cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Hurrikaani Danielle
Hurrikaanin kehitys
Säähäiriö, josta Danielle kehittyi, oli havaittavissa Afrikan rannikolla 21. elokuuta. 24. päivänä sen arvioitiin saavuttaneen trooppisen myrskyn voiman, ja seuraavana päivänä satelliittikuvista on nähtävissä pilvimassan keskellä selkeä silmä, joka viittasi sen kehittyneen hurrikaaniksi asti. Danielle oli varsin pienialainen: kovien tuulien alue oli halkaisijaltaan alle 150 km. Satelliittikuvista voidaan arvoida myrskyn olleen voimakkaimmillaan 26. elokuuta noin kuudelta UTC-aikaa, jolloin sen keskus oli lähes 1 300 kilometriä Karibianmeren saarilta itään. Tällöin tuulennopeus oli noin 45 m/s. Ensimmäiset lentokonemittaukset tehtiin seuraavana päivänä, ja silloin matalankeskus oli jo täyttymässä. Samaan aikaan Atlantilla riehui vielä hurrikaani Bonnie, jonka tuulennopeudet olivat samaa luokkaa mutta keskusmatala 25 hPa syvempi.
Vartiomoottorivene 1
Vartiomoottorivene 1 (VMV 1) oli Suomen merivartiolaitoksen vartiomoottorivene.
Valmistus
Alus tilattiin 25. tammikuuta 1930 toisessa vartiomoottoriveneiden tilausvaiheessa helsinkiläisen toiminimen Wald. Tefken Moottoriosaston kautta Bremenistä Abeking & Rasmussenilta. Se valmistui 15. kesäkuuta 1930. Ensimmäisenä tilattu VMV 3 oli kuitenkin myöhästynyt, joten vene sai ensimmäisen numeron.
Palvelus
VMV 1 pysäytti 19. toukokuuta 1931 Märketin majakalla Tšekkoslovakian lipun alla purjehtineen spriivarastoaluksen Serpenin, joka oli lähtenyt Tallinnasta nimettynä Marsiksi. Aluksen nimi ja paperit vaihdettiin merellä. Alukselta takavarikoitiin 122 000 litraa spriitä, mikä oli kieltolain ajan suurin yksittäinen takavarikko.
Talvikangas
Talvikangas on uudehko kaupunginosa Oulussa. Valtatien 20 varrella sijaitsevan Talvikankaan eteläisen osan asuinalueen rakentaminen aloitettiin vuonna 2000. Alueen kadunnimistö on talviaiheinen kuten alueen nimikin. Talvikankaan kaupunginosa jakaantuu uudempaan Talvikankaaseen sekä vanhempaan 1970–1980-luvuilla rakennettuun Hönttämäkeen. Kaupunginosassa asuu 0 asukasta.
Vartiomoottorivene 1
Palvelus
Vuonna 1938 alus oli Ahvenanmaan piirissä. Merivartiostojen tehtäväksi määrättiin 12. lokakuuta 1939 asetuksella puolueettomuusvalvonta merivoimien johdolla.
Talvikangas
Talvikangas syntyi vuonna 2004, kun Korvensuoraan kuuluneista Talvikankaan ja Hönttämäen osa-alueista muodostettiin oma kaupunginosa. Sitä ennen Oulun virallista kaupunginosajakoa oli muutettu edellisen kerran vuonna 1968.
Vartiomoottorivene 1
Palvelus
Vuosina 1939–1941 vene oli varmistuslaivueessa ja 1942–1944 1. vartiomoottorivenelaivueessa. Se oli mukana matkalla, jolla panssarilaiva Ilmarinen upposi, pelastaen räjähdysvaaraa uhmaten Ilmarisen rungolta 57 miestä. Se osallistui 26. heinäkuuta 1941 VMV 2:n, VMV 13:n ja VMV 16:n kanssa Bengtskärin majakasta käytyyn taisteluun. Se oli myös mukana matkalla, jolla miinalaiva Riilahti upposi. Se pelasti Riilahden upottua vedestä yksitoista miestä, joiden joukossa oli uponneen aluksen päällikkö, kapteeniluutnantti ja Mannerheim-ristin ritari Osmo Kivilinna, joka kuitenkin menehtyi vammoihinsa myöhemmin.
Talvikangas
Talvikangas
Pääosin uudempi varsinainen Talvikangas on lähiötyylistä omakotitalo- ja paritaloasumista suosivaa aluetta. Niin sanottu Talvikangas I rakennettiin suurilta osin entisten Wärtön peltojen päälle. Paikkakuntalaiset kutsuivat aluetta "Värtön aavaksi", koska se oli puuton ja avara alue Kuusamontien molemmin puolin. Alue kuului myös laajaan Makkarasuon alueeseen, joka on tunnettu vetisyydestä (vrt. Huonesuo). Vuosien kuivatuksella alue saatiin rakentamiskuntoon. Maapohja on kuitenkin vanhaa merenpohjaa, joka on savista ja siksi erittäin herkkää routimaan talvisin. Alueella on myös muutamia pieniä kerrostaloja. Suurin osa rakennuksista on valmistaloja. Talvikangas laajennee tulevaisuudessa voimakkaasti itään kohti Hiukkavaaraa.
Hönttämäki
Hönttämäki sijaitsee varsinaisen Talvikankaan pohjoispuolella mäen päällä, ja on nykyisin Talvikankaan osa-alue. Hönttämäen alue on rakennettu pääasiassa 1970–80-luvuilla, ja rakennuskanta on pääasiassa omakoti- ja rivitaloja. Hönttämäki on tiettävästi saanut nimensä Hönttämäessä erakkona eläneen "Hönttä-Jussin" mukaan. Hönttä-Jussi ja hänen asumuksensa sijaitsivat nykyisen parkkipaikan kohdalla. Asumus tuhoutui tulipalossa vuonna 1916.
Vartiomoottorivene 1
Palvelus
Veneellä syttyi 1946 tulipalo sen ollessa takaa-ajamassa salakuljetusalusta, jolloin takaa-ajo keskeytyi. Palo saatiin sammumaan konemestarin suljettua polttoaineputkien hanat.
Talvikangas
Palvelut
Kaupunginosassa on kaksi päivittäistavarakauppaa, sekä liikerakennus, josta löytyy mm. liikuntakeskus, kampaamo, koirakeskus-koirakylpylä ja pizzeria.
Talvikankaalla on kaksi kaupungin ja kaksi yksityistä päiväkotia. Kouluja on kaksi, joista toinen sijaitsee Hönttämäessä ja toinen Talvikankaalla. Talvikankaan koulussa voi käydä ensimmäisen ja toisen luokan. Talvikankaalle avattiin vuonna 2017 yhtenäiskoulu, jossa koululuokkia on kolmannesta yhdeksänteen luokkaan asti.
Urheilu
Hönttämäellä toimii vuonna 1990 perustettu Hönttämäen Palloseura HÖPS ry. Yhdistyksen tarkoituksena on ylläpitää ja kohottaa yhdistyksen jäsenten fyysistä kuntoa ja terveyttä sekä ylläpitää kiinnostusta muun muassa jalkapalloon, kaukalopalloon ja salibandyyn. Seura on avoinna uusille jäsenille, mutta junioritoimintaa sillä ei ole.
Liikenne
Kaupunginosa rajoittuu lännessä valtatiehen 20.
Kuusamontietä pitkin ajavat paikallisliikenteen linjat 35 ja 36. Talvikankaalta pääsee Parkkisenkankaantietä pitkin Oulun keskustaan linjoilla 9 ja 10.
Ava Max
Amanda Koçi (s. 16. helmikuuta 1994 Milwaukee, Wisconsin, Yhdysvallat), tunnetaan taiteilijanimellä Ava Max, on yhdysvaltalainen laulaja-lauluntekijä. Hänen läpimurtokappaleensa oli ”Sweet but Psycho”, joka saavutti singlelistan ensimmäisen sijan muun muassa Norjassa, Ruotsissa, Suomessa ja Tanskassa. Hän julkaisi debyyttialbuminsa Heaven & Hell vuonna 2020 ja sen hittikappaleita ovat muun muassa ”Kings & Queens” ja ”Who’s Laughing Now”.
Tausta
Amanda Koci syntyi albaanivanhemmille Milwaukeessa, Wisconsinissa. Hänen äitinsä on koulutukseltaan oopperalaulaja. Muuttaessaan 1990-luvun alussa Yhdysvaltoihin hänen vanhempansa eivät osanneet englantia ja joutuivat tekemään kolmea työtä elättääkseen perheensä. Kahdeksanvuotiaana Amanda muutti vanhempiensa ja isoveljensä kanssa Virginiaan, jossa hän osallistui Radio Disneyn luotsaamiin laulukilpailuihin. Hän keksi Avan kutsumanimekseen 13-vuotiaana, koska koki Amanda-nimen ”vieraaksi”. Aloittaessaan artistiuransa hän lisäsi taiteilijanimeensä Maxin, jotta nimi olisi yhtäaikaa naisellinen ja maskuliininen.
Teini-ikäisenä Max yritti vuoden verran musiikkiuraa Los Angelesissa. Sieltä hän siirtyi joksikin aikaa Etelä-Carolinaan, jossa hän kirjoitti parisuhteista kertovia lauluja. Max muutti takaisin Los Angelesiin 17-vuotiaana.
Musiikkiura
Ava Maxin musiikkiuran alku oli kivinen. Levytuottajat hylkäsivät hänen demojaan vuosien ajan ja hän harkitsi jo musiikkialan jättämistä. Vuonna 2014 Max tapasi veljensä tuttavan, kanadalaisen tuottaja Cirkutin. He alkoivat työstää musiikkia yhdessä ja Maxin debyytti ”Anyone but You” julkaistiin vuonna 2016 SoundCloudissa. Kappaleen saama huomio johti lopulta levytyssopimukseen Atlantic Recordsin kanssa.
Maaliskuussa 2020 Max julkaisi kappaleen ”Kings & Queens” johtosinglenä tulevalta debyyttialbumiltaan. Itse albumi, Heaven & Hell, ilmestyi 18. syyskuuta 2020 ja pääsi muun muassa Britannian albumilistalla toiselle sijalle. Marraskuussa albumilta julkaistiin bonuskappaleena ”My Head & My Heart”, joka on osittainen mukaelma ATC:n vuoden 2000 kappaleesta ”Around the World (La La La La La)”.
Max ilmoitti kesäkuussa 2022 tulevan toisen studioalbuminsa olevan nimeltään Diamonds & Dancefloors. Johtosinglenä julkaistiin ”Maybe You’re the Problem”.
Max esiintyi ensi kerran Suomessa vuoden 2023 Ilosaarirockissa.
Julkinen imago ja vaikutteet
Ava Max on pääasiassa pop- ja dance pop-laulaja. Hänen useat kappaleensa käsittelevät naisten voimaannuttamista. Maxin esikuvia ovat olleet muun muassa Mariah Carey, Madonna, Christina Aguilera ja Lady Gaga.
Max tunnetaan julkisuudessa myös omalaatuisesta hiustyylistään; hänen platinanvaaleat hiuksensa on leikattu yhdeltä puolelta polkaksi, toisella puolella ne on jätetty pitkiksi. Tyyliä kutsutaan nimellä ”Max Cut”. Max pukeutuu usein näyttäviin asuihin, muutoin hän ei omien sanojensa mukaan välitä julkisuudessa olosta.
PHANTOM (laite)
thumb|Käyttäjä tunnustelee virtuaalista maapalloa Phantom Desktopilla. Maapallo on myös visualisoitu tietokoneen näytölle. PHANTOM® (myös PHANToM® eli The Personal Haptic Interface Mechanism) on SensAble Technologiesin valmistama tietokoneen haptinen lisälaite, jonka avulla on mahdollista tunnustella virtuaalisia objekteja. PHANTOM-laite on robottikäsivarsi, joka tekee käyttäjän käden liikkeisiin sopivia erittäin tarkkoja vastavoimia luodakseen illuusion siitä että käyttäjä koskettaa PHANTOM:in piirtimellä virtuaalista objektia. Usein virtuaalinen objekti näytetään samaan aikaan myös tietokoneen näytöllä, mikä vahvistaa käyttäjän saamaa aistiharhaa virtuaalisen objektin olemassaolosta. Alun perin PHANTOM-laite tarkoitti vain yhtä tiettyä mallia, mutta uusien mallien ilmestymisen myötä PHANTOM on nykyään tuoteperheen nimi, joka käsittää monta erilaista PHANTOM-laitetta, jotka vaihtelevat koon, suorituskyvyn ja ulkonäön suhteen.
Historia
pienoiskuva|Phantom Premium A 1.5
Laitteistovaatimukset ja tekniikka
PHANTOM:in haptiikkalaskenta tarvitsee paljon suoritusaikaa tietokoneen prosessorilta, minkä vuoksi laitteen kanssa käytetään yleensä tuplaprosessoriarkkitehtuuria, jonka toinen prosessori valjastetaan kokonaan haptiikan käyttöön. Haptiikkasovelluksen ollessa käynnissä PHANTOM:in haptiikkatietoja päivitetään 1000Hz:n nopeudella, joka riittää hyvin realistiseen haptiikkamallinnukseen. Mikäli päivitysnopeus jostakin syystä putoaa huomattavasti alle 1000Hz nopeuteen huomaa käyttäjä tämän voimapalautteen tarkkuuden katoamisena. Laite alkaa tällöin täristä ja nykiä kun käyttäjä koskettaa virtuaalista objektia.
Itse hapitiikkapalaute on toteutettu sähkömoottorien ja vaijerien avulla. Kun PHANTOMille annetaan käsky että piirrin koskettaa virtuaaliseen objektiin niin sähkömoottorit antavat tarkkaan lasketun voimapalautteen, joka välitetään piirtimelle vaijereiden avulla. Näin syntyy realistisen oloinen tuntemus siitä että piirrin koskettaisi johonkin objektiin. Piirtimen tilalle voi myös vaihtaa nuppi- taikka sormustinmallisen pidikkeen, mutta vain kynänkaltaisessa pidikkeessä on nappi. Nappi on täysin ohjelmoitavissa käyttäjän tarpeiden mukaan. PHANTOM-laitteen ohjelmoitiin on saatavilla useita ohjelmointirajapintoja kuten: GHOST SDK, Reachin API ja H3D, CHAI 3D.
Lisätietoa
Haptic technology
Rannikkotykistörykmentti 1
Rannikkotykistörykmentti 1 on Suomessa tarkoittanut seuraavia yksiköitä:
Kyösti Luukko
Aukusti ”Kyösti” Luukko (17. helmikuuta 1903 Nurmo – 27. lokakuuta 1970 Nurmo) oli suomalainen painija ja olympiamitalisti. Seuratasolla hän edusti Nurmon Jymyä ja Nurmon Kavereita.
EM-kisoissa Luukko ylsi pronssille Budapestissa 1931. Suomen mestaruuksia hän voitti vapaapainissa seitsemän ja kreikkalais-roomalaisessa painissa kaksi. Kilpailuvuosinaan Luukko tunnettiin myös etunimellä ”Köysti”.
Luettelo terroristijärjestöistä
Useat valtiot kansainväliset järjestöt ovat laatineet luettelot terroristeiksi määrittämistään järjestöistä. Seuraava luettelo nimetyistä terroristiryhmistä sisältää nykyisten ja entisten kansallisten hallitusten ja hallitustenvälisten järjestöjen terroristeiksi määrittämät ryhmät.
Tämä luettelo ei sisällä terrorismia, jonka tekijöinä pidetään yksittäisiä terrorismista syytettyjä henkilöitä.
==Britannian sisäministeriön listaamat terroristijärjestöt ==
==Euroopan unionin listaamat terroristijärjestöt ==
Pentti E. Vuento
Pentti Edvard Vuento (sukunimi aik. Trukki; 14. heinäkuuta 1921 Alatornio – huhtikuussa 2005) oli suomalainen sähköinsinööri ja eräkirjailija.
Kotiuduttuaan jatkosodasta Vuento työskenteli aluksi Kemi Oy:n sähkö- ja metalliosastolla mutta hän ryhtyi sitten opiskelemaan ja valmistui sähköinsinööriksi 1949. Vuento toimi sitten sähköalalle eläkkeelle jäämiseensä saakka työskennellen Pohjolan Sähkö Oy:ssä sähköinsinöörinä ja konttorin hoitajana Kemissä ja Rovaniemellä sekä Asea Oy:ssa ja Asea Asea-Scandia Oy:ssa myyntikonttorin johtajana.
Vuento kuvasi kirjoissaan pohjoisen Suomen lohenpyyntiä ja lohijokia, erityisesti Tenojokea. Vuennon viimeinen kirja Kannaksen tulenjohtaja perustui hänen omaan sotapäiväkirjaansa kesältä 1944.
Zarathos
Zarathos on Marvel-kustantamon sarjakuvissa esiintyvä suunnattoman voimakas demoni, joka on vastuussa Aaveajajan voimista. Zarathoksen loivat Roy Thomas, Gary Friedrich, ja Mike Ploog. Hahmon ensiesiintyminen tapahtui amerikkalaisen Marvel Spotlight -lehden numerossa 5 (1972).
Historia
Tämä herätti lopulta Mefiston huomion. Mefisto arveli Zarathoksen olevan uhka omalle pahuuden valtakunnalleen ja haastoi tämän taisteluun. Mefisto voitti ottelun Centuriouksen, sieluttoman miehen avulla.
Zarathos pakotettiin palvelemaan Mefistoa tuonpuoleisessa, vaikka demoni olikin liian voimakas tuhottavaksi kokonaan. Mefisto lähettikin voimakkaan Zarathoksen maan pinnalle tuomaan hänelle sieluja. Myöhemmin Zarathos löysi itselleen Johnny Blaze -nimisen miehen, jonka ruumiin Zarathos riivasi – synnyttäen näin Aaveajajan.
Eemeli Peltonen
Eemeli Peltonen (s. 15. syyskuuta 1994 Kerava) on suomalainen poliitikko ja kansanedustaja.
Elämä
Peltonen on toiminut Järvenpään kaupunginvaltuutettuna vuodesta 2013 ja kaupunginvaltuuston puheenjohtajana vuosina 2017–2021. Kuntalehden mukaan Peltonen oli vaalikaudella 2017–2021 Suomen nuorin valtuuston puheenjohtaja. Kesäkuun 2021 kuntavaalien jälkeen Peltonen on toiminut Järvenpään kaupunginhallituksen puheenjohtajana. Aluevaaleissa 2022 Peltonen valittiin Keski-Uudenmaan hyvinvointialueen valtuustoon ja hän on toiminut keväästä 2022 hyvinvointialueen valtuuston puheenjohtajana.
Vuosina 2013–2017 Peltonen toimi Järvenpään sivistys- ja vapaa-aikalautakunnan puheenjohtajana. Vuoden 2012 kuntavaaleissa Peltonen sai ensikertalaisena 153 ääntä ollen puolueensa viidenneksi suosituin ehdokas. Kevään 2017 kuntavaaleissa Peltonen oli 390 äänellä puolueensa ääniharava ja koko kaupungin viidenneksi suosituin ehdokas. Kesäkuun 2021 kuntavaaleissa Peltonen sai 909 ääntä ja oli toistamiseen puolueensa eniten ääniä saanut ehdokas.
Puoluekannaltaan Peltonen on sosialidemokraatti. Hän on toiminut SDP:n puoluevaltuuston jäsenenä vuodesta 2014. Hän oli Uudenmaan Demarinuorten puheenjohtaja vuosina 2014–2015 ja Demarinuorten ensimmäinen varapuheenjohtaja vuosina 2016–2018.
Peltonen on toiminut SDP:n puoluelehti Demokraatin kesätoimittajana ja avustajana vuosina 2014–2015, Puolustusvoimien Ruotuväki-lehden varusmiestoimittajana (2013–2014) ja Demarinuorten Lippu-lehden päätoimittajana (2012–2014).
Hän on työskennellyt vuosina 2015–2021 sosialidemokraattisessa eduskuntaryhmässä kansanedustajien Mika Kari ja Joona Räsänen avustajana. Keväällä 2021 Peltonen siirtyi töihin Palvelualojen ammattiliittoon viestinnän asiantuntijaksi.
Peltonen oli Itä-Uudenmaan poliisilaitoksen neuvottelukunnan puheenjohtaja vuosina 2018–2021 ja Järvenpään seurakunnan kirkkovaltuuston jäsen kaudella 2018–2022.
Peltonen valmistui kesäkuussa 2020 valtiotieteiden maisteriksi.
Eduskuntavaalit 2019
Peltonen oli vuonna 2019 järjestetyissä eduskuntavaaleissa ehdokkaana Uudellamaalla ja sai 3 492 ääntä muttei tullut valituksi.
Eduskuntavaalit 2023
Peltonen oli vuonna 2023 järjestetyissä eduskuntavaaleissa ehdokkaana Uudellamaalla ja sai 5 747 ääntä tullen valituksi.
Klezmer
pienoiskuva|Klezmer-muusikoita soittamassa häissä Ukrainassa 1920-luvulla. Klezmer on Itä-Euroopan juutalaisten kansanmusiikkia, jota on esitetty esimerkiksi erilaisissa perhejuhlissa. Sana klezmer on jiddišiä ja tulee hepreankielisestä sanasta kli zemer, joka tarkoittaa soittimia tai muusikoita.
Klezmerin juuret ovat ensimmäiseltä vuosituhannelta eaa. Osaa sen moodeista eli asteikosta käytettiin jo Jerusalemin toisen temppelin rukouksissa. Klezmer-musiikki alkoi 1800-luvun puolivälissä levitä osmanien valtakunnan rajaseuduilta pohjoiseen ja länteen. Ne levisivät puhtaasti juutalaisia verkostoja pitkin. Klezmerissä käytettiin monia erilaisia soittimia sen mukaan, mitä oli saatavilla. Tyypillisesti yhtyeessä oli ainakin kaksi viulua, basso tai sello ja muita soittimia.
Itä-Euroopan juutalaisten massamuutto 1880-luvulta lähtien levitti klezmer-musiikkia ympäri maailmaa. Yhdysvalloissa 1900-luvun alussa ääniteteollisuuskin kiinnitti joitakin muusikoita. Klezmer-äänitteiden kultakausi oli 1914–1932, jolloin muun muassa pinnalle nousivat klarinetistit Naftule Brandwein ja Dave Tarras. Yhdysvalloissa myös synkooppirytmiset bulgarit nousivat 1930- ja 1940-luvulla suosioon. Valtavirtamuusikot yhdistelivät musiikkinsa erilaisia klezmer-aineksia. Benny Goodmanin vuoden 1939 kappale ”And the Angels Sing” oli sovitus Dave Tarrasin bulgarista.
Toisen maailmansodan holokaustin jälkeen amerikkalaisen klezmerin se juurilta, mutta musiikkitieteilijä Michael Alpertin mukaan klezmerin elävöityminen alkoi 1970-luvun puolivälissä, jolloin uudet muusikot etsivät vanhoista klassisista äänityksistä vaikutteita. Yhdysvalloissa klezmerin uusi tuleminen levisi 1980-luvun lopulla Eurooppaan, missä muun muassa Saksassa ja Italiassa perustettiin uusia yhtyeitä. Nykyisin klezmeriin yhdistellään varsin vapaasti eri musiikkityylejä, esimerkiksi rock-musiikkia. Suomessa esimerkiksi Alamaailman Vasarat -yhtyeen musiikissa on kuultavissa vaikutteita klezmeristä, vaikkei yhtye ole varsinainen klezmer-yhtye.
Nemo (ase)
Nemo (lyhennys New Mortarista) on yksiputkinen versio Patrian 120 mm AMOS-kranaatinheittimestä. Asejärjestelmän 360 astetta kääntyvä torni on miehittämätön ja aseella voidaan ampua myös suorasuuntaustulta, sekä niin sanottua ryöppytulta. Siinä kaikki laukaistut ammukset iskeytyvät maaliin samanaikaisesti. Aseen keveys (1 700 kg - AMOS 3 600 kg) mahdollistaa sen asentamisen pienempiin ajoneuvoihin ja aluksiin. Ampumatarvikkeina toimivat normaalit sileäputkisen kranaatinheittimen ammukset, mukaan luettuna PGMM-ammukset.
Nemo esiteltiin 12. kesäkuuta 2006 Pariisissa. Ensimmäinen ulkomainen ostaja oli Slovenia, joka hankki aseita osana 135 AMV-ajoneuvon toimitusta 20. joulukuuta 2006.
Minskin kuvernementti
Minskin kuvernementti  oli Venäjän keisarikunnan ja sittemmin Valko-Venäjän SNT:n hallinnollinen alue  vuosina 1793–1921. Se muodostettiin Puolan toisen jaon jälkeen seudun siirryttyä Venäjän keisarikunnan hallintaan Puola-Liettualta. Kuvernementin rajat ja siihen kuuluvat kihlakunnat muuttuivat vuosien kuluessa useasti.
thumb|250px|left| Minskin kuvernementin kartta ja kihlakuntajako vuonna 1800. thumb|250px|left|Minskin kuvernementti (kartan oikeassa alaosassa) naapurialueineen 1902.
Kuvernementti jakautui kihlakuntiin (ujezd). Kuvernementinkaupunki oli Minsk, suuria kihlakuntakaupunkeja olivat Babruisk ja Pinsk. Vuonna 1897 kihlakuntia oli yhdeksän ja kuvernementissä oli oheisen taulukon mukainen kihlakuntajako:
Kuvernementin suurimmat väestöryhmät olivat vuonna 1897 äidinkielen mukaan ryhmiteltynä: valkovenäläiset 76,0%, juutalaiset 16,0%, (iso)venäläiset 3,9%, puolalaiset 3,0%, ukrainalaiset 0,5%, tataarit 0,2%, saksalaiset 0,2%, latvialaiset 0,1% ja muut 0,1%.
Sunny Leone
Sunny Leone (syntymänimeltään Karenjit Kaur Vohra, s. 13. toukokuuta 1981) on kanadalainen malli ja pornonäyttelijä. Hän syntyi Ontarion Sarniassa, mutta muutti punjabiperheensä kanssa Kaliforniaan 1990-luvun puolivälissä. Valmistuttuaan high schoolista vuonna 1999 Leone aloitti uransa mallina. Sunny Leonen kuvia on ollut muun muassa Penthouse-lehdessä, jossa hän oli kuukauden Penthouse Pet maaliskuussa 2001 ja vuoden Penthouse Pet vuonna 2003. Leone on siirtynyt näyttelemään myös intialaisissa valtavirtaelokuvissa; hän teki Bollywood-debyyttinsä eroottisessa trillerissä Jism 2 vuonna 2012.
Luettelo animaatiosarjan My Little Pony: Ystävyyden taikaa hahmoista ja keskeisistä tapahtumapaikoista
Päähenkilöt
Twilight Sparkle on vaaleanvioletti alicorn, jolla on tummansininen harja sekä häntä violetein ja kirkkaan vaaleanpunaisin raidoin. Hän oli ennen yksisarvinen, mutta hänet ylennettiin kolmannella kaudella prinsessaksi ja hän sai siivet, jolloin hänestä tuli alicorn. Hän muutti sarjan alussa lohikäärmeavustajansa Spiken kanssa Ponyvillen kirjastoon opiskelemaan ystävyyttä. Hän on Equestrian hallitsija prinsessa Celestian oppilas. Ponyvillessä Twilight Sparkle tutustuu Rarityyn, Rainbow Dashiin, Pinkie Piehin, Fluttershyhin ja Applejackiin. Ensimmäisen kauden 24. jaksossa Twilight tapaa pöllön, josta tulee hänen lemmikkinsä nimeltä Pöllökäinen (engl. Owliscious). Twilightin söpöysmerkissä olevat tähdet edustavat hänen erityiskykyään taikojen tekemisessä. Jotkut väittävät, että Twilightin söpöysmerkki edustaa hänen ystävyyttään viiden ponin välillä, jossa hän itse on iso, pinkki tähti keskellä ja muut valkoisia pieniä tähtiä pinkin ison tähden ympärillä. Kolmannen kauden lopussa prinsessa Celestia antaa Twilightille korjattavaksi vanhan Alicorn-loitsun, jonka vain alicorn voi korjata, mutta jota kukaan ei ollut osannut loppuun. Twilight korjaa loitsun onnistuneesti ja kun hän kokeilee sitä hän näkee prinsessa Celestian ja saa samalla siivet. Prinsessa Celestia kertoo, että Twilightin opinnot ovat päättyneet ja hän ylentää Twilightin prinsessaksi. Neljännen kauden lopussa Twilight turhaantuu prinsessana olemiseen, koska hänellä ei ole mitään tehtävää, toisin kuin esimerkiksi Celestialla, joka nostaa auringon ja Lunalla, joka valvoo ja hallitsee ponien unia ja myös nostaa kuun. Niinpä Celestia nimeää Twilightin Ystävyyden prinsessaksi, ystävyyden taika on Equestrian vahvinta taikaa, edes Alicorn-taika ei ole yhtä vahvaa. Samalla Twilightin asunto kirjastossa tuhoutuu ja hänelle ilmestyy tilalle oma linna, jossa on myös paikat muille pääkuusikon poneille. Viidennen kauden alussa linnaan ilmestyy myös kartta, joka antaa Twilight Sparklelle ja hänen ystävilleen erilaisia ystävyyteen liittyviä tehtäviä ympäri Equestriaa. Ensimmäinen tehtävä oli mennä Starlight glimmerin kylään jossa Starlight oli saanut ponit luopumaan söpöysmerkeistä. Twilight ja muut saivat söpöysmerkit takaisin, mutta Starlight pääsi karkuun. Myöhemmin Starlight kostaa Twilightille, mutta Twilight suostuttelee hänet aloittamaan alusta ja hankkia ystäviä. Twilight edustaa taikuuden elementtiä. Kausi 9:n lopussa Twilightista tulee Equestrian johtaja Lunan ja Celestian mentyä eläkkeelle. 20 vuotta myöhemmin Twilight on isompi ja hänellä on samanlainen harja kun Lunalla ja Celestialla. Hän näyttää paljon Celestialta silloin.
Vartiomoottorivene 2
Vartiomoottorivene 2 (VMV 2) oli Suomen merivartiolaitoksen vartiomoottorivene.
Luettelo animaatiosarjan My Little Pony: Ystävyyden taikaa hahmoista ja keskeisistä tapahtumapaikoista
Päähenkilöt
Rarity on valkoinen yksisarvinen, jolla on violetit harja ja häntä. Hän rakastaa muotia ja asuu omassa vaateputiikissaan, Karuselliputiikissa (eng. Carousel Boutique). Hän on ammatiltaan muotisuunnittelija ja ompelija ja hänellä on lemmikkikissa nimeltä Opal (engl. Opalescence). Viidennellä kaudella hän avaa toisen putiikin Canterlotiin (engl. Canterlot Carousel) ja myöhemmin kuudennella kaudella Harjattaniin (engl. Manehattan). Rarity laulaa (sopraanona) Ponytones-yhtyeessä. Hänen söpöysmerkkinsä on kolme vaaleansinistä jalokiveä, jotka viittaavat häneen taitoonsa löytää maaperästä jalokiviä taiallaan. Rarity edustaa Harmonian Elementeistä anteliaisuutta. Itse hän ei välitä liasta eikä kylmistä keleistä.
Vartiomoottorivene 2
Valmistus
Vartiomoottoriveneiden toisessa tilausvaiheessa sisäministeriö tilasi 25. tammikuuta 1930 insinööri Jaakko Rahkolan suunnitteleman aluksen Saksasta Bremenistä Abeking & Rasmussenilta. Se valmistui sopimuksen mukaisesti 10. kesäkuuta. Ensimmäisenä tilattu vene oli kuitenkin myöhästynyt, joten vene sai toisen numeron. Aluksen voimanlähteenä oli kaksi 550-570 hevosvoiman Maybach-bensiinimoottoria, joiden piti mahdollistaa 25 solmun huippunopeus. Lisäksi veneessä oli 60-100 hevosvoiman risteilymoottori. Hinnaksi sovittiin runsaat miljoona markkaa.
Palvelus
Vartiolaiva Merikotka takavarikoi 14. lokakuuta 1933 englantilaiset pirtuemälaivat Atlantican ja kolmimastokuunari Omarin. Kun Omaria aiottiin ryhtyä siirtämään Helsinkiin, paikalle ilmestyikin kaksi kertaa vartiolaivaa suurempi salakuljetusalus s/s Relly, joka yritti ajaa vartiolaivan kahdesti upoksiin. Lisäksi alukselta avattiin pistooleilla ja parilla kiväärillä kiivas tuli viranomaisia vastaan. Nämä vastasivat tuleen kivääreillä ja yhdellä Bergmann-konepistoolilla. Viranomaisista ei haavoittunut kukaan, salakuljettajista muutama.
Luettelo animaatiosarjan My Little Pony: Ystävyyden taikaa hahmoista ja keskeisistä tapahtumapaikoista
Päähenkilöt
Rainbow Dash on sininen pegasos, jolla on satenkaarenkirjavat harja ja häntä. Hän rakastaa vauhtia ja kilpailemista. Jotkut luulevat häntä miespuoliseksi hänen luonteensa ja äänensä takia, mutta hän on oikeasti tamma. Hänelle onkin luotu omalaatuinen ääni. Hän asuu komeassa pilvitalossa Ponyvillen yläpuolella. Hän on erityisen taitava lentäjä ja tunnetaan ainoana ponina, joka on tehnyt Sonic Rainboom -nopeustempun. Kakkoskauden seitsemännessä jaksossa May the best pet win Rainbow saa lemmikikseen kilpikonnan nimeltä Tankki (engl. Tank). Rainbow Dash ihailee suuresti Equestrian kuuluisaa taitolentojoukkuetta Sähikäiset (engl. Wonderbolts) ja haluaisi liittyä heihin. Sarjan toisella kaudella Rainbow ihastuu myös Daring Do -seikkailukirjoihin. Häntä ei lainkaan kiinnosta naiselliset asiat, koska hän on kaikista maskuliinisin, vaikka onkin tamma. Kuudennella kaudella Rainbowin unelma Sähikäisiin liittymisestä toteutuu pienten alkuvaikeuksien jälkeen. Rainbow Dashin söpöysmerkki on pilvestä iskevä kolmivärinen salama, joka symboloi hänen taitoaan muuttaa säätä ja hänen lentämistaidoistaan Hän edustaa uskollisuuden elementtiä. Kausi 9:n lopussa 20 vuotta myöhemmin Rainbow on sähikäisten kapteeni.
Vartiomoottorivene 2
Palvelus
Tilanteesta kehittyi käsiaseilla ja laivanohjailulla käyty mutkikas kaksintaistelu, jossa vartiolaivan päällikön merikapteeni Tybeckin selkeästi parempi merimiestaito auttoi selviämään, kunnes VMV 2 ehti hätiin ja vartioveneen avatessa keulatykillä tulen oli salakuljettajien pakko antautua.
Luettelo animaatiosarjan My Little Pony: Ystävyyden taikaa hahmoista ja keskeisistä tapahtumapaikoista
Päähenkilöt
Fluttershy on keltainen pegasos, jolla on pitkät, vaaleanpunaiset harja ja häntä. Hän on erittäin ujo sekä eläinrakas ja asuu mökissään Ponyvillen laidalla lukuisten lemmikkiensä kanssa. Lemmikeistä toistaiseksi vain yksi, valkoinen kaniini Angel, on nimetty sarjassa. Muihin pegasoksiin verrattuna Fluttershyn lentokyky on rajoitetumpaa ja tämä mieluummin kävelee lentämisen sijaan. Eräässä jaksossa Fluttershy muuttui Flutterbatiksi, joka on puoliksi lepakko ja puoliksi poni. Tämä johtui epäonnistuneesta taiasta, jonka piti saada lepakot lopettamaan omenoiden syönti, mutta se siirsi halun Fluttershyhyn. Fluttershy rakastaa laulamista mutta ei uskalla laulaa kenenkään edessä. Harmonian Elementeistä Fluttershy edustaa lempeyttä. Fluttershyn söpöysmerkki on kolme vaaleanpunaista perhosta ja edustaa hänen taitoaan käsitellä kaikenlaisia eläimiä. Fluttershy onnistui myös muuttamaa Discordin hyväksi ja on Discordin lähin ystävä.
Vartiomoottorivene 2
Palvelus
Alus oli sotien aikana vuosina 1939–1940 sukellusvenehävittäjälaivueessa, vuonna 1941 varmistuslaivueessa ja vuosina 1942–1944 1. vartiomoottorivenelaivueessa.
Luettelo animaatiosarjan My Little Pony: Ystävyyden taikaa hahmoista ja keskeisistä tapahtumapaikoista
Päähenkilöt
Applejack, tunnetaan myös nimellä AJ, on oranssi maaponi, jolla on vaaleankeltaiset harja ja häntä, jotka ovat solmittuna punaisilla nauhoilla. Hän on hyvin työteliäs ja aina valmis auttamaan muita. Hän asuu sisarustensa, Big MacIntoshin ja Apple Bloomin, ja isoäitinsä Granny Smithin kanssa Omppulan omenatarhan tilalla (engl. Sweet Apple Acres), ja kuuluu laajaan Omppulan sukuun. Applejackin lemmikki on paimenkoira Winona. Applejack edustaa rehellisyyden elementtiä ja myöhemmin tajuaa perinneen isän Bright Macin rehellisyyden. Hänen söpöysmerkkinsä on kolme omenaa, jotka edustavat hänen päätöstään omistautua sukunsa omenatilan hoitoon. Vaikka Applejackia luullaan miespuoliseksi, hän on sukupuoleltaan tamma. Kausi 9:n lopussa 20 vuotta myöhemmin Granny Smith on kuollut ja Bic Mac ja hänen tyttöystävänsä Sugar Belle ovat saaneet lapsen.
Vartiomoottorivene 2
Palvelus
Alus poistettiin loppuun käytettynä miinanraivauskauden päätyttyä vuonna 1950. Sotakulutus mukaan laskettuna runsaasti yli kaksi kertaa myöhemmin kuin alun perin hankittaessa suunniteltiin. Eduskunnan lähetekeskustelussa alusten hankinnasta päätettäessä käyttöajaksi vaadittiin kymmenen vuotta, mistä väännettiinkin kaikkein pisimpään. Merivartiolaitos olisi kelpuuttanut lyhyemmänkin ajan eli nämä "Kallion kanuunapaatit", kuten kansanedustaja Jaakko Ikola keskustelussa niitä pääministerin mukaan kutsui, tuottivat jopa monin kerroin voittoakin siihen nähden, mitä niistä maksettiin. -->
Luettelo animaatiosarjan My Little Pony: Ystävyyden taikaa hahmoista ja keskeisistä tapahtumapaikoista
Päähenkilöt
Pinkie Pie on vaaleanpunainen sekä vaaleanpunaharjainen ja -häntäinen maaponi, joka rakastaa hauskanpitoa ja herkkuja sekä haluaa ilahduttaa kaikkia. Hän laulaa mielellään ja esittää monet sarjan lauluista. Hän rakastaa juhlien järjestämistä, mihin viittaavat hänen söpöysmerkkinsä ilmapallot. Pinkien lemmikki on Kami (engl. Gummy) -niminen hampaaton alligaattorinpoikanen. Aiemmin hän oli perheensä kivifarmilla, mutta nykyisin hän on töissä Sokeripala-leipomossa (engl. Sugarcube Corner). Jos Pinkiestä tulee surullinen, hänen harjastaan ja hännästään tulee suora. Pinkiellä on myös oma Pinkie-vaisto, joka kertoo, jos jotain tapahtuu; esimerkiksi hännän vipatus saattaa kertoa, että jokin asia putoaa. Pinkie Pien elementti on nauru ja hänen söpöysmerkkinsä on kolme sinikeltaista ilmapalloa. Kausi 9:n lopussa 20 vuotta myöhemmin Pinkie on saanut lapsen Cheese Sandwithin kanssa.
Sivuhenkilöt
Päähenkilöiden ystäviä ja perheenjäseniä
Sarjan antagonisteja
Muita usein esiintyviä hahmoja
Sarjan tapahtumapaikat
Maa ja kaupunkeja Muita alueita ja yksittäisiä paikkoja
My Little Pony: Ystävyyden taikaa -sanasto
Ponirotuja Ominaisuuksia ja usein toistuvia käsitteitä Tapahtumia
Aleksis Kivi
Kiven teksteissä on sekä romanttisia että realistisia piirteitä. Kivi kykeni luomaan usealla kirjallisuuden alalla korkeatasoisen tuotannon aikana, jolloin suomenkielisen kirjallisuuden perinnettä, kansanrunoutta lukuun ottamatta, ei ollut olemassa. Kivi oli ensimmäinen suomalainen ammattikirjailija. 1900-luvun alun Kivi-renessanssista alkaen hän on ollut Suomen kansalliskirjailija.
Useita Aleksis Kiven runoja ja teoksiin sisältyviä laulutekstejä on sävelletty lauluiksi. Näitä ovat muun muassa ”Onnelliset”, ”Keinu”, ”Metsämiehen laulu”, ”Oravan laulu”, ”Sydämeni laulu”, ”Seitsemän miehen voima” ja ”Mitä minä huolin”.
Sukutausta
thumb|[[Aleksis Kiven synnyinkoti Nurmijärven Palojoella.]] Kiven isoisän isällä Johan Stenvallilla oli ollut Nurmijärven Palojoella sotilastorppa vuodesta 1766. Vanhimmat tunnetut esivanhemmat ovat Yrjö Blomstedtin mukaan Janakkalasta. Äidinisä Antti Hamberg eli seppänä Tuusulan Nahkelassa. Aleksis Kiven isänisä Anders Johan Stenvall oli merimies. Kirjailijan oma isä Erik Stenvall oli asunut lapsuutensa Helsingissä.
Lukuisat henkilöt ja tahot ovat varsinkin Kiven kuoleman jälkeen esittäneet, että Kiven isä olisi ollut Adlercreutzin aatelissuvun avioton poika. Näin esitti esimerkiksi taidehistorioitsija Jaakko Puokka vuonna 1979 kirjassaan Paloon Stenvallit. Teemu Keskisarja pohti asiaa vielä vuonna 2018 Kivi-elämäkerrassaan Saapasnahka-torni, vaikka tutkijat olivat jo aiemmin kyseenalaistaneet Kiven sukulaisuuden Adlercreutzeihin. Vuonna 2019 Y-kromosomiin eli isälinjaan perustuva DNA-testi osoitti viimein, että Kiven veljen jälkeläiset ovat samaa isälinjaa kuin Kiven isoisän veljen jälkeläisten isälinja. Samassa yhteydessä tutkittiin myös Adlercreutzin suvun edustajan DNA, ja se edusti aivan eri haploryhmää.
Elämäkerta
Aleksis Stenvall syntyi vuonna 1834 Nurmijärvellä Palojoen kylässä räätäli Erik Johan Stenvallin (1798−1866) ja Anna-Kristiina Hambergin (1793−1863) perheeseen. Perheessä oli ennestään kolme poikaa, Johannes, Emanuel ja Albert. Aleksilla oli myös 1837 syntynyt sisar Agnes, joka kuoli vuonna 1851 vain 13-vuotiaana. Veljistä Juhani (Johannes) Stenvall (1825−1908) oli myöhemmin puotipalvelijana ja Siuntion Purnuksen ratsutilan ja Nurmijärven Myllymaan tilan tilanvuokraajana, Emanuel (Manu) Stenvall (1828−1885) toimi pitäjänräätälinä ja Albert (Alpertti) Stenvall (1831−1913) oli torpparina ja räätälinä Nurmijärven Raalassa ja Tuusulassa.
Kirjallisia taipumuksia Aleksis osoitti ilmeisen varhain uhotessaan kotiväelle ”rupeavansa runebergiksi”. Aleksis Stenvall kirjoitti etunimensä muodossa Alexis ja esiintyi läpi elämänsä Stenvallina. Kivi oli lähinnä kirjailijanimi.
Kiven äidinkieli oli suomi, mutta hänen vanhempansa osasivat myös ruotsia. Aleksis Kivi hankki ruotsin kirjakielen taidon muutettuaan 12-vuotiaana Helsinkiin kouluun, mikä oli edellytys ylioppilaaksi ja edelleen papiksi lukemiselle. Äiti toivoi Aleksiksesta pappia.
Varojen puute pakotti Kiven keskeyttämään säännöllisen koulunkäynnin ja eroamaan kolmannelta luokalta vuonna 1852. Sen jälkeen hän jatkoi lukujaan yksityisesti ja pääsi ylioppilaaksi 23-vuotiaana syksyllä 1857. Vuosina 1821–1868 kirjoitti ylioppilaaksi vain seitsemän nurmijärveläispoikaa. Näistä seitsemästä Aleksis oli ainoa tavallisen kansan lapsi, kaikki muut olivat säätyläislapsia. Ylioppilasvuotenaan 1857 Kivi päätti luopua pappishaaveista ja ryhtyä suomenkieliseksi kirjailijaksi.
Yliopisto-opintojen jälkeen Kivi muutti Siuntioon, ensin vuokra-asumukseen, mutta hän löysi sittemmin hyväntekijän parikymmentä vuotta vanhemmasta Charlotta Lönnqvististä, joka antoi Kiven asua täysihoidossa käytännöllisesti katsoen vastikkeetta. Myöhemmät tutkijat ovat väitelleet siitä, oliko Kiven ja Lönnqvistin välinen suhde eroottinen vai ei. Siuntiossa Fanjunkarsin torpassa Kivi kirjoitti muun muassa Seitsemän veljestä kolmeen eri kertaan.
thumb|[[Aleksis Kiven kuolinmökki Tuusulanjärven rantatien varrella.]] Kiven merkittävin tukija oli Fredrik Cygnaeus, jolle Kivi suoritti ylioppilastutkinnon. Cygnaeus asetti toistuvasti koko asiantuntemuksensa ja arvovaltansa Kiven kirjailijanuran tueksi. Taloudellista tukea Kivi sai myös Julius Krohnilta ja tämän isältä.
Kiven parhaita ystäviä oli joukko J. V. Snellmanin suomalaismielisiä kasvatteja Pohjalaisesta osakunnasta: Jaakko Forsman, Johan Calamnius ja C. G. Swan. Muita Kiven tärkeitä ystäviä olivat Robert Svanström, Adolf Theodor Forssell, Ernst Albert Forssell, Emil Nervander, Thiodolf Rein ja Viktor Löfgren-Lounasmaa. Vuoden 1869 Lea-näytelmän esityksestä lähtien Kiven näytelmiä tutuksi tehnyt teatterinjohtaja Kaarlo Bergbom oli Kiven ystävä vuodesta 1864. Parhaaksi ystäväkseen hän on kirjeissään maininnut edellä mainitun koulu- ja opiskelutoverinsa metsänhoitaja Robert Svanströmin.
Kivellä ei ollut lainkaan säännöllisiä tuloja. Kivi kärsi elämänsä viimeisinä vuosina unettomuudesta ja pahenevasta alkoholismista. Rahapula, velat, kirjojen heikko menekki, professori August Ahlqvistin ainainen kritiikki ja pakollinen maaseudulla asuminen masensivat Kiveä.
Kivi oli kärsinyt koko ikänsä kivuista ja ruumiillisesta heikkoudesta ja hän sairasti lisäksi lavantaudin useampaan otteeseen. Kiven kunnossa tapahtui selvä käänne huonompaan keväästä 1870 alkaen, ja hän alkoi kärsiä muun muassa kovasta päänsärystä, sydänoireista, pahoinvointikohtauksista ja lämmönsäätelyn häiriöistä.
Kiven romaani Seitsemän veljestä julkaistiin ensin Novelli-kirjaston vihkosina. Ahlqvistin kritiikin jälkeen kustantaja keskeytti vihkojen myynnin. . Syynä oli se, että Helsingin yliopiston suomen kielen ja kirjallisuuden professori August Ahlqvist, joka oli teilannut kaikki Kiven aiemmatkin teokset, kirjoitti heti romaanin ilmestyttyä Finlands Allmänna Tidningissä julkaistun murhaavan arvostelun. Lukuisat ihmiset yhtyivät Ahlqvistin moitteisiin ilman, että kukaan olisi noussut puolustamaan romaania.
Kivi alkoi saada syksyllä ohimeneviä ”mielenhäiriökohtauksia”, ja hänet toimitettiin keväällä 1871 Helsingin Uuteen Klinikkaan, josta hänet lähetettiin edelleen Lapinlahden mielisairaalaan. Lapinlahdessa Kiven sairaus diagnosoitiin krooniseksi melankoliaksi, jonka arveltiin johtuvan verenvähyydestä, juoppoudesta ja loukatusta kirjailijakunniasta. Hoitoina käytettiin kiniiniä, ulostus- ja yskänlääkkeitä sekä morfiinia.
Kiven todellisesta sairaudesta ja kuolinsyystä on esitetty erilaisia näkemyksiä. Psykiatri Lauri Saarnion mukaan Kiven oireet viittasivat johonkin elimelliseen aivosairauteen. 2010-luvulla esitettiin, että Kiven oireet ja kuolema olisivat johtuneet borrelia-bakteerin aiheuttamasta aivotulehduksesta tai Alzheimerin taudista. Vuonna 2018 Kiven sairaushistoriaa tutkinut ja aiheesta kirjan julkaissut psykiatri Raimo K. R. Salokangas päätteli muut vaihtoehdot pois sulkien Kiven sairastaneen neurosyfilistä.
Aleksis Kiven hauta on Tuusulan kirkon hautausmaalla.
Kiven kuoleman jälkeen Ahlqvist kirjoitti häpäisyrunon, joka ilmestyi kokoelmassa Säkeniä (1874):
Tuotanto, tyyli ja maine
Kiven kirjallisen kehityksen alkuvaiheita leimasi romantiikka, mutta hänen varsinaiset taipumuksensa viittasivat selvästi realismiin. Aleksis Kivi – jota nimeä hän käytti kirjailijanimenä ensi kerran Kullervon käsikirjoituksen yhteydessä 1860 – ei taloudellisten syiden vuoksi voinut lähteä ulkomaille, mutta Turussa hän sentään kävi. Hänen lukeneisuutensa piiri ulottui kuitenkin koulu- ja yliopistokirjoista maailmankirjallisuuteen. Kivi luki kaikkea Heldin ja Corvinin Maailmanhistoriasta kemian analyyseja käsitteleviin teoksiin, sanomalehtiin, Erik Stagneliuksen ja William Shakespearen näytelmiin. Kirjallisia vaikutteita hän sai etenkin Shakespearelta, Miguel de Cervantesilta ja Ludvig Holbergilta.
Kiven merkittävimmän kirjallisen tuotannon voi katsoa alkaneen sittemmin kadonneesta ruotsinkielisestä näytelmästä Bröllopsdansen. Vuonna 1860 Kivi voitti Kullervo-näytelmällä Suomalaisen Kirjallisuuden Seurassa järjestetyn kilpailun. Palkintotoimikunta esitti lausunnossaan myös huomautuksia, joiden perusteella Kivi ryhtyi tekemään näytelmään korjauksia. Lopullinen versio Kullervo-näytelmästä valmistui vuonna 1864.
Bröllopsdansenin suomenkielisen version tuloksena syntynyt Nummisuutarit sai vuonna 1865 valtionpalkinnon. Palkinto jaettiin tuolloin ensimmäistä kertaa ja siitä kilpaili muun muassa aikansa johtava kirjailija Johan Ludvig Runeberg. Kilpailu palkinnosta Runebergin kanssa oli johtanut kiivaaseen polemiikkiin lehdistössä, ja palkintolautakunta oli tarvinnut puolitoista kuukautta päätöksen tekemiseen. Lautakunnan jäsenistä Z. Topelius ja O. Toppelius olivat kannattaneet Runebergin teosta Kungarne på Salamis, mutta Kiven puolella oli ollut useiden lautakunnan jäsenten lisäksi Fredrik Cygnaeuksen arvovalta. Nummisuutarit on yhä esitetyin kotimainen puhenäytelmä.
Vuonna 1866 ilmestyivät näytelmät Karkurit, Kihlaus ja Olviretki Schleusingenissä sekä Kiven itse kustantama runokokoelma Kanervala. Seuraavana vuonna ilmestyivät näytelmät Leo ja Liina, Yö ja päivä, Sankarteos, Lea ja Canzio. Kiven kaikkiaan viidestätoista näytelmästä esitettiin hänen elinaikanaan vain Lea, jonka ensiesityksestä 1869 lasketaan suomalaisen teatterin saaneen alkunsa.
Kansallisromaanin aseman saavuttanut Seitsemän veljestä julkaistiin 1870 Novelli-kirjaston vihkosina. Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran tutkijakunta antoi romaanista kiittävän lausunnon ja puolusti kirjailijaa seuran kokouksessa August Ahlqvistin murskakritiikin jälkeen. Myöhempiä lukijoita ovat puhutelleet muun muassa romaanin luonnekuvaus, huumori ja rikas kieli.
Kivestä tuli kansalliskirjailija. Hän oli ensimmäinen suomeksi julkaissut ammattikirjailija. Hän osoitti työllään, että suomeksi voi kirjoittaa runoja ja näytelmiä, jopa romaanin. Kivi täytti Snellmanin kansalliskirjallisuudelle esittämät tavoitteet paremmin kuin kansallisromantiikan ajan kirjailijat: hän kirjoitti suomeksi ja kertoi omasta ajastaan.
Parhaat Kiven näytelmät ovat kuuluneet suomalaisen teatterin vakinaiseen ohjelmistoon. Elokuvasovituksiakin on tehty Nummisuutareista, Seitsemästä veljeksestä, Kihlauksesta ja Kiven elämästä. Hänen teoksiaan on käännetty arviolta 40 kielelle, muun muassa Seitsemän veljestä yli 20 kielelle ja Kullervo-näytelmä on käännetty kiinaksi.
Kiven valittuja teoksia on ilmestynyt useina laitoksina, ensimmäisen kerran vuosina 1877–1878. Otava julkaisi vuonna 1969 Erkki Tantun kuvittaman kolminiteisen valikoiman Aleksis Kiven mestariteokset. Kiven teoksista alettiin vuonna 2010 julkaista tekstikriittisiä editioita Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran kustantamina. Editiot perustuvat käsikirjoitusten ja ensipainosten ja muun alkuperäisaineiston tutkimukseen. Tekstin liitteenä ovat esittely ja laaja kommentaariosio. Toistaiseksi on julkaistu Jyrki Nummen johdolla kirjevalikoima sekä näytelmät Nummisuutarit ja Kullervo.
Suuret suomalaiset -kilpailussa 2004 Kivi äänestettiin yhdeksännelle sijalle.
Ulkonäkö
thumb|upright=0.4|J. Lindfors: Aleksis Kiven väitetty siluetti. 1854.
Aleksis Kivestä ei tiettävästi ole säilynyt yhtään valokuvaa. Käsitys Kiven ulkonäöstä perustuu yhteen hänen kuolemansa jälkeen tehtyyn piirrokseen. Kiven ystävä Ernst Albert Forssell piirsi Kiven tämän hautajaisissa arkun ollessa avoimena kirkon pihalla. Tuolloin 18-vuotias taiteilija Albert Edelfelt, joka ei ollut koskaan tavannut Kiveä, teki Forssellin piirroksen pohjalta Pariisissa tarkemman piirroksen, joka julkaistiin Suomen Kuvalehdessä toukokuussa 1873 ja johon kaikki myöhemmät Kiveä esittävät maalaukset ja veistokset perustuvat. Forssellin alkuperäinen piirros on kadonnut. Forssell piirsi 15 vuotta myöhemmin ulkomuistista Kivestä hieman toisennäköisen mutta vähemmän tunnetun kuvan, joka on säilynyt. Lisäksi on olemassa Kiven Albert-veljen vuonna 1903 Yrjö Weilinille myymä pelkistetty siluettikuva, jonka on väitetysti tehnyt Kiven koulutoveri J. Lindfors vuonna 1854.
Nykyään Kansallisteatterin aulassa olevan, kuvanveistäjä Erland Stenbergin 1870-luvun lopulla veistämän Kiven marmorisen rintakuvan on myös väitetty perustuneen henkilökohtaisiin muistikuviin kirjailijan ulkonäöstä, sillä on olemassa usean henkilön kautta kulkenut muistitieto, jonka mukaan Stenberg ja Kivi olisivat tunteneet toisensa. Toisten tietojen mukaan Stenberg olisi perustanut veistoksen mainittuun Forssellin piirrokseen Kivestä.
Huomionosoituksia
thumb|[[Wäinö Aaltonen: Aleksis Kiven muistopatsas, 1939.]] thumb|Aleksis Kiven hauta Tuusulan kirkkomaalla.
Aleksis Kiven päivää vietetään hänen syntymäpäivänään 10. lokakuuta, joka on myös suomalaisen kirjallisuuden päivä ja liputuspäivä. Myös Helsingin yliopiston Eteläsuomalainen osakunta viettää tuolloin vuosipäiväänsä. 1960-luvulle saakka päivä oli Suomen kouluissa yleisesti vapaapäivä. Seitsemällä veljeksellä on ollut vahva asema suomalaisessa kouluopetuksessa.
Aleksis Kiven mukaan nimetty
Kirjailijan ja runoilijan muistoksi on perustettu Aleksis Kiven Seura vuonna 1941. Turussa on vuodesta 1945 toiminut Turun Aleksis Kivi -kerho. Hänen syntymäkotinsa Nurmijärven Palojoella on entistetty ja järjestetty museoksi 1952. Aleksis Kiven kuolinmökki, jonka Helsingin yliopiston ylioppilaskunta osti Albert Stenvallilta vuonna 1910, on nähtävillä Tuusulassa. Mökissä on nähtävillä Kiven Raamattu ja kuolinsänky. Kirjailijan asuinpaikkoja merkitseviä muistolaattoja on Helsingin Katajanokalla, Forumin liikekeskuksessa, Tapaninkylässä ja Kaartinkaupungissa. Venäläiset purkivat vuokra-aikanaan Siuntiossa sijaitsevan Fanjunkarsin torpan, jossa Kivi kirjoitti pääosan tuotannostaan. Uusi Fanjunkars vihittiin kulttuuritaloksi 2006. Vuodesta 1953 lähtien Aleksis Kiven synnyinseudulla, Nurmijärven Palojoella, on järjestetty kesäisin Kivi-juhlat-teatteritapahtuma, jossa esitetään Kiven tuotantoa. Esityspaikka on Kiven lapsuuden leikkipaikka.
Aleksis Kiven katu löytyy useista Suomen kaupungeista, muun muassa Helsingin Alppiharjusta ja Tampereen keskustasta. Helsingin Alppiharjuun Kiven syntymän 100-vuotisjuhlavuonna 1934 valmistunut Suomen silloin suurin kansakoulu nimettiin Aleksis Kiven kouluksi. Nykyisin se on yhtenäinen vuosiluokkien 1-9 peruskoulu.
Vuonna 1938 löydetty pikkuplaneetta 4181 Kivi on nimetty Aleksis Kiven mukaan.
Elokuva, musiikki
Harri Saksala on säveltänyt ja levyttänyt Kiven runoja albumillisen. Yksitoista teosta sisältävä Aleksis Kivi -levy ilmestyi vuonna 1984. Einojuhani Rautavaara on säveltänyt Aleksis Kivi -oopperan, joka kertoo tyylitellysti Kiven elämästä. Oopperassa käytetään runsaasti sekä Kiven omia että hänen vastustajansa August Ahlqvistin tekstejä.
Muistomerkit
thumb|upright|Aleksis Kiven muistopostimerkki vuodelta 1934. Piirtänyt [[Germund Paaer Wäinö Aaltosen veistoksen mukaan.]]
Aleksis Kivestä on yhteensä 11 patsasta ja muistomerkkiä.
Helsingin Rautatientorilla, Kansallisteatterin edessä on vuonna 1939 pystytetty Wäinö Aaltosen veistämä Aleksis Kiven patsas. Nurmijärven kirjaston edessä olevassa puistikossa on Aukusti Veuron vuonna 1934 veistämä patsas.
Kiven rintakuvat ovat Nurmijärven yhteiskoulun juhlasalissa ja Erland Stenbergin (1879) veistämä Kansallisteatterissa. Stenberg suunnitteli myös kirjailijan hautapatsaan (1877).
Tampereella Kirjastonpuistossa on Wäinö Aaltosen veistämä, vuonna 1928 paljastettu veistos Runoilija ja muusa. Turun yliopiston silloisen päärakennuksen, entisen Hotelli Phoenixin edustalla paljastettiin vuonna 1949 Wäinö Aaltosen Aleksis Kiven patsas, joka pystytettiin uudelleen vuonna 1962 teatteritalon edustalle. Myös Mäntän Keskustorilla on Wäinö Aaltosen Aleksis Kiven muistopatsas (1930).
Tuusulan Hyrylässä, Jääkärin puistossa on Alpo ja Nina Sailon veistämä Aleksis Kiven patsas Metsän poika (1984).
Teokset
thumb|Seitsemän veljeksen 1. painos julkaistiin neljänä vihkona Suomalaisen kirjallisuuden seuran "Novelli-kirjastossa".
Aiheesta muualla
Oppiminen.
Hapari
Hapari on Etelä-Karjalan murteissa esiintyvä murresana, joka tarkoittaa meren rantaan tuomaa tavaraa. Hapari voi olla esimerkiksi luonnosta peräisin olevia puunrunkoja, mereen pudonneita esineitä tai haaksirikoista peräisin olevia esineitä.