cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Päiviö Pyysalo
Pekka Päiviö Pyysalo (s. 1. kesäkuuta 1946 Lappeenranta) on suomalainen televisio-ohjaaja ja tuottaja. Hän on toiminut MTV3:n viihde- ja ohjelmapäällikkönä 1984–2001. Hänestä on käytetty kuvaavaa ilmaisua ”TV-viihteen yleismies”. Pyysalo on ohjannut muun muassa televisiosarjat Parempi myöhään... (1979–1980), Vesku rempallaan (1992), Koomikon kuva (2002), Speden parhaat (2003) ja Pirjo, Pirjo ja Mato (2005). Lisäksi hän oli mukana Tenavatähti-laulukilpailun tuotannossa. Ohjaamisen ja tuottamisen lisäksi hän juonsi myös MTV3-kanavalla vuosina 1997–1999 esitettyä Onnenruudut-visailuohjelmaa.
Jan Heintze
pienoiskuva|Jan Heintze Jan Heintze (s. 17. elokuuta 1963, Tårnby, Tanska) on tanskalainen entinen jalkapalloilija. Heintzen pelipaikka oli vasen laitapuolustaja.
Heintze aloitti ammattilaisuransa Alankomaissa PSV Eindhovenissa vuonna 1982. Hänen debyyttiottelunsa oli 4. joulukuuta 1982 pelattu ottelu Roda JC:tä vastaan. Heintze edusti PSV:tä kaksitoista vuotta. Vuonna 1994 hän siirtyi sieltä pois, saksalaiseen Bayer 05 Uerdingeniin. Hän edusti Saksassa myös Bayer Leverkusenia kunnes palasi PSV:n riveihin vuonna 1999. Heintzen viimeiseksi otteluksi jäi PSV Eindhoven - FC Utrecht, joka pelattiin 25. toukokuuta vuonna 2003. Yhteensä hän pelasi 535 ammattilaisottelua.
Tanskan maajoukkueessa Heintze pelasi 86 ottelua, joissa hän teki neljä maalia. Maajoukkuedebyyttinsä hän teki 29. huhtikuuta 1987 Suomea vastaan ja viimeisen maaottelunsa hän pelasi 6. kesäkuuta 2002 Senegalia vastaan MM-kisoissa 2002.
Luettelo Rhônen kunnista
border|right|200px|Rhônen sijainti Tämä on luettelo Rhônen departementin kunnista Ranskassa. Departementissa on 289 kuntaa.
Lappilan rautatieasema
Lappilan uusi asemarakennus valmistui vuonna 1967. Liikennepaikka muutettiin miehittämättömäksi vuonna 1976, tavaraliikenne lopetettiin vuonna 1981 ja viimeiset vaihteet purettiin vuonna 1987. Vanha asemarakennus on purettu, mutta uudempi on yhä jäljellä. Se siirtyi Senaatti-kiinteistöille vuonna 2007.
Asemalla pysähtyvät Riihimäen ja Lahden väliset G-junat. Riihimäelle liikennöidään raiteelta 1 ja Lahteen raiteelta 2.
Liikennepaikalla on ainoastaan matkustajalaiturit pääraiteiden molemmin puolin. Tavaraliikennettä, vaihteita tai ratapihaa ei ole. Kolme kilometriä Lappilan asemalta länteen sijaitsee Jutilan raiteenvaihtopaikka.
Lappilan asemalta muutaman kilometrin länteen sijainneessa Jutilan tasoristeyksessä sattui 23. heinäkuuta 2001 onnettomuus, jossa Iisalmeen matkalla ollut pikajuna törmäsi henkilöautoon. Kaikki autossa olleet viisi henkilöä saivat surmansa. Auton kuljettajan todettiin olleen onnettomuushetkellä amfetamiinin vaikutuksen alaisena. Lisäksi hän oli keväällä 2001 menettänyt ajokorttinsa rattijuopumuksen vuoksi.
Akrell
Akrell on Ruotsin ritarihuoneeseen kirjoitettu aatelissuku numero 2283. Carl Fredric af Acrel (s. 1779) toimi sotakollegion adjutanttina 1805 ja armeijan kapteenina 1807. Hän kohosi majuriksi 1812. Akrel osallistui kruununprinssin adjutanttina Saksan sotaan Napoleonia vastaan 1813 ja palkittiin sekä korkein ruotsalaisin kunniamerkein että venäläisellä Pyhän Vladimirin ritarikunnan ansiomerkillä. Hän myös sai armeijan kultaisen mitalin urhoollisuudesta: Leipzigin taistelussa hän haavoittui rintaan musketinkuulasta. Sodan jälkeen urakehitys eteni ja 1854 hänet nimitettiin kenraaliluutnantiksi. Hänen kumpikin aikuisikään elänyt poikansa antautui myös sotilasuralle.
Michael Rodríguez
Michael Rodríguez Gutiérrez (s. 30. joulukuuta 1981, Cacao, Alajuela) on costaricalainen jalkapalloilija. Puolustajana pelaava Rodríguez on vuodesta 2001 edustanut kotimaansa LD Alajuelensea. Alajuelensessa hän on voittanut Costa Rican mestaruuden 2002, 2003 ja 2005 sekä CONCACAF Champions' Cupin vuonna 2004.
Michael Rodríguez oli mukana alle 20-vuotiaiden MM-kisoissa Argentiinassa vuonna 2001 ja Costa Rican olympiajoukkueessa Ateenassa 2004. Ensimmäisen maaottelunsa hän pelasi 11. helmikuuta 2006 Etelä-Koreaa vastaan. Rodríguez oli mukana vuoden 2006 MM-kisoissa, mutta ei päässyt kentälle yhdessäkään ottelussa. Hän on pelannut kolme maaottelua (tilanne 20. kesäkuuta 2006).
Joe Satriani (albumi)
Joe Satriani on Joe Satrianin kahdeksas soololevy vuodelta 1995.
Hannu Kahakorpi
Hannu Olavi Kahakorpi (s. 7. lokakuuta 1946 Jyväskylä) on suomalainen näyttelijä, ohjaaja, käsikirjoittaja ja tuottaja. Hän kuuluu Gyllenbögelin aatelissukuun.
Kahakorpi kirjoitti ylioppilaaksi 1965 ja opiskeli Suomen teatterikoulussa vuosina 1966–1969. Hän on opiskellut myös elokuvamusiikkia Liverpoolissa (1999), tuotantoa, markkinointia ja käsikirjoittamista Lontoossa (2000, 2002) sekä muita opintoja Los Angelesissa (2001) ja vuonna 2002 Walesissa ja Manchesterissa.
Vuonna 1967 Kahakorpi oli yksi Ryhmäteatterin perustajajäsenistä. Hän on ollut Yle TV1:n näyttelijä (1969–1982), ohjaaja (1982–), tuottaja (1987–1997) ja päätuottaja (1997–2007). Lisäksi hän on toiminut Taideteollisen korkeakoulun elokuvataiteen laitoksen tuntiopettajana (1989–1991). Vuodesta 2007 Kahakorpi on ollut Rainbow Productions Oy:n päätuottaja ja vuodesta 2009 Torniossa sijaitsevan Pohjoisen kulttuuri-instituutin elokuva- ja televisiotuotannon professori.
Kahakorpi on ohjannut muun muassa televisioelokuvan Onnellinen mies (1979) ja tv-sarjat Tuntemattomalle jumalalle (1993) ja Milkshake (1994, osittain). Hän vastasi Kotikadun (1995–2012) suunnittelusta ja toteutuksesta. Lisäksi Kahakorpi on tehnyt lukuisia televisioelokuvia TV1:lle sekä vieraillut ohjaajana vuonna 1988 DDR:n television Waltari-versiossa Gabriel komm zurück ja ohjannut ja tuottanut vuonna 1993 jakson ranskalaiseen Maigret-sarjaan.
White Noise (elokuva)
White Noise on vuonna 2005 ensi-iltansa saanut jännityselokuva. Elokuva käsittelee paranormaalia ilmiötä, EVP:tä. Elokuvan on ohjannut Geoffrey Sax.
Hannu Kahakorpi
Kirjoja
Hannu Kahakorpi on myös toimittanut Kotikatu-kirjasarjan:
White Noise (elokuva)
Elokuvalle on tehty vuonna 2007 jatko-osa; White Noise 2: The Light.
Juoni
Elokuva kertoo Jonathan Riversistä, jonka vaimo kuolee auto-onnettomuudessa. Pian kuoleman jälkeen Jonathan tutustuu Raymondiin, joka tutkii EVP-ilmiötä. Tämän avulla Jonathan pääsee kommunikoimaan vaimonsa kanssa, mutta pian televisiossa alkaa näkyä muitakin kuin hänen vaimonsa. Onko EVP sittenkään niin turvallista?
Hoitovirhe (albumi)
Hoitovirhe on kuopiolaisen industrial metal -yhtyeen Turmion Kätilöiden debyyttialbumi vuodelta 2004.
Soitinmenot
Soitinmenot on MTV:n ja Reword Ky:n vuosina 1985–1987 tuottama 21-osainen musiikkiviihdesarja. Ohjelmaa esitettiin kerran kuukaudessa lauantai-iltaisin. Ensimmäinen osa esitettiin 14. syyskuuta 1985.
Sarjan käsikirjoittivat Pertti Reponen ja Kai Sievers salanimillä Alan Dorkin ja Kai Dorkin. Sarjan ohjasi Hannu Seikkula. Sarjan laulut ja musiikin sävelsi Aarno Raninen salanimellä George Romain.
Reposen aiempaan ÄWPK – Älywapaa palokunta -sketsisarjaan verrattuna Soitinmenot perustui enemmän musiikkiviihteeseen. Ohjelman ajasta noin puolet on musiikkiesityksiä. Puolet lauluista täydensi esitettyjä sketsejä, toinen puoli lauluista taas oli pelkästään musiikin esittämistä ilman hahmoja tai mihinkään aiempaan esitettyyn liittyvää. Lauluja esitettiin studiossa orkesterin edessä sekä ulkona muun muassa Helsingin Kauppatorilla ja rannalla. Usein studiossa kuvatuissa sketseissä näkyy taustalla Soitinmenot -logo valotaulussa, mikäli lavastukseen ei ole tarvinnut rakentaa esimerkiksi seiniä.
Soitinmenoista on myös esitetty puolituntisia koostejaksoja 1990-luvulla sekä vuosina 2003 ja 2008.
Sarjan näyttelijät
Käsikirjoittajien luottonäyttelijän Heikki Kinnusen kumppaniksi rekrytoitiin Yleisradion tuottamasta Hukkaputki-sarjasta tuttu Erkki Saarela. Kinnunen vihjaisi Reposelle haluavansa mukaan kaksi naisnäyttelijää, jotka ovat myös lahjakkaita laulajia. Kinnunen ehdotti Reposelle Eija Ahvoa ja Susanna Haavistoa ”ennen kuin joku muu ehtii napata tytöt”.
Sarjassa esiintyi myös muita lukuisia henkilöitä sivurooleissa, kuten muun muassa Aake Kalliala ja Jukka Virtanen.
Sarjan sketsihahmoja
Sarjan päänäyttelijöille muovattiin sarjaan yliampuvat juontajaroolit, jotka esiintyivät monissa välisketseissäkin.
Uffa Hintman
225px|pienoiskuva|right|Heikki Kinnusen esittämä Uffa Hintman oli yksi sarjan päähahmoista. Uffa Hintman eli Uffaffaa-mies on Heikki Kinnusen esittämä henkilöhahmo. Hahmo esiintyi jo Reposen aiemmassa sketsisarjassa Älywapaa palokunta, jossa hän piti välikuulutuksia. Uffa on ryhmässä hyvin avoin ihminen ja lipsauttelee mielellään kainoja alapääjuttuja, jotka usein linkittävät toisiinsa ruotsalaisuuden ja poikarakkauden.
Kinnunen kertoo hahmon saaneen alkunsa keskustelusta näyttelijä Ilari Paatson kanssa, joka oli ollut töissä Ruotsissa ruotsinsuomalaisella alueella. Paatsoa oli ärsyttänyt kun alueen ihmiset eivät osanneet nauraa vaan sanovat että "uffaffaa!". Kinnunen kertoi Reposelle asiasta, ja tämä alkoi kirjoittaa.
Dondușeni
Dondușeni on pikkukaupunki ja Dondușenin piirin keskus Pohjois-Moldovassa. Kaupunki sijaitsee noin 75 kilometriä Pohjois-Moldovan keskuskaupunki Bălțista pohjoiseen. Pääkaupunki Chișinăuhun on noin 215 kilometriä.
Dondușenissa on noin 10 600 ja koko maaseutuvaltaisessa piirissä 43 700 asukasta (2014). Kaupunki on kasvanut hieman viime vuosikymmenen aikana; vuonna 2004 asukkaita oli 9 801.
Soitinmenot
Uffa Hintman
Hahmo esiintyi myös vuonna 1988 valmistuneessa elokuvassa Onks Viljoo näkynyt.
Dondușeni
Kaupungin kautta kulkee Moldovan rautateiden pohjoisosan ratayhteys Bălți-Drochia-Dondușeni-Ocnița (Ukrainan vastainen rajakaupunki pohjoisessa). Kaupungin kehitys liittyy läheisesti tämän ratayhteyden rakentamiseen. Seutu oli 1800-luvun lopussa osa Venäjän keisarikunnan Bessarabian kuvernementtiä. Rakentaminen alkoi vuonna 1888 ja rata valmistui 1893. Syksyllä 1893 junaliikenne alkoi ja tätä vuotta pidetäänkin Donduşenin lähtösysäyksenä, sillä radalle pystytettiin asema tällä nimellä. Vuosina 1902–1905 aseman läheisyyteen rakennettiin pumppuasema ja vesitorni, kaksi viljavarastoa lastauslaitureineen, kaksi kilometriä tietä ja kolme taloa. Tämän jälkeen nykyisin Itsenäisyyden katuna tunnetun tien molemmille puolille nousivat ensimmäiset yksityiset asuintalot. Vuonna 1910 alettiin markkinoiden pito ja vuonna 1915 perustettiin ensimmäiset käsityö- ja liikeyritykset.
Soitinmenot
Pastori Silli
thumb|right|175px|Pastori Sillin nauru jäi kaikumaan korviin Soitinmenoissa. Pastori Silli on Erkki Saarelan esittämä henkilöhahmo. Hahmo esiintyi ensimmäisen kerran Soitinmenojen toisessa jaksossa, joka esitettiin 12. lokakuuta 1985. Saarelan esittämä hahmo herätti maallisuudellaan hieman pahennustakin, mutta oli useampien mielestä "tervetullut piikki tekopyhien lihassa".
Dondușeni
Vuonna 1918 Bessarabia liitettiin osaksi Romaniaa. Asemanseutu kasvoi erityisesti 1930-luvulla. Vuonna 1940 paikkakunnalla oli jo 1 314 asukasta. 22.kesäkuuta 1941 alkoi 1 418 päivää kestäneet sotatoimet Saksan ja Neuvostoliiton välillä. Sotaa seurasivat vuosien 1946–1947 nälänhätä, vuoden 1949 stalinistiset karkotukset Siperiaan ja pakkokollektivisointi. Vuonna 1957 käynnistettiin sokerijuurikkaita käyttävä sokeritehdas ja 450 oppilaan Koulu numero yksi. 9. huhtikuuta 1957 paikkakunnalle myönnettiin kaupungin asema. Kaupunki kasvoi 1960- ja 1970-luvuilla.
Nykyään Dondușenin pikkukaupunki on maaseutupiirin keskus, jossa maaseudulta käydään asioimassa.
Soitinmenot
Pastori Silli
Pastori Silli on kirkon pastori, jonka luo tulee tuiki tavallisia ihmisiä kertomaan ongelmistaan ja tekemistään synneistä. Hän yleensä lohduttaa ja kertoo ohjeen, millä asian voisi korjata. Yleensä jokainen ihminen helpottuu tämän jälkeen.
Silli kuuntelee mielellään ongelmia, jotka liittyvät seksuaalisuuteen, joihin hän eritoten kertoo mielellään ohjeita, vihjailevin elein, jos ongelman kertoja on nainen. Hänen ominaispiirteensä on kielen lipsutus ja yllättävät hysteeriset naurunpurskahdukset.
Vuonna 2012 Putous-viihdesarjan kolmannella tuotantokaudella Aku Hirviniemen esittämää pappihahmoa Usko Eevertti Luttista spekuloitiin julkisuudessa Saarelan esittämän hahmon kopioksi. Hirviniemen mukaan Saarelan esittämä hahmo ei ollut lähtökohta luodessaan hahmoa. Hän kuitenkin on kehunut hahmoa "hienoksi", ja pitää Saarelaa yhtenä lempinäyttelijöistään. Saarela itse kertoi, että on huomannut hahmonsa ja Luttisen yhtäläisyydet, ja totesikin että, "nyt on Hirviniemen vuoro tehdä sellaista hahmoa.".
Unelma Suolle
Unelma Suolle on Eija Ahvon esittämä henkilöhahmo. Linssilude Suolteen kanssa parodioitiin Sanelma Vuorteen ja Lenita Airiston kaltaista, kypsään ikään ehtineitä mannekiinikouluttajia ja tyylipoliiseja. Suolle tunsi vetoa erityisesti lihaksikkaisiin "könsypojiin".
Juntta Kraustinen
Juntta "Junde" Kraustinen oli Susanna Haaviston esittämä henkilöhahmo. Hahmo oli huulipunaa myöten klovnimainen toimittajakarikatyyri. Hahmolla parodioidaan sitä, että 1980-luvulla televisioon kelpuutettiin Hannele "Hantta" Krausen (nykyinen Wilma Schlizewski) kaltaisia, provosoivia juontajia.
Ilkka Terävä
Ilkka Terävä on Heikki Kinnusen esittämä henkilöhahmo. Hahmo on pulleavatsainen, silmälaseja alituiseen näpläävä, sönköttävä Ilkka Kylävaaraa parodioiva hahmo. Hahmo sai riemastuneen vastaanoton sarjassa.
Sarjassa esitettyjä musiikkiesityksiä
Tunnuslaulu "Elämän sain soimaan" esiintyy jokaisen jakson alussa ja lopputekstien aikana.
2. tuotantokausi
Muita musiikkiesityksiä (päivämääriä ei ole vahvistettu)
Carmella DeCesare
Carmella Danielle Garcia (o.s. DeCesare, s. 1. heinäkuuta 1982 Avon Lake, Ohio) on yhdysvaltalainen valokuvamalli ja Playboy-tyttö.
Garcia, silloinen DeCesare, oli Playboyn huhtikuun 2003 Playmate of the Month ja vuoden 2004 Playmate of the Year. Hänellä on italialaisia ja puertoricolaisia sukujuuria.
DeCesare syntyi Avon Lakessa, Ohiossa, ja valmistui Avon Lake High Schoolista vuonna 2000. Nykyään hän asuu Kalifornian Manhattan Beachilla ja on ollut 21. huhtikuuta 2007 lähtien naimisissa amerikkalaisen jalkapallon pelaaja Jeff Garcian kanssa.
Garcia on esiintynyt useasti televisiossa. Hän sijoittui toiseksi WWE:n Diva Searchissa vuonna 2004, ja on sen jälkeen kilpaillut usein WWE Raw'ssa. Hän on esiintynyt myös Voitto kotiin -kilpailussa, Howard Stern -show’ssa sekä Street Smarts -kilpailussa.
Garciaa on syytetty pahoinpitelystä 21. elokuuta 2004 sattuneen riidan yhteydessä. Syytteestä luovuttiin, mutta sen sijaan hän sai tuomion järjestyssääntöjen rikkomisesta.
Ruskohyeena
Ruskohyeena (Hyaena brunnea, joskus myös Parahyaena brunnea) on eteläisessä Afrikassa elävä hyeenalaji.
Ulkonäkö ja koko
Ruskohyeenan erottaa muista hyeenalajeista selvimmin sen turkki, joka on pitkä ja muualta pääosin tummanruskea, niskasta ja kaulasta punaruskea. Niskassa ja selässä kasvavassa harjassa karvat voivat olla yli 30 cm pitkiä. Jaloissa on vaakasuoria juovia.
Ruskohyeena kasvaa 1,4 metriä pitkäksi ja painaa keskimäärin 40 kg.
Levinneisyys ja elinympäristö
Se elää kuivilla alueilla, puoliaavikolla ja savannilla.
Ravinto
Ruskohyeena on pääasiassa raadonsyöjä. Ne saalistavat itse satunnaisesti pieniä eläimiä, mutta syövät raatojen lisäksi linnunmunia, hyönteisiä ja hedelmiä. Syömällä vesipitoisia hedelmiä se pärjää alueilla, joissa ei ole juomavettä saatavana.
Hämeen Kokoomus
Hämeen Kokoomus on Kokoomuksen Kanta-Hämeen ja Päijät-Hämeen käsittävä piirijärjestö, joka valmistelee Kokoomuksen Hämeen vaalipiirin ehdokasasettelun eduskuntavaaleihin. Piirillä on 2023 eduskuntavaalien jälkeen kolme kansanedustajaa: Sanni Grahn-Laasonen, Timo Heinonen ja Teemu Kinnari.
Kunnallisesti Hämeen Kokoomus on vahva. Kanta- ja Päijät-Hämeen eli Etelä-Hämeen kuntien 843 kunnanvaltuutetuista 224 on kokoomuslaista, mikä tarkoittaa 27 %:n osuutta.
Kunnallisjärjestöt
Hämeen Kokoomuksen muodostavat puolueen paikallisyhdistysten yhteistyöelimet, kunnallisjärjestöt. Kunnallisjärjestöt vastaavat myös kunnallisen päätöksenteon koordinoinnista kunnan eri osissa tai kiinnostuspiireissä toimivien perusyhdistysten kesken.
Hollolan Kokoomus
Hollolan Kokoomuksen muodostavat kaksi yhdistystä: Hollolan Kokoomus ry ja Salpakankaan Kokoomus ry. Kumpikin yhdistys asetti eduskuntavaaleihin 2007 yhden ehdokkaan, Sari Hyytiäisen ja Heikki Mantereen.
Hollolan Kokoomuksen piiristä viimeinen Hämeen vaalipiiristä valittu kansanedustaja oli Timo Seppälä, joka ei asettunut ehdokkaaksi. Timo Seppälää ennen kansanedustajana oli Kyösti Toivonen, joka valittiin eduskunnan päätöksellä 1995 myös yhdeksi Suomen ensimmäisistä Euroopan parlamentin jäseneksi Suomen liittyessä Euroopan unioniin. Kyösti Toivonen on toistaiseksi ainut Päijät-Hämeestä europarlamenttiin valittu.
Kunnallisvaaleissa 2004 valittiin Hollolan kunnanvaltuustoon yhdeksän kokoomuslaista kunnanvaltuutettua Hollolan Kokoomus ry:stä ja neljä Salpakankaan Kokoomus ry:stä. Edellisen piiristä neljä on kunnanhallituksen jäsentä sekä heistä valittiin myös Hollolan teknillisen lautakunnan ja ympäristölautakunnan puheenjohtajat.
14 kunnanvaltuutetulla Hollolan Kokoomus ry ja Salpakankaan Kokoomus ry. muodostavat Hollolan kunnanvaltuuston suurimman valtuustoryhmän. Yhteensä kunnanvaltuutettuja on 43, joista Kokoomuksen perusyhdistyksistä 33%.
Lahden Kokoomus
Lahdessa Kokoomus on suhteellisen vahva. Sillä on sen jälkeen kun oman valtuustoryhmän perustaneen entisen sosiaalidemokraattisen valtuutetun siirryttyä Kokoomuksen valtuustoryhmään eniten kaupunginvaltuutettuja, kaksikymmentä 59:stä. Myös muodollisesti sen asema vahvistunee, koska keskiryhmät tukivat Lahden kaupunginjohtajaksi kokoomuslaisen ehdokkaan. Lisäksi sen ehdokas, Ilkka Viljanen, tuli valituksi kansanedustajaksi eduskuntavaaleissa 2007.
Sotia edeltänyt aika
1925 vaaleissa kaupunginvaltuutettujen lisääntyminen 24:stä 30:een perustui siihen, että Kartanon alue liitettiin Hollolan kunnasta Lahden kaupunkiin. Kaupunginvaltuutettujen lukumäärän väheneminen johtui vuoden 1925 kunnallislaista, jonka mukaan kunnallisia täydennysvaaleja ei enää järjestetty ja siirryttiin valtuutettujen määriltään parittomiin valtuustoihin.
Elizabeth Grosz
Elizabeth Grosz (s.1952 Sydney, Australia) on australialainen filosofi ja feminismin teoreetikko. Hän syntyi ja opiskeli Sydneyssä.
Groszia voi luonnehtia sukupuolieron teoreetikoksi. Hänen ensimmäiset teoksensa käsittelivät ranskalaista feminismiä ja lacanilaista psykoanalyysiä, ennen kaikkea Luce Irigarayn ja Julia Kristevan ajatuksia. Viimeisimmissä teoksissaan hän on keskittynyt seksuaalisuuden ja ruumiillisen subjektin käsitteellistämiseen Gilles Deleuzin ja Charles Darwinin kirjoitusten feministisillä luennoilla.
Grosz toimi Yhdysvalloissa Rutgersin, New Jerseyn valtion yliopiston, naistutkimuksen professorina. Vuonna 2012 hän siirtyi Duke Universityyn.
Crossing the Rubicon (The Soundsin albumi)
Crossing the Rubicon on ruotsalaisen The Sounds -yhtyeen kolmas studioalbumi. Se julkaistiin 2. kesäkuuta 2009 levymerkillä Arnioki Records.
Albumi debytoi Suomen virallisen listan neljännellä sijalla.
Porto-Novon kuninkaallinen palatsi
Porto-Novon kuninkaallinen palatsi tai Musée Honmè de Porto-Novo on Porto-Novon Beninin pääkaupungin Avassa-alueella sijaitseva museo. Museo sijaitsee muurien ympäröimässä entisessä kuninkaan palatsissa. Sana honmè tarkoittaa ”oven sisällä” ja se tarkoittaa laajemmin ”palatsiin”.
Museon kokoelmiin kuuluu uskonnollisia esineitä, soittimia, keramiikkaa, kannettavia alttareita, aseneita, huonekaluja, arkiesineitä, valtakuntien jäsenten valokuvia ja Toffa-kuninkaan pronssiveistoksia.
Museossa on myös väliaikaisia näyttelyitä. Osa palatsista on säilytetty pyhänä paikkana, jossa järjestetään seremonioita.
Kuvaus
Museo sijaitsee muurien ympäröimässä kuningas Toffan palatsissa. Toffa hyväksyi ensimmäisen rauhansopimuksen Ranskan kanssa vuonna 1863.
Museon soittimista on keskeinen alounloun instrumentti, joka on pitkä esine jossa on liukuva metallirengas. Se on keskeinen osa paikallista Porto-Novon musiikkitraditiota, adjogan -musiikkia. Museossa jäljitetään instrumentin symbolismia äänenä, joka kuvasti kuninkaan valtaa.
Museossa saa käsityksen siitä, miten afrikkalaiset kuninkaalliset elivät. Siellä voi myös tutkia Jorubien naamioita, vaatteita ja instrumentteja. Museossa on myös alkuperäisiä valokuvia Porto-Novon kuninkaallisten sukujen dynastioista ja heidän kuninkaallisista vaunuistaan.
Palatsi ja sitä ympäröivät rakennukset lisättiin Unescon maailmanperinnön ehdokasluetteloon vuonna 1996.
Otto Makkonen
Otto Makkonen (20. heinäkuuta 1905 Kesälahti – 17. huhtikuuta 1977 Tampere) oli suomalainen kirjailija.
Eric Johnson
Eric Johnson voi viitata ainakin seuraaviin henkilöihin:
Kansallispankintalo
Kansallispankintalo eli Tampereen Osake-Pankin talo on Tampereen keskustassa sijaitseva jugendtyylinen liike- ja toimistorakennus, jonka on suunnitellut arkkitehti Birger Federley. Talo on rakennettu kolmessa vaiheessa: ensimmäinen osa valmistui Kauppakadun varrelle vuonna 1904, toinen osa Hämeenkadun ja Kuninkaankadun puolelle noin vuosina 1905–1906 ja kolmas osa Kauppakadun ja Kuninkaankadun kulmaan vuonna 1916. Kansallispankintalo oli Tampereen ensimmäinen rakennus, johon asennettiin hissi.
thumb|Kansallispankintalon seinustaa Kauppakadulla [[Suomen sisällissota|sisällissodan aikaan.]] Talon rakennutti pääkonttorikseen Tampereen Osake-Pankki, joka oli 1890-luvun lopussa perustettu maakunnallinen liikepankki. Se liitettiin vuonna 1929 Maakuntain Pankkiin, joka puolestaan yhdistettiin vuonna 1932 Kansallis-Osake-Pankkiin. Myöhemmin Kansallispankintalossa toimi Merita Pankki (1995–2001), ja nykyään siellä on Nordean konttori.
Viisikerroksisessa rakennuksessa on harmaa julkisivurappaus ja jyrkästi nouseva punainen tiilikatto. Katutasokerroksen julkisivua on 1960-luvulla modernisoitu Hämeenkadun ja Kuninkaankadun puolelta. 1990-luvulla rakennuksen sisäpiha katettiin ja muutettiin toimistotilaksi. Muutoksista huolimatta Kansallispankintalo on säilyttänyt hyvin alkuperäisen ulkoasunsa. Asemakaavassa se on suojeltu rakennustaiteellisin, kulttuurihistoriallisin ja maisemallisin perustein (”rakennustaiteellisesti arvokas ja kaupunkikuvan säilyttämisen kannalta tärkeä rakennus”).
Aarne Keskitalo
Aarne Johannes Keskitalo (29. heinäkuuta 1920 Tyrnävä – 1. elokuuta 1977 Turku) oli suomalainen päätoimittaja ja pakinoitsija. Hän käytti nimimerkkejä Ake ja Johannes Myrskyluoto.
Kansallispankintalo
Kansallispankintalon vieressä, Kuninkaankadun toisella puolella, sijaitsi aikoinaan jykevä Blomin talo (1907–1955), joka oli niin ikään Federleyn suunnittelema. Rakennukset olivat keskenään samantyylisiä, ja ne muodostivat suomalaisittain ainutlaatuisen arkkitehtuurikokonaisuuden. Blomin talo hävitettiin Stockmannin tavaratalon tieltä.
Aarne Keskitalo
Keskitalo sai Valtion tiedonjulkistamispalkinnon 1975.
Heideken
Heideken on entinen synnytyslaitos Turun III kaupunginosassa. Heideken toimi synnytyssairaalana 1890-luvulta lähtien aina 1900-luvun loppupuolelle asti. Se sai nimensä perustajansa, lääketieteen ja kirurgian tohtorin Carl von Heidekenin mukaan.
Alun perin Heideken avattiin vuonna 1890 yksityiseksi synnytyslaitokseksi. Ensimmäisen puisen rakennuksen suunnitteli Viktor Reinis, mutta talo paloi vuonna 1898. Uuden vuonna 1900 avatun rakennuksen suunnitteli Gustaf Nyström ja vuonna 1928 talo sai lisäsiiven Sepänkadulle. Carl von Heideken kuoli vuonna 1914 ja leski Ida tarjosi taloa Turun kaupungille. Erinäisten käänteiden jälkeen kaupunki osti rakennuksen.
Heideken suljettiin vuonna 1995 pitkän kädenväännön jälkeen, ja kaikki synnytykset siirrettiin Turun yliopistolliseen keskussairaalaan, jossa oli jo 1970-luvulta lähtien hoidettu noin puolet Turun synnytyksistä.
Aiheesta muualla
60.44361°N, 22.26972°W
Sofia Salin
Sofia Aleksandra Salin on kuvitteellinen hahmo saippuasarjassa Salatut elämät. Sofia on esiintynyt sarjassa vauvaikäisenä vuosina 2000–2004, jolloin häntä näyttelivät kaksoset Alexandra ja Patricia von Sybel, sekä uudelleen teini-ikäisenä vuosina 2007–2008, jolloin hänen näyttelijänään nähtiin Tiia Haverinen.
Sofia nähtiin Ismo & Seppo Show / Seppo & Ismo Show -juhlalähetyksessä vuonna 2009 esittäjänään Tiia Haverinen.
Vauvaikä, lastenhoito-ongelmat ja äidin kuolema
Vauvaikäistä Sofiaa hoiti aluksi Aleksin veljen Sakun silloinen tyttöystävä Miia. Miialle todettiin pahanlaatuinen aivokasvain, mistä johtui esimerkiksi se kun hän jätti Sofian yksin kotiin ja lähti Aamu Korhosen kanssa kahvila Barbaariin kahville. Miian jälkeen Sofian lastenhoitajana toimi, alun perin väärinkäsityksen kautta saapunut, Hannan pikkuserkku Ami Vainio, jonka Hanna meinasi passittaa takaisin kotiinsa, mutta huomattuaan, että Ami pärjäsikin hyvin Sofian kanssa Hanna antoi pojan jäädä. Miian ja Amin välissä Sofiaa hoiti jonkin aikaa satunnaisia lastenhoitajia, kuten Marja-täti ja Aleksin tyttöystävä Petra. Ennen Amia, kaikkien lastenhoitajien kanssa ilmeni jonkinlaisia ongelmia.
Sofian äiti Hanna joutui auto-onnettomuuteen kevään 2003 jaksossa, jossa hän huolestui siitä, että Maarit Salin hoitaa Sofiaa humaltuneena. Hanna lähti ajamaan Kempeleestä Helsinkiin, nukahti rattiin ja törmäsi rekkaan. Hanna kuoli syyskuussa 2003 esitetyssä jaksossa Sofian isoäidin Maaritin sammuttaessa hänen hengityskoneensa, Aleksi jäi Sofian yksinhuoltajaksi ja vuonna 2004 hän muutti Sofian kanssa Nakkilaan edesmenneen Hannan vanhempien luo. Näin he molemmat siis poistuivat sarjasta.
Teini-ikä, Rauhalammen hoitokoti ja alkoholiongelma
Teini-ikäiseksi kasvanut, 15-vuotias, Sofia saapui sarjaan, kun oli humalassa lähtenyt etsimään Pihlajakadulta isoäitiään Maarit Salinia karattuaan Rauhalammen hoitokodista. Maaritin omistaman asunnon oven avasi kuitenkin Ossi Puolakka, joka sitten soitti Maaritille, jotta tämä tulisi paikalle. Lisäksi Ossi takavarikoi Sofialta alkoholia sisältäneen pullon. Sofia oli Rauhalammen hoitokodissa alun perin alkoholiongelmansa vuoksi. Rauhalammessa hän tutustui Paula Sieviseen, joka oli siellä toipumassa tyttärensä Annikan kuolemasta. Rauhalammessa aikaa netin chateissa viettäessään Sofia tutustui Joni-nimimerkkiä käyttävään aikuiseen Vesaan. Sofia ihastui Vesaan, mutta myöhemmin sai selville, että tämä halusi ainoastaan seksiä, minkä seurauksena Sofia päätti lopettaa Vesan tapailun ja myöhemmin Vesa joutui vankilaan tuomittuna alaikäiseen sekaantumisesta.
Sofialla oli myös ongelmia sen kanssa, kuinka hänen isoäitinsä Maarit ja isänsä Aleksi kärsivät molemmat alkoholismista ja Sofia yritti saada heidät lopettamaan juomisen. Maarit sai Sofian huoltajuuden, kun Aleksi oli alkoholisoitunut pahasti Aleksin ja Sofian asuessa Nakkilassa. Sofiallakin oli ongelmia alkoholin käytön kanssa ennen Maaritin huoltajuutta. Kun Maarit sai Sofian huoltajuuden, hän lähetti Sofian ensin Rauhalammen hoitokotiin, mistä tämä muutti sittemmin Maaritin luo Pihlajakadulle. Sofia oli vielä teini-ikäisenä täysin tietämätön siitä, mitä hänen lapsuudessaan tapahtui ja miksi hänen äitinsä joutui auto-onnettomuuteen. Laura Kiviranta antoi hänelle luettavaksi Maaritin kirjoittaman kirjan nimeltä Maailman huonoin äiti, jossa kerrottiin myös Hannan kuolemasta. Kun Maarit sai tietää Sofian aikovan lukea kirjan, Maaritin oli pakko kertoa Sofialle totuus menneisyydestä. Sofia oli vihainen Maaritille tapahtuneesta, mutta antoi tälle lopulta anteeksi.
Myöhemmin Sofialla alkoi ilmetä omia ongelmia alkoholin käytön kanssa myös myöhemmin asuessaan Pihlajakadulla. Hän jopa meni humalassa kouluun ja yllätyssyntymäpäiväjuhliensa aikana kävi ystävänsä Oonan avaimilla Taalasmaiden asunnossa juomassa Oonan vaarin, Sepon, keittämää pontikkaa, joka ei ollut valmista. Sen takia hän pyörtyi, joutui sairaalaan ja näki jonkin aikaa huonosti.
Sofia poistui sarjasta keväällä 2008 muuttaessaan takaisin isänsä ja äitipuolensa luokse Nakkilaan, kun Romeo oli jättänyt Sofian lähdettyään pakenemaan häntä jahtaavaa mafiaa. Vuonna 2014 Pihlajakadulla vieraileva Aleksi kertoo Sofian raitistuneen ja aloittaneen opinnot yliopistossa.
Suhteet
Sofia on seurustellut Joonatan Sievisen kanssa, joka oli Sofian kanssa vain siksi, etteivät koulukiusaajat kiusaisi häntä. Joonatan jätti Sofian ihastuttuaan Oona Kivirantaan. Oona ja Sofia olivat tällöin ystäviä ja heidän välinsä menivät poikki Joonatanin ja Oonan alettua seurustella. Myöhemmin heistä tuli jälleen ystäviä. Keväällä 2008 Sofialla oli suhde Romeo Aroon, joka kuitenkin joutui lähtemään ulkomaille pakoon vihamiestään Sergei Kuulaa, jättäen Sofian Suomeen suojellakseen häntä. Sofian isoäiti Maarit Salin ei aluksi hyväksynyt Romeota tämän vauhdikkaan menneisyyden takia mutta heltyi lopulta ja salli parin seurustelun. Sofialla on myös ollut lyhyt suhde vanhemman Vesan kanssa, suhteesta Vesa halusi vain seksiä. Vaikka Vesa yritti moneen otteeseen johdatella Sofiaa sänkypuuhiin, tämä ei ollut valmis ja suhde päättyi. Myöhemmin Maaritin saatua tietää suhteesta hän ilmoitti Vesasta poliisille ja Vesa joutui vankilaan.
Lähteet
Tegelaskujud sarjas "Varjatud elud"
Eino Kalima
Eino Armas Kalima (vuoteen 1906 Landgren, 19. huhtikuuta 1882 Sääminki – 14. helmikuuta 1972 Helsinki) oli suomalainen teatterinjohtaja ja ohjaaja sekä professori.
Venäjän vallankumous esti Kaliman suunnittelemat jatko-opinnot Venäjällä. Kotimaahan palattuaan hän ryhtyi kirjallisuus- ja teatteriarvostelijaksi ja kirjallisuuden suomentajaksi. Maltillisen ja älykkään kriitikon maineeseen noussut Kalima otettiin 1913 Kansallisteatterin johtokuntaan ja 1914 sen apulaisjohtajaksi. Suomen itsenäistyttyä hän toimi pitkäaikaisena Kansallisteatterin johtajana vuosina 1917–1950. Hänen tehtäviinsä kuului myös teatterin pääohjaajana toimiminen. Slaavilaisten kielten taitajana hän ohjasi paljon venäläisiä, puolalaisia ja tšekkiläisiä näytelmiä. Taiteellisen työn osalta Kalima tunnetaan etenkin Tšehov-kääntäjänä ja -ohjaajana. Kaliman tunnetuimpia Tšehov-käännöksiä ovat Kirsikkapuisto (1960) ja Vanja-eno (1960). Lisäksi hänet tunnetaan muun muassa Leo Tolstoin Anna Kareninan alkuperäisenä kääntäjänä. Näyttämökaudelle 1965-66 Kalima ohjasi kolmannen versionsa Vanja-enosta. Se esitettiin Kansallisteatterin pienellä näyttämöllä.
Eino Kalima sai professorin arvonimen vuonna 1947. Kaliman mukaan on nimetty Eino Kalima -palkinto. Sen jakaa joka kolmas vuosi erillinen palkintolautakunta, johon on kuulunut muun muassa teatteriarvostelijoita, ansiokkaasta Suomen Kansallisteatterissa tehdystä ohjauksesta.
Blender (ohjelmisto)
Blender on kolmiulotteisen mallinnuksen ohjelmisto. Blender on GPL-lisenssin alla julkaistu avoimen lähdekoodin ohjelmisto.
Historia
Alun pitäen ohjelma kehitettiin Hollannissa NEO-GEO-nimisen mainostoimiston sisäiseen käyttöön IRIX-käyttöjärjestelmälle, ja myöhemmin siitä julkaistiin versio Linuxille ja FreeBSD:lle. Toimiston lopetettua toimintansa ohjelmaa kehittämään muodostettiin yritys nimeltä Not a Number, joka kehitti sitä eteenpäin ja teki siitä myös versiot Windowsille ja OS X:lle. Kaiken tämän ajan Blenderiä levitettiin freewarena ilman lähdekoodia. NaN meni kuitenkin konkurssiin vuonna 2002. Blenderin pääkehittäjä Ton Roosendaal järjesti kampanjan, joka keräsi nopeasti lahjoittajilta 100 000 euroa ohjelman lähdekoodin ostamiseksi, ja ohjelma lisensoitiin uudelleen GPL-lisenssin alle. Nykyisin Blenderiä kehittää Blender Foundation -niminen säätiö. Kirjoitusoikeuksia on noin 50 kehittäjällä.
Kun ohjelman lähdekoodi julkaistiin vuonna 2002, se oli kaksoislisensoitua Blender License- ja GNU GPL -lisensseillä, mutta vuonna 2005 Blender License on peruttu.
Toiminta ja ominaisuudet
pienoiskuva|Kolmiulotteinen malli ja renderöity kuva. Blenderillä on maine vaikeakäyttöisenä ohjelmana, mutta sen käyttöliittymää on loogistettu ja helpotettu huomattavasti ajan myötä, ja työ jatkuu Blender 2.7:n kehitystyön puitteissa. Aiemmin suurin osa toiminnoista vaati näppäinoikoteiden opettelun mutta nykyisin useimmat toiminnot ovat myös valikoissa. Lisäksi ohjelma sisältää mahdollisuuden hakea toimintoa nimen avulla.
Blenderiä käytetään pääasiassa eri toimintatiloissa. Pääasialliset toimintatilat ovat esinetila (object mode) ja muokkaustila (edit mode), joiden välillä vaihdetaan Tab-näppäimellä. Muita tiloja on esimerkiksi sculpt mode (veistäminen) ja vertex paint. Esinetilassa muokataan muun muassa esineen sijaintia ja asentoa, muokkaustilassa voidaan taas muokata esineen muotoa (esimerkiksi polygonimallien tapauksessa eri nurkkapisteiden sijainteja).
Blender tukee erilaisia tyypillisiä 3D-esineitä, kuten polygonimalleja, kaaria ja NURBS-pintoja.
Blenderissä on myös 3D-mallien animointia varten erittäin laajamittaiset työkalut. Lisäksi siinä on sisäänrakennettuna tuki Python-ohjelmointikielellä tehdyille skripteille, ja sisäänrakennettu pelimoottori, jossa on myös tuki kattavalle fysiikkamallinnukselle. Ohjelmassa on tuki Open Shading Language (OSL) -kielelle.
Blenderissä on kaksi omaa sisäänrakennettua renderöintityökalua, alusta asti mukana ollut sisäinen renderöijä (engl. ”The Blender Internal Render Engine”) ja versiossa 2.62 lisätty pathtracer-tyyppinen Cycles-renderöijä. Blender Internal korvattiin versiossa 2.80 uudella EEVEE-renderöijällä. Lisäksi suoraan käyttöliittymään on myös integroitu tuki YafRay-renderöintiohjelmalle. Suora tuki tosin lakkautettiin version 2.49 julkaisun myötä, sillä YafRayn seuraaja Yafaray toimii skriptin kautta. Blender tukee myös 3D-mallien vientiä muihin ohjelmiin ja renderöijiin ja mallien tuontia monista muista ohjelmista; tuettuja tiedostomuotoja ovat esimerkiksi COLLADA ja Wavefront  -muoto.
Tuki
Noin kuukauden aikana, kun Blender v2.44 oli julkaistu, sitä oli ladattu jo 800 000 kertaa; tämä maailmanlaajuinen käyttäjäkunta luo tukimekanismeja ohjelmalle. Suurin osa käyttäjistä oppii Blenderin käytön yhteisöharjoitusten kautta ja foorumeilla olevista keskusteluista, kuten Blender Artists (aiemmin tunnettu nimellä elYsium); kuitenkin, toinen tapa oppia Blender on ladata ja tutkia valmiiksi tehtyjä 3D-malleja. Monet muut sivut, kuten BlenderArt Magazine – ilmainen ladattava lehtinen jonka jokaisessa luvussa keskitytään yksitellen tiettyyn 3D-osa-alueeseen – ja BlenderNation, antavat tietoa kaikesta mitä Blenderin ympärillä on, näyttävät uusia tekniikoita ja ominaisuuksia sekä jakavat opetusohjelmia ja muita oppaita.
Blender Foundation, Blender Institute ja lyhytelokuvat
Blenderin kehittämisestä vastaava säätiö, Blender Foundation, perustettiin toukokuussa 2002.
Vuonna 2006 säätiö julkaisi Blenderillä animoidun Elephants Dream -lyhytanimaation. Säätiön tuottamien elokuvien tarkoituksena on, että osa tuotantobudjetista käytetään uusien Blenderin ominaisuuksien kehittämiseen. Elokuvan suosion myötä säätiö perusti Amsterdamiin Blender Instituten, joka toimii 3D-studiona ja säätiön pääpaikkana.
Ensimmäinen Instituten elokuva on 2008 julkaistu Big Buck Bunny -lyhytanimaatio, jota seurasi samana vuonna julkaistu Yo Frankie! -tietokonepeli. Kolmanneksi julkaistu elokuvatuotanto oli lyhyt fantasiaelokuva Sintel vuonna 2010. Uusin elokuvatuotannoista on vuoden 2012 lyhyt tieteiselokuva Tears of Steel; aikaisemmat tuotannot pohjautuivat kokonaan Blender-renderöintiin, mutta Tears of Steelissä kompositoitiin ensimmäistä kertaa Blender-erikoistehoisteisiin näyttelijöitä.
Blender Game Engine
Blender Game Engine on pelien tekoon tarkoitettu komponentti (laajennus), joka tukee muun muassa OpenAL-audiorajapintaa.
Video Sequence Editor
Video Sequence Editor (VSE) on videoeditointiin tarkoitettu käyttöliittymä, jossa on lähes kaupalliseen tasoon yltävät ominaisuudet. Blenderin kompositointiominaisuuden kanssa käytettäessä VSE pystyy luomaan kaupallisen Hollywood-elokuvan tasoista materiaalia.
Daniel Wadén
thumb|250px|Suomalaisen puhelintoiminnan isä Daniel Wadén. Daniel Johannes Wadén (27. heinäkuuta 1850, Degerby – 25. elokuuta 1930 Janakkala) oli suomalainen sähkötekniikan tuntija, koulutukseltaan filosofian maisteri. Häntä on sanottu Suomen puhelintoiminnan isäksi. Hän oli pätevä ja tarmokas puhelintekniikan asiantuntija, jonka ansiosta puhelin ja sähkövalaistus levisivät Suomessa. Hän myös perusti ja johti monia puhelinalan yrityksiä.
Wadénin vanhemmat olivat kirkkoherra Frans Josef Wadén (1816–1867) ja Laura Maria Wadenstjerna. Hän pääsi ylioppilaaksi Turun lukiosta 1869, valmistui Helsingin yliopistosta (silloin Keisarillinen Aleksanterin Yliopisto) filosofian maisteriksi 1873. Hänellä oli laajin oppimäärä fysiikassa ja toiseksi laajin matematiikassa. Hän toimi aluksi lennätinvirkailijana vuosina 1871–1883.
Sähkö
Wadén perusti 1876 Helsinkiin työpajan, jossa hän valmisti soittokelloja, lennättimien komponentteja ja muita heikkovirtatekniikan komponentteja. Wadénin aloitteesta rakennettiin Helsingin ensimmäinen puhelinverkko 1882 ja Helsingin ensimmäinen sähkövalaistuskeskusasema 1884. Hän käytti sähkölaitostekniikassa tasavirtaa, joka jäi häviölle sähkötekniikan kisassa, jonka voitti vaihtovirta. Wadénin sähkölaitostoiminta yhdistyikin Paul Wahlin kanssa 1890. Wadénin sähköliike jatkoi menestyksellistä toimintaa vuoteen 1918 asti, jolloin hän myi liikkeensä perustetulle L.M. Ericsson Suomessa Oy:lle, jonka hallituksessa Wadén toimi kaksi vuotta ja sitten hallituksen puheenjohtajana kuolemaansa asti. Nykyinen Helen oy on perustaltaan Wadénin aikaansaannos.
Puhelin
Wadén sai puhelinlaitoksen toimiluvan 31.1.1882 ja hänen aloitteesta rakennettiin Helsingin ensimmäinen puhelinverkko, joka avattiin virallisesti 6.6.1882. Hän toimi Helsingin ensimmäisen puhelinlaitoksen toimitusjohtajana 1883–1901. Hän perusti Etelä-Suomeen kaupunkienvälisen puhelinyhtiön, jonka johtajana hän myös toimi 1893–1918. Nykyinen Elisa Oyj on Wadénin perustama.
Wadén oli myös aktiivinen tekniikan kehittäjä ihan käytännönkin tasolla. Vuoden 1889 Pariisin maailmannäyttelyssä Wadénin puhelin sai pronssimitalin hyvän kuuluvuuden perusteella.
Wadén ymmärsi toimilupien tarpeen, olihan hänellä tausta lennätinlaitokselta, joka oli tiukasti Keisarin hallussa. Hän myös näki yhteistyön tarpeen puhelintekniikassa ja oli mukana järjestämässä yhteistyöjärjestöjä puhelinalalle.
Riista, metsästys ja kennel sekä huvila
Wadén osti vuonna 1884 Turengista Vähähiiden maatilan jonne hän rakennutti suuren, kaksikerroksisen Tapiola-nimisen jugendhuvilan. Metsästystä harrastanut Wadén vuokrasi metsästysmaita muun muassa Harvialan kartanolta ja hän rakennutti maatilalleen riistalinnuille lintuladon ruokinta- ja talvimajapaikaksi sekä metsästyskoiriaan varten koiratarhan jonka yhteydessä oli koirien hoitajien asunto. Hän oli mukana perustamassa Suomen Metsästäjäliittoa vuonna 1921 ja toimi sen ensimmäisenä puheenjohtajana 1921-1922. Hän oli myös perustamassa Suomen Kennelklubia, jonka puheenjohtajana hän toimi vuosina 1892-1906. Järjestötoiminnan lisäksi hän teki mittavan työn riistantutkijana.
Wadén oli huvilallaan aluksi vain vapaa-aikoinaan, mutta muutti sinne vuonna 1903 pysyvästi. Hän myi Vähähiiden maatilansa vuonna 1910, mutta säilytti Tapiolan huvilan itsellään ja asui siellä kuolemaansa saakka. Wadénin kuoltua huvilassa asui hänen tyttärensä vuoteen 1964 saakka ja sen jälkeen huvila oli jonkin aikaa Kalpalinnan laskettelijoiden majoituspaikkana. Huvila on edelleen olemassa ja oli myynnissä vuonna 2018.
Rahasto
Perustamiensa ja johtamiensa yritysten henkilökunnan hyvinvointi oli tärkeää Wadénille ja hän tuki mittavilla lahjoituksilla henkilökunnan hyvinvointia sekä elämänsä aikana että testamentissaan. Lisäksi hän omilla toimillaan johtajana ollessaan panosti työntekijöiden hyvinvointiin. Taloudellinen menestys mahdollisti Dan. Joh. Wadénin rahaston perustamisen testamentin perusteella, tämä rahasto oli jakanut edunsaajilleen - Svenska kulturfonden ja Suomen Metsästäjäliitto - yli 15 miljoonaa euroa vuoteen 2017 mennessä, jolloin rahasto uudelleen organisoitiin. Kirja mainitsee Wadénin olleen vuonna 1898 Suomen 65. rikkain henkilö.
Perhe
Daniel Wadén oli naimisissa 1891–1922 Aina Rosalia Hildegard Stjerncrantzin (k. 1922) kanssa. Rouva Aina Wadén eristi yritystoiminnan alussa rukillaan sähköjohtoja. Avioliitossa syntyi kolme lasta: Johannes Nikolaus (1876-1907), Josef Reinhold (1878-1934) ja Alina Daniella (Ella) 1878 – 1964). Vain Ellalla oli lapsi, Curt Erik Ollonqvist (1907-1982), hänellä ei ollut lapsia, joten Daniel Johannes Wadénin suora suku loppuu häneen.
Mikki Ketelä
Syyskuussa 1906 Ketelä ryösti helsinkiläisten työläisaktivistien kanssa Yhdyspankin Hakaniemen konttorin. Miehet pakenivat Tukholmaan, jossa heidät myöhemmin pidätettiin. Ketelän lisäksi joukkioon kuuluivat muun muassa Karl Gustaf Konrad Nyman ja Kaarlo Luoto. Hänet tuomittiin kuudeksi vuodeksi kuritushuoneeseen, ja senaatti hylkäsi Ketelän armonanomuksen tammikuussa 1908.
Ketelä muutti myöhemmin Yhdysvaltoihin.
Himi
Himi on Japanin kaupunki Honshūn saarella Chūbun tai Hokurikun alueella Toyaman prefektuurissa. Se sijaitsee prefektuurin luoteisosassa Japaninmeren Toyamanlahden rannikolla. Kaupunki on rakentunut Noton niemimaan juureen, ja sisämaassa siihen kuuluu alueita Hōdatsun kukkuloilta. Himissä on 45 924 asukasta (joulukuussa 2020) ja sen pinta-ala on 230,54 neliökilometriä.
Himi kehittyi vanhastaan kalastajakylänä ja markkinapaikkana. Edo-kaudella 1600-luvun alkupuolelta lähtien sen seitsemällä kalastussatamalla (Himi nanaura) oli Kagan daimiokunnan suojelus. Maaseutukaupunki Himistä tehtiin vuonna 1889, ja kaupunkioikeudet Himi sai vuonna 1952, kun Himin maaseutukaupunkiin liitettiin kolme kyläkuntaa. Tärkeitä elinkeinoja ovat kalastuksen lisäksi elintarvikkeiden tuotanto ja maanviljely, mutta kaupunkiin on sijoittunut myös teollisuutta.
Himin nähtävyyksiin kuuluu esimerkiksi Jōichi-jin buddhalainen temppeli, joka tunnetaan valtavasta neidonhiuspuustaan ja Gongon-festivaalistaan. Kaupungin alueella on myös useita muinaisjäännöksiä, kuten Ōzakain luola jōmon-kaudelta ja Yanaida Nunooyaman kofun-hautakumpu. Osa kaupungin rannikkoalueesta kuuluu Noton niemimaan puolikansallispuistoon. Himiä palvelee JR Nishi-Nihonin Himi-linja.
Henri Jeanson
Henri Jeanson syntyi Pariisissa vuonna 1900 opettajan ja kansantaloustieteen professorin Jules Jeansonin perheeseen. Hänen äitinsä Marie Perret oli kotiäiti. Hänen isänsä kuoli tuberkuloosiin kun Jeanson oli vain 4-vuotias. Hänen kaksi vuotta myöhemmin alkanut koulunkäyntinsä ei sujunut vaikeuksitta, ja hänen kerrotaan olleen hankala oppilas, joka osoitti uhmakkuutta auktoriteetteja vastaan.
Hän alkoi kirjoittamaan kolumneja ja arvosteluja La Bataille -sanomalehteen 1917. 1920-1930-luvuilla hän työskenteli sanomalehdille Journal du peuple, Hommes du Jour ja Canard enchaîné, tehden toimittajan lisäksi töitä myös reportterina, haastattelijana ja elokuvakriitikkona. Ensimmäisen elokuvakäsikirjoituksensa hän teki vuonna 1932 ilmestyneeseen elokuvaan Le Jugement de minuit. Sodan lähestyessä Jeanson joutui vaikeuksiin kirjoitettuaan pasifistisia artikkeleita. Hän sai töitä päätoimittajana Ranskan antautumisen jälkeen, mutta joutui saksalaisvastainen linjansa vuoksi nopeasti vankilaan. Hän vapautui muutaman kuukauden jälkeen ja jatkoi työskentelyä anonyymisti elokuvien dialogin käsikirjoittajana. Sodan jälkeen hän jatkoi toimittajana ja elokuvakäsikirjoittajana. Hän lopetti käsikirjoittamisen vuonna 1965 haluten keskittyä muistelmiensa kirjoittamiseen. Hän kuoli marraskuussa 1970, muutama kuukausi ennen muistelmiensa julkaisemista.
Hänen elokuvakäsikirjoituksiinsa lukeutuvat muun muassa Pépé le Moko (1937), Viattomuus on murhattu (1951) ja Elin päivästä päivään (1958).
Seepraripsimonni
Seepraripsimonni (Synodontis brichardi) on ripsimonneihin kuuluva kala, jota pidetään myös akvaarioissa.
Ulkonäkö ja koko
Seepraripsimonnit ovat pohjaväriltään mustia, ja niissä on kapeita keltaisia raitoja. Evät ovat musta-keltaraitaiset. Niiden vartalo on matalampi kuin muilla saman suvun lajeilla, ja niillä on alaspäin kääntynyt pyöreä suu, joka soveltuu levän imeskelyyn kivistä ja joen pohjasta.
Elinympäristö ja ravinto
Seepraripsimonnit elävät Kongojoen koskipaikoissa ja niiden lähistöllä Afrikassa. Ne syövät lähinnä rihmaleviä.
Seepraripsimonnien hoito akvaarioissa poikkeaa jonkun verran muista saman suvun lajeista: koska ne ovat virtaavan veden kaloja, niille on tärkeää hyvälaatuinen, happipitoinen vesi. Niiden ruokavaliossa on enemmän kasveja kuin muilla ripsimonneilla.
Lisääntyminen
Seepraripsimonnit sirottelevat mätimunansa eri paikkoihin. Niitä on saatu lisääntymään vankeudessa hormoniruiskeiden avulla Itä-Euroopassa. Eri sukupuolet voi tunnistaa yli kaksivuotiaina tarkastelemalla kalan sukupuolielinten muotoa.
David Knight
thumb|210px|David Knight Enduron MM-kilpailuissa [[2004]] David "Knighter" Knight (s. 31. toukokuuta 1978 Mansaari, Yhdistynyt kuningaskunta) on brittiläinen endurokuljettaja. Hän on voittanut lajissaan kolme maailmanmestaruutta Enduro 3 -luokassa vuosina 2005, 2006 ja 2010.
"Knighter" kilpaili ensimmäisen moottoripyöräkilpailunsa jo 4-vuotiaana, kotisaarellaan järjestetyssä trialkilpailussa.
Vuonna 2001 hän sijoittui enduron 250-kuutioisten 2-tahtisessa luokassa MM-hopealle Juha Salmisen jälkeen oltuaan 10 kertaa palkintokorokkeella 11 osakilpailussa, mutta voittoa ei tullut. Seuraavana vuonna hän ajoi jälleen hopealle ja samassa luokassa, mutta tällä kertaa Samuli Aron jälkeen. Knight voitti kauden avauskilpailut Espanjassa, mutta Aro vastasi siihen voittamalla kauden 12 viimeisestä kilpailusta yhtä lukuun ottamatta kaikki.
Kaudella 2003 hän ajoi enduron MM-sarjassa 500-kuutioisissa sekä samalla AMA GNCC -sarjaa. Molemmissa hän oli neljäs. Seuraavalle kaudelle hän siirtyi E3-luokkaan ja ajoi taas Samuli Aron jälkeen toiseksi MM-sarjassa, voittamalla Ranskan ja Saksan osakilpailun.
Kun Aro siirtyi kaudeksi 2005 E2-luokaan, ja MM-sarjassa edelliskaudella kolmanneksi ajanut Iván Cervanteskin E1-luokkaan oli Knightille "katettu pöytä". Hän voitti kauden 18 kilpailusta kaikkiaan 17, keräten 76 pistettä enemmän, kuin ainoan Knighterin ei-voittaman kilpailun voittanut Marko Tarkkala (447–371). Seuraavalla kaudella Knight oli vielä ylivoimaisempi, voittaen kauden kaikki osakilpailut sortumatta kauden aikana oikeastaan kertaakaan virheisiin. Knight kilpaili kauden 2007 Yhdysvaltain GNCC-sarjassa, jonne hän siirtyi Juha Salmisen tilalle.
Alfred Gusenbauer
Alfred Gusenbauer (s. 8. helmikuuta 1960) on itävaltalainen poliitikko, joka oli sosiaalidemokraattisen puolueen (SPÖ) puheenjohtaja 2000–2008 ja Itävallan liittokansleri tammikuusta 2007 joulukuuhun 2008 asti.