin nostettiin kirkon lattian alta Tottien hautaholvista, josta arkku oli vielä tunnistettavissa. Kaarina Maununtyttären maalliset jäännökset nostettiin 27. elokuuta 1867 arkustaan, tutkittiin ja sijoitettiin omaan kappeliinsa arkkitehti Theodor Deckerin piirtämään marmorisarkofagiin.
Nousu Ruotsin kuningattareksi
thumb|right|Kaarina Maununtytär, Eerik XIV ja kuninkaan sihteeri [[Yrjänä Pietarinpoika Georg von Rosenin maalauksessa vuodelta 1871.]] Kaarina Maununtyttären lapsuudesta ja syntyperästä tiedetään hyvin vähän. Hänen vanhempansa olivat suomalaiset vaikka syntyisin Uplannista. Isä Måns (Maunu) oli jalkaväen sotilas eli nihti Ruotsin armeijassa. Äiti Ingrid oli syntyisin talonpoikaissäädystä, ja hänen kerrotaan kuolleen Kaarinan ollessa pieni. Perhe muutti jo varhain Tukholmaan, missä Kaarina syntyi 6. marraskuuta 1550. Kaarina oli näin siis tulevaa miestään Eerik XIV:ttä seitsemäntoista vuotta nuorempi.
Kaarinan ja Eerikin ensimmäisestä kohtaamisesta on olemassa useita eri kertomuksia. Suosituimman Johannes Messeniuksen kronikan mukaan, Eerik kohtasi Kaarinan Tukholman torilla pähkinöitä myymässä. Eerik hurmaantui kauniiseen neljätoistavuotiaaseen Kaarinaan ja kutsui tämän prinsessa Elisabethin seurueeseen. Vakavat historiankirjoitukset kuitenkin kumoavat tämän väitteen. Todennäköisempänä pidetään sitä, että Kaarina olisi tavannut Eerikin Gert Cantorin luona, joka piti vaimoineen krouvia linnan lähellä ja työskenteli samanaikaisesti myös muusikkona hovissa. Nykytutkimuksen mukaan Eerikin ja Kaarinan oletetaan joka tapauksessa tavanneen tammikuussa 1565, vähän sen jälkeen kun Kaarina oli täyttänyt 14 vuotta. Jo pian tämän jälkeen Kaarinasta on mainintoja linnassa kuninkaan rakastajattarena. Virallisesti Kaarina esiintyi hovissa Eerikin nuorimman sisarpuolen, prinsessa Elisabet Vaasan hovineitona. Elisabet oli Kaarinaa vain vuoden vanhempi.
Seuraavana vuonna 15. lokakuuta 1566, ollessaan vasta 15-vuotias, Kaarina synnytti ensimmäisen lapsensa Svartsjön linnassa. Tytär sai nimekseen Sigrid Vaasa. Kaksi vuotta myöhemmin, vain vähän sen jälkeen kun Eerik ilmoitti julkisesti hänen ja Kaarinan avioliitosta, syntyi heidän ensimmäinen poikansa ja täten kruununperijä 28. tammikuuta 1568. Pojan nimeksi annettiin tämän isoisän mukaan Kustaa Eerikinpoika Vaasa. Eerik ja Kaarina avioituivat ensin salaa ja vasta 4. heinäkuuta 1568 virallisesti. Kuninkaan veljet eivät olleet häissä läsnä, mutta Kaarina Maununtyttären enot olivat. Häissä Eerik kantoi itse poikansa kirkkoon ja sekä Kustaa että Sigrid olivat morsiuskatoksen alla arkkipiispa Laurentius Petrin suorittaessa vihkimisen. Vihkimistä seuraavana päivänä Kaarina kruunattiin Ruotsin kuningattareksi. Aatelittoman Kaarina Maununtyttären nostaminen Ruotsin kuningattareksi oli yksi syy, miksi Ruotsin aatelisto syrjäytti Eerik XIV:n valtaistuimelta vain pari kuukautta myöhemmin syyskuussa 1568.
Vankeusaika Tukholman linnassa
thumb|right|Tre Kronorin linna eli Tukholman kuninkaanlinna sijaitsi samalla paikalla jossa nykyisin sijaitsee [[Tukholman kuninkaanlinna.]] Syyskuussa 1568 Ruotsin aatelisto pakotti Eerikin luopumaan Ruotsin kruunusta ja vangitutti Eerikin ja Kaarinan. Uudeksi kuninkaaksi asetettiin Eerikin nuorempi veli, entinen Suomen herttua Juhana III, jonka Eerik oli aiemmin vuonna 1563 vanginnut Turun linnassa. Eerik ja Kaarina lapsineen suljettiin ensin Tukholman kuninkaanlinnan huoneisiin, joissa he olivat aiemminkin asuneet, mutta vähän myöhemmin Juhanan muuttaessa linnaan heidät siirrettiin esilinnan luoteiskulman huoneisiin. Tiloja oli aikaisemmin käyttänyt tilikamari, mutta niitä voitiin käyttää myös vankilana, koska niiden ikkunoissa oli kalterit. Huoneista näki ainoastaan linnapihalle, mutta ne eivät olleet huonot, sillä ne oli alun perin rakennettu virastohuoneiksi ja niiden ikkunat olivat "suuret kuin kirkonikkunat". Tarkoituksena ei ollutkaan aiheuttaa ylimääräistä kärsimystä entiselle kuningasparille ja heitä kohdeltiin eri tavalla kuin normaaleja vankeja. Entinen kuninkaallinen perhe sai paljon kynttilöitä vuorokauden pimeitä tunteja varten ja heille tarjottiin säädynmukaista kahdentoista ruokalajin ruokaa hopea-astioilta.
Vaikka olot eivät olleet huonot, Eerikin mielenterveys ilmeisesti järkkyi ja hän myös raivosi Kaarina Maununtyttärelle. Hänen tasapainottomuudestaan kertoo esimerkiksi epätoivoinen ensimmäinen pakoyritys, jossa Eerik yritti viilata vankihuoneistonsa ikkunoiden kalterit rikki. Tämän johdosta pariskunnan olot huononivat, kun suuret osat ikkuna-aukoista päätettiin muurata umpeen. Samaan aikaan Kustaa Vaasan puoliso leskikuningatar Katariina Stenbock otti Kaarinan ja Eerikin lapset Kustaan ja Sigridin huostaansa ja antoi näiden vierailla vanhempiensa luona vain lyhyesti tiettyinä aikoina. Jouluna 1568 perhe sai olla yhdessä Tukholman kuninkaanlinnassa, mutta vain neljä kuukautta myöhemmin huhtikuussa 1569 lapset otettiin jälleen vanhemmilta pois.
Tammikuussa 1569 Ruotsin valtiopäivät kokoontuivat Tukholmaan ja Eerik noudettiin vankilasta ja asetettiin säätyjen eteen tuomittavaksi. Tukholman linnan kappelissa Eerik jälkeläisineen tuomittiin menettämään kaikki oikeudet Ruotsin valtaistuimeen. Näin Ruotsin valtiopäivät siirsivät perimysoikeuden Juhana-herttualle, josta tuli Ruotsin kuningas Juhana III. Juhana lähetti vallankumouksen jälkeen Euroopan ruhtinashuoneille saksaksi ja latinaksi kirjoitetun kirjeen, joissa hän kuvaili Eerikiä julmaksi tyranniksi. Näin Juhana perusteli vallananastustaan myös ulkomaisille kuningashuoneille ja pyrki varmistamaan etteivät Eerik ja Kaarina saaneet apua ulkomailta.
Vuoden 1570 alkupuoliskolla Kaarinan ja Eerikin olot paranivat jonkin verran. Kaarina synnytti 24. tammikuuta 1570 perheen kolmannen lapsen Henrikin. Eerikin omien kalenterimerkintöjen mukaan Eerik sai tämän jälkeen vierailla vaimonsa luona, joka ilmeisesti tuolloin asui erillään Eerikistä jossakin toisessa linnan osassa. Myöhemmin helmikuussa koko perhe yhdistettiin jälleen, todennäköisesti siksi että Juhanalla oli jo tässä vaiheessa tarkat suunnitelmat siirtää perhe pois Tukholman linnasta. Ajatus entisen kuningasperheen siirtämisestä oli ilmeisesti syntynyt jo vuonna 1568, jolloin Juhana paljasti Eerikin hyväksi tehdyn salaliiton. Vangit olisi turvallisempaa siirtää riittävän kauas pääkaupunki Tukholmasta.
Elämä Turun linnassa
thumb|right|[[Erik Johan Löfgrenin maalaus Eerik XIV ja Kaarina Maununtytär vuodelta 1864 kuvaa Kaarinaa lohduttamassa miestään. Kaarina Maununtyttärestä ei ole Eerik XIV:n luonnoksia lukuun ottamatta yhtään oman aikansa muotokuvaa.]] Vuoden 1570 alussa Juhana päätti lopulta siirtää Eerikin ja Kaarinan lapsineen Turun linnaan, jossa Juhana oli itse herttua-aikanaan asunut vuodesta 1556 vuoteen 1563. Eerikin tekemien muistiinpanojen mukaan perhe seurueineen lähti matkaan Tukholmasta Turkuun 9. heinäkuuta 1570. Suurimman vastuun vangeista kantoivat aatelismiehet ja veljekset Ture ja Johan Bielke. Kuusi päivää lähdön jälkeen vangit saapuivat Turun linnaan 15. heinäkuuta. Linnan tilitiedoista sekä Bielken veljesten ja Juhana III:en kirjeenvaihdosta käy ilmi, ettei linna ollut joka suhteessa varustautunut ottamaan vastaan näin korkea-arvoisia vankeja. Bielket joutuivat viipymään linnassa ylimääräiset kaksi viikkoa odotellessaan Turun linnan uusien kaltereiden ja raudoitettujen ovien saapumista. Myös linnan pääporttia vahvistettiin turvallisuuden lisäämiseksi. Bielken veljesten lähdettyä vastuun vangeista otti neljä Juhanan herttuakauden aikaista Juhanalle uskollista palvelijaa sekä satakunta linnaan sijoitettua nihtiä, joiden ainoa tehtävä oli vartioida vangittua kuningasperhettä.
Turussa Eerik ja Kaarina saivat solmia uudelleen tuttavuuden vanhan ystävänsä Bengt Olofinpojan kanssa, joka oli ensimmäinen lääkäriksi opiskellut ruotsalainen. Bengt oli ollut aiemmin Eerikin henkilääkäri, läheinen ystävä ja sihteeri. Bengt oli hyvissä väleissä myös Juhana III:n ja kuningatar Katariina Jagellonican kanssa, minkä vuoksi hän oli yrittänyt Eerikin vangitsemisen jälkeen puhua heille entisen kuninkaan lempeän kohtelun puolesta. Juhana III oli kuitenkin tämän vuoksi vanginnut myös Bengtin ja hänet oli lähetetty Turun linnaan jo syksyllä 1568. Eerikin ja Kaarinan tullessa linnaan Bengt oli siis ollut linnassa vangittuna jo kaksi vuotta, mutta vuonna 1571 Bengt vapautettiin Katariina Jagellonican myötämielisyyden johdosta, kun Eerik ja Kaarina jäivät vielä vangittuina linnaan.
Diagnoosi: Murha
Diagnoosi: Murha (eng. Diagnosis: Murder) on yhdysvaltalainen komediallinen rikossarja vuosilta 1993–2001. Sarja kertoo losangelesilaisen keskussairaalan lääkäristä Mark Sloanista, joka tutkii murha-arvoituksia joihin hän törmää joko työssään, poliisietsivänä toimivan poikansa kautta tai aivan sattumalta. Sarjan päänäyttelijöitä ovat Dick Van Dyke (Mark Sloan), Barry Van Dyke (Steve Sloan), Victoria Rowell (Amanda Bentley-Livingston), Scott Baio (Jack Stewart), Charlie Schlatter (Jesse Travis), Michael Tucci (Norman Briggs). Scott Baion tilalle tuli Charlie Schlatter.
Kaarina Maununtytär
Elämä Turun linnassa
Kuningasperheen sijoituspaikka Turun linnassa on epäselvä. Perimätiedon mukaan Eerikiä säilytettiin jossain vaiheessa linnan esilinnan pienessä kuusikulmaisessa tornissa, mutta tämä on epätodennäköistä. Asiakirjojen ja Eerikin merkintöjen perusteella perhettä säilytettiin aluksi linnassa yhdessä eikä erotettuna. Eerikin seurueeseen kuului yli parikymmentä henkeä ja asiakirjojen mukaan hänellä oli hallussaan linnassa suurehko huoneisto, jonka sijaintia ei tarkkaan tiedetä. Huoneisto oli kuitenkin täysin eristettynä muista linnan tiloista, eivätkä vangit tai heidän seuralaisensa saaneet olla tekemisissä linnan muiden asukkaiden kanssa. Yksi linnan keittiöistä oli kokonaan varattu kuninkaalliselle perheelle ja siellä kolme, ajoittain neljä kokkia vastasi siitä, että vangit saivat siedettävää ruokaa.
Eerikin ja Kaarinan seurueesta on saatu tietoa linnan ruokailijaluetteloista. Ensimmäisellä vankeusviikolla luetteloon on merkitty "Kuningas Eerik itse seitsemäntenä", mikä merkitsee sitä, että varsinaisen perheen lisäksi seurueen muodosti aluksi seitsemän henkeä. Siihen laskettiin siis kuuluviksi Eerik, Kaarina, tytär Sigrid, pojat Kustaa ja Henrik, sekä kuninkaan oma palvelija Bovik Tattare ja lastenhoitaja. Kuusi viikkoa myöhemmin, 20. elokuuta, mainitaan luettelossa "Eerik itse kahdeksantena" mikä tarkoittanee että perhe oli saanut vielä yhden palvelijan lisää. Luettelo käsittää edelleen kaksi vahtimestaria, Olof Olofinpojan ja Michel Michelinpojan sekä tarjoilija Joen Perinpojan ja kellaripalvelija Lasse Perinpojan. Kolmella ensin mainitulla oli mukanaan myös vaimot, koska heidät mainitaan luetteloissa "itse toisena". Lisäksi seurueeseen kuului vielä neljä kokkia ja parturi sekä riistanampuja jonka tehtävänä oli huolehtia siitä, että Eerik ja Kaarina saivat syötäväksi tuoretta riistaa. Seikkaperäisten luettelojen ansiosta tiedetään myös melko tarkasti mitä entinen kuningasperhe Turun linnassa söi. Tiedot osoittavat että elämä linnassa oli hyvin siedettävää ja entisen kuninkaan ja kuningattaren seurue loi kuninkaan ympärilleen pienimuotoisen hovin johon Eerik oli varmasti tottunut koko elämänsä ajan. Esimerkkinä voidaan mainita että yhden viikon aikana elokuussa 1570 perhe seurueineen söi ja joi 2 tynnyriä (240 litraa) herrainolutta, 2 tynnyriä voudinolutta, 4 kannua (10,5 litraa) etikkaa, 10 vehnäleipää, 1½ tynnyriä yksinkertaisempaa leipää, runsaat 26 kiloa voita, 8½ kiloa suolaa, 133 munaa, 2½ sivua läskiä, 1¾ tynnyriä naudanlihaa, 7 lammasta, 16 kanaa, 1 porsaan, 3 kappaa vehnäjauhoja, 3 kappaa kauraryynejä ja vajaat 10 kiloa lohta. Tällä tavoin jatkettiin viikko toisensa jälkeen. Lisäksi perhe sai merkintöjen mukaan uusia damastivaatteita ja turkiksia tarpeen mukaan.