cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Reino Hietanen
Reino Erkki Hietanen (2. marraskuuta 1932 Äyräpää – 4. joulukuuta 2014 Lahti ) oli suomalainen taidemaalari, joka teki maalauksia, kollaaseja ja litografioita sekä julkisiin tiloihin lasimaalauksia ja seinämaalauksia. Hietanen oli vuoden 1973 Helsingin Juhlaviikkojen Vuoden taiteilija.
Lahdessa asunut Hietanen toimi kahdeksan vuotta Lahden taidekoulun (Taideinstituutti) johtajana. Hietaselle myönnettiin professorin arvonimi vuonna 1987 ja vuonna 2000 hän sai Pro Finlandia -mitalin. Palkintoja tuli kotimaisista ja ulkomaisista kilpailuista, ja Hietasen teoksia oli esillä muun muassa Sao Paulon biennaalissa ja Pariisin Nuorten biennaalissa.
Työuran vaiheita
Hietasen varhaistuotantoon kuuluu öljymaalauksia 1950-luvun hengessä, tummin värein ja vahvalla mustalla ääriviivalla muotoja korostaen. 1950-luvun lopun Venetsian biennaalit sekä Ateneumin Ars 61 -näyttelyn tuomat uudet tuulet muokkasivat nuorta suomalaista taiteilijapolvea. Hietanen osallistui Nuorten näyttelyyn vuonna 1958, mutta vuoden 1963 yksityisnäyttely lyhyen aikaa toimineessa helsinkiläisessä Agora-galleriassa auktorisoi Hietasen taiteen nuoren sukupolven vaikuttajien joukkoon. Liittyminen Maaliskuulaisten ryhmään toi näyttelytilaisuuksia. Maaliskuulaisten ensimmäinen näyttely pidettiin vuonna 1964 Taidehallissa Helsingissä. Ryhmä esiintyi 1960-luvulla ahkerasti sekä kotimaassa että ulkomailla. Hietasen läpimurtokauden teokset ovat lähempänä abstraktia ekspressionismia kuin informalismia, jonka kautta monia Maaliskuulaisia luonnehdittiin.
Kuusikymmenenluvun alku jakautui opetustöiden ja maalaamisen kesken. Hietanen toimi kuvaamataidon lehtorina Helsingissä Mäkelänrinteen Yhteiskoulussa ja sommittelun ja käsivaran opettajana Taideteollisessa oppilaitoksessa. Seitsemän kuukauden jakso Firenzessä ja Grassinassa vuosien 1965–1966 aikana oli ratkaiseva hänen taiteensa kehitykselle. Guassilla paperille ja kovalevylle maalatut teokset ottivat kantaa kiihkeänä yhteiskunnallisena aikana urbaanin elämän tuomaan eristäytymiseen. Lokeromaisiin asumissoluihinsa eristäytyneet ihmiset elivät yksinäistä elämäänsä suurissa kerrostaloblokeissa. Museonjohtaja Riitta Valorinta kuvailee teosten rakennetta areenaksi tai ikonostaasiksi. Jo läpimurtotöiden vaiheessa nähtiin sukulaisuutta Willem de Kooningin tapaiseen amerikkalaiseen ekspressionismiin.
Hietanen oli asunut Oulunkylän taiteilijatalossa, jossa työskenteli moni muukin maaliskuulainen. Vuonna 1969 hän muutti Lahteen, ja hänet valittiin heti Lahden Taiteilijaseuran puheenjohtajaksi. Hän palasi vielä kahdeksi vuodeksi Helsinkiin Lallukan taiteilijakotiin valmistamaan Roihuvuoren kirkon lasimaalausta. Vuonna 1972 Hietanen muutti takaisin Lahteen vasta valmistuneeseen Mukkulan taiteilijataloon. Samana vuonna hän aloitti Lahden taidekoulun johtajana. Uusi taiteellinen murros tapahtui lopullisesti vuoden 1972 Stedelijk-museon työskentelystipendin ansiosta. Amsterdamin tunnelit, pihojen pyykinkuivaustelineet ja rakennustelineet sekä Mukkulan lähiön maaseutumainen miljöö muuttivat taiteen suuntaa putkimaisiin muotoihin ja pelkistettyihin pintoihin. Värikkäiden viivarytmien jälkeen teoksia hallitsivat musta, harmaa ja hopea. Kriitikko Dan Sundell puhui noen väristä. Teknisten muotojen rinnalla yhtenä aihepiirinä olivat pyykkitelineillä roikkuvat lakanat, harmaalla noen ja valkoisen niukalla asteikolla maalattuna. Monta kertaa maalaukset ovat kollaaseja, lakanakankaasta ja maalauksesta tehtyjä Trompe l’œil -teoksia, kuten Vaippa vuodelta 1973. Näillä niukkailmeisillä töillään Hietanen esittäytyi vuonna 1973 Vuoden Taiteilijana Helsingin Taidehallissa. Yleisö ja kritiikki ottivat uudet teokset hämmentyneenä vastaan, etenkin kun elettiin kriitikko Pekka Paavolan sanoin “änkyrärealismin” kautta. Niistä puuttui aikauden yhteiskunnallinen paatos. Toisenlaisiakin näkemyksiä on myöhemmin esitetty. Tutkija Pirjo Hämäläinen-Forslund on verrannut kankaita Kristuksen käärinliinoihin ja pohtinut teosten merkitystä filosofisteoreettisesti.
Muutto Mukkulasta Salpausselän rinteeseen rakennettuun ateljeekotiin ja ikkunoista avautuvat avarat Vesijärven näkymät toivat mukanaan sinisen värin. Uutta olivat myös minimalistiset pöytäasetelmat. Horisontaalisesti nähdyillä pöydillä on kulhoja tai kasveja. Näiden teosten lomaan sijoittuvat myös piirustukselliset maalaukset,joiden värimaailma on tummasävyinen, ruskean, musta ja harmaan sekoitusta. Näistä esimerkkinä Heinähaasia vuodelta 1985.
Syyskesän 1995 kuukausi Marbellan taiteilijaresidenssissä toi vaaleita sävyjä pastoosiin maalikerrokseen. Vuosituhannen vaihteessa maalauksiin ilmestyi vahva sitruunankeltainen väri, joskus koko maalauspinnan peittävä tai kolmioina tai neliöinä luomassa jännitettä asetelmaan. Nämä geometriset, kirkkain värein maalatut muodot ovat muistumia Piet Mondrianista, jonka tuotantoon Hietanen tutustui Amsterdamin ajallaan.
Revolutionary Road
Revolutionary Road on vuonna 2008 valmistunut brittiläis-amerikkalainen elokuva. Suomessa elokuva sai ensi-iltansa 30. tammikuuta 2009. Elokuva perustuu Richard Yatesin samannimiseen romaaniin.
Juoni
April Wheeler (Kate Winslet) ja Frank Wheeler (Leonardo DiCaprio) ovat tavanneet pian sodan jälkeen. April on haaveillut näyttelijän ammatista, mutta joutuu kotirouvaksi päästyään tyytymään esiintymisiin harrastajanäyttämöllä. Frank kokee olevansa osa toimistomuurahaisten sielutonta massaa.
Vastaanotto
Nyt-liitteen kriitikot valitsivat elokuvan vuoden 2009 kymmenen parhaan filmin joukkoon.
Brucen ydinvoimalaitos
thumb|Brucen ydinvoimala Brucen ydinvoimalaitos on ydinvoimala Kanadassa, Kincardinen kunnassa Ontarion provinssissa Huronjärven rannalla. Voimalan omistaa Ontario Power Generation ja voimalaa operoi yksityinen yhtiö Bruce Power. Voimala on sähköntuotantokapasiteetiltaan Pohjois-Amerikan suurin ja maailman toiseksi suurin ydinvoimala.
Ydinvoimalassa on kaksi asemaa, Bruce A ja B, joissa kummassakin on neljä reaktoria. Voimalan rakensi vuosina 1970 ja 1981 valtio-omisteinen Ontario Hydro. Voimalaan on myös suunnitteilla uusia reaktoreita.
Tavallisesti Brucen voimalan tuotto on noin 6300 megawattia, mutta kaikkien reaktoreiden ollessa käytössä voimala voi päästä yli 7000 megawatin tuottoon. Voimala tuottaa 32,3% Ontarion sähköenergiasta.
Kolminkertaisen palautumisen laki
Kolminkertaisen palautumisen laki (en:Rule of Three) on wiccalaisuudessa yleisesti tunnustettu eettinen ohje, jonka mukaan kaikki mitä ihminen tekee, palautuu hänelle kolminkertaisesti. Eli jos esimerkiksi ihminen siunaa toista, saa hän itse siunauksen kolminkertaisesti. Tai jos kiroaa toista, saa itse kirouksen itselleen kolminkertaisesti.
Ao Tanaka
Tanaka siirtyi kotimaansa Kawasaki Frontalesta kesällä 2021 Saksan 2. Bundesliigassa pelaavaan Fortuna Düsseldorfiin, jossa hän pelasi ensimmäisen kauden lainasopimuksella.
Tuiskula
Tuiskula voi tarkoittaa seuraavia paikkoja:
HMS Apollo (F70)
Valmistus
Alus tilattiin Yarrow Shipbuildersilta, missä köli laskettiin 21. marraskuuta 1969. Se laskettiin vesille 15. lokakuuta 1970 ja valmistui 28. toukokuuta 1972.
Palvelus
Alus myytiin 1988 Pakistanille, joka liitti sen laivastoonsa.
Punajäkälä
thumb|Alahuulessa sijaitseva punajäkäläläiskä. Punajäkälä (lat. Lichen ruber planus) on kohtalaisen yleinen, krooninen tulehduksellinen iho- tai limakalvotauti. Sitä sairastaa noin 2 % Suomen väestöstä.
Taudin tyypillisimmät oireet ovat yleensä kohtalaisesti kutiavat, etenkin ranteisiin tai nilkkoihin ilmestyvät iholäiskät sekä mahdolliset suun limakalvomuutokset. Joskus muutoksia on myös ruokatorvessa tai terskassa. Se voi aiheuttaa kipua, polttelua sekä arkuutta suun limakalvoilla. Väriltään iholäiskät ovat yleensä sini- tai violetinpunaiset. Niiden päällä on usein valkoisia nauhoja, jotka muodostavat verkkomaisen rakenteen (Wichamin striat). Ihon tummumista eli hyperpigmentaatiota voidaan tavata. Tauti parantuu itsestään yleensä 1–2 vuodessa, mutta suun tautimuutokset voivat pysyä useitakin vuosia.
Patogeneesi
Punajäkälän patogeneesi on huonosti tunnettu. Patogeneesissä ajatellaan olevan kyse CD8+ T-soluvälitteisestä sytotoksisesta immuunireaktiosta ja ihon basaalisessa solukerroksessa voidaan havaita myös muuntuneita antigeenejä. Antigeenit voivat olla seurausta lääkehoidosta tai virusinfektiosta.
Histologia
Punajäkälän histologisessa kuvassa nähdään lymfosyytti-infiltraattia dermoepidermaalisessa junktiossa. Basaaliset keratinosyytit ovat degeneroituneita ja nekrotisoituneita. Dermoepidermaalinen junktio muuttuu sahalaitaiseksi. Histologiassa nähdään tyypilliset kroonisen ihotulehduksen muutokset: epidermaalista hyperplasiaa, hypergranuloosia ja hyperkeratoosia.
Hellepuu
Hellepuu eli huonesaarni (Radermachera sinica) on ainavihanta pensas, jolla on suuret kerrannaiset, jopa 75 cm:n pituiset lehdet ja kiiltävät syväsuoniset lehdykät. Kasvi kestää hyvin kuivaa keskuslämmitysilmaa. Huonesaarninakin tunnettu hellepuu voi kasvaa metrin korkuiseksi. Tuoksuvia syvänkeltaisia kukkia tulee vain täysikasvuisiin kasveihin; ei viherkasveina pidettyihin hellepuihin.
Hoito
Hellepuu viihtyy tavallisessa huonelämpötilassa hajavalossa. Multa pidetään jatkuvasti kosteana. Se ei saa päästä märäksi eikä kuivaksi, sillä muutoin alimmat lehdet varisevat ennenaikaisesti. Kasvia lannoitetaan keväästä syksyyn kahden viikon välein nestemäisellä huonekasvilannoitteella. Keväällä ja kesällä kasvista voi ottaa 10 cm:n pituisia latvapistokkaita, jotka juurrutetaan kylvömullassa.
Luettelo miesten jalkapallomaajoukkueista
200px|right|thumb|Kartta FIFAn jäsenistä. Tämä on luettelo miesten jalkapallomaajoukkueista. Maajoukkueet on jaettu kuuteen jalkapalloliittoon. FIFAan kuuluu yhteensä 208 jäsentä. FIFAn ulkopuolisille maajoukkueille on perustettu oma järjestö NF-Board, johon kuuluu 32 jäsentä.
Viljo Kuuskoski
Viljo Nikolai Kuuskoski (18. joulukuuta 1911 Tampere – 11. huhtikuuta 1994 Espoo) oli suomalainen tekniikan tutkija. Hän oli Teknillisen korkeakoulun huoneenrakennustekniikan vt. professori 1954–1955, professori 1955–1968 ja vararehtori 1963–1967 sekä Ammattikasvatushallituksen pääjohtaja 1968–1974. Suuri osa Suomen aikuiskoulutuskeskuksista perustettiin Kuuskosken pääjohtajakaudella.
Luettelo miesten jalkapallomaajoukkueista
AFC
AFC on Aasian jalkapalloliitto. Siihen kuuluu 46 FIFAn jäsentä, joista 45 on FIFAn jäseniä.
Antti Kivekäs
Antti Kivekäs (26. heinäkuuta 1942 Lahti – 3. maaliskuuta 2012 Lahti ) oli suomalainen yritysjohtaja. Hän oli Etelä-Suomen Sanomia julkaisevan perheyhtiön Esan Kirjapainon toimitusjohtaja vuodesta 1982 ja yhtiön hallituksen puheenjohtaja vuodesta 1992. Työuransa Kivekäs aloitti toimittajana, mutta siirtyi pian autoliike K. Y. Lehti Oy:n konttoripäällikön tehtävään, josta kuitenkin palasi 1976 Etelä-Suomen Sanomiin apulaishallintojohtajaksi.
Luettelo miesten jalkapallomaajoukkueista
CAF
CAF on Afrikan jalkapalloliitto. Liittoon kuuluu 55 jäsentä, joista 54 on myös FIFAn jäseniä.
Antti Kivekäs
Kivekäs valmistui ekonomiksi Turun kauppakorkeakoulusta. Hänen isänsä oli Ossi Kivekäs.
Viljo Kuuskoski
Kuuskoski kirjoitti ylioppilaaksi 1931, valmistui diplomi-insinööriksi 1937 ja väitteli Teknillisestä korkeakoulusta tekniikan tohtoriksi 1951 aiheenaan betonin ja teräksen tartunta. Hän työskenteli insinöörinä Tie- ja vesirakennushallituksessa 1937–1938, Helsingin kaupungin rakennustoimistossa 1938–1943 ja Valtion teknillisessä tutkimuslaitosessa (VTT) 1943–1949 sekä Rakento Oy:n toimitusjohtajana 1950–1955. Hän oli Teknillisten tieteiden akatemian jäsen vuodesta 1958 ja sen toimitusjohtaja 1975–1979. Hänellä oli myös oma insinööritoimisto V. Kuuskoski ja kumpp. vuosina 1956–1968. Kuuskoski kuului Suomen betoniyhdistyksen johtokuntaan 1952–1963, VTT:n hallitukseen 1958–1968 ja Korkeakouluneuvostoon 1967–1970. Hän oli myös Espoon kunnanvaltuuston jäsen.
Luettelo miesten jalkapallomaajoukkueista
CONCACAF
CONCACAF on Pohjois-Amerikan, Keski-Amerikan ja Karibian alueen jalkapalloliitto. Liittoon kuuluu 40 jäsentä, joista 35 kuuluu FIFAan.
CONMEBOL
CONMEBOL on Etelä-Amerikan jalkapalloliitto. Liittoon kuuluu 10 jäsentä, jotka kaikki ovat myös FIFAn jäseniä.
OFC
OFC on Oseanian jalkapalloliitto. Liittoon kuuluu 11 jäsentä sekä kolme osittaisjäsentä. Näistä 11 kuuluvat myös FIFAan.
UEFA
UEFA on Euroopan jalkapalloliitto. Liittoon kuuluu 53 jäsentä, jotka kaikki kuuluvat FIFAan.
Teruhito Nakagawa
Teruhito Nakagawa (s. 27. heinäkuuta 1992 Kanagawa) on japanilainen jalkapalloilija.
Jalkapallomaajoukkue
Nakagawa debytoi Japanin maajoukkueessa joulukuussa 2019.
Taksony
thumb|Taksony Taksony oli Unkarin ruhtinas suunnilleen vuosina 950–970. Hän oli Árpádin neljännen pojan Zoltanin poika. Hän hyökkäsi vuonna 947 Italiaan ja eteni siellä Apuliaan asti. Italian kuninkaan piti maksaa hänelle suuret lunnaat vetäytymisen ehtona.
Taksony oli periaatteessa tunnustettu kaikkien madjaarien päämies, mutta hänen aikanaan heimojen itsenäisyys ja heimopäällikköjen valta kasvoivat.
Taksonyn valtakaudella yhteyden Bysanttiin heikkenivät ja Roomaan vahvistuivat, mahdollisesti Saksalais-roomalaisen keisarikunnan keisari Otto I Suuren rohkaisemina. Paavi lähetti piispoja käännyttämään unkarilaisia kristinuskoon. Taksonyn poika Géza oli valtaan noustessaan vielä pakana, mutta otti kasteen vastaan 985.
NBA-kausi 1999–2000
NBA-kausi 1999–2000 oli NBA-liigan 54. kausi. Runkosarja käynnistyi 2. marraskuuta 1999 ja päättyi 19. huhtikuuta 2000. Pudotuspelit päättyivät 19. kesäkuuta 2000. Mestaruuden voitti Los Angeles Lakers kaatamalla finaaleissa Indiana Pacersin otteluvoitoin 4–2.
Runkosarja
V=voitot, H=häviöt, V%=voittoprosentti, *=divisioonansa voittaja
M/S Finnö
thumb|M/S Finnö matkalla kohti Korppoon [[Verkania. Kuva elokuulta 2012.]] M/S Finnö on suomalainen yhteysalus. Se liikennöi Saaristomerellä Korppoon saaristossa vuoden 2012 loppuun asti, jolloin se joutui Varsinais-Suomen ELY-keskuksen tekemän kilpailutuksen takia jäämään pois liikenteestä. Syksystä 2013 lähtien Finnö on ollut Kotkassa M/S Teklan vara-aluksena saaristoliikenteessä. Vuonna 2022 Finferries voitti Varsinais-Suomen Ely-Keskuksen kilpailutuksen Houtskarin reitistä ja keväällä Finnö alkoi liikennöidä reitillä.
Finnön omistaa Suomen valtion liikelaitoksen Arctia Shippingin Saaristovarustamo. Alus on rakennettu vuonna 1989 Lun-Mekin telakalla Maarianhaminassa. Sen pituus on 19,80 metriä ja sille mahtuu kaksi henkilöautoa ja 36 matkustajaa. Alus on M/S Fiskön sisaralus.
Tuiskula (Köyliö)
thumb|Tuiskulan halki kulkeva yhdystie 2141 on osittain sorapäällysteinen. Tuiskula on kylä, joka sijaitsee Säkylässä entisen Köyliön kunnan alueella. Kylä on Köyliönjoen ja yhdystien 2141 varrella noin seitsemän kilometriä entisen Köyliön kunnan kuntakeskuksen Kepolan pohjoispuolella. Aivan sen läheisyydessä kulkevat myös valtatie 12 sekä Säkylän ja Kokemäen yhdistävä yhdystie 2140. Tuiskulan postinumeroalueella (27730 Tuiskula) oli 207 asukasta vuonna 2009. Tuiskula on Köyliön vanhin asuttu kylä, jonka esihistoria ulottuu jo 4 000 vuoden päähän.
Tuiskula tunnetaan kulttuurikylänä, jossa sijaitsevat muun muassa vuonna 1934 perustettu Köyliön torpparimuseo, 1974 toimintansa aloittanut Tuiskulan kesäteatteri sekä taidematkailukohde Pelimannimäki. Kylässä toimivat myös vapaaehtoinen palokunta, jolla on oma paloasema, sekä Tuiskulan Seurataloyhdistyksen ylläpitämä seuratalo. Tunnettuja Tuiskulan asukkaita ovat Antti Tuomento ja Esa "Nätsi" Rosvall.
Nikari
Nikari Oy on hienopuuseppä Kari Virtasen vuonna 1967 Seinäjoella perustama yritys, joka valmistaa kokopuisia designhuonekaluja julkisiin kohteisiin ja muihin laatua korostaviin käyttökohteisiin. Yrityksen ensimmäisinä vuosina toiminta keskittyi Alvar Aallon arkkitehtitoimiston projekteihin Seinäjoella, ja sen jälkeen erilaisiin kehitystöihin muotoilija Kaj Franckin kanssa. Vuonna 1993 yritys muutti Fiskarsiin, Suomen vanhimman konepajan tiloihin, jossa se toimii edelleen.
Nikari toimi pitkään Kari Virtasen yhden miehen puusepänverstaana, kunnes vuonna 1996 Virtanen aloitti yhteistyön toisen Suomessa toimivan hienopuusepän Rudi Merzin kanssa ja yritys muutettiin osakeyhtiöksi (1997). 1990-luvulla yrityksen toiminta alkoi keskittyä erityisesti designhuonekaluihin, joita valmistettiin mm. Helsingin modernin taiteen museon, Kiasman tiloja varten. Vuonna 2010 Kari Virtanen ja Rudi Merz myivät Nikari Oy:n sukupolvenvaihdoksen merkeissä yrityksen nykyiselle toimitusjohtajalle Johanna Vuoriolle sekä luovana johtajana toimivalle Jenni Roiniselle. Yritys aloitti kansainvälistymisen vuonna 2012, ja toimii nykyisin yli 30 maassa. Yrityksen liikevaihdosta noin 50% menee vientiin (2021).
Kestävä kehitys ja ympäristö ovat olleet alusta alkaen yrityksen mielenkiinnon kohteena. Nikari Oy käyttää sertifioitua puuta kaikissa tuotteissaan ja pyrkii valmistamaan sekä muotoilullisesti että teknisesti korkealaatuisia ja ajattomia huonekaluja. Pintakäsittelynä kalusteissa käytetään mahdollisimman luonnonmukaisia vaihtoehtoja kuten erilaisia öljyjä ja vahoja. Tuotteiden myynnistä osa lahjoitetaan maailman metsien monimuotoisuuden suojeluun, ja yritys sijoittaa rauhoitettuihin ikimetsiin sekä hiilinieluina toimiviin metsäpuistoihin.
Nikarin huonekalujen suunnittelu nojautuu pelkistettyyn pohjoismaiseen muotoilutraditioon, ja tuotteiden estetiikassa voi nähdä taidokkaan suomalaisen käsityöperinteen yhdistettynä moderniin muotoiluun. Tuotteita on käytetty lukuisissa museoissa, yliopistoissa, toimistotiloissa, arvokiinteistöissä ja ravintoloissa, esimerkiksi Espoon luontokeskus Haltian toteutuksessa, Victoria & Albert Museumissa Dundeessa, Ravintola Nomassa Kööpenhaminassa sekä Helsingin keskustakirjasto Oodissa.
Nikari toimii yhteistyössä useiden kansainvälisten suunnittelijoiden kanssa. Kari Virtasen, Rudi Merzin ja Jenni Roinisen lisäksi heitä ovat mm. Alvar Aalto, Louise Campbell, Alfredo Häberli, Jasper Morrison, Claesson Koivisto Rune, Company, Antrei Hartikainen, Kaksikko, Harri Koskinen, Yrjö Kukkapuro, Wataru Kumano, Cecilie Manz, Samuli Naamanka, John Pawson, Thomas Sandell ja Nao Tamura.
Vuonna 2020 Nikari ja suomalainen lifestyle-alan designyritys Woodnotes yhdistivät voimansa jatkaen yhä erillisinä brändeinä ja osakeyhtiöinä, mutta organisaatiota ja toimintoja osittain yhteen liittäen.
Laure Barthélémy
Nuorten MM-kilpailuissa Barthélémy on saavuttanut kaksi mitalia. Vuonna 2008 Val Venostassa hän voitti kultaa sprintissä ja hopeaa 10 kilometrin vapaan hiihtotavan yhteislähtökilpailussa. Aikuisten arvokisoissa hän kilpaili ensimmäisen kerran Liberecin MM-kilpailuissa 2009, missä hän oli sprintissä 22:s. Oslon MM-kilpailuissa 2011 Barthélémy sijoittui sprintissä seitsemänneksi.
Maastohiihdon maailmancupissa Barthélémy kilpaili ensimmäisen kerran La Clusaz'ssa joulukuussa 2006. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti Düsseldorfin sprintissä joulukuussa 2008 oltuaan 19:s. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran Liberecin sprintissä tammikuussa 2011 oltuaan kuudes. Hänen paras sijoituksensa maailmancupissa on neljäs sija, jonka hän saavutti Szklarska Poręban sprintissä helmikuussa 2012.
Koiranen GP
Koiranen Kemppi Motorsport (aikaisemmin Koiranen GP ja Koiranen bros. Motorsport) on suomalainen formulatiimi, joka pyöritti viimeisimmäksi SMP Formula 4 NEZ ja Espanjan Formula 4 -sarjoja. Tallin perusti vuonna 1997 Marko Koiranen yhdessä veljensä Jari Koirasen kanssa. Tallin toiminnassa oli mukana myös suomalainen tiimimanageri Antti "Afa" Heikkinen.
Historia
Tiimin alkaessa kasvaa, se aloitti kilpailemisen Skandinavian Formula 3 -sarjassa. Vuonna 2002 Koiranen meni mukaan Saksan Formula Renault -sarjaan ja tallin kuljettajina toimivat muun muassa Pekka Saarinen ja Jaakko Rytsölä. Vuonna 2005 mukaan tuli Renault Formula 2.0. World Series. Myöhemmin samana vuonna, tiimi voitti sen ensimmäisen kansainvälisen mestaruutensa, Italian Winter Trophyn, kuskinaan Atte Mustonen.
Vuonna 2007 Valtteri Bottas tuli suomalaistalliin mukaan ja ajoi Formula Renault NEC -sarjassa, voittaen kaksi kilpailua ja sijoittuen lopulta kolmanneksi kuljettajien loppupisteissä.
Vuonna 2015 Koiranen GP lähti promoottoriksi ja sarjan pyörittäjäksi Pohjois-Euroopassa ajettavaan FIA:n alaiseen Formula 4 -sarjaan, SMP F4 NEZ Championship, jota se pyöritti aina vuoteen 2018 saakka. Talli tarttui toiseenkin F4-haasteeseen ja laittoi alulle lisäksi Espanjan F4-sarjan vuonna 2016. Kahden kauden jälkeen Koiranen GP jäi pois sarjan promoottorin paikalta.
Talli osallistuu Prototype Cup Germany -sarjaan kaudella 2023. Kuljettajat kaudella ovat Laurents Hörr ja Matthias Lüthen.
GP3
thumb|left|Santiago Urrutia Britannian GP:ssä kaudella 2014. Vuonna 2013 talli osallistui GP3-sarjaan korvaten Ocean Racing Technology-tallin. Tallin ensimmäisellä kaudella kuljettajina toimivat suomalaiset Patrick Kujala, Aaro Vainio ja virolainen Kevin Korjus. Barcelonassa talli oli heti aika-ajoissa nopein, kun Korjus ajoi paalulle, mutta hän oli saanut 10 lähtöruudun rangaistuksen eikä päässyt lähtemään paalulta. Barcelonan toisessa lähdössä Vainio otti tallille voiton heti tallin ensimmäisenä kisaviikonloppuna ja tallin toinen kuljettaja Korjus oli kilpailun toinen. Unkarissa Vainio lähti paalupaikalta ja toi tallille myös jo kauden toisen voittonsa. Talli sijoittui ensimmäisellä GP3-kaudellaan ART Grand Prix'n ja Ardenin jälkeen tallipisteissä kolmanneksi.
Vuonna 2014 tallissa kilpailivat espanjalainen Carmen Jordá, ruotsalainen Jimmy Eriksson, uruguaylainen Santiago Urrutia ja brittiläinen Dean Stoneman. Jordán sopimuksen irtisanominen kaksi kilpailuviikonloppua ennen kauden päättymistä aiheutti kohun, kun Formula 1 -sarjan kaupallisia oikeuksia hallinnoinut Bernie Ecclestone vaati tilanteesta selonteon Koirasen tallin edustajilta Venäjän kilpailuviikonloppuna, mutta tilanne päättyi kompromissiratkaisuun (Jordá oli Ecclestonen vaimon hyvä ystävä ja Jordá oli tuonut kilpatalleihin rahallista tukea). Talli voitti kauden aikana kaksi kilpailua Erikssonin voimin ja Dean Stonemanin tultua talliin kesken kauden hän otti kaksi voittoa lisää. Talli sijoittui tiimipisteissä neljänneksi.
Vuonna 2015 tallissa jatkoi Eriksson, jonka tallikavereiksi valittiin Matt Parry ja Adderly Fong. Bahrainin osakilpailusta eteenpäin Fongin korvasi venäläinen Matevos Isaakjan. Eriksson saavutti yhden voiton Venäjän osakilpailussa ja talli sijoittui tiimipisteissä jälleen neljänneksi.
Vuonna 2016 Parry ja Isaakjan jatkoivat tallissa ja heidän lisäkseen kuljettajina toimivat Mahaveer Raghunathan, Ralph Boschung ja Niko Kari. Boschung ja Parry ajoivat voitot Itävallassa ja Unkarissa. Talli sijoittui viidenneksi ja vetäytyi sarjasta kauden 2016 päätteeksi rahoitusongelmien vuoksi.
Kōki Ogawa
Jalkapallomaajoukkue
Ogawa debytoi Japanin maajoukkueessa joulukuussa 2019.
Serenades of Love
Serenades of Love on Bobby Vintonin kahdeskymmeneskahdeksas studioalbumi. Se ilmestyi 1976. Albumilta julkaistiin kansi singleä: "Save Your Kisses for Me" ja "Moonlight Serenade".
Nick Mangold
Nicholas Mangold (s. 13. tammikuuta 1984 Centerville, Ohio) on yhdysvaltalainen ammattilaisuransa lopettanut amerikkalaisen jalkapallon pelaaja, pelipaikaltaan sentteri. Mangoldia pidetään yhtenä aikansa parhaista senttereistä. Hän edusti koko peliuransansa NFL-seura New York Jetsiä 2006–2017. Hänet valittiin urallaan viisi kertaa Pro Bowliin.
Ura
Mangold aloitti amerikkalaisen jalkapallon kotipaikkakunnallaan. Seitsemännellä luokalla hänestä tuli sentteri ja lukiossa hänet valittiin Ohion tähdistöjoukkueeseen. Yliopistouransa Mangold pelasi Ohion valtionyliopistossa, ja neljän yliopistokauden jälkeen New York Jets varasi hänet ensimmäisellä kierroksella.
Mangold vakiinnutti tulokaskaudellaan paikkansa Jetsin aloittavana sentterinä ja oli seuran historian ensimmäinen tulokas joka aloitti kaikki kauden 16 ottelua. Mangoldista kehittyi yksi NFL-liigan parhaista senttereistä ja hän oli yksi harvoista, jotka pystyvät yksinään blokkaamaan puolustuksen sisemmät linjamiehet.
Jets vapautti Mangoldin pelaajasopimuksestaan kauden 2016 jälkeen. Hän oli vuoden pelaamatta, minkä jälkeen hän ilmoitti keväällä 2018 lopettavansa uransa.
Christopher Wren
pienois|[[Godfrey Knellerin muotokuva Christopher Wrenistä (1711).]] Christopher Wren (1632–1723) oli englantilainen arkkitehti. Wren tunnetaan kirkoista, jotka hän suunnitteli Lontooseen Lontoon suuren palon (1666) jälkeen. Hänen tunnetuin yksittäinen teoksensa on St Paulin katedraali Lontoossa. Se valmistui lopullisesti vuonna 1711. Wren toimi vuodesta 1669 alkaen kuninkaallisena pääarkkitehtina.
Koulutus ja ensimmäiset arkkitehtityöt
Wrenin isä oli rehtori ja setänsä piispa. Hän eli nuoruutensa Oliver Cromwellin aikana, jolloin luonnontieteiden arvostus oli korkealla. Niinpä Wren valitsi ne opiskelualakseen. Vuodesta 1657 Wren oli tähtitieteen professorina Oxfordin yliopistossa. Hän oli käytännöllinen ja hallitsi monia aloja, joten häntä pyydettiin myös arkkitehtuurin tehtäviin. Wrenin ensimmäinen tunnettu arkkitehtuurinen työnsä on Sheldonian Theatre eli yliopiston suuri juhlasali Oxfordissa. Vuosina 1664–1665 tehdyn Ranskan-opintomatkan jäälkeen Wren päätti jättää kaikki muut työt ja keskittyä arkkitehtuuriin. Wren oli lujuuslaskelmien mestari. Tunnettu anekdootti kertoo, että Windsorin raatihuoneen (Windsor Guildhall) rakennuttaja vaati Wreniä parantamaan rakennuksen yläkerran tuentaa lisäämällä siihen pylväitä. Wren lisäsi pylväät, mutta todellisuudessa ne eivät ulottuneet räystäälle saakka eivätkä siis tukeneet rakennusta mitenkään. Rakennuttaja ei tätä tiennyt, mutta oli tyytyväinen tulokseen.
Lontoon jälleenrakennus
Vuoden 1666 tulipalon jälkeen aloitettiin jälleenrakennustyö, jota varten Wren laati kaupunkisuunnitelman. Sen lisäksi hänen vastuulleen tuli useiden julkisten rakennusten ja yli 50 kirkon rakentaminen Lontooseen. Suurin osa niistä valmistui vuosina 1670–1686. Niistä huomattavimmat ovat St Paulin katedraali, St. Stephen’s Church Walbrookissa ja St. James’s Church Piccadillyllä.
St Paulin katedraalin suunnitelmat
Pienempien kirkkojen jälleenrakennus antoi Wrenille ideoita St Paulin katedraalin uusimiseksi. Ensimmäinen suunnitelma vuodelta 1670 tähtäsi vaatimattomaan tilojen kohenteluun, mutta kolme vuotta myöhemmin hän piirsi uuden suunnitelman, johon kuului valtava kupoli suuren rakennuksen ylle. Suunnitelma oli mahtipontinen ja täysin vastakkainen edelliseen suunnitelmaan nähden. Arkkitehtuuriltaan se sai kiitosta, mutta kirkolliset piirit valittivat, että muutostyö veisi suuren osan rakennuksen perinteestä. Wren joutui laatimaan vuosina 1674–1675 vielä kolmannenkin suunnitelman, joka oli edellisten kompromissi. Tämäkään ei toteutunut sellaisenaan, vaan rakennuksen goottilaiset piirteet muuttuivat italialaisten palatsien mallin mukaan.
Myöhempi tuotanto
Myöhemmissä Wrenin töissä on useita Cambridgeen suunniteltuja rakennuksia. Lisäksi hän valvoi kuninkaallisia työkohteita ja teki sairaaloita Cambridgeen ja Chelseaan.
Muu toiminta ja huomionosoitukset
Wren oli parlamentin jäsenenä 1685–1688 ja 1702–1705. Hänet lyötiin ritariksi 1673.
Wren on haudattu suunnittelemaansa St Paulin katedraaliin. Haudalla on teksti Lector, si monumentum requiris, circumspice (Jos etsit muistomerkkiä, katso ympärillesi).
Kuoppakankaan koulu
Kuoppakankaan koulu oli Varkauden kaupungin ylläpitämä peruskoulu. Kuoppakankaan koulu oli vuodesta 1996 lähtien yhtenäiskoulu ja käsitti luokat 1–9. Lukuvuonna 2016–2017 oppilaita oli noin 575. Kuoppakankaan koulussa toimivat Varkauden 3-9 musiikkiluokat. Koulun rehtorina oli Paavo Tervonen.
Rami Rintanen
Rami Rintanen (s. 20. joulukuuta 1967 Rauma) on suomalainen uransa lopettanut jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Kuoppakankaan koulu
Vuosina 2017-2018 Varkaudessa tehtiin koulu-uudistus, jolloin kaupungin kaikki yläkoulut yhdistettiin. Kuoppakankaan koulun yhteydessä toiminut lukio siirtyi osaksi Varkauden lukiota. Tämä vapautti koulutilaa, mutta lisääntyvän oppilasmäärän vuoksi tarvittiin myös koululaajennus. Laajennettu koulu sai nimen Waltterin koulu. Tämä Kuoppakankaan ja Päiviönsaaren koulujen seuraaja, noin 900 oppilaalle laajennettu yhtenäiskoulu vihittiin tammikuussa 2018.
Rami Rintanen
Rintasen kasvattajaseura on Pallo-Iirot. Hän pelasi Veikkausliigassa kausina 1994–1995 yhteensä 50 ottelua FC Oulussa ja Vaasan Palloseurassa. Peliuransa aikana hän toimi myös FC Rauman pelaajavalmentajana Kakkosessa ja Kolmosessa.
Kuoppakankaan koulu
Kuoppakankaan yläkoulun rakennus on valmistunut 1961 ja saneerattu täydellisesti lukuvuonna 2003–2004. Uudistetun rakennuksen vihkiäisjuhla pidettiin 24.11.2004. 2004 valmistui pihapiiriin myös Taitotalo, jossa on koulun kuvataiteen ja teknisten töiden tilat. Nykyisin myös koulun musiikkitunteja pidetää Taitotalon entisessä kuvataiteenluokassa. Pihapiirissä on myös 1994–1995 saneerattu alakoulun ja lukion yhteinen rakennus sekä erillinen koulujen yhteinen rakennus, jotka nekin ovat valmistuneet vuonna 1961. Huomionarvoista on, että rakennukset Taitotaloa lukuun ottamatta ovat suojeltuja.
Historiaa
Kuoppakankaan koulun rakentaminen aloitettiin vuoden 1960 alussa. Kauppalan arkkitehti Heikki Korppi-Tommolan suunnittelema koulutalo valmistui vuoden kuluessa niin, että koulutyö voitiin aloittaa 1.2.1961 ja vihkiäiset pidettiin 8.4.1961. Kuoppakankaan keskuskansakoulun vihkimispuheen piti Kuopion hiippakunnan piispa Eino Sormunen ja juhlapuhujana oli koulutoimen johtaja Alfred Salmela. Hän kertoi, että koulusta oli pyritty saamaan Savon maakunnan mallikoulu, joka voisi olla esimerkkinä ympäristökuntien koulusuunnitelmille. Koulussa oli tiloja kolmeen käyttötarkoitukseen: kansakoululle oli varattu 10 luokkaa, kansalaiskoululle 7 luokkaa ja erityiskoululle 4 luokkaa. Koulun ensimmäisenä johtajana aloitti Manu Kari. Seuraavana vuonna 4.1.1962 koulun juhlasalissa pidettiin Varkauden kaupungin perustamisjuhla.
Musiikkiluokkatoiminta
Kisapuiston ala-asteen kouluneuvosto päätti kokouksessaan 19.1.1978 esittää koulutuslautakunnalle 3. luokalta alkavan musiikkiluokan perustamista lukuvuodesta 1978-1979 alkaen. Hankkeen takana olivat muun muassa koulunjohtaja Manu Kari, opettajat Sirpa ja Väinö Rissanen, Anna Hietalahti sekä musiikin opettaja Nelly Himanka. Kaupunginvaltuusto hyväksyi kouluohjesäännön muutoksen 24.2.1978. Valinta musiikkiluokille tapahtuu musikaalisuustestien avulla. Vuonna 2013 musiikkiluokat juhlivat 35 –vuotista taivalta.
Musiikkiluokkien työtä tukemaan perustettiin Varkauden peruskoulun musiikkiluokkien kannatusyhdistys 21.1.1982, ja se rekisteröitiin 17.11.1983. Yhdistyksen tarkoituksena on edistää kodin ja musiikkiluokkien yhteistyötä sekä em. luokilla tapahtuvaa musiikin harrastusta. Tähän tarkoitukseen yhdistys hankkii varoja järjestämällä mm. konsertteja sekä arpajaisia. Kannatusyhdistyksen varoja on käytetty stipendeihin, luokkaretkiavustuksiin, soittimiin, nuotteihin, musiikkilaitteisiin ja kuoron esiintymisasuihin. Se on tukenut myös musiikkiluokkien opettajien täydennyskoulutusta avustuksin.
Musiikkiluokat ovat vuosittain esiintyneet eri tilaisuuksissa ja pitäneet joulu- ja kevätkonsertteja. Juhlavuosiin on kuuluneet juhlajulkaisut ja juhlakonsertit sekä levytykset. Musiikkiluokat ovat tehneet yhteistyötä myös paikallisen musiikkiopiston ja puhallinkoulun kanssa.
Oppilaskunta ja tukioppilaat
Koulussa toimii kaksi oppilaskuntaa. Sekä ala- että yläkoululla on aktiiviset oppilaskunnat, jotka järjestävät toimintaa koulussa ja tekevät esityksiä opettajakunnalle ja kaupungin nuorisoparlamentille. Yläkoulun tukioppilaat toimivat muiden oppilaiden tukena.
Oppilashuolto
Koulussa on toimii kaksi oppilashuoltotyöryhmää. Alakoulun oppilashuoltoryhmää vetää koulun apulaisrehtori ja yläkoulun oppilashuoltoryhmää johtaa koulun rehtori. Oppilashuoltoryhmien muita jäseniä ovat erityisopettajat, kouluterveydenhoitaja, kuraattori ja yläkoulussa myös opinto-ohjaaja.
Kouluterveydenhoito
Koulussa on kolme osa-aikaista kouluterveydenhoitajaa. Lisäksi koululääkäri hoitaa eri vuosiluokkien terveystarkistukset.
Mona Leo
Monica Christina (Mona) Leo (aik. Ehrström-Enckell, o.s. Ehrström; 26. huhtikuuta 1903 Helsinki – 5. elokuuta 1986 Tammisaari) oli suomenruotsalainen kirjailija ja nukketeatteritaiteilija.
Mona Leon vanhemmat olivat Robert Otto Fredrik Ehrström (1874–1956) ja Eugenie Aurora (Lilli) Frassetti (1874–1934). Hän oli naimisissa 1924–1930 kirjailija ja kirjallisuudentutkija Olof Vilhelm Toussaint Enckellin (1900–1989) kanssa ja 1932–1944 Paul-Hinrich Leon (1900–1955) kanssa; heidän tyttärensä on Veronica Leo.
Mona Leo perusti vuonna 1951 suomen- ja ruotsinkielisen Helsingin Nukketeatteri - Helsingfors Dockteater-nimisen teatterin. Hän valmisti usein itse teatterin näytelmissä käytetyt nuket ja lavasteet sekä toimi itse näyttelijänä.
Teoksia
Nimellä Mona Leo: Nimellä Monica Ehrström-Enckell:
Nimellä Monica Ehrström:
Tsuyoshi Watanabe
Tsuyoshi Watanabe (s. 5. helmikuuta 1997 Saitama) on japanilainen jalkapalloilija.
Jalkapallomaajoukkue
Watanabe debytoi Japanin maajoukkueessa joulukuussa 2019.
Anja Hyttinen
Anja Hyttinen (s. 24. syyskuuta 1935 Kuopio) on suomalainen taidemaalari ja graafikko. Hyttinen kävi Suomen Taideakatemian koulun 1960–1964. Hänen debyyttinäyttelynsä olivat galleria Artekissa Helsingissä, sekä Alvar Aalto -museossa Jyväskylässä 1968. Hyttisen teoksia on mm. Suomen valtion taidekokoelmissa, Pihkovalla Venäjällä, Besanconissa Ranskassa, Helsingin-, Kuopion-, Tampereen, sekä Jyväskylän kaupungin kokoelmissa. Hyttinen on toiminut kuvallisen ilmaisun lehtorina Kuopion Muotoiluakatemiassa (ent. Kuopion käsi- ja taideteollisuusakatemia) sekä opettajana Kuopion kansalaisopistolla.
Joc Pederson
Joc Russell Pederson (s. 21. huhtikuuta 1992 Palo Alto, Kalifornia) on yhdysvaltalainen baseballpelaaja, joka pelaa MLB-liigan Los Angeles Dodgersissa. Hänen pelipaikkansa on keskikoppari.
Pederson teki MLB-debyyttinsä syyskuussa 2014. Hän teki seuraavalla kaudella läpimurtonsa, ja tuli valituksi myös MLB:n tähdistöotteluun.
Juutalaistaustainen Pederson edusti Israelia vuoden 2013 World Baseball Classicin karsinnoissa.
K. R. Kares
Kaarlo Rietrikki (K. R.) Kares (myös Kaarlo Reetrikki, alk. Karl Fredrik, vuoteen 1876 Präski, 14. joulukuuta 1873 Nakkila – 23. maaliskuuta 1942 Lapua ) oli suomalainen lääninrovastin arvon saanut kirkkoherra, toimittaja ja Suomalaisen puolueen, kokoomuksen ja IKL:n kansanedustaja.
Rukoilevaisesta kodista lähtöisin ollut Kares oli uskonasioissa yksioikoisen jyrkkä ja herännäisyyden kannattaja. Kares oli yksi antikommunistisen ja oikeistoradikaalin Lapuan liikkeen perustajista. Kares tuki erityisesti kansallishenkeä tukevaa kirkkoa.
Kirkollinen ura
Nakkilalaisen maanviljelijän poikana syntynyt Kares valmistui ylioppilaaksi Porin klassillisesta lyseosta vuonna 1892, sai teologian erotutkinnon 1896 ja vihittiin papiksi 1897. Hän toimi useassa eri kirkollisessa virassa: pappina, kirkkoherrana, lääninrovastina ja kirkolliskokouksen jäsenenä.
Aluksi hän oli Raumalla kirkkoherran apulaisena 1897. Samana vuonna hän oli Raippaluodon virkaa tekevänä kirkkoherrana. Vuosina 1897–1908 hän oli Joroisissa ja Mikkelin Maalaiskunnan Otavassa Keski-Savon kansanopiston johtajana ja toimi Joroisten papiston apulaisena 1897–1901. Vuodesta 1901 vuoteen 1908 hän oli Mikkelin seurakuntien papiston apulaisena. Vuonna 1908 hän toimi Mikkelin maaseurakunnan ylimmäisenä pappina. 1908–1918 hän oli Turun lähetysyhdistyksen johtaja ja Lähetyskirkon Betel-kirkon saarnaaja.
Kares valittiin vuonna 1916 Asikkalan seurakunnan kirkkoherraksi, mutta valitusten vuoksi hän pääsi aloittamaan tehtävässä vasta 1918. Hän oli Asikkalan kirkkoherrana vuoteen 1924 ja sen jälkeen Lapuan kirkkoherrana 1924–1942. Lääninrovastina hän oli 1919–1924 Hollolan rovastikunnassa ja 1932–1942 Lapuan rovastikunnassa. Tuomiorovastina hän ei voinut olla, sillä Lapuan hiippakunta perustettiin vasta 1956. Kares oli asessorina Porvoon tuomiokapitulissa 1922–1924 ja Turun arkkihiippakunnassa 1927–1933.
Poliitikko
Fanaattinen kristillisyys ja äärioikeistolaisuus olivat Karekselle yhtä, joskaan hän ei ollut aivan yhtä kiihkeä kuin esimerkiksi nuorempi puoluetoverinsa Elias Simojoki. Talvisodan syttymispäivänä Kares luki eduskunnan täysistunnossa isänmaallisen Kustaa Adolfin taisteluvirren sanoja. Kares jatkoi yhtäjaksoisesti eduskunnassa kuolemaansa saakka. Kuolemaa edesauttoi hänen periaatteellinen kieltäytymisensä mustan pörssin tuotteiden hankkimisesta ja tyytyminen niukkoihin korttiannoksiin. Hänen tilalleen eduskuntaan tuli Reino Cederberg.
Kares toimi myös kunnallispolitiikassa. Hän oli Joroisten esimiehenä, Turun kaupunginvaltuuston jäsenenä ja Asikkalan kunnanvaltuuston puheenjohtajana.
Opettaja ja toimittaja
Vuosina 1908–1918 Kares toimi Turun suomalaisen yhteiskoulun uskonnon opettajana. Herättäjä-lehden toimittajana hän oli 1908–1942 ja Lakeus-lehden päätoimittajana 1935–1936.
Näkemyksiä
Eino Murtorinteen mukaan K. R. Kares jakoi kritiikittömästi kansallissosialistien kirkollisen peitejärjestön Saksalaisten kristittyjen uskonliikkeen näkemyksiä. Murtorinteen mukaan Kares suhtautui Saksan kirkkoon ideologisesti. Kares tukeutui muun muassa Emanuel Hirschin näkemykseen kansallishenkeä tukevasta kirkosta. Kareksen mukaan kansallisia arvoja tukeva kirkko vastaisi paremmin ihanteitaan kuin ekumeenista ja ylikansallista luonnetta korostavat kirkot.
Perhe
Piispa Olavi Kares oli K. R. Kareksen poika.
David Mamet
thumb|upright|David Mamet Tribecan elokuvajuhlilla vuonna 2008. David Alan Mamet [mämit] (s. 30. marraskuuta 1947 Chicago) on yhdysvaltalainen kirjailija, esseisti, näytelmäkirjailija, käsikirjoittaja ja elokuvaohjaaja. Hänen tekstinsä muodostuu taitavasta ja iskevästä, usein vulgääristäkin dialogista sekä miehisyyden tutkiskelusta. Suomessa, kuten muuallakin, Mamet tuli ensin tunnetuksi näytelmistään ja myöhemmin elokuvakäsikirjoituksistaan ja -ohjauksistaan.
Mametin elokuvien ja näytelmien vahvana teemana ovat usein ihmisten väliset valtasuhteet ja luottamuksen rikkoontuminen. Hän on usein tunnustanut esikuvakseen englantilaisen näytelmäkirjailijan Harold Pinterin. Läpimurto dramaatikkona tapahtui 1975 näytelmällä American Buffalo, rojukauppaan sijoittuvalla kolmen miehen draamalla, jossa kehitellään arvokkaan kolikon ryöstöä. Yksi Mametin puhutuimpia ja provokatiivisimpia näytelmiä on seksuaalista ahdistelua yliopistomaailmassa käsittelevä Oleanna (1992).
David Mamet teki ohjaajandebyyttinsä elokuvalla Pelin henki (House of Games) vuonna 1987. Se on kuvaus älykkäästä huijauksesta, kuten ovat kaksi muutakin hänen elokuvaansa Espanjalainen vanki (The Spanish Prisoner, 1997) ja Ryöstö (Heist, 2001). Useat hänen elokuva-ohjauksensa sijoittuvat väkivaltaisten rikosten maailmaan (Things Change, 1988, Homicide, 1991, ja Spartan, 2004).
Mamet on myös luonut Yhdysvaltain armeijan salaisista erikoisjoukoista kertovan televisiosarjan Kasvottomat sotilaat, jota tehtiin neljä tuotantokautta 2006–2009. Näytelmien ohella Mamet on kirjoittanut kolme romaania: The Village (1994), The Old Religion (1997) ja Wilson: A Consideration of the Sources (2000). Niitä ei ole suomennettu. Esseissään Mamet on kirjoittanut erityisen paljon elokuvateollisuudesta ja juutalaisuudesta. Vuonna 2013 ilmestyi kolmen lyhytromaanin kokoelma Three War Stories.
Vuonna 2008 Mamet julkaisi Village Voice -lehdessä artikkelin "Why I Am No Longer a 'Brain-Dead Liberal'", jossa hän selosti hylänneensä aiemman vapaamielisen ja poliittisesti korrektin maailmankatsomuksensa ja omaksuneensa konservatiivisia arvoja ja näkemyksiä.
David Mametin näytelmä Race sai ensi-iltansa New Yorkin Broadwayllä joulukuussa 2009. Se kertoo kolmesta juristista, kahdesta mustaihoisesta ja yhdestä valkoihoisesta, joille tarjoutuu mahdollisuus puolustaa valkoista miestä, jota syytetään rikoksesta mustaa naista kohtaan. Näytelmä The Anarchist sai ensi-iltansa Broadwayllä syksyllä 2012. Näytelmässä on kaksi henkilöä, vanginvartija ja aktivistitaustainen vanki. Mametin uusin, niin ikään kahden roolihahmon näytelmä China Doll saa ensi-iltansa Broadwaylla joulukuussa 2015. Näytelmässä äveriäs liikemies on ostanut juuri lentokoneen naisystävälleen ja käy asioita läpi assistenttinsa ja yhteistyökumppaniensa kanssa. Pääosassa on Al Pacino, joka esitti nimiosaa Mametin viimeisimmässä elokuvassa Phil Spector (2013). Mametin kirjoittama elokuvamoguli Harvey Weinsteinin hahmoon ja elämään pohjautuva näytelmä Bitter Wheat (Karvas pala) sai ensi-iltansa Lontoossa 2019. Kuten tosielämässä, toksinen ja valtaansa räikeästi väärin käyttävä tuottaja joutuu oikeuteen ja vankilaan lukuisten naisten seksuaalisesta hyväksikäytöstä. Tuottajaa näytteli kantaesityksessä John Malkovich. Esitys sai murska-arviot pääosin päähenkilön kliseisen pahuuden takia.
Palkinnot ja tunnustukset
Mamet sai Pulitzer-palkinnon näytelmästä Glengarry Glen Ross (1984). Elokuvakirjoittajana hän on ollut Oscar-ehdokkaana elokuvista Ratkaisun hetki (1982) ja Wag the Dog – häntä heiluttaa koiraa (1997).
Suomennettuja näytelmiä
Suomeksi on Mametin näytelmistä esitetty mm. seuraavia:
Tim Söderlund
Seuraura
Söderlund on Skellefteå AIK:n oma kasvatti. Hän siirtyi 14-vuotiaana Clemensnäs HC:n J18-junioreihin kaudeksi 2012–2013. Kaudeksi 2013–2014 Söderlund siirtyi Luleå HF:n J18-junioreihin. Hän oli J18 Elitissä joukkueen paras pistemies ja syöttäjä tehoilla 7+15=22. Söderlund vahvisti myös seuran U16-junioreita, joiden sisäisen maalipörssin hän voitti ja jakoi sisäisen pistepörssin voiton Jesper Junton kanssa tehoilla 5+3=8.
Chicago Blackhawks varasi Söderlundin neljännellä kierroksella 112. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2017. Kaudella 2017–2018 hän teki SHL:n runkosarjassa tehot 9+5=14 ja pudotuspeleissä neljä maalia. Söderlund voitti kauden päätteeksi SHL-hopeaa. Kaudeksi 2018–2019 hän siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Frölunda HC:hen.
Maajoukkueura
Söderlund pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2018, jolloin hän voitti hopeaa. Söderlund valittiin Kanadaa vastaan pelatun finaaliottelun päätteeksi Ruotsin ottelun parhaaksi pelaajaksi. Hän pelasi myös alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 2016 ja 2017, joista ensimmäinen turnaus päättyi hopeaan. Yhteensä Söderlund on pelannut 27 nuorten ja 23 poikien maaottelua.
Pelityyli
Elite Prospects -sivuston mukaan Söderlund on nopea luistelija, joka omaa korkean työmoraalin. Hän pelaa korkealla intensiteetillä ja tekee kohtalaisen hyvin pisteitä, mutta Söderlund soveltuu myös "roolipelaajaksi" alempiin ketjuihin. Söderlund karvaa aktiivisesti ja häntä luonnehditaan hyväksi joukkuepelaajaksi.
Yttergrundin majakka
Yttergrundin majakka on Selkämerellä Siipyyn niemen ja Kristiinankaupungin edustalla, Yttergrundin saarella sijaitseva majakka. Se on valmistunut 1892, ja 41 metrin korkuinen majakkatorni on nykyisin Suomen toiseksi korkein majakka. Valmistuessaan majakka oli Pohjoismaiden korkein. Majakan rinnalla sijaitsevat samaan aikaan valmistuneet puiset majakanvartijoiden asuinrakennukset.
Vuonna 1880 Yttergrundille päätettiin rakentaa valomajakka helpottamaan navigointia. Tuolloin Selkämeren rannikolla Porin ja Kaskisten välillä oli 50 meripeninkulman pituinen kaistale, jolla ei ollut ainoatakaan loistoa tai majakkaa. Rakennustyöt annettiin helsinkiläiselle Kone- ja Siltarakennus -yhtiölle. Ylöspäin kapeneva majakkatorni rakennettiin kokonaan muotoonleikatuista metallilevyistä yhtiön verstaan pihalle Sörnäisissä vuonna 1891, jonka jälkeen Luotsilaitoksen tarkastajat tarkastivat ja hyväksyivät tornirakenteet. Osat numeroitiin ja torni siirrettiin osina Yttergrundin saarelle.
Saaren korkeimmalle kohdalle muuratun ja pultatun majakkatornin kivijalan ympärysmitaksi tuli 31 metriä. Kivijalan päälle kiinnitettiin peruskallioon asti poratut tornin tukirangan pystypalkkien kymmensenttiset kiilapultit, ja tornin seitsenmilliset seinälevyt niitattiin tukirankoihin. Tornissa on kymmenen välikerrosta ja kierreportaissa 230 askelmaa. Tornin rakenne herätti kiinnostusta myös ulkomailla, ja sen piirustukset olivat esillä Suomen suuriruhtinaskunnan osastolla vuoden 1900 Pariisin maailmannäyttelyssä.
Valolaitteeksi majakkaan hankittiin Pohjoismaissa ainutlaatuiset Fresnelin järjestelmän mukaiset valolaitteet, joissa petrooliliekkiä ympäröi kaksi päällekkäistä linssistöä. Linssistöistä molempia käytettiin huonossa säässä. Alun perin majakan valon kantomatka oli 14 meripeninkulmaa eli 26 kilometriä.
Kansainvälinen majakka- ja majakkalaivaviikonloppu
Kansainväliseen majakka- ja majakkalaivaviikonloppuun on osallistuttu Yttergrundin majakalta 2001-2007, jolloin amatööriradioasemaa on ylläpitänyt Lapuan Radiokerho, OH6AC, ja 2011-2012 Pekka Ritamäki, OH3GDO. Majakka- ja majakkalaivaviikonloppuna 19.8. kello 03:00 EEST - 21.8.2017 kello 03:00 EEST välisenä aikana Pekka Ritamäki, OH3GDO, avustajinaan Mikko Lusa OH3KR sekä Martti Lipasti, OH6MYZ, menevät Yttergrundin majakalle.
HMS Bee (1915)
HMS Bee oli Britannian kuninkaallisen laivaston Insect-luokan tykkivene.
Valmistus
Alus tilattiin Ailsa Shipbuilding Companyltä. Se laskettiin vesille 8. joulukuuta 1915.
Palvelus
Alus rakennettiin alun perin Tonavan jokilaivueeseen. Marraskuusta 1915 huhtikuuhun 1916 se oli Port Saidissa. Ensimmäisen maailmansodan päätyttyä se siirrettiin maaliskuussa 1918 Kiinan laivastoasemalle Hongkongiin, missä se oli Jangtsella partioaluksena.
Aluksesta tehtiin vuonna 1920 Jangtsen partio-osaston lippulaiva. Se oli 12. joulukuuta 1937 osallisena Panayn kahakassa, jolloin se joutui HMS Ladybirdin kanssa keisarillisen Japanin maavoimien tykistön tulitukseen lähellä Wuhua. Alukseen osui yksi kranaatti.
Alus poistettiin 1938 palveluksesta, kun tykkivene HMS Scorpion vastaanotti lippulaivan tehtävät. Alus myytiin 22. maaliskuuta 1939 Shanghaissa romutettavaksi 5 225 punnalla.
Raita (ruoka)
thumb|Kurkkua ja minttua sisältävä raita Raita on intialainen jogurtista valmistettu lisuke, jota käytetään ruoan kanssa kastikkeena tai dippailuun. Jogurtti maustetaan useimmiten korianterilla, roomankuminalla, mintulla, cayennepippurilla sekä muilla yrteillä ja mausteilla. Raita tarjotaan viileänä, ja se pehmentää mausteisten ruokien makua. Raitaa syödään myös lihavartaiden kanssa.
Kännissä on kiva olla
Kappaleet
Sävellys ja sanoitus Sepi Kumpulainen. Discoversion sovitus Jari Huttunen.
Luettelo Gagarin Cupin voittaneista suomalaisista jääkiekkoilijoista
Tämä on luettelo Gagarin Cupin voittaneista suomalaisista jääkiekkoilijoista. Gagarin Cup on jaettu KHL:n mestarille vuodesta 2009 alkaen.
Luettelossa pelaajat on lueteltu ensin voitettujen cuppien lukumäärällä, sen jälkeen mestaruusvuosien perusteella ja sitten sukunimen aakkosjärjestyksessä.
Maissilapset (novelli)
Maissilapset on yhdysvaltalaisen kirjailija Stephen Kingin kauhunovelli, joka ilmestyi ensimmäisen kerran vuonna 1977 Penthouse -lehdessä, jonka jälkeen se julkaistiin seuraavana vuonna Kingin ensimmäisessä novellikokoelmassa Yön äänet (Night Shift). Reijo Kalvaksen suomennos julkaistiin vuonna 1995 erillisenä minipokkarina.
Novellin pohjalta ilmestyi vuonna 1984 Fritz Kierschin ohjaama samanniminen elokuvasovitus, joka on saanut useita jatko-osia ja uudelleenfilmatisointeja.