cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Bromo-Dragonfly
Päihdekäyttö
Bromo-dragonfly on 300 kertaa meskaliinia vahvempi hallusinogeeni, ja 1/5 LSD:n vahvuudesta. Bromo-DragonFLY:n käytöstä on aiheutunut ainakin viisi kuolemantapausta Norjassa, Ruotsissa, Tanskassa, Suomessa ja Yhdysvalloissa. Lisäksi aineesta aiheutuneet ei-fataalit yliannostukset vaikuttaisivat olevan yleisiä, johtuen pienestä aktiivisesta annoksesta ja pitkästä vaikutusten alkamisajasta.
Laki
Bromo-Dragonfly on laillinen useimmissa maissa, poikkeuksena Tanska, Ruotsi ja Suomi, joissa se luokitellaan huumausaineeksi sekä Yhdysvallat jossa se saatetaan luokitella huumausaineen johdannaiseksi. Bromo-DragonFLY on Suomessa kriminalisoitu, ja se luokitellaan huumausaineeksi.
A1-talli Itävalta
A1-talli Itävalta on itävaltalainen talli, joka kilpaili A1 Grand Prix -sarjassa kaudella 2005–2006.
Lesehärö
Lesehärö (Cryptolestes ferrugineus) on kovakuoriaisten (Coleoptera) lahkoon kuuluva viljoissa elävä pikkuhäröheimon (Laemophloeidae) laji. Aikuinen lesehärö on kooltaan noin 2 mm pitkä ja väriltään ruosteenruskea. Tuntosarvet ovat pitkät ja helmimäiset. Lesehärön pää ja etuselän reunat ovat sileät. Toukat ovat täysikasvuisina noin 3 mm pitkiä, valkoisia, hieman litistyneitä ja kehon takaosa on hieman suurempi kuin etupuoli. Lesehärö alkaa lisääntymään vasta 23 °C asteen lämpötilassa, joten se ei menesty hyvin asuintiloissa. Parhaissa olosuhteissa noin 33 °C asteen lämpötilassa se voi lisääntyy erittäin nopeasti jopa 60-kertaisesti kuukauden aikana. Lesehäröä voidaan torjua tarkastamalla vastaanotettavan viljan puhtaus, siivoamalla ja desinfioimalla varastot sekä huolehtimalla siitä, että säilytystilojen lämpötilat eivät pääse kohoamaan liian korkeiksi.
Lesehärö on levinnyt laajasti maailmalle viljakaupan mukana esiintyen myös Suomessa vieraslajina. Lesehärö on eräs viljavarastojen yleisimmistä tuholaisista maailmalla. pienoiskuva|left|240px|Lesehärö.
Christopher Gerse
Christopher Ryan Gerse (s. 19. lokakuuta 1991) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan parhaiten Will Robertsin roolista televisiosarjassa Päivien viemää. Hän sai siitä Young Artist Award -ehdokkuudet vuosina 2004 ja 2005.
Fibber McGee and Molly
thumb|Jim ja Marian Jordan esiintymässä [[Maple Leaf Gardensissa, Torontossa vuonna 1945.]] Fibber McGee and Molly on yhdysvaltalainen radiokomediasarja, jota esitettiin 1935–1959. Sarjan nimirooleissa esiintyivät Jim ja Marian Jordan, jotka olivat aviopari myös sarjan ulkopuolella. Muita sarjan vakioesiintyjiä olivat muun muassa Gale Gordon ja Harold Peary, joista jälkimmäinen sai vuonna 1941 oman sarjansa The Great Gildersleeve, jota nykyään pidetään ensimmäisenä spin-off -sarjana.
Sarja on saanut paikan Radio Hall of Famessa. Sillä on myös tähti Hollywood Walk of Famella.
Palladium Kirjat
Palladium Kirjat on J. K. Ihalaisen vuonna 1980 perustama kirjankustantamo, joka julkaisee tietokirjallisuutta, runoja, käännöskirjallisuutta ja CD-levyjä.
Palladium Kirjojen kirjailijoihin kuuluvat J. K. Ihalaisen itsensä lisäksi muun muassa Kari Aronpuro, Steve Pedersen, Jussi Rusko ja I. R. Oksa. Käännöskirjailijoita ovat muun muassa Gary Snyder, Jerome Rothenberg, Paul Éluard, Blaise Cendrars, Kurt Schwitters, Paul Klee, Diane di Prima ja Nanny Cedercreutz. Palladium Kirjat on julkaissut tietokirjallisuutta muun muassa paimentolaisten ja alkuperäiskansojen asumuksista, yrttiviinoista ja niiden valmistamisesta, kuituhampun viljelystä ja valmistuksesta Suomessa, vendien ja vandaalien muinaishistoriasta, Tulen synnystä, tulen mytologiasta ja tulen tekemisestä.
FC Tigers
FC Tigers on tamperelainen vuonna 1975 perustettu jalkapallojoukkue. Seura syntyi vuonna 1990 Kakkoseen nousseen FC Tampereen ja Tohlopin Tiikereiden fuusiossa. Nykyisin FC Tigers pelaa jalkapallon Kolmosta.
Päälaenluu
pienoiskuva|Päälaenluut Päälaenluut ovat kaksi luuta kallossa, jotka muodostavat pääkallon sivut ja katon. Molemmat luut ovat noin nelikulmion muotoisia.
Rəşid Behbudov
thumb|250px|Rəşid Behbudov azerbaidžanilaisessa postimerkissä. Rəşid Məcid oğlu Behbudov (ven. Рашид Маджид оглы Бе́йбутов, Rašid Madžid ogly Beibutov; 14. joulukuuta 1915 Tbilisi – 9. kesäkuuta 1989 Moskova) oli azerbaidžanilainen neuvostolaulaja (lyyrinen tenori).
Vuonna 1959 Behbudoville myönnettiin Neuvostoliiton kansantaiteilijan ja vuonna 1980 sosialistisen työn sankarin arvonimet. Hänet on palkittu Työn punaisen lipun kunniamerkillä. Laulaja toimi Neuvostoliiton korkeimman neuvoston edustajana.
Antigeenireseptori
thumb|300px|T-solujen aktivoituminen Makrofagi tai B-solu hajottaa ”syömänsä” antigeenin ja liittää sen fragmentit kudosyhteensopivuustekijä- molekyyleihinsä. T-solun antigeenireseptori tunnistaa kudosyhteensopivuustekijämolekyyliin liitetyn antigeenin fragmenttiepitoopin, mikä aktivoi T-solun erittämään [[sytokiini|sytokiineja. T-solut erilaistuvat joko auttaja-T-soluiksi tai tappaja-T-soluiksi. Sytokiinit kiihdyttävät uusien T-solujen kasvua. Auttaja-T-solut erittävät lisää sytokiineja kutsumaan paikalle muita valkosoluja ja ohjaamaan niiden toimintaa. Tappaja-T-solut tuhoavat infektoituneita soluja.]]
Antigeenireseptori on päävastuun hankitusta immuniteetista kantavien B- ja T-lymfosyyttien pinnalla esiintyvä antigeenien epitooppeja (antigeenien osia, joihin vasta-aine sitoutuu) tunnistava ja sitova proteiinirakenteinen molekyyli. Antigeenireseptorin stimuloituminen antigeenin vaikutuksesta on yksi tekijä, mikä aktivoi lymfosyytin toimimaan sitä vastaan. Antigeenireseptoreita on B- ja T-solujen pinnoilla tuhansittain, mutta samassa immunosyytissä kaikki reseptorit ovat samanlaisia. B- ja T-solujen antigeenireseptorit poikkeavat toisistaan rakenteeltaan ja toiminnaltaan.
B-solujen reseptori
B-solujen reseptori on solun pintaan ankkuroitunut prototyyppi vasta-aineesta, jota kyseinen B-solu on valmistautunut tuottamaan ja vapauttamaan kohdatessaan reseptoriinsa sopivan antigeenin. B-solujen aktivoituminen on useimmissa tapauksissa riippuvainen myös aktivoituneen auttaja-T-solun aiheuttamasta stimulaatiosta. Vasta-ainetta tuottavaa B-solua kutsutaan plasmasoluksi. B-solun reseptori poikkeaa vasta-aineesta vain sen solun pintaan ankkuroivan solukalvon läpäisevän häntäosan osalta. B-solujen reseptorissa on siis samanlainen antigeeneja tunnistava osa kuin vasta-aineissa yleensä.
T-solujen reseptori
T-solujen reseptori on erilainen rakenteeltaan ja monimutkaisempi toiminnoiltaan kuin B-solujen reseptori. Sen rakenne tunnistettiin vasta v. 1983, koska T-solujen reseptoreita esiintyy vain solukalvolla. Suurimmalla osalla T-soluista antigeenireseptori koostuu kahdesta solukalvon läpäisevästä polypeptidistä, joita kutsutaan alfaksi ja beetaksi. Kyseessä on heterodimeeriproteiini. Pienellä osalla T-soluista antigeenireseptori koostuu gamma- ja deltapolypeptideistä. T-solujen antigeenilla on samankaltaisuutta vasta-aineiden kanssa, mutta yksi tärkeä ero on se, että sillä on vain yksi antigeenin epitooppia sitova osa, kun tavallisella vasta-aineella on kaksi antigeenia sitovaa osaa.
Toimiakseen T-solujen antigeenireseptori tarvitsee solun pinnan proteiinien apua. Toisin kuin B-solut, T-solut eivät kykene reseptorillaan tunnistamaan antigeenia sellaisenaan, vaan toisten solujen on ensin hajotettava se ja hajotetun antigeenin fragmenttien on liityttävä kudosyhteensopivuustekijöihin (engl. major histocompatibility factor, MHC; kutsutaan myös HL (human leukocyte) -antigeeniksi), jotta T-solun reseptori voisi tunnistaa antigeenin epitoopin ja aktivoitua. Kudosyhteensopivuustekijät ovat siirtäjäproteiineja, jotka esittelevät esimerkiksi soluihin tunkeutuneiden mikrobien fragmentteja solujen pinnoilla, jotta immunojärjestelmän solut tunnistaisivat infektoituneet solut. Auttaja-T-solut tunnistavat luokan II kudosyhteensopivuustekijään kiinnittyneen antigeenifragmentin. Luokan II kudosyhteensopivuustekijöitä esiintyy makrofagien, B-solujen ja myös joidenkin T-solujen pinnoilla. Useimmat tappaja-T-solut eli sytotoksiset T-solut tunnistavat luokan I kudosyhteensopivuustekijään kiinnittyneen antigeenifragmentin. Luokan I kudosyhteensopivuustekijöitä esiintyy kaikissa kehon soluissa, joissa on tuma. T-solureseptorin, antigeenin osan ja kudosyhteensopivuustekijämolekyylin yhdistelmä varmistaa, että T-solut kohdistavat vaikutuksensa täsmällisesti oikeisiin soluihin ja lyhyellä etäisyydellä.
Antigeenireseptorigeenit
Kukin B- ja T-solureseptori koodataan segmentteihin jaotelluilla geeneillä. Kustakin geenisegmentistä on lymfosyyttisolun perimässä lukuisia versioita. Solureseptorin lopullinen geeni muodostuu, kun erilliset geenisegmentit yhdistetään solun erilaistumisen aikana, mikä johtaa suureen vaihteluun geenin loppumuodossa. Tuloksena oleva geeni muutetaan transkriptiossa lähetti-RNA:ksi, joka sitten translaatiossa koodataan reseptoriksi. Antigeenireseptorien vaihtuvien osien lukumäärä on erittäin suuri – sekä B- että T-solut voivat tuottaa jopa 1010 erilaista antigeenin sitovaa osaa. Reseptorivaihtoehtojen valtaisuudesta päätellen on luultavaa, että sellaista antigeenin epitooppia ei ole olemassakaan, johon B- ja T-solut eivät kykenisi kehittämään sitoutuvaa antigeenireseptoria.
Psykologia
Psykologia on tieteenala, jonka tutkimuksen kohteiksi katsotaan yleisesti kuuluvan ihmisen mieli ja käyttäytyminen. Tarkemmin määriteltynä, psykologian tutkimuskohteisiin lukeutuu moninainen kirjo erilaisia psykologiksi katsottuja aihealueita, kuten tietoisuus, tunteet, kognitio, käyttäytyminen, muisti ja mielenterveys. Psykologian monet erityisalat, kuten sosiaalipsykologia tai neuropsykologia, sisältävät erilaisia painopisteitä tutkimuskohteissaan. Suomessa tosin sosiaalipsykologian opetus on yliopistotasolla eriytetty omaan oppiaineeseensa.
Psykologiaa harjoittavasta ammattilaisesta käytetään nimikettä psykologi, joka Suomessa on laillistettu terveydenhuollon ammattihenkilö. Psykologian asiantuntemus liitetäänkin usein mielenterveystyöhön, joka on kliinisen psykologian sovellusalue. Muita esimerkkejä yhteiskunnan alueista, joissa psykologiaa sovelletaan ovat mainonta ja markkinointi, opetustyö ja pedagogiikka, suorituksien ja soveltuvuuden arviointi sekä kehittäminen, oikeudelliset kysymykset, liikenneturvallisuus ja lääkinnällisen kuntoutustyön tukeminen.
Vuodesta 1942 alkaen psykologia sisältyi suomalaiskoulujen opetukseen omana valinnaisaineenaan. Tätä ennen psykologiaa opetettiin yhdistelmänä filosofian oppiaineen kanssa. Ennen 1970-luvulla toteutettua peruskoulu-uudistusta psykologiaa opetettiin oppikoulun yläluokilla. Sittemmin, vuodesta 2005 alkaen, psykologia on ollut lukioissa pakollinen oppiaine, jota on opiskeletava yksi kurssi tai moduuli. Sitä ennen se oli lukioissa valinnaisaine. Vuonna 2005 uudistettiin myös lukio-opetuksen sisältöjä, kun aiempaa, nykynäkökulmasta katsottuna psykologian historiaan liittyvää ainesta karsittiin ja mukaan otettiin uusia, ajankohtaisia näkökulmia, kuten evoluutiopsykologiaa. Psykologia on ollut ylioppilaskirjoitusten oppiaine vuodesta 1950.
Etymologia
Psykologia tulee kahdesta kreikankielisestä sanasta: ψυχή, psukhē, eli mieli, ja -λογία -logia, eli oppi.
Historia
Vaikka psykologisia kysymyksiä on pohdittu vuosisatoja esimerkiksi filosofiassa, itsenäisenä tieteenalana psykologia on suhteellisen nuori, vasta 1800-luvun puoliväliltä. Saksalainen Wilhelm Wundt perusti vuonna 1879 ensimmäisen psykologian laboratorion Leipzigiin ja häntä pidetään kokeellisen psykologian isänä.
Suomen ensimmäinen yliopistollinen psykologian laboratorio perustettiin Turun Suomalaiseen yliopistoon sen perustamisvuonna 1922. Laboratorio oli tuolloin filosofian professorin alaisuudessa. Sen perustaja oli filosofian professori Eino Kaila. Ensimmäinen psykologian professuuri perustettiin Turun yliopistoon vuonna 1956.
2000-luvun alusta alkaen on puhuttu niin sanotusta psykologian toistettavuuskriisistä. Kriisi johtuu siitä, että monet psykologian tulokset ja teoriat saattavat perustua tutkimuksiin, joiden tuloksia ei ole pystytty toistamaan. Lisäksi toistettavuuskokeita ei ole tehty kovinkaan paljon psykologian alalla. Osa ongelmaa on, että tieteelliset lehdet eivät ole niistä kiinnostuneita, sillä ne haluavat uutta tutkimusta, eivät vanhan toistoa. Monet psykologian tutkijat ovat kuitenkin sanoneet, että toistettavuuskriisi on tehnyt alalle hyvää. Se on pakottanut tarkastelemaan tutkimusmenetelmiä ja karsimaan huonoja tutkimuskäytäntöjä. Kriisi on synnyttänyt liikehdintää, joka voi johtaa parempaan avoimuuteen ja läpinäkyvyyteen tieteellisessä tutkimuksessa. Lisäksi kriisi on paljastanut, että monet psykologiset tutkimustulokset, joihin on vuosikausien ajan uskottu, eivät perustu yhtään mihinkään.
Aivokoppa
Aivokoppa on anatomiassa suojaava koppa aivojen ympärillä joka koostuu kallon ylä- ja takaosasta. Loput kallosta ovat kasvoluita. Siihen kuuluvat takaraivoluu, päälaenluu, otsaluu, ohimoluu, kitaluu, seulaluu ja kuuloluut (vasaraluu, alasinluu, jalustinluu).
Insulae (provinssi)
Insulae (”Saaret”; ; ) oli Rooman valtakunnan provinssi, joka käsitti osan Egeanmeren saarista pääosin nykyisen Kreikan alueella.
Maantiede
Insulaen provinssi käsitti pääosan keskisistä ja läntisistä Egeanmeren saarista. Siihen kuului osa nykyisten Kykladien ja Dodekanesian saarista sekä Pohjoisen Egean saarista, mukaan lukien seuraavat saaret (niiden antiikinaikaisilla nimimuodoilla): Amorgos, Andros, Astypalaia, Ios, Khios, Kos, Lesbos, Melos, Naksos, Paros, Rhodos, Samos, Sifnos, Tenedos, Tenos ja Thera. Provinssin ulkopuolella olivat muun muassa Kykladien Delos, Keos, Kimolos, Kythnos, Mykonos ja Syros, jotka kuuluivat Achaean provinssiin. Provinssin itäpuolella sijaitsi Asian provinssi, eteläpuolella Cretan provinssi ja länsipuolella Achaean, Thessalian ja Macedonian provinssit.
Kaupunkeja
Insulaen roomalaisaikaisia kaupunkeja olivat muun muassa (suluissa latinankielinen nimi, mikäli eri):
Historia
Insulaen alue oli aiemmin osa Asian provinssia. Insulaen provinssi perustettiin keisari Diocletianuksen noin vuonna 293 tekemän uudistuksen yhteydessä. Provinssi kuului Asianan diokeesiin, ja sitä hallitsi Asian provinssin prokonsulin alainen praeses (kreik. hēgēmon). 300-luvulta lähtien se oli osa Oriensin prefektuuria. Rooman valtakunnan jaon jälkeen vuodesta 395 provinssi oli osa Itä-Roomaa ja kuului edelleen samoihin prefektuuriin ja diokeesiin.
Varhaisbysanttilaisella kaudella vuonna 536 keisari Justinianus teki Insulaen provinssista osan Quaestura exercituksen (Quaestura exercitus Justiniana) hallintoaluetta, johon liitettiin myös provinssit Caria, Cyprus, Moesia secunda ja Scythia.
Piste
Piste tarkoittaa seuraavia asioita:
Parra (laskettelukeskus)
Parra on Etelä-Pohjanmaalla Teuvan kunnassa sijaitseva vapaa-aika- ja laskettelukeskus, joka sijaitsee noin kymmenen kilometrin päässä Teuvan keskustasta. Parrassa sijaitsee myös maailman suurin keihäs. Parrassa on myös jääkauden jälkivaiheiden aikana syntynyt kivipelto.
Chris Hülsbeck
Hülsbeck on säveltänyt musiikin yli seitsemäänkymmeneen peliin 1980-luvun puolivälistä lähtien. Useita hänen Commodore 64:lle ja myöhemmin Amigalle säveltämistään kappaleista pidetään klassikkoina harrastajien keskuudessa. Hülsbeckin tunnetuimpia sävellyksiä ovat The Great Giana Sisters -pelin sekä Turrican-pelisarjan musiikit. Hän tuli tunnetuksi jo 16-vuotiaana voittaessaan saksalaisen 64'er-lehden järjestämän sävellyskilpailun.
Hülsbeck kehitti Amigalle TFMX-tiedostomuodon (The Final Musicsystem eXtended), joka oli monessa mielessä edistyneempi verrattuna sen kilpailijaan, Soundtracker-moduuleihin. TFMX-formaatti mahdollisti muun muassa logaritmiset sävelkorkeuden vaihtelut, äänimakrot ja yksilöllisen tempon jokaiselle ääniraidalle.
Sebastian Coe
Sebastian Newbold Coe, Baron Coe (s. 29. syyskuuta 1956 Lontoo) on brittiläinen entinen yleisurheilija, keskimatkojen juoksija, olympiavoittaja ja konservatiivisen puolueen poliitikko. Coe voitti neljä olympiamitalia ja teki kahdeksan maailmanennätystä keskimatkan juoksuissa. Hän hallitsi kuuluisien brittiläisten Steve Ovettin ja Steve Cramin kanssa keskimatkojen juoksukilpailuja 1980-luvulla.
Elokuussa 2015 Coe valittiin Kansainvälisen yleisurheiluliitto IAAF:n puheenjohtajaksi.
Urheilu-ura
Coe syntyi Länsi-Lontoossa, mutta varttui Sheffieldissä käyden Taptonin ja Abbeydale Grangen kouluja. Hän liittyi urheiluseura Hallemshire Harriensiin 12-vuotiaana, ja hänen päälajikseen vakiintui pian keskipitkien matkojen juoksu. Hänen valmentajanaan toimi isä Peter Coe. Coe voitti ensimmäisen merkittävän kilpailunsa 800 metrin juoksussa sisäratojen EM-kilpailuissa San Sebastiánissa, Espanjassa vuonna 1977.
Coe juoksi ensimmäisen kerran Steve Ovettia vastaan maastojuoksukilpailussa vuonna 1972. Prahan EM-kilpailuissa 1978 Coe lähti 800 metrillä uhkarohkeaan vetoon jääden lopulta kolmanneksi Itä-Saksan Olaf Beyerin ja Ovettin ohitettua hänet. Vuonna 1979 Coe teki ensimmäisen maailmanennätyksensä 800 metrillä (1.42,33) ja myöhemmin maililla (3.48,95) Oslossa, Norjassa. Kuuluisin kilpailu Ovettin ja Coen välillä käytiin Moskovan olympialaisissa 1980. Molemmat juoksijat voittivat toistensa erikoismatkoilla olympiakultaa, Ovett 800 metrillä ja Coe 1 500 metrillä. 800 metrillä Coe aloitti tällä kertaa varovasti tarkkaillen, muttei pystynyt lopussa nousemaan Ovettin ohi ja jäi hopealle. 1 500 metrillä alkuvauhti oli hidas, mutta Itä-Saksan Jürgen Straub lähti puolen matkan jälkeen pitkään vetoon, jolla hän hyydytti kirikykyisen Ovettin voimat, mutta Coe pystyi kuitenkin lopussa kirimään voittoon.
Coe paransi maailmanennätyksiä 800 metrillä ja 1 000 metrillä vuonna 1981. Hänen 800 metrin maailmanennätysaikansa 1.41,73 kesti elokuuhun 1997 asti, kunnes Wilson Kipketer rikkoi sen. Coe rikkoi myös mailin ME:n juoksemalla 3.48,53 Zürichissä. Ovett kuitenkin rikkoi ennätyksen Oslossa ajalla 3.48,40. Coe pystyi kuitenkin vastaamaan tähän ja rikkoi ennätyksen uudelleen juoksemalla 3.47,33 Brysselissä. Ateenan EM-kisoissa 1982 Coe otti hopeaa 800 metrillä.
Los Angelesin olympialaisissa 1984 Coe saavutti hopeaa 800 metrillä Brasilian Joaquim Cruzin jälkeen ja kultaa 1 500 metrillä. Hän on ainoa miesurheilija, joka on voittanut tämän matkan kahdesti olympialaisissa. Stuttgartin EM-kisoissa 1986 Coe saavutti ensimmäisen 800 metrin arvokisavoittonsa, mutta jäi 1 500 metrillä hopealle Steve Cramin jälkeen. Samana vuonna hän teki kuitenkin 1 500 metrillä ennätyksensä 3.29,77 ja alitti näin neljäntenä miehenä 3.30 tällä matkalla.
Ura poliitikkona ja urheiluvaikuttajana
pienoiskuva|Sebastian Coe vuonna 2015. Coe on opiskellut taloutta ja sosiaalihistoriaa Loughborough’n yliopistossa. Hänestä tuli urheilu-uransa jälkeen Britannian parlamentin jäsen konservatiivipuolueen edustajana. Hän menetti paikkansa vuoden 1997 vaaleissa. Coe sai paronin arvonimen vuonna 2000.
Coe on ollut IAAF:n hallituksen jäsen vuodesta 2003 ja toiminut IAAF:n varapuheenjohtajistossa. 19. elokuuta 2015 Coe valittiin nelivuotiskaudelle IAAF:n puheenjohtajaksi. Hän voitti äänestyksessä Sergei Bubkan äänin 115–92. Hän astui virkaan 31. elokuuta 2015.
Coe oli merkittävässä osassa Lontoon saadessa 2012 kesäolympialaisten järjestämisen. Hän oli Lontoon kisojen järjestelytoimikunnan puheenjohtaja.
Sola (Polvijärvi)
Sola on kylä Polvijärven kunnan eteläosassa, Viinijärven itäpuolella. Kylä sijaitsee noin kymmenen kilometriä Polvijärven kirkonlylältä etelään; Joensuuhun on noin puolen tunnin ajomatka. Solassa on noin vakituista 200 asukasta; kesäasukkaiden aikana väkiluku kaksinkertaistuu. Perinteinen maatalousmaisema laitumineen ja niittyineen on tyypillistä. Pellot ja metsäsaarekkeet vuorottelevat, peltoaukeilla seisoo harmaita latoja.
Yritystoimintaa ja palveluja
Solan kylässä on monipuolista yrittäjyyttä matkailupalveluista teknisiin yrityksiin.
Solassa on noin viiden kilometrin mittainen luonto- ja kulttuuripolku. Kylän eteläpuolella sijaitsevan, Viinijärveen yhteydessä olevan suojellun Solanlammen rannalla on lintujen tarkkailemista helpottava lintutorni.
Faliráki
Faliráki on Kreikan kylä, joka sijaitsee Ródoksen saarella ja kuuluu Ródoksen kuntaan, Ródoksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen. Se kuului aiemmin Kallithéan kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Ródoksen kunnan Kallithéan kunnallisyksikköön. Kylä on osa Kalythiéksen kaupunkiyhdyskuntaa. Kylän väkiluku on 1 996 (vuonna 2011).
Faliráki sijaitsee Ródoksen koillisosassa saaren itärannikolla. Kylässä on noin kuusi kilometriä pitkä hiekkaranta. Falirákin vesipuisto on Euroopan suurin.
Tyyne Haarla
Tyyne Elina Haarla, ent. Juntto (o.s. Kosunen, 2. marraskuuta 1892 Varkaus – 18. marraskuuta 1968 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä. Haarla valmistui teatterikoulusta 1910 ja oli kiinnitettynä Maaseututeatteriin, Tampereen Teatteriin, Kansan näyttämölle sekä Suomen Kansallisteatteriin, jossa hän teki yli 130 roolia vuosina 1923–1960.
Haarlan vanhemmat olivat tehtaanmestari August Kosunen ja Maria Kitunen. Hän kävi tyttökoulun (1910).
Teatteriuran ohella hän näytteli yli 30 kotimaisessa elokuvassa, mm. Kurittomassa sukupolvessa (1937), Ihmiset suviyössä -elokuvassa (1948), Pastori Jussilaisessa sekä Punaisessa viivassa. Hänen poikansa Saulo Haarla oli myös näyttelijä. Elokuvassa Pastori Jussilainen Haarla näytteli pastorin vaimon Eveliinan äitiä ja elokuvassa Hilmanpäivät Vekkulan emäntää.
Haarla näytteli Viipurin teatterissa 1910–1914, Tampereen teatterissa 1914–1915, Kansan Näyttämöllä 1915–1916 ja oli Suomen Kansallisteatterin näyttelijä vuodesta 1916 vuoteen 1958. Hänet palkittiin Pro Finlandia -mitalilla vuonna 1948.
Hänen ensimmäinen puolisonsa oli vuodesta 1918 toimittaja Emil Juntto (k. 1926), jonka kanssa hänellä oli kaksi lasta. Toinen puoliso oli vuodesta 1930 kirjailija Lauri Haarla, jonka kanssa hänellä oli poika, näyttelijä ja teatteriohjaaja Saulo Haarla.
Hirttäminen, repiminen ja paloittelu
thumb|200px|Revitty ja paloiteltu Hirtetyksi, revityksi ja paloiteltavaksi tuomitseminen oli lähinnä Englannissa käytetty rangaistus maanpetoksesta ja majesteettirikoksesta. Sitä on myöhemmin usein pidetty julman kuolemanrangaistuksen perikuvana. Se langetettiin rikoksesta, joka katsottiin vakavammaksi kuin murha tai muu tavallinen kuolemalla rangaistava teko. Rangaistus langetettiin Englannissa ainoastaan miehille. Maanpetoksesta tuomitut naiset poltettiin roviolla.
Rangaistus syntyi 1200-luvulla ja sitä käytettiin viimeisen kerran vuonna 1782 skotlantilaista vakoojaa David Tyrietä vastaan. Tämänkin jälkeen tuomioita langetettiin, mutta toimenpidettä ei toteutettu koko raakuudessaan. Rangaistus poistui laista vuonna 1870. Tunnettuihin tällä tavalla teloitettuihin kuuluvat muiden muassa keskiajan skotlantilainen kapinallinen William Wallace ja 1600-luvun ruutisalaliitossa mukana ollut Guy Fawkes. Fawkes tosin onnistui välttämään pahimmat vaiheet hyppäämällä tikapuilta hirttämisvaiheessa, jolloin hänen niskansa murtui.
Campeonato Paulista
Campeonato Paulista lempinimeltään Paulistão on São Paulon osavaltion jalkapallon mestaruussarja. Se on Brasilian osavaltiomestaruussarjoista vanhin. Campeonato Paulista järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1902. Campeonato Paulista on Brasiliassa arvostettu sarja. São Paulon osavaltion alueella pelaa neljä suurseuraa: Corinthians, Palmeiras, Santos FC ja São Paulo FC.
Sarjajärjestelmä
Campeonato Paulista pelataan yleensä tammikuusta huhtikuuhun. Ylimpään divisioonaan (Série A1) osallistuu 20 joukkuetta, jotka pelaavat aluksi yksinkertaisen sarjan ja sen jälkeen neljä parasta joukkuetta pelaavat pudotuspelit. Joukkueet, jotka sijoittuvat sijoille 5-8 eivätkä sijaitse São Paulossa tai Santosissa, kilpailevat keskenään Campeão do Interiorista. Neljä huonointa joukkuetta putoaa Série A2:een. Série A2:ssa pelaa myös 20 joukkuetta, mutta pelisysteemi on erilainen kuin A1:ssä. A2:ssa joukkueet jaetaan ensin kahteen lohkoon, jotka pelaavat kaksinkertaiset sarjat. Lohkojen kaksi huonointa putoaa Série A3:een ja neljä parasta jatkaa toiseen vaiheeseen. Kahdeksan joukkuetta jaetaan jälleen kahteen lohkoon ja ne pelaavat kaksinkertaiset sarjat. Molemmista lohkoista kaksi parasta nousee A1:een. Série A3 pelataan samalla tavalla kuin A2. Série B:ssä pelaavat pikkuseurat Brasilian liigan aikana.
Historia
Jalkapallo oli aluksi eliitin laji ja kun alempi luokka alkoi kiinnostua jalkapallosta, LPF:n johto halusi pitää sarjan eliitin sarjana. Tämä synnytti kilpailevan sarjan Associação Paulista de Esportes Atléticos. LPF lopetti toimintansa vuonna 1917 ja vuoteen 1926 asti APEA oli São Paulon osavaltion ainoa sarja. Vuonna 1925 Paulistano lähti APEA:sta, koska ei halunnut muuttua ammattilaisseuraksi ja se perusti kilpailevan sarjan Liga de Amadores de Futebol. LAF ja Paulistano lopettivat toimintansa vuonna 1930. Vuonna 1933 syntyi Bandeirante Football League. APEA lopetti toimintansa vuonna 1938 ja BFL säilyi São Paulon ainoana sarjana käyden kuitenkin läpi nimen muutoksia.
Campeonato Paulistan hallitseva mestari on Santos FC. Eniten mestaruuksia (26) on voittanut Corinthians. Campeonato Paulistassa ovat pelanneet muun muassa Pelé (maalikuningas vuosina 1957–1965, 1969 ja 1973), Leonidas, Sócrates, Rivaldo ja Roberto Carlos.
Janet Leigh
Jeanette Helen Morrison, tunnetaan nimellä Janet Leigh, oli yhdysvaltalainen Oscar-ehdokkaana ollut näyttelijä.
Hänet tunnetaan roolistaan Alfred Hitchcockin kauhuelokuvassa Psyko (1960). Leigh’n muita tunnettuja elokuvia ovat Kenen on kosto (1948), Pikku naisia (1949), Teräskannus (1953), Sisareni Eileen (1955), Pahan kosketus (1958) ja Mantshurian kandidaatti (1962). Leigh’n tavaramerkkejä olivat aistillinen figuuri ja syvä, intohimoinen ääni.
Leigh oli naimisissa näyttelijä Tony Curtisin kanssa, ja yhdessä he saivat kaksi lasta, Kelly Curtisin ja Jamie Lee Curtisin. Curtisin jälkeen hän avioitui pörssimeklari Robert Brandtin kanssa; avioliitto kesti Leigh’n kuolemaan saakka. Leigh kuoli 77-vuotiaana verisuonitulehdukseen kotonaan Beverly Hillsissä vuonna 2004.
Varhainen elämä
Jeanette Helen Morrison syntyi Kalifornian Mercedissä 6. heinäkuuta vuonna 1927 Helen Lita (1909–?, omaa sukua Westergaard) ja vakuutusasiamiehenä ja kiinteistönvälittäjänä työskennelleen Frederick Robert Morrisonin (1907–1961) ainoaksi lapseksi. Jeanette kasvoi Kalifornian Stocktonissa. Helen-äidin vanhemmat olivat Tanskasta tulleita maahanmuuttajia.
Talvella vuonna 1945 entinen näyttelijä Norma Shearer "löysi" Leigh’n. Shearerin aviomies Irving Thalberg oli toiminut studiojätti Metro-Goldwyn-Mayerin ensimmäisenä tuotantopäällikkönä. Shearer näytti kykyjenetsijä ja agentti Lew Wassermanille valokuvan Leigh’stä, missä hän oli lomailemassa Sugar Bowlin hiihtokeskuksessa Kalifornian Nordenissa, missä Leigh’n vanhemmat työskentelivät. Shearer myöhemmin muisteli, että Leigh’n hymy ja kasvot olivat lumoavimmat, mitä hän oli nähnyt vuosiin ja hänestä oli tuntunut, että hänen täytyisi näyttää Leigh’n kasvoja jollekin studiolla. Leigh jätti yliopiston, kun Wasserman oli taannut hänelle sopimuksen MGM:llä, vaikka Leigh’llä ei ollut kokemusta näyttelemisestä. Leigh oli opiskellut yliopistossa musiikkia ja psykologiaa. Leigh opiskeli näyttelemistä draamaopettaja Lillian Burnsin ohjauksessa. Leigh allekirjoitti elokuvasopimuksen MGM:n kanssa vuonna 1946.
Uran alku ja nousu
Leigh teki elokuvadebyyttinsä ison budjetin elokuvassa Ystävä vai vihollinen vuonna 1947; elokuvassa Leigh näyttelee Van Johnsonin hahmon ihastettua. Kuvausten aikana Leigh’n nimi vaihdettiin ensimmäisen kerran Jeanette Reamesiksi, sitten Janet Leigh’ksi ja lopuksi takaisin hänen syntymänimeksi Jeanette Morrisoniksi, koska "Janet Leigh" muistutti liikaa Vivien Leigh’ä. Johnson ei kuitenkaan pitänyt tästä nimestä ja loppujen lopuksi nimi vaihdettiin takaisin Janet Leigh’ksi. Leigh oli alun perin jättänyt opiskelunsa elokuvauran takia, mutta ilmoittautui iltakouluun Etelä-Kalifornian yliopistoon vuonna 1947.
Välittömästi Ystävä vai vihollinen -elokuvan ensi-illan jälkeen Leigh sai roolin draamaelokuvasta Talven henkäys kesällä 1947, jossa hänen vastanäyttelijöinään ovat Walter Pidgeon ja Deborah Kerr. Ystävä vai vihollinen -elokuvan taloudellisen menestyksen johdosta Leigh ja Johnson kiinnitettiin heidän toiseen yhteistyöelokuvaan The Life of Monty Stratton elokuussa 1947. Elokuvaprojekti lopulta laitettiin jäihin ja julkaistiin vuonna 1949 nimellä Miehen voitto, jossa Johnsonin ja Leigh’n korvasivat James Stewart ja June Allyson. Vuoden 1947 lopussa Leigh sai pääosan Lassie-elokuvaan Lassie voittaa pelon, joka sai ensi-iltansa vuonna 1948. Lassien jälkeen Leigh näytteli musikaalikomediassa Laulan ja nauran ja film noir -draamassa Kenen on kosto. Vuoden 1948 lopussa Leigh’ä kutsuttiin jo "Hollywoodin glamour-tyttö numero yhdeksi", vaikka Leigh tunnettiin kohteliaasta, anteliaasta ja maanläheisestä persoonastaan.
Huippuvuodet
pienois|pysty|Janet Leigh elokuvan [[Pikku naisia (vuoden 1949 elokuva)|Pikku naisia (1949) trailerissa.]] Vuonna 1949 Leigh näytteli June Allysonin, Peter Lawfordin, Margaret O'Brienin ja Elizabeth Taylorin kanssa vuoden 1949 Pikku naisia -filmatisoinnissa, joka kuvattiin Technicolor-menetelmällä. Pikku naisia -elokuva oli Leighin läpimurto.
Leigh teki 1950-luvulla monia erilaisia elokuvia, joista huomattavin on nimirooli musikaalikomediassa Sisareni Eileen (1955), jossa hänen vastanäyttelijöinään ovat Jack Lemmon, Betty Garrett ja Dick York. Leigh oli ottanut MGM:llä laulutunteja rooliaan varten. Leigh osoittautui monipuoliseksi näyttelijäksi; hän näytteli baseball-komediasta Enkeleitä takapesällä (1951) aina jännittyneeseen westerniin Teräskannus (1953). Vuonna 1954 Leigh näytteli sivuosaa Dean Martinin ja Jerry Lewisin komediassa Toivoton tapaus. Myöhemmin Leigh näytteli Jerry Lewisin kanssa vielä Hurmuri-Jerry -elokuvassa vuonna 1966. Leigh näytteli myös kolmannen aviomiehensä Tony Curtisin kanssa viidessä elokuvassa: Houdini – kahleitten kuningas (1953), Mustan kilven ritari (1954), Viikingit (1958), Täydellinen loma (1958) ja Kuka oli se nainen? (1960).
1950-luvun loppua kohden Leigh alkoi ottaa monimutkaisempia rooleja. Vuonna 1958 Leigh näytteli naispääosaa Orson Wellesin film noir -klassikossa Pahan kosketus (1958). Pahan kosketus -elokuvassa Leigh näyttelee Susan "Susie" Vargasia, joka on ärhäkkä seksuaalisesti latautunut hahmo; Susan Vargasin rooli korvasi ominaisuuksillaan Leigh’n viattoman valkokangaspersoonan.
pienois|pysty|Janet Leigh elokuvassa [[Psyko (vuoden 1960 elokuva)|Psyko (1960).]] Leigh’n tunnetuin roolisuoritus on Marion Crane Alfred Hitchcockin jännitys- ja kauhuelokuvaklassikossa Psyko vuodelta 1960. Psyko sai ilmestyessään sekalaisia arvosteluja, mutta nykyään Psyko nauttii kriitikoiden suuresta suosiosta. Psyko menestyi ilmestymisvuonnaan taloudellisesti erinomaisesti. Elokuva oli vuoden 1960 menestyneimpiä elokuvia ja sai neljä Oscar-ehdokkuutta. Nykyään Psyko on elokuvahistorian suurimpia kauhuelokuvaklassikoita ja American Film Institute on valinnut sen kaikkien aikojen jännittävimmäksi elokuvaksi. Psyko on erityisen kuuluisa suihkukohtauksesta, jossa Leigh’n näyttelemä Marion Crane murhataan. Suihkukohtausta pidetään yhtenä elokuvahistorian vaikuttavimpana ja mestarillisimpana kohtauksena Bernard Herrmannin säveltämän vihlovan jousiteeman ansiosta. Leigh voitti roolisuorituksestaan parhaan naissivuosan Golden Globen. Lisäksi hän oli ehdokkaana parhaan naissivuosan Oscar-palkintoon, joka jäi hänen ainoaksi.
1960-luvulla Leigh näytteli monia naispääosia. Näitä elokuvia ovat muun muassa Mantshurian kandidaatti (1962) Frank Sinatran kanssa, Kaikkien tyttöjen sankari (1963), joka perustuu menestyneeseen Broadway-show’hun ja Helvetissä tavataan, kultaseni (1966). Vuodesta 1964 alkaen Leigh alkoi tehdä vierailurooleja eri televisiosarjoihin.
Loppuvuodet
1970-luvulla Leigh työskenteli lähinnä television puolella tehden televisioelokuvia ja vierailurooleja televisiosarjoihin. Leigh näytteli muun muassa nimiroolin televisioelokuvassa My Wives Jane (1971) ja sivuosan televisioelokuvassa Elämän ja kuoleman kellopeli (1977).
Vuonna 1975 Leigh näytteli eläköitynyttä Hollywood-laulaja ja -tanssija Grace Wheeler Willisiä Peter Falkin tähdittämässä Columbon jaksossa "Sammunut tähti". Jaksossa nähdään Leigh’stä materiaalia vuoden 1953 elokuvasta Kaksi sydäntä tahdissa. Leigh on tehnyt myös kahden jakson vierailuroolin Napoleon Soloon vuonna 1966. Myöhempiä televisiovierailuja ovat muun muassa Lemmenlaivan kahteen jaksoon vuosina 1978 ja 1985 ja Murhasta tuli totta -rikossarjan jaksoon "Doom with a View" vuonna 1987.
Vuonna 1975 Leigh näytteli naispääosaa Angela Forresterina komedianäytelmässä Murder Among Friends Broadwaylla. Näytelmää esitettiin Biltmore Theatressa 17:n näytöksen ajan. Näytelmä oli saanut ensi-iltansa 28. joulukuuta 1975 ja se suljettiin 10. tammikuuta 1976.
1980-luvulta alkaen Leigh teki vain satunnaisesti elokuvarooleja ja vierailurooleja televisiosarjoihin. Myöhemmällä iällä Leigh esiintyi tyttärensä Jamie Leen tähdittämissä kauhuelokuvissa Usva (1980) ja Halloween H20 (1998).
Leigh työskenteli myös kirjailijana. Hän kirjoitti neljä kirjaa, joista ensimmäinen oli muistelmat There Really Was a Hollywood (1984). There Really Was a Hollywood pääsi New York Timesin bestseller-listalle. Muistelmia seurasivat romaanit House of Destiny (1995) ja The Dream Factory (2002) sekä faktaan pohjautuva Psycho: Behind the Scenes of the Classic Thriller (1995), joka kertoo Psykon kuvauksista.
Vuonna 1995 Empire-aikakauslehti valitsi Leigh’n kaikkien aikojen sadan parhaimman näyttelijän joukkoon. Leigh on myös päässyt Empiren kaikkien aikojen seksikkäimpien näyttelijöiden listalle. Toukokuussa vuonna 2004 Total Film -lehti valitsi Leigh’n näyttelemän Marion Cranen kuoleman Psykon suihkukohtauksessa elokuvahistorian parhaimmaksi kuolemaksi.
Yksityiselämä
pienois|pysty|Janet Leigh (keskellä) tyttäriensä [[Kelly Curtis|Kellyn ja Jamie Leen kanssa toukokuussa vuonna 1979.]] 15-vuotiaana (esitti olevansa 18-vuotias) Leigh meni vihille 18-vuotiaan John Kenneth Carlislen (1924–1985) kanssa Nevadan Renossa 21. elokuuta vuonna 1942. Avioliitto mitätöitiin neljä kuukautta myöhemmin 28. joulukuuta. Leigh meni toisen kerran vihille 18-vuotiaana muusikko Stanley Harold Reamesin (1923–1985) kanssa 5. lokakuuta vuonna 1945, mutta he erosivat neljä vuotta myöhemmin 7. syyskuuta 1949.
Leigh nimitettiin kunniatohtoriksi taiteen alalla Pacificin yliopistossa Stocktonissa Kaliforniassa 14. toukokuuta vuonna 2004.
Leigh oli demokraatti. Hän esiintyi Tony Curtisin kanssa vuoden 1960 Democratic National Conventionissa.
Kuolema
Janet Leigh kuoli 77-vuotiaana kotonaan tyttärien Kellyn ja Jamie Leen ja Robertin ympäröimänä Kalifornian Beverly Hillsissä sunnuntaina 3. lokakuuta vuonna 2004 kärsittyään sydäninfarktista. Hänen kuolinsyyksi ilmoitettiin vaskuliitti, joka on eräänlainen verisuonitulehdus. Leigh oli kärsinyt verisuonitulehduksesta vuoden verran. Kuolemansa aikaan Leigh kärsi kroonisesta neuropaattisesta kivusta, joka aiheutti Leighin oikeaan käteen kuolion. Leigh tuhkattiin ja hänen tuhkansa haudattiin Westwood Village Memorial Parkin hautausmaalle Los Angelesin Westwoodin kaupunginosaan. Robert Brandt haudattiin vaimonsa viereen kuoltuaan viisi vuotta myöhemmin 82-vuotiaana.
Perintö
Janet Leigh sai 8. helmikuuta vuonna 1960 elokuvaurastaan tähden Hollywood Walk of Famelle Hollywoodiin osoitteeseen 1777 Vine Street.
Vuonna 2006 Kalifornian Stockton uudelleennimesi ja omisti keskustan elokuvateatterin ja aukion Leigh’n kunniaksi; aukio ja elokuvateatteri saivat nimen Janet Leigh Plaza. Kesäkuussa vuonna 2010 Pacificin yliopiston kampuksen alueella sijaitseva elokuvateatteri Pacific Theatre uudelleennimettiin Janet Leigh Theatreksi.
Moesia (provinssi)
Moesia oli Rooman valtakunnan provinssi, joka sijaitsi Moesiassa nykyisten Bulgarian, Kosovon, Montenegron, Pohjois-Makedonian, Romanian ja Serbian alueilla.
Maantiede
pienoiskuva|vasen|upright=0.9|Vanha kartta Rooman provinsseista pohjoisella [[Balkanilla, Moesian provinssi reunustettu keltaisella.]]
Moesian provinssi käsitti suurin piirtein historiallisen Moesian alueen. Sen pohjoisrajana toimi Tonava-joki (lat. Danuvius), jonka pohjoispuolella sijaitsi Daakia ja myöhemmin (mutta ei vielä Moesian provinssin olemassaolon aikana) Dacian provinssi. Idässä provinssin alue ulottui Mustaanmereen ja lännessä Drina-joelle (lat. Drinus), jonka länsipuolella sijaitsi Dalmatia ja Illyricum superiuksen ja myöhemmin Dalmatian provinssi. Provinssin eteläpuolella sijaitsivat Macedonian ja Thracian provinssit.
Moesia inferior oli Rooman rajaseutua, ja siellä oli lukuisia legioonalaislinnoituksia pitkin Tonavan vartta. Tonavan suussa ja Mustanmeren rannikolla sijaitsi useita vanhoja kreikkalaiskaupunkeja. Provinssin hallinnollinen keskus oli Naissus.
Kaupunkeja
Moesian roomalaisaikaisia kaupunkeja olivat muun muassa:
Historia
Moesian aluetta asutti alun perin traakialainen Moesi-heimo. Roomalaiset valloittivat alueen Crassuksen johdolla vuonna 29 eaa. Alue oli alun perin osa Illyricumin tai Macedonian provinssia. Moesian provinssi perustettiin joskus vuoden 11 eaa. jälkeen mutta ennen vuotta 6 jaa. Vuoden 15 jaa. jälkeen Moesian kuvernööri hallitsi jonkun aikaa myös Macedonian ja Achaean provinsseja.
Moesian provinssi organisoitiin uudelleen keisari Tiberiuksen aikana noin vuonna 44, jonka jälkeen Macedonia ja Achaea olivat viimeistään jälleen siitä erillisiä. Tuolloin Moesia luettiin keisarin provinsseihin. Provinssi lakkautettiin Domitianuksen aikana noin vuonna 82–86, jolloin se jaettiin kahdeksi provinssiksi, jotka olivat länsiosan käsittänyt Moesia superior ja itäosan käsittänyt Moesia inferior. Myöhemmin alue jaettiin vielä useammaksi provinssiksi.
Näin tärkeimmät provinsseissa tapahtuneet muutokset alueella olivat:
Hauki-luokan yhteysalus
Hauki-luokka on Suomen merivoimien yhteysalusten muodostama alusluokka. Alukset valmistettiin korvaamaan rannikkotykistön kelirikkoveneet. Kolme ensimmäistä, 1978 luovutetut Hauki, Hakuni ja Havouri, valmisti Linnan telakka Turussa. Kolme seuraavaa Hankoniemen, Hirsalan ja Houtskärin valmisti Valmet Osakeyhtiön Kotkan telakka. Nämä valmistuivat 1979–1980.
Luokan osoittauduttua onnistuneeksi tilattiin seuraavat kaksi merivoimien hinaajiksi 1985 sekä viimeiset neljä (Hila-luokka) 1992–1994.
Alukset ovat kykeneviä kulkemaan 20 cm paksussa kiintojäässä ja niiden tyypillinen käyttöaika oli talvella, kun niiden käyttäminen oli taloudellisempaa kuin Valas-luokan yhteysalusten. Avovesikautena luokan veneiden käyttö on vähäisempää. Luokan aluksia on käytetty myös maalinhinaukseen.
Merivoimat luopui 2007 yhteysalus Hankoniemestä, joka myytiin M/s Pirkanmaan Tuki -säätiölle. Alusta käytetään mm. Meripuolustuspiirin opetustoiminnassa. Myös Havouri myytiin lokakuussa 2013 siviilikäyttöön.
Martin Höllwarth
Martin Höllwarth (s. 13. huhtikuuta 1974 Schwaz, Itävalta) on itävaltalainen mäkihyppääjä, joka voitti kolme maailmanmestaruutta ja saavutti neljä olympiamitalia.
Höllwarth nousi mäkihyppääjänä maailman huipulle talvella 1991–1992, jolloin hän sijoittui Keski-Euroopan mäkiviikon kokonaiskilpailussa toiseksi ja saavutti Albertvillen olympialaisissa hopeaa niin normaali-, suur- kuin joukkuemäessäkin. Seuraavina vuosina hän ei menestynyt, vaan vasta Naganon olympialaisissa 1998 hän ylsi seuraavan kerran arvokisamitaleille saavuttaessaan pronssia joukkuemäessä.
Hiihdon maailmanmestaruuskilpailuissa menestystä on tullut joukkuemäessä kolmen kultamitalin ja kahden pronssimitalin verran. Lisäksi hänellä on MM-tasolta henkilökohtainen pronssi Lahden kisojen normaalimäestä vuodelta 2001. Keski-Euroopan mäkiviikolla hän sijoittui kolmanneksi kaudella 2001–2002 sekä toiseksi kausilla 2003–2004 ja 2004–2005. Maailmancupissa hän voitti kahdeksan osakilpailua ja sijoittui 29 kertaa palkintokorokkeelle. Keski-Euroopan mäkiviikolla hän saavutti voiton Bischofshofenissa tammikuussa 2005.
Höllwarth lopetti uransa kauden 2007–2008 jälkeen ja huhtikuussa 2008 hänen ilmoitettiin siirtyvän Viron mäkihyppymaajoukkueen päävalmentajaksi.
Olympiakomitea
Olympiakomitea voi tarkoittaa:
A1-talli Korea
A1-talli Korea on korealainen talli, joka kilpaili A1 Grand Prix -sarjassa kaudella 2008–2009.
Akseli Olli Väänänen
Akseli Olli Väänäsen vanhemmat olivat maanviljelijä Olli Väänänen ja Hilma Alina Väänänen (o.s. Parjanen). Ennen upseerin uraa hän kävi seitsemän luokkaa Kuopion lyseota sekä kauppakoulun Kuopiossa. Hän osallistui kansalaissotaan valkoisten puolella ja haavoittui Heinolassa. Kadettikoulun Väänänen kävi 1927–1929. Hän toimi Lapin Rajavartiostossa nuorempana upseerina vuosina 1929–1935 ja komppanianpäällikkönä vuodesta 1935.
Talvisotaan kapteeni Väänänen osallistui Sallan komppanian eli Erillinen pataljoona 17:n (ErP17) komppanianpäällikkönä ja majuri Roinisen seuraajana ErP17:n komentajana joulukuun alkupäivistä sodan loppuun. Hänet ylennettiin majuriksi vuonna 1941. Vuosina 1949–1955 hän työskenteli esikuntapäällikkönä Kainuun Rajavartiostossa, minkä jälkeen hän erosi palveluksesta.
Ensimmäiset kaukopartioromaaninsa hän kirjoitti 1950-luvun alussa. Tämä näkyy varhaisimmissa teoksissa siten, etteivät henkilöt esiinny oikeilla nimillä eikä edes vihollisvaltiota nimetä.
Samoin nuortenkirjasta poiketen partisaani-iskujen motiiviksi määritellään vihollisen pyrkimykset mahdollistaa iskut syvemmälle Suomeen, mikä olisi voinut merkitä joukkojen heikentämistä varsinaisella rintamalla.
Uusintapainoksen loppuun on liitetty – nuorisokirjasta poiketen – kuvaus vuonna 1943 sattuneesta sotilaskotisisarten ja heidän kuljettajiensa surmasta Kainuun rajakorvessa: heidän autonsa ajoi partisaanien asettamaan maamiinaan ja tulitus väijytyksistä surmasi räjähdyksestä selvinneet.
Teos Kaukopartio kierroksessa on uusittu ja laajennettu versio nuortenkirjasta Kaukopartion seikkailuja.
Souad Massi
right|200px|thumb|Souad Massi konsertoimassa.
Souad Massi (s. 1972) on algerialaissyntyinen naislaulaja ja -kitaristi, joka asuu nykyään Pariisissa, Ranskassa. Massi teki vuonna 1999 levytyssopimuksen Island Recordsin kanssa. Hän on tähän mennessä julkaissut kolme albumia. Massi laulaa pääasiassa arabiaksi, mutta hänen levyillään kuulee myös ranskaa sekä jonkin verran espanjaa ja englantia.
Pluto (täsmennyssivu)
Pluto voi viitata seuraaviin asioihin:
Planeetta
thumb|upright|Aurinkokuntamme planeetat. Planeetta on suurimassainen tähteä kiertävä taivaankappale, joka on painovoimansa vaikutuksen vuoksi lähes pallon muotoinen ja on tyhjentänyt ympäristönsä planetesimaaleista. Sana planeetta tulee muinaiskreikan sanoista αστήρ πλανήτης (astēr planētēs), jotka tarkoittavat ”vaeltavaa tähteä”.
Planeetat heijastavat tähtensä valoa. Tähti ja sitä kiertävät planeetat sekä muut pienemmät kappaleet muodostavat planeettakunnan, jollainen on myös oma Aurinkokuntamme. Aurinkokunnassa on kahdeksan planeettaa. Aurinkokunnan ulkopuolisia planeettoja kutsutaan eksoplaneetoiksi.
Määritelmä
Tähtitieteen ylin auktoriteetti Kansainvälinen tähtitieteellinen unioni antoi kokouksessaan vuonna 2006 Aurinkokunnan planeetalle tähtitieteellisen määritelmän. Sen mukaan planeetaksi kutsutaan kappaletta, joka kiertää Aurinkoa, jonka massa on tarpeeksi suuri tehdäkseen siitä pyöreän, ja joka hallitsee omaa kiertorataansa.
Aiemmin planeetaksi luettu Pluto menetti uuden määritelmän myötä statuksensa, sillä se ei täytä kolmatta ehtoa: noin 20 vuotta kiertoajastaan se kulkee Neptunuksen radan sisäpuolella, jolloin Neptunus on sen alueella kiertoradan hallitseva osapuoli. Lisäksi Pluto on vain yksi monista Kuiperin vyöhykkeen kohteista, jotka kiertävät Aurinkoa keskimäärin Neptunusta kauempana.
Myös ensimmäiset löydetyt asteroidit Vesta, Juno, Ceres ja Pallas oli luokiteltu planeetoiksi ennen 1850–1860-lukuja, jolloin uusien asteroidien löytyminen sai tähtitieteilijät ymmärtämään niiden olevan vain ensimmäiset löydetyt kohteet asteroidivyöhykkeellä.
Planeetoiksi kutsutaan myös eksoplaneettoja, jotka kiertävät jotain muuta tähteä kuin Aurinkoa. Lisäksi tähtienvälisessä avaruudessa vaeltaa tähtienvälisiä planeettoja. Nämä planeetan kaltaiset kappaleet eivät ole gravitaationaalisesti sidottuja muihin kohteisiin, joten ne eivät tiukasti tulkiten ole planeettoja.
Planeettatyypit
Planeetat voidaan jakaa erilaisiin ryhmiin niiden koon ja koostumuksen mukaan. Jotkin ryhmät ovat hypoteettisia, sillä niihin kuuluvia planeettoja ei ole Aurinkokunnassamme.
Kaasujättiläiset ovat Jupiterin ja Saturnuksen kaltaisia, hyvin suuria planeettoja. Ne koostuvat pääasiassa vedystä ja heliumista. Niiden ohut ulkokerros on kaasua ja sisäosa nestettä, ja ydin on luultavasti sulaa kiveä ja metalleja. Kaasujättiläisten massa vaihtelee Jupiterin massan kuudesosasta jopa 30 Jupiterin massaisiin Super-Jupitereihin, mutta niiden läpimitta on lähes sama. Vain lähellä tähteä kiertävät, niin sanotut kuumat jupiterit, ovat suurempia.
Jääjättiläiset ovat Neptunuksen ja Uranuksen kaltaisia planeettoja. Ne ovat pienempiä kuin kaasujättiläiset mutta selvästi maapalloa ja supermaapalloja suurempia. Jääjättiläiset koostuvat suurimmaksi osaksi jäästä. Jääjättiläiset ovat selvästi yleisempiä kuin kaasujättiläiset, ja niitä saattaa olla noin kolmasosa kaikista planeetoista.
Minineptunukset ja supermaapallot ovat jääjättiläisiä pienempiä mutta maapalloa ja muita kiviplaneettoja suurempia planeettoja. Tällaisia planeettoja ei ole Aurinkokunnassa. Supermaapallot ovat kooltaan 1,0–1,7 kertaa maapallon kokoisia ja minineptunukset 2,0–3,0 kertaa maapallon kokoisia. Kokovälillä 1,7–2,2 on suhteellisen vähän planeettoja. Supermaapallot ovat maapallon kaltaisia kiinteäpintaisia planeettoja, joilla on ohut ilmakehä. Minineptunuksilla on kiinteä ydin, jonka päällä on paksu vety- ja heliumkaasukehä, mutta niillä ei ole jäävaippaa.
Kiviplaneetat ovat massaltaan maapallon tai supermaapallon suuruisia. Niiden pinta on kivinen: joko sulaa laavaa, kuumaa kalliota tai kuivaa hiekka-aavikkoa. Kivisiä, vedettömiä aavikkoplaneettoja ovat Merkurius, Venus ja Mars.
Vesiplaneetan ja jääplaneetan sisus on kiveä mutta pinta on vettä, joko sulassa olomuodossa tai jäässä. Jos planeetan pintalämpötila on suurempi kuin veden kiehumispiste, planeetan ilmakehä on täynnä kuumaa höyryä. Myös Maa on kiviplaneetta, jonka pinta on suureksi osaksi veden peitossa. Koko maapallon massasta merissä oleva vesi muodostaa kuitenkin vain 0,02 prosenttia, joten Maata ei luokitella meriplaneetaksi. Maankaltaisia planeettoja ei toistaiseksi ole löydetty muista planeettakunnista.
Muita hypoteettisia planeettatyyppejä ovat esimerkiksi hiiliplaneetta ja heliumplaneetta.
Elinkelpoisia planeettoja ovat planeetat, joilla on sopivat olosuhteet elämän synnylle. Maapallon kaltaista elämää ylläpitävän planeetan täytyisi sijaita planeettakuntansa elämänvyöhykkeellä, jossa planeetan pinnalla voi olla sulaa vettä. Myös planeetan ilmakehän täytyisi olla elämälle suosiollinen.
Aurinkokunnan planeetat
On arveltu, että Aurinkoa kiertää hyvin kaukaisella kiertoradalla "Planeetta Yhdeksän", kymmenen kertaa Maata painavampi planeetta, joka vaikuttaa plutoidien kiertoratoihin. Sen olemassaoloa ei kuitenkaan ole vielä vahvistettu.