cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Henrik I Linnustaja
Hallitsijana
Vuonna 925 Henrik voitti Lotharingian Giselbertin ja yhdisti alueen jälleen Saksan kuningaskuntaan, josta se oli irrotettu 15 vuotta aiemmin. Giselbert sai pitää paitsi henkensä myös vallan Lotharingiassa ja nai Henrikin tyttären, Gerbergan, kolme vuotta myöhemmin.
Henrik taisteli valtakaudellaan usein madjaareja (unkarilaisia) vastaan. Vuonna 933 hän pysäytti madjaarien hyökkäyksen Riaden taistelussa. Pohjoisessa Henrik taisteli tanskalaisia vastaan ja saikin alueet rauhoitettua. Hän ajoi vendit pois näiden miehittämiltä alueilta Schleswigin lähellä.
Henrikin perintö
thumb|Henrik Linnustaja, piirros vuodelta 1615. Henrikin poika Otto seurasi isäänsä ja hänet kruunattiin ensimmäiseksi Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisariksi vuonna 962. Henrikin toisesta pojasta, Henrikistä, tuli Baijerin herttua ja kolmannesta, Brunosta, Kölnin arkkipiispa. Thankmar, esikoinen, kapinoi velipuoltaan Ottoa vastaan ja sai surmansa taistelussa 936. Henrikin tytär, Gerberga, meni vielä myöhemmin naimisiin Ranskan Ludvig IV:n kanssa. Nuorempi tytär, Saksin Hedvig nai frankkien herttuan Hugo Suuren ja synnytti myöhemmin pojan, josta tuli frankkien kuningas Hugo I.
Fagersjö
Fagersjö on yksi Ruotsin pääkaupungin Tukholman kaupunginosista. Se sijaitsee eteläisen Tukholman alueella (Söderort), ja kuuluu hallinnollisesti Farstan kaupunginosa-alueeseen. Kaupunginosaa rajaavat Farstan, Hökarängenin, Gubbängenin, Högadalenin ja Rågsvedin kaupunginosat sekä Huddingen kunta. Fagersjö muodostettiin vuonna 1926 ja nykyisin siellä on asukkaita noin 2400. Maa-alaltaan se on 1,75 neliökilometrin suuruinen. Fagersjö sijaitsee Magelungen-järven läheisyydessä.
600px|thumb|Panoramakuva Fagersjösta Högdalstoppenilta nähtynä.
Maija Sianoja
Sianoja saavutti pitkän matkan SM-kultaa vuonna 2020. Sianoja saavutti samana vuonna myös sprintin SM-kultaa.
Sianoja edustaa seuratasolla MS Parmaa.
Örby
thumb|right|250px|[[Örbyskolan.]]
Örby on yksi Ruotsin pääkaupungin Tukholman kaupunginosista. Se sijaitsee eteläisen Tukholman alueella (Söderort), ja kuuluu hallinnollisesti Enskede-Årsta-Vantörin kaupunginosa-alueeseen. Kaupunginosaa rajaavat Sturebyn, Bandhagenin, Högdalenin, Hagsätran, Älvsjön ja Örby Slottin kaupunginosat. Örby muodostettiin vuonna 1926 ja nykyisin siellä on asukkaita noin 4700. Maa-alaltaan kaupunginosa on 1,59 neliökilometrin suuruinen.
Kello (täsmennyssivu)
Kello voi tarkoittaa:
Ida Kirjanov
Ida Kirjanov (s. 25. tammikuuta 1995) on suomalainen koripalloilija.
Ura
Sentterinä pelaava Kirjanov on Raholan Pyrkivän kasvatti. Hän aloitti koripallon vuonna 2003 ja edusti Pyrkivän nuorisojoukkueita, kunnes siirtyi vuonna 2011 Tampereen Pyrintöön. Kaudet 2011–2012 ja 2012–2013 Kirjanov pelasi Pyrinnössä sekä A-tyttöjen SM-sarjaa että naisten I-divisioonaa. Kaudella 2013–2014 Kirjanov piti välivuoden koripallosta, mutta Pyrinnön noustua Naisten Korisliigaan hän teki pelaajasopimuksen seuran kanssa. Naisten pääsarjadebyytissään Kirjanov teki Forssan Alkua vastaan kaksi pistettä ja otti neljä levypalloa. Pyrintö sijoittui runkosarjassa kahdeksanneksi ja karsiutui pudotuspeleistä. Kirjanov pelasi runkosarjassa noin 11 minuuttia ottelua kohden 2,1 pisteen ja 2,2 levypallon keskiarvoilla.
...To Be Loved: The Best of Papa Roach
...To Be Loved: The Best of Papa Roach on yhdysvaltalaisen Papa Roach -rockyhtyeen ensimmäinen kokoelma-albumi. Se julkaistiin 29. kesäkuuta 2010.
Jennifer Ehle
Jennifer Ehle (s. 29. joulukuuta 1969 Winston-Salem, Pohjois-Carolina) on yhdys­valtalais-englantilainen kaksi kertaa Tony-palkinnon voittanut näyttelijä. Hän on esiintynyt sekä teatterissa, televisiossa että elo­kuvissa. Ehle tunnetaan muun muassa roolistaan Elizabeth Bennettinä vuoden 1995 mini­sarjassa Ylpeys ja ennakko­luulo.
Varhainen elämä
Ehle syntyi Pohjois-Carolinan Winston-Salemissa Yhdys­valloissa näyttelijä Rosemary Harrisille ja kirjailija John Ehlelle. Hän vietti lapsuutensa Yhdistyneen kuningas­kunnan ja Yhdys­valtojen välillä ja kävi 18:aa eri koulua. Hän opiskeli North Carolina School of the Artsissa ennen siirtymistään Lontoon Central School of Speech and Draman oppilaaksi.
Ura
Vuonna 1992 Peter Hall poimi hänet jälkimmäisestä esiintymmän mini­sarjaan The Camomile Lawn. Neljä vuotta myöhemmin Ehlen näyttelijä­suoritus Elizabeth Bennettinä toi hänelle Baftan.
Ehle oli jonkin aikaa Royal Shakespeare Companyn jäsenenä, minkä jälkeen hän sai ensimmäisen merkittävän elo­kuva­roolinsa Paradise Roadissa 1997. Hän pysyi kriitikkojen suosiossa ja voitti 2000 Tonyn ensi­esiintymisestään Broad­wayllä Tom Stoppardin näytelmässä The Real Thing. Hänen äitinsä oli myös ehdolla saman palkinnon parhaan nais­pää­osan saajaksi samana vuonna roolistaan Waiting in the Wingsissä. Ehle palasi näyttämölle tauon jälkeen 2005 Old Vic -teatterissa esitetyssä The Philadelphia Storyssa, jossa hänen vasta­näyttelijänään oli Kevin Spacey. Kesä­kuussa 2006 hän esitti lady Macbethia The Public Theaterin Macbeth-tuotannossa.
Lokakuusta 2006 touko­kuuhun 2007 hän näytteli Tom Stoppardin näytelmä­trilogiassa The Coast of Utopia. Hän voitti roolistaan Tony-palkinnon 2007 (Best Featured Actress in a Play).
Yhdistetyn maailmancup 1995–1996
Yhdistetyn maailmancupin kaudella 1995–1996 järjestettiin 13 osakilpailua. Kokonaiskilpailun voitti Norjalainen Knut Tore Apeland.
M. King Hubbert
Marion King Hubbert (5. lokakuuta 1903 – 11. lokakuuta 1989) oli yhdysvaltalainen geofyysikko, joka työskenteli Shellin tutkimuslaboratoriossa Houstonissa, Texasin osavaltiossa. Hubbert teki geologian ja geofysiikan aloilla useita merkittäviä keksintöjä, joilla on myös tärkeitä käytännöllisiä ja poliittisia seurauksia. Häneen viitattiin usein nimillä M. King Hubbert tai King Hubbert.
Henkilöhistoria
Hubbert syntyi Texasin San Sebassa vuonna 1903. Hubbert opiskeli geologiaa, matematiikkaa ja fysiikkaa Chicagon yliopistossa, jossa hän valmistui kandidaatiksi 1926, maisteriksi 1928 ja väitteli tohtoriksi 1937. Hän oli Shellin palveluksessa 1943–1964, minkä lisäksi hän työskenteli uransa aikana Amerada Petroleum Companyssa, Yhdysvaltain geologian tutkimuskeskuksen (USGS) tutkijana sekä geofysiikan ja geologian professorina Stanfordin yliopistossa (1963–1968) ja Berkeleyn yliopistossa (1973–1976).
Tutkimukset
M. King Hubbert teki useita löytöjä geofysiikassa, joihin kuuluu maankuoressa olevan kiven plastisuuden matemaattinen osoittaminen siihen kohdistuvan paineen takia. Tämä selitti havaitut tulokset, joiden mukaan maankuoren muoto muuttuu ajan kuluessa. Hän tutki myös maanalaisia virtauksia, pohjavesihydrologiaa ja maan mineraalivaroja. Uransa aikana Hubbert julkaisi yli 70 artikkelia, kirjoitti useita kirjoja ja otti vastaan monia kunnianosoituksia työstään.
Hubbertin kaikkein tunnetuimmat tutkimukset koskivat maaöljykenttien ja maakaasureservien kapasiteetteja. Hän ennusti, että kenttien öljyntuotanto muistuttaisi kellokäyrää, jossa tuotannon huippu saavutetaan puolessa välissä, minkä jälkeen se laskisi. Vuonna 1956 pidetyssä American Petroleum Instituten kokouksessa hän ennusti, että Yhdysvaltojen öljyntuotanto saavuttaisi huippunsa 1960-luvun lopussa tai 1970-luvun alussa. Hubbert tuli kuuluisaksi, kun ennustus toteutui vuonna 1970.
Käyrä, jota Hubbert käytti analyysissään, tunnetaan nimellä Hubbertin käyrä, ja käyrän huippukohta tunnetaan englanniksi nimellä ”Hubbert peak”, suomeksi nimellä Hubbertin huippu.
Öljykriisin jälkeen vuonna 1975 Yhdysvaltain tiedeakatemia vahvisti hyväksyntänsä Hubbertin öljyntuotannon vähenemiseen liittyville laskelmille ja tunnusti, että heidän aikaisemmat, optimistisemmat arvionsa olivat olleet virheellisiä. Tämä toi Hubbertille suurta huomiota tiedotusvälineissä.
Pitkät kihlajaiset
Pitkät kihlajaiset (Un long dimanche de fiançailles) on Jean-Pierre Jeunet'n ohjaama ranskalainen elokuva, joka sai ensi-iltansa vuonna 2004. Elokuva perustuu Sébastien Japrisotin vuonna 1993 ilmestyneeseen samannimiseen romaaniin.
Elokuvan Suomen ensi-ilta oli 21. tammikuuta 2005.
Juoni
Ensimmäisen maailmansodan aikana viisi sotilasta tuomitaan kuolemaan itsensä tahallisesta silpomisesta. Heidät lähetetään ei-kenenkään-maalle Ranskan ja Saksan juoksuhautojen väliin. Vaikuttaa siltä, että he kaikki kuolivat myöhemmin syttyneessä taistelussa, mutta erään kuolemaantuomitun sotilaan, Manechin, kihlattu Mathilde ei usko tämän kaatuneen. Luopumatta toivosta hän alkaa seurata vihjeitä selvittääkseen mitä rintamalla tapahtui. Mathildea ajaa eteenpäin usko siihen, että Manech tulee takaisin, sillä ennen sotaan lähtöään Manech takoi heidän kotikirkkonsa kelloon kirjaimet "MMM" eli "Manech Aime Mathilde" (Manech rakastaa Mathildea. Lausuttaessa ranskan sana aime kuulostaa samalta kuin kirjain m.) Tutkiessaan tapahtunutta Mathilde saa selville myös muiden neljän kuolemaantuomitun tarinat ja yksityisetsivän avulla yrittää selvittää kaikkien viiden kohtalon.
Tarinaa kerrotaan sekä Mathilden näkökulmasta vuonna 1920 että rintamalta muutama vuosi aiemmin.
Palkinnot
Oscar-palkinnot
BAFTA-palkinnot
Broadcast Film Critics Association
Chicago Film Critics Association
Dallas-Fort Worth Film Critics Association
Kalimeenlampi
Kalimeenlampi tai Kalimenlampi on rehevä järvi Oulun kaupungin ja entisen Kiimingin kunnan rajalla, noin 15 kilometriä Oulun keskustasta itään ja noin 12 kilometriä Kiimingin keskustaajamasta etelään. Järvi on arvokkaaksi pienvesistöksi määritellyn Kalimeenojan alkulähde. Sen pinta on 46,5 metrin korkeudella merenpinnan yläpuolella.
Pitkät kihlajaiset
Palkinnot
Florida Film Critics Association
Kalimeenlampi
Järvi sijaitsee kangas- ja suomaaston keskellä muutaman kilometrin päässä seututeiden 833 ja 848 liittymän lounaispuolella, lähellä Isohalmeen mäellä sijaitsevaa Kiimingin radio- ja tv-mastoa.
Pitkät kihlajaiset
Palkinnot
Golden Globe
Kalimeenlampi
Kalimeenlampi on ollut suosittu kalastuspaikka, mutta järven rehevyys on aiheuttanut umpeenkasvua ja kalakannan hiipumista. Järven rannalla on laavu. Järveen laskee idästä Ahmasoja, joka on Ylikiimingin Lamussa sijaitsevan Ahmasjärven laskuoja.
Mopo
Nykyaikainen mopo on usein skootterimallinen, mutta myös isompia esikuviaan muistuttavia supermotoja ja enduroja on olemassa. Voimanlähde voi olla ilma- tai nestejäähdytteinen polttomoottori tai sähkömoottori. Polttomoottori on yhä useammin kaksitahtisen asemasta nelitahtinen. Jotkin mopot ovat hyvin tehokkaita, jopa neljä kilowattia eli viisi hevosvoimaa.
Suomessa oli vuonna 2007 rekisteröitynä 170 000 mopoa.
Nimitys
Helkama antoi vuonna 1955 eräälle mopedimallilleen nimen Mopo. Nimi tuli sanasta moottoripolkupyörä. Mopedi taas on laina ruotsista (moped).
Moposta tuli nopeasti yleisnimi mopedeille. Vuonna 1959 Helkama luovutti nimen käyttöoikeuden Polkupyöräteollisuusyhdistykselle.
Nykyään kutsutaan koko ajoneuvoluokkaa virallisesti mopoksi.
Mopot ajoneuvoluokkana ja tehorajoitukset
Mopo on kaksi- tai kolmipyöräinen ajoneuvo, jonka moottoriteho, huippunopeus ja usein myös koko on moottoripyörää pienempi. Suomen ajoneuvolain mukaan mopon eli ajoneuvoluokkiin L1e ja L2e kuuluvan moottorikäyttöisen ajoneuvon suurin sallittu rakenteellinen nopeus saa olla enintään 45 km/h.
Kaksipyöräisen eli luokkaan L1e kuuluvan mopon polttomoottorin iskutilavuus saa olla enintään 50 cm³ ja sähkömoottorin nettoteho saa olla enintään 4 kW.
Kolmipyöräisen mopon (luokka L2e) ottomoottorin tilavuus saa olla enintään 50 cm³, muun polttomoottorin tai sähkömoottorin teho saa olla enintään 4 kW.
Luokkaan L1e-A, moottoroitu polkupyörä, kuuluu niin sanottu pienitehoinen mopo. Se on polkimilla varustettu kaksipyöräinen ajoneuvo, jonka moottoriteho on alle 1 kW ja suurin rakenteellinen nopeus alle 25 km/h. Pienitehoista mopoa saa 15 vuotta täyttänyt kuljettaja ajaa ilman mopokorttia, eikä sitä tarvitse myöskään rekisteröidä tai katsastaa, mutta moottoriajoneuvona se vaatii liikennevakuutuksen. Poikkeuksena luokassa ovat useimmat sähköpolkupyörät, jotka erillinen laki määrittää moottorittomiksi ajoneuvoiksi.
Ennen vuotta 1985 syntyneet ovat saaneet mopon ajo-oikeuden täytettyään 15 vuotta, ilman ajotutkintoa tai -lupaa. Nykyään vaatimuksena on Suomessa 15 vuoden ikä ja hyväksytty kirjallinen tutkinto, josta saa todisteeksi AM120-luokan ajokortin. Pakollinen opetus otettiin Suomessa käyttöön 1.6.2011. Teoriakokeen lisäksi on suoritettava ajo- ja käsittelykoe. Euroopan unionin alueella ikävaatimukset vaihtelevat. Joissakin maissa kuljettajalta vaaditaan 16 vuoden ikä.
Mopolla saa ajaa tien oikeassa laidassa tai pientareella. Mopoille on oma mopokaista vuodesta 2004 asti uudistetun tieliikennelain mukaan. Vuodesta 2004 eteenpäin valmistetuissa mopoissa tulee olla tieliikennekäytössä sivuheijastimet ja kuljettajan vasemmanpuoleinen peili. Moposta ei kanneta Suomessa autoveroa. Joissakin maissa mopoja ei tarvitse rekisteröidä.
Vuoden 2005 syyskuusta lähtien on kaksipaikkaiseksi rekisteröidyllä mopolla saanut kuljettaa matkustajaa, matkustajan iästä riippumatta. Muuten kaksipyöräisellä mopolla saa kuljettaa yhtä enintään kymmenvuotiasta lasta, mikäli lasta varten on tarkoituksenmukainen istuin ja tarpeelliset jalkojen suojukset.
Mopojen liikenneonnettomuudet Suomessa
Tietoon tulleita ja tilastoituja loukkaantumiseen tai kuolemaan johtaneita mopo-onnettomuuksia tapahtui Suomessa vuoden 2011 aikana 1 110, joista aiheutui yhdeksän kuolemantapausta. Vuonna 2011 kuolleista viisi kuoli elokuussa. Liikenneturvakeskuksen mukaan suuressa osassa onnettomuuksia mopoilijat ovat syyllisiä. Mopo-onnettomuuden todennäköisin tapahtumakuukausi on heinäkuu.
Mopon historia Suomessa
thumb|Venäläinen mopedi ZiD-50 "Pilot".
Moottoripolkupyörät
thumb|Moottoripolkupyörä
Apumoottori lisälaitteena polkimien lisäksi polkupyörään on ilmaantunut alun perin noin vuoden 1900 vaiheilla. Silloin käytetyn polttomoottorin teho on ollut 3/4 — 1 hevosvoima. Tavallisimmin moottori oli hihnavälityksellä kiinnitetty takapyörään. Nimen omaan ylämäissä on pitänyt käyttää sekä polkimia että moottoria riittävän tehon saavuttamiseksi. Tällainen viritys lienee ollut mopon esiaste. Varsinaisia moottoripyöriähän on valmistettu jo 1800-luvun puolella.
Tuontimopot
1950-luvun lopussa Suomen ensimmäiset mopot alkoivat tulla markkinoille. Näissä mopedeissa oli kaksi käsikäyttöistä vaihdetta ja polkimet sekä levyrunko. Suomessa kuuluisia alkuvuosien mopoja olivat saksalainen Zündapp-mopo, ruotsalainen Monark-mopo. Saksalaisia ja ruotsalaisia mopoja halvempi vaihtoehto 1960-luvulle tultaessa oli Jawa-mopo, jota alettiin tuoda maahan uudestaan uudenmallisena 1980-luvullakin. Vuonna 1995 Suomen liityttyä Euroopan unioniin, Suomen laista poistettiin mopoja koskenut painorajapykälä, jonka mukaan mopo ei saanut painaa yli 50 kg.
Suomalaiset mopot
thumb|[[Tunturi Automat|Tunturi-mopo.]]
Myös Suomessa alettiin valmistaa mopoja, kuten turkulaisen Oy Rautateollisuus Ab Pyrkijän Pyrkijä, ensimmäinen sarjavalmisteinen suomalainen, tamperelaisen Kone ja Terä Oy:n Jaguar, Helkaman Hopeasauma - Mopo, Tunturi, Suomen Polkupyörä- ja Konetehtaan Supo ja Solifer.
Näistä ehkä maaseudun suosituimmaksi 1950- ja 1960-luvun mopoksi tuli Tunturi, jonka suosituinta tyyppiä kutsuttiin Pappa-Tunturiksi siksi, että se oli ikääntyvien, maatilastaan ja traktoristaan perillisten hyväksi luopuneiden miesten kulkuneuvo. Pappa-Tunturi oli kuitenkin myös suosittu aktiiviväestön keskuudessa maaseudulla esimerkiksi metsätyömaiden työmatkaliikenneajoneuvona, jota käytettiin myös talvella.
Mopojen suosio kasvoi merkittävästi vuodesta 1957 alkaen, jolloin ajokorttipakko poistettiin alle 50-kuutioisilta ajokeilta, joiden rakenteellinen nopeus oli korkeintaan 35 kilometriä tunnissa.
Mopoa haluttiin lainsäädännöllä pitää pitkään moottoripolkupyöränä, joka edelleen etäisesti muistutti polkupyörää ja jossa oli poljettavat polkimet polkupyörän tapaan. Poljinpakko poistui vasta 1970.
Käytännössä kuitenkaan ei mopoa jaksanut polkea, koska sen massa oli sentään yleensä lähellä lainsäädännön rajoittamaa viittäkymmentä kiloa. Polkimilla olikin ajateltu lähinnä autettavan heikkotehoisena pidettyä moottoria mäissä. Ehkäpä oli helpompi siirtyä polkupyörän käytöstä mopolla ajamiseen, kun jalat olivat tutuilla polkimilla. Toisessa vaiheessa poljettavien polkimien vaatimuksesta luovuttiin. Mopoihin saatettiin ottaa automaattivaihteet, mikä joissain mopomalleissa näkyi "Automatic"-merkintänä.
1970-luvun alussa mopoista, varsinkin nuorisomopoista, vaikka perinteisiäkin mopoja myytiin, tuli kevytmoottoripyörän näköisiä. Niissä, Tunturi Sportissa ja myöhemmin Tunturi Super Sportissa samoin kuin 1974 valmistamaan aletussa Solifer SM:ssä sekä Helkaman Raisussa olivat kiinteät jalkatapit, kuten moottoripyörissä ja vasemmalla jalalla toimiva ensin kolmivaihteinen, sitten nelivaihteinen jalkavaihde aikaisemman käsikahvasta vaijerilla toimivan vaihteiston sijaan.
Moottorien ja vaihteiston kehittyminen
Moottori oli usein puhallinjäähdytteinen. 1960–1970-lukujen taitteessa yleistyi ajoviimajäähdytteinen moottori ja vuonna 1970 tehdyn lakiuudistuksen jälkeen yleistyivät jalkavaihteet ja syrjäyttivät yhdessä jalkatappien kanssa käsivaihteet ja polkimet.
Vaihteiden määrä kasvoi yhdellä jo 60-luvun puolella, kun urheilumopot yleistyivät. 1970-luvulla mopoissa oli jo yleisesti neliportainen vaihteisto.
Erilaiset mopot
Mopot jaetaan useisiin alaryhmiin. Näistä vanhimmat ovat ns. pappamopoja. Näiden seuraajina ilmestyivät urheilumopot, joiden nimitys on sittemmin vaihtunut sanaan isopyöräiset erotuksena minimopoista. Enduromopot valtasivat markkinoita 90-luvun taitteessa. Viimeisen kymmenen vuoden aikana ovat skootterimopot yleistyneet huomattavasti. Uusin ilmiö ovat täyskatetut sporttimopot, sekä "minimotot", jotka ovat pienipyöräisten mopojen kokoisia replikoita sportti- tai maastomoottoripyöristä. Lisäksi käytetään suomimopot-termiä, jotta erotetaan Suomessa valmistetut vanhemmat mopot uusista ulkomaisista. Muita nimityksiä tämänkaltaiseen erotteluun ovat esim. "uusenska" ts. "uusenduro". -Ajan hengen mukainen (skootteri)mopokäsite on kiinamopo.
Pappamopot
Pappamopo kuvaa käsitteenä mopoja, joilla suomalaiset kulkivat välttämättömät ajonsa ennen autojen yleistymistä maassa. Yhteisenä tekijänä pappamopoilla oli levyrunko, polkimet ja kaksi vaihdetta. Jalkatappien syrjäyttäessä polkimet myös näihin malleihin tuli jalkavaihteet. Pappamopo on käsitteenä myöhäissyntyinen ja se kuvaa nimityksenä tyypillisintä käyttäjäkuntaa: ikääntyneet miehet ja naiset huristamassa kirkonkylälle kauppa-asioille savuttavalla kulkupelillään. Mopojen valtakaudella 1950- ja 1960-luvulla mopoilla ajoi laajempi kirjo kansalaisia, myös nuorempia ja työikäisiä. Sukupolvenvaihdos on koskettanut myös pappamopoilijoita: erilaiset perinnekerhot vaalivat nyt pappamopojen kunniaa ja säilymistä ajokuntoisina.
Suomalaisvalmisteisia mopoja:
Urheilumopot
Nämä aikoinaan erityisesti nuoria silmällä pitäen valmistetut mopot alkoivat yleistyä 60-luvulla. Aluksi mopoissa käytettiin levyrunkoja, mutta 70-luvun puolivälin tienoilla siirryttiin esimerkiksi Tunturin ja Soliferin osalta teräsputkirunkoihin. Tämän aikakauden mopot ovat melko matalia ja pitkiä. Urheilumopojen ryhmän tunnetuimpia edustajia ovat levyrunkoinen Tunturi Sport, putkirunkoiset Tunturi Super Sport, Solifer SM ja Helkama Raisu.
Tossumopot eli pikkumopot
1970-luvun alussa Suomeen alettiin tuoda Japanista niin sanottuja "tossumopoja", eli pienirenkaisia ja muutenkin pienikokoisia, keveitä mopoja. Näiden esikuvia olivat kaksitahtinen Suzuki PV50 sekä nelitahtinen Honda Z50 Monkey, jonka tyyppisiä mopoja myydään nykyäänkin kiinalaisina jäljitelminään (Jincheng, Baotian, Honlei, Sky Team jne.) Muita tossumopoja ovat esimerkiksi Tunturi Break, Tunturi Hopper, Helkama Ässä ja Helkaman ensimmäinen ja alkuperäinen tossumopo, jota markkinoitiin kauppanimikkeellä Tossu.
Enduromopot
Enduromopoja:
Derbi, Aprilia ja Gilera ovat nykyään Piaggion omistuksessa. Kyseisten merkkien mopot olivat ennen varustettuja Rabasan koneella, ja pyörät on valmistettu samoista osista. Nykyään koneena on Piaggion kone. Esimerkiksi Derbi Senda X-Tremeä vastaa Gilera SMT/RCR, erona vain katteet ja jälleenmyyntihinta.
Moposkootterit
thumb|Nykyaikainen [[Skootteri|moposkootteri (Aprilia SR50).]] thumb|SYM-skootterin sähkökäynnistin
Skootterilla tarkoitetaan kaksipyöräistä ajoneuvoa, joka on lähes täysin katettu muovilla tai metallilla. Skootterin jalkatilassa oleva etuseinä on tarkoitettu suojaamaan kuljettajaa roiskeilta ja viimalta. Jaloille on jalkatila ja astinlaudat, matkustajalla voi olla jalkatapit. Jalkatilassa on myös kätevä kuljettaa vaikka ostoskassia. Penkin alla on yleensä myös jonkinlainen tavaratila. Skootterien vakiovarustukseen kuuluu polkimen lisäksi useimmiten sähkökäynnistin. Toisiovetolaitteena toimii variaattori. Merkkejä ja malleja on valtavasti, mutta yhtenä tärkeimmistä voidaan mainita skootterin kehittäjän, italialaisen Vespan ajokit. Skoottereiden osalta nelitahtimoottorien käyttö on syrjäyttämässä perinteisen kaksitahtisen moottorin. Kaikki skootterit eivät ole kuitenkaan mopoja. Markkinoilla on skootterimallisia pyöriä, jotka ovat Suomen lain mukaan kevytmoottoripyöriä tai moottoripyöriä. Mopoiksi rekisteröitäviä skootterimallisia mopoja kutsutaan moposkoottereiksi.
Muovi korvasi metallin ja toisaalta taiwanilais-kiinalaiset kevytmoottoripyörätyyppiset skootterimopot yleistyivät. Niissä oli rumpujarrujen sijaan levyjarrut sekä käynnistyspolkimen sijasta ja myöhemmin ohessa sähkökäynnistysmahdollisuus, mikä edellytti akkua.
Moposkoottereita:
Custom-mopot
Custom-mopot eivät ole kovin yleisiä kulkupelejä Suomessa. Kyseisiä mopoja valmistavat lähinnä kiinalaiset yritykset, kuten Jincheng ja Kinroad. Custom-mopoissa on lähes poikkeuksetta Honda Monkeyn vähän kuluttava nelitahtimoottori.
Muutamia kustomeita:
Sähkömopot
Sähkömopojen etuina ovat hiljaisuus, pieni huollon tarve, edullisuus (ajomatka on jopa 400 km euron energiakustannuksella) ja paikallinen saasteettomuus. Yhdellä latauksella ajomatkaksi muodostuu kuitenkin vain noin viisikymmentä kilometriä (vuonna 2011).
Virittäminen
Virittämisellä tarkoitetaan pääasiassa tieliikennekäytössä olevan mopon muuttamista siten, että se ylittää laissa sallitun rakennenopeuden 45 km/h. Virittämistä on myös mopon rakenteen muuttaminen muulla lainvastaisella tavalla, kuten iskutilavuuden suurentaminen yli 50 cm³:n. Trafin mukaan mopo tulkitaan moottoripyöräksi, jos sen suurin rakenteellinen nopeus ylittää 45 km/h tai sylinterin iskutilavuus on yli 50 cm³.
Itse virityksen teko ei ole laitonta, eikä viritetyn mopon hallussapito ole laitonta (rekisteröimättömänä, mökkimopo, kilpamopo), mutta sellaisella ajaminen yleisellä tiellä on laitonta. Lisäksi on laitonta pitää viritettyä mopoa rekisteröitynä mopona. Rangaistukseksi annetaan huomautus tai määrätään rike- tai päiväsakko. Moottoripyöräksi asti viritetyllä mopolla ajaminen johtaa lisäksi syytteeseen ajokortitta ajosta niille, joilla ei ole kevytmoottoripyörän kuljettamiseen oikeuttavaa ajokorttia, sekä aiheuttaa mahdollisesti vero- ja vakuutusmaksuseuraamuksia.
Liikenneturvan tutkimuksen mukaan suuri osa mopoista on tietoisesti viritettyjä. Tutkimukseen vastanneiden ammattikoululaisten mopoista yli 80 % oli viritettyjä ja lukiolaisten mopoista lähes 70 %. Tutkimusta varten haastateltujen kertoman mukaan heidän mopojensa nopeuksien keskiarvo oli 72 km/h. Jäädessä poliisille kiinni viritetyllä kevytmoottoripyöräksi luokiteltavalla mopolla kustannukset voivat nousta jopa tuhanteen euroon.
Salaisuuksia
Salaisuuksia on vuonna 1924 ensi-iltansa saanut Frank Borzagen ohjaama yhdysvaltalainen draamaelokuva, jonka pääosissa ovat Norma Talmadge ja Eugene O’Brien. Salaisuuksia on Talmadgen yksi tunnetuimmista elokuvista. Talmadge oli myös elokuvan tuottajana aviomiehensä Joseph Schenckin kanssa.
Salaisuuksia perustuu kaukaisesti Jules Massenet’n nelinäytöksiseen oopperaan Don César de Bazan (1872), jonka pohjalta Rudolf Besier ja May Eddington sovittivat kolminäytöksisen näytelmän Secrets (1922), johon elokuva lähemmin perustuu. Secrets-näytelmä sai ensi-iltansa Broadwayn Fulton-teatterissa 25. joulukuuta 1922. Näytelmää esitettiin 168 kertaa, ja sen viimeinen esitys esitettiin toukokuussa 1923. Näytelmän pohjalta Frances Marion sovitti elokuvan käsikirjoituksen. Joseph M. Schenck Productions oli elokuvan tuotantoyhtiönä.
Juoni
Vuonna 1923 75-vuotiaan Mary Carltonin aviomies John on vakavasti sairas. Mary nukahtaa lukiessaan päiväkirjaansa, johon kirjoitetut muistot heräävät ja vievät Maryn vuoden 1865 Englantiin, missä hän rakastui Johniin. Vuonna 1865 hänen täytyy salata rakkautensa tiukalta äidiltään, joka ei hyväksyisi Johnia tämän alhaisen yhteiskuntaluokan takia. Mary tulee hyvin rikkaasta Marlowen suvusta, kun taas John työväenluokasta. Kun Maryn vanhemmat saavat tietää hänen ja Johnin suhteesta, he raivostuvat ja kieltävät Marya tapaamasta Johnia enää koskaan. Kuitenkin Mary sanoo vanhemmilleen rakastavansa vain ja ainoastaan Johnia, eikä siis menisi koskaan naimisiin kenenkään muun kanssa. Hänen isänsä William lukitsee hänet huoneeseensa, kunnes hän lopettaisi kapinoinnin. Mary saa kirjeen Johnilta, joka kertoo saaneensa potkut heidän rakkaussuhteensa takia. Myöhemmin samana iltana John tulee salaa Maryn huoneeseen parvekkeen kautta ja kertoo, että hän aikoo lähteä Amerikkaan. Mary päättää lähteä hänen mukaansa.
Ennen kuin he lähtevät, William astuu sisään ja kertoo Marylle aikovansa lähettää hänet Skotlantiin asumaan isoäitinsä kanssa. Kun William lähtee huoneesta, Mary kirjoittaa jäähyväiskirjeen ja lähtee Johnin matkaan. Vuoteen 1870 mennessä he asuvat ränsistyneessä talossa. John on töissä kaiken päivää, ja Mary synnyttää heille poikalapsen. Eräänä päivänä rikollisryhmä	 uhkaa tappaa Johnin, joka haluaa antautua, jotta he eivät tappaisi Marya ja lasta. Kuitenkin Mary vaatii häntä tappelemaan. John tekee niin kuin vaimo haluaa ja lopulta päihittää rikollisryhmän.
Julkaisu ja vastaanotto
Salaisuuksia uudelleenfilmatisoitiin äänielokuvan aikana vuonna 1933. Vuoden 1933 version, Secretsin, pääosassa on Mary Pickford viimeisessä elokuvassaan, ja sen ohjasi myös Frank Borzage. Vuoden 1933 versio on vuoden 1924 elokuvasta poiketen lännenelokuva eikä draamaelokuva.
Šota Rustaveli
pienoiskuva|upright|Šota Rustvelia mahdollisesti esittävä fresko pienoiskuva|upright|Šota Rustvelia esittävä patsas [[Georgian kansalliskirjaston päärakennuksen sisäänkäynnin edessä.]] Šota Rustaveli (, s. noin 1166 ) oli 1100- ja 1200-lukujen vaihteessa elänyt georgialainen runoilija, jonka ainoa säilynyt työ on Georgian kansalliseepoksen asemaan kohotettu Pantterintaljainen.
Elämä
Rustavelin elämästä on säilynyt jälkipolville huomattavan vähän tietoa verrattuna hänen merkitykseensä kirjailijana. Kansanperinteen ja kirjallisten viitteiden mukaan hän oli kotoisin Meskhetissä sijaitsevasta Rustavin kaupungista, nykyään suuremman Tbilisin lähellä sijiatsevan Rustavin sijaan. Ainoa hänestä kertova kirjallinen lähde on Pantterintaljaisen esipuhe, jonka on kuitenkin arveltu tyylillisten seikkojen perusteella olevan eri tekijän käsialaa kuin itse kirja. Jerusalemin Pyhän ristin luostarista vuonna 1960 löytyneen freskon on uskottu esittävän häntä, ja hänet on myös kirjattu kyseisen luostarin hyväntekijäksi. Rustavelin on myös arveltu kuuluneen kuningatar Tamarin, jolle Pantterintaljainen on omistettu, lähipiiriin tai olleen hänen varainhoitajansa. Pantterintaljainen on tuskin ollut hänen ainoa teoksensa.
Merkitys
Pantterintaljaisella on ollut suuri vaikutus georgiankieliseen kirjallisuuteen. Rustavelin käyttämät aforismit ja ilmaisut ovat juurtuneet georgian kieleen idiomeiksi. Hän edustaa georgialle samaa kuin William Shakespeare englannin kielelle tai Dante Alighieri italialle. Hänen mukaansa on nimetty Šota Rustavelin valtionpalkinto, Tbilisin pääkatu Rustavelis gamziri, Tbilisin metron asema, Georgian tiedeakatemian kirjallisuuden instituutti ja asteroidi (1171 Rusthawelia). Hänen kuvansa on sadan larin setelissä.
Gus Van Sant
Gus Green Van Sant Jr. (s. 24. heinäkuuta 1952 Louisville, Kentucky) on yhdys­valtalainen elokuva­ohjaaja, valokuvaaja, muusikko ja kirjailija. Hänet on elokuva­ohjaajana asetettu kahdesti Oscar-ehdokkaaksi. Hän on lisäksi voittanut kyseenalaisen Razzie-palkinnon huonoimmasta ohjauksesta. Hänen läpimurtoelokuvansa oli Drugstore Cowboy (1989).
Ura
Van Sant aloitti ohjaamisen televisiomainoksilla. Elokuvien lisäksi hänen tuotannostaan on julkaistu yksi romaani, valokuvakirja sekä kaksi musiikkialbumia.
Elokuvantutkija Christian Weber jakaa Van Santin tuotannon vuosilta 1985–2012 neljään kauteen. Ensimmäiset elokuvat Mala Noche (1985), Drugstore Cowboy (1989), Matkalla Idahoon (1991) ja Even Cowgirls Get the Blues (1993) tarkastelevat muun muassa seksuaali­vähemmistöjen ulkopuolisuutta, ja ne kuuluvat niin kutsutun uuden homoelokuvan ensimmäiseen aaltoon. Näitä elokuvia leimaavat myös alituinen liike ja kodittomuus, ja ohjaaja hyödyntää lännenelokuvien aiheistoa ja surreaalisia unikuvia. Monissa elokuvissa kautta uransa Van Sant on ollut kiinnostunut nuorista henkilöistä, samoin kuin vaikkapa Larry Clark ja Gregg Araki.
Ensimmäisten elokuvien menestys avasi Van Santille portit Hollywoodiin, ja toisen kauden elokuvat Hinnalla millä hyvänsä (1995), Will Hunting (1997) ja Elämän edessä (2000) ovat muodoltaan perinteisempiä, mutta Weberin mukaan liikkeen ja kodittomuuden aihelma esiintyy niissä edelleen. Näissä elokuvissa nuori päähenkilö kohtaa vanhemman opettajahahmon.
Kolmanteen tuotantokauteen Weber sisällyttää elokuvat Psyko (1998), Gerry (2002), Elephant (2003), Last Days (2005) ja Paranoid Park (2007). Näitä luonnehtii päähenkilön ulkopuolisuus ja ajautuminen tuhoon. Elephant sai innoituksensa Columbinen verilöylystä. Gerry, Elephant ja Last Days muodostavat ”kuoleman trilogian”, ja ohjaaja poikkeaa lineaarisesta ja kronologisesta kerronnasta. Psyko puolestaan pyrkii toistamaan värillisenä Alfred Hitchcockin elokuvan Psyko.
Neljänteen kauteen kuuluvat elokuvat Milk (2008), Restless (2011) ja Promised Land (2012). Ohjaaja palaa näissä teoksissa paitsi perinteisiin kerrontaratkaisuihin, myös yksinäisyyden ja ulkopuolisuuden aiheistoon. Videolevitykseen Restless julkaistiin myös mykkäversiona, joka kuvattiin yhtä aikaa ääniversion kanssa.
Luettelo välirauhansopimuksen perusteella lakkautetuista järjestöistä
Luettelo välirauhansopimuksen perusteella lakkautetuista järjestöistä sisältää suomalaiset yhdistykset, jotka lakkautettiin jatkosodan päättäneen Suomen ja Neuvostoliiton vuonna 1944 solmiman Moskovan välirauhansopimuksen nojalla.
Valtioneuvosto lakkautti sopimuksen nojalla vuosina 1944–1946 yhteensä 3 327 yhdistystä tai yhteisöä, mutta toimintansa lopetti tai joutui lopettamaan myös lukuisia muita yhteisöjä, kuten sotilaspoika- ja lottatyttöosastoja sekä oppikoulujen ja seminaarien Karjala-seuroja. Suurin osa lakkautetuista järjestöistä koostui suojeluskuntien, Lotta Svärd -järjestön, Rintamamiesliiton, Heimosoturien, IKL:n ja Suomen Aseveljien Liiton paikallisosastoista.
Välirauhansopimuksen 21. artiklan mukaan:
Järjestöjen lakkauttamiset
Laki välirauhansopimuksen toimeenpanosta vahvistettiin ja tuli voimaan Suomessa 23. syyskuuta 1944. Välittömästi hyväksyttiin presidentin esittelyssä asetus, joka antoi valtioneuvostolle valtuudet lakkauttamisten toteuttamiseen. Ensimmäiset lakkautukset suoritettiin vielä samana iltana. Rauhansopimuksen tai asetuksen teksti ei määritellyt tarkemmin lakkautettavien järjestöjen kriteerejä, joten Castrénin hallitus tyytyi aluksi lakkauttamaan vain ilmeisimmät tapaukset eli lähinnä joukon pieniä avoimen kansallissosialistisia ryhmiä sekä Akateemisen Karjala-Seuran (AKS) ja Isänmaallisen Kansanliikkeen (IKL).
Muutamia tunnettuja saksalaissuuntausta tukeneita järjestöjä ei tarvinnut lakkauttaa välirauhansopimuksen nojalla. Suomen Valtakunnan Liitto jätettiin lakkauttamatta, sillä se oli rekisteröimätön yhdistys ja sen toiminta päättyi itsestään sodan loputtua. Suomalais-Saksalainen Seura lakkautti itse itsensä jo syyskuun alkupuolella.
Lokakuun 1944 alusta eteenpäin liittoutuneiden valvontakomissio alkoi painostaa Suomen hallitusta uusiin lakkautuksiin. Komission puheenjohtaja Andrei Ždanov muun muassa painosti hallituksen lakkauttamaan suojeluskuntajärjestön, minkä perusteena käytettiin myös välirauhansopimuksen 4. artiklaa. Koska järjestön toiminta perustui erityislakiin, sitä ei voitu lakkauttaa pelkän asetuksen nojalla, vaan sanottu laki oli eduskunnan päätöksellä kumottava. Eduskunta hyväksyi asian 3. marraskuuta, ja lakkautus astui voimaan kolme päivää myöhemmin. Pian lakkautettiin myös suojeluskuntien naisille tarkoitettu tukijärjestö Lotta Svärd. Lakkautetuiksi joutui myös suuri määrä yhdistysrekisteristä haravoimalla löydettyjä jo paljon aikaisemmin toimintansa lopettaneita tai vain paperilla olemassa olleita järjestöjä.
Suomen Aseveljien Liitto lakkautettiin tammikuussa 1945 pitkän kiistelyn jälkeen kommunistien vaatimuksesta ja valvontakomission painostamana, mikä venytti fasismi-käsitteen määrittelyä 21. artiklan tulkinnassa. Myöhemmin lakkautettiin useita urheiluseuroja ja harrastuskerhoja, joita valvontakomissio niiden jäsenkunnan perusteella epäili suojeluskuntien tai aseveliliiton toimintaa jatkaviksi peitejärjestöiksi. Asekätkennän paljastuminen keväällä 1945 tarjosi väitteille lisäperusteita. Kaikissa tapauksissa valvontakomission vaatimuksia ei kuitenkaan täytetty; esimerkiksi Suomen saksalainen seurakunta jätettiin lakkauttamatta. Ilmapuolustusliitto taas purki oma-aloitteisesti toimintansa kevään 1945 aikana ja siirsi tehtävänsä Suomen Ilmailuliitolle.
Kun kommunistit pääsivät valtaan valtiollisessa poliisissa keväällä 1945, jolloin syntyi niin sanottu punainen Valpo, alkoi Suomen Kommunistinen Puolue (SKP) käyttää lakkautusvaatimuksia sisäpoliittisena välineenä. Viimeisinä menivät läpi lakkautusvaatimukset Itsenäisyyden Liitosta ja Ylioppilasoikeistosta toukokuussa 1946; samassa yhteydessä Pekkalan hallituksen enemmistö sen sijaan hylkäsi Valpon esityksen Ilmailuliiton, Reserviupseeriliiton, Suomalaisuuden Liiton ja Kokoomuksen Nuorten Liiton (KNL) lakkauttamisesta. Tämän jälkeen valvontakomissio ei enää aktiivisesti tukenut lakkauttamisvaatimuksia, joten niitä ei pantu toimeen. Vielä elo–syyskuussa 1947 SKDL yritti valvontakomission tukemana saada KNL:n ja Radikaalisen Kansanpuolueen lakkautetuiksi, mutta Pariisin rauhansopimuksen voimaan astumisen jälkeen Suomen hallitus ei katsonut enää välttämättömäksi taipua vaatimuksiin. Radikaalisen Kansanpuolueen johtaja Ernesti Hentusta pidettiin tuolloin turvasäilössä noin puolitoista kuukautta.
Pariisin rauhansopimus
Välirauhansopimuksen korvanneeseen Pariisin rauhansopimukseen sisällytettiin vastaava 8. artikla, jonka mukaan Suomi sitoutui vastaisuudessakin olemaan sallimatta välirauhansopimuksessa kiellettyjen tai vastaavantyyppisten järjestöjen toimintaa. Syyskuussa 1944 annettu niin sanottu ”Castrénin asetus” kuitenkin raukesi Pariisin rauhansopimuksen tullessa voimaan, joten sen jälkeen valtioneuvostolla ei enää ollut valtuuksia järjestöjen lakkauttamiseen vaan lakkauttamisten oli tapahduttava yhdistyslain mukaisesti oikeusistuimen päätöksellä. Pariisin rauhansopimuksen perusteella lakkautettiin vielä 1970-luvun lopulla neljä Pekka Siitoimen perustamaa kansallissosialistista järjestöä.
Zwanziger-rufen
Zwanziger-rufen, eli kahdenkymmenen kutsuminen, on itävaltalainen korttipeli neljälle pelaajalle. Peliä pelataan lyhennetyllä itävaltalaisella tarot-pakalla, jossa on ranskalaiset maat ja erityinen valttimaa.
Kortit
Pakassa käytetään 40 korttia. Neljästä maasta, pata, ruutu, hertta ja risti on poistettu 9 korttia ja valttimaasta 2. Kortit ovat laskevassa järjestyksessä.
Korttien arvot ovat:
Pisteet lasketaan yksitellen, joten pakassa on 88 pistettä. Jaon voittoon tarvitaan vähintään 45 pistettä.
Jako
Ensimmäinen jakaja arvotaan. Jako kiertää vastapäivään, kuten pelikin. Jokaiselle pelaajalle jaetaan kymmenen korttia viiden kortin nipuissa.
Ilmoitukset
Pelaajilla on mahdollisuus tehdä kaksi ilmoitusta tarjousten yhteydessä.
Pagat ultimon ja slammin voi saavuttaa myös ilmoittamatta, mutta silloin niiden arvo puolitetaan.
Tarjoukset
Pelaajilla on mahdollisuus tehdä kolme eri tarjousta ratkaistakseen kuka on pelinviejä. Etumiehen on pakko tehdä alin tarjous. Kaksi muuta on avoimia kaikille.
Pelaaminen
Pelinviejä ajaa ensimmäiseen tikkiin. Pelissä on maantuntopakko ja valttipakko. Jos näitä ei voi noudattaa voi pelata minkä tahansa kortin, mutta ei voi voittaa tikkiä. Huomaa, että valttipakko on voimassa myös valtittomassa pelissä.
Bonukset
Pelaaja voi saada bonuksia kädessään olleista korteista. Bonuksia ei ilmoiteta ennen peliä, vaan tikkien pelaamisen jälkeen.
Pisteet
Kaikki pelaajat maksavat bonukset niiden ilmoittajalle. Jos pelinviejä voittaa ja pelasi Valtittoman pelin tai soolon, muut maksavat hänelle pelin arvon. Hävitessään hän maksaa yksin kaikille. Jos pelattiin kutsu, toinen vastustajista maksaa pelinviejälle ja toinen hänen parilleen. Jos pelinviejä pari häviää, pelinviejä maksaa toiselle vastustajista ja pari toiselle.
Charlize Theron
Charlize Theron (s. 7. elokuuta 1975 Benoni, Transvaalin provinssi) on eteläafrikkalainen Oscar-palkittu näyttelijä. Hänellä on Etelä-Afrikan kansalaisuuden lisäksi myös Yhdysvaltain kansalaisuus. Marraskuussa 2008 YK:n pääsihteeri Ban Ki-moon nimitti hänet YK:n rauhanlähettilääksi.
Lapsuus ja nuoruus
Theronin molemmat vanhemmat puhuivat äidinkielenään afrikaansia. Hänen isällään oli ranskalaista hugenottitaustaa ja hänen äidillään saksalainen sukutausta. Charlize itse puhuu afrikaansia äidinkielenään ja englantia toisena kielenään. Hän varttui vanhempiensa ainoana lapsena maatilalla lähellä Johannesburgia. Ollessaan 15-vuotias hän oli todistamassa isänsä kuolemaa, kun Charlizen äiti Gerda Theron ampui Charles Theronin itsepuolustukseksi. Gerda Theron ei saanut teosta syytettä.
Charlize muutti 16-vuotiaana Milanoon, Italiaan, saatuaan vuoden mallisopimuksen sen jälkeen, kun oli voittanut Johannesburgissa järjestetyn mallikilpailun. Mallisopimuksen päätyttyä hän asui New Yorkissa. Hän kävi kaupungissa balettikoulua nimeltä Joffrey Ballet School, kunnes joutui lopettamaan tanssiuransa 19-vuotiaana polvivamman vuoksi.
Ura näyttelijänä
Tanssiuransa päätyttyä Theron muutti Los Angelesiin ja aloitti uran näyttelijänä. Ensimmäinen elokuva, jossa hän esiintyi, oli vuonna 1995 suoraan videolle julkaistu Maissilapset 3, ja ensimmäiset puheroolinsa hän teki vuonna 1996 ensi-iltansa saaneissa elokuvissa Vaarojen laakso ja That Thing You Do!. Myöhemmin samalla vuosikymmenellä hän esitti keskeisiä naisrooleja muun muassa elokuvissa Paholaisen asianajaja (1997) ja Oman elämänsä sankari (1999).
Vuonna 2004 Theron sai parhaan naispääosan Oscar-palkinnon suorituksestaan vuonna 2003 ilmestyneessä elokuvassa Monster – Aileen Wuornos. Hän esitti tuossa tositapahtumiin perustuvassa elokuvassa sarjamurhaaja Aileen Wuornosia. Theron on ensimmäinen pääosa-Oscarin saanut afrikkalainen. Hän sai roolityöstään myös useita muita palkintoja, muun muassa Golden Globen, Hopeisen karhun Berliinin elokuvajuhlilta ja SAG-palkinnon.
Vuonna 2005 hän sai tähden Hollywood Walk of Famelle ja vuonna 2006 toisen Oscar-ehdokkuutensa elokuvasta North Country (2005).
Vuonna 2019 Theron näytteli Megyn Kellyä draamaelokuvassa Bombshell – hiljaisuuden rikkojat, josta hän sai parhaan naispääosan Oscar-ehdokkuuden.
Näyttelijänuran lisäksi Theron tunnetaan Dior-kosmetiikkamerkin J’adore-parfyymin mainoskasvona.
Yksityiselämä
Theron tunnetaan aktiivisena eläinten oikeuksien puolustajana. Hän on myös PETAn (People for the Ethical Treatment of Animals) tukija ja on esiintynyt järjestön turkistenvastaisessa kampanjassa.
Kylpytynnyri
upright|pienoiskuva|Käytössä oleva palju. alt=Puulämmitteinen palju on varustettu ulkoisella kiukaalla ja se soveltuu noin 6 kylpijälle.|pienoiskuva|Puulämmitteinen palju ympärivuotiseen käyttöön. Kylpytynnyri eli hulju tai palju on yleensä puusta valmistettu tynnyri, jota käytetään ulkona kylpemiseen. Kylpytynnyrissä on yleensä mukana veden lämmittämiseen tarkoitettu kamiina, jossa polttoaineena useimmiten käytetään polttopuita. Kylpemiseen tarkoitettuja paljuja valmistetaan yleensä puusta, joka voi olla lämpökäsiteltyä, tai merialumiinista.
Materiaalit ja rakenne
Kylpytynnyreitä valmistetaan useista eri puulajeista, joista kaikilla on omat hyvät ja huonot puolensa. Suomessa käytetään pääasiassa tavallista kuusta sekä lämpökäsiteltyä puuta. Tynnyri sidotaan teräksisillä vanteilla, kuten esimerkiksi säilytykseen käytetyt viinitynnyrit. Markkinoilla on viime vuosina siirrytty paljon käsittelemättömistä puulaaduista lämpökäsiteltyyn puuhun, jonka etuna on pienempi kosteuseläminen. Tämä vastaavasti näkyy tynnyrin huollon helpottumisena. Myös muita valmistusmateriaaleja käytetään, kuten lasikuitua, erilaisia muoveja ja metalleja, mutta näistä altaista käytetään monesti muita nimityksiä, kuten kuumakylpyallas tai pelkkä palju. Kylpytynnyrit ovat yleensä melko syviä (90–120 cm), ja niissä on sisään rakennettu penkki, jolla voi istua. Perinteisessä kylpytynnyrissä ei yleensä ole poreita tai muita teknisiä laitteita, jotka taas kuuluvat kiinteänä osana porealtaisiin. Tynnyreihin on kuitenkin yleensä liitetty ulkopuolinen kamiina veden lämmittämiseksi suoraan altaassa.
Meat Puppets (albumi)
Kappaleet
Kaikki kappaleet kirjoittanut Meat Puppets, ellei toisin mainita.
Uusintapainoksen bonuskappaleet
Raidat 15-19 ovat In a Car -EP:ltä.
Raidat 10-32 ovat bonusraitoja.
Quadrophenia
Quadrophenia on brittiläisen rockyhtye The Whon kuudes studioalbumi ja toinen rockooppera, joka julkaistiin marraskuussa 1973.
Albumin tarina sijoittuu vuosien 1964–1965 Lontooseen, jossa mod-tyyli kukoisti. Tarina keskittyy Jimmy-nimiseen teiniin, joka kokee tarinan aikana psykologisia ja sosiaalisia muutoksia ottaessaan ensiaskelia aikuisuuteen. Albumin nimi viittaa neljään persoonatyyppiin, jotka vastaavat albumin päähenkilön vaihtelevia persoonallisuuksia (”Kovanaama”, ”Romantikko”, ”Hullu”, ”Kerjäläinen-Tekopyhä”).
Vuonna 1979 valmistui albumiin löyhästi pohjaava elokuva Quadrophenia – 60-luvun kapinalliset, jossa esiintyivät muiden muassa Phil Daniels ja Sting.
Päähenkilön neljä persoonaa
Päähenkilön Jimmyn neljä persoonallisuutta symboloivat myös The Whon jäseniä.
Suluissa persoonan nimi suomeksi ja siihen liittyvä teemalaulu sekä The Whon jäsen, jota persoonatyyppi symboloi.
Levy 1
A-puoli
B-puoli
Levy 2
A-puoli B-puoli
Kovjoen vesistö
Kovjoen vesistö (vesistöaluetunnus 45) on Suomen päävesistöalue, jonka laskujoki Kovjoki laskee ensin Luodonjärveen ja sielät sitten Perämereen. Vesistöalueen pinta-ala on 291,51 neliökilometriä ja sen järvisyys on 0,66 %. Valuma-alue on Luodonjärven rannasta mitattuna 326 neliökilometrin suuruinen. Vesistöalueen alarajana on Varsinaisen Perämeren vesistöalue (99), joka siis laskee Perämereen.
Vesistön sijainti
Kovjoen vesistöalue sijaitsee Lappajärven luoteispuolella lähellä merenrantaa. Sillä on karkeasti suorakaiteen muotoinen valuma-alue, johon sisältyy pohjoisessa osa Pietarsaaren keskustaajamasta. Kovjoen alajuoksun osuudet kuuluvat sekä Uuteenkaarlepyyhyn että Pedersöreen. Joki mutkittelee kuntarajan yli toistuvasti ja pääuoma alkaa kuntarajan tuntumassa sijaitsevasta Kauhajärvsjönistä. Valuma-alue levittäytyy kummankin kunnan alueelle, mutta pysyy siellä. Kovjoen vesistöalue rajautuu idässä Purmonjoen vesistöalueeseen (46), etelässä Lapuanjoen vesistöalueeseen (44), sekä rannikon lähellä lännessä ja pohjoisessa Perämeren rannikkoalueeseen (84). Alajuoksulla viimeinen kanava laskee Luodonjärveen, joka on merestä järveksi patoamalla muodostettu tekojärvi. Luodonjärvi kuuluu jo Varsinaisen Perämeren vesistöalueeseen (99).
Vesistöalueen jako
Vesistöalueen kolmannessa jakovaiheessa on seuraavat alueet tai valuma-alueet. Sisennys tarkoittaa luettelossa sitä, että vesistöalue laskee tai yhtyy ylempänä sijaitsevaan vesistöalueeseen. Samalle tasolle sisennetyt vesistöalueet laskevat kaikki yläpuoliseen vesistöalueeseen vastaavassa järjestyksessä niin, että ylin yhtyy lähempänä alajuoksua :
Svedmyra
thumb|right|250px|[[Svedmyran metroasema.]]
Kovjoen vesistö
Vesistöalueen maankäyttö
Vesistöalueen määnkäyttö on seuraavanlaista. Valuma-alueesta on metsämaata, avoimia kangasmetsiä ja kalliomaita 77,5 %, maatalousalueita 13 %, kosteikkoja ja soita on 6 % ja rakennettuja alueita on 3 %. Maa-alueiden lisäksi on vesistöinä 0,5 %. Metsä- ja suoalueita leimaavat tiheä ojitus, jolla maanpohjaa kuivataan. Talven lumet sulaavat ojiin ja aiheuttavat nopeasti leviäviä tulvia. Vesistöalueen asutus muodostuu Pedersören ja Uudenkaarlepyyn asukkaista, joita oli vuonna 2009 18 291 ja vuoden 2025 ennusteessa 20 076 asukasta.
Svedmyra
Svedmyra on yksi Ruotsin pääkaupungin Tukholman kaupunginosista. Se sijaitsee eteläisen Tukholman alueella (Söderort), ja kuuluu hallinnollisesti Farstan kaupunginosa-alueeseen. Kaupunginosaa rajaavat Tallkrogenin, Sturebyn ja Gamla Enskeden kaupunginosat. Svedmyra on aikaisemmin ollut nimeltään Svinmyran. Kaupunginosa muodostettiin vuonna 1934 ja nykyisin siellä on asukkaita noin 26 00. Maa-alaltaan se on 0,94 neliökilometrin suuruinen.
Kovjoen vesistö
Virtaamia
Kovjoen virtaamia ei ole mitattu erikseen ja tässä esitetäänkin vain limnologien Kruunupyynjoen vuoden 2019 virtaamista suhteuttamalla lasketut virtaama-arviot (kuvaaja). Vuoden keskivirtaamaksi saatiin 2,4 kuutiometriä sekunnissa (MQ, m³/s), keskiylivirtaamaksi 20 m³/s (MHQ) ja keskialivirtaamaksi 0,1 m³/s (MNQ). Oheisessa kuvaajassa on vuoden 2019 kuukausittaiset keskivirtaamat. Vuosi 2019 ei ole sikäli normaali, että talvella virtaamat ovat lumettomuudesta johtuen varsin suuret kun taas edellisenä vuonna oli paljon lunta. Kevättulva alkoi maaliskuun lopulla ja se oli huhtikuussa ja vielä toukokuussakin varsin raju. Vuoden 2019 syksyllä oli kuvaajan perusteella voimakkaita tulvia.
Svedmyra
Svedmyran maanalaisaseman vieressä sijaitsee Sturebyn sairaala, jonka potilaat ovat vanhuksia. Sairaalan alueella on yli 25 sairasosastoa, joissa hoidetaan terminaalihoitoa tarvitsevia vanhuksia. Alueella on myös henkilökunnalle tarkoitettuja asuntoja. Monet suomalaiset nuoret saivat kesätyöpaikan sairaala-apulaisina 1970–1980-luvuilla tästä sairaalasta. Sairaala-apulaisten kursseja järjestettiin useita kesän aikana ja suomalaisten osuus työvoimasta oli huomattava.