cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Somaani
Terveyshaitat ja ensiapu
Yleisiä oireita altistumisen seurauksena on pahoinvointi, oksentelu, äärimmäinen lihaskipu sekä hermoston ongelmat. Lihaksien nykiminen ja erinäköiset eritteet ovatkin suurin eroavaisuus hermoaineiden ja kemiallista tukehtumista aiheuttavien aineiden, kuten syanidin, välillä.
Ero hyönteismyrkkyjen ja hermoaineiden välillä on siinä, että hermoaineet estävät välittäjäaineen, koliiniesteraasi-entsyymin, toiminnan pysyvästi ja hyönteismyrkyt vain väliaikaisesti.
Nestemäisen somaanin kanssa kosketuksiin joutumisesta voi aiheutua vakavia palovammoja ja vaurioita iholle ja silmille.
Iho kontaktissa altistuneet vaatteet on hävitettävä asianmukaisesti ja iho on pestävä saippualla, jotta hermoainetta ei pääse imeytymään ihokontaktissa enempää. Hoitohenkilökunnan on käytettävä asianmukaisia suojavarusteita, jotta toissijaisilta altistumisilta vältyttäisiin. Pesuvesiä ei saa valuttaa viemäriin tai luontoon.
Jos hermokaasulle altistunut ihminen on eloton, aloita tekohengitys. Vältä antamasta tekohengitystä suusta suuhun, vaan käytä esimerkiksi yhdensuuntaisia venttiileitä tai taskunaamaria, jotta toissijaisia altistumisia ei synny.
Chewore
Chewore on safarialue Zimbabwessa, eteläisessä Afrikassa. Se sijaitsee Sambesi-joen eteläpuolella, Mana Poolsin kansallispuiston itäpuolella. Cheworen pinta-ala on 339 000 ha. Toisin kuin Sapissa ja Mana Poolsissa, Cheworessa järjestetään edelleen metsästysmatkoja.
Chewore on Unescon maailmanperintökohde yhdessä Mana Poolsin kansallispuiston ja Sapin safarialueen kanssa.
Alexandra Kyle
Alexandra Ingrid Kyle  (s. 11. marraskuuta 1988 Los Angeles) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän tuli tunnetuksi roolistaan elokuvassa Silmä silmästä (1996). Myöhemmällä urallaan hän on esiintynyt muun muassa komediassa 13 ja risat (2004).
McDermott’s Two Hours
McDermott’s Two Hours on englantilainen folk rock -yhtye, jonka keulahahmo ja kantava voima on laulaja-lauluntekijä Nick Burbridge. Hänen sanoituksensa ovat usein yhteiskunnallisesti voimakkaan kantaa ottavia ja kriittisiä. Useiden kappaleiden sanoitukset pohjautuvat todellisiin tapahtumiin tai henkilöihin, esimerkiksi vuoden 1972 veriseen sunnuntaihin Derryssä, muiden odotusten painamana itsemurhaan päätyneeseen brightonilaispoikaan tai työtapaturmassa vammautuneeseen ja laitapuolen kulkijaksi päätyneeseen Mickeyyn.
Historia
McDermott’s Two Hours perustettiin Brightonissa vuonna 1986. Sitä olivat edeltäneet lyhytikäiset kokoonpanot The Bliffs ja The Crack. Yhtyeen keskeiset hahmot Nick Burbridge ja Tim O’Leary olivat tunteneet toisensa tuolloin jo liki vuosikymmenen, vuodesta 1978 lähtien. Parivaljakko oli kiertänyt keikoilla ympäri Englantia, ja yhdessä O’Learyn veljen Christyn kanssa he olivat myös äänittäneet Cockaigneksi ristityn kasetin. Yhtyeen omalaatuinen nimi perustuu tarinaan eräästä Tommy McDermottista, joka kerran vuonna 1969 jätettiin yksin Free Derryssä Pohjois-Irlannissa toimineen piraattikanava Radio Free Derryn lähettimen luo. McDermott käytti tilaisuuden hyväkseen ja kanavan tavallisen toimintaan sekä vastarintaan kannustamisen sijaan soitti kahden tunnin ajan The Incredible String Bandiä. Lisäksi hän toisteli kuiskaten ohjetta ”rakastakaa toisianne ja pysykää rauhallisina”.
1980-luvun loppupuoliskon McDermott’s Two Hours kiersi ahkerasti keikkailemassa esiintyen muun muassa Glastonburyn, WOMAD:n ja Readingin festivaaleilla. Vuonna 1989 julkaistiin yhtyeen ensimmäisen kauden ainokaiseksi jäänyt albumi The Enemy Within. Rahoitus levyntekoon saatiin basisti Martin Pannettin new age -ystävältä, joka puolestaan oli saanut rahat perintönä. Pian levyn julkaisun jälkeen Tim O’Leary päätti lähteä yhtyeestä työskennelläkseen English Shakespeare Company -teatterissa. Hetken aikaa O’Learyn korvasi viulun osalta Ben Paley, mutta vuonna 1990 yhtye päätyi hajoamaan. Hajoamisen jälkeen myös Burbridge keskittyi teatterialalle. Hän oli ollut alusta lähtien mukana vuonna 1989 perustetun Tommy McDermott’s Theatren toiminnassa käsikirjoittajana.
Lyhyelläkin urallaan McDermott’s Two Hours ehti kartuttaa suosiota erityisesti energisillä live-esiintymisillään. Brightonilainen folkrockyhtye The Levellers on moneen otteeseen maininnut nimenomaan paikallisen McDermott’s Two Hoursin suurimmaksi musiikilliseksi esikuvakseen ilmeisempien vaihtoehtojen kuten The Poguesin tai The Waterboysin sijaan. Vuonna 1993 Levellers versioi McDermott’s Two Hoursin kappaleen ”Dirty Davey” kolmannelle albumilleen. Seuraavana vuonna alun perin vain vinyylillä julkaistu The Enemy Within julkaistiin uudelleen CD-muodossa.
Vuonna 2001 McDermott’s Two Hoursin keskeiset jäsenet, Nick Burbridge ja Tim O’Leary, palasivat yli vuosikymmenen jälkeen takaisin yhteen Levellersin basistin Jeremy Cunninghamin houkuttelemina. Cunningham ja Burbridge sopivat yhteistyöstä, johon Levellersin puolelta osallistui Cunninghamin lisäksi rumpali Charlie Heather. Cunningham ja Heather täydensivät McDermott's Two Hoursin kokoonpanoa, mutta prosessin luovasta puolesta vastasivat käytännössä Burbridge ja O’Leary. Yhteistyön tuloksena syntyi neljän päivän nauhoitussessiossa levy World Turned Upside Down. Levynkanteen kokoonpanon nimeksi tuli McDermott's 2 Hours vs Levellers. World Turned Upside Down sai jatkoa vuonna 2003, kun julkaistiin McDermott's 2 Hours vs Levellersin toinen albumi Claws and Wings. Seuraavana vuonna julkaistiin vielä kolmas albumi Disorder.
McDermott’s Two Hoursin esiinnyttyä kesällä 2004 Levellersin järjestämällä Beautiful Days -festivaalilla Cunningham ehdotti Burbridgelle livealbumia. Live At Ferneham Hall nauhoitettiin 26. maaliskuuta 2005 keikalla Farehamissa ja julkaistiin myöhemmin samana vuonna.
20. elokuuta 2007 julkaistiin Goodbye to the Madhouse, ensimmäinen yhtyeen omalla nimellä julkaistu studioalbumi The Enemy Withinin jälkeen. Yhteydet Levellersiin eivät silti katkenneet, sillä levyn toisena tuottajana toimi yhä Jeremy Cunnigham ja masteroijana Jon Sevink. Levy myös julkaistiin Levellersin oman On The Fiddle Recordings -merkin kautta. Lisäksi ainakin rumpali Charlie Heather esiintyy levyllä vierailevana muusikkona.
Marjo Saviranta
Marjo Anneli Saviranta (s. 3. lokakuuta 1969 Turku) on aktiiviuransa päättänyt suomalainen kolmiloikkaaja. Hän edusti koko uransa ajan Piikkiön Kehitystä. Hänen valmentajanaan toimivat Juha Oksanen ja Jukka Lahtinen. Kalevan kisoista Saviranta saavutti kolmiloikan pronssia vuonna 1991. Virallisissa kilpailuissa hän ei ole esiintynyt vuoden 1994 jälkeen.
Taustianjärvi
Taustianjärvi on Pirkanmaalla Kangasalla Vehkajärven kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 3,4 hehtaaria ja se on 300 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 750 metriä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Kukkian reitin valuma-alueella (35.78), jonka Vesijaon valuma-alueeseen (35.784) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 112,1 metriä mpy.
1696 Nurmela
1696 Nurmela on tähtitieteilijä Yrjö Väisälän vuonna 1939 löytämä asteroidi eli pikkuplaneetta. Löytö on tehty Turussa, ja se on nimetty Turun yliopiston kanslerin Tauno Nurmelan mukaan.
Antti Salo
Antti Salo (s. 1966, Helsinki) on suomalainen kirjailija, joka on julkaissut kauno- ja tietokirjallisuutta sekä lastenkirjoja. Salon tunnetuin teos on novellikokoelma Uuslöyttymäänkoira. Koulutukseltaan hän on teologian maisteri.
1696 Nurmela
Nurmelan likimääräinen läpimitta on 11 kilometriä. Kohde sijaitsee Auringosta suunnilleen 2,26 kertaa niin kaukana kuin Maa, ja sen kierros Auringon ympäri kestää noin 3 vuotta ja 5 kuukautta.
Antti Salo
Lastenkirjat
Eläinkansa touhuissansa. Helsinki: Lector Kustannus, 2019.
Etelässä ollaan tässä. Helsinki: Lector Kustannus, 2020.
Lintukansa lennollansa. Helsinki: Lector Kustannus, 2020.
Farmin väen täällä näen.Helsinki: Lector Kustannus, 2020.
Ilta kantaa aamun rantaa.Helsinki: Lector Kustannus, 2020.
Jutun jatko, kurkistatko?. Helsinki: Lector Kustannus, 2020.
Tietokirjat
Mikä täällä kummittelee? Suomalaisen aaveen sielunmaisema. Helsinki: Lector Kustannus, 2020.
Ammatteja a:sta ö:hön 1-6 (toim. yhdessä Aivo Blumin ja Jaana Palanterän kanssa) Helsinki: Lector Kustannus, 2019.
Ranskan Grand Prix 1999
Tulokset
Lähde:
One Crimson Night
One Crimson Night on heavy metal -yhtye HammerFallin vuonna 2003 julkaisema livealbumi ja -DVD. DVD-versio julkaistiin vuonna 2004. Albumi nauhoitettiin yhtyeen konsertissa Göteborgissa.
Bal-Sagoth
Bal-Sagoth on Yorkshiressa, Englannissa vuonna 1993 perustettu sinfonista black metalia soittava yhtye. Kappaleissaan Bal-Sagoth kertoo eeppisiä saagoja, joissa yhdistyvät fantasia, science fiction, myytit ja legendat. Yhtyeen nimi tulee Robert E. Howardin novellista Bal-Sagothin jumalat.
CD Numancia
Club Deportivo Numancia de Soria on vuonna 1945 perustettu espanjalainen urheiluseura Sorian kunnasta Kastilia ja Leónista. Seura tunnetaan jalkapallosta, jossa sen edustusjoukkue pelaa Espanjan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Segunda Divisiónissa.
Espanjan korkeimmalla sarjatasolla Primera Divisiónissa Numancia on pelannut neljä kautta vuosina 1999–2001, 2004–2005 ja 2008–2009. Paras sijoitus on ensimmäisellä kaudella saavutettu 17. sija. Pelatessaan kolmannella sarjatasolla Segunda División B:ssä kaudella 1995–1996 seura menestyi cup-kilpailu Copa del Reyssä pudottaen pääsarjaseurat Real Sociedadin, Racing Santanderin ja Sporting Gijónin ennen puolivälierätappiota Barcelonaa vastaan.
Numancian kotivärit ovat punainen ja sininen, ja sen kotistadionina toimii 9 500 -paikkainen, vuonna 1999 käyttöönotettu Los Pajaritos. Seuran nimi tulee muinaisesta Numantian kylästä, jonka asukkaat taistelivat pitkään menestyksekkäästi roomalaisia valloittajia vastaan 100-luvulla eaa. Kylän rauniot sijaitsevat seitsemän kilometriä pohjoiseen nykypäivän Soriasta.
Jalkapallon lisäksi seuralla on toimintaa lentopallossa, käsipallossa ja rytmisessä voimistelussa.
Upi Sorvali
Urpo Tapani ”Upi” Sorvali (31. heinäkuuta 1952 Helsinki – 24. maaliskuuta 1989 Helsinki) oli suomalainen muusikko, rumpali, säveltäjä, sovittaja, tuottaja ja musiikinopettaja. Hän toimi Oulunkylän Pop & Jazz musiikkiopistossa sekä konservatoriossa opettajana 1970-luvulta kuolemaansa asti. Sorvalin oppilaita ovat muun muassa Jari "Kepa" Kettunen, Janne Haavisto, Sami Kuoppamäki, Rami Eskelinen ja Leevi Leppänen. Hän itse oli opiskellut musiikkia nuoresta pojasta lähtien kuolemaansa saakka. Sorvali keräili erilaisia lyömäsoittimia, joita kertyi vuosien saatossa satoja.
Studiomuusikkona hän soitti lukuisilla levytyksillä ja useissa kokoonpanoissa, kuten Anssi Tikanmäen orkesterissa ja Tuomari Nurmion albumin Punainen planeetta yhtyeessä. Taiteilijanimellä Urpo hän kiersi ahkerasti Suomea 1970-luvulla. "Teryleeniä"-hitti soi ahkerasti radiossa. Urpon levyillä rummut soitti Urpon salaperäinen serkku Upi, ja keikoilla rumpalina oli Leevi Leppänen. Oulunkylän opiskelijoista ja ystävistä kasattu Big Bad Family saavutti positiivista huomiota jazz-piireissä 1980-luvulla. Tämä kokoonpano jäi Sorvalin viimeiseksi hänen sairastuttua syöpään. Hän kuitenkin jatkoi työskentelyään loppuun asti, ja Big Bad Family julkaisi LP-levyn vain kuukausia ennen hänen kuolemaansa. Sorvali kuoli syöpään vain 37-vuotiaana. Hänet on haudattu Honkanummen hautausmaalle Vantaalle.
Sorvali osallistui säveltäjänä Suomen euroviisukarsintaan vuonna 1982 kappaleella "Omenakuu", jonka esitti Opus 5. Kappale sijoittui karsinnassa neljänneksi.
Progressiivinen Open Eye Band julkaisi elokuussa 2008 debyyttialbuminsa Screaming Baby, jossa Upi Sorvalin elämäntyötä kunnioitetaan versiolla Sorvalin kappaleesta "Aku-Aku". Kosketinsoittimissa vierailee Upi Sorvalin poika Henri Sorvali.
Muonion Tunturi-Veikot
Muonion Tunturi-Veikot on muoniolainen urheiluseura, joka on merkitty yhdistysrekisteriin 3. helmikuuta 1947. Seuran edustamia urheilulajeja ovat hiihto ja suunnistus. Seuran puheenjohtajana toimii Matti Vuollo.
Muonion Tunturi-Veikot omisti aikoinaan hirsimajan Olostunturilla ja Miljoonatien varrella vuonna 1950 valmistuneen toimitalon, jossa oli sali, näyttämö ja pukusuojat. 1960-luvulla taloon rakennettiin lisäosa (keittiö ja narikka). Talo toimi muoniolaisten kokoontumis- ja huvipaikkana 1970-luvulle saakka, jolloin se vuokrattiin ammattikoulun käyttöön. 1980-luvulla talo toimi jonkin aikaa nuorisotilana, kunnes Muonion Tunturi-Veikot myi sen Rakennusliike Mäkikyrölle. Talo purettiin 2006.
Rautajalka
Rautajalka on 6,3 hehtaarin laajuinen saareton järvi Petäjävedellä. Se kuuluu Jämsän reitin Kintauden haaraan.
Palva (Velkua)
Kaupalliset palvelut ja Palvelukeskus Kummeli sijaitsevat Teersalon rannassa Livonsaarella, johon Palvasta on lossiyhteys. Saarella on merenrantaniittyjä, joista osalla laiduntaa vielä lihakarjaa.
Rautajalka
Maantiede
Rautajalan itäpuolella sijaitsee Koskensaaren voimala ja Koskensaaren naulatehdas, jonka itäpuolisen Kipposen kautta Kintaus-järvien vedet virtaavat Rautajalan eteläpuolelle Huhtia-Pyhäjärveen ja edelleen Jämsänvesi–Petäjäveteen. Rautajalan pinta on noin 23 metriä Kipposta alempana. Rautajalan ja Huhtian korkeusero on sitä vastoin vähäinen; niiden välinen noin puolen kilometrin mittainen joki alittaa valtatie 23:n.
Palva (Velkua)
Liikenneyhteydet
Palvalle kulkee kaksi lossireittiä: mantereen suunnasta maantieltä 1931 Teersalon rannasta Palvaan (1 km) ja toinen reitti Palvasta Velkuanmaahan (0,94 km). Kummankin lossin kantavuus on 44 tonnia, ja ne kykenevät kuljettamaan kerrallaan noin kymmenen henkilöautoa. Vuonna 2003 Lounais-Suomen saariston 17 lossivälistä ainoastaan Teersalo–Palva- ja Palva–Velkuanmaa-välejä ei ole suunniteltu korvattaviksi kiinteällä tieyhteydellä. Palvaan liikennöi myös Merenkulkulaitoksen yhteysalus M/S Kivimo Velkuan reittialueella.
Rautajalka
Maantiede
Rautajalka kuuluu Huhtian alueen kolmannen jakovaiheen vesistöön, jonka muita järviä ovat Huhtia–Pyhäjärvi, Kipponen ja Kaakkolampi. Toinen jakovaihe on Ala-Kintauksen valuma-alue ja ensimmäinen on Jämsän reitin valuma-alue. Päävesistö on Kymijoen vesistö.
Jämsän reitti
Jämsän reitin Kintauden haara, suluissa korkeus metreinä merenpinnan yläpuolella:
Ylä-Kintaus (154,5) → Ala-Kintaus (154,4) → Kipponen (151,3) → Rautajalka (128,1) → Huhtia-Pyhäjärvi (127,8) → Könkköjoki → Könkönkoski → Pitkäkoski → Karikkokoski → Myllykoski → Sahakoski → Jämsänvesi–Petäjävesi (111,1).
Jarmo Eronen
Jarmo Olavi Eronen (s. 10. maaliskuuta 1957 Mynämäki) on aktiiviuransa päättänyt suomalainen pikajuoksija. Uransa aikana hän edusti Alavieskan Viriä, Raahen Vesaa, Reisjärven Pilkettä sekä Haapajärven Kiiloja ja hänen valmentajinaan toimivat Mauno Niemelä ja Juhani Hirvonen.
Barrett
Tekeminen ja vastaanotto
Syd Barrettille oli tällä albumilla tarkoitus antaa paremmat mahdollisuudet luovuuteen, sillä edellisen albumin nauhoitukset eivät olleet menneet toivotulla tavalla. Levytys meni nopeammin kuin ensimmäisellä sooloalbumilla, mutta loppujen lopuksi Barrett ei saanutkaan se parempaa ”luovuuden tilaa” kuin aikaisemminkaan.
Barrett nauhoitettiin helmikuun ja heinäkuun 1970 välillä, ja se ilmestyi marraskuussa 1970. Albumi on edeltäjäänsäkin hajanaisempi, ja epätasaisesti laulaneen Barrettin käytös studiolla "painajaismaista" tuottajille ja muusikoille. Tuottaja David Gilmour kursi levyn kokoon Barrettin kitaralla säestämien ja laadultaan hyvin epätasaisten esitysten osista. Heinäkuun 1970 nauhoitukset kappaleista "Word Song" ja "It Is Obvious" jäivät Barrettin viimeisiksi studioäänityksiksi.
Vaikka albumi ei ollutkaan aikaisemman The Madcap Laughsin kaltainen arvostelumenestys, sitä pidetään silti lähes yhtäläisenä teoksena. Albumin hyönteisaiheisen kannen maalasi Barrett itse.
Kappaleet
Kaikki kappaleet Syd Barrettin säveltämiä ja sanoittamia
Venäjänmustaterrieri
Venäjänmustaterrieri on isokokoinen alkujaan venäläinen palvelus- ja vahtikoirarotu, joka on saavuttanut suosiota myös kotimaansa ulkopuolella. Venäjänmustaterrieri kuuluu FCI:n roturyhmään 2. Nimestään huolimatta venäjänmustaterrieri ei kuulu terriereihin.
Ulkonäkö
Karvapeite mustaterrierillä on laineikasta 4–10 cm pitkää, yleensä karkeaa, vahvaa, tiheää ja tiiviisti ihonmyötäistä. Väritykseltään koira on musta tai mustanharmaa. Säkäkorkeus uroksilla on 72–76 cm. Ei alle 70 cm eikä yli 78 cm ja nartuilla 68–72 cm. Ei alle 66 cm eikä yli 74 cm
Slovakiancuvac
Slovakiancuvac (slovenský cuvac) on slovakialainen alkujaan Tatralta Karpaattien vuoristoseudulta kotoisin oleva paimen- ja vahtikoira. Cuvac on iso valkoinen vahtikoira, joka erinomaisten vahdin ominaisuuksiensa ansiosta on levinnyt useisiin maihin. Ensimmäiset cuvacit Suomeen toi metsänhoitaja Erkki Kettunen 1960-luvun puolessa välissä.
Ulkonäkö
Tunnusomainen piirre rodulle on valkoinen, tiivis ja tiheä karvapeite. Sillä on voimakas luusto, runko on hieman korkeuttaan pidempi ja sillä on vahvat melko korkeat raajat.
Venäjänmustaterrieri
Alkuperä
thumb|250px|Venäjänmustaterrieri venäläisessä postimerkissä. 1940-luvun lopulla Roi-niminen suursnautseri astui useamman airedalenterrieri-nartun, rottweiler-nartun ja moskovanvesikoira-nartun, joiden kaikkien jälkeläisiä käytettiin mustaterrierin kehittämiseen. Niiden lisäksi jalostukseen tiedetään sittemmin käytetyn myös tanskandoggia, venäjänvinttikoiraa ja laikaa. Suomeen venäjänmustaterrierit tulivat 1970-luvulla, ja rotuharrastajat perustivat Suomen Mustaterrierit ry:n vuonna 1978. Vaikka venäjänmustaterrieriä voidaan käyttää vartio- ja suojeluskoirana, niin Suomessa sitä käytetään ensisijaisesti palveluskoirana.
Slovakiancuvac
Luonne ja käyttäytyminen
Luonteeltaan rotu on lempeä, älykäs ja uskollinen. Vaikka cuvacia pidetään ystävällisenä, useat slovakiancuvacit ovat edelleen epäluuloisia vieraita kohtaan, ja joskus jopa aggressiivisia. Omaan väkeen se suhtautuu suojelevasti ja avoimesti. Cuvac on valpas, rohkea ja vahtimisvaistoinen. Vahtikoiran ominaisuudeltaan cuvac tarkkailee ympäristöään ja ääniä, sekä mahdollisia vieraita. Kun slovakiancuvacia koulutetaan, kannattaa käyttää hyvin palkitsevia opetustapoja. Koiraa ei tule pakottaa mihinkään. Rotu on hyvä totuttaa sosiaaliseen seuraan jo pienestä lähtien, sillä tavoin koira oppii olemaan niin pienien kun isojenkin ihmisten kanssa. Nopeus on yksi rodun vahvuuksista.
Alkuperä
Valkoturkkiset vuoristokoirat ovat kuuluneet Karpaattien vuoriston paimentolaisperinteeseen jo yli parituhatta vuotta, ja ne polveutuvat jääkauden ja sitä edeltäneiden aikojen arktisesta sudesta. Näiden susien jälkeläisiä eli niin Balkanilla, Karpaateilla, Pohjois-Kaukasuksella, Tatralla, Alpeilla, Pohjois-Abruzzossa kuin Pyreneilläkin. Slovakiancuvac on tätä kautta sukua mm. pommerinpaimenkoiralle.
Kotiseudullaan cuvacit ovat vartioineet lampaita, talouksia ja karjalaumoja. Paikalliset tatralaiset vahtikoirat olivat hyviä vartio-, suojelus-, paimen- ja seurakoiria. Lampaiden lisäksi ne paimensivat nautoja, kalkkunoita ja muita kotieläimiä. Karjamajoilla poikenneet turistit panivat merkille nämä kauniit valkoiset koirat, joita he sitten veivät mukanaan palatessaan kotialueilleen.
Vuosina 1930-1960 professori Antonin Hruza piti kantakirjaa rodusta. Jalostusyksilöt haettiin Kokavan, Liptovska Luznan ja Vychodna V Tatrach'n alueilta sekä Karpaattien Rachovosta. Myöhemmin jalostusmateriaalia on saatu mm. Liptovské Holesta, Velky Chocista, Zakopanésta, Martinista, Jedlovasta ja Jesenikystä. Yleisimpiä linjoja ovat Bojar, Bundas, Cuvo, Dinar, Hrdos, Ibro, Olaf, Samko, Topas ja Uran Simba.
Tšekkoslovakian aikana ensimmäinen kennel, Ze zlate studny ("Kultakaivon"), sijaitsi Svitavyssä Tšekin puolella. Z Hoverly oli puolestaan Karpaattien ensimmäinen kennel.
Etymologia
Nimi cuvac tulee slovakian valppaana olemista kuvaavasta sanasta cuvat. Slovakiancuvacin luonteeseen kuuluukin ympäristön rauhallinen ja valpas seuraaminen.
Lake of the Woods
Lake of the Woods (, suomeksi toisinaan Metsäjärvi) on laaja järvi Yhdysvaltain ja Kanadan rajalla. Järvi ulottuu Manitoban ja Ontarion provinsseihin sekä Minnesotan osavaltioon. Järvi erottaa Minnesotan Northwest Anglena tunnetun osan muusta osavaltiosta siten, että sinne pääsee maitse vain Kanadasta. Northwest Angle on Alaskaa lukuun ottamatta Yhdysvaltain pohjoisin paikka.
Lake of the Woodsiin laskevat Rainyjoki sekä Shoal- ja Kakagijärvet. Lisäksi siihen laskee useita pienempiä jokia. Järvi laskee vetensä Winnipegjokeen ja sitä kautta Winnipegjärveen.
Maantiede
Lake of the Woods on yli 110 kilometriä pitkä ja leveä. Sen pinta ala on 4 350 neliökilometriä. Järvessä on yli 14 500 saarta, ja järvellä on rantaviivaa lähes 104 600 kilometriä – pisin rantaviiva kaikista Kanadan järvistä, vaikka osa järvestä ei olekaan Kanadan puolella ja vaikka Kanadassa on suurempiakin järviä.
Järven lukuisat saaret tarjoavat suojaisan pesimäalueen uhanalaisille lajeille, kuten amerikantyllille (Charadrius melodus) ja amerikanpelikaanille (Pelecanus erythrorhynchos). Järvellä pesii myös parisataa valkopäämerikotkapariskuntaa.
Alneaun niemimaa
Suurin yksittäinen maamuodostelma järvellä on Alneaun niemimaa (Alneau Peninsula). Kapea kannas yhdistää niemimaan kaakkoiskulmastaan mannermaahan. Kannaksen halki on kaivettu Turtle Portage -niminen kanava, ja Alneausta tuli siten saari. Kanava on sittemmin täytetty, ja pienveneet siirretään nykyisin maitse kannaksen ylitse.
Alneau on noin 32 kilometriä pitkä ja noin 16 kilometriä leveä. Niemimaalla on yhteensä yli 80 järveä, joista suurin on Arrow Lake.
Alneaun niemimaa on nimetty ranskalaisen katolisen jesuiittasaarnaajan Jean-Pierre Alneaun mukaan. Hän menehtyi siouxintiaanien käsissä Lake of the Woods -järvellä 8. kesäkuuta 1736. Warroadin kaupungin katolinen kirkko Father Aulneau Memorial Church on nimetty hänen muistolleen.
Kaukasus
Kaukasus on 1 100 kilometriä pitkä vuorijono Itä-Euroopassa ja Länsi-Aasiassa Mustanmeren ja Kaspianmeren välissä. Vuoristoa ympäröivää aluetta kutsutaan Kaukasiaksi. Kaukasus koostuu kahdesta vuorijonosta, pohjoisemmasta Suur-Kaukasuksesta ja eteläisemmästä Vähä-Kaukasuksesta.
Suur-Kaukasus ulottuu Tamanin niemimaalta Asovanmeren ja Mustanmeren välissä Apšeronin niemimaalle Bakun kaupungin lähistöllä Kaspianmeren rannalla. Vuoristo on melko kapea, päistään vain noin 160 km. Suur-Kaukasuksella vuorenrinteet ovat loivemmat kuin Vähä-Kaukasuksella.
Kokonaisuudessaan vuoristossa on yli 2 000 jäätikköä, joista 70 % sijaitsee viileämmän Suur-Kaukasuksen rinteillä. Pysyvä lumipeite on vain korkeimmilla huipuilla, joista korkein on Elbrus (5 642 metriä).
Kreikkalaisessa mytologiassa Kaukasus oli yksi maailmaa kannattelevista pilareista. Zeus kahlitsi sen rinteille Prometheuksen. Roomalainen runoilija Publius Ovidius Naso sijoitti Kaukasuksen skyyttien maahan ja kuvaili sitä kylmäksi ja kiviseksi vuoreksi ja nälän tunnusmerkiksi.
Atlantis
thumb|Atlantista esittävä kartta [[1800-luku|1800-luvun loppupuolelta.]]
Platonin tarina
Platonin dialogissa Kritias sanoo kuulleensa kertomuksen Atlantiksesta isoisältään, joka puolestaan oli kuullut sen isältään, joka oli valtiomies Solonin sukulainen ja ystävä. Solon taas oli kuullut sen egyptiläiseltä papilta.
Kritiaan kertomuksen mukaan aikojen alussa jumalat arpoivat, mikä osa maailmasta kuuluisi kenellekin. Poseidon, meren jumala, sai osakseen Atlantiksen saaren. Se sijaitsi Atlantin valtamerellä Herakleen pylväiden eli nykyisen Gibraltarin salmen takana. Saaren varhaisia asukkaita olivat Euenor ja hänen vaimonsa Leukippe, joilla oli tytär nimeltä Kleito. Poseidon sai Kleiton kanssa viisi paria kaksospoikia, jotka kukin vuorollaan hallitsivat Atlantista. Vanhimman kaksosparin vanhin poika oli nimeltään Atlas, josta sai nimensä sekä Atlantis-saari että sitä ympäröivä valtameri.
Platonin mukaan tarinaa on muokannut ensin Solon ja sitten Kritiaan isoisä, mikäli kertomus ei ole kokonaan Platonin keksimää. Kertomuksessa on niin monta kerrostumaa ja redaktiota, ettei ole mahdollista sanoa, mistä alkuperäinen myytti tarkkaan ottaen kertoi ja koostui. Meidän tuntemamme kertomus on kuitenkin Platonin käsialaa ja sitä on esimerkiksi vahvasti hellenisoitu esimerkiksi muuttamalla Neith Atheneksi ja Nun Poseidoniksi.
Saari ja kaupunki
Luonnonvaroiltaan Atlantis oli paratiisin kaltainen, ja sen hyveelliset asukkaat elivät rauhassa ja nauttivat yltäkylläisyydestä. Poseidonin ja Kleiton vuorelle atlantislaiset rakensivat palatsin. Saarelle he rakensivat maasiltoja yhdistämään keskussaarta ja sitä ympäröiviä vesikehiä, sekä kaivoivat kanavia ja tunneleita, joiden läpi alukset pääsivät kulkemaan vesikehästä toiseen. Samankeskisiä renkaita muistuttavat maakehät olivat noin 540 m leveitä ja vesikehät 180-540 metriä leveitä. Keskussaari oli halkaisijaltaan 900-metrinen. Siten kaupunkialueen läpimitta ensimmäisestä vesikehästä alkaen oli 5 220 metriä. Kaupunki sijaitsi ylängöllä, joka laskeutui jyrkähkösti mereen. Saaren pohjoisosa oli vuoristoa ja eteläosa alankoa, jonka mitat olivat 540 x 360 kilometriä. Se oli tasainen, suorakulmion muotoinen ja vuorten ympäröimä. Tasankoa ympäröi 180 metriä leveä ja 30 metriä syvä kanava. Sen pituus oli 10 000 stadionia eli 1 800 kilometriä. Kanava kokosi vuorilta tulevat valumavedet johtaen ne kaupunkiin ja sieltä viimein mereen. Alue oli jaettu palstoihin suorilla 30 metriä leveillä kanavilla, joita taas oli yhdistelty poikittaisilla kanavilla. Platonin antamien mittojen mukaan oli koko Atlantis-saaren pinta-ala noin 400 000 km².
Tuhon syyt
thumb|190px|Atlantiksen tuho. Monsù Desiderion maalaus 1700-luvun alkupuolelta.
Sukupolvien saatossa jumalainen perintöaines väheni, atlantislaiset alkoivat ylenkatsoa hyveitä ja ahneus sai heissä vallan. Lopulta atlantislaiset toteuttivat suuren sotaretken Euroopan mantereelle. Myös Ateenassa vallitsi kukoistava kulttuuri, ja juuri kreikkalaiset kunnostautuivat atlantislaisten lyömisessä takaisin. Ylijumala Zeus oli kyllästynyt pahuuden vallassa olleeseen valtakuntaan. Hän päätti rangaista atlantislaisia ja kutsui koolle jumalien kokouksen, jossa hän piti näille puheen.
Kritias-dialogi päättyy tähän, mutta Timaios-dialogissa mainitaan Atlantiksen vajonneen meren syvyyteen maanjäristysten ja tulvan saattelemana yhden ainoan vuorokauden aikana. Tämän jälkeen kului pitkiä aikoja, jolloin meri oli mutainen ja kulkukelvoton, niin että Herakleen pylväiden taakse yrittäneet merenkävijät joutuivat kääntymään takaisin.
Nimen alkuperä
Atlantis-nimi on selvästi samaa alkuperää kuin Atlantin valtamerenkin nimi, joka tarkoittaa kreikan mytologian mukaan Atlaksen merta. Atlas oli Kreikan mytologiassa titaani, ja hänestä saivat nimensä myös Pohjois-Afrikan Atlasvuoret. Mytologian mukaan Atlas myös tuomittiin kannattelemaan taivaankantta hartioillaan, ja siksi sana Atlas on myöhemmin muuntunut tarkoittamaan kartastoa tai kuvateosta, jonka symbolina usein käytetään Atlasta kannattelemassa Maapalloa hartioillaan.
Atlantiksen etsintää
thumb|Kartta joka esittää Atlantiksen oletettua sijaintia. [[Ignatius Donnellyn kirjasta Atlantis: The Antediluvian World, 1882.]]
Jo antiikin aikana monet oppineet (esimerkiksi Strabon) epäilivät Platonin tarinaa, mutta monet myös pitivät sitä totena. Filosofi Krantor yritti todistaa Atlantiksen olemassaolon kommentaarissaan Platonin Timaiokseen. Teksti on sittemmin kadonnut, mutta Prokloksen mukaan Krantor matkusti Egyptiin, jossa hän näki pylväitä, joihin Atlantiksen historia oli kirjoitettu hieroglyfeillä. Tästä ei kuitenkaan ole mitään muita todisteita kuin Prokloksen väitteet.
Antiikin jälkeen Atlantiksesta on kirjoitettu arviolta 130 000 sivua tekstiä. Vuonna 1624 Francis Bacon kuvaili kirjassaan The New Atlantis Amerikan länsirannikolla sijaitsevaa utopistista yhteiskuntaa nimeltä Bensalem. Atlantiksen toi suuren yleisön tietoisuuteen yhdysvaltalainen Ignatius Donnelly kirjallaan Atlantis: The Antediluvian World (Atlantis - Maailma ennen vedenpaisumusta, 1882). 1800-luvun keskivaiheilla ja loppupuolella useat Väli-Amerikan tutkijat kuten Charles Etienne Brasseur de Bourbourg, Edward Herbert Thompson ja Augustus Le Plongeon esittivät, että Atlantis oli yhteydessä mayojen ja asteekkien sivilisaatioihin.
Atlantista tutkittiin myös Natsi-Saksassa, johtuen natsi-Saksan johtajan Adolf Hitlerin pakkomielteestä löytää kadonnut Atlantis. Natsi-Saksassa uskottiin "puhtaan arjalaisen rodun", jota natsien ideologiassa mm. saksalaiset ja brittiläiset edustivat, olevan peräisin Atlantikselta. Niinpä vuonna 1938 Heinrich Himmlerin organisoima ja Ernst Schäferin johtama retkikunta matkasi Tiibetiin etsimään jälkiä atlantislaisesta rodusta. Toisen maailmansodan jälkeen aiheesta ovat kirjoittaneet muun muassa neuvostoliittolainen maantieteilijä ja atlantologi Nikolai Zhirov, joka analysoi 1960-luvulla viimeisimpiä geologian, valtameritutkimuksen ja Atlantin pohjan muotojen tutkimustuloksia, ja hän julkaisi aiheesta vuonna 1964 teoksen "Atlantis: Atlantology: Basic Problems". 1970-luvulla tutkimuksia tehtiin muun muassa Biminillä.
Tieteellinen keskustelu
thumb|Satelliittikuva [[Santorínin saaresta.]]
Tieteen kannalta katsottuna Atlantis ei ole mahdollinen ainakaan sellaisena kuin Platon sen kuvasi, koska eri tieteenalojen vakiintuneiden käsitysten mukaan Platonin kuvaaman kaltaisia korkeakulttuureita ei ollut olemassa vielä 11 600 vuotta sitten.
Ei ole myöskään todisteita, että sana ”Atlantis” olisi esiintynyt ennen Platonia. Pidetään mahdollisena, ettei Platonin dialogin tavoitteena ollut kertoa historiasta, vaan opettaa ja kuvata Platonin valtioihanteita.
Tästä huolimatta on usein pohdittu, voisiko Atlantis-tarun taustalta löytyä mielikuvituksellisesti värittynyt muisto jotakin todellista kulttuuria kohdanneesta luonnonmullistuksesta. Kaikkiaan Atlantiksen sijaintipaikaksi on ehdotettu ainakin 27 eri kohdetta. .
Vuonna 2005 Miloksen saarella järjestettyyn kansainväliseen Atlantis 2005 -konferenssiin kokoontui eri alojen tutkijoita ja asiantuntijoita viidestätoista eri maasta. Konferenssin tarkoituksena oli keskustella teorioista, missä Atlantis sijaitsi sekä milloin ja miksi se tuhoutui, vaikkakin usea tutkija esitti epäilynsä siitä, onko sitä ollut lainkaan olemassa.
Platonin kertomukseen tukeutuen konferenssin osanottajat hyväksyivät 24 kriteeriä, jotka Atlantikseksi ehdotetun paikan pitäisi täyttää. Kriteerien joukossa olivat esimerkiksi vaatimukset siitä, että sen tulisi sijaita Herakleen pylväiden ulkopuolella, olla suurempi kuin Libya, Anatolia, Lähi-itä ja Siinai (yhteensä) ja uponnut veteen kokonaan tai osittain 9 000 vuotta ennen kuudetta vuosisataa eaa. Myös joitakin epäilyksiä esitettiin; esimerkiksi professori Christos Doumasin mukaan Atlantis on pelkkä myytti ja sen etsintä utopiaa.
Vuonna 2003 venäläiset tutkijat pitivät Moskovassa Atlantista käsitelleen konferenssin.
Merenalainen tutkimus
Platon sijoitti Atlantiksen Herakleen pylväiden taakse, joka on yleensä tulkittu Gibraltarin salmeksi. Myöhemmin on esitetty Platonin tarkoittaneen Herakleen pylväillä jotain muita luonnonmuodostumia, mihin liittyen Atlantis on usein kytketty Välimeren alueen arkeologisiin löytöihin.
Ajatus uusien muinaistutkimuksen löytöjen mahdollisesta yhteydestä Platonin tarinaan nousee usein nykyisinkin esille. Merenalaisiin tutkimuksiin liittyy kysymys siitä, kuinka hyvin rakennukset ja esineet voivat säilyä merivedessä. Metallit tuhoutuvat suhteellisen nopeasti, koska metallien ja meriveden yhdistelmä liuottaa metalleja. Kalkkikiveä ja marmoria puolestaan vahingoittavat nilviäiset tekemällä niihin reikiä. Kvartsipitoiset kivilajit säilyvät parhaiten. Puuesineet säilyvät huonoiten, koska eliöt syövät niitä. Parhaiten rauniot ja esineet säilyvät jos ne peittyvät sedimentteihin, mutta silloin ne ovat vaikeammin löydettävissä. Satunnaiset löydöt ovat osoittaneet, että esihistoriallisten kulttuurien jäännöksiä on säilynyt meren pinnan alla jopa vuosituhansien ajan. Edinburghin yliopiston professorin ja Lähi-idän sivilisaatioiden spesialistin Tony Wilkinsonin mukaan useita muinaisia temppeleitä ja kaupunkeja on jäänyt meren alle viimeisten tuhansien vuosien kuluessa ilmaston muutosten vuoksi.
Geologinen tutkimus
Geologia ratkaisee, onko muinaisen saaren tai mantereen uppoaminen Atlantin valtamereen tai Välimereen edes periaatteessa mahdollista. Atlantin itäpuoliset saaret ovat kaikki vulkaanisia, eikä niissä ole merkkejä vajoamisesta. Joitakin saaria ympäröivät merenalaiset rantapengermät, jotka ovat seurausta siitä että jääkaudella merenpinta oli jopa 200 metriä nykyistä alempana. Rantapengermien pinta-ala on kuitenkin pienempi kuin Platonin mainitsema Atlantiksen saari. Atlantilla on tehty lukuisia porauksia osana vuodesta 1969 nykypäiviin jatkuneessa Deep Sea Drilling -Projektissa (DSDP), jonka yhtenä saavutuksena oli mannerliikuntoteorian todistaminen. Tämän seurauksena teoriat Atlantiksesta mantereena alkoivat menettää suosiotaan. Nykyään teoriat kadonneista mantereista eivät ole geologien parissa suosittuja, koska merenpohja on luodattu tarkasti ja laattatektoniikkatutkimusten mukaan esimerkiksi Azoreilla ei ole erillistä Atlantiksen mannerlaattaa. Pidetään myös mahdottomana että mannerlaatta voisi vajota lyhyessä ajassa mereen.
Santoríni
Useimmiten Atlantis on yhdistetty Santorínin tulivuorenpurkaukseen, joka runteli Egeanmeren minolaista kulttuuria pronssikaudella. Muun muassa Theran saaren kaivauksissa on löydetty tulivuorenpurkauksen raunioittama minolainen kaupunki. Arkeologisten löytöjen perusteella oletusta Atlantis-tarun ja Santorínin purkauksen yhteydestä ei kuitenkaan voi sen enempää kumota kuin todistaakaan. Teoria edellyttäisi, että useat Platonin ilmoittamat luvut ovat liian suuria. Tämä koskee sekä saaren kokoa että myös sen tuhosta kuluneen ajan pituutta, sillä Santorínin purkauksesta Solonin aikaan kului vain noin 900, ei 9 000 vuotta.
Myös kreikkalaista Heliken kaupunkia on pidetty Atlantiksen esikuvana.
Rainer Kühnen teoria
Vuonna 2005 fyysikko Rainer Kühne sai paljon julkisuutta väitteellään, jonka mukaan Atlantiksen ”saari” olisi ollut maa-alue nykyisen Etelä-Espanjan rannikolla, joka olisi tuhoutunut tulvassa 800–500 eaa. Väitteensä tueksi hän on esittänyt satelliittikuvat, joissa näkyy maanalainen kehämäinen rakennelma. Hänen mukaansa kohteen muoto ja koko sopivat hyvin Platonin kuvaukseen Atlantiksen kaupungista.
Collina-Girardin teoria
Ranskalaisen tutkijan Jacques Collina-Girardin mukaan Atlantis olisi voinut olla Gibraltarin salmessa vuosina 19 000 – 9 000 eaa. sijainnut saari. Hänen mukaansa saaren sijainti ja uppoamisaika täsmäävät Platonin kertomukseen. Muinainen saaristo ei kuitenkaan tuhoutunut luonnonmullistuksessa, vaan jäi hitaasti veden alle merenpinnan noustessa viimeisen jääkauden jälkeen. Löydöstään Collina-Girard kertoi New Scientist -lehdessä vuonna 2001. Sparteliksi nimettyä saarta on tutkinut myös ranskalainen merigeologi Marc-Andrè Gutscher. Sedimenttinäytteiden mukaan aluetta on järisyttänyt luokkaa yhdeksän oleva maanjäristys samoihin aikoihin kuin Platonin tarinan Atlantis upposi. Sedimenteissä on näkynyt myös jälkiä sitä seuranneista tsunameista.
Ignatius Donnellyn teoria
Yhdysvaltalainen kirjailija, poliitikko ja tiedemies Ignatius Donnelly vaikutti paljon Atlantiksen tutkimiseen. Hän julkaisi vuonna 1882 teoksen Atlantis: The Antediluvian World (Atlantis - Maailma ennen vedenpaisumusta). Teos saavutti valtavaa suosiota Atlantikseen uskovien keskuudessa. Donnelly esitti Atlantiksen ratkaisuna moniin arvoituksiin kuten Amerikan alkuperäiskulttuurien ja muinaisen Egyptin yhtäläisyyksiin, ankeriaiden vaellukseen ja baskien alkuperään.
Jääkausi ja Golfvirta
Viimeisin jääkausi, niin sanottu Veiksel-jääkausi, päättyi noin 11 600 vuotta sitten, jolloin alkoi ilmaston nopea lämpeneminen. Platonin tarinan mukaan Atlantiksen uppoaminen sijoittuu juuri tähän samaan aikaan. Otto Muck on esittänyt, että jääkauden yhtäkkisen loppumisen olisi aiheuttanut jokin luonnonmullistus, joka olisi muuttanut Golfvirran suuntaa. Jos Atlantilla olisi ollut noin 400 000 neliökilometrin kokoinen manner, se olisi estänyt Golfvirran kulkemisen pohjoiseen ja Skandinaviaan, ja siten ylläpitänyt näillä alueilla huomattavasti nykyistä kylmempää ilmastoa.
Moskovan metahistorian instituutin teoria
Vuonna 1997 eräs venäläinen ryhmä uskoi löytäneensä Atlantiksen merestä sadan mailin päästä Englannin Land's Endistä. Ryhmä uskoo Little Sole Bankin merenalaisen kukkulan olleen Atlantiksen pääkaupunki, joka olisi voinut olla myyttisen Lyonnessin esikuva. Aiottuja tutkimuksia alueella ei kuitenkaan tehty.
Helena Blavatskyn teoria
Venäläinen Teosofisen seuran perustaja Helena Blavatskyn mukaan atlantislaiset polveutuivat lemurialaisista. Hän väitti, että Lemuria ja sitä seurannut Atlantis muodostivat aikoinaan lukuisten saarten ketjun, joka ulottui eri vaiheissa Afrikan kaakkoispuolelta pohjoiselle Atlantille. Atlantislaiset muodostivat ihmiskunnan neljännen juurirodun. Nykypäivän ihmiset ovat viides juurirotu, joista pian amerikkalaisten avustuksella kehittyy kuudes juurirotu. Eteläamerikkalaisista kehittyy vielä viimeinen eli seitsemäs juurirotu.
Edgar Caycen teoria
Amerikkalainen selvänäkijä Edgar Cayce käsitteli ”lukemuksissaan” usein Atlantista. Hänen mukaansa Atlantis oli henkisesti ja teknisesti korkea kulttuuri, jonka asukkaat olivat onnistuneet valjastamaan ydinenergian ja taitaneet lentämisen. Hänen mukaansa Atlantis oli tuhoutunut ydinonnettomuuksissa, joista toinen oli tapahtunut 28 000 eaa. ja viimeinen 10 014 eaa. Aavistaessaan kolmannen olevan tulossa atlantislaiset olisivat paenneet Egyptiin ja Keski-Amerikkaan. Egyptin ja Atlantiksen kanssakäymisestä Cayce mainitsee muun muassa seuraavaa: ''”...tuohon aikaan atlantislaisia saapui maahan. He kulkivat edestakaisin, sillä tuona kapinallisena aikana monet yksilöt toimivat aktiivisesti Atlantiksella... Egypti oli valittu yhdeksi niistä paikoista, joihin aikakirjat noista toiminnoista sijoitettaisiin”'' (275-38).
Cayce ennusti kesäkuussa 1940, että Atlantis nousisi Bahamasaarilla. ”Ensimmäisten osien joukossa nousevat Atlantiksesta Poseidia”. Cayce sanoi: ”Odottakaa sitä vuosina 1968 ja 1969, siihen ei ole pitkä aika!”. Tähän liittyen on mainittu, että eräät lentäjät havaitsivat vuonna 1968 Bahamasaarten Pohjois-Biminin rannikolta rakennuksilta näyttäviä hahmoja. Sukeltaessa löytyi vielä teitä, muureja ja pyramideja muistuttavia muodostelmia. Kuitenkin varsinaista tieteellistä tutkimusta on tehty hyvin vähän ja arkeologista vahvistusta sille, että ”Biminin tiet” olisivat jotakin muuta kuin luonnon muovaamia, ei ole pystytty esittämään.
Ior Bockin teoria
Suomalaisen kirjailijan Ior Bockin mukaan sana Atlantis viittaa aikakauteen, ei paikkaan. Hän sijoittaa käsitteen syntytarinan Etelä-Suomeen, jossa hän väittää pienen ihmisyhdyskunnan eläneen jääkaudella Golfvirran ansiosta vihreänä pysyneellä maa-alueella. Taru jääkalotin ajasta (”alltlandis period”) on osa laajempaa Bockin perheen saagaa.
Samankaltaisia tarinoita
Myytti onnellisesta ja vauraasta, mutta myöhemmin mereen hukkuneesta valtakunnasta tulee esiin monissa kulttuureissa (muun muassa kelttien Avalon ja Raamatun vedenpaisumuskertomus). Muun muassa baskit uskoivat olevansa Atlaintikan jälkeläisiä ja atsteekit uskoivat tulleensa idästä Aztlanin saarelta. Mahabharatassa mainitaan Atala-niminen saari, joka upposi läntiseen mereen suuren sodan seurauksena. Atalan asukkaiden sanottiin olevan valkoisia ihmisiä, jotka eivät koskaan nuku tai syö". Herodotos kuvailee Historiassaan atlantteja hyvin samaan tapaan: ihmisiksi jotka "eivät koskaan uneksi tai syö mitään elävää".
Intian valtameressä on väitetty olleen Lemuria-niminen manner, ja Tyynessämeressä Mu.
Atlantis populaarikulttuurissa
Atlantiksen myyttistä nimeä on käytetty laajalti populaarikulttuurissa, ja siitä on tehty muun muassa televisiosarjat Triangle ja Stargate Atlantis sekä useita elokuvia, kuten animaatio Atlantis – Kadonnut kaupunki (2001). Atlantista ja sen aarretta on etsinyt myös Ihmemies MacGyver vuonna 1994 valmistuneessa televisioelokuvassa Lost Treasure of Atlantis.
Musiikissa Atlantiksen nimeä on käytetty myös ahkerasti muun muassa yhtyeiden ja levyjen nimissä, sekä Atlantis Records -levy-yhtiön nimessä. Helsinkiläinen jalkapalloseura kantaa nimeä Atlantis FC, ja vuonna 1985 lensi ensilentonsa Yhdysvaltain Atlantis-avaruussukkula.
Sarjakuvissa Atlantis esiintyy kotipaikkana kahdelle Yhdysvaltain tunnetuimmista supersankareista: Marvel-kustantamon Prinssi Namorille ja DC Comics -kustantamon Vesimiehelle. Molemmat ovat kotoisin Atlantiksesta ja sen nykyisiä kuninkaita sekä merenelävien herroja.
J. R. R. Tolkien muovaili Silmarillionin Akallabêth-kertomuksessa esiintyvän Númenorin saaren tarinan Atlantis-myytin pohjalta.
Myös Indiana Jones pääsi Atlantiksen jäljille LucasArtsin tietokonepelissä Indiana Jones and the Fate of Atlantis vuonna 1992.
Sierra Entertainmentin tekemän pelin Zeus: Master of Olympus (2001) lisäosassa Poseidon: Master of Atlantis (2002) pystyy hallitsemaan atlantislaisia kaupunkeja.
Ensemble Studiosin tekemän pelin Age of Mythology (2002) lisäosassa Age of Mythology: The Titansissa (2003) on pelattavana atlantislaisten kansakunta.
Irrational Gamesin tekemän pelin BioShock (2007) tapahtumapaikka on Atlantiksesta inspiroitunut vedenalainen kaupunki Rapture, joka on rakennettu Atlantin valtameren pohjaan.
Harold Hitz Burton
thumb|Harold Hitz Burton Harold Hitz Burton (22. kesäkuuta 1888 Jamaica Plain, Massachusetts – 28. lokakuuta 1964 Washington, DC) oli yhdysvaltalainen pormestari, senaattori ja korkeimman oikeuden tuomari.
Vuonna 1929 Burton valittiin Ohion edustajainhuoneeseen, vuonna 1935 Clevelandin pormestariksi ja sen jälkeen kahdelle lisäkaudelle. Vuonna 1940 hänet valittiin senaattiin. Hän edusti republikaanipuoluetta ja oli näkökannoiltaan maltillinen.
Presidentti Harry S. Truman nimitti Burtonin korkeimpaan oikeuteen vuonna 1945 eläkkeelle jääneen Owen J. Robertsin tilalle. Vaikka Truman oli itse demokraatti, hän valitsi Burtonin, joka oli ensimmäinen republikaaninen nimitys yli kymmeneen vuoteen. Senaatti ei järjestänyt edes kuulemisia, vaan vahvisti nimityksen yksimielisesti yhdessä päivässä. Myös korkeimmassa oikeudessa Burton oli maltillinen, ja hän kirjoitti lausuntonsa erittäin tarkkaan ja siten, että ne miellyttäisivät mahdollisimman monia hänen kollegoitaan. Hän puolusti perustuslaillisten oikeuksien antamista afroamerikkalaisille, mutta toisaalta hän usein äänesti hallituksen toimivallan puolesta ja henkilökohtaisia vapauksia vastaan silloin, kun kyseessä olivat kansalaisoikeudet tai kansallinen turvallisuus.
Burton jäi eläkkeelle lokakuussa 1958, sillä hänen terveytensä oli huono Parkinsonin taudin takia. Hän viivytteli eläkkeelle jäämistään, koska hän halusi olla mukana käsittelemässä erään koulujen rotuerotteluun liittyvän tapauksen loppuun asti. Hänen seuraajakseen nimitettiin Potter Stewart. Burton toimi vielä kuolemaansa asti vierailevana tuomarina valitustuomioistuimessa Washingtonissa. Hän kuoli 28. lokakuuta 1964.
Jukka Paajanen
Jukka Eero Olavi Paajanen (s. 22. syyskuuta 1956 Lahti) on aktiiviuransa päättänyt suomalainen pikajuoksija. Uransa aikana hän edusti Lahden Taimea, Lahden Kalevaa, Helsingin Jyryä sekä Turun Tovereita ja hänen valmentajanaan toimi Pertti Helin.
Kalevan kisoista Paajanen saavutti pronssia 400 metrin juoksusta vuonna 1980. Lisäksi hän oli viestijuoksun SM-kilpailuissa mukana voittamassa 4 x 400 metrin viestijuoksusta kultaa vuosina 1981 ja 1982. Sisäratojen SM-kilpailuista Paajanen voitti 400 metriltä kultaa vuonna 1979. Ennätyksikseen hän juoksi 100 metrillä ajan 11,0 (1979), 200 metrillä 22,34 (1979) ja 400 metrillä 47,4 (1977). Virallisiin kilpailuihin Paajanen ei ole osallistunut vuoden 1983 jälkeen.
Ray Wise
Raymond Herbert Wise (s. 20. elokuuta 1947 Akron, Ohio) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tunnetaan parhaiten Leland Palmerin roolista televisiosarjassa Twin Peaks.
Ura
Wise syntyi Akronissa Ohiossa ja opiskeli Kentin yliopistossa. Hänen uransa alkoi 1970-luvulla muutamista vierasesiintymisistä televisiosarjoissa. Myöhemmin 1980-luvulla Wise esiintyi hetken aikaa suositussa Dallas-televisiosarjassa, jonka myötä hän teki enemmän vierailevia rooleja, sekä muutamia elokuvarooleja, kuten Leon Nash elokuvassa RoboCop. Varsinaisesti tunnetuksi Wise tuli Twin Peaks -televisiosarjan myötä 1990-luvulla, jolloin hän sai Saturn-ehdokkuuden. Hän näytteli myös tv-sarjassa 24 varapresidentti Hal Gardneria. Harvemmin elokuvissa nähty Wise on kuitenkin 2000-luvulla alkanut esiintyä useammin elokuvissa ja tekikin ensimmäisen ääniroolinsa animaatioelokuvassa Superman: Doomsday vuonna 2007.
Kaarlo Kokkonen
Kokkosen vanhemmat olivat talollinen Tahvo Kokkonen ja Kristiina Heikintytär Turunen ja puoliso Emma Schildt. Kokkonen valmistui opettajaksi Jyväskylän seminaarista 1871 ja toimi ensin opettajana Limingassa ja vuodesta 1873 Kajaanissa. Vuodesta 1881 hän toimi myös Kajaanin kaupungin ja maaseurakunnan lukkarina. Kokkonen oli Kajaanin Lehden vastaava toimittaja 1899–1907. Hän oli myös Kajaanin kaupunginvaltuuston jäsen ja toimi valtuuston sihteerinä. Kokkonen oli talonpoikaissäädyssä Kajaanin tuomiokunnan edustaja valtiopäivillä 1885, 1897, 1899 ja 1900 ja Kajaanin kaupungin edustaja porvarissäädyssä valtiopäivillä 1904–1905 ja 1905–1906. Hän oli useiden eri valtiopäivävaliokuntien jäsen ja kerran valitsijamies.
Ympäristöekologia
Ympäristöekologia eli ihmisen ekologia tutkii ihmisen ja ympäristön vuorovaikutusta. Yleensä ihmisen vaikutus ympäröivään luontoon on hyväksikäyttävä ja tuhoava, mikä saattaa joskus vaarantaa ihmisen elinedellytyksiä. Ihmisen pelätään aiheuttavan suuren ekokatastrofin. Ihminen saastuttaa luontoa ja voimistaa kasvihuoneilmiötä, mikä aiheuttaa ilmaston lämpenemistä. Ihminen on myös metsästänyt sukupuuttoon ja muuten hävittänyt monia lajeja. Melko alkeellinenkin kulttuuri tuhoaa eläimiä sukupuuttoon. Jo kivikautinen maanviljelykulttuuri poltti metsät kaskeamalla ja edisti aavikoitumista.
FC Istres
FC Istres on ranskalainen jalkapalloseura, joka on perustettu vuonna 1920. Eteläranskalaista Istresin kaupunkia edustava seura nousi syksyllä 2004 ensimmäistä kertaa Ranskan pääsarjaan, mutta putosi sieltä jo seuraavana keväänä.
Peugeot
Peugeot [] on ranskalainen ajoneuvovalmistaja ja automerkki, joka on osa Stellantis-konsernia. Suomessa autoa kutsutaan kansanomaisesti nimellä Pösö. Peugeot-nimellä valmistetaan myös mopoja, moposkoottereita, polkupyöriä ja keittiövälineitä muun muassa pippurimyllyjä. Peugeot on myös ranskalainen teollisuussuku, joka jo 1400-luvulla vaikutti nykyisen Ranskan alueen itäosassa. Peugeot omisti Ranskan itäosassa useita maa-alueita, joille se 1700-luvulla perusti myllyjä ja harjoitti kutoma-, kehräämö- ja puusepänteollisuutta.
pienoiskuva|Maat, joissa sijaitsee Groupe PSA:n tehtaita. Valtaosa Peugeot’n Euroopan markkinoilla myydyistä autoista valmistetaan Ranskassa.