cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Teutoburgin taistelu
Lopputulos
thumb|Poliittinen tilanne Teutoburgin taistelun jälkeen. Rooman hallitsema alue merkitty vihreällä, vasallialueet keltaisella ja vihollisalueet vaaleanpunaisella Teutoburgissa koetulla tappiolla oli suuri vaikutus Rooman laajentumispyrkimyksiin. Augustus ja hänen seuraajansa Tiberius tulivat varovaisemmiksi, ja Rein vakiintui Rooman ja germaanien väliseksi rajaksi. Suurin syy tähän tosin lienee ollut se, että taloudellisesti takapajuinen Germania ei ollut vaivalloisen valloittamisen arvoinen. Reinille ja Tonavalle rakennettiin linnoitettu rajalinja, limes. Taistelussa tuhoutuneiden legioonien numeroita ei enää koskaan käytetty.
Rooma pystyi kuitenkin jo vuonna 14 lähettämään Germanicuksen johtaman kuuden legioonan armeijan murskaamaan Arminiuksen kokoamaa germaaniheimojen liittoa. Roomalaiset saivat joitakin voittoja, mutta lopullista tavoitettaan he eivät saavuttaneet. Kesällä vuonna 15 Germanicus palasi Teutoburgin taistelupaikalle haudatakseen kuolleet asianmukaisesti. Germanicus jatkoi vielä vuonna 16 rangaistusretkiä Germaniaan. Sotaretkillään Germanicus onnistui saamaan takaisin kaksi Varuksen legioonien kotkaa. Saman vuoden lopussa Tiberius kuitenkin kutsui Germanicuksen takaisin Roomaan. Sen jälkeen roomalaiset vetäytyivät Reinin taakse.
Taistelupaikka
Taistelupaikan tarkka sijainti oli pitkään hämärän peitossa. 1980- ja 1990-luvulla suoritettujen arkeologisten kaivausten jälkeen pidetään kuitenkin käytännöllisesti katsoen varmana, että lopullinen taistelu käytiin Kalkriesessä, Osnabrückin pohjoispuolella.
Ammaar Ghadiyali
Ammaar Ghadiyali (s. 30. toukokuuta 1997 Dar-es-Salaam) on tansanialainen uimari. Hän kilpaili vuoden 2012 kesäolympialaisissa Lontoossa ja jäi miesten 100 metrin vapaauinnissa 55. sijalle ajalla 1:01:07. Ghadiyalista tuli siihen mennessä nuorin Tansaniaa olympialaisissa edustanut urheilija.
Onni pyörii
Onni pyörii on Toivo Särkän ohjaama elokuva vuodelta 1942. Mika Waltarin käsikirjoitus perustuu Matti Jurvan ja Tatu Pekkarisen lauluun "Väliaikainen".
Ammaar Ghadiyali
Ghadiyali osallistui myös vuoden 2011 uinnin maailmanmestaruuskilpailuihin Shanghaissa.
Onni pyörii
Päähenkilö Kauko Maja (Tauno Palo) on kasvanut tynnyrissä ja orpokodista päästyään sotkeutuu tahtomattaan puuhiin, joista ei seuraa hyvää.
Arviot
Aikalaiskriitikoilla oli ennakkomainonnan ja tuotantoyhtiön aiempien elokuvien perusteella elokuvan suhteen odotuksia, mutta he joutuivat pettymään, sillä kyse ei ollut satufantasiasta, vaan "pesunkestävästä tosikertomuksesta". Elokuvan pelastajana pidettiin Paloa.
Myöhemmän tv-esityksen yhteydessä on elokuvassa erään kriitikon mukaan pari suomalaisen elokuvan surrealistisinta kohtausta. Lumikinosten taakse piiloutuvat mukamas humoristiset väkivaltakohtaukset ovat toisen kriitikon mukaan maamerkkejä suomalaisen elokuvan väkivallankuvauksesta.
Fabianinkatu
right|thumb|Fabianinkatu 17 [[Kasarmitorin kohdalla.]] right|thumb|Fabianinkatu eteläpäästään nähtynä. Vasemmalla Pääesikunnan virastotalot, etualalla Tähtitorninmäen pysäköintihallin ulosajoluiska. right|thumb|Fabianinkatu Pohjoisesplanadin risteyksestä pohjoiseen päin nähtynä. Vasemmalla Grönqvistin talo ja Pörssitalo, oikealla keskustan huoltotunneliin johtava ajoluiska. right|thumb|[[Helsingin yliopiston päärakennus|Helsingin yliopiston päärakennuksen ns. uusi puoli Fabianinkadun varrella.]] right|thumb|Entinen Liikemiesten kauppaopiston rakennus Fabianinkadun varrella right|thumb|Topelian sivurakennuksia Fabianinkadun puolella. Taustalla näkyvä valkoinen rakennus on [[Metsätalo.]] right|thumb|Fabianinkadun pohjoispää Kaisaniemenkadulta nähtynä. Vasemmalla Metsätalo. Fabianinkatu on noin kilometrin pituinen pohjois-eteläsuuntainen katu Helsingin keskustassa, eteläosaltaan Kaartinkaupungissa ja pohjoisosaltaan Kluuvissa. Se kulkee Unioninkadun suuntaisena yhden korttelin lännempänä ja ulottuu Tähtitornin vuoren puistoalueen luoteiskulmasta Kaisaniemenkadulle, Kaisaniemen puiston laidalle. Kadun pohjoisosa sijaitsee Helsingin yliopiston keskustakampuksen alueella, ja sen varrella on runsaasti yliopistolle kuuluvia rakennuksia.
Historia ja nimen alkuperä
Katu sai nimensä vuonna 1820 Suomen silloisen kenraalikuvernööri Fabian Steinheilin mukaan. Keisari Aleksanteri I:n määräyksestä Steinheil yhdessä Johan Albrecht Ehrenströmin kanssa oli saanut tehtäväkseen antaa nimet Helsingin uuden asemakaavan mukaisille kaduille.
Aluksi nimi vahvistettiin vain ruotsinkielisenä ja kirjoitettiin Fabians Gatan. Vuonna 1866 painetussa kadun ruotsinkielinen nimi esiintyi jo nykyisessä muodossaan, minkä ohella sillä oli suomenkielinen nimi Faapianinkatu. Nykyiseen muotoonsa nimi vahvistettiin vuonna 1909.
Nykyisen Fabianinkadun paikalla, Esplanadin ja Kirkkokadun välisellä osuudella, oli pieni katu jo 1700-luvulla. Silloin Helsingin kaduilla ei vielä ollut virallisia nimiä, mutta tästä kadusta käytettiin muun muassa nimiä Glogatan ("Kluuvikatu") ja Stora Glogatan ("Suuri Kluuvikatu"), ja sen eri osista myös nimityksiä Öfre Glogatan ("Ylempi Kluuvikatu") ja Nedre Glogatan ("Alempi Kluuvikatu"). Nämä nimet viittasivat lähellä sijainneeseen, myöhemmin täytettyyn Kluuvinlahteen. Toisinaan käytettiin kadun eräästä osuudesta myös nimitystä spårrmakargatan ("Kannuksentekijänkatu") sen varrella asuneen kannuksentekijä Lars Larssonin mukaan.
Liikennejärjestelyt
Hieman Esplanadin pohjoispuolella Fabianinkadun reunassa on keskustan huoltotunneliin johtava ajoluiska. Kadun pohjoispäässä sen ajoradan reunassa on pysäköintihallista ulos, Kaisaniemenkadulle johtava ajoluiska.
Fabianinkadun pohjoisin osa, Kirkkokadulta Kaisaniemenkadulle, on yksisuuntainen etelästä pohjoiseen.
Fabianinkatua pitkin ei kulje mikään julkisen liikenteen linja. Sen poikki kulkevat Aleksanterinkatua pitkin raitiolinjat 2, 4, 5 ja 7. Pohjoisessa katu päättyy Kaisaniemenkadulle, jota pitkin kulkee useita raitio- ja bussilinjoja.
Rakennuksia kadun varrella
Asuinrakennuksia Fabianinkadun varrella on vain kadun eteläosan varrella, sielläkin pääasiassa vain itäpuolella. Eteläpäässä kadun länsipuolella on Kaartin kasarmin kortteli, jossa Fabianinkadun puolella on kaksi 1960-luvulla rakennettua, Viljo Revellin ja Heikki Castrénin suunnittelemaa virastotaloa. Niissä toimii Pääesikunta.
Eteläisen ja Pohjoisen Makasiinikadun välissä Fabianinkatu kulkee Kasarmitorin itäreunaa pitkin. Kadun itäpuolella torin kohdalla ovat muun muassa niin sanottu Agronomitalo sekä entinen Yleisradion radiotalo, nykyinen Korkein hallinto-oikeus. Seuraavassa korttelissa on vanha Postipankin pääkonttori.
Fabianinkadun pohjoisosa kulkee Helsingin yliopiston keskustakampuksen alueella, ja sen molemmilla puolilla olevat rakennukset ovat nykyisin Helsingin yliopiston hallussa. Yliopistonkadun ja Kirkkokadun välisessä korttelissa kadun itäpuolella on vuonna 1846 valmistunut Fabiania, joka alun perin rakennettiin yliopiston kemian ja anatomian laitosrakennukseksi, mutta joka nykyisin on osa Kansalliskirjaston rakennusryhmää.
Länsipuolella Fabianinkadun ja Yliopistonkadun risteyksessä ovat Porthania ja Helsingin yliopiston hallintorakennukset. Niiden pääovet ovat kuitenkin Yliopistonkadun varrella toisiaan vastapäätä.
Samassa korttelissa kuin Porthania sijaitsee Fabianinkadun varrella muun muassa vuonna 1907 valmistunut entinen Suomen liikemiesten kauppaopiston rakennus (Fabianinkatu 26), joka sekin nykyisin on Helsingin yliopiston käytössä, kuten monet muutkin saman korttelin rakennukset. Aikoinaan rakennuksessa on toiminut myös Kauppakorkeakoulu. Kadun toisella puolella, Fabianian pohjoispuolella, on Topelian korttelin sivurakennuksia, jotka alun perin olivat osa venäläisen sotilassairaalan rakennusryhmää, mutta nykyisin nekin ovat Helsingin yliopiston käytössä. Saman korttelin pohjoispäässä sijaitsee Metsätalo. Kadun länsipuolella on Kaisa-talo ja siinä sijaitsevan Helsingin yliopiston kirjaston pääsisäänkäynti.
Riihelä (sukunimi)
Riihelä on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä:
Lemo
Lemo voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Jonathan Jackson
Jonathan Stevens Jackson (s. 11. toukokuuta 1982) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan parhaiten sarjasta Nashville, jossa hän on näytellyt vuodesta 2011 Avery Barkleyn roolissa. Lisäksi hän näytellyt myös sarjassa General Hospital ja elokuvissa Hurja kesäleiri, Trapped in a Purple Haze, Syvä kuin meri, Tuck Everlasting, Dirty Dancing – Kuuma tanssi 2, Insomnia sekä Stephen Kingin kirjaan perustuvassa elokuvassa Riding the Bullet.
Justin Fontaine
Justin Fontaine (s. 6. marraskuuta 1987) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelaa DEL-seura Kölner Haiessa.
Ura
19. huhtikuuta 2011 Minnesota Wild kiinnitti vapaana pelaajana olleen Fontainen tulokassopimuksella. Kaudella 2013–2014 Fontaine teki ensimmäisen NHL-maalinsa Dallas Starsia vastaan 12. lokakuuta 2013 käydyssä ottelussa vain 12 minuuttia ensimmäisen erän alun jälkeen. Kyseessä oli Minnesotan seurahistorian nopein maali. Myöhemmin samana iltana Matthew Dumba teki myös ensimmäisen maalinsa. Fontaine viimeisteli uransa ensimmäisen hattutempun 9. tammikuuta 2014 Phoenix Coyotesia vastaan.
John Webb (arkkitehti)
John Webb (1611 – 24. lokakuuta 1672) oli englantilainen arkkitehti. Webb oli arkkitehti Inigo Jonesin oppilas, ja hän toimi Jonesin apulaisena vuodesta 1628. Jonesin kuoltua 1652 Webb peri häneltä huomattavan omaisuuden sekä Jonesin mittavan kokoelman piirroksia ja suunnitelmia.
Vuonna 1654 Webb suunnitteli Hampshiren The Vyne -maalaiskartanoon Englannin ensimmäisen klassisen portiikin. Kuningas Kaarle II tilasi 1660-luvun alussa Webbiltä Greenwich Palacen muutoksen barokkityyliseksi. Vanhat rakennukset purettiin, mutta Webbin suunnitelmista toteutui vain yksi osa, joka yhdistettiin sittemmin Christopher Wrenin suunnittelemaan Greenwich Hospitaliin. Webb sai suunniteltavakseen myös Queen's Housen laajennustyöt vuonna 1662.
Webb oli myös innokas amatööritutkija, joka työsti yhdessä Inigo Jonesin ja Walter Charletonin kanssa kirjaa Stonehengestä. Webb julkaisi kymmenen vuotta myöhemmin oman tutkimuksensa Vindication of Stone-henge Restored. Vuonna 1669 hän laati ensimmäisen euroopplaisen tutkielman kiinan kielestä, An historical essay endeavoring a probability that the language of the Empire of China is the primitive language. Webb ei itse osannut kiinaa, vaan perusti esseensä jesuiitta-lähetyssaarnaajien matkakertomuksiin.
K. G. Ossiannilsson
Karl Gustaf Ossiannilsson, alun perin Karl Gustaf Ossian Nilsson (1875 Lund, Ruotsi – 1970 Rystad, Ruotsi), oli ruotsalainen kirjailija.
Ossiannilsson herätti huomiota jo ensimmäisillä runokokoelmillaan, joissa hän lennokkaasti ja omaperäisellä taituruudella ylistää varsinkin voimakkaita historiallisia henkilöitä (Samlade dikter 1900–1905, 1907). Seuraavissa runokokoelmissa aihepiiri on jo laajempi ja sisältö syvempi (Orkester, 1907; Flygskeppet, 1911). Myöhemmin Ossiannilsson julkaisi suorasanaisia yhteiskuntakuvauksia ja laajat, suurta huomiota ja paljon väittelyä herättäneet romaaninsa Barbarskogen (esikoisromaani, 1908), Slätten (1909) ja Havet (1910). Barbarskogen on avainromaani ja syntyi yhteyksistä akateemiseen sosialismiin. Hän kiroitti historiallisia romaaneja myös nuorisolle, esimerkiksi teoksen 'Nuori leijona'' (1914), sekä muistelmia. Muita teoksia ovat idylli Prästgården (1911), romaani Ödets man (1912) ja luonteenkuvaus Lille Benjamin (1913).
Ossiannilsson työskenteli myös elokuvan parissa. Hän näytteli, teki käsikirjoituksia, sävelsi.
Ruotuväki
Ruotuväki on Suomen puolustusvoimien uutislehti, jota julkaisee Pääesikunnan viestintäosasto. Se postitetaan tilaajiensa lisäksi useimpiin puolustusvoimien toimipisteisiin, varuskuntiin sekä kaikille kertausharjoituksiin osallistuville tai niihin kutsutuille. Suurimmat lukijaryhmät ovat puolustusvoimien henkilöstö ja varusmiehet.
Ensimmäinen Ruotuväki ilmestyi 15. maaliskuuta 1962, ja nykyisin siitä ilmestyy painetun lehden lisäksi verkkoversio. 12 kertaa vuodessa ilmestyvän aikakauslehden lisäksi Ruotuväki julkaisee kaksi kertaa vuodessa alokasliitteen sekä kerran vuodessa Ruotu-, Kutsunta- ja Sotilasmusiikki-liitteet.
Lehden toimitus koostuu kolmen palkatun henkilön lisäksi noin kymmenestä varusmiehestä.
Toimitus
Lehden ensisijainen tarkoitus on maanpuolustushengen kohotus ja toissijainen puolustusvoimien sisäinen tiedottaminen. Lehdessä on yleensä kerrallaan noin kymmenen varusmiestä, joista 4–5 toimittajaa, 1–2 valokuvaajaa, graafikko ja levikkisihteeri.
Ruotuväessä palvelevat varusmiehet siirtyvät lehden palvelukseen peruskoulutuskauden tai aliupseeri- tai reserviupseerikurssin jälkeen. Varusmiehet majoittutuvat Kaartin Jääkärirykmentissä Santahaminassa.
G.I. Joe: Kosto
G.I. Joe: Kosto (G.I. Joe: Retaliation) on vuonna 2013 ensi-iltansa saanut tieteistoimintaelokuva ja jatko-osa elokuvalle G.I. Joe: The Rise of Cobra. Elokuvan päähenkilöitä esittävät Dwayne Johnson, Bruce Willis, Channing Tatum, Adrianne Palicki, Ray Park, Lee Byung-hun, Ray Stevenson, D.J. Cotrona ja Elodie Yung. Elokuvan ohjasi Jon M. Chu.
Juoni
Zartan lavastaa Presidenttinä G. I. Joet Yhdysvaltain rikollisiksi ja Cobra Commander saa vaikutusvaltansa myötä kaikki maailman johtajat heidän puolelleen sotimaan G. I. Joeta vastaan. Ilmahyökkäyksen jälkeen G. I. Joen tukikohtaan jäljelle jäävät enää Roadblock, Flint, Lade Jaye ja Snake Eyes, jotka yhdessä ryhmän alkuperäisen johtajan kenraali Coltonin kanssa käyvät taistoon Cobran suunnitelmaa vastaan.
Tuotanto
Elokuvan budjetti oli 130 miljoonaa dollaria. Kuvaukset aloitettiin 11. elokuuta 2011 Louisianassa. Kuvauksissa sattui kuolintapaus 22. marraskuuta, kun eräs kuvausryhmän jäsen kuoli New Orleansissa varastossa sattuneessa onnettomuudessa kuvausten aikana. Elokuvan alustava traileri julkaistiin 12. joulukuuta 2011 ja se huomioitiin kahdella Golden Trailer -ehdokkuudella. Elokuvan suunniteltu julkaisuajankohta oli 29. maaliskuuta 2013.
Palkinnot
G.I. Joe: Kosto sai yhteensä 12 ehdokkuutta, joista se voitti yhden palkinnon elokuvan sävellyksistä.
Ruotuväki
Historia
Pohjana Ruotuväen synnylle oli sodanjälkeisinä vuosina tapahtunut suuri muutos puolustusvoimien suhtautumisessa julkisuuteen. Kesällä 1956 annettiinkin uudet ohjeet tiedottamisesta: muun muassa valatilaisuudet ja paraatit mutta myös esimerkiksi palvelusolojen esittely sallittiin asioiksi, joista sai kertoa julkisuuteen.
Ensimmäisen ehdotuksen puolustusvoimien omasta uutislehdestä teki Pääesikunnan tiedotusosastolla työskennellyt everstiluutnantti Vilho Tervasmäki vuonna 1960. Tiedotustoimisto alkoi tämän jälkeen tutustua ulkomaisiin sotilaslehtiin, ja puolustusvoimien lehden esikuvaksi valittiin norjalainen Manskaps-Avisa. Tervasmäki kirjoitti omiin muistioihinsa, että lehden tavoite oli "puolustuslaitoksen kansanomaistaminen, asevelvollistemme omaisten ja erityisesti sivistyneistömme lähentäminen puolustuslaitokseen ja puolustusasiaamme".
Tervasmäki esitteli lehden puolustusvoimain komentajalle kenraali Sakari Simeliukselle virallisesti elokuussa 1961. Lehteä oli alun perin tarkoitus jakaa kantahenkilökunnalle, tarpeeksi kauan palvelleelle evp-henkilöstölle sekä kaikkiin perusyksiköiden oleskelutiloihin ja tupiin. Sekä Simelius että yleisesikunnan päällikkö kenraaliluutnantti Aatos Maunula kannattivat lehden perustamista. Lopullisesti Simelius hyväksyi lehden perustamisen tammikuussa 1962.
Ensimmäiseksi päätoimittajaksi valittiin majuri Aatos Heinonkoski ja ensimmäiseksi toimitussihteeriksi Eero Tuurna. Lehden nimeä pohdittiin pitkään, mutta siitä pyrittiin saamaan mahdollisimman varusmiesystävällinen. Ruotuväki valikoitui nimeksi, sillä se oli tuolloin suhteellisen yleinen nimitys varusmiespalvelukselle niin sotilaiden kuin siviilienkin keskuudessa ja se koettiin sopivan neutraaliksi. Ensimmäinen Ruotuväen näytenumero ilmestyi 15. maaliskuuta 1962 etusivun otsikolla Tutkaverkko valvoo puolueettomuuttamme.
Ensimmäinen värillinen Ruotuväki ilmestyi 4. kesäkuuta 1966. Ensimmäinen levikkisihteeri valittiin lehteen vuonna 1968, ensimmäinen valokuvaaja vuonna 1973 ja ensimmäinen graafikko vuonna 1996.
Numerosta 11/2020 alkaen Ruotuväen painettu lehti muuttui aikakauslehtimäisemmäksi ja samalla vain kerran kuussa ilmestyväksi.
Ruotuväen päätoimittajat
Ruotuväen päätoimittajana toimi sotilahenkilö vuoteen 1994 saakka, minkä jälkeen tehtävää on hoitanut siviilihenkilö:
ISO 8859-5
ISO 8859-5 on ISO 8859 -standardiin kuuluva kahdeksanbittinen merkistö. Se suunniteltiin tukemaan kyrillisillä kirjaimilla kirjoitettuja kieliä, kuten bulgariaa, valkovenäjää, venäjää ja ukrainaa. Siitä puuttuu kuitenkin ukrainan Ґ-kirjain, joka ei ollut käytössä ennen vuotta 1991.
ISO 8859-5 ei ikinä levinnyt laajaan käyttöön. KOI8-R ja KOI8-U ja Windows-1251 ovat paljon yleisempiä. Nämä pyritään korvaamaan Unicode-merkistöllä.
Anna-Maija Raittila
Anna-Maija Raittila (vuodesta 1961 Nieminen; 23. heinäkuuta 1928 Joensuu – 25. elokuuta 2012 Helsinki) oli evankelisluterilaisen kirkon piirissä tunnettu kirjailija ja virsien sanoittaja. Hän kirjoitti, suomensi ja toimitti yli 300 teosta.
Elämäkerta
Raittilan vanhemmat olivat rakennusmestari Viljo Raittila (1890–1950) ja Kaisa o.s. Jokinen (1895–1955), puoliso vuodesta 1961 suomentaja Taisto Nieminen (1940–2000). Taiteilija Tapani Raittila ja teologi Pekka Raittila olivat Anna-Maija Raittilan veljiä.
Koulutukseltaan Raittila oli teologian kandidaatti (1952). Hän toimi uskonnon ja psykologian opettajana, vuodesta 1967 vapaana kirjailijana ja suomentajana sekä vuodesta 1982 retriittien ohjaajana ja kouluttajana.
Päätyönsä Raittila teki vapaana kirjailijana – runoilijana –, ja hänet tunnettiin erityisesti virsistä. Hän oli mukana myös vuoden 1986 virsikirjauudistuksessa. Hän työskenteli vuosina 1973–1984 virsikirjakomiteassa. Nykyisessä virsikirjassa on 22 hänen kirjoittamaansa virttä sekä 65 hänen kääntämäänsä ja 45 hänen uudistamaansa virttä.
Hän oli jäsenenä Ruotsin kirkon virsikirjan käännöstyöryhmässä vuosina 1994–2001 ja siinä on 181 hänen kirjoittamaansa, kääntämäänsä tai muokkaamansa virttä. . Hän oli myös mukana tekemässä Ruotsin kirkon edellistä suomenkielistä virsikirjaa, joka ilmestyi 1972 (Ruotsin virsikirja: Kuninkaan käskystä toimitettu 1972).
Hän sai Suomen evankelisluterilaisen kirkon Mikael Agricolan ristin vuonna 2007, kun merkki myönnettiin ensi kertaa. Tämän lisäksi hänelle myönnettiin Helsingin yliopiston teologisen tiedekunnan kunniatohtorin (honoris causa) arvo vuonna 1980 ja valtion kääntäjäpalkinto 1971. Raittila sai vuonna 2003 Vuoden kristillinen kirja -palkinnon teoksestaan Vehnänjyvän päiväkirja 1963–1989.
Raittilan juuret olivat vanhoillislestadiolaisuudessa, mutta hän erosi siitä 1960-luvun kiistojen yhteydessä elämänsanalaisuuden haarautuessa erilleen. Hän palasi 2000-luvulla takaisin entiseen uskonyhteisöönsä.
Raittilalla oli keskeinen rooli ekumeenisen Taizé-liikkeen ajatusten levittämisessä Suomeen 1970-luvulta lähtien. Hän toimi Sinapinsiemen-yhdistyksessä ja oli perustamassa Omenapuukylää Halikon Vartsalaan 1979. Morbackan yhteisö oli Omenapuukylän toiminnan jatkaja. Hän on kääntänyt lukuisia Taizé-liikkeen vaikutuksesta syntyneitä hymnejä ja lauluja (ns. Taizé-hymnejä).
Raittila asui vuodesta 1984 vuoteen 2008 Kaarinassa Morbackan hiljaisuuden yhteisössä, josta muutti helsinkiläiseen palvelutaloon asumaan 2008.
Mari Teinilä on kirjoittanut elämäkerran Anna-Maija Raittila: Luottamuksen pyhiinvaeltaja (2001).
Virret
Suomen evankelis-luterilaisen kirkon virsikirja
Suomenruotsalainen virsikirja
Cantemus (Helsingin katolisen hiippakunnan laulukirja)
Seurakunta laulaa (Suomen adventtikirkon laulukirja)
Hengellinen laulukirja
Arginiinimeripihkahapposyntetaasi
thumb|250px|Malli ihmisen arginiinimeripihkahapposyntetaasin rakenteesta Arginiinimeripihkahapposyntetaasi on entsyymi, joka osallistuu eliöissä solujen sisältävän liiallisen ammoniakin poistoon osana ureakiertoa. Entsyymi katalysoi arginiinimeripihkahapon muodostumista kahdesta aminohaposta: sitrulliinista ja asparagiinihaposta. Energian lähteenä reaktiossa toimii ATP-molekyyli, joka hydrolysoituu AMP:ksi ja pyrofosfaatti-ioniksi. Arginiinimeripihkahapposyntetaasin EC-numero on EC 6.3.4.5 ja CAS-numero 9023-58-9.
Ominaisuudet ja toimintamekanismi
thumb|375px|left|Arginiinimeripihkahapposyntetaasin katalysoima reaktio Ihmisellä arginiinimeripihkahapposyntetaasi on rakenteeltaan tetrameeri eli koostuu neljästä alayksiköstä ja entsyymin molekyylimassa on noin 180–185 kDa. Entsyymi vaati toimiakseen magnesium-ioneja, jotka muodostavat kompleksin ATP-molekyylin kanssa. Arginiinimeripihkahapposyntetaasin katalysoimassa reaktiossa sitrulliinin amidiryhmän karbonyylihiili reagoi nukleofiilisella substituutiolla ATP:n kanssa muodostaen sitrulliinin adenosiinimonofosfaattijohdannaisen, joka on rakenteeltaan iminium-ioni, ja pyrofosfaatti-ionin. Seuraavassa vaiheessa asparagiinihappo reagoi additioreaktiolla tämän välituotteen kanssa aminoryhmällään ja muodostuvasta tetraedrimäisestä välivaiheesta poistuu adenosiinimonofosfaatti ja muodostuu arginiinimeripihkahappo.
Harvinainen arginiinimeripihkahapposyntetaasin puutos johtaa elimistön sitrulliini- ja ammoniakkipitoisuuden kasvuun eli sitrullinemiaan. Tauti voidaan todeta mittaavalla plasman sitrulliinipitoisuus, joka arginiinimeripihkahapposyntetaasin puutostilassa on tyypillisesti yli 1 mmol/l. Taudin esiintyvyys on noin 1:57 000. Sairaus periytyy autosomaalisesti.
Stanisław Maczek
Stanisław Maczek (31. maaliskuuta 1892 – 11. joulukuuta 1994) oli puolalainen kenraali. Hänet tunnetaan etenkin 1. puolalaisen panssaridivisioonan komentajana toisessa maailmansodassa. Puolan miehityksen jälkeen divisioona taisteli esimerkiksi Normandiassa, Belgiassa ja Alankomaissa. Sodan jälkeen Maczek asettui Skotlantiin.
Elämäkerta
thumb|vasen|Stanisław Maczek vuonna 1944 thumb|Maczekin hauta [[Bredan kaupungissa Alankomaissa.]] Stanisław Maczek syntyi Szczerzecissä Galitsian alueella 31. maaliskuuta 1892. Hän opiskeli nuoruudessaan Lembergin eli nykyisen Lvivin yliopiston filosofian ja filologian laitoksella. Ensimmäisen maailmansodan syttyessä hän palveli itävalta-Unkarin armeijassa upseerina. Maczek otti osaa taisteluihin ensin Venäjän ja sittemmin Italian vastaisella rintamalla. Syksyllä 1918 hän liittyi vastaperustettuun Puolan armeijaan.
Puolan armeijassa Maczek komensi 4. jalkaväkidivisioonaan kuulunutta komppaniaa Puolan Neuvosto-Venäjän vastsaisen sodan aikana. Sota åäättyi vuonna 1920 ja sen jälkeen Maczek kouluttautui sotilasopistossa. Vuonna 1937 Maczek alkoi koota 10. panssaroitua ratsuväkiprikaatia, jonka muodostamisen jälkeen hänestä tuli yksikön komentaja vuonna 1938. Prikaati osallistui taisteluihin Saksan hyökätessä Puolaan ja toisen maailmansodanalkaessa syyskuussa 1939. Myös neuvostojoukkojen alkaessa edetä Puolaan Maczek pakeni muutamien alaistensa sotilaiden kanssa Unkariin.
Maczek oli jonkin aikaa internoituna Unkarissa, mutta lopulta lokakuussa 1939 hänen onnistui matkustaa Ranskaan. Ranskassa Maczek jälleenkokosi 10. panssaroidun ratsuväkiprikaatin. Ranska kukistui saksalaisten hyökätessä heinäkuussa 1940 Maczek joutui siirtymään edelleen Isoon-Britanniaan, jossa 10 panssaroitu ratsuväkiprikaati koottiin jälleen kerran. Syyskuussa Maczek ylennettiin kenraaliksi. Vuonna 1942 Maczek alkoi koota uutta puolalaista 1. panssaridivisioona. Mukana yksikössä oli hänen alaisuudessaan rpuolassa ja ranskassa palvelleita puolalaissotilaita. Maczek johti divisioonaa sen osallistuessa Normandian maihinnousuun 1. elokuuta 1944. Divisioona jatkoi taisteluita Belgiassa ja Alankomaissa kunnostautuen etenkin Bredan taistelussa. Maailmansodan päättyessä divisioona oli saavuttanut Wilhelmshavenin kaupungin Saksan maaperällä.
Maailmansodan jälkeen Maczek komensi vuoteen 1947 saakka Skotlantiinsijoitettua 1. puolalaista armeijakuntaa. Puolassa valtaan nousseet kommunistit olivat riistäneet hänen kansalaisuutensa, joten Maczek jäi loppuelämäkseen asumaan Skotlannin Edinburghiin. Skotlannissa Maczek julkaisi muistelmansa Od podwody do czołga: Wspomnienia wojenne, 1918–1945'. Puolan vapauduttua kommunistihallinnosta hän yleni vielä vuonna 1990 kenraaliluutnantiksi ja sai Valkoisen Kotkan ritarikunnan ansiomerkin vuonna 1994. Maczek kuoli Edinburghissa 11. joulukuuta 1994 ja hänet haudattiin toiveensa mukaisesti Bredaan Alankomaissa.
Toni Harjajärvi
Toni Harjajärvi (s. 1982 Kuusamo ) on suomalainen näyttelijä. Hän on ollut kiinnitettynä Tampereen Työväen Teatteriin vuodesta 2009. Harjajärvi on näytellyt myös erinäisissä televisiotuotannoissa, kuten Yle TV2:n draamasarjassa Taivaan tulet.
Ura
Harjajärvi aloitti näyttelijän työnsä Kuusamon Näyttämöllä vuonna 2002. Hän opiskeli teatteritaiteen maisteriksi Tampereen yliopiston näyttelijätyön laitoksella (Näty) vuosina 2004–2009. Harjajärvi on työskennellyt Tampereen Työväen Teatterissa syksystä 2009.
Opiskeluvuosinaan Harjajärvi näytteli muun muassa kappaleissa Kipinähai ja Saari jolla ei ole rantoja. TTT:ssa hänellä on ollut näyttämötehtäviä muun muassa teoksissa Tyynymies / The Pillowman (rooli: Katurian) ja Suden morsian (Priidik). Minna Canthin klassikkonäytelmään perustuvassa musikaalissa Anna Liisa hän on näytellyt Johannesta.
Kuningaskäärme
Kuningaskäärme eli floridankuningaskäärme (Lampropeltis getula) on tarhakäärmeiden heimoon kuuluva laji.
Ulkonäkö ja koko
Kuningaskäärme on aikuisena keskimäärin 90–122 senttiä pitkä, mutta suurin mitattu yksilö oli 208,3-senttinen.
Levinneisyys ja elinympäristö
Kuningaskäärmettä tavataan enimmäkseen Yhdysvaltojen eteläosassa. Lajia esiintyy monenlaisissa ympäristöissä, muun muassa metsissä, ruohikoissa ja viljelyksillä.
Alalajit
Vuonna 2009 alalajit kaliforniankuningaskäärme (L. g. californiae), täpläkuningaskäärme (L. g. holbrooki), idänmustakuningaskäärme (L. g. niger) ja aavikonkuningakäärme (L. g. splendida) erotettiin omiksi lajeikseen. Samalla floridankuningaskäärme (L. g. floridana), L. g. meansi, L. g. goini ja L. g. sticticeps luokiteltiin L. getulan synonyymeiksi ja lännenmustakuningaskäärme (L. g. nigrita) L. g. californiaen synonyymiksi.
Hernán Cortés (1895)
Hernán Cortés oli Espanjan laivaston Hernán Cortés -luokan tykkivene.
Valmistus
Alus tilattiin Clydebankiltä Skotlannista, missä köli laskettiin toukokuussa 1895. Alus laskettiin vesille 24. elokuuta 1895 ja otettiin palvelukseen vuonna 1896.
Palvelus
Alus siirrettiin 1896 Kuubaan. Espanjan–Yhdysvaltain sodassa alus oli Karibialla päällikkönään luutnantti Izqueido. Vuonna 1899 se palasi Espanjaan, missä se osallistui sotatoimiin Marokossa, mutta ilman menestystä. Alus poistettiin luettelosta 1929.
USB-muisti
thumb|300px|Tyypillinen USB-muistitikku avattuna. 1. USB-liitin, 2. USB-muistin ohjain, 3. testauspisteitä, 4. Flash-muistipiiri, 5. kideoskillaattori, 6. LED, 7. kirjoitussuojauksen kytkin, 8. käyttämätön tila toiselle flash-muistipiirille USB-muisti on Flash-muistiin perustuva massamuisti. Tyypillisiä USB-muisteja ovat tietokoneiden oheislaitteina käytettävät pienikokoiset muistitikut. Pienen kokonsa ansiosta USB-muistit kulkevat kätevästi mukana ja soveltuvat paremmin tiedon siirtämiseen kuin levykkeet tai tallentavat optiset mediat, jotka ovat helposti rikkoutuvia, isokokoisia tai tallennuskapasiteetiltaan vähäisiä.
Yleensä USB-muistit ovat heti käytettävissä USB-liitännän kautta ilman erillisten laiteajurien asennusta. Yleisin USB-muisteissa käytetty tiedostojärjestelmä on FAT32, jota useimmat käyttöjärjestelmät tukevat.
Historia
Ensimmäiset muistitikut tulivat myyntiin 2000-luvun alussa. Niissä saattoi olla tallennustilaa joitain megatavuja. Vuonna 2013 Kingston teki maailmanennätyksen tallennuskapasiteetiltaan suurimmalla muistitikulla, johon mahtuu yhden teratavun verran tietoa.
Käyttöjärjestelmän lataaminen
USB-muistilta voidaan käynnistää tietokone joko käyttöjärjestelmän asennukseen tai käyttää tietokonetta sellaisenaan. Kiintolevyllä olevan käyttöjärjestelmän rinnalla käytetään USB-muistille talletettua käyttöjärjestelmää valitsemalla tietokoneen käynnistyksen yhteydessä käynnistysvalikosta USB-muistilla oleva käyttöjärjestelmä.
Tämä mahdollistaa toisen käyttöjärjestelmän käytön Live-CD -levyjen tapaan.
Tiedostojen siirto
USB-muisteja käytetään tyypillisesti siirtämään valokuvia, dokumentteja ja muita tiedostoja tietokoneelta toiselle, mikäli näillä ei ole keskenään verkkoyhteyttä.
Tietokoneen suojaaminen viruksilta
USB-muisteille on saatavissa toimisto-ohjelmia siten, että USB-muisti muodostaa oman virtuaalisen muistialueensa Windowsiakin käytettäessä eikä kirjoita mitään tietokoneen kovalevylle.
Tolbiacin taistelu
Tolbiacin taistelu on perinteisesti vuoteen 496 ajoitettu taistelu kahden germaaniheimon, frankkien ja alemannien välillä. Legendan mukaan frankkeja johtanut Klodovig, joka vielä tuolloin oli pakana, rukoili tilanteen näyttäessä toivottomalta avukseen kristittyjen jumalaa ja lupasi kääntyä kristinuskoon, mikäli voittaisi; Klodovigin puoliso Klotilde oli harras kristitty. Sotaonni kääntyikin ja frankit kukistivat alemannit alistaen nämä hallintaansa. Gregorius Toursilaisen kronikan mukaan Klodovig piti lupauksensa ja otti kasteen vastaan Reimsissä vuoden 496 joulupäivänä.
Taistelupaikan väitetään usein sijaitsevan nykyisen Zülpichin kaupungin lähellä Nordrhein-Westfalenissa Saksassa, mutta tästä ei ole varmuutta. Pariisissa on sekä taistelupaikan mukaan nimetty katu että metroasema.
Meirānu (järvi Bērzgalessa)
Meirānu, tai myös Meirānu ezers, Bērziņu ezers ja Čumiņas ezers, on järvi Itä-Latviassa Rēzeknen kunnassa.
Maantietoa
Järvi on 1,95 kilometriä pitkä, 0,9 kilometriä leveä ja sen pinta-ala on 115 hehtaaria. Sen rannat ovat matalia ja loivia lukuun ottamatta yhtä rantaa, jossa seitsemän metriä korkea kallio putoaa veteen. Järvessä on kaksi saarta, joiden pinta-alat ovat 2,2 ja 0,8 hehtaaria. Järvestä alkaa Rītupen latvaoja, jonka nimi alajuoksulla Venäjän puolella on Utroija. Laskuojaa on vuonna 1961 ruopattu matalammaksi, jolloin myös järven vedenpnta laski. Järven rannalla sijaitsee Bērzgalen kylä ja muutkin alueet järven ympäristössä ovat asuttuja.
Luontoarvoja
Järven pohja on mutaa. Siinä elää joitakin kalalajeja: suutari, kiiski, pasuri, lahna, sorva, ruutana, särki, ahven ja hauki.
Vesistösuhteita
Meirānu sijaitsee Utrojan valuma-alueella. Utroja on Velikajan sivujoki ja kuuluu Velikajan valuma-alueeseen, joka on Narvanjoen vesistöalueen eteläisin osa. Velikaja laskee Peipsijärveen, mistä Narvanjoki jatkaa pohjoiseen päin ja laskee lopuksi Itämerellä Suomenlahteen. Järveen laskee kolme ojaa, joista yksi tulee viereisestä Micānun järvestä. Meirānun laskuoja on Rītupe, joka on alussa kaivettu metsäoja ja hetken myöhemmin mutkitteleva metsäpuro. Venäläisessä lähteessä Utrojan alkulähteeksi sanotaan viereistä Micānun järveä. Järven valuma-alueen koko on lähteestä riippuen 9,6 tai 22,7 neliökilometriä.
Testosteronikorvaushoito
Miehillä
Testosteronikorvaushoidossa kivesten testosteronin tuottaminen tyrehtyy ja jäljelle jää lähinnä ulkoisesti annettu testosteroni. Hypotalamuksen ja aivolisäkkeen muodostama hormonaalinen säätelyjärjestelmä havaitsee, että hormonipitoisuus on runsas ja gonadotropiineja vapauttavan hormonin (GnRH) eritys pienenee. Testosteronikorvaushoito voi sammuttaa miehen oman testosteronituotannon.
Joillain miehillä testosteronikorvaushoito aloitetaan pelkän pienen testosteronipitoisuuden perusteella, mutta aivo­li­säkkeen ade­nooman, hemok­ro­ma­toosin tai geneet­tisen sai­rauden diagno­sointi ja hoi­to voivat viivästyä.
Lääketestosteronin myynti on 12-kertaistunut vuosina 2000–2011. Erään tutkimuksen mukaan testosteronikorvaushoito on yhteydessä 2,2-kertaiseen sydänkohtauksen riskiin yli 65-vuotiailla miehillä ja 3,4-kertaiseen sydänkohtauksen riskiin yli 75-vuotiailla miehillä.
Naisilla
Säännöllinen liikunta lisää elimistön testosteronipitoisuutta. Estrogeenin ja testosteronin yhdistelmää sisältävät emättimeen siveltävät paikallishoitovalmisteet ovat paras hoito emättimen kuivuuteen ja kostumishäiriöihin.
Hormonitoiminnan vähenemisestä johtuvaa seksuaalista haluttomuutta voidaan hoitaa testosteronikorvaushoidolla, jonka avulla seksuaalisesti tyydyttävien tapahtumien määrä nousee tutkimusten mukaan keskimäärin 60 %. Testosteronin on todettu lisäävän myös sukupuolista nautintoa. Tablettimuotoinen testosteroni lisää seksuaalista halukkuutta noin tunnin kuluttua tabletin nauttimisesta. Naisten testosteronivajetta voidaan hoitaa Suomessa myös lisämunuaishormonilla tai vaihdevuosihormonitabletteja taikka -geeliä, joissa on mukana mieshormonia.
Vähintään 12 viikkoa jatkuva varsinainen testosteronikorvaushoito lisää naisten sukupuolista halukkuutta ja kiihottumista sekä auttaa orgasmin saavuttamisessa, koska se vaikuttaa suoraan aivojen ja muun keskushermoston toimintaan lisäten myös sukuelinten verenkiertoa. Korvaushoito voi tapahtua voiteilla, lääkelaastarilla tai tabeteilla. Korvaushoidon mahdollisia sivuvaikutuksia ovat lievä painonnousu, lievä akne ja karvoituksen lisääntyminen, tabletteja käytettäessä on havaittu myös veren LDL-hiukkasten lisääntymistä.
Nostalgia (Olavi Virta)
Nostalgia Olavi Virta on suomalaisen Olavi Virran kokoelma-albumi vuodelta 2007.
Apateismi
Apateismi on asenne, jonka mukaan kysymys jumalan tai jumalien olemassaolosta on merkityksetön. Apateistisen agnostismin mukaan riittävää todistusaineistoa jumalan tai jumalien olemassaolon todistamiseksi tai kiistämiseksi ei voida antaa ja siksi tämänkaltaisilla uskonkysymyksillä ei ole merkitystä henkilön elämälle.
Esimerkiksi 1700-luvulla Denis Diderot, jota syytettiin ateistiksi, totesi, ettei häntä yksinkertaisesti kiinnostanut jumalan olemassaolo. Voltairelle kirjoittamassaan vastauksessa hän totesi: ”On tärkeää, ettei sekoita myrkkykatkoa persiljaan, mutta ei lainkaan, uskooko vai ei Jumalaan.”
Pakinaisten saaristo
Pakinaisten saaristo on Naantalissa ja Paraisilla sijaitseva, 571 hehtaarin kokoinen, saaristoinen Natura 2000- ja luonnonsuojelualue. Alueella on tyypillinen saaristolinnusto ja sillä on merkitystä uhanalaisen lajiston suojelun kannalta.
Pakinaisten saaristosta suurin osa on Naantalin lounaisosassa entisten Rymättylän ja Velkuan kuntien alueella ja pienempi osa entisen Nauvon kunnan alueella. Alue on sisä- ja välisaariston rajalla ja se on karua sekä jylhäpiirteistä saaristoluontoa. Sen kallioperä koostuu enimmäkseen graniiteista ja kiillegneissistä, sekä luonteenomaisesta voimakkaasta murrostopografiasta. Natura 2000-alueeseen kuuluu Naantalin lounaispuolisen saariston karuja jyrkännerantoja, mutta myös merelliset ja metsäiset luontotyypit.
Pakinaisten saaristossa on kolme luonnonsuojelualuetta: Ruotsalaisen lehdon luonnonsuojelualue, Pähkinäistenmaan luonnonsuojelualue ja Pakinaisten-Seilin saariston luonnonsuojelualue.
Saaret
Alueen keskipisteenä on lähes kokonaan suojeltu Pähkinäisten vanha laidunsaari, joka on merkittävä uhanalaisen lajiston suojelun kannalta. Saaren itäpuoli on kallioista ja kalliojyrkänteiden välisissä laaksoissa kasvaa reheviä pähkinälehtoja. Saaren läntiset osat ovat tasaisempia ja siellä sijaitsee edustava flada sekä kosteapohjaisia rantaniittyjä.
Alueen luoteisosissa sijaitsee korkealle kohoava kallioselänne, Pyytin saari, joka on maisemallisesti komea ja jonka reunat kasvavat mäntyvaltaista vanhaa metsää.
Kaltsaari, Vähäkaltsaari, Montti ja Pahaluoto ovat korkeita jyrkännerantoja, joiden edustalla on riuttoja. Alueella on myös pienialaisempia, alueelle tyypillisiä kallioisia kareja.
Ruotsalaisen ja Stora Styrholmenin saarilla on jylhät kalliot, joiden välisissä laaksoissa ja jyrkänteiden juurella kasvaa jalopuumetsiä ja pähkinäpensaslehtoja. Ruotsalaisen saarella on ranta- ja lehdesniittyjä eli perinnemaisemia.
Iso-Kuusisen saarella on eläimistönsä puolesta merkittävä hiekkaranta.
Alueella on paljon muitakin arvokkaita kohteita, jotka eivät kuulu Pakinaisten saariston suojelualueeseen, kuten Pakinaisten saaren Hautaniemen tammikko, joka on satoja tammenrunkoja käsittävä luonnontilainen jalopuumetsä.
Luontodirektiivin luontotyypit
Luontodirektiivin luontotyyppien osuus Pakinaisten saariston pinta-alasta:
Linnusto
thumb|250px|Kalatiira kuuluu Pakinaisten saariston pesimälinnustoon Pakinaisten alue ei ole suojeltu lintudirektiivien perusteella, mutta alueella kuitenkin esiintyy direktiivi-lajeja.
Lintudirektiivin I liiteen linnut:
Muita lintuja:
Suojelu
Pakinaisten saariston eri osat on suojeltu kolmella eri lailla, jotka ovat luonnonsuojelulaki, rakennuslaki ja vesilaki.
Pakinaisten saaren ja Kirppuluodon suojelutoimenpiteet on toteutettu ostamalla alueet valtiolle luonnonsuojelutarkoituksiin tai perustamalla yksityisiä luonnonsuojelualueita. Kaavoituksella toteutettavilla alueilla suojelun tavoitteet on turvattu Rymättylän kunnan vahvistamassa Rymättylän läntisen saariston rantaosayleiskaavassa. Kuitenkin huomattava osa luonnonsuojelulailla toteutettavasta alueesta oli vielä toteuttamatta vuonna 2007.
60.32731°N, 21.70417°W
NHL-kausi 1993–1994
NHL-kausi 1993–1994 oli sarjan 77. 26 joukkuetta pelasi 84 ottelun runkosarjan. New York Rangers voitti Stanley Cup -mestaruuden voitettuaan loppuottelussa Vancouver Canucksin. Voitto oli Rangersin neljäs. Seuran edellinen mestaruus oli 54 vuoden takaa vuodelta 1940.
Uusia joukkueita sarjassa olivat Mighty Ducks of Anaheim ja Florida Panthers. Minnesota North Stars myytiin Dallasiin, Texasiin ja joukkueen nimeksi tuli Dallas Stars. Edellisen kerran joukkue oli myyty toiselle paikkakunnalle, kun Colorado Rockies myytiin New Jersey Devilsiksi kaudella 1982–1983. Suurehko muutos oli se, että konferenssit nimettiin uudelleen ilmansuuntien mukaan: Campbell-konferenssista tuli Läntinen konferenssi ja Wales-konferenssista Itäinen konferenssi. Myös divisioonat nimettiin ilmansuuntien mukaisesti uudelleen.
Lopputulokset
V = Voitot, H = Häviöt, T = Tasapelit, TM = Tehdyt maalit, PM = Päästetyt maalit, Pist. = Pisteet''
Läntinen konferenssi
x = joukkue pääsi pudotuspeleihin, y = joukkue voitti divisioonansa, z = joukkue voitti Presidents' Trophyn''
Valjantsin Bjalkevitš
Valjantsin Mikalajevitš Bjalkevitš (, łacinkaksi Valancin Mikałajevič Bialkievič (engl.),, , 27. tammikuuta 1973 Minsk, Valko-Venäjän SNT, Neuvostoliitto, nykyinen Valko-Venäjä – 1. elokuuta 2014 Kiova, Ukraina) oli valkovenäläinen jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja.
Silhuetit
Silhuetit oli vuonna 1977 perustettu lauluyhtye, jonka tunnetuimpia levytyksiä oli "Jos mulle sydämesi annat", "Onnestain on puolet sinun" ja "Soittotunnit". Vuonna 1980 yhtye sijoittui toiseksi Suomen euroviisukarsinnoissa Kirkan kanssa esittämällään kappaleella Karthago.
ISO 8859-9
ISO 8859-9, Latin-5 tai turkkilainen on ISO 8859 -standardiin kuuluva kahdeksanbittinen merkistö. Se suunniteltiin kattamaan turkkilaiset kielet, ja siten olemaan käyttökelpoisempi kuin ISO 8859-3. Se on lähes identtinen ISO 8859-1:n kanssa, lukuun ottamatta kuutta merkkiä:
Nadia Gray
Nadia Gray (alun perin Nadia Kujnir, 23. marraskuuta 1923 Bukarest – 13. kesäkuuta 1994 New York) oli romanialainen elokuvanäyttelijä, jolla oli rooleja ranskalaisissa, italialaisissa ja englanninkielisissä filmeissä.
Nadia Kujnirin äiti oli bessarabialainen ja isä venäläinen emigrantti. Perhe pakeni Romaniasta kommunistien noustua valtaan toisen maailmansodan jälkeen. Nadia Kujnir oli ensin naimisissa Herescu-nimisen chișinăulaisen liikemiehen kanssa ja vuodesta 1946 romanialaisen aristokraatin Constantin Cantacuzinon kanssa.
Hän aloitti teatterinäyttelijänä Pariisissa nimellä Nadia Gray peittääkseen taustansa. Hänen filmiuransa alkoi roolilla elokuvassa L'inconnu d'un soir (1949) ja samana vuonna valmistui myös brittiläinen elokuva Hämähäkki ja kärpänen (The Spider and the Fly). Hänen tunnetuimmat roolinsa ovat filmeissä Erittäin salainen (Top Secret, 1952) ja Federico Fellinin ohjaama Ihana elämä (La Dolce Vita, 1960).
Tim Thomas
Timothy James Thomas, Jr. (s. 15. huhtikuuta 1974 Flint, Michigan) on yhdysvaltalainen uransa päättänyt jääkiekkomaalivahti.
Ura
Tim Thomas vietti urallaan paljon aikaa Pohjois-Amerikan ja Pohjois-Euroopan välillä. Yliopistouran jälkeen hänelle ei avautunut paikkaa kotimantereensa ammattilaissarjoista, joten hän matkasi pelaamaan kaudella 1997–1998 Suomeen Helsingin IFK:hon, jossa voitti samana vuonna SM-kultaa. Hän oli tärkeässä roolissa HIFK:n mestaruudessa tilastoillaan; 18 pelattua ottelua torjuntaprosentilla 94,7. Tämän jälkeen hän palasi takaisin kotimantereelle, mutta peliajan jäädessä vähiin hän palasi vielä samana vuonna takaisin HIFK:hon, jossa tuloksena oli hopeaa kaudella 1998–1999. Tilastot olivat 14 pelattua ottelua 91,7 torjuntaprosentilla, lisäksi hän sai yhden syöttöpisteen.
Kauden 1999–2000 Thomas pelasi IHL-liigaa Detroit Vipersissa. Pohjois-Eurooppaan hän matkasi kaudella 2000–2001 Ruotsin Elitserienissä pelanneeseen AIK:hon. Kaudella 2001–2002 Thomas teki jo sopimuksen NHL-seura Boston Bruinsin kanssa, mutta tällä kertaa Bostonilla oli ylitarjontaa maalivahdeista. Näin ollen Thomas palasi jälleen Suomeen ja tällä kertaa Oulun Kärppiin. Tim Thomasin ensimmäistä kokonaista SM-liiga-kautta pidettiin onnistuneena, vaikka Kärpät hävisikin jo pudotuspelien alkuvaiheessa tulevalle mestarille, Helsingin Jokereille.
Kauden jälkeen Thomasin matka jatkui takaisin Pohjois-Amerikkaan, jossa hän pelasi kaudet 2002–2003 ja 2003–2004 pääosin Boston Bruinsin farmijoukkue Providence Bruinsissa. Syksyllä 2002 Tim Thomas pääsi kokeilemaan neljän ottelun verran NHL:ssä. Thomas ei vieläkään vakiinnuttanut paikkaansa Bruinsin kovassa kilpailussa. Hän saavutti kolme voittoa, yhden häviön ja hänen torjuntaprosenttinsa oli 90,7.
Hän palasi Suomeen ja Helsingin Jokereihin. Thomas pelasi kaudella 2004–2005 Jokereiden maalilla kahta ottelua lukuun ottamatta kaikki pelit. Hän rikkoi SM-liigan entisen yhdeksän ottelun nollapeliennätyksen kuudella ottelulla pelattuaan 15 nollapeliä. Runkosarjan torjuntaprosentti oli 94,59. Pudotuspeleissä Thomas jatkoi torjuntaprosentilla 93,84 ja voitti toisen hopeamitalinsa SM-liigassa. Kauden aikana hän voitti Kultainen kypärä -palkinnon ja lisäksi Lasse Oksanen -palkinnon, joka jaetaan runkosarjan parhaalle pelaajalle.
Thomas oli jäämässä Jokereihin kaudelle 2005–2006, mutta NHL-option turvin hän päätti lähteä takaisin Pohjois-Amerikkaan päivää ennen SM-liigakauden alkua. Hän nousi Boston Bruinsin kokoonpanoon Andrew Raycroftin ja Hannu Toivosen loukkaannuttua. Thomas pelasi koko loppukauden, yhteensä 37 ottelua torjuntaprosentilla 91,7. Kauden jälkeen Thomas teki Bostonin kanssa kolmevuotisen sopimuksen. Hänen NHL-läpimurtonsa tapahtui näin ollen kaudella 2005–2006 Thomasin ollessa 32-vuotias.
Kauden 2008–2009 päätteeksi Thomasille myönnettiin sekä William M. Jennings Trophy että Vezina Trophy. Liigan parhaalle maalivahdille jaettavan Vezina Trophyn hän sai myös kaudella 2010–2011, jonka päätteeksi hän voitti Stanley Cupin Boston Bruinsin riveissä. Samalla kaudella Thomas arvioitiin pudotuspelien arvokkaimmaksi pelaajaksi, mistä osoituksena hänelle myönnettiin Conn Smythe Trophy. Tavan mukaan yhdysvaltalaisen joukkueen voittaessa Stanley Cupin, joukkue kutsutaan audienssille Valkoiseen taloon. Tim Thomas kuitenkin jätti audienssin väliin julkaisten asiasta tiedotteen, jossa suorin sanoin kertoi näkemyksensä, jonka mukaan Yhdysvalloissa liittovaltion hallinto on uhka kansalaisten oikeuksille, vapauksille ja yksityisomaisuuden suojalle.
Kauden 2012–2013 Thomas jätti kokonaan väliin, sillä hän halusi keskittyä viettämään aikaa oman perheensä parissa. Helmikuussa 2013 Boston kauppasi Thomasin New York Islandersiin, jossa hän ei kuitenkaan pelannut yhtään ottelua. Syyskuussa 2013 Thomas siirtyi vapaana pelaajana Florida Panthersiin yksivuotisella sopimuksella. Hän ehti pelata Panthersissa 40 ottelua ennen siirtoa Dallas Starsiin kauden 2013–2014 siirtotakarajapäivänä. Stars antoi Panthersille vaihdossa maalivahti Dan Ellisin. Dallasissa Thomas pelasi kahdeksan ottelua, joista kahdessa tilille kirjattiin voitto. Thomas päätti lopettaa uransa kauden jälkeen, vaikkakaan hän ei ole antanut asiasta virallista tiedotetta.
Maajoukkueura
Thomas edusti Yhdysvaltain jääkiekkomaajoukkuetta maailmanmestaruuskisoissa 1995, 1996, 1998, 1999, 2005, 2008 ja 2014 sekä talviolympialaisissa Vancouverissa 2010.
The Courier-Mail
The Courier-Mail on Brisbanen ainoa päivittäinen sanomalehti. Sen omistaa News Corp ja se julkaistaan tabloidina.
The Courier-Mailin levikki on Australian lehdistä neljänneksi suurin. Aiemmin sillä oli australialaisista broadsheet-lehdistä toiseksi suurin levikki. Lehden arkipäiväleikki on 211 279 ja sunnuntailevikki 333 910.
Eeva (nimi)
Eeva on suomalainen muoto kansainvälisestä naisen etunimestä Eva. Siitä on käytössä myös muunnelma Eevi. Suomessa on ollut vuoden 2019 loppuun mennessä kirjoilla 50 556 Eeva-nimistä naista ja muutama mies. Samaan aikaan on Eva-nimisiä naisia on merkitty rekisteriin 12 186 ja Ewoja noin 470. Paitsi etunimenä nimi Eeva esiintyy Suomessa myös sukunimenä. Sukunimellä Eeva oli joulukuussa 2020 Suomen väestötietojärjestelmässä 243 nimenkantajaa. Eeva-Liisa, Eeva-Maija ja Eeva-Maria kuuluvat Suomen yleisimpiin yhdysnimiin.
Jouluaattona 24. joulukuuta on suomalaisessa kalenterissa Aatamin, Eevan, Eevin ja Eveliinan nimipäivä, ruotsinkielisessä almanakassa Adamin ja Evan. Eevalla ja Aatamilla on ollut yhteinen nimipäivä vuodesta 1646 alkaen, paitsi 1918–1948 Aatami oli päivää aikaisemmin. Vuosina 1706–1889 Eeva oli almanakassa muodoissa Eva ja Ewa. Eevi on otettu almanakkaan vuonna 1964, nimenä se kuitenkin tunnetaan jo 1870-luvulta.
Eva-muotoa käytetään muiden muassa latinassa, italiassa, saksassa ja ruotsissa. Ranskan kielen yleisin muoto on Ève, josta tulee englannin Eve. Unkarissa on puolestaan Éva tavallisin muoto nimestä. Muihin muotoihin kuuluvat esimerkiksi pohjoismainen Efva, keskieurooppalainen Evi ja eteläeurooppalainen Evita. Venäjällä Eeva tunnetaan paremmin muodossa Jeva (Ева).
Eeva
Henkilöt ovat suomalaisia, ellei toisin mainita.
Eva
henkilöt ovat suomalaisia, ellei muuta ole mainittu.
Vanhan valtaus
Vanhan valtaus oli tapahtuma, jossa päivää ennen Helsingin yliopiston ylioppilaskunnan 100-vuotisjuhlia opiskelijaoppositio valtasi juhlapaikaksi ajatellun Vanhan ylioppilastalon 25. marraskuuta 1968 kello 17.13 ja vaati muutoksia yliopiston hallintoon ja opetuksen sisältöön.