cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Syllogismi
Perusrakenne
Polysyllogismi eli soriitti on argumentin tyyppi, jossa sarja epä­täydellisiä syllogismeja on järjestetty niin, että jokaisen premissin predikaatti on samalla seuraavan subjekti, kunnes ensimmäisen premissin subjekti yhdistetään viimeisen premissin predikaatin kanssa johto­päätökseksi. Jos esimerkiksi joku väittää, että tietty määrä hiekan­jyviä ei muodosta kasaa ja että yksi lisättykään hiekan­jyvä ei tee siitä kasaa, ja jos tästä päätellään, ettei mikään määrä hiekan­jyviä muodosta kasaa, on kyseessä soriittinen argumentti.
Syllogismien tyypit
thumb|Neljän lausetyypin väliset suhteet [[vastakohtaisuuksien neliössä. Mustat alueet ovat tyhjiä, punaiset alueet eivät. Ylävasemmalla oleva kaavio tarkoittaa lausetta "Kaikki S:t ovat P", yläoikealla "Mikään S ei ole P", alavasemmalla "jotkut S:t ovat P", alaoikealla "Jotkut S:t eivät ole P".]] Mahdollisia syllogismeja on äärettömän paljon, mutta niitä on vain 256 loogisesti erilaista tyyppiä, ja niistäkin vain jäljempänä lueteltavat 24 tyyppiä on päteviä. Syllogismi on muotoa
(Huomautus: M – välijäsen, S – subjekti, P – predikaatti, selitetään tarkemmin jäljempänä.
Syllogismin premissit ja johtopäätös ovat jotakin neljästä tyypistä, joita merkitään kirjaimilla A, E, I ja O. Irving Copi arveli näiden olevan peräisin latinan sanoista "AffIrmo" ja "nEgO, joista edellinen tarkoittaa "Myönnän", jälkimmäinen "Kiellän"; kummassakin tapauksessa sanan ensimmäinen vokaali on tullut tarkoittamaan yleistä, toinen rajoitettua lausetta. Näiden kirjainsymbolien merkitykset osoittaa seuraava taulukko:
Analytiikassaan Aristoteles käytti ei yleensä esittänyt konkreettisia esimerkkejä vaan käytti termien symboleina yleensä kreikkalaisia kirjaimia alfa, beeta ja gamma, jotka käännöksissä on korvattu vastaavilla latinalaisilla kirjaimilla A, B ja C. Tämä kirjainten käyttö paikan­varaajina oli Aristoteleen aikana uusi keksintö. On tullut tavaksi käyttää kirjaimia näiden välissä pieniä kirjaimia a, e, i ja o osoittamaan käsitteiden välisiä suhteita seuraavasti:
Kirjaimella S merkitään usein johto­päätöksen subjektia ja P:llä sen predikaattia, kun taas väli­termiä merkitään kirjaimella M. Tällöin pääpremissi yhdistää termit M ja P, alipremissi termit M ja S. väli­termi kuitenkin voi olla kummassakin premississä, jossa se esiintyy, yhtä hyvin subjektina kuin predikaattinakin. Sen perusteella, missä asemassa pää-, ali- ja väli­termi esiintyvät, syllogismit voidaan ryhmitellä myös neljään luokkaan, joita sanotaan kuvioiksi. Jos johto­päätöksen termit ovat aina S ja P, neljä kuviota ovat seuraavat:
Aristoteleen alkuperäiseen esitykseen ei neljäs kuvio sisältynyt, vaan sen lisäsi myöhemmin Theofrastus. . Myöhemminkään esimerkiksi Peter Abelard ja Jean Buridan eivät pitäneet sitä ensimmäisestä erotettavana kuviona.
Raatihuoneentori (Viipuri)
Raatihuoneentori (, Sobornaja ploštšad eli "Katedraalinaukio") on Viipurin keskustassa sijaitseva aukio. Sen keskeisin rakennus on Viipurin ortodoksisen hiippakunnan entinen pääkirkko Kristuksen kirkastumisen katedraali, joka tunnetaan myös Preobrašenskin katedraalin nimellä.
Syllogismi
Syllogismien tyypit
Kaiken kaikkiaan on 256 mahdollista syllogismin tyyppiä (tai 512, jos pää- ja ali­premissi vaihdetaan keskenään, millä ei kuitenkaan logiikan kannalta ole merkitystä). Kumpikin premissi ja johto­päätös voivat olla tyyppiä A, E, I tai O, ja syllogismi voi olla neljästä kuviosta minkä tahansa mukainen. Syllogismi voidaan kuvata lyhyesti premissejä ja johto­päätöksiä vastaavilla kirjaimilla sekä kuvion numerolla. Esimerkiksi jäljempänä kuvattu Barbara-syllogismi on AAA-1 eli "A-A-A ensimmäisessä kuviossa". Suurin osa näin 256 mahdollisesta syllogismista on kuitenkin epä­päteviä, eli johto­päätös ei ole premissien looginen seuraus. Vain 24 syllogismia on päteviä. Niistäkin muutamat ovat päteviä vain, jos premisseillä katsotaan olevan eksistentiaalinen merkitys, toisin sanoen jos esimerkiksi lauseeseen "kaikki A:t ovat B" katsotaan sisältyvän, että on olemassa ainakin yksi A, tai jos tämä erikseen oletetaan (tarkemmin jäljempänä osissa "Eksis­tenti­aalinen merkitys"). Muussa tapauksessa ne voivat johtaa eksis­tenti­aaliseen virhe­päätelmään.
Raatihuoneentori (Viipuri)
Historia
Nykyisin Raatihuoneentorina tunnettu aukio syntyi 1580-luvun lopulla, kun keskiaikaisen kaupunginmuurin itäpuolelle rakennettiin Sarvilinnoituksen nimellä tunnettu muuri. Niiden väliin jäävälle alueelle muodostui uusi Vallin kaupunginosa, jonka keskelle oli asemakaavassa merkitty suuri aukio. Sitä kutsuttiin aluksi Suurtoriksi ja myöhemmin kaupungin siirryttyä Venäjän haltuun oli nimenä jonkin aikaa Katariinantori keisarinna Katariina II:n mukaan. Hänen kuolemansa jälkeen 1800-luvun alussa nimeksi vakiintui Katedraalintori tai Raatihuoneentori. Käytössä on ollut myös nimitys Uusi raatihuoneentori erotuksena lännempänä sijaitsevasta Vanhan raatihuoneen torista eli nykyisestä Torkkeli Knuutinpojan torista.
Syllogismi
Syllogismien tyypit
Pätevistä syllogismien muodoista käytetään keskiajan skolastikkojen antamia nimiä. Ne kehitettiin alkujaan muisti­säännöiksi siten, että niissä esiintyvät vokaalit A, E, I ja O vastaavat niissä olevien premissien ja johto­päätöksen yleistä myöntävää tai kieltävää tai rajoittunutta myöntävää tai kieltävää muotoa edellä esitetyllä tavalla. Esimerkiksi syllogismilla AAA on nimi "Barbara", tyypillä EAE nimi "Celarent" ja niin edelleen.
Raatihuoneentori (Viipuri)
Torin ja ympäristön rakennuksia
Keskellä Raatihuoneentoria sijaitsee Kristuksen kirkastumisen katedraali, joka rakennettiin Katariina II:n käskystä hänen vuonna 1783 tekemänsä vierailun jälkeen ja se valmistui 1789. Torin itälaidalla katedraalin takana on vuonna 1885 arkkitehti N. A. Courvoisierin piirustusten mukaan valmistunut entinen Venäläisen siviililukion rakennus, johon Suomen itsenäistymisen jälkeen muutti Viipurin suomalainen lyseo. Tiloissa toimii edelleen koulu. Raatihuoneentorin etelälaidalla kulkee Vahtitorninkatu (ven. Ulitsa Storoževoj Bashni), jonka varrella ovat arvokas 1770-luvun lopulla valmistunut Viipurin hovioikeuden talo sekä hovioikeuden presidentin virka-asunnoksi valmistunut Ernst Lohrmannin suunnittelema rakennus vuodelta 1847. Hovioikeuden talo on nykyään koulurakennuksena ja virka-asunto puolestaan lastentarhana.
Torin länsilaidalla on nykyään enää yksi takennus, jossa vuodesta 1962 lähtien on toiminut elokuvateatteri. Se saneerattiin talvisodan pommituksissa pahoin tuhoutuneen Viipurin kaupungintalon tiloihin. Vieressä oli vuonna 1834 valmistunut Seurahuone, jonka oli suunnitellut arkkitehti Anders Fredrik Granstedt. Rakennus kuitenkin tuhoutui talvisodan aikana. Torin pohjoispuolta rajaa entinen Linnankatu (nyk. Krepostnaja ulitsa), jonka takana sijaitsee Suomessa paremmin Torkkelinpuistona tunnettu Lenininpuisto.
Syllogismi
Syllogismien tyypit
Seuraavassa taulukossa on lueteltu pätevien syllogismien muodot. Syllogismi­tyypit, jotka pätevät vain, jos premisseille oletetaan eksis­tenti­aalinen merkitys, on kursivoitu. Näistä kursivoiduista malleista muut paitsi neljä (felapton, darapti, fesapo ja bamalip) ovat heikennettyjä muotoja, toisin sanoen samoista premisseistä voidaan tehdä vahvempikin johtopäätös.
Esimerkkejä
Seuraavassa taulukossa on lueteltu pätevien syllogismien eri tyypit esimerkkeineen. Jotkin näistäkin ovat keskenään yhtäpitäviä siinä mielessä, että niiden premissit ilmaisevat saman asian eri tavoin. Niinpä esimerkiksi lause "Jotkut lemmikit ovat kissanpoikia" (SiM Darii-syllogismissa AII-1) merkitsee itse asiassa samaa kuin "Jotkut kissanpojat ovat lemmikkejä" (MiS Datisi-syllogismissa AII-3).
Jokaisen premissin ja johtopäätöksen yhteydessä on lyhyt kuvaus lauseesta. Esimerkiksi syllogismissa AAI-3 premissi "Kaikki neliöt ovat suorakulmioita" on muotoa "MaP"; symbolit tarkoittavat, että ensimmäinen termi ("neliö") on välitermi, toinen termi ("suorakulmio") johtopäätöksen predikaatti ja näiden välistä suhdetta merkitään kirjaimella "a" (kaikki M:t ovat P).
Taulukossa eri syllogismeja myös havainnollistetaan Venn-diagrammeilla. Niissä on mustalla merkitty alueet, joihin kuuluvia kohteita ei premissien tai johto­päätöksen mukaan ole, punaisella alueet, joihin nimenomaan väitetään kuuluvan jotakin. Valkoisella merkityistä alueista nämä lauseet eivät sano mitään. Ylä­vasemmalla ja ylä­oikealla olevat, toisensa leikkaavat ympyrät tarkoittavat premissejä, alhaalla olevat johto­päätöstä. Niiden syllogismien kohdalla, joihin eksistentiaalisen virhe­päätelmän mahdollisuus liittyy, on lisäksi merkitty punainen ympyrä osoittamaan, että tarkoitettuja kohteita oletetaan olevan olemassa.
Celarent (EAE-1)
Yhtäpitävä: Cesare (EAE-2)
∴ Millään käärmeellä ei ole turkkia. (SeP)
Darii (AII-1)
Yhtäpitävä: Datisi (AII-3)
∴ Joillakin lemmikeillä on turkki. (SiP)
Ferio (EIO-1)
Samankaltainen: Festino (EIO-2), Ferison (EIO-3), Fresison (EIO-4)
∴ Jokin lukeminen ei ole huvia. (SoP)
Baroco (AOO-2)
∴ Jotkin verkkosivut eivät anna tietoa. (SoP)
Bocardo (OAO-3)
∴ Joillakin nisäkkäillä ei ole häntää. (SoP)
Celaront (EAO-1)
Samankaltainen: Cesaro (EAO-2)
Camestros (AEO-2)
Samankaltainen: Calemos (AEO-4)
∴ Jotkut ihmiset eivät ole hevosia. (SoP)
Felapton (EAO-3)
Samankaltainen: Fesapo (EAO-4)
∴ Jotkin kasvit eivät ole eläimiä. (SoP)
Darapti (AAI-3)
∴ Jotkin suunnikaat ovat suorakulmioita. (SiP)
Taulukko syllogismeista
Tässä taulukossa esitetään kaikki 24 pätevää syllogismia, joita kuvataan Venn-diagrammeilla. Samankaltaiset syllogismit on sijoitettu samaan sarakkeeseen, ja ne on yhdistetty premissien yhdistemlien mukaan. Reunukset vastaatat johtopäätöksiä. Ne, jotka edellyttävät eksistentiaalista oletusta, on ympäröity katkoviivoin.
Yleiset ja erityiset termit, kategoriset syllogismit
Aristoteleen tavoin voidaan erottaa toisistaan erityiset termit kuten Sokrates ja yleiset termit kuten kreikkalaiset. Kieliopillisesti edelliset ovat yleensä erisnimiä. Aristoteles erotti lisäksi (a) termit, jotka voivat esiintyä vain subjekteina, ja (b) termit, jotka voivat esiintyä muuhun subjektiin kopulan on välityksellä liittyvänä predikaattina. Tällaista predikaattia sanotaan distributiiviseksi erotukseksi ei-distributiivisesta kuten kreikkalaiset ovat runsas­lukuisia. On selvää, että Aristoteleen syllogismit edellyttävät predikaattien olevan distribu­tiivisia, sillä esimerkiksi seuraava päätelmä ei ole pätevä: Kaikki kreikkalaiset ovat ihmisiä, ihmiset ovat runsas­lukuisia, siis kaikki kreikkalaiset ovat runsas­lukuisia. Aristoteleen mukaan erityiset termit ovat tyyppiä (a) ja yleiset termit tyyppiä (b). Siksi sana "ihminen" voi olla nimen "Sokrates" predikaattina ("Sokrates on ihminen"), mutta "Sokrates" ei voi olla minkään predikaattina. Sen vuoksi termit ovat vaihdettavissa keskenään vain, jos ne ovat yleisiä, niin sanottuja kategorisia termejä. Siksi syllogismeissa esiintyvien lauseiden olisi oltava kategorisia lauseita, joissa molemmat termit ovat yeisiä, ja ainoastaan kategorisia termeja sisältäviä syllogismia alettiin kutsua kategorisiksi syllogismeiksi.
On kuitenkin ilmeistä, ettei mikään estä erityistä termiä, siis erisnimeä esiintymästä syllogismissa, kunhan se on aina subjektin asemassa. Sellainen syllogismi ei kuitenkaan ole kategorinen, vaikka olisikin pätevä. Esimerkkinä voidaan mainta: "Sokrates on ihminen, kaikki ihmiset ovat kuolevaisia, siis Sokrates on kuolevainen." Intui­tiivi­sesti tämä on yhtä ilmeisen pätevä kuin "Kaikki kreikkalaiset ovat ihmisiä, kaikki ihmiset ovat kuolevaisia, siis kaikki kreikkalaiset ovat kuolevaisia." Aristoteles käsittikin muotoa "Sokrates on ihminen" olevat lauseet erikois­tapauksiksi muotoa "kaikki A:t ovat B" (AaB) olevista lauseista, missä tapauksessa edellä mainittu syllogismi kuuluisi Barbara-tyyppiin. Myöhemmät tutkijat kuten Bertrand Russell ovat kuitenkin pitäneet näitä oleellisesti erilaisina ja väittäneet, että niiden samastaminen on aikojen kuluessa aiheuttanut filosofiassa paljon sekaannusta, vaikka tämä syllogismi sinänsä onkin pätevä. Nykyaikaisen joukko-opin kannalta sen sijaan oleellinen ero näiden lauseiden välillä on siinä, että Sokrates on kaikkien ihmisten joukon alkio, kaikkien kreikkalaisten joukko taas saman joukon osajoukko.
Eksistentiaalinen merkitys
Kysymys lauseiden eksistentiaalisesta merkityksestä koskee sitä, voidaanko lauseiden katsoa edellyttävän, että niissä mainittuja kohteita on olemassa. Tavallisessa kielen­käytössä esimerkiksi muotoa "Kaikki A:t ovat B" olevan lauseen katsotaan yleensä edellyttävän, että kohteita A on olemassa. Jos lauseen tämän mukaisesti katsotaan olevan epätosi, mikäli termillä ei ole yhtään instanssia, sillä sanotaan olevan eksis­tenti­aalinen merkitys tämän termin suhteen. Ei kuitenkaan ole yksi­selitteisen selvää, sisältyykö lauseilla, joissa esiintyy sana "kaikki", aina myös tällainen merkitys. Toisin sanoen voidaan kysyä, onko lause "Kaikki A:t ovat B" tosi, epätosi tai edes merkityksellinen, jos kohteita A ei ole.
Tähän liittyvät seuraavat kysymykset:
Jos esimerkiksi oletetaan, että AiB on epätosi, jos yhtään A:ta ei ole, ja ettei AaB voi olla tosi, ellei myös AiB ole (toisin sanoen AaB edellyttää lausetta AiB), lauseella AiB on eksistentiaalinen merkitys A:n kannalta, ja samoin AaB:llä. Jos lisäksi hyväksytään, että muodot AiB ja BiA ovat yhtäpitävät, lauseilla AiB ja AaB on eksis­tenti­aalinen merkitys myös B:n suhteen. Jos taas myös AoB on epätosi ellei yhtään A:ta ole, ja jos lisäksi AeB edellyttää lauseita AoB ja BeA joka vuorostaan edellyttää lausetta BoA), lauseilla AeB ja AoB on molemmilla eksis­tenti­aalinen merkitys sekä A:n että B:n kannalta. Tästä seuraa välittömästi, että kaikille yleisille kategorisille lauseille on oletettava eksis­tenti­aalinen merkitys molempien termien kannalta. Jos AaB ja AeB esittävät tavan­omaisen kielen lauseita "Kaikki A:t ovat B" ja "Mitkään A:t eivät ole B", edellä sanotusta seuraa kuitenkin paradoksaalisia johto­päätöksiä:
Jos sovitaan, että yleisillä lauseilla ei ole eksistentiaalista merkitystä, vastakohtaisuuksien neliö ei tietyissä tapauksissa päde (esimerkiksi AaB ei edellytä, että myös AiB on tosi), ja muutamat edellä esitetyt syllogismit eivät päde (esimerkiksi Barbari, BaC, AaB->AiC).
Nämä ongelmat ja paradoksit tulevat vastaan sekä luonnollisen kielen lauseilla että syllogismin muodossa esitetyillä lauseilla, ellei ei ole selvää, edellyttääkö sana "kaikki", että sillä tarkoitettuja kohteita on. Jos joku esimerkiksi väittää, että kaikki hänen kirjoittamansa kirjat ovat saaneet Pulitzerin palkinnon, sisältyykö väitteeseen, että hän on kirjoittanut kirjoja? Ellei, onko lause tosi? Jos taas joku sanoo, että kukaan hänen ystävistään ei ole köyhä, onko lause tosi, jos hänellä ei ole yhtään ystävää?
Ensimmäisen asteen predikaattikalkyylissä tällaiset kaksiselitteisyydet vältetään sopimalla, että yleisillä lauseilla ei ole eksistentiaalista merkitystä. Kohteiden olemassaolo on erikseen eksplisiittisesti mainittava. Niinpä muotoa lauseet "Kaikki A:t ovat B", "Mitkään A:t eivät ole B" eivät sinänsä sisällä oletusta, että on yhtään A:ta.
Nykyaikaisessa matemaattisessa logiikassa lauseet, joihin sisältyy sana "kaikki", "jotkin" tai "ei mitkään", voidaan esittää joukko-opin termein. Jos kaikkien A:iden joukkoa merkitään s(A) ja vastaavasti kaikkien B:iden joukkoa s(B), niin:
Lisäksi määritellään, että tyhjä joukko on jokaisen joukon osajoukko. Tämän vuoksi nykyisessä matemaattisessa logiikassa käsitetään muotoa "Kaikki A:t ovat B" ja "Mikään A ei ole B" olevat lauseet aina tosiksi, muotoa "Jotkin A:t ovat B" ja "Jotkin A:t eivät ole B" sen sijaan aina epätosiksi, jos kohteita A ei ole. Tästä kuitenkin seuraa, että AaB (kaikki A:t ovat B) voi olla tosi, vaikka lause AiB (jotkin A:t ovat B) on epätosi, ja muutamat edellä esitetyt syllogismit eivät päde, jos yhtään A:ta ei ole.
Itse asiassa on kuitenkin mahdollista määritellä muodot AaB, AeB, AiB ja AoB eri tavoin niin, että millä tahansa niistä joko on eksistentiaalinen merkitys A:n, B:n, molempien tai ei kummankaan suhteen. Tällöin on myös mahdollista selvittää, voidaanko nämä määritelmät valita siten, että vastakohtaisuuksien neliö ja vanhastaan pätevinä pidettyjen syllogismien pätevyys säilyy. Galen Strawson on väittänyt, että merkitykset todella voidaan määritellä näin, mutta tulos on sellainen, että edellä esitettyyn kysymykseen (e) on vastattava kieltävästi.
Syllogismi logiikan historiassa
Aristoteleen syllogismi­oppi hallitsi länsi­maista filosofista ajattelua monen vuosi­sadan ajan. Francis Bacon kuitenkin hylkäsi 1600-luvulla syllogismin parhaana keinona luontoa koskevien päätelmien tekoon. Sen sijaan hän suosi induktiivisempaa, kokeellista lähestymis­tapaa havaintojen tekemiseksi, mikä merkitsi kokeellista tutkimusta, jonka pohjalta voitaisiin tehdä yleisempiä päätelmiä.
1800-luvulla syllogismeista kehitettiin muunnelmia, joissa esiintyi myös disjunktiivisia ("A tai B") ja ehdollisia lauseita ("jos A niin B"). Kant väitti teoksessaan Logiikka (1800), että logiikka oli ainoa loppuun saakka kehitetty tiede ja että Aristoteleen logiikka sisälsi jo kaiken, mitkä logiikan alalta ylipäänsä voitiin tietää. Kuitenkin jopa Kantin omaa, hänen muissa teoksissaan esitettyä filosofiaa voidaan hyvällä syyllä pitää logiikankin kannalta merkittävinä uusina tuloksina. Vaikka muissa osissa maailmaa logiikkaa oli kehitetty itsenäisesti, esimerkiksi Avicennan ja intialainen logiikka, Kantin käsitys oli länsimaissa pitkälti vallitsevana vuoteen 1879 saakka, jolloin Frege julkaisi teoksensa Begriffsschrift. Siinä hän julkaisi uuden menelmän, lausekalkyylin, jolla niin syllogismeissa esiintyvät kategoriset kuin muunkinlaisetkin lauseet voitiin esittää kvanttorien ja muuttujien avulla.
Tästä sai alkunsa lause­logiikan ja ensimmäisen asteen predikaatti­logiikan kehitys. Jo 2000 vuotta käytössä ollut syllogistinen menetelmä menetti keskeisen merkityksensä, ja sitä alettiin yleisesti pitää vanhentuneena. Nykyisin Aristoteleen järjestelmää käsitellään opetuksessa pääasiassa vain johdantona sekä tieteenhistoriallisissa yhteyksissä.
Huomattavana poikkeuksena ovat kuitenkin katolinen Uskonopin kongregaatio, jonka virkamiehet yhä soveltavat Aristoteleen logiikkaa, sekä Rota Romanan apostolinen tuomioistuin, joka edelleen edellyttää asianajajien esittävän perustelunsa syllogistisessa muodossa.
Boole ja Aristoteleen logiikka
Logiikan historiaa tutkinut John Corcoran korosti George Boolen teoksen Laws of Thought uuteen painokseen liittämässään esipuheessa, että Boole epäröimättä hyväksyi Aristoteleen logiikan Corcoran myös vertaili kohta kohdalta Aristoteleen Ensimmäistä analytiikkaa ja Boolen teosta Laws of Thought.
Corcoranin mukaan Boole hyväksyi Aristoteleen logiikan täysin ja tuki sitä. Boolen tarkoituksena oli "edetä syvemmälle, korkeammalle ja pidemmälle" kuin Aristoteleen logiikka
Erityisesti Boole hyväksyi sen, mitä Aristoteles oli kirjoittanut. Hänen "erimielisyytensä", sikäli kuin sellaista oli, koski sitä, mistä Aristoteles ei ollut sanonut mitään.
Ensinnäkin, perusteiden osalta, Boole yhdisti Aristoteleen neljä lausemuotoa yhdeksi ainoaksi, yhtälöiden muotoon, mikä jo sinänsä oli vallankumouksellinen idea. Toiseksi, loogisten probleemojen osalta, se, että Boole yhdisti yhtälöiden ratkaisun logiikkaan, johti päätelmään, että Aristoteleen päättelysääntöjä oli täydennettävä yhtälöiden ratkaisemisella.
Kolmanneksi, sovellusten osalta, Boolen järjestelmällä voitiin käsitellä monen termin lauseita ja argumentteja, kun taas Aristoteles pystyi käsittelemään vain kahden termin muodostamia subjekti-predikaatti -lauseita. Esimerkiksi Aristoteleen järjestelmässä lausetta: "Mikään suorakulmio, joka ei ole neliö, ei ole nelikulmio olematta suunnikas" ei olisi voitu johtaa lauseista: "Mikään neliö, joka on suorakulmio, ei ole suunnikas, joka on suorakulmio" tai "Mikään suunnikas, joka on suorakulmio, ei ole neliö, joka on suorakulmio."
Syllogistiset virhepäätelmät
Syllogistisessa päättelyssä tehdään usein tietyn tyyppisiä virheitä.
Esimerkiksi premisseistä "Jotkut A:t ovat B" ja "Jotkut B:t ovat C" päätellään usein virheellisesti, että jotkut A:t ovat C. Tällainen syllogismin tyyppi (III-1) ei kuitenkaan ole pätevä, eikä johtopäätös seuraa premisseistä. Esimerkiksi vaikka jotkut kissat (A) ovat mustia (B) ja jotkut mustat eläimet (B) ovat korppeja (C), tästä ei seuraa, että jotkut kissat (A) olisivat korppeja (C). Tämä aiheutuu siitä, että kumpikaan premisseistä ei koske kaikkia välitermin tarkoittamia kohteita, ja tätä sanotaan "yleistymättömän välitermin virhepäätelmäksi".
Sen selvittämiseksi, mitkä syllogismit ovat päteviä, on kummastakin premissistä tutkittava, koskevatko ne kaikkia niissä mainituilla termeillä tarkoitettuja kohteita.
Polttoainelämmitin
pienoiskuva|Polttoainelämmitin Volkswagen 1303:ssa. Polttoainelämmitin eli polttoainekäyttöinen lisälämmitin on laite, joka käyttää ajoneuvon polttoainetta lämpöenergian tuottamiseen ja se ottaa toimintaansa tarvittavan virran ajoneuvon akulta. Polttoainekäyttöisiä lämmittimiä käytetään ajoneuvojen moottorin ja ohjaamon lämmittiminä, niin esilämmitystarkoituksessa kuin ajon aikaisina lisälämmittiminä.
Andrew Copp
Andrew Copp (s. 8. heinäkuuta 1994) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, joka pelaa NHL-seura Detroit Red Wingsissa. Hän on Winnipegin neljännen kierroksen varaus vuodelta 2013.
Polttoainelämmitin
Polttoainelämmitin yleisesti
Moottorin esilämmitykseen tarkoitetun polttoainekäyttöisen lämmittimen lämmitysteho on noin kymmenkertainen verrattuna tavanomaiseen sähkökäyttöiseen esilämmitinvastukseen. Suuren tehon vuoksi lämmitysaika on lyhyt, kovillakin pakkasilla enintään 30 minuuttia. Lisälämmittimen tyypillinen polttoaineenkulutus on 0,3–0,7 litraa tunnissa. Polttoaineen palaessa syntyy hiilidioksidia, mutta polttoainelämmittimien muut päästöt ovat vähäisiä.
Andrew Copp
Ura
Copp pelasi yliopistokiekkoa Michiganissa ja oli viimeisenä vuotenaan myös joukkueen kapteeni. Yhteensä hän teki yliopistourallaan 81 tehopistettä 107 ottelussa. Yhteensä 40 tehdystä maalista 11 syntyi ylivoimalla ja viisi alivoimalla.
Copp lähti yliopiston joukkueesta viimeisenä vuotenaan solmiakseen kolmivuotisen tulokassopimuksen Winnipeg Jetsin kanssa 26. maaliskuuta 2015. Hän pelasi ensimmäisen NHL-pelinsä 11. huhtikuuta, jolloin sai syötön muodossa myös heti ensimmäisen tehopisteensä.
Elokuussa 2021 Copp teki yksivuotisen jatkosopimuksen Jetsin kanssa.
Polttoainelämmitin
Polttoainelämmitintyypit
Polttoainekäyttöiset lämmittimet voidaan jakaa ilmaa ja vettä lämmittäviin laitteisiin.
Andrew Copp
Ura
Maaliskuussa 2022 Jets kauppasi Coppin ja kuudennen kierroksen varausvuoron New York Rangersiin vaihdossa Morgan Barroniin, kahteen ehdolliseen toisen kierroksen varausvuoroon ja viidennen kierroksen varausvuoroon.
Polttoainelämmitin
Ilmalämmitin
Ilmalämmitin lämmittää ajoneuvon ohjaamon ilmaa. Se käyttää lämmittämiseen ajoneuvon polttoainetta ja toimii erillään moottorinlämmittimestä. Se voi imeä lämmitettävän ulkoilmasta tai kierrättää ohjaamon sisäilmaa. Lisäksi sitä voi käyttää tavallisena ohjaamotuulettimena.
Andrew Copp
Ura
Heinäkuussa 2022 Copp teki vapaana agenttina Detroit Red Wingsin kanssa viisivuotisen ja noin 28,1 miljoonan dollarin arvoisen jatkosopimuksen.
Tutkintapyyntö
Tutkintapyyntö on käsite ja esitutkintaprosessin vireillepanotoimi, jota käytetään joissakin yhteyksissä rikosilmoitus-käsitteen sijasta. Tutkintapyynnöllä ja rikosilmoituksella ei ole poliisin kannalta mitään eroa. Tutkintapyynnön saatuaan poliisi arvioi ensin, onko syytä epäillä rikosta, ja jos on, aloitetaan asiassa esitutkinta. Syytä epäillä -kynnys on matalin rikosprosessin tuntemista toimenpidekynnyksistä. Kyseessä on eräänlainen tutkinnalle saatava aikalisä, jota käytetään hyvin vakavissa rikoksissa.
Polttoainelämmitin
Vesilämmitin
Polttoainekäyttöinen lisälämmitin on ajoneuvon polttoaineella toimiva moottorinlämmitin, jolla lämmitetään moottorin jäähdytinnestettä. Moottorin jäähdytinnesteen lämmettyä riittävästi laitteen ohjaus käynnistää ajoneuvon ohjaamon tuuletuksen, jolloin ohjaamokin lämpenee. Myös vesilämmittimistä voi löytyä ohjaamon tuuletusominaisuus kesäkäyttöä varten.
Tutkintapyyntö
Laki ei tunne käsitteitä tutkintapyyntö tai rikosilmoitus, vaan poliisille voi tehdä ainoastaan ilmoituksen mahdollisesta rikoksesta. Ilmoituksen pohjalta poliisi kirjaa sen rikosilmoituksena eli niin sanottuna R-ilmoituksena, jos on syytä epäillä rikoksen tapahtuneen. Jos selvää syytä epäillä ei ole, poliisi kirjaa ilmoituksen sekailmoituksena eli niin sanottuna S-ilmoituksena.
Oikeuskäytännössä on katsottu, että mikäli poliisille annetut tiedot ovat perättömiä, tutkintapyyntö voi tulla kunnianloukkauksena arvioitavaksi, mikäli tietojen antajalla ei ole ollut perusteita pitää antamiaan tietoja paikkansapitävinä.
Kirjassaan Suuri kaalihuijaus Tommi Uschanov pitää termiä tutkintapyyntö rikosilmoituksen kiertoilmauksena.
Limvuono
thumb|300px|Limvuonon ylittävä silta [[Aalborgin ja Nørresundbyn välillä.]] thumb|Limvuonon sijainti Tanskassa.
Limvuono on Tanskassa sijaitseva matala salmi, joka erottaa Vendsyssel-Thyn saaren muusta Jyllannista ja Jyllannin niemimaasta. Se ylettyy Pohjanmerestä Kattegatin salmeen ja on noin 180 kilometriä pitkä ja muodoltaan hyvin epäsäännöllinen. Enimmillään se on 24 metriä syvä. Tärkein satamapaikka on Aalborg, jossa rautatie- ja maantiesilta ylittää Limvuonon.
Aikaisemmin Limvuono oli yhteydessä vain Kattegatiin. Vuonna 1825 tulvan seurauksena vuonon pohjukasta muodostui yhteys Pohjanmereen ja Limvuonosta tuli salmi. Samalla Jyllannin pohjoisosasta, Vendsyssel-Thystä, tuli saari.
Tanskalainen kasvinsuojeluaineita valmistava Cheminova alkoi Länsi-Jyllannin tehtaallaan 1950-luvulla haudata myrkkyä Limvuonoon, ja 25 000 myrkkytynnyrin löytyminen 1981 oli Pohjoismaiden siihen asti pahin ympäristökatastrofi.
Itä-Ukrainan kansallinen yliopisto
Itä-Ukrainan kansallinen yliopisto (SNU) on Itä-Ukrainassa, erityisesti Luhanskin kaupungissa toimiva, vuonna 1920 perustettu suuri yliopisto. Yliopisto on nimetty Luhanskissa syntyneen, Venäjän keisarikunnassa venäjän kielen sanastoa, venäläistä kansanperinnettä ja luontoa laajalti kuvanneen Volodymyr Dalin (eli Vladimir Dalin, 1801-1872) mukaan.
thumb|180px|left|Itä-Ukrainan yliopiston uusi rakennus Luhanskissa. thumb|270px|Itä-Ukrainan yliopiston hallintorakennus Yliopistossa on yhdeksän instituuttia tai tiedekuntaa, joiden alaisuudessa ainelaitokset toimivat. Opiskelijoita on yli 30 000.
Itä-Ukrainan yliopisto on yksi 14:stä autonomisen tiedeyliopiston aseman saaneesta yliopistosta Ukrainassa. Vuonna 2014 suoritetussa kahdensadan ukrainalaisen yliopiston vertailussa Itä-Ukrainan yliopisto pisteytettiin Ukrainan 27. parhaaksi yliopistoksi. Kun vertailuun otettiin mukaan Webometricsin luokittelu ja tieteelliset Scopus-viitteet, yliopiston luokiteltiin kansallisesti sijalle 25. Pelkkä espanjalaisen Webometrics pisteytti yliopiston kansallisesti 23. ja maailmanlaajuisesti 3590. sijalle vertailluista korkeakouluista.
Syksyllä 2014 yliopisto siirsi hallintonsa ja juridisen osoitteensa pois separatistikapinallisten hallitsemasta Luhanskista luoteeseen, Sjevjerodonetskiin. Useat muutkin separatistialueella aiemmin sijainneet ukrainalaisyliopistot ovat siirtäneet vähintään hallintonsa turvaan Ukrainan rauhallisempiin osiin.
Contà
Contà on kunta Pohjois-Italiassa Trentino-Etelä-Tirolin alueella olevassa Trenton maakunnassa. Kunta perustettiin vuonna 2016, kun kolme pientä kuntaa, Cunevo (595 asukasta), Flavon (523) ja Terres (320), yhdistyivät muodostaen Contàn kunnan.
Armenia olympialaisissa
Armenia osallistui olympialaisiin itsenäisenä valtiona ensimmäisen kerran Lillehammerissa 1994 ja on ollut siitä lähtien mukana kaikissa kesä- ja talviolympialaisissa. Vuonna 1992 armenialaisurheilijat kilpailivat yhdistetyllä joukkueella Georgian ja muiden IVY:n jäsenmaiden kanssa, tätä ennen maa oli osa Neuvostoliittoa.
Armenian menestyksekkäin laji olympialaisissa on paini. Maan ensimmäinen olympiavoittaja on painija Armen Nazarjan, joka sai kultaa kreikkalais-roomalaisen painin kärpässarjassa Atlantassa 1996. Hän voitti kultaa myös Sydneyssä 2000, mutta edusti tällöin Bulgariaa.
Charles Bronson
Charles Bronson (s. Charles Dennis Buchinsky; 3. marraskuuta 1921 Ehrenfeld, Pennsylvania – 30. elokuuta 2003 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen elokuvanäyttelijä, joka tunnetaan erityisesti rooleistaan kovaotteisena poliisina, lännenelokuvien pyssysankarina, mafian palkollisena ja omankädenoikeuteen tarttuvana kostajana. Hän näytteli urallaan 80 elokuvassa ja lukuisissa tv-sarjoissa ja on yksi harvoista Hollywood-tähdistä, joiden suosio on ulottunut viidelle vuosikymmenelle.
Nuoruus
Charles Bronson syntyi 11:ntenä lapsena 15-lapsiseen liettualaisvanhempien perheeseen. Hänen isällään oli tataarilaiset sukujuuret. Joidenkin lähteiden mukaan hänet kastettiin nimellä Karolis Bučinskis, Casimir Businskis tai Karol Buczyński. Vuonna 1943 Bronson liittyi Yhdysvaltain ilmavoimiin ja vuonna 1945 hänet liitettiin B-29-laivueeseen, jossa hän taisteli japanilaisia vastaan toisessa maailmansodassa.
Uran alku
Sodan jälkeen Bronson teki useita töitä, mutta sitten hänet palkattiin philadelphialaiseen teatteriseurueeseen lavastaiden maalaajaksi. Hän alkoi pian saada myös pieniä rooleja, ja vuonna 1949 hän muutti Kaliforniaan. Bronson paransi puhetapaansa Pasadena Playhousen koulussa, mistä hänet myös huomattiin elokuviin. Hänen ensimmäinen elokuvansa oli Laivaston nerot (1951). Seuraavan muutaman vuoden aikana Bronson näytteli useissa elokuvissa ja televisiosarjoissa. Roolit olivat pieniä, eikä Bronson saanut aina nimeään lopputeksteihin. Suurimmat roolit olivat b-elokuvissa, kuten Sateessa, Viimeisessä apassissa (1954) ja Sotarummuissa.
Bronson oli näytellyt ensimmäisissä elokuvissaan alkuperäisellä nimellään, mutta hän vaihtoi sukunimensä Bronsoniksi 1954, koska pelkäsi mccarthyismin ajan reaktiota venäläiseltä kuulostavaan nimeensä. Nimen vaihdoksen jälkeen hänen ensimmäinen elokuvansa oli Big House, U.S.A. (1955). Pääroolia hän näytteli muun muassa elokuvassa Verinen viikonloppu (1958). Bronsonin tunnetuimpia elokuvia tuolta ajalta ovat kuitenkin 7 rohkeata miestä (1960) Suuri pakoretki (1963) ja Likainen tusina (1967).
Huipulle Euroopassa ja paluu Hollywoodiin
thumb|left|upright|Charles Bronson elokuvassa [[Kotkat hyökkäävät (1977).]] Ranskalainen Alain Delon oli monien muiden maanmiestensä tavoin arvostanut elokuvaa Verinen viikonloppu, ja hän kutsui Bronsonin näyttelemän brittiläis-ranskalaiseen yhteistuotantoon Yksinäiset sudet (1968). Bronsonista tulikin 1960-luvun lopulla tunnettu Euroopassa, missä hän näytteli erityisesti lännenelokuvissa ja rikoselokuvissa. Hän sai vuonna 1972 Golden Globe -gaalan kunniapalkinnon ”maailman elokuvasuosikkina”. Euroopassa hän teki Yksinäisten susien lisäksi muun muassa Sergio Leonen italowesternin Huuliharppukostaja (1968) ja elokuvan Muukalainen sateesta.
Bronson palasi 1970-alussa Hollywoodiin ja näytteli muun muassa rikoselokuvissa Mestaritappaja (1972), Teilaaja (1973) ja Raakaa peliä (1974). Elokuvatähdeksi Bronson nousi vuoden 1974 elokuvalla Väkivallan vihollinen, jossa hän esitti omankädenoikeuteen tarttuvaa, perheensä menettänyttä arkkitehtia. Vaikka elokuvaa kritisoitiin sen väkivaltaisuuden takia, sitä seurasi neljä jatko-osaa. Väkivallan vihollinen 5 – kalman kasvot (1994) oli Bronsonin viimeinen teatterielokuva.
Bronsonista tuli ohjaaja J. Lee Thompsonin luottonäyttelijä 1980-luvulla, ja he tekivät yhdessä seitsemän projektia. Don Siegelin elokuvassa Puhelin (1977) Charles Bronson näytteli Suomessakin. Kyseisessä agenttitrillerissä Helsinki esitti Moskovaa ja Leningradia ja Bronson venäläisagenttia.
Viimeisinä vuosinaan Bronsonin terveys heikkeni, ja hän jäi vuonna 1998 eläkkeelle lonkkaleikkauksen takia. Hän menehtyi lopulta Alzheimerin tautiin ja keuhkokuumeeseen vuonna 2003. Bronsonin viimeiseksi näyttelijäntyöksi jäi Poliisin painajainen -televisiotrilogia, joka on hänen ainoa elokuvasarjansa Väkivallan vihollisen lisäksi.
thumb|Bronson sai tähden [[Hollywood Walk of Famelle vuonna 1980. ]]
Yksityiselämä
Bronsonin ensimmäinen vaimo oli Harriet Tendler, jonka hän oli tavannut Philadelphiassa. He olivat molemmat olleet aloittelevia näyttelijöitä. Heille syntyi eroon päättyneessä liitossa kaksi lasta. Bronsonin toinen vaimo oli brittiläinen näyttelijä Jill Ireland. He menivät naimisiin vuonna 1968. He asuivat Bel Airissa seitsemän lapsensa kanssa. Kaksi niistä oli yhteisiä, kaksi Bronsonin ensimmäisestä liitosta ja kolme Irelandin ensimmäisestä liitosta. Jill Ireland kuoli syöpään vuonna 1990. Bronsonin kolmas vaimo oli Kim Weeks, jonka kanssa hän meni naimisiin vuonna 1998.
Hollywood-kyltti
Hollywood-kyltti on Los Angelesissa sijaitseva Hollywoodin tunnuksena tunnettu kyltti, joka koostuu Hollywood-sanan muodostavista kirjaimista. Kyltti sijaitsee Mount Lee -kukkulalla, joka on Hollywood-kukkuloiden korkein huippu. Kyltistä huolehtii Hollywood Sign Trust.
Historia
Hollywoodin kasvaessa ja elokuvien suosion noustessa Hollywood-kukkulalle pystytettiin vuonna 1923 kyltti, jossa luki ”Hollywoodland”. Kyltillä mainostettiin uutta kiinteistöyhtiötä, eikä se siis alkuun liittynyt ollenkaan elokuviin. Kyltti maksoi 21 000 Yhdysvaltain dollaria. 1930-luvun laman takia kyseinen kiinteistöyritys lopetti toimintansa ja kyltille ei tehty mitään vuosiin. Kyltti oli valaistu 4 000 lampulla ja lampunkorjaaja asui pienessä talossa erään kirjaimen takana. Alun perin kirjaimet olivat hieman yli yhdeksän metriä (30 jalkaa) leveät ja yli 15 metriä (50 jalkaa) korkeat. 18. syyskuuta 1932 näyttelijä Peg Entwistle teki itsemurhan hyppäämällä H-kirjaimen huipulta alas, ja usein hänet muistetaankin juuri itsemurhansa eikä näyttelijäntaitojensa takia.
Hollywood Chamber of Commerce osti kyltin vuonna 1949. Samana vuonna H-kirjain oli hajonnut, mikä oli herättänyt ihmiset huomaamaan kyltin kunnon. Hollywoodissa oli myös oltu huolestuneita New Yorkin kasvavasta televisiotuotannosta ja ajateltiin, että jonkinlainen ikoni auttaisi asiaa. Silloin neljä viimeistä kirjainta poistettiin, ja siitä lähtien kyltissä on lukenut Hollywood. Kyltistä tulikin uusi tähti ja vuonna 1973 se julistettiin Los Angelesin kulttuurihistorialliseksi monumentiksi.
1970-luvun lopulla Hollywood-kyltti oli huonossa kunnossa, ja se päätettiin rakentaa uudelleen. Rahoitusta kerättiin muun muassa kirjainkohtaisten sponsoreiden tuella. Korjaus alkoi elokuussa 1978 ja päättyi saman vuoden marraskuussa. Rahaa siihen kului 250 000 dollaria. Vanhat kirjaimet pilkottiin suorakulmaisiksi paloiksi ja myytiin 10 000 dollarilla eräälle henkilölle, joka myi palaset eteenpäin vuonna 2003.
Kyltti on maalattu viimeksi vuonna 2005.
Aiheesta muualla
34.1341°N, -118.32169°W
Viihdeuutiset
Viihdeuutiset oli MTV3:lla esitettävä ajankohtaisohjelma. Ohjelmassa kerrottiin tuoreimmat viihdeuutiset julkimoista, muotimaailmasta ja elokuvamaailmasta. Viimeinen viihdeuutisten lähetys esitettiin 10. joulukuuta 2009.
Viihdeuutiset alkoi vuoden 2005 alussa, silloin niitä juonsi Viivi Avellán. Vuonna 2007 juontajana oli Mari Kakko. Syksystä 2008 lähtien juontajana toimi Sanna Kiiski.
1763
Katso myös
1751 – 1800
Vem och vad
Vem och vad on henkilöhakuteos merkittävistä suomalaisista. Se on ilmestynyt ruotsinkielisenä Suomessa vuodesta 1920 noin neljän vuoden välein. Tuorein laitos on vuodelta 2010.
Teoksen kustantaja on ollut Schildts, nyttemmin Schildts & Söderströms. Vuoteen 1992 otsikkoon kuului kysymysmerkki, sen jälkeen ainoastaan nimiösivulla. Vuosien 2008 ja 2010 laitoksissa oli runsaat 3 800 henkilöartikkelia noin 900 sivulla. Hyvin edustettuina ovat yliopistomaailma ja kulttuurielämä, ja myös poliitikoista on runsaasti artikkeleita. Vähemmän sen sijaan on esimerkiksi viihteen edustajia. Tiedot perustuvat henkilöiden omaan ilmoitukseen. Mukana ei ole sellaisia, jotka eivät ole antaneet itse tietojaan.
Birgitta Sarelin
Birgitta Sarelin (s. 1952 Jepua ) on suomalainen teologi. Hän on Åbo Akademin käytännöllisen teologian, erityisesti hymnologian, dosentti, yliopistonlehtori emerita. Sarelin on julkaissut kirjoituksia ruotsalaisista ja suomalaisista virsistä sekä painettuna että internetissä.
Jenna Lepomäen surma
Jenna Maria Lepomäki (21. syyskuuta 1992 Porvoo – 28. kesäkuuta 2011 ) oli 18-vuotias nainen, joka löydettiin kuolleena Espanjan Fuengirolassa 6. lokakuuta 2011.
Viimeinen havainto Lepomäestä oli kesäkuulta 2011. Useita kuukausia kestäneiden etsintöjen jälkeen hänen muumioitunut ruumiinsa löydettiin maastosta makuupussiin kätkettynä lokakuussa 2011. Keskusrikospoliisi tutki asiaa yhteistyössä Espoon poliisin ja Espanjan poliisin kanssa. Kolme päivää ruumiin löytymisen jälkeen 19-vuotias Joona Mikael Hasselqvist (ent. Paukku ) ja 20-vuotias Joel Aarne Esaias Lilo (ent. Kettula ) vangittiin epäiltynä Lepomäen taposta. Myöhemmin syytenimike vaihtui murhaan.
Koska Hasselqvist ja Lilo ovat kotoisin Tampereen seudulta, asian käsittely alkoi 5. kesäkuuta 2012 Pirkanmaan käräjäoikeudessa, jossa heitä syytettiin murhan lisäksi myös muun muassa törkeistä huumausainerikoksista. Syytteen mukaan Lepomäkeä yritettiin värvätä huumekuriiriksi, mutta hän kieltäytyi ja kertoi asiasta paikalliselle poliisille, minkä vuoksi hänet surmattiin. 24. elokuuta 2012 Hasselqvist ja Lilo tuomittiin elinkautiseen vankeuteen murhasta. Sen lisäksi Hasselqvist tuomittiin petoksesta ja törkeistä huumausainerikoksista, ja Lilo petoksesta, rahanpesusta ja huumausainerikoksesta. Myös Hasselqvistin isäpuoli tuomittiin yli kahden vuoden ehdottomaan vankeuteen törkeistä huumausainerikoksista. Hänen äitinsä sai ehdollisen tuomion.
Tuomiosta valitettiin Turun hovioikeuteen. Hovioikeus antoi lokakuussa 2013 tuomionsa, jossa se katsoi, että kyse oli murhan sijaan taposta ja avunannosta tappoon. Hovioikeuden mukaan henkirikoksessa ei ollut vakaata harkintaa. Tätä perusteltiin muun muassa sillä, että rikos tapahtui tekijän käyttämässä asunnossa, jossa tappamisen jälkien hävittäminen on vaikeaa. Lisäksi ei ollut näyttöä siitä, houkuteltiinko Lepomäki palaamaan asuntoon tappamistarkoituksessa. Joona Hasselqvistin elinkautinen tuomio aleni 12 vuodeksi ja avunannosta tuomitun Joel Lilon 6 vuodeksi. Tuomio oli erimielinen, sillä oikeuden puheenjohtaja olisi tuominnut molemmat murhasta. Tuomion julistamisen jälkeen Lilo päästettiin vapaaksi, sillä alle 21-vuotiaana tehdystä rikoksesta pääsee ehdonalaiseen vapauteen istuttuaan tuomiosta yhden kolmasosan.
Lilon päästäminen vapaaksi herätti pahennusta, sillä vapautumisen jälkeen hän kirjoitti asiattomuuksia Lepomäen muistosivulle. Lepomäen isä teki viesteistä rikosilmoituksen, ja Lilo pidätettiin muutamaksi päiväksi epäiltynä muun muassa törkeistä kunnianloukkauksista. Syyskuussa 2014 Pohjanmaan käräjäoikeus tuomitsi Lilon kunnianloukkauksesta ja laittomasta uhkauksesta 65 päiväsakkoon (318 euroa) sekä maksamaan Lepomäen äidille tuhat euroa kärsimyskorvauksia.
Syyttäjä ja Jenna Lepomäen omaiset hakivat Turun hovioikeuden tuomioon valituslupaa korkeimmasta oikeudesta. Korkein oikeus ei lupaa myöntänyt, joten hovioikeuden tuomio jäi pysyväksi.
Reaktioita
Kansanedustaja Kari Tolvasen mukaan rikoslakia pitäisi muuttaa ensikertalaisuuden osalta, ja hän jätti asiasta lakialoitteen marraskuussa 2013. Sisäministeri Päivi Räsänen totesi, että ensikertalaisuuden määritelmä voitaisiin poistaa kokonaan vakavissa rikoksissa. Tuolloinen oikeusministeri Anna-Maja Henriksson ei ottanut yksittäistapaukseen kantaa ja entisen oikeusministerin Tuija Braxin mukaan asia vaati lisäselvittelyä.
Votka
pienoiskuva|pysty|[[Vodkamartini|Votkamartini on suosittu drinkki.]] Votka tai vodka on kirkas väritön viina. Sitä valmistetaan käyttämällä ja tislaamalla jostain tärkkelys- tai sokeripohjaisesta raaka-aineesta, kuten viljasta, perunasta tai melassista. Votkan alkoholipitoisuudeksi on Euroopan unionissa määritelty vähintään 37,5 tilavuusprosenttia ja Yhdysvalloissa 40 tilavuusprosenttia.
Votka keksittiin vuosisatoja sitten Venäjällä tai Puolassa. Koska votka on lähes mautonta ja hajutonta lukuun ottamatta alkoholin tuomaa polttavaa makua, se on suosittu drinkkisekoitusten ja boolien ainesosana.
Etymologia
Juoman suomenkielinen nimi on lainasana venäjän kielestä. Venäjänkielinen nimitys vodka on diminutiivimuoto sanasta voda, ’vesi’, ja äännetään.
EU:ssa
Euroopan parlamentti määriteli votkan tammikuussa 2008 alkoholijuomaksi, joka valmistetaan etanolista ja tuotetaan käyttämällä ja tislaamalla perunasta, viljasta tai muusta maataloustuotteesta, joiden osuutta on vähennetty valmistusprosessissa tietoisesti. Votkan alkoholipitoisuuden tulee olla vähintään 37,5 tilavuusprosenttia, ja sen saa maustaa vain aineilla, joita esiintyy käytetyissä raakamateriaaleissa. Jos votka on valmistettu muusta kuin viljasta tai perunasta, tämä pitää mainita etiketissä.
Suomessa
Nimitystä ”suomalainen vodka” voidaan Suomessa käyttää vain sellaisesta alkoholijuomasta, joka on valmistettu viljasta tai perunasta ja joka on kokonaan valmistettu sekä pullotettu Suomessa. Asetuksen mukaan votka on ”Suomesta peräisin oleva yksinomaan käymistietä saadusta viljamäskistä tislaamalla valmistettu vodka, jonka alkoholipitoisuus on enintään 60 prosenttia tilavuudesta ja joka vastaa Euroopan talousyhteisössä ja sen jäsenvaltioissa voimassa olevia määräyksiä”. EU-direktiivin johdosta myös suomalaisen Koskenkorva-viinan etiketissä on pitänyt vuodesta 2009 alkaen mainita, että tuote on votkaa.
Yhdysvalloissa
Yhdysvalloissa votkalta edellytetään sitä, että sen aromi, maku ja väri on poistettu tislauksessa, ja sen alkoholipitoisuuden täytyy olla vähintään 40 prosenttia. Lisäaineet ovat sallittuja tiettyyn määrään asti.
Raaka-aineet
Votka tehdään useimmiten viljasta, perunasta tai sokerijuurikkaasta saatavasta melassista, joskus viinirypäleistä. Raaka-aineen valinta riippuu tuotantoalueen ilmastosta sekä kansallisista tavoista ja mieltymyksistä. Venäjällä suositaan vehnää, Puolassa ruista ja Suomessa ohraa. Perunana käytetään tavallista perunaa tärkkelyspitoisempaa lajiketta sekä pienikokoisia mukuloita, sillä niissä on enemmän tärkkelystä kuin isommissa.
Käytetyllä raaka-aineella on vaikutuksensa votkan makuun. Esimerkiksi perunasta tehty votka on voimakkaamman makuista ja suutuntumaltaan kermaisempaa kuin viljapohjainen votka.
Ainakin Ruotsissa ja Suomessa on votkaa valmistettu myös sulfiittiselluloosatehtaiden tuotannolle tarpeettomista puun sokereista tuotetusta metanolipitoisesta sulfiittispriistä poistamalla siitä metanolikomponentti erityisellä puhdastislauskojeistolla.
Valmistus
pienoiskuva|Votkamuseo [[Ylä-Mander|Mandrogissa.]] Veteen sekoitettu raaka-aine aluksi lämmitetään ja sekoitetaan mäskiksi. Siihen sekoitetaan amylaasia ja diastaasientsyymejä, jotta tärkkelys hajoaisi yksinkertaisiksi sokereiksi, kuten glukoosiksi ja maltoosiksi. Perunat täytyy kuoria ja harjata ensin. Mäski jäähdytetään noin 30 celsiusasteeseen, ja siihen lisätään hiiva, joka on useimmiten leivinhiivaa. Näin saatua ainetta käytetään 7–15-prosenttiseksi käymisastioissa yhdestä päivästä kahteen viikkoon.
Käymisen jälkeen rankki tislataan useita kertoja. Jos tisleen lopullinen alkoholipitoisuus on 95 prosenttia, mausta tulee neutraali, mutta jos alkoholipitoisuus on vähemmän, siinä on enemmän makua. Yleisimmin käytetään jatkuvaa tislausmenetelmää eli kolonnitislausta, jolla tuotanto on tehokasta, mutta myös vanhempaa pannutislausmenetelmää käytetään edelleen.
Tisleeseen lisätään vettä, niin että valmiissa juomassa on vettä noin 70 prosenttia. Parhaanlaatuisessa vedessä ei ole paljon suoloja tai ioneita, eikä siitä tule juomaan sivumakua. Jotkut tuottajat lisäävät votkaan hiukan hunajaa, sokeria, glyseriiniä tai sitruunahappoa lisätäkseen juoman viskositeettia ja pehmentääkseen sen makua.
Ennen pullotusta votka suodatetaan aktiivihiilen läpi. Suodatuksessa juomasta saadaan poistettua epäpuhtaudet, jotka vaikuttavat väriin, tuoksuun ja makuun. Ennen hiilen käyttöönottoa votkan suodatus tehtiin esimerkiksi kankaan, villan, paperin tai hiekan läpi. Joskus votka viilennetään ennen suodatusta.
Kansallisia erityispiirteitä
Venäläinen votka valmistetaan yleensä vehnästä, ja siinä on usein hienoinen aniksen maku. Venäläinen votka makeutetaan usein pienellä määrällä sokeria tai hunajaa.
Puolalainen votka valmistetaan perinteisesti rukiista. Joskus käytetään perunaa, etenkin Stobrawaa, mutta harvemmin muuta viljaa kuin ruista. Puolan lain mukaan puolalaisessa votkassa ei saa olla lisäaineita, mutta maustetussa votkassa saa olla luonnollisia makuaineita, väriaineita ja korkeintaan sata grammaa sokeria litrassa.
Länsimaiselle votkalle on sen tuotantoalueen laajuuden vuoksi vaikea antaa yleistä luonnehdintaa. Pohjoismaista, eurooppalaista ja pohjoisamerikkalaista votkaa markkinoidaan usein puhtaana tuotteena. Alkujaan länsimaiset votkat olivat melko neutraaleja, mutta nykyaikana tuotetaan myös hienoisesti maustettuja juomia. Smirnoff on Britannian ja Amerikan suosituin votkamerkki. Huokeampi amerikkalainen votka tehdään usein melassista mutta kalliimmat merkit viljasta.
Venäjällä
Votkaa juotiin Venäjällä viimeistään 1300-luvulla. Pietari Suuren aikana ylimystöllä oli yksinoikeus votkan tuotantoon. Votkan tuotanto ja myynti tulivat valtion monopoliksi vuonna 1902. Neuvostoliiton aikana venäläistä votkaa myytiin valtiollisen Sojuzplodoimportin kautta.
Neuvostoliiton romahduksen jälkeen Venäjän presidentti Boris Jeltsin lakkautti 1990-luvulla valtion votkamonopolin, ja halvasta verottomasta votkasta tuli jälleen suosittua juomaa aiempien vuosien alkoholirajoitusten poistuttua. Raakana juotu votka on Venäjän suosituin alkoholijuoma suurkaupunkien Moskovan ja Pietarin ulkopuolella. Venäläinen aikuinen joi 2010-luvulla keskimäärin 20 litraa votkaa vuodessa. Votkan suurkulutus oli tuolloin tutkijoiden mukaan merkittävä syy sille, että neljäsosa venäläisistä miehistä kuoli alle 55-vuotiaana.
Puolassa
Votkaa on valmistettu Puolassa yhtä kauan kuin Venäjälläkin. Varhaisin tunnettu maininta sanalle wódka esiintyy oikeuden pöytäkirjoissa vuodelta 1405. Keskiajalla Puolan kuningas antoi kaikille Puolan kansalaisille oikeuden valmistaa ja myydä votkaa ja muita alkoholijuomia. Sen seurauksena monet puolalaiset perheet ryhtyivät valmistamaan itsetehtyä ja eri tavoin maustettua votkaa. Krakovasta tuli Puolan votkatuotannon keskus 1500-luvun loppuun mennessä, ja sen jälkeen Gdańskista.
Puolan aateli sai 1600-luvun puolivälissä monopolin votkan tuotantoon ja myyntiin alueillaan. Perunaa alettiin käyttää puolalaisen votkan raaka-aineena uudella menetelmällä 1800-luvun alussa. Toisen maailmansodan jälkeen Puolan votkatuotanto tuli valtion monopoliksi. Votkayhtiöt yksityistettiin jälleen vuonna 1999, minkä seurauksena maassa on nykyisin yli tuhat votkamerkkiä.