cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Command & Conquer: Tiberian Dawn
Alku
Järjestyksen ylläpidon lisäksi GDI teki yhteistyötä monien tiedemiesten kanssa, muun muassa tohtoreiden Moebius ja Chan kanssa. Moebiusta GDI auttoi perustamalla sairaaloita tiberiumin riivaamiin siviilikyliin. Lisäksi GDI tarjosi suojelua sekä Moebiukselle että Chanille Nodin salamurhayrityksiltä. Tiedemiesten ja GDI:n yhteistyö liittyi monesti joko tiberiumin tutkimiseen tai siviiliväestön suojelemiseen sen haittavaikutuksilta, mutta osa tutkimustyöstä koostui erittäin salaisista sotilaallisista projekteista. Jälkimmäisistä mainittakoon kuuluisat X66-mammuttitankki ja tohtori Chanin työryhmän kehittämä maatakiertävä ionitykki.
Tutkimusten edetessä alkoi käydä vähitellen ilmi, että tiberium leviääkin tavallista helpommin. Vaikka suurin osa altistuneista kasveista kuolikin tiberiumin vallattua niiden elinympäristön, osa selvisi pahasti mutatoituneina. Puista syntyi tiberiumia levittäviä "kukkapuita" tai "hedelmäpuita". Pahimmat raportit kertoivat tiberiumin valtaamistä kylistä, jotka sen seurauksena autioituivat. Tohtori Moebiuksen aiemmat, optimistiset puheet tiberiumin "rajattomasta potentiaalista" vaihtuivat pikkuhiljaa ihmiskunnan varoittamiseen tästä, vielä suurilta osin tuntemattomasta uhkasta. Tiberiumin taloudellinen arvo ei silti kärsinyt tutkijoiden varoituksista huolimatta, ja Nod vahvistui vahvistumistaan.
YK sieti Nodin toimia aina siihen saakka, kunnes sen korviin kantautui huhuja joiden mukaan Kane olisi neuvottelemassa Kiinan johtajien kanssa mahdollisesta länsimaiden vastaisesta liittoutumasta. Tämä oli yhdessä Great Trade Center-iskun kanssa viimeinen pisara YK:lle. Jo todella monia maita hallitseva Nod oli nyt sen silmissä vaarallisen, maailmanvalloitukseen tähtäävän imperiumin alku ja Kane "suurin uhka vapaalle maailmalle". Global Defense Initiativen tehtäväksi asetettiin vapauttaa Nodin veljeskunnan ikeestä kaikki sen valtaamat maat ja tehdä Kanen aikeet tyhjiksi.
Ensimmäinen tiberiumsota käynnistyi.
Global Defense Initiative (GDI)
GDI on rauhaan pyrkivä YK:n rahoittama sotilasorganisaatio. GDI perustettiin jo 50-luvulla, jolloin se tunnettiin nimellä Operations Group Echo, Black Ops 9, jonka tehtävänä oli estää tulevien maailmansotien syttyminen. Vuonna 1995, kun Nod alkoi olla suurempi uhka kuin aluksi luultiin, YK nimesi organisaation Maailmanlaajuiseksi Puolustus Aloitteeksi.
GDI:lla on kaikista raskaimmat aseet ja pelätty maata kiertävä Ionikanuuna. GDI pohjaa selkeästi raskaaseen panssarivoimaan, mikä näkyy suurina panssarirynnäkköinä ja valtavan mammuttitankin käyttönä. GDI:lla on ilmaylivoima, kiitos A-10 Thunderbolt-maataistelukoneiden, mutta Nodilla on niitä vastaan maan alle piiloutuvat Ilmatorjuntaohjukset, jotka tulevat esiin vain ampuakseen.
Brotherhood of Nod
Nod on salaperäisen Kanen johtama terroristijärjestö, joka käyttää kylmästi väkivaltaa, jotta pääsisi tavoitteisiinsa. Sen päämaja on Sarajevossa. Kane oli Stalinin neuvonantaja pelissä Red Alert, mutta petti tämän ja salamurhasi Stalinin. Nod:in taktiikka perustuu nk. "Hit and Run"-iskuihin, siksi Nod:in yksiköt ovat nopeita ja mobiilisia GDI:hin verrattuna (paitsi M2 Bradley-panssarivaunu). Nod on onnistunut tässä käyttämällä nopeita rynnäkköpyöriä ja näkymättömiä häivetankkeja. Nod toimii köyhien valtioiden rahoittajina ja suojelijana, eritoten Afrikassa ja Väli-Amerikassa.
"Nod väittää juuriensa ulottuvan jo vuoteen 1800 eaa. ja se esiintyy abrahamilaisena kulttina, jolla on halu tuoda vaurautta sinne, missä köyhyys riivaa ihmisten jokapäiväistä elämää sekä luoda rauhanomainen tulevaisuus, missä kaikki ovat osana "yhtä veljeskuntaa", siis keskenään tasa-arvoisia. Samalla se vaikuttaisi olevan multikansallinen korporaatio ja eräänlainen kansallisvaltio. "Veljeys, yhtenäisyys, rauha.", kuuluu Nodin tunnetuin motto.
Todellisuudessa Veljeskunta on kvasi-uskonnollinen, hyvin varustautunut ja teknologiaa palvova, terroristijärjestön piirteitä omaava sotilaallinen organisaatio. Nodia johtaa mystinen ja hyvin karismaattinen mies nimeltä Kane."
GDI:n Rakennukset
Ioni-kanuuna on tekee paljon tuhoa kaikkea maassa olevaa vastaan, mutta melko pienellä alueella. Sillä on myös pitkä latausaika.
Command & Conquer: The Covert Operations
Command & Conquer: The Covert Operations on vuonna 1996 pelille julkaistu laajennos. Se sisältää 15 lisäkenttää, uusia yksiköitä ja uuden ääniraidan. Pelin juoni ei virallisesti liity alkuperäiseen peliin eikä kampanjoita tarvitse pelata missään tietyssä järjestyksessä.
Command & Conquer: Gold
Command & Conquer: Gold on uudelleenjulkaisu Command & Conquer: Tiberian Dawnille vuodelta 1997. Se oli hittimenestys ennen 2000-lukua. Pelinä se oli täysin samanlainen kuin Tiberian Dawn, mutta siinä on tarkempi resoluutio, parempi grafiikka ja käyttöliittymäparannuksia Command & Conquer: Red Alert -pelistä.
Command & Conquer: Remastered
Command & Conquer: Remastered on Petroglyph Gamesin kehittämä ja EA:n julkaisema kokoelma, jossa on remasteroidut versiot sekä Tiberian Dawnista ja Red Alert 1:sta. EA valitsi Petroglyphin kokoelman kehittäjäksi, koska osa alkuepräisen Command & Conquerin kehittäjistä työskentelee nykyään Petroglyphillä, esim. säveltäjä Frank Klepacki, joka on tehnyt uudet sovitukset alkuperäisestä musiikista kokoelmaan. Remasteroitu versio sisältää alkuperäisen Tiberian Dawnin kampanjat sekä Covert Operations- ja muut lisämateriaalit PlayStation-versiosta. Peli on remasteroitu 4k-grafiikoille ja välivideot on myös remasteroitu 4k-resoluutioille. Pelaaja voi vaihtaa pelin grafiikat myös alkuperäisgrafiikalle. Kokoelma julkaistaan 5. kesäkuuta 2020 Steamissa.
Keltavatsamuuranen
Keltavatsamuuranen (Myrmotherula sclateri) on puumuurien heimoon kuuluva varpuslintu.
David Reich
David Emil Reich (s. 14. heinäkuuta 1974) on yhdysvaltalainen geneetikko, joka tunnetaan muinais-DNA:n tutkimuksistaan. Reich on tutkimusryhmänsä kanssa kehittänyt DNA:n tutkimusmenetelmiä ja selvittänyt muinaisten väestöjen muuttoliikkeitä ja geneettisiä taustoja.
Keltavatsamuuranen
Keltavatsamuurasta tavataan Boliviassa, Brasiliassa ja Perussa, ja sen levinneisyysalueen pinta-ala on noin 3 100 000 km2. Lajia on kuvattu melko yleiseksi, mutta sen arvellaan olevan vähenemässä elinympäristöjen tuhoutumisen vuoksi. Suuren levinneisyysalueen turvin se on kuitenkin luokiteltu elinvoimaiseksi.
David Reich
Elämä ja ura
David Reichin äiti on kirjailija Tova Reich ja isä professori Walter Reich. Hän kasvoi Washingtonissa.
Reich aloitti sosiologian opinnot Harvardissa mutta vaihtoi fysiikkaan ja sitten lääketieteeseen. Valmistuttuaan hän meni Oxfordin yliopistoon valmistautuakseen opintoihin lääketieteellisessä oppilaitoksessa. Oxfordissa Reich tapasi tohtori David B. Goldsteinin, joka tutki elävien ihmisten DNA:ta saadakseen tietoa heidän kaukaisista esi-isistään. Reich kiinnostui Goldsteinin tutkimusalasta.
Palattuaan Yhdysvaltoihin Reich sai töitä Harvard Medical Schoolista vuonna 2003. Reich ja matemaatikko Nick Patterson alkoivat kehittää uusia tilastollisia menetelmiä etsiäkseen geneettisestä datasta malleja. He keksivät tavan sen selvittämiseksi, periytyykö jokin populaatio kahdesta tai useammasta erillisestä ryhmästä.
Kun Reichin ja Pattersonin menetelmä oli saanut julkisuutta, ruotsalainen geneetikko Svante Pääbo kutsui vuonna 2006 heidät tutkimaan neandertalinihmisen ja nykyihmisen sukulaisuutta neandertalilaisen DNA:n kautta. Seuraavina vuosina Pääbo ja Reich tekivät useita merkittäviä löytöjä neandertalilaisen perimästä, kuten sen, että useimpien nykyihmisten DNA:ssa on risteytymisen seurauksena neandertalilaisen perimää. Reich kollegoineen osoitti myös denisovanihmisen ja nykyihmisen risteytyneen.
Reich perusti vuonna 2013 oman laboratorion. Hän ryhtyi tutkimaan ihmisen muinais-DNA:ta selvittääkseen ihmispopulaatioiden muinaisia liikkeitä. Hän otti käyttöön uudenlaisen menetelmän sekvensoida DNA:ta luunäytteistä. Reichin laboratorio julkaisi vuonna 2015 ensimmäiset tuloksensa 69 muinaisen eurooppalaisen DNA:sta. Sen jälkeen Reichin tutkimusryhmä on julkaissut lukemattomia samankaltaisia löytöjä muinaiskansoista ympäri maailmaa. Tulosten avulla on havaittu useita muinaisia muuttoliikkeitä sekä muinaiskansojen perimän yksityiskohtia.
Damdiny Sühbaatar
thumb|240px|Sühbaatar noin vuosina 1920–1922. thumb|240px|Sühbaatar mongolialaisessa postimerkissä vuonna 1932.
Damdiny Sühbaatar, 2. helmikuuta 1893 – 22. helmikuuta 1923 Urga [nyk. Ulaanbaatar]) oli mongolialainen itsenäisyys- ja vallankumoustaistelija sekä kommunistisen Mongolian kansan vallankumouspuolueen johtaja. Häntä pidetään Mongoliassa sankarina ja yhtenä valtion perustajista.
Sühbaatarin syntyessä Mongolia kuului Qing-dynastian Kiinaan. Nuorena hän työskenteli maataloustöissä ja opiskeli mongolian kieltä ja aritmetiikkaa. Qing-dynastian kaaduttua vuonna 1911 Mongolia itsenäistyi ja sen johtoon nousi Bogd-kaani. Sühbaatar liittyi maan armeijaan seuraavana vuonna. Hän menestyi koulutuksessa ja siirtyi lopulta hallinnollisiin tehtäviin vuonna 1918. Kiinalaiset kuitenkin palasivat Mongoliaan ja vaativat maan hallitusta eroamaan; heidän vaatimuksiinsa suostuttiin ja armeija hajotettiin, jolloin Sühbaatar joutui työttömäksi. Hän oli kuitenkin perustanut vuonna 1919 nationalistisen Dzüünharaa-ryhmän, joka liittyi toiseen, Horloogijn Tšoibalsanin johtamaan ryhmittymään vuonna 1920 ja otti yhteyttä venäläisiin vallankumouksellisiin. Ryhmästä muodostettiin Mongolian kansan vallankumouspuolue, joka pyysi apua bolševikeilta.
Roman von Ungern-Sternbergin johtamat bolševikkien vastaiset joukot miehittivät osia Mongoliasta. Sühbaatar nousi helmikuussa 1921 uuden Mongolian kansanarmeijan johtoon ja hyökkäsi onnistuneesti venäläisiä ja kiinalaisia joukkoja vastaan. Urga vallattiin heinäkuussa 1921, ja myöhemmin samana vuonna Sühbaatar vieraili Moskovassa tavatakseen Leninin. Hänestä tehtiin maan uuden hallituksen sotaministeri. Hän kuitenkin kuoli sairauteen vain muutamaa vuotta myöhemmin helmikuussa 1923.
Corsiaceae
pienoiskuva|oikea|[[Arachnitis uniflora -lajin kukka.]]
Corsiaceae on siemenkasviheimo koppisiemenisten Liliales-lahkossa, johon sen lisäksi kuuluvat heimot Campynemataceae, Petermanniaceae, myrkkyliljakasvit (Colchicaceae), inkaliljakasvit (Alstroemeriaceae), Melanthiaceae, punahuppukasvit (Philesiaceae), Rhipogonaceae, sarsaparillakasvit (Smilacaceae) ja liljakasvit (Liliaceae).
Tuntomerkit
Corsiaceae-kasvit ovat lehtivihreättömiä, sienijuuren varassa eläviä, juurakollisia tai tyvimukulallisia ruohoja. Lehdet ovat kierteisesti tai kahdessa rivissä, silposuonisia ja umpituppisia. Kukat sijaitsevat yksittäin varsipäätteisesti ja ovat vastakohtaisia. Kehälehdet ovat kookkaita, ulomman kiehkuran keskimmäinen lehti muodostaa huulen. Sikiäin on kehänalainen, siinä on laitaistukat, ja vartalo on lyhyt tai puuttuu, vaihtelevassa määrässä haaraton. Kussakin emilehdessä on paljon siemenaiheita. Siemenaiheissa on pitkä varsi (funikulus). Hedelmä avatutuu sivultaan kolmeksi liuskaksi ja eroaa istukoista tai kärjestä. Siemenet ovat vähäpätöisiä, ja niissä on erilaistumaton alkio.
Suvussa Corsia heteet ovat tyveltään kasvaneet kiinni emiön vartaloon, jolloin muodostuu siitintukuksi eli gynostemiumiksi nimitetty rakenne. Lajilla C. dispar toimivia heteitä on viisi, huulen kanssa kohdakkainen hede on muuttunut joutoheteeksi.
Levinneisyys
Heimon kasvit ovat kotoisin Etelä-Kiinasta, Etelä-Amerikan eteläosasta, Uudesta-Guineasta ja Australiasta.
Pablo Escobar
Pablo Emilio Escobar Gaviria (1. joulukuuta 1949 Rionegro, Kolumbia – 2. joulukuuta 1993 Medellín, Kolumbia) oli kolumbialainen huumeparoni, joka nousi yhdeksi maailman rikkaimmista miehistä tuottamalla ja salakuljettamalla kokaiinia Yhdysvaltoihin.
Corsiaceae
Luokittelu
Corsiaceae-heimossa on kolme sukua ja 30 lajia. Toisen lähteen mukaan sukuja on kaksi: Arachnitis Phil. ja Corsia Becc.
Pablo Escobar
Escobar aloitti rikollisen uransa katuhuijauksilla ja automurroilla, mutta siirtyi kokaiinialalle 1970-luvulla. Toiminta kasvoi pian suurliiketoiminnaksi: huippuaikoina Escobarin Medellínin kartellin sanotaan hallinneen 80 prosenttia Yhdysvaltoihin salakuljetetusta kokaiinista. Hän kuoli Kolumbian erikoisjoukkojen kanssa käydyssä tulitaistelussa 2. joulukuuta 1993.
Escobarin taktiikka tunnettiin Kolumbiassa nimellä ”plata o plomo” (suomeksi hopeaa tai lyijyä), mikä viittaa siihen, että hän lahjoi tai tapatti useita valtion virkamiehiä. Hän salamurhautti muun muassa Kolumbian oikeusministerin Rodrigo Laran, joka oli haastanut kartellien liiketoiminnan, ja presidenttiehdokas Luis Carlos Galánin. Escobar pyrki itsekin politiikkaan, ja hänet valittiin varamiehenä Kolumbian kongressiin. Hän vetäytyi sieltä kuitenkin nopeasti, kun Lara pyrki paljastamaan Escobarin todelliset taustat.
Vaikka Escobar johti huumeimperiumiaan julmasti, hänet tunnetaan Kolumbiassa myös ylellisestä elämäntyylistään ja hyväntekeväisyydestään. Escobar rakennutti itselleen useita miljoonia maksaneen Hacienda Nápoles -nimisen tilan, jonne hän toi muun muassa satoja afrikkalaisia eläimiä. Medellínin ja sen ympäristön köyhät muistavat Escobarin myös hyväntekijänä, jota verrattiin jopa Robin Hoodiin. Hän rakennutti köyhille asuinalueille muun muassa teitä ja urheilukenttiä, sekä asuntoja.
Nuoruus
Escobar jätti lukion vuonna 1966, hieman ennen 17-vuotissyntymäpäiväänsä. Hän palasi kaksi vuotta myöhemmin serkkunsa Gustavo Gavirian kanssa lukioon. He olivat siinä vaiheessa tutustuneet jo Medellínin katujen kovaan elämään, minkä takia opettajat pitivät heitä kiusaajina. Kumpikaan ei jatkanut lukiossa vuotta pidempään. Escobar yritti ilmeisesti useampaan kertaan saada loppututkinnon. Rob Chepesiukin mukaan Escobar olisi valmistunut lukiosta, mutta Mark Bowdenin mukaan Escobar osti itselleen loppututkinnon.
Escobar opiskeli vuonna 1974 veljensä Roberton mukaan valtiotiedettä Antioquian yliopistossa, tavoitteenaan rikosjuristin ja poliitikon ura ja lopulta presidentin virka. Hän kuitenkin jätti opintonsa kesken, ilmeisesti rahapulan vuoksi.
Katuhuijauksista kidnappauksiin
Escobar aloitti rikollisuransa vuonna 1966. Tarinoiden mukaan hän olisi jenginsä kanssa ryöstellyt hautakiviä, hiekkapuhaltanut ne puhtaaksi ja myynyt ne eteenpäin. Todennäköisesti hänen ensimmäiset rikoksensa olivat kuitenkin katuhuijauksia.
Huijauksista Escobar siirtyi autovarkauksiin, ja hän oli jo tunnettu autovaras 20-vuotiaana. Hän varasti jenginsä kanssa autoja, purki ne osiksi ja myi osat eteenpäin. Kerättyään tarpeeksi rahaa Escobar pystyi lahjomaan virkamiehiä kirjoittamaan varastetuille autoille uudet tiedot. Pidätystiedot tuolta ajalta ovat kadonneet, mutta ilmeisesti Escobar istui useita kuukausia Medellínin vankilassa ennen 20-vuotispäiväänsä.
Escobar sai pian mainetta väkivallan käytöstään. Hän alkoi palkata rikollisia kidnappaamaan hänelle velassa olevia ihmisiä ja vaatimaan lunnaita velkasummasta. Toisinaan Escobar tapatti kidnapatun henkilön, vaikka olikin saanut lunnasrahat. Tunnetuin Escobarin kaappauksen kohteista oli liikemies Diego Echavarría. Hänet kaapattiin ja lopulta tapettiin kesällä 1971. Escobar sai Echavarrían perheeltä 50 000 Yhdysvaltain dollarin lunnaat. Murhan seurauksena Escobar nousi paikalliseksi kulttihahmoksi.
Nousu huipulle
Escobar oli ehtinyt jo vuosikymmenen ajan kerätä ympärilleen rikollisjoukkoa, kun kokaiinikauppa alkoi 1970-luvun puolivälissä kukoistaa Kolumbiassa. Yksi ensimmäisistä kolumbialaisista huumekauppiaista oli Fabio Restrepo, joka kuljetti noin 40–60 kilogrammaa kokaiinia Miamiin kerran tai kahdesti vuodessa. Restrepo murhattiin 1975, ilmeisesti Escobarin käskystä, ja Escobar otti Restrepon paikan huumeliigan johtajana.
thumb|Escobarin rakennuttaman [[Hacienda Nápolesin härkätaistelukehä.]] Escobarin nopea nousu herätti myös Kolumbian turvallisuuspalvelun (DAS) mielenkiinnon, ja hänet pidätettiin toukokuussa 1976, kun hän oli palaamassa huumekeikalta Ecuadorista. DAS:n agentit löysivät Escobarin auton varapyörästä 39 kilogrammaa kokaiinia. Escobar onnistui vaihdattamaan oikeusjutun ensimmäisen tuomarin ja lahjomaan toisen tuomarin, joten hän pääsi muiden vangittujen kanssa vapauteen. Seuraavana vuonna Escobarin vanginneet DAS-agentit tapettiin. Escobar toimi lainvalvojien kanssa jatkossakin samalla tavalla. Hänen strategiaansa alettiin kutsua nimellä ”plata o plomo” (”hopeaa tai lyijyä”).
Live from Austin, TX
Live from Austin, TX voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Pablo Escobar
Nousu huipulle
Escobar toi suuria määriä kokatahnaa Boliviasta ja Perusta, prosessoi sen, ja salakuljetti Yhdysvaltoihin. Hänen kartellinsa vei 1980-luvun puolivälissä päivittäin 15 tonnia kokaiinia, 80 prosenttia kaikesta Yhdysvaltoihin salakuljetetusta määrästä.
Escobarin kartelli tienasi miljardeja, ja hän alkoi myös kuluttaa rahaa suurellisesti. Hän rakennutti 1979 ylellisen kartanon noin 30 neliökilometrin laajuiselle tilalle. Escobar kutsui tilaansa nimellä Hacienda Nápoles, ja pelkästään kartanon maat maksoivat 63 miljoonaa dollaria. Hän rakennutti sinne myös eläintarhan, jonne hän lennätti satoja eläimiä norsuista strutseihin.
Hyväntekeväisyys ja poliittinen ura
Escobar alkoi harrastaa Kolumbiassa myös hyväntekeväisyyttä, ja hän maksoi kokaiinilaboratorioidensa työntekijöille hyvää palkkaa. Escobar käytti miljoonia Medelínin köyhimpien asuinalueiden kehittämiseen. Hänen rahoillaan tai avustuksellaan rakennettiin teitä, sähkölinjoja ja jalkapallokenttiä. Hän myös aloitti asunnottomille suunnatun Barrio Pablo Escobar -asuinalueen rakentamisen.
Escobar siirtyi 1970-luvulla myös politiikkaan ja oli auttamassa Uusi liberalismi -nimisen puolueen perustamista. Hän pääsi 1982 Jairo Ortegan varamiehenä Kolumbian kongressiin. Vaikka hän oli vain varamies, hän sai automaattisesti Kolumbian lain mukaan parlamentaarisen immuniteetin ja oikeuden diplomaattipassiin. Parlamentaarinen immuniteetti tarkoittaa parlamentin jäsenen puhevapautta, toimintavapautta ja syytesuojaa.
Escobarista tuli samalla entistä enemmän julkinen henkilö, ja hyväntekeväisyystyönsä ansiosta häntä alettiin kutsua nimellä ”Robin Hood paisa” eli Koillis-Kolumbian Robin Hood. Hän itse kertoi haastatteluissa, että hänen omaisuutensa taustalla oli 16-vuotiaana perustamansa polkupyöriä vuokrannut yritys.
Useita poliittisia murhia
Escobar sai kongressissa vastustajan uudesta oikeusministeristä Rodrigo Larasta, joka syytti Escobaria heti ensimmäisenä istuntopäivänä rikollisesta toiminnasta. Laran tukija El Espectador -lehti löysi Escobarin vuoden 1976 pidätyskuvan. Seuraavien kuukausien aikana Uusi liberalismi -puolueen johtaja Luis Carlos Galán kielsi Escobarin, joka erotettiin puolueesta. Vaikka Escobar taisteli vastaan, hän ilmoitti tammikuussa 1984 jättävänsä politiikan. Lara murhattiin kolme kuukautta myöhemmin.
Escobar teki syksyllä 1985 ehdotuksen Kolumbian hallitukselle. Hän olisi antautunut, jos hallitus ei luovuttaisi häntä Yhdysvaltoihin tuomittavaksi. Ehdotukseen vastattiin kieltävästi, minkä seurauksena Escobar oli muodostamassa Los Extraditables -ryhmittymää, jonka tarkoituksena oli taistella luovutuspolitiikkaa vastaan. Kolumbian oikeuslaitos oli Escobarin kohteena koko 1980-luvun puolivälin. Hän lahjoi ja murhautti useita tuomareita. Kolumbian korkein oikeus julisti vuoden 1986 lopulla sodan takia luovutussopimuksen lainvastaiseksi, koska sen oli allekirjoittanut presidentin sijaan presidentin delegaatio. Escobarin voitto oikeuslaitoksesta oli lyhytaikainen, sillä uusi presidentti Virgilio Barco uusi pian sopimuksen Yhdysvaltain kanssa.
Uusien liberaalien Luis Galán oli melko varmasti voittamassa vuoden 1990 vaalit. Escobar oli edelleen katkera Galánille, joka oli potkinut Escobarin ulos politiikasta. Escobarin tilaamana Galán palkkamurhattiin 18. elokuuta 1989. Seuraavaksi Escobar räjäytti Aviancan lennon 203 tarkoituksenaan murhata Galánin seuraaja César Gaviria. Gaviria oli kuitenkin jäänyt turvallisuussyistä pois lennolta ja pelastui pommilta. Räjähdyksessä kuolivat kaikki 107 lentokoneessa ollutta ihmistä.
Pako itse rakentamastaan vankilasta
Presidenttiehdokkaan murhauttaminen ja lentokoneen räjäytys toi Escobarille uusia vihollisia. Pommi-iskussa kuoli myös kaksi yhdysvaltalaista, ja Escobar sai peräänsä myös Yhdysvaltain hallituksen.
Paine Escobarin luovuttamiseksi kasvoi 1990-luvun alussa, ja Escobar onnistui lakimiestensä kanssa neuvottelemaan Kolumbian kanssa sopimuksen. Hän antautuisi ja istuisi viiden vuoden vankeustuomion, jos hän saisi rakentaa oman vankilan eikä häntä luovutettaisi Yhdysvaltoihin. La Catedral -nimisessä vankilassa oli poreallas, jalkapallokenttä ja vesiputous. Escobar oli vankilan ainoa asukas ja pystyi sieltä johtamaan kartelliaan puhelimen välityksellä.
Kolumbian hallitus päätti siirtää Escobarin tavalliseen vankilaan, kun heinäkuussa 1992 kävi ilmi, että tämä oli käskenyt tuoda La Catedraliin muutaman epälojaalin alaisensa, joita kidutettiin ja jotka lopulta tapettiin vankilassa. Escobar pelkäsi edelleen luovutusta Yhdysvaltoihin, joten hän lopulta karkasi La Catedralista.
Kuolema
300px|thumb|Poliiseja Pablo Escobarin ruumiin vierellä. Escobarin löytämiseksi järjestettiin laajat etsinnät, joita Yhdysvaltain hallitus oli auttamassa. Vuoden 1992 lopussa Escobaria etsivät sekä yhdysvaltalaisten kouluttama kolumbialainen erikoisjoukko Bloque de Búsqueda että Escobarin kilpailijan Calin kartellin rahoittama Los Pepes, johon kuului hänen uhriensa perheiden jäseniä.
Yhdysvaltalaista teknologiaa käyttäneet kolumbialaiset erikoisjoukot löysivät Escobarin 2. joulukuuta 1993 Medellínin keskiluokkaisella asuinalueella olleesta talosta. Poliisit yrittivät vangita Escobarin, mutta tilanne kehkeytyi tulitaisteluksi. Escobar kuoli, kun hän yritti karata katon kautta. Hän sai osuman vartaloonsa ja jalkaansa sekä kuolettavan osuman päähän. Korvasta läpi mennyt luoti on aiheuttanut spekulointeja itsemurhasta ja kolumbialaispoliisin suorittamasta teloituksesta.
Escobarin Monaco-nimisestä asuintalosta Medellínissä tuli matkailunähtävyys, joten helmikuussa 2019 viranomaiset räjäyttivät sen. Tilalle tulee puisto ja Escobarin uhrien muistolle omistettu muistomerkki.
Yksityiselämä
Escobar meni vuonna 1976 naimisiin 15-vuotiaan María Victoria Henao Vellejon (s. 1961) kanssa, jota hän oli tapaillut 13-vuotiaasta saakka. Henaon vanhemmat olivat liittoa vastaan. Vaikka Escobar tunnettiin useista avioliiton ulkopuolisista suhteistaan, he pysyivät naimisissa Escobarin kuolemaan asti ja saivat kaksi lasta, Juan Pablon ja Manuelan. Merkittävin Escobarin suhteista oli toimittaja Virginia Vallejo, jota tämä tapaili viiden vuoden ajan.
Pablo Escobarin kuoleman jälkeen María ja lapset karkasivat henkensä menettämisen pelossa Kolumbiasta. He anoivat turvapaikkaa mm. Saksasta ja Mosambikistä. Argentiina myönsi heille turvapaikan ja uuden henkilöllisyyden. Vuonna 1999 María ja hänen poikansa pidätettiin Argentiinassa epäiltyinä rahanpesusta, kun heidän oikea henkilöllisyytensä paljastui.
Nimensä Sebastián Marroquíniksi vaihtanut Juan Pablo oli pääosassa vuonna 2009 tehdyssä dokumenttielokuvassa Isäni synnit, jossa hän palaa Kolumbiaan pyytämään anteeksi isänsä tappamien ihmisten lapsilta. Manuela on myös muuttanut nimensä Juana Manuela Marroquín Santosiksi. Vuonna 2014 Sebastián Marroquín julkaisi myös kirjan Pablo Escobar, My Father. Escobarin leski María, joka on muuttanut nimensä Maria Isabel Santos Caballeroksi, on myös kirjoittanut 2018 omaelämäkerran My Life and Prison With Pablo Escobar.
Omaisuus
Escobar oli 1980- ja 1990-luvuilla yksi maailman rikkaimmista ihmisistä. Hänen johtamansa Medellín-kartelli jakoi noin 80 prosenttia Yhdysvaltain kokaiinista. Kartelli tuotti arvioiden mukaan voittoa 1980-luvun puolivälissä noin 420 miljoonaa dollaria viikossa eli lähes 22 miljardia dollaria vuodessa. Escobarin omaa varallisuutta on lähes mahdotonta arvioida tarkasti. Suurimmat arviot liikkuvat 30 miljardissa dollarissa. Escobar pääsi joka tapauksessa seitsemän kertaa vuosina 1987–1993 Forbes-lehden rikkaimpien ihmisten luetteloon. Vuonna 1989 hän oli Forbesin listan mukaan maailman seitsemänneksi rikkain henkilö.
Huumekartellien kaatuminen
Escobarin kuoleman jälkeen Kolumbian alamaailmassa ei ole ollut enää samantapaista voimakasta johtajaa, joka olisi hallinnut omaa huumekartelliaan. Calin kartelli pystyi jatkamaan hetken, mutta sekin kaatui 1995, kun sitä johtaneet Rodríguez Orejuelan veljekset vangittiin.
Huumekauppa on Escobarin kuoleman jälkeen jakautunut useamman pienemmän liittouman haltuun. Yksi niistä on Escobarin etsinnöissä mukana ollut Los Pepes (tulee nimestä Perseguidos por Pablo Escobar, ”Pablo Escobarin vainoamat”).
Hacienda Nápoles ja sen virtahevot
Escobarin kotitila Hacienda Nápoles jäi pitkäksi aikaa hoitamattomaksi Escobarin kuoltua. Liikemiesryhmä hankki sen omistukseensa ja muutti teemapuistoksi. Siellä on muun muassa uima-allas ja eläintarha. Vaikka monet alueen rakennuksista on kunnostettu, päärakennus on jätetty siihen kuntoon kuin se oli paikallisten asukkaiden ryöstämänä Escobarin kuoltua. Esillä on myös Escobarin poltettu autokokoelma. Puistossa käy vuosittain noin 50 000 ihmistä.
Escobarin keräämät eläimet siirrettiin Hacienda Nápolesin takavarikoimisen jälkeen pääasiassa muihin eläintarhoihin. Virtahevot jäivät kuitenkin alueelle. Escobarin tuomasta kolmesta naaraasta ja yhdestä koiraasta on kasvanut huomattavasti suurempi populaatio. Haciendan järvissä elää noin 26–28 yksilöä, mutta virtahevot ovat levittäytyneet ympäristöön, muun muassa Magdalenajokeen, jossa niitä voi olla jo 40 yksilöä. Lokakuussa 2021 Kolumbian hallinto käynnisti ohjelman virtahepojen steriloimiseksi. Toisaalta joidenkin arvioiden mukaan virtahevot voivat sopia Etelä-Amerikan luontoon ja täyttää jääkauden aikaisen megafaunan tyhjäksi jättämän ekologisen lokeron.
Escobarilla oli myös kiinteistö Miamissa, Floridassa. Escobarin jälkeen sen omisti Christian de Berdouare, Chicken Kitchen -pikaruokaketjun omistaja. Hän palkkasi ammattimaisia aarteenetsijöitä etsimään kartanosta kaikkea Escobariin ja tämän kartelliin liittyvää, ja he löysivätkin marmorilattian alta kassakaapin, jonka sisältöä ei kuitenkaan pystytty luetteloimaan, koska se varastettiin ennen kuin tutkijat saivat sen avattua.
Kulttuuri- ym. viitteet
Escobarista on tullut 20 vuotta kuolemansa jälkeen myös populaarikulttuurin hahmo. Television ja elokuvien lisäksi Escobarin poika Sebastián Marroquín (entinen Juan Pablo Escobar) on käyttänyt isänsä mainetta vaatemalliston luomiseen. Marroquín on kirjoittanut isästään ja lapsuudestaan omaelämäkerrallisen kirjan Pablo Escobar, mi padre (2014).
Escobarin mainetta Latinalaisessa Amerikassa kuvastaa parhaiten telenovela Escobar, el Patrón del Mal. Sen jälkeen Escobarista kertovat elokuvat ja televisiosarjat ovat levinneet myös Pohjois-Amerikkaan. Ensimmäinen aiheesta tehty elokuva oli heikosti menestynyt Escobar: Paradise Lost, jossa Escobaria näytteli Benicio del Toro. Myös Netflix tarttui aiheeseen, ja sen sarjasta Narcos tuli yksi palvelun menestyneimmistä televisiosarjoista. Lisäksi Hollywoodissa oli vuonna 2016 tekeillä tai suunnitteilla useita Escobariin tai Medellínin kartelliin liittyviä elokuvia, muun muassa Escobarin ja Virginia Vallejon suhteeseen perustuva elokuva, jossa Escobaria näyttelee Javier Bardem.
Kun Escobarin mukaan nimetty ravintola avattiin vuonna 2018 Singaporessa, Kolumbia teki asiasta valituksen Singaporelle.
Metsä Tissue
Metsä Tissue Oyj on Metsäliitto Osuuskunnan omistama metsäteollisuusyritys, joka tuottaa pehmopaperituotteita kuten wc- ja talouspaperia sekä leivontapapereita. Tuotantoyhtiöitä on Suomen lisäksi Saksassa, Puolassa, Slovakiassa ja Ruotsissa. Metsä Tissuen liikevaihto oli vuonna 2021 yhteensä 947 miljoonaa euroa.
Yhtiörakenne
Metsä Tissuen pääkonttori sijaitsee Espoon Tapiolassa. Metsä Tissue Oyj:n toimitusjohtaja on ollut syyskuusta 2018 alkaen Esa Kaikkonen. Metsä Tissuen hallituksen puheenjohtajana toimii Metsä Groupin pääjohtaja Ilkka Hämälä. Suomalaisten metsänomistajien omistama Metsäliitto Osuuskunta omistaa Metsä Tissuen kokonaan. Kaupallisesti ja toiminnallisesti Metsä Tissue on osa Metsä Groupia.
Tuotantolaitokset
Metsä Tissuella on 9 tuotantolaitosta. Mäntän paperitehdas sijaitsee Mänttä-Vilppulassa. Saksassa yhtiöllä on kolme tehdasta: Dürenissä, Kreuzaussa ja Raubachissa. Metsä Tissuen Puolan tehdas sijaitsee Krapkowicessa ja Slovakian tehdas Žilinassa. Yhtiöllä on Ruotsissa kolme tehdasta: Mariestadissa, Pauliströmissä ja Kvillsforsissa. Tehtaiden vuotuinen tuotantokapasiteetti on noin 600 000 tonnia.
Yhtiön toiminta Venäjällä päättyi vuonna 2015.
Tuotemerkit
Metsä Tissuen tuotemerkit ovat Lambi, Serla, Tento, Mola, Katrin ja Saga.
Ruskoviirumuuranen
Ruskoviirumuuranen (Myrmotherula surinamensis) on puumuurien heimoon kuuluva varpuslintu.
Ruskoviirumuurasta tavataan Brasiliassa, Ranskan Guianassa, Guyanassa, Surinamessa ja Venezuelassa, ja sen levinneisyysalueen pinta-ala on noin 1 660 000 km2. Lajin arvellaan olevan vähenemässä nopeasti elinympäristöjen tuhoutumisen vuoksi, ja se on luokiteltu vaarantuneeksi.
Florence S. Jacobsen
Smith Jacobsen syntyi Salt Lake Cityssä ja valmistui Utahin yliopistosta. Hänestä tuli vuonna 1973 kirkkokuraattori, ja hän oli mukana perustamassa Kirkkohistorian ja -taiteen museota Salt Lake Cityyn.
Delirium Tremens (olut)
thumb|Delirium Tremens -pullo Delirium Tremens on belgialaisen Huyghen panimon vaalea vahva ale (8,5 t-%). Sitä on myyty vuodesta 1989. Se valittiin maailman parhaaksi olueksi oluen maailmanmestaruuskilpailussa 1998.
Etymologia
Oluen nimi merkitsee juoppohulluutta. Vaikka yleisesti uskotaan siitä kärsivien näkevän pikku-ukkoja tai vaaleanpunaisia elefantteja, kissat, koirat ja käärmeet ovat yleisimmät näköharhat, joita myös olutpullon etiketissä kuvataan.
Continental Cup 2006–2007
Jääkiekon Continental Cup järjestettiin kaudella 2006–2007 kymmenennen kerran. Lopputurnaus pelattiin kolmannen kerran peräkkäin Székesfehérvárissa, Unkarissa. Lopputurnauksessa pelasivat isäntäjoukkue Alba Volan, Tampereen Ilves, Avangard Omsk Venäjältä ja karsintojen kautta lopputurnaukseen selvinnyt Junost Minsk Valko-Venäjältä.
1. kierros
(22.-24. syyskuuta 2006)
Lohko A
(Progymin pelejä ei ole laskettu pisteisiin mukaan. Progym tuli armenialaisen Uratu HC:n tilalle. Uratu joutui jäämään pois terveysongelmien vuoksi.)
Lohko B
(Crvena Zvezdan pelejä ei ole laskettu pisteisiin mukaan. Crvena Zvezda tuli turnauksesta vetäytyneen belgialaisen White Caps (Turnhout), tilalle. Lisäksi Medvescak hylättiin, sillä joukkueen kokoonpanossa oli pelaajia alle vaaditun minimimäärän (15+2).)
Ottelut
Lohko D
Ottelut
Lohko E
Ottelu
3. kierros
(17.-19. marraskuuta)
Lohko F
Ottelut
Lopputurnaus
Ottelut
Pistepörssi
Islannin ilmailumuseo
pienoiskuva|[[Douglas DC-6|Douglas DC-6:n nokka museon pihalla.]] Islannin ilmailumuseo sijaitsee suuressa lentokonehallissa Akureyrin lentoasemalla. Museo esittelee Islannin lentohistoriaa kuvin, videoin, esinein ja ilma-aluksin.
Museo on perustettu 1999 ja avattiin yleisölle kesäkuussa 2000.
A130
A130 on Karjalan tasavallassa Aunuksen kaupungista luoteeseen Sortavalaan johtava 205 km pitkä maantie. Tie erkanee Aunuksessa Pietarin ja Murmanskin välisestä Kuolan valtatiestä (M18), seuraa Laatokan rantaa luoteeseen Sortavalan pohjoispuolelle, jossa se risteytyy tiehen A129, jota pitkin tie jatkuu Sortavalaan tai 52 km pohjoiseen Värtsilän rajanylityspaikalle.
Matkailutienä tunnetun, Petroskoista Värtsilän kautta Skandinaviaan johtavan Sinisen tien reitti seuraa A130-tietä sen läntisellä osuudella Impilahden Leppäsillasta Värtsilään. Valtakunnanrajalla tie liittyy Suomen valtatie 9:ään (Niirala - Kuopio - Turku).
Otto Lehkosuo
Otto Lehkosuo (s. 31. joulukuuta 1996) on suomalainen salibandyn pelaaja, pelipaikaltaan puolustaja. Hän on pelannut Suomen miesten maajoukkueessa 15 ottelua. Niissä hän on tehnyt seitsemän maalia ja saanut yhdeksän syöttöpistettä. Hän on edustanut Suomea alle 19-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2015 ja pelaa miesten MM-kilpailuissa 2021 noustuaan varamiehen paikalta joukkueeseen pois jääneen Krister Savosen tilalle.
Phu Phan (vuoristo)
thumb|[[Isanin alueen kartta jossa Phu Phan -vuoristo merkittynä.]] thumb|Phu Phanin vuoristoa
Otto Lehkosuo
Lehkosuo on edustanut Salibandyliigassa espoolaista Westend Indiansia kaudesta 2014–2015 alkaen. Hän on ennen kauden 2021–2022 alkua pelannut liigassa 155 runkosarjaottelua, joissa hän on tehnyt 53 maalia ja antanut 51 maalisyöttöä, sekä 30 pudotuspeliä, joissa hän on tehnyt kahdeksan maalia ja saanut 11 syöttöpistettä.
Otto Lehkosuon sisko Lilli Lehkosuo on cheerleadingin MM-mitalisti. Heidän isänsä Ari Lehkosuo ja setänsä Mika Lehkosuo ovat pelanneet jalkapalloa, ja jälkimmäinen on menestynyt myös jalkapallovalmentajana.
Phu Phan (vuoristo)
Phu Phan on vuorijono Thaimaassa, joka jakaa Khoratin laakion kahteen altaaseen: pohjoiseen Sakon Nakhonin altaaseen ja eteläiseen Khoratin altaaseen. Sen korkein huippu yltää 630 metrin korkeuteen meren pinnasta.
Phu Phanin vuorijono levittäytyy seuraavien provinssien alueelle: Nongbua Lamphu, Khon Kaen, Udon Thani, Sakon Nakhon, Nakhon Phanom, Kalasin ja Mukdahan.
Vuorijonon huiput ovat muodoltaan laakeita ja pöytämäisiä, josta juontaa niiden nimikin ("phu" tarkoittaa vuorta laon kielessä ja isanin murteessa; "phan" taasen on jalusta tai tarjotin).
Vuorilla sijaitsee Phu Phanin kuninkaallinen palatsi. Muita nähtävyyksiä alueella ovat Nam Ounin patoallas ja Prasat Phu Phekin khmeriläisen temppelin rauniot vuodelta 1050. Alueella on kolme kansallispuistoa: Phu Phan, Phu Kao - Phu Phan Kham ja Phu Pha Lek.
Daniel Martínez
Daniel Felipe Martínez Poveda (s. 25. huhtikuuta 1996 Soacha) on kolumbialainen maantiepyöräilijä. Hän aloitti ammattilaisuransa Colombia-joukkueessa 2015, edusti Southeast Venezuela / Willier Triestina -tallia 2016−2017, EF Education Firstiä 2018−2020 ja on vuodesta 2021 ajanut Ineos Grenadiers -joukkueessa.
Saavutuksia
Lähteet: Pro Cycling Stats, Cycling Archives
Karl Sederholm
Sederholmin vanhemmat olivat tilanomistaja, kuninkaallinen sihteeri Karl Albrekt Sederholm ja Ulrika Dorotea Olander. Hän kävi Porvoon lukiota ja pääsi ylioppilaaksi Turussa 1807. Sederholm suoritti pedagogian tutkinnon 1808 ja vuonna 1825 hän väitteli tohtoriksi Königsbergissä.
Sederholm vihittiin papiksi Etelä-Venäjälle saksankieliseen evankeliseen yhteisöön vuonna 1811. Hänet erotettiin 1820 pappisvirasta ”harhaoppisena”, koska hän vastusti valtaväestön harjoittamaa käännytystoimintaa. Myöhemmin hän toimi Moskovassa ja lähialueilla koulun rehtorina, uskonnonopettajana, saarnaajana ja pastorina. Viimeksi Sederholm asui poikansa luona Tulan kuvernementissa.
Sederholm julkaisi useita tutkielmia erityisesti uskonnonfilosofian alalta pyrkien sovittamaan uskonnon ja filosofian yhteen. Sen lisäksi hän kirjoitti oppikirjoja ja runoja sekä käänsi kirjoja.
Sederholmin puoliso oli Henriette Johanna Christine Fürstenau (k. 1867). Kenraali Ernst Albrecht Joseph Sederholm oli heidän poikansa. Karl Sederholm oli filosofi Carl Robert Sederholmin (1818–1903) setä.
Amazonianviirumuuranen
Amazonianviirumuuranen (Myrmotherula multostriata) on puumuurien heimoon kuuluva varpuslintu.
Amazonianviirumuurasta tavataan Boliviassa, Brasiliassa ja Perussa, ja sen levinneisyysalueen pinta-ala on noin 6 140 000 km2. Lajin on kuvattu olevan melko yleinen, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Pohjois-Holland
Pohjois-Holland, myös Noord-Holland (aiemmin Pohjois-Hollanti ), on maakunta Alankomaiden luoteisosassa. Sen pääkaupunki on Haarlem. Maakunnan suurin kaupunki on Alankomaiden pääkaupunki Amsterdam. Provinssin väkiluku on ja pinta-ala.
Maantiede
Pohjois-Holland muodostaa niemimaan, joka sijaitsee Pohjanmeren ja IJsselmeerin välissä. Yli puolet maakunnan maapinta-alasta on patoamalla paljastettua merenpohjaa ja on korkeudeltaan merenpinnan tason alapuolella.
Pohjois-Hollandin tärkeimmät kaupungit ovat Amsterdam, Haarlem, Hilversum, Den Helder, Alkmaar, Zaandam ja Hoorn. Texelin saari on myös osa Pohjois-Hollandia.
Historia
Pohjois-Holland muodostettiin vuonna 1840, kun Hollanti jaettiin kahteen maakuntaan: Pohjois- ja Etelä-Hollandin.
Länsi-Friesland
Länsi-Friesland on alue, joka on osa Pohjois-Hollandia, mutta sitä ei tule sekoittaa Frieslandin maakuntaan. Se koostuu seuraavista kunnista:
Ari Lehkosuo
Ari Lehkosuo (s. 26. syyskuuta 1960) on suomalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän edusti SM-sarjassa Helsingin Jalkapalloklubia kausina 1978–1984. Hän pelasi 99 SM-sarjaottelua ja teki niissä yhden maalin. Hän voitti Suomen-mestaruuden kausilla 1978 ja 1981. Kausina 1985–1986 hän pelasi I divisioonassa Finnairin Palloilijoiden joukkueessa. Hän pelasi kolme nuorten ja viisi poikien maaottelua.
Ari Lehkosuon lapsista Lilli Lehkosuo on cheerleadingin MM-mitalisti ja Otto Lehkosuo salibandyn maajoukkuepelaaja. Arin pikkuveli Mika Lehkosuo on pelannut jalkapalloa maajoukkueessa ja menestynyt myös jalkapallovalmentajana.
Joutsenprinsessa
Elokuva on saanut neljä jatko-osaa: Joutsenprinsessa ja taikavuoren salaisuus (1997), Joutsenprinsessa ja lumottu valtakunta (1998), Joutsenprinsessan joulu (2012) ja The Swan Princess: A Royal Family Tale (2014).
Juoni
Leskeksi jääneet kuningas Vilhelm ja kuningatar Alberta hallitsevat valtakuntiaan tahoillaan. Vilhelmin perillinen on hänen tyttärensä, prinsessa Odette, ja Albertalla on poika, prinssi Derek. He yrittävät kihlata lapsia toisilleen jotta valtakunnat yhdistyisivät. Vuosien mittaan Odette ja Derek tapaavat toisensa joka kesä ja heidät yritetään saada rakastumaan. Suunnitelma ei kuitenkaan onnistu, sillä kaksikko vain välttelee ja kiusaa toisiaan. Yllättäen, aikuisiksi kasvaneet Derek ja Odette ihastuvat toisiinsa. Odette kuitenkin uskoo Derekin rakastuneen häneen vain ulkonäkönsä vuoksi eikä häitä järjestetä.
Kotimatkalla metsässä Vilhelm ja Odette kohtaavat ilkeän Rupert-velhon, jonka Vilhelm on karkottanut valtakunnastaan vallankaappausaikaiden vuoksi. Rupert muuttaa itsensä Suureksi eläimeksi ja sieppaa Odetten. Vilhelm ehtii ennen kuolemaansa kertoa Derekille, että heidän kimppuunsa hyökännyt peto ei ole se, miltä se näyttää. Kaikki muut uskovat Odetten kuolleen, mutta Derek ei suostu antamaan periksi vaan aikoo löytää hänet ja harjoittelee jousiammuntaa Suuren eläimen tuhoamiseksi.
Rupert-velho vie Odetten lammelle, jossa hän on langettanut tämän päälle loitsun ja muuttanut tämän joutseneksi. Lumous raukeaa aina kuunvalon aikaan ja kun kuutamo häipyy lammelta, Odette muuttuu takaisin joutseneksi. Odette pelastuu kiroukselta vain, kun hänelle vannotaan ikuista rakkautta ja se todistetaan maailmalle. Velho-Rupert itse suostuu murtamaan kirouksen, jos Odette suostuu hänen vaimokseen ja he hallitsevat valtakuntaa yhdessä.
Vastaanotto
Joutsenprinsessa sai ensi-iltansa amerikkalaisissa elokuvateattereissa 18. marraskuuta 1994. Elokuva ei ollut yleisömenestys, sillä se keräsi lipputuloina vain alle 10 miljoonaa dollaria. Yhtenä syynä huonoon menestykseen pidettiin Disneyn päätöstä laittaa uudelleen teatterilevitykseen jo kesällä ensi-iltansa saanut Leijonakuningas. Elokuvan kappale ”Far Longer Than Forever” (suomeksi Ain täältä ikuisuuteen) oli ehdolla parhaan laulun Golden Globe -palkinnon saajaksi, mutta palkinnon vei lopulta Leijonakuninkaan ”Can You Feel the Love Tonight”.
Syvään päähän
Syvään päähän on Eppu Normaalin 14. studioalbumi. Albumista on julkaistu cd-painoksen lisäksi myös digipack- ja vinyylipainokset. Albumilta julkaistiin single ”Jokainen hetki historian”. Levyn kannen on maalannut ”ankkataiteilija” Kaj Stenvall. Koko albumi, lukuun ottamatta rumpuja, on äänitetty Tajukankaalla eli Pantse Syrjän omassa studiossa. Kaikki albumin raidat on säveltänyt Pantse ja sanoittanut Martti Syrjä.
Syvään päähän ylitti kultalevyrajan julkaisupäivänään. Levyä myytiin ensimmäisen myyntipäivän aikana lähes 20 000 kappaletta. Albumin myynti ylitti myös syyskuussa platinalevyyn oikeuttavan 30 000 kappaleen rajan. Albumia on tähän mennessä myyty lähes 40 000 kappaletta.
Lil’ Kim
Heinäkuussa 2005 Kim tuomittiin vuodeksi ehdottomaan vankeuteen väärästä valasta. Hänet vapautettiin 3. heinäkuuta 2006, kun hän oli kärsinyt tuomiostaan noin kymmenen kuukautta.
Kim on riidoissa rap-artisti Nicki Minajin kanssa.
Heinälahti
Heinälahti on kylä Karjalan tasavallan Karhumäen piirin Suurlahden kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Äänisjärven Suuren Klimetskoinsaaren luoteisrannalla 30 kilometriä Suurlahdesta vesiteitse etelään. Kylässä on 16 asukasta (vuonna 2012).
Heinälahti tunnetaan 1600-luvulta lähtien. Sen läheltä on löytynyt kivikautisia asuinpaikkoja sekä 1300–1700-luvun kylänpaikka. 1800-luvulla kylän asukkaat mainittiin venäläistyneiksi ”tšuudeiksi”.
Kylästä on laivayhteys Petroskoihin, Kižiin ja Suurlahteen. Talvisin Petroskoin, Heinälahden ja Kižin välillä liikennöi helikopteri. Palveluihin kuuluvat kauppa ja posti. Kylässä toimii kaksi vierasmajaa.
Heinälahdella on historiallisen asutuksen status. Sen nähtävyyksiin kuuluvat 1800-luvun loppupuolella pystytetty Semjonovin talo sekä vuonna 1810 rakennettu Pyhän Nikolaoksen kirkko, jonka puuosat paloivat vuonna 1989. Kylän hautausmaalla on runonlaulaja Ivan Rjabininin hauta.
Etelä-Afrikan varhaishistoria
Etelä-Afrikan varhaishistoria käsittää ajanjakson ennen eurooppalaisten siirtolaisten asettumista maahan vuonna 1652. Vanhin tunnettu merkki alueen asutuksesta on 9. joulukuuta 1998 löydetty Australopithecus africanuksen luuranko, joka on 3,22–3,58 miljoonaa vuotta vanha. Tämän löydön lisäksi myös vuonna 1947 löytyneiden noin 2 miljoonaa vuotta vanhojen "Mrs. Pleas" ja "Sts 14" Australopithecus africanus -luurankojen katsotaan tukevan näkemystä, että moderni ihminen kehittyi Afrikassa.
Sanit
thumb|left|Sanien kalliomaalauksia [[Western Cape-provinssissa.]] thumb|San-mies [[Botswanassa.]]
Nykyihminen, Homo sapiens, ilmaantui noin 100 000 vuotta sitten ja runsaat 10 000 vuotta sitten laajoilla alueilla eteläisessä Afrikassa vallitsi nykyisten sanien esi-isien kulttuuri. Sanien elämänmuoto perustui metsästykseen, kalastukseen ja keräilyyn. Keräilyä harjoittivat pääasiassa naiset, jotka tuottivat arviolta 80 % heimon ravinnosta. Miehet keskittyivät metsästämiseen sekä työkalujen, soittimien, vaatteiden ja aseiden valmistamiseen. Sanit tuottivat myös suuren määrän kalliomaalauksia ja Etelä-Afrikassa siksi onkin valtaosa maailman säilyneestä esihistoriallisesta taiteesta.
1600-luvulle tultaessa suurin osa saneista asui maan kuivemmissa sisäosissa nykyisen Northern Cape-provinssin ja Botswanan, Namibian ja eteläisen Angolan alueella.
Khoikhoit
thumb|Khoikhoi-kylä [[Luoteis-Afrikka|Luoteis-Afrikassa 1900-luvun alussa.]] Noin 2 200 vuotta sitten eräät san-ryhmät nykyisen Botswanan pohjoisosissa ryhtyivät pitämään lampaita ja lehmiä kotieläiminä ja alkavat liikkua kohti etelää. Heidän luomaansa uutta sosioekonomista järjestelmää on antropologien piirissä kutsuttu khoikhoi-metsästäjä-paimentolaisuudeksi. Vaikka eurooppalaiset myöhemmin pitivät khoikhoita ja saneja omina erillisinä kulttuureinaan ja etnisinä ryhminään, nykyisin katsotaan että kyseessä on sama kansa. Khoikhoit ovat keskimääräisesti pidempiä kuin sanit, mutta tämä selittyy paimentolaisten runsaimmalla proteiininsaanilla. Ero sanien ja khoikhoiden välillä oli myös häilyvä: metsästäjä-keräilijäryhmät saattoivat ryhtyä paimentolaisiksi ja paimentolaiset metsästäjä-keräilijöiksi mikäli ympäristön muutokset sitä edellyttivät.
Khoikhoit asuttivat pääosin vehreää rannikkoaluetta Oranjejoen ja Great Fish Riverin välissä. Vaikka paimentolaiset liikkuivat etsien uusia laidunmaita oli heidän hallinnollinen järjestelmänsä jo monimutkaisempi. Paimentolaiset muodostivat ryhmiä, joiden koko vaihteli sadoista tuhansiin. Ryhmät muodostuivat useista leireistä, jotka puolestaan jakautuivat pienempiin klaaneihin. Khoikhoi ryhmää johti tavallisesti khoequeksi nimitetty johtaja, joka ei ollut yksinvaltias ja saattoi tehdä päätöksiä vain muiden kylänvanhimpien tuella. Kiistojen ratkaiseminen tapahtui ryhmän ja klaanien johtajien avulla.
1600-luvulla khoikhoita oli noin 50 000.
Bantut
thumb|right|280px|1 = 2000–1500 eaa 2 = noin 1500 eaa. ensimmäiset kansainvaellukset 3 = 1000–500 eaa. Itäisten bantujen ydinryhmä 4–7 = leviäminen etelään 9 = 500 eaa. –0 Kongo 10 = 0–1000 jaa vaelluksen viime vaihe Bantukieliä puhuvaa väestöä alkoi saapua nykyisen Transvaalin alueelle jo 300-luvulla. Nguni-tsongat, asuttivat 1500-luvulla jo Natalin rannikkoalueita ja sotho-tswanat Oranje- ja Vaaljoen yhtymäkohdan pohjoispuolta. 1700-luvulle tultaessa nguni-tsongat olivat jakautuneet lukuisiin pienempiin etnisiin ryhmiin kuten zuluihin, xhosiin ja swazeihin. Bantumaanviljelijät eivät kuitenkaan levittäytyneet Etelä-Afrikan länsiosien autiomaahan eivätkä lounaisosien talvisateiden alueelle. Näillä alueilla sanien ja khoikhoiden kulttuurit säilyivät kunnes eurooppalaiset siirtolaiset asettuivat Kapmaahan. Tämän vuoksi bantut joutuivat aluksi myös vain vähäiseen tekemiseen eurooppalaisten siirtolaisten kanssa.
Karjanhoitoa ja kaskiviljelyä yhdistänyt bantukulttuuri saapui läntisestä Keski-Afrikasta Kongojoen pohjoispuolelta. Nykykäsityksen mukaan bantuekspansio ei tapahtunut yhtenä suurena joukkoliikkeenä vaan hitaana ihmisten virtana Saharan eteläpuolisen Afrikan läpi. Bantujen karjanhoitoon ja maanviljelyyn perustunut talous mahdollisti alkuperäisväestöä nopeamman väestönkasvun. Koska bantut lisäksi olivat perehtyneet raudan valmistukseen, saattoivat he valloittaa tarvitsemansa uudet maa-alueet rauta-aseilla jousin ja nuolin aseistautuneita keräilijä-metsästäjiltä ja paimentolaisilta. Ryhmien välillä tapahtui kuitenkin myös rauhanomaista kulttuurivaihtoa, josta merkkinä on muun muassa xhosan kieleen khoikhoiden kielestä tulleet naksausäänteet.