cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Noel Van Horn
Noel Noel Van Horn ja hänen perheensä muuttivat vuonna 1978 Kanadaan, isänsä vaimon kotimaahan (Vancouveriin 1980). Noel opiskeli kuvataidetta Emily Carr College of Art and Design -nimisessä opistossa ja alkoi piirtää 1990-luvulla Disneyn sarjakuvia tanskalaiselle Egmont-yhtiölle. Hänen isänsä oli aloittanut saman uran vain hieman aikaisemmin.
Willi Herold
Willy Paul ”Willi” Herold (11. syyskuuta 1925 Lunzenau, Saksa – 14. marraskuuta 1946 Wolfenbüttel, Saksa) oli saksalainen sotilas, joka esitti Saksan ilmavoimien kapteenia toisen maailmansodan lopulla ja järjesti vankien joukkomurhan Emslandin keskitysleirien Aschendorfermoorin alaleirillä. Teostaan lisänimen ”Emslandin pyöveli” (Der Henker vom Emsland) saanut Herold oli tuolloin vain 19-vuotias. Hänen keskitysleirillä järjestämissään teloituksissa murhattiin 172 vankia, ja hän jatkoi teloittamisia kiinnijäämiseensä asti. Saksalainen sotaoikeusistuin kuitenkin vapautti hänet, mutta hän jäi sodan jälkeen uudelleen kiinni brittiarmeijalle. Herold teloitettiin sotarikoksesta tuomittuna vuonna 1946.
Varhainen elämä
Herold syntyi katontekijän perheeseen Lunzenaussa vuonna 1925. Hän kävi koulunsa läheisessä Chemnitzin kaupungissa. Hänet erotettiin Hitler-nuorista, koska hän oli kieltäytynyt osallistumasta järjestön tilaisuuksiin. Kertomansa mukaan hän perusti sen sijaan oman ”intiaanijenginsä”. Hän ehti työskennellä jonkin aikaa nuohoojan oppipoikana, kunnes hänet värvättiin Luftwaffen laskuvarjojääkäriksi syksyllä 1943. Hän osallistui taisteluihin liittoutuneita vastaan Italiassa, muun muassa Monte Cassinossa. Maaliskuussa 1945 hänet siirrettiin Italiasta länsirintamalle Alankomaihin, missä hänen yksikkönsä tehtävänä oli estää liittoutuneiden eteneminen Pohjois-Saksaan.
Rintaman takana
Huhtikuun alussa Alankomaiden ja Saksan rajan lähellä käytyjen taistelujen aikana Herold joko karkasi rintamalta tai menetti muutoin kosketuksen yksikköönsä. Hän matkasi yksin kohti Bad Bentheimia, kunnes löysi tienvarresta hylätyn sotilasauton, jossa oli luodinreikiä. Auton vieressä lojui laukkuja ja tavaralaatikoita, joista yhdestä hän löysi uuden ilmavoimien kapteenin univormun. Korpraalin arvoinen Herold puki sen päälleen ja jatkoi kulkuaan, kunnes tapasi sotilaan, joka puhutteli häntä kapteeniksi.
Sodan edettyä lähemmäksi Saksaa tappiomieliala alkoi levitä Saksan joukkojen keskuudessa ja rintamakarkuruus yleistyi. Elintarvikepulan vuoksi myös ryöstelyä ilmeni paljon. Kansallissosialistinen hallinto suhtautui näihin ankarasti: kuolemanpartioiden lailla kiertelevät sotilaspoliisin ja SS:n partiot teloittivat varkaiksi tai defaitisteiksi epäilemiään siviilejä sekä rintaman takaa tavattuja yksiköistään irrallaan olevia sotilaita ja pieniä sotilasryhmiä. Sotilaiden selittelyt eivät pelastaneet, sillä esimerkiksi sotamarsalkat Runstedt ja Model olivat antaneet käskyjä kovista taisteluista, eksymisestä ja yksikön etsimisestä puhuvien sotilaiden ampumisesta pikaoikeudenkäynnin jälkeen. Sekä karkurit että myös muuten harhautuneet sotilaat hakivat turvaa toisistaan. Kun Herold oli edennyt Bentheimistä Meppeniin, hänen joukossaan oli jo noin 30 miestä.
Emslandin joukkomurha
Joukko jatkoi kohti pohjoista, ja Herold sai matkan varrelta otettua käyttöönsä sotilasauton. Hän onnistui vakuuttamaan joukkonsa pysäyttäneen sotilaspoliisin upseerin, joka kutsui hänet seurakseen ryypylle. Päästyään Papenburgiin hän sai kuulla läheisen Aschendorfermoorin keskitysleirin vankien epäonnistuneesta siirtoyrityksestä. Vankeja oli yritetty marssittaa itään kauemmaksi rintamasta, mutta heidän heikon kuntonsa vuoksi osasto joutui kääntymään takaisin. Palatessa noin 150 vankia onnistui pakenemaan tiheän sumun turvin. Tämän seurauksena oikeusministeriön Emslandin edustaja Richard Thiel oli saanut lukuisia valituksia yleistyneistä varkauksista. Thiel päätyi koviin rangaistuksiin paenneiden kohdalla, mutta Oldenburgin yleinen syyttäjä vaati rangaistusmääräyksien antamiseen monijäsenisen oikeusistuimen päätöstä, mitä Thielillä ei ollut saatavilla. Syyttäjä myös vastusti Thielin rangaistushankkeita perustellen, että istunnot veisivät liian kauan aikaa.
Herold päätyi pian Aschendorfermooriin, jossa tuolloin pidettiin noin 3000 vankia. Hän päätteli, että voisi vetää roolinsa uskottavasti mikäli pitäisi panokset riittävän korkeina. Hän kutsui joukkiotaan ”taisteluryhmä Heroldiksi”. Hän ei kuulunut sotilaspoliisiin tai SS:ään, joten hän uskotteli saaneensa rajoittamattomat oikeudet suoraan Adolf Hitleriltä. Hitlerin mainitseminen riitti vakuuttamaan monet, ja lisäksi osa virkamiehistä olivat auliita auttamaan Heroldia. Hänen tulostaan ilahtui etenkin vartijoiden päällikkö Karl Schütte, joka esitteli Heroldin Thielille ratkaisuna tämän ongelmaan saada rangaistavat pikaisesti teloitettaviksi. Thiel sanoi hyväksyvänsä kaikki toimet, mikäli Herold saa valtuudet myös Emdenin Gestapon toimistolta. Gestapo vei asian nopeasti eteenpäin kansallissosialistisen puolueen piirijohtajalle Gerhard Buscherille, joka Heroldin mukaan antoi hänelle siunauksensa sanoen ”Lykkyä tykö, nämä olisi pitänyt tappaa jo kauan sitten!”
Jo ennen virallista lupaa Herold oli ehtinyt ampua ”alaisensa” korpraali Freytagin kanssa joitakin vankeja sekä määrätä suuren joukkohaudan kaivamisesta. Palattuaan luvan kanssa leirille hän asetti ensimmäiset 30 vankia seisomaan haudan eteen. 12. huhtikuuta 1945 kello 18 Herold, Schütte ja vartija Bernhard Meyer sekä Heroldin ryhmä, joukko vartijoita ja Volkssturmin vapaaehtoisia avasivat tulen kohti vankeja. Alkuun pääaseena toimi 20-millinen ilmatorjuntatykki, jonka ensimmäinen sarja osui vankien jalkoihin. Tykin lataushäiriön vuoksi Herold määräsi teloituksen jatkamisesta käsiaseilla. Lopuksi joukkohautaan heitettiin vielä käsikranaatteja. Illan aikana teloitettiin vielä kaksi ryhmää lisää, yhteensä 96 vankia. Tämän jälkeen hautaa peittämään kutsuttiin vankikomennuskunta, joka kuitenkin kieltäytyi jättäen vartijat tekemään työn itse.
Herold lähetti Volkssturmin etsimään lisää paenneita vankeja. Kun ketään ei löytynyt, hän alkoi valikoida leirillä olevista vangeista lisää teloitettavia. Hän aloitti ulkomaalaisista, siirtyi sitten sotilaskarkureihin ja ampui seuraavien päivien aikana 74 vankia. Vasta liittoutuneiden ilmaisku Aschendorfermooriin lopetti tappamisen huhtikuun 19. päivänä. Vaikka joitakin kymmeniä vankeja kuoli pommituksessa, ilmaiskun seurauksena suurin osa pääsi pakenemaan. Heroldin lähtiessä leiristä hänen ryhmänsä oli kasvanut joukolla saksalaisia vapaaehtoisia vankeja, jotka hän ylensi takaisin sotamiehiksi.
Kiinnijääminen
Aschendorfissa Herold hirtti maanviljelijän, joka oli ripustanut valkoisen lipun talonsa lipputankoon antautumisensa merkiksi eteneville liittoutuneille. Hän alkoi kutsua osastoaan ”kenttäoikeus Heroldiksi”. Hän asettui joukkoineen majataloon Leerissä, jossa hän otti haltuunsa viisi vangittua vakoilusta syytettyä hollantilaista ja ampui heidät. Rintaman lähestyessä Herold miehineen jatkoi matkaansa Aurichiin, jossa hän kuitenkin kiinnitti 28. huhtikuuta aluekomentaja Otto Hübnerin huomion. Seuranneissa kuulusteluissa Herold kertoi kaiken ja hänelle alettiin järjestää oikeudenkäyntiä. 30. huhtikuuta Hitler teki itsemurhan, eivätkä viranomaiset enää olleet halukkaita tuomitsemaan Heroldia. Sen sijaan hänen toiminnastaan vaikuttunut SS-luutnantti vaati hänen vapauttamistaan. Häntä myös ilmeisesti kaavailtiin mukaan operaatio Werwolfin nimellä suunniteltuun sodanjälkeisen Saksan vastarintaliikkeeseen, jonka tarkoitus oli terrorisoida liittoutuneiden miehitysjoukkoja. Herold päästettiin vapaaksi, mutta hän ei jäänyt odottamaan päätöstä vaan karkasi ja katosi maan alle.
Brittien miehitysjoukot etsintäkuuluttivat Heroldin, mutta hän jäi kiinni lähinnä sattuman ansiosta Wilhelmshavenissa seuraavana vuonna, kun kuninkaallisen merijalkaväen sotilaat pidättivät hänet leipävarkauden vuoksi. Hänen todellinen henkilöllisyytensä tuli ilmi, ja hän joutui brittiläisen sotatuomioistuimen eteen. Hänet tuomittiin kuolemaan 29. elokuuta 1946 ja teloitettiin Wolfenbüttelin vankilassa 14. marraskuuta yhdessä viiden hänen johtamiinsa teloituksiin osallistuneen kanssa. Näihin lukeutuivat muun muassa vartijat Karl Schütte ja Bernhard Meyer.
Elokuva
Vuonna 2017 valmistui Robert Schwentken ohjaama Heroldista kertova elokuva Kapteeni (Der Hauptmann), jossa Heroldia näyttelee Max Hubacher.
Jonsson
Jonsson tai Jónsson on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Kai Rentola
Kai Matti Rentola (s. 5. tammikuuta 1955 Kaarina) on suomalainen graafinen suunnittelija, kuvanveistäjä ja Aalto-yliopiston taiteiden ja suunnittelun korkeakoulun graafisen suunnittelun koulutusohjelman johtaja 1.8. 2015 asti. Hän on tunnettu erityisesti paperiveistoksistaan. thumb|upright|Lasten temppeli / Palatino infantiles, Helsinki, 2000. Rentola valmistui graafiseksi suunnittelijaksi Lahden taideoppilaitoksesta 1979 ja taiteen maisteriksi Aalto-yliopiston taiteiden ja suunnittelun korkeakoulusta 2011. Hän on suurikokoisten paperitaideteosten ohella suunnitellut muun muassa julisteita, liikemerkkejä ja pakkauksia. Vuodesta 1989 vuoteen 2015 hän on opettanut Taideteollisessa korkeakoulussa muun muassa graafista ilmaisua, kirjainmuotoilua ja typografiaa.
Rentolan veistoksia on muun muassa Helsingin Designmuseon, New Yorkin American Craft Museumin, Helsingin yliopiston, Kouvolan kaupungin ja Suomen Kartonkiteollisuusyhdistyksen kokoelmissa. Kai Rentola on sijoittunut mm. Vaasan kaupungin taideteoskilpailussa (II palkinto) 2006 ja voittanut mm. Pro Feeling -muotoilukilpailun 2005.
Yli-Suolijärvi
Yli-Suolijärvi on Lapissa Posiolla sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 3 310 hehtaaria eli 33,1 neliökilometriä. Se on 16,4 kilometriä pitkä ja 5,7 kilometriä leveä, mutta järven muoto on lukuisten saarien, niemien ja lahtien rikkoma. Itärannasta Nurmiselälle työntyvä 3,6 kilometriä pitkä Ruokamonniemi jakaa järven itäpään kahtia. Veneilijöille on kuitenkin niemen tyveen kaivettu oja. Suurempi vaikutus järven topografiaan on Reikäniemellä, joka on 6,4 kilometriä pitkä ja 2,5 kilometriä leveä. Kun mukaan liitetään myös Särkisaari, muodostavat nämä 9,6 kilometriä pitkän kokonaisuuden, joka sijaitsee keskellä järveä.
Järvi voidaan jakaa neljään järvenosaan. Läntinen osa jää Reikäniemen ja pengertien länsipuolelle, järven pohjoisosa jää Reikäniemen pohjoispuolelle pengertien ja Parassimonsaaren väliin, itäosa sijaitsee Reikäniemen ja Särkisaaren itäpuolella, ja viimeinen eli eteläosa jää Reikäniemen ja Särkisaaren eteläpuolelle. Järvenosien väliset yhteydet ovat kapeiden salmien virtauksien varassa ja järvenosien välistä veneliikennettä on helpotettu kapeiden kannasten yli kaivetuilla ojilla.
Järvessä on laskettu olevan 156 saarta. Niiden yhteispinta-ala on 656 hehtaaria, mikä on noin 16,5 % järven kokonaispinta-alasta. Saarista yksi on yli neliökilometrin suuruinen, muista saarista 30 ovat yli hehtaarin suuruisia, 121 saarista ovat yli aarin ja loput neljä ovat alle aarin kokoisia. Suurin saari on ehdottomasti Särkisaari, joka on lähes kiinni Reikäniemessä ja jonka pinta-ala on kartasta mitattuna yli 4,3 neliökilometriä eli noin 430 hehtaaria. Muita suuria saaria ovat esimerkiksi Koivusaari, Parassimonsaari, Vienansaari, Hevossaari, Keihässaari, Raatosaari ja Märkäsaari.
Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen tilavuus on 138 miljoonaa kuutiometriä eli 0,138 kuutiokilometriä. Järven keskisyvyys on 4,2 metriä ja suurin syvyys on 18,2 metriä. Järven eteläosassa on useita syvänteitä, jotka yltävät kuitenkin vain 10 metrin syvyyteen. Järven länsiosa on vieläkin matalampi kuin tämä osa. Pohjoisosassa Ahmaselältä alkaa Koivusaarelle jatkuva yli 10 metriä syvä ja varsin pitkä syvänne, jossa on paikoin jopa 15 metriä syvää. Syvintä on kuitenkin järven itäosan eteläosassa Ahvenselällä, missä sijaitsee laaja ja yli 10 metriä syvä syvänne. Sillä on Hevossaaren eteläpuolella laaja yli 15 metriä syvä syvänne ja siitä lounaaseen Uopajanlahden suulla sijaitsee järven syvin kohta.
Järven rantaviivan pituus on 220 kilometriä, josta saarten rantaviivan yhteispituus on 87 kilometriä. Järven rannat ovat enimmäkseen autiot ja asutus on pääasiassa haja-asutusta. Tiheämpää asumista on kuitenkin kylissä, joita ovat Karjalaisenniemi järven itäpäässä ja Lehtiniemi ja Kylmäniemi järven länsiosissa, sekä Luksuan ja Särkelän kulmakunnat. Seututie 945 ylittää järven Reikäniemeltä Pikkukylään mentäessä Ahmasselän pengertietä myöten ja seututie 947 seuraa järven itärantoja Karjalaisenniemen kylässä. Muualle pääsee Särkelän kautta kulkevalta tieltä ja Luksuan kautta kulkevalta tieltä.
Säännöstely
Järven vedenpinnan korkeus on 244,7 metriä mpy. Järvi on säännöstely siten, että vedenpinnan korkeudeksi on määrätty raja-arvot 243,15 metriä ja 245,55 metriä mpy. Säännöstely liittyy Ala-Suolijärvessä totetuttuun umiskon voimalaitoksen vesivoiman tuotantoon, jossa luonnollisia järviä käytetään vesivarastoaltaina. Muita ympäristön ovat Ali-Suolijärvi, jonka pinta-ala on 55,9 neliökilometriä (km²), Irnijärvi-Vierusjärvi (4,0 km²), Niemijärvi (3,4 km²), Nolimo (1,8 km²) ja Sallan Isojärvi (4,8 km²).
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kemijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 65) Kemijärven–Pelkosenniemen alueen (65.3) Jumiskon voimalaitoksen valuma-alueella (65.39), jonka Yli-Suolijärven alueeseen (65.393) järvi kuuluu.
Järvi saa pääosan vedestään kolmesta joesta: Rutajoki, Kiekkijoki ja Vääntöjoki. Kiekkijoki laskee Kiekkijärvestä (170 ha), joka on Kiekkijoen valuma-alueen (65.399) laskujoki ja se laskee Yli-Suolijärven länsiosaan. Vääntöjoki on vuorostaan Saarijärven–Seittijärven valuma-alueen (65.398) laskujoki, joka alkaa Timisjärvestä (179 ha) ja laskee Yli-Suolijärven Ristijärveen. Muita valuma-alueen isoja järviä ovat Luovijärvi (143 ha), Ajakka (138 ha) ja Väätimö (121 ha).
Yli-Suolijärven alueella on 59 yli hehtaarin kokoista järveä tai lampea, jotka laskevat suoraan tai välillisesti järveen. Niistä huomattavimpia ovat seuraavat järvet. Reikäniemellä on kolme järveä, jotka ovat Papinlampi (17 ha), Ollinlampi (4 ha) ja Pajari (29 ha). Järven länsiosaan laskeva Rutajoki on Rutajärven (33 ha) laskujoki, jonka valuma-alueella sijaitsevat vielä Purnunlampi (20 ha) tai Kovajärvi (25 ha). Suoraan Yli-Suolijärveen laskevat muun muassa Särkilampi (27 ha), Jäkäläjärvi (20 ha), Iso-Koljatti (8 ha), Naumanjärvi (14 ha), Jängänjärvi (35 ha) ja Väärälampi (28 ha). Vielä on Riajärvi (97 ha), joka laskee Särkilampeen, ja Ruokamojärvi (90 ha), joka laskee Jängänjärveen.
Järven laskujoki on Luksuanjoki, joka on 1,9 kilometriä pitkä. Se laskee Ali-Suolijärveen, joka on 2,2 metriä alempana kuin Yli-Suolijärvi. Joessa on kartan mukaan säännöstelypato.
Dalane Tidende
Dalane Tidende (vuosina 1885–1934 Dalernes Tidende) on norjalainen vuonna 1885 perustettu paikallislehti, jonka toimitus on Egersundissa Eigersundin kunnassa. Lehti ilmestyy kolmesti viikossa ja kuuluu Amedia-konserniin.
Voluntarismi
Voluntarismi (, ”tahto”, ”halu”; myös ”mielivaltaisuus”) on filosofinen koulukunta, joka pitää tahtoa eli pyrkimistä ihmisen ymmärryksen perustana (tieto-opillinen voluntarismi, vastakohtana intellektualismille ja emotionalismille), kaiken kaikkein syvimpänä olemuksena ja koko todellisuuden syynä (metafyysinen voluntarismi) tai ihmisen mielen peruskykynä, jossa ajattelu ja tunteet kuuluvat tahdolle (psykologinen voluntarismi).
Termin voluntarismi esitteli filosofiseen kirjallisuuteen ensimmäisenä Ferdinand Tönnies ja sitä ovat käyttäneet erityisesti Wilhelm Wundt ja Friedrich Paulsen.
Keskiajan voluntarismi
Keskiajan filosofian voluntarismi yhdistetään ennen kaikkea Johannes Duns Scotukseen. Sen katsotaan painottaneen Jumalan tahtoa ja ihmisen tahdon vapautta.
Metafyysinen voluntarismi
Metafyysisen voluntarismin keskeinen toimija on ollut Arthur Schopenhauer. Hänen ajattelussaan tahto ei ole järjellinen, vaan enemmänkin järjetön, hyödytön ja synkkä vietti, johon nähden äly muodostaa toissijaisen ilmiön. Tahto oli hänen mukaansa kaiken olemassaolon ydin ja luonto.
Tämä määrittely on vaikuttanut muiden muassa Friedrich Nietzscheen (tahto valtaan), Eduard von Hartmanniin, Sigmund Freudiin ja elämänfilosofiaan.
"Politiikka on tahdon asia"
Politiikassa voluntarismilla voidaan tarkoittaa käsitystä, että politiikka on tahdon asia eli että tavoitteet voidaan saavuttaa tahdonvaraisella toiminnalla.
Libertarismi
Politiikassa voluntarismi on myös libertaarinen oppi, jonka mukaan ihmisen toiminnan tulee perustua vapaaehtoisuuteen. Sana voluntarism tai voluntaryism esiintyi englannin kielessä jo 1830-luvulla merkityksessä 'periaate, että kirkon tai koulujen tulisi olla itsenäisiä valtiosta ja vapaaehtoisen tuen varassa'. Vuonna 1982 anarkistit George Smith, Wendy McElroy ja Carl Watner alkoivat julkaista lehteä The Voluntaryist. Heidän ajatteluunsa kuuluu, että valtio, armeija, vaalipolitiikka kuten äänestäminen ja oppivelvollisuus ovat pahasta; vapaa kasvatus, vapaaehtoinen yhteisöllisyys ja perhe ja aseenkannon vapaus hyvästä.
KaiOS
KaiOS on Linux-pohjainen mobiilikäyttöjärjestelmä, jota kehittää KaiOS Technologies.
KaiOS on lähtöisin Firefox OS -käyttöjärjestelmästä, jonka kehityksen Mozilla aloitti 2011. Mozilla lopetti kehitystyön virallisesti 2016, mutta vapaaehtoiset jatkoivat sitä nimellä Boot to Gecko, B2G OS. KaiOSin sovellukset ovat kuratoituja. KaiStore-sovelluskaupassa levitetään vain hyväksyttyjä sovelluksia. Sovellukset perustuvat HTML5-tekniikkaan.
Gecko on Mozillan selainmoottori, joka toimii myös sovellusalustana. Alimpana kerroksena on Gonk, joka perustuu Android Open Source Projectin (AOSP) Linux-kerneliin ja matalan tason kirjastoihin joilla laitteisto abstrahoidaan sovellusten näkyville. HTML5, CSS ja JavaScript -tekniikoilla toteutettu käyttöliittymä ja siihen kuuluvat korkean tason sovellukset muodostavat Gaia-sovelluskerroksen.
Vorízia
Vorízia on Kreikan kylä, joka sijaitsee Kreetan saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Faistóksen kuntaan, Iraklionin alueyksikköön ja Kreetan alueeseen. Kylän väkiluku on 484 (vuonna 2011).
pienoiskuva|vasen|[[Varsamóneron luostari (Moní Varsamónerou).]] Vorízian kylä sijaitsee Ída- eli Psiloreítis-vuoren etelärinteessä noin 53 kilometriä lounaaseen Iraklionin kaupungista. Kylä mainitaan ensimmäisen kerran venetsialaisvallan aikaisessa väestönlaskennassa vuonna 1583. Saksalaiset tuhosivat kylän toisen maailmansodan aikaan.
Vorízia muodostaa myös laajemman kyläyhdyskunnan (Τοπική Κοινότητα Βοριζίων, Topikí Koinótita Vorizíon), johon kuuluvat varsinaisen Vorízian kylän lisäksi kylät Laloumás ja Mesískli. Koko yhdyskunnan väkiluku on 491. Kylän lähellä sijaitsee Varsamóneron luostari (Moní Varsamónerou).
Aiemmin kylä kuului Zaróksen kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Faistóksen kunnan Zaróksen kunnallisyksikköön.
Temmesjoki
Temmesjoki on joki Pohjois-Pohjanmaalla. Sen laskupaikka on Liminganlahti Limingassa. Joen pituus on 80 kilometriä. Tyrnävänjoki ja Ängeslevänjoki laskevat Temmesjokeen, ja ne ovat osa Temmesjoen vesistöaluetta. Keinotekoinen kanava yhdistää myös Liminganjoen Temmesjokeen. Temmesjoki on Suomen 74. pisin joki.
Joen yläjuoksu virtaa pääasiassa metsä- ja suomaastojen halki, alajuoksun virratessa halki Limingan–Tyrnävän peltolakeuksien.
Diana Ghurtskaia
Diana Ghurtskaia (,, (s. 2. heinäkuuta 1979 Abhasia ) on sokea georgialainen laulaja, joka edusti maataan vuoden 2008 Eurovision laulukilpailussa kappaleellaan "Peace Will Come".
Ghurtskaia syntyi Abhasiassa vuonna 1979. Abhasian sodan aikana hänen perheensä joutui jättämään kotinsa ja asumaan pakolaisleirillä. Syntymästä saakka sokea Ghurtskaia valmistui Tbilisin sokeiden koulusta vuonna 1995 ja osallistui samana vuonna Yalta-Transit-Moscow-musiikkikilpailuun, jossa hän sai erikoispalkinnon. Hän opiskeli musiikkikoulussa Moskovassa, valmistui vuonna 1999 ja aloitti sen jälkeen soolouransa. Hänen ensimmäinen albuminsa You Are Here ilmestyi seuraavana vuonna. Ghurtskaia on levyttänyt duettoja useiden tunnettujen laulajien, kuten Toto Cutugnon, Ray Charlesin ja Demis Roussoksen kanssa, ja hänelle on myönnetty useita palkintoja Georgiassa, Venäjällä ja Ukrainassa. Hän aloitti opiskelun Venäjän teatteritaiteen akatemiassa vuonna 2003.
Ghurtskaia valittiin edustamaan Georgiaa 12 ehdokkaan joukosta Eurovision laulukilpailuun vuonna 2008. Hän voitti maan kansallisen finaalin 39,4 prosentin ääniosuudella kappaleellaan "Peace Will Come". Ghurtskaia sijoittui kilpailun toisessa semifinaalissa viidenneksi 107 pisteellä ja finaalissa yhdenneksitoista 83 pisteellä.
Ghurtskaia on naimisissa moskovalaisen asianajajan Peter Kutšerenkon kanssa ja heillä on vuonna 2007 syntynyt poika.
Cadillac DTS
Cadillac DTS on Cadillacin valmistama edustusluokan auto. Ensimmäinen tieliikenteessä nähty DTS on panssaroitu limusiiniversio, joka nähtiin George W. Bushin käytössä hänen toisissa virkaanastujaisissaan Pennsylvania Avenuella 20. tammikuuta 2006. Sarjatuotantoversio tuli myyntiin samana vuonna. DTS valmistetaan Cadillacin Detroitin Hamtramck -tehtaalla.
DTS on muista edustusautoista, ja myös Cadillacin muista malleista, poiketen etuvetoinen. Siinä on myös muita edistyksellisiä ominaisuuksia, kuten LED-takavalot.
DTS tulee sanoista DeVille Touring Sedan.
Auton valmistus lopetettiin 2011 ja sen korvasi Cadillac XTS.
Helen
Helen Oy, aiemmin Helsingin Energia, on vuonna 1909 perustettu yksi Suomen suurimmista energia-alan yrityksistä. Se myy kaukolämpöä ja kaukojäähdytystä Helsingissä sekä sähköä eri puolille Suomea. Yhtiön tytäryhtiö Helen Sähköverkko Oy huolehtii sähkönjakelusta Helsingissä. Yhtiö keskittyy energiantuotantomuodoissaan uusiutuvan energian tuotantoon, kuten esimerkiksi aurinko- ja tuulivoimaan sekä aiempaa enemmän kierrätettyyn energiaan ja tulevaisuuden uusilla tekniikoilla tuotettuun energiaan. Voimalaitoksista yhtiö omistaa muun muassa Vuosaaren A- ja B-voimalaitokset, Kellosaaren kaasuturbiinilaitoksen (varavoimalaitos), Vanhankaupungin vesivoimalaitoksen sekä Salmisaaren voimalaitoksen A- ja B-voimalaitokset. Helen omistaa neljä vesivoimalaitosta Kymijoessa, ja se on tytäryhtiönsä Oy Mankala Ab:n kautta muun muassa Teollisuuden Voima Oyj:n osakas. Yhtiön pääkonttori sijaitsee Sähkötalossa Helsingin Kampissa. Helen on päättänyt luopua kivihiilestä vuoteen 2024 mennessä, ja yhtiön tavoitteena on olla hiilineutraali energiayhtiö vuonna 2030.
Historia
thumb|Helenin pääkonttori sijaitsee [[Sähkötalossa Kampissa.]] Helsinkiin perustettiin ensimmäinen yksityinen sähkölaitos vuonna 1884. Seuraavien kahdenkymmenen vuoden aikana sähköyhtiöitä perustettiin useita, mutta useimmat niistä toimittivat sähköä vain muutamien korttelien alueelle.
Helsingin kaupungin sähkölaitos perustettiin kaupunginvaltuuston päätöksellä vuonna 1909, jolloin kaikki kaupungissa toimineet yksityiset sähköyhtiöt hankittiin lyhyessä ajassa kaupungille. Samoihin aikoihin valmistui Sörnäisten Suvilahteen uusi suuri voimalaitos. Voimalaitokselta 5 000 voltin tasavirta toimitettiin kaapelilla Kasarmitorin sähköasemalle, jossa se muutettiin moottorien ja dynamojen avulla 120 voltin tasavirraksi asiakkaille jakelua varten kolmejohtimisena. Tällöin äärijohtimien välinen jännite oli 240 V. Pian tämän jälkeen perustettiin uusia sähköasemia jakamaan tasavirtaa keskustan alueelle. Laitakaupungilla jakelu perustui kolmivaihevirtaan 120 voltin vaihejännitteellä. Vuonna 1922 sähkölaitos alkoi osta virtaa muita toimittajilta. 1930-luvun alussa jännitettä nostettiin tasavirralla 125 volttiin ja vaihtovirralla 127 volttiin, jolloin pääjännitteeksi tuli muualla maassa vaihejännitteenä yleinen 220 volttia. Samaan aikaan tehtiin myös päätös tasavirrasta luopumisesta ennen pitkää. Se tosin toteutettiin lopullisesti vasta 1950-luvun lopulla ja 1960-luvun alussa. Samaan aikaan siirryttiin vaihtovirran vaihejännitteessä 220 volttiin. Vuodesta 1952 lähtien sähkölaitos tuotti sähkön lisäksi myös kaukolämpöä aluksi höyryllä, myöhemmin vedellä.
Vuonna 1977 sähkölaitos yhdistettiin kaupunkikaasua tuottaneen Helsingin kaupungin kaasulaitoksen kanssa. Tällöin laitos sai nimen Helsingin kaupungin energialaitos. Myöhemmin kaupunkikaasun tuotanto lopetettiin, ja kaasuputket myytiin Helsinkikaasu-nimiselle yhtiölle, joka alkoi toimittaa niiden välityksellä maakaasua.
Yrityksen aiempi nimi Helsingin Energia otettiin käyttöön vuonna 1995.
Kaupunginvaltuusto päätti Helsingin Energia -liikelaitoksen yhtiöittämisestä kesällä 2014. Samalla päätettiin, että uuden yhtiön nimeksi tulee Helen Oy. Muutos pohjautui kuntalain muutokseen, joka käytännössä edellytti kilpailluilla markkinoilla toimivien liikelaitosten muuttamista yhtiömuotoon. Muutos Helen Oy:ksi tapahtui 1. tammikuuta 2015. Helsingin kaupunki omistaa Helen Oy:n 100-prosenttisesti. Helsingin Energian liiketoiminta siirtyi Helen Oy:hyn lukuun ottamatta Helsingin ulkovalaistustoimintoja.
Helen sai ensimmäisenä suomalaisena energiayhtiönä Science Based Targets -aloitteelta (SBTi) virallisen hyväksynnän päästövähennystavoitteilleen. Uudet tavoitteet perustuvat Pariisin ilmastosopimukseen, ja ne pyrkivät rajoittamaan maapallon lämpenemistä 1,5 asteeseen maailmanlaajuisesti.
Kaukolämmön tuotanto
Helen aloitti kaukolämpötoimintansa vuonna 1953. Kaukolämpö perustuu yhteistuotantoon. Nykyisin yli 90 % Helsingin kiinteistöistä kuuluu kaukolämmityksen piiriin. Helen on Suomen suurin kaukolämpöä myyvä yritys. Kaukolämpöä tuotettiin vuonna 2017 Helsingin voimalaitoksilla ja lämpökeskuksissa 6 606 GWh. Eri puolilla Helsinkiä sijaitsevilla lämpökeskuksilla taataan lämmön riittävyys kovien pakkasten lisäksi myös voimalaitosten häiriötilanteiden ja huoltoseisokkien aikana. Lassilan, Vuosaaren, Myllypuron ja Patolan lämpökeskuksissa polttoaineena käytetään pääasiassa maakaasua. Alppilan, Jakomäen, Munkkisaaren ja Ruskeasuon lämpökeskusten energialähteenä käytetään polttoöljyä. Salmisaaren lämpökeskuksessa polttoaineena on pelletti.
Vuonna 2006 valmistunut Katri Valan lämpöpumppulaitos on maailman suurin kaukolämpöä ja -jäähdytystä tuottava laitos. Laitos hyödyntää lämmön tuotannossa puhdistetun jäteveden hukkalämpöä. Lämpöpumppulaitos kattaa lämmön tuottamisen Helsinkiin hiilineutraalisti koko kesäkauden ajan. Laitoksessa on tällä hetkellä kuusi lämpöpumppua. Seitsemäs lämpöpumppu on tarkoitus saada käyttöön vuoden 2023 aikana. Seitsemäs lämpöpumppu nostaa laitoksen lämpökapasiteetin yhteensä 155 MW:iin ja jäähdytystehon kapasiteetin 103,5 MW:iin.
Vuosaaren biolämpölaitos aloitti lämmöntuotannon joulukuussa 2022. Laitoksen kaukolämpöteho on yli 260 MW, ja sen tuottama kaukolämmön energia vastaa noin neljännestä Helenin kaukolämmön tuotannosta. Laitos vähentää Helenin hiilidioksidipäästöjä 700 000 tonnia vuodessa.
Kaukojäähdytyksen tuotanto
Kaukojäähdytyksen tuotanto käynnistyi vuonna 2005. Sen tuotanto perustuu 80-prosenttisesti energiaan, joka muuten jäisi hyödyntämättä. Kaukojäähdytys tuotetaan kylmästä merivedestä aina, kun se on mahdollista; kesäisin sitä tuotetaan ensisijaisesti hyödyntämällä yhteistuotantolaitoksilla syntyvää lämpöenergiaa, joka muuten jäisi käyttämättä. Kaukojäähdytyksessä kiinteistöissä syntyvä ylimääräinen lämpö otetaan talteen ja käytetään hyödyksi kaukolämmön tuotannossa.
Kaukojäähdytys kattaa koko Helsingin kantakaupungin alueen, ja se laajenee vuosittain uusille alueille. Kaukojäähdytys viilentää Helsingissä paitsi kauppakeskuksia, hotelleja, toimistoja, julkishallinnon kiinteistöjä ja tietokonesaleja, myös yhä useammin asuinkiinteistöjä. Vuonna 2017 kaukojäähdystä tuotettiin 141 GWh, joka on saman verran kuin edellisenä vuonna.
Helenin jäähdytysratkaisu on saatavilla myös jäähdytysverkoston ulkopuolella asuville helsinkiläisille. Kaukolämpötaloissa jäähdytys voidaan toteuttaa paikallisesti lämpöpumpulla. Esimerkiksi Kruunuvuoressa tai Lauttasaaressa sijaitsevaan kerrostaloon jäähdytys voidaan toteuttaa samaan tapaan kuin perinteisessä kaukojäähdytyksessä.
Tuulivoiman tuotanto
Lakiakangas 3 -tuulipuiston 20 tuulivoimalaa aloittivat säännöllisen sähköntuotannon huhtikuussa ja Juurakon seitsemän voimalaa marraskuussa 2022. Oulaisten Karahkan tuulipuiston on määrä valmistua vuoden 2024 lopulla ja Kurikan Kalistanevan tuulipuisto aloittaa toimintansa tammikuussa 2025. Niinimäen tuulipuistoon Pieksämäelle rakennetaan 22 tuulivoimalaa, ja sen on tarkoitus valmistua vuoden 2024 lopulla.
Aurinkoenergian tuotanto
Helen investoi aurinkoenergiantuotantoon ostamalla rakennusvalmiin aurinkopuiston Uudenkaupungin Kalannista. Aurinkopuiston vuosituotanto on yli 200 MWp. Puiston rakennustyöt aloitetaan vuoden 2023 alussa, ja tuotannon aloitusajankohdaksi on arvioitu vuoden 2024 loppu.
Helen rakentaa aurinkopuiston Nurmijärvelle, johon suunnitteilla noin 2 800 aurinkopaneelin maa-asenteinen aurinkovoimala. Nurmijärven aurinkopuiston kokonaiskapasiteetti on 1,5 MW. Tämän lisäksi Helen suunnittelee Lohjalle 10 MW:n suuruista aurinkovoimalaa, jonka rakentaminen alkaa keväällä 2023.
Sähköntuotanto
Sähköä hankittiin vuonna 2017 Helsingin voimalaitoksista sekä voimaosuuksien ja ostojen kautta 6 292 GWh. Sähköä myytiin 6 167 GWh. Helen myy sähköä noin 400 000 asiakkaalle eri puolille Suomea.
Sähkönhankinta
Vuoden 2021 sähkön kokonaishankinta energialähteittäin :
Suunnitelmat ja hankkeet
Helenin tavoitteena on olla hiilineutraali energiayhtiö vuoteen 2030 mennessä. Hanasaaren voimalaitos suljettiin 1. huhtikuuta 2023, ja Salmisaaren hiilivoimala 1. huhtikuuta 2025 mennessä. Tavoitteena on tehdä päästöjen vähentämiseksi ja uusiutuvan energian lisäämiseksi investointeja vaiheittain ja hyödyntää kaikki uusien teknologien tarjoamat mahdollisuudet. Uusia energiantuotantoratkaisuja kehitetään myös yhdessä asiakkaiden kanssa. Helen Oy:n energiantuotanto kuuluu Euroopan unioni päästökaupan piiriin. Loppuvuonna 2014 Salmisaaren voimalaitoksella ryhdyttiin polttamaan puupellettiä kivihiilen joukossa. Hanasaaren voimalaitoksella pelletinpoltto kivihiilen joukossa alkoi vuonna 2015. Vuonna 2017 Salmisaaren voimalaitosalueelle rakennettiin uusi pellettilämpölaitos, joka otetaan käyttöön talvella 2018. Pellettilämpölaitos on yksi osa Helenin mittavaa investointiohjelmaa kivihiilen korvaamiseksi.
Helen rakentaa Helsingin Eiranrantaan uuden lämpöpumppulaitoksen, jolla tuotetaan hiilineutraalia kaukolämpöä ja kaukojäähdytystä puhdistetun jäteveden hukkaenergiasta. Lämpöpumppulaitoksen arvioitu valmistumisajankohta on vuoden 2025 lopussa.
Meriveden hyödyntämistä lämmöntuotantoa varten on tutkittu Helenissä vuodesta 2016 lähtien. Helsingin Salmisaareen suunnitteilla oleva meriveden lämmöntalteenottohanke on tällä hetkellä kaksi vuotta kestävässä kehitysvaiheessa. Meriveden lämmöntalteenottoprojekti koostuu merivesijärjestelmästä ja Salmisaaren lämpöpumppulaitoksesta. Merivesijärjestelmä sisältää noin 17 kilometriä pitkän vedenottotunnelin sekä noin 9 kilometriä pitkän vedenpurkutunnelin. Rakennettaviin lämpöpumppuihin on tarkoitus johtaa merivettä ympäri vuoden. Lämpöpumput voivat hyödyntää jopa alle kaksiasteista merivettä kaukolämmön tuotantoon.
Turun Päivälehti
Turun Päivälehti oli Turussa vuosina 1898–2001 ilmestynyt sosiaalidemokraattinen sanomalehti. Vuoteen 1906 saakka sen nimenä oli Länsisuomen Työmies, vuosina 1906–1918 ja 1920–1951 Sosialisti ja vuonna 1919 Demokraatti.
Vuoden 1905 suurlakkoa seuranneella työväenliikkeen nousukaudella lehden nimi muutettiin aatteellisuutta korostaneeksi Sosialistiksi. Vuoden 1906 alussa lehti ilmestyi jonkin aikaa sekä vanhalla että uudella nimellään. Kuusipäiväiseksi muutettu Sosialisti oli edeltäjäänsä parempi uutislehti, mutta laajennus pani sen talouden kovalle koetukselle. Kahden yhtiön tilalle perustettiin vuonna 1907 Sosialistin Kirjapaino-Osuuskunta. Samana vuonna hankittiin Ossian Ansaan Pohjalaiselle kuulunut rotaatiokone, joka palveli lehteä 1960-luvulle saakka. Vuonna 1911 kirjapaino sai myös Linotype-latomakoneen.
Sisällissodan jälkeen Sosialistin omaisuus takavarikoitiin ja sen julkaisuosuuskunta kävi välillä vararikossakin. Lehden ilmestyminen sai jatkua talvella 1919 nimellä Demokraatti ja seuraavan vuoden alussa sen nimeksi tuli jälleen Sosialisti. Työväenliikkeen jakautuminen aiheutti osuuskunnassa ankaran valtataistelun, joka lopulta ratkesi sosiaalidemokraattien eduksi. Tilanteen varmistamiseksi julkaisuosuuskunta muutettiin vuonna 1922 Sosialistin Kirjapaino Oy:ksi, jossa SDP:n järjestöillä oli entistä suurempi omistus.
Radikaalivasemmiston kannatus ja Turun Sanomien kilpailu veivät Sosialistin ahtaalle, mutta puolueen tuella sen talous ja levikki saatiin 1930-luvun pulavuosien jälkeen nousuun. Alueen ykköslehdeksi muodostuneen Turun Sanomien kilpailijaksi Sosialistista ei kuitenkaan enää ollut. Toisen maailmansodan jälkeisistä talousvaikeuksista selvittiin jälleen puolueen avulla, josta tuli lehtiyhtiön pääomistaja. Lehden nimi muutettiin vuonna 1951 poliittisesti neutraaliksi Turun Päivälehdeksi ja samalla myös julkaisuyhtiö nimettiin Lounais-Suomen Kirjapaino Oy:ksi. 1950-luvun lopulla lehti kärsi SDP:n puoluehajaannuksesta ja vuonna 1958 talousongelmat olivat vähällä johtaa sen lopettamiseen.
Työväenlehden toiminta-ajatuksen kirkastaminen, lehdistötuki ja luopuminen kilpailusta valtalehtien kanssa johdattivat Turun Päivälehden uuteen nousuun 1970-luvulle tultaessa. Vuonna 1971 lehti sai uudet toimitilat ja siirtyi tabloidikokoon ja offsetpainatukseen. Vaikutusvaltaisten päätoimittajiensa Rafael Paasion, Aarne Keskitalon ja Aimo Massisen johdolla se sai myös poliittista merkitystä. Tasapainottelu Turun demariaktiivien ryhmäkuntien ja nuorten vasemmistolaistoimittajien välillä aiheutti toisaalta vakaviakin ristiriitoja.
Lounais-Suomen Kirjapainon taloudellinen tilanne oli vielä 1980-luvun alussa hyvä, mutta vuoden 1986 jälkeen sen kannattavuus laski ja henkilökuntaa jouduttiin supistamaan. Pitkälti puoluetuen varassa toiminut yhtiö oli huonosti hoidettu ja teki konkurssin joulukuussa 1993. Lehden taakse perustettiin uusi yhtiö, joka sittemmin sai nimen Turun Päivälehti Oy. Vaatimattomilla resursseilla tehty Turun Päivälehti lopetettiin itsenäisenä lehtenä vuonna 1997, minkä jälkeen sitä julkaistiin Demarin alueellisena painoksena. Lopullisesti lehti yhdistettiin SDP:n pää-äänenkannattajaan vuonna 2001, jolloin Uutispäivä Demarille jäi aluetoimitus Turkuun.
Lehti ilmestyi tammikuusta 1899 lähtien kerran, vuodesta 1900 kolmesti, vuodesta 1906 kuudesti ja vuodesta 1969 viidesti viikossa. Sosialistin laajentuessa kuusipäiväiseksi sen rinnalla julkaistiin myös kolmipäiväistä painosta. Levikki oli enimmillään 22 300 kappaletta vuonna 1918, mutta laski sen jälkeen voimakkaasti ja kohosi yli 10 000:n vasta 1970-luvulla.
Päätoimittajina ja vastaavina toimittajina työskentelivät K. F. Hellsten (1899 ja 1900–1905), N. R. af Ursin (1900), Seth Heikkilä (1905–1906 ja vast. toim. 1911–1912 ja 1914–1917), Taavi Tainio (1906–1908), Kaapo Murros (1907 ja 1910), Ali Aaltonen (1908–1909), Santeri Nuorteva (vast. toim. 1908), K. H. Heikell (vast. toim. 1909–1911), R. W. Österman (vast. toim. 1911–1912), Heikki Välisalmi (1909–1912 ja 1923–1924), Väinö Jokinen (1912–1917), E. W. Ahlfors (vast. toim. 1912–1914), W. Uro (vast. toim. 1914), Kaarlo Tähtelä (1917–1918), Johan Helo (1919), Emil Pienimäki (1919–1920), K. Peltokivi (1920), E. O. J. Kotiranta (1920–1922), Heikki Laakso (1922–1923), Edvin Wahlsten (1924–1925), Toivo Rainio (1925–1928), Aleksi Aaltonen (1928–1934), Ano Airisto (1934–1940), Jalmari Leino (1940–1941), Rafael Paasio (1942–1966), Antero Vakkari (vt. 1958–1959), Jenny Palanne (vt. 1961–1962), Aarne Keskitalo (1966–1976), Olli Mäntylä (vt. 1976), Aimo Massinen (vuodesta 1977) ja Antti Vuorenrinne (1980-luvun lopulta vuoteen 2001).
Claude Jade
Claude Jade, oik. Claude Marcelle Jorré (8. lokakuuta 1948 Dijon, Ranska – 1. joulukuuta 2006 Boulogne-Billancourt, Ranska) oli ranskalainen näyttelijä, joka esiintyi kolmessa François Truffaut’n elokuvassa Christine Darbonia. Hän näytteli uransa aikana sekä elokuvissa että televisiossa ja teatterissa. Koulutuksensa hän oli saanut nimenomaan näyttämötaiteeseen.
Ura
Jade esiintyi Luigi Pirandellon näytelmässä Enrico IV, kun elokuvaohjaaja François Truffaut löysi tämän. Truffaut valitsi Jaden vuoden 1968 elokuvaansa Varastettuja suudelmia Jean-Pierre Léaud’n vastanäyttelijäksi. Sen jälkeen Jade sai roolin Alfred Hitchcockin elokuvasta Topaz, johon Truffaut oli tätä Hitchcockille kirjeessään suositellut.
Jade palasi 1970-luvulla Truffaut’n Antoine Doinel -elokuvien sarjaan ja Christine Darbonin hahmoon. Nuori pari sai ensi-iltansa vuonna 1970 ja Rakkaus karkuteillä vuonna 1979. Siitä lähtien Claude Jade soitti amerikkalaisissa, belgialaisissa, italialaisissa, saksalaisissa, japanilaisissa ja myöhemmin Neuvostoliiton elokuvissa. Ranskassa hänen parhaat menestyksensä ovat Manette elokuvassa "Mon oncle Benjamin", Eléonore "Le beateau sur l'herbe", Laura "Les feux de la chandeleur" ja Dominique "Le Pion". Hän pelasi myös paljon televisiossa. Niistä merkittävin oli sarjassa L’Île aux trente cercueils. Hän näytteli myös Lyonissa Jean Meyerin teatteriseurueessa ja esiintyi muun muassa Jean Giraudoux’n, Henry de Montherlantin, James Joycen ja Jean Racinen näytelmissä.
Jade muutti vuonna 1980 Neuvostoliittoon diplomaattimiehensä Bernard Costen kanssa ja jatkoi uraansa Moskovassa. Hän näytteli bolševikki Inessa Armandia Sergei Jutkevitšin elokuvassa Lenin Pariisissa (1980) ja kansainvälisesti tuotetussa vakoiluelokuvassa Teheran 43 (1981). Pääosa Jaden 1980-luvun rooleista oli televisiossa. Palattuaan Ranskaan Jade näytteli edelleen useissa televisiosarjoissa ja yksittäisissä elokuvissa, kuten Jean-Pierre Mockyn elokuvassa Bonsoir (1994).
Jadesta tuli vuonna 1998 Ranskan Kunnialegioonan ritari. Hänen omaelämäkertansa Baisers envolés julkaistiin vuonna 2004. Jaden viimeiseksi rooliksi jäi Jacques Rampalin Célimène et le Cardinal, jota esitettiin Pariisissa ja teatterifestivaaleilla.
Jade kuoli joulukuussa 2006 etäpesäkkeitä lähettäneeseen silmasyöpään. Hän oli jo aiemmin menettänyt silmänsä syövän takia ja käytti muovista tekosilmää Célimène et le Cardinal -näytelmässä.
Kapteeni (pesäpallo)
thumb|Joukkueiden kapteenit hutunkeitossa. Pesäpallon kapteeni on yksi joukkueen pelaajista. Puheoikeus tuomarille on joko joukkueen kapteenilla tai pelinjohtajalla. Ottelun alussa kapteenit suorittavat hutunkeiton, jonka voittaja saa päättää aloittaako joukkue sisä- vai ulkovuorolla. Jos ottelussa pelataan supervuoropari, saa hutunkeiton voittanut kapteeni valita, aloittaako joukkue supervuoroparin ja mahdollisen kotiutuskilpailun sisä- vai ulkovuorolla.
Solus (täsmennyssivu)
Solus tarkoittaa seuraavia asioita:
Nisonen
Nisonen on muun muassa seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi:
Leppälammi (Jämsä, Ouninpohja)
Leppälammi on Keski-Suomessa Jämsässä Ouninpohjan lähellä sijaitseva lampi.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Arvajanjoen valuma-alueella (14.26), jonka Isojärven valuma-alueeseen (14.263) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 159,4 metriä mpy.
Fysiikan lait
Fysiikan lait tai luonnonlait ovat luonnossa vallitsevasta säännönmukaisuudesta käytetty nimitys. Tieteelliset lait ovat tieteen vallitsevia hypoteeseja siitä, mitä luonnonlait ovat. Ne tieteelliset lait, jotka ovat tosia, ovat luonnonlakeja.
Eräitä fysiikan tunnetuimmista laeista ovat Isaac Newtonin lait, jotka ovat nykyisin osa klassista mekaniikkaa, sekä termodynamiikan neljä peruslakia.
Luonnonlait ovat luonteeltaan erilaisia kuin lait oikeudenkäytössä tai uskonnoissa, koska ne eivät määrää, miten asioiden tulisi olla, vaan ainoastaan kuvaavat, miten ne ovat. Luonnonlakeja ei tule sekoittaa ajatukseen luonnollisesta laista, joka on etiikan alan käsite.
Fysiikan lakien ominaisuuksia
Fysiikan lakien yleisiksi ominaisuuksiksi on ehdotettu muun muassa seuraavia (Richard Feynman, Fysiikan lain luonne):
Fysiikan lakeja
Fysiikan lakeihin kuuluvat muun muassa:
Luettelo pikkuplaneetoista: 9001–10000
Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen 9001:stä ja päättyen 10000:een. Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Väritila
Väritila eli värimalli on tapa kuvata ja luokitella värejä. Väritilat voivat perustua näyttö- tai tulostuslaitteiden ominaisuuksiin tai ihmisen näkökykyyn. Valon väritila on additiivinen eli yhdistävä ja aineen subtraktiivinen eli vähentävä.
Yleisimmät väritilat ovat RGB, CMYK, Lab, indeksoidut värit, harmaasävy, bittikartta ja duotone. RGB- ja CMYK-väritiloilla on useita väriavaruuksia.
Anna Itävaltalainen (Ruotsin kuningatar)
Anna Itävaltalainen (16. elokuuta 1573 Graz – 10. helmikuuta 1598 Varsova) oli Puolan ja Ruotsin kuningatar avioliittonsa kautta Ruotsin ja Puolan kuninkaan Sigismund III Vaasan kanssa. Hänen katolinen uskonsa jätti hänet vieraaksi alamaisilleen sekä Ruotsissa että Suomessa. Hallitsijapari oleskeli Ruotsissa lyhyesti vain 1593–1594.
Elämäkerta
Anna oli Sisä-Itävallan arkkiherttua Kaarle II:n ja Maria Anna Baijerilaisen tytär.
Annasta tuli Puolan Sigismundin ensimmäinen vaimo 31. toukokuuta 1592. Katoliselle kirkolle liitto tarjosi kiinnostavia mahdollisuuksia Itämeren piirissä, sillä Sigismund oli Ruotsin kuningas Juhana III:n ja Katariina Jagellonican poika ja Ruotsin kruununperijä, joka yhdistäisi valtakunnat personaaliunioniin. Paavi Klemens VIII oli jo aiemmin siunannut suunnitelman vastauskonpuhdistuksen ulottamisesta Ruotsiin. Paavin ja Annan sedän, keisari Maximilianin tuella avioliittosuunnitelma voitiin toteuttaa.
Monet Puola-Liettuan aateliset (szlachta) vastustivat avioliittoa ja Sigismundin ajamaa liittoutumista Itävallan Habsburgien kanssa. Kun Sigismund lähetti diplomaattisen saattueen noutamaan morsianta kardinaali Radvilan johdolla, Habsburgeja vastustavan puolueen kansleri Jan Zamojski vartioi rajoja estääkseen arkkiherttuatarta saapumasta maahan. Annen onnistui kiertää vartijat ja hänet kruunattiin Krakovassa Puolan kuningattareksi.
Tavarantarkastaja
Tavarantarkastaja (hyväksytty tavarantarkastaja, HTT ) on Suomessa keskuskauppakamarin tehtävään hyväksymä puolueeton ja riippumaton henkilö, joka suorittaa oman erityisalansa tavaroiden, palveluiden ja työsuoritusten tarkastuksia ja arviointeja.
Tavarantarkastajalla tulee olla kokemusta ja tietämystä oman erityisalansa tarkastettavista kohteista. Hyväksytty tavarantarkastaja toimii keskuskauppakamarin määrittelemän asiantuntemusalansa hyväksymisryhmän puitteissa.
Tavarantarkastaja antaa ennen tehtäväänsä ryhtymistä erityisen tavarantarkastajan vakuutuksen käräjäoikeudessa.
Tavarantarkastajan asiantuntemusta voidaan käyttää esimerkiksi tilanteissa, joissa tarvitaan puolueeton asiantuntijanäkemys jonkin tavaran arvosta.
Hyväksytty tavarantarkastaja laatii puolueettoman asiantuntijanäkemyksen aina tavarantarkastusohjesäännön mukaisen tavarantarkastuskertomuksen muodossa.
Anna Itävaltalainen (Ruotsin kuningatar)
Elämäkerta
Ruotsissa Sigismundin nousua valtaistuimelle pyrkivät vaikeuttamaan sekä ruotsalainen aateli että luterilainen papisto. Hänen vastustajiaan johti hänen setänsä, Södermanlandin herttua Kaarle, joka oli avioitunut Kristiina Holstein-Gottorpilaisen kanssa. Sigismund oli kosinut Kristiinaa ennen avioliittoaan Annan kanssa, ja Kristiina oli kieltäytynyt liitosta, koska ei halunnut luopua omasta uskostaan. Aviossa Kaarlen kanssa Kristiina pyrki toimimaan jatkuvasti Sigismundia vastaan.
Anna pyrki edistämään katolisuutta monin tavoin Tukholmassa ollessaan. Hän kutsui kaksitoista kerjäläistä viikoittain luokseen, tuki ruotsalaisten nuorten opiskelua Grazissa ja pyrki värväämään uusia sisaria Vadstenan birgittalaisluostariin.
Annan yritykset eivät kuitenkaan tuottaneet tulosta. Hän ei puhunut ruotsia, ja hän piti ruotsalaisia kerettiläisinä ja kapinallisina. Hän ei esiintynyt julkisuudessa kuin pakon edessä. Hän joutui vastakkain leskikuningatar Gunilla Bielken kanssa osin uskonnollisista syistä, kun hän väitti Gunillan varastaneen arvoesineitä kuninkaanlinnasta. Lopulta Anna oli helpottunut voidessaan palata takaisin Puolaan. Hän totesi, että Ruotsi oli maa, jonne hän ei olisi mielellään lähettänyt edes pientä rakasta koiraansa. Hänen lähtiessään Ruotsista heinäkuussa 1594 hänelle myönnettiin Linköping, Söderköping ja Stegeborg sillä ehdolla, että hän kunnioittaa näiden protestanttista uskoa.
Anna ei halunnut enää olla Ruotsiin liittyvissä asioissa osallisena. Hän jopa vastusti poikansa Vladislav IV Vaasan nostamista Ruotsin kuninkaaksi tulevaisuudessa. Kuningasparin poistuttua Ruotsista valta siirtyi Kaarle-herttualle, joka löi Sigismundille uskolliset joukot Stånge-joen taistelussa.
Aikamatkustajat
Aikamatkustajat (Les Chronokids) on ranskalainen humoristinen lasten sarjakuvasarja, josta on tehty myös animaatio-TV-sarja. Sen on käsikirjoittanut Philippe Chappuis ja piirtäneet Stan Manoukian ja Vincent Roucher. Sarjasta on Ranskassa julkaistu yhteensä kuusi eri albumia.
Anna Itävaltalainen (Ruotsin kuningatar)
Lapset
Heillä oli viisi lasta, mutta vain Władysław eli aikuiseksi:
Aikamatkustajat
Juoni
Sisarukset Adèle ja Marvin löytävät kirpputorilta kronoluurin, jonka avulla voi matkustaa ajassa. He käyttävät sitä eri tarkoitusperiin, kuten koulun keksimisen estämiseen ja muinaisen orjan etsimiseen. Osa aikamatkoilla tavatuista henkilöistä on puhtaasti fiktiivisiä, kuten Robinson Crusoe, Sherlock Holmes ja Watson sekä Romeo ja Julia.
Jody Williams
thumb|200px|Jody Williams (2005) Jody Williams (s. 1950) on Houstonin yliopiston professori ja poliittinen aktivisti, jolle myönnettiin Nobelin rauhanpalkinto vuonna 1997 yhdessä ICBL:n eli maamiinojen poistoon tähtäävän organisaation kanssa.
Jody Williams on opiskellut opettamaan englantia vieraana kielenä, sekä espanjan opettajaksi. Tätä kautta hän liittyi avustustyöhön, ja oli mukana Nicaraguan ja Hondurasin koulutusjärjestelmän kehitysprojektissa 1984. Sen jälkeen hän on jatkanut muissa kehitys- ja avustusprojekteissa.
Hän on kirjoittanut ja esitelmöinyt maamiinoista erittäin paljon ja näkyvästi.
One More Sleep
One More Sleep on englantilaisen laulajan Leona Lewisin kappale, joka julkaistiin hänen neljännen studioalbuminsa Christmas, With Loven ensimmäisenä singlenä. Albumi on Lewisin ensimmäinen joulualbumi. One More Sleep tuli ladattavaksi Yhdysvalloissa 5. marraskuuta 2013. Iso-Britanniassa kappale julkaistaan joulukuun 1. päivänä, kun taas muualla Euroopassa sen voi ostaa albumin julkaisupäivänä 29. marraskuuta.
Vastaanotto
Digital Spyn Lewis Corner antoi singlelle arvostelussa neljä tähteä viidestä. Hän kuvaili kappaletta "yhdeksi parhaista joulukappaleista musiikin lähihistoriassa". Corner jatkaa arvosteluaan kertoen, että Lewisin enkelimäinen sointi sopii täydellisesti hyväntahtoisuuden aikaan. Hän päättää arvionsa toteamalla, että One More Sleepilla on hyvät mahdollisuudet päästä joulun klassikoiden joukkoon.
Musiikkivideo
Video julkaistiin Youtubessa lauantaina 30. marraskuuta. 16. marraskuuta 2013 Leona Lewisin Vevo-Youtubekanavalla julkaistiin esimakua siitä. Videolla Lewis viettää joulua perheensä ja ystäviensä kanssa.
Brad Binder
Brad Binder (s. 11. elokuuta 1995 Potchefstroom) on eteläafrikkalainen ratamoottoripyöräilijä ja Moto3-luokan maailmanmestari vuodelta 2016. Kaudella 2020 hän ajaa MotoGP-luokassa Red Bull KTM -tehdastallissa.