cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kristillinen mystiikka
Kristillinen mystiikka antiikissa
Ensimmäisillä vuosisadoilla kristinuskon syntymän jälkeen lukuisilla kristityillä esiintyy mystisiä kokemuksia. Tällaisena voidaan pitää esimerkiksi Apostolien teoissa kuvattua Paavali Tarsolaisen kokemusta, jossa hän kuulee Kristuksen puhuvan hänelle sokaisevasta valosta. Merkittäviä uskonnollisia kokemuksia esiintyi myös kristillisillä marttyyreillä (esim. Perpetua) ja askeeteilla (esim. Antonios Suuri (251–356), Pakomios (n. 296–346) ja Pyhä Makrina (n. 327–379). Askeeteille eläminen usein yksin karussa autiomaassa ja siellä kiusausten ja tylsistymisen voittaminen olivat valmistautumista Jumalan kohtaamiseen. Jo varhain kristittyjen keskuudessa syntyi myös ns. imitatio Christi -teologia, eli näkemys, että kristityn tulee elää samalla tavoin kuin Jeesus oli elänyt, joskus jopa ns. stigmatisaatioihin asti.
Varsinaista mystiikan teologiaa kehittelee kuitenkin vasta Pseudo-Dionysios Areopagita 400- ja 500-lukujen vaihteessa teoksissaan De divinis nominibus, Caelestis hierarchia ja Theologia mystica. Varhaisella keskiajalla hänen teoksiaan oli saatavissa vain kreikaksi, mutta ne käänsi latinaksi Johannes Scotus Eriugena 800-luvulla. Pseudo-Dionysios on erityisen kiinnostunut teofanioista eli merkeistä tai Jumalan näkyvistä ilmenemismuodoista, jotka auttavat ihmistä ymmärtämään Jumalan olemusta. Tällaisia ovat esimerkiksi liturgia, hengellinen hierarkia ja uskonnolliset symbolit ja nimet. Hänen teoksensa De divinis nominibus eli Jumalallisista nimistä käsittelee Jumalaa koskevien ilmauksien – Hyvä, Valo, Rakkaus – avulla niitä tapoja, miten Jumala ihmiselle näyttäytyy, vaikka onkin nimien "tuolla puolen". Caelestis hierarchia eli Taivaallinen hierarkia käsittelee "enkelijärjestyksiä". Theologia mystica opettaa tulkitsemaan Raamatun mystisiä merkityksiä ja esittää mystisen kokemuksen kolme vaihetta: puhdistautuminen (lat. purgatio), valaistuminen (lat. illuminaatio) ja Jumalaan yhtyminen (lat. unio). Lisäksi teoksen merkitys on, että se rajaa mystiikalle oman erityisalueensa teologian sisällä.
Mystiikka ja keskiajan luostarilaitos
thumb|240px|Sant Antimon luostari Italiassa
Keskiajalla mystiikan harjoittaminen oli lähes täysin sidottua luostareihin aina 1200-luvulle asti, jolloin yliopistot aloittivat toimintansa Euroopassa. Luostarilaitosten esikuvat löytyvät kuitenkin jo antiikista, kuten Basileios Suurelta. Benediktiinien merkitys keskiajalla on tässä mielessä merkittävä. Hengellisenä ihanteena heillä on yhteisöelämän tarpeita ja sisäistä kasvua palveleva nöyryys ja hiljaisuus, johon liittyy myös työn arvostaminen. Varhaiskeskiajan mystiikan kehityksen kannalta luostarielämän ihanteet kuten kuuliaisuus, köyhyys, selibaatti, rukoilu ja Raamatun tutkiminen, olivat lähes välttämättömiä. Tämän vuoksi yleinen ajattelutapa oli, ettei hengellinen kehitys päässyt edes alkuun luostarin ulkopuolella. Benediktiineillä erityisesti psalmien laulamiseen tarkoitetut seitsemän hetkipalvelusta vuorokaudessa olivat mystiikan kannalta otollisia. Ajatus maallikosta mystikkona kehittyi vasta myöhäiskeskiajalla.
1200-luvulle tultaessa luostarilaitos kokee monia uudistusliikkeitä. Benediktiinisääntökunnassa erityisesti sen sisterssiläinen haara on merkittävä mystiikan kannalta oppineisuutensa vuoksi. Samalla mystiikan harjoitus saa yhä uusia muotoja, sillä eristäytyneen luostarihurskauden rinnalle nousee yliopistojen teologisia tiedekuntia, vaeltelevia kerjäläisveljiä, uusia erakkoliikkeitä, julkisia saarnaajia ja, erityisesti naisten keskuudessa, mystinen ja yhteiskunnallisesti osaaottava maallikkohurskaus, josta hyvänä esimerkkinä ovat mm. Hildegard Bingeniläinen ja Elisabeth Schönaulainen. Franciscus Assisilaisen (1181–1226) ja hänen kerjäläisveljistönsä merkitys toiminnallisen mystiikan ja maallikkohengellisyyden kannalta oli keskiajan lopulla merkittävä, sillä hän korosti saarnaamisen, opettamisen ja muun toiminnallisen elämän (lat. vita activa) merkitystä siinä.
Mystiikan oppi keskiajalla
Paavi Gregorius Suuren (n. 540–604) eli Jumalan konsulin merkitys keskiaikaisen mystiikan kannalta on tärkeä. Käytännön tasolla hänen merkityksensä korostuu luostarien rakentajana ja luostarilaitoksen tukijana, mutta hän myös kirjoitti kristillisestä mystiikasta teoksissaan Liber pastoralis regulae (Hengellisen ohjauksen käsikirja) ja Dialogi (Dialogeja), profeettoja käsittelevissä saarnoissaan Homiliarum in Ezechielem prophetam sekä kommentaarissaan Laulujen lauluun. Gregoriuksen mukaan kontemplaatio eli mietiskely edellyttää hiljaisuutta ja vetäytymistä yksinäiseen rukoilemiseen. Luostarielämä oli hänelle hengellisen elämän perusmalli. Raamatun tutkiminen ja sen typologinen kristuskeskeinen tulkinta olivat myös tärkeitä. Hänen mystiikan teologiansa on erittäin kristuskeskeinen. Kristus ei ollut hänelle vain mietiskelyn kohde tai pelastuksen edellytys vaan myös voima, joka teki mietiskelyn mahdolliseksi. Gregoriuksen mukaan hengellinen täyttymys oli täydellisesti mahdollinen vasta tuonpuoleisessa, mutta tässäkin elämässä unio eli mystinen kokemus Jumalan läsnäolosta on mahdollinen. Hän kirjoittaa esimerkiksi luostarissa yöllä rukoilevasta Benedictuksesta tämän elämäkerrassa seuraavasti: "Jumalan mies seisoi ikkunan äärellä, josta hän katsoi ulos ja rukoili muiden nukkuessa. Yhtäkkiä hän huomasi, että yön pimeydestä virtasi alas auringonsäteitäkin kirkkaampi valon virta, joka kirkasti ympäriltään kaiken pimeyden". Tämän jälkeen Benedictus Gregoriuksen mukaan kutsui kaikki todistamaan ekstaasissa näkemäänsä valoihmettä.
Apofaattinen kieltämisen teologia
Dionysios Areopagitan merkitys keskiaikaiselle mystiikalle on merkittävä, sillä monet mystikot seuraavat hänen uusplatonilaisuudesta saamiaan vaikutteita ja käsittävät maailman Jumalan emanaatioksi, johon kuuluu myös kaiken palaaminen takaisin Jumaluuteen. Tämä paluu on mahdollista mystisessä unio-kokemuksessa kilvoittelun ja luopumisen kautta jo tässä maailmassa. Keskeistä on kolmivaiheinen mystiikan harjoittamisen malli: puhdistautuminen (lat. purgatio), tiedon sisäistyminen (lat. illuminatio) ja jumalyhteys (lat. unio).
Johannes Scotus Eriugena (n. 810–877) esittää teoksessaan Preiphyseon kristuskeskeisen uusplatonismin. Hänen mukaansa ihminen menetti syntiinlankeemuksessa intellektuaalisen harmonian, mutta Kristuksen kautta se voidaan palauttaa ”jumalallistumisessa”. Mystiikka on hänelle eheytymistä alkuperäiseen ihmiskuvaan ja yhteyttä Jumalaan. Hugo St. Viktorilainen (k. 1141) esittää teoksissaan De Arca Noe morali ja De Arca Noe mystica Nooan arkin teofanisena Jumalan läsnäolon symbolina ja käyttää opetuksessaan buddhalaista mandala-kuviota muistuttavaa kuvaa. Samaan luostariin kuuluva Richard St. Viktorilainen korostaa Benjamin minorissa ja Benjamin maiorissa allegorista Vanhan testamentin tulkintaa ja luonnehtii tällä tavoin uskonnollista kasvua. Mestari Eckhart (n. 1260–1327) katsoi Jumalan kolminaisuuden sen emanoitumisen tuotteena, ja tämän taakse kätkeytyy hänen mukaansa vielä ”Ykseys”, josta hän käyttää nimeä Grunt (saks. maa, maaperä, perusta). Hänen mukaansa maailmassa ja ihmisessä oleva ydinmaa voi olla sisäkkäinen Jumalallisen ydinmaan kanssa. Ihmisen ydin – "kipinä", "sisäinen linnake" – oli hänen mukaansa ei-luotua jumaluuden heijastumaa. Tällainen panteistinen ajattelu kohtasi myöhemmin keskiaikaisen kirkon vastarinnan. Samalla se muistuttaa myös hindulaisia ja buddhalaisia oppeja.
Tuntematon englantilainen luultavasti 1300-luvulla elänyt kirjoittaja esittää merkittävässä mystiikkaa käsittelevässä teoksessaan Tietämättömyyden pilvi kokonaisesityksen kieltämisen teologiasta. Sen mukaan mystiikan harjoittamisessa on keskeistä ruumiillinen ja henkinen puhdistautuminen. Mystikon on irrottauduttava kaikesta: omaisuudesta, ajatuksista, käsitteistä, olemisesta, ei-olemisesta ja turvallisuudesta. Ajattelun ja käsitteiden alueella tämä tarkoittaa, että mystikkojen mukaan Jumala tavataan käsitteiden ja ristiriitojen tuolla puolen. Esimerkiksi keskiajan teologi Pierre Abelard (1079–1142) oli osoittanut todeksi 154 väitettä ja niiden vastaväitettä. "Tietämättömyyden pilvi" on lopulta viimeinen este Jumalan kokemisessa, mutta se voi hälvetä mystisessä kokemuksessa. Tietämättömyyden pilvi puhuu ”tietämisestä tietämättömyyden kautta” ja erottelee kahdenlaista tietoa. Sen mukaan järkiperäisen ja erittelevän tiedon lisäksi on olemassa muodotonta, erottelematonta ja rakastavaa mystistä tietoa.
Ristin Johanneksen (1542–1591) mukaan mystikon rukoilu kehittyy itsekkäästä rukoilemisesta mietiskelevään eli kontemplatiiviseen ja lopulta epäitsekkääseen ja hiljaiseen eli sanattomaan (puhtaaseen) rukoukseen. Menetelmänä rukouksessa voi olla esimerkiksi jonkin Raamatun lauseen tai sanan toistaminen lukuisia kertoja. Teoksessaan Pimeä yö hän johdattelee henkisten kykyjen rajallisuuden tiedostamiseen ja niistä luopumiseen. Elävän rakkauden liekki taas käsittelee sitä, miten ihmisen tietoisuus muuttuu Jumalan rakastavassa läsnäolossa. "Pimeä yö" on Ristin Johannekselle vaihe, jossa mystikko on luopunut kaikesta, ja häntä seuraa lohduttomuus ja halu kääntyä takaisin. Kaiken hylkääminen ("ei-mitään") mahdollistaa kuitenkin hänen mukaansa muutoksen, jossa pimeys muuttuu hengellisen täyttymyksen tilaksi. ”Aistien yö” tarkoittaa Ristin Johanneksella vaihetta, jossa Jumala puhdistaa ihmistä ja jolloin ihmisen suhde aistittavaan maailmaan ja itseen muuttuu.
Vita activa
left|thumb|170px|[[Bernhard Clairvauxlainen.]]
Toisenlaista suhtautumista mystiikkaan osoittaa ns. vita activa, jossa korostetaan aktiivisen kristillisen elämän, kuten saarnaamisen ja opettamisen, merkitystä mystiikasta huolimatta. Tässä tavassa mystiikkaa ei nähdä pelkästään vetäytymisenä ja kaikesta irrottautumisena vaan aktiivisena elämänä. Samalla vita activaa edustavat kritisoivat Dionysioksen seuraajia liiallisesta filosofisuudesta ja järkeilystä ja korostavat erityisesti tunteen merkitystä.
Bernard Clairvauxlaisen (1090–1153) henkilöhahmo ja mystiikka ovat vaikuttaneet merkittävästi myöhemmin keskiajalla syntyneeseen tunneperäiseen ja osallistuvaan mystiikkaan. Lisäksi hänen vuonna 1115 perustamansa luostari muodostui kontemplatiivisen sisterssiläisyyden keskukseksi. Hengellisen kasvun ehtona hän pitää teoksissaan De Conversio ja De Diligendo Deo synnintuntoa ja katumuksen heräämistä, sillä ne kutsuivat ihmistä sisäiseen kääntymykseen eli haluun tarrautua Jumalaan. Laulujen laulua analysoidessaan hän kehittää ajatusta sielusta morsiamena ja Jumalasta sulhasena ja pitää mystiikkaa avioliitonkaltaisena suhteena. Puolisojen välinen rakkaus oli hänelle intellektuaalista ja harkitsevaa ja sisälsi näin tiedon elementin. Lisäksi sen piti olla elämäntapa.
Bonaventuralla (1217–1274), mystiikan tulkilla ja fransiskaaniteologilla, korostuu Bernardin edustama tunnepohjainen uskonnollisuus. Hän ammentaa mystiikan teologiaansa myös uusplatonilaisesta perinteestä ja näkee Jumalan maailmanluomisen ylitsevuotavana lähteenä, josta todellisuus virtaa tai emanoituu ja lopulta palaa myös siihen. Teos De triplici via kuvaa sielun hengellistä kehitystä perinteisen kolmivaiheisen mallin pohjalta. Hän kirjoittaa: "Puhdistautuminen johtaa rauhaan, kirkastuminen totuuteen, täydellistävä unio rakkauteen".
Englantilainen Richard Rolle, ainoa merkittävä miespuolinen maallikkomystikko monien naisten joukossa, arvostelee erityisesti liiallista järjellisyyttä ja filosofisuutta mystiikassa. Hän arvostaa köyhyyttä ja yksinkertaista elämää, mutta varoittaa liiallisesta askeesista. Rollen ajattelussa ilolla ja riemukkuudella oli merkittävä sija, ja hän katsoo, että yksinkertaisesta elämästä on hyötyä vain jos se liitetään näihin. Iloinen hengellisyys sai merkittävästi tilaa hänen teoksessaan Incendium amoris ja jumalyhteys olikin hänelle riemukkuutta ja iloa, johon liittyi erityisesti aistihurmaa, ja hän samaistaa sen mystiseen rakkauteen. Samalla tavalla rakkauden teema on merkittävä myös Juliana Norwichilaisella (1342 – k. 1416 jälkeen). Hän kuvaa Jumalaa ja Kristusta vertauskuvallisesti äidiksi, joka kantaa ihmisiä sisällään. Hän kirjoittaa: "Niin totta kuin Jumala on isämme, on hän myös meidän äitimme".
Mystiikka protestanttisessa kirkossa
1500-luvulla protestanttista mystiikkaa kehittivät erityisesti mystikot Valentin Weigel (1553–1588), Johannes Arndt (1555–1621) ja tiedemies ja mystikko Jakob Böhme (1575–1624). Teoksessaan Aurora Böhme näkee Jumalassa sekä hyvän että pahan energian, ja samaistaa jumalallisuuden ihmisen sieluun. Jumalan tehtävänä on sytyttää siihen hyvyyden tai pahuuden liekki sen vapaan valinnan perusteella. Seuraavissa teoksissaan kuten The Mysterium Magnum ja De Signatura Rerum hän arvostelee erityisesti ajalleen tyypillistä puhdasoppista teologista formalismia ja käsittelee saksalaisten mystikoiden opetuksia.
Reformaatio ja sitä seurannut puhdasoppisuuden aika oli protestanttisilla alueilla tuhoisaa keskiaikaisen luostarimystiikan kannalta. Mystiikan harjoittamista ei nähty 1500-luvun protestanttisuudessa tarpeellisena "yksin uskosta, yksin armosta" -vanhurskauttamisperiaatteen vuoksi. Protestanttisessa kirkossa mystiikka ilmaantui uudestaan teologiaan vahvasti vasta pietismissä 1600-luvun lopulla ja myöhemmin herätyskristillisyydessä.
August Hermann Francke sai vaikutteita keskiajan mystiikasta ja hänen perustamansa pietismi tähtäsi 1700-luvun alussa hengellisen elämän syventämiseen osittain samoin keinoin pyrkien kuitenkin säilyttämään luterilaisen luonteensa. Liike pyrki yksilölliseen, koettuun ja elävään uskoon. Merkittävä pietisti Nikolaus Ludwig von Zinzendorf korostaa "sydämen uskoa". Katumuksen ja kääntymyksen merkitys nähtiin myös tärkeänä erityisesti ns. radikaalipietismissä. Vahva uskonnollinen kokemus oli kääntymyksen kokeneelle merkki Jumalan armosta ja vanhurskauttamisesta ja ikään kuin "uusi syntymäpäivä". Myös ns. Pyhän hengen armolahjat ja vaatimaton elämä kaukana "maailmallisuudesta" nähtiin keskeisinä pietistisessä liikkeessä.
Kristillinen mystiikka 1900-luvusta nykypäivään
Simone Weil (1909–1943) on keskeinen moderni kristillinen mystikko, joka sai ajatteluunsa vaikutteita myös buddhalaisuudesta ja hindulaisuudesta. Espanjan sisällissodan puhjettua ja osallistuttuaan siihen hän huomasi alkavansa kiinnostua kristinuskosta. Hän kirjoittaa mystisestä kokemuksestaan: ”Kristus laskeutui taivaasta ja valtasi minut”. Hänen mystiikkansa seuraa pääsääntöisesti keskeisiä kristillisen teologian ja mystiikan ajatuksia, mutta paikoitellen hän luo myös uudenlaisia tulkintoja.
Keskeisiä teemoja ovat Jumalan poissaolo maailmasta, mihin koko kristillinen usko ja rakkaus pohjautuu, minuudesta luopuminen ja yhtä hyvin kärsimyksen kuin onnenkin rakastaminen. Usko ei hänen mukaansa ole mikään ”pakopaikka”, eikä hänen mukaansa siitä kannata hakea lepoa tai lohdutusta. Mystiikkansa hän tulkitsee viileän täsmällisesti ja Andre Rousseaux onkin nimittänyt häntä ”Jumalan matemaatikoksi”.
Neuroteologia on 1950-luvulta lähtien tutkinut aivotoiminnan ja mystisten kokemusten välistä korrelaatiota psykologisin menetelmin. Muun muassa Michael Persingerin tutkimuksissa 1980-luvulla ja Andrew Newbergin tutkimuksissa on käynyt ilmi, että mystisessä kokemuksessa, meditaatiossa ja syvässä rukouksessa aivot toimivat normaalista poikkeavalla tavalla ja erityisesti epileptikot ovat alttiimpia tällaisiin kokemuksiin. Anglikaanipiispa Stephen Sykesin mukaan kristityn ei kuitenkaan tarvitse olla huolissaan tällaisesta tutkimuksesta, sillä se ei mitenkään vähennä uskonnollisen kokemuksen merkitystä tai arvoa sen kokeneelle. Hän puhuu tutkimuksiin viitaten myös "uskonnollisesta lahjakkuudesta" ja ehdottaa, että ennemminkin tulisi olla kiinnostunut kaikesta uudesta tiedosta, mitä tutkimus saa selville. Professori Ramachandran ehdottaa lisäksi, että tulokset osoittavat vain, että Jumala saattaa olla rakentanut aivoihin "antennin", jotta olisimme vastaanottavaisempia hänelle.
Lähivuosikymmeninä kristillinen mystiikka on Suomessa tullut esiin 1970-luvulta toimineessa retriittitoiminnassa, ekumeenisessa taize-liikkeessä ja Hiljaisuuden ystävät r.y:n toiminnassa. Hiljaisuus nähdään näissä kiireisen elämänrytmin vastapainona ja kiinteänä osana sielunhoitotyötä. Suomen luterilaisen kirkon seurakunnat ovat olleet läheisesti yhteydessä tähän toimintaan.
Mystiikka ja Raamattu
Kristillisen mystiikan kannalta keskeinen on niin sanottu Raamatun spirituaalinen eli hengellisesti syventävä tulkinta, jota voidaan kutsua myös allegoriseksi tulkinnaksi. Paavalia voi pitää yhtenä tämän tulkinnan ensimmäisistä edustajista, ja se säilyi keskeisenä raamatuntulkintatapana 1200-luvulle asti, mutta nykyään se on teologiassa harvinainen. Tämän tulkinnan mukaan Raamatun tulkintaa ja kristillistä elämää ei voi erottaa toisistaan. Raamatun tulkinta oli hengellistä; se edellytti, että henkilö virittäytyi Raamatun viestin vastaanottamiseen voidakseen tavoittaa sen syvällisyyden.
Typologinen luenta oli osa allegorista tulkintaa. Siinä Vanhan testamentin kertomuksille, tapahtumille ja henkilöille etsittiin vastineita Uudesta testamentista ja tulkittiin ne tällaisten ennakoivien perusmallien (kr. typos, merkki, tyyppi) kautta. Esimerkiksi Mooseksen historia saattoi avautua näin monivivahteiseksi analyysiksi hengellisen täydellistymisen tiestä. Keskiajalla kehittyneeseen lectio divinaan kuului lopulta raamatunkohdan neljä tulkintatapaa: lectio (lukeminen), meditatio (mietiskely), oratio (rukous) ja contemplatio (kontemplaatio). Tähän voitiin lisätä vielä operatio eli sanan osoittaminen toiminnassa.
Allegorinen tulkinta perustui vahvasti ajatukselle, että Vanhasta testamentista on löydettävissä piilotettu merkitys, joka avautuu tukeutumalla Uuteen testamenttiin. Mystikkojen Raamattu elävöityi allegorisen luennan avulla. Esimerkiksi Bernhard Clairvauxlainen tulkitsi Laulujen laulun symboliikkaa.
Raamatussa mystiikan kannalta keskeisiä ovat erityisesti sellaiset kohdat, joissa kuvataan mystisiä kokemuksia, jotka käsittelevät niitä tai liittyvät kristilliseen valo- tai rakkaus-teemaan. Paavalin kirjeet Uudessa testamentissa ovat rakkausteeman kannalta keskeisiä ja niissä tulee esiin muitakin kristillisen mystiikan kannalta keskeisiä teemoja. Hän kirjoittaa esimerkiksi: "Rakkaus ei koskaan katoa. Mutta profetoiminen vaikenee, kielillä puhuminen lakkaa, tieto käy turhaksi" (1. Kor. 13:8). Mystiikan opin, jonka mukaan ihmisen sielun on tyhjennyttävä tehdäkseen tilaa Jumalalle, voi katsoa kiteytyvän lauseeseen: "Enää en elä minä, vaan Kristus elää minussa"(Gal. 2:20). Johanneksen evankeliumia, sen logos-teemaa ja Johanneksen ilmestystä voidaan pitää myös merkittävinä kristillisen mystiikan kannalta. Lisäksi helluntain tapahtumat (Ap.t. 2) "kertautuvat" monilla mystikoilla läpi kristinuskon historian: joko niin, että Pyhä henki koetaan tulena tai liekkeinä uskonnollisessa kokemuksessa tai sitten ns. armolahjoina. Vanhassa testamentissa profeetat kuten Daniel ja Hesekiel, Laulujen laulu ja muutamat sanalaskut (esim. Sananl. 8) ovat merkittäviä kristillisen mystiikan kannalta.
Mystikoita kristinuskon historiassa
pienoiskuva|[[Hildegard Bingeniläinen.]]
Pyhä Hildegard Bingeniläinen (1098–1179) on monipuolinen sydänkeskiajan abbedissa ja mystikko. Hän on tunnettu myös luonnon- ja lääketieteestään sekä seitsemästäkymmenestä sävellyksestään. Hildegardin tarkkaa sukutaustaa ei tiedetä, mutta hän syntyi Böckelheimissa ja hänen varakkaiden vanhempiensa nimet olivat Hildebert ja Mechtildis. Lapsena hän oli fyysisesti heikko ja sairas, ja hänet annettiin kahdeksanvuotiaana Disenbergissä asuvan askeetin, Jutan, hoidettavaksi. Täällä hän oppi lukemaan ja laulamaan psalmeja, mutta ei kirjoittamaan. Vuonna 1114 hänet vihittiin benediktiininunnaksi, ja 1136 hänestä tuli luostarinsa naisosaston johtaja. Vuosina 1150 ja 1165 hän perusti vielä uudet luostarit Rupertsbergiin ja Eibingeniin.
Hildegard on kuuluisa lukuisista näyistään, jotka juontuvat jo hänen lapsuuteensa ja jatkuivat hänen kuolemaansa asti. Omien sanojensa mukaan hän ei koskaan vaipunut transsiin, vaan pystyi tarkkailemaan näkyjään aina täydessä ymmärryksessä. Hän kertoi näyistään muille vasta vuonna 1141, kun hän näki näyn, jossa liekit laskeutuivat taivaasta hänen ympärilleen, ja Jumala käski häntä kirjoittamaan muistiin kaiken kuulemansa ja näkemänsä. Omien sanojensa mukaan näyt olivat pääasiassa kirkkaita valoelämyksiä, joita hän kuvasi elämän valon varjoiksi tai elämän valoksi. Kerrottuaan niistä arkkipiispa Mainzille, tämä antoi Hildegardille munkin ja nunnia avustamaan häntä kirjoitustyössä ja totesi näkyjen tulevan Jumalalta. Näkyjensä, kirjoitustensa ja saarnojensa kautta hänestä tuli lopulta erittäin kuuluisa mystikko aikansa Euroopassa. Vuonna 1148 paavi Eugenius III nimitti hänet Jumalan profeetaksi ja myöhemmin hänet tunnettiin Rheinin Sibyllana.
Mestari Eckhart (noin 1260 – 1327) oli dominikaaniteologi ja mystikko. Hän syntyi Hocheimissa Saksassa, opiskeli filosofiaa ja teologiaa dominikaanikoulussa. Monet pitävät häntä suurimpana saksalaismystikkona. Vuonna 1292 opetusuran jälkeen hänestä tehtiin dominikaanikonventin priori Erfurtiin, ja 1302 hän aloitti teologian professorina Pariisin yliopistossa. Siellä hän jatkoi edelleen vuonna 1311. Hänen viimeisiä elinvuosiaan leimaavat syytteet harhaopista, sillä hänen saarnojaan ja puheitaan pystyi tulkitsemaan niin, että ne olisivat viitanneet esimerkiksi panteismiin. Hänen saarnojensa ja tekstiensä tyyli on lyhyttä ja järkeenvetoavaa. Niissä tulee esiin hänen kiinnostuksensa filosofiaan, skolastiseen teologiaan ja mystiikkaan. Paavi Johannes XXII tuomitsi osan hänen väitteistään harhaoppisiksi hänen kuolemansa jälkeen vuonna 1329.
thumb|230px|[[Tuomas Kempiläinen Agnes-vuorella.]] Tuomas Kempiläinen (noin 1379/80 – 1471) oli dominikaanimunkki ja pappi, joka tunnetaan erityisesti teoksestaan Kristuksen seuraamisesta, jota pidetään maailman toiseksi luetuimpana kristillisenä kirjana. Hän syntyi Kempenin kylässä Alankomaissa ja kuului Hemerkenin sukuun. Kaksitoistavuotiaana Tuomas liittyi isoveljensä jäljessä Gert Grooten perustamaan maallikkohenkiseen yhteisöön nimeltä Yhteiselämän veljet, joka oli saanut vaikutteita begiineiltä ja maallikkohurskautta painottavasta devotio moderna -liikkeestä. Luostarin koulussa Tuomas sai aikansa humanistisen sivistyksen. Vuonna 1399 hän liittyi Agnietebergin luostariin, joka noudatti augustinolaista luostarisääntöä. Tuomas Kempiläinen eli lopun elämänsä luostarissa ja elätti itsensä kopioimalla kirjoja käsin. Tämän lisäksi hän kirjoitti yli kolmekymmentä teosta. Hän toteutti elämässään mystikon perushyveitä: hiljaisuutta, vaatimattomuutta, mietiskelyä ja rukousta, ja hänen teoksensa ovat vaikuttaneet kristilliseen ajatteluun yli kirkkokuntarajojen.
Ristin Johannes (1542–1591) on merkittävä katolinen mystiikan tohtori. Hän syntyi köyhään perheeseen keskisessä Espanjassa. Lapsena hänet laitettiin köyhään kouluun Medina del Campossa ja myöhemmin jesuiittakouluun. 1563 hän liittyi karmeliitoihin ja hänet lähetettiin Salamankaan opiskelemaan. 1567 hänet vihittiin papiksi. Tavattuaan Pyhän Teresan hän aloitti luostarijärjestössä uudistuksen vanhaan luostarisääntöön palaamiseksi ja perusti ns. kengättömät karmeliitat 1568 ja otti nimen Ristin Johannes. Kun uudistusliike levisi, Ristin Johannes vangittiin vuonna 1577, ja hän vietti lähes vuoden kidutettuna toledolaisessa vankilassa kunnes onnistui pakenemaan. Valtataistelu luostarijärjestössä johti kuitenkin siihen, että Ristin Johannes joutui muuttamaan yhteen sen köyhimmistä luostareista, jossa hän sairastui. Kun hänen sairautensa paheni, hänet siirrettiin Ubedan luostariin. Vuonna 1726 hänet julistettiin pyhimykseksi. Ristin Johanneksen keskeinen ajatus on, että sielun tulee puhdistautua kaikesta maailmallisesta tehdäkseen tilaa Jumalalle. Tämän jälkeen sielu voi saavuttaa ”pimeän yön”, jossa sielu täydellistyy Jumalan vaikutuksessa, mutta omasta vapaasta tahdostaan.
Lasten Eurovision laulukilpailu 2019
Lasten Eurovision laulukilpailu 2019 oli järjestyksessään 17. Lasten Eurovision laulukilpailu. Kilpailu järjestettiin 24. marraskuuta 2019 Gliwicessä, Puolassa. Maa isännöi Lasten Euroviisuja ensimmäistä kertaa.
Kilpailun voitti puolalainen Viki Gabor kappaleellaan ”Superhero”.
Tapahtumapaikka
thumb|left|upright|Vuoden 2019 kilpailun pitopaikka Gliwice Arena.
Roksana Węgielin voiton jälkeen vuonna 2018, vuoden 2019 kilpailu järjestettiin Puolassa. Tämä oli ensimmäinen kerta kun Puola isännöi Lasten Euroviisuja.
Ennen Euroopan yleisradiounionin virallista lausuntoa Armenia, Kazakstan ja Puola osoittivat kiinnostusta kisan isännöimisestä. 10. joulukuuta 2018 EBU vahvisti, että Puola tulisi isännöimään vuoden 2019 Lasten Eurovision laulukilpailun.
6. maaliskuuta 2019 TVP:n ja EBU:n pitämässä lehdistötilaisuudessa vahvistettiin, että kilpailu järjestetään Gliwicessä, yhteistyönä Sleesian voivodikunnan kanssa. Tapahtumapaikkana toimi Gliwice Arena, jota pidetään yhtenä Puolan suurimmista viihde- ja urheiluhalleista.
Visuaalinen design
Kilpailun teema julkistettiin 13. toukokuuta 2019 lehdistötilaisuudessa ennen vuoden 2019 Eurovision laulukilpailua. Kilpailun logo on kirkkaanvärinen leija, joka symboloi vapautta, valoa ja jaettuja iloisia hetkiä. Kilpailun tunnuslause on "Share the Joy".
Juontajat
22. elokuuta 2019 ilmoitettiin, että Ida Nowakowska ja Aleksander Sikora juontavat kilpailun yhdessä edellisen vuoden voittajan Roksana Węgielin kanssa.
Osallistujamaat
19 maata osallistui vuoden 2019 kilpailuun.
Kalattomanlammit
Kalattomanlammit on Kanta-Hämeessä Lopella Vojakkalan kylän lähellä sijaitsevat kaksi vierekkäistä umpilampea, jotka ovat yhteydessä toisiinsa.
Maantietoa
Lampia on kaksi, jotka pitkiä kaakko-luoteis-suunnassa, ja ne sijaitsevat rinnakkain yli 50 metrin välein. Ne sijaitsevat Räyskälän ympäristössä Pernunnummella, missä maaperä on muodostunut jääkauden loppuvaiheessa jäätikköjoen muodostumissa, joista alueella sanduri tai delta on vallitsevin maa-aineksen kasautumismuoto. Lammet ovat yhdessä alle 10 metriä leveällä kanavalla tai salmella, joten niiden vedenpinnat ovat samalla tasolla. Lounaassa sijaitsee suurempi lampi, jonka pinta-ala on 6,5 hehtaaria ja se on 500 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Pienempi lampi on vastaavasti 3,8 hehtaaria, alle 500 metriä pitkä ja yli 100 metriä leveä. Niiden rantaviivat ovat 1,3 ja 1,1 kilometriä pitkät. Rannat ovat kangasmetsää ja lammet ovat asutuksesta autiot. Lampien ohi kulkee kuitenkin Voijakkalasta lähtevä yhdystie 2824, joka jatkaa Somerolle. Yhdystieltä tulee metsäautotie suuremman lammen rantaan. Lampien rannan läheltä on kaivettu soraa laajalta alueelta.
Vesistösuhteet
Lammet sijaitsevat Kokemäenjoen vesistössä Vanajan reitin valuma-alueella Hyvikkälänjoen valuma-alueeseen, johon Kaartjärven valuma-alue kuuluu. Niiden vedenpinnan korkeus on 123,1 metriä mpy. Lampien ympäristössä olevissa sandurin painaumissa on muitakin lampia kuten esimerkiksi Kyläntaustanjärvet, Kakaristonlammi, Ämmälammi, Sonninlammi, Vaunulammit, Lintulammi ja Ruuttanalammi.
Patnos
Patnos on piirikunta Ağrin maakunnassa Turkissa. Vuoden 2015 väestönlaskennassa Patnosin väkiluku oli 87 451.
Kyläntaustanjärvet
Kyläntaustanjärvet ovat Kanta-Hämeessä Lopella Vojakkalan kylän lähellä sijaitsevat kaksi vierekkäistä järveä. Järvet ja alue niiden ympäristöstä on rauhoitettu.
Maantietoa
Ne sijaitsevat Räyskälän ympäristössä Pernunnummen koillispuolella Kalattomannummen ja Kyläntaustanmaan välissä, missä maaperä on muodostunut jääkauden loppuvaiheessa jäätikköjoen muodostumissa, joista alueella sanduri tai delta on vallitsevin maa-aineksen kasautumismuoto. Pienemmän järven, jota sijaitsee toisesta 100 metriä luoteeseen, pinta-ala on 1,0 hehtaaria ja se on 160 metriä pitkä ja 80 metriä leveä. Suuremman järven pinta-ala on 2,2 ha ja se on 250 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Järvet on yhdistetty kaivetulla ojalla. Järvien vedenpinnakorkeudet eroavat 10 senttimetriä. Järvien rantaviivan pituudet ovat vastavasti 400 metriä ja 650 metriä. Rannat ovat suota ja järvet ovat autiot.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä Vanajan reitin valuma-alueella Hyvikkälänjoen valuma-alueeseen, johon Kaartjärven valuma-alue kuuluu. Pienemmän järven vedenpinnan korkeus on 120,3 metriä mpy. ja suuremman 120,2 metriä mpy. Suuremman järven itäpäästä alkaa sen laskuoja Kylätaustanoja, joka laskee 1,6 kilometrin päässä Kaartjärveen.
Luontoarvoja
Järvet ja niiden lähiympäristö on rauhoitettu Natura 2000-ohjelman luonnonsuojelulueeksi (FI0327007). Järvien rantahetteikkö on sammalkasvustoa, johon purkautuvat erilaiset lähteet. Alueen erikoisuus on isonuijasammal, joka esiintyy rantasuolla. Muita erityisiä lajeja ovat hoikkavilla, lettokilpisammal, pikkukihokki, punakuirisammal, suopunakämmekkä ja suovalkku
Historiaa
Vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa järvillä oli nykyiset ojat luontaisina olemassa. Järvet olivat asumattomia myös tuolloin.
Marchetto Cara
Marchetto Cara (1470–1525) oli italialainen säveltäjä, luutisti ja laulaja. Hän toimi Mantovassa noin vuodesta 1494 lähtien. Cara sävelsi pääasiassa frottoloita, mutta hänen teoksiinsa lukeutuu myös hengellistä musiikkia, kuten kolmiääninen Salve Regina.
Julianna Margulies
thumb|Julianna Margulies Tribecan elokuvajuhlilla 2009. Julianna Luisa Margulies (s. 8. kesäkuuta 1966 Spring Valley, New York, Yhdysvallat ) on yhdysvaltalainen Emmy- ja Golden Globe -palkittu näyttelijä, joka tunnetaan parhaiten rooleistaan hoitaja Carol Hathawayna televisiosarjassa Teho-osasto ja asianajaja Alicia Florrickina sarjassa Good Wife. Margulies on myös esiintynyt lukuisissa muissa televisiosarjoissa, elokuvissa ja näytelmissä.
Lapsuus ja nuoruus
Margulies syntyi 8. kesäkuuta 1966 New Yorkin osavaltion Spring Valleyssä. Hän on nuorin kolmesta sisaruksesta. Hänen isänsä Paul työskenteli mainostoimistossa ja hänen äitinsä Francesca oli entinen balettitanssija. Hänen vanhempansa olivat alun perin juutalaisia, mutta hänen äitinsä oli kääntynyt katoliseksi ja kasvatti tyttärensä uuden uskonsa mukaan. Perhe muutti paljon, ja Margulies ehti New Yorkin lisäksi asua sekä Ranskassa että Englannissa. Näyttelijän sukujuuret ovat Itävallassa, Unkarissa ja Romaniassa.
Palattuaan Yhdysvaltoihin Margulies haki Sarah Lawrence Collegeen, jonne hänet myös hyväksyttiin. Hänen pääaineenaan oli taidehistoria ja hän vietti vuoden vaihto-oppilaana Italian Firenzessä. Margulies osallistui opiskeluidensa lisäksi myös useisiin kampuksen näytelmiin. Päästyään yliopistosta hän opiskeli James Pricen alaisuudessa Acting Studiossa New Yorkissa.
Yksityiselämä
Julianna Margulies on naimisissa lakimies Keith Lieberthalin kanssa. He avioituivat marraskuussa 2007 Lenoxissa, Massachusettsin osavaltiossa. Heidän ensimmäinen lapsensa syntyi tammikuussa vuonna 2008.
Ura
Marguliesin ensimmäinen rooli valkokankailla oli prostituoidun osa John Flynnin ohjaamassa toimintaelokuvassa Katujen laki vuonna 1991. Ennen uraansa näyttelijänä Margulies hankki tuloja tarjoilijana. Kolme vuotta myöhemmin Margulies sai osan Teho-osastoksi nimetyn uuden sarjan pilottijaksosta. Hän näytteli George Clooneyn esittämän lääkäri Doug Rossin tyttöystävää, hoitaja Carol Hathawaytä, joka yrittää pilottijaksossa itsemurhaa. Alun perin Marguliesin hahmon oli tarkoitus kuolla heti ensimmäisessä jaksossa, mutta koeyleisö piti hänestä ja hahmo päätettiin säilyttää. Hathawayn rakastettua esitti myöhemmin Marguliesin silloinen avomies Ron Eldard.
Margulies esitti Hathawaytä yhteensä kuuden tuotantokauden ajan vuosina 1994–2000. Hän sai suorituksestaan Primetime Emmy-ehdokkuuden joka kaudelta. Hän voitti palkinnon kerran, vuonna 1994, ja on näin ainoa Emmyn voittanut Teho-osaston näyttelijä. Vuonna 2000 Margulies ilmaisi tahtonsa lähteä sarjasta. Vaikka hänelle tarjottiin lähes 27 miljoonan dollarin sopimusta sarjaan jäämisestä, ei Margulies sitä hyväksynyt. Jos hän olisi solminut kyseisen sopimuksen, hänestä olisi tullut yksi television parhaiten palkatuimmista naisista.
Teho-osastosta lähtönsä jälkeen Margulies on tehnyt töitä sekä televisiossa, elokuvissa että teatterin lavoilla. Hän on muun muassa vieraillut televisiosarjoissa Sopranos ja Tuho-osasto sekä esittänyt pääosaa minisarjassa Avalonin usvat (2001). Margulies sai roolistaan Avalonin Morgaine-papittarena ja kuningas Arthurin sisarena Golden Globe -ehdokkuuden.
Margulies esiintyi lyhytsarjassa Terrorin verkko vuonna 2004 ja sai roolistaan Golden Globe -ehdokkuuden. Vuonna 2006 hän oli mukana tieteissarjassa Lost Room. Marguliesilla oli sivurooli Samuel L. Jacksonin tähdittämässä elokuvassa Snakes on a Plane (2006). Hän on myös osallistunut näytelmiin Intrigue with Faye ja Vaginamonologeja.
Margulies esittää pääosaa televisiosarjassa Good Wife. Hän sai roolistaan asianajaja Alicia Florrickina Golden Globe -palkinnon vuonna 2010. Hän voitti samasta roolista Primetime Emmyn vuonna 2011 ja 2014.
Margulies esittää vuonna 2019 valmistuneessa ebola-aiheisessa tositapahtumiin perustuvassa The Hot Zone -tv-sarjassa eversti Nancy Jaaxia.
John Waldemar von Bonsdorff
John Waldemar von Bonsdorff (13. marraskuuta 1878 Tampere – 27. kesäkuuta 1956 Helsinki) oli suomalainen juristi, pankinjohtaja ja liike- ja valtiopäivämies.
Von Bonsdorffin vanhemmat olivat piirilääkäri Carl Edvard von Bonsdorff ja Sofia Johanna Ahonius ja puoliso vuodesta 1908 Lea Moliis (k. 1934). Von Bonsdorff tuli ylioppilaaksi Helsingissä 1897, suoritti oikeustutkinnon 1902 ja sai varatuomarin arvon 1905. Hän toimi pankkialalla Helsingissä vuodesta 1908 ja oli omistamansa pankkiiriliikkeen toimitusjohtaja. Von Bonsdorff oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1905–1906.
Toimitusjohtaja Einar von Bonsdorff ja professori Per Adolf von Bonsdorff olivat John Waldemar von Bonsdorffin veljiä. Hänen velipuoliaan olivat puolestaan professori Carl von Bonsdorff ja lääkäri Axel Robert von Bonsdorff.
Turvallisempi tila
Turvallisempi tila eli turvallinen tila on inklusiivinen paikka, joka on tarkoitettu tarjoamaan paikallaolijoille ja osallistujille tunne fyysisestä ja henkisestä turvallisuudesta. Tämä saavutetaan edellyttämällä tulijoilta turvallisemman tilan periaatteiden noudattamista sekä puuttumalla näiden periaatteiden rikkomuksiin.
Turvallisemman tilan periaatteet
Turvallisemman tilan periaatteisiin voivat kuulua esimerkiksi avoimuus ja ennakkoluulottomuus, kannustavuus, tilan antaminen, osallistaminen ja puheenvuoron antaminen kaikille, kunnioitus, koskemattomuus sekä oikeus oman identiteetin itsemäärittelyyn.
Turvallisemman tilan periaatteissa kiellettyjä asioita voivat olla esimerkiksi syrjintä ja syrjivä puhe, väheksyminen, häirintä, vihamielisyys ja poissulkeminen. Kiellettyä ovat myös henkilöiden ominaisuuksiin liittyvien stereotyyppien toisintaminen sekä ääneen lausutut oletukset toisten osallistujien ominaisuuksista, kuten sukupuolesta, seksuaalisuudesta, uskonnosta tai kansallisuudesta.
Turvallisemman tilan periaatteiden tarkoitus on saada ihmiset ennakoivasti miettimään omaa käytöstään sekä luoda osallisuuden kokemusta sillä, että kaikki ovat mukana ja vastuussa sosiaalisten tilojen luomisesta.
Esimerkin turvallisemmasta tilasta antaa Feministinen puolue, joka on esittänyt seuraavia periaatteita kunnioittavan ja lempeän turvallisemman tilan säännöiksi.
Tiitus Mäntynen
Tiitus Mäntynen (25. marraskuuta 1894 Lappeenranta – 13. toukokuuta 1960 ) oli suomalainen kapellimestari, fagottitaiteilija ja director musices.
Turvallisempi tila
Kritiikki
Arvostelijoiden mielestä turvalliset tilat ovat ylisuojelevia, ja niitä käyttämällä rajoitetaan sananvapautta ja akateemista vapautta, jonka tulisi hyväksyä suuretkin erimielisyydet.
Tiitus Mäntynen
Tiitus Mäntysen vanhemmat olivat soittoaliupseeri Robert Mäntynen ja Sofia Cecilia Merilä ja puoliso vuodesta 1927 musiikinopettaja Kerttu Ikonen. Mäntynen opiskeli Pietarin konservatoriossa 1916–1917 ja Helsingin konservatorioassa (diplomi) 1924 ja teki opintomatkan Pariisiin 1924–1925. Hän toimi orkesterimuusikkona Venäjällä 1915–1917 ja Helsingissä 1920–1924. Vuonna 1925 hänestä tuli Mikkelin musiikinystäväin orkesterin, myöhemmin Mikkelin kaupunginorkesterin ja sen orkesterikoulun johtaja, hän hoiti tehtävää aina vuoteen 1958. Hänen johdollaan orkesteri osallistui muun muassa vuonna 1931 Helsingin laulujuhliin. Orkesteri voitti ensimmäisen palkinnon Jean Sibeliuksen ”Alla marcian” -esityksestä. Mäntynen johti myös Mikkelin sekakuoroa 1925–1935 ja Mikkelin Karjalakuoroa 1946–1955. Hän toimi 1920-luvulla useaan otteeseen musiikinopettajana. Director mucises -arvonimen Mäntynen sai 1943. Hänet palkittiin Pro Finlandia -mitalilla 1950.
Turvallisempi tila
Kritiikki
Greg Lukianoffin ja Jonathan Haidtin mukaan nuorten ihmisten kestokyky ja tunteiden hallinta on kärsinyt, kun vallalle on päässyt sosiaalisen oikeudenmukaisuusteorian käsitys siitä, että ihmiset ovat emotionaalisesti hauraita, tunnevaltaisia ja jakautuvat hyviin ja pahoihin. Heidän mukaansa tähän käsitykseen perustuva hyysääminen tuottaa nuorille negatiivisen, paranoidin ja itseä vahingoittavan mielentilan.
Toimittaja Artemis Kelosaari on liittänyt turvallisen tilan vaatimuksen nuorisolle kaikkina aikoina tyypilliseen minäkeskeisyyteen, joka iän myötä kuitenkin väistyy.
Lucas Andersen
Lucas Qvistorff Andersen (s. 13. syyskuuta 1994 Aalborg, Tanska) on tanskalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkäävä keskikenttäpelaaja. Hän edustaa kaudella 2014–2015 Alankomaiden pääsarjassa Eredivisiessä pelaavaa AFC Ajaxia.
Andersen aloitti ammattilaisuransa Aalborg BK:ssa. Hän teki ensiesiintymisensä Tanskan Superliigassa 16-vuotiaana 5. maaliskuuta 2011, kun Aalborg pelasi kotonaan 1–1-tasapelin Silkeborg IF:n kanssa. Andersen tuli ottelussa kentälle 88. minuutilla Mathias Wichmannin tilalle. . Yhteensä hän pelasi ensimmäisellä liigakaudellaan 11 ottelua, joissa kaikissa hän tuli kentälle vaihdosta. Kaudella 2011–2012 Andersenin vastuu kasvoi, ja hän pelasi 22 liigaottelua, joista 12 hän aloitti.
Andersen aloitti myös kauden 2012–2013 Aalborgissa, ja ehti aloittaa seitsemän liigaottelua, kunnes siirtyi 31. elokuuta 2012 Ajaxiin 1,3 miljoonan euron siirtosummalla. Hän teki ensiesiintymisensä Eredivisiessä 8. joulukuuta 2012 Ajaxin voittaessa FC Groningenin kotonaan 2–0. Andersen korvasi ottelussa Danny Hoesenin 79. minuutilla. Ottelu jäi hänen ensimmäisen Ajax-kautensa ainoaksi liigaotteluksi. Kaudella 2013–2014 Andersen pelasi enimmäkseen Eerste divisiessä pelaavassa kakkosjoukkueessa Jong Ajaxissa, mutta edusti myös ykkösjoukkuetta yhdeksässä liigaottelussa ollen neljästi avauskokoonpanossa. Hänen kaksi ensimmäistä Ajax-kauttaan päättyivät molemmat mestaruuteen.
Tanskan maajoukkueessa Andersen on pelannut yhden ottelun vuonna 2014 (tilanne 18. joulukuuta 2014). Hän teki ensiesiintymisensä A-maajoukkuetasolla 18. marraskuuta 2014, kun Tanska hävisi vieraissa ystävyysottelun Romanialle 0–2. Andersen aloitti ottelun, mutta Rasmus Würtz tuli hänen tilalleen jo 26. minuutilla.
Saavutukset
Ajax:
Mount Sentinel
thumb|right|Mount Sentinel Higgins Bridge -sillalta [[Missoulasta nähtynä.]]
Historia
Vuonna 1902 Northern Pacific Railway -rautatieyhtiö lahjoitti Montanan yliopistolle maata Sentinel-vuorelta. Yhdysvaltain kongressi lahjoitti myöhemmin yliopistolle maata niin, että yliopiston omistukseen kuului maata vuoren juurelta vuoren huipulle. Näin Montanan yliopistosta tuli ainoa yhdysvaltalainen yliopisto, joka omistaa vuoren. Vuonna 2000 Missoulan kaupunki osti myös maata vuoren rinteiltä.
Ensimmäinen polku ylös vuoren rinnettä paikkaan, mihin M-kirjain myöhemmin tulisi, tehtiin yliopiston metsätieteiden opiskelijoiden toimesta vuonna 1908. 1909 yliopiston kolmannen vuoden opiskelijat rakensivat ensimmäisen kirjaimen valkaistuista kivistä polun yläpäähän. 1912 ensimmäisen vuoden opiskelijat rakensivat pienen puisen M-kirjaimen. Puinen pystyssä seisova kirjain maksoi 18 dollaria. Tuuli tuhosi puisen kirjaimen 1914 ja uudelleen, kun uusi kirjain oli saatu tilalle.
Perinne
Vuosien 1915 ja 1968 välillä, kun M-kirjain koostui valkaistuista kivistä, ensimmäistä vuottaan opiskelevat pojat nousivat joka vuosi vuorelle valkaisemaan kirjaimen uudelleen. Perinne päättyi betonisen kirjaimen rakentamiseen.
Vuodesta 1919 alkaen ensimmäistä vuottaan opiskelevat pojat ovat kiivenneet kirjaimelle Homecoming-juhlan aikaan ja valaisseet M-kirjaimen ääriviivan rautatielyhdyillä. Tämä perinne jatkuu nykyään yliopiston advokaattien toimesta.
Vuosittain Amerikan alkuperäiskansoista tiedottavalla Native American Awareness Week -teemaviikolla M-kirjaimen juurella järjestetään auringonnoususeremonia.
Vandalismi
Vuonna 1914 ensimmäisen vuoden opiskelijat nousivat valkaisemaan kivistä M-kirjainta, mutta järjestivätkin kivet uudelleen muodostamaan ”14”. Laskeuduttuaan vuorelta toisen vuoden opiskelijat lähettivät ensimmäisen vuoden opiskelijat järjestämään kivet takaisin M-kirjaimeksi.
Vuonna 1920 Montanan yliopiston joukkueen voitettua Montanan osavaltionyliopiston, joukko osavaltionyliopiston joukkueen kannattajia kiipesi vuorelle ja maalasi kirjaimen kirkkaansinisen ja kullan väriseksi. Aikaisin seuraavana aamuna Montanan yliopiston kannattaja huomasi kepposen ja herätti joukon muita opiskelijoita auttamaan kirjaimen maalauksessa takaisin valkoiseksi.
Lapinkangas (Oulu)
Lapinkangas on Oulun 98. kaupunginosa, joka sijaitsee Sanginsuun suuralueella Oulujoen pohjoisrannalla Muhoksen kunnanrajan tuntumassa. Kaupunginosa rajoittuu Oulujokeen sekä Sanginsuun ja Sanginjoen kaupunginosiin. Oulujoen vastarannalla sijaitsee Madekosken kaupunginosa. Kaupunginosan asukasluku on noin 270.
Kaupunginosan rakennuskanta on pääasiassa maatalouden peruja olevaa omakotitalokantaa. Asutus sijoittuu pääasiassa Oulujoen ja sitä seurailevan Vaalantien varsille. Pikkaralan lossi liikennöi touko–lokakuussa Oulujoella Lapinkankaan ja Pikkaralan välillä.
Maisema- ja luontoarvot
Kaupunginosan maastoa hallitsevat laajat metsä- ja suoalueet, jotka Oulujoen rannalla muuttuvat laajoiksi niitty- ja peltoalueiksi. Oulun kaupungin omistamat Oulujoen ranta-alueet ovat pahasti pusikoituneet. Alue on liitetty Oulun yleiskaavaan ja on valtakunnallisesti maisemainventoitu yhdeksi arvokkaista perinnemaisema-alueista. Inventoinnilla rajataan rakentamista ja halutaan pitää maanviljelysalueet maatalouden käytössä. Alueelle tyypillisiä eläimiä ovat muiden muassa hirvet, kurjet, metsälinnut ja vesilinnut. Alueella voi nähdä myös metsäkauriin, jonka kanta on lisääntynyt 2000-luvulla. Joessa aikaisemmin runsaampana kantana asustanut piisami on vähentynyt huomattavasti Oulujoen padotuskorkeuden noston johdosta. Alueella tehdään joka vuosi havaintoja suurpedoista, karhuista, susista ja ilveksistä. Syksyisin lintujen muuttoaikaan viljelyspelloilla nähdään laulujoutsenia jopa 150 yksilön parvissa. Kaupunginosan eläimistön monimuotoisuuden mahdollistavat erityyppiset maastotyypit, vähäinen asutus sekä laajojen erämaa-aluiden läheisyys. Sanginsuu–Lapinkangas-kaupunginosilla kyseiset luontoarvot ovat Oulussa merkittävimmät.
thumb|150px|[[Oulun Leimasintehdas|Oulun Leimasintehdas Oy sijaitsee Lapinkankaalla]]
Historia
Lapinkankaan alueella on ollut jo kivikaudella asutusta. Peurasuon alueelta, joka sijaitsee noin yhden kilometrin Metelimäestä pohjoiseen, on löydetty Oulun yliopiston kaivauksissa kivikauden aikaista asutusta ja esineistöä. Kaupunginosan vanhimmat rakennukset sijaitsevat Oulujoen rantatörmillä. Vanhoista saman suvun omistamista tiloista mainittakoon 1500–1600-luvuilla perustetut Lappi, Kinnula, Tervaoja, Peltoharju, Turkka, Tyni ja nykyinen Parkkisen tila, joka oli aiemmin Junnelius-suvun hallinnassa. Kyseiset tilat ovat kulttuurihistoriallisesti inventoituja kohteita. Alueella on harjoitettu maanviljelyksen lisäksi muun muassa tervan- ja tiilenpolttoa. Myös kalastus on ollut tärkeä elinkeino. Alueella on sijainnut useita lohipatoja, muiden muassa suurpadoista Turkka ja Lappi. Pienempiä apajia ovat olleet Paaso, Pukki, Tervaoja, Rahkola ja Syväapaja. Lapinkangas on kuulunut aiemmin Oulujoen kuntaan. Kunnan lakattua 1965 se liitettiin Oulun kaupunkiin.
Bryce Rohde
Vuonna 1958 Rohde perusti Sydneyssä Bryce Rohde Quartetin. Hän asettui pysyvästi Yhdysvaltoihin vuonna 1965 ja asui sittemmin San Franciscossa. Hän jatkoi laajamittaista esiintymistä ja teki yli 60 alkuperäistä jazzsävellystä.
Erik Lencqvist
Erik Lencqvist, alk. Lemqvist (17. syyskuuta 1719 Tyrvää – 11. helmikuuta 1808 Orivesi) oli suomalainen tieteilijä ja kirkkoherra.
Lencqvist oli Turun akatemian dosenttina vuodesta 1745. Hän toimi Karjalohjan kirkkoherran apulaisena vuodesta 1746, Piikkiön sijaiskirkkoherrana vuodesta 1748, Taivassalon vt. kirkkoherrana vuodesta 1749 ja Sauvon sijaiskirkkoherrana vuodesta 1754. Hänestä tuli Turun linnansaarnaaja 1756, Karjalohjan kirkkoherra 1764 ja Oriveden kirkkoherra 1773. Lencqvist sai rovastin arvon 1775 ja hänestä tuli lääninrovasti 1783. Hän julkaisi muun muassa esityksen suomen kielen murteista sekä Suomen taloudellisia oloja yms. käsitteleviä kirjoituksia Aurora-seuran julkaisemassa Åbo Tidningar -lehdessä. Hänen poikansa Kristian Erik Lencqvist jatkoi hänen työtään tieteellisillä tutkimuksillaan.
Lencqvist oli naimisissa 1750–1783 Brita Magdalena Roeringin (k. 1783) kanssa ja 1790–1805 Amalia Sofia Silfversvanin (k. 1805) kanssa.
Einar Mindedal Rasmussen
Rasmussen osallistui vuoden 1928 Amsterdamin olympialaisiin, joissa hänet palkittiin hopeamitalilla arkkitehtuurissa teoksellaan Ollerupin uima-allas.
Hamburg (D181)
Hamburg (runkonumero D181) oli Saksan liittotasavallan laivaston ja myöhemmin yhdistyneen Saksan laivaston Hamburg-luokan ohjushävittäjä.
Valmistus
Alus tilattiin Hampurista Stülcken-Werftiltä, missä köli laskettiin 29. tammikuuta 1959. Alus laskettiin vesille 26. maaliskuuta 1960 ja otettiin palvelukseen 23. maaliskuuta 1964.
Palvelus
Alus poistettiin palveluksesta 24. helmikuuta 1994 ja se romutettiin Espanjassa.
Kvaløysletta
Kvaløysletta on kaupunginosa Tromssassa Norjan Tromssan läänissä. Kvaløysletta sijaitsee Norjan viidenneksi suurimman saaren Kvaløyan itäosassa Sandnessundin salmen ääressä, ja se on yhteydessä Tromsøyan saareen ja siellä sijaitsevaan kaupungin keskustaan Sandnessundbrua-sillan välityksellä. Kvaløyslettassa on noin 9000 asukasta.