cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Gračanican luostari
Gračanican luostari liitettiin Unescon maailmanperintöluetteloon vuonna 2006.
Unnan
Unnan on Japanin kaupunki Honshūn saarella Chūgokun alueella Shimanen prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin itäosassa ja rajautuu etelässä Hiroshiman prefektuuriin. Kaupungin läpi virtaa Chūgokuvuorilta alkunsa saava Ibijoki useine sivujokineen. Unnanissa on 37 720 asukasta (joulukuussa 2019) ja sen pinta-ala on 553,18 neliökilometriä.
Unnan on kaupunkina suhteellisen uusi: se perustettiin vuonna 2004 yhdistämällä toisiinsa Daitōn, Kakeyan, Kamon, Kisukin ja Mitoyan maaseutukaupungit sekä Yoshidan kyläkunta. Kaupungin nimi viittaa Izumon provinssin (un) eteläosiin (nan) ja on ollut pitkään käytössä Izumon eteläpuolisia piirikuntia tarkoittavana alueen nimenä. Unnanin vuoristoseudut ovat vanhastaan olleet raudan tuotantoaluetta tatara-uunein. Kaupungin keskusta sijaitsee Ibijoen varren Kisukissa, joka kehittyi Edo-kaudella markkinapaikkana ja jokisatamana. Daitōn alueelle avattiin ennen toista maailmansotaa molybdeenikaivos, jonka tuotantomäärät olivat jonkin aikaa maan suurimpia. Nykyisin tärkeitä elinkeinoja ovat riisin, teen, vihannesten ja esimerkiksi viinirypäleiden viljely sekä karjankasvatus. Kisukin ja Kamon alueille on sijoittunut myös teollisuutta, ja kaupungin pohjoisosat ovat kasvaneet Izumon ja Matsuen lähiöinä.
Unnanissa sijaitsee Kamo-Iwakuran arkeologinen kohde, josta on löydetty 39 pronssikelloa (dōtaku). Ne on nimetty Japanin kansallisaarteeksi. Toinen merkittävä löytö on Kanbaran pyhäköltä esiin kaivettu, vuodelle 239 päivätty pronssinen peili, jota on kutsuttu Himikon peiliksi. Matkailijoita Unnaniin houkuttelevat esimerkiksi Ushio-onsenin ja Yumura-onsenin kuumat lähteet, joilla on pitkä historia. Eräs luonnonnähtävyys on Ryūzun ja Yaen vesiputoukset, jotka muodostavat ympäristöineen prefektuurin luonnonpuiston. Kaupunkia palvelee JR Nishi-Nihonin Kisuki-linja.
Hamresanden
pienoiskuva|Hamresanden Hamresanden on kaupunginosa Norjan Kristiansandissa. Pieni kaupunginosa tunnetaan erityisesti kolme kilometriä pitkästä hiekkarannastaan. Siellä on kolme leirintäaluetta ja hotelli.
Kruunumeduusat
Kruunumeduusat (Coronatae) on meduusoiden luokan lahko. Siihen kuuluu noin 30 lajia, joista useimmat ovat punertavia syvän meren lajeja.
Ulkonäkö ja koko
Kruunumeduusojen polyypit ovat hyvin pieniä, muutamasta millimetristä kahteen senttiin. Ne tunnistetaan pintarakenteensa perusteella. Niistä irtoaa ephyra-toukkia, jotka kehittyvät aikuisiksi meduusoiksi.
Elinympäristö
Kruunumeduusoiden polyypit elävät kiinnittyneinä pohjamateriaaliin, koralliin, simpukankuoreen tai muuhun kiinteään pintaan. Jotkut lajit elävät sienieläinten joukossa. Niitä on löydetty jopa seitsemän kilometrin syvyydestä. Lahkoon kuuluu kuitenkin myös lajeja, joissa elää symbioottisia zooksantelli-leviä, jotka voivat elää vain valoisissa pintakerroksissa. Kolme lajia elää matalassa vedessä meriveden täyttämissä luolissa.
Verbier
300px|thumb|Verbierin kylä
Betty Field
Betty Field (8. helmikuuta 1913 Boston, Massachusetts – 13. syyskuuta 1973 Hyannis, Massachusetts) oli yhdysvaltalainen näyttelijä, joka loi uran teatterissa, elokuvissa kuin televisiossakin.
Betty Field oli monipuolinen näyttelijä. Hän näytteli elokuvissaan usein neuroottisia ja purevia naisia. Koko uransa aikana Betty näytteli elokuvissa ja näytelmissä yhtä aikaa, matkusteli Hollywoodin ja Broadwayn välillä.
Verbier
Verbier on matkailu- ja talviurheilualue Lounais-Sveitsissä, Valais'n kantonissa, lähellä Martignyn kaupunkia. Verbier kuuluu Bagnesin kuntaan ja on sen suurin taajama. Verbierissä on noin 3 000 asukasta.
Betty Field
Nuoruus
Betty Field syntyi myyntimies George Fieldille ja vaimolleen Katharine Lynchille Bostonissa, Massachusettsissa 8. helmikuuta vuonna 1913. Vanhemmat erosivat Bettyn ollessa nuori. Lapsuudessaan Betty alkoi äitinsä kanssa matkustelemaan espanjankielisissä maissa ja Betty oppikin puhumaan espanjaa. Katharine meni uusiin naimisiin ja sen jälkeen he asettuivat asumaan Newtoniin, Massachusettsiin. Bettyn intohimo teatteria kohtaan kasvoi varhaisilla nuoruusvuosillaan. Vuonna 1932 Betty meni opiskelemaan näyttelemistä American Academy of Dramatic Artsiin New York Cityssä, New Yorkissa.
1930-luku
Betty Field teki ammatillisen näyttelijädebyyttinsä vuonna 1933 näytelmässä The First Mrs. Fraser ja pian sen jälkeen Field sai rooleja monissa eri näytelmissä. Field jopa sai roolin Lontoon West Endin teatterista asti Howard Lindsayn farssissa She Loves Me Not alkuvuodesta 1934. Näytelmän loputtua Field palasi Yhdysvaltoihin, New Yorkiin, missä hän näytteli useissa menestyneissä Broadway-näytelmissä. Hänen Broadway-debyyttinsä oli komedianäytelmässä Page Miss Glory, joka sai ensi-iltansa 27. marraskuuta vuonna 1934, jota esitettiin aina maaliskuuhun 1935 asti 63 esityksen ajan. Hänestä tuli suosittu "nuori tyttö" George Abbottin komedioissa 30-luvulla. Page Miss Gloryn jälkeen hän näytteli muun muassa näytelmissä Three Men on a Horse (1935−1936), Boy Meets Girl (1935−1937), Room Service (1937−1938) ja The Primrose Path (1939). Näytelmistä Room Service ja The Primrose Path Field sai erinomaiset arvostelut.
Kun Paramount Picturesin kykyjenetsijät näkivät Fieldin suorituksen Barbara Pearsonin roolissa näytelmässä What a Life vuonna 1938, Paramountin johtohenkilöt halusivat Fieldin Hollywoodiin näyttelemään roolinsa samannimisessä elokuvaversiossa What a Life, joka sai ensi-iltansa vuonna 1939. Tämä oli myös hänen elokuvadebyyttinsä ja Betty voitti roolistaan National Board of Review -palkinnon vuonna 1940. Studio halusi myös allekirjoittaa Fieldin kanssa seitsenvuotisen sopimuksen. Field teki läpimurtonsa seuraavassa elokuvassaan Hiiriä ja ihmisiä, jonka ohjasi Lewis Milestone. Hiiriä ja ihmisiä sai neljä Oscar-ehdokkuutta. Hänen roolinsa Mae teki Fieldistä tasokkaan draamanäyttelijän.
Verbier
Talous
Verbier on Sveitsin tärkeimpiä matkailualueita. Verbier on sekä kesä- että talvimatkailualuetta retkeilyreitteineen, laskettelurinteineen ja kylpylöineen. Alueen vanhan elinkeinon, maatalouden, merkitys on vähentynyt lähes olemattomiin.
Betty Field
1940-luku
thumb|left|Zachary Scott ja Betty Field elokuvan Etelän mies trailerissa vuonna [[1945.]] Kun Field oli näyttelemässä vuonna 1939 Broadwaylla näytelmässä Ring Two, Betty tapasi näytelmän käsikirjoittajan Elmer Ricen. Pari meni vihille vuonna 1942. Heidän kolme lastaan John Alden, Judith ja Paul esiintyivät pienimuotoisesti äitinsä kanssa lavalla. Betty oli myös pääosassa Ricen kirjoittamissa näytelmissä Flight to the West (1940−1941) ja A New Life (1943), joka oli kirjoitettu erityisesti Bettylle. Flight to the West avattiin Guild Theatressa 30. joulukuuta vuonna 1940. Fieldillä oli naispääosa Hope Talcott Nathanina. Näytelmä siirrettiin Royale Theatreen 4. maaliskuuta vuonna 1941 ja näytelmä suljettiin 26. huhtikuuta 136 esityksen jälkeen. Näytelmää A New Life esitettiin 70 näytöstä Royalessa.
Field teki töitä Hollywoodissa mainekkaiden miesnäyttelijöiden kanssa, kuten Fredric Marchin kanssa Vaarojen laivassa (1940) ja Huomispäivän maailmassa (1944), John Waynen Hämärtää vuorten takana (1941), Robert Cummingsin, Charles Boyerin ja Edward G. Robinsonin Kaikkien rajojen ulkopuolella (1943) ja Joel McCrean The Great Momentissa (1944). Näiden suoritusten yläpuolelle nousee Fieldin suoritus klassikkoelokuvassa Renkaita vedessä (1942), jossa hän näytteli ahdistunutta tytärtä ja insestin uhria Cassandra Toweria. Hänen vastanäyttelijöinään elokuvassa oli Ann Sheridan, Cummings ja tuleva Yhdysvaltain presidentti Ronald Reagan. Renkaita vedessä sai kolme Oscar-ehdokkuutta. Field teki sen jälkeen kevyen komedian Tarvitaanko aviomiestä?, jossa hänen vastanäyttelijänään oli Ray Milland.
Field tarkoituksella jätti uusimatta Paramountin sopimuksensa, joka läheni loppuaan vuonna 1945. Vuonna 1945 Field teki laadukkaan suorituksen elokuvassa Etelän mies, jonka jälkeen hän piti pitkän tauon elokuvista. Hän palasi takaisin Broadwaylle, jolloin hän esiintyi arvostetuissa näytelmissä, kuten The Voice of the Turtle (1943−1947) ja aviomiehensä Dream Girl (1945−1946), jonka Rice myös ohjasi. Dream Girlin ensi-ilta oli 14. joulukuuta 1945 ja sitä esitettiin 348 näytöstä. Komedia suljettiin tasan vuotta myöhemmin. Field voitti New York Drama Critics Circle -palkinnon myöhemmin vuonna 1946. Fieldin Hedvig Ibsenin The Wild Duckissa sai myös ylistävää kritiikkiä. Field aloitti televisiotyön vuonna 1948 sarjassa The Philco Television Playhouse jaksossa "Street Scene", jossa hänen roolina oli Rose. Siitä lähtien Field alkoi ottaa tasaisesti vierailurooleja eri sarjoissa.
Verbier
Liikenneyhteydet
Verbieriin pääsee pohjoisesta, Martignyn kautta maanteitse tai rautateitse tai Italiasta, Sankt Bernhardin tunnelin kautta, tulemalla ensin Le Châbleen, Bagnesin kunnan keskustaajamaan, josta on serpentiinitie ja köysirata ylös kylään.
Betty Field
1940-luku
Betty palasi Paramountille ja elokuviin vuonna 1949, jolloin hän näytteli naispääosaa Alan Laddin kanssa elokuvassa Kohtalokasta valtaa, joka perustui F. Scott Fitzgeraldin romaaniin. Tämän elokuvan piti olla Fieldin elokuvauran kohokohtia, mutta elokuva floppasi ja Fieldin suoritus sai sekalaisia arvosteluja. Field palasi takaisin Broadwaylle jättäen Hollywoodin toistamiseen.
1950-luku
Field edelleen niitti menestystä Broadwaylla näytelmissä, kuten Twelfth Night (1949), The Rat Race (1949−1950), Peter Pan (1950, antoi roolinsa Jean Arthurille), The Fourposter (1951−1952, Field ja Burgess Meredith korvasivat Jessica Tandyn ja Hume Cronynin) ja Ladies of the Corridor (1953).
Field palasi takaisin Hollywoodiin 1950-luvun puolivälissä. Hän oli suuressa sivuosassa romanttisessa draamassa Rakkauden huviretki, joka ilmestyi vuonna 1955. Hänen vastanäyttelijöinään oli Kim Novak ja William Holden. Rakkauden huviretki oli yksi vuoden menestyneimpiä elokuvia ja sai kuusi Oscar-ehdokkuutta, joista se voitti kaksi. Elokuva sai myös neljä BAFTA-ehdokkuutta ja voitti Golden Globen. Field pääsi seuraavaksi näyttelemään Marilyn Monroen kanssa elokuvaan Bussipysäkki, joka sai ensi-iltansa vuonna 1956. Bussipysäkki sai Oscar-, BAFTA- ja Golden Globe-ehdokkuudet. Vuonna 1957 Field näytteli sivuosaa Lana Turnerin tähdittämässä Peyton Place – vihan tyyssija, joka sai yhdeksän Oscar-ehdokkuutta ja kaksi Golden Globe-ehdokkuutta, mutta ei voittanut näistä yhtäkään. Field oli roolistaan Vihan tyyssijassa ehdolla parhaan naissivuosan Kultaiseen Laureliin vuonna 1958, mutta ei voittanut sitä. Teatterin puolella näytelmät The Seagull, Separate Tables (1956−1957), Waltz of the Toreadors (1958) ja Touch of the Poet (1958−1959) myös korostivat tätä hänen uransa uutta kypsää vaihetta. Vuonna 1959 Field näytteli naissivuosaa elokuvassa Iloinen maankiertäjä.
50-luvulla Field vieraili muiden muassa sarjoissa Se parhaiten nauraa... vuonna 1956, Letter to Loretta vuonna 1956 ja Hallmark Hall of Fame vuonna 1959.
1960-luku
1960-luvulla Field näytteli Elizabeth Taylorin kanssa elokuvassa Ei rahasta (1960), josta Taylor voitti Oscar-palkinnon. Vuonna 1962 hän näytteli klassikkoelokuvassa Alcatrazin vanki yhdessä Burt Lancasterin, Karl Maldenin ja Thelma Ritterin kanssa. Elokuva sai neljä Oscar-ehdokkuutta. Field piti neljän vuoden tauon elokuvista ja vuonna 1966 hän otti roolin draamasta 7 naista, jossa Field oli yksi niistä seitsemästä naisesta. Hänen vastanäyttelijöinään oli Anne Bancroft, Sue Lyon, Margaret Leighton, Flora Robson ja Mildred Dunnock. Parin vuoden päästä 1968 Field näytteli komediassa Kultakahle, jossa hänen vastanäyttelijänä oli Dean Martin. Samana vuonna hän teki viimeisen elokuvansa rouva Ringermanina Clint Eastwoodin tähdittämä Rautainen Coogan.
Karvala (Kivennapa)
Karvala oli ennen talvisotaa noin 40 talon kylä Kivennavan pitäjässä Karjalankannaksella. Kivennavan kirkolle oli Karvalasta vähän toistakymmentä kilometriä matkaa, Venäjän rajalle vain neljä kilometriä. Lintulan luostari oli kolmen kilometrin päässä ja Lintulan luostarin kohdalta kääntyikin tie Karvalaan. Karvala oli kumpuilevaa hiekkamaata ja kylän osia kutsuttiin mäkien mukaan. Myllyojanmäki, Likasenmäki, Termosenmäki, Kailoosmäki, Pahnasuonmäki, Kylämäki ja Selkiinmäki. Asukkaiden mukaan kutsuttuna Juosilan, Kurjosen, Siikalan, Termosen, Kiurun, Terosen, Maidellin, Veijalaisen, Munnen ja Hieppilän mäet.
Betty Field
1960-luku
Field vieraili 60-luvulla muun muassa televisiosarjoissa Lahjomattomat vuonna 1960, Alfred Hitchcock esittää vuonna 1960, Valtatie 66 vuosina 1960, 1961 ja 1962, Tohtori Ben Casey vuonna 1962 ja Puolustuksella on puheenvuoro vuonna 1964. Teatteriuransa loppuvaiheilla Field näytteli Amanda Wingfieldia näytelmässä The Glass Menagerie (1965) ja Birdie Hubbardia The Little Foxes (1967−1968). Field teki viimeisen teatteriroolinsa vaikeassa Beatrice Hunsdorferin roolissa näytelmässä The Effect of Gamma Rays on Man-in-the-Moon Marigolds vuonna 1971. Samalla hän lopetti koko näyttelijänuransa, joka oli kestänyt 38 vuotta.
Karvala (Kivennapa)
Nykyisin kylän paikalla ei ole asutusta.
Betty Field
1960-luku
Fieldillä olisi ollut räikeä rooli evankelisti Isosiskona Donald Sutherlandin kanssa elokuvassa Heinäsirkat, mutta Field ehti kuolla juuri ennen kuvauksia. Geraldine Page korvattiin rooliin. Elokuva ilmestyi vuonna 1975.
Yksityiselämä ja kuolema
thumb|right|Betty Field [[Carl Van Vechtenin kuvaamana vuonna 1947.]]
Yksityiselämä
Yksityiselämässään Field oli naimisissa kolmesti, joista kaksi päättyivät avioeroon. Field meni ensimmäistä kertaa vihille näytelmäkirjailija Elmer Ricen (1892–1967) kanssa 12. tammikuuta vuonna 1942. Rice kirjoitti vaimolleen useita näytelmiä. He saivat kolme lasta, pojat Johnin ja Paulin sekä tyttären Judithin. Liitto päättyi eroon 14 aviovuoden jälkeen 1956. Toisen liiton Field solmi asianajaja ja kriminologi Edwin J. Lukasin (1902–1973) kanssa maaliskuussa vuonna 1957. He erosivat kymmenen vuotta myöhemmin 1967. Kolmannen ja viimeisen kerran Field meni vihille Raymond Oliveren kanssa 22. maaliskuuta vuonna 1968 ja liitto kesti aina Fieldin kuolemaan asti. Fieldillä oli kolme lapsipuolta Oliveren edellisestä liitosta.
Kuolema
Betty Field kuoli aivoverenvuotoon 60-vuotiaana 13. syyskuuta vuonna 1973 Hyanniksessa, Massachusettsissa. Hänet tuhkattiin ja tuhkat annettiin perheen haltuun.
Lubomirski
Lubomirski on puolalainen aatelissuku, jonka jäseniä on asunut myös Itävallassa ja Venäjällä. Elossa olevat sukuhaarat polveutuvat Stanisław Lubomirskistä (1583-1649), joka voitti useita Turkkia vastaan käytjä taisteluja. Hänen ansiostaan suku sai vuonna 1647 saksalaisen valtakunnanruhtinaan arvon. Hänen pojastaan Jerzy Sebasyan Lubomirskista tuli puolalainen suurmarsalkka.
Aleksandr Galimov
Aleksandr Saidgerejevitš Galimov (, 2. toukokuuta 1985 Jaroslavl, Neuvostoliitto – 12. syyskuuta 2011 Moskova ) oli venäläinen jääkiekkoilija.
Galimov edusti koko uransa HK Lokomotiv Jaroslavlia. Hän oli voittamassa Venäjän mestaruutta Lokomotivissa vuonna 2005. Hän oli voittamassa myös hopeaa nuorten maailmanmestaruuskilpailuissa Venäjän maajoukkueessa vuonna 2005.
Galimov loukkaantui vakavasti lento-onnettomuudessa 7. syyskuuta 2011. Kriittisessä tilassa ollut Galimov kuljetettiin sairaalaan. Tiettävästi 90 prosentissa hänen ihostaan oli palovammoja. Hänen vasen keuhkonsa ja toinen munuaisensa olivat vahingoittuneet. Saatuaan ensihoidon paikallisessa sairaalassa Galimov siirrettiin hoidettavaksi palovammoihin erikoistuneeseen moskovalaiseen sairaalaan. Galimoville tehtiin onnistunut henkitorvensiirto, mutta tästä huolimatta hän kuoli viisi päivää onnettomuuden jälkeen, 12. syyskuuta 2011.
Leif Leifland
thumb|250px|Leif Leifland, Ruotsin Lontoon-suurlähettiläs 1982-1991. Leif Leifland (30. joulukuuta 1925 Tukholma, Ruotsi – 3. huhtikuuta 2015 Tukholma, Ruotsi) oli ruotsalainen diplomaatti. Hän oli Ruotsin ulkoministeriön kabinettisihteeri ja suurlähettiläs ja Ruotsin ulkopolitiikan keskeisiä henkilöitä.
Leiflandin uran vaikeimpia vaiheita oli, kun neuvostoliittolainen sukellusvene tuli 1981 Ruotsin aluevesille. Hänellä oli myös tärkeä asema Ruotsin ja Suomen suhteissa. Hänet nimitettiin Lontooseen suurlähettilääksi vuoden 1982 vaalien jälkeen, ja 1991 hän jäi eläkkeelle.
Pouligny Saint-Pierre
Pouligny Saint-Pierre on ranskalainen vuohenmaidosta valmistettava pehmeä juusto. Se on kotoisin Indren ja Loiren departementeista.
Pouligny Saint-Pierre on muodoltaan pyramidi. Sen korkeus on 12,5 senttimetriä, ja se painaa neljänneskilon. Juuston kypsymisaika on vähintään kaksi mutta yleensä vähintään neljä viikkoa.
Luciano Narsingh
Narsingh edusti junioritasolla Zeeburgiaa, AZ Alkmaaria, Ajaxia ja Heerenveeniä. Ammattilaisuransa hän aloitti Heerenveenissä vuonna 2008. Hän edusti PSV Eindhovenia vuosina 2012–2017 ja Feyenoordia vuosina 2019–2021 sekä brittiläistä Swansea Cityä tammikuusta 2017 heinäkuuhun 2019. Hän on pelannut Eredivisiessa yli 200 ottelua ja Englannin Valioliigassa 31 ottelua.
Pouligny Saint-Pierre
Pouligny Saint-Pierren rasvapitoisuus on 45 % kuiva-aineesta. Se on mieto juusto, joka sopii juustotarjottimelle, salaatteihin tai leivän päälle. Juomaksi sen kanssa sopii valkoviini. Sen paras sesonki on varhaisesta keväästä myöhäiseen syksyyn.
Luis Quinteiro Fiuza
pienoiskuva Luis Quinteiro Fiuza (s. 26. kesäkuuta 1947 Vila de Cruces) on espanjalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Santiago de Compostelan arkkihiippakuntaan 27. kesäkuuta 1971 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Fuerteventuran titulaaripiispaksi 23. huhtikuuta 1999. Piispaksi vihkiminen seurasi 19. kesäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Julián Barrio Barrio, jota avustivat Antonio María Rouco Varela ja Angel Suquía Goicoechea.
Luciano Narsingh
Myös Narsinghin isoveli Furdjel on ammattilaisjalkapalloilija.
Luis Quinteiro Fiuza
Quinteiro Fiuza sai 3. elokuuta 2002 nimityksen Orensen ja 28. tammikuuta 2010 Tui-Vigon piispaksi. Hänet asetettiin jälkimmäiseen virkaan 24. huhtikuuta 2010.
Jean de Rotrou
Jean de Rotrou  (19. elokuuta 1609 Dreux, Ranska – kuoli ruttoon 1650) oli ranskalainen kirjailija. Hän opiskeli juridiikkaa mutta alkoi samalla 1628 harrastaa kirjoittamista, ja hän julkaisi kaksi runokokoelmaa, 1631 ja 1635. Tärkeämpi on kuitenkin hänen näytelmätuotantonsa. Hän liittyi 1632 Hôtel de Bourgognen teatteriryhmään, ja vuodesta 1634 hän oli yksi Richelieun ”viidestä kirjailijasta”, ja myös Pierre Corneille kannusti häntä kirjailijantyössä.
Rotrou osti 1639 synnyinkaupungistaan lainkäyttöön liittyvän viran mutta ei kuitenkaan luopunut kirjoittamisesta. Hän on 1600-luvun merkittävimpiä näytelmäkirjailijoita, jonka edelle menevät vain Corneille ja Jean Racine. Hänen työlleen ovat ominaisia mielikuvitus, loistelias kirjoittaminen, jota on verrattu jopa William Shakespeareen, ja romanttinen kepeys. Hän on kirjoittanut yhteensä 35 näytelmää, sekä vakavia että komedioita. Merkittävimpiä niistä ovat Saint-Genest, Venceslas, Chosroès. Aiheet hän lainasi usein italialaisilta mutta ennen kaikkea espanjalaisilta, kuten Lope de Vegalta. Rotroun Oeuvres dramatiques julkaisi Viollet-le-Duc 1820–1822.
Robin Rönnquist
Robin "flusha" Rönnquist (s. 12. elokuuta 1993 ) on ruotsalainen tietokonepelaamisen ammattilainen. Rönnquist on erikoistunut Counter-Strike: Global Offensiveen eli CS:GO:hon.
Rönnquist siirtyi Fnaticiin elokuussa 2013 belgialais-espanjalaisesta Epsilon eSportsista. Fnaticin kanssa hän on voittanut muun muassa DreamHack Winterin vuonna 2013. HLTV.org -nettisivusto valitsi Rönnquistin vuonna 2014 maailman toiseksi parhaaksi pelaajaksi, ja vuonna 2015 sama sivusto valitsi hänet viidenneksi parhaaksi pelaajaksi.
Rönnquist on voittanut lukuisia kansainvälisiä turnauksia, kuten IEM Katowice 2018, ESL One: Katowice 2015, ESL One Cologne 2015, ja World Electronic Sports Games 2017.
Rönnquist käyttää pelaajanimeä flusha.
Uridiinidifosfaattiglukoosi
Uridiinidifosfaattiglukoosi eli UDP-glukoosi (C15H24N2O17P2) on nukleotidisokeri, joka koostuu glukoosisokerista ja uridiinidifosfaatti nukleotidista. UDP-glukoosi osallistuu useisiin sokeriaineenvaihdunnan reaktioihin.
Biosynteesi ja reaktioita
Eliöt tuottavat uridiinidifosfaattiglukoosia glukoosi-1-fosfaatista ja UTP-molekyylistä. Reaktiota katalysoi UDP-glukoosipyrofosforylaasientsyymi ja reaktio on tyypiltään fosfoanhydridin vaihto. Tuotteina muodostuu uridiinidifosfaattiglukoosia ja kaksi fosfaatti-ionia.
UDP-glukoosi on tärkeässä osassa eräitä sokeriaineenvaihdunnan reaktioita. Se osallistuu muun muassa glykogeenin synteesiin. glykogeenisyntaasientsyymi käyttää substraattinaan UDP-glukoosia ja liittää siitä glukoosimolekyylin 1,4-glykosidisella sidoksella glykogeeniketjuun ja siten pidentää sitä aina yhden glukoosimolekyylin verran.
UDP-glukoosi osallistuu myös galaktoosin aineenvaihduntaan. Galaktoosista muodostuu ensin galaktoosi-1-fosfaattia, jonka galaktosyyliryhmä vastaanottaa UDP-glukoosilta uridiinidifosfaattiryhmän galaktoosi-1-fosfaattiuridyylitransferaasin katalysoimana. Tuotteina muodostuu glukoosi-1-fosfaattia ja UDP-galaktoosia. Glukoosi ja galaktoosi ovat toistensa epimeerejä ja UDP-glukoosi ja UDP-galaktoosi voivat epimerisoitua toisikseen. Tätä reaktiota katalysoiva entsyymi on UDP-glukoosi-4-epimeraasi.
Eirik
Eirik on miehen etunimi, Erik-nimen norjalainen muoto. Nimet Erik ja Eirik ovat peräisin muinais­skandinaavisesta nimestä Eirikr, joka merkitsee aina hallitsevaa.
Suomessa nimi Eirik on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan annettu 1900-luvun alusta vuoden 2019 loppuun mennessä 197 henkilölle. Eirikin nimipäivä on suomen­ruotsalaisen kalenterin mukaan 18. toukokuuta, joka on myös Erikin, ja suomen­kielisessäkin kalenterissa samaa alkuperää olevien nimien kuten Eerikin ja Erkin nimipäivä.
Axel Gylling
Axel Gylling (3. huhtikuuta 1880 Kuopio − 27. toukokuuta 1957 Helsinki) oli suomalainen juristi ja korkeimman oikeuden oikeusneuvos.
Gyllingin vanhemmat olivat piiri-insinööri Uno Aleksander Gylling (1848–1899) ja Eugenie Viktoria Klotilda Henriette Helsingius. Hän pääsi ylioppilaaksi 1899 Jyväskylän lyseosta ja suoritti Helsingin yliopistossa oikeustutkinnon 1905. Gylling sai varatuomarin arvon 1907.
Gylling oli Turun hovioikeudessa kanslistina vuodesta 1914, notaarina vuodesta 1917, viskaalina 1918, asessorina vuodesta 1918 sekä korkeimman oikeuden apujäsenenä 1920−1930 ja oikeusneuvoksena 1930−1950. Hän oli Turun lääninvankilan apulaisjohtajana 1907−1919 ja toimi Jokioisten kartanon maanvuokrasuhteiden järjestämiskomitean puheenjohtajana 1917−1918.
Axel Gylling oli naimisissa 1909−1939 Lydia Amanda Gustafssonin (k. 1939) kanssa ja vuodesta 1940 Aina Gerda Aurora Hirnin kanssa. Axel Gyllingin veli oli tiedemies ja poliitikko Edvard Gylling.
Juan Pereda Gudiel
Juan Pereda Gudiel (27. toukokuuta 1578 Pliego – 25. toukokuuta 1632) oli espanjalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet nimitettiin Oviedon hiippakunnan johtoon 9. elokuuta 1627. Piispaksi vihkiminen seurasi 14. marraskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Enrique Pimentel Zúñiga, jota avustivat García Gil Manrique ja Juan Bravo Lagunas. Pereda Gudiel kuoli 53-vuotiaana virassa.
Reblochon
Reblochon on ranskalainen lehmänmaidosta valmistettava puolipehmeä ja pestykuorinen juusto. Sitä valmistetaan Haute-Savoien departementissa Itä-Ranskan vuoristossa, ja sillä on EU:n suojattu alkuperänimitys.
Reblochon-kiekko on litteä, 9 tai 14 cm halkaisijaltaan ja enintään puolen kilon painoinen. Siihen käytetään kolmen lehmärodun maitoa, ja se kypsyy noin kaksi viikkoa, minä aikana sitä huuhdellaan useita kertoja.
Reblochonin rasvapitoisuus on 45 % kuiva-aineesta. Sen maussa tuntuu voin maku, ja se sopiikin hyvin voileivälle sekä juustotarjottimelle tai punaviinin kera. Reblochon-juustoa käytetään myös tartiflette-paistokseen, jossa on perunoita, sipulia ja pekonia.
Kohtauspaikka: Ysiluokka
Kohtauspaikka: Ysiluokka oli dokumentaarinen televisiohjelma, jossa seurattiin 21 nuoren vaasalaisen Variskan koulun 9B-luokan elämää, ja koulunkäyntiä syyslukukaudesta aina kevätjuhliin asti. Juontajana ja kummina 9B-luokan oppilaille toimi muusikko Timo Rautiainen. Ohjelman ensimmäinen tuotantokausi alkoi Yle TV2-kanavalla 5. syyskuuta 2010.
Manny Harris
Corperryale L'Adorable ”Manny” Harris (s. 21. syyskuuta 1989 Detroit, Michigan) on yhdysvaltalainen koripalloilija. Harris on voittanut urallaan muun muassa Mestarien liigan mestaruuden vuonna 2018, jolloin hänet valittiin myös kauden arvokkaimmaksi pelaajaksi, sekä Kreikan cup-mestaruuden.
Ura
Harrisia ei varattu NBA:han vuoden 2010 varaustilaisuudessa, mutta hän on pelannut sarjassa Cleveland Cavaliersin, Los Angeles Lakersin ja Dallas Mavericksin joukkueissa. Harris on pelannut urallaan myös NBA:n kehityssarjassa ja Kiinassa. Euroopassa hän on pelannut Turkissa, Ukrainassa ja Kreikassa.
Elokuussa 2017 Harris siirtyi Kreikan pääsarjan AEK Ateenaan. Kausi oli Harrisille erinomainen: AEK voitti Kreikan cupin, ja Harris valittiin cupin arvokkaimmaksi pelaajaksi. Hänet valittiin myös Kreikan pääsarjakauden tähdistöotteluun. Toukokuussa AEK eteni Mestarien liigan loppuotteluun, jossa se voitti Monacon 100–94. Harris nimettiin Mestarien liigan kauden arvokkaimmaksi pelaajaksi ja tähdistöviisikkoon.
Werner Schlager
Werner Schlager (s. 28. syyskuuta 1972 Wiener Neustadt) on itävaltalainen pöytätennispelaaja. Kesäkuussa 2003 hänen maailmanrankingsijoituksensa oli 1. Hänet valittiin Itävallan vuoden urheilijaksi 2003. Olympialaisten kaksinpelissä Schlagerin paras sijoitus on puolivälieräpaikka ja joukkuekilpailussa neljäs sija Pekingissä 2008.
SARS-CoV-2
pienoiskuva|SARS-CoV-2:ia. Väritetty [[läpäisyelektronimikroskooppikuva.]] SARS-CoV-2 (lyhenne englanninkielisistä sanoista ’severe acute respiratory syndrome coronavirus’, ”vakava akuutti hengitystieoireyhtymä -koronavirus”, aiemmin 2019-nCoV ) on Kiinan Wuhanista 7. tammikuuta 2020 ensi kerran eristetty koronavirus, joka aiheuttaa taudin nimeltä COVID-19. Virus on aiheuttanut vuoden 2019 lopussa alkaneen SARS-CoV-2-pandemian. SARS-CoV-2 on positiivisjuosteinen RNA-virus eli ssRNA(+)-virus ja beetakoronavirus. SARS-CoV-2:n perimä on samankaltainen SARS:ia aiheuttavan koronaviruksen (SARS-CoV) kanssa.
Nimet
Virusta on kutsuttu muun muassa nimillä Wuhanin koronavirus, Wuhanin nuha, uusi koronavirus tai yleisesti vain koronavirukseksi.
2019-nCo-virus eli 2019-nCoV (eng. 2019-novel coronavirus, "2019 uusi koronavirus") oli Maailman terveysjärjestö WHO:n aluksi suosittelema väliaikainen nimi virukselle. Nimeämisessä WHO:n pyrkimyksenä oli välttää paikannimiä, jotta nimi ei leimaisi mitään ihmisryhmää. 11. helmikuuta 2020 WHO antoi viruksen aiheuttamalle taudille nimen COVID-19 (eng. coronavirus disease 2019, "koronavirustauti 2019"). Samana päivänä Kansainvälinen virusluokituskomitea ICTV antoi virukselle uuden nimen, SARS-CoV-2 (eng. severe acute respiratory syndrome coronavirus 2, "SARS-koronavirus 2"), jota komitea suosittelee käytettävän nimen 2019-nCoV sijaan. Nimi tulee viruksen perimän samankaltaisuudesta SARS:ia aiheuttavan koronaviruksen (SARS-CoV) kanssa.
Rakenne ja invaasiomekanismi
SARS-CoV-2 on seitsemäs tunnettu koronavirus, joka on tarttunut ihmiseen. Muita ovat olleet SARS:ta aiheuttava SARS-CoV ja MERS:ää aiheuttava MERS-CoV sekä HCoV-OC43, HCoV-229E, HCoV-NL63 ja HCoV-HKU1.
Kuten SARS:n ja MERS:n aiheuttajat, SARS-CoV-2 on beetakoronavirus. Se koostuu kapsidista, jota ympäröi rasva-ainekalvo. Viruksen halkaisija on 50–200 nanometriä (metrin miljardisosaa). Kapsidin sisällä on viruksen perimä. SARS-CoV-2 on muiden koronavirusten tapaan positiivinen RNA eli ssRNA(+)-virus. Perimä siis koostuu yhdestä RNA-juosteesta. Juosteen pituus on noin 30 000 nukleotidia. Perimä koodaa 16 rakenteeseen liittymätöntä proteiinia (nsp, eng. non-structural proteins). Esimerkki tällaisesta proteiinista on viruksen monistumiseen vaadittu RNA-replikaasi.
Viruksen koodaamia proteiineja ovat sen lipidikalvon pinnan useat spike-glykoproteiinit. Kussakin on S1- ja S2-proteiinidomeenit. S1- ja S2 domeenit ovat ei-kovalenttisesti toisiinsa sidottuja, mikä auttaa domeenien aktivoitumiseskaskaadissa tarttumisen aikana. Ihmisissä viruksen spike-proteiini 1 (S1) kiinnittyy ensiksi tartuttamansa solun solukalvossa olevaan ACE2 eli angiotensiinikonvertaasi 2 -reseptoriin, joka aiheuttaa proteiinissa konformaatiomuutoksen. Kiinnittymisen jälkeen solunpinnalla ollessa TMPRSS2 (transmembraaniproteaasi seriini 2) reseptoreja, virusproteiini S1 tunnistaa nämä ja aktivoituu uudelleen konfromatiivisesti muuttuen. TMPRSS2 aiheuttaa S1-domeenin karistamisen ja S2-domeenin S2'-reaktiokeskuksen paljastumisen. S2’-keskus auttaa virusta luomaan viruksen ja kohdesolun lipidikalvojen välille fuusiokanavan, jota kautta viruksen RNA pääsee solun sisään. Jos solun solukalvolla ei ole TMPRSS2-reseptoreja, solu ottaa virionin endosytoosilla solun sisään hajotettavaksi. Endosomissa oleva virioni pyritään happamoittamaan, ja prosessissa olevat katepsiinit ja varsinkin katepsiini L voivat aktivoida S1:n karistamisen ja S2’-reaktiokeskuksen paljastumisen ja aiheuttavat lopulta fuusiokanavan syntymisen endosomin ja viruslipidin kanssa. Viruksen RNA:n päätyminen infektoitavien solujen sisään voi siis tapahtua joko endosomaalisen tai solunpinnan kautta, riippuen solujen TMPRSS2 ekspressiosta. Eri SARS-Cov-2-variantit suosivat erilaisia invaasioreittejä. Viruksen RNA vapautuu soluun, jolloin solu monistaa RNA:n ja tuottaa siitä viruksen proteiineja. RNA:t ja proteiinit koostuvat uusiksi viruksiksi, jotka purkautuvat ulos solusta. S1-domeeni voi kiinnittyä myös neuropiliini 1 -proteiiniin (NRP1), jonka kautta virus voi myös tartuttaa solun ACE2:n sijaan.
SARS-Cov-2:ssa on piikkiproteiinissa geenipätkä (ns. furin clevage site) joka puuttuu muista lähisukuisista koronaviruksista. Kyseisen pätkän koodaama proteiini aiheuttaa piikkiproteiinien S1 ja S2 domeenien ei-kovalenttisen sitoutumisen, kun niiden välinen furin cleavage site pilkotaan furiinin toimesta solussa, jossa viruspartikkelit tuotetaan. Tämä piikkiproteiinin pilkkominen kahteen helpottaa viruksen kiinnittymistä ihmisen soluihin, minkä vuoksi virus leviää tehokkaasti ihmisten keskuudessa. Kyseisen geenipätkän ilmaantumista viruksen perimään pidetään edelleen mysteerinä
Alkuperä
The Wall Street Journalin mukaan kolme Kiinan Wuhanissa sijaitsevan virologisen instituutin tutkijaa hakeutui marraskuussa 2019 sairaalaan oireiden vuoksi, jotka olivat samoja kuin SARS-CoV-2-viruksen aiheuttamat. Ensimmäinen diagnosoitu koronavirustapaus vahvistettiin Wuhanissa seuraavan kuukauden 8. päivänä, mutta koronaviruksen oli täytynyt kiertää sitä ennen alueella joitakin viikkoja. Kiinan viranomaiset ilmoittivat myöhemmin, että varhaisin tunnettu tartunta olikin ilmennyt jo 17. marraskuuta.
Laboratoriohypoteesi
Tutkimushanketta rahoittaneen yhdysvaltalaisen Eco Health Alliancen johtaja Peter Daszak järjesti pandemian alussa Lancet-tiedelehteen 27 tutkijan kannanoton, jossa niin sanottu laboratoriohypoteesi eli teoria siitä, että Covid-virus olisi levinnyt wuhanilaisiin esimerkiksi virologisen instituutin työntekijöiden kautta, leimattiin höyrypäiseksi salaliittoteoriaksi. Facebook ryhtyi sensuroimaan tämän johdosta aiheeseen liittyvää keskustelua, eivätkä teoriasta kiinnostuneet tutkijat uskaltaneet käsitellä aihetta leimautumisen pelossa. Toukokuussa 2021 Science-lehdessä julkaistiin kuitenkin vetoomus SARS-CoV-2:n alkuperää koskevan perusteellisen selvityksen käynnistämiseksi, jossa tutkittaisiin puolueettomasti myös sitä mahdollisuutta, että kyseessä olisi laboratoriokarkulainen. Vetoomuksen allekirjoittajat ovat mikrobiologian ja epidemiologian tutkijoita muun muassa Yalen, Stanfordin ja Baselin yliopistoista. Vetoomuksessa on 18 allekirjoittajaa.
The Sunday Times päätyi siihen tulokseen, että SARS-CoV-2-virus todennäköisesti karkasi Wuhanin virologisesta instituutista, jossa kehitettiin armeijan rahoituksella sekä rokotteita että virusmuunnoksia eli biologisia aseita. Vuonna 2016 tutkijat löysivät Yunnan-maakunnan kaivosluolasta uudenlaisia, tappavia koronaviruksia ja salasivat tiedon löydöstä. Sen jälkeen salaisessa ohjelmassa pyrittiin kehittämään herkemmin tarttuvia koronaviruksia. Onnettomuuden seurauksena virus pääsi leviämään laboratoriosta.
FBI ja Yhdysvaltain energiaministeriö arvelevat pandemian alkulähteen olevan laboratoriovuodossa, mutta muut virastot eivät ole samaa mieltä, vaan kannattavat luontaisen leviämisen hypoteesia.
Luontaisen leviämisen hypoteesi
Julkisuudessa suositun teorian mukaan koronavirus olisi siirtynyt ihmiseen lepakoista jonkin välittäjäeläimen kautta. Välittäjäeläintä ei ole kuitenkaan saatu selville. Erääksi mahdolliseksi väli-isännäksi on esitetty jotakin muurahaiskäpylajia.
Muita hypoteeseja
Kiinassa on levitelty myös teoriaa, jonka mukaan SARS-CoV-2 ei olisikaan peräisin Wuhanista. Paikallisten asukkaiden keskuudessa on käsitys, että virus olisi tullut Wuhaniin siellä 18.–27. lokakuuta 2019 järjestettyjen Sotilasurheilun maailmankisojen (Military World Games) ansiosta. Virusta on kuitenkin saattanut olla Wuhanissa jo elokuussa 2019.
Toisissa teorioissa on esitetty, että virus olisi saapunut Kiinaan ulkomaisen pakasteruoan mukana. Tälle väittämälle ei ole kuitenkaan olemassa tieteellistä pohjaa. Helsingin yliopiston zoonoosivirologian professori Olli Vapalahden mukaan on ilmeistä, että virus lähti leviämään Wuhanista.
Tutkimus
Kanadalaistutkijat ilmoittivat, että he onnistuivat eristämään ja kopioimaan viruksen maaliskuussa 2020.
Virus ylittää veri-aivoesteen ja vaikuttaa aivosoluihin. Tätä vaikutusta tutkitaan A. I. Virtanen -instituutissa Neurobiology of Disease -tutkimusryhmässä.
Virusmuunnokset
Kun SARS-CoV-2 leviää maailmalla, siitä kehittyy muunnoksia. Vuoden 2021 tammikuussa tunnetuimmat muunnokset Suomessa olivat Britannian virusmuunnos ja Etelä-Afrikan virusmuunnos. Britannian muunnos levisi nopeammin kuin alkuperäinen Wuhanista lähtenyt virustyyppi. Tätä muunnosta 20B/501Y.V1 tai B.1.1.7 epäiltiin myös tappavammaksi kuin Wuhanin virusta.
Etelä-Afrikassa tavattu virusmuunnos 20C/501Y.V2 tai B.1.351 oli vastustuskykyisempi rokotteille kuin alkuperäinen virusmuoto. Tämä viruslaji tarttuu Britanniankin virusta herkemmin. Keväällä 2021 löydettiin uusi Vietnamin muunnos, joka tarttuu helpommin kuin mikään muu virusmuunnos aikaisemmin. Vietnamin muunnos on kehittynyt Britannian virusmuunnoksesta.
Marraskuussa 2021 löydettiin uusi virusmuunnos Etelä-Afrikasta. WHO antoi variantti B.1.1.529 nimeksi Omicron. Omicronilla on paljon uusia mutaatioita ja WHO määritti variantin huolestuttavaksi.
Omicron muunnos muuttui valtamuunnokseksi Skotlannissa muutamassa viikossa eristetyistä näytteistä. Sen nopeaa leviämistä ihmisten välillä sekä ihmisiin, joilla on immunitunnistusta muita muunnoksia vastaan joko sairastetusta taudista tai rokotteista avittaa runsaat mutaatiot sen tarttumiseen liittyvässä piikkiproteiinissa. Mutaatiot vaikuttavat Omicron alavarianttien vasta-aineisiin sitoutuviin alueisiin tehden niistä enemmän resistenttejä jo saadulle immuniteetille muista muunnelmista. ACE2 reseptoriin sitoutuvassa domeenissa huomattiin myös mutaatioita. Myös "furin cleavage site" oli mutatoitunut, vaikuttaen virionien tehokkaampaan kokoamiseen tuottosolujen sisällä. Omicron muunnoksen huomattiin suosivan enemmän endosomaalista invaasioreittiä verrattaessa Delta muunnokseen, joka suosii solunpinnan invaasioreittiä. Tämä johtaa Delta ja Omicron muunnoksien eriävään taudinkuvaan, missä Delta aiheuttaa useammin keuhkotautia ja Omicron enemmän ylätieinfektioita johtuen näiden solutyyppien erillaisten reseptorien ekspressiosta. Tutkimuksessa huomattiin myös, että Delta variantti luo solusitkosta kudoksessa, joka liittyy vakavaan koronatautiin. Omicron muunnos ei tutkimuksessa esittänyt solusitkoksen luomiskykyä.
Our Choice
Our Choice on islantilaisen laulajan Ari Ólafssonin esittämä kappale, jolla hän edusti Islantia vuoden 2018 Eurovision laulukilpailussa.
Kappale kilpaili Euroviisujen ensimmäisessä semifinaalissa, jossa se sijoittui viimeiseksi ja karsiutui finaalista.
Idänlehväsammal
Idänlehväsammal (Plagiomnium drummondii) on lehtisammallaji lehväsammalten heimossa (Mniaceae). Sen levinneisyysaluetta on Maan pohjoispuoliskon lauhkean vyöhykkeen ja havumetsävyöhykkeen eteläpuolen mantereiset osat.
Suomen alueella lajin levinneisyys on itäinen, sitä esiintyy Savossa, Pohjois-Hämeessä ja Pohjois-Karjalassa. Idänlehväsammal on Suomessa rauhoitettu Ahvenanmaata lukuun ottamatta ja uhanalaisluokituksessa vaarantunut laji (VU).
Santeri Palerma
Santeri Palerma (oikealta nimeltään Yrjö Järveläinen, ; 1896 Hämeenlinna – 15. marraskuuta 1937 Leningrad ) oli neuvostoliitonsuomalainen kirjailija.
Palerma syntyi työläisperheeseen ja työskenteli muun muassa putkimiehenä ja rautatieläisenä. Hän osallistui Suomen sisällissotaan ja sai elinkautisen vankeustuomion. Palerma siirtyi Neuvostoliittoon vuonna 1925.
Palerma julkaisi kertomuksia Soihtu-, Punakantele- ja Rintama-lehdissä ja häneltä ilmestyi kaksi erillistä romaania. Aikanaan suosittu Neljästi karkuteillä on seikkailukertomuksen luonteinen kuvaus Suomen sisällissodasta.
Palerma työskenteli 1930-luvun lopulla puuseppänä Leningradissa. Hänet pidätettiin lokakuussa 1937, tuomittiin kuolemaan vakoilusta ja ammuttiin.
Miika Mäkitalo
Miika Mäkitalo (s. 1977 Hämeenlinna ) on M-Files Oy:n operatiivinen johtaja. Hän toimi yhtiön toimitusjohtajana vuodesta 2012 vuoteen 2019. Aiemmin hän oli johtajana Ratahallintokeskuksessa ja Liikennevirastossa. Koulutukseltaan hän on tekniikan tohtori.
Ura
Mäkitalo opiskeli tuotantotaloutta ja logistiikkaa Tampereen teknillisessä yliopistossa. Hän valmistui diplomi-insinööriksi vuonna 2002 ja teki diplomityönsä Ratahallintokeskuksessa-virastolle, jossa oli myös töissä. Hänen vastuullaan oli esimerkiksi selvittää, miten junaliikennettä voisi avata kilpailulle. Vuosina 2004-2005 hän oli vuoden verran töissä liikenne- ja viestintäministeriössä, mutta palasi sieltä Ratallintokeskukseen yksikön päälliköksi. Hänet nimitettiin osastonjohtajaksi ja viraston johtoryhmään ja hän oli mukana luomassa Liikennevirastoa. Toimiessaan Ratahallintokeskuksen liikenteenhallintayksikön päällikkönä vuonna 2007 hän väitteli tekniikan tohtoriksi  Tampereen teknillisestä yliopistosta. Hänen väitöskirjansa nimi oli "Markkinoilletulo ja rautatiemarkkinoiden muutos kotimaisen tavaraliikenteen avautuessa kilpailulle Suomessa". Rautatieliikenteen vapautumista tutkineen väitöskirjansa jälkeen hän oli mukana rautatieliikenteen kilpailutusta pohtivassa liikenne- ja viestintäministeriön työryhmässä.
Vuonna 2010 Mäkitalo aloitti talous- ja strategiajohtajana M-Filesissä. Yrityksessä oli tuolloin töissä vajaat 40 henkeä ja sen liikevaihto oli alle kolme miljoonaa euroa. Hänestä tuli M-Filesin toimitusjohtaja vuonna 2012, jolloin yrityksen liikevaihto oli 6 miljoonaa. Vuoteen 2017 mennessä liikevaihto oli kasvanut yli 50 miljoonaan. Mäkitalon aikana yritys on saanut myös Suomen historian suurimman kasvuvaiheen investoinnin, 33 miljoonaa euroa. Vuonna 2019 Antti Nivala palasi M-Filesin toimitusjohtajaksi ja Mäkitalo nimitettiin yrityksen operatiiviseksi johtajaksi.
Yksityiselämä
Mäkitalo on naimisissa ja hänellä on kaksi lasta. Mäkitalon vanhemmat ovat kotoisin Etelä-Pohjanmaalta, ja hän itse kävi peruskoulua ja lukiota Seinäjoella.
Asmus Jakob Carstens
Carstens aloitti 1776 opinnot Kööpenhaminan taideakatemiassa, mutta hänet erotettiin sieltä vuonna 1781. Carstens muutti 1783 Italiaan ja sittemmin Lyypekkiin ja Berliiniin. Hän hankki elantonsa muotokuvien teolla. Hänet nimitettiin 1790 Berliinin taideakatemian professoriksi maalauksensa Enkelien johdatus vaikutuksesta. Preussin hallitukselta saamallaan matkarahalla Carstens matkasi vuonna 1792 Roomaan. Kolmen vuoden kuluttua apuraha peruutettiin ja Carstensia vaadittiin takaisin Berliiniin, mutta hän jäi Roomaan, missä asui kuolemaansa asti.
Carstensin parhaina töinä on pidetty tarustoaiheisia, piirrettyjä kartonkeja. Carstensia on pidetty 1700-luvun klassismin ihanteellisimpana edustajana Saksan maalaustaiteessa. Hän oli Roomassa 1700-luvun jälkipuolella merkittävän aseman saavuttaneiden saksalaisten taiteilijoiden keskushenkilöitä, ja hänellä oli suuri vaikutus pian hänen kuolemansa jälkeen tapahtuneeseen saksalaisen maalaustaiteen kehitykseen.
Moottoripyörätrialin maailmanmestaruuskausi 2007
MM-sarjan parhaat
Lähde:
Naapala
Naapala on kylä entissä Halikon kunnassa Salon kaupungissa. Kylä sijaitsee Halikon eteläosissa suunnilleen Metsäkonkolan ja Kaninkolan välissä ja käsittää muutaman maatilan. Kansanedustaja Pertti Hemmilä asuu Naapalassa.
Naapala on myöhäiskeskiaikainen uudisasutuskylä, josta on ensimmäinen maininta vuodelta 1469. Kylä on muodostunut Kokkilan läpi virtaavan puron alkulähteiden ympärille, ja alueen kaikki tasaiset maat on käännetty pelloiksi. Naapalan maatilat on rakennettu alueen mäkien rinteille. Kylässä on aina ollut vain yksi kantatila, jolle alkoi ilmestyä torppia 1700-luvusta lähtien. Isojako suoritettiin kylässä vuonna 1786. Vuonna 1926 valtaosa Naapalan torpista itsenäistyi. Sotien jälkeen kylään ei asutettu yhtään siirtoväkeä.
Yazaldes Nascimento
pienoiskuva|Yazaldes Nascimento vuonna 2015. Yazaldes Nascimento (s. 17. huhtikuuta 1986) on portugalilainen yleisurheilija, joka kilpailee pikajuoksussa. Hän edusti São Tomé ja Príncipeä kesäkuuhun 2007 saakka.
Nascimento osallistui Ateenan olympialaisiin 2004, joissa hän oli 100 metrillä eränsä kahdeksas eikä päässyt toiselle kierrokselle. Hän sijoittui samalla matkalla eränsä viidenneksi Helsingin MM-kisoissa 2005 ja putosi jälleen ensimmäisellä kierroksella. Hän saavutti hopeaa 4 × 100 metrillä alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2007. Hän oli Ibero-Amerikan-mestaruuskilpailuissa kolmas 200 metrillä 2010. Zürichin EM-kilpailuissa 2014 hän sijoittui 100 metrillä kahdeksanneksi.
Nascimento karsiutui 60 metrin välierissä Prahan EM-hallikilpailuissa 2015. Hän karsiutui 100 metrin alkuerissä Pekingin MM-kilpailuissa 2015 ja välierissä Berliinin EM-kilpailuissa 2018.
Nascimento hyppäsi vuonna 2004 korkeushypyssä tuloksen 198 cm, joka oli silloin São Tomé ja Príncipen ennätys.
Henkilökohtaiset ennätykset
Lähde: IAAF
Juan Abelardo Mata Guevara
pienoiskuva Juan Abelardo Mata Guevara (s. 23. kesäkuuta 1946 Managua) on nicaragualainen roomalaiskatolinen piispa. Hänestä tuli salesiaani 8. joulukuuta 1966, ja hän sai pappisvihkimyksensä 15. elokuuta 1976. Hänet nimitettiin Managuan arkkihiippakunnan vihkipiispaksi ja Coelianan titulaaripiispaksi 13. helmikuuta 1988. Piispaksi vihkiminen seurasi 19. maaliskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Miguel Obando Bravo, jota avustivat Paolo Giglio ja Arturo Rivera Damas.
Mata Guevara sai 6. maaliskuuta 1990 nimityksen Estelin piispaksi, jonka virkaan hänet asetettiin 5. huhtikuuta.
Assaminmakaki
Assaminmakaki (Macaca assamensis) on osissa Intiaa, Kiinaa, sekä muuta Etelä-Aasiaa ja Kaakkois-Aasiaa tavattava makaki. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto eli IUCN on määritellyt sen silmälläpidettäväksi lajiksi.
Taksonomia
thumb|vasen|Makakiperhe. Assaminmakaki kuuluu kädellisten lahkon makakien sukuun. Sen kaksiosaisen tieteellisen nimen Macaca assamensis on antanut McClelland vuonna 1840. Lajilla on kaksi alalajia, M. a. assamensis ja M. a. pelops.
Koko ja ulkonäkö
Assaminmakakiurokset ovat naaraita kookkaampia. Urosten paino on 6–12 kiloa ja naaraiden noin 5 kiloa. Makakien turkki on pääosin ruskea. Häntä on lyhyt ja karvainen. Naama on karvaton ja pitkä, sekä nenä litteä. Suussaan makakeilla on poskipussit, joihin ne voivat kerätä ravintoa ruokaa etsiessään. Naaraiden takamus muuttuu punaiseksi kiima-aikana.
Levinneisyys ja elinympäristö
Aasianmakakeja tavataan Bangladeshissa, Bhutanissa, Laosissa, Myanmarissa, Nepalissa, Pohjois-Thaimaassa, Pohjois-Vietnamissa, Intiassa Arunachal Pradeshin, Assamin, Manipurin, Meghalayan, Mizoramin, Nagalandin, Sikkimin, Tripuran, Uttar Pradeshin ja Länsi-Bengalin osavaltioissa, sekä Kiinan Guangxin, Guizhoun, Tiibetin ja Yunnanin maakunnissa.
Elintavat
Assaminmakakit ovat päiväaktiivisia ja ne liikkuvat sekä maassa että puissa. Makakit ruokailevat yleensä puissa, mutta viettävät huomattavan osan ajastaan maassa lepäillen tai sukien toisiaan. Makakit muodostavat tyypillisesti 10–15 yksilön laumoja, joissa tavallisesti on yksi täysikasvuinen uros. Sukukypsät naaraat saavat tavallisesti yhden poikasen vuosittain.
Assaminmakakit ovat kaikkiruokaisia ja ne syövät esimerkiksi hedelmiä, lehtiä, hyönteisiä ja pieniä selkärangallisia.
Uhat ja suojelu
Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto eli IUCN on määritellyt assaminmakakin silmälläpidettäväksi lajiksi. Lajin kannat ovat vähentyneet esimerkiksi metsästyksen ja elinympäristön tuhoutumisen takia. Kokonaisuutena tätä ei ole kuitenkaan pidetty suurempana uhkana lajille. Lajin levinneisyysalue käsittää useita suojeltuja alueita.
Caucansukkakolibri
Caucansukkakolibri (Eriocnemis isabellae) on sukkakolibrien sukuun kuuluva kolibrilaji, joka löydettiin ensimmäisen kerran vuonna 2005.
Levinneisyys
Laji elää pienellä alueella Kolumbiassa. Kannan kokoa ei tiedetä, mutta se on luultavasti hyvin pieni, koska lajille sopivan elinympäristön kooksi on arvioitu alle 10 neliökilometriä.
Recettear: An Item Shop's Tale
Recettear: An Item Shop's Tale on EasyGameStationin kehittämä ja Carpe Fulgurin julkaisema toiminta-/simulaatiopeli. Peli on julkaistu vuonna Windowsille. Peli on julkaistu Japanissa vuonna 2007.
Peli on alkujaan dōjin-julkaisu, jonka Carpe Fulgur käänsi ja julkaisi englanniksi. Kehittäjäryhmä toimii kuten monet muut ryhmät Japanissa: ryhmä ei ole perustanut korporaatiota vaan toimii kuten ryhmä ystäviä.
Juoni
Pelaaja on Recette, nuori tyttö jonka isä lähtee seikkailijaksi ja jättää Recettelle talon ja suuren velan. Velkoja on keiju nimeltä Tear, joka ehdottaa tyypillisen roolipelikaupan perustamista ja maksamista erissä. Kaksikko omaksuu tunnuslauseen ”Kapitalismi, eteenpäin!”. Kaupan nimi on sulautuma Recetten ja Tearin nimistä.
Pelaaminen
Pelimaailma on fantasiamaailma, joka on tietoinen sen absurdisuudesta. Pelissä on värikäs visuaalinen tyyli, mutta peli ei ole yksinkertainen. Pelissä on kalenteri ja pelaajan on viikoittain maksettava osa lainasta.
Päivät jakautuvat neljään vaiheeseen. Ensimmäisessä vaiheessa pelaaja aloittaa avaamalla kaupan ja myymällä hyllyillä olevia esineitä. Ostajien halutessa ostaa jotain aloitat kaupankäynnin, jossa tarjoat korkealla hinnalla ja asiakas haluaa tinkiä alemman hinnan.
Toisessa vaiheessa voit siirtyä luolastoon etsimään myytäviä esineitä.
Pelin läpäisyn jälkeen (viimeisen lainaerän jälkeen) voi pelata ”new game+” moodissa, jossa peli alkaa alusta pelaajan tason säilyessä. Lisäksi pelissä on selviytymismoodi.
Myynti ja julkaisu
Pelin julkaisija odotti sen englanninkielisen käännöksen myyvän kappaleen luokassa, mutta myi nopeasti  kappaletta. Eräänä menestykseen vaikuttavana tekijänä on arvioitu demo-version (kokeiltavan version) julkaisu shareware-pelien tyyliin, joka mahdollisti pelin kokeilun ennen ostopäätöstä. Peliä toimitettiin laajalti arvostelua varten, mutta muutoin keskustelu pelistä oli pelistä pitäneiden toimesta: julkaisija ei itse käyttänyt ”viraalista” markkinointia.
Julkaisija on harmitellut näppäimistötoimintojen selittämisen puutetta: useat kyselyt pelistä koskivat näppäimistötoimintoja, joissa pääasiallinen toiminto oli ”z”-näppäimessä japanilaisissa peleissä vuosikausia käytetyn käytännön mukaan.