cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Toukokuun neljännen päivän liike
Toukokuun neljännen päivän liike (五四运动 Wǔ-sì Yùndòng) oli merkittävä uudistusliike Kiinassa, 4. toukokuuta 1919. Se merkitsi nationalismin nousua yhdistäen kiinalaisia. Sytykkeenä liikkeelle toimi tyytymättömyys Versailles’n rauhansopimukseen ja taustavoimana uuden kulttuurin liike.
4. toukokuuta 1919
4. toukokuuta 1919 yli 3 000 opiskelijaa 13 yliopistosta ja korkeakoulusta Pekingissä kokoontui mielenosoitukseen Taivaallisen rauhan aukiolle. Tiedon levitessä levisivät mielenosoituksetkin ympäri maata. Lisäksi järjestettiin lakkoja ja boikotteja japanilaisia tuotteita kohtaan.
Toukokuun neljännen päivän liike oli merkittävä käännekohta Kiinassa. Se radikalisoi Kiinan intellektuellit. Woodrow Wilsonin moralistiset kannanotot koettiin tyhjäksi tekopyhyydeksi ja hylättiin. Marxismi-leninismi alkoi saada sijaa vasemmistossa ja vastaavasti fasismi oikeistossa. Suuri osa tulevista Kiinan kommunistisen puolueen perustajista ja johtohahmoista, kuten Mao Zedong, toimi toukokuun neljännen päivän liikkeen johtohahmoina ja aktiiveina. Vuoden 1919 mielenosoitukset toimivat avainkokemuksina uudelle sukupolvelle, joka toisen maailmansodan ja vuosien 1946–1949 sisällissodan jälkeen muokkasivat – Maon johdolla – Kiinan kansantasavallan politiikan vuosikymmeniksi eteenpäin. Mielenosoitus nosti esiin paitsi uuden poliittisen sukupolven, myös useita kulttuurivaikuttajia, ennen kaikkea kiinalaisen kirjallisuuden suuren nimen, Lu Xunin.
Mikko Simonen
Mikko Simonen (5. lokakuuta 1860 Vesanto – 11. huhtikuuta 1931 Pielisensuu) oli suomalainen opettaja ja runoilija. Hän käytti nimimerkkiä M. Simo.
Simosen vanhemmat olivat talollinen Otto Simonen ja Catrina Korhonen. Hän valmistui kansakoulunopettajaksi Sortavalan seminaarista 1887.
Kantopommi
Kantopommi eli raivauspanos on kantojen ja kivien rikkomiseen tarkoitettu esimerkiksi ammoniumsalpietaria, triniittiä tai aniittia sisältävä pienitehoinen räjähde, jonka kehitti viimeistään 1920-luvun alussa Suomen forsiitti-dynamiitti osakeyhtiö (nykyinen Forcit). Esimerkiksi Kantopommi 3 sisälsi 250 grammaa räjähdettä.
Metsätehon vuonna 1953 julkaisemassa oppaassa "Räjähdysaineet ja niiden käyttö metsätaloudessa" esiteltiin kantopommit n:o 2, 3 ja 4. Niiden mitat ja räjähdysainemäärät olivat vastaavasti: 50 x 95 mm (200 g), 50 x 115 mm (250 g) ja 80 x 110 mm (500 g). Suurempitehoisista tuotteista käytettiin kivipommi-nimitystä. Jälkimmäisten vaikuttavana aineena oli joko dynamiitti tai trotyyli.
Kantopommien käyttöä perusteltiin vaihtoehtona lihasvoimin apuvälineitä käyttäen tai vaihtoehtoisesti traktorin avulla tehtävälle kantojen nostolle ja todettiin räjäyttämisen olevan taloudellisempaa, jos käytössä oleva traktori oli pienitehoinen ja kannot suuria. Jos käytössä oli telaketjutraktori, myös suuremmat kannot voitiin poistaa sitä käyttäen. Ihmis- tai hevosvoimin käytettävät kannonnostolaitteet eivät oppaassa esitetyn käsityksen mukaan kyenneet kilpailemaan räjähdysaineen käytön kanssa. Esikuvia oli ollut tarjolla kansainvälisesti jo pitempään: kantojen poistoa räjäyttämällä suositeltiin esimerkiksi vuonna 1890 Lontoossa julkaistussa räjähdysainekäsikirjassa.
Vuonna 1956 Räjähdysainekonttori (Kemiran ja Forcitin Helsingissä sijainnut yhteinen myyntikonttori) markkinoi muoviin pakattuja raivauspanoksia Vuorimiesyhdistyksen julkaisemassa Vuoriteollisuus-lehdessä ja vertaa niiden käytettävyyttä aiempiin paperi- ja pahvikuorisiin panoksiin. Panosten käyttöalueita ovat kantojen ja kivien nostaminen sekä jäätyneen maan rikkominen. Panoksia oli kolmea kokoa: 200, 500 ja 1000 grammaa. Panosten vaikuttavaa ainetta mainoksessa ei kerrota. Kansa taisteli -lehdessä julkaistussa mainoksessa vuonna 1961 korostetaan raivauspanosten taloudellisuutta, tehoa ja monikäyttöisyyttä. Erikseen mainitaan panoksen muovailtavuus.
Vielä 1980-luvun alkupuolella kantopommeja esiteltiin maatalouden ammattilehdessä. Ammattilaisetkin käyttivät niitä. Kantopommi esiintyy Tie- ja vesirakennushallituksen (TVH) 1. tammikuuta 1980 voimaan tulleen tarvikenimikkeistön vuonna 1987 päivitetyllä sivulla, mutta tuolloin jo poistuneena artikkelina, ilman yksityiskohtia. Kantopommin ovat korvanneet kantojen paikallaan rikkomiseen tarkoitetut jyrsimet tai kantojen irrottamiseen riittävän tehokkaat metsäkoneet. Pommeja saattaa yhä löytyä yksityishenkilöiden hallusta esimerkiksi purettavista rakennuksista tai luvattomien aseiden keruun yhteydessä.
Aaron Aedy
Aaron Aedy on englantilainen kitaristi, joka on toiminut englantilaisen Paradise Lost -yhtyeen komppikitaristina vuodesta 1988. Aedy on yksi yhtyeen perustajajäsenistä.
Aedy on naimisissa. Kuten yhtyeen toinen kitaristi Gregor Mackintosh, myös Aedy on vasenkätinen, mutta soittaa silti kitaraa oikeakätisesti.
Aiheesta muualla
Aaron Aedy
HMAS Brisbane
HMAS Brisbane on ollut kolmen Australian laivaston sotalaivan nimenä:
Alkoholiaistiharhaisuus
Alkoholihallusinoosi eli alkoholiaistiharhaisuus on alkoholin liiallisen pitoisuuden elimistössä tai yleisemmin sen jatkuvan käytön nopean lopettamisen laukaisema väliaikainen psykoosi. Se puhkeaa usein alkoholinkäytön lopettamisen tai vähentämisen jälkeen alkoholiriippuvaisella. Sen oireina ovat pääasiassa elävän tuntuiset aistiharhat. Hallusinoosiin ei kuulu deliriumia, mutta joskus sen yhteydessä esiintyy harhaluuloja.
Aiheesta muualla
Алкогольные психозы
Salon International de l’Auto et accessoires
thumb|250px|Geneven autonäyttely maaliskuussa 2006. Salon International de l’Auto et accessoires eli Geneven autonäyttely on Sveitsissä, Geneven naapurikaupungissa Le Grand-Saconnex’ssa vuosittain maaliskuun alussa järjestettävä tapahtuma. Näyttely on erittäin suosittu, ja se on yksi automaailman tärkeimmistä tapahtumista. Ensimmäisen kerran näyttely järjestettiin vuonna 1905. Näyttely pidetään Palexpo-messukeskuksessa, joka sijaitsee Geneven lentoaseman vieressä. Näyttelytilojen yhteydessä on myös automuseo, Musée International de l’Automobile.
Genevessä on vuosien mittaan esitelty lähes kaikki merkittävät automallit, bensiinikoneista höyrykäyttöisiin saakka. Monet eksoottiset ja niin sanotut superautot ovat vuosi toisensa perään varastaneet show’n. Prototyypit, konseptiautot, uudet teknologiat ja tekniset läpimurrot, kansainväliset yhteistyösopimukset sekä poliittiset ja yhteiskunnalliset kysymykset ovat kaikki tämän kansainvälisen tapahtuman tuntomerkkejä.
Von Baltzar
Von Baltzar oli Ruotsin ritarihuoneeseen kirjoitettu aatelissuku numero 1803. Suku on lähtöisin Burgundista, mistä Jacob Balthasar muutti uskonnollisen vakaumuksensa vuoksi Freijenwaldeen. Hänen pojanpoikansa Jacob (k. 1605) oli pastorina Anclamissa ja hänen poikansa ja pojanpoikansa jatkoivat kirkollista uraa Pommerissa ja Stralsundissa. Augustin Balthasar (1632–1688) oli Stralsundin Pyhän jakobin kirkon pastori, Pommerin superintendentti ja Greifswaldin akatemian varakansleri. Hänen poikansa Jacob (1677–1735) aateloitiin vuonna 1726 nimellä von Baltzar. Tätä ennen hän oli toiminut Sondsburgin komendanttina sekä Adlerfeltin rykmentin everstiluutnanttina. Augustin Wolfgang von Baltzar (1715–1795) toimi Porin rykmentin majurina, Hämeenlinnan rykmentin everstiluutnanttina, evrstinä Pohjaanmaan sekä Kalmarin rykmenteissä ja lopulta 1775 kenraalimajurina. Hänet palkittiin urhoollisuudesta Miekkaritarikunnan ritarimerkillä vuonna 1750.
Dakarin–Nigerin rautatie
thumb|400px|Dakarin–Nigerin rautatien kartta. thumb|Juna ohittaa [[apinanleipäpuut Senegalissa vuonna 2010.]] thumb|Uusi paikallisjuna Dakarin asemalla. Dakarin–Nigerin rautatie on Dakarista Nigerjoen varrelle Bamakoon ja Koulikoroon johtava rautatie Senegalissa ja Malissa. Sen pituus on 1286 kilometriä, josta 641 kilometriä on Malissa.
Ranskan siirtomaavallan aikana rakennettu rautatie valmistui kolmessa vaiheessa. Yksityisen DSL-yhtiön Dakarin ja Saint-Louisin välinen 264 kilometrin osuus rakennettiin vuosina 1882–1885. Armeijan vuosina 1881–1904 rakentama Kayesin ja Koulikoron välinen 555 kilometrin pituinen rata yhdisti Senegal- ja Nigerjoet. Kayes ja Dakarin–Saint-Louisin välisellä radalla sijaitseva Thiès yhdistettiin 667 kilometrin pituisella osuudella vuosina 1907–1923. Samalla rakennettiin sivuradat Kaolackiin, Linguèreen ja Toubaan. Radat saivat yhteisen hallinnon vuonna 1934. Vuodesta 1947 lähtien niitä hallinnoivat Ranskan Länsi-Afrikan rautatiet, joiden keskuspaikkana toimi Thiès.
Malin liittovaltion hajottua vuonna 1960 Malin ja Senegalin välinen liikenne keskeytyi ja molemmat valtiot perustivat omat rautatiehallintonsa. Radan yhteiskäytöstä sovittiin maiden välillä vuonna 1962.
Vuosikymmenten kuluessa Dakarin–Nigerin rautatie rappeutui ja sen liikenne väheni huomattavasti. Vuonna 2003 Senegalin ja Malin hallitukset antoivat rautatien ranskalais-kanadalaisen Transrail-konsortion hoidettavaksi. Uusi toimija ei kuitenkaan onnistunut korjaamaan tilannetta, ja vuonna 2016 Mali ja Senegal perustivat yhteisen rautatieyhtiön nimeltä Dakar–Bamako Ferroviaire. Samana vuonna maat solmivat sopimuksen kiinalaisen China Railway Construction Corporationin kanssa, jonka oli määrä kunnostaa rata neljän vuoden kuluessa.
Matkustajaliikenne Dakarin ja Bamakon välillä lakkasi vuonna 2010 ja tavaraliikenne vuonna 2018. Henkilöjunat Dakarista Thièsiin lakkautettiin vuonna 2015 ja Rufisqueen vuonna 2016. Vuonna 2021 Dakarin ja Diamniadion välille avattiin 10–20 minuutin välein liikennöitävä paikallisjunayhteys Train express régional, jota on tarkoitus jatkaa Blaise Diagnen lentokentälle saakka. Bamakon ja Kayesin välisen liikenteen käynnistymistä lupailtiin jälleen maaliskuussa 2023.
Banér
Banér on Ruotsin ritarihuoneeseen kirjoitettu vapaaherrallinen aatelissuku numero 22 ja kreivillinen suku numero 11. Suku on lähtöisin Skånesta, missä Isaac Isaacsson mainitaan vuonna 1323.
Philharmonia-orkesteri
Philharmonia-orkesteri (Philharmonia Orchestra) on Lontoossa toimiva sinfoniaorkesteri. Orkesterin on perustanut vuonna 1945 Walter Legge, alkuun lähinnä EMIn studio-orkesteriksi. Nykyinen ylikapellimestari on Esa-Pekka Salonen. Orkesterin kotisali on vuodesta 1995 ollut Royal Festival Hall.
Philharmonia-orkesteri kuuluu maailman tärkeisiin orkestereihin. Tosin vuonna 2008 Gramophone-lehden kyselyssä Philharmonia-orkesteri ei mahtunut 20 parhaan sinfoniaorkesterin joukkoon maailmassa. Helsingin Sanomien toimittajan Vesa Sirénin mukaan Philharmonia-orkesteri on Lontoon kahden parhaan orkesterin joukossa Lontoon sinfoniaorkesterin (London Symphony Orchestra) ohella.
Herbert von Karajan oli läheisessä yhteistyössä Philharmonia-orkesterin kanssa sen varhaisina vuosina. Esa-Pekka Salonen siirtyi kaudella 2008–2009 Philharmonia-orkesterin ylikapellimestariksi. Salonen nousi maineeseen 25-vuotiaana 1983, kun hänet hälytettiin peruuttaneen kapellimestarin tilalle johtamaan Philharmonia-orkesteria. Teoksena oli Mahlerin kolmas sinfonia.
Tuohikotanen (Jämsä)
Tuohikotanen on Jämsässä Ehunsalmen ja Hopsun kylien välissä sijaitseva kahden hehtaarin laajuinen järvi. Etäisyys Jämsän keskustasta on kahdeksantoista kilometriä luoteeseen.
Maantiede
Tuohikotanen on saareton, pyöreähkö järvi, jota ympäröi maatalousmaisema. Noin 700 metriä pohjoiseen sijaitsee Saaralammi, johon Tuohikotasesta johtaa laskuoja. Tuohikotasen luoteispuolella sijaitsee Jumijärvi ja koillispuolella Murtojärvi.
Tuohikotanen kuuluu Lahnajoen valuma-alueeseen, joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Kymijoen päävesistössä. Toinen jakovaihe on Jämsänjoen alue ja ensimmäinen on Jämsän reitin valuma-alue. Lahnajoen valuma-alue kattaa suuren osan Jämsänjoen alueesta, Tuohikotanen on valuma-alueen pohjoisia vakavesiä.
Athenopolis
Athenopolis oli antiikin aikainen kaupunki Galliassa nykyisen Ranskan alueella. Se sijoitetaan nykyisen Saint-Tropezin kaupungin paikalle.
Athenopolis sijaitsi Gallia Narbonensiksen rannikolla. Antiikin lähteistä ei saa selvää kuvaa kaupungin sijainnista. Se sijoitetaan jonnekin Olbian ja Forum Juliin välille, ja nykyisin sijaintipaikaksi arvellaan Saint-Tropezia.
Myöskään Athenopoliin historiasta ei tiedetä antiikin lähteistä juuri mitään. Kaupunki oli Massalian alaisuudessa. Stefanos Byzantionlainen mainitsee liguurien Athenai-nimisen kaupungin, joka voi olla sama paikka. Varro taas mainitsee athenaiopolitait (Athenaeopolitae), mikä viitannee etnonyyminä tämän saman kaupungin asukkaisiin.
Ehdoton pelastusvarmuus
Ehdoton pelastusvarmuus, jota kuvataan myös sanonnalla "kerran pelastettu, aina pelastettu ", on usko siihen, että siitä hetkestä lähtien, kun ihminen tulee kristityksi, hän pelastuu helvetistä eikä menetä pelastusta koskaan. Kun ihminen on todella "syntynyt Jumalasta" eli "uudestisyntynyt" Pyhän Hengen vaikutuksesta, mikään taivaassa tai maassa "ei pysty erottamaan häntä Jumalan rakkaudesta" eikä siis kumota kristityksi kääntymisen vaikutuksia.
Usko ehdottomaan pelastusvarmuuteen on yleinen kalvinistien keskuudessa, mutta oppi esiintyy myös ilmaisen armon teologiassa ja baptistien "vapaan tahdon" teologiassa.
Historia
Yksi Augustinuksen viimeisistä teoksista käsittelee kestävyyden lahjaa. Teoksessaan Augustinus huomauttaa, että ihmiset eivät voi tietää, ovatko he saaneet tuon lahjan Jumalalta vai eivät. Koska Augustinus hyväksyi opin, että Pyhä Henki otetaan vastaan ​​kasteessa, joka tuottaa uudelleensyntymisen (pelastuksen), hän yrittivät selittää, miksi jotkut uudelleensyntyneet vauvat jatkoivat uskossa, kun taas toiset kastetut lapset luopuivat uskosta ja jopa elivät moraalitonta elämää. Molemmilla ryhmillä oli Pyhä Henki, joten miten voidaan selittää ero? Augustinus päätteli, että Jumalan täytyy antaa toinen armon lahja, jota kutsutaan sitkeydeksi. Sinnikkyyden lahja annetaan vain joillekin kastetuille vauvoille.
Jovinianus uskoi, että pelastettua ihmistä saatana ei voisi ikinä voittaa.
Kalvinismi
Kalvinismin mukaan tosikristityt jatkavat hyvissä töissä ja uskossa. Koska usko on Jumalan täydellinen lahja, se väistämättä saa aikaan sitkeyttä uskossa ja hyviä tekoja. Näin ollen tosikristitty ei voi menettää pelastusta, koska apostasia ei ole mahdollinen. Kalvinismin mukaan hyvät teot ovat todiste pelastavasta uskosta, ja jos kristitty ei tee hyviä tekoja, hän ei koskaan ollutkaan pelastunut.
Ilmaisen armon teologia
Ilmaisen armon teologian mukaan jokainen, joka uskoo Jeesukseen Kristukseen, pääsee taivaaseen myöhemmistä teoistaan riippumatta. Myöhemmät synnit tai edes uskosta luopuminen eli apostasia eivät estä lopullista pelastusta, vaikka Jumala kurittaakin syntiä tehneitä kristittyjä.
Bank of America Plaza (Dallas)
thumb|Bank of America Plaza Dallasissa. Bank of America Plaza on pilvenpiirtäjä Dallasin kaupungissa, Yhdysvaltain Texasissa. Yltäen 281 metrin korkeuteen se on Dallasin korkein ja koko Texasin kolmanneksi korkein pilvenpiirtäjä. Sen suunnittelusta ovat vastanneet arkkitehtitoimistot JPJ Architects ja HLM Design. Rakennustyöt käynnistettiin vuonna 1983 ja ne saatiin päätökseen vuonna 1985. Pilvenpiirtäjässä on 72 kerrosta. Nykyistä nimeään se on kantanut vuodesta 1998 lähtien, aikaisempia nimiä ovat olleet Dallas Main Center, NCNB Plaza ja NationsBank Plaza.
Aiheesta muualla
32.78°N, -96.80361°W
Torsten Tisell
Torsten (Totti) Toivo Casimir Tisell (1. maaliskuuta 1894 Karhula – 25. heinäkuuta 1957) oli suomalainen taidemaalari.
Tisell opiskeli Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1913 ja Vapaassa Taidekoulussa 1915–1916. Hän osallistui Suomen Taiteilijain näyttelyihin vuosina 1915, 1917 ja 1943.
Leo Korpela
Korpela opiskeli Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1916–1917. Hän osallistui Suomen Taiteilijain näyttelyihin vuosien 1919 ja 1947 välillä. Korpela muutti vuonna 1923 Kokkolaan piirustuksenopettajaksi. Hän toimi 1930-luvun alusta lähtien Kokkolassa myös K. H. Renlundin taidemuseon sivutoimisena intendenttinä. Korpela tunnetaan erityisesti hänen 1930-luvulla ja 1940-luvun alussa maalaamistaan kaupunkinäkymistä.
Pierre Puvis de Chavannes
thumb|Puvis de Chavannes työskentelemässä [[Pariisin kaupungintalo|Hôtel de Villen seinämaalauksen parissa Pariisissa vuonna 1894.]]
Pierre Puvis de Chavannes (14. joulukuuta 1824 Lyon – 24. lokakuuta 1898 Pariisi) oli ranskalainen taidemaalari. Hän oli seinämaalauksen uudistaja ja teki renessanssin inspiroimana suurikokoisisia seinämaalauksia. Puvis de Chavannesin maalauksissaan oli laajoja väripintoja, yksinkertaisuutta ja varhaisrenessanssin henkisiä himmeitä värisävyjä, vaikka hän muuten suosi viileää klassismia. Hänen teoksensa vaikuttivat laajasti eri taiteilijoiden tuotantoon, myös Suomessa.
Puvis de Chavannesin ura ei ollut välitön menestys, ja mainetta hän alkoi saavuttaa vasta joitakin vuosia myöhemmin, kun Ranskan hallitus hankki erään hänen töistään. Myöhemmin hän nautti laajaa arvostusta ja keräsi opetuslapsia nuoremman polven taiteilijoista. Vaikka Puvis de Chavannes opiskeli romantikkojen kanssa, hänen teostensa katsotaan yleensä edustavan symbolismia.
Vuonna 1844 Puvis de Chavannes matkusti opiskelemaan Pariisiin muun muassa Eugène Delacroix’n ja Thomas Couturen johdolla. Hän on tunnettu seinämaalauksistaan, joita hän maalasi moniin julkisiin rakennuksiin; näitä ovat Pariisissa muun muassa Panthéon, Hôtel de Ville ja Sorbonne sekä Yhdysvalloissa Bostonin kaupunginkirjasto. Montmartrella hänellä oli suhde mallinsa Suzanne Valadonin kanssa, josta tuli yksi aikansa johtavia naistaiteilijoita.
Monet suomalaistaiteilijat, muun muassa Venny Soldan-Brofeldt ja Pekka Halonen, saivat vaikutteita Puvis de Chavannesin töistä. Pitkälti hänen ansiotaan oli monumentaalimaalauksen uusi nousu, joka alkoi Ranskassa 1800-luvun lopulla. Helen Schjerfbeck on kertonut ihailleensa Puvis de Chavannesin maalausta Köyhä kalastaja.
Voiman momentti
thumb|200px|Momentti saadaan kaavasta pienoiskuva|Momentin suunta määräytyy [[Oikean käden sääntö|oikean käden säännön mukaan. Kuvassa kiristetään pulttia.]]
Voiman momentti tai lyhyesti momentti (tunnus M, T tai ) on mekaniikassa pseudovektorimuotoinen suure, joka kuvaa systeemiin kohdistuvaa vääntövaikutusta. Pisteeseen kohdistuvan voiman tuottama momentti eli voiman momentti lasketaan vääntävän voiman ja vipuvarren ristitulona. Momentin SI-järjestelmän mukainen yksikkö on newtonmetri (Nm ). Suureen standisoitu nimi on "momentti", mutta myös vääntömomenttia ja kiertomomenttia käytetään yleisesti. Ne viittaavat siis samaan suureeseen.
Vektorimuotoisesta momentista voidaan muodostaa pseudoskalaari (tunnus M, T tai \tau) ottamalla pistetulo pyörimisakselin suhteen. Niin sanotun oikean käden sopimuksen mukaan vastapäivään vääntävän momentin etumerkki on plus, myötäpäivään vääntävän miinus. Vektorina vaakatasossa vastapäivään vääntävä momentti osoittaa ylöspäin, myötäpäivään vääntävä alaspäin.
Momentti määritellään ristitulon avulla, kun taas voiman ja matkan pistetulo on voiman tekemä työ. Koska energia ja momentti ovat eri tyyppisiä suureita, momentin yksikkönä ei suositella käytettävän energian tai työn yksikköä joule, vaikka yksiköt vastaavatkin toisiaan (J = Nm). Toisaalta momentin tekemä työ on momentin ja kiertokulman tulo, jolloin momentin yksikkö on jossain tapauksissa luonnollista kirjoittaa muotoon joule per radiaani (J/rad).
FC Viikkarit
FC Viikingit/2 on jalkapallojoukkue Helsingin Vuosaaren kaupunginosasta. Se kuuluu FC Viikinkien organisaatioon ja toimii seuran reservijoukkueena. Joukkue on perustettu vuonna 2007, ja se pelaa kaudella 2018 Kolmosessa. FC Viikkarien päävalmentajana toimii Viikinkien edustusjoukkueessa pitkään pelaajana vaikuttanut Aleksei Zhukov.
Voiman momentti
Momenttia voi epätäsmällisesti ajatella kappaletta ”pyörittävänä voimana”, sillä momentin asema pyörimisliikettä kuvaavissa yhtälöissä on samanlainen kuin etenevässä liikkeessä voimalla. Jos kappaleeseen kohdistuva kokonaismomentti pyörimisakselin suhteen on nollasta poikkeava, kappaleen pyörimismäärä eli liikemäärämomentti muuttuu.
FC Viikkarit
Historia
Joukkue perustettiin vuonna 2007 tuolloin Veikkausliigassa pelanneen FC Viikinkien reservijoukkueeksi. Joukkueen nimeksi tuli FC Viikingit/2, ja se pelasi ensimmäiset kautensa Helsingin ja Uudenmaan piirin Kolmosessa. Kausina 2007–2011 joukkue oli Kolmosen keskikastia ja sijoittui sarjassa sijoille 5–9. Kaudeksi 2012 seura ryhtyi panostamaan kakkosjoukkueeseen entistä enemmän. Yhteistyötä edustusjoukkueen, kakkosjoukkueen ja juniorijoukkueiden välillä lisättiin, ja kakkosjoukkueen valmentajiksi palkattiin entiset Viikinki-pelaajat Aleksei Zhukov ja Vitali Suetov. Joukkue menestyikin hyvin Kolmosessa kaudella 2012, mutta jäi kuitenkin tasaisessa lohkossa neljänneksi vain kahden pisteen erolla lohkovoittaja FC POHUun.
Voiman momentti
Momentin käsite liittyy myös vipuihin. Vipu on tasapainossa silloin, kun siihen kohdistuvien voimien momenttien summa on nolla.
FC Viikkarit
Historia
Kaudella 2013 Zhukovin johtama FC Viikingit/2 koostui pääosin Viikinkien A-junioreista ja muutamasta vanhemmasta pelaajasta. Joukkue menestyi hyvin sekä Kolmosessa että Suomen Cupissa. Cupissa se pudotti jatkosta mm. Kakkosessa pelaavat JäPS:n ja PKKU:n, mutta joutui viidennellä kierroksella lopulta taipumaan kauden päätteeksi Ykköseen nousseelle FC Jazzille. Joukkue johti Kolmosen lohkoaan suuren osan kautta, ja lohkovoitto sekä sen myötä nousu Kakkoseen varmistuivat sarjan viimeistä edellisellä kierroksella, kun joukkue voitti Itä-Helsingin paikalliskamppailussa Herttoniemen Toverit.
Voiman momentti
Matemaattinen muotoilu
Voiman momentti tukipisteen suhteen on voiman suuruus kerrottuna sen vipuvarrella. Yleisemmin momentti voidaan määritellä ristitulona:
missä \mathbf{r} on valitun tarkastelupisteen ja voiman vaikutuspisteen välinen vektori ja \mathbf{F} on voimavektori. Momentin suuruus riippuu siis siitä minkä tarkastelupisteen suhteen etäisyys \mathbf{r} mitataan.
FC Viikkarit
Pelaajat ja valmentajat
Sopimustilanne kaudelle 2014 päivitetty 19.12.2013.
Voiman momentti
Matemaattinen muotoilu
Momentin suuruus \mathbf{r}:n ja \mathbf{F}:n määrittämän akselin suhteen on
missä \phi on \mathbf{r}:n ja voiman välinen kulma. Momenttivektorin suunta puolestaan on \mathbf{r}:n ja \mathbf{F}:n määräämän tason normaali oikean käden säännön mukaisesti.
Vääntömomentti tekniikassa
Ruuvin tai mutterin kiristämiseen suositeltava momentti eli kiristysmomentti ilmoitetaan SI-järjestelmää käytettäessä newtonmetreinä. Aikaisemmin käytettiin usein kilopondimetriä (kpm). Anglosaksisia mittajärjestelmiä käyttävässä maailmassa kiristysmomentti ilmoitetaan tuumanauloina (in-lbs) tai jalkanauloina (ft-lbs). Kiristys tiettyyn momenttiin hallitaan momenttiavaimella.
Vääntömomenttiin törmää usein moottoreiden teknisissä tiedoissa. Henkilöauton moottorin suurin vääntömomenttiarvo voi olla esimerkiksi 250 Nm. Mopossa tällainen arvo voi olla esimerkiksi 4 Nm. Moottorin antama teho on vääntömomentin ja kulmanopeuden tulo.
Taivutusmomentti lujuusopissa
Lujuusopissa taivutusmomentti tarkoittaa kappaleen sisäistä momenttia, joka vastustaa siihen kohdistuvan ulkoisen voiman aikaansamaa taivutusta.
Masao Takemoto
Masao Takemoto (竹本正男 Takemoto Masao, 29. syyskuuta 1919 Hamada, Shimane – 2. helmikuuta 2007 ) oli japanilainen telinevoimistelija, olympiavoittaja ja maailmanmestari. Hänet nimettiin vuonna 1997 lajin hall of fameen.
Takemoto osallistui voimistelijana kolmiin olympiakisoihin. Ainoan kultamitalinsa hän voitti Rooman 1960 olympiakisojen joukkuekilpailussa. Hän oli tuolloin jo yli 40-vuotias, ja hän on edelleen kaikkien aikojen vanhimpana olympiakultaa voittanut voimistelija. Henkilökohtaisen maailmanmestaruuden hän voitti kahdesti permannolla.
Charles James
Charles James (27. huhtikuuta 1880 – 10. joulukuuta 1928) oli brittiläissyntyinen kemisti, joka teki suuren osan tutkijan urastaan Yhdysvalloissa. Hänet tunnetaan työstään alkuaine luteniumin löytäjänä vuonna 1907 (myös Georges Urbain ja Carl Auer von Welsbach löysivät tämän alkuaineen itsenäisesti) ja varhaisena harvinaisten maametallien, etenkin lantanoidien, tutkijana.
James opiskeli William Ramsayn alaisuudessa University College London yliopistossa ennen muuttoaan uudelle mantereelle, jossa hän liittyi New Hampshiren yliopistoon. Hänestä tuli New Hampshiren yliopiston professori vuonna 1906 ja kemian laitoksen esimies.
James kehitti uusia fraktionaalisen kiteytyksen menetelmiä harvinaisten maametallien erotteluun. Hän käytti näitä erottelemaan suuret määrät epäpuhdasta ytterbiumia, jota silloin luultiin yhdeksi alkuaineeksi, puhtaaksi ytterbiumiksi, tuliumiksi ja lutetiumiksi. Muut kemistit omaksuivat hänen tekniikkansa ja niitä pidettiin alan parhaina ennen ioninvaihtoon perustuvan erottelun keksimistä 1940-luvulla. Hän löysi uusia yhdisteitä neodyymille, samariumille ja europiumille ja määritti atomipainot samariumille, tuliumille ja yttriumille. James julkaisi yli 60 tieteellistä julkaisua harvinaisista maametalleista.
James tutki myös uraania ja yritti löytää elinaikanaan vielä tuntematonta alkuainetta numero 61 (myöhemmin löydetty prometium). Työ radioaktiivisten aineiden kanssa todennäköisesti johti syöpään, johon hän kuoli 48-vuotiaana.
Saaralammi
Saaralammi on Jämsän Ehunsalmella sijaitseva viiden hehtaarin laajuinen järvi. Etäisyys Jämsän keskustasta on kahdeksantoista kilometriä luoteeseen ja Tampereelta 86 kilometriä koilliseen.
Maantiede
Lahnajoen valuma-alueen vedet virtaavat Saaralammin kautta Lahnajokea pohjoiseen ja edelleen Lahnajärveen. Saaralammiin virtaa lännestä Jumijärveltä Vataanjoki ja idästä Murtojärveltä Murto-oja. Myös etelästä Tuohikotasesta virtaa laskuoja Saaralammiin. Saaralammin ympärillä avautuu maatalousmaisema, järvi on saareton.
Lahnajoen valuma-alue on kolmannen jakovaiheen vesistö Kymijoen päävesistössä. Toinen jakovaihe on Jämsänjoen alue ja ensimmäinen on Jämsän reitin valuma-alue. Lahnajoen valuma-alue kattaa suuren osan Jämsänjoen alueesta, Saaralammi kuuluu valuma-alueen pohjoisiin järviin.
Saaralammin pinta-ala on 1:10000-mittakaavaisen aineiston (Ranta10) perusteella 49 150 neliömetriä. Vanhemman 1:20000-mittakaavaisen aineiston (Ranta20) perusteella ala on 37 800 neliömetriä. Ero on siten 11 350 neliömetriä, eli järvi on uudemman tavan mukaan noin 30 % laajempi. Rantaviiva on uudemman tavan perusteella 1 779 metriä, vanhemman perusteella 1 117 metriä.
Messíni
Messíni on Kreikan kaupunki ja samanniminen kunta (Δήμος Μεσσήνης, Dímos Messínis), joka sijaitsee Messenian alueyksikössä Peloponnesoksen alueella. Koko kunnan pinta-ala on 565,6 neliökilometriä ja väkiluku 23 482. Varsinaisen Messínin kaupungin väkiluku on 6 065 (vuonna 2011).
Kunnan osat
Vuoden 2011 kuntauudistuksesta lähtien Messínin kunta muodostuu kahdeksasta kunnallisyksiköstä, jotka vastaavat uudistusta edeltäneitä kuntia. Kunnallisyksiköt sekä niihin kuuluvat kylä- ja kaupunkiyhdyskunnat ja asutukset ovat:
Sanford Ballard Dole
Espanjansammaleesta käytetään havaijiksi nimitystä ʻumiʻumi o Dole, joka tarkoittaa "Dolen partaa". Tämä on peräisin kasvin yhdennäköisyydestä Dolen parran kanssa.
Dole on keskeisessä roolissa vuonna 2009 ensi-iltansa saaneessa draamaelokuvassa Princess Kaiulani, joka kertoo prinsessa Ka‘iulanin elämästä. Dolea esittää Will Patton.
Tausta ja yksityiselämä
Dole oli naimisissa Anna Prentice Caten kanssa. Parilla ei ollut omia lapsia, mutta he adoptoivat havaijilaisen 13-vuotiaan tytön nimeltä Lizzie Napoleon vuonna 1879.
Dole nimesi linnuista sittemmin sukupuuttoon kuolleen havanepeipon (Ciridops anna) vuonna 1878. Lintu on nimetty Dolen vaimon Annan mukaan.
Ura
Palattuaan Havaijille Dole alkoi rakentaa niin ammatillista kuin poliittista uraansa. Dole valittiin Havaijin parlamenttiin kaksi kertaa: ensin vuonna 1884 ja toisen kerran 1886. Vuonna 1886 Dole nimitettiin Havaijin kuningaskunnan korkeimpaan oikeuteen tuomariksi. Seuraavana vuonna Dole osallistui kapinaan kuningas Kalākauaa vastaan, minkä seurauksena kuningas pakotettiin allekirjoittamaan ns. pistinperustuslaki. Sen nojalla kuninkaan valtaa vähennettiin kun taas pääsääntöisistä amerikkalaisista plantaasinomistajista koostuvan parlamentin valtaa kasvatettiin.
Vuonna 1893 Kalākauan seuraaja, Lili'uokalani, yritti kumota pistinperustuslain, mikä aiheutti vastareaktion parlamentissa. Nämä suorittivat vallankaappauksen, jonka jälkeen Dole nousi väliaikaishallituksen johtoon. Väliaikaishallitus pyrki liittämään Havaijia osaksi Yhdysvaltoja, mutta presidentti Grover Cleveland vastusti tätä.
Presidenttinä
Clevelandin vastustuksesta johtuen väliaikaishallitus päätti julistaa Havaijin itsenäiseksi tasavallaksi. Dole nimitettiin Havaijin tasavallan ensimmäiseksi, ja lopulta ainoaksi, presidentiksi vuonna 1894, kun Cleveland suunnitteli Lili'uokalanin palauttamista valtaan.
Vuonna 1900 Havaiji julistettiin Yhdysvaltain territorio ksi, ja presidentti William McKinley nimitti Dolen territorion ensimmäiseksi kuvernööriksi. Hän toimi virassa vuoteen 1915 saakka, kunnes jäi eläkkeelle. Vuodesta 1916 lähtien Dole toimi vielä yksityisenä lakimiehenä kuolemaansa saakka.
Nepalin historia
Nepalin valtio syntyi 1700-luvun puolivälissä, kun Gurkhan kuningas Prithvi Narayan Shah valtasi Malla-hallitsijoiden kuningaskunnat ja perusti Nepalin kuningaskunnan. Shah-dynastia laajensi valtakuntaansa Kathmandun laaksosta itään ja länteen, kunnes lopulta Intiaa hallinneet britit pysäyttivät Nepalin laajenemisen vuosina 1814-1916 käytyjen taistelujen jälkeen. Tällöin muodostuivat myös ne rajat, jotka Nepalilla nykyisinkin on.
Sisäisten valtataistelujen jälkeen maassa kaappasi vallan vuonna 1846 Jung Bahadur Rana, jonka perustama Rana-dynastia hallitsi maata sadan vuoden ajan. Ranojen diktatuurin aikana Nepalin kuningas oli vain maan julkinen keulakuva, perinnöllisen pääministerin pitäessä todellista valtaa. Rana-diktatuuri kukistui vuonna 1951 ja maassa palattiin lyhyen demokratiakokeilun jälkeen takaisin monarkiaan.
1990-luvulla maassa alettiin vaatia demokratiaa yhä äänekkäämmin. Maa ajautui sisällissotaan, joka kesti kymmenen vuotta. Maan viimeinen kuningas Gyanendra syrjäytettiin vallasta vuonna 2008 ja Nepalin kuningaskunnasta muodostettiin liittovaltio. Samalla sai päätöksensä Nepalia yli 250 vuotta hallinnut Shah-dynastia.
Varhaiset vaiheet
pienoiskuva|[[Kathmandun laakso on varhaishistoriasta lähtien ollut maan poliittinen ja kulttuurillinen keskipiste.]] pienoiskuva|[[Kapilavastun kuningas Śuddhodana kulkueineen menossa tapaamaan poikaansa Buddhaa, kuvattuna stupaan, Sanchin buddhalaisissa monumenteissa.]]
Esihistoria
Kathmandun laaksosta löytyneet muinaiset työkalut kertovat alueen olleen asuttuna jo muinaisajoista asti, mutta varhaishistorian tutkimus etenee hitaasti. Kirjallisia merkintöjä on intialaisissa lähteistä vasta ensimmäiseltä vuosituhannelta ennen ajanlaskun alkua. Intialaisen eepoksen Mahabharatan mukaan alueella asuivat tuolloin kirātat, joiden jälkeläisiä elää edelleen Nepalin itäosassa. Toiset esihistoriasta kertovat legendat kertovat kiratojen olleen alueen hallitseva väestöosa, jolla oli ylivalta karjataloudesta elantonsa saavaan abhiraheimoon nähden. Nämä lähteet ovat yhteneviä siinä että maan alkuperäisväestö oli todennäköisesti etnisesti tiibetiläis-burmalaista alkuperää ja he asuivat nykyisen Nepalin alueella 2500 vuotta sitten. Väestö asui poliittisesti järjestäytymättömissä pienissä siirtokunnissa.
Ensimmäiset hallintorakenteet
Merkittävät poliittiset muutokset tapahtuivat arjalaisten levittäydyttyä luoteisen Intian alueelle vuosien 2000 eaa. ja 1500 eaa. välillä. Heidän kulttuurinsa oli levinnyt koko Pohjois-Intian alueelle ensimmäisen vuosituhannen eaa. aikana. Arjalaiset muodostivat monia valtakuntia, jotka olivat jatkuvasti sotatilassa. 500-luvulla eaa. Kauppapaikkojen ympärille alkoi kasvaa kosmopoliittisia yhteiskuntia, jotka olivat kauppareittien välityksellä yhteydessä Etelä-Aasiaan. Indo-Gangesin tasangon reuna-alueella, Tarain alueella, pienimmät valtakunnat, valtioliitot tai heimot kasvoivat, sillä ne saivat osansa kaupankäynnin mahdollisuuksista ja ne joutuivat kohtaamaan suurempien kuningaskuntien taholta tulevan uhan. Todennäköisesti tällä ajanjaksolla indoarjalaisia kieliä puhuneet Khasi-kansat laajensivat elinpiiriään nykyisen Länsi-Nepalin alueelle.
Yksi ensimmäisistä Tarain alueen valtiomuotoisista yhteiskunnista oli Shakya-heimo, jonka pääkaupunki oli ilmeisesti Kapilavastu, lähellä nykyistä Nepalin ja Intian rajaa. Klaanin tunnetuin jäsen on Siddhartha Gautama, prinssi joka hylkäsi ylellisen elämäntavan ja lähti etsimään olemassaolon merkitystä. Hänet tunnettiin myöhemmin buddhana ja buddhalaisuuden perustajana.
Maurya-valtakunta oli muinaisen Intian valtakunnista mahtavin niin poliittisesti kuin sotilaallisestikin. Se oli laajimmillaan kuningas Ašokan valtakaudella 268-231 eaa. jolloin sen vaikutusvalta kattoi lähes koko nykyisen Intian ja ulottui lännessä nykyisen Afganistanin alueelle saakka. Ei ole todisteita siitä, ulottuiko sen valta nykyisen Nepalin alueelle, mutta joka tapauksessa Maurya-valtakunnan olemassaolo vaikutti Nepalin historiaan. Ašoka omaksui buddhalaisuuden ja hänen aikanaan sen uskotaan levinneen Kathmandun laaksoon ja koko Nepalin alueelle. Maurya-valtakunnan ajoilta on peräisin myös hallintojärjestelmä, jossa kuningas oli poliittisen järjestelmän oikeutettu keskipiste.
Maurya-vallan rappeuduttua toisella vuosisadalla eaa. pohjoinen Intia hajosi useaan pieneen hallintokeskukseen. Kauppasuhteet muualle Aasiaan ja Euroopan suuntaan kuitenkin säilyivät, mutta nykyisen Nepalin alue oli ilmeisesti kaukana tästä kaupallisesta verkostosta. Gupta-valtakunta yhdisti Pohjois-Intian jälleen yhden hallinnon alaisuuteen 300-luvulla jaa. Gupta-dynastian suurin valloittaja Samudragupta, joka hallitsi noin vuosina 353-373, väitti että Nepalin valtias maksoi Gupta-valtakunnalle veroja. Ei kuitenkaan tiedetä, kuka tämä valtias olisi ollut, ja mitä aluetta hän olisi hallinnut jos hän todella oli Guptien vasalli. Gupta-ajalla Nepalin kieli ja kulttuuri sai kuitenkin vaikutteita pohjoisintialaisesta kulttuurista.
Licchavi-dynastia
Varhaisimmat maininnat Licchaveista ovat peräisin vuodelta 464, ja ne mainitsevat kolme edeltävää hallitsijaa, mikä viittaa siihen että Licchavi-dynastia alkoi 300-luvun lopulla. Viimenen Licchavi-kirjoitus on vuodelta 737. Kirjoitukset ovat sanskritiksi, mikä oli Pohjois-Intiassa käytetty kieli. Licchavien valta oli vahvasti intialaisvaikutteinen poliittisesti ja kulttuurillisesti. Kuninkaalla oli absoluuttinen valta, mutta hän puuttui vain vähän alamaistensa sosiaaliseen elämään. Elantonsa kansa sai maanviljelystä, he kasvattivat riisiä ja muita jyviä, joita tuotettiin kuninkaallisen, tai muiden merkittävien sukujen tai munkkien tarpeisiin. Alue jakaantui hallinnollisesti kyläyhteisöihin, jotka ryhmiteltiin suuremmiksi yksiköiksi. Valtakunta rajoittui maantieteellisesti Kathmandun laaksoon ja muutamaan naapurilaaksoon. Licchavi-ajan hallintorakennuksia tai palatseja ei ole säilynyt meidän päiviimme asti. Yksi Licchavien ajan merkittävimmistä perinnöistä on buddhalaisuuden leviäminen Tiibetiin ja Keski-Aasiaan kauppiaiden ja lähetyssaarnaajien mukana.
Varhaiskeskiaika
Licchavi-dynastian rappeutumisen jälkeinen aikakausi on Nepalin historian vähiten tunnettu ajanjakso. Tältä ajalta on vain muutamia kaiverrettuja lähteitä, jotka täydentävät uskonnollisten kirjoitusten päivämääriä. Todennäköisesti Kathmandun laakso ja sen viereiset laaksot pysyivät yhtenä poliittisena yksikkönä, vaikka alueella käytiinkin valtataisteluja merkittävien klaanien välillä. Uskonnollisten järjestöjen kirjaukset lahjoituksista on päivätty vuodelle 879, mikä viittaa uuden dynastian perustamiseen. Säilyneet asiakirjat ovat osoittaneet että samalla siirryttiin sanskritin kielestä newarin kieleen.
Suurin Nepaliin kohdistuva valta tuli edelleen etelästä, nykyisen Intian Biharin osavaltion alueella sijainneelta Mithilan alueelta. Nykyisen Intian Karnatakan osavaltion alueelta lähtöisin olevan Chalukya-dynastian sotapäälliköt ottivat Mithilan hallintaansa. Yksi heidän sotapäälliköistään perusti Terain alueelle pääkaupungin vuonna 1097, mistä käsin käynnistettiin hyökkäyksiä Nepaliin, joiden ansiosta Chalukya-dynastia väitti hallitsevansa Nepalia. Tällä ei kuitenkaan ole ollut huomattavaa vaikutusta Nepalin historiaan. 1100-luvun lopulla Nepalin kuningasta kutsuttiin nimellä Somesvaradeva, mikä oli Chalukya-kuninkaiden nimi, mikä viittaisi poliittiseen yhteyteen intialaishallitsijoiden kanssa. Ennen hänen kautensa loppua on näyttöä poliittisesta kaaoksesta ja valtaistuintaistelusta.
Tällä ajanjaksolla tapahtui myös syvällisiä muutoksia maan uskonnollisessa järjestelmässä. Buddhalaisen yhteisön sisällä munkkien ja luostarien rooli muuttui hitaasti mutta radikaalisti. Varhainen buddhalaisuus oli perustunut munkkien ja nunnien selibaattiin ja meditointiin, jotka olivat vetäytyneet maailmasta omiin elinympäristöihinsä. Koska rituaalisempi Vajrayana-buddhalaisuus laajeni, kasvoi näkemyserot suuntauksen opettajien ja tavallisten bhikkhu-munkkien välillä. Tämä johti siihen että korkeampiarvoiset opettajat ottivat luostarit haltuunsa ja hallinnoivat luostarin varoja. Luostareista tuli sosiaalisia ja taloudellisia keskuksia, jotka toimivat työpajoina ja huoneistoina sekä pyhäkköinä. Nämä roolit ovat yhä ennallaan.
Malla-kausi
Nepalin merkittävät hallitsijat alkoivat 1100-luvun alussa käyttää itsestään nimitystä malla, mikä tarkoitti vahvaa henkilöä. Malla-dynastian aikana vahvistui Kathmandun laakson merkitys Nepalin poliittisena, kulttuurillisena ja taloudellisena keskuksena. Aika ei ollut poliittisesti vakaata, vaan Nepalissa ja sen ympärillä tapahtui merkittäviä mullistuksia. Turkkilaissukuiset muslimit perustivat 1200-luvulla Delhin sulttaanikunnan Nepalin eteläpuolelle ja 1300-luvulla he laajensivat valtaansa Intian pohjoisosassa. Tänä aikana Intian valtakunnat joutuivat sotaan Delhiä vastaan, ennen kuin ne lopulta kukistuivat Delhin vallan alle. Tämä johti myös mullistuksiin Nepalissa ja sen lähialueilla. Nykyisessä Länsi-Nepalissa, Jumlan laaksossa, syntyi erillinen Malla-dynastia, jota ei pidä sekoittaa Kathmandussa hallitsevaan dynastiaan. Nämä Khasa-Malla dynastian kuninkaat laajensivat valtaansa Tiibetin länsiosiin ja tekivät ryöstöretkiä Malla-dynastian hallitsemaan Kathmandun laaksoon vuosina 1275-1335. Pahimman tuhon Kathmandun laakso koki kuitenkin vuosina 1345-1346, kun Bengalin sulttaanikunnan hallitsija Shamsuddin Ilyas Shahin joukot hyökkäsivät Kathmanduun, ryöstivät sen ja tuhosivat kaikki pyhäinjäännökset. Yksikään Kathmandussa nykyisin oleva rakennus ei ole ollut olemassa ennen bengalilaisten ryöstöretkeä.
Varhaisen malla-kauden aikana monet kaupungit kasvoivat, joista tuli myöhemmin Kathmandu, Patan ja Bhaktapur. Merkittäväksi kuninkaaksi nousi 1300-luvulla Jayasthitimalla, jonka hallintokaupunkina oli Patan. Vuosisadan loppuun mennessä hänen vallassaan oli koko laakso ja sen lähiympäristö, mutta valta ei kuitenkaan ollut absoluuttinen, sillä alueella vaikutti Kiinan Ming-dynastian vaikutusvalta. Jayasthitimallaa pidetään kuitenkin uskonnollisissa dharmaan perustuvissa oppikirjoissa ensimmäisen Nepalin lain kokoajana.
Jayasthitimallan kuoltua hänen poikansa jakoivat vallan ja hallitsivat kollegiaalisesti, kunnes hänen viimeinen elossa oleva poikansa Jayajyotirmalla hallitsi yksinään vuosina 1408-1428. Tämän jälkeen valtaan nousi tämän poika Yakshamalla, joka hallitsi noin vuoteen 1482. Hänen aikanaan nepalilaiset hyökkäsivät etelän tasangoille, mikä oli hyvin poikkeuksellista maan historiassa. Hänen aikanaan Malla-dynastian valta oli laajimmillaan, vaikka valtakunnan ulkoalueet toimivatkin puolittain itsenäisesti, ne kuitenkin tunnistivat kuninkaan johtajuuden.
Kolme kuningaskuntaa
pienoiskuva|[[Nyatapolan temppeli Bhaktapurissa, on rakennettu myöhemmällä malla-kaudella 1700-luvun alussa.]] Yakshamallan jälkeen valtakunta jakaantui vuonna 1482. Hänen kuusi poikaansa yrittivät ensin hallita valtakuntaa kollegiaalisesti, kuten heidän isoisänsä olivat aiemmin tehneet. Pojista Ratnamalla kapinoi ensimmäisenä tätä yhteishallintoa vastaan ja kaappasi itselleen vallan Kathmandussa vuonna 1484. Hän hallitsi siellä yksinään kuolemaansa asti vuoteen 1520. Veljeksistä vanhin, Rayamalla hallitsi Bhaktapuria muiden veljiensä kanssa kuolemaansa asti, minkä jälkeen valta siirtyi hänen jälkeläisilleen. Patan pysyi syrjäisenä ja sitä hallitsi paikallinen aatelisto, kunnes Sivasimhamalla, Ratnamallan perillinen valloitti alueen hallintaansa vuonna 1597. Hänen kuolemansa jälkeen Kathmandu ja Patan jaettiin hallittavaksi eri pojille, ja valtakunta jakaantui taas. Nepalin keskipiste jakaantui näin kolmeksi kilpailevaksi kuningaskunnaksi, joiden tukikohdat olivat suunnilleen Kathmandu, Patan ja Bhaktapur.
Kolmen pienen valtakunnan vaikutus laakson ulkopuolelle vaihteli ajan myötä. Kathmandu laajensi valtaansa pohjoiseen ja lounaaseen, Patan etelään ja Bhaktapur itään Dudh Kosi -joelle asti. Valtakunnat olivat keskenään varsin mutkikkaissa väleissä. Vaikka ne olivat toisiinsa läheisesti yhteydessä ja toisinaan solmivat seka-avioliittoja, heidän kahnauksensa minimaalisten alueellisten voittojen tai rituaalisten houkuttimien johdosta, johtivat toistuvasti sodankäyntiin.
Kolmen valtakunnan, tai myöhemmän Malla-kauden aika, kesti 1700-luvun puoliväliin asti. Tänä aikana Kathmandun laakson ainutlaatuinen kulttuuri kukoisti ja vanhat palatsirakennukset kaikissa kolmessa kaupungissa saivat suurimman osan nykyisestä muodostaan. Buddhalaisuus oli hallitseva uskonto ja kuninkaat toimivat dharman suojelijoina. Newari oli alueen hallitseva kieli.
Nepalin eteläpuolella sijainneen Delhin sulttaanikunnan kukistumisen jälkeen mogulivaltakunta alkoi hallita Intiaa 1500-luvulta lähtien. Mogulit eivät koskaan hallinneet Nepalia, mutta heidän valtakuntansa vaikutti epäsuorasti Nepalin elämään. Mogulivallan laajetessa monet pohjoisintialaiset ruhtinaat löysivät turvapaikan pohjoisilta kukkuloilta. Monet pienet ruhtinaskunnat läntisessä Nepalissa olivat moguleita paenneiden sotureiden perustamia, heidän mukanaan levisi khasin kieli ja kulttuuri. Heidän mukanaan tuli myös mogulien sotilasteknologia, mukaan lukien tuliaseet ja tykit, sekä hallintotavat jotka perustuivat myönnettyihin maanhallintaoikeuksiin vastineeksi sotilaspalveluksesta. Mogulivallan vaikutus näkyy myös persian kielisen terminologian käytössä hallinnollisissa toimissa.
Kiinan Qing-dynastia kasvatti valtaansa Tiibetissä 1720-luvulla. Qing-dynastian sotilasretkikunta valloitti Lhasan ja alisti dalai laman valvontansa alle. Nepalin kolmen kuningaskunnan edustajat toivat Kiinan keisarille tervehdyksen, minkä jälkeen Qing-dynastia katsoi Nepalin olevan syrjäinen osa valtakuntaansa. Tätä käsitystä ei ole koskaan jaettu Nepalissa. Nepalin etelä- ja pohjoispuolilla olevien suurten valtakuntien laajentuminen teki Nepalin perinteisestä keskuksesta huomattavan heikon. Kolme valtakuntaa elivät eristynyttä ja itsenäistä, sekä toisinaan riitaista elämää vuorten eristämässä laaksossa. Samalla ympärillä olevat valtakunnat muuttuivat suuremmiksi ja keskitetyiksi.
Kolmen kuningaskunnan etelä- ja länsipuolella sijaitsi pieniä ruhtinaskuntia, joita hallitsivat sotilasdynastiat. Etelässä hallitsi rajputien dynastia. Lännessä, Gandakijoen ympärillä oli vallassa Chaubisiksi kutsuttu löyhä liittovaltio, johon kuuluivat Palpan ja Makwanpurin alueet. Vielä lännempänä Karnalijoen ympärillä oli Baisiksi kutsuttu erillinen valtioliitto. Pienten valtioiden välillä oli toistuvasti konflikteja, joihin sekaantuivat myös Kathmandun laakson kolme kuningaskuntaa. Pienet valtiot käyttivät resurssejaan lähes anarkistiseen selviytymistaisteluun. Himalajan alueen erillisestä kulttuurista oltiin tietoisia, mutta heillä ei ollut mitään todellista käsitettä Nepalista kansakuntana.
Myöhäisellä malla-kaudella maassa vierailivat myös ensimmäiset eurooppalaiset. Portugalilaiset lähetyssaarnaajat Johannes Cabral ja Stephen Cacella vierailivat Lhasassa vuonna 1628, minkä jälkeen Cabral matkusti Nepaliin. Merkittävämää Nepalin kannalta kuitenkin oli, että 1700-luvulla brittivalta kasvoi Intiassa, etenkin Nepalin kaakkoispuolella sijainnessa Bengalissa. Vuoteen 1764 mennessä Brittiläinen Itä-Intian kauppakomppania hallitsi Bengalia, mikä oli tuolloin yksi Aasian vauraimpia alueita. Kauppakomppania selvitti mahdollisuuksia laajentaa kauppaansa ja omaa päätösvaltaansa Nepaliin, Bhutaniin ja Tiibetiin. Nepalia heikensi erityisesti se, että britit saattaisivat käyttää keskenään riitaisia Nepalin kuningaskuntia toisiaan vastaan, mikä mahdollistaisi brittivallan kasvun Himalajan alueella.
Gorkhavallan laajeneminen
pienoiskuva|Gorkhakuninkaiden palatsi Siinä missä pienet kuningaskunnat kamppailivat myöhemmällä malla-kaudella keskenään Kathmandun laaksossa, eli Länsi-Nepalissa sijaitseva Gorkhan kuningaskunta erillään Kathmandun laakson tapahtumista. Gorkhan kuningaskunnan perusti vuonna 1559 Dravya Shah, alueelle jossa asui magari-kansaa. Legendat ovat jäljittäneet Gorkhan alkuperän Rajpuntanan alueelle, nykyiseen Intiaan, mistä soturiprinssit lähtivät 1400-luvulla. Gorkha jäi pois kahdesta Länsi-Nepalin hallitsevasta valtioliittoumasta, eikä valtakunnan laajentumista tapahtunut ennen kuin 1600-luvulla hallinneen Rama Shahin valtakaudella, jolloin valtakunta laajeni hieman joka suuntiin. 1600-luvulla ja 1700-luvun alussa Gorkha jatkoi hidasta laajentumistaan ja se sekaantui yhä useammin Kathmandun laakson kolmen kuningaskunnan kiistoihin liittoutumalla jonkun kanssa. Gorkhakuningas Nar Bhupal Shah yritti laajentaa alueitaan Kathmandun laakson pohjoispuolelle Nuwakotin alueelle, mutta epäonnistui.
Yhdeksi Nepalin historian merkittävimmistä henkilöistä nousi Gorkhan kuningaskuntaa vuosina 1743-1775 hallinnut Prithvi Narayan Shah. Hänen tavoitteenaan oli yhdistää koko Kathmandun laakso ja luoda alueesta yksi valtio. Ennen suunnitelmien toteuttamista hän matkusti Varanasiin etsimään taloudellista apua ja ostamaan aseita, saaden näin myös näkemyksen erityisesti Brittiläisen Itä-Intian kauppakomppanian asemasta. Kun hän palasi Gorkhaan, hän koulutti joukkonsa käyttämään nykyaiaisempia aseita, joita hän oli onnistunut saamaan Intiasta. Hän myös järjesti liittoumia naapurivaltioiden kanssa tai huolehti näiden puolueettomuudesta. Prithvi Narayan Shahin johtamat joukot yrittivät aluksi tuloksetta alistaa laakson kuningaskunnat valtaansa piirittämällä laakson. Myös Brittiläinen Itä-Intian kauppakomppania lähetti 2400 miehen armeijan suojelemaan laakson perinteikkäitä kuninkaita, mutta britit joutuivat vetäytymään takaisin Intiaan sotilaiden kärsiessä malariasta, ja lopulta he onnistuivat vain viivyttämään gorkhajoukkoja.
Vuonna 1768 Gorkha-joukot tunketuivat Kathmanduun kun väki oli juhlimassa uskonnollista juhlaa ja valtasi kaupungin ilman taistelua. Tämän jälkeen gorkhat valtasivat Patanin ja Bhaktapurin, minkä jälkeen koko Kathmandun laakso oli gorkhien vallassa. Ensitöikseen kuninkaaksi julistautunut Prithvi Narayan Shah karkotti maasta kaikki ulkomaalaiset, mukaan lukien kauppiaat ja roomalaiskatoliset lähetyssaarnaajat.