cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Elias Kiianmies
pienoiskuva|Elias Kiianmies Kaarlo Elias Kiianmies (vuoteen 1934 Kyander; 13. heinäkuuta 1891 Pielisjärvi – 21. toukokuuta 1959 Tampere) oli suomalainen säveltäjä ja kuoronjohtaja.
Elias Kiianmies oli Pielisjärven kirkkoherran Ernesti Kyanderin poika. Kiianmies suoritti alkuopintoja vuosina 1909–1910 Helsingin Filharmonisen Seuran orkesterikoulussa. Vuonna 1914 hän suoritti laulu- ja teoriaopintoja Pietarin konservatoriossa. Kiianmies sai päästötodistuksen vuonna 1925 Helsingin kirkkomusiikkiopistosta. Hän opiskeli samanaikaisesti vuonna 1926 sävellysopintoja professori Erkki Melartinin ja Selim Palmgrenin johdolla Helsingin konservatoriossa. Vuonna 1927 hän suoritti yksityisopiskeluja professori Aleksandr Glazunovin ja Maksimilian Steinbergin johdolla Pietarissa. Kiianmies sävelsi kantaatteja ja muita kuoroteoksia sekä orkesteriteoksia ja yksinlauluja.
Vuodesta 1929 alkaen Kiianmies toimi Tampereen kaupungin soiton- ja laulunjohtajana. Hän toimi vuonna 1930 perustetun Tampereen orkesterin, Tampere Filharmonian edeltäjän, kapellimestarina kaksi ja puoli vuotta.
Mustavuoripeippo
Levinneisyys
Mustavuoripeippoa tavataan Yhdysvaltain länsiosissa. Lajin kannankehitys on luokiteltu rittäin uhanalaisksi.
Studväst
Studväst oli Yrkeshögskolan Sydvästin opiskelijakunta. Sen toimipaikka oli Tammisaaressa, mutta sillä oli myös Turussa pieni toimisto. Opiskelijakunnan johto koostui vuosittain valituista viidestä jäsenestä ja puheenjohtajasta, joiden lisäksi opiskelijakunnalla oli palkattu pääsihteeri. Opiskelijakunnalla oli alayksiköt Turussa, Tammisaaressa ja Helsingissä, joista jokaisella on myös omat hallituksensa.
Kun Yrkeshögskolan Sydväst vuonna 2010 yhdistettiin Svenska yrkeshögskolanin kanssa Noviaksi, yhdistettiin myös Studväst osaksi Noviumia.
Chris Fehn
thumb|Chris Fehn Slipknotin keikalla.|200px
Christopher Michael Fehn (s. 24. helmikuuta 1972) on metalliyhtye Slipknotin entinen lyömäsoittaja. Hän laulaa myös taustalauluja uusimmilla levyillä. Fehn käytti esiintymisissä pinokkio-maskiaan, jossa oli yleensä vetoketju suun kohdalla. Yhtyeellä on myös toinen lyömäsoittaja, Shawn Crahan. Fehn erotettiin yhtyeestä 18. maaliskuuta 2019, hänen haastettua yhtyeen oikeuteen raha-asioiden pimittämisestä.
Saavutukset
Saavutukset ovat videopelaamisessa käytetty termi erilaisille tavoitteille ja palkinnoille. PlayStation 3 -konsolissa näitä kutsutaan trophyiksi (trophies) ja Xbox 360 -konsolissa pelkästään tavoitteiksi (achievements). Pelitavoitteet ovat useasti yksittäisen pelin ulkoisia ja enemmänkin pelialustaan perustuvia. Tyypillisiä ovat pelikonsolien kuten Xbox ja Playstation peliverkkojen tai Steam-jakelualustan tunnuksiin sidotut pelitavoitteet.
Pelitavoitteiden idea
Pelitavoitteiden idea on tehdä pelille lisää kestoa ja mielenkiintoisuutta. Jotkut tavoitteet ovat suhteellisen helppoja ratkaista, joihin riittää esimerkiksi pelin tekijätietoihin tutustuminen tai tutoriaalitason pelaaminen. Toiset tavoitteet ovat taas erittäin haastavia, joiden suorittamiseen voi mennä pitkä aika. Sellaisia ovat mm. kaikkien tasojen suorittaminen vaikeimmalla tasolla tietyn aikarajan sisällä. Muutamat tavoitteista saattavat vaatia, että pelaaja suorittaa ensiksi jonkin toisen tavoitteen. Kun kaikki tavoitteet on suoritettu, usein käyttäjä palkitaan. PlayStation-konsolin trophy-tasot ovat pronssi, hopea, kulta, ja platina. Platina-trophyn saa useimmiten sitten, kun on saavuttanut pelin kaikki muut trophyt.
Synkronointi
PlayStation 3 synkronoi trophyt automaattisesti tasaisin väliajoin PlayStation Networkin kanssa, mikäli omistaa tunnuksen ko. palvelussa. Näin ystävät näkevät, mitä trophyjä käyttäjä on ansainnut ja mistä peleistä, ja voivat näin verrata omia saavutuksiaan. Näin pelitavoitteista syntyy sosiaalisia tavoitteita.
GP3 Italian Grand Prix 2012
GP3 Italian Grand Prix 2012 oli GP3-kauden 2012 kahdeksas ja viimeinen osakilpailu, joka ajettiin 8.–9. syyskuuta Monzan moottoriradalla Italiassa. Kilpailu ajettiin Formula 1:sten Italian GP:n ohessa.
Lisa Edelstein
Lisa Edelstein (s. 21. toukokuuta 1966 Boston, Massachusetts) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tunnetaan parhaiten televisiosarjasta House, josta hän voitti vuonna 2005 Satellite-palkinnon.
Lisa Edelstein aloitti ammattinäyttelijänä jo opiskeluaikoinaan New Yorkin yliopiston Tisch School of the Arts -taidekoulussa. Hän näytteli lukuisissa pikku teattereissa useissa eri produktioissa sekä käsikirjoitti ja sävelsi aids-aiheisen musikaalin Positive Me, jossa hän myös itse esiintyi.
Edelstein on nähty televisiossa mitä erilaisimmissa rooleissa. Hän on näytellyt ilotyttöä West Wingissä ja James LeGrosin transsukupuolista poikaystävää Ally McBealissa. Hän on vieraillut monissa muissakin televisiosarjoissa, kuten Oikeus ja kohtuus, Frasier, Teho-osasto ja Ilman johtolankaa.
Edelstein seurusteli jonkin aikaa suomalaisen joogaopettaja Petri Räisäsen kanssa, mutta he erosivat vuonna 2008.
Virsitaulu
pienoiskuva|Virsitaulu [[Zoetermeer|Zoetermeerissa, Alankomaissa]] Virsitaulu on kirkon seinälle kiinnitetty taulu, johon ennen jumalanpalveluksen alkua merkitään niiden virsien numerot, jotka jumalanpalveluksen tai kirkollisen toimituksen aikana lauletaan.
Taulun ansiosta kirkossakävijät voivat laittaa virsikirjan väliin kirjanmerkin paikoilleen etukäteen ja näin nopeuttaa laulun aloittamista. Virsinumerot voivat myös olla painettuina papereille, jotka annetaan kirkossakävijöille ennen jumalanpalveluksen alkamista. Yleensä virsitaululle on merkitty kaikki jumalanpalveluksessa laulettavat virret säkeistöineen. Nykyään on kirkkoihin alkanut ilmestyä elektronisia virsitauluja, joihin heijastetaan kulloinkin vuorossa olevan virren numero, tai eri puolilla kirkkoa olevia näyttöjä, joille voidaan heijastaa luettelona kaikki virsien numerot.
Historia
pienoiskuva|[[Tuupovaaran kirkko|Tuupovaaran kirkon virsitaulu]] Virsitaulut tulivat käyttöön 1500-luvulla. Alun perin tavallinen käytäntö oli kirjoittaa virren alkusäkeet taululle, mutta 1700-luvun alussa virsikirjan virsien numeroiden kirjoittamisesta tuli yleisempää. Suomessa kirkkoihin tulivat ensimmäiset virsitaulut 1600-luvun lopulla tai 1700-luvun alussa. Vuoden 1701 virsikirjassa, ns. Vanhassa virsikirjassa, virret oli numeroitu ja sen seurauksena numerotaulut yleistyivät kirkoissa.
Ruotsi-Suomessa virsitaulu saatettiin varustaa lampeteilla, jotta virsien numerot olisi helpompaa nähdä. Virsitaulujen kehyksiä saatettiin koristella samalla urkujen julkisivun tapaisesti ja tauluja saattoivat kehystää trumpetit, harput tai huilut, soittimet jotka esiintyvät Raamatussa. Uusklassismin aikaan kirkkoihin voitiin hankkia kaksi virsitaulua symmetrian vaatimuksen mukaisesti.
Kuvia virsitauluista
pienoiskuva|Elektroninen virsitaulu saksalaisessa kirkossa|alt=
Maarssen
Maarssen on kaupunki Utrechtin provinssissa Alankomaissa. Vuoden 2005 tilaston mukaan kaupungissa oli 39 843 asukasta. Maarssen on entinen kunta, mutta se yhdistyi Breukelenin ja Loeninin kanssa ja muodosti uuden Stichtse Vechtin kunnan.
Majajärvi (Jämsä)
Majajärvi on Jämsän Hopsussa sijaitseva kymmenen hehtaarin laajuinen järvi. Etäisyys Jämsän keskustasta on viisitoista kilometriä pohjoisluoteeseen ja Tampereelta 87 kilometriä koilliseen. Majajärvi. Järviwiki. Viitattu 21.2.2021.
Maantiede
Majajärven pituus kaakosta luoteeseen on 700 metriä. Järvi sijaitsee Hopsun kulttuurimaiseman eteläosassa, sen lounaispuolella on metsämaata. Majajärven etelärannalle virtaa laskuoja 300 metrin päässä etelässä sijaitsevalta Vuorisjärvelta. Majajärven pohjoiskolkasta lähtee laskuoja, joka virtaa järven pohjoispuoliseen Kotijärveen. Majajärven luoteispuolella on Poikkeus, kolme kilometriä itään sijaitsee Kankarisvesi ja puolitoista kilometriä lounaaseen sijaitsee Toivas.
Majajärvi kuuluu Lahnajoen valuma-alueeseen, joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Kymijoen päävesistössä. Toinen jakovaihe on Jämsänjoen alue ja ensimmäinen on Jämsän reitin valuma-alue. Lahnajoen valuma-alue kattaa suuren osan Jämsänjoen alueesta. Majajärvi on Lahnajoen alueen itäisiä vakavesiä.
Diskografia
Diskografia on luettelo jonkin yhtyeen tai artistin äänitetuotannosta. Tavallisesti diskografiassa luetellaan yhtyeen tai artistin koko tuotanto (singlet ja albumit) esimerkiksi aakkosjärjestyksessä tai aikajärjestyksessä vanhimmasta uusimpaan.
Läckön linna
pienoiskuva|Läckön linna Läckön linna on Lidköpingin kunnassa Ruotsissa, suurehkolla Kållandsön saarella Vänern-järvessä sijaitseva keskiaikainen linna, joka on nykyisin avoinna yleisölle.
Linna rakennettiin pääosin 1200-luvun loppupuoliskolla, jonka jälkeen se toimi piispanlinnana. Uskonpuhdistuksen jälkeen linna siirtyi kruunun omistukseen vuonna 1527. Linna siirtyi sotamarsalkka Jacob De la Gardielle, joka puolestaan periytti linnan ja kreiviyden pojalleen Magnus Gabriel De la Gardielle 1652. Magnus Gabriel De la Gardie suoritutti linnassa laajoja lisärakennustöitä ja uudistuksia, jolloin muuttui barokki-tyylisuuntaa edustavaksi. Rakennustöiden aikana linnaan myös rakennettiin muun muassa runsaasti koristeltu kappeli. Vuonna 1681 linna otettiin takaisin kruunulle, mutta linna oli kuitenkin luovutettuna joidenkin yksityishenkilöiden käyttöön.
Linnaan alettiin kerätä taide- ja esinekokoelmaa 1920-luvulla. Vuodesta 1993 linna on ollut Statens fastighetsverkin hallinnassa.
Mer Hayrenik
Mer Hayrenik (, ”Isänmaamme”) on Armenian kansallislaulu. Se on otettu käyttöön 1. heinäkuuta 1991, Armenian itsenäistyttyä Neuvostoliitosta. Laulu perustuu Armenian ensimmäisen tasavallan (1918–1920) kansallislauluun, mutta sanoja on mukailtu. Laulun on sanoittanut runoilija Mikael Nalbandian (1829–1866) ja sen on säveltänyt Barsegh Kanatšjan (1885–1967).
Neuvostoliiton viranomaiset kielsivät laulun, ja se pysyi kiellettynä aina Neuvostoliiton hajoamiseen saakka.
Armeniankielisten sanojen translitteraatio
Aha yeghbair kez mi drosh, Vor im dzerkov gortzetsi Gishernereh yes koon tšegha, Artasoonkov lvatsi. (toistetaan kaksi edellistä riviä)
Nayir nran yerek gooynov, Nvirakan mer nshan, Togh poghpoghi tshnamoo dem, Togh misht pantza Hayastan. (toistetaan kaksi edellistä riviä)
Amenayn tegh maheh mi eh Mard mee ankam pit merni, Baytz yerani vor yur azgi Azatootyan keh zohvi. (toistetaan kaksi edellistä riviä)
(toistetaan ensimmäinen säkeistö)
Jayden Jaymes
Jayden Jaymes (s. 13. helmikuuta 1986 Upland, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen pornonäyttelijä. Pornonäyttelemisen hän aloitti vuonna 2006 ja lopetti vuonna 2016. Hän on toiminut myös Penthousen mallina.
Oulun Purjehdusseura
Oulun Purjehdusseura on perustettu 1881 ja on Oulun vanhin jatkuvasti toiminut urheiluseura. Uleåborgs Tidningen -lehti uutisoi seuran perustamisesta 29. huhtikuuta 1880: "Purjehdusseura on perustettu täällä kaupungissa. Meitä on kehoitettu ilmoittamaan, että yhdistyksen jäsenet ja muut aiheesta kiinnostuneet kokoontuvat niin mieslukuisasti kuin mahdollista Raatin hotelliin lauantaina 1. toukokuuta klo 5 j.pp. päättämään yhdistystä koskevista asioista ym".
Purjehdusseuran ensimmäinen kotisatama sijaitsi Vihreäsaaressa. Vuonna 1972 seura perusti Oulun Merenkävijöiden kanssa yhteisen veneilykeskuksen Hietasaaren Johanssoninrantaan. Vuonna 1991 valmistuneen Johteenpooki-veneilykeskuksen suunnitteli Arkkitehtitoimisto Harju. Vaikka seuran nimi viittaakin purjehtimiseen, niin enemmistö jäsenistön venekannasta on moottoriveneitä. OPS:n ideologiaan kuuluu purjehdus- ja veneilytaitojen edistäminen, junioritoiminnan kehittäminen, merellisen kulttuurin vaaliminen sekä perinteiden kunnioittaminen tulevaisuudenkin tuulissa.
Toni Koivunen
Toni Koivunen (s. 27. marraskuuta 1971 Lahti) on suomalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Koivunen pelasi urallaan SM-liigassa yli 800 ottelua. Lisäksi hän kiekkoili uransa aikana Ruotsin, Tanskan ja Ranskan pääsarjoissa. Nykyään hän toimii Iitti Hockeyn valmentajana.
Seurajoukkueissa
Koivunen pelasi ensimmäiset miesten ottelunsa kaudella 1988–1989 Kiekkoreippaassa I-divisioonassa. Kaudeksi 1990–1991 Reipas nousi SM-liigaan, ja Koivunen pelasi kauden aikana 37 liigaottelua. Hän pelasi SM-liigassa Reippaassa kolme kautta, kunnes siirtyi kaudeksi 1994–1995 I-divisioona-joukkue SaPKoon, josta hän palasi kesken kauden SM-liigaan, ja Lukkoon.
Kaudeksi 1995–1996 Koivunen siirtyi JyP HT:hen, Jyväskylään. JyP HT:ssä Koivunen teki myös läpimurtonsa, kun kaudella 1996–1997 hänelle merkittiin 49 ottelussa 33 tehopistettä. Jyväskylässä Koivunen pelasi lopulta viisi kautta. Hän siirtyi kaudeksi 2000–2001 Bluesiin, jossa Koivunen joutui tyytymään pienempään rooliin kuin JYPissä. Koivunen pelasi Bluesissa lähinnä joukkueen kolmoskentässä. Kauden jälkeen hän palasi Lahteen ja Pelicansin riveihin.
Pelicansissa Koivunen nousi joukkueen kapteeniksi. Hän vaihtoi Pelicansin kaudeksi 2002–2003 Ruotsin Elitserien Timrå IK:hon, jonka kanssa teki kahden vuoden sopimuksen. Timråssa Koivunen pelasi reilun kauden, sillä kausi 2003–2004 käynnistyi häneltä huonosti, ja seurajohto antoi hänelle luvan etsiä uutta seuraa. Koivunen palasikin Pelicansiin. Pelicans jumittui kuitenkin SM-liigassa sarjan viimeiseksi, ja joukkue alkoi kesken kauden luopua pelaajistaan. Aivan SM-liigan siirtorajan lopulla Koivunenkin vuokrattiin JYPiin.
Koivunen aloitti jälleen kauden 2004–2005 Pelicansissa. Kausi sujui Koivuselta huonosti, sillä hän teki vain seitsemän pistettä. Seuraavalla kaudella Koivunen kuitenkin teki jälleen 23 pistettä, ja kaudella 2007–2008 hän teki uudeksi piste-ennätyksekseen 4+36. Kaudella 2008–2009 Koivunen joutui olkapääleikkaukseen lokakuussa 2008, ja joutui useaksi kuukaudeksi sivuun joukkueen kokoonpanosta.
Lokakuussa 2009 Koivunen pelasi 800. SM-liigan runkosarjaottelun, ja hänestä tuli kuudes tuon rajapyykin ylittänyt liigakiekkoilija. Aktiivipelaajista vain Marko Tuulolalla ja Jan Latvalalla on enemmän pelejä tilillään. Pari kuukautta myöhemmin Pelicans purki Koivusen sopimuksen. Hän siirtyi joulukuussa 2009 loppukaudeksi Tanskan pääsarjan Herning Blue Foxiin. Hän voitti Tanskassa pronssia.
Kaudeksi 2010–2011 Koivunen siirtyi Ranskan pääsarjan Morzine-Avoriaziin. Koivunen pelasi Morzinessa kaksi kautta, ja jälkimmäisellä kaudellaan hän toimi lisäksi valmennusryhmässä. Hän ilmoitti lopettavansa uransa keväällä 2012.
Maajoukkueessa
Koivunen on pelannut kaksi kertaa junioritasolla Suomen maajoukkueessa arvokisoissa. Ensimmäisen kerran hän edusti Suomea 18-vuotiaiden EM-kilpailuissa 1989, jolloin Suomi sijoittui pronssille. Nuorten maailmanmestaruuskilpailuissa Koivunen pelasi Suomen puolesta 1991.
Aletta Ocean
Aletta Ocean (s. 14. joulukuuta 1987 Budapest, Unkari) on unkarilainen pornonäyttelijä. Pornonäyttelemisen hän aloitti vuonna 2006. Vuonna 2010 hän voitti kaksi AVN-palkintoa; toinen luokassa Paras ulkomaalaistaustainen naisesiintyjä ja toinen luokassa Paras ulkomaalaistuotannolla kuvattu seksikohtaus. Hän on toiminut Penthousen mallina.
Kuusamakasvit
Kuusamakasvit (Caprifoliaceae, synonyyminä mm. Loniceraceae) on Dipsacales-lahkoon kuuluva kasviheimo. Siihen kuuluu noin 900 lajia, jotka jaetaan 31 sukuun. Useimmat niistä elävät luonnonvaraisina pohjoisessa lauhkeassa vyöhykkeessä, etenkin Aasiassa ja Pohjois-Amerikassa.
Kuusamakasveja kasvatetaan paljon myös koristekasveina. Kuusamakasvien kukat ovat kellomaisia ja usein hyvän tuoksuisia, hedelmä on usein pyöreä marja.
Heimon rajauksesta on eri mielipiteitä; esimerkiksi vanamokasvit ovat joidenkin tutkijoiden mukaan osa kuusamakasveja, toisten mukaan oma heimonsa Linnaeaceae. Ennen kuusama­kasvien heimoon on luettu myös seljat, heidet ja tesmayrtit, jotka nykyisessä luokituksessa muodostavat erillisen tesma­yrtti­kasvien (Adoxaceae) heimon.
Luokittelu
Kaikessa laajuudessaan kuusamakasvien heimo käsittää nykyään seitsemän alaheimoa.
pienoiskuva|vasen|[[Keltavuohenkuusama (Diervilla lonicera)]]
2. Caprifolioideae Eaton
Kasvit ovat pensaita, joskus puita. Lehdet ovat ehytlaitaiset, sulka- tai kourasuoniset. Kukassa on pieni verhiö, neljä tai tavallisemmin viisi hedettä, joiden palhot ovat kaljuja, ja kolmesta tai harvemmin neljästä emilehdestä muodostunut yhdislehtinen sikiäin. Joskus vain osa emilehdistä on fertiilejä, ja kutakin emilehteä kohden on yhdestä kahdeksaan siemenaihetta. Hedelmä on marjamainen (kuusamat) tai luumarjamainen (lumimarjat).
Alaheimo kasvaa pääasiassa pohjoisessa lauhkeassa vyöhykkeessä, erityisesti Itä-Aasiassa ja Pohjois-Amerikan itäosassa. Lajeja on yhteensä 220, ja ne luokitellaan viiteen sukuun kuuluviksi. Eniten lajeja on kuusamien (Lonicera) suvussa, siinä on 180 lajia.
3. Linnaeoideae Raf.
Alaheimon suvut:
4. Nimeämätön alaheimo: Zabelia Makino
Suvun Zabelia neljä lajia ovat pensaita ja kasvavat Keski-Aasiassa Tienšanin vuoristossa ja Kauko-Idässä. Lehdet ovat ehytlaitaisia, ja kanta on turvonnut ja peittää hankasilmun. Ulkoverhiössä on kuusi tai 14 lehteä. Mesiäinen koostuu neljästä tiiviistä karvarivistä.
pienoiskuva|vasen|[[Vitikiehkurio (Morina longifolia)]]
5. Morinoideae
Alaheimon kasvit ovat rotevia monivuotisruohoja, joilla on eteerisiä öljyjä. Varret ovat onttoja. Lehdet sijaitsevat vastakkaisesti ja lehtipari on kasvanut kannoistaan yhteen. Lehdet ovat piikkisiä tai pariosaisia, harvoin ehytlaitaisia, ja kourasuonisia. Kukinto koostuu perättömistä ja kiehkuraisista viuhkoista. Kukissa on 12-särmäinen ulkoverhiö, ja kukat ovat vahvasti vastakohtaisia. Verholehtiä on neljä, ja hedeparit kiinnittyvät teriötorveen eri korkeuksille. Siemenissä on kirjava endospermi.
Alaheimossa on kaksi tai kolme sukua (mm. kiehkuriot Morina) ja 13 lajia. Levinneisyys ulottuu hajanaisesti Balkanilta Keski-Aasiaan ja Kiinaan.
pienoiskuva|vasen|[[Punavirma (Centranthus ruber)]]
6. Valerianoideae Raf.
Alaheimo on entinen heimo virmajuurikasvit (Valerianaceae), ja sen edustajat ovat usein pahanhaluisia ruohoja, joilla on vastakkaiset ja toisinaan pareittain toisiinsa kiinni kasvaneet lehdet ja melko pienet kukat. Toisinaan kasvit ovat kaksikotisia, jolloin hede- ja emikukat sijaitsevat eri kasviyksilöissä. Kukinto on viuhkomainen. Yhdislehtinen teriö on enemmän tai vähemmän säteittäinen, ja kukassa on tukilehtiä, muttei ulkoverhiötä. Verhiö on pieni, ja uloin terälehti on tavallisesti kannuksellinen. Heteitä on yhdestä viiteen, tavallisesti kuitenkin kolme. Hedelmä on verhiön suojaama.
Alaheimoon kuuluu 17 sukua ja 315 lajia, jotka kasvavat pohjoisessa lauhkeassa vyöhykkeessä, erityisesti Välimerenmaissa, ja Etelä-Amerikan Andeilla, missä kasvaa puolet alaheimon lajeista. Runsaslajisimmat suvut ovat virmajuuret (Valeriana) ja vuonankaalit (Valerianella). Edellisessä on 200 lajia, jälkimmäisessä 80.
Virmajuurikasvisuvut:
pienoiskuva|vasen|[[Tuoksutörmäkukka (Scabiosa canescens)]]
7. Dipsacoideae Eaton
Alaheimoa on aiemmin pidetty omana purtojuurikasvien (Dipsacaceae) heimona. Siihen kuuluu ruohoja, jotka voivat olla joskus pensasmaisia. Lehdet ovat vastakkaisasentoisia. Kukinto on tavallisesti mykerömäinen ja suojuslehdellinen. Kukat ovat enemmän tai vähemmän vastakohtaisia, ja niissä on hyvin kehittynyt ulkoverhiö. Hedelmä on kuiva ja yksisiemeninen.
Alaheimon 11 sukua ja 290 lajia kasvaa Euraasiassa Pohjois-Euroopasta Malaijien saaristoon asti, Pohjois- ja Itä-Afrikassa. Erityisen runsaasti lajeja on Välimerenmaissa. Runsaslajisimpia sukuja ovat piirtotörmäkukat (Scabiosa, 80 lajia), kirahvinkukat (Cephalaria, 65 lajia) ja ruusuruohot (Knautia, 60 lajia).
Alaheimon suvut:
Laulujen laulu
Laulujen laulu eli (Salomon) Korkea veisu (, ”Laulujen laulu”) on yksi Raamatun Vanhan testamentin runollisista kirjoista. Se on Raamatun 22. ja juutalaisen Raamatun Tanakin kolmannen pääosion Ketuvimin neljäs kirja.
Historia
thumb|left|Laulujen laulun alkukirjain latinankielisestä Raamatusta 1100-luvulta. Winchester Cathedral.
Kirjan aiemmin käytetty nimi on peräisin sen ensimmäisistä sanoista, ”Salomon korkea veisu”. Perinteisesti teoksen kirjoittajana on pidetty kuningas Salomoa, ja kirjoitusajankohta olisi ollut, kun hän oli vielä nuori ja kohtasi Saban kuningattaren, mutta kriittiset tutkijat uskovat sen olevan vain omistettu Salomolle. Nimi ”Laulujen laulu” on itse kirjaa paljon myöhäisempi. Se tulee kirjan nimestä Vulgatassa, Canticum Canticorum. Suomenkielisessä Raamatussa kirjan nimi on vuoden 1933 käännöksessä Korkea veisu, vuoden 1992 käännöksessä sen sijaan Laulujen laulu.
Kirja muistuttaa tyyliltään muinaisen Lähi-idän alueen eroottisia runoja ja Theokritoksen maalaisidyllejä. Tästä syystä kriittiset tutkijat uskovat, että kirja on ajoitukseltaan myöhäinen ja että se on kirjoitettu hellenististen kulttuurivaikutteiden aikana.
Sisältö
Kirja koostuu vuorottelevista jaksoista, jotka kertovat eroottisesta rakkaudesta. Ne ovat enimmäkseen vuoropuhelua sulhasen ja morsiamen välillä. Näkökulma vaihtelee niin, että kirjassa ylistetään vuorotellen miespuolista ja vuorotellen naispuolista halun kohdetta. Kirjaa voidaan pitää aviollisen rakkauden ylistyksenä. Jotkut tutkijat pitävät vuoropuhelutyyliä yhden kirjoittajan kirjoittamana, eivätkä ne olisi oikeita rakastavaisten keskenään vaihtamia runoja. Jotkut tutkijat puolestaan pitävät kirjan runoja alun perin toisistaan täysin erillisinä.
Vaikka kirja ei mainitse Jumalaa nimeltä kertaakaan, sen allegorisen tulkinnan vuoksi se on otettu mukaan Raamatun kaanoniin. Juutalaisen tradition mukaan kirja on allegoria Jumalan rakkaudesta Israelin kansaa kohtaan. Origeneestä alkaneessa kristillisessä perinteessä kirja on allegoria uskovaisen suhteesta seurakuntaan tai Kristuksen ja seurakunnan välisestä suhteesta. Uuden testamentin kirjoittajat eivät viittaa Laulujen lauluun.
Henkilöt
Laulujen laulun päähenkilö on sulamilaisneito. Muita runossa mainittuja henkilöitä ovat tyttöä rakastava paimen, tytön äiti ja veljet, kuningas Salomo, ”Jerusalemin tyttäret” (Salomon hovinaiset) ja ”Siionin tyttäret” (Jerusalemissa asuvia naisia). Henkilöt voidaan erottaa toisistaan sen perusteella, mitä he sanovat itsestään tai mitä heille sanotaan. Heprealaisessa tekstissä sanojen kieliopilliset muodot ilmaisevat usein suvun (maskuliini tai feminiini) ja luvun (yksikkö tai monikko), mikä helpottaa henkilöiden tunnistamista. Näiden erojen ilmaisemiseksi täytyy suomen kielessä monesti lisätä selittäviä sanoja oikean alkuperäisen merkityksen välittämiseksi. Esimerkiksi Laulujen laulun 1:5:ssä hepreankielinen teksti kuuluu kirjaimellisesti: ”Musta minä ja miellyttävä.” ”Mustaa” ja ”miellyttävää” vastaavat heprealaiset sanat ovat kuitenkin feminiinisukuisia. Tästä syystä Kirkkoraamattuun 1992 on lisätty se, kuka milloinkin on puhujana.
Sekajoukkue kesäolympialaisissa 1896
Ateenan vuoden 1896 olympialaisissa käytiin kilpailuja, joissa useamman kuin yhden maan urheilijat kilpailivat samassa joukkueessa. Sekajoukkueen urheilijat saavuttivat vuoden 1896 olympialaisissa kolme mitalia, jotka kaikki tulivat tenniksen nelinpelissä.
Mitalistit
Kansainvälinen olympiakomitea luokittelee että kaikki tenniksen nelinpeliturnauksen mitalisijat menivät sekajoukkueille. Hopeaa saavuttaneessa joukkueessa pelannut egyptiläis-kreikkalainen Dionisios Kasdaglis on KOK:n tietokannassa tenniksen kaksinpelissä kreikkalainen ja nelinpelissä egyptiläinen, jolloin hän muodosti kreikkalaisen parinsa Demetrios Petrokokkinoksen kanssa sekajoukkueen.
Marcia Otacilia Severa
Marcia Otacilia Severa (k. noin 248?) oli roomalainen keisarinna ja keisari Philippus Arabsin vaimo. Severa oli erään Severianuksen tytär. Hän meni Philippuksen kanssa naimisiin joskus 230-luvun aikana. Vuonna 238 heille syntyi poika, Marcus Julius Severus Philippus. Vuoden 244 alussa isä Philippus nousi valtaan ja Severa sai arvonimen Augusta. Severa mainitaan viimeisen kerran kolikoissa vuonna 248 mikä on johtanut spekulaatioihin, että hän olisi kuollut samana vuonna. Tämä ei kuitenkaan ole varmaa.
The Distillers
The Distillers on entinen yhdysvaltalainen punk rock -yhtye, joka toimi vuosina 1998-2006. Yhtyeen kokoonpano muuttui alun jälkeen useaan otteeseen, ja ainoa pysyvä jäsen oli yhtyeen perustaja Brody Dalle. Hän myös kirjoitti yhtyeen kaikkien kolmen albumin kappaleet.
Brody Dalle perusti maaliskuussa 2007 yhdessä Tony Bevilacquan ja Alain Johanneksen kanssa uuden yhtyeen, Spinneretten.
Italian yhdistyminen
pienoiskuva|[[Milanon viisi päivää]] Italian yhdistyminen, myös Risorgimento , tarkoittaa Italian 1800-luvulla tapahtunutta yhdistymistä. Tarkkaa ajanjaksoa tapahtumalle on vaikea määritellä, mutta useimmat tutkijat ovat sitä mieltä, että yhdistyminen alkoi Wienin kongressin aikoihin 1815 ja päättyi suunnilleen Ranskan–Preussin sotaan vuonna 1871. Sen keskeisiä vaikuttajia olivat Giuseppe Garibaldi ja Sardinian kuningas Viktor Emanuel II.
Taustaa
Nuori Italia -järjestön tavoitteena oli Italian vapauttaminen Itävallan hallinnasta. Ranskan hävittyä Napoleonin sodat järjestettiin vuonna 1815 Wienin kongressi, joka piirsi uudelleen Euroopan rajat. Kongressi jakoi Italian niemimaan pieniin osiin. Pohjois-Italian Lombardia ja Venetsia tulivat osaksi Itävaltaa ja muu osa nykyistä Italiaa jaettiin kuuteen valtioon, jotka olivat Sardinian kuningaskunta, Parman herttuakunta, Modenan ja Reggion herttuakunta, Toscanan suurherttuakunta, Kirkkovaltio ja Molempain Sisiliain kuningaskunta.
1800-luvun alkupuolella taiteelliset ja kirjalliset teokset suuntautuivat kohti nationalismia, ehkäpä kuuluisimpia näistä teoksista olivat Alessandro Manzonin Kihlautuneet, joka julkaistiin vuonna 1827, ja Giuseppe Mazzinin Nuoren Italian manifesti vuonna 1831. Vuoden 1840 versiossa Kihlautuneista käytettiin standardisoitua versiota Toscanan murteesta.
Yksi tärkeimmistä vallankumouksellista ryhmistä olivat carbonari, salainen järjestö, joka oli perustettu eteläisessä Italiassa 1800-luvun alussa. Järjestö aloitti vallankumouksellisen toiminnan vuonna 1814. Vaikutteensa järjestö oli saanut Ranskan vallankumouksesta. Järjestön jäsenet olivat pääosin keskiluokasta ja älymystöstä.
Yhtenäisyysaate risorgimento sai kannatusta 1840-luvulla myös Sardinian monarkkien Kaarle Albertin ja Viktor Emanuel II:n keskuudessa.
Vuosien 1848–1849 vallankumoukset
Sisiliassa puhkesi Sisilian kapina kuningas Ferdinand II:ta vastaan tammikuussa 1848. Milanossa vallankumous alkoi 18. maaliskuuta ja itävaltalaisten varuskunta joutui jättämään kaupungin 22. maaliskuuta. Itävallan marsalkka Josef Radetzky piiritti kaupungin, mutta joutui myöhemmin vetäytymään. Pian Piemonten kuningas Kaarle Albert näki tilaisuuden tulleen Italian yhdistämiselle ja julisti sodan Itävallalle. Venetsia irrottautui Itävallasta ja julistautui tasavallaksi 22. maaliskuuta 1848. Piemonten sotaa Itävaltaa vastaan pidetään ensimmäisenä itsenäisyyssotana, joka alkoi 23. maaliskuuta 1848. Itävalta kuitenkin kukisti vallankumoukset kesän 1848 aikana ja Piemonte solmi rauhan hävittyään Novaran taistelun maaliskuussa 1849. Roomassa tilanne kärjistyi vuonna 1849 niin, että Paavi Pius IX joutui pakenemaan kaupungista ja sinne julistettiin Rooman tasavalta. Kaikki Italian kapinalliset kuitenkin kukistettiin.
Italian valtion muodostuminen
pienoiskuva|Italian yhdistymisprosessi 1815–1870 Camillo Cavour tuli Piemonte-Sardinian pääministeriksi 4. marraskuuta 1852. Krimin sota heikensi Itävallan kansainvälistä asemaa. Tammikuussa 1858 Felice Orsinin murhayritys Napoleon III:ta vastaan käynnisti Sardinian Camillo Cavourin ja Ranskan keisari Napoleon III:n neuvottelut sodasta Itävaltaa vastaan. Toinen Italian itsenäisyyssota syttyi 1859. Vuonna 1860 solmitun sopimuksen mukaan Itävallan tappion jälkeen Sardinia saisi Itävallan Italian alueet, Toscanan ja Emilian. Ranska puolestaan saisi Sardinialta osan sen läntisistä alueista. Sota syttyi, Itävalta hävisi ja sopimus pantiin täytäntöön. Keväällä 1860 Apenniinien niemimaalla oli enää neljä erillistä valtiota. Yksi niistä oli San Marino, joka säilyi ainoana niemimaan hajanaisista, erillisistä valtioista itsenäisenä.
Giuseppe Garibaldi teki sotaretken Etelä-Italiaan, voitti Molempain Sisiliain kuningaskunnan armeijan ja valtasi Sisilian sekä Italian niemimaan eteläosat. Garibaldi luovutti Etelä-Italian Sardinian kuninkaalle Viktor Emanuel II:lle. Italian ensimmäinen kansallinen parlamentti kokoontui 18. helmikuuta 1861, ja se julisti Italian kuningaskunnaksi ja Viktor Emanuelin Italian kuninkaaksi.
François Fournier-Sarlovèze
pienoiskuva|Kenraali François Fournier-Sarlovèze François Louis Fournier-Sarlovèze (28. huhtikuuta 1772 Sarlat-la-Canéda – 18. tammikuuta 1827 Pariisi) oli Ranskan imperiumin kenraali.
Espanjalaisten sissien lempinimellä "El Demonio" (Demoni) kutsuma Fournier-Sarlovèze oli yksi harvoista ei-aatelistaustaisista, joilla on ollut peräti kaksi aatelisarvoa: toisen antoi keisari, toisen Ranskan kuningas.
Wimbledonin tennisturnaus 2016
Vuoden 2016 Wimbledonin tennisturnaus pelattiin 27. kesäkuuta – 10. heinäkuuta 2016 Wimbledonissa, Lontoossa. Se oli kaikkiaan 130. Wimbledonin tennisturnaus ja vuoden kolmas Grand Slam -turnaus.
Naisten kaksinpeliturnauksen voitti Serena Williams, jolle mestaruus Wimbledonissa oli jo seitsemäs. Yhteensä tämä oli hänelle 22:s Grand Slam -mestaruus, ja sillä hän nousi tasoihin avoimella aikakaudella kaikkien aikojen tilastossa ykkössijaa pitäneen Steffi Grafin rinnalle.
Sekanelinpelissä Henri Kontinen teki suomalaista tennishistoriaa voittamalla Grand Slam -turnauksen aikuisten tasolla ensimmäisenä suomalaisena. Hän pelasi turnauksessa Heather Watsonin parina.
Strömsholmin kanava
pienoiskuva|Strömsholms kanal och farled. Med 12 Vyer öfver de närmast Segelleden belägna ställen 1867. pienoiskuva|Semlan sulut pienoiskuva|Sulku "Kronprinsessan Victoria" Västanforsissa pienoiskuva|Sulku "Hertig Karl av Södermanland" Seglingsberg pienoiskuva|Sluss "Landshövding af Ugglas" [[Surahammarissa]] pienoiskuva|Sulku "Konung Karl XV" Strömsholmissa
Strömsholmin kanava on Mälareniin laskeva kanava Ruotsissa. Se seuraa Kolbäcksånin jokea alkaen pohjoisessa Smedjebackenissa Barkenin järvestä, kulkien Fagerstan, Surahammarin ja Hallstahammarin kuntien kautta etelässä sijaitsevaan Strömsholmiin, missä se jatkaa Mälarenin Galtenissa sijaitsevaan Fredenin lahteen. Kanava on 107 kilometriä pitkä, mutta siinä on vain 12 kilometriä kaivettuja osuuksia ja loput osuudet käyttävät järviä ja jokea hyväkseen. Kanavalla on pudotusta Barkenilta Mälareniin 99 metriä ja kanavassa on 26 sulkua. Monet sulut ohittavat rinnalla sijaitsevan vesivoimalaitoksen. Kanavan laivoilla saa olla syväystä on 1,35 metriä, leveyttä 5,0 metriä, korkeutta 2,5 metriä ja pituutta 18 metriä. Kanava otettiin käyttöön vuonna 1795 ja se toimii edelleen kesäkausina kesäkuun puolivälistä elokuun puoliväliin.
Ruukkien kuljetustarpeet
Kanavaa alettiin suunnitella vuoriteollisuuden, ruukkien ja niiden tuotteiden ja raaka-aineiden kuljetukseen. Ruukkien tuotteita valmistettiin Smedjebackenissa, Fagerstassa, Virsbossa, Ramnäsissä, Surahammarissa ja Hallstahammarissa. Ne kuljetettiin Västeråsin satamaan ja sieltä Tukholmaan ja edelleen ulkomaille. Ajatus hyödyntää reitin järviä, Kolbäcksånin jokea ja lyhyitä kanavauomia käynnisti vuonna 1774 kartoituksen, jonka päätteeksi perustettiin vuonna 1776 kanavayhtiö Strömsholms Slusswerk. Kanava alettiin rakentamaan vuonna 1777 Johan Ulfströmin johdolla. Hänen aikaisempia töitään olivat Hjälmarenin kanavan peruskorjaus, Akademeikvarnen (vesimylly), Rådhuset, Fyrisånin rantojen kivetys Uppsalassa. Kanavan vihki käyttöön vuonna 1787 kuningas Kustaa III, mutta työt valmistuivat vasta 1795. Vihkiäisissä purjehti kuningas suluilta suluille vihkien ne eri nimisiksi ja hän pysähteli matkallaan eri ruukeissa osallistuen niissä kaikissa juhlallisuuksiin.
Peruskorjaustarve
Kanavan tekniikka vanheni nopeasti ja sen merkitys kuljetusreittinä väheni seuraavien vuosikymmeninä. Vuonna 1852 aloitettiin kanavan kunnostus yliluutnantti Johan Edströmin johdolla. Työtä jatkoi hänen jälkeensä Johan af Kleen. Kanavaa levennettiin ja syvennettiin, jonka takia kolme sulkua rakennettiin uudelleen. Kanava otettiin uudelleen käyttöön vuonna 1860. Kanavayhtiön omistuspohja muuttui vuonna 1846 ja sen nimeksi tuli Strömsholms Slusswerkistä Strömsholms Nya Kanalaktiebolagiin. Kun yhtiön nimi muuttui 1950 Strömsholms Kanalaktiebolagiin, oli se yksi Ruotsin vanhimmista edelleen toimivista osakeyhtiöistä.
Peruskorjauksen aikana pohdittiin mahdollisuutta pidentää kanavaa pohjoiseen päin. Sen reitti olisi suunnitelman mukaan kulkenut Ludvikaan, Väsmanin järvelle ja sieltä Daljoelle. Reitin jatkoa esitettiin useita kertoja, mutta niistä luovuttiin lopullisesti vuonna 1941.
Sulut
Kaikki kanavan sulut on nimetty merkkihenkilöiden mukaan ja useimmat niistä annettiin vuonna 1787 kanavan vihkiäisissä. Jos nimen perässä on tähti (*), on linkki ruotsinkieliseen Wikipediaan. Sulut on lueteltu taulukossa pohjoisesta yläjuoksulta etelään alajuoksulle :
Ohion roomalaiset kolikot
Ohion roomalaiset kolikot ovat esineitä, jotka löydettiin vuonna 1963 sillanrakennustöiden yhteydessä Ohiosta, Yhdysvalloista. Kaksi kolikkoa on saatu museoon, mutta loput ovat kadoksissa. Rahat ovat roomalaisia ja ajoittuvat vuosille 268 ja 312 tai 313. Työmaalla olleen henkilön leski toimitti kolikot museolle vuonna 1997.
Kolumbusta varhaisempaan aikaan ajoittuvia vanhasta maailmasta peräisin olevia rahoja on väittämän mukaan löydetty Amerikan mantereelta yhteensä yli 40. Näiden joukossa on roomalaisten lisäksi muun muassa numidialaisia ja juutalaisia rahoja. Rahat ovat todennäköisesti kulkeutuneet Amerikkaan vasta viime vuosisatoina esimerkiksi keräilijöiden mukana. Neljänkymmenen kolikkolöydön tutkimukset eivät ole viitanneet siihen, että kyseessä olisivat ennen Kolumbusta Amerikkaan tulleet kolikot vaan että sellaiseksi väitetty alkuperä on joko kyseenalainen tai selvästi väärä ja osoitettu sellaiseksi joko löytöpaikan perusteella tai löytämisestä kerrottujen olosuhteiden perusteella.
Kaarinan mattotehdas
Kaarinan mattotehdas rakennettiin Lemunniemelle Kaarinaan vuonna 1954. Tehtaassa aloitettiin Wilton- ja bukleemattojen valmistusta alkuperäisellä metodilla. Mattotehtaalla on myös valmistettu verhoja, rengasnastoja sekä veneitä ja muotteja. Mattotehtaalla on myös toiminut useita pienyrityksiä.
Tehtaan perustaminen
Suomen Villan toimitusjohtaja Erik Johnsson suunnitteli 1940-luvun loppupuolella perustavansa mattotehtaan omalle tontilleen Lemunniemelle. Tehdas-, ja varastorakennuksen piirustukset piirsi arkkitehti Liisa Purila vuonna 1950. Tehdashallin koko oli 1900 m² ja sosiaalitilojen ja pannuhuoneen koko oli 365 m². Vuonna 1952 toimitusjohtaja Johnsson osti tehtaalle oman tontin, noin puolen kilometrin päässä kotoaan. Mattoteollisuuden teollisuustoimintaa varten perustettiin yritys Oy Suomen Wiltonteollisuus – Finska Wiltonidustri Ab. Tehdasrakennus varastoineen rakennettiin 1953 – 1954. Mattotehtaan koneet tuotiin Englannista ja perustamisvaiheetta valvoi insinööri Saksasta ja englantilainen asiantuntija vastasi mattokoneiden asennuksista.
Verhot otettiin tehtaan tuotantoon 1960-luvun puolessa välissä. Aluksi verho-osasto sijoitettiin toimitusjohtaja Erik Johnssonin kotitalon tontilla olleeseen rakennukseen, jossa oli tarpeeksi tilaa pitkille pöydille ja ompelukoneille. Tehtaan julkisivulle rakennettiin myöhemmin sisäänkäynti ja iso konttori sekä metsän puoleiselle sivustalle kivinen varastotila.
Omistukset vuosina 1971 – 1984
Suomen Wiltonteollisuuden koko osakekanta myytiin joulukuussa 1971 Oy Suomen Tetex Ab:lle. Mattojen valmistaminen lopetettiin 1970 -luvun loppupuolella ja Oy Suomen Tetex purki tehtaan. Kuusi mattokonetta myytiin ja kuljetettiin Järvenpäähän, loput romutettiin.
Vuonna 1977 NY-MA Holding Oy sai Kaarinan mattotehtaan kiinteistön ja tontin yritysjärjestelyiden yhteydessä tyhjänä teollisuuskiinteistönä. NY-MA Holding Oy houkutteli pienyrittäjiä vuokralaiseksi. Merkittävin yritys oli rengasnastoja valmistava Scason Oy. Julkisivulle rakennettiin kolme isoa ovea, vaihdettiin lukot sekä hankittiin taloudellisempi öljypoltin.
NY-MA Holding Oy myi tehtaan ja maa-alueet 21. kesäkuuta 1984 Matti ja Helvi Simolalle. Romukauppias Matti Simolalla ei ollut kiinteistössä tai tontilla omaa toimintaa. Hän jatkoi tehdashallin ja varastojen vuokraamista.
Scason Oy
Kaarinan mattotehtaan merkittävä vuokralainen NY-MA Holdingin aikana oli rengasnastojen valmistaja Scason Oy. Heidän vuokratilansa käsittivät konttoriosan, tuotantosalin ja varaston eli n. 2/3 koko kiinteistöstä. Scason toimi mattotehtaalla vuosina 1980 – 1985 ja muutti sen jälkeen Maskuun ja sieltä edelleen vuonna 1993 omiin tiloihin Turun Metsämäkeen.
Scason valmisti rengasnastoja henkilö-, ralli- ja kuorma-autoihin sekä työkoneisiin ja moottoripyöriin. Työntekijöitä oli 14 ja rengasnastojen vuosituotantomäärä oli tuona aikana noin 120 milj. nastaa (vuonna 2015 nastoja valmistettiin 475 milj.). Vuonna 1982 Scason laajensi toimintansa aloittamalla Firestone renkaiden maahantuonnin.
Nastakoneina oli 12 automaattisorvia. Niillä sorvattiin 3 m pitkästä pyörötangosta rengasnastan runko-osa. Kokoonpanokoneita oli 8, niissä yhdistettiin runko-osa ja kovametallitappi eli näkyvä osa talvirenkaan pinnassa.
Matti Leimun vene- ja muottitehdas
pienoiskuva|Guyline 95 Lujitemuovivalmistaja Matti Leimu vuokrasi mattotehtaan lounaispäästä tilaa toiminnalleen vuonna 1982. Hän toimi Guy Design Oy:n teknisenä operaattorina. Oman toimintansa laajentuessa vuonna 1984 Matti Leimu siirtyi suurempiin tiloihin rakennuksen koillispäähän saaden samalla toimiston itselleen. Vuonna 1988 Leimu perusti Venite Oy:n ja yrityksen nimi muutettiin vuonna 1992 Muotti-Matti Oy:ksi. Vuonna 2001 Matti Leimu osti koko Kaarinan mattotehtaan kiinteistön itselleen ja myi sen 2018. Uusi omistaja on Ari.J.Säteri. pienoiskuva|Veneenrakennushalli Matti Leimu on koko elämänsä työskennellyt purjeveneiden parissa. Hän valmisti niitä Joensuussa, Kirjalassa sekä Kaarinassa. Matti Leimu valmisti mallit, muotit sekä aloitti pitkäaikaisen yhteistyön Guy Lönngrenin Guy Design Oy:n kanssa. GUYLINE 95 -purjevenettä valmistettiin pisin sarja. Guy Lönngrenille Leimu valmisti runkonumerot 1 – 52, runkonumerot 53 – 65 valmisti Artekno Oy ja runkonumeroihin 66 – 80 Matti Leimu omisti muotit ja oikeudet veneisiin.
Guy Design Oy:n kanssa valmistetut veneet:
1970-luvulla Muotti-Matti valmisti muotteja ja runkoja Finngulf veneisiin FG36, FG40 ja FG46. 2000-luvun alussa Muotti-Matti siirtyi vähitellen veneiden sarjatuotannosta prototyyppeihin. One 40 sai suurta huomioita ja sille myönnettiin Pro Finnish Design muotoilupalkinto. Muotti-Matin suurin valmistamansa vene oli Windex 50, johon hän teki myös muotit.
pienoiskuva|vasen|Kultainen taimen
Muotti-Matti Oy:n toiminta loppui vuonna 2008 ja sen jälkeen Kaarinan mattotehtaan tilat ovat toimineet varastona, tiloissa on ollut harrastustoimintaa sekä muutamia pienyrityksiä, kuten:
Tomoya Nakai
Tomoya Nakai on japanilainen säveltäjä sekä koton, 25-kielisen koton ja shamisenin soittaja.
Nakai syntyi Tsun kaupungissa, Mien prefektuurissa. Hän aloitti 6-vuotiaana koton ja 12-vuotiaana shamisenin soittamisen. Hän valmistui Tokion taideyliopiston japanilaisen perinnemusiikin laitokselta. Nakai on tehnyt kanteleensoittaja Eva Alkulan kanssa yhteistyötä, jonka tuloksena ovat ilmestyneet levyt Youkihi (2009), Sillalla (2012) ja Laulu (2016). Näistä Sillalla valittiin vuoden 2012 Kantelelevyksi samalla kun duo itse tuli nimitetyksi vuoden yhtyeeksi.
Gracie Glam
Gracie Glam (s. 30. syyskuuta 1990 Raleigh, Pohjois-Carolina, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen pornonäyttelijä. Hän aloitti uransa vuonna 2009 ja on urallaan voittanut vuoteen 2014 mennessä kolme AVN-palkintoa. Hän on toiminut myös Penthousen mallina.
Suutari
thumb|Suutareita piirroksessa
Suutari on käsityöläinen, joka korjaa ja valmistaa kenkiä. Suutarinverstas kuului ennen vanhaan yleensä jokaiseen kylään. Jotkut suutarit valmistivat kenkänahat itse. Kaupungeissa oli suurempia suutarinverstaita, joissa oli suutareita palkollisina. Kenkää tehtäessä nahka vedettiin puusta valmistetun ”jalkamuotin”, ns. lestin päälle ja neulottiin kokoon erityisellä suutarin kaksisilmäisellä neulalla, jolla voidaan neuloa kaksisuuntaisesti. Myös pohjat tehtiin nahasta ja kiinnitettiin neulomalla. Nahka piti rei´ittää ennen neulomista erityisellä terävällä piikillä ns. naskalilla. Neulomiseen käytettiin pikilankaa.
Suomessa nahkurin työt ja eläimen muokkaaminen valmiiksi jalkineeksi asti on kuulunut 1600-luvulle saakka suutarille. Myöhemmin suutarin ja nahkurin työt eriytyivät omiksi ammateikseen.
Suutarin ammatin voi nykyään jakaa ainakin kahteen ryhmään. 1. Pikasuutari, jonka periaatteena on, että kaikki korjaustyöt tehdään asiakkaan odotellessa. Yleisimmät työt ovat korkolapun ja puolipohjan vaihtoja. 2. Suutari. Suutari valmistaa liikkeessään kenkiä, laukkuja, vöitä tai muita nahkatuotteita mittatilaustöinä. Suutari korjaa rikkoontuneet nahkatuotteet ja muodontaa tuotteita asiakkaan käyttötarkoituksen mukaan.
Koska nykyään on käytössä monia erilaisia materiaaleja; kumit, muovit, nahat, keinoaineet, tekstiilit ja muut materiaaliyhdistelmät, ovat suutarin työskentelymenetelmät muuttuneet suuresti entiseen verrattuna. Suutarin työ on edelleen käsityötä. Rajasuutari oli ammattikuntalaitoksen aikana mestarintutkintoa suorittamattoman suutarin nimitys.
Aiheesta muualla
Obuvnictví Shoemaking Batsiuvystė Szewstwo Обувная промышленность Obućarstvo
Bob Anderson (moottoriurheilija)
Robert "Bob" Hugh Fearson Anderson (19. toukokuuta 1931 Hendon, Lontoo – 14. elokuuta 1967 Northampton) oli brittiläinen moottoriurheilija. Hän kilpaili Grand Prix -luokan moottoripyörillä vuosina 1958–1960 ja Formula 1 -sarjassa kaudesta kauteen.
Kilpailtuaan moottoripyörillä useita kausia Anderson vaihtoi autokilpailuihin vuonna 1961, kun hän pyöritti Formula Junior Lola -tallia kilpailussa Snettertonissa. Hän jatkoi autoilla kilpailemiseen ja hänestä tuli Team Lotus Formula Junior -kuljettaja. Hän voitti Autodrome de Montlhéryn ja sijoittui toiseksi Monacossa.
Kaudella 1963 Anderson kilpaili ensimmäistä kertaa Formula 1 -sarjassa omalla Lola Mk4 -autollaan. Tallina hänellä oli DW Racing Enterprises, joka oli pieni yksityinen talli. Anderson onnistui voittamaan MM-sarjan ulkopuolisen Rooman Grand Prix’n heti ensimmäisenä vuonnaan. Myöhemmillä kausilla hän ajoi yksityisiä Brabham-autoja tallin pysyessä samana. Andersonin paras sijoitus oli kolmas sija Itävallan Grand Prix’sta. Hänet palkittiin Trpis Memorial Trophy -palkinnolla menestyneimpänä yksityisenä osallistujana vuonna 1964. Viimeisen MM-sarjan ulkopuolisen voittonsa Anderson sai Rhodesian osakilpailusta vuonna 1966.
Vuonna 1967 Anderson joutui Silvestonen radalla testatessaan onnettomuuteen. Hän ajautui pois märältä radalta ja törmäsi tolppaan. Hän sai vakavia rinta- ja päävaurioita ja kuoli myöhemmin Northampton General Hospital -sairaalassa.
Tenth Dimension
Tenth Dimension on Blaze Bayleyn sooloprojektin Blazen toinen albumi vuodelta 2002. Se on konseptialbumi.
Kokoonpano
+
Sojuz TMA-4
Sojuz TMA-4 oli Venäjän avaruusjärjestön miehitetty avaruuslento ISS-avaruusasemalle. Laukaisu Sojuz-FG-kantoraketilla tapahtui Baikonurin kosmodromilta 19. huhtikuuta 2004 ja paluu tapahtui 187 vuorokautta myöhemmin 24. lokakuuta 2004.
Miehistö
Laukaisu
Paluu
Iso Koirajärvi (Jämsä)
Iso Koirajärvi on Koskenpäällä Jämsän koillisosassa sijaitseva 44 hehtaarin laajuinen järvi. Etäisyys Jämsän keskustasta on noin 29 kilometriä pohjoiskoilliseen ja Jyväskylästä 26 kilometriä lounaaseen.
Maantiede
Ison Koirajärven pituus lounaasta koilliseen on noin 1,1 kilometriä. Järvi on saareton. Rannat ovat metsää ja suota, siellä täällä on muutama rakennus. Jämsän ja Jyväskylän kuntaraja kulkee Ison Koirajärven koillispuolitse, rajan itäpuolella on Pieni Koirajärvi. Järvien välinen kannas on noin 40–50 metriä leveä, kannaksen kapeimmassa kohdassa on laskuoja ja kannakselle on rakennettu maantie. Isoon Koirajärveen johtaa useita laskuojia ympäröiviltä soilta. Järven länsirannalta lähtee laskuoja länteen kohti Salosvettä. Laskuojan itäisen osuuden nimi on Myllyoja ja läntisen osuuden Vuojanjoki.
Iso Koirajärvi kuuluu Vuojanjoen valuma-alueen kolmannen jakovaiheen vesistöalueeseen. Toinen jakovaihe on Iso Rautaveden alue ja ensimmäinen on Jämsän reitin valuma-alue. Päävesistö on Kymijoen vesistö. Iso Koirajärvi on Vuojanjoen alueen suurin vakavesi, Vuojanjoen alue käsittää Jämsän koillisen osan ja ulottuu myös Jyväskylän puolelle. Vuojanjoen alueen toiseksi suurin vakavesi on Valkeajärvi. Alueen kolmanneksi suurin vakavesi Syrjäjärvi sijaitsee aivan Ison Koirajärven itäpuolella.
Myös Korpilahdella on Iso Koirajärvi. Se sijaitsee yksitoista kilometriä Koskenpään Isolta Koirajärveltä kaakkoon.
Valkeajärvi (Jämsä, Sahloinen)
Valkeajärvi on Koskenpäällä Jämsän koillisosassa sijaitseva 23 hehtaarin laajuinen järvi. Etäisyys Jämsän keskustasta on 31 kilometriä pohjoiseen ja Jyväskylästä 27 kilometriä lounaaseen.
Maantiede
Valkeajärven pituus on 850 metriä. Järvi on saareton ja se on osa Sahloisten kulttuurimaisemaa. Jämsän, Petäjäveden ja Jyväskylän rajapyykki sijaitsee 1,2 kilometriä Valkeajärveltä koilliseen. Järven lounaisrannalta lähtee laskuoja lounaaseen kohti Salosvettä.
Valkeajärvi kuuluu Vuojanjoen valuma-alueen kolmannen jakovaiheen vesistöalueeseen. Toinen jakovaihe on Iso Rautaveden alue ja ensimmäinen on Jämsän reitin valuma-alue. Päävesistö on Kymijoen vesistö. Valkeajärvi on Vuojanjoen alueen toiseksi suurin vakavesi, Vuojanjoen alue käsittää Jämsän koillisen osan ja ulottuu myös Jyväskylän puolelle. Vuojanjoen alueen suurin vakavesi on Iso Koirajärvi.
Sahloisten Valkeajärvi on pohjoisin Koskenpään kolmesta samannimisestä järvestä. Kaksi muuta sijaitsevat Koskenpään lounaisosassa. Kaikkiaan Jämsän hallinnollisella alueella on seitsemän Valkeajärveä:
Retusaari
Retusaari on Suomenlahden saari, joka on osa Pietarin liittokaupunkia Venäjällä. Saaren itäpäässä sijaitsee Kronstadtin kaupunki.
Saaren nimi
Sen nimen arvellaan tulevan ranskan pientä linnaketta, reduttia, tarkoittavasta sanasta redoute, mikä vaikuttaa epätodennäköiseltä, koska varustuksien rakentaminen aloitettiin vasta vuonna 1703 (ensimmäinen linnake, Kronslott, valmistui heti seuraavana vuonna) ja saarella on varmuudella ollut nimi jo ennen sitä. Yhtä mahdollinen selitys nimelle onkin aunuksen (livvin), lyydin, vepsän ja inkerikkojen (isurin) 'redu', joka tarkoittaa lokaa, kuraa tai mutaa. Vrt. myös suomen 'retunen' -> rähjäinen, epäsiisti, 'retuperällä' -> hunningolla ja 'retale'.
Inkerin suomalaisille Retusaari oli yksinkertaisesti vain "Saari".