cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Archer (tykkijärjestelmä)
ARCHER-tykkijärjestelmän ensimmäinen versio suunniteltiin vuonna 1995. Kehittelyn perusteella vuonna 2004 telatykistä rakennettiin kaksi prototyyppiä, joista saatujen kokemusten perusteella Ruotsin armeija tilasi vuonna 2008 ensimmäiset seitsemän telatykkiä ja Norjan armeija yhden. Vuonna 2009 sekä Norjan että Ruotsin armeijat tilasivat kumpikin vielä 24 tykin lisäsarjan. Lisäksi kuuden muun valtion armeijat harkitsevat ARCHER:in hankkimista kalustoonsa.
Käyttäjävaltiot
Valtiot jotka ovat tilanneet ARCHER-tykkijärjestelmän:
Valtiot jotka harkitsevat tilaamista: thumb|left|250px|ARCHER tykkijärjestelmä tuliasemassa.
Luolala
Luolala on Naantalin 11. kaupunginosa kaupungin keskustan itäpuolella. Kaupunginosassa on 71 asukasta (2007), ja se on lähinnä teollisuusaluetta. Luolala rajoittuu etelässä Humalisto-Sataman kaupunginosaan, lännessä kantakaupunkiin ja Viluluotoon, pohjoisessa Karvettiin sekä idässä Raision kaupunkiin. Luolalassa sijaitsee Luolalanjärvi, sekä osa Nesteen Naantalin jalostamosta.
Ensimmäinen maininta Luolalasta on vuodelta 1424. Vuonna 1441 kuningas Kristoffer antoi rälssioikeuden Luolalan tilaan. Luolalan kartanon viimeinen rusthollari oli vuodesta 1884 Aaron Karlström. Vuonna 1986 kartano siirtyi Naantalin kaupungin omistukseen. Luolalassa toimi emäntäkoulu vuoteen 2003 saakka.
Luolalan paloasema vihittiin käyttöön 24.3.2015. Rakennusten kerrosala on 2 727 neliömetriä.
Luolalaan avattiin toukokuussa 2010 Naantalin ensimmäinen katsastusasema K1 Katsastajat. Keväällä 2016 Luolalaan avattiin liikerakennus Naantalin portti, jossa toimii autokorjaamo, lounasravintola ja sinne toimintansa siirtänyt katsastusasema.
Liikenneyhteydet
Naantalin sataman raskas ajoneuvoliikenne kulkee pääasiassa Luolalan kautta Luolalan eritasoliittymään (myös nimellä Vanton eritasoliittymä) ja siitä edelleen Eurooppatie 18:n eli kantatie 40:n eli Naantalin pikatien kautta. Osa pohjoiseen suuntautuvasta liikenteestä kulkee eritasoliittymästä yhdystietä 1893 pitkin Maskun suuntaan.
Liikenne-ennusteen mukaan vuonna 2010 sataman keskivuorokausiliikennemäärä raskaassa liikenteessä olisi noin 600 ajoneuvoa ja sataman muu liikenne 600 ajoneuvoa vuorokaudessa.
Naantalin kaupunki aloitti uuden Satamatien rakentamisen vuonna 2005 ja vuoden 2006 kesäkuussa aloitettiin Vanton eritasoliittymän rakentaminen. Liikenneministeri Anu Vehviläinen vihki uuden tien ja liittymän käyttöön 23. lokakuuta 2007. Uusi Satamatie kulkee Luolalan teollisuusalueen läpi Vanton liittymästä satamaan. Vanton eritasoliittymän tiejärjestelyjen kustannusarvio oli 6,10 miljoonaa euroa, josta Tiehallinnon osuus oli 4,37 miljoonaa euroa ja Naantalin kaupungin osuus 1,72 miljoonaa euroa. Vanton eritasoliittymän tiejärjestelyt ja uusi Satamatie paransivat Vanton ja Luolalan liittymien toimivuutta ja turvallisuutta, sekä sataman tieyhteyksiä.
Lähteet
60.46975°N, 22.06153°W
Japaninmispeli
Japaninmispeli eli nispero eli hedelmänispero (Eriobotrya japonica, syn. Mespilus japonica), josta käytetään myös usein nimeä lokvatti, on ruusukasvien heimoon kuuluva hedelmäpuu. Se on kotoisin Aasiasta ja sitä viljellään muun muassa Thaimaassa, Japanissa, Kiinassa, Espanjassa ja Portugalissa.
Japaninmispeli kasvaa 6–9 m korkeaksi puuksi. Sen varsi on lyhyt, lehvästö pyöreä. Uudet versot ovat villamaisen nukan peittämät. Ikivihreät, nahkeat lehdet muodostuvat noin 12–30 cm pitkistä, 7–10 cm leveistä lehdyköistä.
Hedelmät ovat yleensä ison luumun kokoisia ja hieman päärynänmuotoisia. Kuori samoin kuin hedelmälihakin on yleensä keltaista tai oranssia.
Ira Murchison
Ira Murchison (6. helmikuuta 1933 – 28. maaliskuuta 1994) oli yhdysvaltalainen pikajuoksija ja olympiavoittaja.
Murchison sivusi vuoden 1956 aikana kolmasti 100 metrin juoksun maailmanennätystä. Hän juoksi ajan 10,2 s sekä Comptonissa 1. kesäkuuta että Los Angelesissa 29. kesäkuuta. Willie Williams paransi elokuussa Berliinissä maailmanennätystä 0,1 sekuntia mutta päivää myöhemmin myös Murchison juoksi samassa paikassa ajan 10,1 s.
Murchison voitti kultaa 4 × 100 metrin viestijuoksussa Melbournen 1956 olympialaisissa. Yhdysvallat paransi yli 20 vuotta vanhaa maailmanennätystä aikaan 39,5 s. Henkilökohtaisella 100 metrillä Murchison sijoittui neljänneksi ajalla 10,6 s; mitalit menivät kahdelle hänen maanmiehelleen sekä Australian Hector Hoganille.
Vuonna 1963 Murchison sijoittui São Paulossa käydyissä Pan-Amerikan kisoissa 100 metrillä pronssille ajalla 10,62 s.
Aleksei Švalev
Aleksei Švalev (s. 25. toukokuuta 1987 Pietari, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on venäläinen entinen jääkiekkopuolustaja. Hän pelasi urallaan lähinnä Venäjän toisella sarjatasolla.
Ura
Švalev pelasi ensimmäiset miesten pelinsä kaudella 2003–2004 16-vuotiaana Lokomotiv Jaroslavlin kakkosjoukkueessa Venäjän kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla Pervaja Ligassa. Kaudella 2005–2006 hän pelasi tulokaskautensa Superliigassa Lokomotiv Jaroslavlin edustusjoukkueen riveissä. Švalev teki runkosarjassa 24 ottelussa kuusi syöttöpistettä. Hän pelasi myös 11 playoff-ottelua. Švalev pelasi kaudesta 2006–2007 puolet vielä Lokomotiv Jaroslavl-2:ssa, mutta puolet taas Superliigaa Metallurg Novokutznetskissa.
Kauden 2007–2008 Švalev aloitti Jaroslavlin Superliiga-joukkueessa, mutta hän siirtyi kesken kauden Sibir Novosibirskiin. Švalev pelasi Superliigassa yhteensä vain 14 ottelua antaen neljä syöttöpistettä. Kaudella 2008–2009 hän pelasi Dizel Penzassa ja Kapitan Stupinossa Vysšaja Ligaa. Švalev palasi kaudeksi 2009–2010 Lokomotiv Jaroslavliin pelaamaan KHL:ää, mutta hänen peliaikansa jäi vähäiseksi ja Švalev pelasi vain yhdeksän ottelua ilman tehopisteitä.
Les Baux-de-Provence
Les Baux-de-Provence (myös Les Baux, oksitaaniksi Lei Bauç de Provença) on 392 asukkaan kunta Bouches-du-Rhônen departementissa, Ranskassa. Les Baux-de-Provencen kylässä geologi Pierre Berthier löysi ja analysoi ensimmäisenä ihmisenä maailmassa alumiinin valmistukseen tarvittavaa malmia, bauksiittia vuonna 1821. Hän nimesi malmin kylän nimen mukaan.
Historia
350px|thumb|vasen|Les Baux-de-Provence kuvattuna luoteesta. Les Baux-de-Provencen alue on ollut asuttu jo kivikaudelta lähtien ja myöhemmin alueella on asunut kelttejä. Kaupunki alkoi kuitenkin kehittyä vasta Les Baux’n kreivien kaudella, jotka asettuivat alueelle 900-luvulla Les Bauxin kalliokohouman kohdalle. Paikannimi onkin johdettu ranskan bau- tai provensaalin baou-sanasta, joka merkitsee vuorenrinnettä. 1100-luvun alussa kaupunki soti Barcelonan kreivejä vastaan satavuotisessa sodassa. Sota ei kuitenkaan estänyt kaupungin taloudellista ja kulttuurillista nousukautta 1100- ja 1200-luvuilla. Tuolloin kaupungin väkiluku kasvoi 4 000:een.
Vuonna 1399 Les Baux-de-Provence ja Les Baux’n suvun omaisuus päätyi Provencelle ja sittemmin kaupunki päätyi Ranskalle muun Provencen kanssa vuonna 1481. Ranskaan liittämistä vastaan syntyi kapina, jonka seurauksena kaupungin linna tuhottiin ja kaupunki alennettiin paronikunnaksi. Uusi nousukausi alkoi kuitenkin jo 50 vuoden jälkeen, kun konnetaabeli A. de Montmorency johti uuden linnan, kirkkojen ja palatsien rakennusta. Kaupungin yksityistaloja rakennettiin renessanssin ja ranskalaisen klassismin tyylisuuntien mukaan. Vuonna 1631 kaupungin linna tuhottiin jälleen, kun kaupunki oli liittoutunut Gaston d'Orléansin puolelle Richelieuta vastaan. Pian tämän jälkeen kaupungin asukkaat alkoivat hajaantua muualle. Kaupunki raunioitui mutta se alkoi elpyä matkailun myötä 1800-luvulla. Taloutta piristivät myös paikalle perustetut kivilouhokset, joissa louhittiin kalkkikiveä ja sittemmin bauksiittia.
Kinksi
Kinksi on kylä Läänerannan kunnassa Virossa. Se mainittiin ensimmäisen kerran nimeltä vuoden 1564 kartoissa.
Kinksissa sijaitsee Marinan kirkko, joka on yksi Länsi-Viron vanhimmista kirkoista. Se rakennettiin linnoituskirkoksi lähelle kauppareittiä Saarenmaalta Pohjois-Viroon 1200-luvun loppupuoliskolla. Kirkkoon on todennäköisesti haudattu kalparitarien suurmestari Otto von Lutterberg, joka kuoli Karusen taistelussa vuonna 1270.
Murikko
60.49217°N, 22.06364°W
Leamon King
Leamon King (13. helmikuuta 1936 – 23. toukokuuta 2001) oli yhdysvaltalainen pikajuoksija ja olympiavoittaja.
King sivusi lokakuussa 1956 Kaliforniassa kahdesti 100 metrin juoksun maailmanennätystä. Hän juoksi ajan 10,1 s sekä Ontariossa 20. lokakuuta että Santa Anassa 27. lokakuuta. Kuukautta myöhemmin Melbournen olympialaisissa hän pääsi juoksemaan vain 4 × 100 metrin viestijuoksun, jonka Yhdysvallat voitti maailmanennätysajalla 39,5 s; edellisellä ennätyksellä oli ikää yli 20 vuotta.
Deirdre
pienoiskuva|John Duncan: Deirdre of the sorrows. Deirdre, iiriksi Deirdriu, oli Irlannin varhaisessa kirjallisuudessa lempeä ja oikeudentuntoinen The Fate of the Sons of Usnech (Oidheadh Chloinne Uisneach) -rakkaustarinan sankaritar.
The Fate of the Sons of Usnech liitettiin sittemmin Ulaid-tarusikermään, johdannoksi Táin Bó Cuailgne -tarinalle, jotta voitiin selittää, miksi sankari Ferghus oli loikannut Ulsterista Connachtin puolelle. Kertomus on alun perin laadittu 700–800-luvuilla, mutta tarinaa muokattiin 1400-luvulla ja se yhdistettiin runoelmien The Fate of the Children of Tuireann (Oidheadh Chloinne Tuireann) ja The Fate of the Children of Lir (Oidheadh Chloinne Lir) kanssa kokoelmaksi The Three Sorrows of Storytelling (Tri Truaighe Scéalaigheachta). Tarun vanhempi versio on säilynyt vuonna 1160 julkaistussa The Book of Leinster -teoksessa, ja tämä alkuperäinen tarina on karumpi ja traagisempi, huomattavasti rosoisempi eikä niin romantisoitu kuin myöhempi versio.
Taru kertoo, että Deirdre oli Ulsterin kuninkaan Conorin (Conchobar mac Nessa) runonlaulajan Fedlimidin tytär. Ennen Deirdren syntymää druidi Cathbadh ennusti, että Deirdrestä tulisi kaunotar, mutta moni mies saisi surmansa tytön vuoksi. Ulsterin soturit vaativat lapsen surmaamista, mutta Conchobar päätti kasvattaa Deirdren salassa ja mennä tytön vartuttua naimisiin hänen kanssaan. Deirdre kasvoi syrjäseudulla poikkeuksellisen kauniiksi naiseksi. Eräänä päivänä nuori Deirdre näkee kasvatusisänsä nylkevän vasikkaa lumessa. Korppi juo lumelle valunutta vasikan verta. Deirdre lausuu kumppanilleen, runoilija Leabharchamille, että miehellä, johon hän rakastuu, on sama väriyhdistelmä: mustat hiukset, valkea iho ja punaiset posket. Naisrunoilija kertoo silloin Deirdrelle, että on eräs Noísi, Usnechin poika, jolla on juuri nämä piirteet.
The Fate of the Sons of Usnech –taru on ollut kautta aikain sekä Irlannissa että Skotlannissa erittäin suosittu, ja se vaikutti kirjallisuuteen vielä 1900-luvun alussakin, jolloin tarinan kertoivat näytelmämuodossa John Millington Synge ja William Butler Yeats.
Auvoljärvi
Auvoljärvi sijaitsee Hinnerjoella Eurassa Satakunnassa ja kuuluu Lapinjoen vesistön Isosuonojan valuma-alueeseen.
Maantiede
Järven pinta-ala on 33,1 hehtaaria ja sen pituus on 1,3 kilometriä ja leveys 450 metriä. Järven luusua sijaitsee järven koillisrannalla, josta saa alkunsa 100 metriä pitkä yhdysoja Urmijärveen. Järvessä ei ole saaria.
Järven rantaviiva on 3,5 kilometriä pitkä. Ranta on puoliksi moreeni- ja kalliopohjaista maastoa sekä metsäistä suota. Peltoa on vain vähän. Rannoilla on lukuisia loma-asuntoja ja Elorannan uimaranta ja leirintäalue. Järville pääsee Lapin ja Honkilahden yhdistävältä seututieltä 210.
Luonto
Järvessä viihtyy ainakin jokirapu, jotka on alkuperäinen laji, sekä ankerias, joka on istutettu laji.
Historia
Vuoden 1849 Euran pitäjänkartassa "Eura Socken 1849" Auvoljärven nimi kirjoitettiin "Iso Avuljärvi". Vuonna 1903 talollinen Juho Kallio ja kumppanit Hinnerjoelta hakivat lupaa järvenlaskuun ja saivat sen vuonna 1905.
Väriherneet
Väriherneet (Genista) on kasvisuku hernekasvien heimossa. Siihen kuuluu 144 lajia, joita esiintyy alkuperäisenä Euroopassa, Välimerenalueella ja Länsi-Aasiassa. Purjevihmat (Teline) ovat läheistä sukua väriherneille ja useiden lähteiden mukaan liitetään niihin.
Väriherneet Pohjoismaissa
Pohjoismaissa tavataan viisi luonnonvaraista värihernelajia: oraväriherne, saksanväriherne, karvaväriherne, varpuväriherne ja pensasväriherne. Niitä kasvaa lähinnä Etelä-Ruotsissa ja Tanskassa. Ne ovat keltakukkaisia ja kasvutavaltaan maanmyötäisiä varpuja tai pieniä pensaita.
Klaus Juhana Kemell
Claes Johan (Klaus Juhana) Kemell tai Kemelli (11. maaliskuuta 1805 Ylivieska – 19. joulukuuta 1832 Alavieska) oli Alavieskan vt. kappalainen, kääntäjä ja runoilija.
Kemellin vanhemmat olivat Ylivieskan lukkari Jakob (Jaakko) Kemell ja Brita Katariina Karlberg. Hän kävi Oulun triviaalikoulua yhdessä muun muassa J. V. Snellmanin ja Samuel Gustaf Berghin kanssa ja pääsi ylioppilaaksi 1824. Kemell valmistui papiksi 1827 ja oli siitä alkaen Köyliössä ja Säkylässä kappalaisenviran armovuoden saarnaajana, kunnes pääsi 1828 Alavieskaan pitäjän sairastuneen kappalaisen Henrik Piponiuksen sijaiseksi. Kemell oli tässä tehtävässä kuolemaansa saakka. Viimeisinä vuosinaan hän liittyi Pohjanmaalla levinneeseen herännäisyyteen.
Kemell oli Oulun Wiikko-Sanomia -lehden avustajana heti lehden perustamisesta 1829 lähtien. Lehdessä julkaistiin vuosina 1830–1831 viisi Kemellin kirjoittamaa runoa. Niistä yksi, Carl Michael Bellmanin Fredmanin yhdeksännen epistolan suomennos Ystäväkullat, siukut ja veljet vuodelta 1831, oli niin suosittu, että siitä painettiin arkkiveisu vuonna 1834. Kemellin merkittävin kirjallinen työ oli Tuomas Kempiläisen Kristuksen seuraamisesta hartauskirjan suomennos. Hän sai tämän käännöksen valmiiksi vähän ennen kuolemaansa, ja teos voitiin julkaista 1836. Kemell käytti suomennostyössään apuna Keski-Pohjanmaan murteen sanastoa ja lausetapoja, ja niinpä hänen käännöksensä erottuikin edukseen siihen asti tavallisesti käytetystä ruotsinvoittoisesta suomen kirjakielestä. Kemell-suomi olikin kielenkäytössä varsinkin herännäispappien suosima esikuva.
Kemell keräsi myös materiaalia mustalaiskielen sanakirjaa varten, mutta hän poltti kertyneen aineiston erään ystävänsä kehotuksesta.
Myös Kemellin nuorempi veli Frans Petter Kemell kirjoitti runoja, joita julkaistiin Oulun Wiikko-Sanomissa.
Runoja
Julkaistu nimimerkillä K-lli Oulun Wiikko-Sanomissa:
Boraginales
Boraginales on koppisiemenislahko, joka kuuluu asteridien Lamiidae-ryhmään yhdessä lahkojen Garryales, Gentianales, Lamiales ja Solanales kanssa. Lahkon tunnetuin heimo on lemmikkikasvit (Boraginaceae).
Tuntomerkit
Lahkon kasvit ovat enemmän tai vähemmän ruohovartisia kasveja, joita peittää enemmän tai vähemmän karkea karvoitus; karvan tyvellä on kystoliitti eli solun sisäinen kiinteä kalsiumkarbonaattimuodostuma tai sen kaltainen kappale, ja tyvisolun soluseinät ovat kalkkeutuneet tai piityneet. Lehtiasento on kierteinen ja lehdet korvakkeettomia. Kukinto sijaitsee kasvin kärjessä terminaalisesti, ja on yksihaaraviuhko eli monokaasio, joka kukkien ollessa nupullaan on kiemurana. Kukat ovat säteittäisiä. Kukan verhiö on erilehtinen ja teriö kasvaa kehityksensä kuluessa yhteen torveksi; teriö on usein ratasmainen. Tavallisesti kahdesta emilehdestä muodostuneessa ja usein neljäosaisessa sikiäimessä on paljon siemenaiheita (usein kuitenkin neljä). Verhiö jää kehittyvän hedelmän suojaksi.
Luokittelu
Boraginales-lahkoon kuuluu kahdeksan heimoa, joissa on yhteensä 148 sukua ja 2 755 lajia. Heimot ovat (synonyymit suluissa):
Gévrise Émane
Gévrise Émane (s. 27. heinäkuuta 1982 Yaoundé, Kamerun) on ranskalainen judoka.
Émane voitti maailmanmestaruuden 70 kg:n painoluokassa Rio de Janeirossa 2007 kukistettuaan loppuottelussa Yhdysvaltojen Ronda Rouseyn pistevoitolla. Toisen maailmanmestaruutensa hän saavutti 63 kg:n sarjassa Istanbulissa 2011 voitettuaan loppuottelussa Japanin Yoshie Uenon. Hän voitti maailmanmestaruuden 70-kiloisissa jälleen Astanassa 2015 kukistettuaan loppuottelussa espanjalaisen María Bernabéun. Hän on saanut lisäksi MM-hopeaa 70-kiloisissa Kairossa 2005 ja MM-pronssia 63 kg:n painoluokassa Rio de Janeirossa 2013. Lontoon olympialaisissa 2012 Émane voitti pronssia.
Émane on voittanut Euroopan-mestaruuden 70 kg:n painoluokassa Tampereella 2006, Belgradissa 2007 ja Kazanissa 2016 sekä 63-kiloisissa Istanbulissa 2011 ja Tšeljabinskissa 2012. Hän on saanut lisäksi EM-pronssia 70 kg:n sarjassa Lissabonissa 2008.
Émane on voittanut joukkuekilpailun maailmanmestaruuden 2006 ja saanut MM-pronssia 2013. EM-joukkuekilpailussa hän on saavuttanut kultaa 2003, 2004, 2005, 2011 ja 2014 sekä pronssia 2010. Hän voitti joukkuekilpailun kultaa myös Euroopan kisoissa 2015. Alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa hän sai hopeaa 70-kiloisissa 2004. Hän voitti kultaa 70 kg:n painoluokassa Jejun universiadeissa 2003. Opiskelijoiden MM-kilpailuissa hän sai samassa sarjassa hopeaa 2004.
Émane on saavuttanut Masters-, Grand Prix- ja Grand Slam -kilpailuissa kahdeksan turnausvoittoa, neljä kakkossijaa ja neljä kolmossijaa sekä maailmancupeissa ja Continental Open -kilpailuissa kuusi voittoa ja viisi kolmossijaa. Hän on voittanut aikuisten sarjassa neljä Ranskan-mestaruutta.
Frans Petter Kemell
Frans Petter (Pietari) Kemell (9. joulukuuta 1817 Ylivieska – 5. elokuuta 1857 Ylikiiminki) oli Kiimingin kappalainen ja runoilija.
Kemellin vanhemmat olivat Ylivieskan lukkari Jakob (Jaakko) Kemell ja hänen 2. puolisonsa Brita Katarina Karlberg. Hän kävi Oulun triviaalikoulua ja pääsi ylioppilaaksi yksityistodistuksella 1838. Kemell vihittiin papiksi 1842 ja hän toimi sitten apulaispappina Lohtajalla, Lappajärvellä, Soinissa, Pyhäjoella ja Oulaisissa. Hänestä tuli Kiimingin kappalainen 1855 ja tässä virassa hän kuoli kaksi vuotta myöhemmin.
Kemellin kirjoittamia runoja julkaistiin suuri määrä Oulun Wiikko-Sanomia-lehdessä vuosina 1840-1841. Myös Kemellin veli Klaus Juhana Kemell (1805-1832) kirjoitti runoja tähän lehteen.
Valuaatio
Olkoon K kunta ja G täysin järjestetty Abelin ryhmä. K:n valuaatio, jonka arvot kuuluvat G:hen, on kuvaus siten, että kaikilla  on voimassa
Urmijärvi
Urmijärvi on Satakunnassa Eurassa sijaitseva järvi, joka kuuluu Lapinjoen vesistöön Isosuonojan valuma-alueeseen.
Maantiede
Järven pinta-ala on 7,4 hehtaaria ja sen pituus on noin 500 ja leveys 270 metriä. Järven luusua sijaitsee järven koillisrannalla, josta saa alkunsa 1,3 kilometriä pitkä Koisonoja, joka yhtyy Koumanojaan heti Auvaisen pohjoispuolella ja se puolestaan Vilimussuonojaan.
Järven rantaviiva on 1,1 kilometriä pitkä ja se on puoliksi ojitettua suota ja metsäistä moreenimaata. Kaakkoisrannalla on loma-asuntoja. Pohjoisranta rajautuu peltoon. Viereisestä Auvoljärvestä laskee lyhyt suo-oja Urmijärveen. Järvien pinnan korkeuserot ovat vain 30 senttimetriä. Järville pääsee Lapin ja Honkilahden yhdistävältä seututieltä 210.
Luonto
Järvessä viihtyy ainakin jokirapu, jotka on alkuperäinen laji, sekä ankerias, joka on istutettu laji. Kaakossa nousee 40 metriä ylemmäksi Pärkänvuori.
Johanna Ivaska
Mari Johanna Ivaska (s. 22. elokuuta 1972 Turku) on suomalainen Turun yliopiston molekulaarisen solubiologian professori ja syöpätutkija. Hän työskentelee Turun biotieteiden keskuksessa. Vuosina 2021–2025 hän työskentelee K. Albin Johansson -tutkimusprofessorina. Vuosina 2015–2019 Ivaska toimi akatemiaprofessorina. Hän on tutkinut tutkimusryhmänsä kanssa muun muassa syövän etäpesäkkeiden syntymiseen liittyviä solumuutoksia.
Ivaska opiskeli biokemiaa Turun yliopistossa ja valmistui filosofian maisteriksi 1995 ja filosofian tohtoriksi 2000. Hän väitteli vuonna 1999 lääketieteellisen biokemian alaan kuuluvalla kollageenien reseptoreja käsittelevällä artikkeliväitöskirjalla. Englanninkielisen väitöskirjan otsikko oli Cellular collagen receptors: characterization of specific ligand recognition and signal transduction mechanisms. Ivaska sai vuonna 2011 pohjoismaisen nuoren tutkijan Anders Jahre -palkinnon. Vuonna 2017 Ivaskalle myönnettiin A. I. Virtanen -palkinto. Hän on ollut Euroopan molekyylibiologian järjestön (EMBO) jäsen vuodesta 2015 ja Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen Ivaska on ollut vuodesta 2016.
Urmijärvi
Historia
Vuoden 1849 Euran pitäjänkartassa "Eura Socken 1849" Umrijärven nimi on kirjoitettu "Wähä Avuljärvi".
Johanna Ivaska
Johanna Ivaskan isä on emeritusprofessori Ari Ivaska.
Hetkessä tähdeksi
Hetkessä tähdeksi (Instant Star) on Geminillä palkittu kanadalainen televisiosarja, jonka pääosassa on Alexz Johnson. Sarja kertoo Jude Harrisonista, joka 15-vuotiaana voittaa Instant Star -laulukilpailun.
Linda Schuyler ja Stephen Stohn Epitome Picturesista tuottivat sarjan. Ohjelma alkoi CTV:llä Kanadassa, mutta myöhemmin sarjan osti Viacomin omistama televisiokanava yhdysvaltalainen The N. Sarjasta tuli Degrassi: The Next Generationin jälkeen toiseksi suosituin The N:n sarja.
Sarjaa tehtiin neljä kautta. Sarjan viimeinen jakso esitettiin 26. kesäkuuta 2008 The N -kanavalla. Sarjan ensimmäinen jakso esitettiin Suomessa 7. kesäkuuta 2008 Subilla. Sub on esittänyt sarjan kolme ensimmäistä tuotantokautta.
Näyttelijät
Pääroolit
Sivuroolit
Jacopo da Bologna
Jacopo da Bologna oli italialainen 1300-luvulla vaikuttanut säveltäjä. Hän oli muusikkona lukuisissa hoveissa. Milanolainen Viscontin perhe palkkasi hänet vuosina 1339-1360, lukuun ottamatta lyhyttä jaksoa Veronassa. Jacopon sävellystyö osuu ajalle, jolloin moniäänisyys oli uutta. Tuotannossa näkyy miten moniäänisyys kehittyy vuosien varrella. On arveltu hänen opettaneen säveltäjä Francesco Landinia.
Marcos Llorente
Marcos Llorente Moreno (s. 30. tammikuuta 1995 Madrid, Espanja) on espanjalainen jalkapalloilija, joka edustaa espanjalaista Atlético Madridia. Pelipaikaltaan hän on keskikenttäpelaaja. Hän nousi Espanjan maajoukkueeseen vuonna 2020.
Llorenten isä Paco, isosetä Francisco Gento ja isoisä Ramón Grosso olivat myös jalkapalloilijoita. He kaikki edustivat uransa aikana Real Madridia.
Seurajoukkueura
Llorente liittyi Real Madridin nuorisoakatemiaan vuonna 2008 ollessaan 13-vuotias. Vakuuttavien esitysten jälkeen, hänet nostettiin kesällä 2014 seuran reservijoukkueeseen.
Hän pelasi ensimmäisen ottelunsa reservijoukkueessa 24. elokuuta 2014 vieraskentällä Atlético Madridin reservijoukkuetta vastaan. Hän pelasi kauden 2014–2015 aikana yhteensä 25 ottelua.
Kesän 2015 Llorente oli mukana edustusjoukkueen harjoituskaudella ja pääsi pelaamaan otteluissa Manchester Cityä, Internazionalea ja Vålerengaa vastaan. Virallisen ensiesiintymisensä edustusjoukkueessa hän teki 17. lokakuuta 2015 La Ligan ottelussa Levantea vastaan. Kaksi viikkoa myöhemmin hän pelasi Las Palmasia vastaan ja joulukuussa Espanjan cupin ottelussa Cádizia vastaan. Muutoin hän pelasi vielä reservijoukkueessa.
Kauden 2016–2017 Llorente pelasi lainalla Alavésissa. Hän pelasi kauden aikana 32 La Liga -ottelua, joista 31 ottelussa avauskokoonpanossa täydet minuutit. Palattuaan Real Madridiin hän pelasi ensimmäisellä kaudella vain 13 ja toisella seitsemän liigaottelua sekä yhteensä kolme Mestarien liigan ottelua. Maalinteossa hän onnistui joulukuussa 2018 seurajoukkueiden MM-loppuottelussa, jossa Real voitti Arabiemiraattien Al Ainin, ja tammikuussa 2019 Espanjan cupin toisessa puolivälieräottelussa Gironaa vastaan.
Taloudellinen tehokkuus
thumb|Jeremy Bentham. Teos Henry William Pickersgill, yksityiskohta. Taloudellinen tehokkuus eli taloudellisuus merkitsee, että tavoite pyritään saavuttamaan mahdollisimman pienin uhrauksin (panoksin). Koko kansantalouden tehokkuus merkitsee käytössä olevien niukkojen tuotantoresurssien hyödyntämistä mahdollisimman suuren tuotannon aikaansaamiseksi mahdollisimman vähin uhrauksin. Tällöin ei tuhlata resursseja eikä ole tarpeetonta kitkaa. Tehokkuus jakautuu eri muotoihin, kuten paretotehokkuus, Kaldor–Hicks-tehokkuus, X-tehokkuus ja allokointitehokkuus. Taloustieteessä käytetään usein rahassa mitattavia tehokkuuden käsitteitä, vaikka rahalla ei voikaan mitata kaikkia preferenssejä. Raha kuitenkin kuuluu taloustieteen piiriin ja on helpompi empiirisesti havaita kuin preferenssit. Henkilöiden välinen hyötyjen vertailu on monien taloustieteilijöiden mukaan epätieteellistä.
Utilitarismi on etiikka, jossa esitetään eettinen kriteeri eli hyvinvoinnin maksimointi, joka muistuttaa taloustieteellistä tehokkuutta. Jeremy Benthamin mukaan utilitarismi oli tieteellinen. Teleologinen etiikka on sukua taloudellisen tehokkuuden vaatimukselle ja sen yhtenä muotona on utilitarismi.
Lähteet
Izkoristek
Harun al-Rašid
thumb|200px|Harun al-Rašidia esittävä miniatyyrimaalaus. Harun al-Rašid ( (myös Harun ar-Rašid); 27. maaliskuuta 763 – 24. maaliskuuta 809) oli viides abbasidien kalifi ja hallitsi vuosina 786–809.
Harunin isä oli al-Mahdi. Al-Mahdin pojista Musa (Mooses) nousi ensin hallitsijaksi vuonna 785, mutta kuoli vain vuoden kuluttua. Al-Tabari esittää mahdollisuuden, että poikien äiti, kalifin jalkavaimo Khayzuran, olisi antanut orjansa tukehduttaa Musan, jotta nuorempi veli Harun (Aaron) saisi valtaistuimen.
Al-Tabarin mukaan Harun al-Rašid teki kahdeksan pyhiinvaellusta Mekkaan vuosien 790 ja 804 välillä. Sinne kunnostettiin Bagdadista tie, joka sai nimen hallitsijan puolison mukaan. Pyhiinvaellusperinne Mekkaan alkoi viimeistään tällöin, ellei jo aikaisemmin.
Harunin kalifihovissa Barmakidien persialainen suku sai huomattavan vaikutusvallan. Se voi antaa myös selityksen sille, miksi islamin pyhiinvaellustavoissa alkoi näkyä buddhalaisia piirteitä. Barmakidit olivat taustaltaan korkea-arvoista buddhalaista pappissukua Afganistanin rajaseudulta. Buddhalaiseen tapaan muslimivaeltajat pukeutuvat valkoiseen viittaan, joka jättää paljaaksi toisen olkapään. Myös pyhiinvaeltajien käytössäännöt saatiin ilmeisesti buddhalaisilta, esimerkkinä kielto tappaa edes kärpästä.
Abbasidivaltakuntaa ravisuttivat toistuvat kapinat, joita Harun al-Rašidin aikana sattui muiden ohella Egyptissä ja Syyriassa. Valtakunta pysyi koossa, mutta hapertui, kun reuna-alueille alettiin myöntää suurempaa itsenäisyyttä vastineeksi sille, että ne suostuivat maksamaan veroa. Ensimmäisenä tällaisen aseman saavutti Tunisia.
Harun al-Rašid solmi diplomaattisia suhteita ympäri silloista maailmaa; eräs huomattavimpia tästä säilyneitä näytteitä on erittäin hienolla damaskoinnilla koristettu turkkilainen käyräsapeli, jonka hän lahjoitti Kaarle Suurelle; sapeli kuuluu Saksan keisarillisiin regalioihin ja se on säilynyt Saksan kansallismuseossa, jossa regaliat nykyisin ovat. Lisäksi hän lahjoitti keisarille Abu-l-Abbas-nimisen norsun.
Harun al-Rašid valitsi seuraajakseen pojistaan al-Aminin, kun taas vanhin poika al-Mamun sai hallintoonsa Khorasanin. Seurauksena oli tuhoisa sisällissota, joka päättyi neljä vuotta kestettyään vuonna 813, kun al-Mamunin armeija valtasi ja ryösti Bagdadin.
Göran Sundholm
Göran Sundholm -nimisiä henkilöitä ovat:
Fornifilia
Fornifilia on kiinnostus sitomis- eli bondageseksin suuntaukseen, jossa sidottava henkilö lukitaan huonekaluun tai huonekalua muistuttavaan ruumiinasentoon.
thumb|Fornifilia
Viluluoto
Viluluoto on Naantalin 2. kaupunginosa. Se sijaitsee kaupungin keskustan koillispuolella. Vuonna 2005 kaupunginosassa oli 370 asukasta. Pinta-alaltaan se on Naantalin toiseksi pienin. Se rajoittuu idässä Ruonaan ja kantakaupunkiin sekä lännessä Karvettiin ja Luolalaan. Sen eteläpuolella sijaitsee Luolalanjärvi.
Viluluodon asutus on omakotitalovaltaista. Kaupunginosassa sijaitsee Naantalin suurin päivittäistavarakauppa K-Supermarket.
60.47419°N, 22.04381°W
HMS Abercrombie (1915)
HMS Abercrombie oli Britannian kuninkaallisen laivaston Abercrombie-luokan monitori ensimmäisessä maailmansodassa.
Taustaa ja valmistus
Bethlehem Steelin Charles M. Schwab tarjosi 3. marraskuuta 1914 amiraliteetin ensimmäiselle merilordille Winston Churchillille käyttöön neljä BL 14 tuuman 45 pituuskaliiperin Mk II -kaksoistykkitornia, jotka hampurilainen telakka A. G. Vulcan oli tilannut Kreikan laivaston Salamista varten. Torneja ei kuitenkaan voitu toimittaa brittien kauppasaarron vuoksi saksalaiselle telakalle. Kuninkaallinen laivasto suunnitteli torneja varten monitoriluokan, joka oli suunniteltu nimenomaan rannikkomaalien tulittamiseen.
Alus tilattiin Belfastista Harland and Wolffilta, missä köli laskettiin 12. joulukuuta 1914 telakkanumerolla 472 nimettynä HMS Admiral Farragutiksi. Nimi oli kunnianosoitus Yhdysvaltain laivaston amiraali David Farragutille. Alus laskettiin vesille 15. huhtikuuta 1915 ja valmistui 29. toukokuuta. Yhdysvaltain ollessa edelleen puolueeton alus nimettiin uudelleen 31. toukokuuta palvelukseen otettaessa HMS M1:ksi ja edelleen 19. kesäkuuta HMS General Abercrombieksi. Lopulta 21. kesäkuuta aluksen nimeksi tuli HMS Abercrombie.
Palvelus
Abercombie lähti 24. kesäkuuta risteilijä HMS Theseuksen saattamana ja hinaamana Dardanelleille tukemaan Gallipolin taistelua. Se saapui 12. heinäkuuta Kephaloon, jossa siitä tehtiin tukevien joukkojen lippulaiva. Alus siirtyi tulittamaan turkkilaisten asemia. Alukseen tuli lukuisia osumia, mutta se ei vaurioitunut pahoin. Alus muodosti syyskuussa sisaralustensa kanssa erityislaivueen 1. viirikön. Cape Hellesin evakuoinnin jälkeen tammikuussa 1916 alus siirrettiin Imbrosiin, josta käsin se toisinaan tulitti turkkilaisten asemia.
Toukokuussa alus oli Maltalla huollettavana, jonka jälkeen se palasi Imbrokseen. Alus osallistui lokakuussa Salonikan rintaman taisteluihin, joiden päätyttyä se tuki maajoukkoja useissa kohteissa Egeanmeren rannikolla ennen paluutaan Kephaloon alkuvuodesta 1917. Alus oli jälleen toukokuussa 1917 huollettavana Maltalla ja taas vuotta myöhemmin, jolloin sen tykit vaihdettiin. Näinä viimeisinä vuosina alus ei juurikaan osallistunut taistelutoimiin. HMS Endymionin upottanut sukellusvene oli lähellä upottaa myös Abercrombien elokuussa 1918. Aselevon astuttua voimaan alus purjehti Dardanellien läpi Mustallemerelle.
Helmikuussa 1919 alus palasi Britteinsaarille. Se siirtyi huhtikuussa Imminghamiin odottamaan poistoa. Alus poistettiin palveluksesta toukokuussa samana vuonna ja riisuttiin aseista Portsmouthissa kesäkuussa 1920. Alus myytiin romutettavaksi toukokuussa 1921, mutta se säilyi edelleen reservissä. Alus myytiin uudelleen 25. kesäkuuta 1927 romutettavaksi Wardille Inverkeithingiin.
Abasiofilia
Abasiofilia on seksuaalinen suuntautuminen, jossa henkilön mielenkiinto kohdistuu liikkumista vaikeuttavaan ruumiinvammaan, erityisesti puuttuviin raajoihin. Termiä käytti ensimmäisen kerran John Money vuonna 1990 artikkelissaan parafilioista, ja tätä ennen ilmiötä oli kuvattu muilla nimillä, kuten ortopedinen fetisismi. Abasiofilia ei kuitenkaan ole määritelmällisesti fetisismi, koska se ei kohdistu esineeseen.
Eino Toivonen
Eino Johannes Toivonen oli suomalainen jääkärieverstiluutnantti. Hänen vanhempansa olivat työnjohtaja Juho Toivonen ja Fanny Puhakka. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1920 Hervor Lovisa Appelgrén kanssa.
Opinnot
Toivonen kirjoitti ylioppilaaksi Oulun suomalaista klassillisesta lyseosta vuonna 1910 ja liittyi Pohjois-Pohjalaiseen osakuntaan. Opintojaan hän jatkoi Helsingin yliopiston filosofisen tiedekunnan fyysis-matemaattisella osastolla vuosina 1910–1913. Opintojen sa jälkeen hän toimi Oulun suomalaisen klassillisen lyseon matematiikan virkaatekevänä nuorempana lehtorina vuosina 1913–1914 ja väliaikaisena matematiikan opettajana Oulun molemmissa lyseoissa syyslukukaudella 1914. Toivonen kävi Sotakorkeakoulun Saksassa vuosina 1923–1925. Suomen sotakorkeakoulu lahjoitti Toivoselle vuonna 1926 diplomin.
Jääkärikausi
thumb|300px|Jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppania. Toivonen liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n pioneerikomppaniaan 17. tammikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Schmardenissa sekä Aa-joella. Rintamakomennuksensa jälkeen hän kävi vuonna 1917 Polangenissa järjestetyn erikoiskurssin (pommarikurssi).
Suomen sisällissota
Toivonen saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana luutnantiksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918. Hänet komennettiin Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajaksi 2. jääkärirykmentin 4. jääkäripataljoonan 2. komppaniaan ja otti osaa sisällissodan taisteluihin Kalevankankaalla, missä hän haavoittui taistelussa pahasti 28. maaliskuuta 1918.
Talvi- ja jatkosota
Toivonen osallistui talvisotaan Viipurin Lappeenrannan ja Pohjois-Hämeen suojeluskuntapiirien päällikkönä ja jatkosodan puhjettua hän sai komentoonsa Päijänteen, Pohjois-Hämeen ja Lounais-Suomen sotilasläänit ja oli tehtävässä vuoteen 1942 saakka.
Prasonísi (Kythera)
Maantiede
Välimereen kuuluvassa Egeanmeressä ja Jooniansaarten saariryhmässä sijaitseva Prasonísin saari yhdessä lähisaartensa kanssa muodostaa Kytheran kunnan, joka kuuluu Saarten alueyksikköön ja Attikan alueeseen. Pinta-alaa Prasonísilla on 0,04 neliökilometriä ja saaren korkein kohta on 13 metriä merenpinnan yläpuolella.
Prasonísi yhdessä Kytheran saaren pohjois- ja itärannikolla olevien alueiden sekä lähistöllä sijaitsevien pienten Dragonéran, Antidragonéran, Fidonísin, Kapéllon, Koufón ja Avgón asumattomien kalliosaarten kanssa muodostaa Natura 2000 -verkostoon kuuluvan suojelualueen, jolla on kokoa 53,9 neliökilometriä. Natura 2000 -alue on tärkeä rannikon jyrkänteiden lajeille, pesiville merilinnuille sekä muuttolinnuille. Alueen uhkana ovat saarille tuodut rotat sekä ohikulkevien laivojen mahdolliset öljypäästöt. Myös metsästys, hallitsematon laidunnus ja tuli ovat suojelualueen uhkia.
Eino Toivonen
Luottamustoimet
Toivonen toimi Loimaan Kauppakamariyhdistyksen puheenjohtajana ja Suomi-Yhtiön edustajiston jäsenenä sekä Loimaan yhteiskoulun johtokunnan puheenjohtajana. Hän toimi myös Turun yliopiston kunnianeuvoston jäsenenä ja Loimaan reservinupseerikerhon kunniajäsenä. Toivonen sai teollisuusneuvoksen arvonimen vuonna 1951. Hän muisti jääkäriveljiään koko elämänsä ajan ja lahjoitti jääkärimerkin jääkärien hautakiviin. Toivonen haudattiin Loimaalle.
Prasonísi (Kythera)
Maantiede
Prasonísilla, kuten muillakin pienillä saarilla, on selkeät kasvillisuusvyöhykkeet. Rantavyöhykkeellä kasvaa suolakkokasveja, kuten Caryophyllales-lahkoon kuuluva Frankenia hirsuta ja maitteiden sukuun kuuluva Lotus cytisoides. Seuraavalla vyöhykkeellä sisämaahan päin kasvaa suolakkokasvien lisäksi frýganan lajeja. Tämä vyöhyke ei ole enää suolaisen meriveden huuhtomaa aluetta, vaikka saa yhä suolapärskeitä. Tämän vyöhykkeen lajeja ovat esimerkiksi sipulien sukuun kuuluva Allium commutatum, sauramojen sukuun kuuluva Anthemis scopulorum ja kaalien sukuun kuuluva Brassica cretica ssp. aegea. Prasonísin pienestä koosta johtuen saarella ei ole lainkaan sisintä vyöhykettä, kuten muilla Natura 2000 -alueen pienillä saarilla, jolla kasvaisi enimmäkseen frýganan kasvilajeja. Kaikkiaan saarelta on löydetty 15 eri taksonia.
Historia
Antigua ja Barbudan lipun alla kulkenut M/S Nordland -alus ajoi karille Prasonísilla 22. elokuuta 2000. Karilleajon seurauksena aluksesta pääsi mereen tuhat tonnia raskasta polttoöljyä, joka levisi noin 30–50 metriä leveäksi ja noin kolme kilometriä pitkäksi lautaksi. Öljylautta saastutti laajalti ympäröiviä alueita. Öljyntorjuntatyöt kestivät noin kuukauden. Vuodosta vastuussa olevien tahojen ja aluksen omistajan maksettaviksi koitui kymmenien miljoonien drakmojen sakot.
Juha Joutsenlahti
Juha Joutsenlahti (s. 1. heinäkuuta 1964 Pori) on porilainen ylikomisario. Hän on tullut tunnetuksi laajojen huumerikosjuttujen tutkinnanjohtajana vuosina 2001–2010 sekä huumeiden vastaisesta työstään luennoitsijana ja kouluttajana. Joutsenlahden nimi yhdistetään myös usein Satakunnassa sattuneiden invalidisurman (2001) ja opiskelijapojan surman (2006) sekä Ulvilan surman (2006) tutkinnanjohtajuuteen.
Koulutukseltaan Joutsenlahti on hallintotieteiden maisteri. Hän oli kokoomuksen ehdokkaana vuoden 2011 eduskuntavaaleissa. Kunnallisvaaleissa 2012 hänet valittiin Porin kaupunginvaltuuston jäseneksi ja jatkokaudelle vuoden 2017 vaaleissa.
Ulvilan surmatutkinta
Joutsenlahti johti Ulvilan surman tutkintaa ensimmäiset puolitoista vuotta, minkä jälkeen hänen tilalleen vaihdettiin Porin poliisilaitoksen rikososaston johtaja Pauli Kuusiranta. Joutsenlahti sai vuonna 2010 kirjallisen huomautuksen Porin poliisipäälliköltä, kun oli kommentoinut Ulvilan tutkintaa, vaikka ei enää ollut sen johtaja. Vuonna 2012 Joutsenlahtea alettiin epäillä virka-asemansa väärinkäytöstä surmatutkinnan yhteydessä. Joutsenlahti kiisti epäilyt ja kertoi joutuneensa ajojahdin uhriksi. Lisäksi hän arvosteli poliisiylijohtaja Mikko Paateroa ja esimiehiään Satakunnan poliisilaitoksella.
28. helmikuuta 2014 Satakunnan käräjäoikeus tuomitsi Joutsenlahden 80 päiväsakkoon (1360 euroa) virka-aseman väärinkäyttämisestä. Oikeus katsoi Joutsenlahden paitsi aiheuttaneen väärän henkilön vangitsemisen, myös vaarantaneen yleisen luottamuksen oikeudenhoidon puolueettomuuteen. Vaasan hovioikeus kumosi huhtikuussa 2015 Satakunnan käräjäoikeuden Joutsenlahdelle  antaman tuomion ja vapautti Joutsenlahden virkarikosepäilyistä ja kaikista korvausvaatimuksista. Hovioikeus perusteluissaan totesi myös, että näyttelijän vangitsemiseen oli riittävät perusteet. Valtionsyyttäjä Jorma Äijälä haki korkeimmasta oikeudesta valituslupaa, mutta helmikuussa 2016 KKO päätti että ei ota tapausta käsiteltäväkseen.
Salajärvi (Eura)
Maantiede
Järven pinta-ala on 29,3 hehtaaria ja sen pituus on 800 metriä ja leveys 700 metriä. Järven luusua sijaitsee järven etelärannalla, josta saa alkunsa 7,5 kilometriä pitkä Salajärvenoja, joka liityttyään Uitto-Isonniitunojaan yhtyy lopulta Lapinjokeen Kodiksamin länsipuolella.
Järven rantaviiva on 2,9 kilometriä pitkä. Ranta on pääosin moreeni- ja kalliopohjaista maastoa, mutta matalaa metsäistä suotakin on vähän. Pohjois-, itä- ja lounaisrannalla on runsaasti loma-asutusta. Länsipuolen viisi tekolampeakin ovat osittain mökitettyjä.
Rauman ja Euran raja kulkee Salajärven poikki niin, että yli puolet järvestä jää Euran puolelle. Järvelle pääsee Neittamolta Lappiin kulkevalta tieltä.
Luonto
Järvessä viihtyy ainakin jokirapu, ahven ja hauki, jotka ovat alkuperäisiä lajeja, sekä suutari ja ankerias, joka ovat istutettuja lajeja.
Gluteeniataksia
Gluteeniataksia tarkoittaa ataksiaa, joka saattaa olla gluteenin aiheuttama.
Suomalaistutkimuksen mukaan 16,7 % niistä ataksioista, joiden syy on tuntematon, voi johtua ”keliakiasta”. Ravitsemusterapeutti Reijo Luostarisen mukaan tutkimuksessa ”keliakia” tarkoitti gluteenia yleensä ja tulkittiin Saponen ym. tutkimuskatsauksessa (2012) niin, että gluteeni voisi aiheuttaa 16,7 % niistä ataksioista, joita alkoholi ei selitä. Ataksioiden yleisyydeksi maailmassa on arvioitu 7,9 / 100 000 henkilöä. Laatikaisen mukaan walesiläinen tutkimus sai idiopaattisten ataksioiden yleisyydeksi 8,4 / 100 000, ja tällöin Suomessa voisi noin 100 henkilön ataksia johtua gluteenista.
Kuvaus
Noin 10%:lle ihmisistä, joilla on gluteeniyliherkkyys, kehittyy neurologisia ataksian kaltaisia oireita. Potilaalla voi olla diagnosoitu keliakia, mutta gluteeniataksialle ei ole vielä varmistettua testausmetodia, joten gluteeniyliherkkyys voi olla myös piilevä. Tyypillinen verestä otettava keliakiatesti sisältää viisi eri osuutta. Näistä AGA-lgA- ja AGA-lgG-testit ovat epätarkempia tyypillisessä keliakiatestauksessa, mutta näiden testien avulla voidaan mahdollisesti todeta gluteeniataksia. On myös mahdollista diagnosoida gluteeniataksia gluteenitonta ruokavaliota noudattamalla; dieetin myötä pikkuhiljaa vähenevä oireilu tai oireiden katoaminen puoltaa gluteeniataksiadiagnoosia.
Gluteeniyliherkillä henkilöillä gluteenia sisältävien ruokien syöminen aiheuttaa autoimmuunireaktion, jossa keho hyökkää gluteenia vastaan immunoglobuliineilla samalla tavalla kuin kehon hyökätessä viruksia vastaan. Tämä aiheuttaa vaurioita sisäelimiin, joka usein taas aiheuttaa ravinnepuutoksia.
Vitamiinien puutostilat voisivat olla mahdollinen gluteeniataksian aiheuttaja. Toinen selitys voisi olla se, että gluteeni muistuttaa jotain aivoissa, ja vasta-aineiden hyökätessä gluteiinia vastaan se hyökkää samalla myös keskushermostoa vastaan sille alttiilla henkilöillä.
Vuonna 2003 julkaistussa tutkimuksessa gluteenittomalla dieetillä olleet potilaat saivat merkittävää helpotusta ataksian oireisiinsa verrattuna kontrolliryhmään. Dieetillä olleilla oli myös merkittävästi vähemmän gliadiinin vasta-aineita yhden vuoden kuluttua.
Oireet
Gluteeniataksia aiheuttaa mm. seuraavia neurologisia oireita: keskittymisvaikeudet, tasapainohäiriöt, kaatumiset, näköhäiriöt, kävelemisen vaikeus, vapina ja etäisyyksien hahmottamisvaikeudet
Vähä Särkijärvi (Ikaalinen)
Vähä Särkijärvi on Pirkanmaalla Ikaalisissa Särkiperällä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Kyrösjärven alueeseen. Vähä Särkijärvi on osa Kyrösjärven lähialuetta.
Maantietoa
Vähä Särkijärvi on lähes umpeen soistunut järvi, jonka suoalueen pituus on 600 metriä ja leveys 350 metriä. Avoveden pituus on 300 metriä, leveys 200 metriä ja sen pinta-ala on 8,6 hehtaaria. Suoalueelle laskee ympäröivistä metsistä suo-ojia. Läheisiltä kolmelta maatilalta on osa pelloista muutettu niityiksi ja myös niiltä laskee muutama oja suohon. Järven laskuoja lähtee etelään kaivettua ojaa myöten ja seuraa 9 kilometriä valtaojaa myöten Kyrösjärven Kovelahteen. Ojan nimi on alajuoksulla Tuhkurinoja. Ojan varrella sijaitsee noin 2 kilometriä Vähä Särkijärvestä alaspäin Iso Särkijärvi, jonka nykyinen situus on vain 100 metriä. Vähä särkijärven rannalla ei ole rakennuksia.
Historiaa
Ikaalisten pitäjänkartassa Vähä Särkijärvi on piirretty erimuotoiseksi kuin se on nykyisissä kartoissa. Pitäjänkartassa järvi on iso ja siinä se on muodoltaan kuin taivutettu makkara. Järven muoto muistuttaa nykyjärveä ympäröivää suota, joka on samalla tavalla taipuneen muotoinen. Nykykjärvi on sen sijaa aivan erimuotoinen. Järven vedenpintaa on ilmeisesti laskettu jossakin vaiheessa. Yksi vaihtoehto on, että se laskettiin samalla kertaa Iso Särkijärven kanssa.
Anders Aschelinus
Anders (Anterus) Aschelinus (k. 1703 Askainen) oli Askaisten kappalainen ja runoilija.
Turusta kotoisin ollut Aschelinus kävi Turun katedraalikoulua ja pääsi ylioppilaaksi 1683. Hän toimi opettajana (kollegana) Turun katedraalikoulussa vuodesta 1688 alkaen kunnes hänet nimitettiin Askaisten kappalaiseksi 1703.
Aschelinus kirjoitti useita runoja joista tunnetuimpia ovat Virsi suuresta nälästä 1697, Suomen Ilo-ääni Narvan voitosta (Narvan taistelussa vuonna 1700 saadun voiton kunniaksi) ja Uron uhri Jumalalle Kahdennentoista Kaarlen edestä.
Mustajärvi (Rauma)
Mustajärvi tai Mustjärvi on Satakunnassa Raumalla sijaitseva järvi, joka kuuluu Lapinjoen vesistön Uitto-Isonniitunoja valuma-alueeseen.
Maantiede
Järven pinta-ala on 3,1 hehtaaria ja sen pituus on 350 metriä ja leveys 150 metriä. Järven luusua sijaitsee järven etelärannalla, josta saa alkunsa 3 kilometriä pitkä Syöstävänoja, joka yhtyy Salajärvenojaan ja se puolestaan Lapinjokeen.
Järven rantaviiva on alle kilometrin pitkä ja sen itäranta rajautuu idässä metsäiseen mäkeen. Ranta on pääosin moreeni- ja kalliopohjaista maastoa, mutta etelässä ja pohjoispäässä on metsäistä suota. Pohjoiselta suolta Laurinniitulta on kaivettu järveen suo-ojia. Laurinniitun toisessa päässä on pieni lampare.
Järven rannoilla on muutama loma-asunto ja sinne pääsee Kodiksamista tulevilta teiltä.
Luonto
Järvessä viihtyy ainakin jokirapu, ahven ja hauki, jotka ovat alkuperäisiä lajeja, sekä suutari että ankerias, joka ovat istutettuja lajeja.
Jokimukan kunta
Kunnan maapinta-ala on 17 600,76 neliökilometriä (1.1.2016) ja asukasluku 4 851 henkeä (31.12.2020).
Kunta sai alkunsa 1600-luvun alussa, kun kuningas Kaarle IX päätti hankkia kirkko- ja markkinapaikkoja pohjoisesta, että saisi kasvatettua kuningaskuntaa, valvottua saamelaiskauppaa ja lisää verotuloja. Saamelaismarkkinat onkin järjestetty joka talvi vuodesta 1605 asti. Yli 400 vuotta keskeytymättömänä jatkunut perinne katkesi tilapäisesti, kun fyysiset markkinat jouduttiin perumaan koronaviruspandemian takia vuosina 2021 ja 2022.
Kuntajaon kehitys
Jokimukan pitäjä erotettiin vuonna 1607 Luulajan pitäjästä. Vuonna 1696 siitä erotettiin Kvikkjokkin seurakunta, joka liitettiin takaisin 1923. Jällivaaran pitäjä erotettiin puolestaan Jokimukasta vuonna 1742. Nykyisin Jokimukka on pinta-alaltaan Ruotsin toiseksi suurin kunta ja hieman suurempi kuin koko Värmlannin maakunta. Suuresta pinta-alasta johtuen Jokimukan rajoihin ei koskettu vuosien 1952 ja 1971 kuntauudistuksissa lainkaan, vaan kunta on rajoiltaan sama kuin vuonna 1863, jolloin Jokimukan pitäjä muutettiin maalaiskunnaksi.
Väestönkehitys
Kunnan väestö taustan mukaan on esitetty seuraavassa taulukossa.
Hieman vanhempien vuoden 2009 lopun tietojen mukaan kunnassa asui 66 Suomessa syntynyttä, mikä vastasi 1,3 prosenttia kunnan väestöstä.
Vielä vanhempien vuoden 1984 lopun tietojen mukaan 2,8 prosenttia kunnan asukkaista oli ulkomailla syntyneitä. Tuolloin kunnassa asui 89 Suomessa syntynyttä, mikä vastasi 1,3 prosenttia kunnan väestöstä.
Vuoden 2010 tietojen mukaan 20 vuotta täyttäneiden kuntalaisten mediaaninettotulot olivat 167 201 kruunua. Vuodelta 2007 olevan tiedon mukaan kuntalaisten nettovarallisuuden mediaani oli 48 000 kruunua.
Vuoden 2011 lopussa kunnan väestö jakautui eri ikäryhmiin seuraavasti:
Elinkeinot
Seuraava taulukko kuvaa työpaikkojen ja työllisten jakautumista eri elinkeinojen kesken. Luvut on laskettu kahdessa eri Statistiska centralbyrånin tilastossa ilmoitettujen perusteellisempien tietojen pohjalta. "Päiväväestö" (ruots. dagbefolkning) kertoo kunnassa sijaitsevista työpaikoista ja "yöväestö" (ruots. nattbefolkning) puolestaan kunnassa asuvien elinkeinosta. Työpaikkaomavaraisuus on laskettu päivä- ja yöväestön suhteena. Alkutuotanto tarkoittaa maa- ja metsätaloutta sekä kalastusta. Jalostuksen kohdalla on laskettu yhteen tavaranvalmistus- ja kierrätysteollisuus, energia- ja ympäristöyritykset sekä rakennusteollisuus. Muut toimialat on laskettu palveluihin lukuun ottamatta niitä, joiden elinkeino on tuntematon.
Taajamat
Kunnassa on 3 taajamaa, joiden osuus kunnan väestöstä vuoden 2010 lopussa oli 74,4 prosenttia. Taajamien ulkopuolella asui tuolloin 1 324 asukasta. Seuraavassa on lueteltu kunnan alueella sijaitsevat taajamat väkilukuineen:
Entiset taajamat
Ruotsissa on tilastoitu taajamaväestö aikaisemmin myös vuosina 1960, 1965, 1970, 1975, 1980, 1990, 1995, 2000 ja 2005. Jonakin tai joinakin näistä vuosista kunnassa on ollut myös seuraavan luettelon mukaiset taajamat, jotka eivät enää ole taajamia:
Pientaajamat
Yli 200 asukkaan taajamien lisäksi kunnassa on vuoden 2010 tietojen perusteella myös seuraavat 50–199 asukkaan pientaajamat:
Entiset pientaajamat
Ruotsissa on tehty tilastoja pientaajamista aikaisemmin myös vuosina 1990, 1995, 2000 ja 2005. Seuraavat paikkakunnat ovat olleet pientaajamia jonakin tai joinakin vuosina vuosien 1995, 2000 ja 2005 aikana, mutta ne eivät olleet pientaajamia vuonna 2010:
Kunnanvaltuusto
Ruotsissa valitaan joka neljäs vuosi edustajat valtiopäiville, aluevaltuustoihin ja kunnanvaltuustoihin. Seuraavassa taulukossa on esitetty valtiopäivillä edustettuina olevien puolueiden saamat valtuustopaikat Jokimukan kunnanvaltuustossa vuodesta 1973 lähtien.
Piirit
thumb|right|250px|Kartta Jokimukan kunnan piireistä.