cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kassler (yritys)
Yhtiön palveluksessa oli 66 henkeä v. 1976 ja 86 henkeä v. 1988.
Rose Hill
Rose Hill (5. kesäkuuta 1914 – 22. joulukuuta 2003) oli brittiläinen näyttelijä ja sopraanolaulaja. Hänet muistetaan Madame Fanny La Fanin roolista televisiosarjassa Maanalainen armeija iskee jälleen (1982–1992).
Hill opiskeli Guildhall School of Music and Dramassa. Hän esiintyi oopperalaulajana muiden muassa teoksissa Così fan tutte (Mozart), Figaron häät (Mozart) ja Kerjäläisooppera (Brittenin versio).
Hill kuoli näyttelijöiden lepokoti Denville Hallissa Englannissa 89-vuotiaana.
Kirjosieppo
Kirjosieppo (Ficedula hypoleuca) on sieppojen heimoon kuuluva varpuslintu. Elintavoiltaan se on hyönteissyöjä ja kolopesijä, joka pesii myös linnunpöntöissä.
Koko ja ulkonäkö
Kirjosieppo on 12–13,5 cm pitkä. Koiras on tavallisesti mustavalkokirjava. Sillä on tumma päälaki, selkäpuoli ja siipi, jossa on valkoinen tai beigenvalkoinen laikku. Vatsapuoli on valkoinen ja nokan yläpuolella on pieni valkoinen kaksoislaikku. Naaras on ruskeanvalkokirjava. Sillä on ruskea selkäpuoli ja vaaleampi vatsapuoli, eikä sillä ole valkeaa kaksoislaikkua nokan yläpuolella toisin kuin koiraalla. Jotkin koiraat voivat olla tavallista ruskeampia, jolloin ne voivat näyttää hyvin samannäköisiltä kuin naaraat. Heinä–elokuisen sulkasadon jälkeen ikä- ja sukupuolituntomerkkejä on hyvin vaikea havaita maastossa. Valkoista niissä on vatsapuoli ja selvärajainen siipilaikku.
Vanhin suomalainen rengastettu kirjosieppo on ollut 10 vuotta, 10 kuukautta ja 13 päivää vanha. Se on samalla Euroopan vanhin kirjosieppo.
pienoiskuva|Kirjosieppo (koiras) pienoiskuva|Kirjosieppo (koiras)
Levinneisyys
pienoiskuva|Naaras. Kirjosiepot pesivät Pohjois- ja Keski-Euroopassa ja paikoin etelämpänäkin (muun muassa Espanjassa ja Pohjois-Afrikassa). Idässä pesimäalue ulottuu Länsi-Siperiaan asti. Talvet kirjosieppo viettää Länsi-Afrikan eteläosassa. Keväällä ensimmäiset kirjosiepot saapuvat Suomeen huhtikuun lopussa. Päämuutto on toukokuun puolivälissä. Syysmuutto alkaa elokuussa ja päättyy syyskuun puolivälin jälkeen.
Suomessa kirjosieppo pesii koko maassa, pohjoisimmassa Lapissa vähälukuisena. Suomessa pesii 250 000–750 000 paria ja vuosien väliset kannanvaihtelut ovat suuria. Euroopan parimäärä on 12–20 miljoonaa paria.
Elinympäristö
Kirjosieppo elää erityisesti valoisissa lehti- ja sekametsissä, mutta myös valoisissa havumetsissä. Se pesii myös tunturikoivikoissa sekä ihmisasutuksen läheisyydessä pihoissa, puutarhoissa ja puistoissa. Tärkeintä sille on sopivan pesäkolon löytyminen.
Lisääntyminen
pienoiskuva|Koiras palaamassa koloon saaliin kanssa. pienoiskuva|Kirjosiepon munia. Kirjosieppo pesii kolossa tai pöntössä. Pöntön lentoaukon halkaisija saa olla noin 32 mm, pöntön korkeus 30 cm ja sisähalkaisija 10–12,5 cm. Naaras munii touko-kesäkuussa yleensä 4–8 vaaleansinistä munaa. Se hautoo niitä 13–15 päivää. Molemmat emot ruokkivat poikasia, kunnes ne lentävät pesästä 15–16 vuorokauden ikäisinä.
Kirjosieppo voi risteytyä sepelsiepon kanssa. Näiden lajien risteymiä on tavattu Suomessakin.
Kirjosieppokoiraalla voi olla kaksi naarasta. Ensimmäisen naaraan saatuaan ja pariteltuaan, se laulullaan houkuttelee toiselle kololle tai pöntölle toisen naaraan, jonka kanssa pariteltuaan se palaa ensimmäisen naaraan luokse, ja osallistuu sen kanssa poikasten hoitoon. Toisen naaraan luo se voi poiketa silloin tällöin, mutta osallistuu harvoin sen poikasten hoitoon. Naaraiden väliä voi olla satoja metrejä, jopa kilometri. Toisen naaraan pesyeessä on yleensä vähemmän munia kuin ensimmäisen.
Pienestä koostaan huolimatta kirjosiepolla on karski luonne. Usein kirjosieppokoiras tai koiras ja naaras yhdessä onnistuvat karkottamaan jo pöntössä hautovan tiaisparin pois ja hylkäämään munapesänsä. Usein pöntön sisällä syntyy verisiä tappeluja, ja joskus toinen osapuoli kuolee vammoihin. Sekä kirjosieppoja että tiaisia on löydetty vainajina. Onnistuneen karkotuksen jälkeen kirjosiepponaaras rakentaa pesän tiaisen munapesän, joskus harvoin jopa pienten poikastenkin päälle.
Kirjosieppo puolustaa pesäänsä raivokkaasti. Kun orava, käpytikka tai muu pesärosvo lähestyy pesää, siepot aloittavat syöksyt petoa kohti sähisten samalla kuuluvasti. Yleensä peto luopuu aikeistaan kun se saa vihaisia nokkaisuja selkäänsä. Kirjosieppo ajaa myös muutkin linnut pois pesän luota.
Lajienvälistä sosiaalista oppimista koskevassa Jukka T. Forsmanin ja Janne-Tuomas Seppäsen tutkimuksessa on tutkittu kirjosiepon ja tiaisten suhdetta. Pesäpaikkaa valitessaan kirjosieppo valitsee pöntön, johon on maalattu samanlainen kuvio kuin tiaisen valitsemassa pesässä. Se myös tutkii tiaisten pesää ja päättelee munamäärän perusteella, onko seudulla hyvä ravintotilanne ja säätelee sen perusteella munien määrän.
Ravinto
Kirjosieppo sieppaa lyhyillä lentopyrähdyksillään ravinnokseen lentäviä hyönteisiä. Se syö hyönteisiä ja muita niveljalkaisia myös maasta, ruohokasvustoista ja oksilta. Syksyllä se syö myös marjoja. Poikue saa 16 päivän pesäpoikasaikana yhteensä noin 15 000 hyönteistä ruuakseen. Puutarhassa pesiessään kirjosieppo siis pitää tuhohyönteisten määrää kurissa.
Shane Hurlbut
Shane Hurlbut (s. 1964) on yhdysvaltalainen elokuvaaja. Hän opiskeli elokuva-alaa Emerson Collegessa ja suoritti vuonna 1986 elokuva- ja televisioalan tutkinnon. Hänen teki uransa alkuaikoina mm. musiikkivideoita Gloria Estefanille ja Smashing Pumpkinsille. Hän tapasi ohjaaja Rob Cohenin tehdessään musiikkivideota katastrofielokuvalle Daylight (1996) ja palasi yhteistyöhön Cohenin kanssa työskennellessään elokuvaohjaajana The Guardianin pilottijakson parissa.
Hurlbut sai palkintoehdokkuuden Yhdysvaltain elokuvaajien yhdistykseltä vuoden 1998 televisioelokuvastaan Rat Pack – hän oli kaikkien aikojen nuorin elokuvaaja, joka on saanut palkintoehdokkuuden debyyttielokuvasta Yhdysvaltain elokuvaajien yhdistykseltä.
Hän on saanut kriitikoilta myönteistä palautetta elokuvatyöstään, esimerkiksi elokuvistaan Drumline ja Mr. 3000, ja Roger Ebert arvostelussaan Pinnan alla -elokuvasta korosti Hurlbutin työpanosta. Arvostelussaan The Greatest Game Ever Played -elokuvasta Joan E. Vadeboncoeur The Post Standardista kuvailee Hurlbutia “erinomaiseksi elokuvaajaksi”, joka toi ”kauneutta ja tunnelmaa” elokuvan otoksiin.
Henrik
Henrik on miehen etunimi. Henrikin nimipäivä on 19. tammikuuta, piispa Henrikin muistopäivänä. Suomessa nimi on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan annettu vuoden 2021 loppuun mennessä 55 128 miehelle ja alle 17 naiselle.
Nimi Henrik tulee germaanisesta nimestä Haimirich. Suomessa siitä ovat käytössä myös muunnelmat Heikki, Henrikki, Henri ja Heino. Nimen naispuolisia vastineita ovat Henrika, Henrietta, Henna ja Henni.
Hallitsijoita ja hallitsijasukujen jäseniä
Vuosiluvut tarkoittavat hallitsijakausia.
Englanti (engl. Henry), Englannin kuninkaita:
Kastilian kuninkaita:
Ranska (ransk. Henri), Ranskan kuninkaita:
Champagne:
Preussi, prinssejä:
Latinalainen keisarikunta:
Saksi, herttuoita:
Baijeri, ruhtinaita:
Tanska:
Navarra:
Harmaasieppo
Harmaasieppo (Muscicapa striata) on sieppojen heimoon kuuluva varpuslintu. Se on hyönteissyöjä, joka elää avoimissa metsissä ja pihapiireissä. Lajia esiintyy laajalla alueella Euraasiassa ja Afrikassa.
Lee Arenberg
thumb|Lee Arenberg Lee Arenberg (s. 18. heinäkuuta 1962) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan Pintelin roolista Pirates of the Caribbean -elokuvasarjassa. Lisäksi hän on esiintynyt vierailevana tähtenä muiden muassa Frendeissä ja Star Trekissä.
Harmaasieppo
Koko ja ulkonäkö
pienoiskuva|Nuori harmaasieppo nuoruuspuvussa. Harmaasieppo on 13,5–15 cm pitkä. Sen höyhenpuku on harmaanruskea, ja siltä puuttuvat silmiinpistävät tuntomerkit. Harmaasiepolla on pitkät siivet ja pyrstö sekä lyhyet mustat jalat. Lintu on selkäpuoleltaan kuviottoman harmaanruskea ja vatsapuoleltaan likaisen valkoinen. Rinnassa, kurkun sivuilla, otsalla ja päälaen etuosassa on kuitenkin tummaa, kapeaa viirutusta. Silmä on tumma, ja sen ympärillä on kapea, vaalea ja epäselvärajainen silmärengas. Sukupuolet ja ikäluokat ovat lähes samannäköiset, mutta nuorella yksilöllä on lyhyen aikaa pesästä lähdön jälkeen täplikäs nuoruuspuku.
Harmaasieppo ääntelee paljon, mutta sen äänivalikoima on suppea ja äänet hiljaisia. Sen kutsuääni on lyhyt ja terävä ”tsri”, joka on samantapainen kuin monella muullakin linnulla. Varoitusääni on tyypillisempi ”hiis-tak-tak”. Laulu on vaatimatonta ja hiljaista sirahtelua, joka koostuu lähinnä kutsu- ja yhteysäänistä. Koiraalla on kuitenkin lisäksi myös taidokas ja hyvin hiljainen visertävä puolilaulu.
Vanhin suomalainen rengastettu harmaasieppo on ollut 11 vuotta 1 kuukautta 24 päivää vanha. Se on samalla Euroopan vanhin harmaasieppo.
Levinneisyys
Harmaasieppoa tavataan pesivänä Islantia lukuun ottamatta lähes koko Euroopassa. Idässä sen levinneisyysalue ulottuu Pakistaniin, Kiinaan ja Mongoliaan. Lisäksi laji pesii Luoteis-Afrikassa. Talvehtimisalueet sijaitsevat Saharan eteläpuolisessa Afrikassa. Euroopassa arvioidaan pesivän 14–22 miljoonaa paria. Hyvin varovainen arvio koko maailman populaatioksi on 85,7–264 miljoonaa yksilöä. Vaikka lajin maailmanlaajuinen kanta on laskussa, harmaasieppo ei ole vaarassa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Suomessa harmaasieppo pesii yleisenä koko maassa. 1990-luvun lopulla Suomen harmaasieppokannaksi arvioitiin 1,4–1,8 miljoonaa yksilöä. Vuosien 2006–2010 Lintuatlaksessa arvioitiin Suomen harmaasieppokannan pysyneen vakaana tai hieman kasvaneen edellisen 35 vuoden aikana.
Elinympäristö
Harmaasieppo pesii lähes kaikinlaisissa metsissä, jos ne vain eivät ole liian sulkeutuneita. Laji pesii myös asuintalojen pihoilla.
pienoiskuva|Harmaasieppo männyn oksalla.
Lisääntyminen
Harmaasieppo tekee hätäisen näköisesti rakennetun pesänsä kantoon, oksanhankaan, sivusta avoimeen pönttöön tai kuistin, halkopinon tai muiden paikkojen sopukoihin. Naaras muniin touko-kesäkuussa 4–6 munaa, jotka ovat vaaleita ja punaruskeatäpläisiä. Se hautoo munia 12–14 päivää. Poikaset pysyvät pesässä 12–16 vuorokautta ja itsenäistyvät 2–3 viikon jälkeen pesästälähdön. Harmaasieppo voi joskus munia toisen pesyeen heinäkuussa.
Ravinto
Harmaasieppo pyydystää lentäviä hyönteisiä niin, että se istuu oksalla, jolta on hyvä näkyvyys, tekee siitä lyhyen pyrähdyksen ohilentävän hyönteisen perään ja palaa sitten takaisin samalle istumapaikalleen. Tämä pyydystystapa, samanlainen kuin kirjosiepolla, on paras tapa erottaa harmaasieppo muista harmaista pikkulinnuista. Harmaasieppo syö toisinaan myös maassa olevia selkärangattomia ja syksyllä marjoja.
Reimersholme
Saari
Saari sijaitsee Liljeholmsvikenin ja Långholmskanalenin välissä. Sen pituus on 650 metriä ja leveys on 350 metriä. Saaren pinta-ala on 15 hehtaaria ja se sijaitsee Södermalmin itäpäässä ja Långholmenin suojassa. Längholmenin välissä sijaitsee lännessä Långholmsviken, joka jatkuu itään päin Pålsundetina. Näiden vaihtumiskohdasta tulee etelään kapea kanava, joka yhtyy etelässä Liljeholmsvikeniin. Kanavan ylittää noin 30-metrinen silta, joka on saaren ainoa. Liljeholmsvikenin vastarannalla sijaitsee Liljeholmen ja Gröndal. Sekä saaren pohjois- että kaakkoisrannassa on pienveneille laiturit.
Nimi
Anders Reimers omisti saaren itäpään, jonne hän rakensi huvilansa (Reimers malmgård) päärakennuksen vuonna 1798. Reimers toimi Tukholman raatimiehenä ja hankki elantonsa hatuntekijänä. Saarta kutsuttiin ennen merkkimiehen asettumista sille nimellä Räkneholmen.
Silta
Saareen rakennettiin ensimmäinen silta vuonna 1870, joten Reimersin kotiväki liikkui saarelle veneillä. Siltoja on uusittu säännöllisesti ja uusin silta (Reimersholmsbron) on vuodelta 1942, joka korvasi edeltäjänsä Reimersbron. Nykyinen silta on 39 metriä pitkä ja 13 metriä leveä.
Muita rakennuksia
Saarelle rakennettiin 1700-luvulla myös toinen malminkartano Charlottenburg, jolla oli monia omistajia ja joka purettiin 1940-luvulla. Saaren pohjoisosassa toimi vuosina 1859–1934 Stockholms Yllefabrik. Tehtaat purettiin, ja tilalle rakennettiin vuosina 1942–1946 kerrostaloja. Saaren kaakkoisosassa toimi vuosina 1869–1978 pirtutehdas (Reymersholms Spritförädlings AB). Toiminnan loputtua sen heikkokuntoisimmat rakennukset purettiin ja niiden tilalle rakennettiin kerrostaloja.
Kipu
thumb|Kipu saa ihmisen irvistämään ja suojaamaan kipeytyneen kohdan käsillään. Kuvassa sotilas saatuaan [[Paprikasumute|paprikasumutteesta silmilleen.]] Kipu on epämiellyttävä sensorinen ja emotionaalinen aisti- ja tunnekokemus, joka liittyy tapahtuneeseen tai mahdolliseen kudosvaurioon. Elimistön opioiderginen, kolekystokinerginen ja dopaminerginen järjestelmä säätelevät kivuin kokemista. Elimistö saattaa tuottaa joissain tilanteissa niin paljoa kipua lievittäviä välittäjäaineita, että kipu lakkaa.
Kivun kokeminen edellyttää sitä, että kudos, johon vaurio vaikuttaa, sisältää nosiseptisiä eli kipuaistimusta välittäviä hermosoluja. Esimerkiksi tuntohermojen aistima liiallinen lämpö ja paine voidaan kokea kipuna. Perifeerisisten kudosten vapaat hermopäätteet toimivat kipureseptoreina ja niiden synnyttämä kipuviesti kulkeutuu perifeeristen hermojen säikeitä pitkin keskushermostoon.
Kipu voi olla luonteeltaan tylppää jomotusta taikka vihlovaa, tuikkivaa, repivää, sahaavaa, polttavaa tai kirvelevää. Kipu on pahimmillaan koko tietoisuutta hallitseva voimakas kielteinen tunnetila.
Jos kudosvaurion aikaansaamat muutokset tai reaktiot ulottuvat kipureseptoreita sisältäville alueille, mekaaninen, kemiallinen tai lämpöärsytys aiheuttaa kipureseptorien aktivoitumisen. Kipureseptorit puuttuvat kuitenkin monista kudoksista ja elimistä kuten maksasta, keuhkoista, nivelrustosta ja aivoaineesta. Myös selkärangan välilevyissä, munuaisissa ja tiiviissä luussa ei ole lainkaan tai vain vähän kipureseptoreita.
Nivelliitoksissa ja monissa sisäelimissä on paljon niin kutsuttuja hiljaisia nosiseptoreita, jotka aktivoituvat vasta voimakkaassa ärsytystilassa, kuten pitkittyneen tulehduksen yhteydessä. Hiljaisten nosiseptoreiden herkistyminen mekaaniselle ja lämpöärsytykselle ovat tulehduksen tyypillisiä tunnusmerkkejä.
Muualla kuin alkuperäisessä vauriokohdassa tuntuvaa kipua kutsutaan heijastekivuksi. Esimerkiksi tulehduksen aikaansaama turvotus saattaa aiheuttaa painetta edellä mainittuja elintä ympäröivään peitinkalvoon eli faskiaan, jossa on kipuhermopäätteitä. Myös selän varioituneesta välilevystä tihkuva hapan geeli saattaa aiheuttaa vieressä kulkevan iskias-hermon kipua. Samaten hammasjuurta ympäröivän luun tulehdus voi aiheuttaa kipua, jos se synnyttää painetta hampaan alle.
Kudosvaurion tai -ärsytyksen aiheuttama kipu on usein sitä voimakkaampaa, mitä suurempi kudosärsytys ja kudosvaurio on kyseessä
Nisäkkäillä, kaloilla, äyriäisillä ja hyönteisillä on tarve karttaa kipua aiheuttavia asioita. Nisäkkäiden ja kalojen kipukäyttäytymiseen kuuluu esimerkiksi pakeneminen, kiemurtelu ja kipeän kohdan hankaaminen.
Kipua kuvataan kudosvaurion käsittein tai esimerkiksi lämpöaistimuksiin liittyvillä käsitteillä.
Keskushermoston ja perifeerisen kudoksen prostaglandiinijärjestelmä on elimistön keskeinen kipua aktivoiva mekanismi. Perifeerisen kudoksen prostaglandiinit herkistävät perifeerisiä kipureseptoreita bardykiinien ja histamiinien kaltaisten välittäjäaineiden vaikutuksille. Esimerkiksi kudosvaurion ja tulehduksen vapauttamat välittäjäaineet kuten bradykiniini, ATP, NGF ja prostaglandiini lisäävät tuntohermojen kykyä aistia lämpöä ja painetta, mikä lisää paikallista kipuherkkyyttä.
Esiintyvyys
Joka seitsemäs suomalainen kärsii päivittäisestä kivusta. ja vaikeasti toimintakykyä rajoittavasta kroonisesta kivusta kärsii seitsemän prosenttia naisista ja viisi prosenttia miehistä
Tutkimuksissa on havaittu, että naiset arvioivat kipunsa keskimäärin hiukan voimakkaammaksi kuin miehet ja tarvitsevat myös enemmän kipulääkettä. Esimerkiksi vuonna 2012 julkastussa tutkimuksissa havaittiin, että naisten raportoima kipu oli keskimäärin 20 prosenttia miesten kipua voimakkaampaa. Tutkimuksissa on kuitenkin havaittu, että maskuliininen sukupuolimalli vähentää kivun raportointia ja feminiinininen puolestaan lisää sitä. Lisäksi on saatu viitteitä siitä, että osa sukupuolten välisistä eroista selittyisi eroilla elimistön opioidituotannossa. On myös olemassa geenimuotoja, jotka lisäävät naisten kipuherkkyttä mutta vähentävät sitä miehillä. Myös sukupuolihormonit saattavat vaikuttaa kivun kokemiseen. Miesten on havaittu turvaavan naisia useammin ongelmalähtöisiin ratkaisuihin ja hakeutuvan sellaisten toimintojen pariin, jotka vievät heidän huomiotaan pois kivusta. Naiset taas hakevat enemmän sosiaalista tukea ja harrastavat miehiä enemmän psykologisia kivunhallintamenetelmiä. Naiset ovat myös miehiä useammin huolissaan kivusta ja sen vaikutuksista heidän tulevaisuuteensa.
Kipuimpulssin välittyminen hermojärjestelmässä
Kipureseptorien aktivoituminen on kivun ensimmäinen vaihe. Kipusignaali eli kipuviesti siirtyy sen jälkeen hermosoluja pitkin keskushermostoon. Kipuaistimusta välittävien hermosolujen eli kipuneuronien säikeet päätyvät selkäytimen takasarven pinnallisiin kerroksiin, joissa ne liittyvät synapsiyhteyksien välityksellä sekundaarisiin kipuneuroneihin. Sekundaariset neuronit välittävät kipuärsykkeen aivorungon kautta talamukseen. Tertiääriset neuronit kuljettavat viestin talamuksesta aivokuoreen, missä varsinainen kipuaistimus syntyy. Kipuaistimus tunnistetaan kivuksi kuitenkin vasta aivojen somatosensorisella kuorella.
Kipuaistimus on kaikkien muiden aistimusten tavoin hermosignaalia välittävien hermosolujen aktivoitumisen aikaansaama subjektiivinen kokemus. Esimerkiksi tulehdus saa elimistön vapauttamaan tuntohermojen lämmön- ja paineenaistimiskykyä lisääviä välittäjäaineita, mikä johtaa kivuntuntoa lisäävään inflammatoriseen hyperalgesiaan. Monet hermovälittäjäaineet, kuten hermostoa lamaava betaendorfiini, säätelevät kipuimpulssin kulkua aivorungossa ja selkäytimessä. Esimerkiksi tulehdus saa aikaan betaendorfiinin erittymistä, joka on morfiinia 18-33 kertaa tehokkaampi kivunlievittäjä. Endorfiini on mielihyvähormoni, jonka tärkein tehtävä on lievittää kipua.
Myös laskevat hermoradat ja paikalliset interneuronjärjestelmät säätelevät kipuradan toimintaa. Esimerkriksi selkäytimeen suuntautuu kipua jarruttavia laskevia hermoratoja. Myös toisilla samanaikaisilla aistiärsykkeillä on kipuviestejä estävää vaikutusta. Tätä kutsutaan kipuvälityksen perifeeriseksi salpautumiseksi.
Tarkoitus
Kipu on ihmiselle ja eläimelle selviytymisen kannalta välttämätön vamman tai sairauden viesti. Lyhytaikainen eli akuutti kipu varoittaa vaarasta, estää käyttämästä vaurioitunutta kehonosaa ja saa ihmisen hakeutumaan hoitoon. Esimerkiksi kongenitaalisesta analgesiasta kärsivät ihmiset, joka eivät ole koskaan kyenneet aistimaan kipua, kuolevat usein nuorena luuydintulehdukseen. Bakteerit pääsevät tunkeutumaan heillä luun läpi luuytimeen saakka, koska toistuvat pienet vauriot ovat tuhonneet heidän nivelensä. Toinen yleinen kuolinsyy on vatsakalvontulehdus, joka aiheutuu havaitsemattomasta puhjenneesta umpilisäkkeestä.
Pitkäaikainen eli krooninen kipu ei suojaa, vaan ainoastaan rajoittaa ja masentaa. Toisen näkemyksen mukaan myös pitkittyneen kivun tehtävänä olisi edesauttaa kudoksen paranemisen kannalta hyvien olosuhteiden luomista.
Voimakas kipukokemus on ahdistava ja pelottava, minkä vuoksi se jättää voimakkaan muistijäljen. Sen ansiosta yksilö varoo altistamasta itseään samalle vauriolle enää uudelleen.
Luokittelu
Kipu jaetaan kymmenportaisen asteikon perusteella voimakkaaseen (6-10), keskivaikeaan (4-5), lievään (2-3) ja vähäiseen (1). Kipua kutsutaan fluktuoivaksi silloin, kun se ei lakkaa koskaan, mutta sen voimakkuudessa esiintyy ajallista vaihtelua. Episodinen kipu sisältää yli kuukauden mittaisia kivuttomia jaksoja.
Kipu voidaan luokitella esimerkiksi sijainnin, elinjärjestelmän tai patofysiologisen mekanismin perusteella. Kivun alalajeja ovat muun muassa kudoksen ärsytykseen liittyvä kipu, nosiseptiivinen kipu eli kudosvauriokipu, hapenpuutteesta johtuva iskeeminen kipu ja neuropaattinen kipu.
Kipu voidaan luokitella myös kestoaikansa ja luonteensa mukaan lyhytaikaiseen eli akuuttiin ja pitkäaikaiseen eli krooniseen kipuun.
Tulehduskipu
Tulehdukseen liittyvä kipu voi johtua tulehduksen aiheuttamasta kemiallisesta ärsytyksestä, kudosvaurioista tai turvotuksesta. Tulehduksen taustalla voi olla esimerkiksi allergia, autoimmuunisairaus, reumasairaus, nivelrikko tai syöpäsairaus.
Kudosvaurio ja tulehdus saavat elimistön vapauttamaan välittäjäaineita, jotka lisäävät tuntohermojen kykyä aistia lämpöä ja painetta. Tämä johtää inflammatoriseen hyperalgesiaan. Edellä mainittua välittäjäaineita ovat esimerkiksi bradykiniini, ATP, NGF ja prostaglandiini.
Matala-asteisen tulehduksen aikaansaama immuunijärjestelmän aktivaatio saattaa aiheuttaa kroonista kipua etenkin naispotilailla.
Rasittavan liikunnan aiheuttama lihaskipu johtuu siitä, että tulehdusnesteen aikaansaama paine sekä kaliumin ja kalsiumin tasapainotilan heilahtelut ärsyttävät lihasten ja lihaskalvojen kipureseptoreita ja hermopäätteitä. Lihaskudoksen paraneminen kestää noin kaksi vuorokautta, mutta lihaskalvojen elpyminen saattaa kestää jopa kolme päivää. Paraneminen johtaa lihaskudoksen uudelleenrakentumiseen, jolloin lopputulos on entistä laajempi ja voimakkaampi.
Iskeeminen kipu
Iskeeminen kipu johtuu riittämättömän verenkierron aiheuttamasta hapenpuutteesta. Esimerkiksi kroonisessa alaraajaiskemiassa esiintyy valtimoverenkierron heikkoudesta johtuvaa lihaksissa tuntuvaa alaraajakipua kävellessä tai levossa. Jalkaan saattaa ilmaantua myös huonosti paraneva haava tai kuolio. Lepokipu johtuu siitä, että makuuasento laskee valtimon hydrostaattista painetta.
Hermovauriokipu
Välilevyn pullistuman jälkitilana syntyvä hermojuurikipu on yleisin hermovauriosta aiheutuvan kivun muoto. Vaurio syntyy, jos välilevytyrä ja välilevystä peräisin oleva hapan ydinhyytelö vioittavat hermojuuren hermosäikeitä mekaanisesti ja kemiallisesti. Hermovauriokipu saattaa tuntua aivan samanlaiselta kuin kudosvauriokipu. Osalla potilaista hermovauriokipu on kuitenkin erilaista luonteeltaan, ja siihen voi liittyä erikoisia tuntemuksia.
Hermovaurio aiheuttaa kipua vain osalle potilaista. Syytä tälle ei tiedetä, mutta arvellaan, että perinnölliset tekijät olisivat keskeisiä selittäjiä.
Heijastekipu
Heijastekipu tuntuu muualla kuin missä kivun varsinainen syy on, koska kipu kulkee silloin hermostoa pitkin toiseen kohtaan kehoa. Heijastekipu voidaan aistia myös puutumisena tai pistelynä.
Heijastekipu voi johtua hermopinteestä eli hermon puristustilasta. Muita syitä ovat lihasten kireys, selkärangan virheasento ja nivelen lukkiutuma. Sisäelimet saattavat aiheuttaa harvinaisempaa heijastekipua, joka on yleensä jatkuvaa ja voimakasta.
Epäspesifi kipu
Idiopaattinen eli määrittämätön tai epäspesifi kipu on tuntemattomasta syystä johtuvaa todellista kipua, jota ei ole aiheuttanut mikään havaittavissa oleva kudos- tai hermovaurio, eivätkä myöskään kroonisen kipuoireyhtymän diagnostiset kriteerit täyty. Esimerkiksi 90 prosenttia selkäkiputapauksista on sellaisia, joille ei voida määrittää tarkkaa syytä esimerkiksi kuvantamistutkimuksisten tai laboratoriokokeiden avulla.
Vuonna 2015 julkaistun ruotsalaisväitöksen mukaan etenkin naisten epäspesifi kipu saattaa johtua matala-asteisen tulehduksen aikaansaamasta immuunijärjestelmän aktivaatiosta.
Akuutti kipu
Akuutti eli äkillinen kipu on äskettäin alkanut kipu, jolla on yleensä selvä ajallinen ja syy-yhteys ajankohtaiseen vammaan tai sairauteen. Akuutti kipu kestää tavallisesti lyhyen aikaa, useimmiten alle kuukauden. Akuutti kipu johtuu pitkäaikaista kipua useammin kudosvauriosta tai kudosärsytyksestä.
Akuutin kivun voi aiheuttaa esimerkiksi jokin vamma, kuten nilkan nyrjähdys tai murtuma, tai tulehdus tai leikkaus. Voimakas ja korkeintaan muutamassa kymmenessä sekunnissa alkava kipu liittyy usein siihen, että elimistössä jotain repeää tai tukkeutuu. Näin voi käydä rasituksessa lihakselle tai jänteelle, sydäninfarktissa verisuonen tukkeutuessa, vatsaontelon verenvuodossa tai vammaan liittyvässä kudosvauriossa. Hitaammin kehittyvä akuutti kipu viittaa useammin tulehduksellisiin muutoksiin. Tästä esimerkkejä ovat umpilisäketulehdus, poskiontelontulehdus, sappikivikohtaus, toistuva kudoksen ärsytys tai urheilijan rasitusvamma.
Akuutti kipu voi johtua myös verentungoksesta eli kongestiosta, kuten lantion alueen laskimo- ja imunestekierron häiriintymisestä johtuvassa kuukautiskivussa.
Subakuutti kipu
Subakuutti kipu kestää kahdesta kolmeen kuukautta sen aiheuttaneen vamman tai sairauden jälkeen.
Krooninen kipu
Joka seitsemäs suomalainen kärsii päivittäisestä kivusta. ja vaikeasti toimintakykyä rajoittavasta kroonisesta kivusta kärsii seitsemän prosenttia naisista ja viisi prosenttia miehistä. Naisten yliedustuksesta huolimatta suurin osa kroonista kipua koskevista tutkimuksista on tehty miehillä.
Krooniselle kivulle ei ole olemassa yleisesti hyväksyttyä määritelmää. Se määritellään tutkimuksissa usein vähintään kolme tai kuusi kuukautta ja joskus jopa vähintään vuoden kestäväksi kivuksi. Joskus krooninen kipu määritellään kivuksi, joka on kestänyt pidempään kuin sairauden tai vamman aiheuttaman kudosvaurion paraneminen. Joskus krooniseksi kivuksi voidaan määritellä myös lyhytkestoisempi mutta toistuva kipu kuten migreeni. Lääkäriseura Duodecimin vuonna 2018 julkaiseman kirjan mukaan kroonisen kivun ajallinen ja kausaalinen yhteys kivun aiheuttavaan tekijään saattaa olla hävinnyt. Krooninen kipu voi aiheutua esimerkiksi selkäydinkanavan ahtaumasta, välilevyn pullistuman aiheuttamasta selkäydinkanavan hermojuuren vaurioitumisesta, leikkauksesta, fibromyalgiasta tai nivelrikosta. Kroonista kipua esiintyy usein selkärangan alueella tai päässä. Aivoperäinen uupumus, unettomuus, muistihäiriöt ja mielialahäiriöt lisäävät kivun kroonistumisriskiä. Suosituin selitysmalli on se, että edellä lueteltuihin häiriöihin liittyy usein norepinefriinin, GABA:n tai serotoniinin alhaisia pitoisuuksia sekä glutamaatin tai substanssi P:n korkeita pitoisuuksia, jotka saattavat aiheuttaa myös kivun kroonistumista. Sentralisoituneessa kivussa (centralized pain) kivun lähde on siirtynyt kudoksista aivoihin.
Suomessa ei ole mahdollista päästä kivun perusteella työkyvyttömyyseläkkeelle, vaikka se aiheuttaisi pysyvän työkyvyttömyyden. Euroopan kivuntutkimusyhdistys on esittänyt 2000-luvun alkupuolelta lähtien, että krooninen kipu tunnustettaisiin sairaudeksi. .
Krooninen kipu jaetaan lääketieteessä kivun mekanismin mukaan kolmeen tyyppiin.
Jos kivun aiheutumismekanismia ei kyetä selvittämään, on kyseessä idiopaattinen eli määrittämätön tai epäspesifi kipu. Myös osa monimuotoisista paikallisista kipuoireyhtymätapauksista (CRPS, diagnoosikoodi G90.5) jää kipumekanismin osalta määrittämättömiksi. Kyseisessä sairaudessa esiintyy jatkuvaa alueellista ja ääriosiin painottuvaa kipua, joka on suhteettoman kovaa laukaisevaan tapahtumaan nähden. Laukaiseva tapahtuma voi olla esimerkiksi luunmurtuma tai ruhjevamma. Loppuosalla potilaista on havaittavissa hermovaurio.
Vaiheet
Kipuaistimuksen syntyminen jaetaan neljään vaiheeseen. Transduktiovaiheessa hermosolun päässä oleva kipureseptori eli nosiseptori depolarisoituu. Sitä seuraa transmissiovaihe, jossa syntynyt kipusignaali välittyy hermosoluja pitkin keskushermostoon. Ensimmäinen kipuaistimus syntyy aivojen talamuksessa eli näkökukkulassa, mutta kipu tunnistetaan kivuksi vasta aivojen somatosensorisella kuorella, jossa kivun kokeminen eli perseptio tapahtuu. Kipuaistimus on hermosignaalia välittävien hermosolujen aktivoitumisen aikaansaama subjektiivinen tunne.
Keskushermoston takasarveen päättyvät niin sanotut laskevat radat vaimentavat normaalisti kipuärsykettä, millä on kipua lievittävää vaikutusta. Kipusignaali moduloituu eli muuntuu hermostossa esimerkiksi elimistön luontaisesti tuottamien opioidien, stressin tai kipulääkkeiden vaikutuksesta.
Kipuärsyke ja kipuhermopäätteet
Kivun aikaansaava kudosvaurio voi olla mekaaninen, lämmön aiheuttama tai kemiallinen. Kipua voi aiheuttaa myös hermovaurio.
Kudoksia vaurioittavan ärsykkeen havaitsevat kipuhermopäätteet eli nosiseptorit, joita on runsaasti ihossa, luukalvossa, sidekudoksessa ja sisäelimiä ympäröivissä kalvoissa. Nosiseptoreista suurin osa jakautuu kahteen perustyyppiin. Ne ovat:
Mekaanisessa kudosvauriossa tuntuu ensin terävä, nopea kipu, ja välitön impulssi kulkee nopeasti pitkin A-delta-hermosäikeitä. Muutama sekunti sen jälkeen alkaa tylppä, pitkäkestoisempi ja epämiellyttävämpi kipu, joka kulkee hitaammin pitkin C-hermosäikeitä.
Kiputuntemus ja kipurata
thumb|350px|Nosiseptiivisen kivun mekanismi Kipureseptorin ärsytyksen aiheuttamaa kivun aistimista kutsutaan nosiseptioksi. Nosiseptiossa eli kipuaistissa kudosvaurioon erikoistuneet vapaat hermopäätteet aktivoituvat ja kuljettavat ärsytyksen voimakkuutta vastaavan aktiopotentiaalisarjan keskushermostoon.
Kiputuntemus aiheutuu kudosvaurion aiheuttamasta ärsykkeestä monimutkaisten sähköisten ja kemiallisten tapahtumien kautta hermojen niin sanotussa kipuradassa. Kipurata alkaa kudoksissa olevista pienistä hermopäätteistä. Niistä se kulkee hermorunkoja pitkin kohti selkäydintä ja jatkuu selkäytimen kipujuosteena kohti aivokeskuksia. Kipurata päättyy aivokuorelle.
Ruumiin kudokset ja keskushermosto lähettävät informaatiota kipuradalla selkäytimen takasarven synapseihin. Informaatio voi olla kipua lisäävää eli ekskitatorista, tai kipua estävää eli inhibitorista. Selkäytimen etuosassa on hermoratoja, joita pitkin kipu välittyy kohti aivoja. Osa näistä radoista päättyy keskiaivoihin, ja osa jatkaa suoraan aivokuoreen. Myös aivorungon kautta kulkee tärkeää informaatiota.
Kipusignaali voidaan havaita porttikontrolliteorian mukaisesti vasta, kun se on siirtynyt ääreishermostosta selkäytimen kautta aivoihin. Portilla viitataan ääreishermoston afferentin neuronin ja keskushermoston projektioneuronin välillä olevaan selkäytimen takasarven substantia gelatinosa -kerroksessa sijaitsevaan synapsiin. Kyseinen synapsi pystyy myös muuntamaan kipuviestiä tai pysäyttämään sen etenemisen. Koska kipukokemus on usean eri neuronin vuorovaikutuksen säätelemää, esimerkiksi silittämisen ja puhaltamisen kaltaiset heikot ärsykkeet saattavat lievittää kipua. Tämä selittyy sillä, että ohuita nosiseptiivisia hermosäikeitä paksumpien ja nopeampien tuntohermosäikeiden stimulointi peittoaa kipusignaalit alleen.
Jos jatkuva kipuärsytys aiheuttaa hermojärjestelmässä muutoksia, kipu voi jatkua senkin jälkeen kun alkuperäinen, kudosvauriota aiheuttava ärsytys on jo lakannut.
Havaitseminen aivoissa ja kokeminen
thumb|350px|Aivokuoren alueet, jotka liittyvät kipuun. Yläosassa vihreällä sensorinen, punaisella affektiivinen, sinisellä kognitiivinen osatekijä. Kipu havaitaan ja koetaan aivokuoressa. Limbiseen järjestelmään on yhteydessä kipuun liittyvä epämiellyttävyyden, kärsimyksen ja ahdistuksen kokemus.
Kipuelämyksessä on useita osatekijöitä.
Somatosensorinen kuorikerros on aivokuoren kipua havaitseva keskus, joka liittyy sensoriseen, kipua erittelevään osatekijään. Se käsittelee talamuksen kautta nousevaa informaatiota ja arvioi kipuärsykkeen kestoa, voimakkuutta ja sijaintia.
ACC-kuorikerros on aivojen etuosassa sijaitseva aivokuoren osa, joka on tärkeä kipuun liittyvän affektiivisen eli tunnekomponentin synnyssä. Se ryhtyy toimimaan tilanteissa, joihin liittyy stressin kokeminen, ja sen toiminta liittyy kivun epämiellyttävyyden kokemukseen mutta ei kivun voimakkuuteen.
Kivun tuntemiseen aivokuoressa osallistuvat myös aivosaareke (insula) ja prefrontaalinen aivokuori. Kivun kokemisessa aktivoituvat samat aivoalueet kuin positiivisen empatian kuten esimerkiksi toisen puolesta iloitsemisen kokemisessa.
Kivun kokemiseen vaikuttavat esimerkiksi tarkkaavaisuus, tunnetila, suggestio, asenteet ja odotukset sekä vireystaso. Kivun voimakkuuteen vaikuttaa ihmisen ensiarvio kivun merkityksestä, eli siitä, onko se vaaran merkki vai harmiton. Kipu aistitaan vähemmän voimakkaana, kun huomio kohdentuu muualle. Negatiivisia tunteita aiheuttavilla tekijöillä on kivun kokemista voimistava vaikutus.
Vaikutukset
thumb|Irvistäminen ja liikkumattomuus ovat yleisiä kivun aiheuttamia toimintoja ihmisellä Kipu saattaa tihentää sykettä ja pulssia, nostaa verenpainetta ja aiheuttaa lihasjännitystä. Mieli keskeyttää muiden asioiden käsittelyn keskittyen kivun syyn selvittämiseen ja tilanteen ratkaisemiseen.
Kipu saattaa myös muuttaa hengityksen rytmiä tai aiheuttaa valvomista tai öistä heräilyä.
Kognitiiviset ja emotionaaliset vaikutukset
Kipu heikentää aivojen tiedonkäsittelyä ja siihen liittyvää tarkkaavuutta, mieleenpainamista, muistamista, keskittymistä sekä suunnittelu- ja päätöksentekokykyä. Kipu hidastaa myös aivojen työskentelyvauhtia.
Voimakas kipu saattaa aiheuttaa jopa puhe- ja liikuntakyvyn katoamisen. Kipu aiheuttaa usein myös ärtyneisyyttä, levottomuutta, vihaisuutta tai pelkoa. Kipu laskee myös mielialaa. Etenkin pitkään jatkuva kipu aiheuttaa usein masennusta, ahdistuneisuutta, paniikkia tai stressiä ja estää pahimmillaan elämästä mielekästä elämää.
Kivusta kärsivä ihminen voi kokea olevansa omaa ruumistaan ja tietoisuuttaan vastaan olevan hyökkäyksen kohteena. Kivusta halutaan päästä eroon ja välttää kivun aiheuttajaa. Jotkut haluavat kieltää kivun olemassaolon.
Kivuliaan ihmisen näkeminen aktivoi katselijan aivoissa samat alueet silloin kun näkijä tuntee itse kipua. Kivun kokemukselle tunnusomaiset ilmaisut herättävät kanssaihmisten huomion ja saattavat tuoda kivusta kärsivälle apua.
Kipukynnyksen nousu
Suurin osa ihmisistä tottuu osittain kipuun siten, että kivun kokemisella on kipukynnystä nostavaa vaikutusta. Erään arvion mukaan kyseinen vaikutus johtaisi siihen, että uusi kipu koetaan keskimäärin noin 30 prosenttia heikompana. Kroonisesta kivusta kärsivillä ei kuitenkaan tapahdu välttämättä lainkaan kipukynnyksen nousua, vaan kipu saattaa heillä päin vastoin laskea kipukynnystä ja vilkastuttaa keskushermoston toimintaa.
Kroonisen kivun vaikutukset
Krooninen kipu saattaa heikentää kaikilla elämänalueilla sekä fyysistä, kognitiivista, psyykkistä että sosiaalista toimintakykyä. Vuonna 2006 tehdyssä eurooppalaistutkimuksessa havaittiin, että yli 60 prosenttia yli puoli vuotta kestäneestä jatkuvasta tai ajoittaisesta kivusta kärsivistä ei kyennyt enää osallistumaan työelämään. Krooninen kipu saattaa estää myös kotitöiden tekemisen ja lasten hoidon sekä johtaa harrastusmahdollisuuksien ja sosiaalisten suhteiden vähenemiseen tai seksielämän ongelmiin.
Kivusta ja älyllisistä toiminnoista vastaavat aivoalueet ovat osaksi samoja. Tutkimuksissa on havaittu, että krooninen kipu aiheuttaa älyllisen suorituskyvyn ja aivojen prosessointinopeuden laskuun johtavaa harmaan aivoaineen katoa. Kroonisen kivun onkin havaittu heikentävän esimerkiksi tarkkaavuutta, mieleenpainamista, muistamista, keskittymistä sekä suunnittelu- ja päätöksentekokykyä. Kipu hidastaa myös aivojen työskentelyvauhtia.
Riskitekijät
Usein toistuva toistuva kyykistyminen tai kyykyssä työskentely on yhteydessä polvikipuihin ja työskentely kädet koholla yhteydessä olkapäiden ja hartioiden kipujen esiintymiseen vielä eläkeiässä. Toistuvien käsiliikkeiden on havaittu olevan yhteydessä myös käsien, rintakehän ja alaselän kipuihin sekä kroonistuneeseen niskakipuun. Pitkien aikojen työskentely seisten on yhdistetty alaraajojen kiputiloihin ja hankalia nostoja sisältävän työn on havaittu olevan yhteydessä niska- ja hartiakipuihin sekä käsien, jalkojen ja alaselän kipuihin.
Kipuun vaikuttavat aineet
Kipua välittävän hermoston palautuvasta toimintahäiriöstä johtuvaa neurogeenista kipua voi esiintyä bentsodiatsepiineihin kuuluvien lääkeaineiden käytön lopettamisesta tai vähentämisestä johtuvana vieroitusoireena. Tällainen vieroitussärky voi jatkua pahimmillaan useampia vuosia lääkeaineen käytön lopettamisen jälkeen. Syvä tai polttava kipu raajoissa on tyypillinen bentsodiatsepiinin käytön lopettamiseen liittyvä pitkittynyt vieroitusoire.
Monet sedatiivisen sivuvaikutuksen omaavat lääkeaineet heikentävät verenkiertoa, joten ne voivat aiheuttaa idiopaattista kipua.
Herkistyminen
Samaan hermopäätteeseen kohdistuva jatkuva kipuärsytys johtaa hermopäätteen herkistymiseen. Aluksi hermopäätteen ärsytyskynnys madaltuu eli se reagoi aiempaa voimakkaammin kivuliaaseen ärsytykseen. Tämän huomaa esimerkiksi siitä, että auringossa palanut iho ei kestä edes vaatteen hipaisua. Jatkossa ihon kipuvaste muuttuu myös vaurioalueen ympäristössä, kun välittäjäaineita purkautuu hermosolujen väliseen tilaan. Jatkuva kudoksista tuleva kipuärsykkeiden tulva saa aikaan joskus pysyviä muutoksia kipujärjestelmän toiminnassa.
Mittaaminen
Kipua on voitu mitata jo parikymmenen vuoden ajan toiminnallisen magneettikuvauksen avulla. Lisäksi elimistö tuottaa ennen kivun kokemista sekä kivun aikana aivovälittäjäaineita, joita koulutetut kipukoirat kykenevät haistamaan. Hermo- ja tulehduskipu synnyttävät keskenään erilaisia välittäjäaineita. Subjektiivisen kipukokemuksen voimakkuutta ei voi kuitenkaan päätellä laboratorio- tai kuvantamistutkimusten tuloksista eikä edes potilaan saamasta diagnoosista. Kipua mitataan tämän vuoksi yleensä potilaiden täyttämillä subjektiivisilla kyselykaavakkeilla.
Kivun voimakkuutta pitäisi arvioida ensisijaisesti potilaan itse valitsemalla kipumittarilla. Kipukokemusta voidaan kuvata numeerisesti, sanallisesti tai kuvien avulla. Kivun määrän muutoksia voidaan mitata myös objektiivisemmin esimerkiksi kipulääkkeiden kulutusmuutoksen avulla.
Fort Zeelandian piiritys
thumb|250px|Fort Zeelandia 1600-luvulla. thumb|250px|Fort Zeelandian antautuminen. thumb|250px|Koxingan ja Hollantilaisten vuonna 1662 kirjoittama rauhansopimus.. Fort Zeelandian piiritys (, kirjaimellisesti "Koxingan hyökkäys Taiwaniin") tapahtui 1661–1662 ja lopetti Hollannin Itä-Intian kauppakomppanian vallan Taiwanissa. Hyökkäyksen seurauksena valtaan nousi Tungningin kuningaskunta. Taiwanilainen tutkija Lu Chien-jung kuvasi tapahtumaa sodaksi, joka määräsi Taiwanin kohtalon neljäksi sadaksi vuodeksi.
Kipu
Mittaaminen
Visuaalianalogiasteikko VAS on jana, johon potilas merkitsee esimerkiksi senhetkisen kipunsa voimakkuutta vastaavan kohdan asteikolla nollasta kymmeneen. Lasten VAS käyttää kuvia kasvonilmeistä numeroiden sijasta. VAIS-asteikon ei ole tarkoitus kattaa kaikkea kuviteltavissa olevaa kipua, vaan se on kehitetty mittaamaan "keskivertohenkilön kohtuuden rajoissa todennäköisimmin kohtaamaa kipua". Asteikon arvot 1-3 tarkoittavat lievää kipua, joka on korkeintaan "ärsyttävää". Arvot 4-6 tarkoittavat kohtalaista kipua, joka ei estä elämästä normaalia elämää ja jota pystyy sietämään. Arvot 7-10 kuvaavat sietämätöntä kpua, joka estää liikkumasta tai nukkumasta ja häiritsee kaikin tavoin normaalia elämää. Sanallisessa VRS-skaalassa kipua arvioidaan esimerkiksi asteikolla lievä-kohtalanen-kova-sietämätön.
Kroonista kipua mitataan usein kysymällä potilaan muistinvaraista arviota kivun voimakkuudesta esimerkiksi kuluneen viikon aikana.
Fort Zeelandian piiritys
Vuonna 1659 epäonnistuneen yrityksen vallata Nanjing jälkeen Koxinga katsoi Qing-dynasitan vakiinnuttaneen asemansa Kiinassa. Koxingan joukot tarvitsivat lisää tarvikkeita ja miehiä. Hän ryhtyi etsimään tukikohtaa, johon hän voisi siirtää joukkonsa. Kiinalainen mies nimeltä He Bin, joka työskenteli Hollannin Itä-Intian kauppakomppanian palveluksessa Taiwanissa pakeni Koxingan tukikohtaan Xiamenissa ja toi Koxingalle Taiwanin kartan. Hollantilaiset olivat perustaneet tukikohdan Tayoaniin (, nykyisin Tainan). Tukikohta koostui vuonna 1632 kahdesta linnoituksesta: Fort Zeelandia sijaitsi Tayonin lahden suulla ja oli Hollantilaisten päätukikohta; pienempi linnoitus, Fort Provintia sijaitsi hieman etäämmällä. Frederic Coyett, Itä-Intian kauppakomppanian Taiwanin kuvernööri asui Fort Zeelandiassa. Hollantilaisilla oli tukikohdassa yhteensä 1800 miestä. Coyettin alainen Valentyn toimi Fort Provintian ja sen 500 miehen komentajana.
Kipu
Hoito
Vuodelevon on havaittu lievittävän kipua suhteellisen tehokkaasti. Myös kipua aiheuttavien kudosvaurioiden paranemista voidaan edistää levolla.
Fort Zeelandian piiritys
Koxinga lähti laivastonsa kanssa kohti Taiwania 23. maaliskuuta 1661. Laivastoon kuului satoja džonkkeja ja muita aluksia sekä noin 25 000 sotilasta ja merimiestä. Joukot saapuivat Pescadoreille seuraavana päivänä ja perustivat sinne tukikohdan. Pääjoukko kuitenkin jatkoi matkaan 30. maaliskuuta ja saapui Tayoaniin 2. huhtikuuta kuljettuaan Hollantilaisten tuntemattoman matalan väylän läpi Luermeniin.
Hyökkäysjoukko yllätti Valentyn ja piiritti Fort Provintian ja Valentyn antautui 4. huhtikuuta. Kolme pivää Fort Provintian valtaamisen jälkeen Koxingan joukot piirittivät Fort Zeelandian ja vaativat varuskunnan antautumista lähettämällä vangiksi ottamansa Hollantilaisen papin Anthonius Hambroek viemään viestiä. Hambroek kuitenkin kehotti varuskuntaa vastustamaan piiritystä ja hänet teloitettiin sen jälkeen kun hän palasi Koxingan leiriin.
Kipu
Hoito
Kroonista kipua voidaan hoitaa esimerkiksi akupunktiolla, steroidiruiskeilla, opioideilla, hermosalpaajilla, adesiolyysilla, radiotaajuisella ablaatiolla sekä vertebro- tai kyfoplastialla.
Vuonna 2006 tehdyn eurooppalaistutkimuksen mukaan kaksi kolmesta kipukroonikosta hoiti kipua lääkkeettömillä hoitomuodoilla kuten esimerkiksi hieronnalla (30 %), fysikaalisilla hoidoilla (21 %) tai akupunktiolla (13 %). Lähes puolet käytti reseptittömiä kipulääkkeitä, 55 prosenttia lääkärin kirjoittamia tulehduskipulääkkeitä, 43 % lääkärin kirjoittamaa parasetamolia, 13 % heikkoja ja 5 % vahvoja opioideja. .
Fort Zeelandian piiritys
Koxingan joukot aloittivat pommitukset ja yrittivät tuhota linnoitusta. Hyökkäys kuitenkin epäonnistui ja joukot kärsivät merkittäviä tappioita. Tämän jälkeen Koxinga muutti taktiikkaansa ja ryhtyi piirittämään linnoitusta. 28. toukokuuta tieto piirityksestä saapui Jakartaan ja kauppakomppania päätti lähettää 10 laivaa ja yhteensä 700 merimiestä vapauttamaan linnoituksen. Joukot saapuivat 5. heinäkuuta ja kävivät pienen taistelun Koxingan laivaston kanssa ennen maihinnousua.
23. heinäkuuta hollantilaiset yrittivät murtautua ulos saarrosta, kun Koxingan joukot taistelivat hollantilaisten laivoja vastaan. Lyhyen taistelun jälkeen hollantilaiset joutuivat vetäytymään menetettyään kaksi laivaa ja kolme pienempää alusta. Yhteensä hollantilaiset menettivät noin 100 miestä. Lokakuussa hollantilaiset yrittivät jälleen murtaa saartoa, mutta epäonnistuivat. Tämän jälkeen Koxinga päätti joulukuussa aloittaa ratkaisen hyökkäyksen.
Kipu
Hoito
Kylmien tai 20-asteisten suihkujen ottaminen sekä viileissä luonnonvesissä uiminen saattaa vähentää kipua aiheuttavaa turvotusta, koska viileydellä on verisuonia supistavaa vaikutusta. Kylmähoito saattaa myös hidastaa kipua viestivien hermoimpulssien kulkua aivoihin. Suomen Latu ry:n vuonna 2000 toteutettamassa avantouimareille suunnatussa laajassa kyselyssä havaittiin, että moni avantouintia harrastava koki avantouinnin vähentäneen kipujaan.
Kroonista kipua voidaan hoitaa ihon alle asennetulla kipustimulaattorilla, jota ohjaa hermoratoihin kipua lievittäviä pieniä sähköiskuja. Radiofrekvenssihoidossa kipua tuottavia hermoja lamautetaan pistämällä hermoihin kipulääkettä tai puudutusainetta. Radiofrekvenssihoito edellyttää radiokaktiiviselle säteilylle altistavaa tietokonetomografiaa, jotta puudutuspiikit osattaisiin ohjata täsmälleen oikeaan kohtaan. Lämpöpuudutuksen tuottama kivunlievitys kestää neljästa kahdeksaan viikkoa.
Jatkuvasta kroonisesta kivusta kärsivä potilas saattaa saada apua myös niin sanotusta kipuhypnoosista. Potilas vajoaa siinä niin syvään rentoutuksen tilaan, että tuntoaisti lakkaa toimimasta noin puolen tunnin ajaksi. Kivun poissaolo edellyttää kuitenkin täydellistä passiivisuutta.
Fort Zeelandian piiritys
Coyettin saavuttua Jakartaan hänet tuomittiin antautumisesta ja karkotettiin Bandasaarille. Hänet kuitenkin armahdettiin ja hän julkaisi vuonna 1675 kirjan Unohdettu Formosa. Kirjassaan hän puolusti toimiaan ja kritisoi kauppakomppania siitä, että se jätti huomioimatta hänen pyyntönsä lisäjoukkojen lähettämiseksi.
Hollannin Itä-Intian kauppakomppania yritti useasti vallata Taiwania takaisin ja solmi jopa sopimuksen Qing-dynastian kanssa. Hollantilaiset saivat vallattua pohjois-Taiwanissa sijaitsevan Keelungin, mutta joutuivat luopumaan siitä, koska sinne ei pystytty toimittamaan riittävästi tarvikkeita.
Kipu
Hoito
Suomalainen Lääkäriseura Duodecim suosittaa kroonisen kivun hoitoon ensisijaisesti lääkkeettömiä hoitomuotoja kuten kognitiivis-behavioraalista terapiaa, kylmä- ja lämpöhoitoa, liikuntaa, terapeuttista harjoittelua ja transkutaanista hermostimulaatiohoitoa (TNS). Lyhytaikaista ja tilapäistä kipua tai särkyä voidaan hoitaa myös hauteilla, rentoutumisella ja levolla. Kipu menee usein ohi myös itsestään. Kipua hoidetaan myös kipulääkkeillä. Apteekista ilman reseptiä saatavia itsehoitolääkkeitä ovat esimerkiksi erilaiset tulehduskipulääkkeet kuten ibuprofeeni. Kovia kipuja voidaan hoitaa esimerkiksi opioideilla.
Liikunta voi vähentää kipua, mutta sillä voi olla myös etenkin tuki- ja liikukuntaelinkipuja lisäävää vaikutusta. Liikunnan kipukynnystä nostava vaikutus perustuu kipuaistimusta vaimentavien mekanismien aktivoitumiseen kuten elimistön opioidien, serotoniinin ja endokannabinoidien tuotannon lisääntymiseen. Liikunnalla on myös keskushermoston yleistä toimintaa vaimentavaa vaikutusta. Kipukroonikoilla kipu aiheuttaa kuitenkin päin vastoin usein keskushermoston toiminnan vilkastumista. Tällöin myös liikunnan kipua lievittävä vaikutus saattaa jäädä heikoksi tai se jopa lisää kipua.
Liikunnalla on kipua puuduttavaa vaikutusta, koska se aktivoi selkäytimen takasarvessa sijaitsevia kipua estäviä hermoyhteyksiä. Aerobinen liikunta voi helpottaa kroonista kipua, koska se kuljettaa paranemista edistäviä ja jäykkyyttä vähentäviä verta ja ravinteita pehmytkudoksiin ja tuottaa lisäksi kipua lievittäviä endorfiineja. Kahdenkymmenen minuutin pituinen kuntopyöräily on havaittu tuottavan puolen tunnin pituisen akuutin kivunlievityksen. Kuuden viikon pituinen aerobinen harjoittelu vähentää lisäksi kroonisen kivun voimakkuutta keskimäärin 20 prosentilla.