cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vironruotsalaiset
Nykyaika
thumb|right|Viroon neuvostomiehityksen ajaksi jäänyt vironruotsalainen Maria Murman vuonna 1993. Viroon jäi Neuvostoliiton valtauksen jälkeen noin 1 000 ruotsalaista. Suurimmalla osalla jääneistä oli virolaisia läheisiä, jotka eivät voineet itse lähteä pakoon. Myös osa sodasta selvinneistä rintamapalvelusmiehistä palasi kotiseuduilleen. Ruotsalaisia oli kuitenkin niin vähän, että he sulautuivat nopeasti virolaisiin koulun ja avioliittojen kautta. Vuonna 1940 lakkautettu vironruotsalainen järjestö Svenska Odlingens Vänner perustettiin uudelleen Ruotsissa vuonna 1945. Alkuinnostuksen jälkeen järjestötoiminta alkoi kuitenkin hiipua vironruotsalaisten hiljalleen kuollessa. Järjestö perustettiin kuitenkin taas Viroonkin vuonna 1988 ensimmäisenä etnisenä järjestönä Virossa. Viron itsenäistyttyä uudelleen vuonna 1991 vironruotsalaisille oli jälleen mahdollista vierailla kotiseuduillaan. Useita maatiloja on palautettu ruotsalaisille omistajilleen. Monet vironruotsalaiset ovat lisäksi ostaneet alueelta kesämökkejä. Vuoden 2000 väestönlaskennan mukaan Virossa oli 300 etnistä ruotsalaista, joista 211 oli Viron kansalaisia. Koska arvellaan, että kaikki eivät ilmoita todellista etnistä taustaansa, on vironruotsalaisten määräksi Virossa arvioitu myös noin tuhat. Ruotsissa asuvien vironruotsalaisten määrästä ei ole luotettavia arvioita.
Murre
Vironruotsalaiset puhuivat vironruotsin murretta, johon oli tullut vaikutteita viron kielen ääntämyksestä ja kieliopista. Samoin vironruotsalaisten murre vaikutti lähialueiden viron kieleen. Murteessa oli säilynyt myös vanhoja skandinaavisia sanoja. Vanhojen piirteiden säilyminen selittyy kielen puhujien eristäytyneisyydellä muista ruotsin puhujista. Vanhojen piirteiden takia riikinruotsin puhujat eivät ymmärrä sitä täysin. Vironruotsissa oli Ruhnun, Vormsi-Noarootsi-Riguldin ja Pakri-Vihterpalun murteet. Hiidenmaan murre hävisi Hiidenmaalta, mutta se säilyi Ukrainan Gammalsvenskbyssä, jonne Hiidenmaan ruotsinpuhujat siirrettiin. Naissaaren murre hävisi 1800-luvun aikana. Nykyisin vironruotsin puhujia on Virossa muutamasta tusinasta sataan ja Ruotsissa muutamasta sadasta tuhanteen. Riikinruotsi on korvaamassa vironruotsia käytössä niin Ruotsissa kuin Virossakin.
Elinkeinot
Vironruotsalaiset elivät virolaisten tapaan lähinnä maataloudesta, eikä heillä ollut baltiansaksalaisten kaltaista erityisasemaa. Tärkeimmät yksittäiset alat olivat karjanhoito ja kalastus. Erityisesti Ruhnun saarella harjoitettiin myös hylkeenpyyntiä. Maatalouden ohella toimittiin myös merenkulussa.
Asuminen
Vironruotsalaisten tyypilliset asumukset poikkesivat virolaisten vastaavista. Ruotsalaisilla yleensä kolme huonetta käsittänyt asuinrakennus ja riihi olivat erillisiä, kun taas virolaisilla ne sijaitsivat useimmiten samassa rakennuksessa. Virolaistyylinen riihiasumus oli ruotsalaisilla käytössä vain Ruhnun saarella. Vironruotsalainen asuinrakennus muodostui yleensä avonaisella tulisijalla varustetusta eteisestä, suuresta tuvasta ja kamarista. Talojen sisustus ja kalustus oli usein koristeellisempaa kuin virolaisilla. Vironruotsalainen kylä oli tyypillisesti 30–50 pihapiiriä käsittävä ryhmäkylä, jossa oli haarautuvia katuja. Erot vironruotsalaisten ja virolaisten asutusten välillä olivat nähtävissä myös alueilla, joilla oli seka-asutusta.
Sanne Erkkola
pienoiskuva|Sanne Erkkola [[Kalevan kisat 2018|Jyväskylän Kalevan kisoissa 2018.]] Sanne Erkkola (s. 8. maaliskuuta 1994) on suomalainen keihäänheittäjä. Hän edustaa Turun Urheiluliittoa. Aiemmin hän on edustanut Turun Pyrkivää ja Turun Weikkoja. Erkkolan valmentajana toimii Tuomas Laaksonen.
Kalevan kisoissa Erkkola saavutti keihäänheitossa kultaa vuonna 2020 silloisella ennätyksellään 57,04. Hän uusi Suomen-mestaruutensa Tampereella 2021 tuloksella 58,55 ja Joensuussa 2022 tuloksella 55,94. Espoossa 2023 Erkkola saavutti hopeaa. Hänen ennätyksensä on Oulussa kesäkuussa 2022 heitetty 60,18.
Erkkola voitti keihäskilpailun ensimmäisessä aikuisten maaottelussaan Tukholmassa 2021.
Neil Simon
thumb|Neil Simon vuonna 1966|alt= Marvin Neil Simon (4. heinäkuuta 1927 Bronx, New York – 26. elokuuta 2018 Manhattan, New York) oli yhdysvaltalainen näytelmäkirjailija ja elokuvakäsikirjoittaja. Hän sai uransa aikana kolme Tony-palkintoa ja yhden Pulitzerin.
Simon syntyi Bronxissa New Yorkissa ja opiskeli vuonna 1946 lyhyen aikaa New Yorkin yliopistossa. Hänen ensimmäinen Broadway-näytelmänsä Come Blow Your Horn kantaesitettiin vuonna 1961.
Simon oli 1960-luvulta 2000-luvulle tuottelias kirjoittaja. Hän julkaisi kymmenittäin tunnettuja näytelmiä ja käsikirjoitti elokuvia. Hän oli naimisissa muun muassa Marsha Masonin kanssa vuosina 1973–1981 ja Elaine Joycen kanssa vuodesta 1999.
Elämä ja ura
Simon syntyi juutalaisperheeseen heinäkuussa 1927 New Yorkin Bronxissa. Hänen isänsä Irving Simon oli vaatekauppias. Bronxin lisäksi hän varttui myös Washington Heightsin naapurustossa Manhattanilla. Hän opiskeli New Yorkin yliopistossa 1944–1945 ja Denverin yliopistossa Coloradossa 1945–1946, jossa hän palveli samalla Yhdysvaltain ilmavoimissa ja toimi sotilaslehden urheilutoimittajana.
1940-luvulla Simon kirjoitti myös radiohupailuja veljensä Dannyn kanssa. 1950-luvulla he siirtyivät televisioon, jossa he kirjoittivat sketsejä muun muassa Jackie Gleasonille kirjoittajakollegoinaan muun muassa Woody Allen ja Mel Brooks. Danny Simon siirtyi ohjaajan tehtäviin, mutta Neil Simon alkoi saada yhä enemmän menestystä kirjoittajana ja voitti Emmy-palkinnon Sid Caesarin (1957) ja Phil Silverin tv-show’sta (1959). Vuonna 1961 veljekset Neil ja Danny Simon julkaisivat ensimmäisen teatterinäytelmänsä Come Blow Your Horn, joka oli samalla heidän viimeinen yhteistyöhankkeensa.
Neil Simon teki näytelmistään myös elokuvasovituksia. Näitä ovat Päreet palaa!‎‎ (1975, ohj. Melvin Frank), Brighton Beach Memoirs (1986, ohj. Gene Saks), Sukumme on toista maata (Lost in Yonkers, 1993, ohj. Martha Coolidge), Jake’s Women (1996, ohj. Glenn Jordan) ja London Suite (1996, ohj. Jay Sandrich).
Simonille myönnettiin Tony-palkinto näytelmistä The Odd Couple, Biloxi Blues ja Lost in Yonkers, josta hän sai myös Pulitzer-palkinnon.
Vuonna 1999 Simonilta julkaistiin omaelämäkerta The Play Goes On: A Memoir.
Simon kuoli keuhkokuumeeseen 91-vuotiaana Manhattanilla 26. elokuuta 2018. Ennen kuolemaansa hän sairasti Alzheimerin tautia ja munuaisten vajaatoimintaa.
Suomennettuja näytelmiä
Simonin näytelmistä on esitetty suomeksi ainakin näitä:
Aleksandrovski sadin metroasema
Aleksandrovski sad on yksi Moskovan metron asemista. Se avattiin 15. toukokuuta 1935.
Main Street
Main Street tarkoittaa muun muassa seuraavia:
Indawgyi
Indawgyi on Myanmarin suurin järvi. Se sijaitsee Kachinin osavaltiossa maan pohjoisosassa. Järven keskellä sijaitsevalla saarella on Shwe Myitzun pagodi. Kuivan kauden aikana saarelle pääsee kävellen.
Le Pion
Le Pion on ranskalaisen Christian Gionin ohjaama elokuva vuodelta 1978.
Baltijski zavod
thumb|250px|Sotalaiva Pobedan vesillelasku Baltijski zavodissa toukokuussa 1900
Baltijski zavod (, "Itämeren tehdas"; neuvostoaikana S. Ordžonikidzen mukaan nimetty telakka №189) on vuonna 1856 perustettu telakka Pietarissa Vasilinsaaren eteläpäässä.
Telakalla on rakennettu lukuisia sotalaivoja, sukellusveneitä ja ydinkäyttöisiä jäänmurtajia. Vuonna 2010 telakalla laskettiin vesille ensimmäinen kelluva ydinvoimala.
Wallingford Riegger
Wallingford Constantine Riegger (29. huhtikuuta 1885 – 2. huhtikuuta 1961) oli yhdysvaltalainen säveltäjä. Hän käytti monissa töissään Schönbergin 12-säveljärjestelmää.
Rieggerin oma soitin oli sello. Hän opiskeli Yhdysvaltain lisäksi Saksassa ja opetti itse myöhemmin muun muassa Draken yliopistossa ja Ithaca Collegessa.
Riegger kuoli erikoisen onnettomuuden seurauksena New Yorkissa vuonna 1961: hän sotkeutui kahden tappelevan koiran talutushihnoihin, kaatui, löi päänsä ja menehtyi saamiinsa vammoihin.
Babati
Babati on kaupunki Tansaniassa. Vuonna 2012 siellä oli 93 108 asukasta. Babati on Manyaran alueen pääkaupunki ja Babatin piirikunnan hallinnollinen keskus.
Historia
Kaupungin nimi tarkoittaa paikallisella gorowan kielellä “minun isääni”. Tarinan mukaan kylä sai nimensä vuonna 1918, kun saksalainen tietyövalvoja tiedusteli nuorelta Gorowa-pojalta nykyisen Babatin kaupungin paikalla sijainneen kylän nimeä ja poika viittasi miestä keskustelemaan isänsä kanssa. Tietyövalvoja kirjasi tarinan mukaan nimen Babati lokikirjaansa kylän nimeksi.
Babatin piirikunta perustettiin vuonna 1985, Babatin ollessa vielä suhteellisen pieni kylä, kaupungin sijaan. Uusi hallinnollinen status kiihdytti merkittävästi kaupungin kasvua. Kun aikaisemmin Arushan alueeseen kuulunut Manyaran alue perustettiin vuonna 2002, Babatista tuli alueen hallinnollinen pääkaupunki.
Maantiede ja ilmasto
Babatin piirikunta kuuluu Itä-Afrikan hautavajoaman ylänköön, jolle tyypillistä on melko runsas vuotuinen sadanta, joka vaihtelee 800 mm ja 1000 mm välillä. Alueella on havaittavissa kaksi sadekautta. Lyhyt sadekausi alkaa lokakuussa ja päättyy joulukuussa, kun taas pitkä sadekausi alkaa helmikuussa ja päättyy toukokuussa. Alueen ilmasto on leuto, päivittäisen keskilämpötilan vaihdellessa 20 – 25 °C välillä.
Kaupunki sijaitsee Tarangiren kansallispuiston rajalla, Babatijärven rannalla ja sen lähettyvillä kohoaa Kwaraa-vuori.
Alueen maaperä koostuu vaihtelevasti punaisesta hiesusta, harmaasta hiesusta ja savimaasta. Maaperä on kohtuullisen hedelmällistä ja sopii viljan ja palkokasvien tuotantoon.
Väestö
Manyaran alueella asuu laaja kirjo etnisiä ryhmiä, joista Babatin kaupungin suurin ryhmä on Gorowa. Kaupungissa elää myös huomattava Maasai-vähemmistö.
Liikenne
Babati sijaitsee liikenteellisessä solmukohdassa, jonka halki kulkee etelä-pohjoissuuntaisesti Arushan ja Dodoman välinen A 104-tie. Kaupunkiin liittyy lännessä myös Singidan ja Babatin välinen B 143-tie.
Terveydenhuolto
Kaupungissa toimii julkinen Babatin piirikunnan sairaala sekä katolisen kirkon ylläpitämä Dareda Hospital. Lisäksi kaupungissa toimii 4 terveyskeskusta ja 32 neuvolaa.
Vesihuolto
Manyaran alueellisen komission raportin mukaan vuonna 2012 Babatin kaupungin asukkaista 48 % oli mahdollisuus hyödyntää valtion vesiverkon käyttövettä.
Koulutus
Kaupungissa sijaitsee 37 ala-astetta, 16 yläastetta, 3 lukiota ja 2 ammatillista oppilaitosta. Lisäksi kaupungissa sijaitsee Tansanian avoimen yliopiston (englanniksi The Open University of Tanzania) sivuoppilaitos.
Media
Kaupungissa on kuultavissa hyvin kaksi radiokanavaa; Mbulussa toimiva Radio Maria ja Simanjirossa toimiva Radio Terrat. Muita alueella vaihtelevasti kuuluvia radiokanavia ovat Radio Free Africa, Radio One ja Kiss FM.
Urheilu
Kaupungin keskustassa sijaitsee urheiluareena, Kwaraa Stadium.
Elinkeinoelämä
Tärkeimmät talouden sektorit Manyaran alueella ovat maatalous ja kaivostoiminta. Viljelystoiminta on pääosin pienimuotoista ja yksityistä. Tärkeimpiä viljelyskasveja ovat maissi, pavut, auringonkukka, sipuli, valkosipuli, kahvi, riisi ja hirssi. Kirun laakso Babatijärven ja Manyarajärven välillä on kuitenkin erityisen hedelmällistä ja siellä on viljelty rahakasveina muun muassa vehnää ja sokeriruokoa. Laakso on ollut viljelyskäytössä kolonialismin ajoista asti ja 1930-luvulla sitä asuttivat ulkomaiset suurmaanomistajat, kuten ruotsalaiset paronit, venäläiset, amerikkalaiset ja saksalaiset.
Manyaran alue on mineraallirikasta ja sen kallioperästä löytyy muun muassa tansaniittia, rubiinia, vihreää granaattia, vihreää turmaliinia, rhodoliittia, tsavoriittia, tremoliittia, punaista graniittia, kuukiveä ja kultaa.
Eppu Nuotio
Eija-Riitta ”Eppu” Nuotio (o.s. Silvennoinen, ent. Rantanen, s. 13. helmikuuta 1962 Iisalmi ) on suomalainen kirjailija ja näyttelijä. Hän työskentelee myös ilmaisutaidon opettajana, suomentajana, ohjaajana ja näytelmäkirjailijana.
Nuotion kirjallinen tuotanto sisältää lastenkirjoja, tv-ohjelmia, kuunnelmia, näytelmiä, musikaaleja, konserttikäsikirjoituksia ja romaaneja. Hänen aikuisille suunnattua tuotantoaan ovat esimerkiksi Varkaus-sarja ja toimittaja Pii Marinista kertovat jännitysromaanit. Nuotio on kirjoittanut myös kolumneja ja jatkokertomuksia eri lehtiin. Hän on ollut vuodesta 2002 alkaen Unicefin hyvän tahdon lähettiläs. Nuotio on osuuskuntamuotoisen Crime Time -kustantamon perustajajäsen.
Ura
243px|thumb|Eppu Nuotio Helsingin kirjamessuilla lokakuussa 2007. Nuotio valmistui ylioppilaaksi Iisalmen lukiosta 1981. Hän työskenteli Rauman Kaupunginteatterissa 1981 ja Jyväskylän kaupunginteatterissa 1988–1992. Hän näytteli vuonna 1985 ilmestyneessä Rauni Mollbergin Tuntematon sotilas -elokuvassa lotta Kotilaista. Lisäksi hän on näytellyt muun muassa käsikirjoittamassaan sarjassa Sisaret (2003) ja draamasarjassa Tuliportaat. Vuosina 1998 ja 1999 Nuotio esiintyi televisiossa sanavalmiina tähtitoimittaja Kerttu Ströminä viihdesarjassa Kesäkerttu ja haastatteli ihmisiä eri aloilta pilke silmäkulmassa.
Nuotion kirjallinen tuotanto ulottuu romaaneista musiikkivideoiden ja konserttien käsikirjoituksiin.
Lasten- ja nuortenkirjallisuus
Vuonna 1997 Nuotion lastenkirja Etsivätoimisto Jalka & Lamppu ja ihmeellinen tapaus oli Finlandia Junior -palkintoehdokkaana.
Nuotio on tehnyt paljon yhteistyötä Tuutikki Tolosen kanssa. Vuonna 2005 he dramatisoivat Oulun kaupunginteatteriin lastennäytelmän Mestaritontun seikkailut Aili Somersalon samannimisen kirjan pohjalta. He ovat kirjoittaneet nuortenkirjat Unienvaihtaja (2005) ja Kuunsulka (2006), monikulttuurisen ja -kielisen Pensionaatti Onnela -sarjan sekä kaksi Sari Airolan kuvittamaa, pienestä Leonardo-pojasta kertovaa kirjaa, Leonardo Leijonavauva (2008) ja Leonardon työt (2009).
Vuonna 2010 Nuotio sai Otavan kirjasäätiön Kaarina Helakisa -palkinnon monipuolisesta työstä lasten- ja nuortenkirjailijana.
Varkaus-sarja
Nuotion vuosina 2003–2005 ilmestynyt kolmiosainen Varkaus-sarja kertoo Annukka Lehmuksesta, joka on syntynyt samana päivänä, kun Marilyn Monroe kuolee. Ensimmäinen osa, Peiton paikka (2003), käsittelee Annukan lapsuutta 1960-luvun Varkaudessa. Toinen osa, Neitsytmatka (2004), keskittyy Annukan teinivuosiin. Viimeinen osa, Onnellinen loppu (2005), kertoo Annukan elämästä neljänkympin kriisin varjossa 2000-luvun alun Helsingissä.
Pii Marin -kirjat
Vuonna 2006 Nuotio debytoi jännityskirjailijana romaanilla Musta. Siinä lounaissuomalaiseen pikkukaupunkiin muuttanut tummaihoinen naistoimittaja Pii Marin seikkailee sarjamurhaajan jäljillä. Teoksia on verrattu Leena Lehtolaisen ja Liza Marklundin tuotantoon.
Kuusiosaisen sarjan muut osat ovat Kosto (2007), Maksu (2008), Varjo (2009), Paine (2010) ja keväällä 2011 ilmestynyt sarjan päättävä Loppu. Ensimmäisessä osassa liikutaan tositelevision maailmassa ja toisessa selvitetään lapsenryöstöä ja Kirkkonummen metsissä tapahtunutta pahoinpitelyä. Kolmannen osan tapahtumat käynnistyvät kun nuori musliminainen löydetään surmattuna hääpuvussaan ja sarjan viidennessä osassa käsitellään piinaavaa parisuhdetta. Sarjan viimeisessä osassa Henna ja Mikko ostavat unelmiensa talon, joka osoittautuu homepesäkkeeksi. Kun kauppiasta aletaan etsiä, hänen huomataan kadonneen jäljettömiin.
Musikaalit
Nuotio on kirjoittanut yhteistyössä Tiina Brännaren kanssa musikaalit kuten Marilyn, Delilah, Liz ja Huone 112, jotka on käännetty englanniksi ja saksaksi. Heitä edustaa suuri saksalainen teatteriagentuuri Gallissas.
Yksityiselämä
Nuotio on naimisissa muusikko ja ohjaaja Kurt Nuotion kanssa. Heillä on kolme lasta. Perhepiiriin kuuluvat myös Kurt Nuotion aikuiset pojat. Nuotiot asuivat pitkään Kemiönsaaren kunnassa Hiittisten saaristossa, josta muuttivat 2014 Berliiniin. Vuonna 2019 he muuttivat takaisin Suomeen.
Näyttelijänä
Lähde
Saksan XXXVI vuoristoarmeijakunta
XXXVI vuoristoarmeijakunta oli Saksan maavoimien yhtymä toisessa maailmansodassa. Se taisteli muun muassa Suomen Lapissa osallistuen jatkosodan taisteluihin sekä Lapin sotaan.
Perustaminen
Keskustan rajanvalvonta-alue perustettiin 19. lokakuuta 1939 Breslaussa raja-alue 14:stä. Yhtymä nimettiin 11. toukokuuta 1940 uudelleen erilliseksi johtoportaaksi XXXVI.
Palvelus
Yhtymä osallistui Puolan offensiiviin. Se siirrettiin toukokuussa 1940 Trieriin ja edelleen Lothringeniin. Yhtymä otti osaa Ranskan valtaukseen osana 16. armeijaa, joka kuului ensin armeijaryhmä A:han ja myöhemmin armeijaryhmä C:hen. Elokuussa 1940 yhtymä siirrettiin Etelä-Norjaan (operaatio Weserübung), jossa se liitettiin ryhmä XXI:een. Yhtymä nimettiin 18. marraskuuta 1941 Norjassa XXXVI vuoristoarmeijakunnaksi.
Armeijakunta siirrettiin Suomen Lappiin helmikuussa 1942 ja se oli edelleen Suomessa Lapin sodan alkaessa. Armeijakunnan joukot vetäytyivät Norjaan, jossa ne antautuivat Saksan antauduttua liittoutuneille.
Komentajat
Armeijakunnankomentajina olivat :
Elektra (täsmennyssivu)
Elektra tai Electra voi tarkoittaa seuraavia:
Jari Jääskeläinen
Jari Matti Jääskeläinen (s. 23. elokuuta 1981 Jyväskylä) on suomalainen entinen jääkiekkoilija. Hän edusti koko uransa ajan SM-liigajoukkue JYPiä, lukuun ottamatta kautta 2002–2003 Mestis-joukkue Kokkolan Hermeksessä. Jääskeläinen pelasi JYPin SM-liigajoukkueessa yhteensä 555 runkosarjaottelua tehopistein 45+75=120 ja keräten 294 jäähyminuuttia sekä 63 playoff-ottelua tehopistein 8+4=12 ja keräten 30 jäähyminuuttia. Jääskeläinen on JYPin seurahistorian kolmanneksi eniten runkosarjaotteluita (555) pelannut pelaaja.
Seuraura
Jääskeläinen oli JYPin kasvatti. Hän voitti joukkueessa B-nuorten Suomenmestaruuden vuonna 1998 ja SM-hopeaa vuonna 1999. Kaudella 2000–2001 Jääskeläinen oli tehoilla 15+16=31 JYPin A-nuorten toiseksi paras maalintekijä ja kolmanneksi paras pistemies. Hän toimi joukkueen kapteenina ja johdatti JYPin kauden päätteeksi A-nuorten SM-pronssiin. Jääskeläinen teki kauden aikana myös SM-liigadebyyttinsä. Hän pelasi JYPin liigajoukkueessa kahdeksan runkosarjaottelua jääden niissä ilman tehopisteitä.
Kausi 2001–2002 oli Jääskeläisen tulokaskausi SM-liigassa ja se toi hänelle 38 runkosarjaottelussa tehot 3+3=6. Jääskeläisen liigauran avausmaali syntyi 27. syyskuuta 2001 vieraissa Turun Palloseuraa vastaan. Hän ei kuitenkaan sopinut kovin hyvin JYPin silloisen päävalmentajan, Mika Saarisen pelitapaan ja pelasi osan kaudestaan vielä A-nuorissa. Kaudeksi 2002–2003 Jääskeläinen siirtyi Mestis-joukkue Kokkolan Hermekseen. Kausi on hänelle tähän mennessä ainoa JYPin ulkopuolella vietetty. Jääskeläisen kausi jäi kuitenkin rikkonaiseksi loukkaantumisten takia.
Kaudeksi 2003–2004 Jääskeläinen palasi JYPiin. Hän pelasi ensimmäisen kokonaisen kautensa SM-liigassa tehden 55 runkosarja- ja kahdessa playoff-ottelussa tehot 1+10=11. Jääskeläinen sai alkukaudella vastuuta JYPin ykkösketjusta asti, mutta hänen roolinsa vakiintui loppukaudesta alemmissa ketjuissa. Jääskeläisen ensimmäinen pudotuspelimaali SM-liigassa syntyi hyvään saumaan keväällä 2005, jolloin hän teki 12. maaliskuuta 2005 JYPin 6–4-voittoon päättyneen ensimmäisen "Villi kortti" -kierroksen ottelun voittomaalin alivoimalla Tapparaa vastaan ja sai ottelussa myös yhden syöttöpisteen. Jääskeläinen palkittiin ottelun Ilta-Sanomien kahden tähden tähtipelaajana. Hän jatkoi vuosina 2004 ja 2005 sopimustaan JYPin kanssa vuosi kerrallaan, mutta huhtikuussa 2006 Jääskeläinen teki joukkueen kanssa kaksivuotisen jatkosopimuksen.
Jääskeläinen teki kaudella 2006–2007 SM-liigan yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 4+14=18. Hän pääsi pelaamaan kautensa isoksi osaksi joukkueen ykkösketjussa Juha-Pekka Hytösen rinnalla. Sittemmin Jääskeläinen on jatkanut kuitenkin tutuissa alempien ketjujen rooleissaan. Kauden 2008–2009 päätteeksi hän voitti Suomenmestaruuden. Tammikuussa 2009 Jääskeläinen teki kaksivuotisen jatkosopimuksen JYPin kanssa. Kauden 2009–2010 päätteeksi hän voitti SM-pronssia ja kauden 2011–2012 päätteeksi Suomenmestaruuden. Kausi 2012–2013 Jääskeläisellä päättyi alavartalovammaan jo tammikuussa 2013. Hän voitti kauden päätteeksi SM-pronssia. Helmikuussa 2013 Jääskeläinen teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen JYPin kanssa.
Jääskeläisen tammikuussa 2013 saaman polvivamman kuntoutus jatkui aina syyskaudelle 2013–2014 alkuun saakka, kunnes marraskuussa 2013 hänen uransa todettiin päättyneeksi.
Maajoukkueura
Jääskeläinen edusti Suomea kolmessa A-maaottelussa vuoden 2009 Česká Pojišťovna Cupissa. Hän teki A-maajoukkuedebyyttinsä näin ollen turnauksen avausottelussa 2. syyskuuta 2009 Karlovy Varyssa isäntäjoukkue Tšekkiä vastaan.
Muuta
Jääskeläisen pikkuveli Juha pelasi JYPissä SM-liigaa kausina 2004–2006. Jääskeläinen avioitui Mirkka Torikan kanssa syksyllä 2019.
Arbatskajan metroasema (Filjovskaja)
Arbatskaja on yksi Moskovan metron asemista. Se avattiin 15. toukokuuta 1935.
Polyteknikkojen Orkesteri
Polyteknikkojen Orkesteri (PO) on Espoon Otaniemessä toimiva sinfoniaorkesteri. Se on perustettu vuonna 1922 ja on siten vanhin suomalainen akateeminen opiskelijaorkesteri. Orkesterin kapellimestarina toimii tällä hetkellä James S. Kahane. Aktiivisia soittajia PO:ssa on noin 100, joista suuri osa on Aalto-yliopiston teekkariopiskelijoita, mutta mukana on myös muiden pääkaupunkiseudun akateemisten oppilaitosten opiskelijoita ja musiikin harrastajia.
PO:n vuosittaiseen konserttiohjelmaan kuuluvat syys-, joulu- ja kevätkonsertit pääkaupunkiseudulla sekä eri puolille Suomea suuntautuva kevätkiertue. Orkesteri on konsertoinut myös ulkomailla: mm. Saksassa, Unkarissa, Tšekissä, Baltian maissa, Ruotsissa sekä Skotlannissa. Orkesterin vakio-ohjelmistoon on kuulunut alusta asti Julius Fučíkin Firenzeläinen marssi, joka nykyisin esitetään tavallisesti kevätkonsertin päätteeksi.
Orkesteri on järjestänyt vuosittain vuodesta 1928 alkaen Waputin-konserttitanssiaiset Wanhalla Polilla (nyk. GLO Hotel Art) vapunpäivänä. Tapahtumalla on vuosittain vaihtuva humoristinen teema, ja sen pääsylippuna on Waputin-vappulehti. Konserttitanssiaisissa esiintyvät myös Retuperän WBK ja orkesterilaisista koostuva Polyteknikkojen Salonkiorkesteri eli salonkiyhtye Jorma.
PO:n konserttiohjelmaa täydentävät lisäksi erilaiset hyväntekeväisyys- ja tilauskonsertit, kuten Printempo-konsertti Aalto-yliopiston muiden musiikkiyhteisöjen (Dominante, Polyteknikkojen Kuoro, Retuperän WBK, Boston Promenade, Polirytmi, Humpsvakar, Kauppakorkeakoulun Ylioppilaskunnan Laulajat ja Kauppakorkeakoulun Ylioppilaskunnan Naislaulajat) kanssa. Orkesterissa toimii myös useita pienyhtyeitä, mm. jousikvartetteja, käyrätorvikvartetti Cornostarat sekä Polyteknikkojen Salonkiorkesteri, joka vappuisin tunnetaan nimellä salonkiyhtye Jorma.
Sumbawanga
Sumbawanga on kaupunki Tansaniassa. Vuonna 2012 siellä oli 209 793 asukasta. Sumbawanga sijaitsee Länsi-Tansaniassa ja on Rukwan alueen pääkaupunki.
Yayoi Kobayashi
Yayoi Kobayashi (s. 18. syyskuuta 1981 Tokio) on japanilainen entinen jalkapalloilija.
Jalkapallomaajoukkue
Kobayashi debytoi Japanin maajoukkueessa maaliskuussa 1999. Hän kuului Japanin joukkueeseen myös MM-kilpailuissa 1999, 2003 ja kesäolympialaisissa 2004. Hän on pelannut 54 maaottelua ja tehnyt niissä 12 maalia.
Musta tusina
Ryhmään kuuluivat muun muassa Veikko Pihlajamäki, Sulo Suorttanen, Mikko Kaarna, Esko Härkönen, Heimo Linna, Einari Nieminen, Marjatta Väänänen, Taisto Tähkämaa, Väinö Raudaskoski ja Johannes Virolainen.
Ryhmän johtohenkilöitä oli Tähkämaa, joka onnistui saamaan Väänäsen Miettusen III hallitukseen vuoden 1976 hallitusneuvotteluissa huolimatta K-linjan pyrkimyksistä estää se.
Nuorsuomalainen Puolue
Perustuslaillis-Suomenmielinen Puolue eli Nuorsuomalainen Puolue oli autonomian ajan liberaali porvarillinen ja poliittinen ryhmittymä, jolla oli kansainvälisempi ohjelma kuin Suomalaisella puolueella, josta se oli irtautunut. Puolue lopetti toimintansa 1918 jäsenistön liittyessä uuteen liberaaliin tasavaltalaiseen Kansalliseen Edistyspuolueeseen ja konservatiiviseen monarkistiseen Kansalliseen Kokoomukseen. Vuoteen 1899 nuorsuomalaisilla oli enemmistö työväenyhdistyksissä.
Ideologia ja aate
Nuorsuomalaisen puolueen ohjelma painotti perustuslakien loukkaamattomuutta ja Suomen sisäisen itsenäisyyden puolustamista. Mechelinin oppien mukaisesti Venäjän keisari olisi itsevaltiaan sijaan lakien alainen suuriruhtinas. Suomen kielen asema haluttiin johtavaksi ruotsinkielisiä sortamatta. On arvioitu, että Nuorsuomalainen puolue oli liberaali, mutta selvästi vähemmän liberaali kuin Leo Mechelinin Liberaalinen puolue (1880–1885).
Vuodesta 1894 suomalaisessa puolueessa erottui nuorsuomalainen suuntaus, joka edusti uudistusmielistä ja perustuslaillisempaa eli passiivisen vastarinnan politiikkaa.
Puolueessa oli sen viimeisen vuosikymmenen ajan kaksi siipeä, "varpuset" (mm. K. J. Ståhlberg ja Eero Erkko) ja "pääskyset" (mm. Jonas Castrén ja P. E. Svinhufvud). Näistä ensin mainitut olivat lähinnä sosiaaliliberaaleja ja jälkimmäiset perustuslaillisuuden etusijalle asettavia, osittain konservatiivis-nationalistisia. Etenkin alussa erot olivat pieniä; esimerkiksi edellisiin kuulunut kirjailija Minna Canth piti Jonas Castrénia kyvyiltään ylivertaisena ja puolueen ainoana toivona. Itsenäistyneen Suomen valtiomuotokysymys jakoi puolueen kahtia vuonna 1918.
Politiikka ja tavoitteet
Vuoden 1894 ohjelmaa tehtäessä nuorsuomalaisten tavoitteena pidettiin yleistä ja yhtäläistä äänioikeutta. Sen läpiajamisen arveltiin vievän aikaa, ja lyhyen ajan tavoitteiksi otettiin äänioikeuden maltillinen laajentaminen ja äänivaltaerojen kaventaminen. Ohjelmassa jätettiin paljon abstraktiksi, koska pelättiin vanhasuomalaisten vievän vanhoillisen maaseudun äänet ja estävän näin jopa pienet uudistukset. Samasta syystä kirkon ja valtion erottamiskohtia lievennettiin huomattavasti.
Taloudellisissa kysymyksissä nuorsuomalaiset olivat melko liberaaleja; esimerkiksi elinkeinovapaus haluttiin loukkaamattomaksi ja suojatullit torjuttiin. Liberalismi oli muutenkin ohjelmassa laajaa: ennakkosensuuri haluttiin poistaa ja virkavaltaisuutta vähentää. Virkamiehistä piti tehdä kansan palvelijoita. Toisaalta verotus haluttiin progressiiviseksi.
Nuorsuomalaiset halusivat parantaa maattomien ja työläisten oikeuksia. Puolue halusi määrätä työnantajat ottamaan työläisille pakollisen tapaturmavakuutuksen ja työläiset ottamaan pakollisen eläkevakuutuksen. Kansakoululaitos haluttiin koko maahan ja pakolliseksi. Yliopisto-opiskelu haluttiin kaikille esteettömäksi. Työväen opetusta haluttiin edistää myös ammattikouluin.
Raittiusasiaa haluttiin vuonna 1894 edistää vain vapaaehtoistoimin (Santeri Alkio tosin oli kieltolain kannattaja). Vuonna 1906 koko maan yleinen ilmapiiri kääntyi kieltolain kannalle ja nuorsuomalaisetkin tekivät sille myönnytyksiä.
Historia
Nuorsuomalaisuus muotoutui aluksi vuonna 1894 Suomalaisen puolueen sisäiseksi suuntaukseksi, jolla oli erillinen ohjelma. Itsenäiseksi puolueeksi nuorsuomalaiset ryhmittyivät vuonna 1905, jolloin puoluetta johtivat Eero Erkko ja K. J. Ståhlberg. Juuret ovat 1880-luvun taiteilijapiireissä (Ahot, Järnefeltit, Kasimir Leino).
Routavuosina puolueeseen oli liittynyt suomalaisesta puolueesta niitä, jotka eivät hyväksyneet myöntyväisyyspolitiikkaa ja muodostivat 1902 "perustuslaillisten suomenmielisten puolueen". Ensimmäisen sortokauden aikana Nuorsuomalainen Puolue ja Ruotsalainen puolue torjuivat yhdessä venäläistämistä ja puolustivat Suomen perustuslakia.
Yhteistyötä johti sitoutumaton Leo Mechelin. Perustuslailliset pitivät voittona vuonna 1905 (järjestettiin mielenosoituksia, tehtiin vetoomuksia, lakkoiltiin ym.) tapahtunutta venäläisten perääntymistä, jolloin sortokausi päättyi. Mechelin muodosti senaatin yksinomaan perustuslaillisista. Mechelinin senaatti sääti Suomelle sanan-, paino-, yhdistymis- ja kokoontumisvapauden sekä eduskuntauudistuksen: säätyvaltiopäivät korvattiin yksikamarisella parlamentilla, joka ensimmäisen kerran valittiin 1907. Äänioikeus laajeni kaikkiin täysi-ikäisiin kansalaisiin, myös naisiin. Venäläistämistä vastaan tehty työ toi puolueeseen mukaan myös nationalisteja ja konservatiiveja.
Vuoden 1907 eduskuntavaaleissa maalaiset ja työläiset muodostivat äänestäjäkunnan enemmistön. Ryhmien merkittävimpinä edustajina valtiopäivillä nähdyt nuorsuomalaiset luulivat saavansa niiltä merkittävän tuen ja jopa noin 70 eduskunnan 200 paikasta, mutta kansanedustajia tulikin vain 26. Tiukan perustuslaillinen Svinhufvud valittiin eduskunnan puhemieheksi, ja Mechelinin senaatti jatkoi toimintaansa vuoteen 1908.
Itsenäistyneen Suomen valtiomuotokysymys jakoi puolueen kahtia vuonna 1918. Nuorsuomalaisten enemmistö (pääasiassa "varpuset") päätti liittää puolueen uuteen Kansalliseen Edistyspuolueeseen, jonka perustivat tasavallan kannattajat. Edistyspuolue toimi maailmansotien välisessä Suomessa porvarillisena ja liberaalina keskustapuolueena. Siihen liittyi enemmistö Kansanpuolueesta ja vanhasuomalaisten pieni niin sanottu vasemmistosiipi. "Pääskysten" enemmistö siirtyi 1918 perustettuun monarkiaa kannattaneeseen Kansalliseen Kokoomuspuolueeseen.
Nuoren Suomen Liitto
Nuoren Suomen Liitto oli Nuorsuomalaisen puolueen valtakunnallinen nuorisojärjestö. Liitto perustettiin Tampereella 19.–21. kesäkuuta 1909. Ensimmäiseksi puheenjohtajaksi valittiin FT Oskari Mantere.
Vaalimenestys eduskuntavaaleissa
Vuoden 1917 eduskuntavaaleissa Suomalainen puolue, Nuorsuomalainen puolue ja Kansanpuolue tekivät vaaliliiton kaikissa muissa paitsi Lapin vaalipiirissä. Yksittäisten puolueiden äänimääriä on vaikea selvittää, sillä (toisin kuin aiempien vaalien yhteydessä) käytettiin useissa vaalipiireissä sekalistoja, joissa oli kolmenkin puolueen ehdokkaita. Kyseisen vaaliliiton äänimäärässä on mukana myös joissain vaalipiireissä siihen kuuluneiden Maalaisliiton ja Ruotsalaisen kansanpuolueen ehdokkaiden ääniä.
Tunnettuja nuorsuomalaisia
Myöhempiä presidenttejä:
Muita poliitikkoja:
Muiden puolueiden isiä:
Paco
Francisco "Paco" Jémez Martín (s. 18. huhtikuuta 1970 Las Palmas, Kanariansaaret) on espanjalainen entinen jalkapalloilija ja nykyinen valmentaja.
Seurajoukkue
Pelaajaurallaan Paco edusti muun muassa Córdobaa, Real Murciaa, Rayo Vallecanoa, Deportivo La Coruñaa ja Real Zaragozaa. Aragonialaisseuraa hän edusti pisimpään urallaan vuodet 1998–2004, joista kaikki maan korkeimmalla sarjatasolla Primera Divisiónissa, paitsi kausi 2002–2003. Hän päätti pelaajauransa Lugossa vuonna 2006 ollessaan 36-vuotias.
Maajoukkue
Paco teki ensiesiintymisensä Espanjan maajoukkueessa 23. syyskuuta 1998 ystävyysottelussa Venäjää vastaan. Paco valittiin joukkueen kokoonpanoon vuoden 2000 EM-kilpailuihin. Hän pelasi turnauksessa yhteensä kolme ottelua.
Valmentajaura
Vuoden 2009 alussa hänestä tuli Cartagenan päävalmentaja, jonka hän johdatti loppukauden aikana lohkonsa voittajaksi. Tätä seurasi seurahistorian ensimmäinen nousu Segunda Divisióniin.
Marraskuun lopussa 2016 Pacosta tuli meksikolaisseura Cruz Azulin päävalmentaja.
Ignác Nagy
Ignác Nagy (1810–1854) oli unkarilainen kirjailija, satiirikko. Hänen huomattavin teoksensa on nelinäytöksinen huvinäytelmä Tiszt-újitás ('Virkamiehenvaali', 1843), jossa tehdään sattuvasti pilaa silloisista komitaattivaaleista.
Kansankomissariaatti
Kansankomissariaatti vastasi ministeriötä Neuvosto-Venäjällä 1917–1922 ja Neuvostoliitossa 1922–1945. Tämän jälkeen 1946 nimitykset tavanomaistettiin vaihtaen kansankomissariaatti-päätteen tilalle ministeriö.
C. J. Wilson
'''Christopher John ”C. J.” Wilson''' (s. 18. marraskuuta 1980 Newport Beach) on yhdysvaltalainen baseballpelaaja, joka pelaa syöttäjänä Los Angeles Angelsissa. Aikaisemmin hän syötti Texas Rangersissa vuodet 2005–2011.
Texas Rangers
Wilson pelasi nuorena Santa Ana Junior Collegen baseballjoukkueessa, ja hänet valittiin vuoden 2000 parhaaksi pelaajaksi. Texas Rangersin kykyjenmetsästäjä Tim Fortugno kiinnitti huomiota Wilsoniin, ja kutsui tämän pelaamaan Pulaski Rangersiin, joka pelasi alimpaan aloittelijaliigaan kuuluvassa Appalachian Leaguessa. Wilson kuitenkin nousi jo viiden viikon kuluttua ylemmällä tasolla pelaavaan Savannah Sand Gnatsiin.
Vuonna 2002 Wilson nousi jälleen ylemmässä High-A -tasolla pelanneeseen Charlotte Rangersiin, ja edelleen AA-tasolla pelanneeseen Tulsa Drillersiin. Seuraavana vuonna Wilson pelasi AA-tason Frisco RoughRidersissa, mutta joutui keskeyttämään kauden leikkauksen takia. Wilsonin kuntoutuminen esti myös vuoden 2004 peleihin osallistumisen.
Wilson palasi kentälle vuoden 2005 kaudelle 18 kuukauden tauon jälkeen. Kauden aikana nostettiin ensimmäistä kertaa Major Leagueen Texas Rangersin riveihin. Loppukauden aikana Wilson pelasi yhteensä 24 peliä yhdellä voitolla, seitsemällä tappiolla ja 6,94 ERA:lla.
Joe Hisaishi
Mamoru Fujisawa (藤澤 守), taiteilijanimeltään Joe Hisaishi, (s. 6. joulukuuta 1950) on japanilainen säveltäjä, joka tunnetaan erityisesti pitkäaikaisesta yhteistyöstään elokuvaohjaaja Hayao Miyazakin kanssa. Hän on säveltänyt musiikkia Studio Ghiblin suosituimpiin elokuviin, kuten Henkien kätkemään, Naapurini Totoroon ja Prinsessa Mononokeen.
Hisaishi on opiskellut nykymusiikkisävellystä ja suuntasi alun perin taidemusiikkisäveltäjän uralle. Hän nousi kuitenkin 1980-luvulla Japanissa suosituksi kone- ja elokuvamusiikkisäveltäjänä. 2000-luvulla Hisaishi on kirjoittanut yhä enemmän nykymusiikkiteoksia.
Hisaishi on säveltänyt musiikin peliin Ni no Kuni: Wrath of the White Witch, joka on voittanut sävellyksestä IFMCA-palkinnon Best Score for a Video Game or Interactive Media kategoriassa vuonna 2011.
Florence Pugh
Florence Pugh (s. 3. tammikuuta 1996 Oxford) on englantilainen näyttelijä. Hän teki näyttelydebyyttinsä vuonna 2014 elokuvassa The Falling. Läpimurtoroolinsa Pugh teki vuonna 2016 elokuvassa Lady Macbeth, josta hän voitti British Independent Film Awards -palkinnon ja oli ehdolla Bafta-palkinnon saajaksi. Vuonna 2019 hän näytteli Greta Gerwigin draamaelokuvassa Pikku naisia, josta hän sai parhaan naissivuosan Oscar-ehdokkuuden.
Pugh on myös tähdittänyt elokuvia Outlaw King (2018), Fighting with My Family (2019), Midsommar – loputon yö (2019) ja Don’t Worry Darling (2022) sekä minisarjaa The Little Drummer Girl (2018). Vuonna 2021 hän näytteli Yelena Belovaa Marvel Cinematic Universen elokuvassa Black Widow (2021) ja Disney+-sarjassa Hawkeye (2021).
Vuosina 2019–2022 Pugh oli parisuhteessa yhdysvaltalaisen näyttelijä-elokuvantekijä Zach Braffin kanssa.
Castel Goffredo
Castel Goffredo on kunta Italiassa Lombardian alueella Mantovan maakunnassa.
Itämaisen keramiikan museo
Itämaisen keramiikan museo on vuonna 1982 perustettu taidemuseo Japanin Osakassa. Museo on keskittynyt erityisesti kiinalaiseen, korealaiseen ja japanilaiseen keramiikkaan.
Kokoelmat
Museon kokoelmissa on yli 2 700 keramiikkaesinettä. Museon kokoelmissa on muun muassa kuuluisa Ataka-kokoelma, johon kuuluu lähes tuhat kiinalaista ja korealaista esinettä, Rhee Byung-Changin korealainen kokoelma, Shōji Hamadan töitä ja persialaista keramiikkaa. Japanilaisista esineistä kaksi kuuluu Japanin kansallisaarteisiin.
Museossa on esillä noin 400 merkittävää kiinalaista, korealaista ja japanilaista esinettä. Pysyvien näyttelyiden lisäksi museo järjestää erikoisnäyttelyitä.
Historia
Museo sai alkunsa maaliskuussa 1980, kun Sumitomo-ryhmittymä päätti lahjoittaa Ataka-kokoelman Osakan kaupungille. Osaka ilmoitti tämän jälkeen uuden museon perustamisesta Nakanoshiman puiston alueelle. Rakennustyöt aloitettiin kesäkuussa 1981, ja museon avajaistilaisuus pidettiin 6. marraskuuta 1982. Museon Ataka-kokoelman esineet olivat vuosina 1991–1992 Yhdysvaltain-kierroksella Art Institute of Chicagossa, San Franciscon taidemuseossa ja Metropolitan Museum of Artissa.
Koripallon I-divisioona-kausi 2008–2009
Kausi 2008–2009 oli koripallon I-divisioonan 34. kausi. Se pelattiin 11 joukkueen kesken kaksinkertaisena sarjana.
Korisliigasta oli pudonnut kaudelta 2007–2008 Kauhajoen Karhu ja II-divisioonasta olivat nousseet Järvenpään Koripalloseura ja Loimaan Korikonkarit. Kauden alussa joukkueiden määrää pudotettiin kolmella joukkueella. Alun perin tarkoituksena oli vähentää ainoastaan yhdellä joukkueella, mutta Turun NMKY:n ja Rekolan Urheilijoiden poisjäännin takia määrää pudotettiinkin kolmella.
Sarjataulukko
Lyhenteet: # = Sijoitus runkosarjassa, O = Pelatut ottelut, V = Voitot, H = Häviöt, P/O = Tehdyt pisteet ottelua kohti, P/O- = Päästetyt pisteet ottelua kohti, P = Pisteet
Lady Macbeth (elokuva)
Lady Macbeth on vuonna 2016 ensi-iltansa saanut brittiläinen draamaelokuva, jonka on ohjannut William Oldroyd. Se perustuu Nikolai Leskovin pienoisromaaniin Mtsenskin kihlakunnan lady Macbeth (1865). Elokuvan pääosissa ovat Florence Pugh, Cosmo Jarvis, Paul Hilton, Naomi Ackie ja Christopher Fairbank.
Hangaslammi (Nokia, läntinen)
Hangaslammi on Pirkanmaalla Nokialla sijaitsevasta kahdesta vierkkäisestä Hangaslammit-järvestä läntimmäinen. Se kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Matalusjoen valuma-alueeseen.
Maantietoa
Järvi on 250 metriä pitkä, 200 metriä leveä ja sen pinta-ala on 3,7 hehtaaria. Järveen laskee suo-oja sekä yhdysoja itäiseltä Hangaslammilta, jonka vedenpinta on sitä 20 senttimetriä ylempänä. Rantaviivaa on noin 900 metriä ja se on puoliksi soistuvaa metsää ja kangasmetsää. Rannoille on rakennettu kaksi vapaa-ajan asuntoa, joille johtaa yhdystie 13791 Nokialta tai Ala-Pinsiöstä. Järven yli kulkee voimalinja.
Uudenkaupungin soijajalostamo
thumb|Uudenkaupungin soijatehdas syksyllä 2013. Uudenkaupungin soijajalostamo, Nordic Soya Oy, on Uudessakaupungissa sijaitseva Euroopan suurin soijajalostamo. Valmis soijatuote myydään rehutuotantoon, ihmisravintoa tehtaalla ei valmisteta. Jalostamolla käytetään pääasiassa gmo-soijaa, mutta myös gmo-vapaata soijaa. Suurin osa raaka-aineesta on ulkomailla kasvatettua soijaa, mutta myös suomalaista härkäpapua on jalostettu pieniä määriä. Jalostamon tuotantokapasiteetti on yli 240 000 tonnia vuodessa, mutta tuotantolaitos ei toimi täydellä kapasiteetilla.
Hangaslammi (Nokia, läntinen)
Historiaa
Vanhoissa Rekognosointikartoissa vuosilta 1776–1805 Hangaslammet näkyvät selvästi samanmuotoisina kuin nykyään. Laskuoja kulkee niissä nykyisellä tavalla.
Uudenkaupungin soijajalostamo
Konsentraatista vientiin menee 70–90 prosenttia. Myös kuorista suurin osa viedään ulkomaille. Matalamman jalostusarvon soijarouhe myydään Suomessa. Soijaöljyllä on pieni kysyntä Suomessa, joten suurin osa myös siitä menee vientiin. Sivutuotteena syntyvälle nestemäiselle soijamelassille ei ole kysyntää, mutta sitä on tutkittu käytettäväksi polttamalla höyryn tuotannossa.
Soijajalostamon osti konkurssipesältä kesällä 2015 Suomen Soijanjalostus Oy, joka on nykyiseltä nimeltään Nordic Soya Oy. Yrityksen omistaa sijoitusyhtiö 4capes Oy, joka kuuluu Finnfoam Oy:n perustajan Jorma Niemisen perheelle. Nordic Soyan vuoden 2017 liikevaihto oli 28 miljoonaa euroa, mutta tulos tappiolla kolme miljoonaa euroa. Vuonna 2016 tappio oli 6,5 miljoonaa euroa. Tuolloin käytiin myös koko henkilöstöä koskevia yt-neuvotteluja, joissa irtisanottiin 40 prosenttia työntekijöistä. Nordic Soyan toimitusjohtaja Veli-Matti Reunasalo kertoi syyskuussa 2018 liiketoiminnan olevan edelleen ylösajovaiheessa. Tärkeimmät ongelmat liittyivät pavun hajoavaan tuoterakenteeseen, eli jalostuksessa syntyneen rouheen, öljyn ja kuoren myyntiin. Myös soijaproteiinikonsentraattiprosessissa sivutuotteena syntyvä soijamelassi ja sen edelleen myynti tai käyttö aiheutti ongelmia.
Jalostamon alkuvaiheet ja Finnprotein
Jalostamon omisti sen rakennusvaiheessa ja toiminnan alkuaikoina Finnprotein Oy. Rakennettavaan soijajalostamoon sijoittivat useat eri tahot: Suomen valtion vientitakuulaitos Finnvera 21 miljoonaa euroa, valtion pääomasijoitusyhtiö Suomen Teollisuussijoitus 15 miljoonaa euroa sekä eläkeyhtiöt Etera ja Varma yhteensä 37 miljoonaa euroa. Jalostamon alkuperäinen venäläinen osaomistaja sijoitti tehtaaseen vain parin miljoonan arvoiset koneet, vaikka alun perin tarkoitus oli saada ulkomailta mittava rahoitus, jollaisena hanketta myös mainostettiin. Merkittävin yksityinen rahoittaja oli vuorineuvos Ilpo Kokkilan sijoitusyhtiö Pontos.
Jalostamon rakensi rakennusyhtiö SRV. Jalostamon rakennusbudjetti oli alun perin 100 miljoonaa euroa, mutta se maksoi lopulta 135 miljoonaa euroa. Jalostamon rakennustyöt alkoivat lokakuussa 2011 ja tuotanto alkoi lokakuussa 2013. Jalostamo työllisti alkuvaiheessa 65 henkilöä.
Jalostamon prosessoidun soijapavun tuotantokapasiteetin arvioitiin olevan 240 000 tonnia vuodessa. Jalostamo tuotti raaka-ainetta lähinnä rehuteollisuudelle. Päätuotteita olivat soijarouhe (kotieläimet, lemmikkieläimet), soijaöljy (eläinrehu sekä elintarvike- ja prosessiteollisuus) sekä soijaproteiinikonsentraatti (kalanrehu, eläinrehu). Sivutuotteina syntyi soijamelassia ja soijalesitiiniä. Myös pavun kuoret hyödynnettiin joko rehun raaka-aineena tai biopolttoaineena. Siten koko soijapapu voitiin hyödyntää, eikä jätettä käytännössä jäänyt. Jalostamolla käytettiin raaka-aineena geenimuuntelematonta soijapapua, joka hankittiin Brasiliasta. Tuotteiden päämarkkinat olivat Pohjoismaissa. Työntekijöitä oli 65.
Yritys ajautui yrityssaneeraukseen jo toukokuussa 2014, kun tuotanto oli ollut käynnissä alle vuoden. Yhtiö teki 16. kesäkuuta 2014 konkurssihakemuksen. Velkaa konkurssipesällä oli noin 168 miljoonaa euroa, ja velkojia 97. Vuoteen 2015 mennessä Uudenkaupungin soijajalostamo oli suurin yksittäinen tappiota tuottanut julkisin varoin rahoitettu teollisuushanke Suomessa. Valtio menetti hankkeessa rahaa yhteensä 75 miljoonaa euroa.
Konkurssiin ajautumisen syinä on esitetty sekä tehdasinvestoinnin suunniteltua huomattavasti kalliimpaa loppuhintaa että tehtaan käynnistämistä hidastaneita laittomia työtaistelutoimia.
Kid Auto Races at Venice
Kid Auto Races at Venice on Henry Lehrmanin ohjaama ja käsikirjoittama yhdysvaltalainen vuoden 1914 lyhyt mykkäelokuva. Siinä Charles Chaplin esittämä Pikku kulkuri -hahmo esiintyy ensimmäisen kerran.
Elokuvassa Kid Auto Races at Venice Kulkuri-hahmo esiintyy ensimmäisen kerran yleisölle. Chaplin keksi kuitenkin hahmon todennäköisesti elokuvaan Charlie hotellissa, jonka kuvaukset alkoivat aikaisemmin. Chaplin oli etsinyt Keystone Studiosin puvustamosta vaatteita, jotka muodostaisivat ristiriitaisen asukokonaisuuden. Vaatteet oli otettu käyttöön Charlie hotellissa -elokuvan hahmolle, mutta Kid Auto Races at Venice kuvattiin, kun Charlie hotellissa -elokuvan kuvaukset olivat tauolla.
Maalari (tähdistö)
Maalarin tähdistön tähtiä
Tähtiä nimineen:
Tähtiä Bayerin nimineen:
Tähtiä Flamsteedin nimineen:
Pertti Mäkipää
Pertti Mäkipää (4. elokuuta 1941 – 19. elokuuta 2019 ) oli suomalainen jalkapalloilija.
Keskustukena pelannut Mäkipää edusti Suomen maajoukkuetta 56 A-maaottelussa, joissa hän teki yhteensä kaksi maalia. Hän toimi pitkään maajoukkueen kapteenina.
Kotimaassaan Mäkipää edusti vuonna 1960 Lielahden Kipinää ja vuonna 1961 Tampereen Pallo-Veikkoja. Vuonna 1962 hän pelasi ensimmäisen SM-sarjakautensa edustaen Lahden Reipasta. Vuosina 1963, 1965 ja 1972–1973 hän pelasi SM-sarjassa Tampereen Palloilijoiden sekä vuonna 1967 Upon Pallon riveissä. Kaikkiaan hän pelasi 121 SM-sarjaottelua ja teki niissä yhdeksän maalia. Hän saavutti SM-hopeaa vuonna 1962. Mäkipää pelasi viimeiset vuotensa Tampereen Ilveksessä ja siirtyi lopulta valmentamaan joukkuetta. Ilves voitti ensimmäisen Suomen Cupin mestaruutensa Mäkipään johdolla vuonna 1979.
Suomen Palloliitto valitsi Mäkipään vuoden jalkapalloilijaksi Suomessa vuonna 1966 ja suomalaisen jalkapallon kunniagalleriaan vuonna 2015.
Mäkipää kuoli pitkäaikaiseen sairauteen 78–vuotiaana.
Rütlischwur
thumb|upright|Rütlin valan vannomista esittävä [[Henry Fuselin maalaus vuodelta 1780.]] Rütlischwur (saksaa, ”Rütlin vala”) on myyttinen vala, jolle Sveitsin vanha valaliitto perimätiedon mukaan perustui. Se liittyy myös kertomukseen Sveitsin kansallissankarista Wilhelm Tellistä. Eri versioiden mukaan vala vannottiin joko liiton perustamisen yhteydessä vuonna 1291 tai sitten vuonna 1307.
Valaliitto oli alkujaan kolmen nykyisessä Keski-Sveitsissä Vierwaldstättersee-järveä ympäröineissä laaksoissa sijainneen kantonin, Urin, Schwyzin ja Unterwaldenin välillä solmittu löyhä liitto, jonka tarkoituksena oli turvata niiden perinteiset itsehallinto-oikeudet Habsburg-sukuisia kuvernöörejä vastaan. Tarinan mukaan liiton vahvistanut vala vannottiin Rütlin niityllä, joka sijaitsee Seelisbergissä Vierwaldstätterseen vasemmalla rannalla. Vanhin tapahtumasta kertova kirjallinen lähde on Hans Schriberin laatima niin sanottu ”Sarnenin valkoinen kirja” vuodelta 1470. Siinä kuvataan vanhan valaliiton synty ja mainitaan, että kolmea kantonia edustaneet kolme miestä olivat vannoneet Rütlillä valan, jonka mukaan he vaarantaisivat tarvittaessa henkensä ja omaisuutensa puolustaakseen toisiaan. Tekstissä ei mainita miesten koko nimiä, mutta Friedrich Schillerin vuonna 1804 kirjoittaman näytelmän Wilhelm Tell ansiosta heidät tunnetaan nimillä Werner Stauffacher (Schwyz), Walter Fürst (Uri) ja Arnold von Melchtal (Unterwalden).
Kolmen kantonin liitosta todistava dokumentti, latinankielinen vuoden 1291 liittokirja, oli satojen vuosien ajan unohduksissa, kunnes se 1700-luvulla löytyi schwyziläisestä arkistosta. Pitkään kuitenkin uskottiin, että valaliiton pohjana oli nimenomaan Rütlillä vannottu vala, joka tosin perimätiedon mukaan ajoitettiin vuoteen 1307 eikä 1291. Se myös yhdistettiin tarinaan kansallissankari Wilhelm Tellistä, jonka oletettiin eläneen samoihin aikoihin. 1500-luvulla elänyt historioitsija Ägidius Tschudi ajoitti valan teoksessaan Chronicon Helveticum ”Martinpäivää edeltävään keskiviikkoon” (8. marraskuuta) vuonna 1307. Vasta 1800-luvun lopulla Sveitsissä vakiintui yleiseksi käsitys, jonka mukaan Rütlin vala vannottiin vuonna 1291, ja näin sekä liittokirja, vala että Wilhelm Tell on yhdistetty samaan ajankohtaan. Käsitystä edisti Bernin kaupungin vuonna 1890 tekemä päätös yhdistää kaupungin 700-vuotisjuhlinta valaliiton perustamisen 600-vuotisjuhliin. Liiton perustamisajankohtana on pidetty elokuun ensimmäistä päivää 1291 eli kuningas Rudolf Habsburgilaisen kuolinpäivää. Nykyään 1. elokuuta on Sveitsin kansallispäivä.
Rütlin niitystä tuli 1800-luvulla sveitsiläisille symbolisesti merkittävänä paikkana suosittu vierailukohde, ja se suojeltiin kansallisena muistomerkkinä.
Einar Grönberg
Opinnot
Grönberg kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin uudesta ruotsalaisesta yhteiskoulusta vuonna 1913 ja liittyi Uusmaalaiseen osakuntaan. Opintojaan hän jatkoi Helsingin yliopiston lainopillisessa tiedekunnassa syyslukukauden vuonna 1913.