cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ranskan Polynesia
Maantiede
thumb|[[Tahiti satelliittikuvassa. Kuvassa erottuu selvästi Tahitin kaksi osaa, joita yhdistää kapea kannas. Vasemmalla on suurempi Tahiti Nui, jossa on myös pääosa saaren asutuksesta. Oikealla on pienikokoisempi Tahiti Iti.]] Ranskan Polynesia sijaitsee keskellä Tyyntämerta. Se koostuu 118 saaresta ja atollista, jotka ulottuvat yli 2 000 kilometrin pituiselle matkalle viiden miljoonan neliökilometrin alueella. Paikallishallintoalueen varsinainen pinta-ala on kuitenkin 4 167 neliökilometriä, josta saarten muodostama maapinta-ala on 3 827 neliökilometriä ja meripinta-ala 340 neliökilometriä. Ranskan Polynesia koostuu viidestä pääsaariryhmästä, jotka ovat Austral-, Gambier-, Marques-, Seura- ja Tuamotusaaret. Seurasaariin kuuluvien Tuulenpuoleisten saarten suurimmalla saarella Tahitilla sijaitsee Ranskan Polynesian pääkaupunki Papeete. Alueen korkein kohta on Tahitin keskiosassa sijaitseva Mont Orohena. Ranskan Polynesian suurin ja yksi maailman suurimmista atolleista on Tuamotusaariin kuuluva Rangiroa.
Ranskan Polynesian viisi suurinta kaupunkia vuonna 2007 olivat: Faa’a (29 851), Papeete (26 017), Punaauia (25 441), Pirae (14 475) ja Mahina (14 369), jotka sijaitsevat kaikki Tahitin saarella.
Ilmasto
Ranskan Polynesiassa vallitsee lämmin trooppinen ilmasto. Koillisesta ja kaakosta puhaltavat pasaatituulet tuovat alueelle kaksi vuodenaikaa. Huhtikuusta lokakuuhun kestävän kuivan talvikauden aikana ilmasto viilenee kaakosta puhaltavien pasaatituulten vuoksi, ja heinä- ja elokuu ovat vuoden viileimmät kuukaudet. Marraskuusta maaliskuuhun kestävän sadekauden aikana lämpötilat kohoavat ja sateet lisääntyvät ja voimistuvat. Sadekauden aikana saattaa esiintyä trooppisia hirmumyrskyjä. Saaristojen väliset ilmastoerot ovat pienehköjä. Etelämpänä sijaitsevilla Australsaarilla lämpötilat ovat matalampia kuivan kauden aikana. Pohjoisempana sijaitsevilla Marquesassaarilla kuiva kausi ajoittuu elo- ja joulukuun välille. Tuamotusaarilla vuosittainen sademäärä jää maaston tasaisuuden vuoksi pienemmäksi. Tuliperäisillä saarilla, kuten Tahitilla, Moorealla ja Bora Boralla, esiintyy mikroilmastoja riippuen esimerkiksi sijainnista ja korkeudesta. Itäiset rannikot altistuvat enemmän pasaatituulille, joten niillä vuosittainen sademäärä on korkeampi.
Luonto
thumb|Ranskan Polynesian kansalliskukka [[Gardenia taitensis]] thumb|[[Keihäsrauskut|Keihäsrauskuihin kuuluva Himantura fai Tahitin lähistöllä]] Ranskan Polynesian tuliperäisten saarten hedelmällisessä maaperässä kasvaa lukuisia eri kasvilajeja, kuten esimerkiksi papaijoita, karambolia, mangopuita, avokadoja, guavoja, pomeloja ja rambutaaneja. Ennen ihmisten saapumista kasvillisuuden monipuolisuus rajoittui kasveihin, joiden siemenet kulkeutuivat saarille esimerkiksi tuulten, aaltojen tai lintujen ulosteiden mukana. Polynesialaiset uudisasukkaat toivat mukanaan uusia lajikkeita, ja eurooppalaisten saapumisesta lähtien lajikirjo on kasvanut. Suosittuja puutarhakasveja ovat muun muassa ihmeköynnökset, punainen jasmiini sekä kansalliskukka Gardenia taitensis. Maaperältään köyhempien atollien lajistoa hallitsee kookospalmu.
Ensimmäiset uudisasukkaat toivat mukanaan sikoja, kanoja ja koiria, sekä polynesianrotan ja pieniä gekkolajeja, todennäköisesti salamatkustajina. Myöhemmin eurooppalaiset toivat laivojensa mukana rotan. Lisäksi saarilla on muun muassa erilaisia hyttyslajeja, torakoita, ampiaisia ja tuhatjalkaisia, kuten juoksujalkaisia. Lähes puolet maalla elävistä lajeista on tuotu muualta, ja ne ovat ajaneet useita paikallisia lajeja ahtaalle. Saarten lintujen lajisto on monipuolinen ja endeemisiä lajeja on yli 30. Yleisiä lajeja ovat esimerkiksi keijutiira sekä Indonesiasta tuotu pihamaina, jota esiintyy saarilla nykyään paljon.
Ranskan Polynesian merielämä on hyvin rikasta. Saarilla elää muun muassa useita hailajeja, kuten musta- ja valkoevähai, viiksihai ja Tuamotulla yleisempi harmaariuttahai. Suurempiin merieläimiin kuuluvat lisäksi esimerkiksi erilaiset rauskulajit, kuten paholais- ja keihäsrausku sekä merikilpikonnat, kuten liemi- ja karettikilpikonna. Ryhävalaita voi nähdä heinäkuun ja marraskuun välisenä aikana pääasiassa Tahitin, Moorean ja Rurutun rannoilla. Delfiinejä, varsinkin pyöriäisdelfiiniä, tavataan alueen vesissä ympäri vuoden. Koralliriutoilla elää satoja kalalajeja, kuten esimerkiksi värikkäitä papukaijakaloja. Ihmiselle vaarallisia lajeja ovat esimerkiksi keilakotilot ja kivikalat.
thumb|left|[[Moruroan atolli satelliittikuvassa.]]
Ympäristöongelmat
Ranskan Polynesiassa on oltu huolissaan Ranskan suorittamien ydinkokeiden jälkivaikutuksista Mururoan ja Fangataufan atolleilla sekä mahdollisista säteilyvuodoista ympäröiville alueille. Ranskan Polynesian johto on myös viivästellyt ympäristönsuojelupolitiikan kehittämisessä turismin ollessa sille tärkeä tulonlähde.
Ranska suoritti Ranskan Polynesiassa ydinkokeita vuodesta 1966 vuoteen 1996. Algerian itsenäistyminen 1960-luvun alussa pakotti Ranskan siirtämään ydinkokeensa pois Saharasta. Vuonna 1963 uudeksi testialueeksi valittiin Moruroan ja Fangataufan atollit Tuamotun atolliketjussa Ranskan Polynesiassa. Ensimmäiset ydinkokeet suoritettiin ilmakehässä vuonna 1966, ja ydinohjelmasta tuli tärkeä osa Ranskan Polynesian taloutta. Ydinkokeiden suorittaminen ilmakehässä oli kielletty vuonna 1963 tehdyssä sopimuksessa, jota Ranska ei kuitenkaan ollut allekirjoittanut. Vuonna 1981 ydinkokeet siirrettiin kasvavan kansainvälisen vastustuksen vuoksi maanpinnan alapuolelle. Vastustus Tyynenmeren alueen ydinkokeita kohtaan kuitenkin kasvoi ja vuonna 1985 Ranskan tiedustelupalvelun agentit upottivat Greenpeacen Rainbow Warrior -aluksen Uudessa-Seelannissa. Vuonna 1995 Ranska ilmoitti suorittavansa lisää maanalaisia ydinkokeita, mikä johti maailmanlaajuiseen protestointiin. Kokeet lopetettiin vuonna 1996, ja niiden suorittamisen alueella ilmoitettiin päättyvän. Ydinkokeiden aiheuttamat mahdolliset ympäristöhaitat kiellettiin vuosien ajan, mutta vuonna 1999 suoritettu tutkimus kuitenkin osoitti, että radioaktiivista ainetta on päässyt vuotamaan pohjaveteen ja mahdollisesti ympäröiville alueille.
Varhaiset vaiheet ja ensimmäiset kosketukset eurooppalaisten kanssa
thumb|[[Maraet ovat eräänlaisia suorakulmion muotoisia kivimuurilla ympäröityjä alueita, joissa vietettiin erilaisia seremonioita ja yhteisöllisiä tilaisuuksia. Kuvassa Raiatean saarella sijaitseva Taputapuatea marae.]] thumb|[[Bountyn kapinaa esittävä Robert Doddin maalaus. Kapinalliset jättävät aluksen kapteenin sekä hänelle uskolliset miehet keskelle valtamerta.]] thumb|[[Pōmare IV hallitsi Tahitia vuodesta 1827 vuoteen 1877 eli yhteensä 50 vuoden ajan.]] Polynesialaiset uudisasukkaat asuttivat Ranskan Polynesian arviolta 200 eaa. – 400 jaa. Ensimmäiset eurooppalaiset tutkimusmatkailijat saapuivat alueelle 1500-luvulla, vaikkakin merkittävämmät tutkimusretket alueella alkoivat vasta 1700-luvulla. Ensimmäinen eurooppalainen havainto saarista oli Espanjan lipun alla purjehtineen portugalilaisen tutkimusmatkailijan Fernão de Magalhãesin havainto Puka-Pukasta 1520-luvulla. Espanjalainen Álvaro de Mendaña de Neira vieraili Marquesassaarilla toisen matkansa aikana vuonna 1595 etsiessään Terra Australista. De Mendaña otti saariston alkuperäisväestön kanssa verisesti yhteen ja noin 200 ihmistä sai surmansa. De Mendañan miehistöön kuulunut Pedro Fernandes de Queirós palasi saarille vuonna 1606 ja näki Tuamotun.
Eurooppalaistoiminta lisääntyy
Englantilainen löytöretkeilijä Samuel Wallis vieraili Tahitilla kesäkuussa vuonna 1767 ja nimesi sen Kuningas Yrjön saareksi. Nimi ei kuitenkaan vakiintunut käyttöön. Ranskalainen Louis Antoine de Bougainville saapui Tahitille huhtikuussa 1768. Hän ei tiennyt Wallisin vierailusta ja julisti sen Wallisin tavoin maansa haltuun. Englantilainen tutkimusmatkailija James Cook vieraili vuonna 1769 Tahitilla, missä hänen tuli tehdä tähtitieteellisiä mittauksia Royal Societyn toimeksiannosta. Espanjalainen Domingo de Bonechea julisti saaren 1770-luvun alussa kuuluvan Espanjalle ja toi mukanaan kaksi lähetyssaarnaajaa, jotka eivät kuitenkaan onnistuneet käännyttämään saaren väestöä. Bonechea kuoli Tahitilla vuonna 1775, eikä sitä loppujen lopuksi liitetty pysyvästi Espanjaan. Vuonna 1789 englantilaisella HMS Bounty -purjealuksella tapahtui kuuluisa Bountyn kapina, kun alus oli paluumatkalla Tahitilta Karibialle.
Ennen eurooppalaisten saapumista alueella ei ollut yhtä vahvaa johtajaa, vaan heimot kilpailivat vaikutusvallasta keskenään. Eurooppalaisten saapuminen muutti kuitenkin perinteisiä valtarakenteita. Vaikka useimmat tutkimusmatkailijat kieltäytyivätkin ottamasta osaa paikallisiin konflikteihin, muun muassa HMS Bountyn kapinallismiehistö, satunnaiset valaanpyytäjät ja kauppiaat tarjoutuivat eräänlaisiksi palkkasotureiksi. Eurooppalaisten aseiden avulla tilanne muuttui Tahitilla niin, että yksi heimo pystyi uskottavasti hallitsemaan koko saarta. Pōmare I hallitsi ennen kuolemaansa vuonna 1803 jo suurinta osaa saaresta. Kuoltuaan hänen poikansa Pōmare II ryhtyi hänen seuraajakseen.
Lähetyssaarnaajien toiminta ja Ranskan vallan alle joutuminen
London Missionary Society lähetti Tahitille vuonna 1797 lähetyssaarnaajia. Paikallisia tapoja pyrittiin kitkemään pois, ja esimerkiksi tanssiminen, tatuointi ja alastomuus kiellettiin. Valaanpyytäjät ja kauppiaat saapuivat 1790-luvulla ja toivat mukanaan alkoholia, lisää aseita ja levittivät seksityötä ja tauteja. Koska alueen alkuperäisväestöllä ei ollut eurooppalaisten tuomiin tauteihin immuniteettia, kääntyi väkiluku jyrkkään laskuun. Tahitin väkiluku oli 1760-luvulla noin 40 000, vuonna 1800 alle 20 000 ja 1820-luvulla enää noin 6 000. Marquesassaarilla väestökato oli vieläkin suurempi, kun väkiluku putosi yhden vuosisadan aikana 80 000:sta 2 000:een.
Pōmare II joutui pakenemaan Tahitilta vuonna 1808, mutta palasi valtaan vuonna 1815 ja asetti kristinuskon hallitsevaan asemaan. Pōmare II kuoli vuonna 1821, ja hänen seuraajansa Pōmare III hallitsi vuoteen 1827, jolloin valtaan nousi kuningatar Pōmare IV. Englantilaiset protestanttiset lähetyssaarnaajat ja ranskalaiset katoliset lähetyssaarnaajat kilpailivat alueella vaikutusvallasta. Vuonna 1836 englantilaiset karkottivat Tahitilta kaksi ranskalaista lähetyssaarnaajaa, mihin Ranskan reagoi voimakkaasti. Vuonna 1842 Ranska otti Tahitilla vallan ja toi mukanaan sotilaita ja katolisia lähetyssaarnaajia. Tahitilla ja muilla saarilla puhkesi vuonna 1844 ranskalaisia vastaan aseellinen vastarinta, joka kuitenkin nujerrettiin, ja vuoteen 1846 mennessä Ranska hallitsi Tahitia ja Mooreaa. Pōmare IV kuoli vuonna 1877, ja hänen seuraajansa Pōmare V luopui vallasta vuonna 1881. Vuonna 1888 Ranskan alue laajentui ja siihen kuului suurin osa Seurasaarista. Gambiersaaret liitettiin vuonna 1881 ja Australsaaret 1900.
Maailmansotien aika ja kohti nykyaikaa
Maailmansotien vaikutukset kantautuivat myös Ranskan Polynesiaan. Ensimmäisen maailmansodan aikana lähes 1 000 tahitilaista taisteli Euroopassa, ja syyskuussa 1914 kaksi saksalaista risteilijää upotti ranskalaisaluksen ja pommitti Papeetea. Toisen maailmansodan aikana 5 000 yhdysvaltalaissotilasta oli sijoitettuna Bora Boraan ja kahden kilometrin kiitotie rakennettiin saarelle vuonna 1943. Tahitilaisia vapaaehtoisia taisteli sodan aikana Pohjois-Afrikassa ja Euroopassa. Vuonna 1946 saariston asema muutettiin Ranskan merentakaiseksi territorioksi ja vuonna 1957 sen viralliseksi nimeksi tuli Ranskan Polynesia. Ranska siirsi ydinkokeensa Ranskan Polynesiaan vuonna 1963, ja ne lopetettiin kansainvälisen painostuksen alla vuonna 1996. Vuonna 2003 saariston asema muutettiin merentakaiseksi paikallishallintoalueeksi.
Suzunami
Suzunami oli Keisarillisen Japanin laivaston Yūgumo-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.
Ranskan Polynesia
Talous
thumb|500 [[CFP-frangin seteli kuvattuna molemmin puolin. CFP-frangi on käytössä Ranskan Polynesian lisäksi myös Uudessa-Kaledoniassa ja Wallis- ja Futunasaarilla. ]] Ranskan Polynesia on alueen varakkaimpia valtioita. Vuoden 2004 arvion mukaan Ranskan Polynesian bruttokansantuote oli 4,718 miljardia Yhdysvaltain dollaria, eli henkeä kohden 18 000 dollaria. Ranskan Polynesian talouskasvuun on vaikuttanut voimakkaasti turismin tuomat tulot sekä Ranskalta saatava taloudellinen tuki. Aktiiviväestön työttömyysluku on virallisesti noin 11 prosenttia, mutta sillä ei ole sinänsä merkitystä, sillä joillain alueilla ei ole lainkaan työmarkkinoita väestön ollessa pääasiassa omavaraista. Kuitenkin esimerkiksi pääkaupunki Papeetessa työttömyys on aiheuttanut samanlaisia sosiaalisia ongelmia kuin muualla maailmassa. Vuonna 1962 Ranska sijoitti sotilashenkilökuntaa saarille, ja siitä lähtien suuri osa työväestöstä oli sotilaallisten tahojen työllistämää. Ranskan lopettaessa ydinkokeensa vuonna 1996 sotilaallinen osuus taloudesta väheni tuntuvasti. Noin neljänneksen bruttokansantuotteesta tuottaa matkailu, joka on suurin ulkomaisen valuutan lähde saarilla. Muita tulonlähteitä ovat helmien viljely ja kaupallinen kalastus. Pieni tuotantosektori käsittelee pääasiassa maataloustuotteita. Ranskan Polynesian valuutta on CFP-frangi (XPF).
Suzunami
Valmistus
Alus tilattiin Uragan telakalta. Se laskettiin vesille 12. maaliskuuta 1942 ja otettiin palvelukseen 27. heinäkuuta 1943.
Ranskan Polynesia
Talous
thumb|left|[[Aranui 3|Aranui 3 kulkee säännöllisesti Tahitin ja Marquesassaarten välillä kuljettaen sekä rahtia että matkustajia.]]
Suzunami
Palvelus
Palvelukseen otettaessa alus liitettiin Japanin 1. laivaston 11. hävittäjälaivueeseen miehistökoulututukseen päällikkönään Kamiyama Masao. Se liitettiin 20. elokuuta laivueen 32. hävittäjäviirikköön, joka siirrettiin 30. syyskuuta Japanin 2 laivaston 2. hävittäjälaivueeseen. Alus suojasi 15.–20. lokakuuta Saekilta Trukiin Yamashiroa, Iseä ja Tatsutaa, jotka suojasivat joukkojenkuljetussaattuetta. Se suojasi Tatsutan kanssa joukkojenkuljetusta Trukilta Pohnpeihin ja takaisin. Aluksen palattua Trukille se määrättiin 3. marraskuuta suojaamaan Rabauliin amiraali Kuritan raskaista risteilijöistä muodostettua osastoa, josta Suzunami erkani 4. marraskuuta Chōkain kanssa suojaamaan vaurioitunutta tankkeri Nisshomarua paluumatkalle Trukiin. Osasto saapui 7. marraskuuta Trukille.
Trukilta alus lähti 7. marraskuuta Rabauliin, jonne se saapui 10. marraskuuta. Yhdysvaltain laivaston lentotukialukselta lähteneet lentokoneet hyökkäsivät 11. marraskuuta 1943 Rabauliin. Raporttien mukaan Suzunami oli lastaamassa torpedoita sataman suulla, kun siihen osui pommi. Räjähdys surmasi 148 miehistönjäsentä, mukaan lukien komentaja Kamiyaman.
Ranskan Polynesia
Liikenne
Ranskan Polynesiassa on yhteensä yli 50 lentokenttää, joista valtaosalla on päällystetty kiitotie. Faa’an kansainvälinen lentoasema sijaitsee Tahitilla. Alueen sisäisessä lentoliikenteessä toimivat Air Tahiti ja Air Moorea. Ainoastaan Air Tahiti Nui hoitaa kansainvälisiä lentoja. Lisäksi useilla ulkomaalaisilla lentoyhtiöillä on toimisto Papeetessa. Tieverkostoa saarilla on yli 2 500 kilometriä, josta vuonna 1999 päällystämätön osuus käsitti noin 850 kilometriä. Parhaat tieyhteydet ovat Seurasaarilla, joista pääosalla on melko hyväkuntoinen tie, joka kiertää saaren ympäri. Sisämaahan johtavat tieyhteydet ovat yleensä huonommat. Ranskan Polynesiassa on oikeanpuoleinen liikenne, ja onnettomuustilastot ovat melko synkät varsinkin syrjäisemmillä alueilla. Suurten saarten välillä on säännölliset vesi- ja lentoliikenneyhteydet. Jotkut rahtialukset kuljettavat maksusta myös matkustajia, millä on suuri merkitys esimerkiksi Tahitin ja Tuamotusaarten välisessä liikenteessä.
Matkailu
thumb|Rantamaisemaa [[Tuamotusaarilla.]] Euroopan unionin kansalaiset voivat vierailla Ranskan Polynesiassa kolme kuukautta ilman viisumia. Pidempää vierailua varten on viimeistään kuukautta ennen kolmen kuukauden vierailuoikeiden päättymistä anottava asumislupaa DRC:ltä (Direction de la Reglementation et du Controle de la Legalite). Asumislupa voidaan myöntää korkeintaan 10 vuodeksi, eikä sitä kielletä EU-kansalaisilta ellei heidän katsota olevan vaaraksi julkiselle järjestyksenpidolle. Muille kuin EU-kansalaisille myönnetään viisumeita 1–3 kuukaudeksi, minkä pidentämiseksi on myös anottava asumislupaa. Tällöin asumislupa-anomuksen liitteiksi tarvitaan erilaisia todisteita muun muassa toimeentulosta ja anomusten käsittely saattaa kestää kauemmin.
Väestö
Ranskan Polynesian väkiluku oli vuoden 2017 väestönlaskennan mukaan 281 674. Väestöstä 78 prosenttia on polynesialaisia, 12 prosenttia kiinalaisia, kuusi prosenttia paikallisia ranskalaisia ja neljä prosenttia varsinaisia ranskalaisia. Suurimmat uskontoryhmät ovat protestantismi (54 %), katolisuus (30 %), muut uskonnot (10 %) ja uskonnottomat (6 %). Virallinen kieli on ranska, jota puhui vuoden 2002 väestölaskennan mukaan 61,1 prosenttia väestöstä. Tahitia puhui 31,4 prosenttia, muita kieliä 1,5 prosenttia ja määrittelemättömiä kuusi prosenttia väestöstä. Ranskan Polynesian väestöstä lähes 70 prosenttia asuu Tahitilla, ja valtaosa heistä pääkaupunki Papeetessa tai sen lähiöissä. Pääosa Ranskan Polynesian saarten väestöstä asuu saarten rannikkoalueilla. Tosin Marquesassaarilla ihmiset asuvat pääosin laaksoissa, mikä on perinne ajoilta, jolloin rannikolla asuminen jätti ihmiset alttiiksi heimosodille.
Koulutus
Ranskan Polynesian koulujärjestelmä on samanlainen kuin Ranskassa. Koulunkäynti on pakollista 5–16-vuotiaille, ja opetuksen pääkielenä on ranska, minkä tosin on väitetty asettavan polynesialaiset lapset eriarvoiseen asemaan. Useimmilla pienillä saarilla ei ole varaa tarjota opetusta alakoulun jälkeen, joten suurten saarten ulkopuolella asuvien on lähdettävä suorittamaan opintonsa loppuun esimerkiksi Tahitille. Ainoa Ranskan Polynesian yliopisto sijaitsee Tahitilla. Vuosittaisia koululomia on runsaasti. Arviolta 98 prosenttia väestöstä on lukutaitoisia.
Kulttuuri
thumb|[[Hawaiki Nui va'a|Hawaiki Nui va’a -melontakilpailu.]] Perinteinen tahitilainen elämä on perhekeskeistä, tosin alkoholismi ja perheväkivalta ovat yleisiä ilmiöitä, ja hallitus onkin joutunut käynnistämään useita ohjelmia niiden kitkemiseksi. Tästä huolimatta naisella on vahva asema ranskanpolynesialaisessa yhteisössä, ja esimerkiksi useat vaikutusvaltaiset poliitikot ja liike-elämän vaikuttajat ovat naisia. Uskonnollisuudesta huolimatta homoseksuaalisuutta pidetään normaalina osana elämää. Lähetyssaarnaajat pyrkivät kitkemään pois polynesialaista kulttuuria ja tuhosivat taideteoksia sekä kielsivät vanhoja tapoja, kuten tanssimisen ja tatuoinnin. Jotkut tavat kuitenkin selvisivät tältä ajanjaksolta, ja viime aikoina polynesialainen kulttuuri on osoittanut elpymisen merkkejä.
Musiikki ja tanssi
Perinteinen polynesialainen musiikki esitetään yleensä tanssin säestyksenä, mutta myös niin perinteiset kuin uskonnollisetkin laulut ovat suosittuja. Polynesialaista musiikkia hallitsee ukulelet ja lyömäsoittimet. Perinteinen rumpujen soitto on suosittua ja siihen saatetaan usein yhdistää tanssiesityksiä. Niin modernit tanssityylit, erilaiset paikalliset seuratanssit kuin perinteiset polynesialaisetkin tanssityylit ovat suosittuja.
Urheilu
Melonta on suosittu urheilulaji, ja vuosittain järjestettävä kolmipäiväinen Hawaiki Nui va’a -melontakilpailu kerää paljon katsojia. Surffaus on vanha urheilulaji Tahitilla, ja sen suosio on jälleen kasvussa. Ranskan Polynesia on suosittu sukelluskohde ihanteellisten luonnonolosuhteiden vuoksi. Parhaat sukellusolosuhteet ovat huhtikuun ja marraskuun välisenä aikana. Suosittuja sukelluskohteita ovat muun muassa Moorea, Bora Bora, Raiatea ja Tahaa, Huahine, Rangiroa, Tikehau ja Manihi.
Kansainvälisessä jalkapalloilussa Ranskan Polynesiaa edustavat Tahitin jalkapallomaajoukkueet. Tahitin alle 20-vuotiaiden maajoukkue selviytyi vuoden 2009 alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruuskilpailuihin. Miesten maajoukkue voitti vuoden 2012 Oseanian-mestaruuden ja osallistui – joskin huonolla menestyksellä – vuoden 2013 Maanosaliittojen cupiin. Tahitin paras sijoitus FIFA-rankingissa on 111. elokuulta 2002.
Ruoka
pienoiskuva|Bataatteja tarjoiltuna banaaninlehdeltä tahitilaiseen tapaan. Maaseudulla ihmiset elävät lähes omavaraisesti – ruokaa hankitaan kalastamalla, pitämällä eläimiä ja kasvattamalla taaroa, leipäpuun hedelmiä, bataattia ja maniokkia. Ruokavaliota täydennetään tuontielintarvikkeilla, kuten riisillä, säilykkeillä ja leivällä. Useimmissa kodeissa valmistetaan päivittäin vain yksi ateria (joko lounas tai päivällinen) ja muilla aterioilla syödään tähteitä. Lauantaisin monet polynialaisperheet valmistavat maauunissa perinteisiä ruokalajeja, joita syödään sunnuntaisin perheiden kokoontuessa yhteen. Perinteistä polynesialaista ruokaa tarjoillaan myös häissä.
Lempi Rothovius
Lempi Maria ”Maija” Rothovius (o.s. Sparfvén, 2. lokakuuta 1887 – 17. kesäkuuta 2000 Ikaalinen) oli väestötietojärjestelmän tietojen mukaan kaikkien aikojen vanhimmaksi elänyt suomalainen. Hän kuoli 112-vuotiaana vuonna 2000. Maria Anderssonin on kuitenkin väitetty eläneen vielä vanhemmaksi, 117-vuotiaaksi.
Lempi Maria Salokaarto, ent. Sparfvén, syntyi vanhempiensa kolmantena lapsena. Hänen vanhempansa olivat kruunun nimismies ja kauppalanvouti Kaarlo Fridolin Sparfvén (s. 1861 Helsingissä) ja vaimonsa Matilda Ehnros (s. 1855 Hausjärvellä). Perhe oli muuttanut Ikaalisiin Turusta vuonna 1885. Perhe suomensi nimensä Salokaarroksi ennen vuotta 1910. Lapsuudessaan Rothovius opiskeli mm. pianonsoittoa ja kuvataiteita.
Käytyään Liikemiesten kauppaopiston Helsingissä Maija Rothovius ryhtyi pankkialalle, jolla hän toimi koko työikänsä. Hän työskenteli pankeissa useilla paikkakunnilla, ja jäi eläkkeelle Ikaalisten Kansallis-Osake-Pankin virkaa tekevän johtajan virasta jo ennen sotia.
Maija Rothoviuksen puoliso oli Sulo Rikhard Rothovius (s. Tampereella 1885). Maija jäi leskeksi jo vuonna 1939.
Omega-9-rasvahapot
Omega-9-rasvahapot (ω-9-rasvahapot tai n-9-rasvahapot) ovat kerta- tai moni­tyydyttymättömiä rasva­happoja, joiden hiiliketjun ensimmäinen kaksoissidos metyyliryhmän päästä laskettuna on yhdeksännessä hiili-hiili-sidoksessa. Ainut monityydyttymätön rasvahappo on Meadin happo, jossa on 3 kaksoissidosta. Omega-9-rasvahapot ovat cis-rasvahappoja eli niiden kaksoissidosten konfiguraatio on cis-muodossa, paitsi elaidiinihappo, jonka kaksoissidos on trans-muodossa eli elaidiinihappo on transrasva.
Lempi Rothovius
Sen jälkeen Maija Rothovius toimi muun muassa Kansanhuollon virkailijana ja piti koululaisten asuntolaa kotipaikkakunnallaan Ikaalisissa.
Omega-9-rasvahapot
Esimerkkiyhdisteitä ovat esimerkiksi oleiinihappo ja erukahappo, jotka kuuluvat eläinrasvoihin ja kasviöljyihin. Oleiinihappo voi reagoida nisäkkäissä Meadin hapoksi, joka on myös omega-9-rasvahappo. Myös hermosolujen myeliinin sisältämä nervonihappo kuuluu tähän ryhmään.
Omega-9-rasvahappoja löytyy oliivi- ja rypsiöljystä, avokadosta, pähkinöistä ja siemenistä
Luettelo n-9-rasvahapoista
Omega-n-Fettsäuren
Lempi Rothovius
Maija Rothoviuksen hoidosta vastasi pääosin tytär Terttu Rothovius. Hänen lisäkseen Maija ja Sulo Rothoviuksella oli kaksi poikaa, Osmo ja Iska. Rothovius harrasti vanhoilla päivillään mm. kirjallisuutta ja klassisen musiikin kuuntelua. 80-vuotiaana hän alkoi kerätä lapsuus- ja nuoruusmuistoja ja kirjoittaa päiväkirjaa, jossa muisteli 1800-luvun tapahtumia.
Destruction
Destruction on saksalainen thrash metal -yhtye. Se perustettiin vuonna 1982, ja sitä pidetään yhtenä ensimmäistä saksalaisista thrash metal -yhtyeistä. Sen alkuperäinen nimi oli "Knight of Demon", mutta se vaihdettiin jo hyvin varhain "Destruction"-nimeen. Yhtye kehittyi nopeasti black thrash -yhtyeestä thrash metal -yhtyeeksi. Yhtye teki ensimmäisen demonsa "Speed Kills" vuonna 1983.
Historia
Destruction perustettiin vuonna 1982 nimellä Knight of Demon, nopeasti nimi vaihdettiin Destructioniksi ja yhtyeestä tuli yksi kolmesta suuresta saksalaisista thrash metal -yhtyeistä, kaksi muuta ovat Kreator ja Sodom. Schmier (basso ja laulu), Mike Sifringer (kitara) ja Tommy Sandmann (rummut) tekivät raa'an debyytin EP:llä Sentence of Death, mutta debyyttialbumilla, Infernal Overkillillä, soundi olikin muuttunut potentiaalisemmaksi ja voimakkaammaksi thrashiksi. Eternal Devastationilla taas oli entistäkin monimutkaisempia kappalerakenteita ja thrashaavampaa soundia. Heidän "peikkomaisesti" huutavat vokaalit olivat heidän tavaramerkkinsä. Tuottaminenkin oli parantunut paljon, se oli entistäkin raskaampaa ja ehkä jopa väkivaltaisempaa.
Toinen kitaristi, Harry Wilkens, liittyi Eternal Devastationin julkaisun jälkeen rikastaakseen livesoundia. Tämän jälkeen Tommy tosin erosi ja hänet korvattiin Oliver "Olly" Kaiserilla, uusi kitaristipari teki debyyttinsä Mad Butcher -EP:llä.
Vuonna 1988 julkaistu Release from Agony näytti kunnolla eron yhden ja kahden kitaristin välillä, vaikka heidän kappaleista tuli koko ajan monimutkaisempia, ei se estänyt heitä pitämästä heidän aggressiivisuutta ja raskautta kappaleissaan. Tällöin yhtye alkoi laajentaa keikkailuaan myös ulkomaille, lämppärinä Motörheadille ympäri Eurooppaa ja pari kertaa Slayerille Yhdysvaltain kiertueella.
Vuonna 1989 julkaistiin yhtyeen ensimmäinen livealbumi, Live Without Sense. Yhtye oli Celtic Frostin Cold Lake -kiertueella lämppärinä, jonka jälkeen yhtyeen sisäiset erimielisyydet saivat Schmierin eroamaan kesken neljännen albumin, Cracked Brainin, nauhoitusten. Jäljelle jääneet jäsenet ottivat melodisemman suunnan Cracked Brainin kanssa, ja albumi tehtiin loppuun vieraslaulajan, André Griederin Poltergeist-yhtyeestä, kanssa. Neljäs albumi ei saanut hyvää vastaanottoa, mutta silti Mike ja Olly päättivät vuonna 1991 jatkaa Destructionia uusilla jäsenillä. Tätä aikakautta kutsutaan "Neo-Destructioniksi", ja he julkaisivat kaksi EP:tä (Destruction ja Them Not Me) ja yhden albumin (The Least Successful Human Cannonball), oman Brain Butcher -levy-yhtiön kautta. Nämä julkaisut ei miellyttänyt vanhoja Destruction-faneja.
Vuonna 1999 fanien pyynnöstä kaksi alkuperäistä jäsentä (Mike ja Schmier) perustivat Destructionin uudestaan, uudella rumpalilla, Sven Vormanill (ex-The Lie). Samana vuonna Destruction aloittaa comebackin suurimmilla saksalaisilla festivaaleilla. Vuonna 2000 julkaistiin jo kauan odotettu uusi täyspitkä albumi, All Hell Breaks Loose. Albumia seurasi kiertue norjalaisten Dimmu Borgirin ja Susperian kanssa vuonna 2001. Lokakuussa 2001 rumpali Sven Vormann erosi yhtyeestä, koska ei jaksanut olla kiertueella.
Sanoitukset
Yhtyeen sanoitukset ovat aina olleet uskonnonvastaisia, mikä on huomattavissa sekä kappaleiden (esimerkiksi "Curse the Gods") että albumien nimissä (esimerkiksi The Antichrist).
Jäsenet
Nykyiset
Entiset
Diskografia
Studioalbumit EP:t
Livealbumit
Kokoelmat
Singlet
Demot
Neo-Destruction
Neo-Destructioniksi kutsutaan Destructionin aikakautta, jolloin Schmier ei ollut yhtyeessä. Neo-Destructionin aikaisia julkaisuja ei lasketa yhtyeen viralliseen diskografiaan. Neo-Destruction kuitenkin toimi nimellä Destruction, eikä sitä lasketa eri yhtyeeksi.
Kathleen Kenyon
Kathleen Mary Kenyon (5. tammikuuta 1906 – 24. elokuuta 1978) oli brittiläinen arkeologi, joka suoritti kaivauksia Jerikossa ja Jerusalemissa. Hän johti Tell es-Sultanin, muinaisen Jerikon kaivauksia 1952-1958. Kenyonia on kutsuttu viime vuosisadan vaikutusvaltaisimmaksi arkeologiksi. pienoiskuva|Kathleen Kenyon thumb|Kathleen KenyonKenyon oli ensimmäinen nainen Oxford Archaeological Societyn puheenjohtajana. Vuosina 1937–1946 hän toimi Lontoon yliopiston arkeologisen instituutin johtajana, ja vuonna 1973 hän sai Britannian imperiumin arvonimen Dame. Vuosien 1930 ja 1940 välillä toisen maailmansodan aikana Kenyon työskenteli paitsi käynnissä olevista kaivauksissa Englannissa, myös muinaisen Samarian kaupungin alueella, sekä Sabrathassa, Libyassa. Hän toimi tuolloin usein myös luennoitsijana Lontoon yliopiston arkeologian instituutissa. Sodan ajan Kenyon palveli Punaisen Ristin divisioonan komentajana Lontoon Hammersmithissa.
Kenyonin vaikutusta olivat muun muassa maatalouden alkamisen ajankohdan vakiinnuttaminen noin 7000 eaa, aikaan, jolta myös massiivinen kivimuuri ja suuri torni ovat peräisin. Hänen merkittäviin löydöksiinsä kuuluvat myös brittiläisen arkkitehtuurin 7. vuosituhannelta, ja erityisen havainnollistava esimerkki hänen huolellisesta kaivaustekniikasta ovat 7. vuosisadalta paljastuneet, ihmisen kallojen ympärille valetut muotokuvaveistokset.
Camilo Miettinen
Camilo Miettinen (s. 1. maaliskuuta 1986 Medellín, Kolumbia) on suomalainen jääkiekkoilija, joka lopetti pelaajauransa kauden 2017–2018 jälkeen. Hän pelasi sekä keskus- että laitahyökkääjänä.
Ura
Miettinen on Espoon Jääklubin kasvatti ja hän siirtyi C-juniori-ikäisenä Espoon Bluesiin. Hän oli vuosina 2005–2007 Bluesin A-nuorten kapteenina. Kaudella 2005–2006 hän oli tehopisteillä 13+16=29 Bluesin A-nuorten paras pistemies, maalintekijä ja maalisyöttäjä. Bluesin A-nuoret voittivat SM-pronssiin keväällä 2006. Kaudella 2006–2007 Miettinen teki A-nuorissa 39 runkosarjaottelussa tehopisteet 21+31=52, joilla hän oli A-nuorten SM-liigan pistepörssin neljäs. Hän voitti keväällä 2007 A-nuorten SM-hopeaa. Miettinen teki syyskuussa 2006 kaksivuotisen pelaajasopimuksen Bluesin SM-liigajoukkueen kanssa ja hän pelasi kauden aikana kaksi SM-liigaottelua. Hän pelasi ensimmäisen SM-liigaottelunsa tammikuussa 2007 ja teki ottelussa ensimmäisen maalinsa.
Miettinen teki Kaudella 2007–2008 46 runkosarjaottelussa tehopisteet 4+5=9. Hän pelasi kauden aikana myös seitsemän Mestis-ottelua Salamoissa ja Kiekko-Vantaassa. Miettinen voitti Bluesissa SM-hopeaa keväällä 2008. Hän teki huhtikuussa 2008 kaksivuotisen jatkosopimuksen. Miettinen siirtyi syyskuun 2008 lopulla lainalle Mestiksen Savonlinnan Pallokerhoon, jossa pelasi kaksi ottelua. Sen jälkeen hän pelasi lainalla TuTossa. Hän palasi Bluesiin lokakuun 2008 lopulla, kun useat joukkueen pelaajat loukkaantuivat. Kauden aikana Miettinen teki SM-liigan runkosarjassa yhteensä 32 ottelussa tehopisteet 4+8=12. Miettisen kausi päättyi tammikuussa 2009 rannevammaan.
Miettinen oli kaudella 2009–2010 Bluesin kolmanneksi paras maalintekijä. Hän pelasi runkosarjassa 36 ottelua, koska hän oli sivussa marraskuussa 2009 tulleen rannevamman vuoksi noin kahdeksan viikkoa. Miettinen teki helmikuussa 2010 kaksivuotisen jatkosopimuksen Bluesin kanssa. Kaudella 2010–2011 hän teki SM-liigan yhden kauden piste-ennätyksensä tehopisteillä 11+11=22. Miettinen oli Bluesin kolmanneksi paras maalintekijä. Hän pelasi kauden aikana Kiekko-Vantaassa kolme ottelua.
Miettinen oli kaudella 2012–2013 Bluesin varakapteeni. Blues vuokrasi Miettisen kuitenkin tammikuussa 2013 TPS:an, joka teki samalla Miettisen kanssa sopimuksen kevääseen 2015.
Kaudeksi 2014–2015 Miettinen siirtyi ruotsalaisjoukkue IK Oskarshamnin riveihin.
Ranskan Ligue Magnus-sarjassa Grenoblen joukkueessa pelatun kauden 2016–2017 jälkeen Miettinen ilmoitti lopettavansa uransa. Miettinen pelasi kuitenkin vielä kaudella 2017–2018 20 ottelua II-divisioonan mestaruuden voittaneessa GrIFK:ssa.
Muuta
Miettinen adoptoitiin kaksivuotiaana Kolumbiasta Suomeen.
Anna Babitzin
Anna Babitzin (s. 26. huhtikuuta 1961 Helsinki ) on suomalainen laulaja ja show-esiintyjä.
Suku
Annan isän Leon (s. 1914 Pietarissa Venäjällä –1983) perhe pakeni bolševikkien marraskuussa 1917 suorittamaa lokakuun vallankaappausta Suomeen. Annan äiti Jelizaveta eli Elisabeth (o.s. Zarubina, s. 1917-2009) syntyi Suomen myöhemmin luovuttamassa osassa Karjalaa ja oli osittain juuriltaan saksalainen Reininmaalta. Äidin isä oli ollut komendantti Venäjän laivastossa ja teki itsemurhan, kun bolševikit tulivat hakemaan häntä. Annan vanhempien suvuissa oli muitakin tsaarin armeijan upseereita. Putkimies Leo ja kotiäiti Elisabeth asuivat lastensa kanssa Helsingin Eirassa näiden ollessa pieniä ja kotikieli oli venäjä. Myöhemmin perhe muutti Helsingin Maunulaan. Babitzinien sisarussarjaan kuuluvat Annan lisäksi myös musikaaliset Aleksandr (Sammy) (1948–1973), Kirill (Kirka) (1950–2007), Marija (Muska) (s. 1952), Georgij (Ykä) (s. 1955). Lisäksi perheeseen oli jo aiemmin syntynyt Leo (1946–1948), joka hukkui kaksivuotiaana.
Ura
Anna Babitzin halusi jo lapsena päästä katsomaan sisarustensa esiintymisiä. Isoveli Kirka ja isosisko Muska olivat 1970-luvun alussa Suomen suosituimpia laulajia ja vanhin veli Sammy teki läpimurron 1972. Anna Babitzinilla oli jo 13-vuotiaana oma rock’n’roll-yhtye Little Boys, joka pääsi välillä esiintymään tanssilavoillekin, vaikka sen keikat olivat pääasiassa Helsingin nuorisokerhoissa. Yhtye esiintyi muutaman kerran Hurriganesin lämmittelijänä, mutta keikat lisääntyivät vasta oman levynteon jälkeen.
Tuottaja Jaakko Salo kysyi Babitzinilta haluaisiko tämä tehdä levyn ja 1974 julkaistiin ”Pitkätukka poikafrendi”, josta tuli hitti. Babitzin lensi isänsä ja Tauno Palon kanssa vesitasolla Alavudelle esiintymään Danny-show’ssa, jossa esiintyi muun muassa Vicky Rosti. Sieltä hän päätyi esiintymään Finlandia-taloon, jossa järjestettiin Sammy Babitzinin muistokonsertti. Se oli yksi varhaisista kerroista, jolloin hän lauloi sisarustensa kanssa keikalla.
Babitzinin esiintyjäkumppaniksi vakiintui Kirka 1970-luvun puolivälin jälkeen. He levyttivät duettona yhdessä Grease-elokuvasta tunnetuksi tulleen ”You’re the One That I Want” -laulun suomeksi nimellä ”Sinut haluan vain”. He esiintyivät ympäri Suomea tanssilavoilla ja monessa muussakin paikassa. Vuosikymmenen lopulla sisarukset esiintyivät triona Muskan kanssa Eurovision laulukilpailun Suomen karsinnassa, mutta sen jälkeen sisarusten urat erkanivat. Kirka esiintyi taas yksin ja Muska työskenteli miehensä kanssa omassa ohjelmatoimistossaan, jossa Annakin kävi avustamassa.
Keikkailun jäätyä tauolle Babitzinin ollessa parikymppinen hänen muusikon uransa jatkui vielä taustalaulajana äänitysstudioissa silloin tällöin. Esiintymisten muututtua satunnaisiksi hän keskittyi perhe-elämään kitaristimiehensä ja viiden lapsensa kanssa. Babitzin valmistui 2012 lähihoitajaksi ja on työskennellyt päiväkodissa.
Supernova
pienoiskuva|Jäänne Keplerin Supernovasta, [[SN 1604.]] Supernova on tähden räjähdys, joka voi syntyä kahdella eri tavalla. Massiivinen tähti voi luhistua fuusion loputtua oman painovoimansa johdosta neutronitähdeksi tai mustaksi aukoksi tai kaksoistähdissä valkoinen kääpiö voi kasvattaa massaansa yli Chandrasekharin rajan. Supernovia esiintyy keskimäärin 50 vuoden välein linnunradan kokoisissa galakseissa. Kun ennen havaittiin vuosittain yhteensä satoja supernovia eri galakseissa, niin vuonna 2013 löydettiin jo 1454 supernovaa, ja määrä on kasvanut siitäkin.
Supernovan kirkkaus noudattaa tyypistä riippuen sille ominaista valokäyrää, jossa se nopeasti kirkastuen saavuttaa maksimikirkkauden muutamassa päivässä, kunnes se alkaa hiipua hiljakseen himmeämmäksi. Monet paljain silmin havaitut supernovat ovat näkyneet jopa vuosien ajan. Räjähtävistä supernovista jää jäljelle supernovajäänne, joka hehkuu pitkään monilla eri aallonpituuksilla ja on nähtävissä tuhansiakin vuosia. Supernovissa muodostuu rautaa raskaampia alkuaineita kuten uraania, tinaa ja kultaa. Uusien tähtien ja aurinkokuntien oletetaan syntyvän supernovien jäänteistä.
Linnunratamme tähdistä tuleviksi supernovakandidaateiksi ovat ehdolla mm. jättiläistähdet Rho Cassiopeiae, Eta Carinae ja Orionin Betelgeuze,  joilla ei ole enää kovin paljon elinikää jäljellä. Käytännössä kuitenkin seuraava oman galaksimme supernova saattaa olla jokin muu miljardeista galaksimme tähdistä, edellä mainittujen sijaan.
Supernovatyyppejä
pienoiskuva|Vasemmalla galaksi NGC 3370, jossa näkyy supernova SN 1994ae. Oikealla sama galaksi vuonna 2003. Supernovan paikka on merkitty renkaalla. Huomaa, kuinka kirkas supernova on muuhun galaksiin verrattuna. Spektrin mukaan supernovat jaotellaan tyyppeihin I (lue: 'yksi') ja II ('kaksi'). Kriteerit ovat seuraavat:
Tyyppi I
Ei vedyn Balmer-viivoja
Piin Si-II -viiva 615,0 nm
Heliumin He I -viiva 587,6 nm
Heikot tai puuttuvat He-viivat
Tyyppi II
Vedyn Balmer-viivat
Tasainen valokäyrä
Lineaarisesti laskeva valokäyrä
Tyypin I supernova
Tyypin I supernovat ovat tyypillisesti vanhoja tähtiä. Tyypissä Ia räjähtävä tähti on kaksoistähtijärjestelmään kuuluva valkoinen kääpiö, kun taas tyypeissä Ib ja Ic kyseessä on elinkaarensa loppupäässä oleva massiivinen Wolfin–Rayetin tähti.
Tyypin Ia supernova
pienoiskuva|Nasan piirros tyypin Ia supernovan synnystä
Elinkaarensa päähän tullut valkoinen kääpiötähti voi räjähtää supernovana, mikäli sillä on kumppanitähti josta valuu vetykaasua valkoisen kääpiön pinnalle. Tähden massan lähestyessä Chandrasekharin rajaa (noin 1,4 Auringon massaa), tähden sisuksissa happi- ja hiiliatomit alkavat fuusioitua raskaammiksi alkuaineiksi. Tavallisissa pääsarjan tähdissä tähtien keskuksten ydinreaktiot tapahtuvat kontrolloidusti, sillä reaktioissa vapautuvan energian säteilypaine estää ketjureaktion syntymisen työntämällä kaasuja erilleen. Valkoinen kääpiö on kuitenkin paljon tiheämpi kuin pääsarjan tähti, ja säteilypaineen sijasta sitä kannattelee elektronien Fermi-paine, jolloin säteilypaine ei riitä säätelemään ydinreaktioiden määrää aikayksikköä kohden. Fuusioliekin sytyttyä se leviää nopeasti turbulenssi-ilmiöiden ja erityisesti Rayleigh-Taylorin epästabiiliuden vuoksi.
Pitkän kytemisajan jälkeen, lämpötilan noustessa yli kriittisen rajan, ydinreaktiot kiihtyvät niin, että huomattava osa tähden hiili- ja happivaroista fuusioituu raskaammiksi alkuaineiksi muutaman sekunnin sisällä. Tällöin vapautuva energiamäärä on valtava, noin 10^{44} J, joka riittää helposti tähden gravitaatiosidosten rikkomiseen. Tähti räjähtää äkillisesti, synnyttäen shokkiaallon joka puskee ainetta valonnopeuden murto-osalla ulospäin. Vapautuva energia myös aiheuttaa suuren muutoksen tähden luminositeetissa (säteilyteho). Tyypin Ia supernova on tyypillisesti noin 5 miljardia kertaa Aurinkoa kirkkaampi.
Tyypin Ib ja Ic supernova
Tyypin Ib supernovana räjähtävä tähti on elinkaarensa päähän tullut Wolfin–Rayetin tähti, joka useimmiten on menettänyt aurinkotuulen takia liki 90 % alkuperäisestä massastaan. Tällaisen räjähdyksen seurauksena syntyy tähden massasta riippuen joko neutronitähti tai musta aukko. Tyypin Ib supernova tuottaa noin 0,3 Auringon massaa rautaa emogalaksiin. Tyyppi Ic on hyvin harvinainen, ja eroaa tyypistä Ib vain helium-viivojen suhteen.
Tyypin II supernova
Tyypin II supernovassa räjähtävä tähti on valtava, yli 10 Auringon massainen tähti, joka on 'polttanut' (ydinfuusio) vetypolttoaineensa loppuun, ja jossa heliumfuusiovaihe on loppumassa. Raskaammat tähdet kehittyvät tavallisesti punaisen jättiläisvaiheen kautta tilaan, jossa keskustan rautaydin on ydinenergeettisessä energiakuopassa, kun rautaa raskaampien alkuaineiden fuusioituminen ei enää tuo energiaa, vaan kuluttaa sitä, niin fuusioreaktiot keskustassa tyrehtyvät ja säteilypaine romahtaa. Tällöin kehittyy salamannopeasti tilanne, jossa rautaydin ei yksin pysty vastustamaan enää gravitaatiovoimien luomaa painetta, vaan tapahtuu luhistuminen keskustan massan ylittäessä Chandrasekharin rajan. Keskustan luhistuessa se kuumenee tuottaen korkeaenergiaista gammasäteilyä, jonka ansiosta rauta hajoaa heliumytimiksi ja vapaiksi neutroneiksi (moisessa kuumuudessa ja paineessa on vain plasmaa, eikä elektronit edes ollut rautaytimessä). Tähden keskus luhistuu tuottaen valtavan shokkiaallon, jolloin ulkokerrokset (noin 90 prosenttia tähden massasta) räjähtävät ympäröivään avaruuteen. Keskukseen syntyy neutronitähti. Valon spektriviivoissa näkyy vetyviivat. Tyypin II supernovia esiintyy yleisimmin galaksihaaroissa ja nuoremmissa tähtiryhmissä. Tyypin II supernovassa ytimen luhistuminen pysähtyy lopulta neutronitilan luhistumispaineeseen, jossa tiheys on sama kuin atomiytimessä. Mikäli tähden massa on riittävä, voi käydä niin, että keskustan luhistuessa syntyvä shokkiaalto repii myös itse keskustan kappaleiksi, eikä supernovasta jää jäljelle mitään, vaan koko tähti kirjaimellisesti leviää ympäri avaruutta. Mikäli kuitenkin tähden massa on riittävän suuri (noin 25–50 Auringon massaa) ja mikäli shokkiaalto ei pääse purkautumaan ja repimään keskustaa hajalle, keskusta romahtaa neutronitähtitilan jälkeen mustaksi aukoksi. Mutta välttämättä edes tuo massa ei riitä mustan aukon syntymiseen, vaan tuloksena voi olla magnetari.
Hypernova
Teorian mukaan supermassiivinen tähti (yli 40 Auringon massaa) saattaa päättää päivänsä hypernovana. Tähden ydin romahtaa suoraan mustaksi aukoksi, muu osa tähdestä sinkoutuu avaruuteen ja samalla kaksi hyvin voimakasta energeettistä plasmasuihkua purkautuu tähden navoilta lähes valonnopeudella. Hypernovia on ehdotettu selitykseksi gammasädepurkauksille. Minuutin aikana tällaisessa purkauksessa voi (näennäisesti) vapautua miljoonan galaksin säteilyenergia. On myös esitetty, että kahden neutronitähden törmäyksessä voi syntyä hypernova, ja lopputuloksena musta aukko. Majdollisesti samalla syntyy niin voimakkaita Gravitaatioaaltoja, että ne voidaan havaita Maassa herkillä mittalaitteilla.
Hypernovapurkaus saattaa olla elämälle vahingollinen vielä 6 500 valovuoden päässä, jos Maa on tähden pyörimisakselin suunnassa.
Hypernovia arvioidaan tapahtuvan galaksissamme vain noin kerran 230 miljoonassa vuodessa. Lähin hypernovakandidaatti, Eta Carinae, on yli 7 500 valovuoden päässä Maasta.
Supernovien nimeäminen
Supernovat nimetään tietyn kaavan mukaan. Nimen alussa ovat kirjaimet SN (SuperNova), joita seuraa vuosiluku ja lopuksi kirjain tai kirjainpari, joka identifioi sen, monesko kyseisenä vuonna havaittu supernova on kyseessä. Tammikuun 1. päivästä lukien käytetään ensin isot kirjaimet A-Z, jonka jälkeen jatketaan pienillä kirjainpareilla aa, ab, ac,..., az, ba,... vuoden loppuun asti.
Supernovien nimeämisestä vastaa Kansainvälisen tähtitieteellisen unionin (IAU) Central Bureau for Astronomical Telegrams (CBAT), joka sijaitsee Harvardin observatorion yhteydessä. IAU muutti nimeämiskäytäntöä 1.1.2016 lähtien niin että mahdolliset supernovat nimetään ensin väliaikaisella nimellä joka alkaa kirjaimilla AT, esimerkiksi AT 2018bki ja sen jälkeen kun löytö on varmistettu spektroskooppisesti supernovaksi etuliite muutetaan SN:ksi.
Tunnettuja supernovia
Tarkimmat muistiinpanot Linnunratamme historiallisista supernovista on kiinalaisilla, jotka ovat merkinneet muistiin kaikkiaan seitsemän varmaa räjähdystä ajanlaskun alun jälkeen. Kaikkien näiden räjähdysten jäännökset ovat edelleen havaittavissa.
Rapusumu (M1)
pienoiskuva|Rapusumu
Rapusumu, Äyriäissumunakin tunnettu, on supernovajäänne Härän tähtikuviossa, jossa havaittiin räjähtävä tähti 4. heinäkuuta 1054. Tuolloin kiinalaiset kirjasivat ylös nähneensä sen jopa keskellä päivää 23 päivän ajan, jonka jälkeen se alkoi hiipua näkyen kuitenkin yötaivaalla vielä parin vuoden ajan. Nyt paikalla nähdään äyriäistä muistuttava sumu, joka säteilee valoa, radioaaltoja; lähes koko sähkömagneettisen spektrin kattaen. Keskellä sumua on nopeasti pyörivä pulsari, neutronitähti, jonka kiertoaika akselinsa ympäri on edelleen huikeat 0,03 sekuntia. Sumu laajenee n. 1 000 km/s nopeudella. 1900-luvun ensimmäisiin valokuviin verrattuna sumun havaitaan selvästi laajentuneen.
SN 1987A
pienoiskuva|SN 1987A Supernova SN 1987A on viime aikojen kuuluisin ja yksi tutkituimmista supernovista. Kyseessä oli 23. helmikuuta 1987 vajaan 170 000 valovuoden päässä Suuressa Magellanin pilvessä (LMC) räjähtänyt supernova, joka näkyi eteläisellä pallonpuoliskolla paljain silmin. Alun perin Auringon tarkkailuun rakennetut neutriinoilmaisimet eri puolilla maapalloa havaitsivat jo noin 3 tuntia ennen visuaalista supernovan havaintoa noin parinkymmenen neutriinon ryöpyn iskeytyneen lyhyessä ajassa, mikä oli ensimmäinen kerta, kun kaukaa aurinkokunnan ulkopuolelta ja vieläpä supernovasta havaittiin neutriinoja. Tapaus oli ensimmäinen, jossa räjähti tunnettu tähti.
SN 2006gy
Supernova SN 2006gy oli supernova, joka havaittiin ensimmäiseksi McDonaldin observatoriossa 18. syyskuuta 2006. Räjähdys tapahtui Perseuksen tähdistöön kuuluvassa galaksissa NGC 1260, joka sijaitsee 72 megaparsekin päässä Maasta. SN 2006gy:n absoluuttinen magnitudi on −22, mikä tekee siitä kirkkaimman tunnetun supernovan. Räjähtäneen tähden massa on yli 100 auringon massaa, mahdollisesti jopa 130–150 auringon massaa.
SN 2007ae
Markku Nissinen ja Veli-Pekka Hentunen löysivät 19. helmikuuta 2007 Härkämäen observatoriolla uuden supernovan, joka tunnetaan luettelotunnuksella SN2007ae. Supernova SN2007ae sijaitsi galaksissa, joka tunnetaan luettelotunnuksella UGC 10704 ja jonka tarkemmat koordinaatit ovat R.A = 17h01m51s.95 ja deklinaatio = +79°01'54.6. Kyseessä oli tyypin 1a supernova ja kirkkautta sillä oli kuvaushetkellä noin 17,4 magnitudia. Tämä supernova on ensimmäinen, joka on löydetty ja kuvattu Suomessa. Tähtitieteilijä Seppo Mattila on aiemmin löytänyt supernovia, mutta hänen löytönsä on tehty Kanariansaarilla ja Chilessä.
Espanjan vesipallomaajoukkue
Espanjan vesipallomaajoukkue edustaa Espanjaa vesipallon miesten maajoukkuekilpailuissa.
Olympialaiset
Espanja voitti olympiakultaa Atlantassa 1996. Kukistettuaan välieräottelussa Unkarin maalein 7–6 se voitti loppuottelssa Kroatian 7–5. Barcelonassa 1992 Espanja saavutti hopeaa. Se voitti välierässä Yhdysvallat 6–4, mutta hävisi loppuottelussa Italialle 8–9.
Espanjan sijoitukset olympialaisissa
Lähde: Sports-reference.com
MM- ja EM-kilpailut
EM-kilpailuissa Espanja on saanut hopeaa Ateenassa 1991, Barcelonassa 2018  ja Budapestissa 2020 sekä pronssia Roomassa 1983, Sheffieldissä 1993 ja Belgradissa 2006.
Muut kilpailut
Espanja on sijoittunut maailmanliigassa toiseksi 2002, 2006 ja 2012 sekä kolmanneksi 2018. Maailmancupissa joukkue oli kolmas 1985, 1991, 1999, 2006 ja 2010. Välimeren kilpailuissa Espanja on saavuttanut kultaa 1951, 2001 ja 2005, hopeaa 1983, 1987, 2009 ja 2013 sekä pronssia 1955, 1967, 1971, 1975, 1979, 1997 ja 2022. Euroopan cupissa se on ollut toinen 2018 ja kolmas 2019.
Andranik Markarjan
Andranik Markarjan (12. kesäkuuta 1951 Jerevan, Armenian SNT – 25. maaliskuuta 2007) oli armenialainen poliitikko ja maan pääministeri vuoden 2000 toukokuusta kuolemaansa asti. Markarjan nimitettiin pääministeriksi Sargsjanin veljesten jälkeen. Armenian republikaanipuoluetta edustanut Markarjan nousi ministeriksi 2. toukokuuta 2000 erotetun Aram Sargsjanin jälkeen. Tämä oli ehtinyt olla virassa runsaan puoli vuotta murhatun veljensä Vazgen Sargsjanin jälkeen.
Armenian itsenäistymisen jälkeen vuonna 1992 Markarjanista tuli Armenian republikaanipuolueen jäsen. Hän vaikutti puolueen ideologian kehittymiseen ja toimi puolueen hallituksen puheenjohtajana vuodesta 1993 kuolemaansa saakka.
Vuonna 1999 sydänleikkauksessa ollut Markarjan kuoli sydänkohtaukseen vuonna 2007. Hän oli naimisissa ja hänellä oli kolme lasta.