cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sambesi
Joen yläjuoksu
Ensimmäinen Sambesin suurista sivujoista on Kabompo Sambian Luoteisessa maakunnassa. Siitä saadaan paljon vettä kastelutarkoituksiin. Tässä vaiheessa savanni vaihtuu tulvatasangoiksi, joilla kasvaa palmyrapalmuihin kuuluvia viuhkapalmuja. Hieman tästä etelään Lungwebungu yhtyy Sambesiin. Tästä alkaa Barotsen tulvatasanko, joka on ylemmän Sambesin huomattavin piirre, mutta tämä pohjoiskolkka ei tulvi kovin paljoa, ja tasangon keskellä on myös korkeampia mäkialueita, jotka tulva-aikana jäävät saariksi.
Noin 30 kilometriä paikasta, jossa Lungwebungu yhtyy Sambesiin, maapinta muuttuu erittäin tasaiseksi ja katsojan eteen levittäytyy tyypillinen Barotsen tulvatasanko, jossa joki saavuttaa sadekaudella 25 km leveyden. Yli 200 km:n matkalla kohti alavirtaa vuosittainen tulvasykli dominoi luontoa ja ihmisten elämää ja kulttuuria.
80 kilometriä kauempana Sambesiin yhtyy Luanginga, joka sivujokineen käyttää laajaa valuma-aluetta Sambesin länsipuolella. Muutamia kilometrejä idempänä jokeen valuu sadekaudella tulvavesiä Luampan/Luenan vesistöstä.
Lyhyen matkan päässä Luangingan suulta on Lealui, yksi lozien pääkaupungeista. Lozi-heimo asuttaa Sambian Läntisen provinssin Barotsemaan alueita. Lozien päälliköllä on yksi asunto Lealuissa ja toinen Limulungassa, joka sijaitsee korkeammalla ja toimii pääkaupunkina sadeaikana. Jokavuotinen muutto Lealuista Limulungaan on suuri tapahtuma. Se muodostaa erään Sambian tunnetuimmista festivaaleista ja tunnetaan nimellä Kuomboka.
Joen keskijuoksu
thumb|[[Viktorian putoukset, joihin päättyy Sambesin yläjuoksu ja josta keskijuoksu alkaa]] Sambesin yläjuoksun ja keskijuoksun rajana pidetään Victorian putouksia. Niissä joki, joka on virrannut hitaasti vaakasuoran basalttisen laavapatjan päällä, syöksyy laavapatjan läpi leikkautuneeseen rotkoon 1700 m leveänä ja 108 m korkeana rintamana. Tämän jälkeen joki jatkaa suoraan itään noin 200 km:n matkan 20–60 m:n levyisissä samaa laavapatjaa halkovissa siksakkimaisissa rotkoissa suorakulmaisten basalttiseinämien välissä, jotka muodostavat 200–250 m korkeita kukkuloita. Joki virtaa vuolaana Batokan rotkon läpi, missä virta törmää toistuvasti särkkiin. Tätä rotkoa on pidetty yhtenä maailman hienoimmista koskenlaskupaikoista, joka on suuri haaste kajakilla melojille ja kumiveneellä laskijoille. Rotkon jälkeen on vielä joukko koskia, jotka päättyvät 240 km Victorian putousten alapuolelle. Tällä jaksolla joki laskeutuu 250 m alemmas.
Tässä kohtaa joki muuttuu Karibajärveksi, joka syntyi vuonna 1959, kun Kariban pato valmistui. Karibajärvi on yksi suurimmista ihmisen luomista tekojärvistä, ja padon voimalaitos tuottaa sähköä suurille alueille Sambiassa ja Zimbabwessa.
Seuraavaksi Sambesiin laskee sen kaksi suurinta vasemmanpuoleista sivujokea, Luangwa ja Kafue. Kafue yhtyy Sambesiin hiljaisena ja syvänä virtana, joka on noin 180 m leveä. Tästä paikasta eteenpäin joki jatkaa virtaustaan suoraan itään. Paikassa, jossa Luangwa laskee Sambesiin (15°37' E), viimeksi mainittu tulee Mosambikin alueelle.
Sambesin keskijuoksu päättyy siinä, missä se virtaa Cahora Bassan tekojärveen. Järvi syntyi vuonna 1974, kun paikkaan, jossa aiemmin olivat Kebrabassan vaaralliset kosket, rakennettiin Cahora Bassan pato.
Joen alajuoksu
Sambesin alajuoksu noin 650 km Cahora Bassasta Intian valtamerelle on purjehduskelpoista, vaikkakin joki on monissa paikoin matala kuivana kautena. Joki muuttuu matalaksi, kun se saapuu laajaan laaksoon ja leviää laajalle alueelle. Vain yhdessä kohtaa, Lupatan rotkossa 320 km joen suulta, joki kulkee korkeitten mäkien välissä ja on tuskin 200 m leveä. Muualla se on 5–8 km leveä ja virtaa hitaasti monina uomina. Joen pohja on hiekkainen, ja sen rannat ovat matalia ja täynnä ruovikkoa. Joissain paikoissa ja etenkin sadekautena uomat yhtyvät toisiinsa yhdeksi nopeasti virtaavaksi joeksi.
Noin 160 km ennen suutaan Sambesiin yhtyvät Malawijärven vedet Shire-joen välityksellä. Kun Sambesi saapuu Intian valtamerelle, se muodostaa suiston. Joki jakautuu tässä neljään uomaan, joista Kongone, Luabo ja Timbwe eivät ole purjehduskelpoisia, sillä niiden suulla on hiekkasärkkiä. Pohjoisin uoma, jonka nimi on Chinde, on vähintään kaksi metriä syvä suullaan ja neljä metriä syvä kauempana, ja se on ainoa Sambesin suiston uomista, jota käytetään purjehtimiseen. 100 km pohjoisempana on joki nimeltä Quelimane, joka on saanut nimensä suullaan olevasta Quelimanen kaupungista. Tämä joki, joka on liettymässä umpeen, saa osan vedestään sadeaikana ylitsevuotavasta Sambesista.
Suisto
Sambesin suisto on nykyään leveydeltään vain puolet siitä, mitä se oli ennen kuin Kariban ja Cahora Bassa padot rakennettiin. Nämä padot säätelevät suuresti joen virtaaman vuodenaikavaihteluita.
François Rabelais
François Rabelais (n. 1483–1494 Chinon, Ranska – 1553 Pariisi) oli ranskalainen renessanssiajan humanisti ja kriittis-humoristinen kirjailija.
Sambesi
Suisto
Ennen kuin mainitut padot rakennettiin, Sambesin tulvilla oli hyvin erilainen vaikutus suiston ekosysteemiin kuin nykyisin, koska joki toi ravinnepitoista makeaa vettä Intian valtameren rannikon kosteikoille. Sambesin alajuoksu koki pienen tulvan varhain kuivana kautena, kun Gwemben valuma-alueen ja koillis-Zimbabwen sadevedet saapuivat suistoon, kun taas Sambesin yläjuoksun, Kafuen ja Malawijärven ja vähemmässä määrin Luangwan valuma-alueiden jäivät alueiden soille ja tulvatasangoille. Näiden vesistöjen vesien purkautuminen sai aikaan paljon suuremmat tulvat maalis- ja huhtikuussa, kun esim. huhtikuussa keskimääräinen virtaama oli 6 700 km³/s joen suulla. Ennätystulva oli lähes kolme kertaa suurempi, 22 500 km³/s suiston alueella. Tämä tulva sattui vuonna 1958. Vertailun vuoksi joen virtaama kuivan kauden lopulla on oli keskimäärin vain 500 km³/s.
François Rabelais
Rabelais oli asianajajan poika. Hän opiskeli fransiskaaniluostarissa noviisina keskiajan teologiaa ja antiikin kieliä. Hän kääntyi benediktiiniksi ja jätti lopulta luostarielämän siirtyen maallistuneeksi papiksi. Rabelais opiskeli ja vaikutti useissa yliopistoissa kuten Poitiers’ssa, Pariisissa, Montpellier’ssa ja Lyonissa ja vieraili Itävallassa sekä Torinossa, Italiassa. Hän vaikutti lääkärinä ja tunsi esimerkiksi anatoomikko Andreas Vesaliuksen sekä Ambroise Parén.
Sambesi
Suisto
1960- ja 1970-luvuilla patojen rakentaminen muutti tämän kuvion täysin. Alajuoksulla keskimääräinen minimi- ja maksimivirtaama oli 500–6 000 km³/s, kun se nykyään on 1 000–3 900 km³/s. Keskimääräisiä tulvia, etenkin sellaisia, joihin Sambesin alajuoksun ekologia oli sopeutunut, sattuu nyt harvemmin, ja ne ovat lyhyempiä. Samoin kuin Itezhi-Tezhin padon vaikutus on ollut Kafuen tasangon kohdalla, myös täällä padoilla on ollut seuraavat vaikutukset:
François Rabelais
Rabelais suututti kirjoituksillaan sekä katolisen kirkon edustajat että Sorbonnen akateemikot. Vuodesta 1532 alkaen ilmestyneen viisiosaisen teossarjansa kaksi ensimmäistä osaa, Gargantua ja Pantagruel, hän julkaisi salanimellä Alcofribas Nasier (anagrammi nimestä François Rabelais). Julkaistuaan seuraavan osan (Kolmas kirja) omalla nimellään hänet julistettiin pannaan. Viides kirja ilmestyi postuumisti ja sen tekijyys on osittain kiistanalainen. Rabelais käsitteli aikaansa nähden epäsovinnaisesti muun muassa kuolemaa. Teossarja on osittain suomennettu nimellä Suuren Gargantuan hirmuinen elämä, Ville Keynäs on suomentanut kolmannen ja neljännen kirjan.
Sambesi
Suiston ekologia
thumb|300px|Sambesin suistoa avaruudesta käsin nähtynä. Sambesin suistossa on laajoja ruohomaita, savanneja ja suometsiä, jotka ovat joko kausittain tai sitten enimmän osan aikaa veden vallassa. Yhdessä Buzi-, Pungwe- ja Save-jokin kanssa Sambesin tulvatasangot muodostavat Maailman luonnon säätiön Sambesin rannikon tulvasavannin ekoalueen Mosambikissa. Tulvia kokevat savannit ovat lähellä Intian valtameren rannikkoa. Itä-Afrikan mangrovet reunustavat suiston rantaa.
Vaikka padot ovat hillinneet vuosittaisia tulvia alemmalla Sambesilla ja vaikuttaneet siihen, että tulvatasangot ovat nykyään paljon pienempiä kuin ennen, ne eivät ole kokonaan poistaneet tulvia. Suuria tulvia ne eivät kykene estämään, ainoastaan keskisuuria tulvia on harvemmin kuin ennen. Kun rankat sateet Sambesin alajuoksulla yhdistyvät hyviin sateisiin yläjuoksulla, massiivisia tulvia esiintyy edelleen, ja näin ollen kosteikot ovat edelleen tärkeäitä alueen luonnolle. Kuitenkin samaan aikaan, kun kosteikot ovat supistuneet, on vakavaa tuhoa aiheutettu alueen eläimille, kun niitä on metsästetty valtavissa määrin. Näitä eläimiä ovat mm. kafferipuhveli ja vesiantilooppi, joita metsästettiin paljon Mosambikin sisällissodan aikana. Nyt kun sota on loppunut, on todennäköistä, että tulvatasangoilla tulee olemaan enemmän asutusta, ja uusista padoista on keskusteltu. Ainoa suojeltu alue tulvatasangoilla on Marromeun luonnonsuojelualue lähellä Beiran kaupunkia.
Matelijoista alueella esiintyy niilinkrokotiileja (Crocodylus niloticus), niilinvaraaneja (Varanus niloticus), kalliokäärmeitä (Python sebae), endeemistä pungwenmatokäärmeitä (Leptotyphlops pungwensis), ja kolmea muuta käärmettä, jotka ovat lähes endeemisiä: tulvatasangonvesikäärmeitä (Lycodonomorphus whytei obscuriventris), kääpiösusikäärmeitä (Lycophidion nanus) ja suokyitä (Proatheris).
Alueella esiintyy myös joukko endeemisiä perhosia.
Ilmasto
Sambesin valuma-alueen pohjoisosa saa sadetta keskimäärin 1100–1400 mm vuodessa. Sademäärät laskevat kohti alueen eteläosaa, joka saa sadetta vain puolet tästä. Sadetta saadaan kesällä 4–6 kuukauden pituisen sadekauden aikana, kun pasaatituulten kohtaamisvyöhyke liikkuu valuma-alueen yli pohjoisesta käsin lokakuusta maaliskuuhun. Haihtuminen on suurta (1600 mm – 2300 mm) ja paljon vettä haihtuu soista ja tulvatasangoista, etenkin valuma-alueen lounaisosassa.
Villieläimet
250px|thumb|Norsuja ylittämässä jokea. thumb|Virtahepo Sambesissa Sambesissa on suuret määrät erilaisia eläimiä. Virtahepoja on paljon joen rauhallisissa osissa, samoin niilinkrokotiileja. Niilinvaraaneja tavataan monissa paikoissa. Lintuja on runsaasti, esimerkiksi haikaroita, pelikaaneja, jalohaikaroita, pikkuflamingoja ja kiljumerikotkia. Joen ympäristön metsissä on myös suuria eläimiä, esimerkiksi kafferipuhveleita, seeproja, kirahveja ja norsuja.
Sambesissa on myös useita satoja kalalajeja, joista osa on endeemisiä. Tärkeitä lajeja ovat muun muassa kirjoahvenet, joita kalastetaan paljon ruuaksi, samoin monnit, tiikerikalat, yläsambesin keltakalat ja muut suuret kalalajit. Härkähai tunnetaan joskus nimellä sambesinhai, mutta sitä tavataan ympäri maailmaa.
Sivujoet
Ylä-Sambesi: 507,200 km², virtaus 1044 m³/s Victorian putouksilla:
Keskinen Sambesi kumulatiivisesti 1,050,000 km², 2442 m³/s, mitattuna Cahora Bassan rotkossa thumb|Näkymä keskiseltä Sambesilta
Alempi Sambesi kumulatiivisesti, 1,378,000 km², 3424 m³/s, mitattuna Marromeussa
Yhteensä Sambesin valuma-alue: 1,390,000 km², 3424 m³/s virtaama suistoon
Lähde: Beilfuss & Dos Santos (2001) Okavangon valuma-alue ei sisälly näihin lukuihin, sillä sieltä virtaa vettä Sambesiin vain harvoin.
Johtuen sateiden epätasaisuudesta valuma-alueella, pohjoisista sivujoista virtaa vettä Sambesiin paljon enemmän kuin eteläisistä, esim. pohjoisen ylängön valuma-alueelta tulee jokeen 25% sen vedestä, Kafuesta 8%, Luangwasta ja Shirestä 16% kummastakin, mitkä yhdessä muodostavat 65% Sambesin virtaamasta. Cuandon laaja-valuma-alue lounaassa tuottaa 2 m³/s, koska suurin osa tuon alueen vesistä menetetään, kun vesi haihtuu suosysteemeistä. 1940- ja 1950-luvut olivat erityisen märkiä valuma-alueella. Vuoden 1975 jälkeen sadeajat ovat olleet kuivempia, ja silloin keskimääräinen virtaama on ollut vain 70% siitä, mitä se oli vuosina 1930–1958.
Geologinen historia
Samaan aikaan 1000 km idempänä, eräs Shirejoen sivujoki Itä-Afrikan hautavajoaman jatkeessa Malawissa uursi syvän uoman sen läntiseen jyrkänteeseen. Tämä joki, Keski-Sambesi, alkoi kaivaa uomaa länteen, missä auttoi se, että samaan paikkaan oli muodostumassa itä-länsisuuntaisia vajoamalaaksoja. Tämän prosessin aikana Keski-Sambesi kaappasi eräitä etelään virtaavia jokia, kuten Luangwan ja Kafuen. Lopulta Keski-Sambesi kaappasi Makarikarin tai erään siihen laskevan joen, ja Keski-Sambesi alkoi virrata itään, minkä jälkeen Keski-Sambesi kaappasi myös Ylemmän Sambesin. Keski-Sambesi oli n. 300 metriä alempana kuin ylempi Sambesi, ja sitten muodostuivat putoukset paikkaan, jossa alueen basalttitasanko päättyi. Nämä olivat ensimmäiset Victorian putoukset, jossain Batokan rotkossa lähellä sitä paikkaa, missä Karibajärvi nykyään on.
Etymologia
Ensimmäinen eurooppalainen, joka tuli Sambesille, oli Vasco da Gama tammikuussa 1498. Hän ankkuroitui paikkaan, jolle hän antoi nimeksi Rio dos Bons Sinais (‘Hyvien merkkien joki’). Tämä tapahtui Quelimanessa eli Quá-Quassa, joka on Sambesin suiston pohjoisosassa oleva pieni joki. Sen yhdisti tuohon aikaan Sambesiin purjehduskelpoiset uomat, mutta myöhemmin, 1830-luvulla liete tukki ne. Muutamissa vanhoissa kartoissa koko joki on merkitty purjehduskelpoiseksi. Mutta jo 1500-luvun alkupuolella nousi esiin uusi nimi, Cuama (joskus myös "Quama" tai "Zuama"). Cuama oli nimi, jonka Swahilirannikon asukkaat olivat antaneet eräälle arabien kauppapaikalle eräällä saarella Luabon uomassa Sambesin suistossa. Muutamissa vanhoissa kartoissa Luabon tilalla lukee Cuama, ja koko suistoalueesta käytetään nimeä Cuaman joet, ja itse Sambesista nimeä Cuama-joki.
Mutta jo vuonna 1552 portugalilainen historioitsija João de Barros kirjoittaa, että sisämaan Monomatapan asukkaat kutsuivat samaa Cuama-jokea nimellä Zembere. Portugalilainen dominikaanimunkki João dos Santos vieraili Monomatapassa vuonna 1597 ja raportoi, että joen nimi on Zambeze (bantukielissä on usein z ~ r -vaihtelua). Hän kyseli, mistä tuo nimi tulee, ja hänelle kerrottiin, että se tulee erään kansan nimestä. thumb|[[Willem Janszoon Blaeu tekemä kartta vuodelta 1635. Kartta näyttää Sambesin kulun ja esittää sen lähteeksi suurta järveä.]]
"Cuama-jokea he kutsuvat nimellä Zambeze. Sen alkulähde on niin kaukana sisämaassa, että kukaan heistä ei tiedä, missä se on, mutta heidän esi-isiensä perimätiedon mukaan se saa alkunsa eräästä järvestä mantereen sisäosissa, ja siitä saavat alkunsa myös muut suuret joet, jotka eri tavoin laskevat mereen. He kutsuvat sitä nimellä Zambeze, ja tämä nimi tulee erään kafferikansan nimestä, joka kansa asuu tämän järven tienoilla. —J. Santos, Ethiopia Oriental, 1609."
Näin ollen nimi "Zambezi" tulee erään kansan nimestä ja tämä kansa asuu erään suuren järven tienoilla pohjoisessa. Tämä kansa voisi mahdollisesti olla "M'bizat", eli bisat (vanhemmissa teksteissä Muisat, Movisat, Abisat, Ambiosit, ja muitakin variantteja esiintyy). Bisat asuvat nykyään keskisen Sambian itäosissa Sambesin ja Bangweulujärven välissä (tuohon aikaan, ennen kuin Lundan valtakunta valtasi alueen, bisojen alue todennäköisesti ulottui kauemmas pohjoiseen, mahdollisesti Tanganjikajärvelle saakka. Bisoilla oli noilla seuduilla maine kangaskauppiaina.
Goesesta kotoisin ollut portugalilainen kauppias Manuel Caetano Pereira, joka matkusti bisojen maille vuonna 1796, sai hämmästyksekseen kuulla, että oli olemassa toinen, erillinen joki, johon viitattiin nimellä "Zambezi". Tämä “toinen Zambezi”, joka askarrutti Pereiraa, on todennäköisesti Chambeshi (nykyinen kirjoitusmuoto) pohjoisessa Sambiassa.
Monomatapojen eli Mutapojen ajatukseen, jonka Santos raportoi‚ että Sambesi saa alkunsa suuresta sisämaajärvestä, saattaa viittaus Afrikan isoihin järviin. Yksi Malawijärven nimen varianteista, varhaisten tutkimusmatkailijoiden mukaan, oli Zambre-järvi (luultavasti “Zambezin” korruptoitunut muoto). Tämän takana saattaa olla se, että Malawijärvi on yhteydessä Sambesin alajuoksuun Shirejoen kautta. Mutapojen tarina lienee muistuttanut vanhasta eurooppalaisesta ajatuksesta, joka oli tunnettu jo antiikin aikana, että kaikki Afrikan suuret joet, Niili, Senegal-joki, Kongo-joki ja nyt myös Sambesi, saivat alkunsa samasta suuresta sisämaan järvestä. Portugalilaisille myös kerrottiin, että Mosambikin Espirito Santo -joki (joka itse asiassa on estuaari, jonka muodostavat Umbeluzi, Matola ja Tembe) sai alkunsa eräästä järvestä, jonka laskujoki tuli tunnetuksi Delagoa-lahtena. Tämän seurauksena useiden vanhojen karttojen mukaan Sambesi ja “Espirito Santo” saavat molemmat alkunsa syvältä sisämaasta samasta järvestä.
Kuitenkaan bisoihin liittyvä etymologia ei ole vailla vastaväitteitä. Vuonna 1845 W. D. Cooley tutki Pereiran muistiinpanoja ja tuli siihen johtopäätökseen, että “Zambezi” ei juonnu bisojen nimestä, vaan ennemminkin bantutermistä “mbege”/“mbeze” (‘kala’), ja näin ollen tämä nimi luultavasti tarkoittaisi ‘kalajokea’.
David Livingstone, joka saavutti Sambesin yläjuoksun vuonna 1853, viittaa tähän jokeen nimellä “Zambesi”, mutta huomioi myös paikallisen nimen “Leeambye”, jota käyttivät lozit ja joka hänen mukaansa tarkoittaa ‘suurta jokea’ tai ‘jokea ylipäätänsä’. Livingstone huomioi myös muut tämän joen nimet — Luambeji, Luambesi, Ambezi, Ojimbesi ja Zambesi — joita käyttivät eri kansat sen varrella, ja hän sanoo, että “kaikki ne tarkoittavat samaa asiaa ja ilmaisevat näiden alkuperäiskansojen ajatusta siitä, että tämä suuri ja mahtava virta on tämän maa tärkein suoni.”
Portugalilaisissa asiakirjoissa “Cuama-joki” sittemmin katosi ja sen tilalle tuli “Sena-joki” (Rio de Sena), viittaus swahilinpuhujien ja sittemmin portugalilaisten kauppa-asemaan joen yläjuoksulla, Vila de Senaan. Vuonna 1752 Sambesin suisto, tuolloin tunnettuna nimellä “Senojen joet” (Rios de Sena), muodosti Portugalin Mosambikin hallinnollisen alueen. Mutta kun puheessa yleensä käytettiin termiä "Zambezi", se johti ajan mittaan kuninkaalliseen asetukseen vuonna 1858, jossa tämä hallintoalue sai uuden virallisen nimen "Zambézia".
Tutkimusmatkat joen alueella
thumb|Satelliitista otettu kuva Victorian putouksista ja sen alapuolella olevasta siksak-kuvioisesta rotkosta. Mutapojen imperiumin maantieteilijät tunsivat Sambesin seudun ja joen kulun, samoin kuin Ngamijärven ja Njassajärven, ja nämä olivat heidän kartoissaan melko tarkasti kuvattuina. Nämä tiedot olivat luultavasti peräisin arabeilta.
Ensimmäinen eurooppalainen, joka kävi Sambesilla sisämaassa, oli portugalilainen degredado António Fernandes, joka kävi joella vuosina 1511 ja 1513, tarkoituksenaan raportoida kaupankäynnistä ja muusta toiminnasta Keski-Afrikan sisäosissa. Näiden tutkimusten loppuraportin mukaan joen yläjuoksulla oli satamia, joiden kauppa oli paikallisesti merkittävää, etenkin suhteessa Itä-Afrikan kultakauppaan.
Ensimmäisen tunnetun tutkimusmatkan Sambesin yläjuoksulle suoritti Betšuanamaalta käsin skotlantilainen David Livingstone vuosien 1851 ja 1853 välillä. Kaksi tai kolme vuotta myöhemmin hän kulki Sambesia alas sen suulle, ja tällä matkallaan hän löysi Viktorian putoukset. Vuosina 1858–1860, mukanaan tutkimusmatkailija John Kirk, Livingstone lähti matkaan Kongonelta, yhdeltä Sambesin suiston neljästä haarasta, ja matkusti aina Viktorian putouksille saakka. Samalla matkalla hän myös kulki Sambesin sivujokea Shirejokea ylös aina Malawijärvelle saakka.
Seuraavien 35 vuoden aikana Sambesia tutkittiin vain vähän. Portugalilainen tutkimusmatkailija Serpa Pinto tutki joitakin sen läntisiä sivujokia ja teki mittauksia Viktorian putouksilla vuonna. Vuonna 1884 skotlantilainen Plymouthin veljien lähetyssaarnaaja Frederick Stanley Arnot kulki Sambesilta vedenjakajan yli Kongo-joen vesistölle ja tällä matkallaan löysi Sambesin alkulähteen. Hän tuli siihen tulokseen, että läheinen Kalene Hill, joka sijaitsi korkealla ja oli ilmastoltaan viileä, olisi erityisen sopiva paikka lähetysasemalle. Arnotin mukana tuolla matkalla kulki portugalilainen kauppias ja upseeri António da Silva Porto.
Vuonna 1889 Chinden kanaali Sambesin suun pääuomien pohjoispuolella nähtiin ensimmäistä kertaa eurooppalaisten toimesta. Majuri A. St. Hill Gibbons johti sinne kaksi retkikuntaa vuosina 1895–96 ja 1898–1900, ja ne jatkoivat Livingstonen alkamaa tutkimusta Sambesin valuma-alueen ylä- ja keskiosissa. thumb|Kaksi paikallista ihmistä Sambesilla lähellä Victorian putouksia.
Talous
Sambesin varren asukkaita arvioidaan olevan n. 32 miljoonaa henkeä. Noin 80% tästä populaatiosta on riippuvaista maataloudesta, ja joen yläjuoksun tulvatasangot muodostavat heille hyvää maatalousmaata.
Joen yhdyskunnat harjoittavat laajamittaista kalastusta, ja monet ihmiset kulkevat pitkiäkin matkoja päästäkseen kalastamaan. Monissa Sambian kaupungeissa ja monilla maan teistä, jotka johtavat joelle, peritään epävirallisia “kalaveroja” ihmisiltä, jotka vievät joen kalaa muualle maahan. Ruokakalastuksen lisäksi joillakin joen osilla harjoitetaan urheilukalastusta. Mongun ja Livingstonen välillä on useita turistimajoja, joilta käsin turistit voivat kalastaa eksoottisia kaloja, ja monet myös pyytävät kaloja myydäkseen niitä yleisöakvaarioihin.
Jokilaaksossa on paljon malmiesiintymiä ja fossiilisia polttoaineita, ja kivihiilen louhinta on paikoitellen merkittävää toimintaa. Joen varren tekoaltaat tarjoavat töitä monille ihmiselle, jotka huoltavat vesivoimaloita ja patoja. Monet joen osat ovat merkittäviä ja suosittuja turistikohteita. Viktorian putouksilla käy yli 100000 vierailijaa vuosittain, ja vuonna 2015 heitä raportoitiin olleen 141929 henkeä. Mana Poolsin kansallispuisto ja Karibajärvi vetävät myös puoleensa huomattavia määriä turisteja.
Liikenne
thumb|Victorian putousten silta vuonna 1975 Sambesissa on vähän väliä koskia, mistä syystä se ei koskaan ole ollut merkittävä vesiväylä pitkien matkojen kulkemiseen. David Livingstone yritti Sambesin-tutkimusmatkallaan luoda joelle siipiratasalusliikennettä, mutta tämän ajatuksen tekivät tyhjäksi Cahora Bassan kosket. Joillakin joen osilla on helpompaa kulkea kanootilla kuin autolla alueen huonoja teitä pitkin. Tiet vie huonoon kuntoon se, että ne jäävät tulvien tullen veden alle, ja kanootin puolesta puhuu myös se, että moniin joenvarren kyliin ei tule minkäänlaisia teitä. 1930- ja 1940-luvuilla operoitiin melottavilla proomuilla, jotka kulkivat Katomboran koskilta noin 50 km Livingstonesta jokea ylävirtaan Katima Mulilon yläpuolella oleville koskille. Veden pinnan korkeudesta riippuen veneitä kyettiin melomaan — melojat, jotka olivat lozeja kykenivät selviytymään useimmista koskista — tai veneitä voitiin vetää rannalta käsin tai ne kannettiin koskien ohi, ja härkäjoukot vetivät proomuja 5 km Ngonyen putousten ohi.
Joenylityspaikat, jotka ennen olivat harvassa, ovat alkaneet lisääntyä. Niitä ovat, lähtien joen alkulähteeltä: thumb|left|Turistivene Sambesilla, [[Mosi-oa-Tunyan kansallisopuistossa, Sambia. Valokuva on vuodelta 1971.]]
Joen ylittää joukko pieniä ponttooniveneitä Angolassa, läntisessä Sambiassa ja Mosambikissa. Tärkein näistä oli aiemmin Mongun ja Kalabon välillä toiminut vene. Mongun yläpuolella on mahdollista ylittää joki yhdessä tai kahdessa paikassa kahlaamalla silloin, kun sateita on saatu vähän.
Turistikohteissa, kuten Viktorian putouksilla ja Kariban padolla veneet kuljettavat turisteja joella lyhyitä matkoja.
Ekologia
thumb|[[Cahora Bassan järvi Mosambikissa on yksi vesivoiman tärkeimmistä lähteistä joella.]]
Saasteet
Jätevedet ovat suuri tekijä veden saastumisessa urbaaneilla alueilla, sillä riittämättömät vedenpuhdistuslaitokset joen alueella pakottavat kaupungit päästämään jätevesiä käsittelemättöminä jokeen. Tämä on johtanut joen veden rehevöitymiseen ja helpottanut huonoon hygieniaan liittyvien tautien kuten koleran, lavantaudin ja punataudin leviämistä joen alueella.
Luonnonsuojelu
Kavango–Sambesin kansainvälinen suojelualue tulee kattamaan osia Sambiasta, Angolasta, Namibiasta, Zimbabwesta ja Botswanasta, mukaan lukien kuuluisa Okavangon suisto ja Mosi-oa-Tunyan kansallispuisto Victorian putouksilla. Ajatellaan, että rajat ylittävä luonnonsuojelualue helpottaa eläinten liikkumista ja auttaa säilyttämään kosteikkojen vesiä puhtaana, missä asiassa ihmisyhteisöjen tuottama jätevesi on nykyään ongelma.
Luonnonsuojelun rahoitusta lisättiin Sambesin varren maissa vuonna 2008. Kavango–Sambesin kansainvälinen luonnonsuojeluprojekti, joka seuraa Sambesin kulkua Angolassa, Botswanassa, Namibiassa, Sambiassa ja Zimbabwessa, on saanut 8 miljoonan euron apurahan saksalaiselta kansalaisjärjestöltä. Osa näistä rahoista tullaan käyttämään luonnonsuojeluun liittyviin tutkimusprojekteihin. Angola on kuitenkin varoittanut, että sen alueella maamiinat voivat haitata projektia.
Sambesi virtaan nykyisellään seuraavien kansallispuistojen halki:
Kalojen suojelu
Vuonna 2017 todettiin, että Sambesin yläjuoksun ja sen sivujokien kalakantoja ylikalastetaan hälyttävässä määrin, joka on osittain seurausta siitä, että kalastusta koskevien lakien ja määräysten toimeenpanoa ei valvota. Kalojen todettiin käyneen erittäin vähiin Liambezi-järvellä ja Caprivin kaistaleella, ja tutkimusten mukaan kalojen määrä oli vähentynyt koko Sambesi-Cuando-Chobe -jokisysteemillä. Laiton kalastaminen (esim. ulkomaalaisten toimesta, namibialaisten palveluksessa) ja liikemiehet käyttivät alueen kalakantoja hyväkseen niin, että paikallisille markkinoille ja yhteisöille ei jäänyt juurikaan kaloja, vaikka heidän kulttuurinsa ja taloutensa olivat riippuvaisia tästä resurssista.
Namibian viranomaiset ovat sittemmin kieltäneet yksisäielangasta valmistetut verkot ja päättäneet kalastuskiellosta, joka kestää kolme kuukautta joka vuosi, jotta kaloilla olisi mahdollisuus lisääntyä. Viranomaiset myös nimittivät kalavartijoita, ja Kayasan kanaali ja Impalila julistettiin kalansuojelualueiksi. Asianomainen Namibian ministeriö myös yrittää edistää vesikulttuuria ja aikoo istuttaa alueelle tuhansia kalanpoikasia, jotka annetaan ensin rekisteröidyille kalojen pienviljelijöille kyseisellä alueella.
Epizoottinen tauti EUS
19.9.2007 joella havaittiin kalojen kulkutautia, jossa kalat saivat haavaumia. Tämä tauti tappoi satoja kaloja joessa. Sambian maatalousministeri Ben Kapita pyysi asiantuntijoita tutkimaan tätä tautia, jotta saataisiin selville, mikä sen aiheuttaa ja voisiko se levitä ihmisiin.
Merkittävät kaupungit
Suurilla alueilla joen varrella asutus on vähäistä, mutta siellä on myös tärkeitä kaupunkeja, mukaan lukien seuraavat:
Majakkaranta
Majakkaranta on asuinalue (pienalue) Pihlajaniemen ja Korppolaismäen kaupunginosissa Turussa.
Majakkaranta sijaitsee Aurajoen itäpuolella Saaristomereen kuuluvan Pitkäsalmen rannalla. Vastarannalla ovat Hirvensalon Lauttaranta ja Moikoinen. Majakkarannan ja Aurajokisuun välinen kapea maakaistale on puolestaan Itärantaa. Etäisyys Turun ydinkeskustaan on noin kolme kilometriä.
Vuonna 2016 Majakkarannan asukasluku oli 1 120. Alueen väestöstä 9,1 % on alle 15-vuotiaita ja 26,6 % yli 65 vuotiaita. Suomea puhuu äidinkielenään 88,2 % väestöstä ja ruotsia 7,1 %. Muun kielisiä on 4,7 %.
Majakkarannassa on kerrostaloja, muun muassa 18 kerroksinen Airiston tähti, pieniä puisto- ja viheralueita, kuten Pilssi, Harus ja Klyyvari , sekä supermarketti.
Asuinalueen pääkatu on Kölikatu, joka liittyy keskustan suuntaan vievään Stålarminkatuun, Vähäheikkiläntiehen sekä Turun saarille johtavaan Hirvensalon puistotiehen.
Fölin bussilinjat 3 ja 30 liikennöivät Majakkarannan ja keskustan välillä.
pienoiskuva|Vaaleat rakennukset ovat Majakkarannan asuinaluetta.
Alueen rajaus
Majakkarannan pienalue rajautuu idässä Hirvensalon puistotiehen ja Stålarminkatuun sekä pohjoisessa ja lännessä Kölikatuun. Etelässä alue rajautuu mereen.
Kaupunginosajaossa Majakkaranta kuuluu pääosin Pihlajaniemeen, mutta Kokkakadun ja Kölikadun välinen alue on osa Korppolaismäen kaupunginosaa.
Turun suuralueista Majakkaranta kuuluu Keskustan suuralueeseen.
Heroes of Might and Magic V
Sarjan aiemmista osista poiketen pelin on kehittänyt Nival Interactive ja julkaissut Ubisoft. Se julkaistiin Yhdysvalloissa ja Kanadassa 24. toukokuuta 2006. Venäjän versio julkaistiin Venäjällä 19. toukokuuta. Pelille on julkaistu myös kaksi lisäosaa: Hammers of Fate sekä Tribes of the East. Alkuperäisestä Heroes of Might and Magic V:sta ja sen lisäosista on myös yhtenäinen paketti Heroes of Might and Magic V: Gold Edition, joka julkaistiin vuonna 2007.
Maastossa liikkuminen
Maastossa liikkuminen tapahtuu samoin kuin aikaisemmissa osissa paitsi että visuaalisuus on kolmiulotteista. Peliä voi seurata lähes kaikista kuvakulmista läheltä ja kaukaa. Maasto ei ole enää tasaista vaan sen pinnanmuodot vaihtelevat. Maastossa sijaitsevat rakennukset ynnä muut ovat pitkälti kopioituja Heroes III:sta vaikkakin ne on muutettu kolmiulotteisiksi.
Taistelu
250px|thumb|left|Kuvakaappaus taistelusta. Taistelut käydään edelleen samalla periaatteella kuin aiemmissa osissa, eli vuoropohjaisesti. Joukko-osastoja voi olla korkeintaan seitsemän ja sankarit toimivat kuin kenraalit ohjaten joukkojaan taistelukentällä. Sankareiden taidot vaikuttavat heidän joukko-osastojensa taitoihin. Myös onni ja moraali ovat vahvasti kytkeytyneet taisteluun. Sotakoneet ovat kolmannesta osasta tutut "ammusvaunu", "ensiaputeltta" ja "ballista". Taistelun voittaa se kumpi on ensin tuhonnut kaikki vastustajan joukot tai mikäli toinen lähtee karkuun tai luovuttaa. Taistelukentän maasto on pitkälti riippuvainen maaston kohdasta, jossa sankari sijaitsee ja se on jaettu neljännestä osasta tuttuihin neliöihin muista osista tuttujen kuusikulmioiden sijaan.
Taiat
Taisteluissa käytettävät loitsut on jaettu neljään uuteen kategoriaan: Light magic, summoning magic, destructive magic ja dark magic. Maastossa käytettävät loitsut ovat myös oma kategoriansa "Adventure magic". Taioilla on edelleen viisi eri tasoa ja jokaisella tasolla on kaksi eri opittavaa loitsua eli yhteensä yhden kategorian loitsuja voi opetella 10 erilaista poikkeuksena adventure magic, jonka loitsuja on ainoastaan neljä. Loitsuja voi oppia Heroes III:n tapaan kaupungin taikatalosta tai eri paikoista maastosta mikäli taitotaso on riittävä. Eri kategorioiden taikoja voi oppia kolmannelta tasolta ylöspäin, mikäli sankari on opetellut kyseisen taian toissijaisen taidon esimerkiksi jos sankarilla on destructive magic -taito advance tasolla, hän voi opetella destructive magicin loitsuja neljännelle tasolle asti. Eri rodut ovat useasti erikoistuneet aina tietyn tyypin loitsuille esimerkiksi necromancerit pitävät Dark Magicista, Sylvanialaiset Light magicista ja Dungeonilaiset Destructive magicista. Seuraavassa on luettelo, jossa eri taikojen ominaisuuksista on kerrottu hieman tarkemmin:
Taidot
Pelissä on myös uudistunut taitojärjestelmä. Ensisijaisia taitoja ovat hyökkäys-, puolustus-, spell power- ja tietämystaito. Lisäksi moraali, onni ja mana ovat ensisijaisia taitoja.
Toissijaiset taidot kehittävät vielä tarkemmin pelaajan hyökkäystä, puolustusta, taikoja ynnä muita. Toissijaisilla taidoilla on kolme tasoa "basic", "advance" ja "expert". Lisäksi kaikilla toissijaisilla taidoilla on lisäominaisuuksia. Eri roduille voi opettaa eri toissijaisia taitoja ja jokaisella rodulla on vieläpä omat erikoistaitonsa, joita muut rodut eivät voi oppia esimerkiksi havenin "training" ja infernon "gating".
Aina kun sankari saa uuden "levelin", hänen hyökkäys-, puolustus-, spell power- tai tietämystaito paranee yhdellä ja hänellä on samalla mahdollisuus oppia jokin uusi toissijainen taito tai kehittää jo oppinutta taitoa. Toissijaisia taitoja on kaksi vaihtoehtoa, joista toinen pitää valita. Vaihtoehtoisesti sankari voi päättää haluavansa oppia toissijaisen taidon lisäominaisuuden. Kaiken kaikkiaan sankarin on valittava yksi neljästä eri vaihtoehdosta. Kaksi niistä on toissijaisten taitojen kehittämistä tai uuden oppimista, mutta vaihtoehtoisesti sankari voi päättää haluavansa oppia jommankumman toissijaisen taidon lisäominaisuuden. Sankarilla voi olla korkeintaan viisi eri opittua toissijaista taitoa ja kolme lisäominaisuutta jokaisella niistä.
Haven
250px|thumb|right|Kuva Havenista. Ihmisten ja uskonnollisten sotapäälliköiden asuttama. The Griffin Empiren ylin päämäärä on "laki ja järjestys". Sotilaallisen perinteensä vuoksi heidän erikoistaitonsa on joukkojen kouluttaminen. Erikoistaidon avulla joukoista voi kehittää voimakkaampia ja halvempia ostaa. Kampanjassa Havenin joukkoja johtaa pääasiassa kuningatar Isabel.
Inferno
Pimeä alamaailman demonien kuningaskunta. Infernon joukot käyttävät erikoistaitoa "gating", jonka avulla joukot voivat kutsua tilapäisesti oman rodun joukkoja mukaan taisteluun. Demonit ovat pelin ensisijaisia vihollisia, joita johtaa paha demonivaltias Kha-Beleth. Toisessa kampanjassa demoneita ohjaa sankari nimeltä Agrael.
Necropolis
Necropolisia ohjaavat turmeltuneet velhot, jotka palvovat vääristynyttä versiota Dragon of Orderista yrittäessään löytää ikuista rauhaa ja kauneutta kuolemassa, joka heiltä evättiin elämästä. He osaavat käyttää nekromantian pimeää taikaa ja uudelleenelävöittää teurastettuja vihollisia tuoden heidät omaan armeijaansa. kolmannessa kampanjassa necropoliksen joukkoja johtaa kiukkuinen ja juonikas Markal.
Sylvan
Sylvanialaiset ovat viehkeitä ja maltillisia sieluja, ja he elävät läheisessä sopusoinnussa luonnon kanssa. He ovat epäluuloisia koneita ja kaupunkeja kohtaan ja pitävät muinaiset tapansa eivätkä liittoudu vieraiden kanssa helposti. Heidän sankarinsa ja joukkonsa keskittyvät jousiammuntaan pyrkien pääsemään eroon vastustajistaan koskematta heihin. Heidän rotunsa erikoistaito "avenger" antaakin heidän jousiampujille erikoislaatuisia kykyjä päästä eroon vastustajistaan aina vain nopeammin. Sylvan on vastakohta dungeonille. Viidennessä kampanjassa sylvanin joukkoja johtaa diplomaatti nimeltään Findan.
Academy
Academy on velhojen ja taiallisten olentojen hallinnoima rotu. Heidän yhteiskuntansa on antautunut tiedolle ja viisaudelle ja monet heidän sankareistaan keskittyvät taikojen käyttöön. Yksiköt käsittävät paljon ampuvia ja lentäviä joukkoja. Kuudennen ja viimeisen kampanjan academyn joukkoja ohjaa myöhäisen arkki-maagi Cyruksen poika Zehir, joka on uusi arkki-maagi. Academyn velhojen erikoistaito on "artificer" eli he voivat rakentaa joukoilleen miniartefakteja.
Haven kampanja
Odottamaton demonien hyökkäys keskeyttää kuningas Nicolain sekä lady Isabelin häät, ja pian Griffin Empire on sodassa Sheoghin demoneita vastaan. Nicolain johdolla Isabel lähetetään yhdessä hänen abbedinsa Beatricen kanssa Kesäpalatsiin, missä heitä suojelee Godric, kuninkaan setä. Isabel saa taivutettua Godricin antamaan hänelle luvan osallistua sotaan mieluummin kuin odottaa. Godric menee Hopeisiin Kaupunkeihin pyytämään apua arkkimaagi Cyrukselta sillä aikaa kun Beatrice menee Irollaniin pyytämään apua haltijoiden kuninkaalta Alaronilta. Lopulta Isabelin koottua armeijan ja Beatricen palattua johtamaan häntä haltijoiden apujoukkojen luo ilmeneekin, että Beatrice on Biara; succubus, ja demonilordi Agraelin apulainen (Oikeasti Biara oli tappanut oikean Beatricen ja ottanut tämän hahmon saadessaan tietää, että Nicolai oli lähettänyt Isabelin Kesäpalatsiin). Beatrice ei oikeasti tavannut kuningas Alaronia ollenkaan, ja koko tapaaminen oli Agraelin ansa, jonka aikomuksena oli siepata Isabel. Isabel pakenee Agraelia Godricin avustuksella (Godric epäonnistui yrittäessään värvätä apua Cyrukselta, joten hän palaa itse), mutta he ovat myöhässä yrittäessään estää Agraelia tappamasta Nicolaita. Lopussa Nicolai julistaa viimeiseisillä voimillaan Isabelin kuningattareksi.
Inferno kampanja
Vaikka Nicolai onkin kuollut, Agrael on epäonnistunut tehtävässään siepata Isabel ja yrittää paeta demonivaltias Kha-Belethin vihaa. Aikomuksenaan kukistaa Kha-Beleth hän päättää vallata Heart of the Griffinin, jota Nicolai oli käyttänyt heidän taistelussaan. Saavuttaessaan mausoleumin hän tapaa salaperäisen haltijain ilmestyksen, Tierun, joka paljastaa, että demonivaltias yrittää kutsua maailmanlopun ennustavaa Demonimessiasta. Tieru määrää Agraelia tapaamaan hänet Dragonmistin saarilla, joille pääsee ainoastaan haltijoiden maiden, Irollanin, kautta. Pitkän marssin ja useiden haltijoita vastaan käytyjen taisteluiden jälkeen Agrael tapaa Tierun, joka kertoo hänelle auringon pimennyksen sodasta, jossa Kha-Beleth karkotettiin kuten myös Demonimessiaan yhteydet Isabeliin. Agrael myöntää, että hän kyseenalaisti Kha-Belethin suunnitelmia, sillä hän on rakastunut Isabeliin, ja Tieru kertoo hänelle, että hänen täytyy puhdistautua demonisesta korruptiostaan todellisen luonnon riitin avulla. Agrael suostuu, ja rituaalin aikana Biara yrittää varastaa Heart of the Griffinin aikomuksenaan palauttaa sen Sheoghille, mutta Agrael lähettää Biaran takaisin demonimaailmaan Heart of the Griffinin avulla. Tieru paljastaa Agraelille että Heart of the Griffin ei tuhoa demoneja vaan karkoittaa ne takaisin demonimaailmaan, jolloin Agrael tajuaa että kaikki Nikolain tuhoamat demonit voivat palata vahvempina joukkoina.
Necropolis kampanja
Samaan aikaan Griffin Empiressä Isabelin paikka kuningattarena on haastettu arkkipiispa Randallin ja muiden paikallisten lordien taholta, jotka aloittavat sisällissodan. Salaperäinen necromanceri, Markal, auttaa Isabelia tämän taistelussa kapinallisia vastaan. Markal paljastaa olleensa Nicolain äidin, kuningatar Fionan, entinen neuvonantaja ja tarjoutuu auttamaan Isabelia elvyttämään tämän kuolleen aviomiehen Vampyyrien vaatekappaleen avulla. Vaikka Isabel luottaa häneen ja auttaa keräämään palaset, Godric on vähemmän hyväuskoinen varoittaen Isabelia, että Markal oli karkotettu vuosia aikaisemmin tämän nekromantian ja petollisuuden takia. Isabel ei välitä varoituksista, ja kun hän ja Markal keräävät artefakteja, hän tuhoaa entisiä liittolaisiaan haltijoiden ja velhojen avulla, joiden johtajan Cyruksen Markal surmasi saadakseen yhden artefakteista. Kun Godric ei enää kestä tätä, hän pitää viimeisen artefaktin ja linnoittautuu velhojen kaupunkiin Hikmiin. Markal kostaa hänelle kidnappaamalla tämän tyttären kiristykseksi. Myöhemmin hän päihittää Godricin ja tämä vangitaan. Tämän jälkeen Isabel ja Markal aloittavat viimeisen marssinsa sankareiden istuntosaliin.
Dungeon kampanja
Pimeiden haltijoiden valtakunnassa, Ygg-Challissa, klaani nimeltä Shadowbrand pitää turnauksen valitakseen uuden johtajansa. Tuntematon noita, Raelag, osallistuu ja voittaa tullen klaaninjohtajaksi, ja etsii nyt yksinäistä valtiota yhdistääkseen klaanit. Toisen klaanin, Shadyan, avustuksella hän sulautuu muihin klaaneihin, paitsi Soulscariin, jonka on huomattu olevan liitossa demoneiden kanssa. Raelag huomaa, että Demonivaltias on lähettänyt demonilordi, Veyerin, sieppaamaan kuningatar Isabelin. Saapuessaan Sheoghin laitapuolelle, Raelag murskaa Veyerin ja pyytää Isabelia seuraamaan häntä Tierun luokse, missä hän voi puhdistautua Demonivaltiaan vaikutuksesta. Markal tosin taivuttaa Isabelin toisiin aatoksiin ja he jatkavat matkaansa sankareiden istuntosaliin.
Sylvan kampanja
Kun Nicolai on herätetty henkiin, Isabel huomaa kauhukseen, että loitsu on kironnut miehen sielun tehden hänestä vampyyrin. Ällistyen tästä ilmestyksestä Isabel murtuu ja Markal tarttuu tilaisuuteen ilmoittaen itsensä Griffin Empiren johtajaksi.
Kun haltijoiden kuningas, Alaron, pettää Griffinin pakolaiset, Markalin voimat alkavat hyökätä Irollaniin, ja diplomaatti, Findan, lähetetään pysäyttämään hyökkäykset. Myöhemmin hän saa tehtäväkseen etsiä Smaragdilohikäärmeet pysäyttääkseen epäkuolleitten kulun, mutta palaakin etsimään pääkaupunkia, Syris Thallaa, joka on piiritetty. Alaron kuolee piirityksessä, mutta kertoo Findanille, että tämän tulee etsiä Tieru. Kaupungin suojelemisen jälkeen Findan matkustaa Dragonmistin saarille, mutta myöhästyy pysäyttämästä Biaraa, joka tappaa Tierun. Tosin jälkeenpäin Tierun henki kertoo Findanille Kha-Belethin suunnitelmista; Demonivaltias on asettanut Isabeliin jäljen, joten hän tulee synnyttämään Demonimessiaan. Tieru myös määrää Findania ottamaan käärön takaisin Biaralta. Käärö voisi voimakkaan velhon käyttämänä pysäyttää Kha-Belethin, ja ainoa velho, joka voisi sen tehdä, on Zehir, Cyruksen poika.
Biaran jahtaamisen ja käärön takaisin ottamisen jälkeen findan palaa Irollaniin, missä haltijat ovat nyt voiton partaalla. Vastassa on kuitenkin vielä kamala vampyyrilordi Nicolai. Feeniksien avustuksella tai tuhoamalla kaikki aavelohikäärmeet Findan ”tuo valkeuden”, ja asettaa Nicolain lepoon. Tämän jälkeen hän lähtee etsimään Zehiriä.
Academy kampanja
Hopeisten Kaupunkien pirstouduttua Markalin hyökkäykseen uusi arkkimaagi Zehir vapauttaa velhojen kansakunnan necromancereiden kourista ja kostaa isänsä, Cyruksen, puolesta. Pikavauhdilla hän kokoaa joukkonsa ja valtaa Hopeiset Kaupungit takaisin ennen liittoa Findanin ja vapautetun Godricin kanssa. Kolmikko tuhoaa Markalin, ja polttaa tämän ruumiin varmistaen ettei hän voi palata lichinä. Päättäen vapautta Isabelin demonisesta vaikutuksesta he liittoutuvat Raelagin ja Shadyan kanssa, ja menestyksekkäästi pääsevät Isabelin luo valmistaen tämän todellisen luonnon riittiin.
Kun lopussa Godric ja Isabel tarkastelevat kotimaansa vahinkoja, Isabelin silmät loistavat punaisina antaen ymmärtää, etteivät Sheoghin demonit ole täysin voitettuja vielä.
Vastaanotto
Heroes V:seen suhtauduttiin melko myönteisesti ja keskiarvollinen arvosana on 78.93 %. Peli sai myönteistä palautetta erityisesti onnistuneesta kolmiulotteisuudestaan sekä hyvästä musiikista.
Negatiivista palautetta peli sai erityisesti liian hitaasta moninpelistään, kieliopillisista ja oikeinkirjoituksellisista virheistä, liian pienestä määrästä kenttiä sekä pienien bugien määrästä. Jotkin näistä ongelmista on kuitenkin korjattu patcheillä sekä lisäosien myötä.
Joseph Tal
thumb|Joseph Tal (1987) Joseph Tal (s. Joseph Grünthal; 18. syyskuuta 1910 – 25. elokuuta 2008) oli israelilainen säveltäjä.
Elämä
Tal syntyi nykyisin Puolaan kuuluvassa Pniewyssä, silloisessa Saksan keisarikunnassa. Pian syntymänsä jälkeen hän muutti perheineen Berliinin. Perheen isä Julius työskenteli juutalaistutkimuksen korkeakoulussa. Joseph Tal pääsi Berliinissä musiikkiopistoon, jossa hänen lukuisien opettajiensa joukossa olivat muiden muassa Paul Hindemith, Max Trapp ja Heinz Tiessen. Talin saatua opintonsa päätökseen hän meni naimisiin tanssija Rosie Löwenthalin kanssa.
Natsit nousivat valtaan vuonna 1933. Vuotta myöhemmin (1934) Tal muuttikin oman perheensä kanssa pysyvästi Palestiinaan. Hän oli opiskellut jo Saksassa valokuvausta ja työskentelikin alalla Palestiinassa jonkin aikaa. Pian hän kuitenkin omistautui musiikille. Asuttuaan alueella eri paikoissa hän asettui Jerusalemiin, jossa hän soitti pianoa sekä harppua ja opetti pianonsoittoa.
Tal erosi vaimostaan vuonna 1937. Hän alkoi opettaa Jerusalemin musiikkiakatemiassa ja toimi jopa sen johdossa 1940–1950-lukujen vaihteessa. 1950-luvun alussa Tal aloitti pitkän uransa Jerusalemin heprealaisessa yliopistossa. Hän meni vuonna 1940 naimisiin toisen vaimonsa, kuvanveistäjä Pola Pfefferin kanssa.
Talista tuli ahkera luennoitsija. Hän muun muassa edusti Israelia Nykymusiikin kansainvälisessä yhteisössä. Hän osallistui kansainvälisiin konferensseihin ja oli Berliinin taideakatemian jäsenenä. Vaikka hän toimi vielä myöhemmälläkin iällään pianistina ja kapellimestarina, hänen nykyinen merkittävyytensä perustuu pitkälti hänen työhönsä säveltäjänä. Hän osallistui vanhuudessaan Talmark-tutkimusprojektiin, jonka tarkoituksena oli kehittää uusi nuotinnusjärjestelmä. Vaikka hänen näkönsä heikkeni, hän jatkoi sävellystyötään ja kirjoitti kolmannen omaelämäkertansa.
Tal kuoli luonnollisesti Israelissa 97-vuotiaana. Hänet haudattiin Ma'ale HaHamishaan. Hänen teoksiaan on julkaissut lähinnä Israel Music Institute, ja arkistoa pitää Israelin kansalliskirjasto.
Musiikki
Tyylissään Tal oli uskollinen eurooppalaiselle taustalleen. Monesti hänen teoksiinsa vaikuttivat raamatulliset ja juutalaishistorian aiheet. Hänen teoksensa näyttävät usein lähinnä atonaalisilta, mutta vaikka tämä olisi tuotannossa hallitseva ominaisuus, vaihteli Talin tyyli huomattavastikin hänen eri elämänsä vaiheissa. Hän hyödynsi myös kaksitoistasäveljärjestelmää.
Tyylillisesti Tal oli monipuolinen säveltäjä. Hän sävelsi useamman oopperan. Sinfonioita hänellä on kuusi ja jousikvartettoja kolme. Lisäksi hän sävelsi muun muassa pianokonserttoja, muita konserttoja ja kamarimusiikkia erilaisille kokoonpanoille. Kamarimusiikissa Tal käytti vaihtelevia kokoonpanoja. Osa niistä on perinteisiä. Esimerkkinä tästä on pianotrio. Eräät teokset taas ovat epätavallisemmille kokoonpanoille, kuten pianon ja tuuban yhdistelmälle.
Vokaalimusiikkia Tal sävelsi runsaasti. Hänen vokaalimusiikkituotantonsakin on vaihteleva. Hän käytti sekä laulusolisteja että kuoroa. Osassa vokaalimusiikkiteoksista on myös soitinsäestys. Myös elektroninen musiikki on edustettuna hänen tuotannossaan, ja lisäksi sitä kuullaan eräissä hänen säveltämissään oopperoissa. Hän oli kiinnostunut elektronisen musiikin mahdollisuuksista ja sai jopa Unescon avustuksen elektronisen musiikin tutkimusta varten.
Ansiot
Tal sai taiteellisesta työstään lukuisia palkintoja ja huomionosoituksia. Tärkeitä ovat muiden muassa Berliinin taideakatemian jäsenyys (1969), Israelin valtiopalkinto (1970), Berliinin kaupungin taidepalkinto (1975), Yhdysvaltain taide- ja kirjallisuusakatemian kunniaulkomaalaisjäsenyys (1981), Wolfin palkinto (1982), ensimmäisen luokan Bundesverdienstkreuz (1985), Ordre des Arts et des Lettres'n komentajuus (1985), Tel Avivin yliopiston kunniatohtorinarvo (1993), Jerusalemin kaupungin Yakir Yerushalayim -palkinto (1995), Hampurin musiikin ja teatterin korkeakoulun kunniatohtorinarvo (1996) ja Jerusalemin heprealaisen yliopiston kunniatohtorinarvo (1998).
Suomirokkia 13
Suomirokkia 13 (20 sinivalkoista rockhittiä!) on samannimisen, Poko Rekordsin julkaiseman, kokoelmalevysarjan 13. osa. Se julkaistiin 18. kesäkuuta 2008. Kokoelma-CD:n mukana tuli ensimmäistä kertaa karaoke-DVD.
Aarne Blick
Aarne Leopold Blick (3. helmikuuta 1894 Ulvila – 15. helmikuuta 1964 Helsinki) oli suomalainen jääkärikenraali ja Mannerheim-ristin ritari numero 11.
Jääkärinä ja sisällissodassa
Blick liittyi Saksassa jääkärijoukkoon 10. lokakuuta 1915. Jääkäripataljoona 27:ssä Blick yleni Hilfsgruppenführeriksi (apulaisryhmänjohtaja) ja osallistui Missejoen, Riianlahden, Schmardenin ja Aajoen taisteluihin. Suomeen hän palasi jääkäreiden pääjoukon mukana ja osallistui sisällissotaan joukkueenjohtajana ja myöhemmin komppanianpäällikkönä 4. jääkäripataljoonassa. Hän oli mukana Pohjois-Suomen sekä Tampereen, Rajamäen ja Raivolan taisteluissa.
Rauhan vuodet 1920- ja 1930-luvuilla
Sisällissodan jälkeen Blick suoritti ylioppilastutkinnon Kemin Suomalaisessa yhteiskoulussa, mutta päätti jäädä uraupseeriksi armeijaan. Blick toimi muun muassa komppanianpäällikkönä, toimistoupseerina sekä Kainuun ja Salmin rajavartiostojen komentajana, Kadettikoulun kouluttajana ja Taistelukoulun johtajana. Viimein vuonna 1936 everstiksi ylennettynä Blick sai komentoonsa perinteikkään Savon jääkärirykmentin.