cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Čajánekin kasarmien taistelu
Taustaa
Miehitys alkoi 14. maaliskuuta 1939 päivää ennen Adolf Hitlerin määräämää alkuperäistä päivää. Saksan joukkojen päämääränä oli vallata Ostravan teollisuusalue mahdollisimman nopeasti estääkseen mahdollinen Puolan hyökkäys alueelle. Tšekkoslovakian armeijalle oli annettu käsky luovuttaa kasarmit ilman vastarintaa.
Taistelu
Kello 17.30 Saksan joukot etenivät sudeettisaksalaisten alueiden kautta kohti Ostravaa. Kello 18.00 84. jalkaväkidivisioona oli edennyt Frýdek-Místekiin. Itävalta-Unkarin hallinnon rakentaman kasarmin komentajana oli 12. konekiväärikomppanian päällikkö kapteeni Karel Pavlík ja hänen kakkosmiehenään luutnantti Karel Martínek. Pavlík ja 30 sotilasta olivat saman päivän aamuna tulleet kasarmille puolan kielen oppitunnille.
Saksalainen sotilasosasto pysähtyi kasarmille vievän tien varteen ja upseeri muutaman sotilaan kanssa käveli kohti kasarminporttia. Vahdissa ollut sotilas Bohuslav Přibyla huomasi saksalaiset ja käski heidän pysähtyä. Saksalaisupseerin jatkettua kävelemistä kasarmia kohti ase kädessä, vartiosotilas ampui varoituslaukauksen kohti upseeria, joka vastasi tuleen haavoittaen vartiosotilasta päähän. Vartiosotilas taas ampui upseeria haavoittaen tätä. Kuultuaan saksalaisten hyökkäyksestä Pavlík määräsi kasarmilla olleet sotilaat aseisiin ja puolustamaan kasarmia hyökkäykseltä. Kasarmin portin lähistölle muodostettiin kaksi taistelulinjaa ja sotilaat linnoittautuivat toiseen kerrokseen aseistuksenaan kivääreitä, konekiväärejä ja 50 käsikranaattia.
Saksalaiset hyökkäsivät kasarmille kolmesti. Ensimmäisessä hyökkäyksessä tšekkiläissotilaat tuhosivat panssarintorjunta-ammuksella panssaroidun ajoneuvon Leichter Panzerspähwagenin, joka yritti hyökätä läpi portista. Toisessa hyökkäyksessä jalkaväkisotilaat hyökkäsivät kasarmille konekiväärien kranaatinheittimien ja 3,7 cm Pak 36 -panssarintorjuntatykin tukemana murtaen puolustuksen portin taistelulinjojen kohdalla, mutta Pavlík ja sisätiloissa olevat sotilaat pidättelivät saksalaisia ulkopuolella yli 40 minuuttia kestäneessä taistelussa. Saksalaisten panssaroidun ajoneuvon komentaja kaatui ja kaksi tšekkiläissotilasta haavoittui. Pavlík, joka ampui saksalaisia katolta raskaalla konekiväärillä yritti turhaan ilmoittaa läheiselle linnoitukselle hyökkäyksestä.
Taisteltuaan iltaan asti ja saksalaisten tulitettua kasarmia panssarintorjuntatykillä ja kranaatinheittimillä Pavlík suostui laskemaan aseensa ammuspulan takia, jonka jälkeen tšekkiläissotilaat riisuttiin aseista. Saksalaisten muodostettua uuden 5940 sotilaan Vládní vojsko -turvallisuusjoukon Böömin ja Määrin protektoraatille, Pavlíkin annettiin jäädä joukkojensa komentajaksi ja pitää henkilökohtaisen aseensa.
Telmana
Telmana on taajama ja maalaiskunta Leningradin alueen Tusinan piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Inkereenjoen rannalla 26 kilometriä Tusinan kaupungista luoteeseen. Taajamassa on 5 800 (vuonna 2002) ja kunnassa 11 200 (vuonna 2010) asukasta.
Telmanan kunta rajoittuu pohjoisessa Pietariin kuuluvaan Kolpinan kaupunkiin, idässä Punaporuun, koillisessa Liissilään ja lounaassa Possain kuntaan. Keskustaajaman lisäksi siihen kuuluvat Voiskorovan (ven. Войскорово, Voskorovo) taajama sekä Isoran Lopotin (Ям-Ижора, Jam-Ižora) ja Pionerin (Пионер) kylät. Kunnan läpi kulkee Moskovan ja Pietarin välinen M10-valtatie.
Taajama on rakennettu Inkereenjoen rannalle 1700-luvun lopulla perustettujen saksalaisten siirtokuntien paikalle. Voiskorovan lähellä, nykyisen Pionerin kylän alueella, sijaitsi Inkereen luterilaisen seurakunnan kirkko. Isoran Lopotti palveli Pietarin ja Moskovan välistä maantieliikennettä. Saksalaissiirtokuntiin perustettiin 1920-luvun lopussa Ernst Thälmannille nimetty kolhoosi (myöhemmin sovhoosi), josta taajama on saanut nimensä. Siirtokunnat ja seudun inkerinsuomalaiset kylät tuhoutuivat toisen maailmansodan taisteluissa. Nykyään taajamassa toimii Thälmannille nimetty karjatila.
Robert Frankenhauser
Robert Frankenhauser (9. huhtikuuta 1896 Pietari – 30. elokuuta 1968 Helsinki) oli suomalainen taidegraafikko.
Robert Frankenhauser opiskeli Pietarissa Jacob Semenovitš Goldblattin (1860–1929) johdolla 1915–1916 ja Nikolai Alexandrovitš Brunin (1856–1935) johdolla 1916–1917 sekä yhden lukukauden verran Pietarin taideakatemiassa 1917. Myöhemmin hän opiskeli vielä Aukusti Tuhkan johdolla 1947 ja 1948. Frankenhauser osallistui Suomen Taiteilijain näyttelyihin vuosina 1953, 1954, 1957 ja 1961 sekä Suomen Taideakatemian 3-vuotisnäyttelyihin vuosina 1950, 1953, 1956 ja 1965. Ulkomailla hänen töitään oli näytteillä Tukholmassa 1948 ja 1960, Tšekkoslovakiassa ja DDR:ssä 1954 ja 1960, Brysselissä 1954, Roomassa 1955, Länsi-Saksassa 1956, Madridissa 1957 sekä Unkarissa ja Moskovassa 1961.
Augusten Burroughs
thumb|Augusten Burroughs Augusten Xon Burroughs (23. lokakuuta 1965 Pittsburgh, Pennsylvania) on yhdysvaltalainen kirjailija. Hänen tunnetuin teoksensa on muistelma Juoksee saksien kanssa (Running with Scissors, 2002), josta on tehty myös samanniminen elokuva (2006).
Elämä
Burroughs asui suurimman osan lapsuudestaan läntisessä Massachusettsissa. Hänen vanhempansa erosivat 1978, ja Burroughs päätyi asumaan äitinsä psykiatrin perheeseen Northamptoniin.
Burroughs vaihtoi nimensä 18-vuotiaana. Hän muutti New Yorkiin ja työskenteli pitkään mainostoimistossa. Vuonna 1996 hän hakeutui hoitoon alkoholisminsa takia.
Augusten Burroughs asuu sekä New Yorkissa että Amherstissa Massachusettsissa puolisonsa ja kirjallisuusagenttinsa Christopher Schellingin kanssa. Aiemmin Burroughs oli ptikässä avoliitossa graafikko Dennis Pilsitsin kanssa.
Tuotannosta
Burroughsin ensimmäinen teos Sellevision julkaistiin 2000. Tähän mennessä Burroughsilta on julkaistu seitsemän teosta, joista suurin osa pohjautuu hänen omaan elämäänsä. Näistä on suomennettu Running with Scissorsin (Juoksee saksien kanssa, 2006) lisäksi Dry (Kuivilla, 2009), Magical Thinking (Maagista ajattelua, 2010) ja Possible Side Effects (Mahdolliset sivuvaikutukset). Burroughsin kirjoja on julkaistu yli kahdessakymmenessä maassa. Running with Scissors pysyi New York Timesin bestsellerlistalla yli kaksi ja puoli vuotta.
Thegn
Thegn tai thane oli Englannissa aatelinen tai varakas maanomistaja, joka vastasi myöhempien aikojen paronia tai ritaria. Arvo oli käytössä ennen vuotta 1066, jolloin Vilhelm Valloittaja valloitti Englannin. Thegnin aatelisarvo oli sekä perinnöllinen että hankittavissa oleva, sen siis saattoi saada, jos täytti tietyt edellytykset. Thegnit olivat mahtavampien feodaaliherrojen vasalleja, he saattoivat olla esimerkiksi piispojen tai kuninkaan thegnejä tai jopa toisten, ylempiarvoisten thegnien thegnejä. Vanhimmat thegnsuvut toimivat kuninkaan hovissa eräänlaisena lainopillisena komiteana, joka voidaan katsoa valamiehistön esiasteeksi. Arvonimi thane oli Skotlannissa käytössä 1400-luvulle saakka.
Evans Vanodine International
Evans Vanodine International PLC on Yhdistyneessä kuningaskunnassa toimiva yritys, joka valmistaa teolliseen käyttöön tarkoitettuja pesuaineita. Niitä viedään eri puolille maailmaa päämiesedustuksen avulla, myös Suomeen. Suomessa tuotteiden maahantuojana toimii Biofonte Oy.
Pixelmator
Pixelmator on Pixelmator Team Ltd.:n kehittämä kuvankäsittelyohjelma macOS-käyttöjärjestelmälle. Ohjelma käyttää hyödyksi avoimen lähdekoodin ohjelmistokomponentteja sekä Mac OS X:n tekniikoita. Pixelmatorissa kuvia voi muokata valinnan, maalauksen, retusoinnin, värinmuokkaustyökalujen, tasojen, värin hallinnan, automatisoinnin ja heijastusnäytön kaltaisen käyttöliittymän avulla. Pixelmator käyttää kuvien muokkaukseen Macin grafiikkakiihdyttimen suomia tehoja hyödyntämällä Core Image- ja OpenGL-tekniikoita.
Ohjelmaa ei ole virallisesti saatavissa suomenkielisenä. Pixelmator Team Ltd. käyttää ohjelman kotoistukseen virallisia käännöspalveluja, joten käännösten määrä on rajallinen.
Ohjelman (vain versio 1.5.1 ja vanhempi) saa muutettua suomenkieliseksi kolmannen osapuolen erillisellä käännöspaketilla.
Spadina Avenue
Spadina Avenue on Torontossa, Kanadassa sijaitseva katu. Se alkaa pohjoisessa Bloor Streetiltä ja loppuu etelässä Gardiner Expresswayhin. Alueella oli vielä 1930-luvulla pääasiassa vaateteollisuutta, mutta tuotanto on myöhemmin siirretty lähes kokonaan muualle.
Pixelmator
Historia
Pixelmator 1.0 julkaistiin 25. syyskuuta 2007 ja maksoi 59 dollaria. . Beta-versio tuli jakeluun jo 16. elokuuta 2007. Ohjelman kehittäjät avasivat betan aluksi julkiseen levitykseen mutta päättivät myöhemmin julkaista suljetun beta-version valitulle testiryhmälle.
12. toukokuuta 2008 Pixelmator Team Ltd. julkaisi Pixelmatorin version 1.2 nimellä Draftsman. Tämän julkaisun mukana tuli muutamia usein tarvittavia ominaisuuksia kuten käyrätyökalu, monikulmio- ja lassotyökalu, viivaimet, ohjemerkit sekä mahdollisuus tasausruudukon näyttämiseen.
Pixelmator 1.3 julkaistiin 11. marraskuuta 2008 koodinimellä tempo. Se paransi ohjelman vakautta sekä paransi suurien kuvatiedostojen käsittelyä. Sen mukana tuli myös ominaisuus, jolla taikasauvan, maalipurkin ja uuden, Magic Eraser -työkalun toleranssia pystyi säätämään lennossa, napsauta-ja-raahaa-toimintoa käyttäen. Myös Värisävy ja kirkkaus -toiminto, Korvaa väri -toiminto ja Väritä-toiminto uudistettiin. Tämän version myötä Pixelmator oli lopultakin saatavilla englannin ja saksan lisäksi muillakin kielillä – ranskaksi ja espanjaksi.
Pixelmatorin versio 1.4, koodinimeltään sprinkle toi mukanaan uuden maalausjärjestelmän sekä mahdollisuuden luoda edistyneempiä siveltimiä. Tämän version mukana tuli lisäksi tuki Adobe Photoshopin siveltimien tuomiselle ohjelmaan sekä uusi pilvimaisemien suodin. Versiossa 1.4.1 mukaan tuli kohinasuodin.
Milka (suklaa)
Milka on maitosuklaan tuotemerkki, jota valmistaa Mondelēz International. Merkin keksi sveitsiläinen Philippe Suchard vuonna 1901. Tuotemerkkiin kuuluu valkoisen ja liilan värinen Milka-lehmä. Tuotetta valmistetaan muun muassa Itävallassa, Saksassa, Brasiliassa, Serbiassa ja Bulgariassa. Milkan käyttämä liila on värirekisteröity.
Tiedottajan tutkinto
Tiedottajan tutkinnon korvasi vuonna 2018 Viestijän koulutusohjelma.
Tiedottajan tutkinto, MTi oli viestinnän ja tiedottamisen tutkinto, joka valmisti toimimaan yrityksen, järjestön tai muun organisaation viestintätehtävissä. Tiedottajan tutkinto käynnistyi viisi kertaa vuodessa ja oli laajuudeltaan 20 opintoviikkoa eli 30 opintopistettä. Tutkinnon suorittaminen kesti 15 kuukautta. Opinnot hyväksytysti suorittanut voi käyttää nimensä yhteydessä lyhennettä MTi. Suomessa tähän tutkintoon koulutti vain Markkinointi-instituutti.
Tutkinto oli tarkoitettu yrityksissä, järjestöissä ja julkisella sektorilla viestinnän tehtävissä työskenteleville. Se soveltui myös täydennyskoulutukseksi johdon assistenteille, sihteereille, toimittajille sekä markkinoinnin ja markkinointiviestinnän ammattilaisille.
Koulutuksen aikana opittiin tavoitteellista viestinnän suunnittelua ja verkkoviestinnän kokonaisuuden ymmärtämistä sekä näiden taitojen hyödyntämistä käytännössä.
Tutkinnosta valmistui 2200 viestinnän ammattilaista.
Tiedottajan tutkinnon sisältö
Tutkinto oli 15 kuukautta kestävä koulutus, johon sisältyi 12 koulutuspäivää sekä ohjattua etäopiskelua neljästä kuuteen (4–6) tuntia viikossa. Tutkintoon sisältyi myös kehittämishanke, joka useimmiten valittiin opiskelijan omasta työstä ja työnantajaorganisaatiosta.
Tutkinto koostui seuraavista kursseista:
Historia
Tiedottajan tutkinto, MTi aloitettiin Markkinointi-instituutissa vuonna 1978. Tarve käytännönläheiselle koulutukselle oli suuri, sillä ammattiin siirryttiin useimmiten toimittajan tehtävistä tai mainos- ja markkinointialalta. Tiedottajan tutkintoa aiemmin Markkinointi-instituutti oli järjestänyt aiheeseen liittyvää koulutusta markkinoinnin ja mainonnan tutkintojen yhteydessä.
Kehitystyötä Tiedottajan tutkinnon parissa tehtiin vuoden ajan. Työryhmässä vaikuttivat kokeneet työelämän asiantuntijat: tiedotusjohtaja Lasse Laakso Wihuri Oy:stä, osastopäällikkö Walle Jenytin Tiedotusmiehistä ja viestintäkonsultti Seppo Partanen SMMY:n pr-jaostosta. Markkinointi-instituutista mukana olivat Kaarina Iltanen ja Aulis Saukkonen puheenjohtajana.
Ensimmäiselle kurssille vuonna 1978 pyrki runsaat 200 hakijaa, joista 145 valittiin kolmeen aloitusryhmään.
Hakijoiden koulutuspohja oli vahva: 20 prosentilla oli akateeminen tutkinto ja aiempaa työkokemusta. Keski-ikä koulutukseen päässeiden kesken oli päälle 30 vuotta. Naisia oli jo tuolloin 85 prosenttia. Ensimmäisessä ryhmässä kouluttajina toimivat mm. Lasse Laakso, Walle Jenytin ja Sanoma Osakeyhtiön toimittajakoulun rehtori Antero Okkonen. Myöhemmin tutkinnolla ovat kouluttaneet Elisa Juholin, Leif Åberg ja moni muu viestinnän alan ammattilainen.
Tiedottajan tutkintoa uudistettiin useasti, mutta nimi pysyi samana. Loppuaikoina Tiedottajan tutkinto rakentui itsenäisistä kursseista, joita pystyi opiskelemaan myös tutkinnosta riippumatta. Tiedottajan tutkinnon korvasi vuonna 2018 Viestijän koulutusohjelma.
Sivo Siponen
Aaro Siivo (Sivo) Siponen (1887–1941) oli suomalainen klovni ja notkeustaiteilija.
Sivo Siposen isä Paavo Siponen (s. 1851) toimi räätälinä Venäjällä ja Suomessa. Hänen veljensä Albert Hjalmar Siponen (1896–1948) ja Armas Yrjö Siponen olivat kansallisen tason painijoita. Voimistelua harrastanut Sivo Siponen esiintyi ensimmäisen kerran 7. toukokuuta 1903 Porvoon maalaiskunnan Tolkisissa Sunellin veljesten Karl (1874–1916), August (1885–1924) ja Uno (1888–1935) johtaman Urheilusirkuksen sirkusteltassa esittäen ”käärmeihmistä” sekä ilveilijää. Siponen esiintyi sittemmin muun muassa Juho Heikkisen kiertävässä sirkuksessa, Cirkus Fenniassa, Seurue Royalissa, puolanjuutalaisen Muchinskyn Sircus National -sirkuksessa ja eläinnäyttelyssä sekä käärmeihmisenä taiteilijanimellä Schwarz pantomiiminumeroistaan tunnetussa hollanninjuutalaisen Goldketten sirkuksessa. Siponen esiintyi yhtäjaksoisesti kymmenen vuoden ajan Helsingin Hippodromilla ja vuonna 1933 hän oli esiintyjänä Presidentinlinnan henkilökunnan joulujuhlissa. Siponen esiintyi myös yhdessä Edvardo-taiteilijanimeä käyttäneen toisen klovnin Eddie Hyypän kanssa.
Varga
Varga on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Hannu I. Miettinen
Hannu I. Miettinen (4. lokakuuta 1945 Helsinki – 21. toukokuuta 2014 Helsinki) oli suomalainen hiukkasfysiikan tohtori, joka toimi vuonna 1989 avatun Tiedekeskus Heurekan ensimmäisenä johtajana ja sitten 1991–1994 hiukkasfysiikan tutkimuskeskus Cernin ensimmäisenä viestintäjohtajana.
Miettinen väitteli filosofian tohtoriksi Helsingin yliopistossa 1971 ja siirtyi Rutherford-laboratorioon Englantiin, sitten Sveitsin Cerniin ja sieltä Stanfordin yliopistoon Yhdysvaltoihin. 1970-luvun lopulla hän toimi Chicagon yliopiston Enrico Fermi -instituutissa ja vierailevana professorina Kalifornian yliopistossa San Diegossa. 1980-luvun alussa Miettinen palasi Suomeen Helsingin yliopiston teoreettisen fysiikan tutkimuslaitoksen tutkimusryhmän johtajaksi.
Miettinen oli mukana myös joukkouttamista kehittävässä Microtask-yrityksessä. Miettinen tunnettiin tieteen popularisoijana, joka kirjoitti kansantajuisia artikkeleita tieteestä yli 30 vuoden ajan.
Heurekan avajaisvuonna 1989 Miettinen valittiin Vuoden uusmaalaiseksi.
Hannu I. Miettisen isä oli akateemikko Jorma K. Miettinen. Hänen poikiaan ovat kirjailija Tuomas Vimma ja Hybrid Graphicsin NVIDIA-yhtiölle myynyt Ville Miettinen.
(385185) 1993 RO
(385185) 1993 RO on keskimäärin Neptunusta kauempana Aurinkoa kiertävä pikkuplaneetta eli transneptuninen kohde. Se kiertää Kuiperin vyöhykkeellä ja kuuluu plutinoihin. 1993 RO:n löysivät D. C. Jewitt ja J. X. Luu 14. syyskuuta vuonna 1993. Kohde oli ensimmäinen kääpiöplaneetta 134340 Pluton itsensä jälkeen löydetty plutino. 1993 RO on kooltaan pieni, sillä sen läpimitta on todennäköisesti vain noin 92 kilometriä.
Jean-Baptiste Rousseau
Jean Baptiste Rousseau (1670 Pariisi, Ranska – 1741 Bryssel, Itävallan Alankomaat) oli ranskalainen runoilija. Hänen isänsä oli suutari, joka kasvatti hänet hyvin huolehtivasti. Hänen ensimmäisiä runoharjoitelmiaan tuki Nicolas Boileau, joka piti häntä yhtenä parhaista oppipojistaan. Rousseau kokeili aluksi näytelmäkirjailijana. 1694 esitettiin hänen yksinäytöksinen huvinäytelmänsä Le café. Sen jälkeen hän kirjoitti Le Flatteur (1696) ja Le capricieux (1700). Teatterimenestys ei kuitenkaan ollut kovin kummoinen, ja hän keskittyi siksi myöhemmin yksinomaan lyriikkaan, ja kirjoitti milloin korkealentoisia uskonnollisia oodeja, milloin pieniä ruokottomia runoja.
Rousseau oli runoilijana muodollinen. Häntä ajoi kunnianhimo, ja hän tajusi luoda hyvät suhteet. Marsalkka Camille d'Hostun, Tallardin herttua otti hänet 1701 mukaansa Lontooseen sihteeriksi lähetystöön. Hänet otettiin jäseneksi L’académie des inscriptionsiin 1705. Hänen kateellinen riitaisuutensa hankki hänelle paljon vihollisia ja oli syynä seuraaviin onnettomuuksiin.
Alone I Break
Alone I Break on yhdysvaltalaisen metalliyhtye Kornin lokakuussa 2002 julkaistu Untouchables-albumin kolmas single. Kappaleesta julkaistiin musiikkivideokin.
Jean-Baptiste Rousseau
Noin vuonna 1700 Rousseaun ja muutaman jokseenkin merkityksettömän runoilijan välille puhkesi kiista, jonka aikana häntä syytettiin oman taustansa häpeämisestä ja isänsä kieltämisestä. Hän vastasi kirjoittamalla epigrammeja vastustajistaan, joita hän itse piti vähän liian vapaamielisinä. Tästä lausumasta hänen nimellään kirjoitettiin pilkkarunoja, joita laulettiin kahviloissa. Rousseau väitti, ettei hän ollut kirjoittanut niitä vaan runot pani liikkeelle hänen vihollisensa Joseph Saurin. Yleisö nousi kuitenkin häntä vastaan, ja 1712 parlamentti määräsi hänet maanpakoon pilkan levittämisestä. Hän oli maanpaossa kuolemaansa saakka, tosin 1738 hän oli Pariisissa muutamia kuukausia äärimmäisen salaisesti, muuten hän asui pääasiassa Brysselissä. Viimeiseen saakka hän väitti, ettei ollut kirjoittanut rikollisia säkeitä. Täyttä selvyyttä asiasta ei saatu.
Alone I Break
Musiikkivideo
Kappaleen musiikkivideossa Kornin jäsenet soittelevat, kunnes heillä tulee jostakin syystä riitaa. Jonathan Davis murhaa vihoissaan kaikki yhtyetoverinsa. Ammeessa rentoutumassa olevan ”Munkyn” Davis tappaa työntämällä sähkölaitteen veteen. Samaan aikaan ”Head” puhuu kännykkään ja ihmettelee, miksi valot vilkkuvat. Hän menee parvekkeelle puhumaan, jolloin Davis työntää hänet parvekkeelta alas. Seuraavaksi Davis menee David Silverian huoneeseen, missä tämä nukkuu kaksi naista kainalossaan. Davis asettaa tyynyn tämän pään päälle, jolloin Silveria tukehtuu kuoliaaksi. Samalla ”Fieldy” on tehnyt itselleen ruokaa. Davis laittaa myrkkyä hänen ruokaansa, jolloin Fieldy kuolee. Lopuksi Davis astelee ulos talosta.
Jean-Baptiste Rousseau
Rousseaulla oli ylhäisiä suojelijoita mutta myös leppymättömiä vihollisia, kuten Voltaire. Hän harjoitti Brysselistä käsin vilkasta kirjeenvaihtoa muun muassa Claude Brosetten, Charles Rollinin ja Louis Racinen kanssa. Aikalaiset pitivät häntä kuitenkin suurena runoilijana, ja hänen runojaan, Psaumes, Odes, Cantates, Allégories, Épîtres ja Épigrammes julkaistiin monina painoksina. Vielä 1800-luvun alussa häntä pidettiin Pindaroksen kilpailijana, ja hänen maineensa säilyi, kunnes romantiikka teki läpimurron ja Alphonse de Lamartinen Meditations ilmestyi. Näin saatiin tutustua aivan uudenlaiseen runouteen. Sittemmin hän on jäänyt unohduksiin.
Hänen kootut teoksensa Oeuvres ilmestyivät 1743. Kokoelman Oeuvres lyriques julkaisi Eugène Manuel 1852 ja 1816, ja Contes inédits julkaisi Victor Luzarche 1881. Hänen kirjeistään on koottu erilaisia julkaisuja.
Juhani Vellamo
Juhani Vilhelm Vellamo (myös aik. Wellamo) (4. huhtikuuta 1912 Jämijärvi – 22. toukokuuta 2004 Tampere) oli suomalainen olympiatason painonnostaja.
Vellamo osallistui kaksiin olympiakisoihin sarjassa 82,5 kg. Lontoon kisoissa 1948 hän sijoittui seitsemänneksi yhteistuloksella 355 kg. Helsingissä 1952 hän epäonnistui avauslajissa punnerruksessa, jäi ilman tulosta ja keskeytti kilpailun.
Maailmanmestaruuskilpailuissa hän saavutti pronssia 1947 tuloksella 367,5 kg.
Euroopan-mestaruuskilpailuissa hän saavutti seuraavat mitalisijat: 1947 hopeaa, 1948 ja 1949 pronssia.
Vellamo voitti Tukholman PM-kisoissa 1950 viidennen Pohjoismaiden-mestaruutensa. Hän voitti PM-kullan myös 1951 ja 1953.
Vellamo voitti useita Suomen mestaruuksia 1939 lähtien. Vuonna 1949 hän voitti Suomen-mestaruuden 82,5 kg sarjassa tuloksella 352,5 ja seuraavana vuonna tuloksella 345. SM-mitaleja myös yleisurheilusta.
Vellamo oli myös voittamassa pesäpallon Suomen mestaruutta 1942 Valtion lentokonetehtaan joukkueessa.
Lesznon piirikunta
Lesznon piirikunta on yksi Ison-Puolan voivodikunnan piirikunnista. Piirikunnan arvioitu väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 57 201. Siihen kuuluvat seitsemän kuntaa ovat Krzemieniewo, Lipno, Osieczna, Rydzyna, Święciechowa, Wijewo ja Włoszakowice. vasen|pienoiskuva|220px|Piirikunnan väestöpyramidi 2014. Vuoden 2019 lopussa Lesznon piirikunnan asukkaista 50,2 prosenttia oli naispuolisia ja 49,8 prosenttia miespuolisia. Alle 18-vuotiaat muodostivat 21,7 prosenttia piirikunnan väestöstä, työikäiset 61,3 prosenttia ja eläkeikäiset 17 prosenttia väestön keski-iän ollessa 38,5 vuotta. Vuonna 2019 piirikunnassa syntyi 651 lasta. Lesznon piirikunnan väkiluvun ennakoidaan kasvavan 62 875 asukkaaseen vuoteen 2050 mennessä.
Damien Karras
Damien Karras on Manaaja-elokuvissa esiintyvä fiktiivinen hahmo. Karras on vakava, vähäpuheinen kirkon psykiatrisena konsulttina toimiva pappi, joka epäilee menettäneensä uskonsa. Vaikka Karrasilla on omiakin ongelmia, kuten esimerkiksi äitinsä hiljattainen kuolema ja siitä aiheutuvat tunnontuskat, hän jaksaa kuitenkin auttaa Pazuzu-nimisen demonin riivaamaksi joutunutta Regan-tyttöä.
Kinksize Hits
Kinksize Hits on brittiläisen The Kinks-yhtyeen tammikuussa 1965 julkaistu EP-levy. Se sisältää yhtyeen viimeisimmät singlehitit; "You Really Got Me" ja "All Day and All of the Night" sekä niiden b-puolet.
Kappaleet
A-puoli
B-puoli
Guidonia Montecelio
Guidonia Montecelio on kunta Lazion alueella Keski-Italiassa. Se on osa Rooman metropolikaupunkia, etäisyys Rooman keskustasta on noin 25 kilometriä koilliseen. Guidonia Montecelio on osa historiallista Sabinan aluetta, jota muinoin asuttivat sabiinit. Nykymuotoinen Guidonia Montecelio perustettiin 1937. Guidonia heijastaa 1930-luvun kaupunkisuunnittelun ihanteita, Montecelio on puolestaan keskiaikainen asutuskeskus vuoren rinteellä. Kaupunki on ollut muuttokohteena ihmisille, jotka ovat hakeneet vaihtoehtoa Rooman korkeille elinkustannuksille. Sen asukkaiden demonyymi on guidoniani. Guidonia Montecelion suojeluspyhimys on Madonna di Loreto.
Maantiede
Guidonia Montecelio sijaitsee Lazion keskiosassa ja Rooman metropolikaupungin itäosassa. Maasto kohoaa Sabinan vuoristoksi Guidonian itäpuolella. Kaupungin historiallinen keskusta Montecelio sijaitsee 350 metrin korkeudella merenpinnan yläpuolella muutama kilometri nykyisestä keskustasta koilliseen. Italian virallisessa seismisessä luokituksessa Guidonia kuuluu vyöhykkeeseen 2 (zona 2) eli kohtalaisen maanjäristysriskin alueeseen.
Guidoniassa on sotilaslentokenttä Aeroporto di Guidonia (89 metriä mpy), jonka sääaseman vuotuinen keskilämpötila on 15,2 °C. Kylmin kuukausi on tammikuu, jonka keskilämpötila on 7,4 °C ja lämpimin elokuu, 24,5 °C. Ylin asemalla mitattu lämpötila on 40,4 °C (elokuu 1998) ja alin –14,0 °C (tammikuu 1985). Keskimääräinen vuotuinen sademäärä on 813 mm.
Historia
pienoiskuva|200px|vasen|Via Leonardo da Vinci Guidonian alueella oli antiikin aikana useita kyliä ja maatiloja. Montecelion paikalla oli todennäköisesti muinaiskaupunki Corniculum, joka on Servius Tulliuksen synnyinpaikka. Monti Cornicolani -vuoristo sai nimensä Corniculumilta. Linnoitus Castrum Monticellorum perustettiin vuonna 998, ja sen ympärille alkoi kasvaa kylä.
1400–1600-luvuilla paikkakunta kuului Monticelli-nimisenä aatelissuvuille Orsini, Della Rovere ja Cesio. Maatalouden lisäksi rakennuskivien louhinta oli alueen tärkeä elinkeino. Italian kuningaskunta perustettiin 1861, ja Monticelli oli viimeisiä alueita, jotka liittyivät uuteen valtakuntaan. Sen nimeksi virallistettiin Monticelio vuonna 1872; edellisvuonna Roomasta oli tehty Italian pääkaupunki.
Lentopaikka Campo di Aviazione di Montecelio avattiin 1915. Alueella kehitettiin ilmailuteknologiaa etenkin Alessandro Guidonin (1880–1928) johdolla. Benito Mussolini perusti lentopaikan yhteyteen kaupungin "Città dell’Aria" 1937, ja se sai nimekseen Guidonia herra Guidonin kunniaksi. Tämä kuoli Montecelion kentällä epäonnistuneen laskuvarjokokeen seurauksena. Keskiaikainen Montecelion kylä ja moderni Guidonia yhdistettiin 1937. 1900-luvun puolenvälin jälkeen Guidonian väkiluku on moninkertaistunut muun muassa Roomasta suuntautuneen muuttoliikkeen avittamana.
Guidonia Montecelion kirkkoja ovat muun muassa San Giovanni Evangelista 1700-luvulta, San Lorenzo ja San Antonio Abate. Uudempaa kirkkoarkkitehtuuria edustaa Santa Maria di Loreto vuodelta 1938; se on arkkitehti Giorgio Calza Binin käsialaa. Maallista arkkitehtuuria edustaa muun muassa Palazzo Cesi. Piazza Giacomo Matteottin reunalla kohoaa selkeälinjainen Torre Littoria ja aivan sen tuntumassa sijaitsee Teatro Imperiale.
Bahianerakkokolibri
Bahianerakkokolibri (Anopetia gounellei) on Brasilian kotoperäinen kiitäjälintu. Se on sukunsa ainoa laji. Sen esiintymisalue käsittää maan itäosan Piauísta Bahiaan. Adolphe Boucard kuvaili lajin holotyypin Bahian San Antonio da Barrasta vuonna 1891.
Guidonia Montecelio
Talous ja liikenne
Palvelut ja teollisuus ovat Guidonian tärkeimmät elinkeinot, kaupungissa on kolme teollisuusaluetta. Keskustan tuntumassa sijaitsee vesipuisto Aquapiper. Aiemmin paikkakunnan pääelinkeinoja olivat maatalous ja paimentaminen. Paimennusta ei enää harjoiteta. Maataloutta edustaa muun muassa Sabina-oliiviöljy, jonka tuotantoalueeseen Guidonia kuuluu.
Guidonian rautatieasema, Stazione di Guidonia-Montecelio-Sant'Angelo, sijaitsee Rooma–Sulmona–Pescara-radan varrella. Autostrada del Sole kulkee Guidonian keskustan länsipuolitse, A24 eteläpuolitse. Paikallisen liikenteen valtasuonia ovat Strada statale 5 eli Via Tiburtina ja Strada Provinciale 28/bis, ne vievät Roomaan ja Rooman kehämoottoritielle.
Puolan koripallomaajoukkue
Puolan koripallomaajoukkue edustaa Puolaa koripallon maajoukkuekilpailuissa.
Guidonia Montecelio
Urheilu
Guidonia Montecelion jalkapallojoukkueita ovat muun muassa Associazione Calcio Dilettantistica Guidonia Montecelio (Guidonia, perustettu 1954) ja Villalba Ocres Moca (perustettu 1952).
Puolan koripallomaajoukkue
Historia
Joukkueen paras saavutus EM-kisoissa on toinen sija vuodelta 1963. Kotikisoissaan joukkue hävisi loppuottelussa Neuvostoliitolle. Lisäksi se on saavuttanut pronssia vuosina 1939, 1965 ja 1967. Se sijoittui neljänneksi 1937, 1969 ja 1971, viidenneksi 1955 sekä kuudenneksi 1947 ja 1959. Kaikkiaan Puola on pelannut EM-kilpailuissa 28 kertaa. Se on sijoittunut 2000-luvulla vain kerran kymmenen parhaan joukkoon oltuaan yhdeksäs kotikisoissaan 2009.
Olympialaisissa joukkueen paras sijoitus on neljäs, joka tuli Berliinin olympialaisista 1936. Lisäksi se on ollut kuudes 1964 ja 1968, seitsemäs 1960 ja 1980 sekä kymmenes 1972.
Puola on selviytynyt vain kahdesti MM-kilpailuihin. Uruguayn kisoissa 1967 se sijoittui viidenneksi. Toisen kerran se oli mukana MM-kilpailuissa Kiinassa 2019, jolloin se sijoittui kahdeksanneksi.
Viron ralli
thumb|250px|Aleksei Lukjanuk lähtölavalla vuoden 2014 kilpailussa. Viron ralli (tunnetaan kansainvälisesti nimellä Rally Estonia) on vuodesta 2010 lähtien vuosittain järjestettävä soraralli. Rallin päätukikohtana toimii Otepää, ja lähtö- sekä maalijuhlallisuudet ovat Tarton keskustassa.
Jeff Kent
thumb|Jeff Kent Los Angeles Dodgersin peliasussa vuonna 2008. Jeffrey Franklin ”Jeff” Kent (s. 7. maaliskuuta 1968 Bellflower, Kalifornia) on yhdysvaltalainen entinen baseballpelaaja. Hän pelasi 17 kautta kestäneellä ammattilaisurallaan yleensä kakkospesämiehenä.
Ura
Kent aloitti ammattilaisuransa vuonna 1992 Toronto Blue Jaysissä, joka oli varannut hänet MLB:n vuoden 1989 varaustilaisuudessa. Hän siirtyi kesken tulokaskautensa pelaajakaupassa New York Metsiin, jossa pelasi kauteen 1996 asti. Hän siirtyi heinäkuussa 1996, kauden ollessa kesken, Cleveland Indiansiin ja saman vuoden marraskuussa, kauden päätyttyä, San Francisco Giantsiin. Hän pelasi Giantsissa kuusi kautta, kaudesta 1997 kauteen 2002 asti, jonka päätteeksi pääsi pelaamaan ensimmäisen ja ainoan kerran urallaan MLB:n loppuottelusarjassa World Seriesissä. Anaheim Angels vei mestaruuden otteluvoitoin 4–3. Joulukuussa 2002 hän siirtyi vapaana pelaajana Houston Astrosiin ja joulukuussa 2004 Los Angeles Dodgersiin.
Kent lopetti pelaajauransa kauteen 2008. Hän pelasi MLB-vuosinaan yhteensä 2 298 runkosarja- ja 49 pudotuspeliottelua ja valittiin kerran National Leaguen arvokkaimmaksi pelaajaksi (kaudella 2000) sekä viidesti MLB:n tähdistöotteluun (vuosina 1999–2001 ja 2004–2005). Lisäksi hänet palkittiin neljästi Silver Slugger -palkinnolla (vuosina 2000–2002 ja 2005). Kent on eniten kunnareita lyönyt kakkospesämies MLB:n historiassa lukemalla 351, jolla hän ylitti Ryne Sandbergin aiemman ennätyksen 74:llä. Kun muillakin pelipaikoilla lyödyt kunnarit lasketaan mukaan, hän löi niitä yhteensä 377.
Muuta
Kent on naimisissa. Hänellä ja vaimollaan Danalla on neljä lasta, tytär ja kolme poikaa.
Kent oli vuonna 2009 kilpailijana ABC:n tositelevisio-ohjelmassa Superstars. Hän osallistui ohjelmaan näyttelijä Ali Landryn parina. Vuonna 2012 hän kilpaili CBS:n Selviytyjien 25:nnellä, Filippiineillä kuvatulla tuotantokaudella.
Sahanokkakolibri
Sahanokkakolibri (Ramphodon naevius) on Brasilian kotoperäinen kiitäjälintu. Se on sukunsa ainoa laji. Sen esiintymisalue maan kaakkoisosan Minas Geraisin eteläosasta ja Espírito Santosta Santa Catarinaan. Se on tavattu myös Rio Grande do Sulissa. Charles Henri Frédéric Dumont de Sainte-Croix kuvaili lajin holotyypin Rio de Janeiron Mount Corcovadolta vuonna 1818.
Tikkurila
Kaupunginosa ja aluekeskus
Tikkurilan kaupunginosa käsittää vajaan neliökilometrin kokoisen alueen. Sen rajoina ovat idässä päärata, pohjoisessa Valkoisenlähteentien tielinjaus ja lännessä Talvikkitie. Etelässä Tikkurila rajautuu Vantaan ja Helsingin väliseen kaupunginrajaan, joka tiedekeskus Heurekan tonttia lukuun ottamatta mukailee Keravanjokea. Tikkurila muodostaa ympäröivien kaupunginosien (Hiekkaharju, Jokiniemi, Kuninkaala, Simonkylä, Viertola) kanssa suuralueen. Arkipuheessa nimitystä Tikkurila käytetään usein virallista kaupunginosaa laajemmasta alueesta. Tämä heijastuu myös alueen virallisessa nimistössä: esimerkiksi Tikkurilan urheilupuisto on Viertolan kaupunginosassa ja Tikkurilan lukio Jokiniemen kaupunginosassa. Tikkurilan eteläpuolella sijaitsee Ala-Tikkurila, joka kuuluu Helsinkiin.
Maisema
Tikkurilan luonnollinen maaperä on suurimmaksi osaksi vanhaa savikkoa. Maisema on suurimmaksi osaksi ollut tasaista pelto- ja niittyaluetta, eikä alueella juuri ole maastonmuotoja, vaan siluetti muodostuu ainoastaan rakentamisesta. Lähin korkea kohta on Winterinmäeksi kutsuttu kallio-moreeniselänne Jokiniemessä. Tikkurilan eteläreunassa sijaitsee rehevä Keravanjoen varren jokilaakso.
Teollisuuden ja rautatieliikenteen synty
pienoiskuva|vasen|Vuonna 1862 valmistunut [[Tikkurilan vanha asemarakennus|vanha asemarakennus oli käytössä asemana vuoteen 1978 saakka. Sen jälkeen tiloissa on toiminut Vantaan kaupunginmuseo.]] pienoiskuva|[[Tikkurilan Silkki|Silkkitehtaalla on teollisuustoiminnan päätyttyä toiminut muun muassa Teatteri Vantaa.]] Tikkurila tunnettiin markkinapaikkana jo 1500-luvulla, mistä se on myös saanut nimensä: tikkuri tarkoitti kymmenen nahan nippua. Turun ja Viipurin välinen Suuri Rantatie eli Kuninkaantie kulki nykyisen Tikkurilantien kohdalla. Etenkin sisämaan hämäläiset toivat Tikkurilan markkinoille myytäviksi turkiksia. Alue säilyi kuitenkin harvaan asuttuna Helsingin pitäjän takamaana 1800-luvun loppupuolelle asti.
Vuonna 1862 otettiin käyttöön Helsingin ja Hämeenlinnan välinen rautatie. Yksi sen seitsemästä asemasta rakennettiin Tikkurilaan, koska siellä rautatie ylitti Kuninkaantien. Hämeen läänin lääninarkkitehti Carl Albert Edelfelt, taidemaalari Albert Edelfeltin isä, suunnitteli uusrenessanssia ja varhaista eurooppalaista rautatiearkkitehtuuria edustavan tiilisen asemarakennuksen, joka toimii nykyään Vantaan kaupunginmuseon näyttelytilana sen poistuttua asemakäytöstä 1970-luvulla.
Alueen asutus keskittyi alun perin etelämmäksi Keravanjoen varteen, mutta rautatieliikenne alkoi kasvattaa nimenomaan asemanseutua. Rautatie toimi alkusysäyksenä asutuksen kasvulle ja toi alueelle myös teollisuutta. Tikkurilankoskella aloitti 1860-luvulla toimintansa öljynpuristamo ja vernissakeittämö. Näistä sai alkunsa nykyinen maalikonserni Tikkurila Oy, joka toimii edelleen joen toisella puolen Kuninkaalassa. 1880-luvun lopulla Tikkurilaan perustettiin ensimmäinen kauppa. Rautatieasemalla toimi postikonttori. Vuonna 1926 valmistui Tikkurilan kansakoulu.
Vernissan lisäksi Keravanjoen varteen rakentui muutakin teollisuutta: saksalaissyntyisen insinöörin Kurt Wreden perustama Tikkurilan Silkki oli Suomen ensimmäisiä silkkitehtaita. Vuonna 1934 Tikkurilaan pystytetty tehdasalue oli laaja: se työllisti 1950-luvulla jopa 550 henkilöä, ja kokonaisuuteen kuului kutomo, värjäämö, painamo, tarkkaamo ja pakkaamo. Silkkikutomon ja -värjäämön toiminta päättyi vuonna 1977. Tehdaskorttelissa on tänä päivänä asuntoja ja toimistotiloja. Silkkitehdaskorttelin itäpuolelle perustettiin vehnäjauhon tuottamiseen erikoistunut Veininmylly. Huomattaviin tehdasrakennuksiin kuului myös Akkuteollisuus Oy:n akkutehdas, joka oli toiminnassa vuosina 1947–1972. Noin kymmenen vuotta myöhemmin tehtaan tontille rakennettiin Tikkurilan kirjasto.
Keväällä 1918 alueella käytiin sisällissotaan kuulunut Tikkurilan taistelu, jossa Saksan Itämeren-divisioona valtasi alueen ja katkaisi pääradan.
Hallinnollinen keskus
pienoiskuva|vasen|Ilmakuva [[Asematie (Vantaa)|Asematien ympäristöstä 1960-luvun lopussa: kuvassa näkyvät muun muassa vanha kirkko, kaupungintalo ja useita liikerakennuksia.]] pienoiskuva|[[Maunu Siitonen|Maunu Siitosen suunnittelema Orvokkitie 3 edustaa alueen 1960-luvun matalaa kerrostalorakentamista.]] 1900-luvun alussa Tikkurilasta tuli hallinnollisesti taajaväkinen yhdyskunta, joka tosin kuului Helsingin maalaiskuntaan, mutta jolla oli rajoitettu itsehallinto-oikeus. Tämä asema sillä oli vuoden 1955 loppuun saakka, jolloin kaikki tällaiset yhdyskunnat lakkautettiin. Vuonna 1946 Tikkurilasta tuli Helsingin maalaiskunnan uusi hallinnollinen keskus Malmin siirryttyä Helsingin kaupungille suuressa alueliitoksessa.
1950- ja 1960-luvuilla alueelle alkoi rakentua merkittäviä rakennuksia. Tikkurilan kirkko ja Vantaan kaupungintalo valmistuivat Asematien varteen vuonna 1956. Galleria K eli tuolloinen pääkirjasto valmistui kaupungintalon kupeeseen kaksi vuotta myöhemmin. 1950-luvulla rautatieaseman kupeeseen perustettiin Suur-Helsingin Osuuskassan konttori, jota kutsutaan myös Kassantaloksi. Lummetiellä sijaitseva Opistotalo, entinen Keskuspuiston yläaste, on ainoa 1960-luvun julkista arkkitehtuuria edustava rakennus Tikkurilassa. Ensimmäinen punatiilisten kerrostalojen yhtenäinen alue, Kukkaketo, rakennettiin lähelle Keravanjokea 1960-luvun loppupuolella. Aikansa modernia asumista ja asuinrakentamisen ihanteita edustavan Kukkakedon suunnitteli Erkki Karvinen. Kukkakedon aluetta, jonka talot ovat keskimäärin kuusikerroksisia, pidetään arvokkaana kokonaisuutena.
Alueelle valmistui vuonna 1968 ajan hengen mukaista arkkitehtuuria edustanut Tikkurilan uimahalli, joka oli valmistuessaan Pohjoismaiden suurin uimahalli. 1970-luvulla Kielotien varteen rakentui useita virastotaloja. Sotien jälkeinen asutustoiminta sekä 1960- ja 1970-luvun maaltamuutto kasvattivat Tikkurilasta maalaiskunnan suurimman taajaman.
Tikkurila on alun perin rakennettu melko väljästi, ja aluetta hallitsevat viheralueiden ympäröimät autotiet, joiden väliin on rakennettu 1960-luvulle tyypillisiä matalia 2–4-kerroksisia taloja. Alue kasvoi nopeasti ja suunnittelemattomasti maalaiskunnan asemakylästä Suomen neljänneksi suurimman kaupungin hallinto- ja liikekeskukseksi, ja kiivain kasvu ajoittui aikaan, kun autoistuminen oli voimakkaimmillaan. Suurin osa rakennuskannasta on 1970-luvulta tai uudempaa. Yleisilmeelle on leimallista hajanaisuus, ja rakennuskanta vaihtelee sekä iältään, rakennustyypeiltään että materiaaleiltaan.
Luettelo Espanjan lentoasemista
thumb|300px|[[Espanjan lentoasemat.]] Tämä on luettelo Espanjan lentoasemista.
Tikkurila
Nykyaika: väljästä rakentamisesta keskustaksi
pienoiskuva|vasen|Tikkurila on kaavoitettu keskusta-alueeksi, joka tavoittelee korkeaa uudisrakentamista. Carina-, Celica- ja Verso-asuintalot Kielotiellä rakennettiin entisen automyyntipisteen paikalle 2010-luvun lopulla. pienoiskuva|Tornitalo [[Vantaan Sarastus rakentui Kielotornin viereen vuonna 2018. Sen paikalla sijaitsi aikaisemmin liiketalo, jonka päävuokralainen oli Anttila.]] Moderniksi kaupunkikeskukseksi Tikkurilaa alettiin kehittää 1990-luvun alussa. Koko Tikkurila on yleiskaavassa keskusta-aluetta. Kantakaupunkimaiseen kaavarunkoon on sisällytetty niin kutsuttua hybridirakentamista, jossa asuminen, palvelut ja toimistotilat voivat sijaita samassa korttelissa tai rakennuksessa. Kaupunginosaa on pyritty muuttamaan entistä tiiviimmäksi ja keskustamaiseksi esimerkiksi uusien hallintorakennusten ja korkeiden kerrostalojen, kuten vuonna 2005 valmistuneen Kielotornin myötä. Uusimpana huomattavana maamerkkinä Tikkurilaan on valmistunut vuonna 2015 uusi asemakeskus Dixi. Saman vuoden kesällä avattiin kehärata, joka vilkastutti Tikkurilan asemaa, ja jonka on sanottu siivittäneen Tikkurilaa uuteen kasvuun. Täydennysrakentamista on perusteltu muun muassa sillä, että Tikkurilan asema on Suomen kolmanneksi vilkkain rautatieasema ja alueen palvelut ovat hyvät.
Lisä- ja täydennysrakentamisen lisäksi Tikkurilassa on tehty purkavaa uudistamista, ja esimerkiksi Kielotien varresta purettiin kaksi 1970-luvun virastotaloa vuosina 2019–2020. Myös 1960-luvun asuinkerrostaloja on purettu ja korvattu korkeammilla. Kielotien eteläpäässä purettiin entinen henkilöautojen myyntipiste ja Anttilan käytössä ollut myymälä, ja niiden tilalle rakennettiin kerrostaloja. Vuonna 1956 valmistunut Tikkurilan vanha kirkko purettiin vuonna 2018 huonon sisäilman takia, vaikka se oli suojeltu asemakaavassa. Sen paikalle valmistui vuonna 2021 uusi Tikkurilan kirkko. Purku-uhan alla ovat muun muassa 1950-luvun asuintalo Asematie 1, kauppakeskus Tikkuri sekä Kielotien varteen sijaitseva niin kutsuttu ”Kelan talo”, joka valmistui vuonna 1987.
Rakennussuojelu
Suojeltuja rakennuksia oli Tikkurilassa 20 kappaletta vuonna 2022.
Suojeltujen rakennusten lisäksi alueella oli 28 rakennusperintökohdetta, joita ei ole suojeltu, kuten Keravanjoen ylittävä rautatiesilta, Kassantalo, kauppakeskus Tikkuri, tiedekeskus Heureka, Tikkurilan kirjasto ja terveysasema sekä Vantaan oikeustalo.
Väestö
Muuhun Vantaaseen verrattaessa Tikkurilassa on eniten yksin asuvia ja vähiten suuria perheitä. Tikkurila kuuluu niiden kymmenen Vantaan kaupunginosan joukkoon, joiden asunnoista alle puolet on omistusasuntoja. Vuokra-asunnoista suurin osa on vakuutusyhtiöiden tai VVO:n omistamia. Asumisoikeusasuntoja on vain yksi prosentti. Asuntojen keskikoko on Vantaan matalin, vain 58 neliömetriä.
Vantaan kaupunginosista Tikkurilassa on lähivuosina ollut suurin väestönkasvu, ja se on tuonut mukanaan runsasta asuntotuotantoa. Vuosien 2019–2030 välillä alueelle on kehittymässä uusia asuntoja mahdollisesti noin 15 000 uudelle asukkaalle ja vuoteen 2040 mennessä noin 21 000:lle. Yksi kasvuun vaikuttavista tekijöistä on korkea rakentaminen: esimerkiksi rautatieaseman läheisyyteen suunnitellaan 25-kerroksista tornitalokorttelia.
Palvelut
pienoiskuva|[[Tikkuraitti on kävelykatu Tikkurilan liikekeskustassa. Kadun perusparannus on aikataulutettu vuosille 2025–2026. ]] Tikkurilan kaupallinen keskus ulottuu Tikkurilan rautatieasemalta kaupunginosan länsirajalle. Se muodostuu muun muassa kahdesta kauppakeskuksesta: vuonna 1984 avatusta kauppakeskus Tikkurista sekä rautatieaseman yhteyteen vuonna 2015 avatusta toimisto- ja liikekeskus Dixistä. Liikekeskustassa sijaitsee poikittain kulkeva kävelykatu Tikkuraitti. Tikkurilan suurimmat ruokakaupat ovat Prisma ja K-Supermarket. Aseman läheisyydessä sijaitseva Sokos Hotel Vantaa on tunnettu muun muassa viihderavintola Tulisuudelmasta. Vuonna 1991 valmistunut hotelli sijaitsee paikalla, jossa vielä 1960-luvulla toimi Tikkurilan maalitehdas. 1980-luvun-jälkeen Tikkurilan palvelutarjonnan kerrotaan näivettyneen, ja vuonna 1999 avatun kauppakeskus Jumbon on sanottu luoneen niin paljon kilpailua, että Tikkurilasta poistui pieniä erikoiskauppoja.
Tikkurilassa sijaitsee myös Vantaan kaupungintalo ja kaupungin virastoja. Elokuvateatteri Bio Grand on toiminut Tikkurilassa vuodesta 1939 lähtien. Tiedekeskus Heurekan ja Veininmyllyn väliseen jokirantaan on suunnitteilla saunakompleksi, johon kuuluvat kolme saunaa ja ravintola.
Opetus ja kirjastotoimi
pienoiskuva|[[Tikkurilan kirjasto|Vantaan pääkirjasto otettiin käyttöön vuonna 1984.]] pienoiskuva|Vantaan Opistotalossa Tikkurilan Lummetiellä toimii [[Vantaan aikuisopisto.]] Tikkurilassa toimii Laurea-ammattikorkeakoulun koulutusyksikkö. Suomen suurimpiin lukioihin kuuluva Tikkurilan lukio sijaitsee junaradan toisella puolella Jokiniemen kaupunginosassa. Lähimmät Tikkurilaa palvelevat peruskoulut ovat Jokiniemen puolella sijaitseva Jokiniemen koulu (luokat 1–9) sekä Viertolan puolella sijaitsevat Viertolan koulu (luokat 1–6) ja Peltolan koulu (luokat 7–9).
Keskeisellä paikalla sijaitseva Tikkurilan kirjasto on Vantaan kaupunginkirjaston pääkirjasto sekä lainaus- ja kävijämäärältään Vantaan suurin kirjasto.
Terveys
Tikkurilan terveysasema sijaitsee keskeisellä paikalla Tikkurilan liikekeskustassa.
Liikunta ja urheilu
Tikkurilan länsipuolella sijaitsee Tikkurilan urheilupuisto, joka tosin kuuluu Viertolan kaupunginosaan. Sen yhteydessä sijaitsee muun muassa Tikkurilan uimahalli, jäähalli Trio Areena sekä urheilutalo Trio Sport Center.
Linja-autot
Tikkurila on Itä-Vantaan bussiliikenteen keskus, josta on tarjolla vuoroja kaupungin ja pääkaupunkiseudun eri osiin. Tikkurilan eteläpuolelta ohittavalla Kehä III:lla sijaitsee Tikkurilan tienhaaran pikavuoropysäkki, jossa pysähtyy lentoaseman, Porvoon ja Kotkan välisiä linja-autovuoroja.
Pekka Alava
Pekka Alava (28. marraskuuta 1897 Sortavalan maalaiskunta – 20. tammikuuta 1977) oli suomalainen kuvanveistäjä.
Pekka Alava osallistui Suomen Taiteilijain näyttelyihin vuosina 1935, 1937, 1941, 1942, 1945 ja 1946 sekä Suomen Kuvanveistäjäliiton näyttelyyn. Alava toimi osastonjohtajana Werner Söderström Oy:ssä Porvoossa 1929–1962.
Frozen (vuoden 2010 yhdysvaltalainen elokuva)
Frozen on vuonna 2010 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen trillerielokuva, jonka on käsikirjoittanut ja ohjannut Adam Green. Elokuvan pääosissa näyttelevät Kevin Zegers, Shawn Ashmore ja Emma Bell.
Elokuva sai ensi-iltansa Sundance-filmifestivaaleilla tammikuussa 2010, jonka jälkeen se oli elokuvateatterissa Yhdysvalloissa ja Kanadassa 5. helmikuuta 2010.
Juoni
Lapsuudenystävät Dan Walker (Kevin Zegers) ja Joe Lynch (Shawn Ashmore) sekä Danin tyttöystävä Parker O´Neil (Emma Bell) viettävät sunnuntai-iltapäivää Uudessa-Englannissa sijaitsevassa laskettelukeskuksessa, Holliston vuorilla. On jo ilta ja säätiedotuksessa on luvattu lumimyräkkää. Laskettelukeskusta jo suljetaan, mutta Dan, Lynch ja Parker haluavat laskea rinteen vielä kerran ennen kuin hiihtohissit suljetaan ja tämän viikonlopun osalta keskus suljetaan. Porukka onnistuu suostuttelemaan hiihtohissin valvojan Jasonin, joka päästää heidät vielä rinteeseen. Hetkeä myöhemmin porukan ollessa jo hiihtohississä, Jason saa kutsun radiopuhelimeensa tulla pomon toimistoon, hän pyytää kollegaansa valvomaan hissille ja kertoo hississä olevan vielä kolme laskijaa matkalla rinteen huipulle. Kollega sulkee hiihtohissin nähdessään kolmen laskettelijan laskevan alas, olettaen laskijoiden olevan Jasonin tarkoittamat viimeiset laskijat. Todellisuudessa Dan, Joe ja Parker istuvat vielä korkeuksissa tuolihississä. Hiihtokeskuksen hissi yllättäen pysähtyy ja kaverukset ottavat sen hissityöntekijän kepposena. Valojen sammuttua herää epätoivo ja pelko, että heidät sittenkin unohdettiin. He istuvat korkealla maanpinnasta, laskettelukeskus avattaisiin seuraavan kerran vasta perjantaina ja kylmyys alkaa jo tuntumaan.
On kulunut jo tunteja, Dan päättää hypätä alas tuolihissistä hakeakseen heille apua. Dan arvioi välimatkan maahan olevan lyhyt voidakseen hypätä, mutta todellisuudessa he ovat liian korkealla. Danin hypätessä hänen jalkansa menevät poikki ja porukan suureksi järkytykseksi paikalle ilmestyy susilauma, jotka hyökkäävät pahasti loukkaantuneen maassa makaavan Danin kimppuun ja raatelevat hänet hengiltä. Kylmissään ja shokissa tapahtuneesta olevat Joe ja Parker jäävät yläilmoihin kamppailemaan hengestään kylmyyttä vastaan. He selviävät yön yli, mutta kärsivät pahoista paleltumista kasvoillaan ja Parker paleltuneesta kämmenestään, joka oli yön aikana jäätynyt tuolihissiin rautatankoon kiinni.
Epätoivon vallassa he huomaavat hieman taaempana olevan hissin tukipylvään, jossa on tikkaat. Joe lähtee kiipeämään hissin köysiä pitkin kohti tukipylvään tikkaita onnistuen muutamalla yrityksellä jäisen köyden repiessä käsineet riekaleiksi. Parkerin odottaessa pelastajia toivo alkaa hiipumaan tuntien vain kuluessa siitä kun Joe lähti avunpyyntöön. Hän luopuu odottelusta ja päättää yrittää pelastautumista. Tuolihissin ruuvikiinnityksen pettäessä aiemmin pelastautumisyrityksen vuoksi, tuoli roikkuu enää vain turvavaijerin varassa, jolloin Parker saa pudotettua tuolin turvavaijerin varassa alemmas ja pääsee turvallisesti maan pinnalle. Hän lähtee ryömimään kylmissään, pahoin paleltuneena rinnettä alas ja huomaa susien tappaman Joen. Parker ryömii tielle, josta autoilija huomaa hänet ja vie sairaalaan.
Tuotanto
Frozen kuvattiin helmikuussa 2009 Snowbasin hiihtokeskuksessa, Länsi-Yhdysvalloissa, Utahin Weber Countyssä.
Palkinnot ja ehdokkuudet
Fright Meter Award-elokuvajuhlilla Adam Green palkittiin parhaasta elokuvaohjauksesta ja Kevin Zegers parhaan miessivuosan palkinnolla.