cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Alpo Sailo
Perhesuhteet
Alpo Sailo avioitui vuonna 1906 laulajatar Helga Eleonora Lindströmin kanssa. Tästä avioliitosta syntyi neljä lasta, jotka ikäjärjestyksessä ovat Hilkka-Liisa, Monna-Liisa Elonora, Merike Christina ja Carl Jyrki. Tämä avioliitto loppui samana vuonna (1938) kuin toinen alkoi. Toisen avioliiton Alpo Sailo solmi oppilaansa viipurilaisen taiteilija Nina Sailon kanssa. Heille syntyi tästä avioliitosta neljä lasta, jotka ikäjärjestyksessä ovat Nina Anni, Pertti Alpo, Seppo Ilari Alpo ja Arpad Alpo. Myös aviopuolison Nina Sailon taide keskittyi paljon Kalevalan sekä kansallisromantiikan ympärille. Syy opettajan ja oppilaan lähentymiseen voi olla vuonna 1937 kesällä Karjalaan kahdestaan tehty useita kuukausia kestänyt matka, jonka aikana he tapasivat ja piirsivät vielä elossa olevia runolaulajia.
Gregoriaaninen
Gregoriaaninen täsmentää seuraavia käsitteitä:
Alpo Sailo
Suomalaisuusaate
Sortokausien aikana Sailo oli mukana ns. aktivistiliikkeessä. Suurlakon aikana vuonna 1905 Sailo oli luomassa vapaaehtoista suojeluskaartia Helsingin alueelle. Ystäviensä kanssa he tukivat myös Venäjän vallankumouksellisia, jotka halusivat muiden uudistusten ohella palauttaa Suomeen autonomian. Muun muassa Maksim Gorkista tuli heidän ystävänsä, ja Gorkin paetessa Venäjältä Berliiniin vuonna 1906 hän kulki Suomen läpi henkivartijoinaan muun muassa Gallen-Kallela, Sailo ja taiteilija Aarno Karimo. Hän sekaantui myös latvialaisten bolševikkien helmikuussa 1906 tekemään Venäjän valtionpankin Helsingin konttorin ryöstöön yhdessä usean muun suomalaisten aktivistin, kuten K. G. K. Nymanin ja Walter Sjöbergin kanssa.
Suomen sisällissotaan vuonna 1918 Sailo osallistui valkoisten riveissä. Hän osallistui useisiin taisteluihin, viimeisimpänä Helsingin valtaukseen huhtikuussa. Alpo Sailo oli kuitenkin ennen kaikkea humanisti, ja hän järkyttyi veriteoista aina, olivatpa ne punaisten tai valkoisten tekemiä. Hän myös pelasti punaisia vankeja teloituskomppanian edestä. Myöhemmin sodan loputtua nämä samat vangit tulivat kiitokseksi henkiensä pelastamisesta veistämään taiteilijan Kauniaisissa sijainneen kodin eteen kookkaat portit puusta.
Helsingin ateljee
Taiteilija perusti oman ateljeen Helsinkiin Antinkadulle (nyk. Lönnrotinkatu 4). Tästä ateljeesta, tai ystävien nimeämänä ”Sailon Salongista”, muodostuikin tukikohta useille kulttuurielämän vaikuttajille sekä Sailolle itselleen. Täällä hän tapasi toisen vaimonsa Nina Sailon, opetti oppilaitaan ja valmisti teoksiaan. Ateljee toimi myös Sailon sekä Gallen-Kallelan yhteisateljeena jonkin aikaa. Ateljeessa usein nähtyjä vieraita olivat muun muassa Toivo Kuula, Eliel Saarinen, Jussi Mäntynen, Toivo Wuorenrinne, Eino Leino, E. N. Setälä, Kyösti Vilkuna, Robert Kajanus ja Matti Äyräpää.
Alpo Sailo kuoli 6. lokakuuta 1955 ollessaan kotimatkalla ateljeestaan Nina Sailon kanssa. Hänen tiedetään sanoneen ”mihin minä jään, siitä jatkaa vaimoni”, ja tämä pitikin paikkansa. Nina Sailo teki paljon aiheeseen liittyviä julkisia patsaita ja sekä mitaleja. Hän viimeisteli miehensä keskeneräisiä töitä ja jatkoi siitä mihin Alpo Sailo jäi.
Eetu Salinin muistomerkki (Lahti)
Eetu Salinin muistomerkki on suomalaisen työväenliikkeen aktiivin, toimittajan ja kansanedustajan Johan Edvard ”Eetu” Salinin muistoksi pystytetty patsas Lahden Mariankadun puistikossa. Suomen Sosialidemokraattisen Puolueen perustajajäseniin kuulunut Salin syntyi Lahden naapurikunnassa Asikkalassa vuonna 1866 ja kouluttauduttuaan suutariksi työskenteli Lahdessa. Pronssiin valettu patsas sijaitsee Mariankadun jatkeena olevassa puistossa kaupungintalon lähellä. Muistopatsaan hankkimista esitti Lahden Sos.-dem Kunnallisjärjestö ry.
Eetu Salinin muistomerkin on suunnitellut lahtelainen kuvanveistäjä Veikko Leppänen. Muistomerkissä voimakkaana esitetty Salin astuu esiin liekeistä. Veistos on tyylisuunnaltaan informalistinen figuratiivisine piirteineen.
Kärkkäälä (Suonenjoki)
Kärkkäälä on kylä Suonenjoen kaupungissa Pohjois-Savossa. Se sijaitsee Suonenjoen keskustaajaman ohittavan valtatie 9:n pohjoispuolella, kaupungin keskustasta noin neljä kilometriä Kuopion suuntaan alkavan Kärkkääläntien varressa.
Kärkkäälän kyläyhdistys ry:llä on seurantalo nimeltä Männikkö.
Kärkkäälä oli yksi ensimmäisistä mansikanviljelyyn panostaneista Suonenjoen kylistä.
Kärkkäälän koulu on lakkautettu vuonna 2006.
Elohopea-mangaanitähti
Elohopea-mangaanitähtien pyöriminen on suhteellisen hidasta, ja niiden kaasukehä on suhteellisen tyyni. Sen oletetaan kerrostuneen painovoiman, konvektion ja säteilypaineen vaikutuksesta.
Hatebreed
Hatebreed on hardcore punk -yhtye Connecticutin Bridgeportista ja New Havenista, Yhdysvalloista. Alkuperäiset jäsenet Jamey Jasta, Dave Russo, Larry Dwyer ja Chris Beattie perustivat yhtyeen vuonna 1993.
Llywelyn ab Iorwerth
Llywelyn ab Iorwerth (myös mudoissa Llywelyn Suuri ja Llywelyn I, k. 11. huhtikuuta 1240) oli Gwyneddin kuningas. Llywelynin onnistui valtaan noustessaan yhdistää aiemmin hajaantunut kuningaskuntansa, sekä varmistaa asemansa Walesin suurimpana paikallisena voimatekijänä. Hänen liittonsa muiden paikallisten hallitsijoiden kanssa muodosti eräänlaisen Walesin ruhtinaskunnan esimuodon. Llywelyn ei kuitenkaan saanut asemalleen virallista tunnustusta Englannin kuninkaalta.
Elämäkerta
thumb|vasen|Wales vuonna 1217. thumb|Llywelynin patsas [[Conwyssä.]] Llywelyn ab Iorwerthin isä oli Iorwerth Drwyndwn ja äiti tämän vaimo Margaret. Hänen isoisänsä oli Owain Gwynedd, jonka kuolema vuonna 1170 johti Gwyneddin kuningaskunnan sisäisiin valtakamppailuihin. Llywelyn ab Gwyneddin noususta kuninkaaksi tiedetään vain suhteellisen vähän. Hän oli joka tapauksessa kukistanut kilpailijansa Gwyneddissä vuoteen 1099 mennessä tai hieman myöhemmin nousten maansa kuninkaaksi.
Vakiinnutettuaan asemansa Gwyneddissä Llywelyn pyrki myös levittämään vaikutusvaltaansa kuningaskuntansa ulkopuolelle Powys Wenwynwynin alueella. Samalla hän piti myös yllä suhteita Englannin kuningas Juhana Maattoman kanssa avioituen tämän tytär Joanin vuonna 1205. Juhana kääntyi kuitenkin lopulta Llywelyniä vastaan liittoutuen tämän levittäytymissuunnitelmien uhkaamien walesilaisten hallitsijoiden kanssa. Vuonna 1211 Juhana teki sotaretken Llywelyniä vastaan. Llywelyn pakotettiin luopumaan Perfeddwladin alueesta sekä luovuttamaan äpäräpoikansa Gruffyddin panttivankina kuninkaalle. Kuninkaan puuttuminen Walesin asioihin sai kuitenkin paikalliset hallitsijat liittoutumaan tällä kertaa Llywelynin kanssa. Kuningas ajautui myös sotaan Englannin paroneja vastaan, ja Llywelyn soti näiden puolella. Vuonna 1215 solmitussa rauhansopimuksessa eli Magna Cartassa tunnustettiin Llywelynin asema Walesissa, ja Gruffudd vapautettiin.
Llywelyn ryhtyi luomaan kuninkaasta riippumatonta Walesia vaatimalla muilta alueen hallitsijoilta uskollisuudenvaloja itselleen eikä Englannin kuninkaalle, kuten aiemmin oli ollut tapana. Esillä oli näin ensimmäistä kertaa ajatus Walesin ruhtinaskunnasta. Juhanan seuraaja Henrik III tunnusti Llywelynin aseman vuonna 1218, muttei ajatusta hänen hallitsemastaan ruhtinaskunnasta. Llywelyn toivoi vielä kuitenkin poikansa Dafyddin voivan saavuttaa isänsä havitteleman aseman. Dafydd oli Llywelynin poika avioliitosta Joanin kanssa ja näin myös sukua Englannin hallitsijoille. Dafyddin tultua täysi-ikäiseksi hän matkusti tekemään valan kuninkaalle vuonna 1227. Hänkään ei kuitenkaan saanut tunnustusta Walesin ruhtinaan arvolle. Kuninkaan mukaan Dafydd perisi isänsä, mutta hän käytti sananmuotoja, jotka voitaisiin tulkita myöhemmin kuninkaan haluamalla tavalla. Llywelynin ja hänen poikansa asema Walesissa oli näin epävarma. Vuosien 1228 ja 1234 välillä Llywelyn teki sotaretkiä kuninkaan maille Walesin rajamailla. Rauhansopimus kuninkaan ja Llywelynin välillä näytti ajoittain mahdolliselta, mutta lopulta sellaista ei kuitenkaan syntynyt.
Llywelyn kuoli 11. huhtikuuta 1240 Aberconwyssä, jossa hänet haudattiin paikalliseen luostariin. Häntä seurasi hänen poikansa Dafydd, joka joutui omalla kaudellaan tyytymään asemaansa Gwyneddissä koko Walesin sijaan. Llywelyn ei ollut koskaan saavuttanut virallista Walesin ruhtinaan asemaa, mutta ajatus koko Walesin kattavasta valtiomuodostelmasta oli kuitenkin saanut alkunsa. Llywelyniä käsiteltiin Walesilaisessa runoilijoiden, kuten Llywarch ap Llywelynin, Einion Wanin ja Dafydd Benfrasin teoksissa, jotka esittävät kuninkaan tarinan usein ihannoivaan sävyyn.
Høver M.F. 11
M.F. 11 oli Norjan laivaston lentokonetehtaan suunnittelema yksimoottorinen, kaksitasoinen meritoimintalentokone. Kone oli suunniteltu J.E. Høverin johdolla ja prototyypin ensilento lennettiin 29. syyskuuta 1931. Kone otettiin käyttöön Norjan laivastossa vuonna 1933. Ensisarjan koneissa oli alkuperäinen englantilainen Amstrong Siddeley Panther -moottori ja vuodesta 1935 sitä valmistettiin Marinens Minevesen -tehtaan lisenssillä.
M.F. 11 -koneen runko oli hitsattua teräsputkea, puuta ja verhous kangasta. Yhteys ohjaamon ja matkustamon välillä toimi "putkipostin" avulla. Konetta rakennettiin kaikkiaan 29 kappaletta.
Käyttö Suomessa
left|thumb|Høver M.F. 11 Ahvenanmaalla elokuussa 1942. Saksan hyökättyä Norjaan Petsamoon laskeutui 8. kesäkuuta 1940 kaksi M.F. 11 -lentokonetta ja seuraavana päivänä vielä yksi norjalaisten lentäjien paettua saksalaisten miehitystä. Kaikki kolme konetta merkittiin ilmavoimien kirjanpitoon "norjalaisina koneina", josta ne saivat tunnukset NK-171 - NK-173.
Koneita käytettiin 1942 - 1944 Lentolaivue 6:n meritiedusteluun, laivasaattueiden suojaukseen ja sukellusveneiden torjuntaan Maarianhaminan ollessa niiden toimintapaikkana. Kesäkuussa 1944 kaksi M.F. 11 -konetta siirtyivät Vaasaan valvomaan Merenkurkun liikennettä. Koneet olivat käytössä vielä Lapin sodassa haavoittuneiden kuljetuskoneina.
NK-173 poistettiin 8. marraskuuta 1944 ja loput kaksi myytiin romuksi 22. kesäkuuta 1950. Lentokoneiden lempinimi Suomessa oli tunnuksen perusteella "Norjan Kalle".
This Is How We Do
This Is How We Do on yhdysvaltalaisartisti Katy Perryn kappale hänen neljänneltä, Prism-studioalbumilta. Perry sanoitti kappaleen yhdessä tuottaja Max Martinin ja Klas Åhlundin kanssa sekä nauhoitti sen Tukholmassa.
Kappale julkaistiin albumin viidentenä singlenä 11. elokuuta 2014. "This Is How We Do" on dancepopkappale "faux"-urbaaneilla ja hip-hop-tyylisillä vaikutteilla, jossa Perry laulaa ajanviettorutiineistaan ystäviensä kanssa. Räppäri Riff Raffin sisältävät remixit on myös julkaistu.
Kappale sai musiikkikriitikoilta vaihtelevia vastaanottoja ristiriitaisista positiivisiin, joista monet ylistivät kappaleen vanhan koulukunnan fiilistä, kutsuen sitä kesähitiksi kun taas toiset kritisoivat kappaleen sanoja. Jotkut vertailivat kappaletta hänen aiempiin, California Gurls ja Last Friday Night (T.G.I.F.) singleihin. Kappaleeseen liittyvä musiikkivideo julkaistiin 31. heinäkuuta 2014 ja sillä nähdään kun artisti saa valmiiksi manikyyrin, laulaa karaokea hänen kavereidensa kanssa sekä pitää yllään erikoisia ja kummallisia asuja Yves Saint Laurentin mondriaanimekosta pepperonipizza-uima-asuun.
Awesome as Fuck
Awesome as Fuck on Green Dayn livealbumi ja DVD 21st Century Breakdown -kiertueelta. DVD on Tokiosta ja bonuskappale Cigarettes and Valentines on Phoenixista, Arizonasta. Levyllä on uusi kappale: Cigarettes and Valentines.
Sylvia Hitchcock
Elämänvaiheet
Vuonna 1970 hän meni naimisiin William Carsonin kanssa. He saivat kolme lasta ja seitsemän lapsenlasta.
Hitchcock asui Lake Walesissa, Floridassa kuolemaansa 15. elokuuta 2015 saakka.
Mallinura
Hitchcock oli kilpaillut aiemmin vain paikallisen tason kilpailuissa osallistuessaan Miss Alabama USA -kauneuskilpailuun. Hän voitti uimapukukierroksen ja valittiin 22. toukokuuta Miss USAksi. Heinäkuussa hänet kruunattiin Miss Universumiksi 1967 ensimmäisenä Miss USAna sitten Linda Bementin ja vuoden 1960.
Vuonna 1968 Hitchcock osallistui Indianapolis 500 -ajoon, joka pidettiin 30. toukokuuta.
Kun suurin julkisuus missikisoista oli ohi, hän yritti mallinuraa New Yorkissa, mutta pettyi kaupunkiin ja palasi Miamiin, jossa hän teki töitä televisioyhtiölle. Vuoden 1972 Miss Universum -kilpailussa Hitchcock toimi kilpailun yhtenä kahdestatoista tuomarista.
Seppo Vesiluoma
Seppo Vesiluoma (s. 1960) on suomalainen käsikirjoittaja.
Vesiluoma on kirjoittanut pääasiassa komediallisia sarjoja televisiolle, kuten Pappa rakas (1993), Hyvien ihmisten kylä (1993–1994) ja Trasselirakastaja (1999). 2000-luvulla Vesiluoma on tehnyt tiivistä yhteistyötä Mika Ripatin kanssa, mm. sarjojen Siperian nero (2000) ja Seitsemän (2001) parissa. Yhdessä Ripatin kanssa Vesiluoma on kirjoittanut myös ainoan pitkän elokuvansa Vieraalla maalla (2003). Vesiluoma on ollut mukana myös Elämän suola (1996–1998) -sarjan käsikirjoittajatiimissä.
Vesiluoma on opiskellut kauppatiedettä Vaasan yliopistossa, ja tehnyt ennen elokuva- ja tv-uraansa töitä mainostoimistossa.
Vesiluoma on perheensä esikoinen ja hänellä on pikkuveli.
Bailame
Bailame on espanjalaisyhtye Three Loversin kappale. Sen julkaisi Konga Records yhtyeen debyyttisinglenä 3. kesäkuuta 2014. Kappaleeseen liittyvä musiikkivideo julkaistiin videopalvelu YouTubessa singlen julkaisupäivänä. Kappale ei ole toistaiseksi onnistunut pääsemään listoille.
Kappaleet
Digitaalinen lataus
Krootila (Perniö)
Krootila on kylä Salon kaupungin Perniössä. Kylä sijaitsee Perniön eteläosassa Kiskonjoen varrella.
Krootilan kyläalue sijaitsee Kiskonjoen alajuoksulla, joen eteläpuolella Kestrikin ja Latokartanon kyläalueiden välissä. Kylän eteläosassa on mäkiä ja kylä rajoittuu pohjoisessa Kiskonjokeen. Kylän läpi kulkee Hästöntien. Kylässä on viisi taloa hajallaan toisistaan. Krootilan kantatila sijaitsee Hyypiänmäen juurella tien varrella jokilaaksossa.
Krootila on keskiaikainen uudisasutuskylä. Se on kuulunut Latokartanon kuninkaankartanon omistuksiin ja toiminut kartanon aputilana. Krootila ostettiin perinnöksi vuonna 1790 ja kylässä tehtiin isojako 1793. Kantatilasta lohkottiin kaksi torppaa 1920-luvulla ja sotien jälkeen kylään perustettiin kaksi tilaa siirtoväelle. Uudempaa asutusta kylään ei ole syntynyt.
Esko Hamilo
Esko Tapio Hamilo (s. 1. kesäkuuta 1945 Jyväskylä) on suomalainen alivaltiosihteeri. Hänestä tuli valtiotieteen kandidaatti vuonna 1971, ja hän on ollut ulkoasiainministeriön palveluksessa vuodesta 1972. Hän oli ulkoasiainministeriön toimistopäällikkö vuosina 1985–1987 ja ulkoasiainneuvos vuosina 1992–1996 ja uudestaan vuosina 2005–2007. Hän on toiminut myös suurlähettiläänä Australiassa 1996–2001 ja Ranskassa 2001–2005. Vuonna 2007 hänestä tuli valtioneuvoston kanslian alivaltiosihteeri ja elokuun alussa 2010 ulkoministeriön kauppapoliittinen alivaltiosihteeri, jossa virassa hän palveli vuoteen 2013, jolloin Hamilo jäi eläkkeelle. Hamilo on naimisissa, ja hänellä on kaksi aikuista poikaa. Hän on sotilasarvoltaan reservin luutnantti.
Teddybears
Teddybears (tunnettu myös nimillä Skull ja Teddybears STHLM) on vuonna 1991 perustettu ruotsalainen yhtye. Yhtyeen musiikki on rockin ja elektronisen musiikin sekoitusta.
Anni Suominen
Anni Suominen (s. 22. toukokuuta 1992) on suomalainen este-, kestävyys- ja keskimatkojen juoksija. Nuorempana hän juoksi myös aitoja ja hyppäsi kolmiloikkaa. Suominen edustaa Raision Kuulaa ja häntä valmentaa Kimmo Knaapi.
Suominen voitti Kalevan kisoissa pronssia vuonna 2017 Seinäjoella 3 000 metrin estejuoksussa ennätyksellään 10.33,25. Samoissa kilpailuissa hän sijoittui kuudenneksi 1 500 metrin juoksussa ja 11:nneksi 5 000 metrin juoksussa. Vuoden 2009 Kalevan kisoissa Espoossa hän sijoittui seitsemänneksi 400 metrin aitajuoksussa. Viestijuoksun Suomen-mestaruuskilpailuissa Suominen on sijoittunut pronssille Raision Kuulan joukkueessa 4 × 800 metrin viestijuoksussa vuosina 2009 ja 2010.
Suominen sijoittui 3 000 metrin estejuoksussa kuudenneksi Suomi–Ruotsi-maaottelussa 2017.
Henkilökohtaiset ennätykset
Lähde
Ban Zhao
Ban Zhao (45 – n. 115) oli kiinalainen oppinut ja historioitsija. Hän viimeisteli isänsä Ban Biaon ja veljensä aloittaman kirjan Han-dynastian historiasta, josta tuli malli myöhemmille dynastioiden historiankirjoille. Ban Zhao kutsuttiin keisarinnan hovinaiseksi. Hän kirjoitti myös runoja ja esseitä.
Ban Zhaon tunnetuimpiin esseisiin kuuluu Nüjie, "käytösohjeita naisille".
Johan Beckman Institute
Johan Beckman Institute on Johan Bäckmanin Pietarissa vuonna 2000 perustama kirjankustantamo. Sen tehtäviksi on peruskirjassa mainittu tieteellinen julkaisu-, seminaari- ja apurahatoiminta. Julkaisutoiminnan tavoite on edistää tieteellisen tiedon välittymistä suomalaisten ja venäläisten tutkijoiden kesken. Kustantamon näkyvintä toimintaa on julkaisutoiminta, erityisesti Suomen ja Venäjän yhteistä sotahistoriaa koskevien teosten julkaiseminen. Julkaisuilla on pienimuotoisen myynnin ohella myös ilmaisjakelua. Kustantamo on myös järjestänyt erilaisia tilaisuuksia Suomessa ja Venäjällä.
Keskustelua Suomessa
Lehti esiteltiin Ulkopoliittisen instituutin julkaiseman Ulkopolitiikka-lehden kilpailijaksi. Helsingin Sanomissa on kommentoitu Vladimir Baryshnikovin Mainilan laukauksia käsittelevää artikkelia. Myös Vladimir Fjodorovin haastattelussa, jossa esiteltiin termi "Ahtisaaren-Lipposen linja", käsiteltiin Helsingin Sanomissa.
Al-Ahli
Al-Ahli on egyptiläinen jalkapalloseura, joka on kotoisin Kairosta. Se on Egyptin ja Afrikan menestynein jalkapalloseura. Seuralla on Egyptissä miljoonia kannattajia, mikä tekee siitä yhden maailman kannatetuimmista seuroista. Joukkue käyttää punaista paitaa ja valkoisia housuja, ja sen kotiareena on Kairon kansainvälinen stadion. Seura on perustettu vuonna 1907.
Al-Ahli on menestynein seura Afrikassa ja viides maailmassa kansainvälisillä kentillä FIFA:n virallisissa kilpailuissa. Seuralla on toimintaa myös muissa palloilulajeissa kuten koripallossa, käsipallossa sekä lentopallossa.
Ensimmäinen helmikuuta vuonna 2012 Al Ahlyn kohdatessa Port Saidissa paikallisjoukkue Al Masryn syntyi mellakka, jossa kuoli 74 ihmistä ja satoja loukkaantui, suurin osa Al Ahlyn kannattajia.
Kansainväliset
'''Seurajoukkueiden maailmanmestaruuskilpailut
Syyllinen
Syyllinen on vuonna 2021 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen jännityselokuva. Se on uudelleenfilmatisointi vuoden 2018 tanskalaisesta elokuvasta Den skyldige. Elokuvan on ohjannut Antoine Fuqua ja käsikirjoittanut Nic Pizzolatto. Pääosassa esiintyvä Jake Gyllenhaal esittää hätäkeskuspäivystäjää, joka vastaanottaa puhelun kaapatulta naiselta.
Pentti Rautiainen
Pentti Henrik Johannes Rautiainen (28. huhtikuuta 1935 Helsinki – 26. kesäkuuta 1995 Helsinki ) oli suomalainen amatöörinyrkkeilyn EM-mitalisti ja ammattilaisnyrkkeilijä.
Dinosaurus Stereophonicus
Dinosaurus Stereophonicus on CMX-yhtyeen studioalbumi vuodelta 2000. Sitä äänitettiin toukokuusta elokuuhun 2000 ja se julkaistiin saman vuoden lokakuussa. Albumi on kaksoislevy. Se edustaa tyylillisesti progressiivista rockia, kuten yhtye ilmoitti jo ennen levyn nauhoituksia. Yhtye on ilmaissut albumin olevan perinteisiltä progeartisteilta vaikutteita ottavaa musiikkia ilman varsinaista uutta kokeilua. Albumi julkaistiin yhtyeen kahden vuoden keikkatauon aikana, eikä yhtye keikkaillut levyn julkaisun tiimoilta.
Syyllinen
Elokuva sai ensi-iltansa Toronton elokuvajuhlilla 11. syyskuuta 2021, ja Netflixissä se julkaistiin 1. lokakuuta.
Dinosaurus Stereophonicus
CD 2
Kaikki laulut on säveltänyt CMX ja sanoitukset on kirjoittanut A. W. Yrjänä.
Pentti Rautiainen
Rautiainen otteli ensimmäisen kerran maaottelussa jo 18-vuotiaana vuonna 1953. Vuoden 1955 EM-kilpailuissa Berliinissä hän saavutti pronssia alle 60-kiloisten sarjassa. Hän voitti avausottelussaan Irlannin Steve Coffeyn 3–0 ja seuraavalla kierroksella Itä-Saksan Hans Liwowskin tyrmäyksellä ensimmäisessä erässä. Välierässä hän hävisi Egyptin Nessim Monstaphalle pistein 3–0. Suomen-mestaruuden Rautiainen voitti 57-kiloisissa vuonna 1953, 60-kiloisissa vuonna 1956 sekä 63,5-kiloisissa vuonna 1957. Hän edusti seuratasolla Viipurin Nyrkkeilijöitä.
Vårnäsin silta
Vårnäsin silta on Vårnäs sundin ylittävä silta Kirkkonummen Piispankylässä. Nykyinen silta avattiin vuonna 2010. Aiemmin samalla paikalla sijaitsi vuonna 1948 rakennettu puinen palkkisilta, joka nimettiin museosillaksi vuonna 1982. Se purettiin huonokuntoisena vuonna 2008. Silta ja sen kautta kulkeva maantie 11 245 eli Kabanovintie yhdistävät Upinniemen ja Porkkalanniemen.
Vårnäs sundiin tulee makeaa vettä muutamasta joesta tai purosta sisämaasta, mutta pienen virtaaman takia siihen tulee myös merivettä Tavastfjärdenistä.
Vårnäsin silta 2010–
Vårnäsin silta on vuonna 2010 valmistunut 9-aukkoinen teräsbetoninen laattasilta, jonka kokonaispituus on 145,4 m ja ajoradan leveys 6 m. Sillan hyötyleveys on 7,5 m. Kulkukorkeus sillan alla on vähintään 2,3 m ja vapaa aukko noin 15 m. Silta on tuettu teräsbetonisilla lyöntipaaluilla sekä teräksisillä putki- ja porapaaluilla.
Silta sijaitsee Natura-alueen muodostavien Saltfjärdenin ja Tavastfjärdenin lintuvesien välissä herkällä maisema-alueella, minkä vuoksi se on rakenteeltaan matala kuten aikaisempi siltakin.
Silta avattiin liikenteelle 19. helmikuuta 2010. Sillan urakoi Insinööritoimisto Seppo Rantala Oy.
Uudella sillalla kuvattiin tammikuussa 2012 joitakin kohtauksia Salattuihin elämiin, muun muassa päätösjakson 2012 kolarikohtaus.
Vårnäsin museosilta 1948–2008
Porkkalan vuokra-aikana (1944–1956) neuvostoliittolaiset olivat rakentaneet vuokra-alueen poikki Siuntiosta Porkkalanniemelle kulkevan tien. Tie oli tarkoitettu tukikohdan raskaille sotakalustokuljetuksille ja se nimettiin Kabanovin tykkitieksi tukikohdan komentajan, kenraaliluutnantti Sergei Kabanovin mukaan. Nykyinen Kabanovintie seuraa enimmäkseen tykkitien linjausta. Kabanovin tykkitie kuuluu Museoviraston inventoimiin valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin.
Vuodesta 1948 vuoteen 2007 Vårnäsin silta oli 139,2 metriä pitkä 82-aukkoinen puinen palkkisilta, eräs Suomen pisimpiä lajissaan. Silta oli rakennettu puupaaluille ja se oli puukantinen. Vahvarakenteinen Vårnäsin silta oli osa Kabanovin tykkitietä. Sillan rakensivat neuvostoliittolaiset sotilaat vuonna 1948. Vårnäsin silta nimettiin museosillaksi vuonna 1982.
Porkkalan vuokra-alue palautui Suomelle vuonna 1956, ja sen jälkeen Vårnäsin silta palveli Eestinkylän ja Piispankylän välistä liikennettä. Siltaa korjattiin vuosina 1968 ja 1981. Siltaan tehtiin myös rakenteellisia muutoksia. Sillan kunnon heiketessä sille asetettiin painorajoituksia, joista viimeinen oli 2 tonnia. Lopulta lahovauriot olivat niin vakavia, että silta jouduttiin sulkemaan ajoneuvoliikenteeltä 18. syyskuuta 2007. Suljetun sillan pohjoispuolelle rakennettiin varasillaksi Uudenmaan Prikaatin ja YIT:n yhteisvoimin teräksinen ponttonisilta, jonka kantavuus oli 20 tonnia. Varasilta avattiin liikenteelle 30. lokakuuta 2007. Vanha Vårnäsin silta purettiin syksyllä 2008 ja uusi silta rakennettiin sen paikalle. Ponttoonisilta oli käytössä purku- ja rakennustöiden ajan.
Ari-Matti Hedman
Hedman on työskennellyt teattereissa. Vuosina 1991–1995 hän oli kiinnitettynä Riihimäen Teatterissa ja 1998–1999 Helsingin Kaupunginteatterissa. Muulloin hän on työskennellyt freelancerina.
Hedman on esiintynyt musikaalirooleissa eri teattereissa ja antanut äänensä usealle animaatiohahmolle. Syyskuusta 2012 kesäkuuhun 2013 Hedman työskenteli suomalaisen päivittäissarjan, Salattujen elämien kuvauksissa. Hänen roolihahmonsa Ilkka Väänänen nähtiin ruudussa 19. helmikuuta 2013 – 11. joulukuuta 2013 välisenä aikana. Lisäksi hän on dubannut mainoksia, juontanut dokumentteja ja lukenut äänikirjoja.
Hänen tunnetuin ääniroolinsa on Hipsu lastenohjelmassa Teletapit.
Ari-Matilla on tytär Vivica Hedman, joka näytteli Salatuissa elämissä Lottaa kevällä 2013.
Männedorf
Männedorf on kaupunki Sveitsissä Zürichin kantonissa. Siellä oli vuoden 2017 lopulla 10 957 vakinaista asukasta.
Sijainti
Männedorf sijaitsee Zürichinjärven itärannalla viitisentoista kilometriä Zürichistä kaakkoon.
Liikenne
Zürichinjärven itärantaa seuraileva SBB:n rautatie ja valtatie 17 Zürichistä Rapperswiliin kulkevat Männedorfin kautta. Kaupungista on ZSG:n (Zürichsee Schifffahrtsgesellschaft) säännöllinen laivayhteys Zürichinjärven yli Wädenswiliin, ja Zürichin ja Rapperswilin väliset risteilylaivat poikkeavat Männedorfissa.
Genbölen lentokenttä
Genbölen lentokenttä on lentokenttä Genbölen kylässä Dragsfjärdin saaristossa Kemiönsaaren kunnassa. Kenttää ylläpitää Saariston ilmailukerho, jolla on oma lentokonehalli ja sen yläkerrassa kerhotila, jossa on mahdollista myös majoittua. Kenttä on yksityinen ja tarkoitettu vain ultrakevyille lentokoneille.
Genbölessä on yksi 630 metriä pitkä nurmipäällysteinen kiitotie.
Jussi Ahlroth
pienoiskuva|Jussi Ahlroth vuonna 2013 Abhorrencen basistina. Jussi Ahlroth (s. 1973) on suomalainen kulttuuritoimittaja ja kriitikko. Hän on työskennellyt Helsingin Sanomissa vuodesta 2003 lähtien. Ahlroth arvioi muun muassa science fictionia, fantasiaa, uskontoihin liittyvää kirjallisuutta ja angloamerikkalaista sarjakuvaa. Ahlroth on kirjoittanut Helsingin Sanomien Nyt-liitteeseen Game of Thrones -televisiosarjan jaksoarvioita sekä spekulaatioita.
Ahlroth on opiskellut yliopistossa yleistä kirjallisuustiedettä, teoreettista filosofiaa, semiotiikkaa ja folkloristiikkaa.
Ahlroth soitti Amorphiksen esimuodossa Abhorrencessa bassoa vuosina 1989–1990. Myöhemmin Ahlroth on soittanut rock-yhtye Spihassa, joka vaikutti vuosina 1999–2005. Vuonna 2006 ilmestyi Ahlrothin kirjoittama teos Mie oon Lordi, joka kertoo suomalaisen Lordi-yhtyeen historiasta yhtyeen jäsenten lapsuudesta nykypäiviin saakka.
Ahlroth harjoittaa Tiibetin buddhalaisuuteen kuuluvaa Aro gTér -perinnettä. Hänen hengellinen nimensä on Ngakpa Trømtsal Dorje.
Thongchai McIntyre
Thongchai McIntyre (, 8. joulukuuta 1958 Thaimaa) on thaimaalainen laulaja. Hän on Thaimaan suosituimpia laulajia ja hänet tunnetaan muun muassa taiteilijanimellä "Bird".
McIntyre on laulajana elokuvissa "Too Much So Much Very Much", "Prik Kee Noo", "Boomerrang", "Sabai Sabai", Oam Pra Ma Phood", "Ma Tham Mai" ja "Fan Ja".
McIntyre julkaisi ensimmäisen albuminsa vuonna 1986.
Etera
thumb|Eteran logo. Keskinäinen Eläkevakuutusyhtiö Etera oli työeläkevakuutusyhtiö, joka vakuutti kaikkien yksityisalojen työntekijöitä ja yrittäjiä. Lakisääteisten TyEL- ja YEL-vakuutusten lisäksi Etera tarjosi asiakkailleen tukea työkyvyn edistämiseen. Työhyvinvointipalveluiden ja ammatillisen kuntoutuksen avulla ennaltaehkäistään työkyvyttömyyttä. Etera maksoi eläkkeitä 138 000 eläkkeensaajalle. Eläkevaroja turvaavia sijoituksia Eteralla oli 5,9 miljardia euroa.
Eteran pääkonttori sijaitsi Helsingissä, Länsi-Pasilassa. Eteralla oli aluetoimistot Kuopiossa, Jyväskylässä, Turussa, Tampereella ja Oulussa. Eteran toimitusjohtajina toimivat Lauri Koivusalo, Kalevi Hemilä ja Hannu Tarkkonen sekä viimeiseksi jääneenä Stefan Björkman.
Etera perustettiin 2003 jatkamaan LEL Työeläkekassan toimintaa ja se yhdistyi Ilmarisen kanssa vuoden 2018 alussa.
Sijoitustoiminta
Suurin osa työnantajien ja yrittäjien maksamista eläkemaksuista käytettiin vuosittain eläkkeiden maksuun. Osa varoista sijoitettiin tulevaisuutta varten. Etera sijoitti aktiivisesti Suomeen erityisesti yritysrahoituksen ja kiinteistöjen kautta. Sijoitusomaisuudesta 40 % oli kotimaisissa sijoituksissa.
Etera oli suuri kiinteistösijoittaja. Kiinteistösijoituksista valtaosa oli suoria sijoituksia suomalaisiin liike-, toimisto- ja asuinkiinteistöihin sekä asunto-osakehuoneistoihin. Suoria kiinteistösijoituksia pyrittiin ensisijaisesti tekemään keskeisille paikoille rakennettaviin uudisrakennuskohteisiin. Etera sijoitti myös palvelu- ja senioritaloihin eri puolille Suomea. Etera käytti rakennushankkeissaan LEED-sertifikaatteja ja muita ympäristösertifikaatteja. Eteran toimitalo Helsingissä oli WWF:n vahvistama Green Office.
Terry Butcher
thumb|Terry Butcher
Terence Ian ("Terry") Butcher (s. 28. joulukuuta 1958 Singapore) on englantilainen entinen maajoukkuetason jalkapalloilija ja nykyinen Skotlannin jalkapallomaajoukkueen apuvalmentaja. Pelaajaurallaan puolustajana pelannut Butcher muistetaan erityisesti ajastaan Ipswich Townissa, Rangersissa ja Englannin maajoukkueessa.
Butcher debytoi Ipswichissa vuonna 1978. Hyviä otteita seurajoukkueessaan esittänyt puolustaja debytoi Ron Greenwoodin valmentamassa Englannin maajoukkueessa vuonna 1980 ottelussa Australiaa vastaan. Seuraavana vuonna Ipswich voitti UEFA Cupin ja oli myös lähellä voittaa ensimmäisen liigamestaruuden 19. vuoteen, mutta Aston Villa vei lopulta voiton. Vuonna 1982 hänet valittiin nuorimpana pelaajana Englannin joukkueeseen vuoden 1982 MM-kisoihin Espanjaan. Hänet valittiin myös neljä vuotta myöhemmin 1986 MM-kisoihin, jossa Englannin tie katkesi puolivälierissä kun Argentiina voitti Diego Maradonan kahdella maalilla.
Samana vuonna Ipswich joutui putoamiskarsintaan ja Butcherista tuli ensimmäisiä englantilaisia pelaajia ulkomailla, kun hän siirtyi Rangersiin. Joukkueen kapteeniksi nostettu puolustaja johdatti Rangersin kolmeen liigamestaruuteen neljän kauden aikana. Skotlannin liigacupia joukkue juhli kahdesti. Vuonna 1987 Butcher loukkaantui ja eikä voinut edustaa Englantia vuoden 1988 EM-kisoissa. Hänen poissaolonsa pakotti valmentaja Robsonin tekemään huomattavia muutoksia joukkueeseensa ja päätyi lopulta käyttämään puolustusparia Tony Adams ja Mark Wright. Englanti jäi alkulohkonsa viimeiseksi.
Vuoden 1990 MM-kisoihinkin valittu Butcher muodosti Wrightin, Des Walkerin, Stuart Pearcen, Gary Stevensin ja myöhemmin turnauksessa Paul Parkerin kanssa Englannin viiden miehen puolustuksen. Englanti selvisi aina välieriin saakka, jossa Länsi-Saksa pudotti Englannin rangaistuspotkukilpailun jälkeen. Pronssiottelussakin Italia kaatoi Englannin.
Butcher pelasi kaikkiaan 77 maaottelua ja teki niissä kolme maalia. Hän lopetti maajoukkueuransa MM-kisojen 1990 jälkeen. Hän jätti Rangersin 15. marraskuuta 1990 ja ryhtyi Coventry Cityn pelaaja-manageriksi. Kuukautta vaille 32-vuotias Butcher oli nuorin sopimuksen tehnyt liigavalmentaja. Hän pelasi kuusi liigaottelua ennen kuin lopetti pelaajana.
Helmikuussa 1993 Butcher ryhtyi Sunderlandin manageriksi. Putoamisvaaran vuoksi Butcher sai potkut joulukuussa. Butcher toimi vielä Motherwellin managerina ennen kuin Sydney FC palkkasi hänet 17. toukokuuta 2006, tehden kahden vuoden sopimuksen. Butcher sai potkut, kun Sydney jäi ulos finaalisarjasta 3–2 tappiolla Newcastle Jetsista.
Huhtikuussa 2007 Brentford ilmoitti palkanneen Butcherin managerikseen, mutta sai lähteä seurasta heikon menestyksen seurauksena jo joulukuussa. Muutamaa kuukautta myöhemmin Skotlannin jalkapallomaajoukkue nimitti Butcherin apuvalmentajaksi.
Kristinusko
Kristinusko on monoteistinen uskonto, joka perustuu Raamatun Uudessa testamentissa kuvatun Jeesuksen elämään ja opetuksiin. Kristinusko syntyi ensimmäisellä vuosisadalla juutalaisuuden lahkona. Kristinuskon kannattajat eli kristityt uskovat että Jeesus on Kristus, jonka tulemista Messiaana ennustettiin heprealaisessa Raamatussa eli vanhassa testamentissa. Kristinusko on kulttuurisesti monimuotoinen ja jakautunut historian saatossa läntiseen ja itäiseen kristikuntaan sekä eri kirkkokuntiin ja suuntauksiin.
Käsitykset pyhistä toimituksista eli kasteesta, ehtoollisesta ja sakramenteista eroaa kristinuskon sisällä. Kristinuskolle yhteinen perusta on uskontunnustus kolmiyhteiseen Jumalaan – Isään, Poikaan ja Pyhään henkeen. Kristinuskon perusteella Jeesus on Jumalan poika, joka palveli, kärsi ja kuoli ristillä, mutta nousi kuolleista ihmiskunnan pelastamiseksi. Kristinuskon mukaan Jeesukseen uskovat ja hänen opetuksiaan seuraavat ihmiset saavat pelastuksen, eli he eivät joudu kuoltuaan kadotukseen, vaan elävät ikuisesti onnellisina Jumalan kanssa paremmassa paikassa, taivaassa.
Kristinusko on maailman suurin uskonto. Vuonna 2020 kristinuskolla oli yli 2,4 miljardia seuraajaa. Vuonna 2022 noin 32 prosenttia maailman väestöstä oli kristittyjä. Maailman suurin kristillinen kirkkokunta on katolinen kirkko, jonka jäsenmäärä oli vuoden 2019 lopussa 18 prosenttia maailman väestöstä. Kristityistä 67 prosenttia elää globaalissa etelässä. Suomen suurin kirkkokunta on Suomen evankelis-luterilainen kirkko, johon kuuluu 65,1 prosenttia suomalaisista. Kirkon tutkimuskeskuksen kyselyn mukaan vuonna 2019 suomalaisista 25 prosenttia uskoi kristinuskon jumalan olemassaoloon.
Etymologia
Kristinuskoa tunnustavaa tai kristilliseen kirkkokuntaan kuuluvaa henkilöä kutsutaan nimellä kristitty. Nimitys perustuu Jeesuksesta käytettyyn kreikankieliseen nimitykseen, voideltu (Χριστός) eli Kristus. Apostolien tekojen mukaan nimitys kristitty otettiin käyttöön ensimmäisenä Antiokian seurakunnassa. Varhaiset kristityt käyttivät itsestään nimitystä tien kulkijat, mikä erotti heidät juutalaisista ja roomalaisista.
Varhaiskristillisyys
pienois|pysty|Kerrotaan, että kristittyjen vainojen aikoina kristitty tavattuaan toisen henkilön piirsi maahan kaaren ja jos toinen henkilö oli myös kristinuskoinen, hän piirsi omansa ja näin muodostui [[iktys, Jeesus-kala. Kreikan kielen sana ’Iktys’ on myös lyhenne sanoista ”Jeesus Kristus, Jumalan Poika, Pelastaja”.]] Kristinuskon juuret ovat juutalaisuudessa, sillä Jeesus oli juutalainen ja suurin osa ensimmäisistä kristityistä olivat juutalaisia. Raamatun Vanha testamentti tulee Tanakista, juutalaisuuden ohjeellisesta tekstikokoelmasta. Suurin osa Uuden testamentin kirjoittajista oli myös juutalaisia, jotka elivät tunnustaen ja levittäen kristinuskoa. Muita kansallisuuksia ensimmäisten kristittyjen joukossa oli ainakin samarialaiset ja antiikin roomalaiset.
Kristinuskon keskeinen hahmo on Jeesus, joka eli evankeliumien mukaan Israelin alueella ajanlaskun alussa. Jeesuksen elämäntyö sekä hänen ylösnousemuksensa kiteytetään evankeliumeissa. Uusi testamentti sisältää neljä evankeliumia: Matteuksen, Markuksen, Luukkaan ja Johanneksen evankeliumit. Kristinuskon leviäminen käynnistyi pian Jeesuksen ristiinnaulitsemisen jälkeen noin vuonna 33 jaa., jolloin Jeesuksen seuraajat perustivat Jerusalemiin alkuseurakunnan. Ajanlaskun alun ensimmäisellä vuosisadalla kristinuskoa levittivät erityisesti Paavali Tarsoslainen ja apostolit eli lähettiläät. Raamatun mukaan kristittyjä kutsuttiin ensimmäisen kerran sillä nimellä Antiokian kaupungissa, jonne he olivat paenneet ja asettuneet asumaan varhaisten vainojen jälkeen.
Rooman valtakunnassa vallinnut suhteellinen rauha ja tieverkoston hyväkuntoisuus mahdollistivat kristinuskon nopean leviämisen valtakunnan alueella seuraavan kolmen vuosisadan aikana. Kristinuskon menestystä auttoi pitkälle menevä yhteisöllisyys, kun kristityt kokoontuivat salaa toistensa kodeissa ja odottivat Kristuksen toista tulemista. Valtiovallan vainotessa kristittyjä ei-kristittyjä ihmetytti kristittyjen laaja peräänantamattomuus keisarikultin edessä.
Kristittyjen määrän lisääntyessä alkoi yhdentyminen Rooman valtakunnan kreikkalaisen filosofisen ja sen hellenistisen kulttuurin kanssa. Varsinkin 200-luvulla eläneen Plotinoksen uusplatonistiset pohdiskelut jouduttivat kristinuskon filosofista ja kulttuurista eroa juutalaisilta juuriltaan Rooman valtakunnan kirkoksi, katoliseksi kirkoksi.
Varhaiskeskiaika
pienois|pysty=1.5|Kristinuskon levinneisyys vuonna 600. Myöhemmin kristinuskon asemaa edesauttoi keisari Konstantinus Suuren kristittyjä suosiva politiikka. Konstantinuksen antaman Milanon ediktin seurauksena kristittyihin kohdistuneet vainot loppuivat. Konstantinus myös kutsui koolle ensimmäisen ekumeenisen kirkolliskokouksen noin vuonna 325, jonka tarkoitus oli ratkoa opillisia riitoja. Konstantinuksen elinaikana kristityt olivat vielä vähemmistönä eikä keisari itse ottanut kastetta ennen kuin kuolinvuoteellaan. Kristittyjen lukumäärä kuitenkin kasvoi nopeasti. Ei-kristitty keisari Julianus yritti vielä 300-luvun puolivälissä palauttaa vanhojen uskojen aseman. Lopulta keisari Theodosius I kielsi muiden uskontojen kuin kristinuskon harjoittamisen Rooman valtakunnassa noin vuonna 380. Muiden uskontojen temppelit hävitettiin, ja vuonna 416 keisari Theodosius I kielsi ei-kristityiltä julkiset virat. Myös Ateenan filosofikoulut lakkautettiin. Kiellettyjen uskontojen hävittämisessä käytettiin myös väkivaltaa. Tunnetuimpia tapauksia on munkkien vuonna 415 surmaama matemaatikko Hypatia Aleksandrialainen. Vainot kohdistuivat myös kristinuskon omiin vääräoppisiin.
Ensimmäisen vuosisadan ja vuoden 1050 välisenä aikana evankeliumia ja kristinuskoa julistettiin jo Euroopassa, Aasiassa ja Afrikassa asti. Raamattua käännettiin paikallisille kielille, ja usein uskontoon sekoittui paikallisten kulttuurien erikoisominaisuuksia. Noin 900-luvulla islam kuitenkin syrjäytti kristinuskon valtauskontona lähes kaikkialta, muun muassa Lähi-idästä, Pohjois-Afrikasta sekä lähes kokonaan Egyptistä ja Syyriasta. Egyptissä ja Syyriassa vanhat kristilliset yhteisöt ovat silti säilyneet vähemmistöinä nykyaikaan saakka ja Etiopiassa pitkään valtaväestönäkin. Muslimit hallitsivat jonkin aikaa myös Espanjaa, mutta kristityt valloittivat sen takaisin vuoteen 1492 mennessä. Tähän aikaan kristinusko oli valtauskontona koko Euroopassa mutta ei muissa maanosissa joitakin alueita lukuun ottamatta. Pian kristinuskoa alettiin nopeasti levittämään muualle maailmaan, varsinkin Amerikan mantereelle.
Keskiaika
pienois|[[Rogier van der Weyden, Jeesusta lasketaan ristiltä, 1435.]] Kaikkien kristittyjen yhteiseksi käsitetyn kirkon, joka sai ajan myötä nimen katolinen kirkko, reunat rakoilivat jo ensimmäisinä kristillisinä vuosisatoina erilaisten opillisten riitojen seurauksena. Kirkosta erosi ryhmiä ja paikalliskirkkoja (esimerkiksi nestoriolaiset, monofysiitit ja monoteliitit), jotka eivät hyväksyneet joitakin kirkon opetuksia. Toisella vuosituhanteella, kristinuskon saavuttaessa maailmanlaajuisuutta, vastaava ilmiö nopeutui. Niin sanottu suuri skisma vuonna 1054 hajotti kirkkoa lisää. Tämän riitaisan eron perillisiä olivat katolinen kirkko, jonka päämaja oli Rooma, ja ortodoksinen kirkko, jonka arvostetuimpana piispana toimi Konstantinopolin ekumeeninen patriarkka.
Protestanttinen reformaatio
pienois|pysty=0.6|[[Erasmus Rotterdamilainen|Erasmuksen kirjoitukset vaikuttivat reformaatioon ja katoliseen reaktioon.]] Reformaatiossa eli uskonpuhdistuksessa 1520-luvulla protestanteiksi kutsutut uudistajat nousivat useissa maissa katolista kirkkoa vastaan. Reformaattorit, joista keskeisimpiä oli Martti Luther, olivat sitä mieltä, että kirkossa vallitsi useissa kohdin harhaoppisuus. Katolisen kirkon puolella protestantteja pidettiin yhtä lailla harhaoppisina. Seurauksena oli, että useat hallitsijat perustivat maihinsa katolisuuden tilalle omat valtionkirkkonsa ja katolinen kirkko toteutti suuria sisäisiä uudistuksia. Protestanttiset kirkot myös lakkauttivat luostarit ja vaatimuksen pappien naimattomuudesta.
Kuningas Kustaa Vaasan toteuttamana Suomi koki reformaation osana Ruotsin valtakuntaa; vasta myöhemmin, 1500-luvun lopulla, Ruotsin protestanttisen kirkon oppi määriteltiin täsmällisemmin evankelis-luterilaiseksi. Reformaation synnyttämä uskonnollinen rajalinja on edelleen olemassa Euroopassa, ja se noudattaa suurin piirtein jakoa, jossa pohjoiset osat ovat protestanttista aluetta ja eteläiset osat katolista. Poikkeuksia ovat kuitenkin esimerkiksi katoliset Irlanti ja Puola.
Protestanttisuus levisi myös Pohjois-Amerikkaan ja myöhemmin Australasiaan eurooppalaisen siirtomaavallan myötä, mutta koska paavi eivätkä kansalliset hallitukset hallinneet uskontoa, uuden mantereen protestanttisuus pirstoutui satoihin ja myöhemmin tuhansiin eri suuntauksiin. Etelä-Amerikassa, jonne uskonto oli tullut espanjalaisten ja portugalilaisten mukana, säilyi katolisen kirkon voimakas vaikutus.
Moderni aika
1800- ja 1900-luvuilla monet kristinuskon poliittisesti hallitsemat valtiot etenkin Euroopassa kehittyivät yhä uskontoriippumattomampaan suuntaan. Suomessa luterilaisen kirkon asema säilyi ennallaan maan itsenäistyessä.
center|Kaavio kristillisten kirkkojen jakautumisestaKaavio kristillisten kirkkojen jakautumisesta
Kristinusko nykyisin
Kristinusko on suurin uskonto koko maailmassa noin 2,4 miljardilla kannattajallaan. Kaksi seuraavaksi suurinta uskontoa ovat islam noin 1,9 miljardilla ja hindulaisuus yli miljardilla kannattajallaan. Maanosittain tai kulttuurillisten alueiden mukaan laskettuna kristittyjä on eniten Afrikassa ja toiseksi eniten Latinalaisessa Amerikassa.
Kristinuskoon kuuluu monia haaroja. Suurin kristinuskon haaroista on katolinen kirkko, jolla on noin miljardi kannattajaa eli noin puolet kaikista kristityistä. Toiseksi suurimmat kristinuskon haarat ovat karismaattiset suunnat ja helluntailaisuus, joilla vuonna 2000 oli noin 530 miljoonaa kannattajaa yhteensä. Ortodokseja on maailmassa noin 220 miljoonaa ja anglikaaneja 70 miljoonaa. Lisäksi on lukuisia pienempiä kristinuskon haaroja, joista merkittävimpiä ovat protestanttiset suuntaukset, kuten luterilaisuus.
pienois|vasen|Kristittyjen määrä valtioittain (prosenteissa). Kaikki kristityiksi lasketut ihmiset eivät hyväksy kaikkia saati usein edes useimpia teologisia kantoja, joita heidän kirkkonsa edustaa. Lännen kristittyihin vaikutti voimakkaasti 1700-luvun lopun valistuksen aate, joka esimerkiksi aloitti tapahtumasarjan, joka johti monessa maassa uskonnon ja valtion erottamiseen. Tämän myötä oli mahdollista olla julkisesti eri mieltä asioista kirkon kanssa ja uskonnonvapauden tullessa kirkosta oli mahdollista erota kokonaan. Tämä johti kirkosta eroamisiin sekä humanistisen ja ateistisen ajattelun leviämiseen sekä muiden uskontojen leviämiseen länsimaissa.
Valistuksen ja nykyaikaistumisen vaikutuksesta kehittyi tuhansia erilaisia protestanttisia liikkeitä ja katolisuudesta erkaantuvia haaroja. Näille vapaisiin suuntiin kuuluville liikkeille on usein tyypillistä Raamatun kirjaimellinen tulkitseminen ja elävän omakohtaisen uskon korostaminen ja todeksi eläminen.
Yhdysvalloissa ja Euroopassa valistus, modernisaatio ja liberalismi johtivat maallistumiseen. Monet kristityt eivät osallistu perinteisiin uskonnollisiin juhlamenoihin ja velvollisuuksiin, käyden kirkossa ainoastaan muutamina juhlapyhinä, jos silloinkaan. Monilla maallistuneilla on kaksijakoinen suhtautuminen uskonnolliseen elämään. Toisaalta he pysyttelevät kirkon jäseninä, mutta toisaalta ei-uskonnollinen länsimainen ajatusmalli ja elämäntapa ajavat heitä usein pois kristinuskosta. Tätä maallistumisen aikaansaamaa kristillisyyttä kutsutaan usein tapakristillisyydeksi, jossa ihmiset kuuluvat edelleen kristillisiin yhteisöihin, mutta eivät ole vakaumuksellisia kristittyjä.
Vapaamielinen eli liberaali kristinusko levisi nopeasti 1900-luvun alussa Euroopassa ja Pohjois-Amerikassa. Kehitys on kuitenkin kääntynyt, ja 2000-luvun alussa vapaamielisten kristinuskon kannattajien määrä on laskussa. Tämä johtuu osaksi vapaamielisten kristillisten kirkkojen väkimäärän vähenemisestä maallistumisen takia, ja osaksi kasvavien evankelisten liikkeitten sekä karismaattisten suuntauksien noususta.
Idän kirkkoihin valistuksella on ollut vähemmän vaikutuksia. Kommunististen maiden uskontokielteisessä ilmapiirissä ortodoksiset kirkot ja katoliseen kirkkoon kuuluvat idän katoliset kirkot takertuivat vanhoihin perinteisiin muuttumatta juurikaan, vaikka jäsenmäärät laskivat. Nykyään itäisessä Euroopassa ja Venäjällä kiinnostus kristinuskoon ja uskontoihin yleensä on kommunismin romahduksen jälkeen ollut voimakkaassa kasvussa. Myös protestanttisuus on levinnyt näihin maihin. Etelä-Amerikassa ja Afrikassa käännytystyön suunta on jopa vaihtunut ja monet pienemmät mantereilla vaikuttavat kirkkokunnat lähettävät lähetystyöntekijöitä Yhdysvaltoihin ja Eurooppaan.
Open Doors -niminen järjestö listaa joka vuosi maat sen mukaan, miten huonosti kristittyjen uskonnonvapaus niissä toteutuu ja miten paljon niissä esiintyy kristittyjen vainoa. Siinä tutkitaan myös, onko kristittyjä vangittu, pidätetty tai tapettu uskonsa vuoksi. Vuoden 2008 luettelossa kolme kristittyjen uskonnonvapauden kannalta hankalinta maata olivat Pohjois-Korea, Saudi-Arabia ja Iran. Vainot ovat todellisia Pohjois-Afrikassa ja monissa Aasian maissa paikallisia kristittyjä kohtaan.
Uskon sisältö
Kristillisen uskon perustana on Jeesuksen Kristuksen ja hänen seuraajiensa julistama evankeliumi, joka on nähtävissä Uuden testamentin kirjoituksissa, sekä Vanhan testamentin sekä varhaisten kristittyjen kirjoituksissa ja kirkolliskokousten päätöksissä.
pienois|Paul Landowski, [[Rio de Janeiron Kristus-patsas, 1931.]] Kristillisten kirkkokuntien välillä on erilaisia käsityksiä siitä, missä määrin varhaisten kristittyjen kirjoitukset ja kirkolliskokousten opinmuotoilut ovat sitovia. Raamatun jonkinlaisen ohjaavan luonteen tunnustavat kaikki kristilliset kirkkokunnat. Protestanttisia kirkkokuntia on ohjannut reformaatiosta lähtöisin oleva perinne sola scriptura, jonka mukaan Raamattu on ainut opin lähde.
Kristinuskon mukaan Jeesus Nasaretilaisen kuolema ja ylösnousemus on pelastuksen lähtökohta, joka tarjoaa pelastuksen uskon kautta, kaikille ihmisille ja kansoille, ei vain juutalaisille. (Tämäkin tosin oli kristinuskon alkuvaiheissa kiisteltyä.) Matteuksen evankeliumin loppu on tallentanut varhaiskristillisen käsityksen siitä, että kristityt kokivat tehtäväkseen julistaa pelastusta kaikille kansoille. Juutalaisten asemasta on kristinuskon sisällä erilaisia näkemyksiä. Niin sanotun korvausteologian kannattajat eivät näe juutalaisia enää Jumalan valittuna kansana. Toisissa näkemyksissä esimerkiksi korostetaan juutalaisten asemaa Jumalan kansana ja sen oikeutta Palestiinaan.
Keskeisiä kristinuskon tapahtumia ovat Jeesuksen syntymä (inkarnaatio, ”Sanan tuleminen lihaksi”, ks. ), kärsimys, ristiinnaulitseminen, kuolema ja ylösnousemus, jonka tavoitteena oli ihmiskunnan pelastaminen synniltä ja kuolemalta. Osa kristinuskon suuntauksista näkee, että pelastus koskee vain ”valittuja”, ei siis koko ihmiskuntaa.
Eräs keskeisistä kristinuskon käsitteistä on Jumalan armo, jonka vuoksi Poika tuli ihmiseksi hankkien pelastuksen. Kristinuskon mukaan Jumala lähetti Poikansa (tai Pojan, joka on saman Jumalan toinen persoona) maan päälle pelastamaan ihmiset.
Keskeinen opinkappale kristinuskon yleisimmissä muodoissa on usko Pyhään Kolminaisuuteen eli kolmiyhteiseen Jumalaan Isänä, Poikana ja Pyhänä Henkenä. Kolminaisuuteen perustuvat opit sovituksesta ja pelastuksesta, ja tämän vuoksi monet kirkot ovat tehneet kolminaisuusopista kristinuskon päätunnuksen. Sellaisia kristillisiä liikkeitä, jotka kieltävät kolminaisuuden ja siten myös Jeesuksen jumaluuden, eivät kolminaisuusopin kannattajat pidä kristinuskoon kuuluvina.
Keino syntien sovituksen omalle kohdalle tulemiseksi on yleensä nähty sakramenteissa tai uskossa. Protestanttisen (luterilaisen) korostuksen mukaan ihminen saa pelastuksen ”yksin armosta”, ilman ihmisen omia ansioita (monergia). Joissakin kristinuskon haaroissa taas korostetaan enemmän tai vähemmän ihmisen omien tekojen tai moraalin vaikutusta pelastukseen Jeesuksen ristinkuoleman ohella (synergia).