cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Syriana
Tuotanto
Clooney lihotti itseään 15 kiloa CIA:n palkollisen rooliaan varten.
Arvioita
Ilta-Sanomien Harri-Ilmari Moilanen arvioi Syrianan laadukkaaksi ja todistusvoimaiseksi poliittiseksi jännäriksi. ”Syriana on nautittavaa katseltavaa erityisesti sellaisille asiapitoisen jännityksen ystäville, jotka ovat kiinnostuneita verkkojen teoriasta tai ajatuksesta, että ensimmäinen todellinen maailmansota on vasta aluillaan”, hän kirjoittaa.
Myrtilos
Myrtilos oli kreikkalaisessa mytologiassa Hermeen poika ja Pisan kuninkaan Oinomaoksen vaunujen ajaja.
Kun Pelops pyysi Hippodameian kättä ja pyysi Myrtilokselta palvelusta, tämä suostui, koska Pelops lupasi hänelle puolet Oinomaoksen valtakunnasta. ja toisaalta halusi miellyttää Hippodameiaa. Niin Myrtilos jätti sokan pois Oinomaoksen vaunujen rattaasta, niin että rattaan hajotessa tämä sotkeutui ohjaksiin ja raahautui kuoliaaksi. Ennen kuolemaansa Oinomaos, jolle petos oli selvinnyt, kuitenkin kirosi Myrtiloksen kuolemaan Pelopsin käden kautta. Myöhemmin Pelops kuitenkin tappoi Myrtiloksen heittämällä tämän mereen — jota kutsuttiin hänen mukaansa sittemmin Myrtoanmereksi. Syynä oli joko häpeän pelko, jos tapahtumat tulisivat julki tai se, että hänen ollessaan hakemassa vaimolleen vettä juotavaksi oli Myrtilos yrittänyt raiskata Hippodameian. Syöksyessään kuolemaan Myrtillos kirosi Pelopsin suvun, ja epäonni todellakin varjosti Pelopsin sukua pitkään.
Joseph W. Fifer
Fifer syntyi Stauntonissa, Virginiassa, ja muutti perheineen Illinoisiin vuonna 1857. Hän oli Illinois'n senaatin jäsen 1881–1883.
Fifer eli 97-vuotiaaksi. Auto törmäsi Fiferiin hänen ollessaan 92-vuotias, ja viimeiset vuotensa mies oli kuurosokea ja rampa.
Dachstein
thumb|250px|right|Köysirata [[Hunerkogelille kesäkuussa 2001.]]
Dachstein on Pohjoisiin kalkki-Alppeihin lukeutuva vuoristoalue Itävallassa. Sen korkein huippu on 2 995 metriä merenpinnan tasoa korkeammalle kohoava Hoher Dachstein. Dachstein on yhdessä Hallstattin ympäristön kanssa UNESCOn maailmanperintöluettelossa.
Dachsteinin jäätiköt
Dachsteinin jäätiköstö (Dachsteingletscher) koostuu kahdeksasta jäätiköstä.
Aiheesta muualla
Masivul Dachstein
Aristomakhos
Aristomakhos oli kreikkalaisessa mytologiassa Kleodaioksen poika ja siten Herakleen pojanpojanpoika. Hän johti herakleidien neljättä yritystä kukistaa Mykene, mutta samoin kuten häntä edeltäneet sukupolvetkin, tulkitsi hänkin Delfoin oraakkelin hänen isoisälleen Hyllokselle antamaa neuvoa väärin ja epäonnistui yrityksessään.
Aristomakhos oli Temenoksen, Kresfonteksen ja Aristodemoksen isä.
Víctor Merino Dubón
Víctor Hugo Merino Dubón (18. elokuuta 1979 Apopa, El Salvador) on elsalvadorilainen jalkapalloilija. Pelipaikaltaan hän on oikea laitahyökkääjä. Kotimaassaan ja kansainvälisessä jalkapallossa, hänet tunnetaan isänsä sukunimen mukaan nimellä Víctor Merino, mutta Suomessa pelatessaan hän käytti sukunimeä Dubón.
Dubón vietti lapsuutensa erittäin köyhissä oloissa maan pääkaupungin San Salvadorin slummialueilla, ollen myös kansainvälisen Plan-kehitysyhteistyöjärjestön kummilapsena. Suomeen hän saapui vuonna 1998 toimittaja Juha Tammisen välittämänä. Hän oli tuolloin 17-vuotias ja teki porilaisen FC Jazzin kanssa viiden vuoden mittaisen sopimuksen. Ensimmäisen kauden Dubón pelasi seuran A-junioreissa. Veikkausliigadebyyttinsä hän teki seuraavana vuonna.
Dubón pelasi Jazzissa kolme kautta ja yhteensä 75 liigaottelua, tehden niissä viisi maalia. Hän edusti FC Jazzia myös UEFA Intertoto Cupin otteluissa kesällä 2001. Kauden päätyttyä Dubón palasi takaisin kotimaahansa, vaikka sopimusta oli vielä vuosi jäljellä. Syynä oli hänen sopeutumattomuutensa Suomen ilmastoon ja hankalaan kieleen, vaikka Dubón muutoin kertoikin viihtyneensä Porissa.
El Salvadoriin palattuaan Dubón liittyi yhden maan suurimman seuran, Alianza F.C.n riveihin. Seuraa valmensi tuolloin Jaime Rodriguez, jonka omistaman jalkapalloakatemian kasvatti Dubón myös on. Seuraavana vuonna hän siirtyi San Salvador F.C.-joukkueeseen, jossa hän oli tärkeässä roolissa seuran voittaessa El Salvadorin liigan kevätkauden (Clausura) mestaruuden vuonna 2003. Viimeksi Dubón on edustanut Luis Ángel Firpo-seuraa, jonka kanssa hänen sopimuksensa päättyi vuoden 2011 syyskauteen.
Maajoukkue
El Salvadorin A-maajoukkueessa Dubón esiintyi ensimmäisen kerran vuonna 2003 ottelussa Guatemalaa vastaan. Hän on edustanut maataan vuoden 2007 Keski-Amerikan mestaruusturnauksessa ja samana vuonna CONCACAF Gold Cupissa, joka on Pohjois- ja Keski-Amerikan maiden yhteinen mestaruusturnaus. Dubón on pelannut yhteensä 20 maaottelua ja tehnyt niissä yhden maalin.
Tehdaspalokunta
Tehdaspalokunta on jonkin (teollisuus)yrityksen sisällä toimiva oma itsenäinen palokuntansa. Tehdaspalokunta toimii yrityksen alaisuudessa ja hoitaa yrityksen alueella palo- ja pelastustoimen tehtäviä. Tehdaspalokunnalla voi olla myös niin kutsuttu sammutussopimus paikallisen aluepelastuslaitoksen kanssa, jolloin tehdaspalokunta suorittaa tehtäviä myös yrityksen ulkopuolella. Tehdaspalokunnan henkilöstö on yleensä sivutoimista, eli hoitavat palokunnan tehtäviä omien töidensä ohella. Joissakin teollisuuslaitoksissa on myös päätoimista pelastushenkilöstöä. Suomessa on noin 200 tehdaspalokuntaa.
Dawson Route
thumb|350px|Dawson Route Port Arthurista [[Red River Colonyyn (suora punainen viiva kuvaa ”tulevaa todennäköistä rautatielinjaa”).]]
Dawson Route (tunnetaan myös nimillä Dawson Road ja Dawson Trail) on 1870-luvulla käytössä ollut vankkuritie itäisen Kanadan ja Red River Colonyn (nykyinen Winnipeg) välillä. Reitti oli merkittävä läntisen Kanadan asuttamisessa. Sen pituus oli noin 852 kilometriä ja matka-aika noin 20–26 päivää.
Dawson Routen oli tarkoitus muodostaa helppo ja nopea reitti läntiseen Kanadaan matkalla oleville eurooppalaisille siirtolaisille. Reitti sai alkunsa Port Arthurin (Nykyinen Thunder Bay) kaupungista, ja se kulki muskeg-soiden, Kanadan kilven yli ja koskemattoman aarniometsän halki Fort Francesin kaupunkiin ja sieltä Lake of the Woods -järvelle, josta reitti jatkui järven vastarannan Northwest Anglesta edelleen nykyisen Ste. Annen ja Loretten kautta Red River Colonyn Fort Garryyn.
Reitistä on aikojen saatossa käytetty useita nimiä. Dawson Route -nimeä (”Dawsonin reitti”) on yleisesti käytetty koko reitistä järvien ylitykset mukaan lukien nykyisestä Thunder Bayn kaupungista nykyiseen Winnipegiin. Dawson Trail (”Dawsonin polku”) on usein käytetty nimitys vankkurireitistä järvien välillä ja yleisemmin osuudesta Lake Of The Woods -järveltä Winnipegiin. Nykyisin tieliikenteen käytössä olevia osuuksia kutsutaan Dawson Roadiksi (”Dawsonin tie”). Dawsonin nimeä kantavia teitä löytyy ainakin Thunder Baystä, Northwest Anglestä ja pisin osuus sijaitsee Manitobassa, jossa se saa alkunsa hieman itään Richerin asuinalueesta ja kulkee aina Winnipegiin asti. Noin 115 kilometriä pitkä Dawson Trail -museotie alkaa kauempaa idästä, Highway 308 -tieltä. Se seuraa pääosin Dawson Roadia ja päättyy Trans-Canada Highwayhyn vähän ennen Winnipegiä.
Rakentaminen
Kanadan hallitus pyrki edistämään läntisen Kanadan asuttamista ja perustamaan eurooppalaisille siirtolaisille nopean kulkureitin. Ennen tien valmistumista ainoat reitit olivat joko Yhdysvaltojen kautta Redjokea pitkin pohjoiseen tai koskemattoman erämaan halki. Simon James Dawson sai vuonna 1857 tehtäväkseen kartoittaa reitin Yläjärveltä Fort Garryyn. Dawson suoritti kartoittamisen geologi Henry Y. Hindin avustuksella ja luovutti raportin seuraavana vuonna. Rakennustyöt reitillä aloitettiin vuonna 1868. Työnjohtajana toimi John Snow, jonka alaisuudessa työskenteli enimmillään noin tuhat henkilöä. Tie perustettiin asettamalla puunrunkoja toinen toisensa viereen. Vankkureilla matkustaessa puunrunkojen raot tekivät matkustamisen erittäin epämukavaksi. Rakentamista perusteltiin työpaikkojen luomisella lähes nälänhätää kärsivään Red River Colonyyn. Suurin osa alueen asukkaista kuitenkin pelkäsi hallituksen käyttävän uutta tietä alueen valvontaan ja liittääkseen sen osaksi Kanadaa. Rakennustöihin osallistui myös Thomas Scott, jonka teloitus myöhemmin tapahtuneessa Redjoen kapinassa johti sotilasosaston lähettämiseen alueelle vielä keskeneräistä Dawson Routea pitkin.
Jaakko Eerola
Jaakko Eerola (s. 1977) on suomalainen balettitanssija.
Dawson Route
Redjoen kapina
Louis Rielin johtaman Redjoen kapinan johdosta Kanadan hallitus päätti lähettää siirtokuntaan sotilasosaston rauhoittamaan tilannetta. Aseistetun sotilasosaston matkustaminen Yhdysvaltojen kautta ei kuitenkaan ollut mahdollista, joten ainoaksi nopeaksi vaihtoehdoksi jäi edelleen keskeneräinen Dawson Route. Eversti Garnet Wolseley johti sotilasosastoa, jossa oli 1 200 kanadalaista ja brittiläistä sotilasta. Retkikunta tunnetaan nimellä Wolseleyn retkikunta (Wolseley Expedition, myös Red River Expedition). Joukko-osasto aloitti matkansa Torontosta toukokuussa. Se saavutti Fort Francesin elokuun alussa ja saapui Fort Garryyn 24. elokuuta 1870. Rakentamisen aikana reittiä pidettiin sen suurten kustannusten ja reitin vaikeakulkuisuuden vuoksi epäonnistuneena hankkeena. Tämän vuoksi valtionhallinto suosi rautatien rakentamista.
Jaakko Eerola
Eerola on valmistunut tanssijaksi Suomen Kansallisoopperan balettikoulusta. Hänellä on ollut vuodesta 1996 kiinnitys Suomen Kansallisbalettiin, jonka tähtitanssijaksi hänet nimitettiin elokuussa 2009. Hän on tanssinut pää- ja solistitehtävissä muun muassa Prinsessa Ruususessa, Pähkinänsärkijässä ja Tuhkimossa, joissa hän on ollut prinssin roolissa, sekä Bajadeerissa ja Gisellessä. Eerola on palkittu Suomen Kulttuurirahaston jakamalla Edvard Fazer -palkinnolla vuonna 2002, Tanssin kukka -palkinnolla vuonna 2006 ja Tanssin kukan Nuppu-palkinnolla vuonna 1996.
Dawson Route
Liikenne ja matka-aika
Reitin valmistuttua vuonna 1873 sen kautta kulki noin 1 600 matkustajaa vuodessa. Vilkkainta liikenne oli vuonna 1875, jolloin reitin kautta kulki noin 2 700 matkustajaa. Kanadan hallitus teki reitin matkustaja- ja rahtiliikenteestä sopimuksen yksityisen yrittäjän kanssa. Sopimuksen ehtoina olivat 10–12 päivän matkustusaika Port Arthurista Fort Garryyn ja rahdin kuljetusaika 15–20 päivää. Ehtoihin kuului lisäksi kämppien tai telttojen rakentaminen reitin varrelle majoitusta varten, lounaiden tarjoaminen 30 sentin hintaan sekä liikennöinti maanantaista lauantaihin, jolloin sunnuntai olisi jäänyt lepopäiväksi. Matka kesti silti todellisuudessa 20–26 päivää ja tarjottu majoitus oli ala-arvoista.
Jaakko Eerola
Eerola on lopettanut tanssijanuran ja aloittanut syksyllä 2012 Helsingin yliopistossa hammaslääketieteen opinnot.
Dawson Route
Rautatie korvaa Dawson Routen
Canadian Pacific Railwayn ratalinja itäisestä Kanadasta Fort Garryyn valmistui vuonna 1878. Dawson Routen liikenne väheni huomattavasti ja lopulta päättyi lähes kokonaan, kun Atlantin ja Tyynenmeren yhdistävä rautatie valmistui vuonna 1885 ja kun sivurata valmistui Sault Ste. Marien kaupunkiin. Nykyisin reitti on hajanainen kokoelma valtateitä, sivuteitä ja museoteitä. Osittain se on kasvanut lähes umpeen.
Jaakko Eerola
Eerola on naimisissa balettitanssija Salla Eerolan (o.s. Suominen) kanssa.
FK Rostov
thumb|Kuva FK Rostovin kotiottelusta 2018. FK Rostov on jalkapalloseura Rostov-na-Donun kaupungista Venäjältä. Se pelaa maan korkeimmalla sarjatasolla.
Historiansa aikana seura on tunnettu lukuisilla eri nimillä:
Nicolás Gianella
Carlos Nicolás Gianella (s. 14. helmikuuta 1978 La Plata) on argentiinalainen koripalloilija. Hänen nykyinen seuransa on CB Granada ACB-liigassa, joka on Espanjan korkein sarjataso. Aiemmin urallaan Gianella on edustanut mm. Baloncesto Leónia. Maajoukkueessa hän on pelannut vuodesta 1997 alkaen. Gianella valittiin Argentiinan joukkueeseen Pekingin olympialaisiin 2008.
Land of Tales
Land of Tales on suomalainen melodista rockia soittava yhtye. Yhtyeen perustajat Kristian ja Palle olivat soittaneet yhdessä jo viidentoista vuoden ajan rockyhtye Naiskalassa, mutta perustivat Land of Talesin tehdäkseen englanninkielistä musiikkia. Yhtye solmi kesällä 2007 levytyssopimuksen italialaisen Frontiers Recordsin kanssa, ja debyyttialbumi Land of Tales ilmestyi heinäkuussa 2008.
Historia
Land of Tales perustettiin vuonna 2006 laulaja-kitaristi Kristian ja kosketinsoittaja Palle johdosta. Molemmat olivat soittaneet aikaisemmin noin 15 vuotta Naiskala -nimisessä yhtyeessä, mutta halu tehdä toisenlaista musiikkia englanniksi oli suuri. Lokakuussa 2006 Kristian aloitti kirjoittamaan kappaleita tulevaa albumia varten. Petri Lahtinen ja Mika Mäkiranta kirjoittivat sanoitukset albumille. Yhtye latasi kappaleitaan MySpace -sivuilleen ja sai erinomaista palautetta ympäri maailmaa. Levytyssopimus solmittiin Frontiers Recordsin kanssa. Keväällä 2007 basisti Sami ja rumpali Sami O liittyivät yhtyeeseen kesken nauhoitussessioiden. Debyyttialbumi Land of Tales näki päivänvalon kesällä 2008.
Vuonna 2009 Kristian alkoi kirjoittamaan uusia kappaleita, Pallen ja Samin kanssa nauhoitukset aloitettiin vuonna 2013. Land of Tales palasi vuonna 2015 ja julkaisi lokakuussa uuden kappaleen Kindred Spirit. Helmikuussa 2016 yhtye julkaisi uuden kappaleen Surmise. Toukokuussa 2016 Land of Tales julkaisi kappaleen Debutant, josta julkaistiin myös lyriikkavideo.
Gunnar Korhonen
Gunnar Aleksander Korhonen (22. huhtikuuta 1918 Viipuri – 9. kesäkuuta 2001 Helsinki) oli suomalainen yritysjohtaja ja ministeri. Hän oli Finnairin pääjohtaja vuosina 1960–1987, sosiaali- ja terveysministeri (1970), II sosiaali- ja terveysministeri (1971–1972) sekä kauppa- teollisuusministeri (1971–1972).
Sodan jälkeisinä vuosina ministeri Korhonen toimi eri tehtävissä kansanhuoltoministeriössä, sosiaaliministeriössä ja kauppa- ja teollisuusministeriössä. Finnairin, silloisen Aero O/Y:n, pääjohtajaksi Gunnar Korhonen tuli kauppa- ja teollisuusministeriön ylijohtajan paikalta 1960.
Vuonna 2020 esitetyssä Keihäsmatkat-sarjassa Korhosta esittää näyttelijä Taisto Oksanen.
Liputus Suomessa
Liputus Suomessa tarkoittaa Suomen kansallislipun nostamista salkoon virallisena tai vakiintuneena liputuspäivänä, tai yksityishenkilön kohdalla vapaammin oman valinnan mukaan. Liputusajoista säädetään lippuasetuksella, joka sallii kuitenkin joustoa.
Liputuspäivät
Viralliset liputuspäivät luetellaan liputusasetuksessa. Näinä päivinä valtion virastot ja laitokset on lailla velvoitettu liputtamaan. Virallisia liputuspäiviä ovat seitsemän kalenterijuhlapäivää sekä tasavallan presidentin toimeenastumispäivä ja valtakunnalliset vaalipäivät, joita ovat eduskuntavaalit ja presidentinvaali, kuntavaalit sekä Euroopan parlamentin vaalit ja neuvoa-antava kansanäänestys.
Vakiintuneet liputuspäivät ovat päiviä, joista ei säädetä laissa tai asetuksessa, mutta joina liputtamista suositellaan. Vakiintuneita liputuspäiviä on kaksitoista ja ne ovat kaikki kalenterijuhlapäiviä. Helsingin yliopisto julkaisee vakiintuneiden liputuspäivien luettelon vuosittain Suomen Valtiokalenterissa.
Ahvenanmaalla on maakunnan itsehallintoon perustuva virallisten ja vakiintuneiden liputuspäivien lisäksi omat liputuspäivänsä, jolloin liputetaan maakunnan omalla maakuntalipulla. Saamelaisilla on yksitoista omaa vuosittaista liputuspäivää, jolloin saamelaiset liputtavat omalla lipullaan.
Vakiintuneen käytännön mukaan valtion virastot ja laitokset liputtavat virallisen valtiovierailun aikana niillä paikkakunnilla, joilla vieraan valtion päämies vierailee. Yleensä sisäasiainministeriö suosittaa valtiovierailujen aikana myös yleistä liputtamista vierailupaikkakunnilla.
Liputusajat
Liputusajoista säädetään lippuasetuksella. Valtion virastojen ja laitosten johdolla on kuitenkin mahdollisuus erityisestä syystä poiketa säädetyistä kellonajoista. Myös yksityishenkilöt voivat joustaa liputusajoista esimerkiksi työaikojensa vaatimuksesta. Lippua ei kuitenkaan suositella jätettävän salkoon yön ajaksi.
Liputus alkaa aamulla kello kahdeksan ja päättyy auringon laskiessa mutta viimeistään kello 21. Juhannuksena liputetaan juhannusaatosta kello 18:sta juhannuspäivään kello 21:een. Itsenäisyyspäivänä ja sellaisena vaalipäivänä, jolloin äänestys päättyy auringonlaskun jälkeen, lasketaan lippu kello 20. Kaamosalueilla suositellaan talvisin liputettavan kello 8–16 välillä.
Liputustapa
Liputus suositellaan tehtävän arvokkaasti. Lippu ei saa koskettaa maata. Kun Suomen lippu on laskettu alas, se laskostetaan niin että sininen väri jää päällimmäiseksi. Kastunut lippu kuivataan sisätiloissa ennen laskostamista homehtumisen ehkäisemiseksi.
Muiden lippujen käyttö
Suomen kansallislipun rinnalla voi liputtaa myös EU-lipulla esimerkiksi Eurooppa-päivänä. Tällöin käytetään kahta lipputankoa. Kansallisia säädöksiä tai määräyksiä EU-lipun käytöstä ei ole.
Silloin kun liputetaan kahdella kansallislipulla, isäntämaan eli Suomen lippu sijoitetaan arvokkaimmalle paikalle. Kun lippusalkoja on kaksi, neljä, kuusi tai enemmän, arvokkain paikka on heraldinen oikea eli yleisöstä katsottuna vasemmanpuoleinen paikka. Jos salkoja on kolme tai viisi, arvokkain paikka on keskellä. Muiden maiden lippujen järjestyksen määrää niiden järjestys ranskankielisissä aakkosissa. Kansallislippujen jälkeen tulevat muut liput kuten järjestöliput ja yritysliput.
Chic (yhtye)
Chic on yhdysvaltalainen 1970-luvun diskoyhtye, joka kuuluu tyylin keskeisiin edustajiin. Menestyksekkään yhtyeen musiikissa yhdistyvät disko ja funk. Yhtyeen perustivat kitaristi Nile Rogers ja basisti Bernard Edwards. Chicin tunnetuin levy on C'est Chic, joka valittiin vuonna 2005 hakuteokseen 1001 albumia jotka jokaisen on kuultava edes kerran eläessään. Suurimpiin hitteihin kuuluvat "Dance, Dance, Dance", "Le Freak" ja "Good Times".
ATV (täsmennyssivu)
ATV voi tarkoittaa:
Big Audio Dynamite
Big Audio Dynamite (myöhemmin Big Audio Dynamite II ja Big Audio, usein tunnettiin lyhenteellä BAD) oli brittiläinen The Clash -kitaristi Mick Jonesin vuonna 1984 perustama yhtye. Se yhdisti musiikissaan punkrokkia, tanssimusiikkia, hip-hoppia, reggaeta ja funkkia. Yhtyeen menestynein kappale on "E=MC²", joka nousi Britannian singlelistan sijalle yksitoista vuonna 1986.
Big Audio Dynamite (1984–1990)
Vuonna 1990 yhtye äänitti Flashback-elokuvaan kappaleen "Free", joka jäi alkuperäismiehistön viimeiseksi lauluksi. Yhtye hajosi pian tämän jälkeen. Myöhemmin samana vuonna Jones palasi Big Audio Dynamite II:n ja albumin Kool-Aid kera. Dan Donovan oli mukana yhdellä kappaleella ("Freen" uudelleenversioinnissa "Kickin' In").
Big Audio Dynamite II (1991–1993)
Uudessa BAD:ssa oli kaksi kitaristia ja sen soundi oli enemmän The Clashia muistuttava, raskaampi ja lähempänä vaihtoehtorokkia. Vuoden 1991 albumin The Globe single "Rush" nousi Yhdysvaltain modern rock -listan ykköseksi. BAD II lämmitteli U2:sta tämän ZooTV-maailmankiertueella.
Big Audio (1994)
Yhtyeeseen liittyi kosketinsoittaja Andre Shapps (yksi The Globen tuottajista) ja DJ/taustalaulaja Michael "DJ Zonka" Custance. Molemmat olivat mukana yhtyeen vuoden 1994 albumilla Higher Power, joka julkaistiin uudella lyhyemmällä nimellä "Big Audio". Levy ei saavuttanut aiempien julkaisujen kaltaista kaupallista menestystä.
Seuraavalla levyllä F-Punk yhtye oli jälleen nimellä Big Audio Dynamite vaikka kokoonpano pysyikin samana.
Vuoden 1995 jälkeen
Seuraavaa BAD-albumia Entering a New Ride ei koskaan painettu vaan se julkaistiin vain yhtyeen kotisivuilla. Yhtyeeseen oli liittynyt laulajaksi Ranking Roger (ex-The Beat ja General Public). Sen jälkeen yhtyeeltä ei ole ilmestynyt uutta materiaalia.
Khabur
Khabur-joki on Eufratin sivuhaara, joka alkaa Kaakkois-Turkissa ja virtaa Syyrian halki. Joen kokonaispituus on 200 kilometriä. Valuma-alueen ilmasto on lämmin ja vaihtelee semiaridista aridiin. Toisen maailmansodan jälkeen rakennetut uudet padot ja parannettu kanavaverkosto lisäsivät viljeltyä alaa paljon. Jokilaakso on Syyrian tärkein vehnänviljelyalue ja tärkeä viljelyalue myös riisille, puuvillalle, seesamille ja vihanneksille.
Aiheesta muualla
Khabur
Trevor Immelman
thumb|Trevor Immelman Trevor Immelman (16. joulukuuta 1979 Kapkaupunki, Etelä-Afrikka) on eteläafrikkalainen golfaaja.
Hän voitti vuoden 2008 The Masters Tournamentin lyöden ennakkosuosikki Tiger Woodsin. Mastersin lisäksi hän on voittanut useita pienemmän tason golfkilpailuita.
Hän on ollut naimisissa lapsuudenaikaisen rakkaansa Carmenitan kanssa vuodesta 2003 lähtien. Pariskunnan ensimmäinen lapsi syntyi 2006.
Aimé Rutot
Aimé Louis Rutot (6. elokuuta 1847 Mons – 3. huhtikuuta 1933 Bryssel) oli esihistoriaan keskittynyt belgialainen arkeologi. Hänet tunnetaan opetusartikkeleiden kirjoittajana, mutta myös esihistoriallisen ajan ihmisiä rekonstruoivista veistoksistaan.
Aimé Rutot on haudattu Brysselin hautausmaalle Evereen.
Luangu
Luangu (kirjoitetaan kongoksi Luangu ja portugaliksi Loango) oli afrikkalainen kuningaskunta 1400-luvulta 1800-luvulle. Se sijaitsi nykyisen Kongon tasavallan länsiosassa, mutta siihen kuului myös osia Gabonista ja Cabindasta. Laajimmillaan sen alue ulottui rannikolla Mayumbasta lähes Kakongoon saakka. thumb|left|Luangulainen neito Luangun asukkaat olivat kongoihin kuuluvia vilejä, joita on kutsuttu myös luanguiksi. Luangun naapureita olivat pieni Kakongon ruhtinaskunta ja Kongon kuningaskunta.
Seppo Simola (viestintäjohtaja)
Seppo Simola (s. 1954 Helsinki) on suomalainen teologian maisteri. Hän työskenteli Helsingin evankelis-luterilaisen seurakuntayhtymän viestintäjohtajana ja seurakuntayhtymän julkaiseman Kirkko ja Kaupunki -lehden päätoimittajana vuodesta 1991 vuoden 2016 loppuun. Vuoden vaihteessa päätoimittajan vakanssin otti harteilleen pappina ja kirjailijana tunnettu Jaakko Heinimäki. Simola itse jatkoi vielä runsaan vuoden verran osa-aikaisena viestintäjohtajana ennen lopullista eläköitymistään.
Simola on tunnettu liberaaleista teologisista näkemyksistään. Hän on arvostellut voimakkaasti naispappeuden vastustajien toimintaa kirkossa sekä ottanut kantaa seksuaalivähemmistöjen oikeuksien puolesta.
Simola sai vuonna 2006 Suomen Kuvalehden journalistipalkinnon rinnalla jaetun kunniamaininnan korkean luokan journalismista, itsenäisestä ajattelusta ja rohkeista kirjoituksista. Yksi hänen tunnetuimmista pääkirjoituksistaan: "Kaikkien iltalypsyjen äiti" (20.4.1994) ruoti suorin sanoin suomalaista maatalouspolitiikkaa ja erityisesti tuolloin hallitusvastuussa olleen Keskustan ministereiden Esko Ahon ja Heikki Haaviston toimintaa.
Copa Centroamericana
Copa Centroamericana on joka toinen vuosi järjestettävä jalkapallon Keski-Amerikan mestaruusturnaus. Turnaukseen osallistuvat Keski-Amerikan jalkapalloliiton UNCAF:n jäsenet Belize, Costa Rica, El Salvador, Guatemala, Honduras, Nicaragua ja Panama. Kaikki UNCAF:n jäsenet ovat jäseniä myös Pohjois-Amerikan, Keski-Amerikan ja Karibian alueen jalkapalloliitossa CONCACAF:ssa.
Turnaus järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1991. Vuoden 2009 turnaukseen asti se tunnettiin nimellä UNCAF Nations Cup. Menestynein maa on Costa Rica kuudella mestaruudellaan.
Vuoden 2011 Copa Centroamericana pidettiin tammikuussa Panamassa. Finaalissa Honduras voitti Costa Rican maalein 2-1. Turnauksen viisi parasta maata pääsivät mukaan vuoden 2011 CONCACAF Gold Cupiin, joka on Keski- ja Pohjois-Amerikan maiden yhteinen mestaruusturnaus.
Ehdokkaat vuoden 2013 Copa Centroamericanan järjestäjiksi ovat Nicaragua ja Costa Rica.
Paizley Adams
Paizley Adams (s. 24. joulukuuta 1980 Denver, Colorado) on yhdysvaltalainen pornonäyttelijä. Hänet tunnetaan usein nimellä Cassidey, jota hän käyttää työskennellessään Vivid Entertainmentille, mutta hänet tunnetaan myös Annie Bunzina sekä Bobbie Adorena. Adams on esiintynyt pornoteollisuuden lisäksi Enrique Iglesiasin Sad Eyes -musiikkivideolla sekä vieraana internetin keskusteluohjelma Tom Green Livessa. Hän asuu nykyään Redondo Beachissä Kaliforniassa.
Adams meni naimisiin Rocky Bernsteinin kanssa 8. huhtikuuta 2004, mutta pari erosi vuonna 2005. Vuonna 2006 hän liittyi uudestaan Vivid Videosiin ja aikoo julkaista ainakin 12 uutta videota.
SdKfz 2
SdKfz 2 (tehtaan tyyppimerkki HK 101), joka tunnetaan paremmin nimellä Kettenkrad tai Kleines Kettenkraftrad, on NSU Motorenwerken valmistama kevyt traktori, joka tuli alun perin toisessa maailmansodassa kesäkuussa 1941 saksalaisten maahanlaskujoukkojen palveluskäyttöön. Niitä käytettiin muun muassa Kreetan valtauksen aikana.
Saksalaiset käyttivät Kettenkradeja paljon Pohjois-Afrikassa, Euroopassa ja itärintamalla niiden osoittauduttua hyödylliseksi muussakin kuin alkuperäisessä käyttötarkoituksessaan. Kettenkradiin voitiin myös kytkeä amfibinen perävaunu Sonderanhänger 1 tai 1/2, joka lisäsi kuljetustilaa. SdKfz. 2/1 "kleines Kettenkraftrad für Feldfernkabel" ja SdKfz. 2/2 "kleines Kettenkraftrad für schwere Feldfernkabel" -malleilla vedettiin yhteyskaapeleita. Niihin oli asennettu kaapelikelatelineet, ja lisäkelojen kuljettamiseen käytettiin Sonderanhänger-peräkärryä, Kun polttoaineesta tuli sodan lopulla pulaa, Kettenkradeja käytettiin erityisesti Me 262-suihkukoneiden vetämiseen lähtöpaikoilleen.
Telaketjujensa ansiosta Kettenkrad pystyi kiipeämään 45-asteisessa kulmassa hiekassa ja vielä jyrkemmin kovalla maalla. Sodan jälkeen Kettenkradeja valmistettiin vielä noin 550 kappaletta ja käytettiin enimmäkseen maataloustraktoreina, samoin kuin jäljelle jääneitä sodanaikaisia yksilöitä.
Karl Harrer
Karl Harrer (8. lokakuuta 1890 – 5. syyskuuta 1926) oli saksalainen urheilutoimittaja, joka yhdessä Anton Drexlerin kanssa perusti Saksan työväenpuolueen, Deutsche Arbeiterpartein eli DAP:n. Tästä kehittyi sittemmin Saksan kansallissosialistinen työväenpuolue. Harrerista tuli puolueen kunniapuheenjohtaja.
Harrerin alkuperäisenä suunnitelmana oli muodostaa puolueesta Thule-seuran tapainen salaseura. Adolf Hitler, joka oli liittynyt uuden puolueen jäseneksi 19. lokakuuta 1919, ei kuitenkaan hyväksynyt Harrerin suunnitelmaa. Hitler halusi luoda puolueesta massojen kansanliikkeen. Vuoden 1919 loppua kohden Harrerin ja Hitlerin välinen kilpailu sai yhä selvempiä muotoja. Harrer syytti Hitleriä suuruudenhulluksi, mutta joutui jättämään virkansa Hitlerin painostuksesta. Hän erosi puolueesta 5. tammikuuta 1920.
Sairaan kaunis maailma
Sairaan kaunis maailma on vuonna 1997 ensi-iltansa saanut suomalainen draamaelokuva, jonka on ohjannut Jarmo Lampela. Elokuva kertoo kolmesta hajonneissa perheissä kasvaneesta helsinkiläisestä teini-ikäisestä, jotka päätyvät huumekuriireiksi. Sairaan kaunis maailma voitti Jussi-palkinnot sarjoista paras elokuva, paras kuvaus (Harri Räty) ja paras leikkaus (Kimmo Taavila).
Elokuvan kuvauksessa käytettiin paljon käsivarakuvausta ja räikeitä värisuodattimia. Kirosanan ”vittu” on laskettu esiintyvän elokuvan dialogissa kaikkiaan 358 kertaa. Sairaan kaunis maailma oli ensimmäinen suomalainen elokuva, jolle tehtiin oma internet-kotisivu. Elokuussa 1999 siitä tuli myös ensimmäinen internetissä luvallisesti esitetty suomalainen elokuva, kun se esitettiin EastpopNettiTV:n lähetyksessä.
Mélanie Laurent
Mélanie Laurent (s. 21. helmikuuta 1983 Pariisi) on ranskalainen näyttelijä, käsikirjoittaja ja ohjaaja. Laurent tunnetaan erityisesti Quentin Tarantinon ohjaamasta elokuvasta Kunniattomat paskiaiset, jossa hän esittää nuorta juutalaista Shosanna Dreyfusia, joka pyörittää väärän identiteetin turvin pientä elokuvateatteria natsi-Saksan miehittämässä Pariisissa.
Varhainen elämä
Laurent syntyi Pariisissa ballerina-äidin ja ääninäyttelijä-isän (Simpsonien ranskankielisen version Ned Flandersin ääni) perheeseen. Hän vietti lapsuutensa Pariisin 9. arrondissementissa.
Laurent on etnisyydeltään juutalainen. Hänen sukujuurensa ulottuvat aškenaseihin ja Tunisian sefardeihin. Natsit karkottivat Laurentin isoisän maasta. Hänen äidin puoleiset isovanhempansa olivat elokuvajulistepiirtäjiä.
Vilhelm Valloittaja
Nuoruus ja tausta
Vilhelm oli Normandian herttuan, Robert I:n, ja tämän rakastajattaren Herlevan ainoa poika. Näin ollen hän syntyi aviottomana lapsena Falaisessa, Ranskassa, ja hänestä on käytetty Englannin aikakirjoissa myös nimitystä Vilhelm Äpärä. Vilhelm oli viikinkipäällikkö Rollon jälkeläinen. Lisäksi Vilhelm oli sukua aikaisemmille Englannin Wessex-sukuisille hallitsijoille ja kaikki Englannin ja Yhdistyneen kuningaskunnan myöhemmät hallitsijat ovat hänen jälkeläisiään.
Mélanie Laurent
Palkinnot ja ehdokkuudet
Laurent vastaanotti lupaavimman naisnäyttelijän César-palkinnon elokuvasta Je vais bien, ne t'en fais pas (2006). Vuonna 2008 hänen käsikirjoittamansa ja ohjaamansa lyhytelokuva De moins en moins oli ehdokkaana Cannesin elokuvajuhlien Kultaisen palmun saajaksi.
Vilhelm Valloittaja
Normandian herttuana
Vilhelmin isä Robert kuoli pyhiinvaellusmatkalla palatessaan Jerusalemista vuonna 1035 ja Vilhelmistä tuli Normandian herttua seitsenvuotiaana. Hänet tunnettiin nimellä Vilhelm II, Normandian herttua. Vilhelm koki monia vaaroja: hänen neuvonantajansa murhattiin ja hänen henkeään uhattiin useita kertoja, mutta hän selvisi hengissä ja osoittautui voimakkaaksi ja häikäilemättömäksi hallitsijaksi.
Vilhelm meni naimisiin vuonna 1053 Alfred Suuren jälkeläisen, serkkunsa Flanderin Matildan kanssa. Ajatus Englannin kruununtavoittelusta saattoi perustua tähän, sekä siihen, että Vilhelm oli aiemmin saanut Harald Godwininpojan panttivangiksi Ranskassa tämän haaksirikkouduttua purjehdusmatkallaan. Mahdollisesti Harald oli vapautuakseen vannonut valan, jonka mukaan Vilhelmistä tulisi Englannin hallitsija. Toisaalta on myös esitetty, että Vilhelm olisi vuonna 1051 saanut kuningas Edvard Tunnustajalta jonkinlaisen lupauksen Englannin kruunun perimisestä. Vilhelmin valtaannousu on kuvitettu kuuluisassa Bayeux'n seinävaatteessa, mutta koska se on normannien teettämä, ei kuvausta voi pitää täysin luotettavana eikä valan sisältöä tiedetä. Haraldin vapauttaminen antaisi ymmärtää tämän luovuttaneen oikeutensa Englannin kruunuun.
Englannin valloitus
Tammikuussa 1066 Vilhelmin lapsettoman serkun Edvard Tunnustajan kuoltua Vilhelm vaati Englannin kruunua itselleen. Tämä perustui siihen, että Edvard oli mahdollisesti luvannut kruunun hänelle tai Haraldin vannomaan valaan. Kuninkaaksi kuitenkin kruunattiin Harald Godwininpoika.
Vilhelm alkoi koota armeijaa Englantiin hyökkäämistä varten. Hän sai toiminnalleen paavi Aleksanteri II:n ja Henrik IV:n tuen. Englanti oli paavin kiinnostuksen kohde, koska siellä ei täysin noudatettu kirkon ohjeita ja koska Jaarli Godwin oli karkottanut Canterburyn arkkipiispan. Normannijoukkojen vahvuus oli noin 600 laivaa ja 7 000 miestä. Vilhelm nousi maihin Pevenseyssa Sussexissa 28. syyskuuta 1066 ja asettui puiseen linnaan lähellä Hastingsia. Tämä oli suora provokaatio Haraldia vastaan, jonka henkilökohtaista omaisuutta Sussexin maa-alueet olivat.
Harald oli juuri taistelemassa pohjoisessa ja lyönyt Stamford Bridgen taistelussa toisen vihollisen, Norjan kuninkaan Harald Ankaran, jota Haraldin veli Tostig Godwininpoika oli tukenut. Harald marssi 250 mailia yhdeksässä päivässä suunnilleen samanvahvuisen armeijan kanssa kuin Vilhelmillä oli, ja kävi tämän kanssa taisteluun, joka tunnettiin myöhemmin nimellä Hastingsin taistelu. Tämä tapahtui 14. lokakuuta 1066. Legendan mukaan Harald sai surmansa nuolen lävistäessä hänen silmänsä. Kerrotaan, että Vilhelm tappoi Haraldin itse.
Päävihollisen nyt kuoltua Vilhelm marssi hitaasti Lontooseen. Joulupäivänä 1066 hänet kruunattiin Westminster Abbeyssa Englannin kuninkaaksi. Tätä ennen witenagemot oli julistanut Edgar Athelingin kuninkaaksi, mutta se oli ennemminkin vain symbolinen vastarinnan osoitus maahantunkeutuneita normannihyökkääjiä vastaan. Edgar antautui Vilhelmille marraskuun lopussa tai joulukuun alussa, ja Vilhelmistä tuli Englannin kuningas.
Englannin kuninkaana
Etelä-Englanti alistui Vilhelmin alaisuuteen nopeasti, mutta pohjoisessa jatkui vastarinta seuraavat kuusi vuotta. Talvella 1069–1070 Vilhelm suoritti sarjan operaatioita, jotka tunnetaan nimellä "pohjoisen hävitys", jossa erityisesti Northumbria tuhottiin perusteellisesti, ja suurta osaa maata kutsuttiinkin sen jälkeen "erämaaksi" (Waste). Viimeisen vastarinnan, vuoden 1075 jaarlien kapinan Vilhelm kukisti helposti. Arvioidaan että jopa viidesosa Englannin väestöstä kuoli näiden vuosien aikana sotiin, verilöylyihin ja nälkään.
Ranskassa naapurivallat olivat tehneet ryöstöretkiä Normandiaan ja Vilhelm palasi vuonna 1086 hyökätäkseen Mantesin kaupunkiin. Tarinan mukaan taistelussa hänen hevosensa kompastui ja Vilhelm iskeytyi rautaista satulannuppia vasten. Hän kuoli saamiinsa vammoihin St. Gervais'n luostarissa lähellä Rouenia 9. syyskuuta 1087.
Vaikutus
Vilhelm Valloittajan aloittama normanniaika vaikutti voimakkaasti Englannin kulttuuriin. Esimerkiksi feodaalijärjestelmä on perua normanneilta. Vilhelmin hallintojärjestelmä oli oman aikansa oloihin nähden hyvin kehittynyt. Tästä todistavat Domesday book ("tuomiopäivän kirja") -maakirjat, jossa on yksityiskohtaisia tietoja maanomistajien omaisuuksista. Useimmat uudet maanomistajat olivat normanneja.
Merkittävä taidehistoriallinen muinaismuisto Vilhelm Valloittajan ajoilta on Bayeux'n seinävaate, joka kuvaa normannien valloitusretken taustaa ja huipentuu Hastingsin taisteluun.
Normannivalloituksen myötä Englannin aatelin kieleksi tuli normannien ranska. Se sulautui myöhemmin kansan anglosaksiseen kieleen, mutta jätti siihen paljon ranskalaisvaikutteita. Virallisissa dokumenteissa käytettiin kuitenkin latinaa 1070-luvulta lähtien.
Seuraajat
Vilhelmillä oli neljä poikaa. Vanhin, Robert sai Normandian maat, toinen kuoli metsästysonnettomuudessa seitsemän vuotta ennen Vilhelmin kuolemaa, kolmannesta tuli Englannin kuningas Vilhelm II Punainen ja nuorin sai 5 000 hopeapuntaa. Nuorimmasta pojasta tuli myöhemmin Englannin kuningas Henrik I Vilhelm II:n kuoltua lapsettomana.
Léonce de Tarragon
thumb|250px|De Tarragonin nimeämä [[mustaleski (lintu)|mustaleski]] Markiisi Louis Charles Léonce de Tarragon (7. marraskuuta 1813 Châteaudun, Ranska – 25. tammikuuta 1897 Châteaudun ) oli ranskalainen aatelismies ja lintutieteilijä.
Léonce de Tarragonan vanhemmat olivat Armand de Tarragon ja Amélie Goislard de Villebresme. Hänen puolisonsa oli Elisabeth de Turenne, jonka kanssa vihitty avioliittoon 7. syyskuuta 1842.
Kalmukkien autonominen sosialistinen neuvostotasavalta
Kalmukkien autonominen sosialistinen neuvostotasavalta (lyhennettynä Kalmukkien ASNT, myös Kalmukian ASNT) oli autonominen sosialistinen neuvostotasavalta Neuvostoliitossa vuosina 1935–1943 ja 1958–1991. Se käsitti nykyisen Kalmukian alueen.
Léonce de Tarragon
De Tarragon keräsi lintuja ja hankki laajan eksoottisten lintujen kokoelman Afrikasta ja Tyynenmeren saarilta. Hän keräsi myös kulttuuriesineistöä. Osa kokoelmasta on sijoitettu Chartresin Musée des Beaux-Artsiin.
Kalmukkien autonominen sosialistinen neuvostotasavalta
Kalmukkien ASNT muodostettiin vuonna 1935 Kalmukkien autonomisesta alueesta.
Léonce de Tarragon
De Tarragona nimesi linnuista muun muassa ruusuvästäräkin (Macronyx ameliae) vuonna 1845 ja mustalesken (Vidua funerea) vuonna 1847.
Kalmukkien autonominen sosialistinen neuvostotasavalta
Toisessa maailmansodassa Neuvostoliitto syytti kalmukkeja yhteistyöstä saksalaisten kanssa. Rangaistuksena Kalmukkien ASNT lakkautettiin ja koko kalmukkikansa karkotettiin Siperiaan ja Keski-Aasiaan vuonna 1943. Kalmukkien ASNT:n lakkauttamisen jälkeen pääkaupunki Elistan nimi vaihdettiin muotoon Stepnoi.
Kalmukkien sallittiin palata vuonna 1957, jolloin myös Kalmukkien autonominen alue perustettiin uudelleen. Kalmukian ASNT perustettiin uudelleen 29. heinäkuuta 1958. .
Kalmukkien harjoittama buddhalainen usko pyrittiin kitkemään pois, ja neuvostoaikoina kalmukkit kokoontuivat salassa. Kalmukkien karkottamisen jälkeen maanalaisen buddhalaisuuden keskukseksi nousi Tsağan Amnin kylä.
Neuvostoliiton hajottua Kalmukkien ASNT julistautui Kalmukian tasavallaksi.
Paloauto
thumb|Yhdysvaltalainen paloauto thumb|Ruotsalainen konetikasauto Paloauto on palo- ja pelastustoimen tehtävien hoitamiseen tarkoitettu auto.
Ensimmäiset ”palokärryt” olivat rattaiden päälle asennettuja vesipumppuja, joita vedettiin mies- tai hevosvoimin. Käsipumpuilla toimivia palokärryjä oli jo 1700-luvulla, höyrykone tuli pumppausvoimaksi 1830-luvulta alkaen. Bensiinillä toimivat ruiskut kehitettiin 1900-luvun alussa ja ensimmäiset autot otettiin palontorjunnassa käyttöön 1900-luvun ensimmäisen vuosikymmenen lopulla. Autoja käytettiin aluksi vain ruiskumestareiden ja palomiesten kuljetukseen, kun taas vesisäiliöt, pumput ja tikkaat tulivat palopaikalle hevosten vetäminä. Varsinaiset paloautot tulivat markkinoille 1910-luvun alkupuolella. Palontorjunnan autoistuminen merkitsi matkojen pidentymistä ja yhä useammin palokunta ehti onnettomuuspaikalle muuhunkin kuin jälkisammutukseen.
Paloautot Suomessa
Hälytystehtävässä olevassa paloautossa käytetään huomion ja näkyvyydyn lisäämiseksi sinisiä valoja ja vilkkuja sekä sireeniä. Hälytysajossa olevalle paloautolle on aina annettava esteetön kulku.
Suomalaisten paloautojen tunnisteet
Hätäkeskuslaitoksen tarpeiden vuoksi kaikkien pelastusajoneuvojen tunnukset muutettiin vuonna 2011. Entiset ns. kuntatunnukset poistuivat, ja tilalle tuli uudenlainen tunnusjärjestelmä. Tunnus koostuu viranomaistunnuksesta, maakuntatunnuksesta, asematunnuksesta ja tehtävätunnuksesta. Viranomaistunnus kertoo, minkä viranomaisen käytössä kyseinen ajoneuvo on. Paloautoissa viranomaistunnus on R (= pelastustoimi, ). Viranomaistunnusta käytetään pääasiallisesti vain radioliikenteessä, mutta se merkitään ajoneuvoon silloin, jos ajoneuvo ei muuten ole selkeästi tunnistettavissa pelastustoimen ajoneuvoksi (esim. pelastuslaitoksen veneisiin ja aluksiin viranomaistunnus merkitään). Seuraava tunnuksen osa on pelastuslaitostunnus, joka kertoo minkä pelastuslaitoksen käytössä ajoneuvo on. Pelastuslaitostunnus on kaksikirjaiminen. Pelastuslaitostunnuksen jälkeinen osa on kaksinumeroinen asematunnus, joka kertoo ajoneuvon asemapaikan. Jokaisella pelastuslaitoksen asemalla on oma numerotunnuksensa (väliltä 10–99). Asematunnusta seuraavat numerot muodostavat tehtävätunnuksen.
Tehtävätunnukset
Alla on lueteltuna kolmansien numeroiden merkitys. Sulkujen sisällä on kyseisen tunnuksen perässä olevan mahdollisen neljännen numeron merkitys (kalustotunnus/järjestysnumero).
Valtakunnalliset laitostunnukset
Esimerkiksi tunnus HE101 tarkoittaa Helsingin pelastuslaitoksen 10-aseman (Helsingin keskuspelastusasema) ensimmäistä sammutusautoa (niin sanottu ”hööki”). Näiden tunnusten lisäksi auton kyljessä voi olla auton omistavan organisaation tunnus, nimi sekä päätehtävän kertova lisäteksti (esimerkiksi Säiliöauto).
Sambuca Pistoiese
Sambuca Pistoiese on kaupunki Italiassa Toscanan alueella Pistoian maakunnassa. Kaupungissa on noin 1 600 asukasta.
Paloauto
Palo- ja pelastusajoneuvojen valmistus
Kiitokori hallitsee Suomen paloautomarkkinoita Saurus-autoillaan 80 prosentin markkinaosuudella. Puolustusvoimien toimituksiin erikoistunut oululainen Conlog tekee autoja muutamalla miljoonalla. Muita valmistajia ovat lappeenrantalainen Kulkeva 1,5 miljoonan euron myynnillä, ja tammelalainen Paja Viher-Vehmas.
Obinugrilaiset kielet
Obinugrilaiset kielet on kahden Länsi-Siperiassa puhuttavan uralilaisten kielten ugrilaiseen ryhmään kuuluvan kieliryhmän, hantin ja mansin yhteisnimitys. Yhteensä obinugrilaisilla kielillä on noin 10 000 puhujaa. Venäjän vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan Venäjällä asui 9 584 hantin puhujaa ja 938 mansin puhujaa. Kieliryhmän nimi viittaa Siperian Objokeen, jonka länsipuolella puhutaan mansia, itäpuolella hantia.
Kyösti Kallio
thumb|200px|[[Kalervo Kallion 1962 veistämä Kyösti Kallion patsas.]] thumb|200px|Kyösti Kallion vaakuna. Kyösti Kallio (alun perin Gustaf Kalliokangas, nuoruudessaan tunnettu myös nimillä Kustu ja Kustaa, 10. huhtikuuta 1873 Ylivieska – 19. joulukuuta 1940 Helsinki) oli suomalainen poliitikko, joka toimi Suomen tasavallan neljäntenä presidenttinä vuosina 1937–1940. Hän johti maansa talvisodan läpi, ja sodan jälkeen hän erosi terveyssyistä ja kuoli samana päivänä. Hän oli ensimmäinen virastaan eronnut ja ainoa virassa kuollut presidentti. Tätä ennen hän toimi kuudesti eduskunnan puhemiehenä ja neljästi pääministerinä.
Ennen valtakunnallista uraansa Kallio oli suurtilallinen ja paikallisvaikuttaja kotipaikkakunnallaan Nivalassa. Hän oli säätyvaltiopäivillä vuodesta 1904, asettui ehdolle ensimmäisiin eduskuntavaaleihin vuonna 1907 ja tuli valituksi nuorsuomalaisen puolueen riveistä. Seuraavana vuonna hän siirtyi Suomen Maalaisväestön Liittoon eli myöhempään Maalaisliittoon, jonka varhainen johtohahmo hänestä tuli Santeri Alkion ohella. Hän oli maatalousministerinä P. E. Svinhufvudin itsenäisyyssenaatissa ja uudelleen lyhyet kaudet vuosina 1919 ja 1920. Pääministerinä hän johti maareformia joka auttoi torppareita hankkimaan omia maita. Vuosina 1931 ja 1937 hän oli Maalaisliiton ehdokas presidentiksi, jälkimmäisissä vaaleissa hän voitti selkein luvuin istuvan presidentti Svinhufvudin.
Kyösti Kallio on ainoa Suomen presidenteistä, jolla ei ole akateemista tai vastaavaa oppiarvoa, vain silloisen keskikoulun päättötodistus.
Nuoruus
Kallion isä Mikko Kalliokangas oli kunnallispoliitikko Ylivieskassa. Vilkas ja vikkelä Kyösti kulki jo pikkupojasta lähtien isänsä ja renkien mukana kotitalonsa tallissa, pelloilla ja metsissä. Viimeisen kansakouluvuotensa Kyösti asui isänsä serkun, naimattoman ja lapsettoman Anttuuna Kankaan, Anttuuna-tädin, luona. Anttuuna-täti oli kauppiaan tytär ja toivoi Kyöstistä saman ammatin harjoittajaa, ja niin hän järjesti pojan vuonna 1886 Raahen keskikouluun, josta tämä jatkoi neljännelle luokalle Oulun lyseoon.
Vuonna 1894 Kyösti Kalliosta tuli Nivalassa sijainneiden, yhteisviljelyksessä olleiden Heikkilän ja Mehtälän talojen isäntä. Talojen emännyyttä hoiti alkuvuosien ajan Anttuuna Kangas. Vajaan kymmenen vuoden aikana Kallio osti lisää maata, raivasi metsä- ja suomaista uutta peltoa ja teetti uudet rakennukset. Oman tilan töiden ohella Kallio johti nuorisoseuraa, toimi kunnallisissa luottamustehtävissä ja hoiti paikallisen säästöpankin kirjanpidon. Valtiollisten tehtävien lisääntyessä Kallio joutui viettämään yhä enemmän aikaansa pääkaupungissa ja vähitellen hänen oli luovuttava kunnallisista luottamustoimistaan. Silti vielä eduskunta-, ministeri- ja presidenttivuosinaankin hän johti ja valvoi Helsingistä käsin kotitalonsa asioita niin tiiviisti kuin se silloisten liikenne- ja puhelinyhteyksien aikana oli mahdollista.
Talonpoikaissäädyn valtiopäivämiehestä kansanedustajaksi
Venäjän helmikuun vallankumouksen jälkeen Kallio osallistui 18. maaliskuuta 1917 Petrogradiin lähteneeseen suomalaislähetystöön, jonka tarkoituksena oli pyytää Venäjän väliaikaista hallitusta palauttamaan perustuslaillinen tila toiseksi sortokaudeksi katsotun jakson jälkeen.
Maanviljelystoimituskunnan päällikkö Tokoin senaatissa
Maa- ja metsätalousministeriä vastaavaksi Oskari Tokoin johtaman nk. Tokoin senaatin maanviljelystoimituskunnan päälliköksi Kallio nimitettiin 23. maaliskuuta 1917. 18. heinäkuuta 1917 tapahtuneen valtalain hyväksymisen johdosta Venäjän väliaikainen hallitus hajotti eduskunnan 31. heinäkuuta 1917, minkä jälkeen Tokoin senaatti esitti eronpyyntönsä kuitenkin jatkaen kokoontumistaan. Ennen Turun elintarvikelevottomuuksien alkamista Kallio sai vastuulleen elintarvikeasiat 4. elokuuta 1917. Syyskuun alkuun mennessä kaikki sosiaalidemokraatit olivat jättäneet senaatin.
Maanviljelystoimituskunnan päällikkö Svinhufvudin itsenäisyyssenaatissa
Tokoin senaattia seuranneessa nuorsuomalaisen Pehr Evind Svinhufvudin ns. itsenäisyyssenaatissa Kallio jatkoi maanviljelystoimituskunnan päällikkönä. Ennen vuoden 1918 sisällissotaa Kallio esitteli maanviljelyä vastaavana senaattorina eduskunnassa torpparien vapautuslain 21. tammikuuta 1918, mikä kuitenkin hyväksyttiin vasta sodan jälkeen 15. lokakuuta 1918.
Helsingin senaatissa 1918
Sisällissodan ajaksi senaatti jakautui kahtia Helsinkiin jäävään ja Vaasaan lähtevään osaan. Kallio jäi Helsinkiin ja piileksi 13. huhtikuuta 1918 saakka, kunnes saksalaiset tulivat Helsinkiin etelästä. Silloin Kallio ryhtyi johtamaan Helsingin senaattia, joka yhdistyi 6. toukokuuta 1918 Vaasan senaattiin.
Tasavaltalainen
Maalaisliittolaisena Kallio vastusti puolueensa linjan mukaisesti monarkismia ja 17. elokuuta 1918 erosi suomettarelaisen Juho Kusti Paasikiven johtamasta senaatista, joka pyrki Suomen muuttamiseen kuningaskunnaksi Ruotsin vallan aikaisten perustuslaeiksi katsottavien lakien, Kustaa III:n aikaisen vuoden 1772 hallitusmuodon sekä vuonna 1789 annetun Yhdistys- ja vakuuskirjan perusteella sekä tekemään hesseniläisestä prinssistä, Friedrich Karlista Suomen kuninkaan. Suomi oli julistettu itsenäiseksi 6. joulukuuta 1917 tasavaltalaisin muodoin, minkä mukaan korkeinta valtaa käytti eduskunta.
Maatalousministeri
Kyösti Kalliosta tuli maatalousministeri 17. huhtikuuta 1919 Kaarlo Castrénin ja myös tätä seuranneeseen J. H. Vennolan hallitukseen. Kallio vastusti Kaarlo Juho Ståhlbergin tapaan 1919 Mannerheimin suunnittelemaa Pietarin valtaamista Nikolai Judenitšin avuksi, minkä tarkoituksena oli saada ympärysvaltojen Venäjän sisällissodassa tukeman Venäjän väliaikaista hallitusta seuranneiden hallintojen tuki Suomen itsenäisyyden tunnustamiselle. Väliaikainen hallitus oli korostanut Venäjän yhtenäisyyttä ja jakamattomuutta. Kallio suhtautui kriittisesti myös Itä-Karjalaan kohdistuviin heimosotiin, mistä aiheutuneiden erimielisyyksien vuoksi sisäministeri Heikki Ritavuori ammuttiin 1922.
Puhemies
Toukokuussa 1920 Kallio valittiin eduskunnan puhemieheksi. Kalliosta tuli jälleen maa- ja metsätalousministeri J. H. Vennolan II hallitukseen 1921, missä hän aloitti Lex Kalliona tunnetun asutuslain, millä pyrittiin pakkolunastamaan maata tilojen luomiseksi tilattomalle väestölle ja laajentamaan tiloiksi itsenäistyneitä torppia. Kallion pyrkimys onnistui 1922 oikeiston hävittyä vaalit. Eduskunnan puhemiehenä Kallio toimi kaikkiaan 15 valtiopäivillä vuoteen 1936 saakka. Hän on Suomen historian toiseksi pitkäaikaisin eduskunnan puhemies 16 valtiopäivillä puhemiehenä toimineen Karl-August Fagerholmin jälkeen.
Pääministeri
Kyösti Kalliosta tuli pääministeri ensimmäisen kerran 14. marraskuuta 1922. Hänen hallituksensa suoritutti elokuussa 1923 noin 200 Suomen sosialistisen työväenpuolueen jäsenen joukkopidätyksen, mikä tunnetaan Kallion leikkauksena. Tuolloin pidätettiin puolueen eduskuntaryhmän lisäksi myös puoluejohto. Maltillinen presidentti Ståhlbergkaan ei ollut odottanut Kallion hallitukselta niin kovia otteita. Sosialidemokraatit vaativat eduskunnan välitöntä hajottamista ja uusia vaaleja eduskunnan tultua vajaalukuiseksi SSTP:n kansanedustajien vangitsemisen vuoksi, kun taas porvarien mielestä oli ensin odotettava hovioikeuden päätöstä, joka ratkaisisi kommunistien oikeuden ottaa osaa vaaleihin. Kyösti Kallio kieltäytyi esittämästä hallituksensa eronpyyntöä, mutta presidentti Ståhlberg asettui kiistassa sosialidemokraattien puolelle, määräsi uudet vaalit, vapautti Kallion hallituksen ministerit tehtävistään ja nimitti metsähallituksen pääjohtajan A. K. Cajanderin muodostaman virkamieshallituksen.