cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vientianen kuningaskunta
Historia
Kuningas Nanthasen onnistui yhdistää valtakaudellaan 1700-luvun lopussa valtaansa Luang Prabangin kuningaskunnan vuonna 1792. Siamilaiset alkoivat kuitenkin epäillä häntä yhteistyöstä burmalaisten kanssa ja hänet kutsuttiin Bangkokiin. Kuningas kuoli ennen syytösten selvittämistä ja hänen jälkeensä kuningaskuntaa hallitsi hänen veljensä Inthavong. 1800-luvun puolella Vientianea hallitsi Siamin alaisuudessa kuningas Chao Anou eli Anuvong. Hänen poikansa oli puolestaan nimitetty Champassakin kuninkaaksi. Anuvong tavoitteli maansa itsenäisyyttä Siamista ja suunnitteli ilmeisesti myös kolmen erillisen lao-kuningaskunnan yhdistämistä. Hän teki Siamiin epäonnistuneen sotaretken, jonka jälkeen siamilaiset valloittivat jälleen Vientianen vuonna 1827. Vientianen kuninkaallinen perhe vangittiin ja kuningaskunta liitettiin suoraan Siamiin vuonna 1828. Anuvongin itse onnistui paeta Vietnamiin. Vietnamin Huếssa Anuvong sai tukea Annamin keisari Minh Mạngilta. Tuen turvin Anuvong teki jälleen sotaretken, tällä kertaa menettämäänsä Vientianea kohti. Sotaretki päättyi kuitenkin jälleen epäonnistumiseen hänen sotilaidensa karattua. Tällä kertaa Anuvong joutui pakenemaan pieneen Xieng Khouangin kuningaskuntaan, jonka kuningas Chao Noi päätti luovuttaa hänet siamilaisille. Vientianen viimeinen kuningas kuoli vankeudessa vuonna 1835. Hänen pojastaan tuli kuitenkin myöhemmin vietnamilaisten vasallihallitsija Xieng Khouangissa.
Suufilaisuus
thumb|Afrikkalainen suufilainen marabout eli pyhä mies
Suufilaisuus on islamin kansanomainen ja uskonnollista mystiikkaa, iloa ja eläytymistä korostava virtaus ja uskonnollis-poliittinen liike. Se alkoi kehittyä 1100-luvulla, kun islamilainen uskonoppineiden luokka oli vieraantunut kansasta ja muuttunut sivistyneeksi oppineistoksi. Suufilaisuus oli kansanliikkeenä usein vastarintaa yläluokkaista islamia vastaan.
Sana suufi on luultavasti johdettu arabian sanasta villa (arab. صوف, suuf), koska suufeilla oli tapana pukeutua vaatimattomaan villakauhtanaan. Suufilaisuuden esikuvana saattoi olla Syyrian kristillisten munkkien asketismi. Suufilaisuudelle ovat ominaisia pyhien miesten perustamat veljeskunnat. Useimmat niistä ovat sunnalaisia, mutta on myös šiialaisia veljeskuntia.
Suufilaisuus ei ole täsmällinen oppisuunta vaan pikemminkin pyrkimys yhdistää paikallisia uskomuksia ja mielenlaatuja puhdasoppiseen islamiin. Suufilaisuuteen on siksi kuulunut erilaisia ja toisilleen jopa vastakkaisia asioita. Lähi-idässä suufilaisuus yhdisti islamiin panteistismia, Indonesiassa illuminationismia. Länsi-Afrikassa suufit muuttivat afrikkalaisen uhraamisen, henkienmanauksen ja parantamisen islamilaisiksi rituaaleiksi. Veljeskunnille niiden identiteetin antoivat niiden omat rituaalit, jotka ulottuivat Jumalan nimien toistamisesta veriuhreihin, miekkatansseihin, tulen ja käärmeiden käsittelyyn, keskinäiseen ruoskimiseen ja moneen muuhun. Yleinen mielikuva suufilaisuudesta liittyy usein pyöriviin derviššeihin, mutta tämä tanssirituaali kuuluu lähinnä vain turkkilaiseen mevlevi-koulukuntaan.
Historiaa
Kuuluisa bagdadilainen uskonoppinut Al-Ghazali (1057–1111) loi pohjaa suufilaisuudelle, kun hän hylkäsi työnsä oppineita kouluttavassa madrasassa ja vetäytyi mystikko-askeetiksi. Hän katsoi, että madrasoiden opetuksella ei enää ollut yhteyttä ikuisen elämän tavoitteluun. Uskonnolliseen virkamieskoulutukseen keskittyneet madrasat syntyivät 1000-luvulla seldžukkien valtakunnassa Lähi-idässä ja levisivät koko islamilaiseen maailmaan. Mahdollisesti ne vaikuttivat siihen, että islamilainen papisto eli ulama virkamiehistyi, ja papiston asenne kehittyi elitistiseksi.
1100-luvulta lähtien erityisesti Marokosta kehittyi suufilaisuuden keskus. 1400-luvulta lähtien maahan alkoi syntyi runsaasti suufilaisia veljeskuntia.
Suufi-veljeskunnat
pienoiskuva|Suufilainen veljeskunta eli tariqa rituaalisessa rukouksessa (dhikr) Pian al-Ghazalin kuoleman jälkeen muslimit alkoivat perustaa miesryhmiä eli veljeskuntia, jotka ryhtyivät harjoittamaan uskontoa valitsemiensa johtajien ympärillä. Toisinaan tällaiset ryhmät myös asuivat yhdessä. Näiden suufilaisten veljeskuntien toiminta palveli tavallisten ihmisten uskonnollisia tarpeita, ja niiden rituaalit ja opit poikkesivat usein virallisesta islamista. Suuria ristiriitoja kuitenkin vältettiin, ja uskonoppineet sietivät veljeskuntia, joiden kautta tavallinen kansa kuitenkin pysyi islamilaisessa kontrollissa. Myös islamin rajoja määrittelevässä Ammanin julistuksen lisäpöytäkirjassa 2005 vahvistettiin erikseen, että suufilaisuus ei ole uskosta luopumista. Veljeskuntien mestarit muodostivat silti perinteisestä ulamasta poikkeavan oman luokkansa.
Veljeskunniksi järjestyneessä muodossa suufilaisuus muuttui 1200-luvulla suurten joukkojen uskonnollispoliittiseksi liikkeeksi. Se edusti etenkin maaseudun ja heimoyhteisöjen vastarintaa kansasta etääntynyttä kaupunkilaista islamia vastaan. Afrikassa suufilaiset veljeskunnat olivat tärkeitä islamin leviämisessä kauppakeskuksista maaseudulle. Pohjois-Afrikassa pyhät miehet eli maraboutit olivat suufilaisia saarnaajia, Koraanin selittäjiä ja suufi-veljeskuntien johtajia, joilla oli maagisia voimia. Heidän haudoistaan tuli usein pyhiinvaelluskohteita.
Veljeskunnista käytetty arabialainen sana tariqa (arab. طريقة) tarkoittaa tietä ja muslimin hengellistä polkua välittömään tietoon Jumalasta. Käsitettä suufilaisuus käytetään monenlaisista näkemyksistä ja käytännöistä, sillä veljeskuntia johtavat sheikit irtautuivat virallisesta islamista. Kullakin veljeskunnalla oli omat rituaalinsa ja käytäntönsä. Jotkut suuntaukset olivat puhdasoppisia ja toiset lähes rajatapauksia. Yksi radikaaleimmista suufilaisuuden muodoista on 1100-luvun lopulla vaikuttanut Qalandar-liike, jonka jäsenet arvostelivat avoimesti konservatiivista kulttuuria ja käyttäytyivät anarkistisesti.
Suufilaisuuden piirissä syntyi opillista kirjallisuutta. Suufilaiset harjoittivat mystistä teologiaa ja siihen liittyviä tieteitä, mutta laiminlöivät muut, minkä takia suufilaisuus ei koskaan noussut hallitsemaan uskonoppineiden koulutusta madrasoissa. Suufit hyväksyvät, tosin jossain määrin valikoivasti, šarian Jumalan lakina.
Pyhimykset
pienoiskuva|Suufilaisuuteen kuuluu pyhimyshautojen palvonta. Maaseutumaisen, tribalistisen islamin tunnusomaisin piirre on pyhimyskultti. Pyhimykset eli englantilaisittain derviššit ja ranskalaisittain maraboutit ovat kunnioitettuja pyhiä miehiä, itsensä nimittäneitä saarnaajia, suufi-veljeskuntien johtajia, Koraanin opettajia tai vaeltavia askeetteja. Maraboutien voima perustui siihen, että heillä oli baraka eli yliluonnollinen voima, joka teki heistä pyhimyksiä. He olivat myös profeetta Muhammedin jälkeläisiä eli šarifeja. Afrikkalainen suufilaisuus ilmeni pyhimyskulttina, joka keskittyi kuolleiden maraboutien haudoille sekä veljeskuntina, jotka olivat jakautuneet loošeiksi.
Pyhimysten rooliin kuuluu erilaisia tehtäviä, kuten tärkeiden kokousten ja sopimusten valvominen. Yksi tehtävä on toimia islamilaisen identifikaation välineenä lukutaidottomille paimentolaisille. Pyhimykset herättävät uskonnollista tietoisuutta tunnevaltaisesti ilman kaupungeissa elävien uskonoppineiden kirjasivistyksen keinoja. Puritanismin ja oppineisuuden sijaan suufilaisuudessa korostuu iloisuus ja juhla.
Jihad
Suufilaisuus ei ole pasifismia. Suufilainen mystikkofilosofi Al-Ghazali kehitti 1000-luvulla ajatusta "sisäisestä" tai "suuremmasta" jihadista. Se oli henkistä kamppailua, joka kuitenkin yhtä lailla oli valmistautumista sodankäyntiin siinä kuin itsensä sisäiseen kehittämiseen. Suufilainen oppinut Ibn Arabi (k. 1240) korosti vastaavasti jihadia henkisenä kilvoitteluna, jonka yhtenä muotona oli taistelu Jumalan tiellä uskottomia vastaan.
Rakkausmystiikka ja intialainen asketismi
Henri Bromsin mukaan suufilainen rakkausmystiikka keksittiin Persiassa, missä melkein kaikki runoilijat olivat suufeja, esimerkkinä Jalal al-Din Muhammad Rumi. Rakkaudella oli tärkeä asema tiedon tikapuina Koraanin jäädessä sivuun. Laulettiin viinistä, mutta tarkoitettiin suufiklassikoiden kiellettyä tietoa.
Uskonnon heiluriliike
Antropologi Ernest Gellner katsoo, että uskonnot ilmenevät usein kahdessa muodossa, oppineena ja kansanuskona. Oppineisuudessa korostuu puritanismi ja oikeaoppisuus, kansanuskossa eläytyvä ja ekstaattinen kokemus. Gellner viittaa David Humen teoriaan heiluriliikkeestä, jossa uskonnollisuus siirtyy polyteismista monoteismiin ja palaa polyteismiin, kun ihmiset tarvitsevat konkreettisia välittäjiä ihmisen ja jumalan välille. Pakanuskontojen jumalsankarit, katolisen kristinuskon pyhimykset ja islamilaisen suufilaisuuden dervissit ja maraboutit ovat tällaisia välittäjiä ja vastaavat siinä suhteessa toisiaan.
Let It Be... Naked
Let It Be… Naked on The Beatles -yhtyeen uudelleen masteroitu ja miksattu albumi albumin Let It Be alkuperäisnauhoista ennen tuottaja Phil Spectorin alkuperäislevylle tekemiä muutoksia.
Levyn kappalejärjestys on erilainen kuin alkuperäisellä levyllä ja myös kappaleissa on joitakin eroja: muun muassa ”Don’t Let Me Down” on lisätty tälle levylle ja kappaleet ”Dig It” sekä ”Maggie Mae” on poistettu levyltä.
Kappaleet
Kaikki kappaleet on merkitty Lennon/McCartneyn tekemiksi, jollei toisin ilmoitettu.
Lappeenrannan kisapuiston jäähalli
pienoiskuva|SaiPa-HPK ottelu 4.3.2020 225px|thumb|Kisapuiston aula Kisapuiston jäähalli  on jäähalli Kisapuiston urheilukeskuksessa Parkkarilassa Lappeenrannassa. Halli valmistui 30. syyskuuta 1972, kun tekojäärata katettiin. Paikalla sijainnut tekojäärata avattiin 23. lokakuuta 1963, ja se oli Suomen viides.
Jäähallin pääkäyttäjiä ovat SM-liigassa pelaava jääkiekkoseura Saimaan Pallo, muodostelmaluisteluseura Saimaan Muodostelmaluistelijat, taitoluisteluseurat Lappeenrannan luistelijat ja Lappeenrannan Taitoluistelijat sekä kaukalopallosera RB-93.
Kisapuistossa tehtiin vuonna 2004 peruskorjaus- ja laajennustyö. Keväällä alkaneessa ja lokakuussa valmistuneessa kunnostuksessa muun muassa laajennettiin ja parannettiin yleisötiloja, rakennettiin yhdeksän aitiota ja uusi väestönsuoja sekä uusittiin valaistus, äänentoisto ja tulostaulut.
Halliin mahtuu 4 820 henkeä: istumaan 2 808, seisomaan 2 000 sekä pyörätuolipaikkoja 12.
Kisapuiston päähallin vieressä on harjoitusjäähalli (niin sanottu Rättihalli), UK-areena sekä tekojää, jota käyttää lappeenrantalainen jääpalloseura Veiterä.
Imatran Ketterä pelasi kaudella 2018–2019 ensimmäisen Mestis-finaalin loppuunmyydyssä hallissa.
Kisapuistoon asennettiin kesällä 2019 uudet led-paneelit vanhojen valomainosten tilalle.
Hallin ongelmat
Hallissa on ollut viime vuosina paljon ongelmia. Esimerkiksi vuonna 2016 tehtiin tutkimus, jossa paljastui, ettei hallin katto kestä paljoa painoa. Tämän takia hallin katto joudutaan talvisin kolaamaan puhtaaksi uudesta lumesta. Katon painorajoituksien takia halliin ei voi myöskään asentaa isompaa mediakuutiota. Kuitenkin vuoden 2021 kesällä saatiin asennettua uusi moderni mediakuutio. Lappeenrantaan suunnitellaankin uutta hallia, jonka olisi tarkoitus valmistua vuoteen 2021 mennessä.
Hillotolppa
Hillotolppa on suomalaisessa politiikassa käytetty sana, joka viittaa maaliin, tavoitteeseen tai saavutettuun edulliseen asemaan.
Hillotolppa-sana on laajasti tunnettu ilmaisu ja se on peräisin Perussuomalaisten entiseltä puheenjohtajalta Timo Soinilta hänen käytettyään sitä blogikirjoituksessaan vuonna 2014. Soinin mukaan hillotolppa on raviurheilussa käytettyä slangia ja tarkoittaa raviradan maaliviivalla olevaa paalua.
Perussuomalaisten puheenjohtaja Jussi Halla-aho käytti hillotolppa-sanaa videollaan, jossa kertoi ehdokkuudestaan puolueen puheenjohtajaksi. Halla-ahon mukaan "puolue ei voi olla harvojen hillotolppa". Halla-aho tuli valituksi puheenjohtajaksi Perussuomalaisten puoluekokouksessa 2017.
Timo Soinin lähtöä Perussuomalaisista ja liittymistä Uuteen vaihtoehtoon (myöhemmin Sininen eduskuntaryhmä) päätöstä moitittiin eduskunnassa. J. Ojala-Niemelän mukaan ratkaisun oli tarkoitus "turvata Soinin hillotolppa ulkoministerinä loppuvaalikaudeksi." Perussuomalaisten entinen kansanedustaja Reijo Tossavainen kuvasi uuden ryhmän perustamista sanoin: "Hillotolpan houkutus katkaisi luusereiden selkärangan".
Suurjärv (Rõuge)
Suurjärv (myös Rõuge Mõisajärv) on Virossa Rõugen kunnassa Võrumaalla sijaitseva järvi. Järvi on Viron syvin järvi ja keskisyvyyden mukaan Viron toiseksi syvin järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 14,6 hehtaaria ja se on 590 metriä pitkä ja 300 metriä leveä. Sen etelärannat ovat jyrkät ja metsäiset rinteet, jotka kohoavat 25 metrin korkeuteen. Pohjoisrannat ovat kaltevuudeltaan loivia niittyjä tai pieniä peltopalstoja. Joka puolella on asutusta ja muualla kuin eteläpuolella järveä kiertävät tiet. Järven rantaviivan pituus on 1,6 kilometriä. Järvi on luodattu ja sen keskisyvyys on 11,9 metriä ja suurin syvyys 38 metriä. Tällä syvyysarvolla Suurjärv on Viron syvin järvi. Järven laskennalliseksi tilavuudeksi voidaan määrittää 0,0018 kuutiokilometriä eli 1,8 miljoonaa kuutiometriä.
Järven syvyydestä on vuosien varrelta useita eri mittauksia. Syvyydeksi on saatu esimerkiksi 41 metriä (vuonna 1907), 37,5 metriä (1933) ja 38,0 metriä (Aare Mäemets, vuonna 1962). Osa tutkijoista mittaa syvyyden kovasta pohjasta alkaen ja kun mutakerros määritettiin 2,75 metrin paksuiseksi (vuonna 1907), tulee syvyydeksi mutakerroksen päältä mitattuna 38,25 metriä. Syvänne sijaitsee järven keskiosassa sen kaakkoispuolella.
Kansantarinoissa on Suurjärveen vajonnut kirkko, joka on kesäisin kirkkaanveden aikana jokaisen nähtävänä.
Järven luokittelu ja luontoarvoja
Järvi on Vesipolitiikan puitedirektiivin (VPD) ( luokituksen (VRD 3) mukaan veden kovuuden osalta keskikova järvi, jonka vesimassa lämpötilakerrostuu . Järvi luokitellaan limnologisesti samanaikaisesti samalla sekä kovavetiseksi järveksi että eutrofiseksi järveksi (, KE). Silloin järven veden kalkkipitoisuus on keskikorkea tai korkea ja sen ravinnepitoisuudet ovat korkeat. Järvi on silloin rehevöitynyt.
Järvi on yksi Rõugen järvialueen seitsemästä järvestä, joka sijaitsee viime jääkauden loppuvaiheessa syntyneessä jäätikköjokilaaksossa. Siinä virtaa nykyään Rõuge jõgi, jonka läpivirtausjärvi järvi on. Laakson kaikille järville yhteisiä ominaisuuksia ovat lähteiden runsaus, karbonaattipitoinen vesi ja rantojen vehmas luonto. Järvialue kuuluu osana Haanjan luontopuistoon.
Järvellä on mutapohja, mutta rannoilla voi esiintyä ohut kerros pehmeää liejua kovan pohjan päällä. Vedenlaatu vaihtelee olosuhteiden mukaan. Vedenväri on osanssista vaaleanvihreään ja näkösyvyys 1,1–7,1 metriä. Vesikasvillisuutta esiintyy 8 metrin syvyyteen asti. Se koostuu 22 eri lajista. Kalaston valtalajeja ovat ahven ja särki, mutta järvessä elää lisäksi hauki, kiiski, allikkosalakka, rantanuoliainen ja pikkunahkiainen. Muista järvistä tänne vaeltavat sorva, made, salakka ja ankerias. Ympäröiviin järviin on istutettu lisäksi joitakin lajeja, joista peledsiika ja Coregonus maraenoides ovat kotiutuneet Suurjärveen. Sekä Liinjärvessä että Suurjärvessä elää jääkauden jälkeinen relikti okakatka (Pallasea quadrispinosa ).
Vesistösuhteet
Suurjärv kuuluu Rõuge jõen valuma-alueeseen, sillä se on joen läpivirtausjärvi. Sen vedenpinnan korkeus on 116,4 m mpy. Siihen laskee lisäksi neljä lyhyttä ojaa, joista luoteisrantaan laskee Kaussjärven laskuoja, kaakkoispäähän Valgjärven laskuoja ja etelärantaan keskustasta tuleva oja. Ojien lisäksi siihen pulppuaa rantojen ja järvenpohjan lähteistä runsaasti lisävettä. Liinjärven vedenpinta on samalla tasolla Suurjärven kanssa. Järven valuma-alueen laajuus on 25,8 neliökilometriä. Rõuge jõen virtaus tulee Liinjärven kautta ja jatkaa 550 metriä Ratasjärveen, joka on 7,5 metriä alempana. Suurjärv on sikäli säännöstelty, että sen lasku-uomassa on vanha myllypato, jossa sijaitsee pieni vesivoimala (Ala-Rõuge külalistemaja hüdroelektrijaam). Padolla on vedenpinta nostettu tasolle, joka on yläpuolisessa Liinjärvessä sama. Rõuge jõgi on Võhandu jõen sivu-uoma. Võhandu jõgi laskee Kuumajärveen, joka on Peipsijärven keskiosan nimi. Peipsijärven alue muodostaa Narvanjoen vesistöalueen keskiosan. Peipsijärven pohjoispäästä alkava laskujoki Narvanjoki jatkaa vesireittiä pohjoiseen päin ja laskee lopuksi Suomenlahteen.
Eric Wilkman
thumb|Oopperalaulaja Eric Wilkman 1920-luvulla Eric Alruni Wilkman (30. heinäkuuta 1892 Helsinki – 22. heinäkuuta 1973) oli suomalainen oopperalaulaja (tenori) ja näyttelijä.
Eric Wilkmanin vanhemmat olivat Karl Fredrik Wilkman ja ruotsalaissyntyinen Erika Sipilä. Hän opiskeli Ruotsalaisessa kauppakorkeakoulussa ja toimi sitten liikemiehenä Pietarissa. Wilkman joutui lähtemään Venäjältä vallankumouksen jälkeen. Hän opiskeli laulua Italiassa 1919–1922 ja Pariisissa 1926, 1927 ja 1929. Wilkman oli oopperalaulajana Suomalaisessa oopperassa 1923-1925 ja 1942 ja Helsingin Ruotsalaisessa teatterissa 1925-1930.
Eric Wilkman on haudattu Hietaniemen vanhalle hautausmaalle Helsinkiin.
Hehkumo
Hehkumo on nykyaikaistettua perinnemusiikkia soittava yhtye. Yhtyeen käsittelyssä laulujen aiheiksi pääsevät pintatasolla niin sauvakävely, pikaruokakulttuuri kuin Pappa-Tunturikin. Sanoitukset käsittelevät kuitenkin syvempiä teemoja: unelmia, rakkautta ja elämän ohikiitävyyttä.
Hehkumo sai alkunsa vuonna 2004 kansanmusiikkiprojektista joka koottiin Alavudella järjestettyä Zembalot-nimistä kansanmusiikki- ja tanssifestivaalia varten. Kansanmusiikin taitajien lisäksi projektiin pyydettiin mukaan syntyjään alavutelainen Pauli Hanhiniemi.
Joseph Banga Bane
Joseph Banga Bane (s. 19. toukokuuta 1957) on kinshasankongolainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 15. elokuuta 1983 ja nimitettiin Butan hiippakunnan koadjuuttoripiispaksi 15. joulukuuta 1995. Piispaksi vihkiminen seurasi 11. huhtikuuta 1996. Pääkonsekraattorina toimi Joachim Mbadu Kikhela Kupika, jota avustivat Léonard Dhejju ja Faustino Sainz Muñoz.
Mustalampi (Ähtäri, Eteläperä)
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 3,9 hehtaaria, se on 300 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Lampi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen rantaviivan pituus on 800 metriä.
Joseph Banga Bane
27. syyskuuta 1996 Banga Banesta tuli Butan piispa.
Mustalampi (Ähtäri, Eteläperä)
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Niemisjoen valuma-alueella (35.47), jonka Niemisveden alueeseen (35.472) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 193,9 metriä mpy.
Intian maahockeymaajoukkue
thumb|230px|Intian maajoukkue [[kesäolympialaiset 1936|Berliinin olympialaisissa 1936]]
Intian maahockeymaajoukkue edustaa Intiaa maahockeyn maajoukkueturnauksissa.
Intia on yksi menestyneimmistä valtioista maahockeyssä. Se oli ensimmäinen Euroopan ulkopuolelta tullut valtio, joka liittyi Kansainväliseen maahockeyliittoon. Intia on voittanut kahdeksan olympialaisten kultamitalia. Se oli Amsterdamista 1928 Melbourneen 1956 voittamaton ottaen kuusi perättäistä olympiakultaa. Kaikkiaan Intia on voittanut kahdeksan kultamitalia olympialaisissa. Intialla on lisäksi yksi hopea ja kaksi pronssia.
26. helmikuuta 2012 Intian miesten maahockeymaajoukkue kelpuutettiin jälleen Lontoon kesäolympialaisissa mukaan kahdeksan vuoden tauon jälkeen.
Mitalit
Lähde: The-Sports.org
Keskmäne Suujärv
Keskmäne Suujärv (myös Nohipalo Valgejärv, Nohipalu Valgejärv, Valgjärv, Meenikunnu Keskmäne Suujärv on Virossa Põlvamaalla Räpinan kunnassa Meenikunnu soolla sijaitseva järvi. Kaakkoisvirolaisessa vesistönimistössä suu tarkoittaa suota.
Maantietoa
Järvi sijaitsee laajan ojittamattoman Meenikunnu soon (Lagesoo) kaakkoisosassa. Järven pinta-ala on 1,7 hehtaaria ja se on 250 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Järven rantaviivan pituus on 600 metriä ja se on kokonaan suomaata. Järven nimi voidaan ajatella tulevan siitä, että se on sijainniltaan keskimmäinen kolmesta suojärvestä, joista kaksi muuta ovat Suuri Suujärvi ja pieni Kamarusjärvi. Kamasumägi kohoaa suon laidalla Kamarusjärven ylle ja sieltä alkaa suojelualueen patikkapolku, joka ohittaa kunkin järven matkallaan kohti lounasta.
Järven luokittelu ja luontoarvoja
Järvi luokitellaan limnologisesti dystrofiseksi järveksi, jos järven vedessä on korkea humuspitoisuus (, DY). Tällainen järvi sijaitsee usein suon äärellä ja järveen laskee humuspitoista vedenväriltään ruskeaa suovettä, joka laskee samalla veden happamuuden alhaiselle tasolle (pH on alle 7).
Meenikunnu soo kuuluu soidensuojeluohjelmaan ja se on melko hyvin luonnontilansa säilynyt kokonaisuus. Suon syntyminen on alkanut noin 8 000 vuotta sitten laajalle hiekkakankaalle, jossa sinne muodostuneet järvet ovat kehittyneet umpeen kavaviksi suojärviksi. Kamarusmägin ja Liipsaaren välille on rakennettu pitkospuut.
Vesistösuhteita
Suujärv kuuluu Võhandu jõen valuma-alueeseen, jossa se kuuluu Rebastemäe ojan valuma-alueeseen, joka on puolestaan Võhandu jõen sivuhaaran Mädajõen sivu-uoma. Suujärveen ei ole johdettu suo-ojia ja sen ainoa oja on kaivettu suorana ojana kohti etelää ja se yhtyy siellä Mustjärveen laskevaan johto-ojaan. Mustjärvestä alkaa Rebastemäe oja, joka on Mädajõen sivuoja. Rebastemäe oja yhtyy Mädajõgeen 19 kilometriä sen joensuusta. Vesireitti jatkuu Võhandu jõgena, joka laskee Kuumajärveen, joka siis on Peipsijärven keskiosan nimi. Peipsijärven alue muodostaa Narvanjoen vesistöalueen keskiosan. Peipsijärven pohjoispäästä alkava laskujoki Narvanjoki jatkaa vesireittiä pohjoiseen päin ja laskee lopuksi Suomenlahteen.
Jevdokija Mekšilo
Jevdokija Pantelejevna Mekšilo (, 23. maaliskuuta 1931 Gorno-Altaisk, Oiraattien autonominen alue, Venäjän SFNT – 16. tammikuuta 2013 Pietari, Venäjä ) oli neuvostoliittolainen maastohiihtäjä ja olympiavoittaja.
Mekšilo sijoittui Zakopanen MM-kilpailuissa 1962 kuudenneksi 5 kilometrin hiihdossa. Innsbruckin olympialaisissa 1964 hän sai kultaa 3 x 5 kilometrin viestissä, jossa hän hiihti toisen osuuden, ja hopeaa 10 kilometrillä, jolla hän hävisi maannaiselleen Klavdija Bojarskih'lle 2,3 sekuntia. Lisäksi hän sijoittui 5 kilometrillä neljänneksi.
Anton Suurkonka
Anton Suurkonka (12. elokuuta 1886 Valkeala – 31. maaliskuuta 1964 Kuusankoski) oli suomalainen poliitikko. Suurkonka toimi Maalaisliiton kansanedustajana vuosina 1930–1936, 1939–1945 sekä 1948–1951 edustaen Viipurin läänin läntistä vaalipiiriä ja Kymen läänin vaalipiiriä. Suurkonka toimi myös Valkealan kunnanvaltuuston puheenjohtajana. Siviiliammatiltaan Suurkonka oli maanviljelijä ja hän toimi viljelijänä Valkealassa vuodesta 1909. Suurkonka toimi myös Selänpään sähkö oy:n toimitusjohtajana 1936–1944. Hän oli myös seurapuhuja. Suurkonka toimi presidentin valitsijamiehenä vuonna 1931. Suurkongan vanhemmat olivat maanviljelijä Erik Suurkonka ja Anna-Leena Pessa. Suurkongan puoliso vuodesta 1919 oli Toini Kustaava Rytkönen. Suurkongalle myönnettiin kunnallisneuvoksen arvonimi vuonna 1946.
Johanna Pentilä
Johanna Pentilä (s. 17. heinäkuuta 1980) on suomalainen pesäpalloilija. Pentilä edusti Superpesiksessä Vimpelin Vetoa, Pattijoen Urheilijoita ja Porin Pesäkarhuja. Pentilä saavutti kaksi SM-hopeaa kaudella 2005 ja kaudella 2008 ja kaksi SM-pronssia kaudella 2004 ja kaudella 2006. Pentilä pelasi kaksi Itä-Länsi-ottelua vuosina 2005 ja 2007. Hän pelasi ulkokentällä kakkosvahtina. Pentilä pelasi 160 Superpesiksen runkosarjan ottelua. Näissä otteluissa hän löi 12 kunnaria ja 167 tavallista juoksua, toi 135 juoksua ja keräsi 688 kärkilyöntipistettä. Pentilä pelasi 72 Superpesiksen ylemmän loppusarjan ottelua. Näissä otteluissa hän löi neljä kunnaria ja 64 tavallista juoksua, toi 49 juoksua ja keräsi 274 kärkilyöntipistettä. Pentilä pelasi 20 Superpesiksen alemman loppusarjan ottelua. Näissä otteluissa hän löi 25 tavallista juoksua, toi 23 juoksua ja keräsi 92 kärkilyöntipistettä.
Volframi
Volframi on hopeanvalkea metallinen alkuaine, jonka kemiallinen merkki on W. Volframilla on viisi pysyvää isotooppia. Volframi ei ole kovin myrkyllistä, tosin metallipöly ärsyttää ihoa ja silmiä.
Volframin englanninkielinen nimi on tungsten, joka tulee ruotsin kielen sanoista tung (raskas) ja sten (kivi). Volframi on yksi tiheimmistä metalleista, minkä ansiosta se on yleinen materiaali panssarintorjunta-ammuksissa. thumb|Volframikuutio ja -kidetankoja pienoiskuva|[[Kaarilamppu|Ksenonkaarilampun elektrodit ovat volframia.|alt=]]
Ominaisuudet
Ominaisuuksiltaan volframi on kova ja tiheä. Kovuutensa takia sitä käytetään paljon metalliseoksissa. Puhtaana alkuaineena se on sitkeä, mutta alhaisissa lämpötiloissa se on kuitenkin hauras. Väriltään volframi on hopeanvalkoinen, mutta tummuu ilmassa, koska se muodostaa suojaavan oksidikerroksen. Jauheena se on harmaata. Volframilla on kaikista metalleista korkein sulamispiste, korkein kiehumispiste ja suurin vetolujuus. Tämän lisäksi sillä on myös korkea lämmönjohtokyky ja korroosion kestokyky.
Yhdisteissä se on kaikkein yleisimmin hapetusluvulla VI. Volframi on yksi viidestä tärkeimmästä tulenkestävästä metallista (muut ovat niobium, molybdeeni, tantaali ja renium). Näitä metalleja yhdistävät suuri kulumisen ja lämmön kestokyky.
Sen lisäksi, että volframi on haurasta alhaisissa lämpötiloissa, käyttöä rajoittavat uudelleenkiteytymisestä johtuva hauraus ja säteilyn aiheuttamat vauriot. Seostamalla voidaan kuitenkin parantaa volframin ominaisuuksia. Esimerkiksi tantaalia, titaania, vanadiinia ja molybdeenia käytetään parantamaan volframin mekaanisia ominaisuuksia.
Historia
Vuonna 1781 Carl Wilhelm Scheele keksi, että uutta volframihappoa voisi tehdä scheeliitistä. Scheele ja Torbern Bergman ehdottivat, että happoa pelkistämällä voisi löytyä uusi metalli. Vuonna 1783 veljekset Juan José ja Fausto Elhuyar analysoivat tinakaivoksesta otettua wolframiittinäytettä ja huomasivat sen olevan uuden hapon rauta- ja mangaanisuola. Veljekset huomasivat wolframiitista tehdyn hapon olevan samanlaista volframihapon kanssa. Myöhemmin samana vuonna veljekset onnistuivat valmistamaan puhdasta volframia pelkistämällä tätä happoa kivihiilellä.
1847 Robert Oxlandille myönnettiin patentti, johon sisältyi natriumvolframaatin valmistaminen, volframihapon muodostuminen ja metalliseen muotoon pelkistäminen öljyllä, tervalla tai hiilellä. Tämä merkitsi suurta askelta modernissa volframikemiassa ja avasi ovia teollistumiseen.
Toisen maailmansodan aikaan volframia tuottavat valtiot joutuivat molempien sodan osapuolien painostuksen alaiseksi, sillä volframikarbidi oli kovuutensa ansiosta laajalti käytössä leikkuutyökaluissa. Volframilla vahvistettu teräs oli myös tärkeä hyödyke.
Esiintyminen
Volframia esiintyy wolframiitissa (Fe,Mn)WO4, joka on ferberiitin FeWO4 ja hübneriitin MnWO4 kiinteä seos, sekä scheeliitissä CaWO4. Luonnossa volframi ei esiinny puhtaana alkuaineena vaan se on aina yhdisteenä. Malmeista volframi saadaan pelkistämällä niissä esiintyvä volframioksidi vedyn ja hiilen avulla. Volframilla on 33 isotooppia. Isotooppien massaluvut ovat väliltä 158–190.
Luonnossa esiintyvä volframi on sekoitus viidestä näistä isotoopeista seuraavien suhteiden mukaan: 180W (0,1 %), 182W (26,5 %), 183W (14,3 %), 184W (30,6 %) ja 186W (28,4 %).
Valmistus
Volframia tuotetaan maailmalla yhteensä vuosittain noin 60 000–80 000 tonnia, esimerkiksi vuonna 2012 maailman volframin tuotanto oli 76 400 tonnia. Ylivoimaisesti suurin volframia tuottava valtio on Kiina, joka tuottaa vuosittain yli 80 prosenttia tuotetusta volframista. Lisäksi volframia tuottavat esimerkiksi Venäjä, Kanada, Bolivia, Vietnam ja Portugali. Myös Kongossa tuotetaan volframia, minkä vuoksi volframimineraaleja pidetään konfliktimineraalina. Myös Yhdysvalloissa tuotetaan volframia, mutta tuotannon määrää ei tiedetä.
Volframia tuotetaan louhituista malmeista ja prosessi vaatii monta vaihetta, jotka on eritelty kuvassa 2. pienoiskuva|Kuva 2. Yksinkertaistettu malli volframin tuotantoprosessista. (Muokattu lähteestä 10) Aluksi louhittu malmi murskataan ja jauhetaan. Saadusta jauheesta erotetaan fotometrisesti tai UV-fluoresenssin ja paineilman avulla ensin enimmät kuona-aineet pois. Sen jälkeen on lisärikastusvaihe, jonka seurauksena seoksen volframipitoisuus on 65–75 %. Lopuksi käytetään hydrometallurgiaa ja pyrometallurgiaa, joiden seurauksena saadaan joko puhdasta volframia tai sen seoksia, esimerkiksi volframitrioksidia tai -karbidia. Metallurgioissa käytetään hyväksi erilaisia hiilen ja vedyn pelkistysreaktioita. Volframia voidaan valmistaa myös pelkistämällä volframitrioksidia.
Lisäksi volframia kierrätetään paljon, sillä se on hyvin arvokasta ja sen tuottaminen on pitkä prosessi. Kierrätyksessä käytetään apuna sinkkiä.
Käyttökohteet
Suurin käyttökohde volframille ovat kovametallit, joissa volframikarbideja käytetään materiaalin lujittamiseen. Volframia käytetään myös seosaineena teräksissä sekä sitä hyödynnetään erilaisissa elektroniikan ja kemian sovelluksissa.
Kovametallit
Volframikarbidi (WC) on yksi kovimmista karbideista ja se onkin käytetyin materiaali kovametallien valmistuksessa. Kovametalleissa volframikarbidi on partikkeleina matriisissa, joka koostuu tyypillisimmin koboltti- tai nikkeliseoksesta. Karbidipartikkelit tuovat materiaalille suuren lujuuden ja kovuuden, metallinen matriisi sitkeyden. Kovametalleita käytetään erityisesti työstökoneiden terissä niiden hyvien mekaanisten ominaisuuksien takia. Volframikarbideja voidaan käyttää myös kovien, kulutuksenkestävien pinnoitteiden valmistuksessa. WC-pinnoitteet ovat termisesti hyvin stabiileja ja suojaavat materiaalia hapettumiselta. Volframia ja volframikarbidia käytetään myös sormuksien valmistuksessa, erityisesti kestävyyssyistä.
Terässeokset
Volframia käytetään seosaineena työkaluteräksissä, sillä se tekee materiaalista kovempaa ja sallii suuremmat kierrosnopeudet. Volframia käytetään kuuma- ja kylmätyöstöteräksissä sekä pikateräksissä ja seosmäärät vaihtelevat 0,5 prosentista  jopa 20 prosenttiin. Volframi kestää myös erittäin hyvin virumista ja se on termisesti stabiili, joten sitä käytetään seosaineena teräksissä, joiden tulee kestää korkeita lämpötiloja. Volframia käytetään seosaineena myös joissakin ruostumattomissa teräksissä.
Elektroniikka- ja sähköteollisuus
Volframin hyvien sähköisten ominaisuuksien ansiosta sitä käytetään laajasti erilaisissa sovelluksissa. Volframia on käytetty pitkään hehkulamppujen hehkulankoina, koska sillä on korkea sulamispiste sekä matala höyrystymispaine, korkea lujuus ja hyvä virumisenkesto korkeissakin lämpötiloissa. Nykyisin hehkulamput on pitkälti korvattu energiansäästölampuilla, joissa voidaan käyttää volframia elektrodeina.
Volframia käytetään elektronilähteinä mm. elektronimikroskoopeissa. Alhainen höyrystymispaine korkeissakin lämpötiloissa tarjoaa lisäksi edellytykset moniin sovelluksiin. Teollisuudessa volframia käytetään muun muassa uuneissa kuumennuskäämeinä ja varauksenkuljettajina.
Kemianteollisuus
Tyypillisin kemian alan käyttökohde volframille ovat katalyytit. Öljyteollisuudessa volframikatalyyttejä hyödynnetään useissa eri tuotantovaiheissa. Lisäksi volframia käytetään väri- ja voiteluaineissa.
Sami Juvonen
thumb|150px| Sami Juvonen Sami Juvonen (s. 19. marraskuuta 1966) on suomalainen lentopalloilija, joka lopetti uransa kauteen 2009–2010. Hän pelasi pääsarjassa kaikkiaan 685 ottelua.
Pääsarjaura
Juvosen pääsarjaura alkoi kaudella 1988–1989 Varkauden Tarmossa ja palkintokaappiin napsahti heti SM-kulta. Hänet valittiin tulokaskaudellaan SM-liigan parhaimmaksi tulokkaaksi. Varkaudessa vierähti yhteensä viisi kautta; neljä Tarmossa ja yksi Paterissa ja mitalisaldo karttui kullan lisäksi kahdella hopealla. Tampereen Isku-Volleyn riveihin Juvonen siirtyi ensimmäistä kertaa kaudeksi 1993–1994 ja viihtyi viisi kautta uudessa seurassa voittaen kaksi hopeaa ja kaksi pronssia.
Kaudet 1998–1999 ja 1999–2000 Juvonen pelasi ulkomailla Saksan Bundesliigassa Friedricshafenissa ja voitti molemmilla kausilla maan mestaruudet. Saksan ulkomaan visiittiä seurasi kolme kautta Isku-Volleyssa, suomalaispassarin mitalitilastoon kirjattiin kulta 2001–2002 ja hopea 2002–2003. Kolmannen Juvosen kotimaan ”viisivuotiskauden” täydensi kaksi vuotta Vammalan Lentopallon riveissä.
Kuudennelletoista SM-liigakaudelleen 2005–2006 Juvonen palasi jälleen Isku-Volleyhin ja johdatti joukkueensa keväällä kultajuhliin. Kaudella 2008–2009 hän esiintyi Valkeakosken Isku-Veikkojen riveissä pelaten uransa viimeisen kokonaisen kauden. Juvonen nähtiin vielä kaudella 2009–2010 Isku-Volleyn riveissä muutaman kerran, mutta joukkueen vakiokokoonpanoon hän ei kuulunut.
Isku-Volley nosti Sami Juvosen paidan Pyynikin palloiluhallin kattoon joulukuussa 2012 kunnianosoituksena hänelle.
Ulkomaat
Sami Juvonen pelasi ulkomaalaisvuosinaan Saksassa ammattilaisena huippujoukkue Friedrichshafenissa. Hän voitti joukkueen mukana Saksan liigan, Saksan cupin, sekä sijoittui Euroopan mestareiden liigassa kolmanneksi kaudella 1999. Kaudella 2000 Juvonen jatkoi huippuotteitaan saksalaisjoukkueessaan voittamalla jälleen Saksan liigan, lisäksi Juvonen hankki palkintokaappiinsa Lentopallon Mestareiden liigan hopean. Friedrichshafen joutui myöntämään Sisley Trevison paremmakseen finaalissa lukemin 3–1.
Maajoukkue
Juvonen pelasi 1989–2003 välisenä aikana 150 miesten maajoukkueen A-maaottelua.
Juvonen pelasi Suomen maajoukkueessa EM-kotikisat 1993 ja Hollannin EM-kisat vuonna 1997. Myös MM- ja olympiakarsintoja hänellä on takanaan lukuisia.
Juvonen tunnettiin kentällä myös kovana piiskurina, joka ärähti, jos muut pelaajat lepsuilevat. Pelaajat olivat sitä mieltä, että Juvosesta teki niin hyvän pelaajan se, että ”hänellä oli ääretön rohkeus ja itsevarmuus pelata omalla tyylillään – sekä into ja halu voittaa”.
Saavutuksia
Henkilökohtaiset:
Ulkomailla:
Karl Julius Amandus Grönholm
Grönholmin vanhemmat olivat pormestari, kollegiasessori Carl Grönholm Carlsson ja Kristina Magdalena Avellan ja puoliso vuodesta 1848 Elisabet Fredrika Grönholm (k. 1899). Grönholm tuli ylioppilaaksi 1830 ja suoritti tuomarintutkinnon 1836, varatuomarin arvon hän sai 1838. Grönholm oli Turun hovioikeuden ylimääräinen notaari vuodesta 1837 ja Ala-Satakunnan tuomiokunnan vt. tuomari 1840–1845. Turun raastuvanoikeuden notaariksi hän tuli 1847 ja oikeusraatimieheksi 1848. Hän oli samalla hallioikeuden puheenjohtaja 1852 ja oikeuspormestari 1860. Grönholm sai hovioikeudenasessorin arvonimen 1869. Hän oli porvarissäädyn valitsema Tammikuun valiokunnan jäsen 1862.
Alankomaiden maahockeymaajoukkue
Alankomaiden maahockeymaajoukkue edustaa Alankomaita maahockeyn maajoukkueturnauksissa.
Alankomaat on menestynyt hyvin maahockeyn mestaruuskilpailuissa ja olympialaisissa. Maalla on yhdeksän olympiamitalia, joista kaksi on kultaista. Maailmanmestaruuden Alankomaat on voittanut kolme kertaa ja MM-mitaleita on yhteensä yhdeksän. Euroopan-mestaruus on mennyt Alankomaihin viidesti ja mitaleita EM-tasolta maalla on yhteensä kuusitoista.
Parhaat saavutukset
Lähde: The-sports.org
Hype Records
Hype Records oli suomalainen levy-yhtiö, joka toimi 2000- ja 2010-luvuilla. Toimintansa aikana Hype Records ehti julkaista monien eri musiikkityylein yhtyeitä, joukossaan muun muassa Negative, Turmion Kätilöt, So Called Plan, Doom Unit, Battle Beast sekä yhtiön loppuvuosina Katri Helena. Yhtiön toiminnanjohtajana toimi pitkään Tommi Liimatainen, jonka molemmat veljet, Negative-yhtyeen Jonne Aaron Liimatainen ja Flinch-yhtyeen Ville Liimatainen levyttivät Hype Recordsille. Hype Records lakkautti toimintansa vuonna 2010, jolloin monet sille levyttäneet artistit ja yhtyeet siirtyivät aiemmin Hype Recordsin levyjen jakelusta vastanneelle Warner Music Finlandille.
Hullu luokka
Hullu luokka on Kaisa Ikolan kirjoittama kymmenosainen nuortenkirjasarja, jonka ensimmäinen osa ilmestyi vuonna 1990 ja viimeinen 2000. Kirjasarja kertoo kuvitteellisen yläkoululuokan vauhdikkaasta elämästä 8. ja 9. luokan aikana. Kaksi ensimmäistä kirjaa Ikola kirjoitti Minna Kulmalan kanssa.
Kirjoista Hullu luokka rakastuu ja Jäitä hattuun, hullu luokka! voittivat Pirkanmaan Plättä-palkinnon vuonna 1992 ja 1998.
Sarja julkaistaan uudelleen vuosina 2020-21 e- ja osin äänikirjoina (Saga Egmont).
Aleksi Hakala
Aleksanteri (Aleksi) Hakala (5. marraskuuta 1886 Lappajärvi – 19. huhtikuuta 1959 Kortesjärvi) oli suomalainen poliitikko. Hakala toimi Maalaisliiton kansanedustajana vuosina 1927–1933 edustaen Vaasan läänin itäistä vaalipiiriä. Hakala toimi myös Kortesjärven kunnanvaltuuston jäsenenä ja kunnanhallituksen puheenjohtajana. Siviiliammatiltaan Hakala oli maanviljelijä ja hän toimi viljelijänä Kortesjärvellä sekä 12 vuotta Kortesjärven paloapuyhdistyksen toimitusjohtajana. Hakala toimi presidentin valitsijamiehenä vuosina 1925 ja 1950. Hakalan vanhemmat olivat maanviljelijä Erkki Sironen ja Maria Kangas. Hakalan puoliso vuosina 1911–1932 oli Lempi Elisabet Suuriniemi sekä vuodesta 1934 Maria Aleksandra Hietala. Hakalalle myönnettiin kunnallisneuvoksen arvonimi vuonna 1951.
Taikaneliö
Summaa kutsutaan taikavakioksi. Tavallisen taikaneliön taikavakio riippuu n:stä:
Tavallisille taikaneliöille (n = 3,4,...) taikavakio saa arvot
Luoshu-kaavio (3×3 taikaneliö)
Kiinalaiset kirjoitukset ajalta 650 eaa. kertovat tarinaa Luoshusta eli "Luojoen kääröistä". Muinaisessa Kiinassa oli valtava tulva. Ihmiset yrittivät tarjota uhria tulvivan Luojoen jumalalle lepyttääkseen hänen vihansa. Silloin vedestä nousi kilpikonna, jonka kilvessä oli kuvio. Kuviossa oli pisteillä merkittyjä lukuja, jotka oli lajiteltu 3×3-ruudukkoon, ja jokaisen rivin, sarakkeen ja lävistäjän lukujen summa oli sama: 15. Luku on sama kuin kiinalaisen aurinkokalenterin 24 auringonjaksossa on päiviä. Tätä muotoa käytettiin tietyssä mielessä joen hallitsemiseen.
Ilmari Piilonen
Ilmari ”Illu” Piilonen (1917–1999) oli suomalainen Konginkankaalla asunut pienviljelijä ja sotainvalidi joka näytteli monissa Mikko Niskasen elokuvissa.
Piilosella oli pientila Konginkankaan Koivulassa, Lapinnimen rannalla. Hänen vaimonsa kuoli varhain ja Piilonen jäi yksin huoltamaan kuutta lastaan. Hän oli elokuvaohjaaja Mikko Niskasen ystävä, oli mukana rakentamassa Niskasen ateljeekotia Käpykoloa Konginkankaalle, toimi illanvietoissa viulua soittavana pelimannina sekä kulki Niskasen mukana matkoilla Suomessa ja ulkomailla. Niskanen teki hänestä Ruotsin televisiolle 12 minuutin pituisen lyhytelokuvan Illu, Rantojen Keisari. Piilonen esiintyi myös Mikko Niskasen vuonna 1973 ohjaaman neliosaisen Pienviljelijöitä dokumenttisarjan kolmannessa osassa Pellot paketissa.
Amphion Loudspeakers
Amphion Loudspeakers Oy on kuopiolainen kaiutinvalmistaja, joka on tunnettu muotoilultaan pelkistetyistä ja äänenlaadusta hyviä arvioita saaneista hifikaiuttimista ja studiomonitoreista. Yritys perustettiin 1998 ja se työllisti alkuvuodesta 2014 puolen tusinaa kokopäiväistä työntekijää, joista monet ovat yrityksessä mukana myös omistajina. Liikevaihto 8/2020 päättyneellä tilikaudella oli noin 2,2 miljoonaa euroa ja tilikauden tulos oli 251 tuhatta. Yhtiössä on 7 henkilöstön jäsentä. Toimitusjohtajana toimii yhtiön perustaja Anssi Hyvönen.
Amphion toimii Kuopiossa vanhassa huoltamossa. Kaiutinten kotelot tekee kuopiolainen sopimusvalmistaja. Yrityksen valmistamat kaiuttimet ulottuvat parihinnaltaan 600 eurosta 15 000 euroon. Tuotesarjat pienimmästä suurimpaan ovat nimeltään Ion, Helium, Argon sekä kolmitiekaiutin Krypton.
Amphion pyrkii rakentamaan kaiuttimensa ääntä suuntaaviksi, jolloin ne sopivat tavalliseenkin huoneakustiikkaan. Yritys panostaa myös kaiuttimien eleettömään moderniin muotoiluun, jotta ne voisivat toimia sisustuselementteinä.
Yrityksen perustajan Anssi Hyvösen kertoman mukaan kaiuttimet ovat saaneet erinomaista palautetta muun muassa yhdysvaltalaisilta musiikkituottajilta, kuten Rick Rubinilta.
Valkealampi (Ähtäri, Eteläperä)
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 1,8 hehtaaria, se on 200 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Lampi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen rantaviivan pituus on 550 metriä.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Niemisjoen valuma-alueella (35.47), jonka Niemisveden alueeseen (35.472) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 194,7 metriä mpy.
Pohjamiina
thumb|250px|[[Suomi|Suomalainen POM 87 pohjamiina.]] Pohjamiina perustuu suunnattuun räjähdysvaikutukseen kuten ontelokranaatti. Pohjamiina, viralliselta lyhenteeltään Suomessa POM 87 ja POM 87 94, on pioneerijoukkojen erikoismiina. Sen räjähdysaineen massa on 4 kg ja teräksenläpäisykyky n. 8 cm. Miina kaivetaan maahan. Miinassa on magneettinen ja seisminen sensori sekä yliajolaskuri. Siihen voidaan myös ohjelmoida virittymisaika.
Pohjamiina puhkaisee panssarivaunun pohjan (joka on yleensä suhteellisen ohut) käyttäen suunnatulla räjähdysvaikutuksella muodostettua kineettistä läpäisijää (Explosively Formed Penetrator) ja tuhoaa vaunun varsinkin ammusvaraston tai polttoainevaraston kohdalle osuessaan. Muutenkin pohjamiinan tuottama paine- ja lämpöisku sekä sirpaleet lamauttavat tai eliminoivat panssarivaunun miehistön. Pyörien ja telaketjun alla pohjamiina toimii kuten telamiina.
Pohjamiinan erikoisuutena on sen ontelokranaattia suurempi tuhovoima ja mahdollisuus käyttää erikoislaatuisia sytyttimiä kuten langatonta tai langallista tähystyssytytintä tai magneettiherätesytytintä. Lisäksi pohjamiina voidaan ohjelmoida laskemaan sen ylittäneiden ajoneuvojen määrä, jolloin se räjähtää vasta tietyn ylitysmäärän jälkeen. Näin vaikeutetaan merkittävästi pohjamiinan paljastumista.
Telamiinan tavoin pohjamiina voidaan varustaa purkamista vaikeuttavalla ansalla tai se voidaan ohjelmoida räjähtämään purkuyrityksestä.
Marco Ganna
Marco Ganna (s. 14. joulukuuta 1961 Verbania, Verbano-Cusio-Ossola) on italialainen ratameloja. Hän kilpaili Los Angelesin kesäolympialaisissa 1984, joissa Italia karsiutui 1 000 metrin kajakkinelosessa alkuerissä. Joukkueeseen kuuluivat Gannan lisäksi Gennaro Cirillo, Vincenzo Damiata ja Francesco Mandragona.
Ganna on pituudeltaan 184-senttimetrinen ja painaa 85 kilogrammaa. Hänen poikansa Filippo on ratapyöräilijä ja maantiepyöräilijä.
Paul Natorp
thumb|Paul Natorp Paul Gerhard Natorp (24. tammikuuta 1854 – 17. elokuuta 1924) oli saksalainen uuskantilainen filosofi, joka kuului Marburgin koulukuntaan. Hänet tunnettiin Platon-asiantuntijana.
Natorpin oppilaisiin kuuluivat filosofi ja historioitsija Ernst Cassirer sekä kirjailija Boris Pasternak. Natorp vaikutti fenomenologian perustajaan Edmund Husserliin sekä Hans-Georg Gadamerin varhaisiin teoksiin. Husserl antoi Natorpin vaikutukselle ja maineelle kiitoksen osasta menestystään. Lukuvuonna 1923-24 Natorp keskusteli ahkerasti Martin Heideggerin kanssa.
Clu Clu Land
Clu Clu Landissä pelaaja on kala nimeltä Bubles, joka ui ympäri labyrinttiä yrittäen paljastaa piilotetut kultaiset harkot. Paljastetut harkot yleensä muodostavat jonkin tunnistettavan kuvion, kuten kotkan. Labyrintissä tulee vältellä mustia aukkoja sekä kullan varastaneita merisiilejä, jotka vaaratilanteessa voi tainnuttaa ääniaalloilla.
Roberto Gliga
Roberto Gliga (s. 24. huhtikuuta 1993 Bukarest, Romania) on romanialainen jääkiekkoilija, joka pelaa MOL Ligan romanialaisjoukkue ASC Corona Brașovissa. Hän on pelipaikaltaan keskushyökkääjä.
Seuraura
Gliga on Steaua Bucureştin kasvatti. Hän kävi juniorina pelaamassa myös sveitsiläisessä ZSC Lionsissa, josta Gliga palasi 15-vuotiaana kasvattajaseuraansa kaudeksi 2008–2009. Hän debytoi miesten peleissä ja edusti Steuaa sekä Unkarin ja Romanian yhteisessä pääsarjassa MOL Ligassa että Romanian kansallisessa pääsarjassa Liga Națională de hocheissa. Kaudeksi 2010–2011 Gliga siirtyi Ruotsiin Tingsryds AIF:n junioreihin. Hän oli kaudella 2011–2012 seuran J20-junioreiden toiseksi paras pistemies tehoilla 12+17=29 ja kaudella 2012–2013 kolmanneksi paras maalintekijä kymmenellä osumallaan. Gliga pelasi jälkimmäisellä kaudella myös kolme ottelua Tingsrydin miesten joukkueessa Ruotsin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla HockeyAllsvenskanissa.
Elokuussa 2013 Gliga haki try-outin kautta pelipaikkaa EC Salzburgin kakkosjoukkueesta Venäjän nuorten jääkiekkosarja MHL:stä. Hän jäi kuitenkin ilman sopimusta ja palasi kaudeksi 2013–2014 kotimaahansa ja siirtyi MOL ligassa ja Romanian pääsarjassa pelaavan ASC Corona Brașovin paitaan. Kaudeksi 2014–2015 Gliga siirtyi Ranskan Ligue Magnusin Drakkars de Caeniin. Joukkue putosi kauden päätteeksi sarjatasoa alemmas FFHG Division 1:een, mutta Gliga teki huhtikuussa 2015 kuitenkin vuoden mittaisen jatkosopimuksen Caenin kanssa. Hän oli kaudella 2015–2016 joukkueen paras syöttäjä ja toiseksi paras pistemies tehoilla 11+21=32 ja Ranskan liigacupissa Caenin paras pistemies ja syöttäjä tehoilla 1+3=4.
Kaudeksi 2016–2017 Gliga palasi taas kotimaahansa ja ASC Corona Brașoviin.
Maajoukkueura
Gliga edusti Romaniaa IB-divisioonan MM-kilpailuissa vuosina 2012 ja 2013 sekä II-divisioonan MM-kilpailuissa vuosina 2010 ja 2011, joista ensimmäinen turnaus päättyi B-lohkon hopeaan ja jälkimmäinen turnaus kultaan sekä sarjanousuun seuraavaksi vuodeksi IB-divisioonaan. Gliga pelasi myös IIA-divisioonan MM-kilpailuissa vuosina 2015 ja 2017 voittaen kultaa. Hän toimi ensimmäisessä turnauksessa Romanian varakapteenina ja jakoi joukkueen sisäisen pistepörssin voiton Ede Mihalyn kanssa tehoilla 4+5=9. Gliga palkittiin Romanian parhaana pelaajana. Vuoden 2017 turnauksessa hän toimi joukkueen kapteenina, voitti turnauksen syöttöpörssin kahdeksalla syöttöpisteellään ja valittiin Romanian parhaaksi pelaajaksi. Gliga pelasi myös Sotšin olympiakisojen 2014 karsinnoissa.
Gliga pelasi myös alle 20-vuotiaiden II-divisioonan MM-kilpailuissa vuosina 2009, 2010 (B-lohkon pronssia) ja 2011 sekä IB-divisioonan MM-kilpailuissa vuonna 2012 (kultaa) ja IA-divisioonan MM-kilpailuissa vuonna 2013 (pronssia). Hän toimi kahdessa viimeisimmässä turnauksessa Romanian kapteenina ja Gliga palkittiin molempien turnausten parhaana hyökkääjänä. Vuoden 2012 turnauksessa hänellä oli myös paras aloitusprosentti (72,18 %) ja vuoden 2010 turnauksessa Gliga valittiin Romanian parhaaksi pelaajaksi.
Gliga pelasi myös alle 18-vuotiaiden II-divisioonan MM-kilpailuissa vuosina 2009, 2010 ja 2011, joista kaksi ensimmäistä turnausta päättyi lohkopronssiin ja viimeisin A-lohkon hopeaan. Hän toimi kahdessa jälkimmäisessä turnauksessa Romanian kapteenina, valittiin turnauksen parhaaksi hyökkääjäksi ja joukkueensa parhaaksi pelaajaksi. Gliga jakoi myös molempina vuosina pistepörssin voiton kahden muun pelaajan kanssa ja voitti maalipörssin vuoden 2010 turnauksessa.
Muuta
Gligan isä Marius on entinen Romanian maajoukkuepelaaja, joka on sittemmin toiminut A-maajoukkueen apuvalmentajana ja joukkueenjohtajana.
Futuna
Futuna on Tyynenmeren saari, joka muodostaa osan Ranskalle kuuluvaa Wallis- ja Futunasaarten territoriota. Se muodostaa myös yhdessä Alofin kanssa Hornesaaret.
Futunan saariryhmän löysivät hollantilaiset vuonna 1616. Ranska julisti saaret protektoraatikseen vuonna 1842 ja otti alueen hallintaansa vuosiksi 1886-1888. Vuonna 1959 pidetyssä kansanäänestyksessä asukkaat valitsivat hallinnon Ranskan alaisuudessa. Äänestyksen tulos astui voimaan vuonna 1961.