cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jonku
Kulttuuri
Kylältä on lähtöisin tanssiyhtye Atimas ja siellä on oma urheilujoukkue, Jongun Pojat FC - JoPo/ jopo hockey. Kylältä on lähtöisin omakustannekirjailija Marketta Silmälä.
Thomas Luckmann
Thomas Luckmann (14. lokakuuta 1927 Jesenice, Slovenia, Serbien, kroaattien ja sloveenien kuningaskunta – 10. toukokuuta 2016) toimi sosiologian professorina Konstanzin yliopistossa Saksassa. Vuodesta 1994 hän oli professori emeritus. Hänet tunnetaan teoksista Todellisuuden sosiaalinen rakentuminen (1966, yhdessä Peter L. Bergerin kanssa) ja Structures of the Life-World (1982, yhdessä Alfred Schützin kanssa).
Luckmann opiskeli filosofiaa ja sosiologiaa Innsbruckin ja Wienin yliopistoissa. Hän väitteli sosiologiasta New School for Social Researchissä. Vuodesta 1970 vuoteen 1994 hän työskenteli professorina Konstanzin yliopistossa Saksassa. Luckmann tutki tiedonsosiologiaa, uskontososiologiaa, viestinnän sosiologiaa ja tieteenfilosofiaa.
Mäntykehrääjä
Koko ja ulkonäkö
Mäntykehrääjä on suurikokoinen perhonen, ja lajin koiraiden siipiväli on 52–66 mm ja naaraiden 62–90 mm. Etusiipien poikki kulkee kolme tummanruskeaa, kaarevaa poikkiviirua, ja niiden väliin jäävät alueet ovat yleensä vuorotellen punaruskeat ja harmaat. Siiven keskellä on pienehkö, mutta selvästi erottuva valkoinen keskitäplä. Takasiivet ovat tasaisen punaruskeat. Lajilta tunnetaan kuitenkin myös etusiiviltään harmaa värimuoto ''ab. grisescens sekä lähes kuvioton, yksivärisen punaruskea muoto ab. unicolor-brunnea''. Valkoinen keskitäplä erottuu näilläkin aina. Naaras on huomattavasti koirasta kookkaampi ja ruumiiltaan tukevampi. Koiraan tuntosarvet ovat selvästi kaksoiskampahampaiset.
Täysikasvuinen toukka on 60–80 mm pitkä ja väriltään harmaan-ruskeankirjava, ja sen selkäpuolella on mustavalkoista kuviointia. Toukan pinnalla on selvää karvoitusta, joka voi ihokontaktissa aiheuttaa allergisen reaktion.
Levinneisyys ja lentoaika
Mäntykehrääjää tavataan Pohjois-Afrikasta Keski-Euroopan poikki Skandinaviaan. Idässä sen levinneisyys ulottuu Venäjän poikki aina Keski-Siperiaan saakka. Suomessa havainnot jäävät pääasiassa Oulu-Kajaani-linjan eteläpuolelle. Perhoset lentävät yhtenä sukupolvena kesäkuun lopulta elokuun puoleenväliin.
Elinympäristö ja elintavat
Mäntykehrääjää tavataan mäntyä kasvavilla paikoilla, kuten kankailla ja rämeillä. Se on hyvin yöaktiivinen laji, sillä koiraat aloittavat lentonsa yleensä vasta puolenyön jälkeen. Naaras houkuttelee koiraita luokseen feromonien avulla, erityisesti hieman ennen puoltayötä, eikä lähde lainkaan lentoon ennen kuin se on paritellut. Parittelu kestää 16–22 tuntia, ja yksi koiras saattaa paritella useiden naaraiden kanssa, joskin se kykenee hedelmöittämään niistä vain muutaman ensimmäisen. Paritellut naaras lentää melko aikaisin illalla. Koiraat tulevat valolle, mutta naaraat eivät juuri koskaan.
Naaraan on yleensä munittava jonkin verran ennen kuin se on riittävän kevyt päästäkseen lentoon. Naaras tuottaa 150–350 munaa, jotka se laskee pieninä, hajanaisina ryhminä ravintokasvien oksille ja neulasille. Toukat kuoriutuvat paria viikkoa myöhemmin heinä-elokuun vaihteessa. Nuorten toukkien tiedetään hankkiutuvan uusille elinpaikoille lentämällä tuulen mukana silkkirihman varassa. Lokakuussa muutaman senttimetrin pituiset toukat kaivautuvat maahan tai karikkeen joukkoon talvehtimaan, joka kestää usein kaksi talvea. Toukat kestävät pakkasta erittäin hyvin. Yksi toukka syö 600–1000 neulasta ennen koteloitumistaan, ja ne voivat siirtyä ravintokasvien välillä satojen metrien matkoja. Häirittynä toukka irrottaa ruumiinsa poltinkarvoja, jotka voivat tarttua häiritsijän ihoon aiheuttaen ihoärsytystä. Toukka koteloituu maahan karikkeen sekaan. Se rakentaa kotelon ympärille kotelokopan, jonka se päällystää toukkanahkansa poltinkarvoilla.
Mäntykehrääjän yksilömäärät vaihtelevat eri vuosina huomattavan paljon ja lajilta tunnetaan pari vuotta kestäviä massaesiintymiä, joiden aikana sitä voidaan pitää metsätuholaisena. Vuosina, joina ilmasto on lajille mieluisa, levinneisyysalue voi levitä tilapäisesti selvästi tavallista pohjoisemmaksi.
Ravintokasvi
Toukka elää erilaisilla mäntylajeilla (Pinus), mutta harvemmin myös metsäkuusella (Picea abies) ja jopa siperianlehtikuusella (Larix sibirica).
Basile Ikouébé
pienoiskuva|Basile Ikouébé vuonna 2013. Basile Ikouébé (s. 1. heinäkuuta 1946) on brazzavillenkongolainen diplomaatti ja poliitikko, joka kuuluu Kongon työväenpuolueeseen. Hän on toiminut vuodesta 2007 Rodolphe Adadan seuraajana ulko- ja frankofoniaministerinä maansa hallituksessa. Hän on aiemmin toiminut esimerkiksi Kongon tasavallan pysyvänä edustajana Yhdistyneisiin kansakuntiin (1998–2007).
Carl Voss-Schrader
Carl Emil Fredrik Voss-Schrader (9. lokakuuta 1880 Helsingin pitäjä – 7. helmikuuta 1955 Tukholma, Ruotsi) oli suomalainen eversti, yritysjohtaja ja juristi. Voss-Schrader oli ammatti-sisäasiainministerinä vuonna 1919 lyhytaikaisessa Kaarlo Castrénin hallituksessa. Hän toimi Fazerin toimitusjohtajana vuosina 1920–1939.
Elämä
Carl Voss-Schraderin isä oli saksalaista sukua ollut meijerikonsulentti Albert Voss-Schrader ja äiti tanskalainen Maria Brodersen. Voss-Schrader kävi keskikoulun Helsingin Svenska normallyceumissa ja meni sen jälkeen Haminan kadettikouluun, josta valmistui vuonna 1902. Hän palveli upseerina Henkikaartin Volynian rykmentissä Puolassa, kunnes erosi Venäjän armeijasta vuonna 1906. Sen jälkeen hän oli vuoden ajan Helsingin poliisilaitoksen tulkkina ja aloitti sitten oikeustieteen opinnot. Voss-Schrader suoritti oikeustutkinnon ja ylemmän hallintotutkinnon 1910 ja sai varatuomarin arvon 1912. Vuosina 1910–1914 hän oli Äyräpään tuomiokunnan tulkkina, mutta ensimmäisen maailmansodan puhjettua hänet kutsuttiin takaisin sotapalvelukseen.
Voss-Schrader palasi Suomeen helmikuun vallankumouksen jälkeen vuonna 1917. Olojen maassa käytyä levottomiksi senaattori Allan Serlachius nimitti hänet kesällä 1917 Helsingin poliisimestariksi. Nimitys oli osa Serlachiuksen yritystä korvata perinteisemmillä poliisivoimilla sosialistien hallitsema miliisi, jota pidettiin lakiin perustumattomana toimijana. Voss-Schraderin ja Helsingin miliisin sekä sitä tukeneiden työväenjärjestöjen välille syntyi heti kättelyssä riita siitä, oliko poliisimestarilla oikeus päättää poliisin uudelleenorganisoinnin yhteydessä irtisanottavista työntekijöistä. Helsingin miliisi meni kesäkuun lopussa lakkoon ja vaati poliisimestarin eroa, mitä Voss-Schrader piti laittomana vaatimuksena. Kun senaatin puheenjohtaja Oskari Tokoi neuvotteli lakon päättäneen sopimuksen, johon kuului miliisin ehtojen hyväksyminen, Voss-Schrader erosi toimestaan. Hän siirtyi uuteen tehtävään Turun ja Porin läänin lääninsihteeriksi.
Suomen sisällissodan alettua Voss-Schrader jäi tammikuussa 1918 punaisten hallitsemaan Helsinkiin, jossa hänestä tuli helmikuussa perustetun salaisen Helsingin valkoisen kaartin johtaja. Valkokaarti nousi esiin maan alta huhtikuussa auttaakseen saksalaisia Helsingin valtauksessa. Voss-Schrader ylennettiin tämän ansiosta Suomen armeijan everstiksi ja hänet nimitettiin pian sisällissodan päätyttyä sotaministeriön keskusosaston päälliköksi. Hän oli näin ollen Suomen puolustusministeriön ensimmäinen kansliapäällikkö. Tästä tehtävästä hänet kutsuttiin sisäministeriksi huhtikuussa 1919 nimitettyyn Kaarlo Castrénin keskustahallitukseen. Sisäministeri Voss-Schrader ja puolustusministeri Rudolf Waldén olivat hallituksessa puolueisiin kuulumattomia armeijan edustajia ja valtionhoitaja C. G. E. Mannerheimin luottomiehiä. Mannerheim halusi pitää nämä avainministeriöt sotilaiden käsissä suunnitellessaan aktivistien kanssa kiistanalaista sotaretkeä Pietariin. Voss-Schraderin ministeriys päättyi hallituksen erotessa elokuussa 1919.
Voss-Schrader jätti vuonna 1920 virkansa sotaministeriössä ja ryhtyi toimimaan asianajajana Helsingissä. Samana vuonna hänet nimitettiin Oy Karl Fazer Ab:n toimitusjohtajaksi, jona hän toimi lähes 20 vuotta. Hänen johtajakaudellaan Fazer laajensi toimintaansa makeisten valmistuksesta muihin elintarvikkeisiin ostamalla 1927 Hangossa toimineen Suomalais-Englantilaisen Biscuittitehtaan (sittemmin Hangon Keksi). Voss-Schrader oli myös tämän yrityksen toimitusjohtajana 1928–1939. Hän oli myös korkeimman oikeuden sotilasjäsenenä 1924–1928.
Voss-Schrader jäi eläkkeelle vuonna 1939 ja muutti asumaan Ruotsiin. Hän palasi vielä sota-aikana Suomeen ja toimi talvisodan aikana joukkojenkuljetuspäällikkönä Torniossa sekä jatkosodan alussa kansanhuoltoministeriön hinnanmuodostusosaston päällikkönä. Sodan jälkeen hän toimi Ruotsissa maanviljelijänä ja puutarhurina.
Voss-Schrader oli Suomen Metsästäjäliiton perustajajäsen 1921 ja toimi sen ensimmäisenä sihteerinä sekä hallituksen jäsenenä vuoteen 1930.
Hämähäkkimies (vuoden 1967 animaatiosarja)
Hämähäkkimies on Grantray-Lawrence Animation yhtiön ja Ralph Bakshin tuottama piirrossarja, joka valmistettiin vuosien 1967–1970 aikana. Sarja tunnetaan erityisesti sen alkutunnarista ja liioiteltuista tarinoista.
Se oli ensimmäinen Hämähäkkimieheen perustuva animaatiosarja, jonka ensimmäisen kauden 20. jaksoa tuotti Grantray-Lawrence yhtiö. Yhtiön mennessä konkurssiin Krantz Films ja Ralph Bakshi valmistivat sarjan loput 32 jaksoa vuoteen 1970 asti. Vaikka sarja tuotettiin Yhdysvalloissa sen ääninäyttelijät olivat kuitenkin kanadalaisia.
Suomenkielisissä äänirooleissa
Sarjaa on julkaistu suomeksi muutaman jakson verran DVD:llä, vuoden 1994 sarjan kylkiäisenä. Suomenkieliset äänet molemmissa sarjoissa ovat samat.
Vastaanotto ja arvostelu
Wizard Magazine listasi vuonna 2001 Hämähäkkimiehen sijalle 83 laatimassaan kautta aikain sadan parhaan animaatiosarjan listalla.
Jessica Fox
thumb|Jessica Fox vuonna 2011. Jessica Fox (s. 19. toukokuuta 1983) on englantilainen näyttelijä.
Jaakko Akseli Antila
Jaakko Akseli (Jakob Aksel) Antila (1. marraskuuta 1861 Ilmajoki – 17. heinäkuuta 1920 Duluth, Minnesota, Yhdysvallat) oli amerikansuomalainen faktori ja runoilija.
Antilan vanhemmat olivat talollinen Juho Antila ja Susanna Elisabet Könni. Hän pääsi ylioppilaaksi 1883 Helsingin alkeisopistosta ja opiskeli sitten Helsingin yliopistossa aina vuoteen 1888 saakka, jolloin hän lähti siirtolaisena Yhdysvaltoihin. Ennen lähtöään hän oli jonkin aikaa valtion rautateiden palveluksessa.
Jessica Fox
Ura
Sittemmin Fox näytteli "tuhmaa mutta mukavaa" Enid Nightshadea The Worst Witch -sarjassa.
Jaakko Akseli Antila
Yhdysvalloissa Antila työskenteli aluksi satamatyöläisenä, kauppa-apulaisena ja lohikalastajana Tyynenmeren rannikolla. Hän päätyi sitten New Yorkiin ja pääsi siellä latojaoppilaaksi Brooklynin suomalaiseen kirjapainoon. Antila toimi sitten kirjapainoalalla ja oli faktorina Päivälehden kirjapainossa Duluthissa. Vuonna 1892 hän julkaisi Tyyntä ja myrskyä-nimisen kirjan, joka sisälsi hänen kirjoittamiaan suomen-, ruotsin- ja englanninkielisiä runoja, pakinoita, aforismeja, lastuja ja tunnelmapalasia. Kirjassa oli myös Etelä-Pohjanmaan murteella kirjoitettuja runoja. Antila latoi, painoi ja sitoi itse kirjansa.
Jessica Fox
Ura
Myöhemmin hän alkoi näytellä saippuasarjoissa kuten Crossroads sekä lastensarjassa Powers.
Jaakko Akseli Antila
Viimeksi Antila hoiti omaa hedelmäfarmiaan ja toimi samalla kielenkääntäjänä ja vapaana sanomalehtimiehenä.
Jessica Fox
Ura
Heinäkuusta 2005 asti Fox on näytellyt Nancy Haytonia brittiläisessä saippuasarjassa Hollyoaks.
Jaakko Akseli Antila
Teoksia
Nimellä J. A. Antila:
Jessica Fox
Yksityiselämä
Foxilla on vanhempi sisko Hannah, joka toimii draaman opettajana Thomas Bennett Community Collegessa West Sussexissa.
Irreversible – syntiset
Irreversible – syntiset on vuonna 2002 ensi-iltansa saanut ranskalainen psykologinen jännitysdraamaelokuva, jonka on ohjannut, käsikirjoittanut, kuvannut ja leikannut Gaspar Noé. Sen pääosia esittää Monica Bellucci, Vincent Cassel ja Albert Dupontel. Elokuvaa on verrattu Mementoon ja Peppermint Candyyn, sillä kaikissa tarina kerrotaan käänteisessä järjestyksessä.
Irreversible – syntiset sai maailmanensi-iltansa Cannesin elokuvajuhlilla 24. toukokuuta 2002, jossa se kilpaili Kultaisesta palmusta. Monet kriitikot julistivat elokuvan yhdeksi vuoden kyseenalaisimmista ja järkyttävimmistä valtavirtaelokuvista, koska elokuvassa kuvataan raa'asti raiskaus ja murha. Yhdysvaltalainen elokuvakriitikko Roger Ebert kutsui elokuvaa "niin väkivaltaiseksi ja julmaksi, että monet ihmiset eivät pysty katsomaan sitä". Elokuvaa ollaan myös syytetty homofobiasta.
Berliinin raunioitten keskellä
Berliinin raunioitten keskellä (A Foreign Affair) on yhdysvaltalainen Billy Wilderin ohjaama elokuva vuodelta 1948. Se sijoittuu sodanjälkeiseen Berliiniin ja käsittelee mustan pörssin kauppaa, natsien sotasyyllisyyttä ja itsemurhayrityksiä. Elokuva ei ollut arvostelumenestys.
Elokuvan keskeisiä hahmoja ovat kahviloissa esiintyvä saksalainen laulajatar (Marlene Dietrich), amerikkalainen upseeri ja tarkastusmatkalla oleva amerikkalainen naispuolinen kongressiedustaja.
The New York Timesin kriitikot valitsivat Berliinin raunioitten keskellä vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta.
David Card
David Edward Card (s. 1956) on kanadalainen taloustieteen professori.
Hän on työssään tutkinut vähimmäispalkkojen, siirtolaisuuden ja koulutuksen vaikutuksia työmarkkinoilla ja osoittanut esim. että vähimmäispalkkojen nouseminen ei välttämättä vaikuta negatiivisesti työpaikkojen määrään ravintola-alalla. Hänelle myönnettiin työstään Nobelin taloustieteen palkinto vuonna 2021, yhdessä Joshua Angristin ja Guido Imbensin kanssa.
Kanadan Ontariossa syntynyt Card suoritti kandidaatin tutkintonsa Queen's Universityssa, ja siirtyi sitten Yhdysvaltoihin missä väitteli taloustieteen tohtoriksi vuonna 1982 Princetonin yliopistossa. Hän opetti vuoden Chicagossa, palasi Princetoniin lähes 15 vuodeksi ja siirtyi 1997 Kalifornian yliopistoon Berkeleyssä.
Piirturi
thumb|250px|Väripiirturi Piirturi tai plotteri on tulostuslaite, joka soveltuu viivapiirrosten tulostamiseen. Piirturiksi kutsutaan myös laitetta, joka toimii oskilloskoopin tapaan mutta jonka tuloste piirtyy paperille.
Historia
Piirturin ajatuksen keksivät CalCompin perustajat Gene Seid ja Robert Morton vuonna 1953, mutta rahoituksen puutteen vuoksi sitä ei saatu markkinoille ennen vuotta 1959.
Periaate
Piirturi toimii kynällä, jota ohjataan kahdella akselilla askelmoottorien avulla. Lisäksi tarvitaan menetelmä kynän laskemiseen ja nostamiseen. Ohjelmisto laskee milloin kynää on siirrettävä jommalla kummalla akselilla suorien viivojen tai kaarien piirtämiseen. Myöhemmin piirtureihin lisättiin useampia kyniä eri värejä varten.
Piirturi tulostimena
Piirturia on perinteisesti käytetty suurten viivapiirrosten tekemiseen silloin kun tulostimen käyttö ei ole tarkoituksenmukaista. Piirturia on käytetty rakennuspiirustusten tulostukseen. Piirturia käytetään myös esimerkiksi maanjäristyksiä mittaavissa laitteissa jatkuvan viivan piirtoon ja lääketieteessä sydän- ja aivosähkökäyrien tulostukseen.
Piirturin erottaa matriisitulostimesta sen toimintatapa. Piirturi sananmukaisesti piirtää viivaa kynällä, toisin kuin tulostimet. Nykyään on käytössä leveälle rullapaperille tulostavia tulostimia joita puhekielessä kutsutaan piirtureiksi käyttötarkoituksen perusteella. Teknisesti nämä ovat kuitenkin tulostimia.
Valopiirturi
Valopiirturi on laite, jolla valotetaan maskeja piirilevyjen valmistuksessa.
Ajopiirturi
Raskaan liikenteen kalustossa käytetään ajopiirturia tallentamaan ajoneuvon nopeus ja ajoaika. Vuoden 2006 jälkeen rekisteröidyssä kalustossa perinteinen paperikiekolle piirtävä laite on korvattu tiedot tallentavalla digitaalisella ajopiirturilla.
Mittauspiirturi
Monet analogiset mittalaitteet voidaan varustaa piirturilla, joka tavallisesti tulostaa jonkin suuren kuten lämpötilan, ilman suhteellisen kosteuden tms. ajan funktiona. Tällaisella piirturilla voidaan tulostaa myös sydänfilmi.
Îles des Madeleines
Îles des Madeleines on ryhmä asumattomia saaria Dakarin länsipuolella Senegalissa. Pääsaari Sarpan on tunnettu kivikautisista työkaluista, joita saarelta on löydetty. Saaret tunnetaan myös linnustostaan, kaloistaan sekä kasvillisuudestaan.
Îles des Madeleines -saaria ei tule sekoittaa Prinssi Edwardin saaren pohjoispuolella sijaitseviin Les Îles-de-la-Madeleine -saariin  Quebecissä.
Pulju
Pulju on kylä Kittilän kunnassa. Kylä sijaitsee Puljunvaaran juurella Syvä Tepastonjokeen kuuluvan Puljunjärven etelärannalla ja Puljutunturin itäpuolella, noin 27 kilometrin päässä Tepaston kylän pohjoispuolella ja noin 74 kilometrin päässä Kittilän kirkonkylästä. Kylän läpi kulkee Tepastosta Nunnasen kautta Enontekiön Hettaan johtava seututie 956. Kylä on pieni maa- ja porotalouden varassa kasvanut kylä, asukkaita on kolmisenkymmentä. Kylän pellot sijaitsevat pääasiassa Puljunvaaran rinteillä ja läheisillä ylävillä mailla. Alavat maa-alueet kylän ympärillä ovat pääasiassa suota. Puljun kylän pohjoispuolella on Metsähallituksen hoitama Puljun erämaa-alue.
Michael Smetanin
Michael Smetanin (s. 1958 Sydney) on australialainen säveltäjä. Hän opiskeli Sydneyn musiikkikonservatoriossa. Saatuaan siellä kandidaatin arvon sävellyksessä (1981) hän jatkoi opintojaan Louis Andriessenin johdolla Haagin kuninkaallisessa konservatoriossa Alankomaissa (1982–84). Hän on filosofian tohtori. Smetanin on voittanut teoksillaan useita palkintoja. Hän on myös toiminut opetustehtävissä ja muun muassa luennoinut Sydneyn musiikkikonservatoriossa vuodesta 1997.
Smetaninin ensimmäinen suuri teos oli Track (12 muusikolle), jonka hän sävelsi opiskellessaan Alankomaissa. Vuonna 1984 Smetanin sävelsi teoksen The Ladder of Escape Harry Sparnaayn bassoklarinettikokoonpanolle. Teos kantaesitettiin Aspekte Salzburg -festivaalilla Itävallassa. Sittemmin sitä on esitetty eri puolilla maailmaa ja se on myös levytetty.
Smetanin on säveltänyt lukuisia näyttämöteoksia, joihin lukeutuvat oopperat The Burrow (yksi näytös, 1993) ja Gauguin (kaksi näytöstä, 1995–96). Kumpaankin kirjoitti libreton Alison Croggon. Smetaninin muuhun tuotantoon kuuluvat muun muassa orkesteriteokset Black Snow (1987) ja The Shape of Things to Pass (1999). Pienemmille kokoonpanoille ja soolosoittimille hän on myös säveltänyt monia teoksia, kuten Fylgjir (huilulle, piccololle, oboelle, klarinetille, fagotille, käyrätorvelle, viululle, alttoviululle, sellolle, kontrabassolle ja pianolle; 1989) ja Spray (vahvistetulle alttohuilulle, bassoklarinetille ja pianolle; 1990).
Smetanin on 2000-luvulla ottanut vastaan sävellystilauksia muiden muassa Sydneyn sinfoniaorkesterilta ja Lisa Moorelta (pianokonsertto Mysterium Cosmographicum, 2004–05), Schönberg Ensembleltä (Micrographia, 2007) ja Crash Ensembleltä (Shatter, 2008). Häneltä valmistui myös kolmas ooppera, Mayakovsky.
Kemin historiallinen museo
pienoiskuva|Kemin historiallisen museon perusnäyttely Meren ja joen kaupunki Kemin historiallinen museo on ammatillisesti hoidettu kulttuurihistoriallinen museo Sauvosaaren kaupunginosassa Kemissä. Kemin historiallisen museon tehtävänä on tallentaa ja esitellä Kemin kaupunkiin liittyvää aineellista ja aineetonta kulttuuriperintöä. Museo sijaitsee Kemin kulttuurikeskuksessa jossa samoissa tiloissa toimii myös Kemin taidemuseo. Museossa on pysyvä perusnäyttely Meren ja joen kaupunki -näyttely.
Museon historia
Museon perusti vuonna 1938 perustettu Kemin Kotiseutu- ja museoyhdistys. Sotien vuoksi hanketta jouduttiin kuitenkin lykkäämään ja niiden aikana yhdistyksen keräämä 200 esineen kokoelma tuhoutui. Vuonna 1951 yhdistys sai Pohjolan Voimalta lahjoituksena talon joka siirrettiin Isohaaran vesivoimalaitoksen patoaltaan tieltä pois. Vuonna 1952 museo perustettiin Meripuistoon minne rakennus oli siirretty. Yhdistys hankki useita museorakennuksia ja keräsi Kemistä ja sen lähistöstä esine-, arkisto- ja valokuvakokoelman.
Vuonna 1990 yhdistys lahjoitti keräämänsä kokoelmat ja kiinteistöt Kemin kaupungille. Vuonna 1993 museon nimi vaihdettiin nykyiseen ja se muutti vanhan pankin tiloihin Sauvosaarenkatu 11:een missä museolle oli enemmän tilaa. Sille oli paremmat tilat tarjolla Kemin kulttuurikeskuksessa jonne se muutti ja avattiin remontin jälkeen vuonna 2015.
Kemin kaupungin kulttuuriosaston päällikkö ja museotoimen johtaja Kari Silvennoinen jäi eläkkeelle syksyllä 2020. Museotoimen uudeksi johtajaksi valittiin Kemin taidemuseon intendentti Tanja Kavasvuo.
Näyttelyt
Kemin historiallisessa museossa on nähtävillä pysyvä perusnäyttely, vaihtuvia näyttelyitä, Yli-Jaakheikin savupirtti, Suomen kähertäjämuseo ja Kemin Työläismuseo.
Meren ja joen kaupunki
pienoiskuva|Kemin historiallisen museon perusnäyttely Meren ja joen kaupunki Kemin historiallisen museon perusnäyttely Meren ja joen kaupunki avattiin yleisölle vuonna 2015. Meren ja joen kaupunki on kertomus Kemin ja sen lähialueiden historiasta esihistoriasta nykypäiviin saakka. Näyttelyn teemat kulkevat kronologisesti käsittellen alueen esihistoriaa, meren ja joen vaikutusta alueen kehittymiselle ja puunjalostusteollisuuden syntyä.
Yli-Jaakheikin savupirtti
Yli-Jaakheikin savupirtti on yksi Kemin suosituimmista kesäkohteista. Se sijaitsee keskellä Kemin Meripuistoa. Savupirtti rakennettiin vuonna 1796 Muurolan kylässä. Se siirrettiin vuonna 1831 uittamalla Kemijokea alas ja rakennettiin uudestaan Alapaakkolan Maulan kylään. Kemin Kotiseutu- ja Museoyhdistys ry. hankki savupirtin vuonna 1949 ja siirsi sen nykyiselle paikalleen, jossa se pystytettiin vuonna 1950. Savupirtti kunnostettiin rakentamisajankohdan hengen mukaiseksi muuraamalla siihen savu-uuni Suomen museoliiton valvonnassa. Kemin Kotiseutu- ja museoyhdistys lahjoitti savupirtin Kemin kaupungille vuonna 1990.
Kemin Työläismuseo
Kemin Työläismuseo sijaitsee Kemin Marttalan museoalueella. Työläismuseo koostuu kahdesta vuonna 1929 rakennetusta kaksikerroksesta hirsisestä asuintalosta, jotka ovat viimeiset Kemi-yhtiön Marttalan noin neljäkymmentä taloa käsittäneestä asuinalueesta. Työläismuseon huoneistot esittelevät Marttalan alueen historiaa ja sahatyöläisten ja ammattityöntekijöiden asumista 1910-luvulta 1930-luvulle. Työläismuseoon pääsee nykyisin tutustumaan vain tilauksesta.
Kokoelmat
Kemin historiallisen museon hallinnassa on laaja alueellinen esine-, arkisto-, ja valokuvakokoelma. Kokoelma kattaa nykyisellään yli 80 000 objektia.
Museon esinekokoelma käsittää noin 40 000 tallennetta. Savupirtin, Kähertäjämuseon ja Työläismuseon esineiden lisäksi museon kokoelman suurimpia kokonaisuuksia ovat Kemin kotiseutu- ja museoyhdistyksen kokoelma, Sauvosaaren kansakoulun kokoelma, Vihiriälän museon kokoelma, Uuno Hannulan ja Mirjam Hyvösen kokoelma, Kemin Poliisimuseon kokoelma, Regina Niemisen kokoelma, Tyyni Tanin kokoelma, uiton kokoelma ja Kemin I apteekin esineistö.
Museon kotiseutuarkistossa on tallennettuna kemiläisten yhdistysten, yritysten, erilaisten seurojen ja yksityisten ihmisten arkistoaineistoa. Nykyisin kotiseutuarkistossa on 60 hyllymetriä aineistoa.
Kemin historiallisen museon valokuva-arkistossa on tallennettuna yli 25 000 valokuvaa Kemin ja sen lähialueiden historiasta. Museon vanhimmat valokuvat ovat 1800-luvun loppupuolelta.
Kesäranta
Kesäranta on Suomen pääministerin virka-asunto Helsingin Meilahdessa. Se oli alun perin suomalaisarkkitehti Frans Ludvig Caloniuksen henkilökohtainen kesähuvila. Rakennus valmistui vuonna 1873 ja sai nimekseen Villa Bjälbo. Myöhemmin huvilasta ryhdyttiin suomeksi käyttämään nimeä Kesäranta. Ruotsinkielinen nimi on edelleen Villa Bjälbo.
Historia
pienoiskuva|Kesärantaa läheltä Arkkitehti Frans Ludvig Calonius suunnitteli ja rakennutti Kesärannan kesähuvilakseen vuonna 1873. Huvila sijaitsi valmistuessaan Helsingin kaupungin rajojen ulkopuolella, Meilahden huvila-alueella, jonne monet varakkaat helsinkiläiset rakennuttivat kesähuvilansa 1800-luvun loppupuolella. Vuonna 1885 Kesäranta siirtyi Suomen Pankin kassanhoitajan Carl Robert Ignatiuksen (1846–1904) omistukseen. Ignatius teetti puutarhaan ja rakennukseen mittavia muutostöitä.
Vuonna 1904 Kesäranta siirtyi Ignatiukselta keisarillisen palatsin omistukseen, ja siitä tuli Suomen kenraalikuvernöörin virka-asunto. Huvilan oston järjesti julkisuudelta salassa keisarillisen palatsin hoitaja Sten Carl Tudeer. Kunnostuksen jälkeen rakennuksen ensimmäinen käyttäjän piti olla Nikolai Bobrikov, joka ei kuitenkaan ehtinyt asettua Kesärantaan, sillä hänet murhattiin kesäkuun alussa. Bobrikovin seuraajat Ivan Obolenski, Nikolai Gerard, Vladimir von Boeckmann ja Franz Albert Seyn asuivat kukin vuorollaan Kesärannassa.
Sisällissodan jälkeen talossa asui Saksan Itämeren-divisioonan komentaja Rüdiger von der Goltz kesän 1918 ajan ja myöhemmin valtionhoitaja Carl Gustaf Emil Mannerheim. Itsenäistymisen jälkeisinä vuosina rakennuksesta tuli pääministerin kesäasunto, kunnes se vuonna 1952 kunnostettiin ympärivuotiseksi.
Kesärannassa on ollut tapana pitää keskiviikkoisin hallituksen neuvottelu, jota kutsutaan iltakouluksi. Nimi juontaa juurensa 1930-luvun lopulta, jolloin ensimmäinen pääministeriasukas A. K. Cajander alkoi kutsua ministereitä Kesärantaan keskustelemaan torstaisin pidettävän valtioneuvoston yleisistunnon asioista.
Kaikki pääministerit eivät ole muuttaneet Kesärantaan, ja erityisesti 1970-luvulla rakennuksen käyttö asuntona oli vähäistä. Kalevi Sorsa ei koskaan neljän pääministerikautensa aikana asunut Kesärannassa, sillä hänen mukaansa tyypillinen pääministerin virkaikä oli muutolle liian lyhyt: "Juuri kun on muuttanut sisään, pitäisi muuttaa jo ulos". Vuonna 1991 pääministeriksi tullut Esko Aho muutti asumaan Kesärantaan, mutta hänen perheensä jäi kotiin Kannukseen. Varmaa tietoa ei ole siitä, asuiko vuosina 1964–1966 pääministerinä toiminut Johannes Virolainen Kesärannassa.
2010-luvulla rakennuksen käyttö asuntona vähentyi edelleen. Mari Kiviniemen jälkeisistä pääministereistä Jyrki Katainen asui Kesärannassa kolme kuukautta, Alexander Stubb ja Juha Sipilä eivät muuttaneet Kesärantaan ollenkaan. Antti Rinne muutti Kesärantaan osittain syyskuussa 2019, mutta joutui luopumaan pääministerin pestistään vain kolme kuukautta myöhemmin. Valtioneuvoston kanslia onkin pohtinut rakennuksen tarkoituksen muuttamista ainoastaan edustuskäyttöön ja virka-asunnon siirtämistä muualle.
Kesärantaan on murtauduttu kerran. Syyskuussa 1969 kaksi juopunutta miestä tunkeutui taloon alakerran ikkunasta ja varasti pöytähopeita sekä viiniä ja olutta. Varkaat jäivät kiinni ja heidät tuomittiin yhdeksäksi kuukaudeksi vankilaan.
Arkkitehtuuri
Alkuperäinen, Frans Ludvig Caloniuksen suunnittelema huvilarakennus muodostaa yhä Kesärannan rungon. C. R. Ignatius uudisti huvilaa 1880-luvulla rakennusmestari Elia Heikelin suunnitelmien mukaan, jolloin se sai 20-metrisen tornin ja kuistit sekä maan että meren puolelle. Valtion ostettua Kesärannan siihen lisättiin arkkitehti Johan Jacob Ahrenbergin suunnittelemat keittiösiipi ja meren puoleinen lasikuisti.
Kesärantaan tehtiin laaja peruskorjaus vuosina 2003–2004. Silloin kiinteistö uudistettiin vastaamaan edustamisen, asumisen, kokousten ja lehdistötilaisuuksien vaatimuksia. Tiloja muutettiin paremmin yksityisasumiseen sopiviksi, ja kovasta käytöstä ja merellisestä sijainnista johtuneet kulumisvauriot korjattiin.
Osa pääministereistä on halunnut lisätä omia lisäyksiään Kesärantaan. Esimerkkeinä tästä ovat muun muassa Mauno Koiviston rakennuttama lentopallokenttä, Paavo ja Päivi Lipposen lasten hiekkalaatikko ja Mari Kiviniemen avantopumppu. Juha Sipilä taas valmistutti tontin kaatuneista puista puheenjohtajan nuijia.
Kesäranta on suojeltu valtioneuvoston päätöksellä kulttuurihistoriallisesti arvokkaana rakennuksena. Talon sisätiloihin on sijoitettu Ateneumin taidemuseon kokoelmiin kuuluvia taideteoksia.
Kesärannassa asuneita pääministereitä
Kesärannassa ovat asuneet muun muassa:
Marcianus
Marcianus (, 392 – 27. tammikuuta 457) oli Itä-Rooman keisari vuodesta 450 kuolemaansa saakka.
Idänsydänsimpukka
Idänsydänsimpukka (Cerastoderma glaucum) on Itämeren murtovedessä elävä simpukkalaji. Idänsydänsimpukka kasvaa halkaisijaltaan 1,5–3 cm leveäksi. Sen kuori on valkoinen, uurteinen ja sivusta katsoen sydämen muotoinen. Idänsydänsimpukka elää hiekka- tai liejupohjalla.
Marcianus
Marcianus syntyi Illyriassa tai Traakiassa vuonna 392. Hän palveli sotilaana Rooman armeijassa ja otti osaa taisteluihin Persiaa ja vandaaleja vastaan. Vuonna 431 hän jäi vandaalien vangiksi Hippo Regiuksen lähettyvillä. Vandaalikuningas Geiserik vapautti hänet, kun hän vannoi olla taistelematta vandaaleja vastaan. Marcianus eteni urallaan ja hänestä tuli lopulta tribuuni ja senaattori. Kun Theodosius II kuoli, tuli Marcianuksesta tämän siskon Pulcherian puoliso. Hänen vastuulleen jäi hallita hunnien hävittämää valtakuntaa. Marcianus lopetti Attilalle maksettavan veron. Koska Attila tiesi, ettei pystyisi valtaamaan Konstantinopolia, päätti hän hyökätä Galliaan.
Marcianus uudisti verotusta ja antoi asuttaa uudelleen hävitetyt alueet. Hän löi Syyriaa ja Egyptiä vastaan tehdyt hyökkäykset vuonna 452. Hänen aikanaan pidettiin myös Khalkedonin kirkolliskokous vuonna 451.
Marcianus ei tehnyt mitään auttaakseen Länsi-Roomaa hunnien hyökkäyksien aikana, eikä hän myöskään tehnyt mitään, kun vandaalit hävittivät Rooman vuonna 455.
Marcianus kuoli 27. tammikuuta 457 ja hänet haudattiin Pulcherian viereen Pyhien Apostolien kirkkoon Konstantinopoliin.
Vostok-rakettiperhe
thumb|220px|R-7-kantorakettiperhe. Keskimmäinen Vostok. Vostok ( ’itä’) oli neuvostoliittolainen maailman ensimmäinen miehitettyjä avaruusaluksia laukaiseva kantoraketti, joka kehitettiin maailman ensimmäisestä mannertenvälisestä ydinohjuksesta, R-7:stä. Sen ensilaukaisu tapahtui 22. joulukuuta 1960, ja 12. huhtikuuta 1961 se vei avaruuteen Juri Gagarinin.
Versiot
Kantoraketin merkittävät eri versiot:
Malmö stadion
thumb|300px|Malmö Stadionia. Malmö stadion on monikäyttöinen stadion Malmössä, Ruotsin Skånessa. Se rakennettiin vuoden 1958 jalkapallon maailmanmestaruuskilpailuja varten, ja se valmistui vuonna 1951. Koko stadionalueen suunnittelusta on vastannut arkkitehtitoimisto Jaenecke & Samuelson. Stadionille mahtuu noin 26 500 katsojaa ja istumapaikkoja on 14 000.
Stadionin katsojaennätys tapahtui vuoden 1958 jalkapallon MM-kisoissa, kun 30 953 katsojaa seurasi stadionilla Argentiinan ja Saksan välistä ottelua. Jalkapallon MM-kilpailujen lisäksi stadionilla on järjestetty myös muun muassa vuoden 1992 jalkapallon Euroopan-mestaruuskilpailut. Stadion toimi kotiareenana jalkapallojoukkue Malmö FF:lle vuoteen 2008 saakka. Urheilutapahtumien lisäksi siellä järjestetään musiikkikonsertteja.
Aiheesta muualla
55.58608°N, 12.98927°W
Neuvottelu
Neuvottelu on prosessi, jossa tavoitellaan yhteistä tahtotilaa, yleensä sopimuksen kautta. Osapuolia on kaksi tai useampia.
Neuvotteluprosessi
Neuvotteluprosessi on usein kaavamainen liike tilanteesta, jossa tarjottu lisäarvo on aluksi riittämätön, mutta neuvottelutarjouksia vaihtamalla tilanne paranee hyväksyttäväksi. Tätä kehityskaarta, jossa osapuolet sitoutuvat sopimukseen, kutsutaan neuvottelumatkaksi.
Sopimus konkretisoi neuvottelutuloksen. Se voi olla kirjallinen tai suullinen ja se ohjaa neuvotteluosapuolien toimintaa sopimuskaudella. Sopimusoikeus määrittelee lainsäädännölliset puitteet sopimukselle. Sopimusoikeuden lisäksi myös kollektiiviset sopimukset, kuten työehtosopimukset rajoittavat osapuolten sopimuksen muotoa. Näiden puitteiden ulkopuolella osapuolet voivat valita sopimustekstin muodon neuvotteluprosessin kautta.
Neuvotteluanalyysi
Neuvottelutaidon tieteellisen tutkimuksen edelläkävijöitä ovat mm. Harvardin neuvottelutaitoprojekti, jonka juuret ovat Roger Fisherin ja William Uryn klassikkokirjassa Getting to Yes. Kirja kehottaa neuvottelijoita hakemaan yhteisvoittoa (win-win) kilpailun (win-lose) sijasta. Yhteisvoitto saavutetaan hylkäämällä positionaalinen ajattelu ja ajattelemalla neuvottelua neljällä tasolla:
Neuvotteluanalyysi voi myös perustua tieteelliseen analyysiin vaihtoehtoisista sopimustiloista (ns. peliteoria). Peliteoreettiset motiivit sopimuksen hyväksymiselle perustuvat yleensä suoraan valtaan, joko palkitsemiseen tai rankaisuun. Neuvotteluanalyysi voi rakentua myös psykologiseen ymmärtämiseen ihmisluonnosta. Esimerkiksi Robert Cialdinin kirja Influence määrittelee kuusi vaikutusvipua joita käyttämällä ihmiset vaikuttuvat.
Neuvottelujen käytännön tehostamiseksi on kehitetty useita neuvottelutekniikoita ja -taktiikoita. Näihin kuuluvat roolimallien käyttö (mm. hyvä ja paha poliisi), sekä erilaiset closing- eli hyväksyttämisrutiinit (mm. poiskävelytekniikka).
Ursula Länsman
Heli Ursula Länsman (s. 31. maaliskuuta 1971 Inari ) on saamelainen muusikko, joka tunnetaan vuonna 1982 perustetusta Angelit -yhtyeestä yhdessä sisarensa Tuuni Partin kanssa. He olivat ensimmäistä kertaa julkisuudessa jo vuonna 1979, kun Elina Karjalainen kirjoitti syrjäisessä Angelin kylässä asuvista sisaruksista jutun Suomen Kuvalehteen YK:n kansainvälisen Lapsen vuoden johdosta. Samana vuonna Länsmanin sisarukset esiintyivät myös TV2:n sekä Japanin television ohjelmissa.
Elämä
Ursula Länsman asuu nykyään Pelkosennimen Pyhätunturilla, jossa hän on työskennellyt muun muassa ravintolapäällikkönä. Länsman omistaa myös poroja kotiseudullaan Angelissa.
Suomen islamilainen puolue
Yhdistykseen ensimmäinen puheenjohtaja oli Abdullah Tammi. Joulukuussa 2009 Tammi ilmoitti eroavansa Suomen islamilaisen puolueen puheenjohtajan asemasta. Tammelle ja puolueen hallituksen muiden jäsenten välille oli tullut kiistaa, kun Tammi otti kantaa terrorismia vastaan. Hallituksen jäsenen Sauli Ingmanin mukaan Tammi oli yksipuolinen tuomitessaan Tšetšenian terrorismin mutta ei Venäjän valtion terrorismia Tšetšeniassa.
Historia
Yhdistys sai syksyllä 2007 huomiota tiedotusvälineissä. Sen puheenjohtajan, Abdullah Tammen, mukaan sillä oli muutamia satoja kannattajakortteja tammikuussa 2008 ja sillä oli vielä matkaa vaadittuun 5000 rekisteröityyn kannattajaan. Rekisteröitymisprosessi yhdistysrekisteriin alkoi marraskuussa 2007.
Syksyn 2008 kunnallisvaaleihin yhdistys ei ehtinyt, mutta se asetti Helsingissä kaksi puolueiden ulkopuolista ehdokasta – Abdullah Tammen ja Sauli Ingmanin – valitsijayhdistyksen kautta. ”Suomen Islamilaisen Puolueen yhteislista” keräsi Helsingin vaalipiirissä 160 ääntä, mutta yhtäkään ehdokasta ei valittu kaupunginvaltuustoon.
Julkisuudestaan huolimatta yhdistys ei saanut kerättyä riittävää määrää kannattajakortteja päästäkseen puoluerekisteriin. Suomen islamilainen puolue ei ole vuoden 2008 jälkeen osallistunut yksiinkään vaaleihin.
Kotimaanpolitiikka
Yhdistys korostaa perhearvoja ja siveellisyyttä islamin arvojen mukaan. Se vaatii alkoholijuomien täyskieltoa sekä  tupakan mainostamisen kieltämistä. Yhdistys pyrkii edistämään poikien ja miesten ympärileikkausta julkisessa terveydenhoidossa, halal-teurastuksen sallimista sekä muslimien oikeutta päästä perjantaina työstä moskeijaan. Yhdistys vaatii myös Suomeen korotonta islamilaista pankkijärjestelmää ja muslimimiehille avioitumismahdollisuutta neljän naisen kanssa.
Ulkopolitiikka
Ulkopolitiikassa yhdistys vaatii ehdotonta puolueettomuus politiikkaa, ydinaseetonta Pohjolaa ja mahdollisesti eroamista Euroopan unioni sta puolueettomuuden nimissä. Yhdistyksen mielestä Suomen pitäisi osallistua vain YK:n rauhanturvatehtäviin.
Yhdistys pitää George W. Bushin Irakin sotaa islamin vastaisena sotana ja Irakin kansan riistämisenä sekä mm. Viroa ja Georgiaa sen liittolaisina. Yhdistys esittää myös, että Viron hallituksen osallistuminen "saatanallisen hallituksen miehitystoimiin Irakissa" on sodanjulistus "Islamia vastaan kaikkialla maailmassa." .
Šaria-laki
Yhdistys kunnioittaa Suomen lakeja, mutta kannattaa pitkällä tähtäimellä niiden korvaamista islamilaisella šaria-lailla.
Kritiikki
Maahanmuuttoministeri Astrid Thors (r) ilmoitti 2008, ettei halunnut sallia islamilaisen puolueen syntyä. Eräänä syynä tähän oli puolueen ajama islamilaisen lain eli šarian käyttöönotto, mikä oli Thorsin mukaan islamin vastaista.
Brittiläiset Neitsytsaaret
Brittiläisten Neitsytsaarten pääkaupunki on Road Town. Se sijaitsee Tortolan saarella, jossa asuu noin 83 prosenttia saarten asukkaista. Yhteensä saarilla arvioitiin vuonna 2017 olevan noin 31 000 asukasta. Matkailu on ylivoimaisesti tärkein teollisuuden ala, ja saaret ovat Karibian vauraimpiin kuuluva maa.
Karibit asuttivat saaria, kun Kristoffer Kolumbus saapui niille vuonna 1493. Kolumbus nimesi saaret Pyhän Ursulan mukaan, jonka seuraajia olivat legendan mukaan 11 000 neitsyttä. Eurooppalaisista hollantilaiset asuttivat saaria ensimmäisenä, mutta ne liitettiin vuonna 1672 Englantiin.
Maantiede, ilmasto ja luonto
pienoiskuva|vasen|Brittiläiset Neitsytsaaret. pienoiskuva|vasen|[[Road Town]] Brittiläiset Neitsytsaaret kuuluvat Neitsytsaarten saariryhmään, joka on Isojen Antillien itäinen jatke. Saaret ovat Puerto Ricon itäpuolella. Brittiläisiin Neitsytsaariin kuuluu 4 suurempaa saarta, Tortola, Anegada, Virgin Gorda ja Jost Van Dyke sekä 32 pienempää saarta. Osa saarista on yksityisomistuksessa. Niistä yli 20 on asumattomia. Brittiläisten Neitsytsaarten pinta-ala on 153 neliökilometriä.
Mount Nimban luonnonsuojelualue
Aluetta hallitsee vuorijono, jonka rinteitä peittävät sankat metsät. Vuoristoa ympäröi savannialue.
Brittiläiset Neitsytsaaret
Maantiede, ilmasto ja luonto
Geologisesti Brittiläiset Neitsytsaaret on Puerto Ricon keskusvuoriston jatke. Saaret ovat Anegadaa lukuun ottamatta tuliperäisiä ja vuoristoisia. Rinteet nousevat jyrkästi merestä, ja korkein kohta on 543 metriin kohoava Mount Sage Tortolalla. Anegada on puolestaan matala korallin ja kalkkikiven muodostama saari. Maaperä on köyhää ja tuliperäistä.
Mount Nimban luonnonsuojelualue
Mount Nimban alue on ollut rauhoitettuna vuodesta 1944. Alueesta tuli Unescon maailmanperintökohde vuonna 1982.
Vuoristossa on rautamalmia, ja metsät ovat houkutelleet puunjalostusyhtiöitä. Lähiseudun asukkaat ovat riippuvaisia alueen luonnonvaroista, ja salametsästys on vakava ongelma.
Brittiläiset Neitsytsaaret
Maantiede, ilmasto ja luonto
Brittiläisten Neitsytsaarten ilmasto on trooppinen: lämpötilat vaihtelevat välillä 20–31 °C. Pasaatituuli puhaltaa talvella koillisesta, kesällä kaakosta. Sadekausi ulottuu toukokuusta marraskuuhun. Vuotuinen sademäärä on keskimäärin 1 250 mm. Sademäärät vaihtelevat kuitenkin runsaasti vuosittain.
Anders Ramsay
Anders Ramsay -nimisiä henkilöitä ovat olleet:
Brittiläiset Neitsytsaaret
Maantiede, ilmasto ja luonto
Brittiläisten Neitsytsaarten kasvillisuus on trooppista, mutta metsät ovat usein harvoja, koska maaperä ei ole kovinkaan ravinteikasta. Saarilla kasvaa muun muassa mangoja, oka-annoonia, kookospalmuja ja leipäpuita. Kaakao ja kämmekkäkasvit ovat kukkuloiden lajeja, kun taas kaktuksia, akaasioita, ruohoja ja sokeriruokoa on alankoalueilla.
Evoluutio: Miten elämä kehittyy
Evoluutio: Miten elämä kehittyy on vuonna 1986 ilmestynyt oppikirja evoluutiosta. Kirjan tekijä ovat Pasi Laihonen, Jukka Salo ja Timo Vuorisalo.
Brittiläiset Neitsytsaaret
Esihistoria
Ensimmäiset tunnetut todisteet asutuksesta saarilta on ajoitettu 100-luvun eaa. paikkeille. Toisten ajoitusten mukaan asutus on tosin jo 200-luvulta eaa. ja on mahdollista, että saarilla on ollut väliaikaista asutusta jo 1 500 vuotta eaa. Karibian saaret asutettiin lännestä Kuuban suunnalta ja etelästä Etelä-Amerikan mantereen suunnalta. Neitsytsaarten alue on mahdollisesti ollut näiden kahden muuttoliikkeen kohtaamisseutu. Ensimmäisiä asukkaita on mahdollisesti seurannut muita muuttoliikkeitä Etelä-Amerikasta. Tulijat olivat arawakeja, ja Karibialla heistä muodostui taino-kulttuuri. Pienillä-Antilleilla arawakien yhdestä muuttoliikkeestä puhuttiin karibeina. Mahdollisesti sotaisammat karibit syrjäyttivät tainot Neitsytsaarilla 1400-luvulla.
Eurooppalaisten saapuminen
Kristoffer Kolumbus näki saaret vuonna 1493 toisella tutkimusmatkallaan Amerikkaan. Kolumbus antoi saarille nimeksi "Santa Ursula y las Once Mil Virgenes" ("Pyhä Ursula ja yksitoistatuhatta neitsyttä"). Nimi lyheni myöhemmin nykyiseen muotoonsa Islas Virgenes eli Neitsytsaaret. Aluetta ei vallattu heti, sen sijaan sillä asuneet karibit tekivät vielä 1500-luvun aikana sotaretkiä alueen muille saarille ja siirtokunnille.
Kaarle V lähetti vuonna 1555 espanjalaiset joukot valtaamaan Neitsytsaaret. Suurin osa karibeista oli vuoteen 1596 mennessä joko paennut saarilta tai tapettu. Myöhemmin hollantilaisten saavuttua intiaaneja ei enää mahdollisesti ollut ollenkaan, mutta varmuutta asiasta ei ole. Hollantilainen merirosvo Joost van Dyk perusti noin vuonna 1615 Tortolaan saarten ensimmäisen pysyvän siirtokunnan. Hollannin Länsi-Intian kauppakomppania tunnusti vuonna 1625 van Dykin Tortolan haltijaksi. Kauppakomppanian kiinnostus saaristoon laantui nopeasti, ja se myi esimerkiksi Tortolan Willem Hunthumille.
Tortolan valtasi vuonna 1666 ryhmä englantilaisia, ja Neitsytsaaret liitettiin vuonna 1672 Brittien hallintoalueeseen. Yritykset aloittaa plantaasitaloutta menestyivät nihkeästi, ja 1600-luvun lopulla saarilla oli vain muutamia kymmeniä asukkaita. Niin sanotun yhdeksänvuotisen sodan aikana 1688–1697 saaria havittelivat tanskalaiset, mutta heidän yrityksensä vallata alue saatiin estettyä. Hallinnollisesti alue oli osa Leewardsaarten kokonaisuutta. Brittihallinnon aikana saarille alettiin tuoda orjia, ja orjatyövoimasta tuli talouden perusta. Saaren orjaväestö kasvoi vuoden 1717 noin 550 ihmisestä vuoden 1756 noin 6 100 ihmiseen. Orjuuden mahdollistaman plantaasitalouden kulmakivi oli ensin puuvilla ja sittemmin sokeri. Brittiläisillä Neitsytsaarilla syntyi 1700- ja 1800-lukujen aikana useita orjakapinoita. Niistä merkittävin tapahtui vuonna 1831. Saarille tuotiin sotilaallista apua, kun suunnitelma tappaa kaikki valkoihoiset miehet aiheutti laajaa paniikkia. Orjuus lakkautettiin vuonna 1834, jolloin vapautui 5 792 orjaa. Brittiläisillä Neitsytsaarilla oli tuolloin ennestään jopa 2 000 vapautettua orjaa.
Orjuuden lakkauttaminen, sokeritullin tasaus ja luonnonmullistukset, kuten vuoden 1837 hurrikaani, vähensivät aiemmin hyvin merkittävää sokerintuotantoa. Vaikka seurannut maanhinnan lasku auttoi monia entisiä orjia ostamaan oman maatilkkunsa, taloudelliset vaikeudet johtivat myös levottomuuksiin. Uutinen uudesta karjaverosta aiheutti mellakoita Tortolalla vuonna 1853. Brittijoukot palauttivat järjestyksen, mutta suuri osa saaren valkoisista oli jo paennut Saint Thomasille, jolta osa ei palannut koskaan takaisin. Sokerintuotannon loppumisen aiheuttamat ongelmat jatkuivat aina 1900-luvun puolelle saakka.
Itsehallintoalueeksi
Brittiläiset Neitsytsaaret kuuluivat vuonna 1871 perustettuun Leewardsaarten federaatioon. Edustajia sen neuvostossa Neitsytsaarilla ei kuitenkaan ollut. Saaren lakia säätävä neuvosto oli lakkautettu vuonna 1818 ja sitä seurannut tehoton minineuvosto vuonna 1902. Minineuvoston lakkauttamisen jälkeen saaren komissaarin ja toimeenpanevan neuvoston asetti Leewardsaarten kuvernööri. Saaret olivat syrjäiset, ja niiden asukkaat elivät taloudellisessa ahdingossa. Saarilta muutti paljon ihmisiä, erityisesti Saint Thomasille ja Dominikaaniseen tasavaltaan.
Kun Länsi-Intian federaatio perustettiin vuonna 1958, Brittiläiset Neitsytsaaret päätti olla liittymättä liittovaltioon säilyttääkseen läheiset taloudelliset suhteet Yhdysvaltain Neitsytsaariin.
Brittiläisten Neitsytsaarten hallinnosta tuli ministerivetoinen vuonna 1967, jolloin H. Lavity Stoutt valittiin ensimmäiseksi pääministeriksi. Samana vuonna alueesta tuli Britannian merentakainen territorio ja kymmenen vuotta myöhemmin sen liitännäisvaltio. Vuoden 1977 perustuslain lisäys laajensi saarten itsemääräämisoikeutta, ja vuoden 1994 muutokset laajensivat parlamenttia.
British Overseas Territory Act -laki vuonna 2002 muutti Brittiläisten Neitsytsaarten aseman siirtokunnasta merentakaiseksi alueeksi. Laki takasi alueen asukkaille mahdollisuuden hakea Ison-Britannian kansalaisuutta, vaikka automaattisesti he eivät sitä saaneet.
Politiikka
Brittiläiset Neitsytsaaret on Britannian merentakainen alue, jonka aseman määrittelee vuonna 2007 asetettu perustuslaki. Valtionpäämies on Britannian monarkki Charles III, jota edustaa kuvernööri. Kuvernöörin vastuulla ovat ulkosuhteet, puolustus, sisäinen turvallisuus, julkiset palvelut ja oikeuslaitos. Saarten 13:nneksi kuvernööriksi valittiin vuonna 2017 Augustus Jaspert.
Joka neljäs vuosi pidettävissä vaaleissa valitaan 13-jäseninen lakia säätävä neuvosto. Voittaneesta puolueesta valitaan pääministeri, joka johtaa hallitusta, johon kuuluu lisäksi neljä muuta ministeriä ja oikeuskansleri. Kansallisdemokraattinen puolue voitti vuoden 2015 vaalit ja sai 11 paikkaa lakia säätävään neuvostoon. Vaalituloksen myötä Orlando Smith jatkoi pääministerinä.
Talous
Brittiläiset Neitsytsaaret on Karibian vauraimpia alueita, ja vuoden 2014 tilastojen mukaan maan bruttokansantuote oli 32 000 Yhdysvaltain dollaria asukasta kohden. Kansantalous on kuitenkin laskenut vuosina 2016 ja 2017. Jälkimmäisenä vuotena talouskasvu oli -2,7 prosenttia. Vuonna 2017 maahan iski kaksi viidennen luokan hurrikaania. Niistä Hurrikaani Irma oli tuhoisampi, ja hurrikaanien yhteenlaskettu tuho oli yli 3,6 miljardia Yhdysvaltain dollaria eli noin 3,5-kertaisesti saarten vuotuinen bruttokansantuote.
Erik Uddebom
Erik "Myggan" Uddebom (5. heinäkuuta 1934 Tukholma) on entinen ruotsalainen yleisurheilija päälajeinaan kuulantyöntö ja kiekonheitto. Lisäksi hän kilpaili myös painonnostossa. Hän oli 1950-luvun puolivälistä 1960-luvun puoliväliin lajissaan Euroopan parhaita kuulantyöntäjiä. Ruotsin ennätys oli hänen hallussaan vuosina 1956-1962, jota hän paransi kaikiaan 12 kertaa. Lisäksi kiekonheiton Ruotsin ennätys oli hänen nimissään vuosina 1960-1962. Vuosina 1964-1965 hän oli Ruotsin mestari painonnoston raskaassa sarjassa.
Brittiläiset Neitsytsaaret
Talous
Maan keskeisimmät talouden alat olivat matkailu ja finanssipalvelut. Matkailun vaikutukset ovat huomattavat, ja World Travel and Tourism Councilin tekemän arvion mukaan vuonna 2017 välillisesti jopa 98,5 prosenttia bruttokansantuotteesta tuli matkailusta. Suora vaikutus oli 35,4 prosenttia. Työvoimasta 25,2 prosenttia työskenteli matkailualalla. Matkailun osuus Brittiläisen Neitsytsaarten bruttokansantuotteesta oli vuonna 2017 maailman toiseksi suurin. Vuonna 2016 yli 1,1 miljoonaa ihmistä matkusti saarille.