cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ylikulma
Kylät
thumb|left|Perniön osuuskauppa, Ylikulma, 1959. Ylikulman keskus on ollut Kakolan kylä, jossa kulmakunnan palvelut ovat myös sijainneet. Aivan Kakolassa vieressä ovat Haaroinen, Knaapila, Mussaari ja Öyrilä. Pohjoisempana sijaitsee Aaljoen kylä, lännempänä Suomenkylä ja etelämpänä Kontola. Öyrilä ja Mussaari sijaitsevat samalla kylämäellä Kakolan eteläpuolella. Knaapilan kylämäki on Kakolaan nähden Asteljoen vastarannalla. Knaapilaan kuuluu myös erillinen Meri-Knaapilan alue, joka sijaitsee Perniön kirkonkylästä lounaan suuntaan. Haaroinen puolestaan on Kakolan pohjoispuolella Aaljoen ja Naarijärvenojan yhtymäkohdassa.
Historia
Ylikulman alueelta, etenkin Aaljoelta, on tehty kivi- ja pronssikautisia löytöjä. Alueen asutus on siirtynyt rautakaudella Perniönjoen laaksoon, eikä tuolta ajalta ole löytöjä. Vakituinen asutus on palannut Ylikulmalle vasta historiallisella ajalla.
Ylikulman kylistä vanhin lienee Suomenkylä. Alue on kuulunut Perniön pitäjään, mutta liitetty Suomenkylää lukuun ottamatta Muurlan läänin veropitäjään 1500-luvulla, josta se on palannut Perniölle 1600-luvulla. Mussaareen rakennettiin vuonna 1902 kansakoulu, joka lopetti toimintansa alakouluna vuonna 2012.
Palvelut
Palvelut ovat poistuneet Ylikulmalta, mutta kulmakunnasta löytyy edelleen rukoushuone ja kylätalo Yhteistalo. Perniön Ylikulman kyläyhdistys ylläpitää kylätoimintaa kulmakunnassa. Naarjärven rannalla on yleinen uimaranta. Kulmakunnassa toimivat Ylikulman vesiosuuskunta ja Kaukolan-Tuohitun-Ylikulman jätevesiosuuskunta, jotka ylläpitävät alueen vesi- ja jätevesijärjestelmiä.
HMS Mallard (1896)
HMS Mallard oli Britannian Kuninkaallisen laivaston vuonna 1897 valmistunut Desperate-luokan torpedovenehävittäjä.
Valmistus
Alus tilattiin 10. toukokuuta 1895 John I. Thornycroft and Companyltä Chiswickistä osana vuosien 1894-1895 laivasto-ohjelmaa ja sen köli laskettiin 13. syyskuuta 1895 telakkanumerolla 308. Alus laskettiin vesille 19. marraskuuta 1896 ja se valmistui lokakuussa 1897.
Palvelus
HMS Mallard palveli 1902-1913 Välimerellä. Alus myytiin 10. helmikuuta 1920 romutettavaksi South Alloa Ship Breaking Companylle.
Tylosaurus
Tylosaurus oli 86,5–75 miljoonaa vuotta sitten Pohjois-Amerikan ja Euroopan merissä elänyt mosasauri. Se kasvoi jopa 15 metriä pitkäksi. Tylosaurukset hengittivät happea samoin kuin maalla elävät liskotkin, eikä niillä ollut kiduksia kuten kaloilla. Niiden yleisintä ravintoa olivat kalat, mustekalat, ammonniitit ja merikilpikonnat. Tylosaurukset sopeutuivat elämään veden alla noin 95 miljoonaa vuotta sitten.
Populaarikulttuurissa
Tylosaurus esiintyy Sea monsters: A Prehistoric Adventure ja Jurassic Park: The Game -peleissä.
Coletti
Coletti tai Colletti on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Pesäpallon maailmancup 2012
Seitsemäs Pesäpallon maailmancup järjestettiin Australiassa Gold Coastissa 10.-13.10.2012. Turnaukseen osallistui pelaajia neljästä maasta. Saksasta ja Sveitsistä kuitenkin vain yksittäisiä pelaajia, jotka yhdistettiin australialaisten ja suomalaisten tuella Euroopan joukkueeksi. Ennen turnauksen alkua pelatussa krikettimaaottelussa Australia voitti Suomen 114-113.
Suomi voitti turnauksen kaikissa sarjoissa (miehet, naiset ja sekajoukkueet) ja Australia sai hopeaa. Turnauksen parhaina pelaajina palkittiin Australian Tanya Kankaanpää ja Luke Niemi sekä Suomen Kirsi Laine ja Kari Löytökorpi.
Suomen miesjoukkue: Sami Haapakoski, Tuomas Hautala, Henri Heinäheimo, Martti Holma, Teemu Kangasvieri, Sami Joukainen, Antti Kalenius, Juha Korhonen, Timo Lehto, Kari Löytökorpi, Jukka Marttala, Ossi Muurainen, Henri Puputti, Veli-Pekka Still ja Erno Tuomainen. Pelinjohtajina toimivat Löytökorpi ja Marttala.
Suomen naisjoukkue: Anne Aatola, Virpi Hukka, Eeva Kettunen, Minttu Koivunen, Marjut Korhonen, Eeva Kujanpää, Kirsi Laine, Essi Leppänen, Jaana Marjamäki, Sanna Marttala, Heli Pennanen, Petra Pihlström, Salla Puhakka ja Inga Ärnfors. Pelinjohtajina toimivat Satu Mikola ja Pirjo Mäkelä.
Suomi-salaliitto
Suomi-salaliitto (, myös Suomi-suunnitelma tai Suomi-strategia) on thaimaalaisen journalistin, Sondhi Limthongkulin, vuonna 2006 esittämä teoria salaliitosta, jonka Thaimaan silloinen pääministeri Thaksin Shinawatra olisi tehnyt entisten vasemmisto-opiskelijoiden kanssa syrjäyttääkseen Thaimaan kuninkaan, kaapatakseen vallan ja tehdäkseen Thaimaasta yksipuoluetasavallan. Vaikka salaliiton olemassaololle ei löytynyt mitään todisteita, se haittasi Thaksinin ja hänen hallituksensa suosiota.
Nimitys tulee siitä, että väitteiden mukaan Thaksin ja entiset opiskelijat olisivat suunnitelleet salaliiton Suomessa pidetyssä tapaamisessa vuonna 1999.
Florence Masnada
Florence Masnada (s. 16. marraskuuta 1968 Vizille, Ranska) on ranskalainen entinen alppihiihtäjä. Hän sai olympialaisista kaksi pronssimitalia. Ensimmäinen vuodelta 1992 Albertvillestä ja toinen vuoden 1998 Naganosta.
Cherry Pie
Cherry Pie on yhdysvaltalaisen glam metal -yhtye Warrantin toinen albumi, joka julkaistiin vuonna 1990. Se ylsi Yhdysvalloissa Billboard 200 -listan sijalle 7.
Veljekset Åström
Veljekset Åström Oy oli nahkateollisuusyritys Oulussa. Tehdas oli aikoinaan Pohjois-Euroopan suurin nahkatehdas, ja se työllisti enimmillään noin 1 600 henkilöä. Åströmin veljekset toimivat Oulun kauppaseurassa ja vaikuttivat tätä kautta Oulun talouselämän kehittämiseen.
Historia
thumb|250px|Veljekset Åströmin tehdasrakennuksia [[Myllytullissa.]] Karl Robert Åström osti palaneen fajanssitehtaan Dammisaaresta Myllytullista ja perusti sinne nahkatehtaan vuonna 1863. Tehdas aloitti toimintansa jo saman vuoden keväällä. Viisi vuotta myöhemmin hänen veljensä Hemming Åströmin liityttyä osakkaaksi yhtiöstä tuli Veljekset Åström. Tehdas kasvoi kotimaisen kysynnän ja Venäjän viennin ansiosta. Vuoteen 1897 mennessä työntekijöiden määrä oli 564. Tehdasalue laajeni kattamaan ison osan nykyisestä Myllytullin kaupunginosasta ja tuotanto monipuolistui. Aluksi tehdas valmisti vain pohja- ja päällisnahkaa ja konehihnoja. Kenkätehdas perustettiin 1875, remmitehdas 1885, valjastehdas 1890 ja salkkutehdas 1894. Lisäksi tehdasalueella oli oma tiilitehdas, metallivalimo ja liimatehdas. Hemming Åström kuoli 1895 ja Karl Robert 1897. Tehdas siirtyi kokonaan Karl Robert Åströmin perillisille 1897 ja sen johtajaksi tulivat hänen poikansa ensin John Robert Åström ja myöhemmin Hemming Emanuel Åström. Ensimmäisen maailmansodan aika oli tehtaan kulta-aikaa lähinnä venäjän armeijan tilausten vuoksi. Suomen sisällissodan jälkeen yhteydet Venäjälle katkesivat ja tehtaan pitkä alamäki alkoi.
1920-luvulla Veljekset Åström rakensi ensimmäisen maailmansodan aikana tehdyillä voitoilla uuden vesitornin, voimalaitoksen, liimatehtaan ja toimistorakennuksen. Vaikka kauppa Venäjälle oli pysähtynyt 1918, yhtiön johto uskoi, että vienti alkaisi Tarton rauhan jälkeen uudelleen. Venäjän viennin tyrehtymisen lisäksi tehtaat kärsivät kotimaisen pajunparkin kalleudesta, maaseudun hevoskannan vähenemisestä ja uusista kilpailijoista Etelä-Suomessa. 1930-luvun lopulla tuotantoa pystyttiin taas kasvattamaan ja työntekijämääräkin nousi 950:een. Taloudellisten vaikeuksien vuoksi yhtiö ajautui kuitenkin Pohjoismaiden Yhdyspankin omistukseen. Sota-aikana armeijan tarpeet takasivat nahkatuotteiden kysynnän, mutta 1950-luvulla nahkatuotteiden kysyntä jatkoi pienenemistään. Nahkasaappaiden ja -remmien sijaan yhtiö alkoi valmistaa reppuja, kevyitä nahkakenkiä ja jääkiekkosuojuksia. Tämä ei kuitenkaan auttanut vaan tehtaan omistajat lakkauttivat tehtaan 1960. Veljekset Åströmin tilalle perustettiin En-Ko Oy (Entisen Nahkatehtaan Kiinteistöjen Omistajat Oy) hallinnoimaan vanhoja tehdaskiinteistöjä.
Tehtaan viimeinen toimitusjohtaja Runar Sandelin jatkoi nahan ja kenkien valmistamista perustamassaan uudessa yhtiössä, joka sai En-Ko:lta luvan käyttää vanhaa Veljekset Åström -nimeä. Kenkien lisäksi yhtiö alkoi valmistaa uusia tuotteita kuten asekoteloita, panosvöitä, pesäpalloräpylöitä ja puukontuppia. Tehdas siirrettiin Oulaisiin 1970, mutta toimintaa ei saatu kannattavaksi sielläkään. Veljekset Åström teki konkurssin ja lopetti toimintansa 1974.
Tehdasrakennukset
thumb|250px|Entinen päällisnahkatehdas on nykyisin toimistokäytössä. thumb|150px|Pienoismalli nahkatehtaan alueesta. Malli [[tiedekeskus Tietomaassa.]] Valjastehtaan rakennus tontteineen myytiin Pohjois-Pohjanmaan keskusammattikoululle jo 1946. Tehdasrakennusta korotettiin yhdellä kerroksella 1956.
Nykyinen Oulun taidemuseon rakennus valmistui alun perin liimatehtaaksi, johon myöhemmin sijoitettiin myös Veljekset Åströmin pääkonttori. Rakennuksen suunnitteli arkkitehti Birger Federley 1921. Kun tehdas lopetti toimintansa 1960, rakennukseen sijoittui Oulun yliopiston kasvitieteen laitos. Ennen talon saneeraamista taidemuseoksi 1964–1987 se oli yliopiston kirjaston käytössä.
Tehtaan voima-asema ja vesitorni ovat nykyisin Tiedekeskus Tietomaan käytössä. Molemmat rakennukset ovat Birger Federleyn suunnittelemia. Vesitorni on valmistunut 1921 ja voima-asema 1923.
Arkkitehti Karl Sandelinin suunnittelema päällisnahkatehdas valmistui 1907. Birger Federleyn suunnittelema kolmas kerros lisättiin rakennukseen 1922. Veljekset Åströmin jälkeen rakennuksessa on ollut muun muassa Oulun yliopiston tiloja. Oulun Ammatillisen Aikuiskoulutuskeskuksen opetusravintola Hilikku on toiminut rakennuksessa vuodesta 1980 lähtien. Vuosien 1996–2002 peruskorjauksessa talo saneerattiin pääasiassa toimistokäyttöön.
Asuinkäytössä ovat Dammisaaressa sijaitseva konttorirakennus vuodelta 1863 sekä aiemmin yliopiston käytössä ollut pohjanahkatehdas.
Drottninggatan
thumb|Drottninggatan Drottninggatan on yksi Tukholman keskustan keskeisimmistä kaduista, jonka varrella on monia lähikauppoja, pubeja ja ravintoloita. Se alkaa Ruotsin valtiopäivätalon kohdalta, Strömmenin varresta, Norrmalmin kaupunginosasta, ja jatkuu Vasastadenissa sijaitsevalle Observatoriekullenille asti. Yhdessä Helgeandsholmenin poikki johtavan Riksgatanin kanssa se muodostaa jatkeen Tukholman vanhassakaupungissa olevalle Västerlånggatanille. Suuri osa kadusta on kävelykatua. Pohjoisessa Drottninggatanin jatkeena on Norrtullsgatan, joka johtaa Tukholman kantakaupungin rajalla sijaitsevalle Norrtull-aukiolle saakka.
Drottninggatan rakennettiin 1600-luvun puolivälissä, ja sillä on edelleen sen alkuperäinen linjaus ja leveys. Regeringsgatanin ja Götgatanin ohella se on yksi kolmesta Tukholman vanhaankaupunkiin johtaneesta historiallisesta tiestä.
1600-luku
thumb|Norrmalmin ja Ladugårdslandetin yleissuunnitelma vuodelta 1640 Ennen 1600-luvulla toteutettua uudisrakentamista Drottninggatan oli päätie, joka kohti Mamltorgetilta eli nykyiseltä Gustav Adolfs torgilta Klaaran kirkon ohi pohjoiseen. Anders Torsstenssonin vuonna 1636 laatimassa suorakulmaisessa asemakaavassa se sai ensin nimen Stoore Konnungzgatan ("Suuri kuninkaankatu") ja vuonna 1639 nimen Drotningegathon, johon sen nykyinen nimi ("Kuningattarenkatu") perustuu. Katu nimettiin todennäköisesti silloin vielä alaikäisen kuningatar Kristiinan mukaan. Katu muodosti pääakselin silloin vielä ylipääsemättömänä esteenä pidetyn Brunkebergsåsenin länsipuolella (Västra malmen), kun taas Regerinsgatan oli vastaavana akselina sen itäpuolella (Östra malmen).
Rakennustyöt aloitettiin vuonna 1637, ja vuonna 1641 Drottninggatan oli kivetty Hötorgetin pohjoispuolella sijainneelta tulliportilta Malmtorgetille saakka. Rakennuskanta sen varrella muodostui pääasiassa keskenään yhtäläisistä tiilirakennuksista. Ne olivat kolmikerroksisia ja niissä oli kadun puolella viisi ikkunaa kerrosta kohti, ja niiden ensimmäisessä kerroksessa oli usein pieniä kauppoja. Tätä rakennustyyppiä edustaa edelleen Kannunvalajamestarin talo osoitteessa Drottinggatan 8.
1700-luku
Klaran suuri tulipalo vuonna 1751 tuhosi rakennukset kadun länsipuolelta ja johti rakennuskannan laajaan uusiutumiseen. Kadun alkupäähän lähelle Norrströmiä Rosenbadin kortteliin rakennettiin 1700-luvun lopulla komea Bondeska palatset ja Hildebrandska huset. Siihen aikaan Norrströmin yli ei ollut siltaa, vaan Drottninggatan päättyi eteläpäässään Roddaretrappaniin, josta soutajanaiset kuljettivat matkustajia virran yli Vanhaankaupunkiin.
1900-luku
Monien liikkeiden lisäksi kadun varrelle asettui 1800-luvun viimeisinä vuosina ja 1900-luvun alussa myös joukko pankkipalatseja, varsinkin kadun eteläosan varrelle lähelle Fredsgatania. Kulkuyhteydet paranivat, kun vuonna 1907 valmistui Riksbron, joka yhdisti Norrmalmin Helgeandsholmeniin ja muodosti Drottningsgatanille luontevan jatkeen Vanhan kaupungin Mynttorgetille saakka. Klaran kaupunginosan kadut Drottninggatanin varrella sekä sen ja läheisen Tukholman keskusrautatieaseman välisellä alueella muodostivat 1900-luvun alkupuolella Tukholman liike-elämän vilkkaimman keskuksen.
Suuri osa kadun vanhasta rakennuskannasta kuitenkin purettiin 1950- ja 1960-luvuilla Norrmalmin uudelleenjärjestelyn yhteydessä, ja tilalle rakennettiin suuria liike- ja konttoritaloja. Lisäksi alueelle muodostettiin uusi keskusaukio, Sergelin tori, jonka länsireunaa pitkin myös Drottninggatan nykyisin kulkee.
Tukholman keskusta-alueelle laadittiin vuonna 1977 uusi yleiskaava, joka mukaisesti suurin osa Drottninggatania muutettiin kävelykaduksi.
2000-luku
thumb|[[Tukholman isku 2017|Tukholman iskussa 2017 syntynyt äkkijarrutuksen jälki kadulle maalatun August Strindbergin säkeen päällä, joka on peräisin runosta Ett Drömspel på Drottninggatan.]] Katu on edelleen tärkeä liikekatu, jonka varrella on vähittäiskauppoja, tavarataloja kuten Åhlens ja PUB, nykyaikaisia kauppakeskuksia sekä monia ravintoloita ja kahviloita. Se on myös turistien suosiossa.
Vuonna 2017 kadun myös Drottninggatanin pohjoisin, Tegnérgatanin ja Kungstensgatanin välinen osuus muutettiin kävelykaduksi.
Terrori-iskut
Joulukuussa 2010 itsemurhapommittaja räjäytti auton Drottninggatanilla haavoittaen kahta sivullista. Hetken päästä hän räjäytti itsensä muutaman sadan metrin päästä auton räjäytyspaikasta. Vuoden 2017 huhtikuussa kadulla tehtiin terroristi-isku ajamalla kuorma-autolla väkijoukkoon.
Taideteoksia kadun varrella
thumb|Laura Fordin veistos Hemlös räv ("Koditon kettu").
Drottninggatan kirjallisuudessa
Åke Holmbergin kirjoissa kuvitteellisen yksityisetsivä Totte Svenssonin toimisto sijaitsee Drottninggatanilla. Drottninggatanin ja Jakobsgatanin risteykseen kiinnitettiin vuonna 2000 muistolaatta, jossa on teoksesta Yksityisetsivä Totte Svensson lainaus, joka kirjan suomennoksessa kuuluu seuraavasti:
At the Arena ov Aion – Live Apostasy
At the Arena ov Aion – Live Apostasy on puolalaisen blackened death metal -yhtye Behemothin ensimmäinen livealbumi, joka on julkaistu 10. lokakuuta 2008 Regain Recordsin kautta. Albumi nauhoitettiin La Locossa, Pariisissa 17. helmikuuta 2008 European Apostasy -kiertueen aikana.
Kappaleet
Digipakin bonuskappaleet
Hyrynjärvi
Hyrynjärvi on säännöstelty järvi Hyrynsalmella Kainuussa. Se laskee Hyrynsalmen ja Emäjoen kautta Seitenjärveen. Järvi on osa Oulujoen vesistön Hyrynsalmen reittiä. Järvi on lievästi rehevä sekä happamuustasoltaan neutraali. Vesistöön on istutettu kuhaa, järvilohta, järvitaimeinta, haukea ja siikaa.
Gibraltarpedia
Gibraltarpedia on Gibraltarin ja sen lähialueiden rakennusten, henkilöiden, eläinten ja kasvien kattamiseen Wikipediassa tähtäävä projekti, joka aloitettiin heinäkuussa 2012. Projekti pohjautuu aiemmin toteutettuun saman tyyliseen projektiin Monmouthpedia, jossa katettiin walesilaiseen Monmouthin kaupunkiin liittyneitä artikkeleita. Projekti herätti kiinnostusta, mutta myös kritiikkiä mediassa. Kritiikki kohdistui Wikimedia UK:n eli Yhdistyneen kuningaskunnan Wikimedian entisen hallituksen jäsenen vastaanottamiin palkkioihin projektiin liittyen.
Hyrynjärvi
Hyrynjärvessä sijaitsee myös Vuorisaari, joka on hyvin suosittu virkistyskohde. Saaren pinta-ala on 142 ha. Korkeimmat kohdat sijaitsevat yli 30 m vedenpinnan yläpuolella. Saaressa on kivikautinen asuinpikka ja laavu.
Gibraltarpedia
Projekti
220px|thumb|vasen|Gibraltarpedian lehdistötilaisuus. Gibraltarpedian tarkoituksena on kattaa Gibraltariin ja sen lähialueisiin Espanjassa ja Marokossa liittyviä aiheita Wikipediassa. Projektia tekemässä on vapaaehtoisten lisäksi Gibraltarin hallinto, Gibraltarin museo ja turismilautakunta. Alkuperäisen idean projektista sai Tyson Lee Holmes, joka kuultuaan Monmouthpediasta uskoi samanlaisen projektin olevan hyödyllinen Gibraltarille. Hän otti yhteyttä Gibraltarin museon Stewart Finlaysoniin, joka puolestaan otti edelleen yhteyttä Wikimedian Yhdistyneen kuningaskunnan osastoon. Monmouthpedian alullepanijat kutsuttiin Gibraltarille keskustelemaan projektista. Gibraltarilla projekti nähtiin keinona tukea alueen turismia ja Gibraltarin turismista vastaava ministeri Neil Costa järjesti muun muassa kiertoja historiallisissa kohteissa Wikipediasta kutsutuille henkilöille. Gibraltar solmi myös sopimuksen konsultaatiosta Wikimedian jäsen Roger Bamkinin kanssa konsultaatiosta QR-koodien käytöstä ja projektiin osallistuvien neuvonnasta. QR-koodeja on tarkoitus laittaa esille Gibraltarilla, jolloin älypuhelinten käyttäjät voivat paikanpäällä lukea koodin ja päästä paikkaa tai asiaa koskevaan Wikipedia-artikkeliin omalla kielellään.
Gibraltarpedian projektiin osallistuvat Wikipedian käyttäjät saavat pisteitä uusista artikkeleista, hyviksi tai suositelluiksi arvioiduista artikkeleista ja kuvien lisäämisestä Wikipedia Commonsiin. Pisteitä saa myös "Tiesitkö että..." listalle päässeistä artikkeleista. Projekti jakaa palkintoja käyttäjien keräämien pisteiden perusteella. Pääpalkinto on matka Gibraltarille, jonka lisäksi jaetaan useita pienempiä palkintoja. BBC:n artikkelin mukaan projektiin osallistuvat tuottivat noin 20 uutta artikkelia päivittäin useilla eri kielillä.
Vastaanotto
thumb|220px|Roger Bamkin. Projekti herätti kritiikkiä ensin Wikipedian yhteisön sisällä ja sitten myös mediassa kun Bamkinia syytettiin "Tiesitkö, että..." toiminnon väärinkäytöstä asiakkaidensa hyväksi. Fox Newsin mukaan Gibraltar oli saanut toiminnan seurauksena satoja miljoonia artikkelien lukukertoja. Asiaa käsiteltiin myöhemmin myös muun muassa Forbesissa, Le Mondessa , The Daily Telegraphissa ja Helsingin Sanomissa. Jimmy Wales otti kantaa asiaan sanomalla, että Wikipedian virallisissa toimissa toimivan henkilön on vastuutonta ottaa asiakkailta rahaa paremman näkyvyyden saamiseksi Wikipediassa. Bamkin itse kiisti muokanneensa Wikipediaa maksua vastaan. Hän kuitenkin erosi tehtävistään Wikimediassa syyskuussa 2012. Myös Gibraltar kiisti maksaneensa Bamkinille Gibraltarin näkyvyyden kohottamisesta Wikipediassa.
Mike Haggar
Mike Haggar on Akira Yasudan suunnittelema videopelihahmo Capcomin Final Fight -pelisarjassa. Hahmo teki ensi esiintymisensä Final Fightissa vuonna 1989 ja on sittemmin esiintynyt myös Saturday Night Slam Masters -pelisarjassa.
Elämäkerta
Mike Haggar syntyi Yhdysvalloissa 3. syyskuuta 1943. Hän kilpaili ammattilaisena Slam Masters nimisessä showpainin sarjassa.
Final Fight
Haggar esiintyi Final Fightin ensimmäisessä osassa, jossa hän oli myöhemmin showpainiuransa jälkeen siirtynyt Metro Cityn pormestariksi. Vaalipuheessaan hän lupasi kitkeä pois Metro Cityn kasvavan rikollisuuden. Kaupungin johtava rikosorganisaatio Mad Gear jengi kuitenkin päätti yrittää manipuloida uutta pormestaria sieppaamalla hänen tyttärensä Jessican ja vaatimaan hänestä lunnaita. Haggar ei kuitenkaan suostu olemaan uhkailtavana ja päättää pelastaa tyttärensä roistojen käsistä. Hän pyytää mukaansa Jessican poikaystävän Codyn ja Guyn taistellakseen tiensä katurikollisten läpi heidän johtajansa Belgerin luokse. Hän onnistuu kukistamaan Belgerin ja pelastamaan tyttärensä. Mad Gear jengi hajoaa loistokkuudestaan pikkurikollisiksi.
Final Fight 2
thumb|230px|Mike Haggar (vasemmalla) SNES:n Final Fight 2:ssa. Final Fight 2:ssa Haggarilta pyydetään apua, kun Guyn kihlattu ja hänen isänsä, sekä Guyn sensei siepataan. Guyn kihlatun, Renan nuorempi sisko Maki yritti aluksi etsiä Guyta, mutta päätti pyytää tämän tutulta Haggarilta apua. Haggar suostuu tulemaan apuun ja ottaa mukaansa miekkataiturin Carlosin, joka oli halukas lähtemään vapaaehtoisesti mukaan. Kaksikko matkaa Hongkongiin, jossa he tapaavat Makin ja aloittavat pelastusoperaation pitkin Euraasiaa. Matkan aikana kolmikko saa huomata, että Mad Gearin jäljellä olleet jäsenet ovat koonneet organisaation takaisin kasaan ja muuttaneet kesken kaiken päämajansa Japaniin. Haggar saa tietää Italian reissulla Rolentolta, että hänen kannattaa suunnata kohti Japania pelastaakseen ystävänsä. Haggar kohtaa lopuksi Mad Gearin uuden johtajan Retun, joka sieppasi hänen ystävänsä kihlatun, tämän isän ja sensein.
Final Fight 3
Mad Gearin lopullisen hajoamisen jälkeen Metro Cityssä rikolliset taistelivat keskenään kaupungin vallasta, kunnes Skull Cross jengi nousi valta-asemaan. Haggar toimi edelleen kaupungin pormestarina ja sai eräänä päivänä Guyn vierailulle, joka palasi takaisin kaupunkiin harjoittelujaksoltaan. Yhtäkkiä kaupungissa kuuluu ja näkyy räjähdys ja samassa Haggarin toimiston ovesta ryntää sisään etsivä Lucia Morgan, joka kertoo Skull Cross jengin aiheuttaneen keskustassa mellakan. Haggar pyytä vielä kerran Guyta tappelemaan hänen rinnallaan katurikollisia vastaan. Paikalle ilmaan myös entinen katutappelija Dean, joka käyttäytyy aluksi salaperäisesti ja käskee Haggarin luottamaan häneen. Nelikon selvitettyä paikalliset rähisijät Dean kertoo haluavansa auttaa heitä hajottamaan Skull Cross jengin, joka oli murhannut hänen perheensä. Haggarilla käy lopulta ilmi että Skull Cross jengin johtajana on täysin uusi roisto nimeltä Black.
Final Fight: Streetwise
Final Fight: Streetwisessa vuodet ovat kuluneet sitten Final Fight pelien tapahtumista ja Haggar on jättänyt pormestarin virkansa vuosia sitten ja siirtynyt yrittäjäksi. Hän pyörittää "Mike's Mat and Muscle" kuntosalia, sekä "Mike's Maritime Maintenance" telakkaa. Moni Metro Cityn asukas on jo unohtanut hänen urotekonsa, mutta hän auttaa uutta sankaria Kyle Traversia opettamalla hänelle muutamia painiotteita. Ajoittain hän osallistuu myös itse katurikollisten hakkaamiseen.
Saturday Night Slam Masters
Haggar esiintyi Final Fight pelien välissä myös Saturday Night Slam Masters pelisarjassa, jossa alkuperäisen japanilaisen juonen mukaan pelit sijoittuvat ennen Final Fight pelien tapahtumiin. Pelit sijoittuvat Haggarin painiuraan, kun taas englanninkielisessä versiossa pelin tarina Haggarin kohdalla on käännetty tulevaisuuteen, jossa Haggarin kerrotaan olevan Metro Cityn entinen pormestari. Häntä kutsutaan pelissä lempinimellä "Macho". Voitokkaan ottelun jälkeen Haggar nostaa tyttärensä Jessican olkapäälleen.
Taistelutyyli
Haggar on hidas mutta vahva hahmo, joka käyttää entisenä painijana painitekniikoita hyväkseen, kuten piledriver ja spinning clothesline. Final Fight 2:ssa Haggarilla on käytössä tavallisen piledriverin sijaan spinning piledriver. Kolmannessa osassa Haggarilla on super combo nimeltä "Final Hammer", jossa hahmo tekee sarjan eri painiliikkeitä.
Final Fight peleissä hitaudestaan huolimatta, hahmo kykenee lyömään nopeimmin vastustajiaan teräsputkella pelattavista hahmoista.
Animaatio
Haggar esiintyi vierailevana hahmona vuonna 1997 Street Fighterin jaksossa "Final Fight", jossa hahmon äänenä toimi David Kaye.
Jaksossa Mad Gear sieppaa hänen tyttärensä Jessican, jonka jälkeen jengin pomo Belger uhkaa Haggaria sekaantumasta hänen asioihin. Toisin kuin videopeleissä Haggar ei lähde itse tappelemaan tytärtään itselleen vaan pyytää apua Ryulta ja Keniltä, jotka naamioituvat Mad Gearin jengin sekaan pelastaakseen Jessican.
Harakkakottaraiset
Harakkakottaraiset (Streptocitta) on kottaraisten heimoon kuuluva varpuslintusuku. Harakkakottaraisten sukuun kuuluu BirdLifen mukaan kaksi lajia.
Kajaanin taidemuseo
Kajaanin taidemuseo avattiin yleisölle huhtikuussa 1993. Taidemuseo toimii kaupungin ydinkeskustassa vanhassa poliisitalossa, jonka on suunnitellut arkkitehti Eino Pitkänen. Vuonna 1936 valmistunut rakennus edustaa funktionalismia.
Museon kokoelmissa on pääasiallisesti 1980- ja 1990-luvun suomalaista taidetta. Merkittäviä teoskokonaisuuksia on muun muassa Juhana Blomstedtilta, Carolus Enckelliltä, Tapio Junnolta, Pauno Pohjolaiselta, Kain Tapperilta ja Nina Ternolta. Merkittäviä kainuulaistaiteilijoita kokoelmassa edustavat muun muassa H. Ahtela, Niilo Hyttinen, Helvi Hyvärinen, Matti Koskela, Jaakko Leppänen ja Kaarlo Mikkonen.
Museo vastaa myös Kajaanin kaupungin taidekokoelmasta. Kaupungin taidekokoelmaan kuuluvia teoksia on esillä useissa kaupungin julkisissa tiloissa. Museossa on vuosittain neljä vaihtuvaa näyttelyä.
Hernekääriäinen
Hernekääriäinen (Cydia nigricana) on melko yleinen, pieni perhoslaji. Sen toukat aiheuttavat vahinkoa herneenkasvatukselle. Hernekääriäinen on herneen pahin tuholainen Suomessa. Toukat pilaavat satoa syömällä herneitä ja sotkemalla palkojen sisällön seitillä ja ulosteilla.
Koko ja ulkonäkö
Aikuinen perhonen on tasaisen tummanharmaa. Etusiiven etureunan vaaleita poikkijuovia ja kärkiosan vaihtelevasti erottuvaa mustavalkoista kuviota lukuun ottamatta siivissä ei ole kuviointia. Siipiväli 12–16 mm.
Levinneisyys ja lentoaika
Eurooppalainen laji. Aikuiset perhoset lentävät toukokuusta elokuuhun. Hernekääriäisten määrää voi tarkkailla feromonipyydysten avulla.
Elinympäristö ja elintavat
Hernekääriäinen lentää ympäri vuorokauden. Naaras munii herneen kukintoihin ja toukat elävät palkojen sisällä syöden siellä olevat herneet. Täysikasvuiset toukat siirtyvät maahan koteloitumaan. Kotelo talvehtii. Viljelyksillä hernekääriäisen kemialliseen torjuntaan voidaan käyttää tehoaineina pyretroideihin kuuluvia yhdisteitä kuten deltametriinia, esfenvaleraattia ja tau-fluvalinaattia.
Ravintokasvi
Toukka elää monilla eri hernekasveilla, erityisesti herneellä (Pisum sativum).
Tripartite-luokka
Tripartite-luokka on Ranskan, Alankomaiden ja Belgian yhdessä suunnittelema miinantorjunta-alusluokka, jonka suunnittelun lähtökohtana käytettiin Ranskan merivoimien Circé-luokkaa. Sopimukseen sisältyi, että kukin maa valmistaisi omien alustensa suunnitelman mukaisen rungon. Ranska toimitti kaikkiin aluksiin miinantorjuntajärjestelmät sekä elektroniikan, Alankomaat voimansiirtojärjestelmän koneistoineen ja Belgia miinantorjuntajärjestelmien koneistot sekä sähkön tuottamiseen tarvittavat laitteet.
Runko, kansi ja laipiot muodostavat yhden kokonaisuuden, jonka seinämän paksuus vaihtelee kahdestakymmenestä neljäänkymmeneen millimetriin. Rakenne on jäykistetty trapetsirakentein ja kiinnitykset on tehty lasikuitunastoin. Vahvisteena on käytetty teräsrakeita. Voimansiirto vastaa Circé-luokan voimansiirtoa, johon on lisätty keulaan suihkumoottorit. Keulan ohjauksella on saatu lisää hallittavuutta miinantorjunnan aikana. Sähköiset aktiiviset peräsimien ja keulasuihkujen voimanlähteenä on kolme Astazou IVB kaasuturbiinikonetta, joista kukin tuottaa 150 kilowattia. Neljäs dieselgeneraatroti tuottaa 160 kW, mikä toimii risteilymoottorina sekä sähkön tuottoon aluksella. Aluksen pääakseli pyörittää viisilapaista CP-potkuria.
Miinantorjuntakaikuluotain DURM 21B on pienempi ja tehokkaampi kuin edeltäjänsä ja se kykenee havaitsemaan miinan 80 metrin syvyydestä. Kaikuluotain voidaan nostaa rungon sisään ajon aikana. Alusten varsinainen raivauskyky on heikohko ja niille on asennettu ainoastaan kevyt torjuntakalusto.
Rod Paige
Roderick Raynor "Rod" Paige (s. 17. kesäkuuta 1933) on yhdysvaltalainen republikaanisen puolueen poliitikko. Hän toimi maansa opetusministerinä vuosina 2001–2005. Häntä edelsi Richard Riley ja seurasi Margaret Spellings.
Šovgenovin piiri
Šovgenovin piiri (adygeksi Шэуджэн район, Šeudžen raion) on kunnallinen itsehallintoalue Adygeian tasavallassa Venäjällä. Vuonna 1924 perustetun piirin pinta-ala on 521,5 neliökilometriä. Nykyisen nimensä se sai vuonna 1929 valkoisten elokuussa 1918 teloittaman Kubanin–Mustanmeren neuvostotasavallan vuoristolaisasioiden komissaarin Mos Šovgenovin mukaan. Asukkaita on 15 500 henkeä (vuonna 2009).
Tripartite-luokka
Belgia
Belgia tilasi kymmenen Aster-luokan alusta. Belgialla oli aluksi ongelmia runkojen valmistamisessa ja tilaukset siirrettiin helmikuussa 1981 Béliardilta.
Šovgenovin piiri
Šovgenovin piiri sijaitsee Adygeian koillisosassa. Pohjoisessa se rajoittuu Krasnodarin aluepiirin Kurganinskin ja Ust-Labinskin piireihin, idässä Adygeian Košehablin ja etelässä Giaginskajan piireihin, lounaassa Krasnodarin aluepiirin Beloretšenskin piiriin sekä lännessä Adygeian Krasnogvardeiskojen piiriin. Suurin osa pinta-alasta on peltoa ja niittyä. Metsistä suurin on 30 neliökilometrin laajuinen Tšornyi les. Piirin pohjois- ja itärajaa pitkin virtaa Labajoki. Hyötykaivannaisia ovat hiekka, sora ja savi.
Rod Paige
Paige erosi hallituksesta George W. Bushin ensimmäisen kauden jälkeen.
Tripartite-luokka
Alankomaat
Alankomaat tilasi 15 Alkmaar-luokan alusta.
Šovgenovin piiri
Piiriin kuuluu kuusi maalaiskuntaa: Dukmasov, Džerokai, Hakurinohabl, Hatažukai, Mamheg ja Zarevo. Hallinnollinen keskus on Hakurinohablin kylä. Kaikkiaan piirissä on 7 kylää, 3 taajamaa ja 21 huuttoria. Asukkaista 64 % on adygeja ja 35 % venäläisiä. Kaupunkiväestöä ei ole.
Seudun pääelinkeino on viljakasvien viljelyyn erikoistunut maatalous. Viime vuosina on pyritty kehittämään myös nautakarjan, lampaiden, sikojen ja siipikarjan kasvatusta. Teollisuutta edustavat meijeri, leipätehdas, lihanjalostuslaitos ja makkaratehdas. Lisäksi harjoitetaan hampun jalostusta sekä rakennustarvikkeiden tuotantoa.
Vuonna 2007 piirissä toimi 15 yleissivistävää koulua, 7 lastentarhaa, lastenkoti, täydennyskoulutuskeskus ja urheilukoulu. Kulttuurilaitoksia ovat piirin kansankulttuurin keskus, 17 kulttuuri- ja kerhotaloa, keskuskirjasto ja sen 14 haaraosastoa, kaksi valtiollista ja kaksi kansanmuseota. Sosiaalipalveluihin kuuluu piirisairaala, piirin poliklinikka, 17 ensiapuasemaa, lasten kuntoutuskeskus ja vanhainkoti. Alueella on lähes 500 arkeologista, historiallista ja kulttuurimuistomerkkiä. Niistä huomattavimpia ovat muinaiset kurgaanihaudat, kultti- ja asuinpaikat.
Fidžinintialaiset
Fidžinintialaiset ovat Fidžin intialaisperäisiä asukkaita. Heitä oli 311 591 vuonna 2007 eli 37,6 % väestöstä. He ovat brittien saarille tuomien työläisten jälkeläisiä, joita tuotiin työskentelemään sokeriplantaaseilla vuosina 1879–1916. Fidžinintialaiset ovat huonommassa asemassa kuin alkuperäisasukkaat. Huonommat olot ovat johtaneet maastamuuttoon Yhdysvaltoihin ja Australiaan.
Historia
Brittiläiset vallanpitäjät eivät halunneet häiritä fidžiläisten perinteistä elämäntapaa, mutta he tarvitsivat työvoimaa saaren sokeriplantaaseille. Britit alkoivat värvätä ihmisiä Intiasta uskotellen, että Fidži sijaitsi aivan lähellä, vaikka todellisuudessa sinne oli 1 000 kilometrin matka. Ihmisiä myös kaapattiin ja tuotiin väkisin saarelle.
Väestö
Suurin osa fidžinintialaisista asuu niin sanotulla sokerivyöhykkeellä ja suurimmissa kaupungeissa. Suurin osa heistä puhuu fidžinhindiä, mutta pienempienkin intialaisten kielten puhujia löytyy. 76,7 % heistä on hinduja, 15,9 % on muslimeja ja 0,9 % on sikhejä, loput ovat kristittyjä tai ateisteja.
Ford Probe
Ford Probe on Fordin valmistama coupé-mallinen henkilöauto, jossa on käytetty paljon samaa tekniikkaa kuin 626- ja MX-3-malleissa. Mallia valmistettiin kahden sukupolven verran vuosia 1989-1997. Maahantuoja ei ole koskaan tuonut Probea Suomeen, vaan kaikki on tuotu yksityisesti esimerkiksi Saksasta. Suomessa yleisimpiä malleja ovat 2,0- ja 2,2-litraiset. vasen|pienoiskuva|Ensimmäisen sukupolven Ford Probe. Malleihin oli saatavana kattoluukku ja muita varusteita. Proben hevosvoimat ovat 130–200 hv:n paikkeilla. Kiihtyvyys on varsin hyvä verrattuna muihin autoihin, koska 2,5-litrainen V6 24v kiihtyy 0–100 km/h noin 8 sekunnissa.
2014 FIFA World Cup (videopeli)
2014 FIFA World Cup on EA Canadan kehittämä ja EA Sportsin huhtikuussa 2014 julkaisema jalkapalloaiheinen urheilupeli, jonka aiheena ovat jalkapallon maailmanmestaruuskilpailut 2014. Pelissä on kaikki FIFA:n maajoukkueet lukuun ottamatta Bhutania, Bruneita, Guamia, Mauritaniaa ja Etelä-Sudania, jotka eivät osallistuneet karsintoihin. Pelissä on myös kaikki kisojen stadionit.
Joukkueet
Nämä joukkueet ovat pelissä.
Miten se tehtiin
Miten se tehtiin  on kanadalainen dokumenttielokuvasarja, jossa näytetään, miten mikäkin tuote tai teos valmistetaan. Sarjassa esitellään muun muassa flyygelin, autonrenkaiden ja jääveistosten valmistusprosesseja. Suomessa ohjelmaa on esitetty Discovery Channel- ja Jim -kanavilla.
Aiheesta muualla
http://www.howitismade.net/
Kiera Cass
Kiera Cass (s. 19. toukokuuta 1981 Myrtle Beach, Etelä-Carolina, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen nuortenkirjailija. Hänet tunnetaan parhaiten kirjasarjastaan Valinta.
Ura
Cass syntyi ja kasvoi Myrtle Beachissa Etelä-Carolinassa ja valmistui Myrtle Beachin Socastee-lukiosta. Hänen sukujuurensa ovat Puerto Ricossa. Cass suoritti historian tutkinnon Radfordin-yliopistossa.
Cass julkaisi ensimmäisen kirjansa The Siren omakustanteisena vuonna 2009. Kirja menestyi tuolloin vain kohtalaisesti. Kirja julkaistiin uudestaan vuonna 2015 Cassin Valinta-kirjasarjan menestyksen myötä. Kirjan juonta ja juonen kulkua muutettiin uuteen versioon radikaalisti.
Vuonna 2012 Cass julkaisi Valinta-trilogian ensimmäisen osan. Kirja menestyi hyvin ja sen televisio-oikeudet myytiin CW-televisioverkolle. Televisio-ohjelmaan valittiin jo kaksi ohjaajaa, mutta muutosta tilanteeseen ei saatu. Lopulta Warner Bros osti sarjan elokuvaoikeudet. On epäselvää, onko sarjasta lopulta tulossa elokuvaa, vai jääkö projekti kesken. Kiera Cass on vuosien varrella päivitellyt elokuvan tilanteesta, mutta suoria vastauksia ei ole saatu.
Valinta-trilogian seuraavat osat Eliitti ja Ainoa julkaistiin vuosina 2013 ja 2014. Trilogian menestyksen ansiosta Kiera Cass päätti jatkaa sarjaa kahdella osalla. Neljäs osa Perijätär ja viides osa Kruunu julkaistiin vuosina 2015 ja 2016. Osat sijoittuvat noin 20 vuoden päähän alkuperäisen trilogian tapahtumista. Kaikki Valinta-kirjasarjan osat on myös suomennettu.
Cass on julkaissut lyhyitä novelleja Valinta-sarjan henkilöistä ja tapahtumista. Novelleissa tutustutaan tarkemmin sarjaa edeltäviin ja jälkeisiin tapahtumiin. Monet sivuhahmot saavat enemmän syvyyttä lyhyiden tarinoiden kautta.
Saaristokunta
Saaristokunta määriteltiin ensi kerran lainsäädännössä vuonna 1981, kun laki saariston kehityksen edistämisestä astui voimaan. Lailla haluttiin valtion ja kuntien toimin turvata saariston vakinainen asutus luomalla väestölle riittävät mahdollisuudet toimeentuloon ja peruspalveluihin. Laissa saaristoon katsottiin kuuluviksi sellaiset merialueen ja sisävesistöjen saaret, joihin ei ole kiinteää tieyhteyttä, sekä saaret ja alueet, joiden olosuhteet ovat saaristoon verrattavia. Valtioneuvoston tehtäväksi annettiin määrätä saaristokunniksi ne kunnat, joissa saaristo-olot ovat esteenä kunnan kehitykselle.
Saaristokunnat
pienoiskuva|697x697px|Kartta Suomen saaristo- ja saaristo-osakunnista. Saaristokunnat korostettu tummanpunaisella, saaristo-osakunnat vaaleanpunaisella.
Saaristo-osakunnat
Varsinaisten saaristokuntien lisäksi on nimetty erityisiä saaristo-osakuntia, jossa osa kunnan alueesta täyttää saaristolain mukaiset olosuhteet. Joissain tapauksissa kyse ei ole varsinaisista saarista, vaan kunnan keskustaajamasta vesialueen erottamista alueista. Esimerkiksi Kivijärven kunta määritellään saaristo-osakunnaksi, koska Kivijärven itäpuolella sijaitsevilla alueilla ei ole kunnan sisäistä kiinteää maayhteyttä järven länsirannalla sijaitsevalle Kivijärven kirkonkylälle.
Saaristoalue
Saaristokuntien ja saaristo-osakuntien lisäksi on määritelty maa- ja puutarhatalouden kansallisissa tuissa saaristoksi luettavia kuntien osa-alueita.
Castiglion Fiorentino
Castiglion Fiorentino on pieni, muurien ympäröimä kaupunki itäisessä Toscanassa, Italiassa. Se kuuluu Arezzon maakuntaan ja sijaitsee Arezzon ja Cortonan kaupunkien välissä. Se on tunnettu sen vuotuisista festivaaleista ja arkeologisesta kaivauksesta. Kaupungin alueella on ollut tiettävästi etruskiasutusta, ja kaupunkia ympäröivä muuri on etruskien rakentama, vaikka siitä ei ole paljoa jäljellä.
Maantiede
Castiglion Fiorentino sijaitsee Firenzen, Sienan ja Perugian kaupunkien muodostaman kolmion sisällä. Kaupunki sijaitsee kukkulan laella, 345 metriä merenpinnan yläpuolella. Kaupungissa asuu hieman yli 13 000 ihmistä. Mancianon kylä, joka tunnetaan myös paikallisesti nimellä Misericordia, sijaitsee kilometrin matkan päässä lännessä.
Vantaan Jukara
Vantaan Jukara r.y. on 28. tammikuuta 1972 perustettu vantaalainen budoseura. Seurassa voi harjoitella ohjatusti judoa, karatea sekä aikidoa. Jukaran harjoitussalit sijaitsevat Rajatorpan kalliosuojassa. Lisäksi harjoitellaan Myyrmäen urheilutalolla sekä paikallisilla kouluilla. Jukaran kolmessa jaostossa on noin 400 aktiivisia harjoittelijoita, joista 300 junioreja.
Vuodesta 1972 alkaen Jukarassa harjoiteltiin judoa, karatea ja voimailua. Voimailujaos kuihtui pois 1970-luvun kuluessa. Aikido tuli mukaan uutena lajina vuonna 1979.
Vantaan Jukara r.y. kuuluu Suomen judoliittoon, Suomen Karateliittoon, Suomen aikidoliittoon (ja niiden kautta SLU:hun), sekä Suomen Shorinjiryu Karatedo -yhdistykseen. Jukaran karatejaos on Nuori Suomi -sinettiseura.
Salisylaatit
thumb|right|210px|[[Salisyylihappo-molekyyli]] Salisylaatit ovat salisyylihapon johdoksia. Niistä tärkein on asetyylisalisyylihappo. Muita tulehduskipulääkkeinä käytettäviä salisylaatteja ovat diflunisaali ja 5-aminosalisyylihappo, sekä lähinnä tulehduksellisissa suolistosairauksissa käytettävä sulfasalatsiini eli salatsosulfapyridiini.
Huomionarvoinen ryhmään kuuluva lääkeaine on para-aminosalyyli (PAS), jota käytettiin ennen tuberkuloosin yhdistelmähoidoissa esimerkiksi sulfoneihin kuuluvan isoniatsidin kanssa.
Chrysler Building
Chrysler Building on vuonna 1930 valmistunut New Yorkissa sijaitseva 318,9 metriä korkea, 77-kerroksinen ja art deco -tyylinen pilvenpiirtäjä. Rakennuksen kattokorkeus on 285 metriä. Chrysler Building sijaitsee Manhattanilla osoitteessa 405 Lexington Avenue. Rakennuksessa on 3 862 ikkunaa. Chrysler Building on metallirunkoinen. Se oli ensimmäisiä suuria rakennuksia maailmassa, jonka ulkokuoressa on käytetty merkittävät määrät metallia. Chrysler Buildingia pidetään yhtenä maailman kauneimmista pilvenpiirtäjistä.
Chrysler Building lisättiin Yhdysvaltain historiallisten paikkojen rekisteriin historiallisena maamerkkinä vuonna 1976.
Historia
Chrysler Buildingin rakentaminen aloitettiin vuonna 1928. Rakennuksen suunnitteli arkkitehti William Van Alen ja sen rakentamiseen osallistui jopa 2 000 työmiestä. Arvioiden mukaan työmiehet rakensivat neljä kerrosta viikossa. Rakennustyöt saatiin valmiiksi vuonna 1930. Chrysler Building oli valmistuttuaan maailman korkein rakennus, mutta vain seuraavat yksitoista kuukautta, jolloin Empire State Building valmistui. Ennen Chrysler Buildingia maailman korkein rakennelma oli Eiffelin torni.
Rakennus on nimetty ensimmäisen omistajansa ja rakennuttajansa, autotehtailija Walter Percy Chryslerin mukaan. Nykyään rakennuksen omistaa GVP AG.
Arkkitehtuuri
Rakennus on kokonaan art deco -tyylinen. Esimerkiksi sen Y-kirjaimen muotoinen aula on täynnä art deco -koristeluita ja aulan katossa on yksi maailman suurimpiin maalauksiin kuuluva Edward Trumbullin liikennettä ja ihmisen hankkeita esittävä teos. Chrysler Buildingin näyttävin osa on ruostumattomasta teräksestä valmistetun huipun auringonsäteitä muistuttava pelkistetty kuviointi. Julkisivun ja sisustuksen koristelu on pitkälti geometrista. Rakennuttajan toivomuksesta koristelussa on käytetty paljon teräksisiä autonosiin – mm. auton jäähdyttimen korkkiin – viittavia muotoja.
Napinniemi
thumb|400px|Napinniemi. Napinniemi on niemi Someron Pitkäjärvessä. Niemi on maapohjaltaan harjuainesta, vaikka järven rannat muuten ovat pääosaltaan savea.
Tarinan mukaan Napinniemi on syntynyt, kun jättiläisämmä oli tahtonut tehdä sillan järven yli ja oli tätä varten kantanut esiliinassaan hiekkaa viereisestä Kankaannummesta järveen. Esiliinan revettyä työ jäi kesken, mutta jäljellä ovat tästä todistamassa harjuaineksesta koostuvassa nummessa Ämmänkuopiksi kutsutut kuopat ja Pitkäjärvessä niin ikään harjuaineksesta muodostunut Napinniemi.
Rendleshamin ufotapaus
Rendleshamin ufotapaus tarkoittaa Englannin Suffolkissa Rendleshamin metsässä joulukuun lopussa 1980 tehtyjä havaintoja selittämättömistä valoilmiöistä ja niihin liittyviä väitteitä tuntematonta alkuperää olevan aluksen tai alusten laskeutumisesta. Tapaus sattui tuolloin Yhdysvaltain ilmavoimien käytössä olleen Woodbridgen tukikohdan ulkopuolella. Tapahtumien silminnäkijöinä oli kymmeniä ilmavoimien miehistön jäseniä kahden tai kolmen päivän aikana. Eräät ufotutkijat pitävät sitä Britannian kenties merkittävimpänä ufotapauksena ja yhtenä maailmanlaajuisesti tunnetuimmista. Samoin kuin Berwynvuoren ufotapausta, sitä on vertailtu Roswellin tapaukseen Yhdysvalloissa, ja siihen on monesti viitattu "Britannian Roswellina".
Britannian puolustusministeriö (MoD) on kiistänyt, että tapahtuma on aiheuttanut uhkaa maan kansalliselle turvallisuudelle ja on näin ollen lausunut ettei tapausta ole koskaan tutkittu asevoimia koskettavana kysymyksenä. Arvovaltaisin tämän asennoitumisen jyrkästi kyseenalaistanut taho oli amiraali Peter Hill-Norton, entinen Britannian asevoimien kansliapäällikkö ja myöhempi NATOn sotilaallisen komitean päällikkö, joka lausui käsityksenään, että tämänkaltainen tapaus ydinasetukikohdan alueella on väistämättä myös kansallista turvallisuutta koskettava kysymys. Silminnäkijä ja virkaatekevä tukikohdan komentaja everstiluutnantti Charles Halt on myös esittänyt eriävän mielipiteensä ja väittää, että tapahtumaa pyrkivät pimittämään sekä Britannian että Yhdysvaltojen tiedustelupalvelut. Jälkikäteen saatu todistusaineisto viittasi siihen, että Britannian puolustusministeriöllä oli hallussaan huomattava asiakirja-aineisto aiheesta, mikä johti väitteisiin salailusta; jotkut ovat tulkinneet tämän osana laajempaa systemaattista tiedon pimittämistä liittyen ufoilmiön todelliseen luonteeseen (väitetty ufo-salailu). Kun tämä aineisto julkistettiin vuonna 2001, kävi ilmi että se koostuu enimmäkseen puolustusministeriön sisäisestä kirjeenvaihdosta ja vastauksista yleisöltä tulleisiin tiedusteluihin. Syväluotaavan tutkimuksen puute julkistetuissa dokumenteissa on yhteneväinen sen lausunnon kanssa, ettei Britannian puolustusministeriö ottanut tapausta vakavasti. Julkistetuissa asiakirjoissa on myös annettu selitys sille, miksei Britannian silloinen puolustusministeriön valtiosihteeri David Trefgarne halunnut puolustusministeriön tutkivan asiaa enempää. .
Tapahtumapaikka
Rendleshamin metsän omistaa Britannian metsäntutkimuslaitos ja sen laajuus on noin 15 neliökilometriä koostuen istutetuista havupuista, vaihtelevista lehtimetsävyöhykkeistä, kanervikosta ja kosteikoista. Se sijaitsee Suffolkin kreivikunnassa, noin 13 kilometriä itään Ipswichin kaupungista.
Tapaus sattui kahden entisen sotilastukikohdan läheisyydessä, RAF Bentwatersin, joka on metsän pohjoispuolella, ja RAF Woodbridgen, joka ulottuu metsän alueelle lännestä ja on metsän ympäröimä itäiseltä ja pohjoiselta osalta. Tuohon aikaan tukikohdat olivat Yhdysvaltain ilmavoimien käytössä ja ilmavoimien everstiluutnantin Gordon E. Williamsin komennossa. Tukikohdan komentaja oli eversti Ted Conrad, ja hänen varamiehensä everstiluutnantti Charles I. Halt. Haltin puolustusministeriölle antaman muistion ja hänen henkilökohtaisen silminnäkijäkertomuksensa väitetään antaneen tapaukselle uskottavuutta.
Tapauksen päätapahtumat, mukaan luettuna aluksen tai alusten väitetty laskeutuminen, sattuivat metsässä noin puoli kilometriä itään Woodbridgen tukikohdan itäiseltä portilta, jossa vartiomiehet havaitsijat oudon valon laskeutuvan metsään. Metsä ulottuu tuossa kohden noin 1,6 kilometriä tukikohdan itäiseltä portilta paikallisen maanviljelijän pellolle, missä tapahtumat saivat väitetysti jatkoa.
26. joulukuuta
Pian kello neljän jälkeen aamuyöstä paikallinen poliisi kutsuttiin tapahtumapaikalle, mutta raportoi, että ainoat valot jotka hän kykeni näkemään, tulivat läheisestä majakasta joitakin kilometrejä rannikon suuntaan. Eräät raportit väittävät, että paikallisen maatilan eläimet olivat käyttäytyneet tapahtuman aikana pelokkaasti ja olleet paniikin vallassa.
Auringonnousun jälkeen aamulla 26. joulukuuta sotilaat palasivat pienelle aukiolle lähelle metsän itäistä rajaa ja löysivät maasta kolme pientä painaumaa kolmiomuodostelmassa sekä palamisjälkiä ja katkenneita oksia läheisissä puissa. Jäljistä otettiin kipsivalos ja niitä on näytetty televisiossa esitetyissä dokumenttiohjelmissa. Aamulla kello 10.30 paikallinen poliisi hälytettiin uudelleen paikalle, sillä kertaa tutkimaan maassa olleita jälkiä, jotka poliisin mukaan saattoivat olla eläinten tekemiä.
28. joulukuuta
thumb|Haltin nauhoite Sotilaat palasivat tapahtumapaikalle uudelleen varhain 28. joulukuuta 1980 säteilymittareiden kanssa, joskin heidän saamiensa lukemien merkityksestä kiistellään. Virkaatekevä tukikohdan komentaja everstiluutnantti Charles I. Halt lähti itse tutkimaan havaintoa ja nauhoitti keskeiset tapahtumat mikrokasettinauhurille. Haltin tutkima alue oli lähellä Rendleshamin metsän itäistä rajaa, ja sen koordinaatit ovat noin 52° 05’ 20” N, 1° 26’ 57” E.
Tämän tutkimuksen aikana Haltille kerrottiin idässä pellon poikki kulkevasta välähtelevästä valosta, joka oli lähes linjassa paikallisen maatilan kanssa. Orford Nessin majakka on näkyvissä kauempana idässä samassa suunnassa havaitun valon kanssa.
Myöhemmin tähdenkaltaisia valoja nähtiin taivaalla pohjoisesta etelään, ja kirkkain niistä näytti lähettävän ajoittain valokiilan alas maahan.
On myös väitetty, että Yhdysvaltain ilmavoimat olisi videoinut tapahtuman mutta ainakaan sellaista videonauhoitetta ei ole julkistettu.
Haltin muistio
Tämä ensimmäinen julkisuuteen tullut ensi käden todiste oli tukikohdan komentajan everstiluutnantti Charles I. Haltin Britannian puolustusministeriölle kirjoittama selonteko tapahtumista. "Haltin muistiona" tunnettu asiakirja tuli julkisuuteen Yhdysvalloissa Yhdysvaltain tiedonvapauslain nojalla vuonna 1983. Muistio oli päivätty 13. tammikuuta 1981 ja merkitty otsikolla "selittämättömät valot". Kahden viikon viive tapahtumien ja sitä koskevan selonteon toimittamisessa saattoi johtaa virheisiin päivämäärissä ja ajankohdissa. Muistiota ei ollut millään tavoin luokiteltu salaiseksi.
Silminnäkijöiden lausunnot tapahtumista 26. joulukuuta
Skottilainen ufotutkija James Easton onnistui hankkimaan alkuperäiset silminnäkijälausunnot, jotka sotamies Fred A. Buran (81st Security Police Squadron), korpraali John Burroughs (81st LE), lentosotamies Edward N. Cabansag (81st Security Police Squadron), ylivääpeli J. D. Chandler (81st Security Police Squadron) ja ylikersantti Jim Penniston (81st Security Police Squadron) olivat tehneet komentaja Haltille. Nämä asiakirjat ovat nyt julkisia ja saatavilla Ian Ridpathin verkkosivuilta.