cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Inka (yritys)
Historiaa
Kesällä 1998 alkanut Venäjän ruplakriisi heikensi kysyntää ja kannattavuutta, jotka alkoivat taas elpyä vuosituhannen vaihduttua. Lassila & Tikanojan laajoissa uudelleenjärjestelyissä vuosituhannen vaihteen jälkeen Inka Oy yhdistettiin Amerplastin kanssa Suominen-yhtiöön nimellä Suominen Nauhatuotteet Oy, kunnes vuonna 2005 Inkan omistajaksi tuli Midinvest Management Oy ja palattiin nimeen Inka. Samana vuonna Turussa toiminut tehdas lopetettiin ja toiminta keskitettiin Killinkoskelle. Vuonna 2015 Midinvest myi Inka Oy:n sen toimivalle johdolle.
Killinkosken tehdasyhdyskunta kuuluu Museoviraston luokittelemiin valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin.
NR-23
thumb|NL-37 -konetykki ja kaksi NR-23 -konetykkiä NR-23 on neuvostoliittolainen monissa Neuvostoliiton ja Varsovan liiton lentokoneissa käytetty konetykki. Sen suunnittelijat olivat A. E. Nudelman ja A. A. Rihter, jotka suunnittelivat sen korvaamaan sodanaikaiset NS-23 ja VJa-23 -tykit. Se otettiin käyttöön vuonna 1949.
NR-23 on yksiputkinen kaasutoiminen 23 mm konetykki. Se on samankaltainen kuin NS-23, mutta mekaaniset parannukset nostivat sen tulinopeutta yli 50 prosentilla. Teoreettinen tulinopeus on 850 laukausta minuutissa, mutta USAF:n tekemissä sotasaalis-aseiden testeissä tulinopeudeksi todettiin vain 650 laukausta minuutissa. Paranneltu, hiukan raskaampi versio, tyyppimerkinnällä AM-23, oli käytössä pommikoneiden tykkitorneissa. Se on toiminnaltaan samankaltainen, mutta painaa 43 kg ja pystyy huomattavasti suurempaan tulinopeuteen (1 200–1 300 laukausta minuutissa). Kiinan kansantasavalta valmistaa kopioita aseen molemmista versioista Type 23-1 (NR-23) ja Type 23-2 (AM-23) nimillä.
NR-23:a käytettiin hävittäjälentokoneissa, kuten MiG-15, Lavotškin La-15, MiG-17 ja joissain MiG-19 -malleissa. AM-23:a käytettiin Antonov An-12, Iljušin Il-28, Mjasištšev M-4, Tupolev Tu-14, Tupolev Tu-16, Tupolev Tu-22, Tupolev Tu-95/Tu-142 ja Tupolev Tu-98 -prototyypin tykkitorneissa.
Kun otetaan huomioon asetta käyttäneet maat ja lentokonemallit, niin se on luultavasti ollut kaikkein käytetyin lentokonetykki aikanaan. 1960-luvun puolivälissä tykki korvattiin Neuvostoliiton käytössä kaksiputkisella Grjazev-Šipunov GŠ-23L:llä. NR-23:n mekanismia kehitettiin valmistettaessa voimakkaampi 30 mm NR-30 -tykki, jota käytettiin MiG-19-koneessa ja joissakin MiG-21-malleissa.
Tätä tykkiä saatettiin käyttää myös Almaz-sarjan sotilasavaruusasemissa.
Boris Tšaikovski
Boris Aleksandrovitš Tšaikovski (10. syyskuuta 1925 Moskova – 7. helmikuuta 1996 Moskova) oli venäläinen säveltäjä.
Tšaikovski opiskeli Gnesin-musiikkiakatemiassa ja Moskovan konservatoriossa. Molemmissa oppilaitoksissa hän sai opetusta Vissarion Šebalinilta. Vuonna 1946 Dmitri Šostakovitš aloitti opettamisen Moskovan konservatoriossa, ja Šebalinin suosituksesta Tšaikovski siirtyi hänen luokalleen. Vuonna 1948 Neuvostoliiton kommunistinen puolueen "formalismin vastaisen" kampanjan takia sekä Šebalin että Šostakovitš joutuivat erotetuiksi opetustehtävistään konservatoriossa. Tšaikovski suoritti opintonsa loppuun Nikolai Mjaskovskin johdolla ja valmistui vuonna 1949.
Tšaikovski työskenteli radion musiikkiosastolla, kunnes keskittyi päätoimiseen säveltämiseen vuonna 1952. Hän toimi Neuvostoliiton säveltäjäliiton pääsihteerinä vuosina 1968–1973 ja Gnesin-musiikkiakatemian sävellysprofessorina vuosina 1989–1996. Vuonna 1969 Tšaikovskille myönnettiin Neuvostoliiton valtionpalkinto hänen toisesta sinfoniastaan, ja vuonna 1985 hän sai Neuvostoliiton kansantaiteilijan arvonimen. Sinfonioiden lisäksi hänen tuotantoonsa kuuluu muun muassa elokuvamusiikkia.
Michael S. Brown
Michael S. Brown oli tekstiilikauppias Harvey ja kotirouva Evelyn Brownin vanhin lapsi. Hänen siskonsa Susan syntyi kolme vuotta myöhemmin. Brownin ollessa 11-vuotias, hänen perheensä muutti New Yorkista Pennsylvaniaan Philadelphian Elkins Parkiin, jossa hän kävi keskiasteen koulun. Jo nuorena hän oli kiinnostunut tieteestä ja kirjoittamisesta. Brown sai radioamatöörioperaattoriluvan 13-vuotiaana.
Brown valmistui vuonna 1962 Pennsylvanian yliopistosta pääaineenaan kemia. Hän osallistui opintojensa aikaan opiskelijoiden lehden julkaisutoimintaan. Vuonna 1964 hän avioitui lapsuuden ystävänsä Alice Lapinin kanssa. Vuonna 1966 hän valmistui maisteriksi Pennsylvanian yliopiston lääketiedekoulusta. Valmistumisen jälkeen hän toimi amanuenssina Massachusettsissa Bostonin pääsairaalassa. Siellä ollessaan hän ystävystyi Joseph L. Goldsteinin kanssa, josta tuli hänen pitkäaikainen yhteistyökumppaninsa.
Vuodet 1968–1971 Brown työskenteli Kansallisessa Terveysinstituutissa (National Health Institute) alueinaan gastroenterologia ja perinnölliset sairaudet. Hän liittyi Earl R. Stadtmanin johtamaan biokemian tutkimusryhmään, joka oli alansa uranuurtaja entsyymien säätelymekanismien tutkimuksessa. Siellä Brown oppi entsymologian tekniikoita ja aineenvaihdunnan säätelyn pääkohtia.
Vuonna 1971 Brown liittyi Texasin yliopiston sisätautien osaston gastroenterologian yksikköön Dallasissa ystävänsä Joseph L. Goldsteinin motivoimana. Dallasissa Brownin tutkimusmotivaatioon vaikutti suuresti sisätautien osaston inspirationaalinen johtaja Donald W. Seldin, joka oli motivoinut myös Goldsteinia tieteelliselle uralle Golsteinin opiskellessa Dallasissa. Pian Dallasiin saapumisensa jälkeen Brown onnistui liuottamaan ja osittain puhdistamaan 3-hydroksi-3-metyyliglutaryyli-koentsyymi-A-reduktaasin (HMG-KoA-reduktaasi), joka on kolesterolin biosynteesin nopeutta säätelevä entsyymi. Hän ja Goldstein olivat esittäneet hypoteesin, että tämän entsyymin säätelyhäiriöt aiheuttavat familiaalisen hyperkolesterolemian, joka on geneettinen sairaus. Familiaalisessa hyperkolesterolemiassa ylimääräinen kolesteroli kertyy vereen ja kudoksiin. Vuonna 1974 Brownin ja Goldsteinin yhteistyö tehostui, kun he saivat yhteisen laboratorion käyttöönsä. Tutkimustyön ohella tutkimuskumppanukset tekivät osastokierroksia sairaalassa ja antoivat koulutusta lääketieteellisestä genetiikasta.
Vuonna 1974 Brown nimitettiin Teksasin yliopiston sisätautien apulaisprofessoriksi. Professoriksi hänet valittiin vuonna 1976. Vuonna 1980 hänet valittiin Yhdysvaltain kansalliseen tiedeakatemiaan (National Academy of Sciences). Hän on monien yhdistysten jäsen, kuten Amerikan taide- ja tiedeakatemian, Amerikan kliinisen tutkimuksen yhteisön, Amerikan lääkäriyhdistyksen ja Amerikan solubiologian yhdistyksen jäsen. Pennsylvanian yliopistossa ollessaan hän sai lukuisia opiskelijapalkintoja, muun muassa David L. Drabkinin biokemiapalkinnon. Brown on toiminut ja toimii yhä monissa tieteellisten julkaisujen toimitusneuvostoissa, kuten esimerkiksi Journal of Lipid Research, Journal of Cell Biology, Arteriosclerosis ja Science.
Brownilla ja hänen vaimollaan Alicella on kaksi tytärtä: Elizabeth (syntynyt 1973) ja Sara (syntynyt 1977).
Stefanus I
Pyhä Stefanus I (k. 2. elokuuta 257) oli paavi 12. maaliskuuta 254 – 2. elokuuta 257. Hän oli syntynyt Rooman valtakunnassa kreikkalaiseen sukuun.
Siihen aikaan kirkkoa ravistelivat sekä sisäiset kiistat että ulkoiset viholliset. Keisari Deciuksen vainoissa oli kuollut monia kristittyjä. Kirkon sisällä pohdittiin sitä, pitääkö hairahtuneille antaa anteeksi.
Pyhimystarinassa kerrotaan, että 2. elokuuta 257 Stefanus oli seuraajineen pitämässä marttyyrien muistopalvelusta katakombeissa, kun keisarin miehet tulivat paikalle ja katkaisivat paavin kaulan. Tämän jäljiltä 2. elokuuta on Stefanuksen muistopäivä, ja veren tahrimaa tuolia on säästetty pyhäinjäänteenä. Myöhempi tutkimus on kyseenalaistanut tarinan, joka on voinut sekaantua seuraavana vuonna tapahtuneisiin vainoihin.
Kinotar
Kinotar Oy oli vuonna 1994 perustettu ja vuonna 2016 lakkautettu suomalainen elokuvatuotantoyhtiö. Kinotar tuotti pääasiassa dokumentti-, taide- ja televisioelokuvia. Se oli yksi Suomen viidestä suurimmasta elokuvayhtiöstä, ja tuotti vuosittain viidestä seitsemään elokuvaa.
Kinottarelle elokuvia ovat ohjanneet muun muassa Johanna Vuoksenmaa ja Mari Rantasila.
Tunnettuja Kinottaren tuottamia elokuvia olivat muun muassa Nousukausi, Juoksuhaudantie, Joutilaat, Risto Räppääjä ja Ken tulta pyytää.
Ensikierron metabolia
Ensikierron metabolia eli alkureitin metabolia (engl. first-pass metabolism) tarkoittaa lääkeaineen tai päihteen hyötyosuuden alenemaa ennen aineen pääsyä verenkiertoon. Runsas ensikierron metabolia vaikeuttaa sopivan annoksen löytämistä, koska hyötyosuuksissa on henkilökohtaisia eroja. Ensikierron metabolia liittyy erityisesti oraalisesti eli suun kautta nauttimiseen. Ensikierron metabolian vuoksi useita lääkeaineita ja päihteitä käytetään muilla tavoin kuin oraalisesti. Esimerkiksi oraalisesti nautitun buprenorfiinin hyötyosuus on pieni runsaan ensikierron metabolian vuoksi. Hengitettynä tupakkatuotteiden sisältämä nikotiini välttää maksan ensikierron metabolian ja pääsee keuhkoihin, joista se imeytyy verenkiertoon.
Jeanne Bates
Jeanne Bates (21. maaliskuuta 1918 Berkeley, Kalifornia – 28. marraskuuta 2007 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä.
Chorafákia
Chorafákia on Kreikan kylä, joka sijaitsee Kreetan saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Chanián kuntaan, Chanián alueyksikköön ja Kreetan alueeseen. Chorafákia on osa Kounoupidianán kaupunkiyhdyskuntaa. Kylän väkiluku on 716 (vuonna 2011).
Jeanne Bates
Bates aloitti näyttelemisen jo varhain ollessaan San Mateo Junior Collegen opiskelijana; hän sai vuonna 1942 sopimuksen Columbia Picturesilta, mistä alkoi hänen pitkäaikainen sekä pääroolien että vähäisempien osien sarja. Kenties tunnetuimman osansa hän sai David Lynchin kauhuelokuvaklassikosta Eraserhead vuonna 1977.
Bates jatkoi näyttelijänuraansa aivan vanhuusiälleen saakka: hänellä oli rooli muun muassa Mulholland Drivessa 2001. Hän oli naimisissa Lew X. Lansworthin kanssa vuodesta 1943, kunnes jäi leskeksi 1981. Hän kuoli itse 89 vuoden iässä 28. marraskuuta 2007.
Chorafákia
Chorafákian kylä sijaitsee Akrotírin niemimaan länsirannikolla noin 11 kilometriä koilliseen Chanián kaupungista ja kahdeksan kilometriä luoteeseen Chanián kansainvälisestä lentoasemasta.
Aiemmin kylä kuului Akrotírin kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Chanián kunnan Akrotírin kunnallisyksikköön.
Tiikerilumme
Tiikerilumme (Nymphaea lotus) on lumpeiden eli neidonlumpeiden (Nymphaea) sukuun kuuluva kasvilaji. Se on monivuotinen kelluslehtinen vesikasvi, joka kasvaa erilaisissa järvissä ja lammissa.
Tiikerilummetta tavataan luonnossa trooppisessa Afrikassa sekä Intiasta ja Kiinasta Australiaan ulottuvalla alueella.
Tiikerilumme oli tärkeä kasvi muinaisessa Egyptissä taiteessa, rituaaleissa, lääkekasvina sekä ravintona ja kaikkia kasvin osia hyödynnettiin. Nykyisin tiikerilummetta käytetään etenkin Kiinassa ja Intiassa lääkekasvina sekä ravinnon lähteenä, mutta lajia kasvatetaan yleisesti myös koristekasvina.
Koristekasvina tiikerilumme menestyy trooppisilla ja subtrooppisilla alueilla. Se kasvaa parhaiten runsasravinteisessa maaperässä seisovassa vedessä, joka on vähintään 30 cm syvää. Mikäli maaperä on kuitenkin liian runsasravinteista tai vesi liian syvää, kukinta voi vähentyä tai estyä kokonaan. Lajin kasvupaikan tulee lisäksi olla täydessä auringon valossa.
Ravinnoksi tiikerilumpeesta on käytetty juuria, kukkaversoja, siemeniä sekä kypsymättömiä hedelmiä. Juuria ja kukkaversoja voi syödä sellaisenaan sekä kypsennettyinä. Juuria on myös kuivattu ja jauhettu sitten jauhoksi, josta on valmistettu puuronkaltaista ruokaa. Kypsymättömiä hedelmiä on puolestaan syöty sellaisenaan salaateissa. Siemeniä voi syödä kypsennettyinä. Kuivattuja siemeniä voi myös jauhaa hienoksi ja sekoittaa varsinaisten jauhojen sekaan ja jauhoseosta voi käyttää esimerkiksi kakkujen leivontaan. Siemeniä voi myös paahtaa, laittaa curryseoksen joukkoon tai pikkelöidä.
Lääkekasvina tiikerilumme on rauhoittava adstringenttinen yrtti, jolla on diureettisia vaikutuksia. Joidenkin kertomusten mukaan se toimii myös vastamyrkkynä sekä lemmenrohtona. Tavallisimmin tiikerilummetta käytetään ayurvedarohtona.
Anton Gafarov
Arvokilpailut
Gafarov osallistui myös vuoden 2014 talviolympialaisten sprinttiin Sotšissa. Sprintissä, joka hiihdettiin perinteisellä hiihtotavalla, hän oli 12. kaaduttuaan semifinaaleissa ja jäätyään niiden viimeiseksi. Gafarov osallistui myös vuoden 2009 MM-kisojen sprinttiin Liberecissä ja jäi sijalle 42. Hän saavutti kultaa sekajoukkuesprintistä ja hopeaa sprintistä vuoden 2015 talviuniversiadeista.
Kajottikurpitsa
Kajottikurpitsa (Sechium edule) on monivuotinen kurkkukasveihin kuuluva köynnös. Sen hedelmät ovat 10–20 cm pitkiä, päärynänmuotoisia ja ruoaksi kelpaavia.
Ulkonäkö ja koko
Kajottikurpitsan varsi kasvaa 10 m pitkäksi. Lehdet ovat 3- tai 5-halkioiset, niiden leveys on 8-18 cm ja pituus 9-22 cm. Kasvilla on erikseen hede- ja emikukat. Hedekukat kasvavat pieninä terttuina 10-30 cm kukkavarren päässä, ja niissä on viisi selvästi toisitaan erottuvaa terälehteä. Emikukan terälehdet ovat kasvanet yhteen tötteröksi. Hedelmät muodostuvat yksitellen, joskus pareittain.
Levinneisyys
Kajottikurpitsa on ikiaikainen viljelykasvi, mutta sen siemeniä tai siitepölyä ei ole säilynyt arkeologisiin löytöihin. Kronikoitsijoiden mukaan sitä on viljelty Meksikossa ennen eurooppalaisten tuloa. Sen lähimmät villit sukulaiset elävät Mesoamerikassa. Viljely on levinnyt Antilleille ja Etelä-Amerikkaan 1700- ja 1800-luvulla, ja samoihin aikoihin se vietiin Eurooppaan ja sieltä Afrikkaan, Aasiaan ja Australiaan. Pohjois-Amerikassa viljely alkoi 1800-luvun loppupuolella.
Kasvi menestyy lämpimässä ilmastossa, ja tarvitsee kuusi tuntia auringon valoa ennen kuin se kukkii.
Käyttö
Kajottikurpitsaa voidaan syödä raakana tai kypsennettynä. Sen yleisimmät käyttötavat muistuttavat kesäkurpitsan käyttöä, mutta Latinalaisessa Amerikassa siitä tehdään samanlaista makeaa piirakkaa kuin kurpitsasta.
Raija Uosikkinen
Raija Liisa Uosikkinen (12. huhtikuuta 1923 Hollola – 15. tammikuuta 2004 Helsinki ) oli suomalainen keramiikkataiteilija, joka teki pitkän uran Arabian tehtaiden astia- ja kuviosuunnittelijana vuodesta 1947 vuoteen 1986, jolloin jäi eläkkeelle.
Raija Uosikkisen ensimmäisiä isoja tehtäviä Arabialla oli Kaj Franckin uuden B-astiaston koristeversioiden suunnittelu. Näihin kuuluvat muun muassa Linnea, Polaris, Pellervo sekä Hattara, joka palkittiin kultamitalilla Yhdysvaltain Sacramentossa 1961. Suosituimpia Uosikkisen malleja ovat Emilia-koriste-esinesarja sekä islamilaisesta ornamentiikasta vaikutteensa saanut koristekuvio Ali.
Theodor Sommers
pienoiskuva|Theodor Sommers Theodor Sommers (23. helmikuuta 1866 – 15. elokuuta 1925 Tampere) oli suomalainen Tampereella asunut insinööri ja yksi konepajayritys Sommers, af Hällström & Waldensin perustajista.
Sommers kävi Hämeenlinnan suomalaisen normaalilyseon ja Tampereen teollisuuskoulun. Vuonna 1897 Theodor Sommers, arkkitehti Arthur af Hällström ja insinööri Elis Waldens perustivat Tampereelle Osakeyhtiö Sommers, af Hällström & Waldensin teknillisen kaupan ja konepajan. Sommers toimi yhtiössä johtotehtävissä. Myöhemmin hän oli muun muassa Finlaysonin ja Lapinniemen puuvillatehtaan palveluksessa. Hän oli viimeksi vuoteen 1916 saakka Tampereen Puuvillateollisuus Oy:n konepajan korjausosaston johtajana vuoteen 1916 saakka. Tämän jälkeen Sommers keskittyi hoitamaan Ylöjärven Kaiharin kylässä sijainnutta omistamaansa Ylisen maatilaa ja oli myös useiden tamperelaisten teollisuusyritysten kuten Lokomon ja Lapinniemen johtokuntien jäsenenä. Sommers harrasti myös antiikki- ja taide-esineiden keräilyä.
Raija Uosikkinen
Uosikkisen töitä esiteltiin Milanon triennaalissa 1954 ja 1960 sekä Brysselin maailmannäyttelyssä 1958.
Raija Uosikkinen opetti posliininmaalausta Toimelan vapaaopistossa ja keraamista sarjatuotantokoristelua Taideteollisessa korkeakoulussa.
Lauklampi (Lohja, Puujärvi)
Lauklampi on metsäjärvi Lohjan ja Salon rajalla läntisellä Uudellamaalla. Sen pinta-ala on 11,3 hehtaaria. Etäisyys Lohjan keskustasta on 23 kilometriä länteen.
Maantiede
Lauklammen etelä–pohjoissuuntainen pituus on 1,1 kilometriä. Pohjoisosan leveys on 200 metriä, eteläosa on kapeampi, ja eteläisin osa on kuroutunut lähes erilleen muusta järvestä. Lauklammen keskiosasta noin puoli hehtaaria sijaitsee Salon alueella, Lohjan ja Salon raja kulkee järven keskellä sijaitsevan muutaman aarin laajuisen saaren kautta. Lauklammen pohjoisosassa sijaitsee noin 70 aarin laajuinen mökitetty saari. Lauklammen länsipuolella sijaitsee Iso-Suonia, järvien välisellä kannaksella on jonkin verran pientaloja, myös Lauklammen itärannalla on rakennuksia. Lauklammen koillispuolella sijaitsee Tesväri ja idässä Puujärvi. Luoteessa on Pirunlinnan Suonia.
Lauklampeen virtaa ojia ympäristön soilta. Lauklammen eteläosasta virtaa laskuoja Iso-Suoniaan, jonka korkeustaso on 0,5 metriä Lauklampea alempi.
Lauklammen kuormitus on arvioitu vähäiseksi.
Lauklampi (82.002.1.073) kuuluu Fiskarsinjoen valuma-alueeseen (82.002), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö päävesistöalueella Saaristomeren rannikkoalue, Ahvenanmaa (82). Fiskarsinjoen alueella on 76 vähintään hehtaarin laajuista vakavettä. Lohjanjärven lounaispuolella levittäytyvä Fiskarsinjoen alue sijaitsee Saaristomeren rannikkoalueen kaakkoisosassa Uudenmaan ja Varsinais-Suomen rajaseudulla.
Läntisellä Uudellamaalla on kolme Lauklampea, Lohjalla on Puujärven Lauklammen lisäksi Koikkalan Lauklampi ja Siuntion pohjoisosassa on Lauklampi.
Pieter Bleeker
thumb|Pieter Bleeker Pieter Bleeker (1819-1878) oli hollantilainen lääkäri ja kalabiologi. Hänet tunnetaan Itä-Aasian kaloja koskevista tutkimuksistaan. Bleeker on määrittänyt useita kalalajeja, joita nykyisin pidetään akvaariokaloina. Hän kuvasi kaiken kaikkiaan 511 uutta sukua ja 1925 uutta kalalajia.
Bleeker päätyi Aasiaan Hollannin Itä-Intian joukkojen lääkärinä, jonka sijoituspaikka oli Indonesiassa 1842-1860. Työnsä ohessa hän keräsi yli kaksitoista tuhatta kalanäytettä, joista pääosa on nykyisin Leidenin luonnontieteellisessä museossa.
Hollantiin palattuaan hän alkoi julkaista 36-osaista kalakuvastoa Atlas Ichthyologique. Kuvastosta laadittiin kymmenosainen uusintalaitos.
Ombites
Ombites, egyptiläisittäin Ta-seti , oli muinaisen Egyptin nomos eli maakunta tai hallintopiiri. Se sijaitsi Ylä-Egyptissä ja oli numeroltaan kyseisen alueen ensimmäinen nomos.
Maantiede
Ombiteen nomos oli yksi Ylä-Egyptin 22 nomoksesta. Se oli numeronsa mukaisesti alueen ensimmäinen nomos Niilin yläjuoksulta laskien, toisin sanoen se oli Ylä-Egyptin ja samalla koko Egyptin eteläisin nomos ja sijaitsi Nubian vastaisella rajalla. Pohjoisessa nomos ulottui Omboihin (Nubet/Pa-Sobek, nyk. Kom Ombo) saakka. Nomoksen pohjoispuolella eli alajuoksulla päin sijaitsi Apollonopoliteen (U02) nomos.
Nomoksen alkuperäinen pääkaupunki (mētropolis) oli Elefantine eli egyptiläisittäin Abu/Ibu, joka sijaitsi samannimisellä saarella Niilissä. Hellenistisellä kaudella eli ptolemaiosten aikana pääkaupungiksi mainitaan Omboi (Nubet, nyk. Kom Ombo). Nomoksen muita kaupunkeja olivat Syene (Sunet, nyk. Assuan/Aswan) ja Filai (P'aaleq).
Historia
Ombiteen nomos oli olemassa egyptiläisellä nimellään Egyptin faaraodynastioiden kaudella. Kreikkalaisen nimensä se sai Ptolemaiosten aikana, jolloin se nimettiin tuolloisen pääkaupunkinsa mukaan. Nimi oli käytössä Egyptin kreikkalais-roomalaisena aikana. Tutkimuksessa nomoksesta käytetään usein tunnusta U01, jolla siihen voidaan viitata nimenmuutoksista riippumatta.
Nomoksen pääjumalia olivat Satet, Anuqet ja Khnum Elefantinessa, Isis Syenessä ja Sobek Nubytissä, sekä muun muassa Horus, Anuket/Anukis, Hathor/Hut-Hor, Isis/Auset, Mandulis (nuubialainen muoto Horuksesta) ja Arensnuphis. Faarao Senusret I:n niin kutsutussa Valkoisessa kappelissa nomoksen jumalana esiintyy ”Horus vanhempi” (Horu wer).
Teksturointi
pienoiskuva|Kaksi M1A2 Abrams -taistelupanssarivaunua esittävää kolmiulotteista mallia, joista alempi teksturoitu. Teksturoinnilla eli pintakuvioinnilla tai tekstuurimappauksella tarkoitetaan tietokonegrafiikassa geometrisen perusmuodon pinnoittamista useimmiten bittikarttakuvalla eli tekstuurilla. Teksturointia käytetään etenkin 3D-grafiikassa tuomaan kuvaan lisää todenmukaisuutta ja näyttävyyttä ilman että kuvan polygonimallin rakennetta tarvitsee monimutkaistaa. 3D-grafiikassa kappaleen muotoa kuvataan polygoneilla eli monikulmioilla ja sen pintarakennetta tekstuureilla.
Teksturointia käytetään nykyisissä peleissä hyvin paljon, ja nykyaikaiset näytönohjaimet ja pelikonsolit pystyvätkin reaaliaikaiseen teksturointiin laitteistotasolla.
Tekniikkaa
Teksturointi jakautuu teknisesti kahteen vaiheeseen, geometriseen kuvaukseen eli tekstuurin kuvaamiseen kappaleen pinnalle ja suodatukseen, eli tapaan jolla pikselit esitetään ruudulla. Tekstuuri kuvataan geometriselle muodolle yleensä siten, että kolmion (polygoni voidaan aina jakaa kolmioiksi) jokaiselle kulmalle on määritelty tekstuurikoordinaatit ja teksturointi kolmion sisäosiin interpoloidaan kulmien koordinaattien perusteella käyttämällä Bresenhamin algoritmin laajennusta. Muilla kuin ortogonaalisilla koordinaatistoilla yksinkertainen lineaarinen interpolointi johtaa kuitenkin perspektiivivääristymään, jonka korjaamiseksi tarvitaan perspektiivikorjausta. Se kuluttaa enemmän tehoa, mutta useimmat nykyiset näytönohjaimet pystyvät laitteistotasoiseen perspektiivikorjaukseen.
Suodatus
Koska teksturoitava pinta voi olla missä asennossa ja millä etäisyydellä katsojaan nähden tahansa, tekstuurin pikselit (eli tekselit) ja kuvan pikselit eivät yleensä vastaa toisiaan. Esimerkiksi jos kappale on kaukana ja siten kuvataan ruudulle pienenä, voi jokaista kuvan pikseliä kohden olla useampia tekstuurin pikseleitä. Vastaavasti, jos pinta on lähellä, yksi tekstuuripikseli voi kuvautua useaksi kuvan pikseliksi. Suodatus eli filtteröinti tarkoittaa kuvan pikselien päättelemistä tekstuurin pikseleistä.
Yksinkertaisin ja nopein suodatustapa on lähimmän naapurin menetelmä, jossa haetaan lähimmän tekstuuripikselin väriarvo. Näin yksinkertainen suodatus aiheuttaa kuitenkin ongelmia silloin, kun kappaleet ovat erityisen kaukana, jolloin tekstuurit muuttuvat pikselimössöksi, eli signaalinkäsittelyn termein kuva laskostuu, ja silloin, kun kappaleet ovat erityisen lähellä, jolloin tekstuurit palikoituvat. Kaukana olevien tekstuurien laskostumisongelmaa voi korjata mipmapping-tekniikalla, jossa tekstuuri vaihdetaan esimuodostettuun pienempään versioon kappaleen siirtyessä kauemmas. Tämä parantaa myös etenkin monimutkaisempien suodatusalgoritmien tehoa, koska niiden ei tarvitse laskea kaukana olevien kappaleiden pikseleitä lukuisten tekstuuripikseleiden keskiarvona. Mipmapping ei kuitenkaan auta palikoitumiseen tekstuurien ollessa lähellä.
Kehittyneempi mutta myös hieman enemmän tehoa vievä on bilineaarinen suodatus, jossa pikseli lasketaan neljän lähimmän tekstuuripikselin etäisyyksillä painotettuna keskiarvona. Tämä parantaa lähellä olevien tekstuurien ulkonäköä (tosin myös sumentaa niitä). Laskostumisongelmaa bilineaarinen suodatus sen sijaan ei korjaa, joten siihen yhdistetään lähes aina mipmapping.
Tekstuuri
Käytettävä tekstuuri on yleensä kaksiulotteinen bittikarttakuva, mutta se voi olla myös yksi- tai kolmiulotteinen. Se voidaan ottaa valokuvasta, piirtää tai konstruoida matemaattisena funktiona, ja esittää normaalina bittikarttataulukkona tai esimerkiksi fourier-sarjoina. Tekstuuri voi olla myös muu kuin kuva: esimerkiksi bump mapping-tekniikassa vaikutetaan valaistuksessa käytettäviin parametreihin.
Pakkaus
Koska tekstuurien käyttökohteet vaativat monimutkaisempaa taidetta tekstuurit vaativat enemmän yksityiskohtia ja siten vaativat enemmän muistikapasiteettia. Suuremmat ja enemmän tilaa vievät tekstuurit vaativat myös enemmän kaistaa laitteistolta tekstuurien siirtämiseen grafiikkaliukuhihnassa. Tästä johtuen on kehitetty useita pakkausmenetelmiä tekstuureita varten, jotka toimivat vaihtelevasti eri tarkoituksiin kuten normaalikartoitukseen ja dekaaleihin.
Viktor Tšernomyrdin
Viktor Stepanovitš Tšernomyrdin (9. huhtikuuta 1938 Tšornyi Otrog, Orenburgin alue, Neuvostoliitto – 3. marraskuuta 2010 Moskova) oli Venäjän pääministeri 1992–1998 ja 2001–2009 Ukrainan-suurlähettiläs.
Tšernomyrdin työskenteli vuodesta 1978 raskaan teollisuuden osastolla kommunistipuolueen koneistossa ja nimitettiin 1985 Neuvostoliiton öljy- ja kaasuteollisuuden ministeriksi. Vuonna 1989 hän muunsi osan ministeriöstä valtionyhtiö Gazpromiksi, jossa hän oli hallituksen ensimmäinen puheenjohtaja.
Toukokuussa 1992 presidentti Boris Jeltsin nimitti hänet Venäjän federaation varapääministeriksi. Tšernomyrdin tuki epäröimättä Jeltsiniä vuoden 1993 kriisin yhteydessä. Huhtikuussa 1995 hän perusti Gazpromin salaa rahoittaman Kotimme on Venäjä -puolueen hallituksen tueksi. Se sai kuitenkin vain 10,1 % äänistä ja hajosi pian Tšernomyrdinin menetettyä pääministerinaseman. Maaliskuussa 1998 Jeltsin erotti hänet selittelemättä mutta nimitti hänet uudelleen vastaavaksi pääministeriksi elokuussa. Duuma kieltäytyi kuitenkin kahdesti vahvistamatta nimitystä, koska piti häntä yhtenä talouskriisin pääsyyllisistä.
Presidentti Vladimir Putin nimitti hänet vuonna 2001 suurlähettilääksi Ukrainaan, jossa Tšernomyrdin otti haltuun suuren osan Ukrainan kaasuinfrastruktuuria maan velkojen vastineeksi. Ukrainassa häntä pidettiin ylimielisenä hänen lausuessaan, että Ukraina ei ole koskaan ollut Venäjästä erillinen valtio, ja tämä pitäisi nyt opetella tunnustamaan. Lausunto oli kuitenkin tarkoitettu pääasiassa venäläisille.
Venäjän ja Ukrainan suhteet kärjistyivät Ukrainan presidentin Viktor Juštšenkon kauden lopulla jopa niin huonoiksi, että kun Tšernomyrdin jäi eläkkeelle kesäkuussa 2009, presidentti Dmitri Medvedev ilmoitti, ettei Tšernomyrdinin seuraaja Mihail Zurabov saavu maahan ennen kuin vuoden 2010 vaalien jälkeen.
Rovajärven ampuma-alue
thumb|300px|right|Rovajärven maastoa kesällä 1997. Etualalla [[122 H 63 -haupitsi.]] Rovajärven ampuma-alue on Suomen puolustusvoimien käytössä oleva Länsi-Euroopan suurin yhtenäinen sota- ja ampumaharjoitusalue, joka sijaitsee Kemijärven, Pelkosenniemen, Rovaniemen ja Sodankylän kuntien alueella. Noin 1200 neliökilometrin Naarmankairan luonnonkaunista aluetta käytetään lähinnä tykistö- ja kranaatinheitinjoukkojen harjoituksissa, mutta myös Pohjoisen Suomen joukko-osastojen sekä panssarijoukkojen harjoituksissa. Rovajärven ampuma-aluetta käytettiin vuonna 2005 35 vuorokautena.
Rovajärven ampuma-alue on perustettu 1949 ilman laillista menettelyä ja vuodesta 1986 lähtien se on ollut Puolustusvoimien pohjoinen pääampuma-alue. Ilmatorjuntatykistö puolestaan on harjoitellut suojellulla dyynialueella sijaitsevalla Lohtajan ampuma-alueella vuodesta 1952 alkaen. Rovajärven ampuma-alueen perustamisen syynä oli tarve saada korvaava alue Pariisin rauhansopimuksessa menetetylle Perkjärven ampuma-alueelle.
Alue jakautuu mm. Rovajärven, Heinuvaaran, Kielijupon, Sarrion ja Ristilammen alueisiin.
Myös Puolustusvoimien Koeampumalaitos on yksi ampuma-alueen käyttäjistä.
Siirtymiset ampuma-alueelle
Harjoituksiin on mahdollista siirtyä varuskunnista myös rautateitse, sillä Rovaniemen Misissä sijaitsee Misin rautatieasema.
Perkjärven tykistöharjoitukset
Ennen toista maailmansotaa Suomen puolustusvoimien tykistöharjoitukset järjestettiin Karjalankannaksella Perkjärven ampuma-alueella, joka sijaitsi Perkjärven asemakylästä kuusi kilometriä länteen Kaukjärven suuntaan Vierustaan. Muolaan puolella sijainneelta Perkjärven asemalta johti sivuraide Uudenkirkon kunnan puolella sijainneelle tykistöleirille.
Rovajärven tykistöharjoitukset
thumb|300px|Tykkimiehiä ampumaleirillä odottamassa Einin ja [[Pepe Willbergin esiintyjälavalle nousua loppukesästä 1981]]
Tykistön ampumaharjoitus (TAH) on kaksiviikkoinen harjoitus, jossa joukot harjoittelevat toimintaa ensin taisteluosaston tasolla ja sitten prikaatin osana.
Vuonna 2008 toukokuun lopulla järjestetyssä harjoituksessa oli 3 200 varusmiestä, reserviläistä ja puolustusvoimien henkilökuntaan kuuluvaa.
Harjoituksen kehitys
Ensimmäinen tykistön ja kranaatinheittimistön sota- ja ampumaharjoitus (SAH) järjestettiin 1949 ja ensimmäinen talviharjoitus 1958. Vuodesta 1983 harjoituksia pidettiin vuosittain kolme ja vuodesta 1995 kaksi kertaa. Silloin otettiin käyttöön myös uusi kertausharjoituskeskus ja nykyiset taisteluosastokokoonpanot. Vuonna 1998 harjoitusajat siirrettiin uusia palvelusaikoja vastaaviksi.
Kilpailut
thumb|300px|right|[[Jääkäripatteriston 2. patterin 155 H 17 -tykin tulenavaus Nenosen kilpailussa loppukesästä 1981.]] Nykyään harjoituksen pituus on noin kaksi viikkoa, mutta aiemmin ne kestivät kuukaudenkin. Nykyisestä harjoituksesta on karsittu esimerkiksi kantahenkilökunnan kunto-ottelupartiokilpailut ja varusmiesten ryhmätaitokilpailut muuna palvelusaikana pidettäviksi. Tykistökenraali VP Nenosen tulenavauskilpailu on säilynyt ohjelmassa. Siinä patteristo sekä kranaatinheitinkomppania saavat käskyn siirtyä asemiin sekä pataljoona hyökätä. Kilpailusuorituksessa patteristo sekä kranaatinheitinkomppania ampuvat pataljoonan johtamana kaksi tulitehtävää maalialueelle. Nopein ja parhaiten ohjeita noudattanut taisteluosasto saa kiertopalkinnoksi Nenosen tykin.
Muuta
Harjoitusten käytössä on myös harjoitusalueen asemarakennuksessa sijaitseva Misin kauppa. Ammunnoissa käytettäviä ammuksia varten alueella on oma Pohjois-Suomen Huoltorykmentin alainen ammusvarasto.
Toinen Lapissa sijaitsevista laajoista ampuma-alueista on Jääkäriprikaatin yhteydessä sijaitseva Kyläjärven ampuma-alue Sodankylässä.
Aiheesta muualla
66.71667°N, 26.76667°W
Réthymnon ja Avlopótamoksen hiippakunta
Réthymnon ja Avlopótamoksen hiippakunta on ortodoksinen hiippakunta Kreikassa. Se kuuluu Kreetan kirkkoon.
Nipigonjärvi
Järven ulosvirtaus on 1940-luvulta lähtien ohjattu kulkemaan 48-kilometrisen Nipigonjoen kautta 76 metriä alemmas Yläjärveen mahdollistaen näin kolmen vesivoimalan tuotannon Nipingonjoessa.
Nipigonjärven suurin syvyys on 165 metriä. Järvessä on monia saaria. Sen suurimpia saaria ovat Caribou Island, Geikie Island, Katatota Island, Kelvin Island, Logan Island, Murchison Island, Murray Island ja Shakespeare Island.
Järven nimi on intiaanikieltä ja tarkoittaa "syvää, kirkasta vettä". 1700-luvulla alueella nykyisin asuvat ajiwbat syrjäyttivät alueella aiemmin asuneet creet. Ensimmäisiin tunnettuihin eurooppalaisiin vierailijoihin alueella kuuluvat Pierre-Esprit Radisson ja Des Groseilliers (1659-60), isä Allouez (1667) sekä vuonna 1684 Fort La Touretten järven koillisrannalle Hudson's Bay Companyn synnyttämän kilpailun vuoksi rakentanut Daniel Dulhut.
Réthymnon ja Avlopótamoksen hiippakunta
Hiippakunta käsittää Réthymnon alueyksikön pohjoisosat. Siihen kuuluu viisi rovastikuntaa (archieratikí periféreia) ja 101 seurakuntaa (enoría). Hiippakunnan katedraali eli piispanistuin on Réthymnossa sijaitseva Neitsyt Marian temppeliintuomisen katedraali, joka tunnetaan myös nimellä ”Suuri Neitsyt Maria” (Megáli Panagía).
Historia
Varhaiskristillisellä ajalla seudulla sijaitsivat Lappan, Eleuthernan ja Aksoksen hiippakunnat. Niiden katedraaleina oletettavasti toimineiden basilikakirkkojen rauniot on löydetty. Kreetan toisella bysanttilaisella kaudella alue kuului Kalamonaksen, A(g)rioksen ja Aulopotamoksen (Avlopótamos, nyk. Mylopótamos) hiippakuntiin. Venetsialaiskaudella näistä ainoastaan A(g)rioksen hiippakunta säilyi ortodoksisena hiippakuntana. Kalamonaksen hiippakunta siirrettiin Réthymnoon 1400-luvun puolessa välissä, ja sen nimeksi tuli lopulta Réthymnon hiippakunta.
Osmanivallan alettua vuonna 1646 Réthymnon ja Avlopótamoksen hiippakunnat perustettiin uudelleen. Ne yhdistettiin Réthymnon ja Avlopótamoksen hiippakunnaksi vuonna 1838. Vuodesta 1962 hiippakunnalla on ollut metropoliittakunnan asema.
Seurakunnat ja kirkot
Hiippakunnassa on viisi rovastikuntaa ja niissä yhteensä 101 seurakuntaa seurakuntakirkkoineen. Sen alueella on myös 368 pienempää kirkkoa tai kappelia, 366 syrjäkappelia ja 79 hautausmaakirkkoa (vuonna 2020).
pienoiskuva|Réthymnon Pyhien Konstantinoksen ja Helenan kirkko (Naós Agíon Konstantínou kaí Elénis). pienoiskuva|Réthymnon [[Enkelten valtiattaren kirkko (Naós Kyrías tón Angélon).]] pienoiskuva|Réthymnon [[Neljän marttyyrin kirkko (Naós Tessáron Martýron).]] 1. rovastikunta (A΄ Archieratikí Periféreia), 21 seurakuntaa ja seurakuntakirkkoa:
2. rovastikunta (V΄ Archieratikí Periféreia), 21 seurakuntaa ja seurakuntakirkkoa:
pienoiskuva|Kyriánnan Neitsyt Marian kuolonuneen nukkumisen kirkko (Naós Koimíseos tís Theotókou). 3. rovastikunta (G΄ Archieratikí Periféreia), 16 seurakuntaa ja seurakuntakirkkoa:
Elisabeth Lupka
pienoiskuva|Elisabeth Lupka vuonna 1945. Elisabeth Lupka (27. lokakuuta 1902 – 8. tammikuuta 1949) oli saksalainen keskitysleirivartija ja SS-nainen toisen maailmansodan aikana.
Lupka syntyi Damnerissa Saksassa. Hän meni naimisiin 1934, mutta ei saanut lapsia ja liitto päättyi avioeroon. 1937 hän meni Berliiniin töihin lentokonetehtaaseen. 1942 hän jätti työpaikkansa ja meni Ravensbrückiin opiskelemaan leirinvartijaksi. Lupka valmistui ja hänestä tuli Aufseherin useisiin työkohteisiin. Maaliskuussa 1943 hänet siirrettiin Auschwitz-Birkenaun leiriin Puolassa. Ensin hän oli Aufseherin ja sitten Blockfǖhrerin (lohkonvalvoja). Hän hakkasi siellä vankeja piiskalla ja valitsi monia kaasukammioihin. Lupka jäi leiriin sen viimeisiin evakuointeihin asti ja tammikuussa 1945 hän oli mukana kuolemanmarssilla Loslauhun. Hän palasi tammikuussa 1945 Ravensbrückiin, jossa jatkoi kauhua herättävää työtään.
Réthymnon ja Avlopótamoksen hiippakunta
Seurakunnat ja kirkot
pienoiskuva|[[Axós|Axóksen Pyhän Irenen kirkko (Naós Agías Eirínis).]] 5. rovastikunta (E΄ Archieratikí Periféreia), 24 seurakuntaa ja seurakuntakirkkoa:
Elisabeth Lupka
6. kesäkuuta 1945 Lupka pidätettiin ja lähetettiin liittoutuneiden internointileirille. 6. kesäkuuta 1948 pitkän kuulustelun jälkeen hän joutui Krakovassa oikeuteen sotarikoksista, lähinnä vankien pahoinpitelyistä ja valitsemisista kaasukammioihin. Lupka todettiin syylliseksi ja tuomittiin kuolemaan. Hänet hirtettiin 8. tammikuuta 1949 vankilassa Krakovassa. Hän oli 46-vuotias. Hänen ruumiinsa luovutettiin Jagellonian yliopiston lääketieteen opiskelijoille tutkimuksiin.
Réthymnon ja Avlopótamoksen hiippakunta
Luostarit
Hiippakunnan alueella on 11 toiminnassa olevaa luostaria:
Munkkiluostarit
Iz*One
Iz*One oli tyttöbändi, jonka jäsenet olivat Etelä-Koreasta ja Japanista. Yhtyeen levy-yhtiöt olivat Off The Record Entertainment Koreassa ja AKS Japanissa. Yhtyeen debyytti oli Koreassa 29. lokakuuta 2018 ja Japanissa 6. helmikuuta 2019. Yhtye hajosi 29. huhtikuuta 2021.
Historia
Yhtye muodostettiin Mnetin Produce48 -ohjelmassa, joka oli Produce 101:n kolmas kausi.
Yhtyeestä tuli toinen tupla-platinaa Etelä-Koreassa myynyt tyttöryhmä Twicen jälkeen.
Yhtyeen hajottua osa sen jäsenistä perusti marraskuussa 2021 Ive-yhtyeen.
Jöllivelhomonni
Jöllivelhomonni (Loricaria cataphracta) on imumonnien (Loricariidae) heimoon kuuluva kalalaji. Sitä tavataan Etelä-Amerikan trooppisissa vesissä. Lajin elinympäristöä ovat lammet. Jöllivelhomonni voi yltää jopa 29,5 senttimetrin pituuteen. Sen ravintoa on muun muassa kasviplankton ja detritus eli hajoamistuotteet.
Ilpo Saastamoinen
Ilpo Erkki Aslak (Ilja) Saastamoinen (s. 22. heinäkuuta 1942 Pielavesi) on suomalainen säveltäjä, kitaristi, kapellimestari ja basisti. Hän on soittanut kitaraa muun muassa Soulset- ja Karelia-yhtyeessä sekä tehnyt yhteistyötä muun muassa Nils-Aslak Valkeapään ja Jaakko Gauriloffin kanssa. Hän toimi Kajaanin Big Bandin kapellimestarina 1974–1980, ja Piirpauke-yhtyeessä hän soitti bassoa vuosina 1980–1983.
Saastamoinen on säveltänyt oopperatrilogian Velho (kantaesitettiin 1993), Riekko (1996) ja Käärme (1999). Trilogiasta on tehty kaksois-CD Velhon aika – The Best of Velho Trilogy. Saastamoinen on myös johtanut Pohjantahti-etnomusiikkiyhtyettä.
Saastamoiselle myönnettiin Kritiikin Kannukset vuonna 1973. Seuraavana vuonna hän julkaisi Kitarakirjan, joka sai valtion tiedonjulkistamispalkinnon. Kansanmusiikin ja -tanssin edistämiskeskus nimitti Folklandia-risteilyllä 2009 Saastamoisen Vuoden Wäinöksi.
Koulutukseltaan Saastamoinen on filosofian lisensiaatti (musiikkitieteellinen lisensiaatintyö vuonna 1998 saamelaismusiikista).
Daniel Guntern
Daniel Guntern (s. 2. toukokuuta 1995 Zürich, Sveitsi) on sveitsiläinen jääkiekkomaalivahti, joka edustaa kaudella 2017–2018 GC Küsnacht Lionsia. Hän on Zürcher SC:n kasvatti.
Hunajavelhomonni
Hunajavelhomonni (Loricaria clavipinna) on imumonnien (Loricariidae) heimoon kuuluva kalalaji. Sitä tavataan Etelä-Amerikan makeissa, trooppisissa vesissä. Hunajavelhomonni voi yltää jopa 18,0 senttimetrin pituuteen.
Papurikko
thumb|350px|Papurikkotäpläinen kimo thumb|350px|Papurikkotäpläisiä ruunikoita
Papurikko (myös papurikkotäpläinen, markanpilkkuinen tai papumus) on hevosen värinimitys, joka viittaa pieniin muuta väriä vaaleampiin, reunoiltaan epäselviin täpliin (papurikkotäplät, markanpilkut) hevosen rungossa, erityisesti kaulalla, kyljillä ja lautasilla. Joskus täplien reunat voivat olla vaaleat ja keskus tumma, jolloin puhutaan käänteisistä papurikkotäplistä. Kyse on kuitenkin esimerkiksi harmaan tai ruskean sävy- tai tummuuseroista, ei värikkäistä pilkuista valkoisella pohjalla kuten tiikerinkirjavilla hevosilla.
Papurikkous on erittäin yleistä harmaantumisvaiheessa olevilla kimoilla, joilla esiintyy vaaleita täpliä harmaalla taustalla; tällaisia hevosia kutsutaan yleisesti papurikoiksi (tai papurikkotäpläisiksi kimoiksi). Selviä papurikkotäpliä näkyy kuitenkin myös monilla muunvärisillä hevosilla, esimerkiksi ruunikoilla ja rautiailla, erityisesti hyväkuntoisen hevosen kiiltävässä lyhyessä kesäkarvassa. Papurikkous on hyvin yleistä myös hopeanmustilla hevosilla.
Pelkkä nimitys "papurikko" ei varsinaisesti kerro hevosen väriä, vaikkakin sanalla nykyään viitataan yleensä nimenomaan kimoon hevoseen.
Apollonopolites
Apollonopolites, egyptiläisittäin Wetjes-Hor , oli muinaisen Egyptin nomos eli maakunta tai hallintopiiri. Se sijaitsi Ylä-Egyptissä ja oli numeroltaan kyseisen alueen toinen nomos.
Maantiede
Apollonopoliteen nomos oli yksi Ylä-Egyptin 22 nomoksesta, ja se oli numeronsa mukaisesti alueen toinen nomos Niilin yläjuoksulta laskien. Sen eteläpuolella eli yläjuoksulla päin sijaitsi Ombiteen (U01) nomos ja pohjoispuolella eli alajuoksulla päin Latopoliteen (U03) nomos.
Nomoksen pääkaupunkina (mētropolis) esiintyy yleensä Apollonopolis Megale eli egyptiläisittäin Teb/Djeba (nyk. Edfu). Nomoksen alue ulottui Omboista Apollonopoliihin noin 65 kilometrin matkan Niilin vartta.
Nomoksen pinta-alaksi on jossakin vaiheessa sen historiaa laskettu aruraa (auranalaa) eli noin 137 neliökilometriä.
Historia
Apollonopoliteen nomos oli olemassa egyptiläisellä nimellään Egyptin faaraodynastioiden kaudella. Kreikkalaisen nimensä se sai hellenistisellä kaudella eli ptolemaiosten aikana, jolloin se nimettiin tuolloisen pääkaupunkinsa mukaan. Nimi oli käytössä Egyptin kreikkalais-roomalaisena aikana. Nomoksissa tapahtui tuolloin kuitenkin paljon muutoksia, ja siksi nomoksella esiintyy useita nimiä, tai siitä erotettiin uusia nomoksia, joihin nimet viittaavat. Tutkimuksessa nomoksesta käytetään usein tunnusta U02, jolla siihen voidaan viitata nimenmuutoksista riippumatta.
Nomoksen pääjumala oli Horus, jonka kreikkalaiset yhdistivät Apolloniin, ja josta nomoksen pääkaupunki sai kreikkalaisen nimensä. Faarao Senusret I:n niin kutsutussa Valkoisessa kappelissa nomoksen jumalana esiintyy Behedetin Horus (Heru-Behutet).
Vuonninen
thumb|upright|left|Vuonnisen kalteva vesitorni vuonna 1996. Vuonninen on asutus Karjalan tasavallan Kalevalan piirin Luusalmen kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Ylä-Kuittijärven luoteisrannalla 110 kilometriä Luusalmesta länteen. Paikkakunnalla on 19 asukasta (vuonna 2013).
Malesian kansalliskirjasto
Malesian kansalliskirjasto (lyh. PNM;, lyh. NLM) on Malesian pääkaupungissa Kuala Lumpurissa toimiva kansalliskirjasto.
Vuonninen
Vuonnisen kylä mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1679. Sen neljässä talossa asui tuolloin kymmenen aikuista miestä. Latvajärven ohella Vuonnista pidetään Vienan Karjalan merkittävimpänä runokylänä. Sen tunnetuimmat runonlaulajat olivat Ontrei Malinen ja Vaassila Kieleväinen, jotka Elias Lönnrot tapasi ensimmäisen kerran vuonna 1833. Määrällisesti eniten suullista kansanperinnettä on tallennettu 1900-luvulla eläneeltä Anni Lehtoselta.
1800- ja 1900-lukujen vaihteessa Vuonninen muodosti lähikylineen Vuokkiniemen volostiin kuuluneen kyläkunnan. Keskuskylän lisäksi se käsitti Aajuolahden (ven. Ajguba), Kaamotin (Kamot), Korpijärven (Korpiozero), Korpivaaran (Korpivara), Kuotkuon (Kuotku), Lonkan (Longa), Oinasniemen (Oinašnijemi) ja Puaššuaren uudiskylät. Vuonna 1905 niissä oli yli 800 asukasta. Vuonnisen kylässä oli 76 taloa, kirkko, koulu ja 507 asukasta.
Neuvostoaikana perustettiin Uhtuan piirin Vuonnisen kyläneuvosto, johon kuuluivat myös Aajuolahti, Korpijärvi sekä Lonkan ja Vuonnisen metsätyömaat. Vuonna 1926 niissä oli yli 600, mutta vuonna 1933 enää reilut 400 asukasta, joista valtaosa oli karjalaisia. Vuonnisen kylässä oli vuonna 1933 vain 76 asukasta. Sen kylänosia olivat Riikolanniemi, Teppananniemi, Tervasenlahti, Tšärkkälänlahti ja Vaarala.
Vuonnisen kautta kulkee Uhtuan ja Suomen rajan välinen maantie, josta haarautuu tie Vuokkiniemelle ja Kostamukseen. Sieltä on linja-autoyhteydet Uhtualle ja Kostamukseen. Paikkakunnalla toimii kauppa, kahvila, hotelli ja muita matkailupalveluja. Sen nähtävyyksiin kuuluu Martti Aihan tekemä Vaassila Kieleväisen muistomerkki.
Malesian kansalliskirjasto
Hallinnollisesti kirjasto toimii Malesian turismi-, taide- ja kulttuuriministeriön alaisuudessa. Kansalliskirjastoa johtaa Ms. Dato’ Nafisah Ahmad.
Malesian kansalliskirjasto toimii maassaan kirjojen ja muiden erillisteosten kansainvälisen ISBN-standarditunnuksen sekä sarjajulkaisujen ISSN-tunnuksen myöntäjänä.
Malesialaisten lukutaito
Yhdistyneiden kansakuntien kehitysohjelma UNEPin mukaan Malesian vähintään 15-vuotiaista asukkaista oli lukutaitoisia 93,1 prosenttia vuonna 2010.
Antti Satuli
thumb|right|200px|Antti Satuli. Antti Johannes Satuli (8. lokakuuta 1946 Helsinki – 17. huhtikuuta 2003 Inari) oli oikeustieteen kandidaatti, joka loi uransa Suomen ulkoasiainministeriön palveluksessa. Hän oli Suomen ensimmäinen suurlähettiläs ja pysyvä edustaja Euroopan unionissa siihen liittymisen jälkeen. Vuonna 2002 hänet nimitettiin ulkoministeriön valtiosihteeriksi.
Antti Satulin vanhemmat olivat hallitusneuvos Mauno Satuli ja Irma Kajander. Satuli valmistui ylioppilaaksi Helsingin ranskalais-suomalaisesta koulusta vuonna 1965. Oikeustieteen kandidaatiksi hän valmistui vuonna 1970 Helsingin yliopistosta. Hänen sotilasarvonsa oli kapteeniluutnantti.
Antti Satuli oli ulkoministeriön palveluksessa vuodesta 1971 kuolemaansa saakka. Satuli kuoli sairauskohtaukseen ollessaan hiihtomatkalla Lapissa keväällä 2003.
Jukka Lewis
Jukka Sakari ”Jay” Lewis (ent. Homi, s. 22. huhtikuuta 1963 Helsinki ) on tamperelainen muusikko. Hän on Jay Lewis Gangin laulaja-basisti. Aiemmin hän on vaikuttanut muun muassa yhtyeissä Yö (1999–2016), Oz, Masque, Sarcofagus, Princess Pang, The Chiefs, Skin 'n' Bones ja Billion Dollar Babies. Jukka Lewis on asunut uransa aikana myös Yhdysvalloissa ja Ruotsissa. Lokakuussa 2007 ilmestyi hänen ensimmäinen soololevynsä Jay Lewis: Manhattan Files. Toinen sooloalbumi, Beat the Elite, ilmestyi kesäkuussa 2009. Jukka Lewis on laulanut myös joitain kappaleita Yön levyillä, kuten ”Karheaa ja kaunista” (2003), "Deadline" (2007) ja ”Oikee enkeli” (2005). Lewis on myös laulanut vuoden 2003 "Rakkaus on lumivalkoinen" -kappaleesta englanninkielisen version nimellä "Love Me Like You Never Did Before".
Lewis on myös toiminut lauluntekijänä oman soolotuotannon lisäksi mm. Yö- ja The Neropats-yhtyeille sekä Costello Hautamäen englanninkieliselle tuotannolle. Joulukuussa 2016 Lewis ja Yössä vuodesta 2000 vaikuttanut kitaristi Asko "Daffy" Terävä erotettiin yhtyeestä. Lewis nosti Olli Lindholmia vastaan oikeusjutun laittomasta irtisanomisesta, mutta hävisi jutun ja hänet tuomittiin maksamaan 26 000 euron oikeudenkäyntikulut. Suomen Muusikkojen Liitto kuitenkin maksoi nämä kulut kokonaan.
Lokakuussa 2019 ilmestyi hänen itsensä kirjoittama, Bazarin kustantama 360-sivuinen elämäkertakirja Yöstä valoon. ISBN 9789522796721. Kirjassa Lewis kertoo muun muassa seurustelleensa Katariina Sourin kanssa vuonna 2015.
Aurinkokunta
pienoiskuva|350px|Aurinko, sitä radoillaan kiertävät planeetat, [[asteroidivyöhyke sekä komeetta pyrstöineen. Kuvan mittasuhteet eivät ole todenmukaiset, vaan planeetat ovat todellisuudessa hyvin paljon kauempana toisistaan ja Auringosta.]] Aurinkokunta on Auringon ja kaikkien Aurinkoa kiertävien kappaleiden, kuten planeettojen, kuiden, kääpiöplaneettojen, asteroidien, meteoroidien, komeettojen ja transneptunisten kohteiden muodostama järjestelmä.
Aurinkokunnan planeetat ovat Auringosta poispäin lukien Merkurius, Venus, Maa, Mars, Jupiter, Saturnus, Uranus ja Neptunus. Neljä sisintä planeettaa ovat kiviplaneettoja, neljä ulointa kaasuplaneettoja.
Aurinkokunnan iäksi on arvioitu noin 4,6 miljardia vuotta. Myös muilla tähdillä on havaittu omia eksoplaneettojen muodostamia planeettakuntia.
Sijainti Linnunradassa
thumb|upright=1.25|Aurinkokunnan sijainti Linnunradan Orionin haarassa merkittynä punaisella tekstillä. Aurinkokunta sijaitsee noin 25 000 valovuoden päässä kotigalaksimme Linnunradan keskustasta Orionin haarassa, joka on yksi Linnunradan pienistä sivuhaaroista. Aurinkokunta kiertää Linnunradan keskustaa 220 kilometrin sekuntivauhdilla, ja yksi kierros eli ”galaktinen vuosi” kestää 225 miljoonaa vuotta.
Aurinkokunnan ympyränmuotoinen kiertorata Linnunradan keskuksen ympäri on poikkeuksellinen ja teorian mukaan hyödyllinen elämän kannalta. Koska aurinkokunnan ratanopeus vastaa Linnunradan kierteishaarat muodostavan tiheysaallon nopeutta, aurinkokunta on pysynyt spiraalihaarojen ulkopuolella ja välttynyt supernovien säteilyltä, jota tiheämmissä kierteishaaroissa tapahtuu useammin ja joka estää muun kuin pienimuotoisen elämän synnyn planeetoilla. Myös aurinkokunnan etäisyys Linnunradan keskustasta on riittävä, jotta painovoima ja säteily eivät nouse vaaralliselle tasolle.
Elinkaari
Pölyhiukkasten yhdistyessä muodostui suuria kiinteitä kappaleita, ja niistä muodostuivat miljoonien vuosien kuluessa aurinkokunnan planeetat. Niistä ensin syntyivät kaukana niin sanotun jäärajan takana sijaitsevat suuret kaasuplaneetat Jupiter, Saturnus, Neptunus ja Uranus. Ne muodostuivat jäätyneistä kaasuista, jotka kaasuuntuivat planeetan pinnalla uudelleen. Jäärajan sisäpuoliset kiviplaneetat Merkurius, Venus, Maa ja Mars muodostuivat pääasiassa pölystä. Niistä vain Maalla ja Venuksella on merkittävän paksut kaasukehät.