cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tornion taistelu
Neuvosto-Venäjä
Venäläisten joukkojen määrä oli vähentynyt merkittävästi syksystä 1917, jolloin heitä oli ollut 1 300 Torniossa ja 1 400 Alatorniolla. Jäljellä oli taistelun hetkellä vajaa 400 venäläissotilasta. Helmikuussa 1918 korkea-arvoisin venäläisupseeri oli eversti Gempel, joka oli kannattanut antautumista, mutta jäänyt vähemmistöön ja paennut Ruotsiin. Paikkakunnalla oli lisäksi huomattava joukko venäläisiä invalidisotilaita. Joukkoja oli sijoitettu useampaan paikkaan – pohjoispuolella Peräpohjolan kansanopiston tiloihin, Tornion rautatieaseman alueelle ja sen eteläpuolella n.s. Iisakan kasarmiin sekä Suensaarella kaupungin kasarmiin eli nykyiseen Tornion lyseon tiloihin. Invalidisotilaiden majoitustilat sijaitsivat Tornion vanhan rautatieaseman eteläpuolella eli nykyisen tiilisen asemarakennuksen kohdalla.
Valkoiset
Valkoiset olivat ryhmittyneet tammikuun aikana suojeluskunnaksi, jonka jäsenmäärä oli kaikkiaan 73. Pääpaikkana heillä oli Suensaarella Tornion VPK vastapäätä rautatieaseman aluetta. Tammikuun 30. päivä 1918 saapui yhdeksän jääkärin ryhmä Haaparannalta Tornioon. Seuraavana päivänä saapui vielä jääkärimajuri Friedel Jacobsson, joka oli korkea-arvoisin ja otti kommennon. Jacobssonin johtaman 175 jalkaväkisotilaan joukon muita jääkäreitä joukkueenjohtajina olivat jääkärikapteenit Aarne Heikinheimo, Kurt Wallenius sekä jääkäriluutnantit Tauno Juvonen ja Mikko Kohonen. Mukana heillä oli neljä konekivääriä.
Taistelujen kulku
Taisteluun osallistui valkoisten puolella jääkärikapteeni Jacobssonin johtama Kemin, Rovaniemen ja Tervolan suojeluskunnista muodostettu osasto. Kemin punaiset olivat kärsineet sille tappion 2. helmikuuta Tervolassa. Sen jälkeen suojeluskuntaosasto jatkoi matkaa Tervolan Kaisajoen, Karungin Aapajärven ja Kukkolan kylien kautta kohti Torniota. Viimeinen pysähdyspaikka ennen taisteluja oli Alatornion Kivirannan kylässä Keropudasjoen pohjoispuolella ns. Liisanantin pellolla n. 4 km Tornion kaupungista pohjoiseen. Joen jäätä hiihtäen valkoiset lähestyivät pohjoisesta kohti Tornion kaupunkia.
Ensimmäinen taistelun kohde oli Peräpohjolan kansanopisto Kivirannalla, jossa venäläisiä oli majoittuneena noin 50 sotilasta. Huomattava osa heistä oli suomea puhuvia virolaisia. Heikinheimon joukkue saartoi opiston alueen klo 15 aikaan. Venäläissotilaat antautuivat ilman taistelua. Muut joukkueet etenivät kohti Tornion asema-aluetta. Samaan aikaan klo 15 siirtyi Suensaaren puolelta joukko torniolaisia suojeluskuntalaisia joen yli konekivääri mukanaan varmistamaan tilannetta.
Varsinainen taistelu käytiin klo 16.30 lähtien ja se kesti noin tunnin. Siihen osallistuivat ensi vaiheessa Jacobssonin johdolla Juvosen ja Kohosen joukkueet. Myöhemmin mukaan liittyi kansanopiston vallanneita Heikinheimon joukkueen suojeluskuntalaisia. Keskeisin taistelupaikka oli Tornion rautatieaseman ratapihan pohjoisosa, jossa rata kaartuu kohti Kemiä. Kyseisessä paikassa ns. Sammakko-ojan alueella on nykyisin vanha VR:n pajarakennus. Radan kaarteessa oli venäläisten juna, josta avattiin tuli eteneviä valkoisia joukkoja kohti. Venäläiset joutuivat antamaan tulitaistelussa periksi. Pimenevässä illassa osa venäläisistä pakeni joen yli Ruotsiin.
Seuraavana päivänä antautuivat Alatornion kirkon eteläpuolella sijainneen Linnaisten kasarmin venäläissotilaat, joista tosin osa oli yön pimeydessä paennut Ruotsin puolelle. Kaikkiaan venäläisiä pakeni taistelujen aikana Ruotsin puolelle noin 60 sotilasta, jotka Ruotsi internoi.
Kaatuneita taistelussa oli valkoisten puolella kaikkiaan yhdeksän, joista kaksi oli taistelua valkoisten puolella johtanutta jääkäriä eli Fridel Jacobsson ja Tauno Juvonen. Haavoittuneita valkoisten puolella oli yhdeksän, mm. jääkärien komentajiin kuulunut Mikko Kohonen. Venäläiset menettivät taistelussa yhdeksän kaatunutta ja viisi haavoittunutta.
Taistelujen jälkeen
thumb|300px|Jacobson lähdössä viimeiselle matkalle - kuva [[Tornion kirkko|Tornion kirkon edestä.]] Seuraavana päivänä eli 7. helmikuuta 1918 valkoiset ampuivat vielä kuusi venäläistä sekä venäläisiä tukeneen suomalaisen. Kaikkiaan todetaan kuitenkin venäläisten haudanneen yli 40 kuollutta. Huostaan otettiin lisäksi satoja venäläisiä invalideja, joita ei ollut ehditty kuljettaa etelään Venäjälle. Venäläisiltä takavarikoitiin lisäksi runsaasti sotatarvikkeita sekä ruokatarvikkeita elintarvikepulan vaivaamille kaupunkilaisille.
Kaatunut jääkärimajuri Jacobsson haudattiin Ouluun tuomiokirkon välittömään läheisyyteen, kun taas jääkäriluutnantti Juvonen Tornion hautausmaalle.
Chang’e-1
250 px|right|Chang'e-1-luotain Chang'e-1 (CH-1, ) on Kiinan ensimmäinen kuuluotain. Chang'e-1 laukaistiin Xichangin avaruuskeskuksesta 24. lokakuuta 2007 kello 12.05 Suomen aikaa. Kantorakettina toimi Pitkä marssi 3A. Luotain asettui onnistuneesti Kuuta kiertävälle radalle 5. marraskuuta 2007 klo 5.37 Suomen aikaa. . Missio päättyi suunnitelman mukaan 1. maaliskuuta 2009, jolloin avaruusluotain lennettiin Kuun pintaa päin (1,50 astetta eteläistä leveyttä ja 52,36 astetta itäistä pituutta).
T.R.A.X.
T.R.A.X. on vuonna 2000 kuvattu pilottijakso samannimiselle kauhu tv-sarjalle, jota ei lopulta koskaan kuvattu. Myöhemmin jakso muutettiin televisioelokuvaksi, jonka ohjasi Renny Harlin. Elokuvan pääosia esittävät Marie V. Cruz, Martin Cummins ja Kim Schraner.
Chang’e-1
Kiinan kuuohjelma
Kiinan kansantasavalta on aloittanut kymmenvuotisen Kuu-ohjelman (中国探月), joka huipentui miehittämättömään näytteidenhakuun Kuusta vuonna 2017. Ohjelmaa johtaa Luan Enjie. Kiinan avaruushallinnon johtaja Sun Laiyan on todennut Kuu-ohjelman olevan oleellinen osa Kiinan avaruussuunnitelmaa.
Ohjelman toteutus alkoi vuoden 2007 jälkipuolella, jolloin Kiina laukaisi ensimmäisen kuuluotaimensa. Ohjelman toinen alus on kuuajoneuvo, joka lähetetään matkaan vuonna 2012. Toinen pehmeästi laskeutuva alus laukaistaan vuonna 2017. Se hakee materiaalinäytteitä Maahan.
Euroopassa ja Yhdysvalloissa on esitetty arvioita, että Kiina aikoisi tehdä miehitettyjä lentoja Kuuhun ja perustaa sinne kuuaseman. Nämä väitteet ovat kuitenkin paljolti länsimaiden tarpeisiin eli mielikuvan luomiseen ESA:ssa ja NASA:ssa, että kyseessä on uusi avaruuskilpa. Tämän mielikuvan toivotaan aikaansaavan ESAn ja NASAn tutkimusohjelmien rahoituksen kasvun vaatiman merkittävän poliittisen tuen syntymisen.
Kiinan ensimmäinen kuuluotain
Luotaimen nimi on Chang'e-1 (CH-1), joka tulee kiinalaisen mytologian kuun jumalattaresta Chang'esta (嫦娥). Aluksen pääsuunnittelija on Ye Peijian. Alus painaa runsaat 2000 kg ja asettui Kuuta 300 kilometrin korkeudella kiertävälle radalle 5. marraskuuta 2007.
Kiinan avaruushallinto myi kuuluotaimen laukaisuun 2000 lippua. Yhden lipun hinta oli 800 renminbiä (80 euroa). Alkuperäisen suunnitelman mukaan lippuja olisi myyty vain Kiinan kansantasavallan kansalaisille, mutta lopulta myös turistit saivat ostaa pääsylippuja. .
Tutkimus
Chang'e-1 tutkii Kuuta ja lähiavaruutta useilla laitteilla. Sen tehtäviä ovat mm. Kuun pinnan kolmiulotteisen kartan muodostaminen sekä kartoittaa Kuun pinnan geologiaa. Lisäksi luotain tutkii Helium-3:n esiintymistä Kuussa, Hiukkasilmaisimillaan Chang'e-1 tutkii aurinkotuulen koostumusta ja muutoksia alueella, joka sijaitsee 40 000–400 000 kilometrin etäisyydellä Maasta.
Chang'e-1:n laitteisto kattaa seuraavat tutkimuslaitteet:
Jatkomissiot
Kiinan seuraava kuuluotain Chang'e 2 laukaistiin kohti Kuuta 1. lokakuuta 2010. . Se on Kuuta kiertävä luotain, mutta testaa myös pehmeän laskeutumisen tekniikoita. Vuonna 2013 Kiina laukaisi Chang'e-3 aluksen, joka koostui laskeutujasta ja mukana olevasta ajokista. Vuonna 2017 Kuusta aiotaan hakea näytteitä.
Myöhempiä missioita varten Kiina kehittää Pitkä Marssi 5-kantoraketin
Alajuelan maakunta
Alajuelan maakunta on yksi Costa Rican maakunnista. Sen pinta-ala on 9 753 km2 ja asukasluku vuonna 2011 noin 848 000. Maakunnan pääkaupunki on Alajuela. Maakunnan alueilla on monia tulivuorten rinteille sijoittuvia kansallispuistoja. Niistä suosituimpiin kuuluu Arenal-vuoren puisto.
Ngô Bảo Châu
Ngô Bảo Châu (28. kesäkuuta 1972 Hanoi, Pohjois-Vietnam) on vietnamilais-ranskalainen matemaatikko, joka palkittiin Fieldsin mitalilla vuonna 2010. Hänet tunnetaan erityisesti Langlandsin ohjelman fundamentaalisen lemman todistamisesta.
Châu muutti Ranskaan, kun oli suorittanut toisen asteen koulun Vietnamissa. Hän opiskeli Pariisissa École normale supérieuressa ja Université Paris-Sudissa. Tohtorin arvon hän suoritti Gérard Laumonin ohjauksessa Paris-Sudista. Valmistumisensa jälkeen hän jäi professoriksi Paris-Sudiin. Lisäksi hän ollut Princetonin Institute for Advanced Studyn jäsen, ja syyskuussa 2010 hän aloittaa professorina Chicagon yliopistossa.
Châu palkittiin Fieldsin mitalilla vuonna 2010. Hän sai mitalin fundamentaalisen todistamisesta. Lemma on osa Langlandsin ohjelmaa, jonka tarkoituksena on yhtenäistää tiettyjä algebran ja lukuteorian elementtejä. Time-lehti valitsi Châun suorituksen Langlandsin konjektuurin parissa vuoden 2009 kymmenen tärkeimmän tieteellisen saavutuksen listalle.
Jerobeam Salakyttä Team
thumb|350px|Jerobeam Salakyttä Team Moskovassa 2013. thumb| Jerobeam Salakyttä Team esiintymässä [[Kotkan meripäivät|Kotkan meripäivillä 2013.]] Jerobeam Salakyttä Team on suomalainen pellehyppyryhmä. Nimi otettiin käyttöön Jerobeam Salakytän alias Osmo Meskasen johtamalle esiintyjäryhmälle 1990-luvulla. Ryhmä esiintyy näytöksissä edelleen aktiivisesti, vaikka itse Jerobeam on lopettanut uransa hyppääjänä.
Jerobeam Salakyttä Teamin esitys pohjautuu perinteiselle pellehyppykonseptille, jota on kehitetty omanlaisekseen muun muassa käyttämällä eri hyppyjä yhdistäviä pitkäkestoisempia juonia sekä erikoistehosteita. Lisäksi hypyissä on paljon stuntvaikutteita. Olosuhteiden salliessa esitykseen kuuluu myös korkealtasukellusta.
2000-luvulla Jerobeam Salakyttä Team on kotimaisten näytösten lisäksi pyrkinyt aktiivisesti viemään pellehyppykulttuuria myös ulkomaille.
Taekwondo kesäolympialaisissa 2020 – naisten 49 kg
Naisten 49 kg painoluokka taekwondossa Tokion olympialaisissa 2020 kilpailtiin 24. heinäkuuta Makuhari Messe Hall A:ssa. Kilpailuun osallistui 16 taekwondoinia.
Turnauksen voitti thaimaalainen Panipak Wongpattanakit. Loppuottelussa turnauksen ensimmäiseksi sijoitettu, hallitseva maailmanmestari Wongpattanakit voitti espanjalaisen Adriana Cerezon 11–10. Pronssia saavuttivat Tijana Bogdanović ja Avishag Semberg.
Karsintakierros
Karsintakierroksella kohtasivat israelilainen Avishag Semberg ja puertoricolainen Victoria Stambaugh. Semberg voitti ottelun 22–2 edeten ensimmäiselle kierrokselle Panipak Wongpattanakitia vastaan.
Nokipunapeippo
Levinneisyys
Nokipunapeippoa tavataan Burundissa, Kongon demokraattisessa tasavallassa, Ruandassa ja Ugandassa. Lajin kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Pikkupunapeippo
Pikkupunapeippo (Cryptospiza reichenovii) on loistopeippojen heimoon kuuluva varpuslintu.
NAC Breda
NAC Breda on jalkapalloseura Bredasta, Alankomaista. Se pelaa Alankomaiden toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Eerste divisiessä.
Se perustettiin 19. syyskuuta vuonna 1912, kun Nooit Opgeven Altijd Doorgaan ja Aangenaam Door Vermaak En Nuttig Door Ontspanning -nimiset seurat yhdistyivät. Tästä syntyi eräs maailman pisimmista jalkapalloseuran nimistä.
Vuonna 1921 NAC voitti Alankomaiden mestaruuden ja vuonna 1973 Alankomaiden Cupin. Vuonna 1996 seura muutti pois vanhalta Aan de Beatrixstraat -stadionilta 17 000 -paikkaiselle Rat Verlegh Stadionille. Kaudella 2004/05 joukkueen kotiotteluiden katsojakeskiarvo oli 12 500. Vuonna 2010 stadionin katsojakapasiteetti nostettiin 19 000 paikkaan. Joonas Kolkka pelasi NAC Bredassa kausina 2007-2011.
Vuonna 2003 seura muutti nimensä NAC Bredaksi, kun Bredan kaupunki osti talousvaikeuksista kärsineen seuran stadionin. Samana vuonna joukkue pelasi myös UEFA Cupissa. NAC Bredan kotiottelut tunnetaan kaikkialla Alankomaissa nimellä "Avondje NAC" fanaattisten ja uskollisten kannattajien ansiosta.
Diāna Bukājeva
Diāna Bukājeva (s. 16. syyskuuta 1991 Riika) on latvialainen entinen tennispelaaja. Bukājeva teki debyyttinsä Latvian Fed Cup -joukkueessa vuoden 2007 Fed Cupissa. Hän pelasi yhteensä Fed Cupissa 2007 ja 2008 viisi ottelua voittaen kaikki; neljä kaksinpeliä ja yhden nelinpelin. Hän lopetti uransa vuoteen 2009.
Microsoft Access
Microsoft Access on Microsoft Office -ohjelmistopaketteihin kuuluva tietokantojen käsittelyohjelma.
Microsoft Access on niin sanottu relaatiotietokantaohjelma, joka soveltuu pienten ja keskisuurten aineistojen käsittelyyn. Raporttien ja lomakkeiden suunnittelu tehdään yleensä sen ohjattujen toimintojen avustamana tai valmiita mallipohjia käyttäen. Ohjelmaa käytetään esimerkiksi käyttöliittymänä SQL-tietokantoihin. Sisäisesti Microsoft Access käyttää Jet-tietokantamoottoria. Kantaan voidaan liittyä ODBC-rajapinnan kautta muistakin ohjelmista.
Ohjelma toimii muiden Microsoftin ohjelmien kanssa. Esimerkiksi Microsoft Excel -taulukon tiedot voidaan tuoda Microsoft Accessiin, jolloin niitä voidaan tarkastella lomake- tai raporttimuodossa. Taulukot voidaan myös viedä Exceliin esimerkiksi graafisten esitysten tekoa varten. Halvemmissa Office-paketeissa, esimerkiksi Officen "peruspaketeissa", kuten "Personal" ja "Student" ei ole Microsoft Accessia mukana. Microsoft Access sisältyy Microsoft Officen "Enterprise"- ja "Professional"-versioihin. Se sisältyy kaikkiin Office 365-paketteihin
Form (lehti)
Form on ruotsalainen muotoilun ja arkkitehtuurin ammattilehti, jota julkaisee Svensk Form. Se kertoo alan pohjoismaisista ilmiöistä, painopisteenä Ruotsi. Se ilmestyy kuusi kertaa vuodessa kahtena painoksena, ruotsinkielisenä ja englanninkielisenä.
Lehti alkoi ilmestyä vuoden 2010 lopulla, kun kaksi lehteä, Forum ja Svensk Form yhdistyivät Formiksi.
Koripallon maailmanmestaruuskilpailut 2019
Vuoden 2019 koripallon maailmanmestaruuskilpailut pelattiin Kiinassa. Kisasykli vaihtui vuoden 2019 MM-kilpailujen kohdalla, ja koripallon MM-turnaus järjestettiin eri vuonna kuin jalkapallon MM-kilpailut ensimmäistä kertaa vuoden 1967 jälkeen. Turnaus pelattiin kahdeksassa kaupungissa, ja joukkuemäärä kasvoi ensimmäistä kertaa 32:een.
Kisaisäntä ratkaistiin elokuussa 2015, jolloin Kiina voitti Filippiinit. Karsintavaihe MM-lopputurnaukseen palasi käyttöön, villit kortit poistuivat käytöstä ja hallitseva olympiavoittajakaan ei saanut automaattista paikkaa lopputurnaukseen. Karsintaotteluiden ajankohta esti NBA-pelaajien osallistumisen sarjan runkosarjan aikana pelattuihin karsintaotteluihin, mikä vaikutti muun muassa Yhdysvaltain ja Ranskan maajoukkueisiin.
Kaksien edellisten kisojen maailmanmestari Yhdysvallat osallistui MM-lopputurnaukseen harvinaisen tähtipelaajamattomalla joukkueella, ja maa hävisikin aikaisin pudotuspeleissä sijoittuen lopulta vasta seitsemänneksi, mikä oli Yhdysvaltain historian huonoin sijoitus MM-kilpailuissa.
MM-turnauksen loppuottelusta tuli espanjankielisten maiden keskinäinen kohtaaminen, kun Facundo Campazzon ja 39-vuotiaan Luis Scolan hyvillä peliesityksillä johtama Argentiina kohtasi muun muassa Marc Gasolin tähdittämän Espanjan. Espanja hallitsi ottelua ja voitti Argentiinan 95–75. Espanjan Ricky Rubio valittiin turnauksen arvokkaimmaksi pelaajaksi. Pronssiottelussa Ranska voitti Australian 67–59.
Palkitut
thumb|250px|Espanjan [[Ricky Rubio, Kiinan MM-turnauksen arvokkain pelaaja.]]
Tähdistöjoukkue
Rubion MVP-valinta oli toinen espanjalaispelaajalle myönnetty.
Alessio Tacchinardi
Tacchinardi edusti urallaan kotimaansa Atalantan, Juventuksen ja Brescian lisäksi kaksi kautta espanjalaista Villarrealia. Suurimman osan urastaan hän pelasi Juventuksessa, yhteensä 13 kautta.
Tacchinardi pelasi myös Italian maajoukkueessa vuosina 1995–2003.
Ienevon kulttuuri
pienoiskuva|Työkaluja Ienevon kulttuurista. Ienevon kulttuuri vaikutti Ylä-Volgalla nuoremman dryaskauden aikana ja sen jälkeen preboreaalisella kaudella, mikä tarkoittaa paleoliittisen ja mesoliittisen kauden vaihdetta. Kulttuurin tunnusmerkkinä olivat nuolenkärjet, joissa oli pitkä ruoto kiinnitystä varten (engl. tanged point). Samanlaisia kärkiä tavataan myös Federmesser-, Brommen- ja Ahrenburgin kulttuureilla.
Kulttuurin synty selitetään jääkauden lopun ilmastonmuutoksella. Kun jääkausi päättyi ja lämpökausi alkoi, nousi keskilämpötila toistakymmentä astetta lyhyessä ajassa. Kasvikunta reagoi leviten pohjoiseen ja luonnon ekosysteemi seurasi perässä. Koillis-Puolassa ja Valko-Venäjälle levittäytynyt läntinen paleoliittinen väestö seurasi peuralaumojen perässä pohjoiseen ja koilliseen. Äkillinen kylmeneminen niin sanotulla nuoremmalla Dryas-kaudella kuitenkin pysähdytti vaelluksen pohjoiseen ja Ylä-Volgan tienoilla kehittyi Ienevon kulttuuriksi kutsuttu pieni yhteisö. Kun Dryas-kausi päättyi uuteen lämpökauteen, muutti Ienevon väestön rinnalle etelästä vaeltavia Swidryn kulttuurin mesoliittisoituneita ryhmiä. Näitä kutsutaan Butovon kulttuuriksi, johon Ienevon väestö ilmeisesti myöhemmin sulautui.
Asuinpaikkoja
Asuinpaikalla Stanovoe-4 on Zhilin paikantanut Ienevon kulttuuriin kuuluvia esineitä. Puuesineitä ja maata ajoittamalla saatiin noin 9600 BP eli kalibroimalla noin 9000 eaa. sellaisesta kulttuurikerroksesta, jossa asuttiin noin 100 vuotta kahden Butovon kulttuurikerroksen välissä.
Mikkelin Yhteiskoulun lukio
Mikkelin Yhteiskoulun lukio oli Mikkelissä sijaitseva, vuonna 1905 perustettu toisen asteen oppilaitos. Ennen lopettamista lukiossa oli noin 530 opiskelijaa ja se oli Etelä-Savon suurin lukio. Nykyisin Mikkelissä on vain yksi lukio, Mikkelin lukio, ja Yhteiskoulun tiloissa on uuden lukion liikuntasali sekä Mikkelin Kansalaisopisto.
Historia
Mikkelin yhteiskoulun perustamiselle antoi alkusysäyksen Mikkelin VPK:n talolla 6. helmikuuta 1904 pidetty kokous. Seuraavana vuonna 22. maaliskuuta senaatti myönsi luvan koulun perustamiseen ja koulutoiminta alkoi syksyllä 1905 väliaikaisissa koulutiloissa 75 oppilaan voimin. Oma koulurakennus, Wivi Lönnin suunnittelema kolmikerroksinen kivitalo valmistui syksyllä 1909.
Vuoden 1918 aikana koulunkäynti keskeytyi sotatilan vuoksi rakennuksen jouduttua sotilaskäyttöön. Kaikkiaan kahdeksan koulun opiskelijaa kaatui sotatoimissa. Suomen itsenäistyttyä koulutyö käynnistyi uudelleen uusien opetussuunnitelmien mukaisesti; pakkovenäjästä päästiin eroon.
Lukuvuosi 1939 – 1940 alkoi normaalisti samana aamuna alkaneesta toisesta maailmansodasta huolimatta. Talvisodan alettua syyslukukausi päättyi 1. joulukuuta. Mikkelin ilmapommituksessa 5. tammikuuta 1940 koulurakennus sai pahoja vaurioita. Käytännössä vain ulkoseinät jäivät pystyyn. Tukevan rungon ympärille rakennettiin pian uusi koulu, joka oli osittain käyttökunnossa jo lokakuussa valmistuen lopullisesti 28. maaliskuuta 1941. Valitettavasti kiireestä ja pula-ajasta johtuen monista alkuperäisen koulun hienouksista jouduttiin tinkimään. Rakennustyön valmistumista odotellessa koulua oli käyty Suomen Nuoriso-opistolla. Jatkosodan aikana koulurakennus oli osittain päämajan käytössä. Koulua jouduttiin käymään tilapäisissä tiloissa ja vuorolukuna. Talvisodassa kaatui 22 ja jatkosodassa 26 Mikkelin yhteiskoulun entistä tai silloista oppilasta.
Sotavuosien jälkeen koulu kävi ahtaaksi ja lisätiloja jouduttiin vuokraamaan koulun ulkopuolelta. Vuonna 1965 valmistui lisärakennus ja samalla myös vanhan osan peruskorjaus, jolloin tilaongelma ratkesi. Peruskoulujärjestelmään siirryttiin Mikkelissä 1974, jolloin yhteiskoulu joutui luopumaan vanhasta nimestään. Tilalle tulivat Ristimäen yläaste ja Ristimäen lukio. Nimeen oltiin tyytymättömiä ja sinnikkään taistelun jälkeen vuonna 1979 koulut nimettiin uudelleen Mikkelin Yhteiskoulun yläasteeksi ja Mikkelin Yhteiskoulun lukioksi. Yläasteen osalta nimenmuutos takaisin yhteiskouluksi oli ensimmäinen koko Suomessa. Lukio olisi saanut vanhan nimensä jo aiemmin, mutta kieltäytyi solidaarisuussyistä. Tässä yhteydessä Yhteiskoulu alettiin kirjoittaa isolla alkukirjaimella, koska se viittasi nyt rakennukseen, ei koulumuotoon.
Atalanta
Atalanta voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Mikkelin Yhteiskoulun lukio
Historia
1990-luvulla luokattoman lukion tulon yhteydessä Mikkelin kouluverkko uudistui ja kaupungin neljästä lukiosta lakkautettiin kaksi, neljästä yläasteesta yksi. Lakkautettu yläaste oli Yhteiskoulu, jolloin Yhteiskoulusta tuli samalla kaupungin suurin lukio vuodesta 1995 alkaen.
Mikkelin Yhteiskoulun lukio oli profiloitunut erityisesti musiikin alalla. Koulun kuoro teki useita matkoja ulkomaille, mm. Unkariin, Saksaan ja Kanadaan. Muita painotusaloja lukiolla olivat luonnontieteet ja mediakasvatus. Koulun opiskelijat ovat vuosittain menestyneet hyvin matematiikan, fysiikan ja kemian kilpailuissa ja useita lukion opiskelijoita on osallistunut kansainvälisiin tiedeolympialaisiin.
Nykytila
Mikkelin kaupunginhallitus ja kaupunginvaltuusto hyväksyivät sittemmin kaupungin talousarvion, mikä tarkoitti Yhteiskoulun ja Lyseon lukioiden yhdistämistä lukuvuodesta 2010 - 2011 alkaen. Mikkelin lukio toimii nykyään entisissä kansalaisopiston tiloissa ja Yhteiskoulun entiset opiskelijat siirtyivät sinne.
Los
Los tai LOS voi tarkoittaa seuraavia:
Väinölä (Jyväskylä)
Väinölä on kaupunginosa Jyväskylässä (aiemmin Jyväskylän maalaiskunnassa). Alueen väkiluku oli 2 238 vuoden 2020 lopussa.
Väinölässä sijaitsevat Komasin, Sampo Hydraulicsin ja Enermetin tehtaat. Aiemmin tehdasalueella toimivat Valmetin Jyskän tehtaat. Tehtaan ympärille syntynyt asuinalue on maakunnallisesti arvokas rakennettu kulttuuriympäristö. Tehtaiden lähistölle rakennettiin 1940-luvulla kahta eri tyyppiä olevia puisia tyyppitaloja: tyyppitalojen monenperheentaloja sekä puolitoistakerroksisia jälleenrakennuskauden kapealla vaakavuorauksella vuorattuja tyyppitaloja.
Alueen reunalla kulkee Jyväskylä–Vaajakoski-moottoritie, joka erottaa Väinölän Jyskästä, johon Väinölän aiemmin katsottiin kuuluvan. Väinölän eteläpuolella kaupunginosa rajoittuu Haapalahteen, joka on Päijänteen lahti. Kuokkalan alueesta Väinölän erottaa Äijälänsalmi. Väinölän alueen jakavat kahteen erilliseen asuinalueeseen tehdasalue ja sen vieressä oleva Jyskänvuori.
Scooby-Doo (vuoden 2002 televisiosarja)
Scooby-Doo on Scooby-Doon ja Mysteeripoppoon seikkailuista kertova piirrossarja, joka oli yhteensä yhdeksäs Scooby-Doo-sarja. Sen esitys aloitettiin Yhdysvalloissa vuonna 2002 ja Suomessa vuoden 2006 loppupuolella Subilla. Sarjasta on ilmestynyt kolme tuotantokautta, jotka sisältävät yhteensä 42 jaksoa. Mukana ovat alkuperäisessä sarjassa ääninäytelleet Frank Welker ja Casey Kasem, jotka uusivat oman roolinsa Freddynä ja Shaggynä. Sarja on jatkosarja vanhemmille 1960- ja 1980-luvulla esitetyille Scooby-Doo-sarjoille.
Tuotanto
Pitkän tauon jälkeen Scooby-Doosta tehtiin yhdeksäs televisiosarja vuonna 2002, joka seurasi samaa konseptia kuin alkuperäinen Scooby-Doo, Where Are You!. Sarjaa oli kuitenkin nykyaikaistettu 2000-luvulle, esimerkiksi tunnusmusiikki ja taustaäänet. Muun muassa sarjan klassista juonta parodioitiin jatkuvasti sarjan aikana. Ohjelman tuotti Warner Bros. Animation, joka oli ottanut haltuunsa Hanna-Barbera-yhtiön oikeudet. Jaksojen lopputeksteissä kuitenkin kunnioitettiin Hanna-Barberan nimeä.
Ääninäyttely
Don Messickin kuollessa vuonna 1997 Freddyn äänenä toiminut Frank Welker otti haltuunsa myös Scoobyn ääniroolin. Casey Kasem jatkoi edelleen Shaggyn ääniroolissa ja Grey DeLisle esitti Daphnea ensimmäistä kertaa televisiosarjassa, kun sitä ennen hän toimi hahmon roolissa suoraan DVD:lle julkaistuissa elokuvissa. Mindy Cohn puolestaan ääninäytteli Velmaa.
Musiikki
Sarjan musiikista vastasi suurilta osin Simple Plan, joka esitti sarjan tunnuslaulun. Yhtye esiintyi myös jaksossa ”Simple Plan and the Invisible Madman”. Lisäksi yhtyeen kaksi laulua kuultiin jaksoissa ”It’s Mean, It's Green, It’s the Mystery Machine” ja vSimple Plan and the Invisible Madman”. Yhtye soitti musiikkiaan myös elokuvassa Scooby-Doo 2: Monsterit vapaalla. Myös Kiss esiintyi halloween-jaksossa kappaleella ”Shout It Out Loud”.
Nevermore
Nevermore oli yhdysvaltalainen progressiivista metallimusiikkia soittava yhtye. Se perustettiin Seattlessä vuonna 1991 laulaja Warrel Danen ja basisti Jim Sheppardin aikaisemman yhtyeen, Sanctuaryn, hajottua. Yhtye oli tauolla jäsentensä huonojen välien takia vuodesta 2011 alkaen. Huhtikuussa 2015 laulaja Warrel Dane sanoi, ettei Nevermore ollut hajonnut, ja että yhtyeen olisi vielä mahdollista palata yhteen seuraavan kahden vuoden sisällä. Näin ei kuitenkaan käynyt, koska Dane kuoli joulukuussa 2017, päättäen yhtyeen toiminnan lopullisesti.
Alku (1992-1993)
Nevermore sai alkunsa 1990-luvun alussa, kun levy-yhtiö painosti Sanctuary-yhtyettä muuttamaan musiikillisen tyylinsä heavy metalista silloin suurta kaupallista suosiota nauttineeksi grungeksi. Yhtyeen laulaja Warrel Dane ja basisti Jim Sheppard eivät suostuneet tähän painostukseen, joten he päättivät perustaa Nevermoren omana yhtyeenään.
Nevermore, In Memory ja Politics of Ecstacy (1994-1996)
Vuoden 1994 lopulla yhtyeen kokoonpano vakiintui, kun rumpaliksi tuli Van Williams ja kitaristiksi Sanctuaryn entinen kiertuekitaristi Jeff Loomis. Seuraavana vuonna Nevermore julkaisi nimeään kantavan debyyttialbuminsa Century Media Recordsin kautta. Yhtye kiersi Eurooppaa Blind Guardianin ja Pohjois-Amerikkaa Deathin kanssa. Toinen kitaristi Pat O' Brien liittyi yhtyeeseen 1996 ennen In Memory -EP:n julkaisua ja osallistui seuraavan The Politics of Ecstacy -albumin äänityksiin. Päästäkseen soittamaan Cannibal Corpsessa hän jätti Nevermoren ja Shatter Messiah -yhtyeen Curran Murphy tuli uudeksi kiertuekitaristiksi ennen kuin Tim Calvertista tuli Nevermoren vakituinen jäsen.
Dreaming Neon Black ja Dead Heart in a Dead World (1999-2001)
Vuonna 1999 Nevermore julkaisi Dreaming Neon Black -albumin. Albumin sanoitukset perustuvat osittain laulaja Warrel Danen kokemuksiin kun hänen pitkäaikainen tyttöystävänsä katosi, ja ne kertovat tarinan miehen hitaasta luisumisesta hulluuteen sen jälkeen, kun hänen ainoa koskaan rakastamansa nainen kuolee. Albumin julkaisua seuranneella kiertueella Nevermore esiintyi mm. Mercyful Faten, Iced Earthin, Arch Enemyn ja Opethin kanssa. Vuonna 2000 kiertueen lopussa kitaristi Tim Calvert ilmoitti eroavansa yhtyeestä mentyään naimisiin. Korvaavan jäsenen etsimisen sijaan yhtye päätti jatkaa nelihenkisenä, ja live-esiintymisissä käytettiin kiertuekitaristeja, kuten Curran Murphy (joka soitti myöhemmin Annihilatorissa) ja Chris Broderick (Jag Panzer ja Megadeth). Vuonna 2000 Nevermore myös julkaisi Dead Heart in a Dead World -albumin. Albumi oli ensimmäinen, jolla Jeff Loomis käytti 7-kielistä kitaraa. Albumin julkaisua seurasivat kiertueet In Flamesin ja Shadows Fallin kanssa vuoden lopulla ja Savatagen kanssa vuonna 2001.
Suuri murros
Suuri murros on Karl Polanyin vuonna 1944 ilmestynyt kirja. Sen on suomentanut Natasha Vilokkinen ja julkaissut vuonna 2009 Vastapaino. Esipuheen suomennokseen on kirjoittanut Risto Heiskala. Suomennos on saanut J. A. Hollo -palkinnon.
Teos käsittelee sosiaalisia ja poliittisia mullistuksia, joita tapahtui Englannissa markkinatalouden nousun aikana. Polanyin mukaan nykyaikaista markkinataloutta ja modernia kansallisvaltiota ei pitäisi ymmärtää erillisinä yhteiskunnan osina vaan yhtenä ihmisen keksintönä. Polanyi kutsuu tätä keksintöä markkinayhteiskunnaksi.
Yleisesti
Polanyi sanoo teoksessa, että modernin valtion kehitys kulki käsi kädessä modernin markkinatalouden kanssa. Hänen mukaansa voimakasta valtiota tarvittiin edistämään yhteiskunnan rakenteessa sellaisia muutoksia, jotka mahdollistivat kilpailukykyisen kapitalistisen talouden. Samalla kapitalistinen talous edellytti vahvaa valtiota lieventämään sen kovempia vaikutuksia. Polanyin mukaan nämä muutokset tarkoittivat sen perustavanlaatuisen yhteiskuntajärjestyksen tuhoamista, joka oli ollut olemassa koko aiemman historian ajan. Polanyi korostaa murroksen suuruutta juuri tästä syystä.
Sääkilta
Sääkilta ry on vapaaehtoinen maanpuolustusjärjestö, joka toimi vuodet 1967–2002 nimellä Säämieskilta ry. Sen tarkoituksena on vaalia maanpuolustushenkeä ja toimia sääpalvelutehtävistä kiinnostuneiden yhdyssiteenä, vaalia killan piiriin kuuluvia historiallisia perinteitä ja yhteisiä muistoja, edistää alalla palvelevien varusmiesten viihtyvyyttä sekä tukea vaikeuksiin joutuneita sotaveteraaneja ja kiltalaisia. Killan nykyinen puheenjohtaja on Pasi Hölttä.
Suuri murros
Yleisesti
Polanyin empiirinen tutkimus perustui pitkälti niin sanotun Speenhamlandin järjestelmän tutkimiseen. Hän näki järjestelmällä kaksi merkitystä: se oli yhtäältä maa-aatelin viimeinen yritys säilyttää perinteinen tuotannon ja yhteiskuntajärjestyksen järjestelmä ja toisaalta itsepuolustuksellinen toimenpide, jossa yksi yhteiskunnan osa pyrki lieventämään väkivaltaisen taloudellisen muutoksen aiheuttamia häiriöitä. Kirjassa Polanyi esitteli myös näkökantansa, että markkinayhteiskunta on kestämätön, koska se on kohtalokkaan tuhoisa sitä ympäröivälle inhimilliselle yhteiskunnalle ja luonnolle.
Toisin kuin puhdasoppinen liberalistinen kapitalismin nousun selitys katsoo, Polanyi sanoo, että "laissez-faire oli suunniteltua", kun taas sosiaalinen protektionismi oli spontaani reaktio siihen sosiaaliseen sekaannukseen, jonka rajoittamattomat vapaat markkinat aiheuttivat. Hänen mukaansa "itseään säätelevien" markkinoiden rakentaminen edellyttää yhteiskunnan jakamista taloudelliseen ja poliittiseen ulottuvuuteen. Polanyi ei kiellä, etteivätkö itseään säätelevät markkinat olisi tuoneet aivan uudenlaista aineellista vaurautta, mutta hän kuitenkin vihjaa, että tällaisessa ajattelussa näkökulma on liian suppea. Pitäessään maata, työvoimaa ja rahaa "kuvitteellisina hyödykkeinä" (siinä mielessä, että niillä on ominaisuuksia, joita ei ole tuotu julki markkinoiden muodollisessa rationaalisuudessa) markkinat "alistavat yhteiskunnan itsensä markkinoiden laeille". Tästä seuraa hänen mukaansa valtavasti sosiaalista sekaannusta ja yhteiskunnan spontaaneja pyrkimyksiä suojella itseään. Polanyi katsoo, että sosiaalinen protektionismi on yhteiskunnan luonnollinen reaktio, jos vapaat markkinat pyrkivät erottamaan itsensä yhteiskunnan muusta rakenteesta. Hän kutsuu tätä reaktiota "vastaliikkeeksi".
Polanyi ei näe taloustiedettä muista tutkimuksen aloista erillisenä, vaan hänen mielestään taloudelliset ja sosiaaliset ongelmat ovat luontaisesti sidoksissa toisiinsa. Hän päättää teoksensa ennustukseen sosialistisesta yhteiskunnan synnystä ja huomauttaa, että "vuosisadan sokean 'kehityksen' jälkeen ihminen palauttaa 'asutuksensa'".
Punatäplävesilisko
Punatäplävesilisko (Notophthalmus viridescens) on vesiliskojen heimoon kuuluva laji.
Ulkonäkö ja koko
Aikuisen yksilön pituus on 6–11 cm. Nuoruusvaiheessa ihon väri on oranssi. Aikuisen ihon väri on selässä oliivinruskea ja vatsapuolella keltainen. Ihossa on mustia täpliä ja punaisia täpliä.
Levinneisyys ja elinympäristö
Punatäplävesiliskoa tavataan Pohjois-Amerikan itäosassa. Sitä esiintyy järvissä, lammissa, puroissa ja metsäisillä soilla.
Lisääntyminen
Parittelutapoja on useita. Naaras munii munat yksitellen lehdille. Munien määrä on 25–350. Punatäplävesiliskolla on kolme kehitysvaihetta. Ensin se on toukka, joka elää vedessä. Sitten sillä on nuoruusvaihe, jolloin se elää maalla. Lopuksi siitä tulee vedessä elävä aikuinen.
Ravinto
Punatäplävesilisko syö pieniä selkärangattomia.
Fredrik Stenström
Fredrik Stenström (23. maaliskuuta 1857 Lohja – 18. tammikuuta 1920 Turku) oli suomalainen valtiopäivämies ja RKP:n kansanedustajana toiminut pormestari ja hovioikeudenneuvos.
Stenströmin vanhemmat olivat kruununnimismies Evert Viktor Stenström ja Maria Sofia Holm. Hän pääsi ylioppilaaksi 1876, suoritti yleisen oikeustutkinnon 1886 ja sai varatuomarin arvon 1889.
Aitosuomalainen
Aitosuomalainen oli aitosuomalaisuusliikkeen lehti, joka ilmestyi vuosina 1924–1939. Vuosina 1924–1927 ja 1931–1939 lehti ilmestyi aikakauslehden luonteisena ja vuosina 1928–1930 sanomalehtenä.
Fredrik Stenström
Stenström oli Nummen ja Pusulan piirin kruununnimismiehenä 1886, Uudenmaan läänin toisena varalääninsihteerinä 1887–1888, Lohjan ja Piikkiön tuomiokuntien vt. tuomarina 1888–1891 sekä Helsingin vt. siviilipoliisimestarina 1891. Hän oli sitten Hangon pormestarina 1891–1903 ja uudelleen 1906–1907. Stenström erotettiin pormestarin virastaan hallinnollista tietä 1903 ja hän oli välillä vuosina 1903–1906 asianajajana Helsingissä sekä vt. kunnallisraatimiehenä ja maistraatin notaarina. Stenström oli pormestarin toimen ohella myös Nummen pitäjän maanjako-oikeuden puheenjohtajana 1893–1907.
Stenström toimi vuonna 1907 Helsingin poliisimestarin apulaisena ja Turun hovioikeuden apujäsenenä. Viimeksi hän oli Turun hovioikeudessa asessorina 1907–1917 ja hovioikeudenneuvoksena 1917–1920.
Aitosuomalainen
Lehden toimittajana vuonna 1926 vuoden verran toiminut Ilmari Turja on kuvannut toimitustyötä kirjassaan Herrojen kanssa marjassa.
Fredrik Stenström
Stenström oli Hangon edustaja porvarissäädyssä valtiopäivillä 1894, 1897, 1899, 1900 ja 1904–1905. Hän oli RKP:n kansanedustajana 1909–1910 edustaen Turun läänin eteläistä vaalipiiriä. Stenström oli myös kirkolliskokouksen jäsen ja lisäksi hän oli Turun kaupunginvaltuuston jäsen ja Turun rahatoimikamarin puheenjohtaja.
Aitosuomalainen
Toimitussihteerinä toimi vuonna 1926 E. A. Sovijärvi. Lehden toimitus sijaitsi vuonna 1926 Helsingissä osoitteessa Hallituskatu 15. Aitosuomalaisen neuvottelevaan toimituskuntaan kuuluivat filosofian tohtori V. T. Aaltonen, Santeri Alkio, kirkkoherra K. V. Hurmerinta, filosofian maisteri Arvo Inkilä, johtaja Juho Kauppi, professori Iivari Leiviskä, teollisuusneuvos Paavo Pero, kansakoulunopettaja Matti Rajamaa, maanviljelijä P. Saarinen, rehtori Edvard Vaarama ja professori Kalle Väisälä.
Fredrik Stenström
Fredrik Stenström oli naimisissa vuodesta 1887 Anna Vilhelmina Bergholmin kanssa.
Aitosuomalainen
Aitosuomalaista ilmestyi vuonna 1928 104 numeroa ja vuosina 1929–1930 86 numeroa vuodessa. Sivuja oli vuosina 1928–1929 420 ja vuonna 1930 350. Vuosikerta maksoi 1928–1930 60 markkaa.
Aitosuomalainen kertoi erityisesti kieliasioista Suomessa, sukunimien taustoista sekä Ruotsin Länsipohjan suomalaisen vähemmistön vaikeasta asemasta. Lehti halusi kouluissa opetettavan ruotsin sijasta muita kieliä, esimerkiksi englantia vuonna 1924.
Aitosuomalainen kertoi myös Ruotsin lehdistön vihamielisestä suhtautumisesta suomalaisiin ja erityisesti lehden kannattamiin aitosuomalaisiin.
Matteuksenkirkko
Matteuksenkirkko eli Itäkeskuksen kirkko on Helsingin Vartiokylässä, kauppakeskus Itiksen kupeessa sijaitseva, vuonna 1985 valmistunut kirkko. Veli-Pekka Tuomisen ja Stefan Ahlmanin suunnittelema kirkko valmistui vuonna 1985, ja se oli aiemmin Vartiokylän seurakunnan pääkirkko, kunnes seurakunta luopui rakennuksesta vuonna 2016 ja siirtyi käyttämään Vartiokylän kirkkoa ja Puotilan kappelia. Nykyisin kirkko toimii ruotsinkielisen Matteuksen seurakunnan (ruots. Matteus församling) pääkirkkona. Kirkon vihki piispa Samuel Lehtonen 24. helmikuuta 1985.
Kirkossa on Kangasalan Urkurakentamon 1985 valmistamat urut.
Sijainti
Itäkeskuksen kirkkonakin tunnettu kirkko sijaitsee nimestään huolimatta Puotinharjun osa-alueella, lähellä Puotinharjun ja Itäkeskuksen rajaa. Kirkon lähettyvillä sijaitsevat Puotinharjun päiväkoti, Itä-Helsingin kulttuurikeskus Stoa ja Itäkeskuksen kirjasto. Melko lähellä sijaitsevat myös ostoskeskus Puhos, kauppakeskus Itis, Itäkeskuksen metroasema ja Itäkeskuksen uimahalli.
Holoriimi
Holoriimi on lause tai virke, jolla on (ainakin) kaksi aivan erilaista merkitystä, jotka ovat kuitenkin foneettisesti täysin tai melkein samanlaiset. Esimerkkejä:
Ranskan kielessä on erityisen paljon sellaisia holoriimejä, joissa erilaisten merkitysten kirjoitustapa on erilainen mutta lausumistapa samanlainen. Tällöin niistä voidaan muodostaa runon säkeet, jotka lausuttuina ovat toistensa täydelliset riimit (kreikan ὅλος [holos] 'kokonainen'). Esimerkiksi:
Suomen kielessä on tähän vaikeampi päästä, koska samanlainen lausumistapa merkitsee myös samanlaista (tai melkein samanlaista) kirjoitustapaa. Esimerkiksi:
Saawariya
Saawariya (televisioesityksessä Saawariya – Täyttymätön rakkaus, suomeksi ”Rakkaani”) on Sanjay Leela Bhansalin ohjaama ja tuottama intialainen Bollywood-elokuva vuodelta 2007. Se perustuu Fjodor Dostojevskin ”Valkeat yöt” -novelliin. Elokuvassa ensiesiintymisensä tekevät molemmat pääroolien näyttelijät: Ranbir Kapoor (Rishi Kapoorin ja Neetu Singhin poika) ja Sonam Kapoor (Anil Kapoorin tytär). Rani Mukerji, Salman Khan ja Zohra Sehgal esiintyvät sivurooleissa.
Saawariya on yksi harvoista Suomessa DVD:nä julkaistuista Bollywood-elokuvista. Se sai ensi-iltansa Suomen televisiossa Nelosella vuonna 2013.
Juoni
Elokuvan kertoja on prostituoitu Gulabji (Rani Mukerji), joka on RK-baarin kanta-asiakas. Hän tutustuu baarin laulajaan Ranbir Rajiin (Ranbir Kapoor). Vaikka Raj tietää, mitä Gulabji tekee työkseen, hän kohtelee tätä ystävällisesti. Kun Raj kertoo tarvitsevansa asuinpaikan, Gulabji neuvoo häntä menemään Lilianin (Zohra Sehgal) luokse. Lilian antaa vain niiden jäädä taloonsa, joista hän pitää. Raj päättää mennä tapaamaan häntä.
Raj tapaa Lilianin ja he käyvät tunteikkaan keskustelun, jonka aikana Lilian kertoo, että hänen poikansa lähti vuosia sitten armeijaan eikä ole palannut. Hän antaa Rajin jäädä, koska tämä muistuttaa häntä hänen pojastaan. Raj lähtee illalla kävelylle ja tapaa salaperäisen mustaan pukeutuneen tytön. Raj yrittää puhua tytölle, mutta tämä juoksee karkuun ja Raj alkaa seurata häntä. Saatuaan väärän käsityksen, tyttö huutaa Rajille ja käskee mennä pois. Pian humalainen mies alkaa seurata tyttöä ja Raj pelastaa hänet. Raj vaatii saada saattaa tytön kotiin. Tyttö suostuu, ja Rajille selviää, että tytön nimi on Sakina (Sonam Kapoor). Tuona yönä Raj rakastuu häneen.
Vaikka Raj tietää, että Sakina ei rakasta häntä, hän haluaa silti auttaa tätä. Raj alkaa uskoa, että Imaania ei oikeasti ole olemassa. Hän kysyy neuvoa Gulabjilta, ja tämä neuvoo häntä kertomaan tunteistaan Sakinalle. Raj päättää kosia Sakinaa eidinä. Hän vie Sakinan RK-baariin ja laulaa hänelle. Sakina muistaa, että on aika tavata Imaan sillalla, ja juoksee pois. Raj seuraa häntä ja sanoo, että Imaania ei ole. Sakina käskee Rajin antaa hänen mennä. Loukattu Raj menee Gulabjin luo ja sanoo, että haluaa viettää yön tämän kanssa. Syvästi loukkaantuneena Gulabji heittää hänet ulos kadulle.
Raj palaa sillalle, missä Sakina odottaa Imaania. Sakina on varma, että Imaan ei enää tule. Hän päättää valita Rajin, koska tietää miten paljon tämä rakastaa häntä. Raj yrittää tehdä Sakinan onnelliseksi ja onnistuukin. Kävellessään kotiin he ohittavat sillan, missä he tapasivat. He näkevät Imaanin sillalla odottamassa Sakinaa. Kahden vaiheilla oleva Sakina ei tiedä, mitä tekisi, mutta Raj käskee hänen mennä Imaanin mukaan. Raj kääntyy sivutielle ja uppoutuu ihaniin muistoihin Sakinasta.
Napakelkka
thumb|350px|Napakelkka [[Saimaan jäällä helmikuussa 2009.]]
Napakelkka on jään tai lumen päällä kehää kiertävä kelkka, jota pyöritetään ihmisvoimin kehän keskelle asetettuun akselitappiin kiinnitetyn pitkän aisan varassa. Kelkan perusperiaate on keskipakoisvoima. Jo pienellä voimalla saadaan kelkkaan kohdistumaan niin suuri keskipakoisvoima, että kelkan kyydissä olevan on vaikea pysyä mukana. Napakelkka tunnetaan myös nimillä (hiiden)hoijakka, pirunkelkka ja hullu hevonen.
Lionel Scaloni
Lionel Sebastián Scaloni (s. 16. toukokuuta 1978 Rosario, Argentiina) on argentiinalainen jalkapallovalmentaja ja entinen pelaaja. Hänellä on myös Italian sekä Espanjan passit. Scaloni on pelannut Argentiinan jalkapallomaajoukkueessa oikeana puolustajana. Hän on toiminut vuodesta 2018 lähtien Argentiinan jalkapallomaajoukkueen päävalmentajana.
Scaloni on pelannut aikaisemmin muun muassa Espanjassa Deportivo La Coruñassa sekä Racing Santanderissa. Hän on pelannut myös Englannin Valioliigassa West Hamissa lainasopimuksella. Tammikuussa 2008 hän siirtyi Mallorcan joukkueeseen Laziosta 18 kuukauden mittaisella lainasopimuksella. Kesällä 2009 hän palasi Lazioon.
Isopunapeippo
Levinneisyys
Isopunapeippoa tavataan Burundissa, Kongon demokraattisessa tasavallassa, Ruandassa ja Ugandassa. Laji on vähentynyt ainakin paikallisesti tuntemattomista syistä, mutta väheneminen liittyy mahdollisesti elinalueilla tapahtuneisiin metsänhakkuisiin. Sen populaation uskotaan olevan pieni ja sirpaloitunut. Lajin yksilömäärä ja näköhavoinnot ovat vähentyneet, joten Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto siirsi 2017 sen vaarantuneesta erittäin uhanalaiseksi.
Ahaltekhevonen
Ahaltekhevonen tai ahaltekinhevonen tai ahaltekin hevonen, lyhyemmin ahalteke tai ahaltek on itämainen täysiverihevosrotu , joka on kehittynyt Kaukasiassa ja Keski-Aasiassa. Venäjän valloitettua suurimman osan kyseisistä maa-alueista 1800-luvun loppuun mennessä se nimesi suosimansa alueella kasvatetun turkmeenihevostyypin ahaltekeksi erään turkmeenihevosia kasvattaneen heimon mukaan, vaikka kantakirjaan otettiin useiden eri turkmeeniheimojen hevosia.
Ahaltekhevosen perinteinen Venäjällä käytetty turkmeeninkielestä juontuva kutsumanimi "argamak" merkitsee puhdasveristä turkmeenihevosta. Turkmeeninhevosta pidetään eräänä maailman vanhimmista hevosroduista. Ahaltekien suljetusta kantakirjasta vastaa venäläinen valtiollinen hevosjalostusorganisaatio VNIIK.
Johtuen venäjän kielen kirjoitustavoista ja kyrillisistä kirjaimista rodun nimen länsimainen luentatapa voi vaihdella paljonkin, mikä hankaloittaa tiedonhakua rodusta. Englanninkielisillä alueilla käytetään yleisesti muotoa Akhal-Teke   , saksankielisillä Achal-Tekkiner ja ruotsinkielinen nimi on Achaltekeer.
Historia
Ahaltekhevosen kaltaisia hevosia kasvatettiin Kaukasiassa ja Keski-Aasiassa jo huomattavasti ennen ajanlaskun alkua. Kevyt, mutta kookas ratsuhevosrotu kehittyi alueen nomadiheimojen ylivertaiseksi ratsuksi, joka oli hyvin haluttu kaikkialla maailmassa. Ahalteket ovat näistä muodostettu suljettu kantakirja.
Valtaapitävien kulttuurien ja kansojen vaihtuessa alueella hevosten nimitys on vaihdellut. Viimeisin alueen hevosista käytetty nimitys on turkmeenihevonen. Esimerkiksi ennen ajanlaskun alkua hallinneet parthialaiset olivat kuuluisia näistä kultaisista hevosistaan. Parthialaisten pääkaupungin Nisan jäänteet sijaitsevat aivan Turkmenistanin pääkaupungin Ashkabadin kupeessa. pienoiskuva|310x310px|Muinainen Akhal-Teke-hevonen, pronssi, 4.-1. Vuosisata eKr. Tukrmeenihevoset olivat kunkin perheen ja heimon ylpeys, mistä kielivät vanhat turkmeenisanonnat kuten kun heräät aamulla, tervehdi ensin isääsi, sitten hevostasi. Hevosten alkuperä tunnettiin tarkoin, ja hevosten jalostusta voisi kuvailla sananparrella, jota vieläkin käytetään Venäjällä, vapaasti suomennettuna: hevosen täytyy olla puhdasrotuinen ja ratsastuskisojen voittaja, vaikka alun perin menestystä mitattiin erilaisten kilpailuiden lisäksi etenkin myös kamppailussa elämästä ja kuolemasta.
Venäjän viimeiset valloitukset tapahtuivat 1800-luvun lopussa, kun se otti hallintaansa Keski-Aasian maat. Vaikka Venäjällä oli perinteisesti arvostettu alueen hevosia, taivaallisia argamakeja, maa kohdisti voimatoimet hevoskantaan, joka oli mahdollistanut väestön tehokkaan vastarinnan.
Perinteistä kasvatusta ahaltekien syntysijoilla ja edelleenkin jäljellä olevien muiden turkmeenihevosten osalta, esimerkiksi Iranin puolella, harjoittavat yksityiset kasvattajat ilman varsinaista kantakirjaa, vaikka hevosten alkuperä tunnetaan melko tarkasti ja hevosten jalostuslinjojen suhteen ollaan varsin tarkkoja.
Venäjän valloittamalla alueella tilanne alkoi nopeasti muuttua, ja turkmeenihevoskantaa tutkittiin tiiviisti jo 1800-luvulta asti. N. A. Kuropatkinin perustama ensimmäinen yksityinen ahaltek-siittola Zakaspiiski perustettiin vuonna 1897, ja se kansallistettiin vuonna 1912 keisari Nikolai II:n päätöksellä. Siittola pyrki hankkimaan alueen parhaita hevosia ja kirjasi niiden polveutumisen.
Venäjän 1917 vallankumousten jälkeen vuonna 1922 muodostetussa Neuvostoliitossa hevoskasvatus alkoi siirtyä valtionsiittoloihin, mikä vuosikymmenten mittaan lopetti lopulta lähes kokonaan aiemman yksityiseen kasvatukseen perustuneen hevosjalostuksen alueella.
K. I. Gorelovin, G. S. Neelovin ja A. M. Bogševskin 1926–1928 tekemä tutkimusretki oli tärkeimpiä selvityksiä, jonka pohjalta alusta asti suljettuna toiminut varsinainen ahaltekkantakirja aloitti toimintansa 1931. Ensimmäisen kerran kantakirja julkaistiin kirjallisessa muodossa vuonna 1941.
K. I. Gorelov perusti ensimmäisen Turkmenistanin ulkopuolisen siittolan Lugovskoin Kazakhstaniin. Myöhemmin siittoloita perustettiin muuallekin Neuvostoliittoon, muun muassa Dagestanin ja Venäjän alueelle. 2000-luvulle tultaessa tunnettuja ahalteksiittoloita oli jo niin Euroopassa kuin Pohjois-Amerikassa.
Neuvostoliitossa alkoivat 1930-luvulla hevosjalostuskokeilut, joissa ahaltekhevoseen risteytettiin englannintäysiveristä. Rodun puhtaana säilymisestä huolestuneet ratsastivat sekalaisella hevosjoukolla vuonna 1935 Turkmenistanin Ashkabadista Moskovaan 4 800 km:n matkan 84 päivässä. Vaativa matka yli 300 km vedettömine aavikon ylityksineen todisti käytännössä puhdasrotuisten ahaltekhevosten suorituskyvyn paremmuuden. Ratsastus kiinnitti huomion rodun tukalaan asemaan ja vakuutti päättäjät kantakirjan tärkeydestä, minkä ansiosta risteytyskokeiluista luovuttiin.
Vaikka ympäröivissä maissa, kuten Iranissa, on vielä jäljellä turkmeenihevosia, ahaltekhevosten kantakirja on ainoa todistetusti olemassa oleva, suljettu sekä tieteellisesti ja järjestämällisesti hallinnoitu kantakirja. Suljettu kantakirja tarkoittaa, että vain puhdasveriset yksilöt hyväksytään kantakirjaan. Vaikka alkuperäiseen ahaltekhevosten kantakirjaan on otettu joitakin hevosia, joilla on suvussaan englannintäysiveristä, näitä on sittemmin myös poistettu kantakirjasta (siirretty ahaltekristeytysten kirjaan, josta ei oteta hevosia pääkantakirjaan), ja nykyisin englannintäysiverisen osuus ahaltekhevosessa on enimmilläänkin yksittäisen prosentin luokkaa.
Neuvostoliitossa hevosten asema heikkeni 1950-luvulla maatalouden ja liikenteen koneistumisen myötä, ja ahaltekejäkin teurastettiin suurin määrin lihanjalostussuunnitelmien toteuttamiseksi. Jälleen rodun kasvatus jatkui erityisesti yksittäisten aktiivisten kasvattajien, kuten ensin Terskin siittolassa ja sittemmin Dagestan-siittolassa toimineen Vladimir Shamborantin, ansiosta. Ahaltekien menestyminen kilparatsastuksessa vahvisti rodun asemaa, mutta 1970-luvulle tultaessa jäljellä oli silti enää vain kolmisen sataa hevosta. Vuonna 1973 kantakirja siirtyi Turkmenistanista valtiolliselle hevosjalostusorganisaatiolle VNIIK:ille, ja hevosten alkuperä alettiin testata järjestelmällisesti verikokeilla. Neuvostovaltioiden itsenäistymistä 1990-luvulla seuranneen taloudellisen sekaannuksen myötä monet valtionsiittolat ajautuivat taloudelliseen ahdinkoon, ja hevoskasvatuksessa tapahtui uusi romahdus. Tässä vaiheessa ahaltekejä oli kuitenkin alettu kasvattaa myös muualla maailmassa, kuten Euroopassa ja Yhdysvalloissa.