cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Lahden kansainvälinen kirjailijakokous
Tapahtuman teema vaihtelee kokouksittain. Teemoina ovat viime vuosina olleet muun muassa Mikä on pyhää? (2003) Kirjoittaminen rakkauden tekona (2005) ja Kauneus ja kauheus (2007). Vuoden 2009 Toisin sanoen -otsikon kautta syvennyttiin siihen, kuinka "kirjailija sanoo toisin". Lisäteemana käsiteltiin kirjallisuuden kääntämistä. Vuonna 2011 pohdittiin kirjailijan suhdetta kielen ja kertomisen rajoihin teemalla Kirjailija ja sanoin kuvaamaton. Murtuvat muurit puhututtivat vuorostaan 16.– 18.6.2013. Eri puolilla maailmaa rosoinen ja väkivaltainenkin aika suodattuu kaunokirjallisuuteen. Muureja on niin kirjailijoiden sisällä kuin ulkopuolella. Vuonna 2015 teemana oli Kirjailija tasapainotaiteilijana. Lahden Sibeliustalossa järjestettiin vanhaan tapaan 15.6.2015 kansainvälinen runoilta, joka oli kaikelle kansalle ilmainen. Pääasia kuitenkin oli kirjailijoiden alustusten pohjalta käyty keskustelu Mukkulan puistossa kaikkina kolmena kokouspäivänä.
Kokous sijoittui pitkään Mukkulan kartanoon ympäristöineen ja ajoittuu juhannuksen alle. Vuonna 2009 Lahden kansainvälinen kirjailijakokous siirtyi pidettäväksi Hollolan Messilän lomakeskuksessa Vesijärven toisella rannalla. Kokous järjestettiin tällöin ensi kertaa muualla kuin Mukkulan kartanohotellin alueella. Kokouksen järjestäjä perusteli paikan vaihtoa kesähotellipalveluiden puuttumisella Mukkulassa. Hollolan Messilän kartanoalue tarjosi tuolloin toiminnallisesti ja taloudellisesti parhaan vaihtoehdon vapaalle ja tiiviille vuorovaikutukselle kirjailijoiden, yleisön ja lehdistön kesken. Kokous palasi Mukkulaan kerran vuonna 2015 mutta vuodesta 2017 alkaen kokous on järjestetty Lahden kansanopistolla keskustassa.
Kokouksiin osallistuneita kirjailijoita
thumb|right|150px|[[James Baldwin (kirjailija)|James Baldwin]] thumb|right|150px|[[J. M. Coetzee]] thumb|right|150px|[[Hans Magnus Enzensberger]] thumb|right|150px|[[Günter Grass]] thumb|right|150px|[[Salman Rushdie]]
Työläjärvi
Maantieto
Järvi on kilometrin pitkä, 200 metriä leveä ja sen pinta-ala on 16 hehtaaria. Järveen laskee pelto-oja etelästä ja kaksi tulo-ojaa Kyntöjärvestä ja Haapalammista. Järven laskuoja lähtee sen itäpäästä ja virtaa 650 metriä rautatien ali Karhejärveen Aronlahden kupeeseen. Veden laskennallinen viipymä järvessä on 201 vuorokautta. Rantaviivan pituus on 2,5 kilometriä ja sinne on rakennettu toistakymmentä vapaa-ajan asuntoa. Etelän puolella on maatila, jonka peltoja on etelärannassa ja itärannassa. Niille pääsee yhdystieltä 2771. Tampere-Seinäjoki-junarata ohittaa järven itäpuolelta 300 metrin etäisyydeltä.
Historiaa
Järvi näkyy vuoden 1799 isojakokartassa nimellä "Työlöjärvi". Vielä vuoden 1963 peruskartassa järven nimi kirjoitettiin "Työlöjärvi", mutta seuraavassa kartassa jo "Työläjärvi".
Vedenlaatu
Järven vedenlaatua on tutkittu vuosina 1990 ja 2004. Vuonna 2004 vesi oli lievästi ruskeaa ja sisälsi melko runsaasti humusta. Kummatkin määrät olivat lisääntyneet edelliseen mittausajankohtaan verrattuna. Vuonna 2004 oli happamuuden taso normaali ja järven puskurikyky happamoitumista vastaan hyvä. Veden ravinnetasot olivat reheville järville ominaiset, mutta levien esiintymisen perusteella sitä voitaisiin pitää ylireheväksi. Syyksi ravinnetasojen kasvuu epäiltiin runsaita sateita, jotka huuhtoivat ravinteita järveen. Happitilanne oli molemmilla kerroilla tyydyttävällä tasolla. Vuonna 2004 koko järven alusvesi oli muodostunut hapettomaksi, kun veteen oli syntynyt lämpötilakerrostumat. Työläjärvi soveltuu virkistyskäyttöön tyydyttävästi.
Jalmari Jyränkö
Arvo Jalmari Luotonen, kirjailijanimi Jalmari Jyränkö (20. elokuuta 1896 Tammela – 14. elokuuta 1964 Helsinki) oli suomalainen kirjailija.
Ura
Luotosen isä Valfrid Luotonen oli kyläräätälinä Urjalan Menosen kylässä. Luotonen itse muutti 1917 Urjalasta Tampereelle, josta edelleen Turkuun 1931 ja Helsinkiin 1936. Koko varsinaisen työelämänsä hän toimi eri sanomalehtien (mm. Tampereen Sanomat, Turun Sanomat, Ilkka, Maakansa, Savon Sanomat) ilmoitushankkijana ja toimittajana. Vuonna 1951 hän jäi vapaaksi kirjailijaksi.
Luotosen oli käytävä ansiotyössä, mikä nieli valtaosan käytettävissä olevasta ajasta, ja hän pystyi hyödyntämään vain osan iltojaan, öitään ja sunnuntait kirjoittamiselle {lähde: Arvo Luotosen kirjailija-arkisto/-jäämistö}.
Luotonen piti erillään "siviiliminänsä" ja luovan kirjailijan, sillä esimerkiksi hänen kotipitäjässään Urjalassa vain harvat osasivat yhdistää kirjailija Jalmari Jyrängön ja Arvo Luotosen toisiinsa. Omalla nimellään hän julkaisi harvoja kirjoituksia.{Arvo Luotosen kirjailija-arkisto/-jäämistö}
Vaikutteet ja kirjoittajan lähteet
Nuoruusikänsä Luotonen imi vaikutteita ja teki havaintoja 1900-luvun alun tapahtumista ja tarkkaili niin asuinympäristöään kuin paikkakunnan ja lähiseutujen väestöä. Samaa tarkkailijan rooliaan hän jatkoi myöhemmin, mm. kierrellessään 1920- ja 30-luvuilla Hämeessä ilmoitushankkijana eri sanomalehtien palveluksessa. Omakohtaisista kokemuksistaan ja havainnoistaan Luotonen sai lähteen kirjoihinsa, novelleihinsa, runoihinsa ja kertomuksiinsa, joissa hän kuvaili yksityiskohtaisesti ja värikkäästi Hämettä ja sen asukkaita. Tämän "maakuntamatkailun" tuloksena syntyi myös 1930-luvun alussa useasti julkaistu "Hämeen Matkailu- ja Tampereen Opas", jonka toisena toimittajana hän vaikutti. {Arvo Luotosen kirjailija-arkisto/-jäämistö}
Pääteos
Jyrängön pääteokseksi on muodostunut Suomen sisällissodan ajoista kertova ja Urjalaan sijoittunut esikoisromaani Korpi routii, joka ilmestyi vuonna 1937. Jyränkö sai tähän kirjaansa vaikutteita F. E. Sillanpään romaanista Hurskas kurjuus (1919). Jyrängön esikoisromaanilla oli paljon yhteisiä piirteitä myöhemmin ilmestyneen Väinö Linnan Täällä Pohjantähden alla -romaanitrilogian kanssa. {lähde: Arvo Luotosen kirjailija-arkisto ja sen haltija; T.Luotonen}
Kirjailija valmisteli kauan pääteoksekseen "erään paikkakunnan kehityshistoriallista romaania", jota varten hän vuosikausia hankki aineistoa, mutta jonka lopullisen valmistumisen estivät ensin taloudelliset mahdollisuudet -
"...valitettavasti varattomuus on kyseellisen hankkeen siirtänyt vuodesta vuoteen, estäessään allekirjoittaneen yhdeksikään kesäksi irtautumasta leipätyöstä. Hanke on sikäli hädänalainen, että puhutettavien ukkojen ja akkojen rivi harvenee vuosi vuodelta kuoleman kulkiessa."
- ja myöhemmin terveydelliset syyt. Romaani jäi viimeistelemättä ja julkaisematta. Sen käsikirjoitus löytyi hänen jäämistöstään.
Luotosen vaimo Lyyli Luotonen oli myös kirjailija joka käytti nimimerkkejä Vappu Väre ja Lyyli Hyrske.
Teokset
Kirjailijanimellä Jalmari Jyränkö julkaissut yhteensä kuusi romaania ja yhden radiokuunnelman. Lisäksi lukuisilla nimimerkeillä (muun muassa Jalmari Karikko, Arvo Hyrske, Hj. Särkkä) kymmeniä novelleja eri julkaisuissa 1930–1950-luvuilla.
Ainoa omalla nimellä julkaistu teos (matkaopas):
Arvo Luotoselta jäi julkaisematta niin valmista tuotantoa kuin keskeneräisiä romaanejakin. Hänen jäämistössään on muun muassa useita kymmeniä novelleja, jotka on pääosin julkaistu eri lehdissä 1930–1950-luvuilla ja joista hän suunnitteli novellikokoelmaa. Lisäksi hän oli uuttera runoilija (lähde: Arvo Luotosen kirjailija-arkisto/-jäämistö).
Lähteet
{Arvo Luotosen kirjailija-arkisto. Kirjailija Jalmari Jyränköä ja kirjailija Vappu Väreä käsittelevät Wikipedia-tekstit on kirjoittanut heidän pojanpoikansa, Arvo ja Lyyli Luotosen kirjailija-arkistojen haltija Timo Luotonen.}
Järvenperä
Järvenperä  on Espoon kaupunginosa. Järvenperä on Kehä III:n ja Espoon Pitkäjärven välissä. Espoon keskus on noin kuuden kilometrin päässä.
Palvelut ja nähtävyydet
Järvenperässä on muun muassa kaksi koulua: Karamzinin koulu (ala-aste) ja Järvenperän koulu (yläaste), kaksi jalkapallokenttää, leikkipuistoja, kauppa, huoltoasema, parturi-kampaamo ja kolme päiväkotia (Järvenperän päiväkoti, Puutarhurin päiväkoti ja Auroran päiväkoti).
Järvenperässä on myös kuuluisa Aurora Karamzinin eli Träskändan kartano, jonka osana oleva päärakennus toimi 1920 luvulta lähtien vanhainkotina. Nykyisin päärakennus on pääosin tyhjillään. Träskandan kartanopuisto on luonnonsuojelualue ja sen läpi kulkee monia eri puulajeja esittelevä luontopolku.
Järvenperässä on myös Espoon kaupungin Taidetalo Pikku-Aurora, lasten ja perheiden taidekeskus. Järvenperällä ei ole omaa kaupunginosakohtaista postinumeroa ja Järvenperän postikin toimii Lippajärvellä, vajaan kahden kilometrin päässä. Kaupunginosan alue kuuluu postipiireihin 02740 ja 02940.
Järvenperän toisella puolella, Karamzinin ala-asteen ja jalkapallokentän viereisellä pysäköintialueella, sijaitsee pieni kioski. Tämä entinen elintarvikekioski ja nykyinen pikaruokapaikka on toiminut kesästä 2005 asti nimellä Aladdin Burger. Jalkapallokentän vieressä on myös koirapuisto.
Kehä III:n toisella puolella sijaitsee viheralan näyttelypuisto Marketanpuisto, jonka alueella on myös ruotsinkielinen puutarha-alan sekä ammattikoulu- että ammattikorkeakoulutasoista opetusta antava oppilaitos Axxell. Kun kuljetaan Kehä III:n yli Högnäsiin päin, päästään myös nopeasti kävelyreittiä pitkin Bodomjärvelle. Bodomjärvellä sijaitsee mm. Oittaan ulkoilualue, pururadat ja uimaranta.
Jiří Pauer
Pauer opiskeli aluksi luokanopettajaksi ja toimi ammatissa samalla kun opiskeli musiikkia Otakar Šínin ja Alois Hában johdolla Prahan konservatoriossa 1943–1946. Lisäksi hän sai opetusta Pavel Bořkovecilta. Hän ihaili Bohuslav Martinůa ja Benjamin Britteniä ja oli kirjeenvaihdossa Dmitri Šostakovitšin kanssa.
Pauer toimi monessa tehtävässä kulttuurihallinnossa. Heti toisen maailmansodan jälkeen hän perusti Prahaan musiikkiopiston ja työskenteli siinä neljä vuotta. Alois Hában vaikutuksesta Jiří Pauer oli jäsenenä uuteen musiikkin keskittyvän Přítomnost-yhdistyksen hallituksessa. Myöhemmin hänestä tuli vasta perustetun Tšekkoslovakian säveltäjäyhdistyksen keulahahmo pitkäksi aikaa. 1950-luvulla hänellä oli tehtäviä maan kulttuuriministeriössä ja yleisradioyhtiössä. Tämän ohella hän myös opetti sävellystä Prahan esittävän taiteen akatemiassa (AMU) vuosina 1965–1990.
Pauer sävelsi oopperoita, sinfonioita, konserttoja sekä kamarimusiikkiteoksia.
Hawker Nimrod
Hawker Nimrod oli brittiläisen Hawker Aircraft Limitedin suunnittelema ja Britannian kuninkaallisen laivaston ilmavoimille 1930-luvun alussa valmistama yksipaikkainen ja kaksitasoinen hävittäjälentokone.
Suunnittelu ja käyttö
Amiraliteetti määritteli 1926 laivaston ilmavoimien käytössä olleen Fairey Flycatcherin seuraajan vaatimukset N.21/26. Hawker Hoopoe testattiin vaatimusten perusteella vielä samana vuonna, ja tulosten perusteella Hawker sai tehtävän valmistaa vastaavan koneen varustettuna uudella Kestrel-moottorilla. Siten vuonna 1930 Amiraliteetti julkaisi uudet vaatimukset 16/30, mikä pohjautui Hawker Kestrel -koneella saavutettuihin tuloksiin. Prototyyppi tunnettiin nimellä Norn ja sen tunnuksena oli H.N.1. Prototyyppi teki ensilentonsa alkuvuodesta 1930 ja toista vastaava konetta käytettiin maatesteihin sekä edelleen testattaessa kellukkeita HMS Ark Royalilla, jolloin koneen tunnuksena oli SCD14. Amiraliteetti tilasi koneita, jolloin se nimettiin Nimrodiksi.
Ensimmäinen tuotantokone S1577 lensi ensilentonsa 14. lokakuuta 1931 ohjaajanaan Sayer ja toinen S1578 teki ensilentonsa 31. lokakuuta. Nämä koneet olivat testattavana Brooklandsissa ennen niiden kuljetusta esiteltäviksi Japaniin. Koneet palasivat helmikuussa 1932 Britanniaan, jolloin esisarja oli juuri valmistunut. Ensimmäiset Nimrod I sarjatuotantokoneet otettiin 1933 palveluskäyttöön Kuninkaallisen laivaston ilmavoimien 801., 802. ja 803. laivueissa.
Nimrod I
Nimrod I oli yksipaikkainen Kuninkaallisen laivaston ilmavoimille rakennettu hävittäjä. Koneiden voimanlähteenä oli 477 hevosvoiman Rolls-Royce Kestrel II MS -polttomoottori.
Nimrod II
Nimrod II oli yksipaikkainen Kuninkaallisen laivaston ilmavoimille rakennettu hävittäjä. Koneiden voimanlähteenä oli 608 hevosvoiman Rolls-Royce Kestrel V -polttomoottori. Lisäksi koneissa oli tukialukselle laskeutumista varten pysäytyskoukku. Koneiden pyrstön pinta-alaa kasvatettiin syyskuusta 1934 alkaen helpottamaan laskeutumista.
Yksi Nimrod II luovutettiin keisarillisen Japanin armeijan ilmavoimille nimellä AXH ja toinen Portugalin ilmavoimille.
Nimrødderne
Tanskan laivastolle luovutetut kaksi yksipaikkaista hävittäjää nimettiin Tanskassa Nimrødderneksi. Tanskassa rakennettiin 1934-1935 lisenssillä kymmenen konetta nimellä L.B.V (Landbased Biplane 5). Koneista kahdeksan oli vielä käytössä 1940 Saksan hyökätessä maahan.
Novoje Rahino
Novoje Rahino on maalaiskunta ja sen keskuskylä Novgorodin alueen Kresttsyn piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Moskovan ja Pietarin välisen M10-valtatien varrella 20 kilometriä Kresttsystä kaakkoon. Kylässä on vajaat 300 ja kunnassa 1 300 asukasta (vuonna 2011).
Novoje Rahinon kunnan pinta-ala on 556,01 neliökilometriä. Se rajoittuu koillisessa Okulovkan piiriin, kaakossa ja etelässä Valdain piiriin, lännessä Kresttsyn kaupunkikuntaan sekä luoteessa Kresttsyn piirin Rutšjin maalaiskuntaan. Pinta-alasta 75,8 % on metsää ja 18,7 % maatalousmaata. Seudun jokia ovat Holova, Kamenka, Jarynja, Polomet ja Jamnitsa. Suojeltuja luonnonmuistomerkkejä ovat Holovan lähdealue sekä Gverstjanitsajärvi ympäristöineen.
Kuntaan kuuluu 48 kylää: Bološkovo, Borisovo, Bytškovo, Davydovštšina, Fedosovitši, Griškino, Grjady, Hutor Svetlyi, Jarkovo, Jarynja, Jevanitši, Kamenka, Kašino, Kitovo, Klokšino, Kolokola, Krutoi Bereg, Kosoi Bor, Krivoi Uhab, Kukujevo, Lamerje, Litvinovo, Lokotsko, Melnitsa, Moltšino, Naronovo, Nesterovitši, Novaja Bolotnitsa, Novoje Rahino, Orinets, Ozerki, Perejezd, Potsepiha, Rakušino, Rogvino, Samlovo, Sidelnikovo, Somjonka, Starkovo, Staroje Rahino, Šutilovitši, Tarbajevo, Toporkovo, Vilji Gory, Vitebsko, Zaretšje, Zavysotšje, Železovo ja Zeljonyi Bor. Keskuskylän lisäksi suurempia asutuskeskuksia ovat noin 200 asukkaan Lokotsko ja Somjonka sekä reilun sadan asukaan Staroje Rahino. Kuudessa kylässä ei ole lainkaan vakituista asutusta.
Seudun pääelinkeino on maatalous. Kunnan alueella toimii muun muassa broilerinkasvatusta ja -jalostusta harjoittava maatalousyritys Belgrankorm. Työvoimasta 23 % työskentelee kunnan ulkopuolella. Suurimpien kylien palveluihin kuuluvat lastentarhat, keskikoulut, kulttuuritalot, kirjastot, lääkintäasemat ja postit.
Seudulla on lukuisia muinaisia asuin- ja hautapaikkoja. Rakennusmuistomerkkeihin kuuluvat Staroje Rahinon ja Lamerjen kirkot.
Spartacus (televisiosarja)
Spartacus on yhdysvaltalainen historiallinen antiikin Roomaan sijoittuva televisiosarja, joka kertoo sankarin maineeseen nousseesta gladiaattori Spartacuksesta. Sarja on tunnettu runsaasta väkivallasta ja alastomuudesta.
Spartacus alkoi Starz-kanavalla vuonna 2010 ja päättyi 2013. Suomessa televisiosarjaa on esittänyt muun muassa TV5.
Tuotanto
Sarjasta tehtiin kolme tuotantokautta, jotka ovat nimeltään Spartacus: Blood and Sand, Spartacus: Vengeance ja Spartacus: War of the Damned. Sarjaan tehtiin myös vuonna 2011 minisarja Spartacus: Gods of the Arena, jonka tapahtumat sijoittuvat aikaan ennen ensimmäistä tuotantokautta.
Hahmot
Sarjan pääosaa esitti ensimmäisellä kaudella Andy Whitfield, joka sairastui Non-Hodgkinin lymfoomaan ja kuoli vain 39-vuotiaana vuonna 2011. Sarjan toisella ja kolmannella kaudella pääosassa esiintyi Liam McIntyre.
Rooleissa
Gladiaattorit ja orjat
Zdenko Mikula
Zdenko Mikula (27. marraskuuta 1916 Vyhne – 31. lokakuuta 2012 Bratislava) oli slovakialainen säveltäjä. Hän opiskeli Bratislavan konservatoriossa.
Mikulan tuotantoon kuuluu ooppera Žena. Lisäksi hän kirjoitti muun muassa laulu- ja kamarimusiikkia sekä kansanmusiikkisovituksia.
Poijärvi
Poijärvi on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Feeniläisveljeskunta
Feeniläisveljeskunta oli Yhdysvalloissa amerikanirlantilaisten keskuudessa 1860-luvulla toiminut feeniläisten vallankumouksellinen salaseura, jonka tavoitteena oli Irlannin itsenäisyys ja muuttaminen tasavallaksi. Se oli Irlannissa toimineen Irlannin tasavaltalaisveljeskunnan (Irish Republican Brotherhood, IRB) sisarjärjestö. Feeniläisveljeskunta teki vuosina 1866, 1870 ja 1871 epäonnistuneita hyökkäyksiä Yhdysvaltain rajan yli brittiläiseen Kanadaan.
Historia
Feeniläisveljeskunnan perusti New Yorkissa vuonna 1858 John O’Mahony, entinen Nuori Irlanti -liikkeen kannattaja, joka oli vuoden 1848 epäonnistuneen kapinan jälkeen joutunut pakenemaan Irlannista Ranskaan ja tutustunut Pariisissa saman kohtalon kokeneeseen James Stephensiin. O’Mahony muutti vuonna 1854 Yhdysvaltoihin ja ryhtyi organisoimaan siellä irlantilaisemigranttien salaista toimintaa. Hänen ensimmäinen salaseurahankkeensa, Emmetin muistomerkkiyhdistys (EMA) ei johtanut tuloksiin. Kun Irlantiin palannut Stephens vuonna 1857 pyysi häntä keräämään Yhdysvalloista rahaa muistomerkkiin Philip Gray -nimiselle kuolleelle kapinalliselle, O’Mahony tarjoutui rahoittamaan ja aseistamaan salaista kumousjärjestöä, jos Stephens perustaisi Irlantiin sellaisen. Yhteisymmärrys syntyi, joten Stephens perusti Dublinissa IRB:n ja O’Mahony samanaikaisesti New Yorkissa oman järjestönsä. Vuoden 1859 alussa O’Mahony otti käyttöön nimen feeniläisveljeskunta. Nimessä esiintynyt sana fenian viittasi pakana-aikaiseen myyttiseen irlantilaiseen soturijoukkoon, joka tunnettiin nimellä fianna ja jota oli legendan mukaan johtanut kuuluisa Finn mac Cumhaill.
Miljoonia ihmisiä oli muuttanut Irlannista Amerikkaan varsinkin 1840-luvun nälänhädän seurauksena, ja monilla heistä oli hyvin vihamielinen suhtautuminen Isoon-Britanniaan ja brittien valtaan Irlannissa. Feeniläisten toiminnan alkuvaiheessa Yhdysvalloissa toimineella feeniläisveljeskunnalla oli tasaveroinen ellei suorastaan johtava rooli yhteistyössä irlantilaisen sisarjärjestönsä kanssa. Feeniläisveljeskunnan toiminta lähti liikkeelle takellellen, mutta vuoteen 1865 mennessä se oli kasvanut niin suureksi ja varakkaaksi, että se saattoi tukea Irlannin IRB:tä sekä raha- että aselähetyksillä. Tämä johtui siitä, että Amerikassa asuneiden irlantilaisten siirtolaisten toimeentulo oli lähes poikkeuksetta paljon parempi kuin Irlantiin jääneillä. Myös irlantilaisten kasvanut poliittinen vaikutusvalta Yhdysvalloissa sekä Yhdysvaltain sisällissodassa saatu sotakokemus edisti veljeskunnan toimintaa. Feeniläisveljeskunnan toiminta huipentui vuonna 1866, jolloin se suoritti kolme epäonnistunutta hyökkäystä Kanadaan. Kanadaan hyökänneet feeniläiset käyttivät itsestään myös nimeä Irlannin tasavaltalaisarmeija (IRA), mikä nimitys esiintyi tuolloin ensi kerran.
Vuoden 1866 ja varsinkin vuoden 1870 hyökkäysten epäonnistumisen jälkeen feeniläisliikkeen painopiste alkoi siirtyä Yhdysvalloista Irlantiin. Feeniläisveljeskunnan toiminta kuihtui 1880-luvulle mennessä ja sen korvasi Clan na Gael -niminen salaseura, josta tuli vuorostaan amerikanirlantilaisten tärkein vallankumousjärjestö.
Liisu Poijärvi
Liisu Augusta Poijärvi (alk. Boijer; 12. toukokuuta 1886 Tyrvää – 8. elokuuta 1950 Helsinki) oli suomalainen pakinoitsija, joka käytti nimimerkkiä Vanha Nunna.
Poijärvi asui vuosina 1928–1950 Ilomantsissa.
Per Edvin Sköld
Per Edvin Sköld (25. toukokuuta 1891 Svedala – 13. syyskuuta 1972 Norra Rörum) oli ruotsalainen sosiaalidemokraattisen puolueen poliitikko, joka toimi toisen maailmansodan aikana Ruotsin puolustusministerinä sekä valtiovarainministerinä vuosina 1949–1955.
Per Edvin Sköld oli skånelaisen maanviljelijän, kansanedustaja Nils Peter Sköldin poika. Hän opiskeli kirjallisuushistoriaa, uskontohistoriaa ja kansatiedettä Lundin yliopistossa, jossa hän näistä aineista suoritti filosofian kandidaatin tutkinnon. Vuonna 1917 hänet valittiin Ruotsin valtiopäiville, sen toisen kamariin. Samaan aikaan hän kirjoitti malmöläiseen sosiaalidemokraattiseen Arbetet-lehteen.
Sköld nousi Ruotsin sosiaalidemokraattiseen hallitukseen vuonna 1932. Hallitusta johti Per Albin Hansson. Hän oli vuosina 1932–36 maatalousministerinä, 1936–38 kauppaministerinä, 1938–45 puolustusministerinä sekä Hanssonin seuraajan, uuden sosiaalidemokraattisen pääministerin Tage Erlanderin hallituksessa uudelleen maatalousministerinä 1945–48, salkuttomana ministerinä 1948–49 ja 1949–55 valtiovarainministerinä. Ruotsin valtiopäivien jäsen hän oli 46 vuoden ajan vuosina 1918–1964. 300px|left|thumb|[[Per Albin Hanssonin hallitus vuonna 1938. Pöydän päässä kuningas Kustaa V. Kuninkaasta vasemmalla pääministeri Hansson. Puolustusministeri Sköld kuvassa kolmas oikealta.]] Toisen maailmansodan aikaan Sköld kannatti talvisodan aikaan eli talvella 1939–1940 vahvempaa Ruotsin tukea Suomelle. Kesän 1941 juhannuskriisin aikaan, jolloin Saksa vaati lupaa kuljettaa 15 000 miehen Engelbrecht-divisioona etelä-Norjasta Suomen rajalle Haaparannalle, Sköld vastusti kuljetusluvan myöntämistä.
Per Edvin Sköld avioitui 1918 Edit Perssonin kanssa. Heillä syntyi neljä lasta, joista Nils Sköld (1921–1996) kouluttautui sotilaaksi ja yleni kenraaliluutnantiksi, Per Sköld (1922–2008) metsänhoitajaksi ja toimi valtakunnanmarsalkkana, Lars Sköld ja arkeologina toiminut Margareta Biörnstad (1928–2019).
Udo
Udolla voidaan viitata seuraaviin:
Juhani Multia
Juhani Multia on kuvitteellinen henkilö Hella Wuolijoen kirjoittamassa Niskavuori-näytelmäsarjassa. Hän on miespääosa sarjan viimeisessä näytelmässä, 1940-luvulle ajoittuvassa teoksessa Entäs nyt, Niskavuori?. Wuolijoki toi oman pasifistisen maailmankatsomuksensa esiin Juhani Multian kautta.
Kuvitteellinen henkilöhistoria
Juhani Multian äiti on Niskavuoren meijeristi Malviina Multia ja isä Niskavuoren isäntä Juhani Niskavuori. Juhani muuttaa jo varhain äitinsä mukana Helsinkiin ja kasvaa isättä. Malviina pyrkii kouluttamaan hänet mahdollisimman hyvin vähistä varoistaan huolimatta ja lähettää jopa Mustialan maatalousoppilaitokseen. Niskavuorelaisista juuristaan Juhani saa tietää vasta toisen maailmansodan loppuvuosina, kun hän tulee Niskavuorelle hakemaan apua. Hän on aseistakieltäytyjä ja viranomaiset ovat hänen kannoillaan. Niskavuorelta Juhani saa pehtoorin paikan. Leskeksi jääneen Ilonan ja Juhanin välille syntyy rakkaussuhde.
Ennen pitkää Juhanin on lähdettävä Niskavuorelta. Noin vuoden kuluttua, rauhan tultua, hän palaa Niskavuorelle "kello kuusi rauhan jälkeen", kuten hän lupasi Ilonalle. Maan alta päästyään Juhanista on tullut ministeri. Kun Loviisan lapset ovat kokoontuneet Niskavuorelle, Loviisa paljastaa Juhanin olevan näiden velipuoli.
Silla
Silla (hangul: 신라, hanja: 新羅) oli yksi Korean kolmesta valtakunnasta. Korealaisessa perinteessä Silla perustettiin vuonna 57 eaa., mutta todennäköisempi perustaminen on ajoitettu nykytutkimuksessa 300-luvulle jaa. Sillan alueella puhutusta kielestä on käytetty nimitystä sillan kieli ja se muodosti nykyisen korean kielen esimuodon ja se poikkesi muista aikanaan Korean niemimaalla puhutuista esimerkiksi japanille sukua olleista kielistä. Silla laajeni kilpailijoidensa Baekjen ja Goguryeon alueille 600-luvulla kiinalaisen Tang-dynastian liittolaisena. Gogureyon kukistuttua vuonna 668 suurta osaa Korean niemimaasta hallinneesta Sillasta on puhuttu yhdistyneenä Sillana.
Historia
thumb|vasen|Sillalaisesta haudasta löytynyt kultakoriste. Sillan varhainen historia kuuluu Korean niin sanottuun protohistorialliseen kauteen, joka tunnetaan vain puutteellisten tai vääristyneiden lähteiden kautta. Korea kuului pitkään Kiinan vaikutuspiiriin sotilasläänitysten kautta. Ajan kuluessa Kiinan ote alueesta kuitenkin heikkeni. Korean niemimaan ensimmäinen varsinainen poliittinen valtiomuodostelma oli mahdollisesti Fuyu-heimojen perustama Goguryeo kiinalaisen Lelangin läänityksen tuntumassa. Korealaisessa historiankirjoituksessa Goguryeon perustamisvuotena pidetään usein vuotta 37 eaa., mutta Silla on myöhempi muodostelma. Goguryeo soti kiinalaisia vastaan, mutta ei pystynyt kukistamaan näitä Koreassa kokonaan. Kiinan ja Korean maayhteys katosi kuitenkin 300-luvulla, jolloin Murong-heimoliiton Yan-valtio valtasi Liaodongin niemimaan. Korean niemimaalle alkoi muodostua nyt muita valtiomuodostelmia, joista yksi oli Silla.
Korealaisessa perinteessä Sillan perustamisvuotena pidetään vuotta 57 eaa, jolloin Jinhan-heimoliittoon kuuluneen Saron kaupunkivaltion hallitsija Bak Hyeokgeose kruunattiin Sillan hallitsijaksi. Nykytutkimuksen mukaan Silla ja sen naapurivaltio Baekje on perustettiin vasta 300-luvulla. Perustamisvuotta ei tunneta, mutta joskus Sillan perustamisvuodeksi on johdettu vuosi 303 lisäämällä sen perinteessä olevaan ikään kuusi 60-vuotissykliä. Ennen Sillan muodostumista sen alueella asui kiinalaisissa lähteissä Han-heimoiksi kutsuttua väestöä. Kiinalaiset mainitsevat Han-heimojen jakaantuneen kolmeen haaraan (Kolme Hania), joita olivat Mahan, Jinhan ja Byeonhan. Sillan on arveltu muodostuneen edellä mainitun Jinhan-heimoliiton saavutettua dynastisen valtion aseman. Sen sanotaan käsittäneen 12 heimoaluetta tai maata (guo). Muista heimoliitoista Mahanista muodostui Baekje ja Byeonhanista Gayan konfederaatio.
Korean niemimaalle muodostuneet valtiot olivat myös toistensa kilpailijoita, vaikkakin ne pitivät yllä poliittista tasapainoa vuosisatojen ajan. Vahvimpia korealaisista valtioista niistä olivat aluksi Goguryeo ja Baekje, joiden varjoon syrjäinen ja vieraita vaikutteita hitaasti omaksunut Silla pitkään jäi. Kuningas Jijeungin kaudella (500–514) Silla sai sittemmän nimensä. Valtiota kutsuttiin pitkään Saroksi ja nimi Silla juontuu kiinalaisista kirjoitusmerkeistä, jotka lausuttuna muistuttavat nimeä Saro. Silla alkoi voimistua 500-luvun aikana. Sillan kuningas Beopheung (514–540) valtasi Gayan konfederaatioon kuuluneen Geumgwan Gayan vuonna 532 ja kuningas Jinheung (540–576) soti Goguryeota ja Baekjea vastaan levittäen Sillan vaikutuspiiriä näiden kustannuksella. Hän teki myös lopun Gayan konfederaatiosta valtaamalla Dae Gayan vuonna 562.
Korean poliittinen tasapaino alkoi järkkyä Kiinan pitkän hajaannuksen päättyessä Sui-dynastian (589–618) ja Tang-dynastian (618–906) kausilla. Nouseva Kiina uhkasi etenkin Goguryeota ja Baekjea niiden maantieteellisen läheisyyden takia, kun taas Sillan asema oli parempi sen syrjäisyyden takia. Silla liittoutuikin Kiinan kanssa Kiinaa vastaan sotivaa Goguryeoa ja sen liittolaista Baekjea vastaan. Vuonna 660 Silla ja kiinalaiset tekivät yhteishyökkäyksen Baekjen valtiota vastaan ja sen alueet liitettiin Sillaan. Vuonna 661 seurasi puolestaan sodissa Kiinaa vastaan vähitellen heikentynyttä Goguryeoa vastaan. Goguryeo kukistui vuonna 668 ja sen alueet jaettiin Sillan ja kiinalaisten kesken. Sillan pohjoisraja vedettiin Daedongjoelta Itä-Koreanlahden pohjukkaan. Sillan vallattua suuren osan Korean niemimaasta sen sittemmistä vaiheista on puhuttu yhdistyneenä Sillana (668–918). Historiankirjoituksessa mainitaan usein Sillan yhdistäneen Korean, vaikkakin suuri osa entisen Goguryeon alueista jäi Sillan valtion ulkopuolelle.
Kulttuuri
Sillan valtion alueella puhutusta kielestä on käytetty termiä sillan kieli. Korean niemimaalla lienee alun perin puhuttu useita eri kieliä, joista sillan kieli oli vain yksi. Joskus väitetään, että Sillan naapurivaltioissa puhuttiin sillan kielen murretta tai jotain sen sukukieltä, mutta todennäköisintä on, että kielet eivät olleet edes sukua keskenään. Baekjen dynastinen kieli oli sukua japanille ja Goguryeon kieli oli sukua ehkäpä nykyiselle mantšulle. Sillan kieli oli puolestaan nykyisen korean kielen edeltäjä ja se levisi lopulta koko niemimaan alueelle Sillan valloitusten kautta.
Buddhalaisuus saapui Korean niemimaalle 300-luvun lopulla. Se levisi ensin Goguryeoon ja Baekjeen, sekä hieman myöhemmin syrjäisempään Sillaan. Valtio alkoi lopulta tukea aktiivisesti buddhalaisuutta ja Sillaan perustettiin useita buddhalaisia temppeleitä. Sillan kuningas Jinheungin kaudella perustettiin puolestaan Hwarangdo-niminen sotilasjärjestelmä.
Sillan yläluokka jätti jälkeensä lukuisia ylellisesti koristeltuja esineitä, kuten kultaisia kruunuja ja vöitä. Arkkitehtuurissa ja kuvanveistossa käytettiin usein graniittia.
Joensuun kanava
thumb|350px|right|Joensuun kanavan avattava silta. thumb|350px|right|Tukinuittoa kanavan läpi vuonna 2009.
Joensuun kanava on sulkukanava, joka sijaitsee Pielisjoella Joensuun kaupungin keskustassa Siltakadun kohdalla. Kanava on yksi kolmesta Pielisjoen sulkukanavista yhdessä Kaltimon ja Kuurnan kanavien kanssa. Ensimmäinen kanava paikalle rakennettiin vuosina 1876–1877. Kanavan pituus oli 537 metriä ja siinä oli yksi puinen sulku, jonka pituus oli 35,6 metriä, leveys 7,7 metriä ja syvyys 2,1 metriä. Tämä sulku uusittiin vuosina 1918–1923 betonirakenteiseksi.
Vanhan sulun paikalle rakennettiin vuosina 1971–1973 uusi suursulku, jonka pituus on 160 metriä, leveys 16 metriä ja syvyys 2,4 metriä. Nykyisessä sulussa on sektoriportit. Vanhasta sulusta on nykyisin säilynyt enää sulun itäpuolen kiveys.
Joensuun kanavan sulun ja Länsikosken välisessä saaressa sijaitsee Pielisjoen kanavoinnin muistomerkki, jonka tekijä on tuntematon. Muistomerkki räjäytettiin 1917, koska siinä kuvattua Venäjän kaksipäistä kotkaa pidettiin silloin vanhan tsaarinvallan symbolina. Pronssinen muistomerkki löytyi Pekkalan kartanosta ja palautettiin entiselle paikalleen vuonna 1968.
Kanavan kaukokäyttökeskuksesta suoritetaan kaikkien Pielisjoen kanavien ja avattavien siltojen käyttö.
Kanavan ja avattavan sillan käyttö- ja kunnossapitotehtävistä vastaa Väyläviraston urakoitsijana Mismo Oy.
K. V. Syrjänen
Kaarle Viktor Syrjänen (23. huhtikuuta 1896 Pihlajavesi – 21. joulukuuta 1955 Tampere) oli tamperelainen kunnallispoliitikko. K. V. Syrjänen oli Tampereen kaupunginvaltuuston jäsen 1938–1955 ja valtuuston puheenjohtaja 1941–1942 ja 1946–1953.
Syrjänen aloitti työelämän maataloustöissä ja rautatieläisenä, mutta siirtyi pian pois Pihlajavedeltä ja ryhtyi toimittajaksi. Hän oli kuusi kuukautta toimitusharjoittelijana Suomen Sosialidemokraatissa Helsingissä. Hän oli Työn Voiman vakituisena avustajana noin kolme vuotta kirjoittaen enimmäkseen pakinoita ja muita artikkeleita. Sen jälkeen Syrjänen toimi Hämeen Kansan Forssan-toimiston hoitajana vuosina 1924–1930. Tehtäviin kuului uutisten hankinta mutta myös pakinoiden ja artikkelien kirjoittaminen. Tampereelle Syrjänen siirtyi vuonna 1930 Kutomateollisuustyöväen Liiton sihteeriksi. Sitä tehtävää hän hoiti vuoteen 1938, jolloin hän siirtyi vastaperustetun Kansaneläkelaitoksen Tampereen piirin piiritarkastajaksi. Tässä tehtävässä Syrjänen toimi kuolemaansa saakka.
Syrjänen oli jo vuonna 1936 sosiaalilautakunnan puheenjohtaja ja 1940–1945 lastensuojelulautakunnan jäsen. Hän toimi Tampereen aseveliyhdistyksen varapuheenjohtajana yhdistyksen lakkauttamiseen saakka 1944. Hän toimi keskeisesti useissa avustusjärjestöissä, Tampereen Vapaan Huollon keskuksen puheenjohtajana 1942–1952 ja Kansanavun paikallistoimikunnassa varapuheenjohtajana. Hän oli myös Tampereen Norrköping-toimikunnan jäsen. Viimeksi mainittu toimikunta jakoi ystävyyskaupunki Norrköpingin vastaavan toimikunnan keräämiä lahjoituksia. Hän toimi Tampere-säätiön hallituksessa 1944–1955.
HMS Temeraire (1876)
HMS Temeraire oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1876 vesillelaskettu viktoriaanisen ajan ironclad-taistelulaiva.
Palvelus
Alus myytiin romutettavaksi 26. toukokuuta 1921.
Idol Serbia ja Montenegro & Makedonia
Idol Serbia, Montenegro & Makedonia oli balkanilainen versio brittiläisestä Pop Idol -ohjelmasta, jota esitettiin vuosina 2003–2005. Ohjelmassa etsittiin laulajiksi haluavia Serbia ja Montenegrosta ja Makedoniasta.
Alun perin ohjelmaan etsittiin laulajaa Serbia ja Montenegrosta. Toisella kaudella mukaan tuli myös Makedonian tasavalta.
Televisiokanava RTV BK Telecom esittää ohjelmaa. Ensimmäisen kauden voitti Cveta Majtanović ja toisen kauden Mina Laličić.
Koelaulupaikat
Ensimmäisellä kaudella koelauluja järjestettiin vain Serbia ja Montenegrossa. Toisella kaudella Makedonian tullessa mukaan uudeksi koelaulupaikaksi tuli maan pääkaupunki Skopje.
Silversteinin diskografia
Silverstein' on post-hardcore-yhtye Burlingtonista, Kanadan Ontariosta. Yhtye perustettiin vuonna 2000.
Adidas Arena
Adidas Arena on lento- ja suurmäen muodostama mäkihyppystadion Harrachovissa Tšekissä lähellä Puolan rajaa.
Mäkiennätyksen kehittyminen
Mäkiennätyksen 214,5 metriä ovat hypänneet Matti Hautamäki, joka hyppäsi sen lentomäen maailmanmestaruuskisoissa 2002 ja itävaltalainen Thomas Morgenstern sivusi Hautamäen mäkiennätystä vuonna 2008. 220px|thumb|right|Mäkikeskus kauempaa kuvattuna. Suuret mäet keskellä ja pikkumäet alavasemmalla
Virallisen mäkiennätyksen 145,5 metriä on hypännyt Janne Ahonen, epävirallinen mäkiennätys syntyi vuonna 2004 Continental Cupin kilpailussa, kun Martin Koch liiteli 151,0 metriin.
Lumitykki (täsmennyssivu)
Lumitykki voi tarkoittaa seuraavia:
Loviisa Niskavuori
Loviisa Niskavuori (alkuaan Saaroisten Loviisa) on kuvitteellinen henkilö Hella Wuolijoen kirjoittamassa Niskavuori-näytelmäsarjassa. Hän on sarjan keskushenkilö. Loviisa on naispääosa 1880-luvulle ajoittuvassa näytelmässä Niskavuoren nuori emäntä ja sivuosa 1890–1920-luvuille ajoittuvassa näytelmässä Niskavuoren Heta. 1930- ja 1940-luvuille ajoittuvissa näytelmissä Niskavuoren naiset, Niskavuoren leipä ja Entäs nyt, Niskavuori? Loviisa on Niskavuoren vanhan emännän asemassa. Loviisaa ovat näytelleet muun muassa Kaisu Leppänen, Rauni Luoma ja Emma Väänänen.
Kuvitteellinen henkilöhistoria
Luonteeltaan Loviisa on alkuun hiljainen ja vaatimaton, mutta kasvaa pian vahvatahtoiseksi ja päämäärätietoiseksi Niskavuoren matriarkaksi. Hänen rooliaan on luonnehdittu vaikeaksi mutta antoisaksi. Loviisa on kotoisin Längelmäeltä Saaroisten tilalta. Niskavuorelle hän muuttaa avioiduttuaan Juhani Niskavuoren kanssa ja tuo samalla huomattavan omaisuuden rahan tarpeessa olevalle Niskavuorelle. Loviisalla ja Juhanilla on neljä poikaa: Fredrik, Kaarle, Matti ja Aarne sekä kaksi tytärtä: Saima ja Anna-Liisa.
Esikuva
Niskavuoren Loviisan esikuvana pidetään Wuolijoen rusthollin emäntää Serafina Wuolijokea, joka oli kotoisin Kärkölästä. Serafinan ja Juho Wuolijoen avioliitto oli pääpiirteissään samankaltainen kuin Loviisan ja Niskavuoren Juhanin liitto. Heille syntyi neljä lasta, ja Serafina eli huomattavasti pitempään kuin Juho. Serafina ei myöskään tullut toimeen komentelevan kälynsä Hanna Wuolijoen kanssa. Hanna Wuolijoki on Niskavuoren Hetan esikuva. Myös Loviisan ja Hetan suhde on täynnä kitkaa. Juhon muiden sisarusten kanssa Serafina sen sijaan tuli hyvin toimeen, kuten Loviisakin Antti ja Kustaava Niskavuoren kanssa.
Serafina Wuolijoki kasvoi suurtilan emännyyteen vähitellen ja saavutti väkensä kunnioituksen, kuten Loviisakin. Hella Wuolijoki kirjoitti Loviisan jonkin verran Serafiinaa nuoremmaksi - hän sijoitti Niskavuoren nuori emäntä -näytelmänsä tapahtumat 1880-luvulle, kun Serafina puolestaan oli naitu Wuolijoelle jo 1871. Hella Wuolijoki venytti Loviisan elämänlangan yli toisen maailmansodan vuosien, kun Serafina taasen kuoli 1939.
Teatterissa
Ensimmäinen Loviisa oli Elsa Rantalainen Niskavuoren naisten kantaesityksessä Helsingin Kansanteatterissa maaliskuussa 1936. Niskavuoren nuoren emännän kantaesityksessä Suomen Kansallisteatterissa marraskuussa 1940 Loviisaa näytteli Kaisu Leppänen. Muita Loviisa-tulkitsijoita näyttämöillä ovat olleet muun muassa Sylvi Salonen (Tampereen Työväen Teatteri, 1958), Tiina Rinne (Turun kaupunginteatteri, 1960), Maija-Liisa Turkka (Helsingin Kaupunginteatteri, 1977), Ulla Reinikainen (Lahden Kaupunginteatteri, 1987) ja Pirjo Leppänen (Rovaniemen kaupunginteatteri, 1991). 2000-luvulla Loviisaa ovat näytelleet muun muassa Wanda Dubiel (Suomen Kansallisteatteri, 2004) ja Ritva Oksanen (Hämeenlinnan kaupunginteatteri, 2010).
Elokuvissa
Valentin Vaalan elokuvassa Loviisa – Niskavuoren nuori emäntä Loviisaa näyttelee Emma Väänänen. Vuoden 1987 televisioelokuvissa Niskavuoren nuori emäntä ja Niskavuoren Heta häntä näyttelee Erja Manto. Edvin Laineen Niskavuoren Hetassa Loviisana on Emma Väänänen. Laineen elokuvissa Niskavuoren Aarne ja Niskavuori taistelee Loviisaa näyttelee Elsa Turakainen. Vuoden 1987 televisionäytelmässä ''Entäs nyt, Niskavuori? '' Loviisana on Helinä Viitanen. Vaalan elokuvassa Niskavuoren naiset Loviisaa näyttelee Olga Tainio ja vuoden 1958 väriversiossa puolestaan Emma Väänänen. Matti Kassilan Niskavuori-elokuvassa Loviisan roolissa on Rauni Luoma.
Badlands (Badlandsin albumi)
Badlands on Badlandsin esikoisalbumi, joka julkaistiin vuonna 1989. Albumin tuotti Paul O'Neill. Levyltä julkaistiin kaksi singleä, Dreams In The Dark ja Winter's Call. Molemmista kappaleista kuvattiin myös musiikkivideot. Albumi saavutti kultalevyn rajan vuonna 1990. Badlands on 35. sijalla Rolling Stone -lehden listassa 50 kaikkien aikojen parhaimmista hair metal -albumeista.
McMasterville
McMasterville on kunta lounaisessa Quebecissä, Kanadassa. Kunnan väkiluku oli vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan 5 615.
Väänänen
Väänänen tai Wäänänen on suomenkielinen sukunimi. Tunnettuja Väänänen- ja Wäänänen-nimisiä henkilöitä:
Umpihankifutis
Umpihankifutis on suomalainen versio jalkapallosta, jota pelataan vihreän veran sijaan umpihangessa. Säännöt ovat samat kuin suopotkupallossa.
Kilpailut
Ensimmäinen umpihankifutisturnaus pelattiin vuonna 2000 Hyrynsalmen Syväjärven jäällä, tittelinä Suomen Mestaruus. Vuonna 2001 turnaus sai EM-kisojen arvon. Vuodesta 2002 lähtien Syväjärvellä on kilpailtu lajin maailmanmestaruudesta.
Sääntöjä
Tapahtuma pelataan hyvässä ja reippaassa urheiluhengessä. Epäurheilijamaisesti käyttäytyvät joukkueet voidaan hylätä kisoista. Peliaika on 2 × 10 minuuttia ja kentän koko on 60 × 35 metriä. Kulmapotkut, rangaistuslaukaukset sekä raja"heitot" annetaan käsistä potkaisemalla. Pelaajien lukumäärä joukkuetta kohden kentällä on maalivahti ja 5 kenttäpelaajaa. Joukkueella pitää olla kentällä vähintään 4 pelaajaa, vaihtopelaajien määrää ei ole rajoitettu. Myöskään vaihtojen määrää ei ole rajoitettu ja ne saa suorittaa "lennosta". Pelissä ei ole paitsiosääntöä.
Hanyū
Hanyū on Japanin kaupunki Honshūn saarella Kantōn alueella Saitaman prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin koillisosassa Tonejoen oikealla rannalla. Pohjoisessa kaupunki rajautuu Gunman prefektuuriin. Hanyūssa on 54 461 asukasta (elokuussa 2020) ja sen pinta-ala on 58,64 neliökilometriä.
Historiallisesti Hanyū oli tulville herkkää aluetta, jonka läpi etelään Tonejoki virtasi vielä Japanin keskiajan lopulla. Edo-kaudella 1600–1800-luvuilla Hanyū kehittyi postiasemana Nikkō-kaidōn ja Nakasendōn toisiinsa yhdistäneellä tiereitillä. Kaupunkiin syntyi vilkkaat aojima-puuvillakankaan markkinat, ja siellä tuotettiin kankaan värjäykseen käytettyä indigoväriä väritattaresta. 1900-luvun alusta lähtien kaupungissa on ollut tabi-sukkien ja muiden vaatteiden tuotantoa. Sittemmin sinne on sijoittunut myös maatalouskoneiden ja elektroniikan valmistusta. Kaupunkia ympäröivällä viljavalla maaseutualueella tuotetaan esimerkiksi vihanneksia. Kaupunkioikeudet Hanyū sai vuonna 1954, kun Hanyūn maaseutukaupunkiin liitettiin kuusi kyläkuntaa.
Hanyū tunnetaan Katai Tayaman romaanin Inaka kyōshi tapahtumapaikkana. Eräs nähtävyys on Saitaman akvaario, jossa on esitteillä Saitaman prefektuurin alueella eläviä makeanveden kalalajeja. Hanyūta palvelevat Tōbu-rautateiden Isesaki-linja ja Chichibu-rautateiden Chichibu-päälinja.
Keiturinsalmi
Keiturinsalmi (Keiturinvirta) on noin kolme kilometriä Virtain kuntakeskuksesta luoteeseen sijaitseva virta, joka vie vettä Toisvedestä Vaskiveteen. Kanava Keiturinvirtaan kaivettiin vuosina 1903–1907. Sen pituus on noin 150 metriä, ja se on pohjasta noin 18 metriä leveä. Lisäksi Herraskosken sivulle rakennettiin noin 760 metriä pitkä, pohjaleveydeltään noin yhdeksänmetrinen Herraskosken sulkukanava. Näin Toisvesi saatiin Tampereen-Virtain laivareitin yhteyteen.
Pro Evolution Soccer 2011
Pro Evolution Soccer 2011 on Konamin julkaisema Pro Evolution Soccer -sarjan videopeli. Peli julkaistiin usealle alustalle lokakuussa 2010.
Ensimmäinen traileri pelistä julkaistiin 4. toukokuuta 2010 vaikka E3-traileri julkaistiin vasta kesäkuussa 2010, osoittaa se joitakin uusia ominaisuuksia peliin. Lionel Messi teki paluun pelin kansitähtenä. Jim Beglin korvasi Mark Lawrensonin toisena kommentaattorina. Peli sisältää myös lukuisia uusia ominaisuuksia; pelaaja voi esimerkiksi luoda oman stadionin. Peli julkistettiin 9. helmikuuta 2010 ja sen demo ilmestyi lokakuussa 2009.
Demossa pelattavat joukkueet
Demossa pelataan kymmenen minuutin otteluita
Cupit ja liigat
Uudet cupit ovat lihavoitu.
Seuraavat liigat ovat täysin lisensoituja.
Seuraavista liigoista osa joukkueista on lisensoitu.
Uudet joukkueet ovat lihavoitu.
Ei-lisensoidut joukkueet
Englannin Valioliiga Primera División Serie A
Mogotšan piiri
thumb|200px|Mogotšan piiri Taka-Baikalian aluepiirin kartalla. Mogotšan piiri on kunnallinen itsehallintoalue Taka-Baikalian aluepiirissä Venäjällä. Vuonna 1926 perustetun piirin pinta-ala on 25 500 neliökilometriä. Asukkaita on 24 100 henkeä (vuonna 2009).
Mogotšan piiri sijaitsee Taka-Baikalian aluepiirin koillisosassa. Pohjoisessa se rajoittuu Tungirin-Oljokman piiri, idässä Amurin alueeseen, kaakossa Kiinaan, etelässä Gazimurski Zavodin ja Sretenskin piireihin sekä lännessä Tšernyševskin ja Tungokotšenin piireihin.
Piirin hallinnollinen keskus on Mogotšan kaupunki. Lisäksi siihen kuuluvat Amazarin, Davendan, Kljutševskin ja Ksenjevkan kaupunkimaiset taajamat sekä Sbegan ja Semiozernyin maalaiskunnat. Asutuskeskuksia on yhteensä 36.
Piirin läpi kulkee Trans-Siperian rautatie. Rakenteilla on Tšitan ja Habarovskin välinen M58-valtatie. Piirikeskuksesta on matkaa aluepiirin pääkaupunkiin Tšitaan maanteitse 630 kilometriä.
Talous perustuu rautatieliikenteeseen, kultaesiintymien hyödyntämiseen ja metsäteollisuuteen. Lisäksi on pienimuotoista elintarviketeollisuutta. Maatalous tuottaa perunaa, vihanneksia, maitoa, lihaa ja munia. Asukkaat harjoittavat myös metsästystä ja keräilyä.
Mogotšassa toimii rautatie- ja kotiseutumuseo. Paikallislehtenä ilmestyy Mogotšinski rabotši (”Mogotšan työläinen”). Seudulla on useita arkeologisia muistomerkkejä.
Rockadillo Records
Rockadillo Records on suomalainen Tapio Korjuksen perustama levy-yhtiö. Se aloitti toimintansa vuonna 1971 ohjelma- ja konserttitoimistona nimeltä Suomi-Pop. Yrityksen nimi muuttui kolme vuotta myöhemmin Rockadilloksi, Dave Lindholmin kappaleen innoittamana.
Pimennys
Pimennys on tapahtuma, jossa taivaankappale joutuu toisen varjoon tai sen peittämäksi. Pimennyksiä ovat kuunpimennys, jossa Maa on Auringon ja Kuun välissä siten että kuu on Maan varjossa, ja auringonpimennys, jolloin kuu kulkee Maan ja Auringon välistä pimentäen auringon.
Jumalan 99 kaunista nimeä
Islamilaisen perimätiedon mukaan Jumalalla on 99 nimeä. Luettelot Jumalan nimistä vaihtelevat suuntauksen ja uskonoppineen mukaan. Islamissa Jumalaa kuvataan harvoin "rakastavaksi" kuten kristinuskossa, eikä tätä nimeä luettelossa esiinnykään. Lähimpänä sitä on al-wadud, joka joskus virheellisesti käännetään "rakastavaksi". Sen sijaan islamissa korostetaan Jumalan armeliaisuutta (lat. misericordia).
Jumalan lukuisat nimet eivät tarkoita Jumalan olemuksen moneutta. Islamiin sisältyy ehdoton periaate Jumalan ykseydestä tawhid. On vain yksi Jumala, ja Jumalassa itsessään ei ole moneutta. Listaa Jumalan nimistä käytetään mietiskelyssä, jossa rukousnauhan avulla pidetään kirjaa lausutuista nimistä. Suufilaisille mystikoille tämä on yksi hartauden harjoittamisen muoto.
Sahih al-Bukharin hadithin mukaan Abu Huraira sanoi: "'Jumalan Lähettiläs sanoi: Jumalalla on 99 nimeä, yksi vähemmän kuin sata; ja se, joka muistaa ne kaikki pääsee Paratiisiin.'"Islamilaisen vitsin mukaan kameli hymyilee siksi, että vain se tietää Jumalan sadannen nimen.
Luettelo Jumalan nimistä
Seuraava luettelo Jumalan nimistä on yksi esitetyistä.
Martta Niskavuori
Martta Niskavuori on kuvitteellinen henkilö Hella Wuolijoen kirjoittamassa Niskavuori-näytelmäsarjassa. Hän on sarjan keskushenkilön, Loviisan, ensimmäinen miniä.
Kuvitteellinen henkilöhistoria
Martta suorittaa tyttökoulun, ja hänen isänsä toivoo hänen suorittavan myös ylioppilastutkinnon. Avioliitto tulee väliin, kun Niskavuoren nuorin poika Aarne nai Martan lähinnä rahojen takia. Martan isä halusi avioehtoa, mihin Aarne ei suostunut. Martan sukutaustaa ei juuri valoteta Niskavuori-näytelmissä. Luonteeltaan Martta on negatiivinen, Aarnen on vaikea sietää hänen alituista narinaansa. Hän saa Aarnen kanssa neljä lasta. Elokuvasovituksissa lasten määrää ja sukupuolia on muuteltu. Martta on hyvin sovinnainen: hänen elämänsä täyttävät käsitöiden ja kirkkokuoron kaltaiset harrastukset. Toisaalta hän kaipaa pois nurkkakuntaisesta maalaiskylästä Helsinkiin ja matkailemaan ulkomaille.
Toisen maailmansodan aikana Martta perheineen tulee sotaa pakoon Niskavuoren maisemiin. Hän vaatii holhoojaa Niskavuorelle, sillä hänen tyttärensä perivät osan Aarnen osuudesta. Martan ainoa poika, Ville, kaatuu sotatoimissa.
Tulkitsijoita
Martta on mukana näytelmissä Niskavuoren naiset ja Niskavuoren leipä. Näytelmässä Entäs nyt, Niskavuori? hänen roolinsa on vähäisempi. Jokaisessa kolmessa näytelmässä on konflikteja Martan ja Loviisan välillä. Entäs nyt, Niskavuori? -näytelmässä Martan puolison sukunimi on muutettu Vareliuksesta Santalaksi, jolloin Marttaakin kutsutaan tohtorinna Santalaksi.
Niskavuoren naisten kantaesityksessa maaliskuussa 1936 Marttaa tulkitsi Aino Lohikoski. Valentin Vaalan mustavalkoelokuvassa Niskavuoren naiset Marttaa näyttelee Irja Lautia, vuoden 1958 värielokuvassa puolestaan Hilkka Helinä. Edvin Laineen Niskavuoren Aarne pohjautuu näytelmään Niskavuoren leipä. Siinä Marttaa näyttelee Hillevi Lagerstam, kuten myös Laineen elokuvassa Niskavuori taistelee. Vuoden 1984 Niskavuori-elokuvassa Marttana on Maija-Liisa Márton.
Gabriel Spilar
Gabriel Spilar (aik. Špilár, s. 15. joulukuuta 1980 Košice, Tšekkoslovakia) on slovakialainen jääkiekkoilija, joka pelaa kotimaassaan Slovakian Extraliigan HK Ardo Nitran riveissä. Spilar on laitahyökkääjä, joka pelaa oikealta. Hän saapui Bluesiin tammikuussa 2010.
Spilar aloitti uransa kotikaupunkinsa HC Košicen joukkueessa kaudella 1999–2000. Hän pelasi joukkueessa kevääseen 2003 asti, lukuun ottamatta lyhyttä kautta 2000–2001 HKm Zvolenin riveissä. Spilar pelasi kauden 2003–2004 Tšekin Extraligassa ja HC Sparta Prahan riveissä. Kaudella 2004–2005 hän pelasi HC Slovan Bratislavassa, mutta palasi kesken kauden takaisin Košiceen. Kauden 2005–2006 Spilar pelasi tšekkiläisessä HC Zlínissä ja kevään 2006 MsHK Žilinassa, jossa voitti Slovakian mestaruuden. Spilar palasi kaudeksi 2006–2007 jälleen Košiceen ja teki läpimurtonsa 43 pisteellä. Seuraavalla kaudella hän teki 50 pistettä.
Spilar pelasi kauden 2008–2009 KHL-joukkue Barys Astanassa. Kauden 2009–2010 hän aloitti Žilinassa, mutta hänen sopimuksensa purettiin heikkojen esitysten vuoksi ja hän siirtyi loppukaudeksi SM-liigajoukkue Espoo Bluesiin. Elokuussa 2010 Spilar palasi kotimaahansa ja siirtyi HK Ardo Nitran riveihin.
Pyöröovi
thumb|Pyöröovi