cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Grace Lotowycz
Sodan jälkeen
Yhdysvalloissa Lotowyczit asettuivat Long Islandille, jossa he kasvattivat neljä lastaan. Grace opetti jonkin aikaa englantia Long Islandilla sijainneen ukrainalaisen luostarin munkeille ennen kuin palasi vuonna 1962 kasvitieteen pariin. Hän alkoi työskennellä Planting Fields Arboretum State Historic Park -luonnonpuistossa kasvion kuraattorina. Hänen alaisuudessaan puiston kokoelma kasvoi kattamaan yli 10 000 kasvia. Kokoelman kuratoinnin lisäksi hän opetti ja opasti puistossa vierailleita luokkaretkiryhmiä ja vastasi puistolle tulleisiin kasvitieteellisiin tiedusteluihin. Kasvitieteilijöiden keskuudessa hänet tunnettiin taitavana kasvien tunnistajana ja Long Islandin kasviston asiantuntijana. Hän oli vuonna 1983 perustetun Long Islandin kasvitieteellisen seuran perustajajäsen.
Lotowycz jäi eläkkeelle Plating Fieldsin kuraattorin tehtävistä kesäkuussa 1984. Lotowyczin laajan Long Islandin kasvien tietämyksen vuoksi muun muassa luonnosuojelujärjestöt konsultoivat häntä vielä yli 80-vuotiaanakin. Vielä 88-vuotiaana hän kirjoitti yhdessä Barbara Conollyn kanssa Long Islandin kasvistoa käsittelevän kirjan Illustrated Field Guide to Shrubs and Woody Vines of Long Island.
Lotowycz muutti vuonna 2003 Long Islandilta Boulderiin, Coloradoon. Hän kuoli 99-vuotiaana vanhainkodissa Coloradon Louisvillessä 8. huhtikuuta 2016.
Shanelle Workman
thumb|Shanelle Workman Shanelle Workman (s. 3. elokuuta 1978 Fairfax, Virginia) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Workman tunnetaan parhaiten televisiosarjasta One Life to Live. Hänen muita roolejaan ovat muun muassa Kauniiden ja rohkeiden Gabriella. Workmanin äänen voi kuulla Crash Team-pelissä Crash Tag Team Racing.
Projekti
Projekti eli hanke on tarkkaan suunniteltu työ tietyn päämäärän saavuttamiseksi.
Projekti työn muotona
Projekti poikkeaa monista muista toiminnan organisointitavoista erityisesti päämääräsuuntautuneisuutensa, väliaikaisuutensa ja ainutkertaisuutensa vuoksi. Projekteilla on tarkkaan määritelty alku, loppu ja aikataulu toteutusta varten. Projekteihin liittyy usein jotain monimutkaista, esimerkiksi vaikeasti ennakoitavia riskejä tai erityistä luovuutta ja erikoisosaamista vaativia tehtäviä. Projekteihin allokoidaan omat resurssinsa, jotka on joko irroitettu projektin toteuttajan muista resursseista tai hankittu varsinaisesti projektia varten. Onkin huomattava, että projekti ei ole mikä tahansa tehtävä vaan on olemassa paljon erilaisia tehtäviä ja työkokonaisuuksia joita ei voida kutsua projektiksi. Esimerkiksi julkishallinnossa ja yrityksissä tehdään paljon projektien kaltaista väliaikaista ja tavoitteellista työtä erilaisten työryhmä-, komitea- ja konsortiotyöskentelyn otsikoiden alla. Projektityöstä nämä eroavat esimerkiksi ainutkertaisten tavoitteiden puuttumisen takia, monimutkaisuuden puuttumisen takia tai yksinkertaisesti siksi, että työ on kausittain toistuvaa. Projektityö ei ole kuitenkaan kaikilla aloilla samanlaista. Rakennusalan ja teknologiasektorin projekteilla on sanottu olevan paljon yhteistä ja opittavaa toisiltaan, mutta esimerkiksi sosiaali- ja terveysalan järjestöissä projektityön on sanottu olevan niin nuorta, ettei kunnollisia projektityökäytäntöjä ja malleja ole vielä syntynyt.
Kirjallisuudessa eri alojen projekteille on yleensä myös erilaisia ohjeistuksia johtuen juuri toimintaympäristöjen ja käsiteltävien haasteiden erilaisuudesta. Toimialaan erikoistunutta projektiohjeistusta ja kirjallisuutta löytyy ainakin seuraaville aloille :
Projektoinnin hyödyt
Usein erillinen projekti perustetaan hoitamaan jotain työkokonaisuutta sen sijaan, että projektitehtävät hoidettaisiin tavalliseen tapaan linjaorganisaatiossa. Tällöin muodostuu tilapäinen ja tavoiteorientoitunut organisaatio, jolla voidaan saavuttaa esimerkiksi seuraavia etuja:
Projektityön haasteet
Erityisen tärkeitä projektityötä tekevien hyvinvoinnille ovat tiedon kulku ja aikatauluissa pysyminen. Jos yksi osa-alue projektista myöhästyy, se vaikuttaa pahimmillaan kaikkiin lamauttavasti. Projektityössä korostuukin itsensä johtaminen ja vuorovaikutus muiden kanssa. Esimerkiksi liian monta projektia yhtä aikaa voi aiheuttaa ongelmia ajanhallintaan.
Projektille läheisiä käsitteitä
Useista projekteista muodostuvia, kestoltaan tai laajuudeltaan suurimittaisia kokonaisuuksia kutsutaan ohjelmiksi tai strategisiksi ohjelmiksi (esimerkiksi EU-alueen kehittämiseksi toimivat kansainväliset puiteohjelmat). Projektin kaltaisista, mutta mittakaavaltaan pienistä tehtäväkokonaisuuksista käytetään usein "kehitystehtävä"-termiä.
Projektin kanssa hyvin läheisiä käsitteitä ovat esimerkiksi:
Julkishallinnon projekteihin liittyviä käsitteitä ovat esimerkiksi ohjelma, rahasto, kumppanuus, sopimus ja arviointi.
Erilaisia projektityyppejä
Projekteja on monenlaisia ja monen kokoisia. Ydinvoimalan rakennusprojekti on varmasti erilainen kuin vaikkapa puolen vuoden mittainen markkinointikampanja. Toisaalta esimerkiksi projektinhallinnan kannalta erityyppiset projektit eivät ole niin erilaisia. Perustehtävät, -osaamiset ja -mallit ovat hyvin samankaltaisia yli teollisuus- ja projektityyppirajojen.
Toimitus- ja investointiprojektit
Yrityksissä tapahtuva projektiliiketoiminta voidaan jakaa kahteen eri lokeroon projektien merkityksen perusteella:
Toimitusprojektissa toimittajan mielenkiinto kohdistuu asiakkaalle tuotettavaan hyötyyn sekä projektin kustannustehokkaaseen toteutukseen. Toimittajalle toimitusprojekti on yksi liiketoiminnan muoto ja siihen kohdistuu tuotto-odotuksia. Investointiprojektin toteuttajana oleva organisaatio, asiakas, odottaa projektilta merkittäviä hyötyjä. Tällöin huomio kiinnittyy tavoitemäärittelyihin, investointilaskelmiin, sopimusten neuvotteluun, sopimusten laatimiseen sekä toimitusten valvontaan.
Tutkimus- ja kehitysprojektit
Tuotekehitys- ja tutkimusprojektit ovat etenkin yrityksien tuotekehityksessä tyypillisiä projekteja. Tutkimusprojekteilta ei odoteta yleensä mitään kovin selkeästi mitattavissa olevia tuloksia, vaan hyväksyttävä tulos saattaa olla pelkästään toteamus että jokin idea on tai ei ole kehityskelpoinen. Kehitysprojektit ovat hankkeita joilla pyritään parantamaan jonkun osa-alueen toimintaa, joita käytetään mm. julkishallinnossa. Kehitysprojektit pyrkivät yleensä laadullisiin parannuksiin, prosessinkehittämiseen, esimerkiksi kehittämällä jonkin uuden taidon hallintaa ja käyttöä.
Julkishallinnon projektit
Julkishallinnon muutos tulosvastuullisempaan ja yhä enemmän kilpailuttamiseen perustuvaan toimintaan on lisännyt olennaisesti projektien roolia julkishallinnon hankkeissa. Projektiorganisaatioiden yleistyminen on nähty esimerkiksi politiikkaohjelmien tavoittelemana hallinnon tehostamisena. Toisaalta julkishallinnon tehtäviä on todettu hoidettavan usein tavoitteisiin nähden verrattain huonosti rahoitetuin tilapäisprojektein. Julkishallinnossa yleistynyt projektikulttuuri onkin osaltaan hämärtänyt projektin käsitettä, koska julkishallinnossa projekti-käsitteellä saatetaan viitata myös hankkeisiin jotka eivät ole tarkoin määriteltyjä, ainutkertaisia, saatikka monimutkaisia. Sjöblom (2006) on lisäksi painottanut, että julkishallinnossa projektien onnistumista arvioitaessa painottuvat usein laajemmat vaikuttavuusnäkökulmat kuin perinteiset projektien onnistumista mittaavat muuttujat (esimerkiksi aikataulu, kustannukset ja laatu).
Projektien historiaa
Vasta 1500-1700-luvulla aikataulun merkitys korostui. Esimerkiksi rakentamiseen liittyvät hankkeet alettiin organisoida tehokkaammiksi yritysverkostoiksi ja alkoi syntyä erilaisia projektitoiminnan ammattilaisia. Pitkälle 1900-luvulle asti projektinhallinnassa korostettiinkin lähinnä suunnitelmallista insinöörityötä ja projektitoimituksia tarkkoine sopimuksineen. Projektinhallinnan laajempi tieteellinen kehitys alkoi vasta 1950-luvulla jolloin aiheesta julkaistiin mm. ensimmäinen tieteellinen artikkeli. 1960-luvulla kehitettiin esimerkiksi CPM (Critical path method) ja PERT (Program evaluation and review technique) -menetelmät. 1970-luvulla erilaisten menetelmien rinnalla painotettiin mm. tiimiajattelua. 1980-luvulla projekteihin suhtauduttiin jo huomattavasti kokonaisvaltaisemmin ja esimerkiksi tietotekniset apuvälineet alkoivat yleistyä. Samanaikainen laadunhallinnan kehitys vaikutti myös osaltaan projektinhallinnan kehitykseen. 1990-luvulla projektinhallinnasta tuli keskeinen osa monien alojen yritystoimintaa. Projekteja alettiin toteuttaa myös yhä enemmän verkostoissa ja projektinhallinnassa alkoi tieto- ja viestintäteknologia näytellä yhä suurempaa roolia. 2000-luvulla virtuaalisista organisaatioista ja verkostoista on tullut arkipäivää ja huomio on keskittynyt mm. useiden samanaikaisten projektien hallintaan sekä projekteissa tapahtuvan innovoinnin ja luovan työn edistämiseen.
Shazam
Shazam on sovellus, jonka avulla käyttäjät voivat tunnistaa soivia musiikkikappaleita. Ohjelma on saataville iOS-, Android-, BlackBerry-, Symbian- ja Windows Phone -mobiilikäyttöjärjestelmille sekä vuodesta 2014 alkaen myös Windows 8- ja Mac-tietokoneille.
Shazam kerää musiikista älypuhelimen tai kannettavan tietokoneen sisäänrakennetulla mikrofonilla lyhyen näytteen, josta muodostetaan akustinen sormenjälki (ks. musiikkitiedonhaku). Jos Shazamin palvelimelta löytyy sormenjälkeä vastaavan kappaleen tiedot, ne näytetään käyttäjälle. Jotkin Shazamin versiot näyttävät käyttäjälle myös linkkejä esimerkiksi iTunesiin, YouTubeen, Spotifyhin tai muihin musiikkipalveluihin, josta kappale löytyy.
Helmikuussa 2014 IT-asiantuntijat havaitsivat, että Shazamin Android-versio välittää käyttäjän henkilökohtaisia tietoja mainostajille.
The Commodores
Historia
Yhtyeen jäsenet tapasivat Tuskegee Institutessa (nykyisin Tuskegee University) ollessaan siellä vuonna 1968 ensimmäisen vuosikurssin opiskelijoina. He saivat levytyssopimuksen Motownille tehtyään ensin nimeänsä tunnetuksi Jackson 5:n lämmittelijänä.
Yhtyeen perustajajäseniä lähti omille teilleen vuosien varrella. Vuonna 1981 Heatwaven laulaja J. D. Nicholas korvasi laulajana toimineen Lionel Richien, joka lähti suureen menestykseen johtaneelle soolouralle. Polydorin vuodesta 1986 alkaen julkaistut Commodores-levyt ovat pääasiassa kokoelmia.
Mandariininhattu
pienoiskuva|oikea|250px|Lähikuva mandariininhatun kukasta, jossa on pyöreä, kellomainen verhiö ja putkimainen teriö
Mandariininhattu (Holmskioldia sanguinea) on huulikukkaiskasvien (Lamiaceae) heimoon kuuluva kasvilaji.
Keskinen (Ähtäri)
Keskinen on Etelä-Pohjanmaalla Ähtärissä ja Alajärvellä Itä-Ähtärin kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 23 hehtaaria, se on 550 metriä pitkä ja 500 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen rantaviivan pituus on 3,5 kilometriä.
Mandariininhattu
Mandariininhattu kasvaa luonnossa alkuperäisenä Himalajan alarinteillä 300–1500 metrin korkeudessa Intian Kumaonin alueelta Bhutaniin. Mandariininhattua viljellään kuitenkin myös koristekasvina ja koristekasvikäyttöön on jalostettu luontaisten punakukkaisten mandariininhattujen lisäksi kukkien väriltään keltaisia ja pronssinvärisiä muotoja.
Keskinen (Ähtäri)
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Kolunjoen valuma-alueella (35.46), jonka Kolunjoen alaosan alueeseen (35.461) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 167,8 metriä mpy.
The Old Shit
The Old Shit - on Basshunterin toinen kokoelmalevy. Albumi sisältää Basshunterin varhaisimpia tuotoksia.
SoundHound
Soundhound on mobiilisovellus, jonka avulla käyttäjät voivat tunnistaa soivia musiikkikappaleita. Ohjelma on saataville iOS-, Android-, BlackBerry- ja Windows Phone -käyttöjärjestelmiin.
Vantaan seurakunnat
Vantaan seurakunnat on Vantaan kaupungissa toimiva Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakuntayhtymä, joka koostuu kuudesta suomenkielisestä seurakunnasta sekä koko alueen kattavasta ruotsinkielisestä seurakunnasta. Seurakuntien yhteenlaskettu jäsenmäärä vuoden 2021 lopussa oli 121 938, joka on 51 % vantaalaisista. Työntekijöitä seurakuntayhtymällä on noin 370. Seurakunnat määrittelevät tehtäväkseen olla "rohkeasti armon asialla".
Vantaan kaikki seitsemän seurakuntaa ovat toiminnallisesti itsenäisiä yksiköitä, joita kutakin johtaa kirkkoherra yhdessä joka neljäs vuosi yleisillä vaaleilla valittavan seurakuntaneuvoston kanssa. Seurakuntayhtymän ylin päättävä elin on yhteinen kirkkovaltuusto, jonka jäsenet edustavat seurakuntia. Jokaisesta seurakunnasta valitaan vaaleissa edustajia suhteessa sen jäsenmäärään. Seurakuntayhtymän yhteisessä kirkkoneuvostossa on puheenjohtaja sekä yhteisen kirkkovaltuuston valitsemat  jäsenet. Yhteinen kirkkoneuvosto on yhteisen kirkkovaltuuston alainen valmistelu-, toimeenpano- ja hallintoelin. Vantaan suomenkieliset seurakunnat sekä seurakuntayhtymä ovat hallinnollisesti Helsingin hiippakunnan alaisuudessa. Ruotsinkielinen seurakunta kuuluu Porvoon hiippakuntaan.
Vantaan seurakuntien toiminta
Vantaan seurakunnat ovat 2000-luvulla kehittäneet useita uusia toiminta- ja tapahtumamuotoja, jotka ovat myöhemmin levinneet muihin Suomen seurakuntiin. Vuonna 2009 ensimmäistä kertaa järjestetyssä hääyötapahtumassa pariskunnat ovat voineet mennä naimisiin suositussa Pyhän Laurin kirkossa ilman ennakkoilmoittautumista. Tapahtuman ajankohta on sittemmin vakiintunut syyskuun kolmannen perjantain iltaan ja alkuyöhön. Hääyön ohelle on syntynyt vastaavantyyppinen Kastepäivä-tapahtuma, jonka tavoitteena on tehdä kristillinen kaste mahdollisimman helpoksi. Kastepäivän ja muiden tapahtumien yhteydessä Vantaan seurakunnat tekevät yhteistyötä Espoon ja Helsingin seurakuntien kanssa.
Vantaankosken seurakunta hankki vuonna 2013 käyttöönsä siirrettävään konttiin rakennetun kirkko- ja oleskelutilan, joka kiersi Vantaan ja pääkaupunkiseudun tapahtumissa. Konttikirkoksi kutsuttu kohtaamispaikka on vieraillut muun muassa Vantaan asuntomessuilla vuonna 2015 sekä Helsinki Pride -festivaalilla. Tikkurilan ja Vantaankosken seurakunnat saivat Pride-tapahtuman järjestäjiltä sateenkaaridiplomin tunnustuksena toiminnastaan tapahtumassa.
Euroopan pakolaiskriisin yhteydessä Vantaan seurakunnat tarjosivat tilojaan vastaanottokeskusten perustamiseen. Seurakunnat myös kouluttavat vapaaehtoisia turvapaikanhakijoiden tueksi. Vuonna 2004 Vantaan seurakunnat perusti tuettua vuokra-asumista tarjoavan Laurinkodin Asolan kaupunginosaan. Laurinkoti tekee yhteistyötä Vantaan kaupungin kanssa ja sen asukkaat ovat muun muassa lapsiperheitä ja mielenterveyskuntoutujia. Muiden luterilaisten seurakuntien tapaan Vantaan seurakunnat tarjoavat myös perheneuvontaa.
Vantaan seurakunnat on yhdessä Vantaan kaupungin kanssa perustanut Suomessa ainutlaatuisen hävikkiruokaverkoston, joka yhdistää ruokahävikin lahjoittajat ja 35 ruoka-apua vastaanottavaa järjestöä ja yhteisöä. Nimellä Yhteinen pöytä kulkeva verkosto tarjoaa järjestöille kylmätiloja ja -kuljetusta sekä hävikkiterminaalin Koivukylässä.
Kesällä 2016 seurakunnat järjestivät yhdessä körttiläisen herätysliikkeen taustayhteisön Herättäjä-Yhdistyksen kanssa herättäjäjuhlat Myyrmäen stadionilla.
Vantaan seurakunnat julkaisivat vuoden 2016 loppuun asti kahden viikon välein ilmestyvää Vantaan Lauri -seurakuntalehteä, joka vuonna 2017 yhdistyi Espoon ja Helsingin seurakuntalehtien kanssa uudeksi Kirkko ja kaupunki -lehdeksi. Seurakunnat ovat viestinnässä siirtyneet entistä enemmän sähköiseen mediaan. Seurakuntien omien Facebook-, Twitter- ja Instagram-tilien lisäksi yhtymä toimii sosiaalisessa mediassa Helsingin seurakuntayhtymän Kirkko Helsingissä -mallia seuraten tunnuksella Kirkko Vantaalla. Lisäksi seurakunnat tuottavat yhdessä muiden pääkaupunkiseudun seurakuntien kanssa Jouluradiota.
Vantaalaiset seurakunnat
thumb|Hakunilan kirkko Vantaan [[Hakunilan keskus|Hakunilan keskuksen vieressä.]] Vantaan seurakuntayhtymään kuuluu kuusi suomenkielistä ja yksi ruotsinkielinen seurakunta. Jäsenmäärätiedot ovat vuoden 2021 tilanteen mukaiset.
Kappelit
Seutulan kappeli on Seutulassa sijaitseva, alun perin paikallisen rukoushuoneyhdistyksen käyttöön valmistunut pitkäkirkko. Se siirtyi seurakunnille 1960-luvulla ja on nykyään suosittu vihkipaikka.
Ruskeasannan hautausmaan yhteydessä sijaitsee Ruskeasannan kappeli.
Helsingin pitäjän kirkonkylään, Vantaan Pyhän Laurin kirkon naapuriin valmistui vuonna 2010 Pyhän Laurin kappeli. Kappelia käytetään siunaustilaisuuksiin, ja siellä pidetään myös konsertteja.
Frank McAvennie
pienoiskuva|Frank McAvennie vuonna 2018. Frank McAvennie (s. 22. marraskuuta 1959 Glasgow) on skotlantilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän edusti kotimaassaan St. Mirreniä, Celticiä ja Falkirkia sekä Englannissa West Ham Unitedia kahteen otteeseen yhteensä viisi kautta, Aston Villaa kolmen liigaottelun verran ja Swindon Townia seitsemän liigaottelun verran. Hän voitti Skotlannin liigamestaruuden ja cupin Celticin joukkueessa kaudella 1987–1988; hän teki cupin loppuottelussa kaksi maalia. St. Mirrenille hän teki 135 liigaottelussa 48 maalia, Celticille 85 liigaottelussa 37 maalia ja West Ham Unitedille 153 liigaottelussa 49 maalia, ja ensimmäisellä Englannin-kaudellaan 1985–1986 hän oli 26 maalillaan 1. divisioonan toiseksi paras maalintekijä, edellään vain Gary Lineker.
Jalkapallokenttien ulkopuolella McAvennien elämään kuului paljon juhlimista, ja hän jäi huumeidenkin käytöstä kiinni.
Saksan kuningaskunta
pienoiskuva|Saksan kuningaskunta osana Pyhää saksalais-roomalaista keisarikuntaa noin vuonna 1000. Saksan kuningaskunta (, ’Saksalaisten kuningaskunta’; regnum Teutonicum, ’Saksalainen kuningaskunta’ tai regnum Alamanie, ’Saksan kuningaskunta’) oli historiallinen valtio Euroopassa, osapuilleen nykyisen Saksan alueella, 900-luvulta nimellisesti vuoteen 1806 asti, jolloin se lakkautettiin Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan mukana.
Historia
Nimitys rex teutonicorum (’Saksalaisten kuningas’) tuli käyttöön Italiassa vuoden 1000 vaiheilla. Paavi Gregorius VII:n kanslia teki siitä tunnetun investituurariidan aikaan 1000-luvun lopulla, mahdollisesti poleemisena aseena keisari Henrik IV:ttä vastaan. 1100-luvulla keisarit alkoivat käyttää arvonimeä rex Romanorum, ’Roomalaisten kuningas’, tultuaan valituksi, mutta ennen paavin suorittamaa kruunaustaan.
Saksan kuningaskunnan hallitsijoiden hallituskaudet laskettiin joko heidän kruunauspäivästään (muun muassa Filip Schwabenilainen ja Rudolf I Habsburgilainen) tai kuninkaanvaalin päivästä (muun muassa Otto IV ja Henrik VII Luxemburgilainen). Sigismund Luxemburgilaisesta alkaen jälkimmäinen vakiintui käytännöksi kaikille Saksan kuninkaille.
Luigi Calabresi
Nuoruus ja uran alkuvaiheet
Porvarillisessa perheessä kasvanut Calabresi oli nuorena hyvin aktiivinen katolilainen ja liittyi jo kouluaikana jesuiitta Virginio Rotondon perustamaan nuorisojärjestöön nimeltä ‘’Movimento Oasi’’. Lakitieteen opinnot yliopistossa päättyivät 1964 tutkielmaan mafiasta. Päätettyään opintonsa Calabresi haki heti poliisin virkaa, mikä kiinnosti häntä enemmän kuin ura asianajajana tai tuomarina. Hän sai valtiollisen poliisin viran Milanossa ja muutti sinne 1965. Alusta asti Calabresi sijoitettiin etsiväksi poliittisten rikosten tutkimusosastoon ja hän sai tehtäväkseen valvoa erityisesti anarkistien ja maolaisten toimintaa. Calabresi työskenteli mielellään katutasolla ja hänestä tuli pian tunnettu hahmo Milanon äärivasemmistolaisissa piireissä. Calabresin taktiikkana oli tutustua henkilökohtaisesti valvomiensa piirien johtaviin henkilöihin, esimerkiksi sellaisiin kuin vasemmistolaisen opiskelijaliikkeen johtaja Mario Capanna ja tunnettu anarkisti Giuseppe Pinelli. Calabresi oli valvomissaan piireissä suhteellisen arvostettu henkilö jota pidettiin rehellisenä poliisina ja Pinelli ilmaisi erään mielenosoituksen yhteydessä mielipiteensä että Calabresi oli «erinomainen henkilö».
Pinellin kuolema ja sen seuraukset
Iltapäivällä 12. joulukuuta 1969 räjähti Milanossa niin sanottu Piazza Fontanan pommi. Pankkikonttorissa kello 16.37 räjähtänyt pommi surmasi välittömästi 16 ihmistä, pankin asiakkaita ja henkilökuntaa. Tämä pommi-isku avasi sen vakavien, ennalta tarkkaan suunniteltujen, poliittisten väkivaltaisuuksien aikakauden jota Italiassa kutsutaan lyijyvuosiksi. Epäilykset kohdistuivat, tai pikemminkin kohdistettiin, heti anarkisteihein, koska nämä olivat aikaisemmin räjäyttäneet pommeja, ja heitä haettiin välittömästi kymmenittäin kuulusteltaviksi. Anarkistien pommi-iskut olivat kuitenkin olleet koneisiin ja kiinteistöihin kohdistuvaa sabotaasia ja niitä ei räjäytetty jos ihmisiä oli lähistöllä, koska sivullisten vahingoittaminen oli anarkistien periaatteiden vastaista. Tämän Calabresi tiesi erittäin hyvin, eikä Pinelliä edes haettu poliisiautolla, koska Calabresi ei nähnyt siihen mitään aihetta. Calabresin ehdotuksesta Pinelli saapui kuultavaksi, ajaen poliisilaitokselle omalla skootterillaan, koska kukaan ei siinä vaiheessa odottanut että hänen oleskelunsa siellä kestäisi hyvin pitkään. Toisin kuitenkin kävi, syistä joita ei ole voitu koskaan täysin selvittää.
Se kuitenkin tiedetään, että 15. joulukuuta kello 23.57 Pinelli putosi poliisilaitoksen neljännen kerroksen ikkunasta sisäpihalle ja kuoli vammoihinsa vielä samana yönä. Putoamisella oli yksi ulkopuolinen silminnäkijä, poliisilaitoksen sisäpihalla tupakoimassa seisonut l’Unità-lehden reportteri Aldo Palumbo. Tästä tapahtumasta lähti alulle yli kaksi vuotta kestänyt herjauskampanja, jota johti Lotta Continua -järjestön sammanniminen sanomalehti ja jonka maalitauluna oli komisario Calabresi. Pinelli oli pudonnut Calabresin virkahuoneen ikkunasta, ja vaikka viisi huoneessa ollutta poliisia vakuuttivat että Calabresi ei ollut tapahtumahetkellä läsnä, se ei auttanut. Calabresi leimattiin Pinellin murhaajaksi, tai ainakin pääsyylliseksi tämän kuolemaan. Käsitys Calabresin syyllisyydestä sai nopeasti laajan hyväksynnän vasemmistopiireissä. Kymmenittäin maineikkaita ja arvovaltaisia kansalaisia allekirjoitti julkisen vaatimuksen Calabresin asettamisesta vastuuseen. Allekirjoittaneiden joukossa oli useita kansainvälisesti tunnettuja kulttuurihenkilöitä, kuten esimerkiksi Umberto Eco, Dario Fo, Primo Levi, Alberto Moravia ja Pier Paolo Pasolini. Calabresin päivittäisessä postissa alkoi löytyä uhkauskirjeitä jotka hän kätki vaimoltaan.
Lehdistössä, ja erityisesti Lotta Continua -lehdessä alettiin julkaista kaikenlaisia huhuja Calabresista ja hänen väitetyistä hämäräpuuhistaan. Kommunistipuolueen pää-äänenkannattaja, sanomalehti l’Unità, julkaisi 11.1.1970 artikkelin jossa väitettiin Calabresin olleen Yhdysvalloissa, ja osallistuneen siellä johonkin toimintaan josta vastasi CIA. Calabresi kiisti käyneensä koskaan Yhdysvalloissa, ja lisäsi että kyllä mielellään kävisi jos vain joku muu maksaa matkan. Myöhemmin osoittautuikin että kyseessä oli toinen, Calabresia huomattavasti vanhempi ja virka-asemaltaan korkeampi poliisi, nimeltään Lorenzo Calabrese.
Calabresin murha ja sen oikeudelliset seuraukset
Luigi Calabresi murhattiin 17. toukokuuta 1972 kello 09.15 hänen ollessaan menossa työpaikalleen. Hän tuli ulos Milanon Via Cherubinilla sijaitsevasta asunnostaan ja käveli kadun yli parkkipaikalle jossa hänen vaimonsa omistama Fiat 500 -mallinen auto oli pysäköitynä. Kun hän pysähtyi kaivamaan auton avaimet taskustaan hänen taakseen ilmestyi pitkä ja laihahko mies, kädessään revolveri. Mies ampui aseetonta Calabresia kahdesti takaapäin, selkään ja päähän. Ampuja poistui paikalta autolla, joka silminnäkijöiden mukaan oli sininen Fiat 125. Tätä autoa ohjasti toinen henkilö, joka usean todistajan mukaan näytti olevan nainen. Pakoauto löytyi vain parin korttelin päässä rikospaikasta Via Ariosto -kadulta, Via Alberto da Giussanon risteyksessä. Siihen osoitteeseen päättyivät vuosikausiksi johtolangat. Calabresia jäi suremaan kaksi lasta ja raskaana oleva vaimo.
Kuusitoista vuotta myöhemmin, 28. heinäkuuta 1988, Milanon yleinen syyttäjä ilmoitti että neljä henkilöä oli pidätetty epäiltynä Calabresin murhasta: Adriano Sofri, Ovidio Bompressi, Giorgio Pietrostefani ja Leonardo Marino, kaikki vuonna 1976 toimintansa lopettaneen Lotta Continua -järjestön entisiä jäseniä. Syytteet perustuivat syyttäjän mukaan Marinon oma-aloitteisesti tekemään tunnustukseen, jonka mukaan ampuja oli Bompressi ja Marino itse oli pakoautoa ohjastanut mies. Tehtävän heille olivat Marinon mukaan antaneet Lotta Continuan korkeimpaan johtoon kuuluvat Sofri ja Pietrostefani. Kaikki paitsi Marino kiistivät jyrkästi osallisuutensa Calabresin murhaan.
Tästä lähti alulle lähes vuosikymmenen kestänyt prosessi joka ajoittain sai farssimaisia piirteitä, päätodistajan muuttaessa kertomustaan jatkuvasti aina sen mukaan kun muiden syytettyjen puolustus löysi vastatodisteita hänen väitteilleen. Loppujen lopuksi Marino tuli esittäneeksi neljä eri versiota siitä miten Calabresin murha oli päätetty ja kuka päätöksentekoon oli osallistunut. Lisäksi hän muun muassa kertoi että hänen ajamansa pakoauto oli väriltään beesi, vaikka se tosiasiassa oli sininen, ja kuvasi luoteeseen päin menneen pakoreitin, kun taas silminnäkijöiden mukaan murhaajien pakoauto ajoi rikospaikalta itään päin. Ginzburgin tutkielman johtopäätös on että Marino ilmiselvästi valehteli oikeudessa, syistä joita ei ole selvitetty.
Oikeudenkäyntien tuomiot
Italian oikeusjärjestelmässä on kolme eri asteista tuomioistuinta. Ylin niistä on Kassaatiotuomioistuin (Corte di Cassazione), joka ei muuta alemman asteen tuomioita, esimerkiksi vankilarangaistuksen pituutta, vaan joko vahvistaa tai hylkää tuomiot kokonaisuudessaan. Calabresin murha kiersi näissä kolmessa asteessa näin:
Jälkipeliä
Erityinen tutkintatuomari Gerardo D'Ambrosio julkaisi 27. lokakuuta 1975 tutkimuksensa tulokset, joiden mukaan Giuseppe Pinellin putoamisen syy oli äkillinen sairauskohtaus. Kaikki poliisit paitsi Calabresin esimies, ylikomisario Allegra, todettiin syyttömiksi rikokseen. Allegra vapautettiin syytteestä, koska hänen rikkomuksensa, Pinellin pitäminen liian kauan poliisilaitoksella ilman syyttäjän päätöstä, oli vanhentunut.
Taistelu Mantšuriasta
Taistelu Mantšuriasta (tunnetaan myös nimillä Neuvostoliiton invaasio Mantšuriaan ja operaatio Elokuun myrsky) oli Neuvostoliiton suorittama sotilasoperaatio 9.–20. elokuuta 1945 välisenä aikana. Neuvostoliiton hyökkäys perustui 1943 pidettyyn Teheranin konferenssiin, jossa Neuvostoliitto saatuaan vakuutuksen Normandian maihinnoususta lupautui helpottamaan Tyynenmeren sotaa Yhdysvalloille hyökkäämällä Japania vastaan Kiinassa. Neuvostoliiton hyökkäys päätti Japanin ja Neuvostoliiton hyökkäämättömyyssopimuksen, joka oli solmittu 13. huhtikuuta 1941 viiden vuoden ajaksi. Neuvostoliiton hyökkäys tapahtui kolmen kuukauden kuluttua Saksan antautumisesta Neuvostoliitolle. Yhdysvallat ei pitänyt enää välttämättömänä Neuvostoliiton tukea ydinasein voitettavaa Japania vastaan, koska siitä seurasi Neuvostoliiton ja kommunistien aseman vahvistuminen Kaakkois-Aasiassa, mutta Neuvostoliitto piti kiinni Teheranin konferenssin lupauksestaan. Itä-Aasiaan toimitettiin runsaasti Saksasta vapautuneita ensilinjan taistelujoukkoja ja ylivoima oli varmistettu.
Sotaretki käsitti Neuvostoliiton hyökkäyksen Itä-Aasiassa Japania vastaan Kiinassa ja Kuriileilla. Sotaretken valmistelu alkoi Saksan antauduttua toisessa maailmansodassa Euroopasta Itä-Aasiaan rautateitse siirretyin voimin. Taistelut käytiin pääasiassa Japanin keisarikunnan Mantšukuossa, Mantšuriassa olevia joukkoja, Kwantungin armeijaa vastaan. Japanilla ja Neuvostoliitolla oli 1941 solmittu, vuoteen 1946 kestävä hyökkäämättömyyssopimus.
Operaation kulku
Neuvostoliitolla oli operaatioon käytössään 1,5 miljoonaa miestä, 28 000 tykkiä ja kranaatinheitintä, 5 500 panssarivaunua ja 4 370 lentokonetta. Neuvostoliitossa pelättiin Japanin mahdollisesti käyttävät Yksikkö 731:n kehittämiä biologisia aseita, joten neuvostoliittolaiset sotilaat oli ennen operaation alkua rokotettu ja heille oli jaettu suojanaamioita.
Japanin keisarikunnan Kwantungin armeijan riveissä oli 1 200 000 miestä, joista tosin osa oli Mantšurian ulkopuolella Sahalinin saarella ja Kuriileilla. Armeijaa komensi kenraali Otozō Yamada. Neuvostoliittolaisen Suuren Isänmaallisen sodan historia -kirjan mukaan japanilaisilta puuttui automaattiaseita, panssarintorjunta-aseita, vastatykistöä ja heillä oli vain vähän raketinheittimiä ja raskaita tykkejä. Divisioonien ja rykmenttien tykit olivat pääasiassa vain 75 millimetrin kaliiperia.
Jaltan konferenssissa Neuvostoliitto oli luvannut liittyä sotaan Japania vastaan parin kolmen kuukauden kuluessa Saksan antautumisesta. Hyökkäys alkoikin 9. elokuuta puolenyön jälkeen. Neuvostoliitto luovutti Japanin Moskovan-suurlähettiläälle Naotake Satōlle vain joitakin minuutteja ennen hyökkäyksen alkamista.
Neuvostoliiton pääasiallinen hyökkäys suoritettiin marsalkka Rodion Malinovskin johdolla Mongoliasta käsin, ja tämän joukko-osastot etenivätkin lähes 500 kilometriä vain kolmen vuorokauden aikana. Tämä yllätti Yamadan, koska hän oli uskonut alueen vaikeakulkuisen maaston estävän panssarioperaatiot, ja Malinovskin joukkojen suurimmaksi ongelmaksi nousivatkin japanilaisten vastarinnan sijasta huolto- ja maasto-ongelmat.
Japanilaisjoukoista vain osa osallistui taisteluihin, mutta nämä kärsivät silti huomattavasti suurempia tappioita kuin neuvostoliittolaiset, ja vielä tulitauon jälkeenkin japanilaisia on arveltu kuolleen jopa sata tuhatta. Koko operaation ajan Neuvostoliitolla oli Mantšuriassa myös ilmaherruus, ja japanilaiset lentokoneet joutuivat vetäytymään Koreaan ja Japaniin.
Vaikutukset
Neuvostoliiton tunkeutuminen Koreaan Mantšurian operaation aikana johti siihen, että Truman ja Stalin sopivat Korean jakamisesta Etelä- ja Pohjois-Koreaan.
Japanilaisia jäi Neuvostoliiton vangiksi noin 594 000. Heidät vietiin pakkotyöhön Neuvostoliittoon, mistä selvityneitä alettiin myöhemmin palauttaa kotimaahansa. Viimeiset vangit palasivat Neuvostoliitosta vasta vuonna 1956. Japanilta saamaansa sotamateriaalia Neuvostoliitto luovutti Kiinan kommunistien kansan vapautusarmeijalle. Materiaaliin sisältyi 3 700 tykkiä, 600 panssarivaunua ja 861 lentokonetta.
Mantšurian operaation jatkona Neuvostoliitto miehitti myös Japanille kuuluneet Kuriilien saaret. Japani ei vieläkään hyväksy eteläisten saarten liittämistä Venäjään.
36 Ophiuchi
36 Ophiuchi on Käärmeenkantajan tähdistössä 19,5 valovuoden päässä sijaitseva kolmoistähti, jossa on kolme oranssia pääsarjan tähteä. C on 700 kaarisekunnin päässä AB:stä, joiden väli on 4,6 kaarisekuntia. A:n ja B:n kiertoaika on 568,9 vuotta ja soikeus 0,922, eli hyvin suuri. A:n ja B:n kromosfäärit ovat hyvin aktiivisia.
Oinola
Oinola on kylä Lohjan Nummella, Turuntien varrella Nummen kirkonkylän eteläpuolella.
Kylässä sijaitsevaa ala-asteen koulua käy 206 oppilasta. Koulurakennus remontoitiin vuonna 2004.
Nummen ensimmäinen kirjasto aloitti toimintansa Oinolan kansakoululla 1800-luvulla, ja kunnan pääkirjasto toimi kylässä vuoteen 1995 asti.
Kylän kautta kulkee valtatien 1 aiemman linjauksen muodostava seututie 110, josta erkanevat yhdystie 1251 ja Nummen kirkonkylään johtava seututie 125. Kylän pohjoispuolella levittäytyy viljelysmaaksi kuivattu Hyvelänjärvi. Oinolan kylän vanhimpia taloja ovat Nupunen ja Antseppä. Kylässä oli 1540-luvulla yhdeksän taloa, mutta 1600-luvun alussa määrä oli pudonnut viiteen. Muita kylän vanhoja taloja ovat Päkäri, Kihi ja Pasa. Talot sijaitsivat alun perin yhteisellä kylätontilla, mutta isojaossa Päkäri siirrettiin nykyiselle paikalleen Nummen seurataloa vastapäätä.
Lähteet
60.38667°N, 23.90111°W
Kalliopullopuu
Kalliopullopuu (Brachychiton rupestris) on Australiasta kotoisin oleva puu. Kasvi viihtyy runsaassa valossa ja tarvitsee melko niukasti vettä.
Kalliopullopuu tunnetaan erikoisesta pullomaisesta varrestaan, joka toimii kasvin vesivarastona.
Jorma Sevon
Jorma Sevon (s. 7. helmikuuta 1958 Kangasala) on suomalainen jääkiekkoilija, joka pelasi SM-liigassa vuosina 1977–1987 kaikkiaan 336 runkosarjaottelua ja 62 pudotuspeliä Tapparan joukkueessa. Hänen runkosarjan tehopisteensä olivat 162 + 151 = 313 ja jäähymääränsä 147 minuuttia. SM-liigan pudotuspeleissä hän teki 19 maalia ja sai 30 syöttöpistettä sekä istui jäähyllä 40 minuuttia. Hän voitti Suomen-mestaruuden vuosina 1979, 1982, 1984, 1986 ja 1987 sekä kahdesti SM-hopeaa. Kaudella 1981–1982 hän oli runkosarjassa Tapparan paras pistemies. Sevon on Tapparan kaikkien aikojen kahdeksanneksi eniten maaleja tehnyt pelaaja ja kymmenenneksi eniten tehopisteitä kerännyt pelaaja.
Miesten maajoukkueessa Sevon pelasi 53 ottelua, joissa hänen tehopisteensä olivat 12 + 9 = 21. MM-kilpailuissa hän pelasi vuonna 1981 tehopistein 3 + 1 = 4.
Jorma Sevon asuu nykyisin Kangasalla. Hänen pelinumeronsa on jäädytetty Kangasalan jäähalliin.
Lappeenrannan lentoasema
Lappeenrannan lentoasema sijaitsee Lappeenrannassa Lentokentän kaupunginosassa noin kaksi kilometriä kaupungin keskustasta länteen. Vuonna 2019 lentoaseman kautta kulki noin 81 000 matkustajaa, joista lähes kaikki kansainvälisessä liikenteessä. Lappeenrannan lentokenttä on Suomen vanhin. Se on perustettu vuonna 1918. Nykyisin lentoasema on Saimaan lentoasema -säätiön omistuksessa. Se ja Enontekiön lentoasema ovat Suomen ainoat yksityiset lentoasemat, jolta on säännöllistä reittiliikennettä. Vuoteen 2015 lentoasema kuului Finavian verkostoon.
Lappeenrannan lentoasemalla tehtiin vuonna 2011 kaikkien aikojen matkustajaennätys. Lentoaseman kautta kulki tuolloin lähes 116 000 matkustajaa. Edellinen ennätys oli vuodelta 1998, jolloin matkustajia oli reilut 79 000. Vuosina 2015–2017 kentälle ei lennetty lainkaan reittiliikennettä. Nykyisinkään Lappeenrannasta ei lennetä kotimaan reittilentoja lainkaan, ja kenttä onkin näin Suomen kansainvälisin, yhdessä Enontekiön kentän kanssa. Karjalan ilmailumuseo sijaitsee lentoaseman alueella.
Yhteydet lentoasemalle
Lappeenrannan matkakeskukseen on lentoasemalta kaksi ja puoli kilometriä Lentokentänkatua ja Ratakatua pitkin. Lentoasemaa lähin linja-autojen pikavuoropysäkki on Leiri Lavolankadun ja Helsingintien risteyksen lähellä, noin kaksi kilometriä lentoasemalta koilliseen. Linja-autolla pääsee Lappeenrannan lentoasemalle paikallislinja 4:llä. Lentoasemalla on taksitolppa.
Lentoaseman historiaa
thumb|[[Suomen Rajavartiolaitos|Rajavartiolaitoksen Dornier Do 228 ja AgustaWestland AW119 Lappeenranta International Air Show’ssa 2013.]]
Siirtyminen Finavialta Saimaan lentoasema -säätiölle
Lappeenrannan lentokenttä siirtyi 1.1.2016 sitä varten perustetulle Saimaan lentoasema -säätiölle, joka vastaa siitä tästä edes päin. Samalla kentällä työskennelleet 13 henkilöä siirtyvät pois Finavian palvelusta. Finavia ei jätä Lappeenrantaa kokonaan, sillä Finavia tarjoaa lennonvarmistuspalveluita palvelusopimuksen pohjalta.
Lentoaseman tulevaisuus
Lentoasemalle odotetaan 2018-2020 noin 200 000 matkustajaa. Vuoteen 2028 odotetaan 500 000 matkustajaa. 2016 arvioitiin lentoaseman kiitotien tarvitsevan uuden päällysteen vuoteen 2020. Tällä hetkellä kuitenkin arvioidaan, ettei päällystystarvetta ole vielä. Kentälle odotetaan uusia yhteyksiä.
Onnettomuudet
Talvella 2008 Fly Lappeenrannan Saab 340 ajautui laskeutumisen jälkeen ulos kiitotieltä. Kone tarkistettiin seuraavana aamuna. Onnettomuudessa ei syntynyt loukkaantuneita saati kuolleita.
Alcobaçan luostari
pienoiskuva|Alcobaçan luostari Santa Maria d'Alcobaçan luostari on luostari Alcobaçan kunnassa, Leirian piirissä Keski-Portugalissa. Portugalin kuningas Alfonso I perusti sen 1100-luvulla. Se on kuulunut sisterssiläiseen luostarijärjestöön vuodesta 1178. Sen pyhäkkö on Portugalin suurin kirkko.
Alcobaçan munkkiluostari liitettiin vuonna 1989 Unescon maailmanperintöluetteloon. Siitä tuli kuudes Portugalissa sijaitseva maailmanperintökohde. Luostari on huolellisesti rakennettu, tyyliltään goottilainen rakennus. Tämän tyylin edustajana se on maan vanhin ja merkitykseltään sen rinnalle nousee vain Coimbran Pyhän ristin luostari. Rakennuksen poikkilaivassa on noin 30 metrin päässä toisistaan kuningas Pietari I ja hänen rakastajattarensa Inês de Castron enkelipatsaiden ympäröimät haudat. Rakastavaisten tarina päättyi Inêksen murhaamiseen Pietarin isän Alfonso IV:n käskystä vuonna 1355. Kuninkaaksi noustuaan Pedro määräsi rakennettavaksi hautamuistomerkin Inêkselle ja itselleen. Napoleonin sotien aikaan 1811 ranskalaissotilaat tärvelivät muistomerkkiä etsiessään luostarin aarteita.
Luostarin niin sanottu hiljaisuuden ristikäytävä on arkkitehtoninen mestariteos, tyyliltään hillityn sopusointuinen. Sen on teettänyt kuningas Dinis I 1300-luvun alussa. Luostarin keittiön valtavat takkajärjestelmät ovat 1700-luvulta. Keittiöjärjestelmään kuului myös juokseva vesi, joka saatiin ohjaamalla joen vettä kanavan avulla luostarin sisätiloihin.
Aiheesta muualla
39.54833°N, -8.98°W
Hot Dog (kirja)
Hot Dog on Reijo Mäen vuonna 2016 ilmestynyt 27. Vares-dekkari.
Jussi Vares notkuu baareissa ja Down By The Laiturissa ja sekaantuu performanssitaiteeseen. Hänen poliisiystävänsä Pränni on kadonnut, mikä näyttää kytkeytyvän taannoiseen gangsterin teloitukseen.
Mäki julkaisi samana vuonna kaksi teosta, asialliseksi poliisikerronnaksi luonnehtimansa Slussenin ja tämän, jonka hän lupasi olevan on täynnä härskejä vitsejä. Juonessa on nähtävissä kertomat Reijo Mäen kokemukset jalkapallokiinnostuksen tuottamista vaikeuksista pesäpallovaltaisessa ympäristössä.
Vastaanotto
Aamulehden Jussi Aurén rinnasti Vareksen Turhapuroon: Hänestä teos on eliittiä vieroksuva häpeämättömän populistinen sketsikokoelma. Vareskaan ei ole varsinainen työnsankari, ja jos hän ei olisi sammunut kesken baarikeskustelun, olisi teos typistynyt novelliksi.
Helsingin Sanomien Venla Rossin mielestä Mäki rakentaa tottuneen taitavasti synkkiäkin sävyjä saavan juonensa, mutta härskit vitsit ja nokkeluudet ovat silti hodarin ydin.
Teosta myytiin noin 30 000 kappaletta ilmestymisvuonnaan.
Alicia Markova
thumb|Alicia Markova Alicia Markova (1. joulukuuta 1910 – 2. joulukuuta 2004) oli brittiläinen balettitanssija.
Markova syntyi Lontoossa juutalaiseen sukuun nimellä Lilian Alice Marks. Hänen nimensä venäläisti Sergei Djagilev, jonka Ballets russesiin hän liittyi Monte Carlossa 14-vuotiaana.
Djagilevin kuoltua vuonna 1929 Markova palasi Britanniaan jatkamaan uraansa. Hänet muistetaan muun muassa hänen Gisellen tulkinnastaan. Hän perusti vuonna 1950 nykyisen English National Balletin Anton Dolinin kanssa.
Markova kuoli juuri 94-vuotispäivänsä jälkeen hoivakodissa, johon hän oli joutunut kärsittyään halvauskohtauksen.
Marymountin metroasema
Marymount on Singaporen Mass Rapid Transit -metrojärjestelmän asema Bishanissa Singaporen keskisellä suuralueella. Se avattiin 28. toukokuuta 2009. Asemaa käyttävät Circle Linen junat.
Israel Joshua Singer
Israel Joshua Singer (30. marraskuuta 1893 Lublinin voivodikunta, Puola – 10. helmikuuta 1944 Los Angeles, Yhdysvallat) oli juutalainen jiddišinkielinen kirjailija. Hän muutti Puolasta Yhdysvaltoihin 1934. Hänen veljensä oli kirjailija Isaac Bashevis Singer.
Singer julkaisi esikoisteoksensa Joše Kalb 1932 asuessaan vielä Puolassa. Hän kirjoitti kolmiosaisen sukukronikan Di brider Aškenazi (1936) Łódźin kaupungissa asuneen perheen kolmen sukupolven vaiheista. Hänen teoksiaan on dramatisoitu ja esitetty New Yorkin juutalaisessa teatterissa.
Matka maapallon ympäri
Matka maapallon ympäri on japanilaisen animaatiostudio Gainaxin luoma animaatiosarja, joka pohjautuvat löyhästi Jules Vernen romaaneihin, erityisesti teokseen Sukelluslaivalla maapallon ympäri ja siinä esiintyvään kapteeni Nemoon. Sarjan ohjasi paremmin myöhemmästä sarjastaan Neon Genesis Evangelion tunnettu Hideaki Anno. Sarjaa esitettiin Japanissa vuosina 1990–1991. Vuonna 1991 ilmestyi elokuva The Secret of Blue Water, jonka tapahtumat sijoittuvat kolmen vuoden päähän sarjan lopusta. Gainax ei ollut tuottamassa elokuvaa ja laatu on huono: jopa kolmasosa elokuvasta koostuu uudelleenkäytetystä tv-sarjan materiaalista.
Aitojärvi (Ähtäri)
Aitojärvi on Etelä-Pohjanmaalla Ähtärissä Patamanperän kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 19,4 hehtaaria, se on 850 metriä pitkä ja 350 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen rantaviivan pituus on 2,2 kilometriä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Kolunjoen valuma-alueella (35.46), jonka Kolunjoen alaosan alueeseen (35.461) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 207,4 metriä mpy.
Sävy
thumb|Puhtaat värisävyt väriympyrässä thumb|Alkuperäisen kuvan (vasen yläkulma) sävyjä muuteltu värien kirkkauksien ja kylläisyyksien pysyessä samoina. Sävy on värin sijainti spektrissä. Jokaista värisävyä vastaa oma valon aallonpituus violetin lyhyestä aallonpituudesta punaisen pitkään aallonpituuteen. Perussävyihin viitataan nimillä kuten punainen, sininen, vihreä ja keltainen. Sävyjä on kuitenkin rajaton määrä, sillä spektrin värisiirtymät ovat portaattomia. Valonlähteen värisävyä vastaavaa lämpötilaa kutsutaan värilämpötilaksi.
Sävyssä eivät ole mukana värin kaksi muuta pääominaisuutta, kirkkaus ja kylläisyys. Sävy pysyy siis samana vaikka väri tummenee tai vaalenee, tai muuttuu värikylläisemmäksi tai harmaammaksi.
Jukka-Pekka Pajunen
Jukka-Pekka Pajunen (s. 1961) on suomalainen kääntäjä. Hän on tullut tunnetuksi saksalaisen kulttuurin ja teatterin asiantuntijana. Hänet palkittiin vuonna 2006 kääntäjien valtionpalkinnolla itävaltalaisen Elfriede Jelinekin teoksen Pianonsoittaja (Die Klavierspielerin) suomentamisesta. Vuonna 2011 hänelle myönnettiin Mikael Agricola -palkinto Herta Müllerin Hengityskeinun suomentamisesta. Vuonna 2019 hän sai Pro Finlandia -mitalin.
Rosella Hightower
thumb|Rosella Hightower vuonna 1961. Rosella Hightower (10. tammikuuta 1920 Oklahoma, Yhdysvallat – 4. marraskuuta 2008 Cannes, Ranska) oli yhdysvaltalainen balettitanssija, joka tanssi sekä Yhdysvalloissa että Euroopassa.
Hightower syntyi Oklahoman Ardamoressa vanhempiensa Charles Edgar ja Eula May Flanning Hightowerin ainoana lapsena. Hänen juurensa juontuvat alkuperäiskansa choctaweihin. Perhe muutti Missourin Kansas Cityyn Rosella Hightowerin ollessa lapsi, ja hän sai siellä varhaisen tanssikoulutuksensa.
Vuonna 1937 Léonide Massine vieraili Kansas Cityssä ja pyysi Hightoweria Monte Carloon perustamaansa tanssiryhmään. Hightower pääsi tanssijaksi Ballet Russe de Monte Carloon, joka siirtyi toisen maailmansodan alettua New Yorkiin. Siellä Hightower liittyi vuonna 1941 Ballet Theatreen (American Ballet Theatren edeltäjä), mistä hän jatkoi vuonna 1946 de Basil Balletiin. Vuonna 1947 Hightower siirtyi chileläissyntyisen markiisi George de Cuevasin perustamaan Grand Ballet de Monte Carloon.
De Cuevasin kuoltua vuonna 1961 tanssiryhmä hajaantui ja Hightower päätti vähitellen uransa tanssijana ja asettui Cannesiin. Siellä hän perusti vuonna 1962 oman balettikoulunsa (Centre de Danse Classique), josta tuli Euroopan johtavia alallaan. Vuosina 1969–1972 Hightower johti Marseillen oopperan balettia, 1973–1974 Nancyn balettia, 1980–1983 Pariisin oopperabalettia ja 1985–1986 Milanon La Scala -balettia.
Hightower oli vuodesta 1958 naimisissa ranskalaisen taiteilijan Jean Robierin kanssa. Heidän ainoa lapsensa syntyi vuonna 1955 ja on myös toiminut tanssijana.
Vuonna 1975 Ranskan hallitus myönsi Hightowerille Kunnialegioonan ritarin arvonimen (Chevalier de la Légion d’Honneur).
Michael Howard
thumb|right|Michael Howard. Michael Howard (s. 7. heinäkuuta 1941) on brittiläinen poliitikko, joka toimi opposition ja konservatiivipuolueen puheenjohtajana marraskuusta 2003 joulukuuhun 2005.
Howard syntyi Swansean lähistöllä Walesissa. Hänen isänsä oli romanianjuutalainen maahanmuuttaja, mistä juontaa Howardin alkuperäinen sukunimi Hecht. Perheen sukunimi muutettiin englantilaisempaan kieliasuun Michaelin ollessa kuusivuotias.
1960-luvulla Howard opiskeli Cambridgen yliopistossa. Hän kuului yliopiston poliittiseen konservatiiviryhmittymään, jonka jäsenistä monet päätyivät Margaret Thatcherin ja John Majorin aikana korkeisiin virkoihin.
Howard toimi Majorin hallituksen sisäministerinä vuosina 1993–1997. Hän seurasi Iain Duncan Smithiä Ison-Britannian konservatiivipuolueen puheenjohtajaksi vuonna 2003. Hän arvosteli Tony Blairia ja Yhdysvaltoja väärän tiedon levittämisestä Irakin sodan aikana, mikä teki hänestä epäsuositun Washingtonissa. Howard hävisi vaalit Tony Blairin johtamalle Työväenpuolueelle 2005 ja joutui vetäytymään puoluejohtajan paikalta nuoren David Cameronin noustessa johtoon.
Howard aateloitiin vuonna 2010.
Saksan naisten käsipallomaajoukkue
Saksan naisten käsipallomaajoukkue edustaa Saksaa naisten kansainvälisissä käsipallo-otteluissa. Se on voittanut maailmanmestaruuden vuonna 1993 sekä saavuttanut kolme pronssimitalia. Olympialaisissa joukkue on parhaimmillaan sijoittunut neljänneksi. EM-kilpailuissa joukkue saavutti hopeaa kotikisoissaan 1994. Aiemmin MM-ohjelmaan kuuluneessa ulkopelissä Saksa saavutti MM-hopeaa vuonna 1956 sekä MM-pronssia vuonna 1960.
Moreau
Moreau on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Silmälihakset
thumb|Silmälihakset Grayn anatomiassa.
Sisäsuora kääntää katseen sisäänpäin ja ulkosuora ulospäin. Yläsuora kääntää katseen ylös- ja ulospäin, alasuora alas- ja ulospäin. Ylävino silmälihas puolestaan kääntää katseen alas- ja sisäänpäin, kun taas alavino suuntaa sen ylös- ja sisäänpäin.
Muscles de l'orbite Mišići oka
TK-3 (tanketti)
TK-3 oli Puolassa ennen toista maailmansotaa valmistettu ja sen aikana käytetty tanketti. Puolan asevoimat hankkivat monien muiden Euroopan maiden tapaan tanketteja etenkin tiedustelutehtäviin. TK-3 otettiin käyttöön vuonna 1931. Sen pääase oli 7.92mm wz. 25 Hotchkiss-konekivääri. Toisen maailmansodan puhjettua kevyt aseistus ja panssarointi tekivät siitä suhteellisen tehottoman ja monet niistä tuhoutuivat.
Suunnittelu ja piirteet
thumb|vasen|Harjoituksia vuonna 1938. thumb|vasen|10. motorisoidun ratsuväkirykmentin TK-3. thumb|Prototyyppi 20 mm tykillä. Tanketit olivat yleistyneet eri Euroopan maiden asevoimissa 1930-luvulla. Yksi suosituimmista oli brittiläinen Carden-Loyd, jota myytiin useisiin eri maihin. Puolassa koekäytettiin Carden-Loyd-mallia Mk VI vuonna 1929 ja saman vuonna niitä ostettiin kymmenen kappaletta. Samalla Puolaan saatiin niiden lisenssivalmistusoikeudet. Tanketin jousitus osoittautui koekäytössä turhan jäykäksi. Lopulta päädyttiin kokonaan uusiin suunntielmiin ja Carden-Loyd-tanketteja ei valmistettu. Valtionyhtiö Państwowe Zakłady Inżynierii eli PZInż valmisti kaksi prototyyppiä nimeltä TK-1 ja TK-2. Vaunuilla oli esimerkiksi paremmat telat ja jousitus. Vuonna 1930 niitä käytettiin harjoituksissa, joiden perusteella tehtiin edelleen jatkouudistuksia. Lopputuloksena oli paranneltu prototyyppi TK-3, joka hyväksyttiin asevoimien käyttöön vuonna 1931.