cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Muzzy Comes Back
Juoni
Sillä aikaa Amanda on löytänyt Corvaxin keksimän laitteen, joka muuttaa hänet näkymättömäksi. Corvax huomaa, että Amanda on kadonnut, ja yrittää etsiä häntä, mutta tuloksetta. Hän etsii toista laitetta, jolla hän poistaisi näkymättömyyden. Toinen laite on mennyt rikki.
Corvax päästää kuninkaan, kuningattaren, Bobin, Sylvian ja Muzzyn sisään taloon. Hän vakuuttaa, että ei tiedä Amandan katoamisesta mitään. Muzzy epäilee heti, että Corvax salailee jotain. Kuningatar menee istumaan tuolille, kun huomaa kuulevansa Amandan äänen. Muzzy suunnittelee uuden laitteen, jolla hän saa Amandan takaisin näkyviin. Corvax ja Thimbo heitetään vankilaan, ja linnassa pidetään juhlat.
Animaatio Suomessa
Suomen televisiossa animaatiota on esitetty Yle TV1-kanavalla Kieli-tv:n ja FST:n ohjelmistossa vuosina 1993–1994. Suomen televisioesityksessä sarja koostui 20:sta viisiminuuttisesta jaksosta. Otava Video julkaisi Suomessa animaation opetuskäyttöön, ja kotitalouksiin VHS-kasettina, jossa opetusanimaatio on kokonaisuudessaan 75 minuuttia pitkänä elokuvana.
Abis
Mormonin kirjan kertomus
pienois|Abisin ensiesiintyminen Alman kirjan jakeessa 19:16.
Mormonin kirjan mukaan Abis eli noin vuonna 91 eaa. Hänestä kerrotaan Alman kirjan neljässä jakeessa. Abisin sanotaan olleen lamanilaisen kuninkaan Lamonin palvelijatar. Hänen isänsä oli saanut ”merkillisen näyn”, ja niin myös Abis ”oli ollut kääntyneenä Herraan monta vuotta”. Hän kuitenkin piti uskonsa salassa jumalattomilta maanmiehiltään.
Abisin tarina liittyy laajempaan kertomukseen lähetysmatkoista lamanilaisten parissa. Nefiläisten kuninkaan Moosian pojat hylkäävät kotiseutunsa ja suuntaavat lamanilaisten maille lähetystyöhön, vaikka lamanilaiset suhtautuvat nefiläisiin vihamielisesti. Ammon päätyy kuningas Lamonin hoviin ja ryhtyy tämän palvelijaksi. Lamoni kääntyy Kristuksen uskoon, rukoilee Herraa ja kaatuu maahan kuin kuolleena. Ammon jatkaa saarnaamista ja lopulta kaikki Lamonin hovin jäsenet lankeavat maahan Abisia lukuun ottamatta.
Abis arvaa, että kyseessä on Jumalan voima ja todistaa asiasta muille. Väkijoukko kokoontuu kuuntelemaan häntä ja löytää paikalta Ammonin. Ihmiset kuvittelevat kirouksen kohdanneen hovia, koska Lamoni antoi nefiläisen asua maassaan. Yksi miehistä yrittää murhata Ammonin mutta Herra suojelee tätä ja murhamies kaatuu kuolleena maahan. Väkijoukon kiistellessä Abis purskahtaa itkuun ja tarttuu maassa lojuvaa kuningatarta kädestä. Samassa tämä nousee seisaalleen Jeesusta ylistäen ja kielillä puhuen. Kuningatar koskettaa miehensä kättä ja tämäkin elpyy. Kuningas Lamoni nuhtelee riitaisia alamaisiaan, ja monet näistä kääntyvät kristityiksi, mutta osa ei pidä kuulemastaan ja poistuu.
Historiallisuus
Mormonit ovat perinteisesti pitäneet Abisia ja muita Mormonin kirjan hahmoja historiallisina henkilöinä. Kirjan kuvaamista tapahtumista ei kuitenkaan ole tieteellistä näyttöä, ja sekulaarit tutkijat pitävät sitä 1800-luvun tuotteena.
Book of Mormon Onomasticon ehdottaa Abisille länsiseemiläistä etymologiaa ab-iš (’isä on mies’ tai ’miehen isä’) tai abî-iš (’isäni on mies’). Nimi muistuttaa vanhatestamentillisia nimiä Abisag, Abisai , Abisua ja Abisur.
Merkitys
Abis on yksi kuudesta naisesta, jotka mainitaan Mormonin kirjassa nimeltä. Muut ovat Raamatun Eeva, Saara ja Maria sekä ei-raamatulliset Saria ja Isabel. Useimmat naishahmoista ovat äitejä, vaimoja ja tyttäriä, joiden luonteesta tai tekemisistä ei kerrota juuri mitään. Alman kirjan luvut 18–19 muodostavat poikkeuksen, sillä niissä kuvaillaan yksityiskohtaisesti kahden naishahmon – Abisin ja Lamonin nimettömän kuningattaren – vaiheita. He todistavat ja toteuttavat monenlaisia ihmeitä: näkyjä, profetioita, kielilläpuhetta ja sairaiden parantamista. Kevin ja Shauna Christensen (1998) huomauttavat, että alkukielen sanavalinnat jättävät epäselväksi, oliko Abisin kääntymys hänen isänsä näkemän näyn ansiota vai oliko Abis nähnyt näyssä (biologisen tai taivaallisen) isänsä. Abisin elvyttävä kosketus on yksi harvoista Mormonin kirjan kohtauksista, joissa naishahmo tekee jotakin juonen kannalta merkittävää.
Encyclopedia of Mormonism (1992) tulkitsee Abisin hurskaan palvelijan arkkityypiksi samaan tapaan kuin Saria on oikeamielisen äidin ja Isabel seksuaalisesti epäpuhtaan ja yhteiskunnasta ulkopuolisen naisen arkkityyppi. Myöhempien aikojen pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkon presidentti Howard W. Hunter kirjoitti ”äiti Sarian ja yksinkertaisen palvelusneito Abisin – – tehneen töitä, joille ihmisten silmät eivät antaneet tunnustusta mutta jotka Jumalan silmät näkivät”.
Vuonna 2019 ilmestyi Mette Ivie Harrisonin romaani The Book of Abish. Abis on sen päähenkilö, suurperheen nuorin lapsi, joka monien vaikeuksien jälkeen päätyy hoviin palvelijattareksi. Romaanissa kuvaillaan myös lamanilaisten yhteiskuntaa ja epäjumalia. Frances Hodgson Burnettin romaani Pikku prinsessa (1905) innoitti Harrisonin romaanin juonta. Abisia on kuvattu myös runoudessa ja maalaustaiteessa.
Viitteet Mormonin kirjaan
<references group="MK"/>
Jeremy Bentham
Bentham oli vaikutusvaltaisimpia (klassisia) liberaaleja. Hänellä oli oppilainaan John Stuart Millin lisäksi muun muassa johtavia poliitikkoja ympäri maailmaa, mutta hän jätti myös Britanniaan merkittävän filosofisten radikaalien koulukunnan, josta muun muassa manchesteriläiset ja chartistit osin periytyivät ja joka vaikutti myös whig-puolueeseen.
Bentham asetti utilitarismin äärimmilleen viedyn liberalismin edelle mutta kannatti silti – tai mielestään juuri utilitarismin vuoksi – pitkälle menevää yksilönvapautta kuten ilmaisunvapautta, kirkon ja valtion erottamista, täydellistä tasa-arvoa naisille, oikeutta avioeroon, orjuuden ja ruumiillisten rangaistusten kieltoa (myös lasten kurituksen), kansainvälistä tuomioistuinta, laajaa aseistariisuntaa, homoseksuaalisuuden sallimista, siirtomaiden vapauttamista, vapaakauppaa, hintasääntelyn lakkauttamista, vapaasti määräytyviä korkoja jne. Toisaalta hän kannatti perintöveroa, monopolivallan rajoituksia sekä sosiaaliturvaa, kunhan valtion puuttuminen kansalaisten toimintaan olisi aina erittäin harkittua, rajoitettua ja varovaista.
Elämä
Bentham syntyi Spitalfieldsissä Lontoossa varakkaaseen tory-perheeseen. Hän oli lapsinero, jo taaperona hänet löydettiin isänsä pöydän äärestä lukemasta moniosaista Englannin historiaa. Kolmivuotiaana hän alkoi opiskella latinaa. Yksitoistavuotiaana hän luki erään kurtisaanin oikeustaistelusta. Myöhemmin hän kertoi sen kokemuksen naisten alistetusta asemasta innostaneen hänet uudistajaksi. Hän valmistui Oxfordista vuonna 1766 ja toimi juristina mutta turhautui Englannin lain epäjohdonmukaisuuteen.
Ajan mittaan hänen ajatuksensa ja kirjoituksensa saivat huomiota, vaikuttivat poliittisiin puolueisiin ympäri maailmaa ja keräsivät hänelle laajan oppilaspiirin. Oppilaisiin kuului James Mill, jonka pojan kummisedäksi hän ryhtyi. Kaksikko kasvatti pojasta yhdessä lapsineron ja merkittävän liberaalifilosofin nimeltä John Stuart Mill.
Ranskan vallankumouksessa Bentham oli aatteellinen taustavaikuttaja kirjeenvaihtonsa kautta, mutta kun hänet vuonna 1792 valittiin maan kunniakansalaiseksi, hän esitti paheksuntansa jakobiinien käsiin päätyneen vallankumouksen muuttumisesta väkivaltaiseksi.
Vuonna 1823 Bentham ja John Stuart Mill perustivat Westminster Review -lehden filosofisen radikalismin äänenkannattajaksi. Lehteen kirjoitti myöhemmin Edwin Chadwick, josta Bentham toivoi turhaan työlleen jatkajaa.
Ihmisenä Benthamia on kuvattu värikkääksi ja omaperäiseksi, sulkeutuneeksi mutta ystävälliseksi ja elämänmyönteiseksi. Hän puuttui epäkohtiin intohimoisesti ja jopa epäkäytännöllisen pikkutarkasti.
Bentham vaati koulutusta tarjottavan myös niille, jotka eivät olleet varakkaita tai eivät kuuluneet anglikaaniseen kirkkoon (Oxford ja Cambridge vaativat molempia).
thumb|250px|Lasikaappi, jossa Benthamin ruumista säilytetään. Benthamin ruumista säilytetään (hänen testamenttinsa mukaisesti) "omakuvaksi" (auto-icon) kutsutussa lasikaapissa Lontoon University Collegessa, joka oli ensimmäinen hänen kriteerinsä täyttänyt yliopisto, ja toisinaan hänet tuodaan "osallistumaan" julkisiin tilaisuuksiin. Kaapissa säilyttämisen mahdollistaa testamentin toinen kohta, jossa ruumis määrätään vuorattavaksi oljilla. Sen jälkeen se oli puettava vaatteisiin ja asetettava kaappiin. Yliopiston satavuotisjuhlassa vuonna 1926- ja 150-vuotisjuhlissa vuonna 1976 se vietiin osallistumaan yliopistoneuvoston kokoukseen, joka totesi, että se on läsnä mutta ei äänestä. Yliopiston mukaan on pelkkä myytti, että omakuva antaisi ratkaisevan äänen tasatulokseen päättyvissä äänestyksissä.
Pään palsamointi ei onnistunut, ja se vaurioitui, ja siksi ruumiille valmistettiin vahapää. Oikeaa päätä säilytettiin kaapissa ruumiin vieressä. Pää kuitenkin joutui useasti opiskelijakepposten kohteeksi, ja se varastettiin useita kertoja. Nykyisin pää on varastoitu muualle.
Esteban Daza
Esteban Daza (n. 1537 Valladolid – n. 1596 Valladolid) oli espanjalainen säveltäjä. Hän loi suuren määrän ohjelmistoa vihuela-kielisoittimelle, jolla oli vakiintunut asema espanjalaisessa musiikissa 1500-luvun keskivaiheissa. Kappaleisiin kuuluu myös lauluosioita tenorille, jona oli tarkoitus toimia samanaikaisesti soittajan itsensä. Dazan sävellyksiä on "El Parnaso" -kokoelmassa, johon kuuluu kolmen kirjan verran muun muassa fantasioita vihuelalle. Suurin osa kappaleista on muiden säveltämiä, vaikkakin Daza on niissä toiminut sovittajana.
Jeremy Bentham
Teokset
thumb|Defence of usury, 1788. Bentham julkaisi vuonna 1776 anonyymisti kirjoituksensa "Fragment on Government". Siinä hän kritisoi William Blackstonen "Commentaries"-kirjoitusta ja tuli näin lordi Shelburnen tietoisuuteen. Vuonna 1780 ilmestyi Introduction to Principles of Morals and Legislation ja vuonna 1787 Koron vapauden puolustus, joka sai korkosääntelyä kannattaneen Adam Smithin muuttamaan mieltään. Bentham teki myös lukuisia pieniä käytännön ehdotuksia. Näihin kuuluu Panopticon (suom. Panoptikon), jossa hän ehdottaa paitsi parannuksia vankilaan, myös keinon valvoa vankeja vähemmällä henkilökunnalla, mitä on myöhemmin pidetty jatkuvan tarkkailun vertauskuvana (ks. Michel Foucault). Tärkeitä Benthamin myöhempiä teoksia olivat Discourse on Civil and Penal Legislation (1802), Punishments and Rewards (1811), Parliamentary Reform Catechism (1817) ja A Treatise on Judicial Evidence. Hänen luotettu ystävänsä, poliitikko John Bowring toimitti hänen yksitoistaosaiset kootut teoksensa (1843).
Tietosanakirjan (1906) mukaan Bentham vastusti ankarasti "taikauskoista" kunnioitusta kaikenlaisia vanhoja "ennakkoluuloja" kohtaan, jotka hänen mielestään estävät inhimillistä onnellisuutta.
Utilitarismi
Benthamin on joskus väitetty olleen ensimmäinen ja suurin filosofinen radikaali. Hän sekä esitti oikeudellisia ja sosiaalisia uudistuksia että loi etiikan, jolla perusteli nämä. Utilitarismin periaatteita olivat jo muut liberaalit esittäneet, mutta Bentham systematisoi ne koherentiksi moraalikoodiksi.
Utilitarismin mukaan tuli pyrkiä "suurimpaan onnellisuuteen mahdollisimman monelle" (fraasi oli jo Hutchesonin käytössä) eli maksimoida yhteenlaskettu onnellisuus. Benthamin mukaan kaikki: miehet, naiset, lapset, köyhät, vammaiset, erirotuiset, eriuskoiset, jopa eläimet, olivat samanarvoisia. John Stuart Mill nimesi aatteen ja kehitti sitä edelleen muun muassa teoksessaan Utilitarismi (1863), joidenkuiden mielestä täydelliseksi, toisten mielestä taas hän aristokratisoi sen, mitä kuvaa Millin sitaatti: "onneton Sokrates on arvokkaampi kuin onnellinen sika".
Bentham ei yleensä suoraan puhunut vapaudesta, koska hän ei mielestään osannut muotoilla käsitettä riittävän selkeästi, vaan piti utilitarismia ohjenuoranaan. Toisaalta hänen johtopäätöksensä siitä olivat pitkälti, joskaan eivät täysin, liberaaleja.
Jotkut "naiivit utilitaristit" ovat ehdottaneet, että siinä teoreettisessa tilanteessa, jossa yhden yksilön kidutus toisi suunnattomasti enemmän onnea muille kuin kärsimystä tälle, kidutus olisi oikeutettua. Kuten P. J. Kelly on huomauttanut kirjassaan Utilitarianism and Distributive Justice: Jeremy Bentham and the Civil Law, Bentham kannatti tällaisten yksilönvapauden rikkomusten kieltoa lailla, koska sellaiset lait luovat ihmisille turvallisuuden, joka on suuremman onnen perusta. Kellyn mukaan Bentham ei kannattanut muutaman uhrausta monen onneksi (tätä ei pidä tulkita äärimmilleen: hän kannatti perintöveroa ja maltillista sosiaaliturvaa).
Bentham ei myöskään pitänyt naiivia hedonismia toimivana tienä kestävään onneen, ainakaan ihmisen kaltaisille älyllisille olennoille, mutta silti utilitarismi on ollut jatkuvasti kritiikin kohteena muun muassa "korkeaa moraalista siveellisyyttä" vaativien konservatiivien taholta.
Feminismi
Benthamia on sanottu "ensimmäiseksi feministiksi". Yli kymmenen vuotta ennen kuin Mary Wollstonecraft julkaisi uraauurtavan teoksensa Vindication of the Rights of Women (1792), naisille tasa-arvoa vaatinut Bentham oli kirjoittanut naisten "orjamaisesta" asemasta lähes kaikkialla maailmassa. Bentham vaati naisille myös oikeutta äänestää ja olla ehdokkaina vaaleissa sekä oikeutta avioeroon. Hän kritisoi sitä, että naisilta vaadittiin paljon tiukempaa seksuaalimoraalia kuin miehiltä. Myös hänen oppilaansa J. S. Mill on yhä tunnustettu feminismin uranuurtaja.
Teoksessaan Introduction to the Principles of Morals and Legistlation Bentham arvosteli jyrkästi sitä, että monissa maissa naisten oikeuksia evättiin väittämällä heidän olevan henkisesti kehittymättömämpiä kuin miehet. Benthamin koko poliittinen herätys tapahtuikin hänen kiinnostuttuaan 11-vuotiaana naisten oikeuksista.
Homoseksuaalisuuden puolustaminen
Bentham oli ensimmäisiä filosofeja, jotka halusivat poistaa homoseksuaalisuuden kiellon ja sallia tasa-arvoiset oikeudet homoseksuaaleille. Kahdessa postuumisti julkaistussa esseessään (kirjoitettu 1785 ja 1814) hän esitti yksityiskohtaisen loogisen argumentaation homoseksuaalisten suhteiden stigmatisointia vastaan.
Essee "Offences Against One's Self" puolusti homoseksuaalisuuden dekriminalisointia. Kirjoitus julkaistiin vasta vuonna 1931, koska sen katsottiin kirjoitushetkellä uhanneen yleistä moraalia. Vaikka Bentham kirjoitti homoseksuaalisuuden olevan "epänormaali taipumus", kirjoitus tuomitsi yhteiskunnan reaktion asiaan, jonka Bentham sanoi olevan yksityinen asia - yhdyntään pakottamista vastaan oli jo muita lakeja.
Yksityiselämä
Bentham oli naimaton. Hän aikoi kahdesti naimisiin, mutta ensimmäisellä kerralla hänen isänsä esti liiton ja toisessa nainen ei suostunut.
Miss Kiss Kiss Bang
Miss Kiss Kiss Bang on Alex Swings Oscar Singsin esittämä kappale, jolla se edusti Saksaa vuoden 2009 Eurovision laulukilpailussa Venäjän Moskovassa.
Koska Saksa kuuluu kilpailun suuriin rahoittajamaihin, kappale pääsi suoraan finaaliin. Finaalissa kappale sijoittui 25. maan joukosta 20. sijalle.
MagicGate
MagicGate on Sonyn vuonna 1999 esittelemä teknologia kopioinnin estämiseen. Se toimii siten, että suojattava sisältö salataan laitteessa ja tämän jälkeen muistikortilla ja lukijalaitteessa oleva MagicGate-piiri kontrolloi sisällön kopiointia. Käytännössä tämä tarkoittaa sitä, että haluttaessa suojatun sisällön kopiointi voidaan estää.
MagicGate-teknologiaa käytetään mm. PlayStation 2:ssa ja sen muistikorteissa. Vuodesta 2004 lähtien teknologia on sisällytetty myös Memory Stick-muistikortteihin. Jotkin laitteet, kuten Sonyn Network Walkman, sallivat ainoastaan MagicGate-teknologialla varustettujen Memory Stick-muistikorttien käytön.
Sebastian Hess
Sebastian Hess (1971 München – 1. syyskuuta 2021 ) oli saksalainen sellisti. Hän opiskeli Würzburgissa ja Münchenissä Julius Bergerin ja Helmar Steihlerin johdolla. Vuosina 1990-1994 hän opiskeli Lontoossa, ja myöhemmin sai opetusta myös Mstislav Rostropovitšilta.
Hess esiintyi useilla festivaaleilla ympäri Eurooppaa ja Kaukoidässä. Hän levytti muun muassa Naxokselle ja Intermedium Recordsille.
Yläinen Heikinlampi
Yläinen Heikinlampi on Pirkanmaalla Virroilla ja Ähtärissä Lampiperän kylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 7,9 hehtaaria, se on 650 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,4 kilometriä.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Toisveden alueella (35.42), jonka Matoluoman valuma-alueeseen (35.427) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 159,4 metriä mpy.
Decades (Nightwishin albumi)
Decades: an Archive of songs - 1996-2015 on Nightwishin 20-vuotisjuhlakokoelma, joka julkaistiin maaliskuussa 2018. Levyllä ovat mukana kaikki yhtyeen jäsenet perustajajäsenistä asti. Albumissa on kaikki Nightwishin suosituimmat kappaleet vuodesta 1996 alkaen aina vuoteen 2015 asti. Levyllä on 22 kappaletta, joista kappaleet 11–22 on julkaistu Suomessa Spinefarm-levymerkillä. Albumi ei sisällä kiertuekappaleita. Kun yhtye oli samannimisellä kiertueella, ei heillä ollut Sami Vänskää, Jukka Nevalaista, Anette Olzonia tai Tarja Turusta mukana. Albumin julkaisuformaatit olivat tupla-CD, äänikirja, digipak ja kolmen LP-levyn pakkaus. Se menestyi hyvin Euroopassa, ja Yhdysvalloissa se saavutti sijan 24 Billboard Top Current Albums -listalla.
Kokoelma
Levy 1:
Levy 2:
Kiertue
Albumin mukana toimitettiin esite Tuomas Holopaisen ja Johanna Kurkelan toisesta yhtyeestä nimeltä Auri, jossa Troy Donockley on mukana.
Kokoelman albumit Tarja Turusen ja Sami Vänskän ajalta: Oceanborn Wishmaster
Tarja Turusen ajalta: Angels Fall First Century Child ,Once
Anette Olzonin ja Troy Donockleyn ajalta: Dark Passion play Imaginerium Showtime storytime (Ei esitteessä) Floor Jansenin ajalta: Endless Forms Most Beautiful
Tuuliajolla (eli ballaadeja Saimaalta)
Tuuliajolla (eli ballaadeja Saimaalta) on vuonna 1981 julkaistu livealbumi, jolla esiintyvät Eppu Normaali, Hassisen Kone ja Juice Leskinen Slam. Se äänitettiin touko-kesäkuussa 1981 järjestetyn Tuuliajolla-kiertueen konserteissa, joita pidettiin kuudella Saimaan rannalla sijaitsevalla paikkakunnalla. Levyn kappaleita on myös mukana samana vuonna ensi-iltaan tulleessa Aki ja Mika Kaurismäen ohjaamassa elokuvassa Saimaa-ilmiö.
Albumi julkaistiin CD-muodossa ensimmäisen kerran 1993. Vuonna 2007 se ilmestyi Poko Rekordsin Kultaiset Rock-klassikot -sarjassa, sisältäen myös kaksi bonuskappaletta. Levyn on äänittänyt Mika Sundqvist ja miksannut Pantse Syrjä. Kannen valokuvat on ottanut Kari Riipinen.
Burhan Haldun
pienoiskuva|oikea|Burkhan Khaldun. Burhan Haldun on vuori Mongoliassa, Hentiin provinssissa.
Vuori ympäristöineen on Unescon maailmanperintökohde vuodesta 2015.
Maantiede
Burhan Haldun sijaitsee Hentiin vuoristossa Aasian arojen ja Siperian taigan rajalla. Vuoristo on vedenjakaja Jäämeren ja Tyynen valtameren välillä. Vuoristosta sulava lumi valuu sekä pohjoiseen että etelään laskeviin jokiin. Vuoren rinteillä on ylhäällä havumetsää, alempana vuoristoaroa, kun taas laaksot ovat soistuneita niittyjä, joita halkoavat joet. Metsän aluskasvillisuutena tavataan vuorenkilpiä ja puolukkaa, aroilla kasvaa heiniä ja saroja. Alueen viidentoista erittäin harvinaisen kasvilajin joukossa on kolme alppiruusulajia. Siellä on tavattu 253 lintulajia. Erittäin harvinaisia eläinlajeja ovat myskihirvi, hirvi, lumikurki, kiljukotka, aromerikotka, silmälasikurki, munkkikurki ja amurinsampi.
Vuoren korkeus merenpinnasta on 2362 metriä, ja se on puolikuun muotoinen. Maailmanperintökohteeseen kuuluvan, vuorta ympäröivän suojelualueen pinta-ala on 444 000 hehtaaria.
Kulttuurillinen merkitys
Burhan Haldun liittyy Tšingis-kaaniin hänen mahdollisena hautapaikkanaan, mutta myös laajemmin alueena, johon hän Mongolien salainen historia -teoksen mukaan perusti Mongolivaltakunnan vuonna 1206. Ennen buddhalaisuuden yleistymistä alueen paimentolaiset palvoivat vuoria, ja Tšingis nimesi tämän perinteen pohjalta neljä pyhää vuorta, joista yksi oli Burhan Haldun.
Tarinan mukaan Tšingis-kaani oli toivonut tulevansa haudatuksi salaiseen paikkaan. Häntä saattoi viimeiselle matkalleen armeija, joka tappoi kaikki vastaantulijat ettei sen reitti jäisi kenenkään muistiin. Haudan yli juoksutettiin tuhat hevosta, jotta kaikki jäljet kaivuutöistä peittyisivät.
Kerrotaan että haudan vartiointi on uskottu 50 suvulle, jotka edelleen ohjaavat harhaan sitä etsivät tutkimusmatkailijat.
Parasta just nyt
”Parasta just nyt” on suomalaisartisti Robinin kappale, joka julkaistiin hänen neljännen studioalbuminsa toisena singlenä 15. elokuuta 2014. Kappaleella esiintyy Robinin lisäksi myös rap-artisti Nikke Ankara. Kappaletta ovat olleet säveltämässä ja sanoittamassa Robinin ja Nikke Ankarin lisäksi Jimi Constantine sekä Mikko Tamminen.
Radiossa kappale sai ensisoittonsa Loop-kanavalla singlen julkaisupäivänä. Kappaleeseen tehty musiikkivideo sai ensi-iltansa Helsingissä järjestetyssä Tubecon -tapahtumassa 16. elokuuta 2014. Videon on ohjannut Hannu Aukia.
Aku Valtakoski
August Aleksander Valtakoski (alkuaan Wallenius, 13. lokakuuta 1888 Turku – 29. syyskuuta 1945) oli suomalainen näyttelijä ja teatterinjohtaja. Hän teki pitkän uran työväen näyttämöillä eri puolilla Suomea.
Ura
Aku Valtakosken vanhemmat olivat muurari August Robert Wallenius ja Karoliina Wilhelmiina Efraimintytär. Valtakoski aloitti työuransa kirjaltajana ja siirtyi näyttelijäksi 1906 turkulaiselle Toivo II:n näyttämölle. Hän näytteli Turun Näyttämöllä, Turun Seuranäyttämöllä ja Turun Työväen Teatterissa. Ura katkesi Suomen sisällissotaan, johon Valtakoski osallistui punaisten joukoissa. Hän päätyi Suomenlinnan vankileirille.
Valtakosken ura jatkui 1919 Kokkolan Työväen Näyttämöllä, josta hän siirtyi Kajaaniin ja edelleen Tampereen Työväen Teatteriin, jossa hän näytteli 1922–1925. Vuosina 1925–1928 Valtakoski näytteli Varkauden Työväen Näyttämöllä ja 1929–1930 Hämeenlinnan Työväen Teatterissa.
Hämeenlinnasta Valtakoski siirtyi Jyväskylän Työväen Teatterin johtajaksi, minkä jälkeen hän toimi teatterinjohtajana Mikkelissä, Kuopiossa ja Lappeenrannassa.
Valtakosken rooleja olivat muun muassa Baldevin (Baldevinin häät), kenraali (Viholliset), Juikurinen (Kun ruusut kukkivat), Stålarm (Daniel Hjort), Jussi (Pohjalaisia) ja Timo (Seitsemän veljestä).
Valtakoski avioitui näyttelijä Elvi Majasen kanssa 1919. Pariskunnan nuorempi poika Jussi Valtakoski päätyi vanhempiensa tapaan näyttelijäksi.
Viktor J. Sucksdorff
Victor Joachim Sucksdorff (13. kesäkuuta 1866 Helsinki – 26. joulukuuta 1952 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti. Sucksdorff valmistui arkkitehdiksi Suomen polyteknillisestä opistosta vuonna 1891. Polyteknillinen Opisto muutettiin yliopistotasoiseksi Teknilliseksi Korkeakouluksi vuonna 1908.
Victor J. Sucksdorff oli tunnetun Granstedtin arkkitehtisuvun jäsen äitinsä kautta. Sucksdorffin äidinisä oli arkkitehti A.F. Granstedt, jonka isä oli linnoitusupseeri Pehr Granstedt. Sucksdorffin eno arkkitehti Theodor Granstedt toimi Yleisten rakennusten ylihallituksen ylijohtajana vuosina 1905–1912. Victor Sucksdorff kuoli Helsingissä vuonna 1952.
Elämä
Sucksdorff tunnetaan parhaiten Itä-Karjalaan suuntautuneesta tutkimusmatkoistaan, jotka hän teki vuosina 1894 ja 1896 yhdessä arkkitehti Yrjö Blomstedtin kanssa. Blomstedt ja Sucksdorff tallensivat matkoillaan karjalaista rakennusperinnettä ja julkaisivat tutkimustensa tulokset kaksiosaisena kirjana Karjalaisia rakennuksia ja koristemuotoja. Blomstedtin ja Sucksdorffin ansioksi voitaneen laskea karelianismin leviäminen suomalaiseen arkkitehtuuriin.
Sucksdorffin arkkitehtina suunnittelemat rakennukset sijoittuvat lähinnä Ouluun ja sen ympäristöön. Sucksdorff toimi Oulun lääninarkkitehtina vuosina 1903–1904 (vt.) ja 1907–1908. Karelianistisia piirteitä parhaiten edustanut Laskuniemen lastentarha Ainolan saaressa Hupisaarilla valmistui vuonna 1903, mutta se tuhoutui talvisodan pommituksessa tammikuussa 1940. Lastentarhan ulkorakennus Alakööki säilyi. Siihen oli sijoittunut Oulun kaupungin päiväkotitoimintaa, mutta rakennus tuhoutui pahoin tulipalossa 6. lokakuuta 2011.
Viktor Sucksdorff valittiin Oulun kaupunginvaltuustoon vuosiksi 1906–1908. Oulusta Sucksdorff muutti Vaasaan, jossa toimi Vaasan teollisuuskoulun lehtorina. Vuonna 1916 hän siirtyi Helsingin teollisuuskouluun lehtoriksi.
Ariodante
Ariodante on Georg Friedrich Händelin säveltämä ooppera. Nimettömän tekijän kirjoittama libretto perustuu Antonio Salvin teokseen, joka puolestaan on sovitus Ludovico Arioston Orlando Furiososta. Oopperan ensiesitys oli kuninkaallisessa oopperatalossa Lontoon Covent Gardenissa 8. tammikuuta 1735.
Kuten muutkin Händelin opera seria -genren oopperat, Ariodante painui alkusuosion jälkeen unohduksiin yli kahdeksisadaksi vuodeksi. 1970-luvulla se herätettiin henkiin, ja sitä pidetään yhtenä Händelin hienoimmista oopperoista.
Henkilöt
Ensiesityksessä rooleja esittivät seuraavat laulajat:
Ricardo Gallén
pienoiskuva|Ricardo Gallén vuonna 2013. Ricardo Jesús Gallén García (s. 1972 Linares, Jaén) on espanjalainen klassinen kitaristi. Hän aloitti opintonsa 4-vuotiaana ja debytoi vuotta myöhemmin. 10-vuotiaana hän pääsi opiskelemaan Linaresin konservatorioon. Myöhemmin hän opiskeli myös muualla Espanjalla, Salzburgissa ja Münchenissä.
Gallén on levyttänyt muun muassa Joaquín Rodrigon teoksia Naxokselle. Hän toimii professorina Barcelonan "Luthier" -taidekoulussa.
Naši
Naši on vuonna 2005 perustettu venäläinen poliittinen nuorisojärjestö. Se on järjestänyt muun muassa mielenosoituksia ja leirejä.
Järjestön kielteisiä puolia ovat olleet varsinkin muiden maiden suurlähettiläiden ja venäläisten kansalaisaktivistien häirintä ja hyökkäykset oppositioaktivistien kimppuun.
Lännessä järjestön propagandaa pidetään lähinnä aivopesuna. Jotkut läntiset kommentaattorit ovat verranneet järjestöä Komsomoliin tai kutsuneet sitä ivallisesti "Putin-jugendiksi".
Olemus
Naši yhdistetään usein valtapuolue Yhtenäiseen Venäjään, mutta puolueen parlamenttiryhmä ei kuitenkaan pidä sitä virallisena nuorisojärjestönään. Puolueen nuorisojärjestö on Yhtenäisen Venäjän nuori kaarti. Naši on kuitenkin Kremliä lähellä oleva järjestö. Järjestön lastenosasto on nimeltään Miški (МИШКИ), "Karhut"
Historia
thumb|Našin perustaja Vasili Jakemenko.
Tausta
Vasili Jakemenkon johtama ”Kuljemme yhdessä” rekisteröitiin 14. heinäkuuta 2000. Jakemenko hoiti presidentinhallinnon suhteita kansalaisjärjestöihin. Jakemenkon esimiehenä toimi tuolloin presidentinkanslian varajohtaja Vladislav Surkov. Surkovia sanottiin myöhemmin useasti Kremlin pääideologiksi, ja hänellä arvioitiin olevan kolmanneksi eniten valtaa Venäjällä.
Jäseniä houkuteltiin mukaan hyvillä jäseneduilla: vapaalippuja elokuviin, pääsy internetiin, Moskovan ulkopuolella asuville ilmaiset matkat pääkaupunkiin ja halpoja matkoja. Mutta jokaisen uuden jäsenen piti värvätä viisi uutta jäsentä. Tällä tavoin oli tarkoitus koota yli 200 000 nuorta. Liikkeen kanssa toimi Aleksei Mitrušinin johtama moskovalaista TsSKA-jalkapallojoukkuetta kannattava ”Urhoolliset ratsut” -jengi, jonka jäsenet olivat jalkapallohuligaaneja. Liikkeessä oli myös skinhead-kulttuurin piirteitä. Mitrušin oli Jakemenkon henkivartija. Myös "Laulamme yhdessä" ja muita Kremliä tukevia yhdistyksiä syntyi nopeasti viranomaisten suostumuksella.
Vuonna 2004 "Kuljemme yhdessä" -järjestölle tuli vaikeuksia. Yhtä sen jäsenistä syytettiin epäsiveellisten elokuvien levittämisestä, ja Moskovan ja Pietarin osastot riitelivät raha-asioista.
Perustaminen
Jakemenko perusti maaliskuussa 2005 toisen järjestön, Našin. Järjestön tarkoituksena oli alun perin osaltaan estää ”oranssi vallankumous” Venäjällä. Tuohon aikaan Ukrainan oranssi vallankumous oli saanut vahvasti pontta opposition opiskelijaliikehdinnästä. Venäjän hallintoa vastassa sisäisiä ja ulkoisia vihollisia. Opposition kansalaisliikehdintä vaati hallinnon mielestä vastaliikkeen. Tämän vastustaminen Venäjällä vaati kiinteämpää ja taistelevampaa järjestöä.
Järjestö sai rahoitusta Kremlin valtaeliittiä tukevilta rikkailta liikemiehiltä ja Kremlistä. Našin tarkoitus oli puolustaa Surkovin ideoimaa suvereernia demokratiaa ja isänmaallisia arvoja. Se piti yllä neuvostonostalgiaa ja suuren isänmaallisen sodan muistoa ja puolusti sotaveteraanien kunniaa.
thumb|Našin sotilaallisen osaston nuoria Smolenskissa vuonna 2011. Vuoden 2007 lopulla Naši-järjestön nuorten epäiltiin uhanneen ja vandalisoineen suunnitellusti Kalugan kaupungissa baptisti- ja helluntaiseurakunnan kirkkoja.
Liikkeen iskujoukkoina toimivat alussa TsSKA- ja Spartak-jalkapallojoukkueita kannattavat jalkapallohuligaanit. Jakemenko kannatti julkisesti skinheadien ottamista mukaan, koska nämä olivat isänmaallisia. Liikkeen aktivistit kulkivat omilla busseillaan eri paikoissa järjestettäviin mielenosoituksiin. Vuonna 2006 järjestö perusti myös armeijaan osastonsa, "Naša-armeijan".
Našin toiminta nojaa liikkeen manifestin mukaan ajatukseen, että Venäjä on Euraasian johtava valtio, eikä länsi. Liikkeen tavoite on puolustaa Venäjää lännen "geopoliittisia pelejä" vastaan. Liike näkee länsimaat Venäjän vihollisina. Našin tavoite on myös Venäjän uudistaminen.
Järjestön toiminta oli vahvinta kahtena ensimmäisenä vuonna. Vuoden 2007 lopussa järjestössä oli 120 000 17-25 vuoden ikäistä nuorta. Vuonna 2009 Našiin kuului 100 000-120 000 nuorta. Ydinjoukon suuruus oli 10 000 nuorta.
Hajaannus, alasajo
Venäläisen politiikan tutkijan Stanislav Belkovskin mukaan "Presidentti Vladimir Putin ei ollut tyytyväinen siihen, miten Naši hoiti asioita, he aiheuttivat jännitteitä lännen kanssa. Dmitri Medvedev asettuu lännen ystäväksi, eikä aggressiivinen kansallinen isänmaallinen tuki sovi tuohon kuvaan."
Vuonna 2008 järjestö oli hajonnut ryhmiin Naši-2.0, Teräs, Kaikki talot, Naša Voitto. Vuonna 2009 alussa Našin rahoitus oli tyrehtynyt ja toiminta sekä julkisuusarvo hiipumassa, vaikka sen varjolla yhä yritettiin nostattaa muun muassa Viron vastaista henkeä Suomessa.
Surkovin asema Kremlissä heikkeni 2011, kun Sergei Ivanovista tuli presidentin kansliapäällikkö. Vuonna 2012 puhuttiin järjestön lakkauttamisesta ja jatkamisesta erilaisella organisaatiolla. Samana vuonna perustettiin parlamenttipuolue "Nokkela Venäjä". Muiden Kremliä tukevien kansalaisjärjestöjen merkitys kasvoi seuraavina vuosina Našin ohi.
StopHam
Našin jäsenet perustivat vuonna 2010 liikenne- ja pysäköintirikkomuksia vastaan taistelevan StopHam-järjestön (СтопХам, "Häiriköinti seis"). Järjestö laajeni vuosina 2010-2012 pienestä Moskovan järjestöstä valtakunnalliseksi. Kreml rahoitti tätäkin järjestöä, vaikka se oli olevinaan itsenäinen. Järjestöä johti Dmitri Tšugunov. Järjestö liimaa suuria tarroja väärin pysäköityihin autoihin. Tarroissa lukee "en piittaa kenestäkään, pysäköin minne haluan". Järjestö myös julkaisi paljon YouTube-videoita rikkomusten tekijöistä. StopHam liimasi tarrojaan myös korkeiden virkamiesten autoihin. Eräässä tapauksessa Tšetšenian lähettilään vaimon Madina Mingajevan auto pysäköitiin väärin. Syntyi tappelu Mingajevaa puolustavien ja Stopham-aktivistien välille. StopHam lähetti tappeluvideon YouTubeen. Seurannut skandaali ajoi Tamerlan Mingajevan pois virastaan. Järjestölle nousi vastajärjestö StopStopHam. Surkov lähti Kremlistä, ja muutenkin hallituksen politiikka muuttui. Surkovin tilalle noussut Volodin pyrki rauhoittamaan kaikkea poliittista aktivismia, myös hallitusta puoltavaa. Niinpä vuonna 2016 järjestön rahoitus päättyi mutta järjestö jatkoi silti toimintaansa.
Tunnustus Venäjän poliittiselta johdolta
thumb|[[Vladimir Putin tapaamassa nuorisojärjestöjä presidentin residenssissä heinäkuussa 2007.]] Sanomalehti Moscow Timesin julkaiseman artikkelin mukaan presidentti Vladimir Putin tapasi 56 Naši-järjestön jäsentä Zavidovon asunnollaan 26.7.2006. Venäjän Television Ykköskanava näytti Putinin nuorten keskellä kertomassa haluavansa heiltä luovuutta enemmän kuin mukautuvaisuutta. "Olen varma, että jos te ette byrokratisoidu, jos ajattelette luovasti, voitte silloin auttaa – – yhteiskuntaa ja hallitusta", sanoi Putin Interfaxin raportin mukaan. "Ilman epäilystäkään voitte auttaa maan tilannetta. Luotan siihen hyvin paljon ja olen varma, että näin tapahtuu", hän sanoi.
thumb|Našin mielenosoitus kirjaseminaaria vastaan sanomatalossa, Helsingissä 2009. Mukana muun muassa [[Johan Bäckman, Abdullah Tammi ja Leena Hietanen (ei kuvassa).]]
Seliger-leirit
Tunnettuja našien järjestämiä tapahtumia ovat Seliger-leirit. Näitä voi verrata neuvostoajan valtapuolueen nuorisojärjestön, kommunistisen Komsomolin kesäleireihin. Leirin tehtävänä on nuorsion poliittinen kasvatus. Leireillä naši-nuoria on valmennettu ideologisesti ja taidollisesti "vihollisten" ja "meikäläisten" tunnistamiseen. Leireihin osallistujat esittelevät usein erilaisia valtiota edistäviä ajatuksia, jotka voivat olla liikeideoita tai uusia propagandamenetelmiä.
Nuoria on koulutettu myös vihamielisten tahojen lamauttamiseen esimerkiksi informaatiosodankäynnin menetelmiä käyttäen. Leireillä vierailee myös alueen poliittisia johtajia. Valtakunnallisella kesäleirillä vierailee tavallisesti valtiojohtoa presidentistä lähtien.
Sittemmin Kremlin rahoittama "Putin-nuorten kesäleiri" on yrittänyt uudistaa julkisuuskuvaansa. Leirin keskusteluihin on kutsuttu myös oppositiota edustavia aktivisteja.
Suhtautuminen ulkomailla
Järjestö ei ole Länsi-Euroopassa tai varsinkaan 1990-luvun alussa Neuvostoliitosta itsenäistyneiden maiden keskuudessa kovin suosittu. Muun muassa Viro on luokitellut Naši-järjestön laittomaksi maan rajojen sisäpuolella. Vastustusta on aiheuttanut varsinkin našien kovaotteinen toiminta ja kampanjointi monia entisen Neuvostoliiton maita vastaan. Muun muassa našien historiakäsitykset Neuvostoliitosta tai toisesta maailmansodasta poikkeavat huomattavasti länsimaiden käsityksistä. Kummeksuntaa on länsimaissa herättänyt se, että Naši-järjestö käyttää internetosoitteessaan maatunnusta SU (Soviet Union), Venäjän tavanomaisen maatunnuksen RU (Russia) sijasta.
Viron patsaskiista
Viron patsaskiistassa oli kyse erimielisyydestä Tallinnan Pronssisoturin merkityksestä ja siirrosta maan etnisten virolaisen sekä vironvenäläisten välillä. Hallitus päätyi siirron kannalle keväällä 2007. Kiista laajeni Viron ja Venäjän valtioiden väliseksi.
Saartoon osallistuivat myös Mestnye, Yhtenäisen Venäjän Nuori Kaarti (Molodaja Gvardija) sekä Rossija Molodaja. Seitsemän päivän kuluttua Naši ilmoitti lopettavansa suurlähetystön saarron.
Palvelunestohyökkäykset
Moskovan mellakoiden jälkeen alkoi virolaisten nettisivujen häirintä. Kohteina olivat niin virastojen kuin eri medioidenkin nettisivut. Ajoittain häirintä yltyi niin pahaksi, että ulkomaiset yhteydet katkaistiin. Viro syytti asiasta Venäjää. Venäjä kielsi osuutensa. Vuonna 2009 Našin komissaari Konstantin Goloskokov kertoi hänen ja kumppaninsa käynnistäneen palvelunestohyökkäykset Viron hallinnon ja median verkkosivustoja vastaan.
Halloween-mielenosoitus
2. marraskuuta 2008 Našin kannattajat osoittivat mieltään Halloween-tunnuksin Yhdysvaltain Moskovan-suurlähetystön edessä Moskovassa. Kurpitsoihin oli merkitty väitetysti Yhdysvaltain politiikan vuoksi henkensä menettäneiden ihmisten nimiä.
Oppositiota vastaan
Naši hyökkäsi oikeustoimin ja erilaisin protestein Venäjän opposition tiedotusvälineitä vastaan. Näitä olivat Kommersant ja Novaja Gazeta. Helmikuussa 2009 Anna Bukovskaja väitti julkisesti johtavansa ryhmää, joka vakoili kansallisbolševikkeja, Jablokoa ja Yhdistynyttä siviilirintamaa. Liike osallistui vuoden 2011 hallituksen vastaisen protestoinnin vastamielenosoituksiin.
Naši Suomessa
Viitisentoista Našiin tai sitä lähellä olevaan järjestöön kuuluvaa henkilö sekä pari Suomen islamilaisen puolueen jäsentä osoitti mieltä Helsingissä 23. maaliskuuta 2009 kirjan Kaiken takana oli pelko julkistamistilaisuudessa. Islamilaisen puolueen puheenjohtajan Abdullah Tammen mukaan yhtenä syynä oli Viron muslimiväestö, joka on suurelta osin venäläisiä ja taustaltaan tataareja. Hänen mukaansa Viron muslimiväestö ei saa rakentaa omia moskeijoita ja venäläisten kohtelu yleensä on ala-arvoista ja syrjivää.
Disappear
Disappear on No Angelsin esittämä kappale, jolla se edusti Saksaa vuoden 2008 Eurovision laulukilpailussa Serbian Belgradissa.
Koska Saksa kuuluu kilpailun suuriin rahoittajamaihin, kappale pääsi suoraan finaaliin. Finaalissa kappale sijoittui 25. maan joukosta 23. sijalle.
Sean Hayes
thumb|Sean Hayes Sean Patrick Hayes (s. 26. kesäkuuta 1970 Chicago, Illinois) on Emmy-palkittu yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan parhaiten Jack McFarlandin roolista komediasarjasta Will & Grace. Näyttelemisen lisäksi Hayes on myös lahjakas muusikko, ja hän on nuorempana toiminut musikaalien ohjaajana chicagolaisessa teatterissa.
Huhtikuussa 2010 Hayes kertoi The Advocate -lehden haastattelussa olevansa homoseksuaali.
Kirsi Sirén
Kirsi Sirén tai Kirsi Siren viittaa seuraaviin:
Maja (kenraali)
Maja oli kenraali, joka eli muinaisessa Egyptissä 18. dynastian aikaan faarao Horemhebin hallituskaudella. Majan arvonimi oli Ikuisuuden seudun rakennustöiden ylivalvoja. Hän oli naimisissa temppelilaulajatar Meritin kanssa. Majan ja Meritin hauta tuhoutui suurimmaksi osaksi toisen maailmansodan aikaisissa pommituksissa.
Aaltomonninen
Aaltomonninen (Corydoras undulatus) on panssarimonnien heimoon kuuluva kalalaji. Charles Tate Regan kuvasi lajin ensimmäisenä vuonna 1912.
Ulkonäkö ja koko
Monnisille on tyypillistä, että urokset ja naaraat eroavat selvästi väriltään. Aaltomonnisen urokset tulevat hyvin tummiksi ja niissä on kirkkaita pisteitä. Lajin uros voi kasvaa pisimmillään noin 5 senttimetrin mittaiseksi.
Levinneisyys ja elinympäristö
Laji elää Etelä-Brasiliassa, Argentiinassa ja Uruguayssa Parana-joen rannikkovesissä Etelä-Amerikassa. Se viihtyy parhaiten vedessä, jonka pH-arvo on 6–8.
Käyttäytyminen ja lisääntyminen
Aaltomonninen on eloisa ja sävyisä parvessa viihtyvä kala. Sen viljely on melko helppoa, ja munamäärä voi olla jopa 300.
Jacques Lacan
Elämä
Jacques Lacan syntyi katoliseen perheeseen. Nuoruudessaan hän oli innostunut Baruch Spinozan ajattelusta. Vuonna 1932 hän julkaisi psykooseja käsittelevän väitöskirjansa De la psychose paranoїaque dans ses rapports avec la personnalité. Lacanin koulutusanalyytikkona toimi egopsykologian merkkihahmo Rudolph Loewenstein. Vuonna 1966 julkaistiin Lacanin artikkelikokoelma Écrits.
Klassisen psykoanalyysin piirissä Lacaniin suhtaudutaan arvostelevasti, eikä häntä pidetä virallisen psykoanalyysin edustajana. Hänen suhteensa psykoanalyyttisiin järjestöihin oli mutkikas. Jacques Lacan ja Daniel Lagache erosivat vuonna 1952 Ranskan psykoanalyyttisesta yhdistyksestä ja muodostivat oman ryhmänsä, josta Lacan kuitenkin pian irtautui ja perusti ”Freudilaisen koulunsa” (École Freudienne). Lacania ei hyväksytty Kansainvälisen psykoanalyyttisen yhdistyksen IPV:n koulutusanalyytikoksi vuonna 1963, mikä aiheutti uuden välirikon. Pari vuotta myöhemmin lacanilaiset erotettiin IPV:n yhteydestä. Seuraava välirikko tapahtui vuonna 1969, kun muutamat lacanilaiset erosivat ”Freudilaisesta koulusta” ja perustivat ”Neljännen ryhmän”.
Ajattelu
Lacanin ajattelun taustalta löytyy Ferdinand de Saussuren lingvistiikka. Lacan esittää, että ihmisen tiedostumaton on muodostunut kielen tavoin. Keskeisiä käsitteitä Lacanin ajattelussa ovat reaalinen, imaginaarinen ja symbolinen. Näillä hän korvaa Sigmund Freudin esittämän kolmijaon id, ego, superego. Lacan on tunnettu esittämästään peilivaiheteoriasta, jonka kokemusperäinen tausta on Henri Wallonin tutkimuksissa. Hänen mukaansa lapsen peilisuhde hoitajaan on myöhempien identifikaatioiden imaginaarinen perusta. Imaginaarisessa vaiheessa lapsi huomaa eronsa muihin.
Lacanin mukaan kastraatio merkitsee falloksesta luopumista, mutta Lacan ei korosta Freudin alituisesti ylläpitämää viittausta miehen sukupuolielimeen. Näin ollen kastraatio on eräänlaista kaikkivoipuusharhasta luopumista. Juuri kielellisyys, tietoisuus ja kulttuuristuminen liittyvät Lacanin ajattelussa kiinteästi toisiinsa. Lacanin mukaan ihmisen olemista puhuvana olentona leimaa poissaolo. Tätä poissaoloa ratkaisten uskonnot, taiteet ja filosofiat toimivat symbolisessa rekisterissä vaalien ei-mitään omilla erityisillä tavoillaan.
Yksi Lacanin merkittävimmistä käsitteitä on objekti a (objet a tai objet petit a). Objekti a on subjektin korvautuva halun kohde, joka sisältää kuitenkin aina jotain reaalista, mikä ei tule artikulointien piiriin. Käsitteen taustalta löytyy Freudin das Ding, 'asia'.
Lacanin praksis keskittyy pikemmin toiseen (Autre tai grand Autre tai A) kuin ”minään” sikäli kuin sillä tarkoitetaan egoa. Hän on jyrkästi niin sanottua egopsykologiaa vastaan. Lacanin mukaan on eettisesti kyseenalaista asettaa terapian lähtökohdaksi ihmisen sopeutuminen ympäristöön. Ihmisen kysymys omasta identiteetistä on muovautunut useassa rekisterissä, jotka eroavat toisistaan olemuksellisesti.
M395
M395 (englanniksi koko nimeltään 155-mm Cargo Projectile M395 ) on israelilainen Israel Military Industries Ltd.:n valmistama kuorma-ammus 155 mm tykeille. Se kykenee kuljettamaan 63 M85-tytärammusta. Britannian maavoimat ovat hyväksyneet sen tunnuksella L20A1 ja Sveitsin puolustusvoimat KaG88. M395:n kantama vaihtelee tykin putken pituudesta johtuen 23 kilometristä (L39) 28 kilometriin (L52).
Tulistin
thumb|250px|Tulistinputkisto veturin höyrykattilan sisällä.Tulistin on höyrykattilakomponentti, jolla höyrystimessä höyrystetty vesihöyry lämmitetään energialähteen lämpöenergialla höyrystymislämpötilaa korkeampaan lämpötilaan. Tulistinta käytetään voimalaitoksien ja höyryveturien höyrykattiloissa.
Rautionlampi
Rautionlampi on Etelä-Pohjanmaalla Ähtärissä Peränteen kylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 3,1 hehtaaria, se on 350 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 750 metriä.
Walkiakoski (yritys)
Osakeyhtiö Walkiakoski Aktiebolag oli Valkeakoskella vuosina 1873-1934 toiminut metsäteollisuusyritys, josta tuli sittemmin osa Yhtyneet Paperitehtaat Oy:tä ja edelleen osa UPM-Kymmene-konsernia.
Historia
Yhtiön toiminta sai alkunsa, kun tamperelaiset konttoristi Carl Johan Helin (1844–1902), apteekkari Edvard Julius Granberg (1823–1884) ja kauppias Carl Oskar Willgren (1832–1882) perustivat 1871 Valkeakosken Myllysaareen ensin puuhiomon ja sitten paperitehtaan, jossa oli 2 paperikonetta. Tämä tehdas käytti aluksi nimeä E. J. Granberg & C:o, mutta pian muodostettiin 1,2 miljoonan markan osakepääoman omaava Osakeyhtiö Walkiakoski Aktiebolag, jonka säännöt senaatti vahvisti 17. heinäkuuta 1873. Puuhiomo ja paperitehdas käynnistyivät 1873. Puuhiomossa oli neljä hiomakonetta apukoneineen ja näitä kaksi yhteensä 190 hevosvoiman tehoista Jonval-turbiinia. Paperikoneita oli aluksi kaksi, myöhemmin hankittiin vielä kolmas kone. Perustajista Helin joutui luopumaan osakkuudestaan jo alkuvaiheessa, mutta Granberg ja Willgren jatkoivat toimien vuorotellen tehtaan isännöitsijöinä. Vuonna 1880 valmistui Valkeakoskelle Suomen ensimmäinen sulfaattiselluloosatehdas. Sulfaattiselluloosatehtaan suunnitteli maisteri Herman Hellén Ruotsista ja Saksasta hankkimansa kokemuksen perusteella.
1880-luvun kuluessa uusi yhtiö kärsi tappioita Venäjän kaupassaan, ja se joutui 1886 velkojiensa hallintaan, ja lopulta yhtiö teki konkurssin. Velkojien muodostama yhteenliittymä osti Valkeakosken tehtaan konkurssihuutokaupassa, ja tehtaan toimintaa jatkoi ensin avoin yhtiö Walkiakoski Nya Bolag ja vuodesta 1889 lähtien edellisenä vuonna perustettu Aktiebolaget Walkiakoski.
Vuonna 1912 yhtiön palveluksessa oli 1000 henkilöä, myynti oli 9 miljoonaa markkaa ja tuotanto muodostui 13 000 tonnista eri paperilaatuja sekä 10 500 tonnista selluloosaa. Yhtiö jatkoi toimintaansa ilman suuria ongelmia aina vuoteen 1917 saakka. Vuoden 1917 vallankumous Venäjällä johti siihen, että tärkein markkina-alue menetettiin. Samoin aiheutui maksamatta jääneiden saatavien ja kiinteistöjen menetyksistä 7,3 miljoonan markan tappiot.
Yhtiön rahoitustilanne oli 1920-luvun alussa vaikea, ja sen pääosakas helsinkiläinen pankkiiri Moses Skurnik joutui luovuttamaan Ab Walkiakosken osakkeet Helsingin Osakepankille. Pankki asetti yhtiön johtoon 1924 kenraali Rudolf Waldenin, joka oli 1920 perustanut Yhtyneet Paperitehtaat Oy:n. Ab Walkiakoski liitettiin osaksi samaa konsernia 1929 ja fuusioitiin Yhtyneisiin Paperitehtaisiin 1934.
Paperitehdas
Myllysaaren paperitehdas oli nykyisen UPM-Kymmene Oyj:n Tervasaaren paperitehtaan edeltäjä  Valkeakosken Myllysaaressa. Tehdas toimi vuosina 1873–1938. Tulipalo tuhosi tehtaan vuonna 1901. Tulipalon jälkeen vuonna 1901 tehtaalle hankittiin kaksi uutta isompaa paperikonetta (PK II ja PK III) ja yksi palossa vaurioitunut paperikone (PK IV → PK I) korjattiin. Lisäksi yksi paperikone rakennettiin Tervasaareen tuhoutuneiden koneiden (I–III) osista.
Tulipalo tuhosi tehtaan uudelleen vuonna 1938, jolloin paperitehtaan toiminta siirtyi lopullisesti nykyiseen Tervasaaren paperitehtaaseen mantereen puolelle. Tehtaan viimeinen omistaja oli Yhtyneet Paperitehtaat Oy.
Tehtaan paperikoneet
PKII ja PKII:n välissä oli suuri kymmentelainen kalanteri. Uudemmat paperikoneet sijaitsevat Tervasaaren paperitehtaassa.
Oili Mäki
Olga "Oili" Mäki (oik. Tirkkonen, o.s. Muru, 10. toukokuuta 1925 Oritselkä, Mantsinsaari, Laatokka – 25. elokuuta 2011 ) oli suomalainen tekstiilitaiteilija ja professori. Hänen vanhempansa olivat Nikita Vasiljev Muru ja Pelagia Vasiljeva, joiden nuorin tytär Olga on.
Mäki kirjoitti ylioppilaaksi 1948 ja opiskeli kirjastotietoa, kaupallisia aineita ja taidetta Suomessa ja Yhdysvalloissa. Hän suoritti opintoja Helsingin yliopistossa, Yhteiskunnallisessa korkeakoulussa, Suomen Liikemiesten Kauppaopistossa ja Taideteollisessa korkeakoulussa. Hän opiskeli myös psykologiaa ja estetiikkaa Helsingin yliopistossa.
Hänelle myönnettiin Pro Finlandia -mitali vuonna 1973, Urho Kekkosen myöntämä professorin arvonimi vuonna 1978 ja Lausannen yliopiston taideakatemian jäsenyys 1982.
Mäki teki 24 kirjaa, tekstiilejä 26 kirkkoon, alttaritaulut 14 kirkkoon. Hän piti kymmeniä kotimaisia ja kansainvälisiä näyttelyitä.
Ura
Mäen Genevessä 1970-luvun alussa pitämä näyttely oli hänen uransa käännekohta. Näyttely oli menestys, ja hän sai sitä kautta suojelijoita Geneven suurlähetystöstä ja merkittäviltä suomalaisilta sijoittajilta. Teos Maailmojen synty herätti ihastusta mutta myös skandaalinkäryä, sanoi Geneven suurlähettiläs Klaus Sahlgren onnittelupuheessaan Oili Mäen juhlissa vuonna 2010.
Gustaf Vilhelm Jansson
Gustaf Vilhelm Jansson (23. helmikuuta 1879 Pietarsaari – 12. kesäkuuta 1942 Kauniainen ) oli suomalainen diplomi-insinööri ja Rautatiehallituksen ylijohtaja.