cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Voima (Tähtien sota)
Voima voidaan tunnistaa henkilöistä mittaamalla verikokeella midikloriaaniarvo. Mitä suurempi arvo on, sitä vahvempi henkilön on mahdollista olla Voimassa. Voiman käyttö on kuitenkin henkilön omassa päätösvallassa.
Jedismi on todellinen elämänkatsomus tai uusi uskonnollinen liike, joka perustuu Voimaan.
Aiheesta muualla
Star Wars
Islamin suuntaukset
Islam on suuri maailmanuskonto, jota vuonna 2021 tunnusti 1,9 miljardia muslimia eri puolilla maailmaa. Laajuudestaan huolimatta islam on hyvin yhtenäinen kultti. Tärkein jakolinja on islamin jakautuminen sunnalaisuuteen ja šiialaisuuteen. Sunnalaisuus kattaa kuitenkin yksinään noin 87–90 % kaikista muslimeista ja šiialaisuus vain 10–13 %. Näiden suuntausten yhtäläisyydet ovat eroja suuremmat, mutta ne eivät silti osallistu esimerkiksi päivittäisiin rukouksiin yhdessä. Muille suuntauksille jää vain murusia muslimien kokonaismäärästä.
Suuria eroja ei ole sunnalaisuuden sisälläkään. Sunnalaisuus jakautuu šarian tulkinnassa neljään suureen lakikoulukuntaan. Niillä on omat maantieteelliset alueensa, mutta koulukunnat ovat opillisesti lähellä toisiaan. Sunnalaisessa teologiassa on vain yksi hallitseva koulukunta, aš'ariitit.
Suurena ja laajalle levinneenä maailmanuskontona islamissa on silti myös eroja uskonnonharjoituksessa. Esimerkiksi afrikkalaisesta islamista löytyy Afrikan perinneuskontojen aineksia ja suufilaisuudesta pyhimysten kunnioitusta. On myös pieniä suuntauksia, kuten ahmadiyya Intiassa, joita kaikki muslimit eivät enää pidä islamilaisina.
Sunnalaisuus
Kaikista muslimeista noin 90 % on sunneja. Sunnalaisuudesta ja šiialaisuudesta voidaan varmuudella puhua 800-luvulta alkaen, mutta islamilaisessa perinteessä niiden erot on ulotettu jopa 660-luvulle.
Sunnalaisuuden sisällä on useita lainopillisia (fiqh) ja teologisia (kalam) suuntauksia. Klassisen sunnilaisen islamin neljä suurinta lainopillista koulukuntaa ovat maliki, hanafi, shafi'i ja hanbali. Niiden säädöksistä noin 75 % on kaikille yhteisiä.
Teologisista koulukunnista mu'taziliitit olivat hetken vallitsevia 800-luvulla kalifien suosiessa tätä suuntausta, joka pyrki rationaaliseen uskonnolliseen ajatteluun. 800-luvun puolivälissä sen syrjäyttivät aš'ariitit, joiden näkemyksistä muodostui siitä pitäen hallitseva teologia. Aš ariittien mukaan ihminen ei voi käsittää järjellä Jumalaa vaan ainoastaan totella ja alistua Jumalan tahdolle, jolla ei ole mitään rajoittavia esteitä.
Aš ariittien linjaa seuraavia teologisia koulukuntia ovat myös maturidit ja atharit, ja niiden poliittisia jatkeita konservatiiviset wahhabit ja salafistit. Liberaalit ja ijtihadia eli itsenäistä järjen käyttöä puolustavat suuntaukset ovat jääneet näiden liikkeiden varjoon
Šiialaisuus
Useimmat šiiat (68–80 %) löytyvät vain neljästä maasta, joita ovat Iran, Pakistan, Intia ja Irak. Šiiat ovat enemmistönä vain Iranissa (90–95 %), Azerbaidžanissa ja Bahrainissa (65–75 %). Irakissa ja Libanonissa heitä on noin puolet muslimeista
Šiialaisuus eroaa sunnalaisuudesta vain muutamissa asioissa, mutta periaatteelliset erot ovat silti niin suuria, että esimerkiksi yhteiset rukoushetket ovat mahdottomia. Suuntaukset voivat myös pitää toisiaan vääräuskoisina. Sunnien ja šiiojen välillä esiintyy tämän takia ajoittain väkivaltaisuuksia.
Kaksitoistašiialaisuus
Kaksitoistašiialaisuus on šiialaisuuden suurin haara ja Iranin valtionuskonto.
Seitsemänšiialaisuus
Seitsemänšiialaisuus (ismailiitit) on šiialaisuuden toiseksi merkittävin haara.
Zaidilaisuus
Zaidilaisuus erkani šiialaisten pääsuuntauksesta Kaksitoistašiialaisuudesta, koska syntyi erimielisyys viidennestä imaamista, joka zaidilaisten mukaan oli Zayd ibn Ali, kun taas pääsuuntaus piti viidentenä imaamina hänen veljeään Muhammad al-Baqiria. Zaidilaisuutta esiintyy Pohjois-Jemenissä, missä noin kolmannes jemeniläisitä on zaideja.
Ibadilaisuus
Ibadilaisuus on vanha, lähes yksinomaan Omanissa esiintyvä vanha islamin suuntaus. Noin 45 % omanilaisista on ibadiitteja. Heidän kokonaismääränsä maailmassa on noin 3 miljoonaa, joista suurin osa Omanissa.
Suufilaisuus
Suufilaisuus on islamin mystiikkaa korostava suuntaus. Sen päämääränä on saavuttaa yhteys Jumalaan mietiskelemällä. Nimi tulee arabian sanasta suf, joka tarkoittaa villaa. Sillä viitataan askeettien käyttämään villakaapuun. Osa selittää nimityksen tulevan kreikan sanasta sofia, viisaus tai arabian safa, puhtaus. Suufilaisuutta esiintyy sekä šiiojen että sunnien keskuudessa, joten kyseessä ei ole islamin kolmas haara. Askeettisuus ja köyhyyden ihannointi ovat yleistä suufilaisuudelle, joka on saanut tähän vaikutteita Lähi-idän kristillisestä munkkihurskaudesta.
Dervissit ovat luostariyhteisöön järjestäytyneitä suufilaismunkkeja. He muodostavat pääasiassa miehille tarkoitettuja hierarkkisia veljeskuntia. Dervissit harrastavat erilaisia ekstaasitekniikoita, kuten jumalakokemuksen saamista tanssin avulla.
Ahmadiyya
Ahmadia on Punjabissa Intiassa 1800-luvun lopussa syntynyt suuntaus. Ahmadeja on yhteensä noin miljoona Intiassa ja Pakistanissa, eräiden tietojen mukaan jopa paljon enemmän. Liikkeen perustaja Mirza Ghulam Ahmad piti itseään Messiaana, Mahdina ja Krishnan inkarnaationa. Muslimit ovat hyökänneet liikkeen jäseniä vastaan, koska sitä ei pidetä aidosti islamilaisena.
Koraanifundamentalismi
Vapaamielisille muslimiajattelijoille hadith-kokoelmien aitouden kyseenalaisuus merkitsi yhteentörmäystä arvomaailmoissa. Useat luopuivat islamista yhteiskunnallisen ajattelun pohjana ja jättivät käsitteen sekularisoituneen yhteiskunnan ulkopuolelle yksityisasiaksi. Toiset vastaavasti pyrkivät löytämään ratkaisun islamin sisältä.
Nämä koraani-fundamentalistit asettivat kyseenalaiseksi sunnan aseman yhdenvertaisena Koraanin kanssa. He eivät kyseenalaistaneet Profeetan elämäntapaa eli sunnaa itseään, mutta heidän näkemyksensä mukaan Muhammadin kuoltua tästä sunnasta ei ole luotettavaa tietoa. Toisin sanoen sunnan sitovuus oli rauennut. Vastaavasti hadith-kokoelmiin perustuvaa sunnaa puolustavien mukaan Koraanin alkuperäinen merkitys jää hämäräksi mikäli sen rinnalla ei tarjota yksityiskohtaista tulkintaa ja viiteryhmää.
Koraani on itsessään väljää tekstiä, joka harvemmin sisältää selkeitä käskyjä ja kieltoja. Koraani-fundamentalisteille tämä avaisi ovet dynaamiselle, väljälle islamille. Koraani näyttäisi yleiset moraaliset suuntaviivat ja kukin aikakausi sovittaisi sanoman sopivaksi nykyaikaan. Vastustajien mukaan islam on Profeetan aikana luotu muuttumaton järjestelmä ja mikä tahansa muutos olisi turmellusta.
Koraani-fundamentalismin kukoistuskausi oli 1900-luvun alkupuolella, mutta perinteinen sunna-ajattelu säilyi muuttumattomana. Nykyään Koraani-fundamentalismilla on yksittäisiä kannattajia lähinnä länsimaissa, joissa he toimivat vailla laajempaa kannattajakuntaa.
Nation of islam
Nation of Islam (NOI) on uskonnollinen ja sosiaalipoliittinen järjestö, joka perustettiin Yhdysvalloissa vuonna 1930. Sen kannattajia on usein kutsuttu myös ”mustiksi muslimeiksi”. Islamilainen maailma on hyväksynyt NOI:n muslimijärjestöksi. Liikkeen perustaja Warith Deen Fard Muhammad katosi jäljettömiin vuonna 1934; kannattajien mukaan hän muutti Mekkaan. Liikkeen johtoon nousi vuosiksi 1934–1975 Elijah Muhammad (ent. Poole), jota on epäilty edeltäjänsä raivaamisesta pois tieltä. Elijah selitti Fardin olleen ainoa Jumala, kun taas hän itse oli Jumalan profeetta Muhammed. Liikkeen kultakausi alkoi 1950-luvulla, ja se sai jäseniä etenkin vankiloissa. Elijah Muhammad sai tukea Nasserilta ja Farrakhan Saddam Husseinilta ja Muammar Gaddafilta. Yhdysvaltain kansalaisoikeusliikkeessä feministisen Women’s March 2019 -mielenosoituksen järjestäjillä on ollut yhteyksiä Louis Farrakhaniin, mutta monet muut ovat irtisanoutuneet yhteistyöstä NOI:n kanssa, koska katsovat, että liike hyväksyy sekä valkoisiin että juutalaisiin kohdistuvan rotusyrjinnän.
Mesosfääri (Maan vaippa)
Mesosfääri on Maan vaipan alempi kerros.
Astenosfäärin, suhteellisen sulan kerroksen, alla oleva mesosfääri on kiinteää, hyvin kuumaa ainetta. Mesosfäärin alla on Maan ydin, jonka ulompi osa on sulaa rautaa, ja sisempi osa kiinteää rautaa.
Litosfääri, astenosfääri, mesosfääri ja ydin ovat Maan mekaanisten ominaisuuksien mukaan määritellyt kerrokset.
2715 Mielikki
2715 Mielikki on tähtitieteilijä Yrjö Väisälän vuonna 1938 löytämä asteroidi eli pikkuplaneetta. Se on nimetty Suomen kansalliseepos Kalevalassa esiintyvän mytologisen hahmon mukaan.
Mielikin likimääräinen läpimitta on 19 kilometriä. Kohde sijaitsee Auringosta suunnilleen 2,74 kertaa niin kaukana kuin Maa, ja sen kierros Auringon ympäri kestää noin 4,5 vuotta.
Suonalanen
Suonalanen on Keski-Suomessa Jämsässä Hallin Eväjärvellä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 5,6 hehtaaria ja se on 500 metriä pitkä ja 250 metriä leveä. Se sijaitsee samassa maaston painaumassa Kuusijärven ja Lahdenperänjärven kanssa ja matkaa valtatielle 9 on vain 150 metriä. Itärantaan laskee Syrjävuoren rinteet. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,3 kilometriä ja sen rannat ovat soistuvaa metsämaata. Länsirantaan on rakennettu vapaa-ajan asunto, jonne tulee tie vanhalta Jyväskylään vievältä tieltä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Längelmäveden alueella (35.72), jonka Eväjärven valuma-alueeseen (35.723) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 134,1 metriä mpy. Järvi on valuma-alueensa latvajärviä ja sen laskuoja laskee 150 metrin päässä Lahdenperänjärveen. Vesireitti jatkaa siitä Eväjärvelle asti.
Historiaa
Vuoden 1965 peruskartassa mökkiä ei vielä ollut ja ainoa tulo-oja lähti lounaasta maatilalta ja laski järven lounaisrantaan. Vielä vuonna 1988 Längelmäen ja Jämsän kuntaraja sivusi järven itärantaa. Raja oli samalla läänien välinen raja.
Annika Metsäketo
Annika Metsäketo (s. 19. helmikuuta 1971 Helsinki) on suomalainen juontaja ja radioääni. Hän on työskennellyt muun muassa NRJ:llä, Kiss FM:llä ja Radio Novassa. Lisäksi hän toimii freelance-juontajana erilaisissa tapahtumissa.
Metsäketo tuli valtakunnallisesti tunnetuksi toimiessaan pelinumeroiden ja Casinopelin arpojana Speden Speleissä. Hän on juontanut televisiossa urheiluohjelmia, Golden Stars -laulukilpailun, sekä Elämä lapselle -konsertteja. Hän on myös näytellyt vuonna 1996 MTV3-kanavalla esitetyn Uuno Turhapuro -televisiosarjan muutamassa jaksossa ja sivuroolissa Raid- ja Duudsonit-elokuvissa. Metsäketo juonsi Fiksumpi kuin koululainen -katsojapeliä, joka esitettiin livenä itse ohjelman jälkeen. Hän on työskennellyt myös risteilyemäntänä Viking Linen M/S Rosellalla. Metsäkedosta ilmestyi syksyllä 2022 Docendon kustantama ja toimittaja Veli Kojosen kirjoittama Suora lähetys – Äänessä Annika Metsäketo -niminen kirja.
Yksityiselämä
Annika Metsäkedon isä oli muusikko Martti Metsäketo. Hänen veljensä on laulaja Tomi Metsäketo. Metsäketo avioitui vuonna 2013 turkkilaisen Baris Kirkgözinin kanssa. Metsäketo asui vuosituhannen vaihteessa avoliitossa näyttelijä-laulaja Sebastian Rejmanin kanssa. Metsäkedolla on ollut myös suhde naisen kanssa.
Syrjäjärvi (Jämsä, Ala-Partala)
Syrjäjärvi on Keski-Suomessa Jämsässä Hallin Eväjärven lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 1,5 hehtaaria ja se on 200 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Se sijaitsee Lahdenperänjärven ja Syrjävuoren välissä, mutta sen rannat ovat lopulta loivat. Lammella ei ole kartan mukaan saaria ja se on autio. Sen rantaviivan pituus on 500 metriä ja sen rannat ovat soistunutta metsämaata. Lammen pohjoispuolella kulkee mutkitteleva kärrypolku.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Längelmäveden alueella (35.72), jonka Eväjärven valuma-alueeseen (35.723) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 134,4 metriä mpy. Sen läpi virtaa Juhajärvestä alkava laaksonpohjaa seuraava oja, joka laskee Syrjäjärven jälkeen ensin Lahdenperänjärveen ja sitten Kuusjärveen. Lopulta vesireitti laskee Eväjärveen.
Thrashcore
Thrashcore (usein myös fastcore) on nopeatempoinen hardcore punkin alalaji, joka syntyi 1980-luvun alulla. Thrashcore on jonkinlainen hardcore punkin ja D-beatin yhdistelmä, jossa käytetään blast beatia. Kappaleet voivat olla hyvin lyhyitä ja thrashcore on monin eri tavoin epäsointuisempaa ja vähemmän metallisempaa, kuin grindcore. Kuten hardcore punkin, myös thrashcoren sanoitukset ovat useimmiten kantaa ottavaa ja antimilitaristisia. Thrashcore liitetään vahvasti rullalautailijoiden kulttuuriin.
Termin epäselvyys
Thrashcore on kehittynyt hardcore punkista ja D-beatista. Thrashcoren syntyyn on vaikuttanut vahvasti hardcore punk yhtyeet, kuten D.R.I. ja Lärm. Kuitenkin jo 1980-luvulla tiettyjä tavallista nopeampia ja aggressiivisempia hardcore punk -yhtyeitä kutsuttiin thrashcoreksi. Termiä "thrash" käytettiin myös synonyyminä hardcore punkin kanssa. Kun D.R.I.:n myötä hardcore punkista tuli nopeampaa, termit alkoivat erottua toisistaan. Thrashcore on lähellä hardcore punkia ja crossover thrashia.
Demons and Wizards
Demons and Wizards on brittiyhtye Uriah Heepin neljäs studioalbumi, joka julkaistiin toukokuussa 1972.
Yleistä
Demons and Wizardsia pidetään yleisesti yhtyeen parhaimpana levynä ja se on saanut klassikon statuksen. Levy on Uriah Heepin myydyin ja se sisältää hittisinglet ”The Wizard” ja ”Easy Livin'”. Demons and Wizards oli myös yhtyeen lopullinen läpimurtolevy Yhdysvalloissa. Kappaleiden sanoitukset painottuvat vahvasti fantasiaan ja mystiikkaan.
Basisti Mark Clarke oli Uriah Heepin jäsen vain muutaman kuukauden vuosien 1971–1972 vaihteessa, mutta ehti tehdä kappaleen ”The Wizard” yhdessä Ken Hensleyn kanssa. Hän myös soittaa siinä. Levyn äänityksissä mukana oli jo uusiseelantilainen basisti Gary Thain. Vuosien 1972–1975 kokoonpanoa Byron-Hensley-Box-Thain-Kerslake pidetäänkin yleisesti legendaarisimpana Uriah Heep -miehityksenä.
Demons and Wizardsin Expanded De-Luxe Editionin kansilehtisessä väitetään, että kappale ”All My Life” olisi Ken Hensleyn käsialaa. Todellisuudessa kappale on Mick Boxin, David Byronin ja Lee Kerslaken kirjoittama, kuten levyn alkuperäisessä painoksessa ilmoitetaan.
Joissain albumin painoksissa kappaleet ”Paradise” ja ”The Spell” on liitetty yhdeksi kappaleeksi, nimelle ”Paradise - The Spell”.
Carterin oppi
thumb|250px|Presidentti Jimmy Carter Carterin oppi oli Yhdysvaltain presidentin Jimmy Carterin muotoilema linjaus maansa ulkopolitiikasta. Carter alkoi julistaa oppiaan Kansakunnan tila -puheessaan tammikuussa 1980. Sen mukaan Yhdysvallat oli tarvittaessa valmis käyttämään sotilaallista voimaa puolustaakseen kansallisia etujaan Persianlahden alueella. Oppi oli vastaus Neuvostoliiton invaasioon Afganistaniin vuonna 1979.
Carterin oppi julkistettiin 23. tammikuuta 1980 Yhdysvaltain presidentin kansakunnan tilaa käsittelevässä puheessa ja se perustui Trumanin oppiin, jonka oli uudelleen muotoillut Zbigniew Brzezinski. Johtoajatuksena oli edelleen pitää Neuvostoliitto pois Persianlahdelta öljyn vuoksi. Vaikka Zbigniew Brzezinski kuului demokraattisen puolueen neuvonantajiin, hänen ajatuksillaan on ollut käyttöä myöhemminkin myös Bushin hallinnon aikana. Ajatuksensa Brzezinski kirjoitti kirjaksi The Grand Chessboard: American Primacy and Its Geostrategic Imperatives (1977).
Viktor Hrjapa
Viktor Vladimirovitš Hrjapа (, s. 3. elokuuta 1982 Kiova, Ukrainan SNT, Neuvostoliitto) on venäläinen koripalloilija.
Ura
Hrjapa aloitti koripallon ukrainalaisen H’imik Južnyin juniorijoukkueissa, joista hän nousi edustusjoukkueeseen kaudeksi 1999–2000. Hän pelasi samalla pelejä venäläisessä BK Avtodor Saratovissa ja kaudesta 2000–2001 lähtien hän edusti ainoastaan Saratovia. Hrjapa edusti seuraa vuoteen 2002 asti, jolloin hän siirtyi TsSKA Moskovaan. Hän voitti seuran paidassa vuosien 2003 ja 2004 Venäjän-mestaruuden. Lisäksi hän pelasi ensimmäistä kertaa Euroliigassa. Vuonna 2004 Hrjapa siirtyi Portland Trail Blazersiin, jota hän edusti kaksi kautta. Kausi 2005–2006 oli tilastollisesti hänen parhaansa NBA:ssa, sillä hän teki 5,8 pistettä ottelua kohden. Kahden Portland-kauden jälkeen Hrjapa siirtyi Chicago Bullsiin. Hän pelasi joukkueessa myös kaudella 2007–2008, mutta siirtyi helmikuussa takaisin TsSKA Moskovaan vähäisen peliajan takia. Moskovan kanssa hän voitti Euroliiga-mestaruuden kaudella 2007–2008.
Muumi ja vaarallinen juhannus
Muumi ja vaarallinen juhannus on vuonna 2008 valmistunut suomalais-puolalais-itävaltalainen pala-animaatioelokuva, joka pohjautuu Tove Janssonin vuonna 1954 julkaistuun kirjaan Vaarallinen juhannus. Elokuva on koottu 1970- ja 1980-lukujen taitteessa puolalaisella Semafor-studiolla tehdyn pala-animaatiosarjan Muumien maailma materiaalista.
Vuonna 2008 elokuva osallistui Malmön kansainvälisillä lastenelokuvajuhlilla lastenelokuvien kilpailusarjaan.
Juoni
Seesteisen kesäpäivän Muumilaaksossa keskeyttää tulivuoren purkaus ja valtava tulva-aalto. Vesi nousee yhä korkeammalle, mutta Muumiperhe löytää viime hetkellä turvapaikan merkillisestä talosta, joka ajelehtii heidän eteensä. Sittemmin ilmenee, ettei kyse ole tavallisesta talosta, vaan näyttämöstä, joka on teatteria harrastavan Emman asumus.
Hieman vastahakoisesti Emma suostuu auttamaan, kun Muumiperhe haluaa tehdä näytelmän, jota Muumipappa alkaa käsikirjoittaa. Matkaan tulee mutkia, kun Muumipeikko ja Niiskuneiti joutuvat vahingossa eroon muista. Retkensä aikana he kohtaavat Vilijonkan ja viettävät yhdessä riehakasta juhannusyötä kokon ympärillä. Seuraavan aamun väärinkäsityksen takia he joutuvat kuitenkin virkavallan takaa-ajamiksi.
Samanaikaisesti myös Pikku Myy päätyy omille teilleen ja kohtaa sattumalta Nuuskamuikkusen. Kaksikko käy kapinoimassa itsevaltiasta puistovahtia vastaan ja saa kontolleen orpolapsilauman. Muumilaakson väki on joutunut toisistaan erilleen, mutta sattumien kautta he löytävät tiensä taas yhteen ja kaikki ehtivät viime tipassa paikalle, kun Muumiperheen näytelmä Jalopeuran morsiamet saa ensi-iltansa kelluvalla näyttämöllä.
Puku
thumb|upright|Kolmiosainen, yksirivinen miesten puku sekä [[knalli ja sateenvarjo.]]
Puku on länsimaissa yleinen miesten kaksi- tai kolmiosainen asu, johon kuuluvat samasta kankaasta valmistetut housut ja takki sekä liivipuvussa myös takin alla pidettävä liivi. Naisella miehen pukua vastaa lähinnä jakkupuku. Sanaa puku käytetään myös muunlaisista miesten tai naisten asukokonaisuuksista, kuten ”poliisin puku”, ”iltapuku” tai ”hääpuku”.
Miehen puvun housut ovat niin sanotut suorat housut eli puvunhousut, joiden lahkeisiin eteen ja taakse yleensä prässätään terävä taite. Puvuntakki on yleensä yksi-, kaksi- tai kolmenappinen. Kaksirivisessä puvussa toinen nappirivi toimii vain koristeena symmetrian vuoksi, lukuun ottamatta liepeen sisäpuolelle piiloon jäävää ankkurinappia. Miesten puku oli 1900-luvun alkupuolella miltei aina liivipuku, mutta toisen maailmansodan jälkeen yleisemmäksi muodostui kaksiosainen puku.
Parhaat ja parhaiten istuvat puvut tehdään yhä räätälintyönä, mutta toisen maailmansodan jälkeen valmisvaateteollisuus on alkanut tuottaa yhä enemmän edullisia valmispukuja, joita voi jossain määrin korjausommella asiakkaan mukaan. Räätälin tekemän tilauspuvun ja valmispuvun väliin sijoittuu mittapuku eli mittatilauspuku, joka tilataan vaatturiliikkeestä mittausten ja sovituspuvun perusteella, valmistetaan mittapukuihin erikoistuneessa tehtaassa ja viimeistellään taas vaatturin luona. Hinta on noin puolet räätälinpuvusta.
Pukukankaat
Kesä- ja arkipukujen kankaita tehdään myös pellavasta, silkistä, kiiltävästä mohairvillasta sekä puuvillasta (esim. vakosametti, gabardiini ja seersucker). Hienoimmat kesäpuvut ovat erittäin ohutta villakangasta, ulkokäyttöönkin sopivat lämpimät puvut taas usein paksua tweediä.
Pukujen villakankaisiin kudotaan näkyvämpiä kuvioita käyttämällä 2–3 eriväristä lankaa, tai hienovaraista kuviointia kankaan pintaan vaihtelemalla kudontasidosta. Näin monet yksivärisiltä näyttävät pukukankaatkin ovat läheltä katsoen hieman kuvioituja. Klassisia pukukankaiden kuoseja ovat erilaiset liituraidat, glencheck-ruudut, window pane -ruudut, kukonaskelet ja kalanruodot (ks. luettelo tekstiilikuoseista).
Himmeäpintainen flanellista tehty puku sopii viileisiin vuodenaikoihin ja on hieman arkisempi kuin hienommista villakankaista tehdyt puvut. Harmaa flanellipuku on muodostunut klassikoksi. Flanelliseen irtotakkiin voi yhdistää neuleita ja vaikka farkut. Himmeä pinta on myös kalliissa kashmirpuvussa, mutta kašmirvillan kulutuskestävyys on huono ellei siihen sekoiteta muutakin villaa.
Puvun värit
Miesten puvun turvallisin väriskaala kattaa mustan, harmaan ja tummansinisen eri sävyt. Pukeutumisetiketissä tumma puku tarkoittaa yksiväristä, sileää tai hyvin hienovaraisesti pintakuvioitua pukua, jonka pinta on himmeä ja väri yönsininen tai hyvin tumman harmaa. Täysin musta puku sopii parhaiten hautajaisiin. Bisnespukukin on yleensä harmaa tai sininen, mutta sen sävyt voivat olla vaaleampia ja kirkkaampia ja kuviointi näkyvämpää kuin tummassa puvussa.
Ruskeansävyiset puvut jakavat yhä mielipiteitä. ”No brown in town” on vanha englantilainen ohje ajalta, jolloin ruskea oli varattu maaseutukäyttöön tarkoitettujen pukujen väriksi. 1970-luvulla Kalifornian kuvernööri Ronald Reagan käytti ruskeaa pukua usein päivätilaisuuksissa ja aloitti osaltaan ruskeiden pukujen suosion kasvun arki- ja kesäpukuina. Perinteinen pellavainen kesäpuku on ruskehtavan luonnonvalkoinen.
Useimpiin tilanteisiin soveltuva miesten puku on yksirivinen, tummansininen ja yksivärinen. Toiseksi puvuksi suositellaan hankittavaksi keskiharmaa flanellipuku, joka voi olla myös kaksirivinen. Kolmas puku voi olla vaaleampi ja rennompi kesäpuku puuvillasta tai pellavasta.
Puvuntakki
Puvuntakin muunnelmissa erona ovat erilaiset napitukset, halkiot, kauluskäänteet, taskut, olkatoppaukset sekä leikkauksen siluetti ja yksityiskohdat.
Rivisyydet
Kaksirivinen puku on yksirivistä juhlavampi ja sopii tukevammalle ja vanhemmalle miehelle, yksirivinen taas nuorelle ja hoikalle. Kaksirivisessä on yleensä kolme nappia riviä kohti, yksirivisessä nappeja on joskus vain kaksi tai yksi. Alin nappi jätetään yleensä auki helpottamaan istumista. Toisin kuin yksirivinen, kaksirivinen puku ei näytä hyvältä napit kokonaan auki. Myös kolmiosaisen puvun liivi voi olla yksi- tai kaksirivinen.
Käänteet
Puvuntakkien kauluskäänteiden nykyiset perusmallit ovat lovikäänne ja pystykäänne, jota käytetään kaksirivisissä puvuissa sekä smokissa ja frakissa. Ranskassa käytetään lovi- ja pystykäänteen välimuotoa. Alaosastaan käänteet voivat sulkeutua klassisesti melko ylhäällä tai alempana, jolloin solmiota jää enemmän näkyviin. Käänteiden leveys vaihtelee muodin mukaan kuten solmioidenkin leveydet, mutta perussääntönä on kapeammalle miehelle kapeammat, leveämmälle leveämmät kauluskäänteet.
Halkiot
Puvuntakin helman halkiot helpottavat istuutumista ja käsien laittoa housuntaskuihin. Halkioita voi olla yksi takin takana keskellä, tai perinteisemmin kaksi, yksi molemmilla sivuilla. Saksassa käsiä taskussa ei suvaita, joten puvuntakit ovat usein halkiottomia. Halkioton takki on yleinen myös Italiassa ja Yhdysvalloissa.
Rakenteet
Puvuntakin pitävät kuosissa ja kauniisti laskeutuvana erilaiset päälli- ja vuorikankaan väliin piilotetut rakenneosat, jotka voivat olla paksua puuvilla- tai pellavakangasta, kamelinkarvaa, villahuopaa, vanua tai hevosenjouhta. Paremmissa puvuissa rakenneosat on ommeltu hengittäväksi ja mukautuvaksi irtoliinaksi, halvemmissa liimattu kiinni. Liina voi olla helmaan asti ulottuva (full canvas) tai vain hartia-alueen kattava (half canvas). 1970-luvun puolivälissä Giorgio Armani esitteli täysin rakenteettomat, jopa vuorittomat eli ”täyspehmeät” puvuntakit vastapainoksi aikakauden liioitelluille leikkauksille ja jäykille rakenteille.
Ulospäin näkyvimpiä puvuntakin rakenne-elementtejä ovat olkatoppaukset. Klassisessa englantilaispuvussa olkatoppauksia ei juuri ole, kun taas 1980-luvulla niitä liioiteltiin sekä miesten että naisten pukeutumisessa.
Puvunhousut
Laadukkaiden puvunhousujen taskupussit ommellaan tukevasta puuvillakankaasta. Housujen etupuoli vuorataan ylhäältä polviin asti vuorikankaalla, niin sanotulla polvisilkillä, joka tuntuu mukavalta etureisiä vasten ja estää polvipussien muodostumista päällikankaaseen. Silkin sijasta sekä takin että housujen vuori on kalliimmissa puvuissa hengittävää viskoosia tai kuproa, halvemmissa polyesteriä tai muuta keinokuitua.
Housujen lahkeensuut vahvistetaan erityisellä nauhalla ainakin takaosastaan. Ylös käännetyt lahkeensuut eli upslaakit sopivat parhaiten pitkälle miehelle.
Puvunhousujen kanssa ei suositella vyötä, koska sen katsotaan ”katkaisevan” yhtenäisen pukukankaan muodostaman kokonaisuuden. Perinteisempi tapa on käyttää olkaimia, mieluummin nappikiinnitteisiä. Jos vyötä käyttää, se tulisi olla kenkien värinen nahkavyö ja pukukangasta tummempi, useimmiten siis musta.
Puvun housujen kangas kuluu nopeammin kuin takin. Jos pukua käyttää jatkuvasti, sen voi hankkia kaksilla housuilla.
Paita ja asusteet
Puvun kanssa pidetään kauluspaitaa sekä solmiota eli kravattia tai rusettia eli solmuketta. Paidan materiaali on lähes poikkeuksetta puuvilla. Solmio tai solmuke on parhaimmillaan silkkiä. Kauluspaidan ylin nappi on aina kiinni solmiota tai rusettia käytettäessä, jotta solmu näyttää hyvältä ja asettuu oikealle paikalleen. Puvuntakin taskuun voi myös asetella taskuliinan, solmioon voi liittää solmiopidikkeen tai solmioneulan ja paidan hihoihin kalvosinnapit.
Historiaa
Miesten puku on peräisin Britanniasta. Siellä villakankaasta valmistetut puvut olivat aluksi yläluokan vapaa-ajanpukuja, joita herrasmiehet suosivat maaseudulla. Alkunsa tapa sai kuningas Kaarle II:n hovista, jonka miehet kuningas määräsi käyttämään aiemman silkki- ja pitsiasun sijasta kolmiosaista, samasta villakankaasta tehtyä asua. Siihen kuului koristeellinen, lähes polveen asti ulottuva takki, reisipituinen liivi ja polvihousut. Sitä ennen villa oli ollut maaseudun ja työväenluokan miesten käyttämä kangasmateriaali. Samankaltaisen määräyksen antoi Ranskassa ”aurinkokuningas” Ludvig XIV.
1800-luvun alussa englantilainen dandy Beau Brummell teetti oman mallinsa lievetakista. Se perustui Englannin yläluokan maaseutuasuun, joita tehtiin vahvoista, paksuista ja kestävistä villakankaista. Koristelemattoman puvun takki ja housut olivat eri kangasta, ja sen kanssa käytettiin pellavasolmiota ja korkeita nahkasaappaita. Siihenastiset polvihousut pitenivät nilkkaan asti ulottuviksi.
1830-luvulla syntyi ilmeisesti sotilastarkoituksiin kaksirivisen, korkealle napitetun polvipituisen takin ja raidallisten harmaiden housujen yhdistelmä frock suit, jota manner-Euroopassa kutsuttiin nimellä redingote (ranskalaismuunnelma englannin sanasta riding coat). Sen kanssa käytettiin yleensä silinterihattua ja kävelykeppiä. 1800-luvun puolivälissä siitä kehittyi kolmiosainen saketti.
Toisen maailmansodan jälkeen liivi alkoi jäädä pois yhä useammista puvuista. Yhteiskunnan tasa-arvoistuminen ja vapautuminen toi miehille kokopuvun lisäksi vähitellen muitakin arkipukeutumisvaihtoehtoja: irtotakki ja eri kankaasta tehdyt housut, villatakit ja muut neuleet ja lopulta farkut ja erilaisiin urheiluvaatteisiin perustuvat arkiasut. Nykyisin puku on tyyliblogisti Ville Raivion mukaan ”arkiasun sijaan enemmän tai vähemmän seremoniallinen pukine, jolla erotetaan juhlatilaisuudet arjesta”. Juhlien lisäksi kokopuku on yhä normi monilla liike-elämän ja hallinnon aloilla, etenkin johto- ja edustustehtävissä. Amerikkalainen Paul Stuart sanoo bisnespuvun tarjoavan miehelle ”yksityisyyttä, jotta ulkoasuun liittyvät epäolennaisuudet ja niistä syntyvät ennakkoluulot eivät tulisi kaupankäynnin esteeksi”.
Toive Aartolahti
Toive Yrjö Aleksi Aartolahti (s. 6. lokakuuta 1934 Ruovesi) on suomalainen maantieteilijä, Helsingin yliopiston pitkäaikainen luonnonmaantieteen professori vuosina 1976–1998, useiden koulukirjojen tekijä ja ylioppilastutkintolautakunnan jäsen.
Aartolahti valmistui filosofian kandidaatiksi vuonna 1959 ja lisensiaatiksi vuonna 1962 sekä väitteli filosofian tohtoriksi vuonna 1965. Hän toimi assistenttina Helsingin yliopiston maantieteen laitoksella vuosina 1960–1967, virkaatekevänä luonnonmaantieteen apulaisprofessorina vuosina 1967–1968, apulaisprofessorina vuosina 1968–1976 sekä professorina vuosina 1976–1998.
Tieteellisessä työssään Aartolahti on keskittynyt etenkin Suomen geomorfologian erityiskysymyksiin tutkimusaiheinaan muun muassa jäätikkösyntyinen korkokuva, tuulen ja aallokon aikaansaamat pinnanmuodot, jokilaaksojen kehitys ja periglasiaaliset ilmiöt. Hän on julkaissut yli 50 tutkimusta luonnonmaantieteen alalta sekä toimittanut useita maantieteen oppikirjoja peruskoulua ja lukiota varten.
Aartolahti on ollut Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen vuodesta 1973.
Hiihtosauva
Entisaikaan sompa tehtiin rottinkirenkaasta (Calameae-palmujen sukua), joka oli kiinnitetty säteettäisesti nahkahihoilla sauvaan. Nykyajan sommat ovat polyeteenimuovivalua, joihin piikkiosa on integroitu. Porkka oli kauan sitten hiihtosauvan päässä somman tilalla oleva, pahkasta tehty kuppimainen kappale, jota käytettiin metsästyksessä. Nykyisin porkkana pidetään nuottakalastuvälinettä, jossa sauvaan kiinniteltyllä kuppimaisella osalla tarvotaan ilmakuplia veteen, jotta kalat pysyisivät pyydystä nostettaessa sen perukoilla. Kainuussa porkka oli maidonsekoitukseen käytettävä sauva.
Suksisauvan varren toisessa päässä on kahva, joka oli entisaikoina nahkaa, nykyisin muovia. Kahvaa on yleensä hieman muotoiltu eteenpäin taipuvaksi, ja siinä on usein korkkipinta. Kahvaan kuuluu säädettävä rannehihnalenkki tai ns. hansikas-hihna, joka kiinnittyy ranteen ympäri kätevästi tarranauhalla.
Kahva ja sompa on kiinnitetty sauvaputkeen kuumaliimalla, ja ne ovat vaihdettavia osia. Nykyisin sauvaputki valmistetaan hiilikuidusta, lasikuidusta tai niiden yhdistelmästä tai joskus myös alumiinista. Aiemmin materiaalina oli puu, vaneri ja sotien jälkeen aina noin 1970-luvulle asti yleensä bambu (Pseudosasa amabilis, Tonkin Cane, Tea Stick Bamboo). Samaa bambumateriaalia käytettiin ennen myös hyppyseipäissä ja onkivavoissa. Sauvojen valmistuksessa ja suunnittelussa pyritään alhaiseen painoon, riittävään jäykkyyteen ja kestävyteen, vähäiseen ilmanvastukseen ja hyvään ergonomiaan.
Hiihtosauvojen pituus
FIS:n spesifikaatiot rajoittavat maastohiihtokilpailuissa sauvan sallitun pituuden välille vyötärö - hiihtäjän pituus-10 cm. Molempien sauvojen tulee olla saman pituiset ja hiihtäjällä sauvat molemmissa käsissä. Sauva ei saa olla teleskooppinen, eikä sen pituus saa muuttua, mutta sauvat saavat olla rakenteeltaan epäsymmetriset (o./v.).
Eri hiihtotyyleille ja -lajeille on omanlaisensa sauvat, joiden sopiva pituus riippuu hiihtäjän pituudesta ja hiihtolajista.
Pituussuositukset:
Pohjankatkarapu
Pohjankatkarapu (Pandalus borealis) on Pohjoismaissa yleisimmin ruoanlaitossa käytetty katkarapu. Pohjankatkarapu elää pohjoisen Atlantin ja Tyynenmeren kylmissä osissa sekä Jäämeressä.
Elintavat
Pohjankatkarapu elää 50–500 metrin syvyydessä 2–14 celsiusasteen lämpötilassa. Sen keho on litteä. Kuori on ohut, sileä ja pienten punaisten pilkujen peittämä. Sen elinikäodote vaihtelee alueittain kolmen ja 8,5 vuoden välillä. Se voi kasvaa jopa 120 millimetrin pituiseksi. Pohjankatkaravut ovat hermafrodiitteja: syntyessään ne ovat koiraita ja muuttuvat naaraiksi noin kaksivuotiaina. Pohjankatkaravut menestyvät melko suolaisessa vedessä.
Pohjankatkarapu on ravintoa useille kalalajeille, hylkeille ja mustekaloille.
Ravintotottumuksiltaan pohjankatkarapu toimii sekä metsästäjänä että raadonsyöjänä. Se syö pohjakerroksessa, ja migraatioidensa aikana myös vertikaalisissa virtauksissa. Pohjankatkarapujen ruuansulatuksesta on löytynyt mm. mikroleviä ja kaikenlaisia plankton-eliöitä, yksisoluisia kuten säde-eläimiä, viherleviä, äyriäisiä, simpukoita, kalansuomuja, hiekkaa, mutaa ja jopa oman lajin toukkia.
Kalastus
Pohjankatkarapu on Koillis-Atlantin taloudellisesti merkittävin kalastuksen kohde. Sitä kalastetaan trooleilla. Ravustuksen aloittivat norjalaiset 1900-luvun alkupuolella.
Katkarapuja troolataan kesällä huhtikuusta syyskuuhun. Ne keitetään kokonaisina jo troolarissa, ja pakastetaan heti keittämisen jälkeen.
Punainen väri
Katkarapujen punainen väri syntyy, kun katkarapuja keitettäessä niiden sisältämät karoteeni-proteiinit denaturoituvat ja astaksantiini-pigmentti irtoaa niistä. Värisävy riippuu kerääntyneen astaksantiinin määrästä. Yli 90 % astaksantiinista kertyy kuoreen ja sitä ei ole lihaskudoksessa juuri lainkaan.
Modulien suora summa
Modulien suora summa on abstraktissa algebrassa konstruktio, joka yhdistää moduleita uusiksi isommiksi moduleiksi. Tässä mielessä modulien suora summa on "yleisin" moduli, joka sisältää annetut modulit alimoduleinaan. Suoraa summaa merkitään ympyrällä, jonka sisällä on plus-merkki: \oplus.
Tunnetuin esimerkki konstruktiosta saadaan, kun tarkastellaan vektoriavaruuksia (moduleita, jonka kerroinrengas on kunta) ja Abelin ryhmiä (moduleita, jonka kerroinrengas on \mathbb{Z} eli kokonaisluvut.) Konstruktio voidaan myös laajentaa koskemaan Banachin avaruuksia ja Hilbertin avaruuksia.
Rooma (täsmennyssivu)
Rooma, Roma tai Rome voi viitata seuraaviin paikkoihin, asioihin ja henkilöihin:
Carl Albert Gröneberg
Carl Albert Gröneberg (18. syyskuuta 1845 – 17. lokakuuta 1880 Helsinki) oli suomalainen kielenkääntäjä, kirjastonhoitaja, arkkiveisujen tekijä ja toimittaja. Gröneberg toimi Helsingin kansankirjaston kirjastonhoitajana 1873–1877. Hän oli myös valantehnyt maistraatin kielenkääntäjä. Lisäksi Gröneberg julkaisi useita suomenkielisiä pikku kirjasia ja toimi vuosina 1874–1876 ilmestyneen Työmiehen Ystävä-viikkolehden toimittajana.
Worapoj Petchkoom
Worapoj Petchkoom (s. 18. toukokuuta 1981 ) on thaimaalainen nyrkkeilijä. Hän osallistui vuoden 2004 kesäolympialaisiin Ateenassa ja sai miesten kääpiösarjassa (54 kg) hopeamitalin. Hän osallistui myös vuoden 2008 kesäolympialaisiin Pekingissä, mutta ei päässyt mitaleille.
Petchkoom esiintyi heinäkuussa 2009 homolehti Stagen kannessa. Thaimaan amatöörinyrkkeilyliitto (ABAT) langetti hänelle tästä syystä kolmekuukautisen kilpailukiellon, joka esti häntä nyrkkeilemästä vuoden 2009 Kaakkois-Aasian kisoissa Laosissa. Petchkoom piti kuvia ennemmin urheilullisina kuin rivoina.
Vésteinn Lúðvíksson
Vésteinn Lúðvíksson (s. 1944 Reykjavík, Islanti) on islantilainen kirjailija. Hän edustaa islantilaista uusrealismia ja oli 1970-luvulla sen merkittävimpiä kirjailijoita.
Vésteinn on ollut ehdokkaana Pohjoismaiden neuvoston kirjallisuuspalkinnon saajaksi vuosina 1974 (Gunnar og Kjartan), 1977 (Eftirþankar Jóhönnu) ja 1986 (Maður og haf). Hän hyödyntää teoksissaan myyttejä ja tarinoita. Gunnar og Kjartan (kaksiosainen, 1971–1972) -teoksessa hän omaa aikaansa kuvatessaan käyttää 1800-luvun klassisen romaanikirjoittamisen keinoja. Teoksessa Eftirþankar Jóhönnu (1975) tarkastelun kohteena ovat vakiintuneet sukupuoliroolit ja teoksessa Maður og haf (1984) aikakauden ihmisen identiteettiongelmat.
Yrttijärvi (Jämsä)
Yrttijärvi on Keski-Suomessa Jämsän Eväjärven Kuusjärvellä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 3,8 hehtaaria ja se on 350 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 850 metriä. Sen rannat ovat soistunutta metsämaata, joka on paikoin puutonta suota. Rannalle on rakennettu yksi vapaa-ajan asunto, jolle ei tule tietä. Hallin suunnalta järven ohittaa sen eteläpuolelta kylätie matkallaan valtatielle 9.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Längelmäveden alueella (35.72), jonka Eväjärven valuma-alueeseen (35.723) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 137,3 metriä mpy. Siihen on johdettu useita lyhyitä suo-ojia, mutta merkittäviä ovat järven pohjoispäähän laskevat oja. Ne tulevat pohjoispuolen Keilassuolta ja kauempaa Iso-Valkeasta ja Pikku-Valkeasta. Yksi suo-oja kuivattaa itäpuolista metsäsuota, jonne kartan mukaan näyttäisi myös Laihajärvi ja Kotanen tyhjentävän vetensä. Järven laskuoja lähtee sen lounaispäästä ja se laskee 300 metrin päässä Kuusjärveen. Vesireitti laskee monen vaiheen jälkeen Eväjärveen.
Historiaa
Vuoden 1965 peruskartassa järveen laski pohjoisesta vain sen luontainen läpivirtauspuro. Ympäristön soilta ja metsistä oli johdettu kuivatusojia järveen vuoden 1981 kartassa. Samassa kartassa näkyi länsirannalla yksi tiettömän taipaleen takana mökki.
Vladimirs Petrovs
Vladimirs Petrovs (27. syyskuuta 1907, Riika, Liivinmaan kuvernementti, Venäjän keisarikunta – 26. elokuuta 1943, Kotlas, Venäjä) oli latvialainen shakinpelaaja. Petrovs edusti Latviaa seitsemissä shakkiolympialaisissa. Hän sai kisoista kaksi henkilökohtaista mitalia.
Latvian venäläismiehityksen ja sitä seuranneen toisen maailmansodan saksalaisvalloituksen jälkeen Petrovs oli Venäjällä ja joutui rangaistusleirille, jossa kuoli keuhkokuumeeseen 1943. Hänet rehabilitoitiin vasta 1989.
Zákynthos (kunta)
Zákynthos ( eli Δήμος Ζακύνθου, Dímos Zakýnthou) on Kreikan kunta, joka sijaitsee Zákynthoksen alueyksikössä Jooniansaarten alueella. Kunnan pinta-ala on 407,58 neliökilometriä ja väkiluku 40 759 (vuonna 2011). Kunnan kuntakeskus on Zákynthoksen kaupunki.
Zákynthoksen kunta käsittää koko Zákynthoksen saaren. Sen lisäksi kuntaan kuuluvat Strofadien saariryhmän saaret Stamfáni ja Árpyia sekä saaret Ágios Andréas, Ágios Ioánnis, Kalonísi ja Marathonísi.
Nykyinen Zákynthoksen kunta muodostui, kun Zákynthos, Alykés, Arkádioi, Artemisía, Elátia ja Laganás yhdistyivät vuoden 2011 alussa Kallikrates-suunnitelman mukaisesti.
Kunnan osat
Vuoden 2011 kuntauudistuksesta lähtien Zákynthoksen kunta muodostuu kuudesta kunnallisyksiköstä, jotka vastaavat uudistusta edeltäneitä kuntia. Kunnallisyksiköt sekä niihin kuuluvat kylä- ja kaupunkiyhdyskunnat ja asutukset ovat:
Jakub Brabec
pienoiskuva|Jakub Brabec maajoukkueen pelaajana vuonna 2019. Jakub Brabec (s. 6. elokuuta 1992 Praha, Tšekkoslovakia) on tšekkiläinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Hän on kotimaansa lisäksi pelannut Belgiassa ja Turkissa. Hän on vuodesta 2019 alkaen edustanut Tšekin jalkapalloliigassa pelaavaa Viktoria Plzeňiä. Hän on pelannut Tšekin maajoukkueessa vuodesta 2016.
Elokuussa 2016 Brabec siirtyi belgialaisseura Genkiin. Hän pelasi kauden 2016–2017 Eurooppa-liigassa 11 ottelua avauskokoonpanossa Genkin yltäessä puolivälieriin. Kauden 2018–2019 alkupuolen Brabec oli lainalla turkkilaisseura Rizesporissa ja helmikuusta eteenpäin Viktoria Plzeňissä, johon hän siirtyi kesällä 2019 pysyvästi.
Brabec on kauden 2020–2021 loppuun mennessä pelannut Tšekin liigassa 163 ottelua, joissa hän on tehnyt kymmenen maalia, Turkin Superliigassa 17 ottelua ja Belgian liigassa 37 ottelua, joissa hän on tehnyt kaksi maalia.
Brabec pelasi useissa Tšekin nuorisomaajoukkueissa. Hän pelasi ensimmäisen kerran Tšekin A-maajoukkueessa maaliskuussa 2016 ystävyysottelussa Ruotsia vastaan. Hän on kesän 2021 EM-kilpailujen päättyessä pelannut 22 A-maaottelua, joissa 18 kertaa avauskokoonpanossa. Ainoan maaottelumaalinsa hän on tehnyt lokakuussa 2019 voitokkaassa EM-karsintaottelussa Englantia vastaan. Kesän 2021 EM-kilpailuissa hän pelasi puolivälierässä Tanskaa vastaan tultuaan 65. minuutilla vaihdosta kentälle loukkaantuneen Ondřej Čelůstkan tilalle.
Eero Lehtinen (koripalloilija)
Eero Lehtinen (s. 22. syyskuuta 1985 Helsinki ) on suomalainen koripalloilija. Hän on pelannut urallaan 13 nuorten maaottelua.
Ura
Lehtinen on Torpan Poikien kasvatti, mutta hän debytoi miesten sarjoissa kaudella 2003–2004 Rekolan Urheilijoissa, joka pelasi I-divisioonassa. Hän pelasi joukkueessa myös seuraavan kauden, jolloin hän teki 15,5 pistettä ottelua kohden. Kauden päätteeksi Lehtinen siirtyi Korisliigassa pelanneeseen Pussihukkiin, jossa hän pelasi pääsarjassa vuosina 2005–2007 sekä I-divisioonaa kaudella 2007–2008.
Hän palasi pääsarjatasolle kaudella 2008–2009 tehtyään pelaajasopimuksen kasvattajaseuransa Torpan Poikien kanssa. Seuran paidassa Lehtinen saavutti SM-hopeaa kaudella 2009–2010 sekä SM-pronssia kaudella 2011–2012. Pronssiin päättyneen kauden jälkeen hän siirtyi Salon Vilppaaseen, jossa hän pelasi pisteiden valossa siihenastisen uransa parhaat kaudet. Lehtinen teki kaudella 2012–2013 ensimmäistä kertaa urallaan kymmenen pistettä ottelua kohden.
Kahden Vilppaassa vietetyn kauden jälkeen Lehtinen teki sopimuksen pääsarjaan nousseen Helsinki Seagullsin kanssa.
Kaudella 2016–2017 Lehtinen edustaa I-divisioona A:ssa pelaavaa Tampereen Pyrintö II:sta.
Tampereen nuorisovaltuusto
Tampereen nuorisovaltuusto on vuonna 1998 perustettu uskonnollisesti ja puoluepoliittisesti sitoutumaton Tampereen kaupungin vaikuttamistoimielin. Se pyrkii parantamaan tamperelaisten nuorten asemaa sekä heidän vaikuttamis- ja osallistumismahdollisuuksiaan. Nuorisovaltuusto on kuntalain 26§:n edellyttämä nuorten vaikuttajaryhmä. Kaupunginhallitus asettaa nuorisovaltuuston vaalituloksen perusteella toimintakaudekseen.
Nuorisovaltuusto tekee kannanottoja, lausuntoja ja aloitteita kaupunginvaltuustolle sekä muille kaupungin toimielimille nuorille tärkeistä asioista. Nuorisovaltuusto järjestää myös säännöllisin väliajoin maksuttomia tapahtumia nuorille.
Nuorisovaltuustolla on edustaja kaupunginhallituksen kehittämiskokouksissa sekä kaksi edustajaa kuudessa kaupungin lautakunnassa ja Tampereen kaupunginvaltuustossa. Edustajilla on kokouksissa puhe- ja läsnäolo-oikeus
Nuorisovaltuusto valitaan kaupunginlaajuisilla nuorisovaltuustovaaleilla joka toinen vuosi. Ehdolle voivat asettua kaikki 13-18-vuotiaat Tampereella asuvat tai opiskelevat nuoret. Ensimmäiset koko kaupungin vaalit järjestettiin syksyllä 2020.
Nuorisovaltuusto
Nuorisovaltuusto koostuu vaaleilla valittavista 30 varsinaisesta sekä 10 varajäsenestä. Kaupunginlaajuiset vaalit järjestetään kahden vuoden välein. Äänestäminen on mahdollista Tampereella yläkouluissa, toisen asteen oppilaitoksissa ja nuorisokeskuksissa. Ensimmäiset kaupunginlaajuiset vaalit järjestettiin syksyllä 2020. Nuorisovaltuuston kokoukset ovat avoimia kaikille toiminnasta kiinnostuneille.
Nuorisovaltuuston hallitus
Nuorisovaltuuston hallitus valitaan vuosittain nuorisovaltuuston jäsenten keskuudesta. Hallitukseen kuuluu nuorisovaltuuston puheenjohtaja, kolme varapuheenjohtajaa, sihteeri ja 3 muuta hallituksen jäsentä. Hallitus on ensisijaisesti vastuussa nuorisovaltuuston toiminnasta.
Kouluneuvosto
Kouluneuvosto on nuorisovaltuuston alainen toimielin, joka toimii oppilaitosten, oppilas- ja opiskelijakuntien välisenä yhteistyö-, edunvalvonta- ja asiantuntijaelimenä. Siihen kuuluu kaksi edustajaa jokaisesta Tampereen alueen oppilaitoksesta ja edustajat valitaan oppilaitosten oppilas- ja opiskelijakuntien päättämällä tavalla.pienoiskuva|Tampereen nuorisovaltuuston suurkokous käynnissä [[Tampereen keskusvirastotalolla kaupunginvaltuuston istuntosalissa lokakuussa 2015.]]
Tiimit
Nuorisovaltuusto on jakautunut sisäisesti kolmeen eri tiimiin, jotka ovat nuorisovaltuuston alaisia pysyviä toimielimiä. Varapuheenjohtajat johtavat tiimien työskentelyä. Tiimien kokoukset ovat avoimia kaikille toiminnasta kiinnostuneille.
Edunvalvontatiimi
Edunvalvontatiimi edistää nuorisovaltuuston tavoitteita sekä vastaa sen aloitteista ja kannanotoista. Se on päävastuussa toimielintyöskentelyn koordinoimisesta ja kaupunginlaajuisten nuorisovaltuustovaalien järjestämisestä. Lisäksi se ylläpitää suhteita kaupungin päättäjiin.
Viestintätiimi
Viestintätiimi vastaa nuorisovaltuuston näkyvyyden ja tunnettavuuden lisäämisestä sekä toiminnasta tiedottamisesta. Viestintätiimin tehtävänä on myös yhteistyön tekeminen muiden kuntien, paikallisten järjestöjen ja oppilaitosten kanssa.
Lautakunnat ja kaupunginvaltuusto
Nuorisovaltuustolla on puhe- ja läsnäolo-oikeus kuudessa kaupungin lautakunnassa, kaupunginhallituksen kehittämiskokouksissa sekä kaupunginvaltuustossa. Edustajat valitaan vaaleilla kalenterivuosittain nuorisovaltuuston kokouksessa. Jokaiseen toimielimeen valitaan kaksi varsinaista edustajaa ja kaksi varaedustajaa. Kaupunginhallituksen kehittämiskokouksissa nuorisovaltuustoa edustaa puheenjohtaja ja varapuheenjohtajat toimivat sisääntulojärjestyksesään varaedustajina.
Nuorisovaltuuston perustaminen
Vuonna 1997 kesäkuun 4. päivä valtuutettu Pia Viitanen teki valtuustoaloitteen, joka koski nuorisovaltuuston perustamista Tampereelle. Hän perusteli aloitetta mm. näin: ”Nuorisovaltuustojen kautta lisätään nuorten osallistumis- ja vaikuttamismahdollisuuksia. Niiden kautta saadaan myös nuorten omat näkemykset kanavoitua mukaan päätöksentekoon.” Nuorisovaltuuston ensimmäiseksi toimikaudeksi ehdotettiin vuotta 1998. Pitkällisen pohdinnan ja käsittelyn jälkeen Tampereella päädyttiin kuitenkin perustamaan nuorisovaltuuston sijasta nuorten avoin keskustelufoorumi. Tampereen avoin nuorisofoorumi perustettiin vuonna 1998, jolloin nuoria kutsuttiin ensimmäisen kerran osallistumaan foorumin toimintaan. Osallistuminen oli kuitenkin vähäistä ja toiminta aloitti kunnolla loppusyksystä 1999. Toiminta oli alkuvuosina epäaktiivista ja pääsi jaloilleen vasta 2000-luvun alussa.
Nuorisovaltuusto on kehittynyt historiansa aikana lähinnä tapahtumien järjestäjästä nuorten omaksi vaikuttamiskanavaksi Tampereen kaupungin päätöksentekoon.
2000-luku
pienoiskuva|Tampereen nuorisofoorumi Vuoden 2001 syksyn suurkokouksessa päätettiin ryhtyä toimimaan hallituksessa ja toimikunnissa, jolloin nimeksi muodostui Tampereen nuorisofoorumi. Toimikuntia olivat tiedotus-, koulu- sekä kulttuuri- ja vapaa-aikatoimikunta. Näiden lisäksi toimi tapahtumaryhmä, joka huolehti musiikkitapahtumista.
Nuorisofoorumi teki kaupungille aloitteita mm. bänditilojen lisäämiseksi, nuorisokahvilan saamiseksi Tampereelle sekä läsnäolo- ja puheoikeuden saamiseksi kaupungin lautakuntiin.