cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Autonominen marxilaisuus
Autonominen marxilaisuus on 1960-luvulla Italiassa syntynyt marxismin suuntaus, joka on korostanut työväenluokan subjektiutta ja itsehallintoa (autonomia) suhteessa pääomaan, puolueisiin ja valtiovaltaan.
Karhunkierros (täsmennyssivu)
Karhunkierros voi tarkoittaa seuraavia:
Röövel Ööbik
Röövel Ööbik ("Rosvosatakieli") on virolainen indie rock -yhtye. Yhtye äänitti vuonna 1993 Lontoossa legendaarisen John Peel Session.
Yhtye on perustettu Tallinnassa 1987. Vokalisti Tönu Pedarun, kitaristi Allan Hmelnitskin, basisti Tarvo Varreksen ja rumpali Raul Saaremetsin perustama yhtye teki levytyssopimuksen 1989 suomalaisen Stupido Twins Recordsin kanssa. Vähän ennen levyn julkaisua yhtye esiintyi New Yorkissa New Yorkin New Music Seminarissa 1990.
Betanian luostari
thumb|250px|Näkymä Betanian luostariin. Betanian jumalansynnyttäjän syntymän luostari, joka tunnetaan yleisesti nimellä Betania , on keskiaikainen georgialaisortodoksinen luostari Georgian itäosassa Gardabanin piirikunnassa, noin 16 kilometriä maan pääkaupungista Tbilisistä lounaaseen. Se on huomattava esimerkki Georgian kuningaskunnan "kulta-ajan" arkkitehtuurista 1100- ja 1200-lukujen vaihteessa. Se tunnetaan seinämaalauksistaan, joihin sisältyy ajan georgialaisten hallitsijoiden yhteiskuva.
Historia
thumb|left|Betanian pääkirkko. Betania sijaitsee syrjäisessä ja metsäisessä Vere-joen laaksossa Kvemo Kartlin hallintoalueella Tbilisin lounaispuolella. Luostari on saanut nimensä Jerusalemin lähistöllä olevasta Betanian kylästä, joka mainitaan Uudessa testamentissa Marian, Martan ja Lasaruksen kotikylänä.
Luostarin historia on tallennettu puutteellisesti georgialaiseen historialliseen kirjalliseen perinteeseen. Se oli Orbeli-suvulle kuulunut luostarikirkko. Luostarin eteläisessä poikkilaivassa on kuva luostarin lahjoittajista, Sumbat ja Liparit Orbelista. Georgian kruunu riisti Orbeleilta heidän läänityksensä väliaikaisesti 1100-luvun lopussa, mutta heidän myöhempi sukuhaaransa, Gostašabišvili-suku, näyttää omistaneen luostarin myöhemmin.
Georgian historia on täynnä konflikteja ja ulkomaiden hyökkäyksiä, jotka jättivät luostarin vähäväkiseksi ja puolittain raunioituneeksi. Se entisöitiin 1800-luvun jälkipuoliskolla munkkidiakoni Spiridon Ketiladzen yritysten ansioista. Hän erosi tehtävästään vuonna 1922, ja hänen paikalleen nousi munkkidiakoni Ilia Pantsulaia. Molemmat munkit ammuttiin neuvostokauden puhdistuksissa. Betania kuitenkin säilyi ainoana toimivana georgialaisena luostarina, vaikkakin vain epävirallisesti, vuoteen 1963 saakka, jolloin sekin jäi pois käytöstä 15 vuoden ajaksi. Vuonna 1978 Georgian tarmokas patriarkka Ilia II onnistui saamaan neuvostoviranomaisilta luvan luostarin avaamiseksi uudelleen. 1990-luvulla sitä korjattiin ja sen luostariyhteisön koko ja vaikutusvalta kasvoivat.
Arkkitehtuuri
thumb|Prinssi [[Grigori Gagarinin piirros luostarista vuodelta 1847.]]
Luostarin aluetta näyttää kiertäneen massiivinen muuri, josta on säilynyt vain viereiseen metsään kulkeutuneita yksittäisiä kiviä. Kompleksin säilyneisiin rakennuksiin kuuluvat Jumalansynnyttäjän syntymän kupolilla varustettu pääkirkko, joka on rakennettu 1100- ja 1200-lukujen vaihteessa, pienempi Pyhän Yrjön hallikirkko vuodelta 1196 ja raunioitunut torni.
Jumalansynnyttäjän syntymän kirkko on neliön sisään sijoitetun ristin muotoinen, siinä on kupoli ja se on rakennettu kivestä. Itäisessä julkisivussa on joitakin koristekaiverruksia. Kirkon korkea kupoli, joka kohoaa hieman keskiakselista itään päin, lepää kahden läntisen vapaasti seisovan pilarin ja alttarin kielekkeiden varassa. Eteläisen pääsisäänkäynnin edessä on eteisrakennus, jossa on tähdenmuotoinen holvi. Nykytutkijat ovat arvelleet, että kirkko on itse asiassa laajennettu, kupolilla varustettu ja koristeltu versio aiemmasta, luultavimmin 900-luvulla rakennetusta basilikasta.
Seinämaalaukset
thumb|Betanian luostarin kuninkaallinen seinämaalaus: [[Giorgi IV|Giorgi IV Laša, Tamar ja Giorgi III (vasemmalta oikealle).]] Kirkon sisäosia koristavat pahasti vahingoittuneet seinämaalaukset, jotka muodostavat erään keskiaikaisen georgialaisen freskomaalauksen huippukohdista. Alttarin apsiksessa on rukousta kuvaava maalaus, josta on säilynyt vain Kristusta kuvaavia fragmentteja. Alttarin takaiset muurit on koristeltu freskoilla, joissa profeetat pitävät käsissään georgiankielistä kirjoitusta sisältäviä kirjoituskääröjä. Pohjoisseinä on kuvitettu tarinalla Kristuksen kärsimysnäytelmästä, kun taas eteläseinällä on näkymiä Vanhasta testamentista ja länsiseinällä tuomiopäivästä.
Luostarin pohjoinen poikkilaiva on tunnettu Georgian monarkkeja esittävästä noin vuonna 1207 valmistuneesta maalauksesta. Freskoon on maalattu Giorgi III:n (hallitsi 1156–1184), hänen tyttärensä Tamarin (hallitsi 1184–1213) ja Tamarin pojan Giorgi IV:n (hallitsi 1213–1223) muotokuvat. Venäläinen prinssi Grigori Gagarin löysi ja puhdisti Tamarin muotokuvan vuonna 1851 ja julkaisi piirustuksensa ja raporttinsa samana vuonna. Giorgi IV esitetään parrattomana nuorena miehenä georgialaisessa hoviasussa, mutta hänellä on kruunu ja miekka. Tästä voidaan päätellä, että Giorgi on kuvattu nuorena kuninkaana, joka oli kruunattu yhdessä äitinsä kanssa isänsä Davit Soslanin kuoleman jälkeen vuonna 1207. Maalaus auttaa siten suurpiirteisesti määrittämään Betanian kirkon iän. Nykytutkijoiden havaitsema tärkeä ja epätavallinen yksityiskohta on sädekehän puuttuminen kaikilta Betanian maallisilta hahmoilta. Sädekehää käytettiin tavallisesti georgialaisessa kuvastossa erottamaan kuninkaallinen henkilö muusta kansasta.
Ideologia
Ideologia eli aatejärjestelmä tai aaterakennelma on ohjeelliseksi muodostunut aatteiden kokoelma, poliittinen näkökulma todellisuuteen tai kaavoittuneeksi muuttunut poliittinen käytäntö, joka heijastaa tietyn yksilön, ryhmän, yhteiskuntaluokan tai kulttuurin tarpeita ja pyrkimyksiä.
Käsite
Ideologiakäsitteet voidaan tiivistää kolmeen päätyyppiin:
Poliittinen ideologia
Poliittisiksi pääideologioiksi on kutsuttu liberalismia, sosialismia ja konservatismia. Poliittiselle ideologialle on perinteisesti katsottu tunnusomaiseksi pyrkimys osoittaa oma näkemys oikeaksi ja vastustajan näkemys vääräksi enemmän tai vähemmän teoreettisin, ajattelun perustaa koskevin väittein.
Poikkileikkaava ideologia
Ideologia on yhdistetty toisinaan (esim. Neuvostoliitossa) taiteeseen ja tieteeseen ja käsitteeseen on kytketty myös vahvoja esteettisiä ihanteita ja ihmiskuvan käsityksiä (esim. fasismi). Ideologia on laajentunut entistä useamman elämänalan sisällöksi esimerkiksi yksilökäsityksen ja tavoitteiden kautta (esim. uusliberalismi ja kapitalismi)
Historia
pienois|pysty|Yhteiskuntafilosofi [[Hannah Arendt arvosteli totalitaristisia ideologioita.]] Ideologian käsite on verrattain nuori. Käsitettä käytettiin ensimmäisen kerran Destutt de Tracyn vuonna 1801 julkaisemassa teoksessa Les éléments de l´idéologie. Ideologian käsitettä käyttivät edelleen valistusfilosofi Étienne Bonnot de Condillac sekä John Locke ja Thomas Hobbes. Francis Baconin filosofisen empirismin perinteeseen asti koulukunta edusti älymystön oppositiota keisari Napoleon Bonapartea vastaan. Tämän koulukunnan oli tarkoitus puhdistaa kulttuuritieteet kaikesta metafysiikasta ja rakentaa kulttuuri yksinomaa antropologian ja psykologian varaan.
Henkisen asennoitumisen johdosta ideologia perusluonteeltaan väheksyi metafyysisiä ominaisuuksia, minkä johdosta Napoleon pyrki mitätöimään kyseiset ajattelijat. Napoleon kutsui valistusfilosofeja halventavasti ideologisteiksi, mikä sisälsi syytöksen "epärealistisesta haihattelusta" ja "metafysiikan kaupustelusta". Ideologian käsite sai täten negatiivisen sivumerkityksen, joka siihen on liitetty anglosaksisissa maissa.
Marxilainen ideologiakäsitys (1845-48)
Myöhemmin ideologian käsite kytkeytyi voimakkaasti marxilaiseen aatejärjestelmään. Marxilaisen näkemyksen mukaan ideologia tarkoittaa yleisesti ottaen yhteiskunnan taloudellista perustaa eli alusrakennetta vastaavaa ja vallassaolkevan luokan etuja sekä vallan käyttöä oikeuttavaa ja puolustavaa henkistä ylärakennetta. Näkemys esiintyy Karl Marxin ja Friedrich Engelsin yhteisessä nuoruuskauden teoksessa Saksalainen ideologia (1845-46). Marx ei itse kuitenkaan kirjoittanut ideologiasta juurikaan, vaan ongelman käsittely oli pääasiassa Engelsin tehtävä. Marxin kirjoitusten mukaan ideologia tarkoitti "perintönä saatuja aatteita", kuten oikeudellisia, poliittisia, filosofisia, moraalisia ja uskonnollisia aatteita. Näkemys esiintyy myös kommunistisessa manifestissa ja toistuu myöhemmin, jolloin ideologiaan liittyi mukaan myös taide.
Neuvostoliitossa marxismi-leninismi sisällytettiin muun muassa taiteeseen ja erilaisiin tieteen tutkimuskohteisiin.
Ideologian käsite marxilaisessa teoriassa
Marxilaisuuden piirissä on tarkasteltu muun muassa ideologian mahdollisesti arkipäiväistynyttä luonnetta. Marxilaisessa ajatteluperinteessä käsitteen ala on varsin laaja ja poikkeaa hieman siitä, miten termi yleiskielessä ymmärretään.
Marxilaisittain ideologian käsite ei viittaa niinkään tietoiseen oppijärjestelmään kuin historiallisesti kehittyneisiin yhteiskunnallistaviin käytäntöihin ja instituutioihin, kulttuuriset muodostumat mukaan luettuna. Ideologialla, etenkin hallitsevalla ideologialla, on piiloista vaikutusvaltaa ihmisten tapaan elää, toimia ja ajatella elämänsä ja toimintansa ehtoja. Ideologinen johtoasema eli hegemonia toteutuu usein epäsuorasti, sillä se ei perustu vain julkilausuttuihin päätelmiin tai kohdattuihin pakkoihin vaan myös kutsuihin, suostumuksiin ja huomaamattomasti suuntaaviin paineisiin. Käsitteen sisältöön ovat vaikuttaneet mm. Antonio Gramsci, Raymond Williams ja Louis Althusser.
Muut käyttötarkoitukset
Ei ole täyttä yksimielisyyttä siitä, ovatko feodalismi ja merkantilismi vastaavalla tavalla poliittisia ideologioita vai lähinnä tietyille talous- ja yhteiskuntajärjestyksille annettuja nimiä. Myös osaa aiemmin mainituista ideologioista pyritään usein käyttämään puhtaasti teknisinä käsitteinä; toisaalta juuri ideologian epäpoliittiseksi naamioiminen (normaalistaminen, luonnollistaminen) on yksi ideologisen vaikuttamisen keino.
Fasismilla on käytännössä esiintyessään tavannut olla poliittisten näkemysten lisäksi vahva esteettinen ihanne sekä ihmiskuva. Kriitikkojen mukaan myös kapitalismi on niin sanotusti uusliberalistisessa vaiheessaan asettanut entistä useamman elämänalan sisällöksi taloudellisen tehokkuuden ja yksityisen eduntavoittelun - sekä sitä korostavan yksilökäsityksen - ja tuonut täten julki ideologiset piirteensä.
Extraliga
Extraliga tarkoittaa seuraavia asioita:
Rochefort
Rochefort voi viitata useisiin asioihin:
Pesäpallon SM-sarja 1942
Vuoden 1942 pesäpallon SM-sarjaan osallistui vain neljä edellisvuoden yhdestätoista joukkueesta: Helsingin Pallonlyöjät, Riihimäen Pallonlyöjät, Toijalan Pallo-Veikot ja Haminan Palloilijat. Välisarjasta nostettiin lisäksi kaksi joukkuetta: Seinäjoen Maila-Jussit ja Valtion Lentokonetehtaan joukkue Tampereelta. Pallo-Toverit palasi myös sarjatoimintaan, jossa seuraa ei vuoden 1939 jälkeen ollut nähty. Sarja nimettiin poikkeuksellisista oloista johtuen Sotasarjaksi. Lentokonetehtaan joukkue voitti mestaruuden ja sai nimensä viralliseen mestariluetteloon. Kausi oli SM-sarjan 20. loppuun viety kausi.
Sotasarja
Sarjasta ei pudotettu yhtään joukkuetta, mutta vuoden 1943 sarjaan nostettiin lisäksi Kouvolan Pallonlyöjät ja Työväen Mailapojat Helsingistä, josta tuli näin ollen ensimmäinen TUL:n seura, joka osallistui PPL:n Mestaruussarjaan.
Korinthiaka
Korinthiaka (, ; ”Korinttilainen taru”) oli antiikin kreikkalainen eeppinen runoelma, joka kertoi Korintin kaupungin myyttisestä historiasta. Se ei ole säilynyt nykyaikaan, mutta siitä tunnetaan katkelmia.
Eepoksen kirjoittajana pidettiin myöhemmän antiikin aikana Eumelos Korinttilaista. Hänen nimiinsä on laitettu myös eepokset Titanomakhia ja Europia. Usein näihin runoelmiin viitataan kuitenkin ilman kirjailijan nimeä, ja viimeistään Pausanias esitti epäilyiksiä siitä, että Eumelos olisi kirjoittanut Korinthiakan. Runoelmat saattoivat yhdessä muodostaa eräänlaisen ”korinttilaisen kykloksen” eli Korintin kaupunkiin liittyneen tarupiirin.
Eepos kertoi Korintin hallitsijasukujen historian Helioksesta ainakin Bellerofonin esi-isiin Sisyfokseen ja Glaukokseen saakka. Siihen kuului myös Medeian taru. Eepoksen on nähty yhdistäneen Korintin myyttihistorian kolme eri kerrostumaa, joonialaisen, foinikialaisen ja thessalialaisen. Titanomakhia tarjosi tavallaan jumalallisen esihistorian Korinthiakalle.
Juhana IV (Portugali)
Juhana IV (19. maaliskuuta 1603 – 6. marraskuuta 1656) oli Portugalin kuningas vuodesta 1640 lähtien kuolemaansa asti.
Juhana oli vuodesta 1630 Bragançan herttua, joka valittiin kuninkaaksi Portugalin itsenäistyttyä Espanjasta vuonna 1640. Tämä johti kuitenkin Portugalin restauraatiosotaan Espanjaa vastaan, ja Espanja tunnusti Portugalin itsenäisyyden vasta Lissabonin rauhassa 1668. Juhana IV:stä alkanut Bragançan dynastia hallitsi Portugalia vuoteen 1853.
Juhana IV keräsi valtakaudellaan suuren kirjaston, joka kuitenkin tuhoutui Lissabonin maanjäristyksessä vuonna 1755. Juhana IV oli taiteiden suosija ja hän myös sävelsi itse kirkkomusiikkia. Kun Juhana IV kuoli, valtaan nousi hänen poikansa Alfonso VI.
Tarjanneveden alue
Tarjanneveden alue (vesistöaluetunnus 35.41) on Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueessa sijaitseva toisen jakovaiheen alue, jonka pinta-ala on 696,14 neliökilometriä. Alueen järvisyys on 18,65 %. Vesistön alueen alarajana on Syvinkisalmi, jonka yläpuolisen valuma-alueen pinta-ala on 3193,26 neliökilometriä ja sen järvisyys on 11,4 %. Reitin vedet laskevat seuraavaksi Ruoveden alueeseen (35.33).
Kolmannen jakovaiheen alueita ovat seuraavat yhdeksän aluetta tai valuma-aluetta :
Evelyn Sharp
Evelyn Genevieve ”Sharpie” Sharp (synt. Lois Genevie Crouse; 1. lokakuuta 1919 Melstone, Montana, Yhdysvallat – 3. huhtikuuta 1944 New Cumberland, Pennsylvania, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen lentäjä. Hän kuului toisen maailmansodan aikana Women Airforce Service Pilots -järjestöön (WASP), joka lensi Yhdysvaltain armeijan ilmavoimien lentokoneita muissa kuin taistelutehtävissä.
Varhaiset vuodet
Evelyn Sharp syntyi Melstonessa Montanassa 1. lokakuuta 1919. Hänen syntymänimensä oli Lois Genevie Crouse, mutta hänen nimensä vaihtui Evelyn Sharpiksi, kun John ja Mary Sharp adoptoivat hänet kahden kuukauden iässä. Hänen biologinen äitinsä oli kuitenkin mukana Sharpin elämässä, joskin tämä tunsi hänet aikuisikään saakka ”Elsie-tätinä”. Sharpit asuivat aluksi Montanan Kinseyssä, mutta muuttivat Ordiin Nebraskaan Evelynin ollessa pieni lapsi.
Sharp kiinnostui lentämisestä varhaisteininä. Hän otti ensimmäiset lentotuntinsa 14-vuotiaana, ja 16-vuotiaana hän oli jo lentänyt yksinlentoja. Hän sai noihin aikoihin ilmaisia lentotunteja lennonopettajalta, joka asui John Sharpin omistamassa asuntolassa ja jolla oli vaikeuksia saada vuokriaan maksettua. Sharp sai yksityislentäjän lupakirjansa 17-vuotiaana, ja 18-vuotiaana hänestä tuli myös mieslentäjät mukaan lukien Yhdysvaltain nuorin kaupallisen lentolupakirjan haltija. Hän valmistui Ord High Schoolista vuonna 1937 koulun siihenastisen historian parhaana naispuolisena urheilijana.
Ordilaiste liikemiehet tekivät Sharpin kanssa sopimuksen, jonka mukaan he lupasivat maksaa Sharpille käsirahan omaa Piper Cub -konetta varten, mikäli Sharp lupaisi mainostaa heidän yrityksiään osallistuessaan lähialueen lentonäytöksiin ja muihin tapahtumiin. Vuosina 1938–1939 Sharp osallistui maatalousnäyttelyihin, rodeoihin ja muihin joukkotapahtumiin, joissa hän kyyditsi kaikkiaan yli viittä tuhatta maksavaa asiakasta. Hän sai myös lennonopettajan kelpuutuksen, ja 20-vuotiaana hän oli yksi Yhdysvaltain kymmenestä naispuolisesta lennonopettajasta.
Sotavuodet
pienoiskuva|WASP:n lentäjät esittelevät erilaisia univormuja vuonna 1943. Sharp toinen vasemmalta. 1940-luvun alussa Yhdysvallat alkoi valmistautua mahdolliseen sotaan. Osana tätä käynnistettiin Civilian Pilot Training Program -koulutusohjelma, jossa koulutettiin lentäjiä. Sharp palkattiin ohjelmaan ja hän koulutti kaikkiaan 350 lentäjää ensin Etelä-Dakotassa ja myöhemmin Kaliforniassa.
Yhdysvaltain liityttyä mukaan sotaan lentäjä Nancy Harkness Loven johdolla perustettiin vuonna 1942 kokeneista naislentäjistä koostuneet Women’s Auxiliary Ferrying Squadron -joukot (WAFS), joiden jäsenet lensivät Yhdysvaltain armeijan ilmavoimien lentokoneita muissa kuin taistelutehtävissä, jotta mieslentäjiä vapautui rintamalle. Sharp liittyi WAFS:ään sen 17. jäsenenä. Hän läpäisi pääsykokeet 20. lokakuuta 1942, jolloin hänellä oli lähes 3 000 lentotunnin kokemus, enemmän kuin kenelläkään toisella WAFS:n jäsenellä.
FS Sfax (1884)
FS Sfax oli Ranskan laivaston ensimmäinen vuonna 1884 vesillelaskettu panssarikansiristeilijä.
Evelyn Sharp
Sotavuodet
Noin kuukauden mittaisen koulutuksen jälkeen Sharp lensi ensimmäisen varsinaisen siirtolentonsa WAFS:ssä marraskuussa 1942. Hänet sijoitettiin aluksi New Castlen lentotukikohtaan Delawaressa. Helmikuussa 1943 hänet siirrettiin Long Beachiin, jossa hän sai lisäkoulutusta tehokkaampien koulukoneiden lentämiseen. Toukokuussa hän sai kelpuutuksen Douglas C-47 -kuljetuskoneen perämieheksi.
FS Sfax (1884)
Palvelus
Alus poistettiin palveluksesta vuonna 1906 ja se romutettiin.
Viveca Hollmerus
Viveca Hollmerus (myöh. Cable; 29. maaliskuuta 1920 Helsinki – 5. marraskuuta 2004 Cambridge, Englanti) oli suomenruotsalainen kirjailija ja kuvittaja.
Henkilöhistoria
Hollmeruksen vanhemmat olivat rehtori, yliopettaja Ragnar Hollmérus ja kirjailija Margit von Willebrand-Hollmérus. Hollmeruksen puoliso 1938–1954 oli kauppaneuvos Eric Bargum. Kirjailija Johan Bargum on heidän poikansa. Toisen kerran Hollmerus oli naimisissa 1954–2001 englantilaisen diplomaatin Sir James Cablen (1920–2001) kanssa, joka toimi Suomen suurlähettiläänä 1975–1980. Hollmerus tuli ylioppilaaksi Brobergska Samskolan koulusta Helsingissä. Hollmerus on haudattu Cambridgeen.
Kuvituksia
Lähde
William Billings
William Billings (7. lokakuuta 1746 Boston – 26. syyskuuta 1800 Boston) oli yhdysvaltalainen säveltäjä. Hän vietti lähes koko elämänsä Bostonissa, Massachusettsissa. Pääasiassa kuorolle säveltänyttä Billingsiä äntä pidetään Yhdysvaltojen ensimmäisenä ammattisäveltäjänä ja tärkeimpänä 1700-luvun amerikkalaisista säveltäjistä. Hän perusti myös Yhdysvaltojen ensimmäisen kirkkokuoron. Billingsin uran noin 350 sävellyksistä merkittävimpiä ovat ”Chester”, ”David’s Lamentation”, ”I Am the Rose of Sharon”, ”Lamentation over Boston” sekä ”Modern Music”. Hänet valittiin vuonna 1970 Songwriters Hall of Fameen.
Peke Huuhtanen
Ilmari ”Peke” Huuhtanen (s. 13. maaliskuuta 1981 Helsinki) on suomalainen entinen jalkapalloilija. Hänen pelipaikkansa oli hyökkääjä.
William Billings
Billingsin toinen silmä oli syntymästä lähtien sokea. Hän opiskeli musiikkia nuoresta iästä lähtien ja onnistui 1760-luvun loppuun mennessä luomaan uran päätoimisena säveltäjänä. Hän ryhtyi vuonna 1769 laulunopettajaksi opettaen Bostonissa ja myöhemmin Stoughtonissa ja Providencessa. Hän toimi Boston Magazine -lehden päätoimittajana vuonna 1783. Huolimatta 1770- ja 1780-luvuilla nauttimastaan suosiosta Billings ajautui 1780-luvun lopulla taloudellisiin vaikeuksiin. Hän kuoli velkaisena Bostonissa syyskuussa 1800, 53 vuoden iässä. Hänet haudattiin nimettömään hautaan.
Peke Huuhtanen
Huuhtanen aloitti jalkapallouransa 10-vuotiaana Puistolan Urheilijoiden riveissä. Hän pelasi PuiU:ssa B-junioriksi asti, kunnes lähti vaihto-oppilaaksi Ranskaan, Bergeraciin, jossa hän edusti paikallista juniorijoukkuetta. Suomeen Huuhtanen palasi vuodeksi 1999 Malmin Palloseuran A-junioreihin. Ensimmäiset aikuisten ottelunsa hän pääsi pelaamaan Riihimäen Palloseuran riveissä Ykkösessä. Yhden RiPS-kauden jälkeen Huuhtanen palasi jälleen pääkaupunkiseudulle, FC Jokereiden organisaatioon. Ykkösjoukkueen lisäksi hän edusti "farmiseura" Jokruja. Huuhtanen oli mukana nostamassa Jokereita liigaan, ja ensimmäisellä Veikkausliiga-kaudellaan hän teki 6 maalia.
William Billings
Julkaistut laulukokoelmat
Billings julkaisi urallaan kuusi laulukokoelmaa. Niistä ensimmäinen, vuoden 1770 The New-England Psalm-Singer, on mahdollisesti varhaisin yksittäisen yhdysvaltalaissäveltäjän tuotannosta julkaistu laulukokoelma.
Peke Huuhtanen
Jokereiden lopetettua jalkapallotoiminnan seuran hankkinut Helsingin Jalkapalloklubi ilmoitti, että Huuhtanen saa hakea peliaikaa muualta. Hän siirtyi FC Hämeenlinnaan, ja sieltä myöhemmin FC Honkaan. Hongassa Huuhtanen oli mukana jo toisessa liiganousussaan. Yhteensä Huuhtanen pelasi Veikkausliigassa 82 ottelua, tehden 14 maalia. Kaudelle 2008 Huuhtanen siirtyi Kakkosessa pelanneen PK Keski-Uusimaan riveihin, jonka kanssa hän sijoittui A-lohkon maalipörssin kolmanneksi. Seuraavaksi kaudeksi hän siirtyi pelaamaan Ykkösen PK-35 Vantaaseen. Hän palasi pelikentille vielä kaudeksi 2012 edustamaan PKKU:a Kolmosessa.
Kaudella 2018 Huuhtanen pelasi Kolmosta PuiU:n riveissä.
Evelyn Sharp
Sotavuodet
Maaliskuussa 1944 Sharp sai koulutuksen kaksimoottoriseen P-38 Lightning -hävittäjään. 3. huhtikuuta 1944 hän oli lähdössä P-38-koneen toimituslennolle New Cumberlandista, Pennsylvaniasta. Heti lentoonlähdön jälkeen koneen oikea moottori lakkasi toimimasta. Sharp yritti kääntää konetta takaisin kohti lentokenttää, mutta nopeus ja korkeus eivät riittäneet paluuseen. Sharp teki koneella pakkolaskun kiitotien päässä olleelle alueelle. Kone ei vaurioitunut pahoin, mutta Sharpin niska murtui koneen iskeytyessä maahan ja hän kuoli välittömästi.
Sharp ehti WAFS:n ja WASP:n palveluksensa aikana toimittaa yli 150 lentokonetta ja lentää 18 eri konetyyppiä. Hänet haudattiin kotikaupunkiinsa Ordiin.
Huomionosoitukset
Sharpin hautajaisten yhteydessä Ordin pormestari julisti, että kaupungin lentokenttä nimetään Evelyn Sharp Fieldiksi. Kaupungissa juhlitaan vuosittain Eveyn Sharpin päivää hänen muistokseen. Hänet otettiin Nebraskan ilmailun kunniagallerian jäseneksi vuonna 1992.
Toisveden alue
Toisveden alue (vesistöaluetunnus 35.42) on Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueessa sijaitseva toisen jakovaiheen alue, jonka pinta-ala on 586,38 neliökilometriä. Alueen järvisyys on 9,1 %. Vesistön alueen alarajana on Herraskoski, jonka yläpuolisen valuma-alueen pinta-ala on 1530,11 neliökilometriä ja sen järvisyys on 9,87 %. Reitin vedet laskevat seuraavaksi Tarjanneveden alueeseen (35.41).
Kolmannen jakovaiheen alueita ovat seuraavat yhdeksän aluetta tai valuma-aluetta :
Rochefort (panimo)
thumb|right|Rochefortin oluet Rochefort-panimo on belgialainen trappistien panimo, jonka valmistamia ovat oluet Rochefort 6 (7,5 %), Rochefort 8 (9,2 %) ja Rochefort 10 (11,3 %). Olutta on tehty Notre-Dame de Saint-Rémyn luostarissa lähellä Rochefortia ainakin vuodesta 1595.
Alkosta ovat saatavilla oluet Rochefort 6, 8 ja 10.
Telegonia
Telegonia voi viitata seuraaviin:
Vellamo (nimi)
Vellamo on suomalainen naisen etunimi.
Ensimmäisen kerran Vellamo-nimeä ehdotettiin nimeksi 1864. Suomen almanakassa se on ollut vuodesta 1908.
Vuoden 2019 loppuun mennessä Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan Vellamo-nimen on saanut 2 021 naista ja noin 60 miestä. Vuonna 2008 avattu Merikeskus Vellamo sai nimensä nimikilpailun jälkeen.
Club Brugge KV
Club Brugge KV on jalkapalloseura Bruggesta, Belgiasta. Vuonna 1891 perustettu seura on RSC Anderlechtin jälkeen Belgian menestynein kuudellatoista mestaruudellaan. Belgian Jupiler Pro Leaguessa pelaavan Bruggen kotistadion on 29 042 -paikkaisella Jan Breydelstadionilla.
Seura on järjestänyt vuodesta 1976 alkaen Brugse Metten -turnauksen.
Bee (laulaja)
Bertta Seppälä, taiteilijanimeltään Bee, on suomalainen laulaja-lauluntekijä.
Seppälä osallistui The Voice of Finland -laulukilpailuun vuonna 2018, mutta putosi kisasta juuri ennen semifinaaleja. Hänen ensimmäinen singlensä ”Sun laulu” julkaistiin toukokuussa 2019. Kappale kertoo äidin menetyksessä ja se on omistettu Seppälän omalle äidille.
Vuonna 2021 Seppälä solmi levytyssopimuksen Sony Musicin kanssa yhteistyössä toimivan Monopoli Music -levymerkin kanssa. Hänen esikoisalbumi julkaistaan vuoden 2023 aikana.
Helmikuussa 2023 Seppälä valittiin YleX:n vuoden Läpimurto-artistiksi, jonka uskotaan tekevän kuluvan vuoden aikana läpimurtonsa.
Yksityiselämä
Seppälän äiti oli radiojuontaja Sari Seppälä. Hänen veljensä Womma Seppälä on myös radiojuontaja.
FS Davout (1889)
FS Davout oli Ranskan laivaston vuonna 1889 vesillelaskettu panssarikansiristeilijä.
Valmistus
Alus tilattiin Toulonin laivastontelakalta, missä köli laskettiin syyskuussa 1887. Alus laskettiin vesille lokakuussa 1889 ja se otettiin palvelukseen vuonna 1891.
Aino (albumi)
Aino on Dave Lindholmin seitsemäs sooloalbumi. Se julkaistiin keväällä 1982. Levystä ilmestyi remasteroitu CD-versio vuonna 2006.
Suomen Kuvalehden kevyen musiikin vuosikatsauksessa 1982 Jorma Tuominen piti albumia vuoden parhaana kotimaisena rockalbumina yhdessä Tuomari Nurmion albumin Punainen planeetta kanssa: ”Autiolle saarelle en enää lähtisi ilman Nurmion nerokasta vuolautta ja Daven sydämeenkäyvää naivismia.”
Kappaleet
Kaikki kappaleet sovittanut Otto Donner
Pöllötalo
Pöllötalo (engl. The Owl House) on yhdysvaltalainen animaatiosarja, jonka on luonut Dana Terrace. Sen genre on yhdistelmä fantasiaa ja kauhukomediaa. Pöllötalo sai ensi-iltansa Disney Channelilla 10. tammikuuta 2020 ja se on julkaistu digitaalisessa muodossa Disney+-suoratoistopalveluun. Sarjasta on ilmestynyt kaksi kautta ja tuloillaan on kolmas sekä viimeinen kausi.
Juoni
Luz Noceda, dominikaanilais-amerikkalainen 14-vuotias teinityttö päätyy vahingossa löytämänsä portaalin kautta mystiseen taikamaailmaan. Hän tapaa noidan nimeltä Eda Clawthorne ja jää tämän huostaan Pöllötaloon. Luz on luonteeltaan utelias ja mielikuvituksellinen, joten mahdollisuus taikuruudesta alkaa kiinnostaa häntä heti. Tämän vuoksi Eda alkaa opettamaan hänelle loitsuja. Luz kohtaa seikkailuillaan Loimusaarilla (engl. Boiling Isles) ikäisiään noitaoppilaita, joista hän ystävystyy muun muassa Willowiin, Gusiin ja Amityyn.
Suomen Malmijalostus
Suomen Malmijalostus Oy (ruotsiksi Finlands Malmförädling Ab, englanniksi Finnish Minerals Group) on valtion kokonaan omistama erityistehtäväyhtiö, joka huolehtii valtion kaivosalan omistuksista sekä kehittää kotimaista kaivos- ja akkutoimialaa. Valtioneuvoston kanslian omistajaohjausyksikön ohjauksessa toimivan yhtiön perustehtävänä on maksimoida kotimaisten mineraalien arvo vastuullisesti. Suomen Malmijalostus muodostettiin vuonna 2018, kun valtion kaivosalan omistukset keskitettiin yhden yhtiön alaisuuteen.
Historia
Suomen Malmijalostus sai nykyisen toimintamandaattinsa ja nimensä vuoden 2018 kesäkuussa. Sitä ennen vuodesta 2015 lähtien se toimi Terrafame Group Oy -nimellä ja keskittyi Terrafame Oy:n emoyhtiön tehtäviin.
Vuonna 2018 tehdyn muutoksen myötä Suomen valtio otti aiempaa aktiivisemman roolin Suomen kaivos- ja akkuklusterin kehittämisessä.
Vuonna 2021 Suomen Malmijalostus Oy ilmoitti suunnittelutyön jatkuvan kahden uuden akkumateriaaleja tuottavan tehtaan rakentamiseksi Kymenlaaksoon.
Alkuvuodesta 2021 Suomen Malmijalostus ilmoitti suunnittelevansa Haminaan pCAM- eli prekursorikatodiaktiivimateriaalitehdasta yhdessä CNGR Anvanced Material Co. Ltd:n kanssa, joka on Shenzhenin pörssissä listattu teknologiayhtiö. Joulukuussa 2021 yhtiö ilmoitti, että tehtaan ensivaiheen kapasiteetiksi suunnitellaan 20 000 tonnia vuodessa. Käynnistyttyään tehdas työllistäisi tällä kapasiteetilla suoraan noin 150 henkilöä.
Loppuvuodesta Suomen Malmijalostus ja Shenzhenin pörssissä listattu Beijing Easpring Material Technology Co., Ltd. sopivat jatkavansa yhteistyötä CAM- eli katodiaktiivimateriaalitehtaan perustamiseksi Kotkaan. Tehtaan ensivaiheen kapasiteetiksi tulisi 50 000 tonnia vuodessa. Tällä kapasiteetilla tehdas työllistäisi suoraan noin 250 ihmistä.
Elokuussa 2021 Suomen Malmijalostus kertoi allekirjoittaneensa aiesopimuksen FREYR Batteryn kanssa akkukennotehtaan perustamiseksi Suomeen. Yhtiöt neuvottelevat sopimuksen pohjalta yhteistyö- ja liiketoimintamallien kartoittamiseksi. Tehtaan sijoituspaikaksi kaavaillaan Vaasaa.
Samana vuonna Suomen Malmijalostus ilmoitti valmistautuvansa investoimaan Johnson Mattheyn Vaasaan kaavaileman akkumateriaalitehtaan osaprosesseihin. Myöhemmin Johnsson Matthey ilmoitti luopuvansa akkumateriaaliliiketoiminnasta kokonaan. pienoiskuva|alt=Akkukemikaalitehdas Terrafamen tehdasalueella|Akkukemikaalitehdas Terrafamen tehdasalueella.
Liiketoiminta
Suomen Malmijalostus toimii omistajana suomalaisessa kaivos- ja kemianteollisuudessa ja tekee työtä akkuarvoketjun kehittämiseksi. Visiona on tarjota materiaaleja ilmastoneutraalisuuden saavuttamiseksi.
Yhtiön strategisena kärkenä on kehittää kotimaista litiumioniakkujen arvoketjua sekä luoda uusia liiketoimintamahdollisuuksia ja varmistaa vaikutukselliset, tuottavat sijoitukset. Osana tätä työtä yhtiö on myös mukana useissa teknologisissa yhteishankkeissa luomassa uusia teollisia ratkaisuja kaivos- ja akkualalle muun muassa mineraalien jäljitettävyyteen sekä teollisuuden vesienkäsittelyyn.
Omistusosuudet
Suomen Malmijalostus Oy on konsernin emoyhtiö. Suomen Malmijalostus -konsernin muodostavat Suomen Malmijalostus Oy, Terrafame Oy, Sokli Holding Oy ja sen tytäryhtiö Sokli Oy sekä Finnish Battery Chemicals Oy tytäryhtiöineen. Suomen Malmijalostus Oy omistaa myös noin 20 prosenttia Keliber Oy:stä sekä 49 prosenttia Adven-FMG Sodium Sulfate Holding -yhtiöstä. Yhtiö on myös kertonut CNGR Advanced Materialin kanssa perustettavasta yhteisyrityksestä, josta sen omistusosuus on 40 prosenttia.
Terrafame Oy
Terrafame on suomalainen yhtiö, jonka toimintaan kuuluvat Sotkamossa sijaitsevat monimetallikaivos, metallitehdas ja akkukemikaalitehdas.
Keliber Oy
Keliber on suomalainen yhtiö, joka tähtää litiumin kaivostoimintaan sekä litiumkemiantehtaan perustamiseen Keski-Pohjanmaalle.
Sokli Oy
Vuonna 2020 Yara Suomi Oy myi Soklin kaivosoikeudet nimellisellä kauppahinnalla Suomen Malmijalostus Oy:lle, joka on ilmoittanut analysoivansa kaivoshankkeen kehittämismahdollisuuksia.
Ferrovan Oy
Helmikuussa 2020 Ferrovanin konkurssipesä ilmoitti tehneensä kauppasopimuksen Mustavaara-hankkeen oikeuksien ja näytteiden myymisestä kanadalaiselle Strategic Resources Inc:lle. Konkurssipesä suoritti noin 460 000 euron maksun Suomen Malmijalostukselle, joka oli ollut yhtenä velkojana konkurssissa.
Hallitus
Yhtiön hallituksen jäseninä toimimivat Antti Kummu (puheenjohtaja), Janne Känkänen (varapuheenjohtaja), Pauli Anttila, Teija Kankaanpää, Ilpo Korhonen, Jukka Ohtola ja Eeva Ruokonen. Toimitusjohtaja on Matti Hietanen.
Niilo Koivunalho
Niilo Koivunalho (15. heinäkuuta 1902 Tarvasjoki – 8. tammikuuta 1971) oli suomalainen keskimatkojen juoksija.
Koivunalho voitti 1 500 metrin Suomen-mestaruuden Kalevan kisoissa 1925 ja sijoittui hopealle 1929. Maastojuoksun SM-kilpailuissa 1925 hän sijoittui toiseksi 10 kilometrin matkalla.
Koivunalho edusti Tarvasjoen Urheilijoita. Vuonna 1926 hän siirtyi Turun Urheiluliittoon ja saavutti tällöin maailmanennätyksen 4×1 500 metrin viestijuoksussa.
Ähtärinjärven alue
Ähtärinjärven alue (vesistöaluetunnus 35.43) on Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueessa sijaitseva toisen jakovaiheen alue, jonka pinta-ala on 460,91 neliökilometriä. Alueen järvisyys on 14,17 %. Vesistön alueen alarajana on Vääräkoski, jonka yläpuolisen valuma-alueen pinta-ala on 943,73 neliökilometriä ja sen järvisyys on 10,34 %. Reitin vedet laskevat seuraavaksi Toisveden alueeseen (35.42).
Adrar (Mauritania)
thumb|200px|Adrarin alue Mauritanian kartalla. thumb|200px thumb|200px|Adrarin ylängön maisemia. Adrar on hallintoalue Mauritaniassa. Se on saanut nimensä maan luoteisosassa sijaitsevasta samannimisestä ylätasangosta. Alueen pinta-ala on 215 000 neliökilometriä. Sen hallinnollinen keskus on Atarin kaupunki. Asukkaita on 69 500 henkeä (vuonna 2000).
Ähtärinjärven alue
Kolmannen jakovaiheen alueita ovat seuraavat yhdeksän aluetta tai valuma-aluetta :
Adrar (Mauritania)
Adrarin alue rajoittuu pohjoisessa Länsi-Saharaan ja Mauritanian Tiris Zemmourin alueeseen, idässä Maliin ja Hodh El Charghin alueeseen, etelässä Tagantin ja Trarzan alueisiin sekä lännessä Inchirin alueeseen. Se on etupäässä kuivaa Saharan autiomaata, jonka kasvillisuus on hyvin vähäistä. Alue käsittää neljä departementtia ja 11 kuntaa:
Adrarin ylängön kanta-asukkaita ovat berberit ja keitaiden mustat maanviljelijät. Lamtuna-heimon berberit valtasivat sen 900-luvulla. Kolmesataa vuotta myöhemmin makil-heimon arabit alistivat berberit. Ouadanen ja Chinguettin keitaat toimivat keskiajalla Marokon Sijilmasasta ja Marrakechista Senegal ja Niger -joille suuntautuneen karavaanikaupan pysähdyspaikkoina. 1700-luvulla alueelle syntyi Adrarin emiirikunta. Sen yhteiskuntarakenteen huipulla olivat hasan-arabiryhmään kuuluvat soturit, heidän alapuolellaan karjanhoitoa harjoittavat zenaga-berberit ja alinna maata viljelevät orjat. Ranskalaiset valloittivat alueen vuonna 1909, mutta Adrarin emiiri kapinoi heitä vastaan vielä 1930-luvun alussa. Nykyään berberit ovat sulautuneet arabeihin ja väestön enemmistön muodostavat mustien orjien jälkeläiset.
Seudun elinkeinoja ovat paimentolaisuuteen perustuva karjanhoito, taateleita, viljaa ja vihanneksia tuottava keidasviljely sekä perinteiset käsityöammatit. Atarissa on myös elintarviketeollisuutta. Suurin osa väestöstä on asettunut kuivuuden takia kaupunkeihin.
Herkooli
Herkooli on osa Nikkolan ja Pirilän jokivarsiasutusta, jonka Museovirasto on luokitellut kuuluvaksi Suomen valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin. . Herkoolin pohjoispuolella avautuu Alajoen lakeusmaisema, joka kuuluu Suomen valtakunnallisesti arvokkaisiin maisema-alueisiin.
Historiaa
Herkooli on alun perin Talvitien suvun hallitsema, Ilmajoen kenties vanhin maatila, josta löytyy merkintöjä 1400-luvulta alkaen. Vuonna 1664 se sai kievarioikeudet.
Vuonna 1874 maatilan osti vaasalainen Karl Johan Herrgård, joka oli innokas fennomaani, mikä saattoi olla yksi syistä miksi hän halusi muuttaa Vaasasta suomenkieliselle alueelle. Herrgårdin Aline-vaimo oli miehensä serkku ja vauraan vaasalaisen laivanvarustajan Carl Gustaf Wolffin tytär. Kaupunkilaispariskunta sai opetella maanviljelyksen ja kartanonpidon taidot alusta pitäen, mutta he onnistuivat siinä hyvin.
Herkoolin toinen isäntä John Herrgård ajoi kartanonsa konkurssiin ja teki itsemurhan hävittyään paljon rahaa pörssiromahduksessa. Rakennukset, karja ja pellot myytiin. Päärakennuksesta tehtiin Peltoniemen kansakoulu, ja se jatkoi alakouluna kuutisen vuosikymmentä peruskouluaikaan saakka, kunnes sille rakennettiin lähistölle uudet koulutilat. 1980- ja 1990-luvun vaihteessa Herkoolin kiinteistö oli Ilmajoen Säästöpankin omistuksessa. Silloin Ilmajoen Käsi- ja Taideteollisuusoppilaitoksen opiskelijat entistivät Herkoolin päärakennuksen alkuperäiseen tyyliinsä. Konkurssissa menetetty irtaimisto pyrittiin korvaamaan kerätyillä ja teetetyillä kalusteilla.
1990-luvulta alkaen Herkoolin päärakennus toimi lähes 20 vuotta tilausravintolana ja suosittuna häiden pitopaikkana. Vuonna 2014 Herkooli pakkohuutokaupattiin eikä uusi omistaja jatkanut ravintolatoimintaa.
Vuonna 2008 Piiri-televisiosarjan jakso käsitteli Herkoolin kartanon väitettyä kummittelua.
Cottingleyn keijukaiset
thumb|310px|Frances keijujen kanssa. Elsien ottama kuva vuodelta 1916. Cottingleyn keijukaiset olivat kahden nuoren englantilaisen tytön vuonna 1917 julkaisemia väärennettyjä valokuvia, joissa näytti esiintyvän tanssivia keijukaisia. Ne saivat aikanaan suurta huomiota ja paljastuivat väärennökseksi vasta 50 vuoden päästä niiden julkaisusta.
Valokuvien ilmaantuminen
Frances ja Elsie ottivat vuosien 1916 ja 1920 välisenä aikana kaikkiaan viisi valokuvaa, joissa näytti olevan tanssivia keijukaisia. Valokuvien perusteella keijukaiset olivat pieniä ihmisiä, joilla oli aikakauden hiustyyli, ohuet leningit ja selässä suuret siivet. Yhdessä kuvassa on olento (englanniksi gnome), joka on noin 30 sentin pituinen, joka on pukeutunut jokseenkin elisabetilaiseen tyyliin ja jolla on myös siivet.
Pian valokuvat Cottingleyn keijukaisista levisivät kaikkialle. Jopa kirjailija Arthur Conan Doyle, Sherlock Holmesin luoja, piti valokuvia aitoina. Hän kirjoitti kahdessa lehtiartikkelissa, että kuvat olivat todiste materiaalisen ja järjellisen maailman alta löytyvästä henkimaailman kerroksesta. Epäilystä ei edes herättänyt se, että Elsie Wright tunnettiin taiteilijana, joka oli työskennellyt valokuvalaboratoriossa.
Väärennösten paljastuminen
Nykypäivänä kuvien tarkastelu paljastaa, että keijut näyttävät paperista leikatuilta kuvilta, joissa on sileä pinta, eikä valaistuskaan sovi yhteen muun valokuvan kanssa.
Harold Snelling, valokuvaväärennösten asiantuntija, sanoi: ”Näitä tanssivia hahmoja ei ole tehty paperista tai mistään kankaasta; niitä ei ole maalattu valokuvan taustalle — mutta eniten minut vakuuttaa se, että kaikki nämä hahmot ovat liikkuneet valotuksen aikana.” Nykyään Snellingin lausunto vaikuttaa kummalliselta maallikkojenkin huomatessa keijukaishahmojen terävyyden, mutta sen selittää epätavallinen käänne asiassa – British Journal of Photographyn päätoimittaja Geoffrey Crawley huomasi vuonna 1982, että myöhemmin julkaistut keijukaisten kuvat on painettu jälkikäsitellyistä negatiiveista. Näihin uudempiin negatiiveihin, joiden tekijöistä ei ole varmuutta, on keijuhahmojen piirteitä vahvistettu näyttämään selkeämmiltä (ja samalla paperisemmilta), ja vastaavasti taustaa sumennettu alkuperäisten negatiivien ollessa huomattavasti epäselvempiä. Crawleyn mukaan serkusten käyttämällä kameralla ei ylipäänsä olisi pystynyt kuvaamaan paperikeijuja sillä tarkkuudella, millaisina ne uudemmissa kuvissa näkyvät. Motiivi jälkikäsittelylle on luultavasti ollut keijujen tuominen esiin taustasta – 1900-luvun alkupuolella terävä valokuva vakuutti ihmiset helpommin kuin epäselvä. Tämä ero negatiivien kuvanlaadussa saattaa selittää sen, miksi esimerkiksi Doyle uskoi serkusten tarinaan.
Tytöt sanoivat, että Elsie oli piirtänyt keijukaiset Arthur Sheppersonin kirjasta Princess Mary's Gift Book.
Klytaimestra
pienoiskuva|220px|Klytaimestra murhan jälkeen. [[John Collier, 1882.]] Klytaimestra tai Klytaimnestra  oli kreikkalaisessa mytologiassa Tyndareuksen ja Ledan tytär ja Agamemnonin puoliso.
Tarinoita Klytaimestrasta
Klytaimestran äiti synnytti kaksi munaa Zeuksen maattua tämän kanssa joutsenen hahmossa. Näistä syntyivät myös Klytaimestran sisarukset: Zeuksen siittämät Polydeukes ja Helena ja Tyndareuksen siittämä Kastor.
Klytaimestran ensimmäinen aviomies oli Tantalos, jonka kuningas Agamemnon surmasi. Tämän jälkeen Klytaimestrasta tuli Agamemnonin puoliso. Suhteesta syntyivät lapset Ifigeneia, Elektra, Khrysothemis ja Orestes.
Agamemnon johti kreikkalaisten joukkoja Troijan sotaan. Heidän alustensa juututtua Auliin satamaan Agamemnonin tapettua Artemiille pyhitetyn hirven, ja jumalattaren kostettua nostamalla myrskyn, Agamemnon lähetti Kalkhaan neuvosta hakemaan tyttärensä Ifigeneian uhrattavaksi jumalille sovitusuhrina. Vaimolleen hän valehteli tarvitsevansa tytärtään antaakseen hänet Akhilleukselle palkkioksi palveluksistaan. Tämän teko toimi osittaisena motiivina Klytaimestralle murhata puolisonsa.
Sotaretken aikana Klytaimestra aloitti suhteen Agamemnonin serkun Aigisthoksen kanssa, minkä seurauksena syntyi Erigone. Yhdessä nämä suunnittelivat kuninkaan murhaamista kun tämä palaisi. Sodan päätyttyä Agamemnon palasikin takaisin, mutta hänellä oli mukanaan Kassandra, jonka hän oli ottanut rakastajattarekseen retken aikana. Saavuttuaan palatsiin Agamemnon osallistui pitoihin Kassandran odottaessa ulkopuolella vaunuissa, jolloin Klytaimestra toteutti suunnitelmansa ja murhasi miehensä sotkettuaan hänet ensin kiinni vaatekappaleeseen.
Kassandra, jolla oli ennustamisen lahja, näki rakastajansa ja oman murhansa ennalta, mutta ei onnistunut saamaan apua; Apollon oli kironnut hänet niin, ettei kukaan uskoisi hänen ennustuksiaan. Juostuaan palatsiin Klytaimestra murhasi hänetkin.
Erik Dahlberg
Erik Dahlberg (29. tammikuuta 1892 Turku – 6. huhtikuuta 1976 Helsinki) oli suomalainen elokuvakäsikirjoittaja, kirjailija ja toimittaja.
Taustaa
Käytään koulunsa Dahlberg harjoitti kieli- ja liikealan opintoja Saksassa, Englannissa ja Venäjällä. Hän oli muun muassa Turun kauppakamarin stipendiaattina Moskovassa vuonna 1914. Seuraavat kymmenen vuotta Dahlberg oli eri kotimaisten yritysten palveluksessa kunnes hän erään Amerikan matkansa aikana siirtyi toimittajan uralle. Hän oli useita vuosia lehtialan yrityksen palveluksessa Illinoisissa Yhdysvalloissa kunnes hän palasi vuonna 1932 Suomeen. Suomessa Dahlberg kuvasi radiossa kokemuksiaan Yhdysvalloissa ja hän kirjoitti myös joitain radiokuunnelmia.
Elokuvakäsikirjoittaja
Dahlbergin ura suomalaisessa elokuvassa kesti noin 15 vuotta. Hän työskenteli käsikirjoittajana kaiken kaikkiaan viidessä elokuvassa etupäässä T. J. Särkän johtamalle Suomen Filmiteollisuudelle. Dahlberg teki käsikirjoituksen Fredrik Paciuksesta kertovaan elämäkertaelokuvaan Ballaadi (1944). Sitä ennen oli valmistunut Yrjö Nortan ohjaama elokuva Yövartija vain...(1940), joka oli mittatilaus rooli Aku Korhoselle ja tarina hyväsydämisestä yövartijasta, jota maailma kohtelee tarkoituksenmukaisettomasti kaltoin. Dahlbergin kirjoittama Rakkautensa uhrit (1945) oli puolestaan niin kutsuttujen kuppa-elokuvien sarjaan liittyvä teos. Kuppa-elokuvien tarkoitus oli varoittaa nuoria sukupuolitautien vaaroista. Erehtyneet sydämet vuodelta 1944 perustuu Dahlbergin aiheeseen, josta Erkki Uotila ja Antti Metsalo tekivät käsikirjoituksen. Dahlbergin viimeiseksi työksi jäi alkuperäiskäsikirjoitus Jack Witikan ohjaamaan elokuvaan Mä oksalla ylimmällä (1954), siitä ohjaaja ja Walentin Chorell muokkasivat lopullisen käskirjoituksen. Ballaadin tavoin ja sen hyvän menestyksen innoittamana sekin oli elämäkertaelokuva ja keskittyi kuvaamaan säveltäjä Gabriel Linsénin rakkaussuhdetta oopperalaulaja Maria Sawinaan.
1930-luvulla Dahlberg tuotti muutamia lyhytelokuvia Isku-Filmi Oy:lle.
Toimittaja ja kirjailija
Dahlberg kirjoitti myös lukuisia etupäässä nuorille suunnattuja seikkailukirjoja. Kirjailijanimellä Erkki Karhunkuru hän julkaisi vuosina 1958–1959 vauhdikkaan sarjan villin lännen kertomuksia, joiden pääosassa oli Suomesta Amerikkaan muuttanut Olli Teerimäki. Tämä hahmo perustui hänen aikaisempaan Olle Degersvärd -hahmoonsa, jonka seikkailuja hän oli julkaissut äidinkielellään eli ruotsiksi.
Dahlbergin seikkailukertomusten aitoutta on turha epäillä, sillä mies oli itse asunut Yhdysvalloissa useamman vuoden ajan ja toiminut reportterina eri sanomalehdissä. Palattuaan Suomeen Dahlberg julkaisi Amerikan kokemuksistaan kertovat kirjat Eräretkillä USA:ssa (1947) ja Cowboyna Amerikassa (1948). Näiden lisäksi Dahlberg on julkaissut muun muassa dekkarin Kamera ei valehtele milloinkaan: salapoliisikertomus Chicagosta (1946).
Teoksia
Omalla nimellä:
Nimellä Flynn Everett: Nimellä Erkki Karhunkuru:
Franklin D. Roosevelt
Franklin Delano Roosevelt (30. tammikuuta 1882 Hyde Park – 12. huhtikuuta 1945 Warm Springs), joka tunnetaan yleisesti lyhenteellä FDR, oli Yhdysvaltojen 32. presidentti (1933–1945). Roosevelt kuului Yhdysvaltain demokraattiseen puolueeseen. Hän on Yhdysvaltojen historian ainoa presidentti, joka on valittu virkaansa useammaksi kuin kahdeksi kaudeksi, mikä ei perustuslakiin myöhemmin tehdyn lisäyksen mukaan olisi nykyään enää mahdollistakaan. Ennen presidentin virkaa Roosevelt oli New Yorkin osavaltion senaatin jäsen (1911–1913), Woodrow Wilsonin kabinetin apulaislaivastoministeri (1913-1920) ja New Yorkin kuvernööri (1929–1932).
Roosevelt syntyi vauraaseen Delanon-Rooseveltin perheeseen, jonka suku oli ranskalais-hollantilainen taustaltaan. Roosevelt opiskeli ja valmistui Harvardin yliopistosta 1904. Vuonna 1905 hän meni naimisiin kaukaisen serkkunsa, Anna Eleanor Rooseveltin kanssa, joka oli Theodore Rooseveltin suosikki-veljentytär. Roosevelt päätti seurata Theodoren polkua politiikkaan ja pyrki New Yorkin osavaltion senaattiin, jonne hänet valittiin vuoden 1910 vaaleissa. Vuonna 1913 uusi presidentti Wilson nimitti Rooseveltin hallintonsa apulaislaivastoministeriksi, jossa Roosevelt toimi mm. ensimmäisen maailmansodan aikana. Sodan jälkeen Roosevelt oli demokraattipuolueen varapresidenttiehdokas vuoden 1920 presidentinvaaleissa, mutta puolue hävisi republikaanien Warren Hardingille ja Calvin Coolidgelle. Vuonna 1921 Roosevelt alkoi sairastamaan poliota. Roosevelt perusti osittain itselleen mutta myös muille avoimen poliopotilaille hoitolan Georgian osavaltion Warm Springsiin, jossa vietti suurimman osan ajastaan 1920-luvulla. Roosevelt palasi aktiiviseen politiikkaan 1928, kun hänet valittiin kotiosavaltionsa New Yorkin kuvernööriksi saatuaan tuen silloiselta kuvernööri Al Smithiltä, joka oli puolueensa presidenttiehdokas. New Yorkin kuvernöörinä hän toimi suurimman ja vauraimman osavaltion ylimpänä virkamiehenä, ja tehtävissä Roosevelt joutui torjumaan vuonna 1929 puhjennutta Wall Streetin romahdusta sekä romahdusta seurannutta talouskriisiä.
1930-luvun alkupuolella talouskriisi pitkittyi ja Yhdysvallat kärsi historian pahimmasta taloudellisesta lamastaan. Roosevelt oli vuosia valmistellut itseään presidenttikisaan, ja päätyi haastamaan demokraattien esivaaleissa Texasin kongressiedustaja John Nance Garnerin sekä aikaisemman liittolaisensa Al Smithin. Roosevelt kiipesi voittoon esivaaleissa ja lopulta murskasi epäsuositun republikaanipuolueen vastaehdokkaan, presidentti Herbert Hooverin. Heti presidenttikautensa alussa Roosevelt kutsui kongressin erikoisistuntoon ja aloitti merkittävät sekä ennennäkemättömät yhteiskunnalliset ja taloudelliset reformit Yhdysvalloissa mm. New Deal -ohjelmallaan, jolla pyrittiin elvyttämään taloutta valtion investoinneilla, uudistamaan taloussysteemiä sekä työllistämään kansaa. Lisäksi Rooseveltin New Deal -ohjelmassa perustettiin lukuisia uusia valtion virastoja, jotka ovat vielä toiminnassa.
Roosevelt valittiin toiselle kaudelle presidentiksi 1936, mutta tällä kertaa demokraattipuolueen sisäiset kiistat sekä kongressin demokraateista ja republikaaneista koostunut "konservatiivisen liittouman" oppositio esti Rooseveltin ehdottamia laajempia uudistuksia Yhdysvaltojen taloudelle, joita Roosevelt oli luvannut New Dealin -ohjelmassa. Rooseveltin toisella presidenttikaudella kansainvälinen tilanne kiristyi, sillä mm. natsi-Saksa alkoi liittämään uusia alueita itseensä, Japani hyökkäsi Kiinaan vuonna 1937 ja vuonna 1939 Saksa hyökkäsi Puolaan, mikä aloitti toisen maailmansodan Euroopassa. Kongressi pakotti Rooseveltin pitämään neutraalia ulkopoliittista linjaa, mutta lopulta vuosina 1940–1941 Roosevelt ja kongressi pääsivät sopuun aseiden ja sotamateriaalin myymisestä ja antamisesta liittoutuneille.