cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Efedriini
Efedriini on lääkeaine, jota on käytetty avaamaan hengitysteitä muun muassa astman ja keuhkoputkentulehdusten hoidossa. Piristävän vaikutuksensa takia sitä on käytetty myös dopingaineena. 1970-luvulla se määriteltiin kielletyksi dopingaineeksi.
Kemialliset ominaisuudet
Efedriinin sulamispiste on 37–39 °C, kiehumispiste 255 °C, suhteellinen tiheys 1,124 g/cm3 (vesi = 1,0 g/cm3) ja leimahduspiste 85 °C.
Koska efedriinimolekyylissä on kaksi kiraalista hiiliatomia, on sillä neljä optista isomeeria. Sen (1R,2S)-enantiomeeria ja sen peilikuvaa (1S,2R) sekä näiden raseemista seosta sanotaan efedriiniksi. Vastaavasti (1R,2R)- ja (1S,2S)-enantiomeereja sanotaan pseudoefedriiniksi. Pseudoefedriini on yhtenä lääkeaineena eräissä antihistamiinivalmisteissa, kuten Duact, Clarinase ja Cirrus.
Käyttö
Efedriiniä on käytetty 10–50 milligramman annoksina astman, yskän ja nuhan hoitoon. Sen käyttö on vähentynyt, kun hengitysteiden avaamiseen on kehitetty täsmälääkkeitä, jotka aiheuttavat vähemmän riippuvuutta ja muita sivuvaikutuksia. Suomessa efedriiniä on lääkevalmisteissa nimeltä Codesan Comp, Sir. Ephedrin ja Efedrin.
Kilpaurheilussa sitä on käytetty dopingaineena parantamaan rasituksensietokykyä ja estämään väsymystä. Muiden piristeiden tavoin efedriiniä käytetään voimaharjoittelussa räjähtävyyttä ja tehoa antamaan. Virtsan efedriini- tai metyyliefedriinipitoisuus (C11H17NO) ei saa ylittää pitoisuutta 10 mg/L. Efedriiniä tutkitaan vain kilpailujen yhteydessä otetuissa testeissä. ADT:n arvioima varoaika efedriinille on noin 4 vuorokautta.
Efedriini on luokiteltu lisäksi huumausaineiden lähtöaineeksi, koska siitä voidaan valmistaa designhuumeita.
Vaikutus ja haitat
Efedriini kiihottaa ja piristää sympaattista hermostoa. Sen vaikutus välittyy eteenpäin keskushermoston kautta. Efedriini on sukua amfetamiinille, mutta sen vaikutukset keskushermostoon ovat kuitenkin amfetamiinia vähäisemmät. Hermoston ulkopuoliset vaikutukset ovat kuitenkin voimakkaammat: se aiheuttaa verenpaineen nousua, sydämen lyöntitiheyden kasvua, keuhkoputkien laajentumista, tahdosta riippuvan lihaksiston verisuonten laajenemista, muiden verisuonten supistumista ja energia-aineenvaihdunnan kiihtymistä.
Efedriinin aiheuttamia haittavaikutuksia ovat vapina, sydämen tykytys ja verenpaineen nousu. Herkille ihmisille ja suurina annoksina nautittuna se voi aiheuttaa sekavuutta ja vainoharhoja sekä vakavia rytmihäiriöitä. Rasituksen yhteydessä suuret lääkemäärät voivat aiheuttaa lämpöhalvauksen, vaarallisen rytmihäiriön ja jopa kuoleman.
Lämmitys
thumb|upright|Huoneiston [[takka|avotakka Allgäussa Etelä-Saksassa.]] Lämmityksellä tarkoitetaan talotekniikassa lämpöenergian tuottamista, varastointia, siirtoa ja jakoa rakennuksen huonetilaan tai käyttöveteen. Lämmityksellä pyritään aikaansaadaan kylmänä vuodenaikana miellyttäväksi koettu ja terveellinen sisälämpötila sekä pitämään rakenteet kosteusteknisesti toimivina.
Maailman terveysjärjestö WHO suosittelee terveiden keski-ikäisten ihmisten asuinlämpötilan pitämistä välillä 18-24 celsiusastetta. Mainittu alaraja ei kuitenkaan riitä välttämättä esimerkiksi vanhuksille tai eräistä sairauksista kärsiville.
Kuivanapitolämmitys tarkoittaa asumattoman asuin- tai lomarakennuksen sisälämpötilan pitämistä syksyllä, talvella ja keväällä 3-5 astetta ulkolämpötilaa korkeampana. Kuivanapitolämmitys estää rakenteiden kostumisen niin sanottua peruslämpöä tehokkaammin, jolloin niissä ei ala kasvaa hometta.
Lämpöenergian lähteet
thumb|Lämmitysenergiaa voidaan saada monella tavalla. Lämpöä voidaan tuottaa polttamalla erilaisia biopolttoaineita, kuten polttopuuta, puupellettejä tai haketta, fossiilisia polttoaineita, kuten maakaasua, kivihiiltä, öljyä tai turvetta. Lämpöenergiaa voidaan ottaa käyttöön myös auringon lämpösäteilystä suoraan tai sen lämmittämästä maasta tai vedestä, paikoitellen myös geotermisestä energiasta. Lämmitykseen voidaan käyttää eri tavoin tuotettua sähköä. Rakennusten lämmittämiseen osallistuu myös rakennuksen sisällä tuotettu muu lämpöenergia: valaistuksen, laitteiden ja koneiden hukkalämpö sekä rakennuksessa olevien ihmisten ja eläinten säteilemä ja toiminnan aikaansaama lämpöenergia.
Suomen rakennuskannan lämmönlähteiden jakauma rakennusten tilavuuden mukaan laskettuna oli vuonna 2001: kaukolämpö 46 %, sähkölämmitys 20 %, kevyt polttoöljy 20 %, puu tai pelletti 10 %, raskas polttoöljy 1 %, maalämpö 0,4 %, muut 1 %. Luvut sisältävät sekä rakennuksen että lämpimän käyttöveden lämmityksen. Asuinrakennuksissa kuluu asukasta kohden lämmintä käyttövettä vuorokaudessa keskimäärin 60 litraa vuorokaudessa, ja 50 litraa, mikäli rakennuksessa on huoneistokohtainen lämpimän käyttöveden laskutus.
Uusien omakotitalojen suosituin lämmönlähde on nykyisin maalämpö, jonka osuus on 45 prosenttia, ja seuraavalla sijalla on suora tai varaava sähkölämmitys, jonka osuus on noin 27 prosenttia.
Kotitalouksien lämmityskustannukset Suomessa
Asunnon kohtuulliset kotitalouskohtaiset lämmityskustannukset ovat Kelan mukaan Etelä-Suomessa keskimäärin 83 euroa kuussa neljän hengen kotitaloudessa ja Pohjois-Suomessa 100 euroa kuussa. Yhden hengen kotitaloudessa vastaavat luvut olivat 41 ja 44 euroa kuussa. . Vattenfallin arvion mukaan sähkölämmitetyssä omakotitalossa asuvalla nelihenkisellä perheellä kuluu keskimäärin 1100 kWh kuussa asunnon ja veden lämmittämiseen. Sähkön kokonaishinta oli energiaviraston tilastojen mukaan 12,30 senttiä kilowattitunnilta vuonna 2012. Sähkön verollinen kokonaishinta pysyi samalla tasolla vuosina 2012-2015.
Lämmityksen ympäristövaikutukset
Sellaisilla seuduilla, missä lämmitystä käytetään säännöllisesti, lämmitystavan valinta on usein huomattavin yksittäinen rakennuksen ympäristökuormitukseen vaikuttava tekijä. Mikäli energia tuotetaan fossiilisilla polttoaineilla aiheutuu lämmityksestä hiilidioksidipäästöjä. Hiilidioksidin tuoton kannalta neutraalina pidetään kasvipohjaisia puu- ynnä muita polttoaineita ja niin sanottua vihreää sähköä, joka on tuotettu ydin-, vesi- tai tuulivoimalla.
Huonelämpötilan terveysvaikutukset
Maailman terveysjärjestö WHO:n kokoaman asiantuntijaryhmän mukaan tutkimusnäyttöä huonelämpötilan terveysvaikutuksista ei ole kertynyt riittävästi, jotta voitaisiin määrittää varmuudella optimaalinen huonelämpötila. Tiedetään kuitenkin suurella varmuudella, ettei huonelämpö saisi alittaa 18 celsiusastetta. Herkille ihmisryhmille kuten vanhuksille, lapsille ja pitkäaikaissairaille sekä erityisesti sydän- ja verisuonisairauksista kärsiville ja astmaatikolle pitäisi ehkä järjestää tätäkin lämpimämmät asuinolot. Esimerkiksi keuhkoahtaumatauti sairastaville suositellaan vähintään 21 celsiusastetta. Alhainen huonelämpö lisää myös verenpainetta ja masennuksen esiintyvyyttä.
Terveysriskit kasvavat toisaalta myös huonelämmön ylittäessä 24 celsiusastetta.
Lämmitysjärjestelmä
Lämmitysjärjestelmä muodostuu lämmöntuotanto-, -varastointi-, -siirto- ja -jakojärjestelmistä. Lämmöntuotantolaitteissa tuotetaan tarvittava lämpöenergia esimerkiksi polttamalla tai sähkön avulla. Lämpö voidaan jakaa suoraan huonetilaan, varastoida varaajaan tai siirtää lämmönsiirtojärjestelmällä tuotantopaikalta muualle jaettavaksi. Esimerkiksi sähköpatteri sekä tuottaa lämpöä että jakaa sen suoraan huonetilaan. Usein sähköpattereissa on sisäänrakennettu tai erillinen termostaatti, joka mahdollistaa huonetilan lämpötilan pitämisen tietyssä lämmössä. Varaava takka tai uuni on esimerkki lämmitystavasta, joka tuottamisen ja jakamisen lisäksi myös varaa lämpöä. Öljylämmityksessä lämpö puolestaan tuotetaan lämmityskattilalla ja siirretään vesikierron avulla pannuhuoneesta asuintiloihin jaettavaksi esimerkiksi vesikiertoisten pattereiden avulla. Polttopuilla lämmitettäessä lämmityskattilalla tuotettua lämpöä useimmiten varastoidaan suuri määrä varaajaan, josta lämpöä siirretään asuinhuoneisiin jaettavaksi esimerkiksi lämpöpattereilla.
Vielä 1900-luvun alkupuolella kaupungeissakin lämmitettiin asuin­rakennuksia yleensä polttamalla puita erilaisissa tuli­sijoissa. Varsinkin kerrostaloissa huoneisto­kohtaisen lämmityksen syrjäytti kuitenkin vähitellen keskuslämmitys, jossa rakennuksen kellariin sijoitetusta keskuslämmityskattilasta johdetaan kuumaa vettä jokaisessa huoneessa, tavallisimmin ikkunan alla olevaan lämpöpatteriin. Myöhemmin on monella paikka­kunnalla yleistynyt kauko­lämmitys, jossa lämpö tuotetaan rakennuksen ulko­puolella, usein samassa voimalassa, joka tuottaa myös sähköenergiaa, ja kuuma vesi johdetaan kauko­lämpö­verkon välityksellä rakennuksiin.
Lämmöntuotantolaitteet
Lämpöä voidaan tuottaa polttamalla polttoainetta lämmityskattilassa, uunissa, takassa, tai polttolaitoksessa. Lämpö voidaan tuottaa myös eri tavoin aikaan saadulla sähköllä sähkövastuksen avulla. Aurinkokeräimellä voidaan kerätä auringon säteilyn sisältämää lämpöenergiaa. Lämpöpumpulla voidaan sähköä hyväksi käyttäen hyödyntää maan tai veden sisältämää energiaa, ilmalämpöpumpulla saadaan ilmasta siirretyksi lämpöä.
Lämmönvaraaminen
Lämpöä voidaan varata esimerkiksi tulisijan yhteyteen, massiiviseen rakenteeseen, kuten teräsbetonilaattaan tai vesivaraajaan.
Lämmönsiirto
Lämmönsiirto tapahtuu kuljettamalla lämpöä jonkin väliaineen avulla. Siirrettäessä lämpöä keskuslämmitysjärjestelmässä yleisin väliaine on putkistoissa virtaava vesi. Ilmalämmityksessä lämpöä siirretään virtaavan ilman mukana. thumb|Huoneiston vesikiertoinen lattialämmitysputkisto ennen lattian valua.
Lämmönjakotavat
Lämmönjakaminen voi tapahtua perinteiseen tapaan suoraan uunin tai takan kyljestä. Suorasähkölämmityksessä lämpö siirtyy huoneeseen suoraan pattereista, kattolämmityselementeistä, ikkunalasista tai lattiasta. Varaavassa sähkölämmityksessä lämpö ensin varataan massaan, kuten massiiviseen lämpöpatteriin tai betonilaattaan. Keskuslämmitysjärjestelmissä lämpö voidaan jakaa huoneisiin lämpöpattereiden tai lattialämmitysputkiston avulla, tai puhallettavan ilman mukana.
Historia
Alkeellisin lämmöntuotantomuoto on nuotio asumuksen, esimerkiksi kodan keskellä. Kehittyneempiä lämmöntuotantomuotoja olivat erilaiset sisäänsavuavat uunit tai kiukaat, joita oli esimerkiksi savupirteissä ja -saunoissa. Savun ulos johdattamiseksi kehitettiin puinen lakeinen, josta kehittyi myöhemmin savupiippu. Vähitellen kehitys johti nykyaikaisten uunien ja takkojen syntymiseen. Tällaiset tulisijat palvelivat päälämmönlähteinä ennen nykyaikaisten lämmitysmuotojen kehittymistä ja takkojen siirtymistä tunnelmanluojiksi sekä toissijaisiksi lämmönlähteiksi.
Red Shoe Diaries
Red Shoe Diaries on yhdysvaltalaisella Showtime-kanavalla esitetty eroottinen televisiosarja ja siihen perustuva elokuva. Sarjaa esitettiin vuosina 1992–1996. Kertojan osassa oli David Duchovny. Jaksojen tarinoissa juoni pyörii yleensä tytön tai naisen seksuaalisessa heräämisessä, musiikki on aistillinen ja tunnelmallinen, eikä tarinoita yhdistä muu kun kertoja Jake Winters (David Duchovny) joka esittelee jaksot.
Meat Puppets II
Meat Puppets II on yhdysvaltalaisen rockyhtyeen Meat Puppetsin toinen kokopitkä albumi.
Tämän (ja muiden Meat Puppetsin, lukuun ottamatta ensimmäistä) albumin sekoitusta punkia ja countrya on kutsuttu cow punkiksi.
Kappaleluettelo
Kaikki kappaleet kirjoittanut Curt Kirkwood, ellei toisin mainittu.
Ranskan Ylä-Volta
Ylä-Volta oli Ranskan Länsi-Afrikkaan kuulunut Ranskan siirtomaa vuosina 1919–1932 ja 1947–1958. Vuonna 1958 perustettiin autonominen Ylä-Voltan tasavalta, joka itsenäistyi vuonna 1960. Nykyään maa tunnetaan nimellä Burkina Faso.
Siirtomaan valloitus
Ennen Ranskan siirtomaavalloitusta nykyisen Burkina Fason alueella oli useita mosivaltioita. Niistä suurimmat olivat Ouagadougou maan keskiosassa, Yatenga sen pohjoispuolella ja erillisen kansallisuuden muodostanut Gurmanche idässä. Monet etniset ryhmät, kuten biriforit, bwat, samot, senufot ja gurunsit, asuivat vielä suku- ja kyläyhteisöissä.
Naboiksi kutsuttujen monarkkien hallitsemat mosivaltiot jakautuivat päälliköiden johtamiin maakuntiin ja kyliin, joita yhdisti keskitetty byrokratia. Perinteistä uskontoa harjoittanut väestö eli pääosin omavaraistaloudessa. Käsityöläiset ja muslimikauppiaat muodostivat erilliset kastiryhmät, ja orjuus oli yleistä. Eurooppalaiset arvioivat mosivaltiot poliittisesti ja sotilaallisesti heikoiksi.
Siirtomaavallat kiinnostuivat Länsi-Afrikan sisämaan valloituksesta Berliinin konferenssin jälkeen. Ranskalainen Louis-Gustave Binger neuvotteli ensimmäisenä Ouagadougoun hallitsijan kanssa vuonna 1887, ja brittejä edustanut George Ekem Fergusson solmi ensimmäisen kauppasopimuksen vuonna 1894. Gurmanchesta ja Yatengasta tuli Ranskan protektoraatteja vuonna 1895. Ranska valloitti naba Wobghon hallitseman Ouagadougoun vuonna 1896 ja Bobo-Dioulasson vuonna 1897. Ranskan, Britannian ja Saksan siirtomaiden rajat vahvistettiin vuosina 1897–1898 solmituilla sopimuksilla.
Ylä-Voltan perustaminen
Burkina Fason alueesta muodostettiin vuonna 1899 Bobo-Dioulasson sotilasalue, joka oli sotilasasioissa suoraan Ranskan Länsi-Afrikan kenraalikuvernöörin alainen, mutta siviiliasioissa tämän Ylä-Senegalin ja Keski-Nigerin edustajan alainen. Vuonna 1902 siirtomaa sai nimen Senegambia ja Niger ja vuonna 1904 Ylä-Senegal ja Niger. Sotilasalue lakkautettiin vuonna 1911 tai 1913.
Siirtomaavalta jakoi maan komendanttien johtamiin piireihin, joiden rajat eivät noudattaneet aikaisempien valtapiirien rajoja. Entisiä tai nimitettyjä päällikköjä käytettiin apuna verojen keräämisessä sekä pakkotyöhön ja armeijaan värväämisessä. Orjuus lakkautettiin, ja päälliköt menettivät tuomiovaltansa. Ouagadougoun hallitsijan mogho naban asema supistui puhtaasti muodolliseksi.
Ankara verotus, pakkotyöt ja asevelvollisuus herättivät vastarintaa varsinkin maan länsiosassa, jossa syntyi kapinaliikkeitä ensimmäisen maailmansodan aikana vuosina 1915–1916. Asemansa lujittamiseksi ja alueen talouden kehittämiseksi ranskalaiset perustivat 1. maaliskuuta 1919 erillisen Ylä-Voltan siirtomaan, joka käsitti Ylä-Senegaliin ja Nigeriin kuuluneet Bobo-Dioulasson, Dédougoun, Dorin, Fada N’Gourman, Gaouan, Mosin ja Sayn piirit. Mosin piiri jaettiin 1920-luvun alussa Ouagadougoun, Ouahigouyan ja Tenkodogon piireiksi, ja suurin osa Sayn piiristä liitettiin vuonna 1927 Nigeriin. Uuden siirtomaan ensimmäinen kuvernööri oli Édouard Hesling, jota seurasi vuonna 1928 Albéric Auguste Fournier.
Siirtomaahallinto rakensi teitä ja kehitti puuvillan, kumin ja maapähkinän viljelyä. Ylä-Voltan tärkein vientituote oli kuitenkin työvoima, jota toimitettiin Dakarin–Nigerin ja Abidjanin–Nigerin rautateiden rakentamiseen, Ranskan Sudanin ja Senegalin maatalouteen sekä Norsunluurannikon metsätöihin. 1930-luvun lama romahdutti maatalouden vientituotteiden hinnat, ja työvoiman liikkuvuuden edistämiseksi Ylä-Voltan siirtomaa lakkautettiin 5. syyskuuta 1932. Batién, Bobo-Dioulasson, Gaouan, Ouagadougoun, Tenkodogon piirit ja osa Dédougousta (yhteensä kaksi miljoonaa asukasta) liitettiin Norsunluurannikkoon, Ouahigouyan piiri ja loput Dédougousta (712 000 asukasta) Ranskan Sudaniin ja Dorin ja Fada N’Gourman piirit (268 000 asukasta) Nigeriin. Entiset mosivaltiot joutuivat näin osaksi eri siirtomaita, mitä niiden perinteinen eliitti ei voinut hyväksyä. Norsunluurannikkoon liitetty osa, niin sanottu Ylä-Norsunluurannikko sai vuonna 1938 itsehallinnon, jota johti Ouagadougouun lähetetty résident supérieur Edmond Louveau.
Ylävoltalaista työvoimaa tarvittiin Ranskan Sudanissa Office du Nigerin keinokastelualueella sekä Norsunluurannikon kaakao- ja kahviplantaaseilla, puuvillapelloilla ja metsäteollisuudessa. Työntekijät olivat periaatteessa vapaaehtoisia, mutta heillä oli todellisuudessa vähän valinnan varaa. Siirtotyöläisten olot Norsunluurannikolla alkoivat parantua Ranskan kansanrintaman noustua valtaan vuonna 1936. Ylävoltalaisia palveli myös paljon Ranskan armeijassa. Toisen maailmansodan alussa siihen värvättiin yli 10 000 mosia.
Toisen maailmansodan jälkeen
Toisen maailmansodan jälkeen siirtomaiden asukkaat saivat Ranskan kansalaisoikeudet ja rajoitetun edustuksen Ranskan parlamentissa. Vuoden 1946 vaaleissa kansalliskokoukseen valittiin Norsunluurannikon edustajina ylävoltalaiset Daniel Ouezzin Coulibaly ja Philippe Zinda Kaboré, jotka kuuluivat radikaaliin Rassemblement démocratique africain (RDA) -puolueeseen. Mosipäälliköt perustivat Union voltaïque (UV) -puolueen, joka ryhtyi vaatimaan Ylä-Voltan jälleenyhdistämistä. Siirtomaa perustettiin uudelleen osana Ranskan unionia 4. syyskuuta 1947. Se säilytti entiset rajansa lukuun ottamatta koillisinta osaa, joka jäi Nigerin yhteyteen. Ylä-Voltan ensimmäinen uusi kuvernööri oli Albert Jean Mouragues.
Ylä-Voltan politiikkaa leimasi seuraavina vuosina ranskalaisten kommunistien kanssa liittoutuneen RDA:n ja siirtomaavallan tukeman UV:n kamppailu. Ranskan kansalliskokoukseen valittiin vuonna 1948 kolme UV:n ehdokasta: Henri Guissou, Mamadou Ouédraogo ja Nazi Boni, jotka olivat mukana muodostamassa Senegalin Léopold Sédar Senghorin johtamaa RDA:n vastaista Indépendants d’outre-mer -parlamenttiryhmää. Vuonna 1951 puolue sai kansalliskokoukseen neljännenkin edustajan Joseph Conombon.
Union voltaïque hajosi vuonna 1955 kahdeksi puolueeksi, Conombon ja Guissoun perustamaksi Parti social pour l’emancipation des masses africaines (PSEMA) ja Nazi Bonin Mouvement populaire d’evolution africaine (MPEA). Jälkimmäinen edusti maan länsiosaa ja vaati sille autonomiaa. Vuonna 1956 kansalliskokoukseen valittiin Gérard Kango Ouédraogo, jonka puolue Mouvement démocratique voltaïque (MDV) edusti maan pohjoisosan moseja. Myös RDA:han kuulunut Parti démocratique voltaïque (PDV) lisäsi kannatustaan. Maan hajanainen puoluekenttä koostui lähinnä vähälukuisen sivistyneistön vaalijärjestöistä, joilla ei ollut selkeää poliittista ideologiaa.
Vuoden 1956 ”puitelaki” määräsi yleisen äänioikeuden ja antoi siirtomaiden aluekokouksille oikeuden muodostaa hallituksen. Seuraavissa vaaleissa vuonna 1957 PDV:n ja PSEMA:n muodostama Parti démocratique unifié (PDU) sai aluekokoukseen 37 paikkaa, MDV 26, MPEA viisi ja riippumattomat ehdokkaat kaksi. PDU:n ja MDV:n muodostaman hallituksen varapuheenjohtajaksi valittiin Ouezzin Coulibaly (puheenjohtajana toimi kuvernööri). PDU hajosi, mutta Coulibalyn hallitus säästyi epäluottamuslauseelta Maurice Yaméogon ja kolmen muun ministerin loikkauksen ansiosta.
Vuoden 1958 kansanäänestyksessä 98,9 prosenttia ylävoltalaisista äänesti Charles de Gaullen esittämän Ranskan perustuslain puolesta. Sen perusteella siirtomaat saivat itsehallinnon osana Ranskan yhteisöä. Coulibalyn kuoltua uuden yhtenäisyyden hallituksen pääministeriksi valittiin Maurice Yaméogo. Autonominen Ylä-Voltan tasavalta julistettiin 11. joulukuuta 1958, ja seuraavan vuoden puolella se sai oman perustuslain.
Ranskan Länsi-Afrikan hajotessa alueella ryhdyttiin suunnittelemaan uutta federaatiota. Ylä-Volta oli perustamassa Malin liittovaltiota tammikuussa 1959, mutta liittyi huhtikuussa Félix Houphouët-Boignyn johtamaan Länsi-Afrikan ententeen. Norsunluurannikosta tuli tärkeä vaikuttaja Ylä-Voltan politiikassa.
Vuoden 1959 vaaleissa PDV sai lainsäädäntökokoukseen 69 paikkaa ja Parti du regroupement africain kuusi. Pääministeriksi uudelleen valittu Yaméogo ryhtyi toteuttamaan itsevaltaista politiikkaa ja kielsi opposition toiminnan. Yleisen käsityksen mukaan Ylä-Volta ei ollut valmis itsenäisyyteen, mutta se itsenäistyi vastahakoisesti 5. elokuuta 1960.
Luigi Cadorna
Elämäkerta
Luigi Cadornan isä oli kenraali Raffaele Cadorna. Hän oli aatelisarvoltaan kreivi. Cadorna aloitti upseerinuransa aliluutnanttina Italian armeijassa vuonna 1868. Hän yleni 1875 kapteeniksi, 1892 everstiksi ja 1905 kenraaliluutantiksi sekä nimitettiin 1910 neljännen armeijakunnan komentajaksi. Hänelle tarjottiin pääesikunnan päällikön tehtäviä ensi kerran vuonna 1908, mutta silloin hän kieltäytyi poliittisista syistä ja virkaan nimitettiin häntä kaksi vuotta nuorempi Alberto Pollio. Toisella kerralla, kuusi vuotta myöhemmin, Pollion kuoltua yllättäen sydänkohtaukseen, Cadorna hyväksyi tarjouksen, ja hänet nimitettiin pääesikunnan johtoon 6. heinäkuuta 1914, kolme viikkoa ennen maailmansodan puhkeamista. Sodassa Italia julistautui aluksi puolueettomaksi, kunnes liittyi toukokuussa 1915 sotaan ympärysvaltojen puolelle. Cadorna vaati tästä huolimatta liikekannallepanoa välittömästi puolueettomuusjulistuksen jälkeen, koska armeijan taisteluvalmius oli hänen mielestään surkean alhaisella tasolla. Pääministeri Antonio Salandra ei kuitenkaan tähän suostunut, ja vasta lokakuussa Cadorna saattoi toden teolla aloittaa vaatimansa Italian armeijan vahvistamisen.
Italian julistettua sodan Itävalta-Unkaria vastaan 23. toukokuuta 1915 Cadornan osittain uudistama, 35 divisioonan suuruinen armeija aloitti sotatoimet seuraavana päivänä. Cadornan tavoitteena oli vallata Itävalta-Unkarilta Triesten ja Kärntenin alueet, joten hän keskitti Italian päävoimat itärajalle ja jätti Etelä-Tirolin suunnan vähemmälle huomiolle. Hän kuitenkin käynnisti Italian hyökkäyksen sen verran hitaasti, että itävaltalaiset ehtivät asettua puolustukseen rajalle. Cadornan taktiikkana oli säilyttää vahva puolustuslinja Trentinon alueella ja suorittaa lannistumatta toistuvia jalkaväkihyökkäyksiä Isonzojoella. Nämä hyökkäykset johtivat suuriin miestappioihin ilman merkittävää sotilaallista menestystä. Ensimmäiseen sotatalveen mennessä tappiot kasvoivat 300 000 mieheen. Toisin kuin länsirintaman komentajat, Cadorna ei juuri hyödyntänyt tykistön tukea jalkaväkihyökkäyksissä, sillä italialaisilla oli pulaa tykeistä ja konekivääreistä. Taistelutahdon alenemiseen hän vastasi valtuuttamalla yli 750 kuolemantuomiota pelkuurudesta tuomituille ja erottamalla upseereita. Italian armeijan merkittävimmät saavutukset Cadornan alaisuudessa olivat itävaltalaisten hyökkäyksen torjuminen Trentinossa keväällä 1916, Gorizian valtaus elokuussa 1916 ja voitto Baensezzassa vuonna 1917.
Italian vähäinenkin sotaonni kääntyi Saksan tultua Itävalta-Unkarin avuksi. Keskusvaltojen raskas yllätyshyökkäys lokakuussa 1917 (Caporetton taistelu), johti italialaisten täydelliseen tappioon ja 27. lokakuuta Cadornan oli määrättävä Italian armeija perääntymään Piavejoelle. Pelkästään tässä taistelussa menetettiin yli 300 000 miestä ja suuret määrät arvokasta kalustoa. Tappion seurauksena Cadorna korvattiin nopeasti kenraali Armando Diazilla ja siirrettiin Versaillesissa kokoontuneen ympärysvaltojen ylimmän sotaneuvoston jäseneksi. Hän joutui jättämään tämänkin tehtävän helmikuussa 1918, kun virallinen raportti Caporetton sotilaallisesta katastrofista leimasi hänet päävastuulliseksi tappiosta. Tutkinnan asiakirjat julkaistiin seuraavana vuonna. Cadorna jätti sotapalveluksen kokonaan syyskuussa 1918. Benito Mussolini järjesti kaikesta huolimatta hänelle ylennyksen marsalkaksi vuonna 1924.
Kaatokolo
Kaatokolo on puuhun tehtävä kolo, minkä avulla tapahtuu puun kaatumissuunnan määrittely ja sen avulla ehkäistään puun kaatuessa muuten helposti tapahtuva tyven repeytyminen.
Moottorisahan tai käsisahan avulla tapahtuvassa puun kaadossa tehdään puun kaatumissuunnan puolelle suuremmissa puissa vastasahaus tai kirveellä hakattu suoraviivainen lovi. Loven syvyys on noin 10–20 prosenttia puun läpimitasta. Loven sijainti varsinaiseen kaatosahaukseen nähden on hieman kaatosahauksen alapuolella. Varsinainen kaatosahaus tehdään kaatosuunnan vastaiselle puolelle. Kaatosahaus lopetetaan 1–2 cm ennen kaatokolon pohjan linjaa, niin että kaatosahauksen ja kaatokolon pohjan väliin jää sen verran katkaisemattomia puusyitä. Nämä puusyyt toimivat saranan lailla ja pakottavat puun kaatumaan määrättyyn suuntaan.
Limba noastră
Limba noastră (”Meidän kielemme”) on Moldovan kansallislaulu vuodesta 1994. Tätä ennen, maan itsenäistymisestä vuonna 1991, sen kansallislauluna oli Deșteaptă-te, române!, joka on myös Romanian kansallislaulu.
Laulun on sanoittanut Alexei Mateevici (1888–1917) ja säveltänyt Alexandru Cristea (1890–1942). Mateevicin isänmaallisessa runossa on kaiken kaikkiaan kaksitoista säkeistöä, mutta niistä vain ensimmäinen, toinen, viides, yhdeksäs ja kahdestoista kuuluvat maan viralliseen kansallislauluun.
Anna Haataja
pienoiskuva|Anna Haataja Tiomilassa vuonna 2022. Anna Haataja (s. 20. tammikuuta 1996) on suomalainen suunnistaja. Hän kilpailee myös yleisurheilussa.
Hän kilpaili aikuisten arvokisoissa ensimmäisen kerran vuonna 2018. Tuolloin hän sijoittui EM-kilpailuissa pitkällä matkalla ja viestissä seitsemänneksi, sprinttiviestissä yhdeksänneksi sekä sprintissä 32:nneksi. Saman vuoden MM-kilpailuissa hän kilpaili pitkällä matkalla mutta keskeytti.
Haataja voitti nuorten maailmanmestaruuden pitkällä matkalla Engadinissä, Sveitsissä vuonna 2016. Samoissa kisoissa hän saavutti viestissä hopeaa ja sprintissä pronssia. Hän saavutti nuorten MM-hopeaa myös viestissä vuonna 2013 ja pitkällä matkalla vuonna 2015.
Haataja edustaa seuratasolla SK Pohjantähteä.
Haataja saavutti yleisurheilun sisäratojen SM-kilpailuissa 2018 pronssia 3 000 metrin juoksussa ennätyksellään 10.08,12.
Giacomo Carissimi
Giacomo Carissimi (kastettu 18. huhtikuuta 1605, kuollut 12. tammikuuta 1674) oli italialainen säveltäjä ja kuuluu varhaisen barokkiajan mestareihin. Hänen tarkkaa syntymäaikaansa ei tiedetä, mutta hän syntyi joko 1604 tai 1605 Marinossa Rooman lähellä. Hänen isänsä oli tynnyrintekijä. Giacomon varhaisvuosista ei ole tietoa. Hänet vihittiin papiksi vuonna 1637.
Hänen suurimmat saavutuksensa liittyvät resitatiivilaulun kehittämiseen ja oratorion luomiseen. Oratorioista mainittakoon "Jefta" ja "Joona".
Oulun kaupunginteatteri
Historia
Vuonna 1951 Oulun Näyttämö vaihtoi nimensä Oulun Teatteriksi, ja 1965 tehtiin päätös teatterin kunnallistamisesta ja nimi muutettiin Oulun kaupunginteatteriksi. Seitsemän vuotta myöhemmin vuonna 1972 Oulun kaupunginteatteri muutti nykyiselle paikalleen torinrantaan. Vuonna 2012 Oulun kaupunginteatteri muuttui kaupungin omistuksessa olevaksi osakeyhtiöksi.
Peruskorjauksen (2002–2004) jälkeen ensimmäinen näytös oli Teemun pukuleikki Vinttikamarissa. Suuren näyttämön ensimmäinen esitys remontin jälkeen oli Verdin ooppera Naamiohuvit 24. syyskuuta 2004.
Vuoden 2018 alusta teatterin nimenä markkinointimateriaaleissa ja viestinnässä on Oulun teatteri. Virallisissa rekistereissä nimenä säilyy Oulun kaupunginteatteri.
Oulun Naisunioni palkitsi Lehmuskallion ja toimitusjohtaja Anu-Maarit Moilasen Vuoden Sara -palkinnolla maaliskuussa 2021. Palkintoperusteluissa kerrotaan, että naiskaksikkona he ovat tuoreeltaan tuoneet oululaiseen kulttuurijohtamiseen raikkaan tuulahduksen.
Alma Lehmuskallion ohjaama Kaboom ja kuvittelun voima -esitys sai huhtikuussa 2021 lasten- ja nuortenteatteripalkinnon, jonka jakoivat lasten- ja nuortenteatterijärjestö Suomen Assitej ry ja Suomen Teatterit ry. ”''Oulun teatterin Kaboom ja kuvittelun voima on uuden suomenkielisen näytelmätekstin kantaesitys suurella näyttämöllä. Esitys on iso satsaus lastenkulttuuriin, teatteripoliittinen teko, jossa teatterin kaikki voimavarat on laitettu peliin''”, palkitsijat perustelevat.
Suomen Kulttuurirahasto palkitsi Alma Lehmuskallion ja Anu-Maarit Moilasen Olavi Veistäjä -palkinnolla elokuussa 2021 valtakunnallisesti merkittävästä tuoreesta ja ajankohtaisesta teatteriteosta. Palkintoperusteluissa kerrotaan, että Lehmuskallio on edistänyt Oulun teatterissa määrätietoisesti tasa-arvo- ja yhdenvertaisuusasioita ja Moilanen työskentelee mahdollistajana, jolle taidelaitos ei näyttäydy erillisenä kuplana vaan tärkeänä ja vaikuttavana osana yhteiskuntaa.
Teatteritalo
Oulun teatteritalo on rakennettu torinrantaan, jossa se sijaitsee keinotekoisella Vänmannin saarella. Teatteritalon on suunnitelleet arkkitehtipariskunta Marjatta ja Martti Jaatinen, joiden suunnittelemaan monumentaalikeskukseen teatteritalo kuului. Teatteritalo valmistui vuonna 1972. Kolmekymmentä vuotta vanha kaupunginteatterin rakennus kävi läpi vuosina 2002–2004 mittavan peruskorjauksen, jonka yhteydessä talo kunnostettiin kokonaan ja siihen rakennettiin laajennusosa. Korjauksen budjetin ylitys herätti kiivasta keskustelua. Kunnostuksen ja uudisosan suunnitteli arkkitehti Sampo Valjus. Kunnostuksen aikana Oulun kaupunginteatteri toimi sijaistiloissa Limingantullin teollisuusalueella vanhassa Atrian lihapakkaamossa, joka nimettiin leikkisästi Teatriaksi. Näytöksiä oli Teatrian lisäksi Nukulla, nykyisellä Valveella, ravintoloissa ja muissa valikoiduissa paikoissa. Peruskorjauksen jälkeen teatteritalossa oli nykyiset neljä näyttämöä. Syyskuussa 2004 yli 10 000 vierasta kävi katsomassa ja tutustumassa uudistettuun rakennukseen.
Näyttämöt
Oulun kaupunginteatterilla on neljä näyttämöä. Suurelle näyttämölle mahtuu 527 katsojaa, pienelle näyttämölle 100–145 katsojaa, Vinttikamariin 78–90 katsojaa ja Pikisaliin 144–184 katsojaa. Suuri näyttämö ja pieni näyttämö ovat olleet käytössä vuodesta 1972 lähtien, kun teatteri aloitti uusissa tiloissaan. Harjoitushuoneena ollut, Lastenkamarista Vinttikamariksi nimetty tila toimi aluksi satunnaisena näyttämönä mutta myöhemmin vakiintui kunnon näyttämöksi. Peruskorjauksen yhteydessä lisättiin myös Pikisali.
Teatterinjohtajat
Oulun Näyttämö Oulun Teatteri Oulun kaupunginteatteri
Muuta
Tammikuussa 1987 Jumalan teatteri esitti performanssin Pohjoisilla teatteripäivillä. Performanssiin kuului muun muassa ulosteiden heittoa katsojien päälle. Silloiset teatterikorkeakoulun oppilaat halusivat protestoida laitosteatteria vastaan.
Up on the Sun
Kappaleet
Kaikki kappaleet kirjoittanut Curt Kirkwood, ellei toisin mainittu.
Kokoelma (Jukka Poika)
Kokoelma nousi julkaisuviikollaan Suomen virallisen albumilistan kuudenneksi, joka on myös sen toistaiseksi paras sijoitus listalla. Kokoelma ylitti kahdessa päivässä kultalevyrajan, kun sitä myytiin yli 10 000 kappaletta.
Peter Medak
Peter Medak (s. 23. joulukuuta 1937) on unkarilainen elokuvaohjaaja, joka syntyi juutalaiseen perheeseen Budapestissä ja muutti vuonna 1956 Britanniaan.
Medak on ollut vuodesta 1988 naimisissa Julia Migenesin kanssa.
Cagliari Calcio
Cagliari Calcio on vuonna 1920 perustettu italialainen jalkapallojoukkue Cagliarista, Sardiniasta. Seura pelaa nykyään Italian toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Serie B:ssä, jonne se putosi keväällä 2022 pelattuaan kuusi kautta Serie A:ssa. Edellisen kerran joukkue oli Serie A:ssa yksitoista kautta vuosina 2004–2015. Cagliari Calcion lempinimiä ovat mm. Rossoblu (punasiniset), Isolani (saarelaiset) ja Casteddu.
Cagliari Calciolla on yksi scudetto eli Italian mestaruus. Se tuli kaudella 1969–1970, jolloin joukkueen vakiopelaajiin kuuluivat Enrico Albertosi, Comunardo Niccolai, Mario Martiradonna, Giulio Zignoli, Angelo Domenghini, Pierluigi Cera, Nené, Giuseppe Tomasini, Ricciotti Greatti, Luigi Riva, Sergio Gori ja Mario Brugnera.
Ballarat
Ballaratin lähistöltä vuonna 1851 löydetty kulta aiheutti kaupungin asukasluvussa voimakkaan nousun. Kasvu alkoi hidastua vuosisadan lopulla osin Melbournen vaikutuksesta, ja nykyisin asukkaita on 100 283 (2014).
Franz Berwald
Franz Adolf Berwald (23. heinäkuuta 1796, Tukholma – 3. huhtikuuta 1868, Tukholma) oli ruotsalainen säveltäjä. Hän oli Ruotsin huomattavimpia säveltäjiä ja hänen tuotantoonsa kuuluu muun muassa neljä sinfoniaa (muun muassa Symphonie sérieuse ja Symphonie singulière), kaksi oopperaa (muun muassa Estrella de Soria) ja kaksi operettia sekä kantaatteja ja orkesterikappaleita.
Ballarat
Ballarat perustettiin alun alkaen vuonna 1838. Paikan nimi oli paikallisesta aboriginaalimurteesta johdettu Ballaarat, jonka kirjoitusasusta sittemmin pudotettiin ylimääräinen a-kirjain. Australian historiassa poikkeuksellinen Eurekan kapina tapahtui kaupungissa 3. joulukuuta 1854.
Franz Berwald
Berwald toimi uransa alussa Tukholman hovikapellin viulistina, mutta ryhtyi sitten muiden ammattien pariin, lääkintävoimistelijaksi ja Sandön lasitehtaan isännöitsijäksi. Hannu-Ilari Lampila on luonnehtinut Berwaldin sävellystyyliä aikaansa nähden edistykselliseksi riitasointuineen ja vahvoine rytmeineen, viileän älylliseksi pikemminkin kuin romanttisen tunnevoimaiseksi. Lampilan mukaan Berwald oli Pohjoismaiden merkittävin sinfonikko ennen Jean Sibeliusta.
Ballarat
Liikenneyhteydet Melbourneen ovat hyvät. Nähtävyyksien joukossa on vuonna 1884 perustettu Ballaratin kuvataidegalleria.
Luettelo Venäjän suurimmista kaupungeista
Tämä on luettelo Venäjän federaation suurimmista kaupungeista. Artikkelissa on alkuvaiheessa mukana ne venäläiset kaupungit, joiden väkiluku vuoden 2002 tai vuoden 2010 virallisen väestönlaskennan mukaan oli yli 50 000 henkeä. Luettelo on järjestettävissä kaupungin nimen, asukasluvun tai liittovaltiosubjektien mukaisesti. Sija kertoo suuruusjärjestyksen vuoden 2002 väestötilastoissa. Vuoden 2010 asukaslukuna on esitty kaupungin kaupunkiasukkaiden määrä; kaupunkipiiriin kuuluva maaseutuväestö ei ole mukana.
Littovaltiosubjektien hallinnolliset keskukset on lihavoitu.
Valtiollinen uutistoimisto Ria Novosti raportoi 17. joulukuuta 2012, että Venäjällä oli tuolloin yhteensä 15 miljoonakaupunkia. Vuoden 2010 väestönlaskennan listaaman kahdentoista yli miljoonan asukkaan kaupungin ohella miljoonakaupungeiksi olivat sittemmin muuttuneet myös Perm, Krasnojarsk ja Voronež.
Malmin Palloseura
Malmin Palloseura eli MPS on vuonna 1948 perustettu helsinkiläinen jalkapalloseura. Seuran miesjoukkueet ovat pelanneet pääasiassa 2.-4. divisioonassa. Kaudella 2020 MPS/Atletico Malmi pelaa Kolmosessa ja MPS/2020 Nelosessa. Naisten edustusjoukkue pelaa samalla kaudella Naisten Kolmosessa.
Joukkueet
Vuonna 2010 MPS:llä oli 38 joukkuetta eri sarjoissa. Joukkueista kuusi pelasi miesten, kaksi naisten sekä kolme ikämiesten (KKI) sarjoissa. 27 joukkuetta osallistui puolestaan juniorien, nappuloiden ja tyttöjen sarjoihin.
Miehissä MPS/Atletico Malmi pelaa kaudella 2020 Kolmosessa ja MPS/2020 Nelosessa. MPS/Atletico Malmi aloitti vuonna 2002 Seiskassa ja on noussut sieltä vuosien aikana ylöspäin.
Naisten puolella MPS juhli Suomen mestaruutta ja Suomen Cupin voittoa kaudella 2003, mutta on sen jälkeen pelannut lähinnä 1.-2. divisioonaa. Kaudella 2018 MPS pelaa Naisten Kolmosessa. Naisten puolen tunnetuin MPS-kasvatti on maajoukkueenkin vakiokasvoihin kuulunut Anne Mäkinen.
Seura edusti Suomea UEFA Regions' Cupissa (amatöörijoukkueille tarkoitettu vuosittainen turnaus) kaudella 2010–2011.
Organisaatio
MPS, eli "mapsi" tai "ämpsi", on tunnettu ja arvostettu juniorityöstään. Tunnetuimpia mapsilaisia ovat Vesa Vasara, John Weckström, Roope Heilala, Mika Kottila ja Jussi Vasara.
MPS on valittu Suomen Palloliiton Helsingin piirin Vuoden seuraksi 2003 sekä Fair play -seuraksi 1998.
Stadion
MPS:n virallinen kotikenttä on Helsingin medialukion kupeessa sijaitseva Mosan Wembley. Kyseinen kenttä oli aiemmin nurmipohjainen, mutta remontoitiin vuonna 2019 tekonurmeksi. MPS on vuokrannut alueen kaupungilta ja kehittää sitä itsenäisesti.
MPS:llä on käytössään myös Tapanilan vanha tekonurmi Mosiontiellä. Lisäksi seura käyttää aktiivisesti myös Tapulin ja Siltamäen kenttiä.
Bernard-Massard
Bernard-Massard on luxemburgilainen viinin tuotantoa ja markkinointia harjoittava yritys, jolla on omia viinitarhoja Grevenmacherissa ja Schengenissä. Yrityksen liikevaihto on ollut keskimäärin noin 16,5 miljoonaa euroa vuodessa, ja tuotanto 4 miljoonaa puolloa. Tuotannosta 65 prosenttia viedään ulkomaille. Trierissä käsin toimiva yritys tunnetaan erityisesti kuohuviineistään. Bernard-Massard on yksi Luxemburgin hallitsijahuoneen valitsemista viinien sopimustuottajista.
Yrityksen perustivat Jean Bernard-Massard ja Bernard Clasen vuonna 1921. Kellarimestari Bernard-Massard oli oppinut viinin valmistuksen Ranskassa Champagnen maakunnassa 1900-luvun alussa. Mosel-joen rantojen hedelmällinen maaperä sekä sopiva ilmasto vakuuttivat hänet alueen soveltuvuudesta viinin viljelyyn. Viinitila alkoi tuottaa perinteisen samppanja-menetelmän mukaisesti valmistettua kuohuviiniä, ja laajensi pian tuotantoaan muun muassa valkoviineihin.
Hildburghausen
Hildburghausen on kaupunki Saksan Thüringenin osavaltion Hildburghausenin piirikunnassa. Kaupungin pinta-ala on 72,9 neliökilometriä, ja vuoden 2011 väestönlaskennassa siellä oli 11 775 asukasta. Kaupungin pormestarina toimii Tilo Kummer, joka valittiin tehtäväänsä vuonna 2020.
Historia
Hildburghausen mainitaan kirjallisissa lähteissä ensimmäisen kerran vuonna 1234, jolloin se oli pieni maalaiskylä. Kaupunki vahingoittui hirmumyrskyssä vuonna 1572 ja se rakennettiin uudelleen nykyiseen renessanssiasuunsa vuosina 1594–1595. Kolmikymmenvuotisen sodan aikana Hildburghausenin asukkaat joutuivat kärsimään sekä vihollisten ryöstelystä että erilaisista kulkutaudeista. Itse kaupunki kuitenkin säästyi hävitykseltä.
Tracy G
Tracy G (oik. Tracy Grijalva, s. 3. tammikuuta 1959 Whittier, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen heavy metal -kitaristi. Parhaiten mies tunnetaan ajalta jolloin hän oli heavy metal -yhtye Dion kitaristina vuosina 1993–1999.
Oliver Hardy
Oliver Norvell Hardy (18. tammikuuta 1892 Harlem, Georgia – 7. elokuuta 1957 Los Angeles) oli yhdysvaltalainen näyttelijä, tukevampi osapuoli kaksikosta Ohukainen ja Paksukainen (Laurel and Hardy). Hardy aloitti esiintymisuransa poikana laulamalla, ja esiintyi lyhytelokuvissa vuodesta 1913. Yhteistyö Stan Laurelin kanssa alkoi lyhytelokuvasta The Lucky Dog. Vuosina 1927–1940 Laurel ja Hardy tekivät 16 pitkää elokuvaa ja yli 60 lyhytelokuvaa.
Oliver Hardy kuoli elokuussa 1957 oltuaan pitkään toipilaana sydänkohtauksen vuoksi. Hardy oli kuollessaan 65-vuotias.
Hardy esiintyi yli 400 filmissä näyttelijänä vuosina 1914–1951 ja ohjasi 12 elokuvaa.
Bernhard von Beskow
Bernhard von Beskow (1796–1868) oli ruotsalainen runoilija. Hän ihannoi runoissaan (Sveriges anor y. m.) mahtipontisin sanoin isänmaansa suuria muistoja. Hän on kirjoittanut muistopuheita runoilijoista. Hänet aateloitiin vuonna 1826 ja korotettiin vapaaherraksi vuonna 1843.
Tulivuorenpurkauksen vaikutukset ilmastoon
thumb|right|300px|[[Pinatubo -vuori Filippiineillä muutamaa päivää ennen valtavaa räjähdyspurkausta, joka nosti stratosfääriin suuret määrät auringon säteilyä varjostavia pieniä rikkihappopisaroita.]]
Tulivuorenpurkauksen vaikutukset ilmastoon ovat yleensä viilentäviä ja joskus globaaleja. Historiallisella ajalla tapahtuneita suuria purkauksia on voitu ajallisesti yhdistää poikkeuksellisiin sääilmiöihin, joilla on ollut suuria vaikutuksia ajankohdan yhteiskuntiin eri puolilla maapalloa.
Monien tutkijoiden mielestä voimakkaat tulivuorenpurkaukset alentavat tilapäisesti maapallon pintalämpötilaa hieman. Tulivuoren purkaustuotteet heijastavat ilmassa leijuessaan Auringon Maata lämmittävää säteilyä pois. Auringon säteilyä heijastavat erityisen hyvin tulivuoren purkauskaasuista reagoimalla syntyneet rikkihappopisarat ja myös vulkaaninen tuhkapöly. Monesti purkauksen lämpötilaa alentava vaikutus kestää muutaman vuoden. Maapallon ilmavirtausten sisäiset mekanismit voimistavat tulivuorenpurkauksen aiheuttamaa lämpötilan alenemaa. . Tulivuoren purkaustuotteiden Auringon säteilyä heikentävää vaikutusta kuvataan ilmakehän optisella paksuudella. Varsinkin korkealle ulottuneet hyvin suuret räjähdysmäiset tulivuorenpurkaukset ovat historiassa muuttaneet tavanomaisen satokauden kiertoa ja sadot ovat epäonnistuneet aiheuttaen nälänhätiä. Esimerkiksi Laki-tulivuori purkautui Islannissa 1783. Vuonna 1815 tapahtunut Tamboran purkaus laski pohjoisen pallonpuoliskon keskilämpötilaa 1 °C. Vuoden 1816 kesäajankohtana Italiassa satoi lunta ja hallat tuhosivat satoja aiheuttaen laajaa nälänhätää. Vuonna 1991 tapahtunut Pinatubon purkaus alensi maapallon pintalämpötiloja muutaman vuoden.
thumb|right|300px|Tulivuorenpurkausten purkamia rikkidioksidimääriä. thumb|right|300px|Tulivuorenpurkausten vaikutuksia ilmakehän säteilynläpäisykykyyn havaittuna Mauna Loan observatoriossa.
Purkauskaasut ovat yleensä lämpötilaa alentavia, joissain tapauksissa lämmittäviä. Tulivuoresta purkautuu stratosfääriin rikkiyhdisteitä, joista syntyy auringon valoa heijastavia rikkihappopisaroita. Tyypillisen tulivuorenpurkauksen arvellaan vaikuttavan 4 vuotta maan ilmastoon, suurin vaikutus 6–12 vuoden sisään. Pölymäisen hyvin hienojakoisen tuhkan vaikutus ilmastoon on vähäisempi. Jotkut tuluvuoresta fluoriyhdisteet toimivat ylemmän ilmakehän cirrusmaisten auringon valoa heijastavien helmiäispilvien tiivistymisytiminä. Arvellaan esim. Pinatubon, El Chichónin ja Tamboran sekä Islannin Lakin purkausten vaikuttaneen maapallon ilmastoon. Toisaalta tulivuoret vapauttavat heijastavien pisaroitten ja pölyhiukkasten lisäksi ilmakehään hiilidioksidia, joka lämmittää Maata kasvihuoneilmiön avulla. Suurten laakiobasalttipurkausten on ajateltu tappaneen suuria määriä maapallon eliöitä sukupuuttoon, mutta tätä ei ole kyetty varmistamaan. Laakiobasalttipurkausten basalttilaava sisältää enemmän rikkipitoista ainesta kuin tavallinen silikaattilaava.
Merkittäviä ilmastoon vaikuttaneita tulivuorenpurkauksia
thumb|300px|Pinatubon purkaus vuonna 1991 alensi jonkin verran Maan lämpötilaa.
17 suurta purkausta näkyy puiden vuosirenkaissa viilenemisenä 2035 eaa. – 1884. Muita suuria vulkaanisia tapahtumia on sattunut 934 ja 1258. Myös Etnan räjähdyspurkauksilla noin 44–42 eaa. on ollut luultavasti vaikutusta maapallon ilmastoon. Grönlannin jäässä näkyy noin 50 eaa. 3 vuoden ajalla rikkihappopiikki. Saint Helens purkautui noin 1500 ja 2035 eaa. Thera purkautui radiohiiliajoituksen mukaan joskus 1688 eaa.+-50 v tai vuosirenkaiden mukaan 1626 eaa.
1900-luvun alkupuoliskolla on pitkä tauko suurissa tulivuorenpurkauksissa.
Epsilon Bootis
Epsilon Bootis (ε Boo / ε Boötis) on tunnettu kaksoistähti, joka on Karhunvartijan tähdistössä. Se tunnetaan myös perinteisillä nimillä Izar tai Pulcherrima. Tähti on punainen jättiläinen.
The Who by Numbers
Kaksimielisestä sanoituksestaan tunnettu kappale ”Squeeze Box” julkaistiin singlenä, ja se muodostui hitiksi nousten brittilistan sijalle 10. tammikuussa 1976.
Albumin kansi on yhtyeen basistin John Entwistlen piirtämä.
Kappaleet
A-puoli B-puoli
Aiju von Schöneman
Arja Anitra "Aiju" von Schöneman (1939 Hämeenlinna – 8. helmikuuta 2022 Turku) oli turkulainen kulttuurivaikuttaja ja Turun tuomiokirkon entinen opas. Hän alkoi käyttää nimeä Aiju 12-vuotiaana.
Sotkamossa nimismiehen tyttärenä varttunut Schöneman tuli Turkuun opiskellakseen lukiossa. Sen jälkeen hän opiskeli Helsingin yliopistossa kirjallisuustiedettä, psykologiaa ja sosiologiaa. Hän työskenteli opintojen ohella toimittajana Radiokuuntelija-lehdessä. Hän tapasi tulevan puolisonsa, psykiatri Armo Hormian, joka pyysi Schönemania ryhtymään pienen kirjankustantamonsa Tajon kirjalliseksi johtajaksi. Schönemanista tuli Hormian kolmas vaimo. Väkivaltaisen avioliiton ja vuonna 1972 tapahtuneen avioeron jälkeen Schöneman jatkoi kahden lapsen yksinhuoltajana opintojaan Turun yliopistossa ja aloitti pitkän uransa Turun tuomiokirkon suosittuna oppaana, aluksi kesäisin ja vuodesta 1981 ympäri vuoden, ja toimi myös vahtimestarina. Schöneman jäi eläkkeelle 2003, mutta opasti tuomiokirkossa senkin jälkeen.
Vuosina 1984–1990 Schöneman oli yhdessä Ilkka-Juhani Takalo-Eskolan ja Antero Kareen kanssa perustamassa Retretin näyttelyluolastoa Punkaharjulla ja kouluttamassa sen oppaita. Tuomiokirkon ja Retretin ohella Schöneman on opastanut myös muun muassa Turun linnassa. Hän on toiminut Turun kaupungin nimistötoimikunnassa ja kulttuurilautakunnassa sekä Turun kirkkovaltuustossa ja -neuvostossa. Vuonna 2007 Turkuseura nimesi Aiju von Schönemanin Vuoden kulttuuriturkulaiseksi. Seuraavana vuonna hän oli yksi Turun Tähti -palkinnon saajista.
Kirsi Nurmi
Kirsi Nurmi (s. 8. syyskuuta 1992) on suomalainen suunnistaja. Hän sijoittui MM-kilpailuissa 27:nneksi sprintissä vuonna 2017 ja kahdeksanneksi sprinttiviestissä vuonna 2018. EM-kilpailuissa Nurmi sijoittui kahdeksanneksi viestissä ja 11:nneksi sprintissä vuonna 2018.
Simson
pienoiskuva|Puinen Simson [[Keminmaan vanha kirkko|Keminmaan vanhassa kirkossa.]] Simson on Vanhan testamentin hahmo Tuomarien kirjasta. Simson, jonka isä on Manoah Danin heimosta, on nasiiri ja voimamies aikana, jona israelilaiset sotivat filistealaisia vastaan. Simson kuvataan fyysisesti hyvin vahvaksi: hän repii leijonan hengiltä paljain käsin ja voittaa kaksintaisteluita. Simson vangitaan, mutta hän katkaisee köydet ja lyö aasin leukaluulla tuhat filistealaista kuoliaaksi. Paikka saa nimekseen Ramat-Lehi, ’leukaluukumpu’.
Kirsi Nurmi
Nurmi voitti nuorten maailmanmestaruuden pitkällä matkalla vuonna 2012. Nurmi voitti sprintin suomenmestaruuden vuonna 2017. Hän edustaa seuratasolla IFK Göteborgia.
Simson
Simson paljastaa vaimolleen Delilalle, että hänen voimiensa taika on hänen hiuksissaan. Filistealaisten palkkaama Delila leikkaa Simsonin hiukset ja Simson vangitaan ja sokaistaan. Simsonin hiukset kasvavat uudelleen ja viimeisenä tekonaan Simson romahduttaa viljanjumala Dagonin temppelin, johon filistealaiset ovat tulleet uhraamaan. Kaikki rakennuksessa olleet kuolevat Simson itse mukaanluettuna. Hänet haudataan isänsä hautaan lähellä Sorea.
Simsonin tarina kertoo kostosta ja naisen petollisuudesta, ja se on suosittu aihe kirjallisuudessa, kuvataiteissa ja musiikissa. Muiden muassa Rubens, Rembrandt, John Milton, Georg Friedrich Händel ja Camille Saint-Saëns ovat käsitelleet aihetta.
Hans Hartwig von Beseler
thumb|Antwerpeniä ja kenraali von Beseleriä esittävä postikortti ensimmäisen maailmansodan ajalta. Hans Hartwig von Beseler (27. huhtikuuta 1850 Greifswald – 20. joulukuuta 1921) oli saksalainen kenraalieversti.
Hans Beseler liittyi Preussin armeijaan vuonna 1868. Hän osallistui Ranskan-Preussin sotaan 1870–1871. Hän palveli keisarikunnan armeijassa vuoteen 1910, jolloin hän jäi eläkkeelle, ja samana vuonna keisari Vilhelm II aateloi hänet. Ensimmäisen maailmansodan puhjettua hänet kutsuttiin jälleen palvelukseen III reserviarmeijakunnan komentajaksi. Länsirintamalla hän johti Antwerpenin piiritystä, ja kaupunki antautui 10. lokakuuta 1914. Keväällä 1915 hänet siirrettiin itärintamalle, jossa hänestä syksyllä tehtiin sodan loppuajaksi Saksan miehittämän Puolan kenraalikuvernööri.
Viktor Tjumenev
Viktor Nikolajevitš Tjumenev (, 1. kesäkuuta 1957 Moskova, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto – 2. elokuuta 2018 ) oli venäläinen jääkiekkoilija, olympiavoittaja ja kaksinkertainen maailmanmestari, joka edusti maajoukkueurallaan Neuvostoliittoa.
Urheilu-ura
Tjumenev varattiin Vancouver Canucksiin kahdeksannella kierroksella vuonna 1987 yli-ikäisenä, mutta hän ei koskaan pelannut NHL:ssä vaan 13 kautta kotimaassaan ja neljä kautta Suomessa. Kotimaassaan Tjumenev edusti 11 kauden ajan HK Krylja Sovetovia ja HK Spartak Moskovaa. Kaudeksi 1989–1990 Tjumenev siirtyi TPS:ään jossa pelasi myös kaksi seuraavaa kautta. Keväinä 1990 ja 1991 hän voitti Suomen mestaruuden. Kolmannella TPS-kaudellaan Tjumenev siirtyi KalPaan ja saman kauden lopun hän pelasi I-divisioonaa KooKoossa.