cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sepsi-78
Eurocupit ohi suun
thumb|left|Seuran logosta on myös versio, jossa näkyy perustamis- vuosi.Vuonna 1977 seura sijoittui sarjassa seitsemänneksi, mutta pääsi jälleen Suomen Cupin loppuotteluun. Siinä se hävisi Olympiastadionilla 2134 katsojan edessä Hakalle lukemin 3–1. Sepsin johtomaalin iski Tapio Haavisto kymmenennellä minuutilla. Johto ei kuitenkaan kauan kestänyt ja jo 19. minuutilla Haka meni rangaistuspotkusta 2–1 johtoon. Matkalla välieriin SePS oli pudottanut FoBK:n, RPallon, KaPan ja OTP:n. Välierässään se kukisti Mikkelin Palloilijat niukasti 1–0. Sarjassa SePS keräsi kotiotteluihinsa yhteensä 5429 katsojaa. Yleisökeskiarvo oli 493 ja paras kotiottelun yleisömäärä oli 762, joka tuli MyPaa vastaan. Seuran sisäisen maalipörssin voiton jakoivat Heikki Hyysalo ja Risto Ikola kuudella maalillaan. Näin ollen maalipörssiä aiemmin hallinnut Pentti Toivola jäi neljällä maalillaan jaetulle kolmannelle sijalle yhdessä Reino Vaiston kanssa. Toivola vaihtoikin kauden päätteeksi joukkuetta ja siirtyi paikallisvastustajaan Sisuun.
Heikon talouden seurauksena SePS meni bingohallinsa mukana konkurssiin ja sen tilalle perustettiin Seinäjoen Sepsit ry. nimellä toimiva yhdistys ja edustusjoukkueen nimeksi vaihtui Sepsi-78. Kaudella 1978 seura oli kolmas I-divisioonassa kuten toiseksi korkeimman sarjatason nimi silloin kuului. Sepsi-78:lla oli edellisvuoden cupin finaalipaikan ansiosta mahdollisuus päästä Euroopan kentille kaudeksi 1978–1979; Suomen Cupin voittanut Haka sai Suomen mestaruutensa ansiosta paikan Mestarien cupiin, joten Cup-voittajien cupin paikka kuului finaalin hävinneelle seuralle. SePS oli kuitenkin mennyt konkurssiin, eikä Sepsi-78:aa ollut vielä ehditty perustaa ennen maaliskuuta, jolloin euroturnaukseen olisi pitänyt ilmoittautua. Näin ollen Seinäjoella ei ole milloinkaan pelattu eurocupien otteluita. SePS:n ja Sepsi-78:n päävalmentajana ainakin kaudet 1970–1978 toimi Kalle Jaskari.
SM-huumaa
(1980–1982) 250px|thumb|left|[[Seinäjoen keskuskenttä on jo pitkään toiminut Sepsin kotikenttänä. Kuva vuoden 2007 OPS-ottelun tauolta.]] SM-sarjaan Sepsi lähti edelleen valmentajansa Kalle Jaskarin opein. Kesken heikosti alkaneen kauden maalivahdiksi hankittiin Ruotsin Eskilstunasta Stefan Lindström. Ensimmäinen kausi SM-sarjassa toi sijan seitsemän. Sepsi-78 keräsi runkosarjan 22 ottelussa yhteensä 19 pistettä. Se pääsi ylempään jatkosarjaan, jossa sijoitus ei enää muuttunut. Jatkosarjan pistemääräksi jäi 14. Kauden 29 ottelusta Sepsi voitti yhdeksän ja pelasi viisi tasan. Hieno saavutus kauden lopulla oli, kun joukkue voitti Turun Palloseuran lukemin 5–2. Sepsin edellisen kauden paras maalintekijä Hannu Rajaniemi voitti nyt koko SM-sarjan maalipörssin tehtyään 19 osumaa pelaamissaan 29 ottelussa. Rajaniemen ja Lindströmin lisäksi joukkueen johtohahmoihin kuuluivat Olavi Linjamäki ja Tapio Haavisto. Myös Rajamäen kanssa A-maajoukkueeseen kuulunut Mikko Lampi oli tärkeä pelaaja. Vuonna 2006 paikallinen sanomalehti Ilkka rankkasi Sepsin vuoden 1980 joukkueen maakunnan kaikkien aikojen viidenneksi kaikki palloilulajit siältäneessä listassa. Vuonna 1980 rekisteröitiin myös Jalkapalloseura Sepsi-78 ry (usein pelkkä Sepsi-78 ry).
Vuonna 1981 Sepsi sijoittui 20 pisteellään alkusarjassa yhdeksänneksi ja joutui näin niukasti putoamiskarsintaan. Joukkue voitti 22 ottelusta kahdeksan ja pelasi neljä tasan. Sepsi sai kuitenkin karsintaan maksimimäärän eli neljä lähtöpistettä. Karsinnasta neljä parasta saavutti seuraavaksi kaudeksi pääsarjapaikan. Sepsi olikin juuri neljäs, mutta joutui uusintaotteluun viidenneksi jääneen Rovaniemen Palloseuran kanssa, koska molemmat keräsivät 12 pistettä. Uusinnan Sepsi voitti lukemin 3–1 ja säilytti sarjapaikkansa. Vuonna 1981 Sepsi sai myös oman kannatuslaulun, joka soi nykyäänkin Sepsin kotiotteluissa. Laulun nimi on Sepsi Sepsi, ja sen on laulanut Jari Vähäkoski. Vuonna 1982 Sepsi oli pääsarjassa alkusarjan kymmenes saalistettuaan 17 pistettä. Näin ollen se joutui jälleen putoamiskarsintaan. Siihen Sepsi sai kolme lähtöpistettä, mutta voitti ainoastaan yhden ottelun ja pelasi yhden tasan. Niinpä seura sijoittui seitsemällä pisteellään kuudenneksi neljän parhaan päästyä Mestaruussarjaan. Tämä tiesi sitä, että Sepsi oli kolmen vuoden jälkeen pudonnut jälleen I-divisioonaan.
Putoamisen lisäksi kausi 1982 toi mukanaan Suomen hallimestaruuden. Huonosta menestyksestä huolimatta Sepsi saavutti kaudella 1982 ottelussaan Oulun Palloseuraa vastaan yleisöennätyksensä, kun keskuskentän lehtereille kerääntyi 3 400 katsojaa. Vuosina 1981 ja 1982 Sepsissä pelasi myös unkarilainen Ferenc Bene, joka voitti muun muassa Tokion 1964 olympialaisten maalikuninkuuden ja onkin historian kuuluisin Sepsissä pelannut pelaaja. 1980-luvun alussa Sepsillä oli keväisin myös tapana käydä harjoitusmatkalla Budapestissa MTK:n vieraana. Muita Sepsissä SM-sarjaa pelanneita pelaajia olivat muiden muassa Kari Hietamäki ja Kalevi Kontiola. Viimeisellä SM-sarjakaudella seurassa pelasi myös myöhemmin valmentajana mainetta kerännyt Mika Sankala. Sepsin puheenjohtajana parhaimman menestyksen aikaan toimi pitkään Aarne Rosenlund. 1970- ja 1980-luvuista Sepsin ykköspeliasu on muuttunut varsin vähän sillä ainut ero noina aikoina oli, että joukkueen sukat olivat valkoiset nykyisten sinisten sijaan. Tosin sukat olivat valkoiset vielä 1990-luvun lopussa.
Alasarjojen hissijoukkue
(1983–2003)
SM-sarjasta putoamisen jälkeen seurasi saman tien ahdinko, ja Sepsi putosi heti seuraavalla kaudella 1983 I-divisioonastakin. Seura sijoittui alkusarjassa kymmenenneksi ja karsintasarjassa se jäi kahdeksan joukkueen lohkossa viimeiseksi. Tuo kausi oli Sepsin 18. ja toistaiseksi viimeinen kausi Suomen toiseksi korkeimmalla sarjatasolla. Vähän iloa Sepsille toi kuitenkin nykyisen verivihollisen TP-Seinäjoen voittaminen Säästöpankki Cupissa vuonna 1984. Suomen Cupissa vuonna 1983 Sepsi selvisi seitsemännelle kierrokselle yhden ainoan voiton ansiosta, kun se kukisti Äänekosken Huiman 2–1. Seitsemännellä kierroksella Sepsi joutui kuitenkin myöntämään TPV:n paremmaksi lukemin 4–0 ja seinäjokelaiset putosivat cupista. 15. heinäkuuta 1984 Sepsi-78 sai kunnian kohdata Vaasan Palloseuran tämän 60-vuotisjuhlaottelussa. Se päättyi lukemiin 1–1.
II-divisioonassa Sepsi onnistui sentään säilymään vuonna 1984, kun seura sijoittui yhdeksänneksi eli oli viimeinen säilyjä. Vuonna 1985 Sepsi sijoittui pohjoislohkossa kuudenneksi, ja vuonna 1986 oli putoaminen jälleen lähellä. Tuolloin Sepsi oli taas viimeinen sarjapaikan säilyttäjä. Lisäksi vuonna 1985 perustettiin Sepsiläisen Jalkapalloilun Tuki ry. Paikalliskamppailut saivat jatkoa vuonna 1987 TP:n noustua II-divisioonaan, mutta Seinäjoen herruus meni tylysti TP-Seinäjoelle sen voitettua kummatkin keskinäiset kohtaamiset ja oltua sarjassa toinen. Sepsin alamäki kuitenkin jatkui sen oltua sarjajumbo. Joukkue keräsi ainoastaan kymmenen pistettä ja putosi jälleen sarjatasoa alemmas neljän vuoden kakkosdivarissa peluun jälkeen. Sepsillä oli kaudella riveissään myös ulkomainen William McNeill. Myös toinen ulkomaalaisvahvistus eli James McMenamin pelasi Sepsissä vuonna 1987. Hän oli tosin ollut mukana jo edellisellä kaudella. 1980-luvulla Seinäjoelle rakennettiin talviharjoittelua tukemaan myös kuplahalli, joka tuli kuitenkin Sepsin kannalta liian myöhään alamäen jo alettua.
1990-luku alkoi Sepsin pelatessa alasarjoissa. Vuodet 1991 ja 1992 pelattiin sentään kolmanneksi korkeinta sarjatasoa, mutta tämän jälkeen odottivat vielä alemmat sarjat. Kaudella 1992 Sepsin riveissä nähtiin ehkä seuran historian toiseksi nimekkäin pelaaja venäläisen Nikolai Larionovin oltua mukana. Lisäksi TP-Seinäjoesta siirtyivät Sepsiin puolalainen Jerzy Rutkowski ja venäläinen Dmitri Tšugunov. Joitain pilkahduksiakin nähtiin kuten vuonna 1993 piiricupissa saavutettu 2–1-voitto tuolloin I-divisioonassa pelanneesta TP-Seinäjoesta. Sepsi sisuuntuikin ja nousi kaudeksi 1994 II-divisioonaan eli maamme kolmanneksi korkeimmalle sarjatasolle. Sepsin kapteenina toimi tuolla kaudella vuodesta 1991 seurassa pelannut Raimo Sarajärvi. Sarjassa Sepsi sijoittui kahdeksanneksi. Tämä jäi viimeiseksi sellaiseksi kaudeksi, että Sepsi oli sarjoissa parhaiten sijoittunut seinäjokelainen joukkue. Vuonna 1994 Sepsi myös voitti paikallisvastustaja TP:n ensimmäisen kerran vähintään kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla virallisessa sarjaottelussa. Lukemat olivat 2–1. Sepsin maalintekijät olivat Petri Kujanpää ja Veikkausliigassakin pelannut Lasse Männikkö. Lakeus Turnauksen sarjataulukossa samana vuonna Sepsi sijoittui toiseksi vain pisteen TP-Seinäjokea perässä.
Vuonna 1995 Sepsi-78 sijoittui oman lohkonsa kuudenneksi, eivätkä Sepsin pelaajatkaan maalipörssin kärkipäässä juhlineet. 1995 Sepsiä edusti edelleen myös Dmitri Tšugunov. Kaudella 1997 Sepsi sijoittui länsilohkossa yhdeksänneksi ja joutui karsimaan sarjapaikastaan. Karsinnassa Sepsi vastaan asettui FC Rauma, joka kaatui kahdesti luvuin 6–2 ja 4–2. Näin Sepsin sarjapaikka säilyi. Sepsin kauden paras maalintekijä oli Vesa Yli-Aho kahdeksalla maalillaan. II-divisioonavuosina Sepsin valmentajana toimi neljän kauden ajan seuran entinen pelaaja Hannu Rajaniemi. Kaudella 1998 Sepsiä valmensi Marko Korg. Joukkue jäi koko lohkonsa viimeiseksi 15 pisteellään. Eroa putoamisviivaan jäi neljä pistettä. Sepsi-78:n vierailu Kakkosessa kesti yhteensä viisi vuotta, ja kauden 1998 päätteeksi oli jälleen edessä putoaminen sarjaporrasta alemmas. Joukkueen kauden paras maalintekijä oli Antti Anttila viimeisteltyään viisi kertaa.
Vuonna 2000 Sepsin maalivahtina Kolmosessa toimi Juho Marttila, joka VPS-lainansa ansiosta pääsi pelaamaan yhden liigaottelunkin. Kaudeksi 2001 Sepsi nousi jälleen Kakkoseen. Tapio Haavisto oli edellisellä kaudella valmentanut Sepsin nuoren joukkueen Kolmosessa lohkovoittoon. Näin ollen tavoitteeksi asetettu nousu tapahtui 70-vuotisjuhlavuonna. Sepsi säilyi Kakkosessa ensimmäisen vuoden sijoituksen oltua pohjoislohkon seitsemäs. Vuonna 2002 sijoitus ei riittänyt sarjapaikan uusimiseen. Valmentajaksi oli tullut Kai Niemistö. Sepsi lähti kauteen kokemattomalla miehistöllä sillä keski-ikä oli alle 18 ja puoli vuotta. Ainoastaan kolmella pelaajalla oli aikaisempaa kokemusta Kakkosesta. Kausi oli umpisurkea sillä Sepsi-78 hävisi 22 ottelusta yhtä lukuun ottamatta kaikki. Kolme pistettä, 14 maalia ja maalieron jääminen pakkasen puolelle 83 maalin verran toivat kahdentoista joukkueen sarjassa viimeisen sijan. Kauden ainoa voitto otettiin Kauhajoen Karhusta. Yleisömääränkään puolesta kausi ei mennyt kovin hyvin, sillä katsojakeskiarvo 97 oli Kakkosen 48:sta joukkueesta kahdeksanneksi huonoin.
Vuonna 2003 Sepsi pelasi Kolmosessa ja oli alkusarjan sijalla 11 eli kolmanneksi viimeinen. Alemman loppusarjan kuudes tila kuitenkin pelasti joukkueen putoamiselta. Mainittakoon, että kauden aikana Sepsi pelasi Kolmosessa paikallisotteluita TP-Seinäjoen kakkosjoukkueen kanssa. Suomen Cupissa Sepsi-78 putosi vuonna 2003 heti ensimmäisellä kierroksella hävittyään FC Kuffenille jatkoajalla.
Uusi tuleminen Kakkoseen
(2004–2006)
right|thumb|Sepsin kauden 2005 nigerialaisvahvistus Stanley Festus Sepsin paidassa.Kaudella 2004 ei osallistunut Suomen Cupiin keskittäen voimansa sarjaan, jossa seura oli Kolmosen alkusarjan kuudes ja selvisi pisteen erolla Kolmosen yläloppusarjaan. Siinä se sijoittui kolmanneksi, ja näin Tapio Haaviston luotsaama joukkue nousi lopulta Kakkoseen. Kolmosesta Kakkoseen noussut joukkue oli nuori, sillä Erkki Taurulaa lukuun ottamatta kaikki pelaajat olivat syntyneet 1980-luvulla. Kolmosen yläloppusarjassa Sepsin paras maalintekijä oli kuusi maalia laukonut Jussi Kankaanpää.
Kakkosessa seura sijoittui kaudella 2005 kahdeksanneksi ja seuran paras maalintekijä oli Jussi Kankaanpää, joka viimeisteli yhteensä seitsemän maalia. Tuolla kaudella Sepsi-78:n valmentajana jatkoi edelliskauden luotsi ja Sepsin entinen pelaaja Tapio Haavisto. Ulkomaalaisvahvistukset vuonna 2005 olivat Zoran Peic ja Stanley Festus. Kaudella 2005 Sepsin taival Suomen Cupissa päättyi neljännellä kierroksella 2–1-tappioon mustasaarelaista FC Korsholmaa vastaan. Kauden aikana eniten pisteitä Veikkauspörssissä keräsi Zoran Peic. Hän sai niitä 12. Sepsistä kauden parhaina palkittiin Juha-Jaakko Ulvila, Mika Kallio ja Henri Saranpää.
Kaudeksi 2006 Sepsi panosti ja hankki yhteensä neljä brasilialaista, joiden joukossa oli entinen Veikkausliiga-tähti ja Mestarien liigassakin maaleja tehnyt Luiz Antonio. Antonio oli ensisijaisesti joukkueen valmentaja, mutta esiintyi myös kentällä muutamissa otteluissa. Muutkin brasilialaiset olivat kovaa luokkaa, sillä kauden jälkeen Luís Fernando pääsi Veikkausliigaan ja Vitao Ykköseen. Maalivahtina pelannut Fernando viimeisteli kaudella myös yhden vapaapotkumaalin Kakkosessa. Junior Tigrao ei voinut loukkaantumisen takia pelata kaudella ainuttakaan sarjapeliä. Panostuksesta sarjaan kertoo myös harjoitusmatka kauden alla Espanjaan, samaan paikkaan jossa joukkue oli leireillyt edellisen kauden alla. Kunta oli Pilar de la Horadada. Sepsille kertyi leirillä myös ottelukokemusta sen mitattua Espanjan alasarjajoukkueen tason. Edellisvuonna Sepsin murskannut ammattilaisjoukkue UD Horadada sai nyt tiukan vastuksen ja voitti ainoastaan 4–3. Ottelu jäi lopulta Sepsin viimeiseksi ulkomaalaista joukkuetta vastaan. Näin ollen viimeisen kansainvälisen maalin joukkueella teki Juha-Jaakko Ulvila. Kaudella 2006 Sepsi sijoittui lopulta kahdeksanneksi ja joukkueen paras maalintekijä oli kahdeksan maalia tehnyt Marko Huttu.
Joukkue pääsi kokeilemaan kykyjään kovaa vastustajaa vastaan, kun Suomen kaikkien aikojen menestynein seura eli HJK arvottiin Sepsiä vastaan Suomen Cupin kuudennella kierroksella. Seinäjoen keskuskentällä pelattu ottelu oli kuitenkin HJK:n näytöstä ja se veikin ottelun lukemin 6–0. Aiemmin Sepsi oli neljännen kierroksen ottelussa saanut pelata Palloliiton valitsemassa kierroksen ottelussa Valkeakosken Koskenpoikia vastaan. Tuon ottelun Sepsi voitti lukemin 4–2. Sepsistä kauden parhaina pelaajina palkittiin Juha-Jaakko Ulvila, Luis Fernando, Jukka-Pekka Salminen ja Mika Kallio. Eniten pisteitä Veikkauspörssissä sai kuitenkin 19 pistettä kerännyt Vitao.
Viimeinen kausi Palloliiton sarjassa
(2007)
Kausi 2007 jäi historiaan Sepsin viimeisenä kautena Suomen Palloliiton alaisissa sarjoissa. Sepsin budjetti oli noin 100 000 euroa ja valmentajaksi tuli edellisen kauden kakkosvalmentaja Veli-Matti Latosaari. Sepsillä oli kaudella 2007 yhteistyösopimus Ykkösessä pelaavan Tornion Pallo –47:n kanssa. Sopimus syntyi vuoden 2006 marraskuussa, kun Sepsin entinen valmentaja Luiz Antonio siirtyi Tornioon TP-47:n valmentajaksi. Kaudesta 2007 lähtien Antonion nimellä ruvettiin pelaamaan Sepsin järjestämää junioricupia. Sepsin kapteeni vaihtui kaudeksi Mika Kalliosta Jukka-Pekka Salmiseen Kallion lopetettua.
Vuonna 2007 Sepsi ei osallistunut Suomen Cupiin. 2007 Sepsin ulkomaalaisvahvistukset olivat venäläinen Aleksei Budko, nigerialainen Edu ja maalivahti Colin Burns. Kauden ensimmäinen paikallisottelu TP:tä vastaan keräsi keskuskentän lehtereille noin 700 katsojaa. Sepsi vei kaupungin herruuden voittamalla TP:n toisessa ottelussa numeroin 1–0 lähes tuhatpäisen yleisön edessä, kun ensimmäinen ottelu oli päättynyt maalittomaan tasapeliin. Sepsin voittomaalin ottelussa teki Mikko Kärki. Sepsin historian viimeinen kausi Palloliiton alaisessa sarjassa toi 31 pistettä ja sijan kymmenen.
Sepsin paras maalintekijä kaudella oli kymmenen maalia iskenyt Edu. Sama mies voitti myös seuran tehotilaston lukemin 10 + 5 = 15. Maalipörssin toiseksi tullut Marko Huttu teki ainoastaan puolet Edun maalimäärästä. Veikkauspörssissä kärkisijan Sepsistä jakoivat Edu ja Mikko Kärki, jotka saivat molemmat 14 pistettä. Sepsin kakkosjoukkue pelasi kaudella 2007 Vitosessa, jonne se nousi pelattuaan vielä tätä edellisen kauden Kutosessa.
Uusi seura syntyy
Sepsi-78 ja TP-Seinäjoki päättivät pelaajamateriaalin riittämättömyyden vuoksi kauden 2007 lopussa perustaa yhteisen edustusjoukkueen Kakkoseen. Yhdistymisestä oli neuvoteltu vuosikymmenten varrella jo useaan kertaan. Tämä joukkue sai useiden toiveiden pohjalta nimekseen Seinäjoen Jalkapallokerho. Näin ollen molemmat seurat joutuivat luopumaan Kakkosen sarjapaikoistaan kaudeksi 2008. Sepsillä ja myös TP:llä oli kuitenkin tämänkin jälkeen mahdollisuus pitää omat joukkueet alemmissa divisioonissa. Seurat keskittyvät edustusjoukkueiden yhdistymisen jälkeen pääasiassa junioritoimintaan.
Piirisarjaan
(2008–2010)
Seurojen edustusjoukkueiden yhdistymisen jälkeen Sepsin miesten edustusjoukkueena kaudella 2008 toimi Vaasan piirin Vitosessa pelannut seuran entinen kakkosjoukkue. Kaudella 2007 se oli säilyttänyt sarjapaikkansa oltuaan kymmenes 12 joukkueen sarjassa, josta kaksi viimeistä putosi. Joukkue säilyi maalieron ansiosta sillä kolme viimeistä seuraa olivat tasapisteissä. Joukkue ei myöskään osallistunut Suomen Cupiin, mikä oli jo kolmas kerta viiden vuoden sisällä. Lopulta Sepsi oli kevätkaudella Vitosessa kymmenes ja joutui näin ollen syyskaudeksi Kutosen yläloppusarjaan. Siinä se kärsi muun muassa yhden historian suurimmista tappioistaan hävittyään Suvilahden Sisun kakkosjoukkueelle peräti 24–2. Lopulta sijoitukseksi jäi yhdeksäs, mikä tarkoitti, että Sepsi putosi seuraavaksi kaudeksi Kutoseen. Se oli kaudella 2009 Vaasan piirin alin miesten sarjataso ja Sepsi pelasi Kutosen lohkossa kolme. Sepsi sijoittui sarjassa toiseksi ja joukkueen paras maalintekijä oli 20 osumallaan Kari Kuronen. Sepsi sijoittui 19 pisteellän kolmanneksi Kutosen alkulohkossaan kaudella 2010 ja jatkoi siten Kutosen yläloppusarjaan. Yläloppusarjassa joukkue voitti vain kaksi ottelua sijoittuen yhdeksän joukkueen sarjassa viimeistä edelliseksi.
Kotikentät
175px|thumb|right|[[Seinäjoen tekonurmi toimi Sepsin "varakenttänä".]]Keskikesällä Sepsi pelasi ottelunsa jo useiden vuosikymmenten ajan 3 500 katsojaa vetävällä Seinäjoen keskuskentällä, joka toimi sen varsinaisena kotikenttänä. Nousu SM-sarjaan 1970-luvulla tapahtui kuitenkin Lyseon jäätiköiltä. Keväisin ja syksyisin Sepsi-78 pelasi toisen seinäjokelaisen seuran TP-Seinäjoen tavoin kotiottelunsa Seinäjoen tekonurmella, koska keskuskenttä ei tuolloin ole pelikunnossa. Tosin kauden 2005 seura joutui aloittamaan Törnävän hiekkakentällä tekonurmen remontin takia. Alkukauden 2005 jälkeen Sepsi ei joutunutkaan pelaamaan yhtään kotiotteluaan hiekkakentällä ennen seuran yhdistymistä TP:n kanssa. Vuosituhannen vaihteessa Sepsin pelatessa Kolmosessa se joutui siirtämään otteluitaan muille paikkakunnille kotikenttänä toimineen hiekkatekonurmen oltua vaarallinen. Mahdollisissa talvikauden Sepsin otteluissa kotikenttänä toimi valmistumisensa myötä Seinäjoki Areena, jossa alustana on kumirouhetekonurmi. Aiemmin talviharjoittelussa pääkenttänä oli kuplahalli. Kauden 2008 joukkue joutui taas aloittamaan Törnävän hiekkakentällä ylempisarjalaisten pelatessa tekonurmella. Nurmikentistä joukkueen kotikenttänä toimi Seinäjoen ravirata. Kaudella 2009 pääasiallinen kotikenttä oli Linnanpuiston kenttä. Jääpallossa SePS:n kotikenttänä toimi aikoinaan Seinäjoen kapeikko. Kaudella 2010 Sepsi pelasi eniten Seinäjoen raviradalla, mutta käytti kotiotteluissaan myös muita kenttiä.
Saavutuksia
SePS olisi päässyt kaudella 1978–1979 Suomen Cupin kakkossijansa ansiosta Cup-voittajien cupiin, mutta seura joutui luopumaan paikastaan.
Sepsin pelaajat maajoukkueessa
Kun SePS vaihtui vuonna 1978 Sepsi-78:ksi, oli Suomen maajoukkuetta edustanut yhteensä viisi SePS:n pelaajaa. Nämä viisi olivat pelanneet yhteensä 20 maaottelua. Tosin vain kaksi noista maaotteluista oli A-maaotteluja. Tulevien vuosien menestys ja pääsy pääsarjaan kuitenkin edesauttoi Sepsin pelaajien pääsyä maajoukkueeseen. Nykyään Sepsissä maajoukkue-edustuksen aikana pelanneet pelaajat ovatkin esiintyneet A-maajoukkueessa 28 kertaa, mikä on enemmän kuin esimerkiksi Suomen mestaruuttakin juhlineen Tampereen Pallo-Veikkojen määrä. Lisäksi joukkueessa on pelannut muita maajoukkuetason pelaajia, jotka eivät kuitenkaan edustaneet seuraa pelatessaan maajoukkueessa. Suomalaisten pelaajien lisäksi näin on käynyt Ferenc Benen ja Nikolai Larionovin kanssa.
Myös jääpallossa SePS:n pelaajia on esiintynyt maajoukkueessa monen lajin taitajan Pentti Toivolan johdolla. A-maajoukkueessa heitä on pelannut kolme, joista kaksi on pelannut myös B-maaotteluja. Näiden lisäksi kolme muuta Palloseuran pelaajaa on pelannut B-maajoukkueessa.
Jasmine Guy
thumb|Jasmine Guy Jasmine Guy (s. 10. maaliskuuta 1962 Boston) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja laulaja. Hänet muistetaan varsinkin roolista televisiosarjassa A Different World.
Sepsi-78
Kaudet eri sarjoissa
^ Kolmanneksi korkeimman sarjatason tiedot vasta vuodesta 1973 lähtien.
SePS ja Sepsi-78 maratontaulukoissa
Sepsi on kaikkien aikojen menestynein seinäjokelainen jalkapalloseura. Se on pelannut SM-sarjassa yhteensä kolme kautta. Se on Suomen pääsarjan maratontaulukossa sijalla 40. Sepsi on pelannut pääsarjassa yhteensä 73 ottelua. Niistä se on voittanut 23 ja pelannut 14 tasan. Pisteitä seuralle on näistä otteluista kertynyt yhteensä 60. SM-sarjassa Sepsi on tehnyt yhteensä 101 maalia. Pääsarjakausien lisäksi seura on pelannut 18 kautta Suomen toiseksi korkeimmalla sarjatasolla. Seura on Suomen toiseksi korkeimman sarjatason maratontaulukossa sijalla 27. Sepsi on pelannut tuolla sarjatasolla 365 ottelua, joista se on voittanut 146 ja napannut yhteensä 365 pistettä. Jääpallossa seura pelasi Suomen pääsarjatasolla yhteensä seitsemän kautta. Tänä aikana SePS pelasi SM-sarjassa 60 ottelua, joista tuli 18 voittoa ja 8 tasapeliä. Pisteitä kertyi yhteensä 44 ja sijoitus maratontaulukossa on 29.
Jasmine Guy
Guy on portugalilaista ja afroamerikkalaista syntyperää. Hän julkaisi vuonna 1990 debyyttialbuminaan Jasmine Guyn, jolta muutama single ylsi listoille.
Guy oli surmatun rappari Tupac Shakurin ystävä.
Edward Wegelius
Edward Albert Wegelius (30. tammikuuta 1903 Moskova – 6. toukokuuta 1993 Helsinki) oli suomalainen lentokoneinsinööri ja VTT:n ylijohtaja vuosina 1948–1970.
Wegelius kirjoitti ylioppilaaksi Helsingissä Brobergska samskolanissa vuonna 1922. Hän valmistui diplomi-insinööriksi ranskalaisesta École Nationale Supérieure de l'Aéronautique'sta vuonna 1929. Hän väitteli tekniikan tohtoriksi TKK:ssa vuonna 1944.
Hän toimi Valtion Lentokonetehtaan materiaalikoelaitoksen johtajana 1929–39. Hän osallistui merkittävällä panoksella ns. kolupuun kehittämiseen. Kolupuuta eli koivuvaneriviilupuuta käytettiin sodan aikana korvaamaan vaikeasti hankittavia metallipotkureita. Hän toimi Valtion Lentokonetehtaan pääkonstruktöörinä 1940–44. Hän oli päävastuussa VL Myrskyn kehitystyössä ja vaikutti myös VL Humun kehityksen aloitukseen. Molemmissa ideana oli raaka-aineomavaraisuus eli puinen siipi. Molemmissa ajauduttiin lentokoneen paino-ongelmiin ja niihin tehtiin metallirakennemaisia painonsäästöratkaisuja, jotka johtivat Myrskyn heikkoon lujuuteen ja eräällä tavalla koko Valtion lentokonetehtaan maineen menetykseen kyvyssä tehdä lentokoneita.
Wegelius on myös luonut saranasuksen - uuden hiihtokeksinnön. Lentokonerakennetekniikkaa käyttäen asennettiin koivusukseen sarana, joka sallii suksen taittumisen kahtia. VL-saranasuksi mahtuu tavallista suksea huomattavasti pienempiin tiloihin esimerkiksi lennoilla ja matkoilla. Oikaistuna se on aivan tavallinen suksi. Sen sarana on suksen lujin kohta. VL-saranasuksia valmisti mm. Karhu.
1945 Wegelius siirtyi VTT:n Metalliteknisen laboratorion johtajaksi, jossa hän toimi vuoteen 1974 asti. Hän toimi VTT:n ylijohtajana vuodet 1948–68 ja pääjohtajana 1968–70, jolloin hän siirtyi eläkkeelle.
Sotilasarvoltaan hän oli insinöörikapteeni.
Wegelius toimi myös Suomen ilmailuliiton puheenjohtajana ja oli vuonna 1970 FAI:n puheenjohtaja. Hän toimi myös ISO International Organization for Standardization puheenjohtajana, ja monissa muissa tehtävissä Suomen tekniikan edistämisen parissa.
Black Sun Empire
Black Sun Empire on kolmen alankomaalaisen DJ:n muodostama ryhmä, joka tuottaa nykyään pääasiassa drum’n’bassia. Ryhmän perustivat vuonna 1993 Milan Heyboer, Micha Heyboer ja Rene Verdult. Vasta vuonna 1997 yhtye löysi lopullisen tyylinsä, tätä ennen he olivat kokeilleet useita erilaisia musikaalisia tyylejä. Black Sun Empire on saanut voimakkaasti vaikutteita muun muassa yhtyeiltä No U Turn, Prototype ja Virus.
Yhtyeen kappaletta ”Arrakis” käytetään EVE Online -verkkoroolipelin trailerissa.
Tohoru Masamune
Tohoru Masamune (s. Madison, Wisconsin, Yhdysvallat) on kanadalais-japanilainen näyttelijä. Hän on esiintynyt muun muassa elokuvissa Teenage Mutant Ninja Turtles ja Inception sekä televisiosarjoissa Heroes ja Solo: The Series.
Varhaiselämä
Masamune syntyi japanilaisille vanhemmille Madisonissa, Wisconsinissa. Hän muutti perheensä kanssa Edmontoniin, Kanadaan. Sittemmin he muuttivat Newtoniin, Bostonin esikaupunkiin. Masamune opiskeli MIT-korkeakoulussa insinööriksi, minkä jälkeen hän siirtyi opiskelemaan teatteria San Franciscoon. Hän opiskeli myös japanilaista klassista teatteria.
Ura
Masamune aloitti uransa elokuvien ja televisiosarjojen parissa 1990-luvulla. Hän esiintyi pitkälti sivurooleissa ja alkoi tekemään myös satunnaisesti äänirooleja 2000-luvulta lähtien niin elokuviin, kuin animaatioihin ja videopeleihin, kuten Jackie Chan seikkailee, Geishan muistelmat ja Tom Clancy’s H.A.W.X. Masamunella oli muutaman jakson verran kestänyt vieraileva rooli Heroes-televisiosarjassa vuosina 2006 ja 2007. Sittemmin 2010-luvulla Masamune teki rooleja hieman isomman budjetin omaaviin elokuviin, kuten Inception. Lisäksi hän oli pidempiaikainen rooli internetsarjassa SOLO – The Series ja hän vieraili kahden jakson verran Tunteita ja tuoksuja -saippuasarjassa. Vuonna 2014 Masamune esiintyi Silppurin roolissa Teenage Mutant Ninja Turtles -elokuvassa. Hän on kertonut saaneensa roolin ilman koe-esiintymistä.
Muuta
Masamune harrastaa vapaa-ajallaan jääkiekkoa, haavipalloa, golfia ja laskettelua. Hän on myös harjoitellut hieman aikidoa ja potkunyrkkeilyä.
Fredrik VIII
Kristian IX:n noustessa valtaan vuonna 1863 Fredrik oli 20-vuotias, ja monien mielestä hänet olisi pitänyt valita kuninkaaksi. Sen sijaan hän oli 43 vuotta kruununprinssinä. Isä oli konservatiivi, poika reformisti ja uudistusmielinen, ja siksi isä piti hänet sivussa valta-asioista. Sen sijaan Fredrik keskittyi älyllisiin harrastuksiinsa, ja kommentoi valtion asioita nimimerkin takaa.
Fredrik soti Itävaltaa ja Preussia vastaan vuonna 1864 Toisessa Saksan-Tanskan sodassa.
Kansainvälinen jälleenrakennus- ja kehittämispankki
Kansainvälinen jälleenrakennus- ja kehityspankki (, IBRD) on osa Maailmanpankkia. Se on kansainvälinen järjestö, joka perustettiin alun perin rahoittamaan toisen maailmansodan jälkeistä jälleenrakennusta. Se myöntää lainoja valtioille ja joillekin julkishallinnon toimijoille, joilla on valtiontakaus. Ensimmäinen laina myönnettiin Ranskalle vuonna 1947. Nykyisin IBRD rahoittaa suuria hankkeita Afrikassa, Aasiassa ja Latinalaisessa Amerikassa; esimerkiksi moottoriteitä, lentokenttiä ja voimalaitoksia. 1990-luvun alusta alkaen IBRD on rahoittanut hankkeita myös Itä-Euroopassa ja entisen Neuvostoliiton alueella.
Fredrik VIII
28. heinäkuuta 1869 Fredrik nai Ruotsin prinsessan Lovisan, joka oli Kaarle XV:n tytär. He saivat kahdeksan lasta. Fredrikin pojista Kristian X nousi isänsä jälkeen Tanskan valtaistuimelle. Toisesta pojasta Kaarlesta tuli vuonna 1905 Norjan kuningas nimellä Haakon VII.
Kuningas Fredrikistä tuli tammikuussa 1906.
Vuonna 1912 Fredrik oli ollut lomalla Nizzassa ja pysähtyi Hampuriin, jossa hän asui inkognito hotelli Hamburger Hoffissa. Illalla hän lähti tuntemattomana kävelylle Jungfernstiegelle, jossa hän sai yllättäen heikkokohtauksen. Hän vaipui puistonpenkille Gänsemarktin aukiolle, josta eräs poliisi löysi ja vei hänet Hafenin sairaalaan, jossa kuningas kuoli. Sairaalassa Fredrikin kuolinsyyksi todettiin halvauskohtaus. Fredrikin ruumia tuotiin takaisin junassa Travemünde n kautta josta se kuljetettiin kuninkaallisella Dannebrog jahdilla Tanskaan.Fredrik on haudattu Roskilden katedraaliin Kööpenhaminaan.
Selkärangattomat
Selkärangattomat (Invertebrata) ovat eläimiä, joilla ei ole sisäistä tukirankaa eli selkärankaa. Selkärangattomat ei ole taksonominen ryhmä. Selkärangattomia ovat kaikki muut eläinlajit paitsi selkäjänteisten pääjakson (Chordata) alajakson selkärankaiset (Vertebrata) lajit. Selkärangattomiin kuuluu 97 % kaikista eläinlajeista.
Selkärangattomien pääjaksot ovat:
Peter Lindgren
Peter Sven Malcolm Lindgren (s. 6. marraskuuta 1973) on ruotsalainen muusikko, kitaristi. Parhaiten hänet tunnetaan ruotsalaisen progressiivisen metalliyhtye Opethin toisena kitaristina, jonka tehtävistä hän erosi toukokuussa 2007.
Lindgren käyttää soittaessaan PRS:n ja Gibsonin kitaroita, Laneyn vahvistimia sekä BOSSin efektipedaaleita.
Opeth
Lindgren liittyi Opethiin vuonna 1991. Vaikka hänen pääinstrumenttinsa oli kitara, hän liittyi yhtyeeseen keikkabasistiksi. Samana vuonna Lindgren sai kuitenkin Opethissa pysyvän aseman, kun silloinen kitaristi Kim Pettersson jätti yhtyeen ja Lindgren saattoi siirtyä omaan kitaristin rooliinsa. Lindgren on ollut myös mukana yhtyeen kappaleiden tekemisessä, vaikka pääpaino säveltämisessä onkin laulaja-kitaristi Mikael Åkerfeldtillä. Lindgren on soittanut Opethin jokaisella studioalbumilla vuoteen 2005 asti.
Opethin kitaristina Lindgren soitti yhdessä laulaja-kitaristi Åkerfeldtin kanssa kitarasoolot. Lindgren ja Åkerfeldt soittivat sooloja kappaleissaan jokseenkin yhtä paljon ja sen mukaan, kummalle tietyn kappaleen soolo milloinkin sopi.
Diskografia
Opeth
Louis Botha
Vaiheet ennen buurisotaa
Bothan vanhemmat olivat niin sanottuja voortrekkereitä eli Kapmaasta pohjoiseen vaeltaneita buurimaanviljelijöitä. Perhe muutti Oranjen vapaavaltioon, jossa Botha sai vaatimattoman koulutuksensa saksalaisessa lähetyskoulussa. Hän oli mukana buurijoukossa, joka vuonna 1884 auttoi zulujen uutta kuningasta Dinuzulua sisällissodassa ja sai palkkiona osan Zulumaan alueesta, jonne he perustivat lyhytikäisen buurivaltion Nieuwe Republiekin (”Uusi tasavalta”). Botha perusti maatilan ja meni naimisiin irlantilaistaustaisen Annie Emmettin kanssa. Botha lähti politiikkaan, kun Nieuwe Republiek yhdistettiin vuonna 1888 isompaan Transvaalin buuritasavaltaan. Hän vastusti presidentti Paul Krugerin vihamielistä politiikkaa Transvaalin brittiläistaustaista ulkomaalaisvähemmistöä kohtaan, ja hänet valittiin vuonna 1897 maan parlamenttiin eli Volksraadiin.
Buurisota
thumb|200px|Botha buurisodan aikana. Toisen buurisodan puhjetessa syksyllä 1899 Botha oli Transvaalin armeijan kenttäkornetti ja hänet määrättiin kenraali Lucas Meyerin adjutantiksi. Hän osallistui aluksi sotatoimiin pohjoisessa Natalissa ja taisteluihin Dundeen ympäristössä. Meyerin pian sairastuttua Botha otti komennon Ladysmithin piiritysrenkaan eteläpuolella, ja ylipäällikkö Piet Joubertin myös sairastuttua Botha sai tilapäisesti johtaa koko piiritystä joulukuusta 1899 alkaen. Hän löi Ladysmithin vapauttamista yrittäneet Sir Redvers Bullerin komentamat brittijoukot voitokkaissa Colenson ja Spionkopin taisteluissa joulu- ja tammikuussa. Erään väijytyksen yhteydessä Bothan joukot valtasivat brittien panssarijunan ja saivat vangiksi tuolloin tuntemattoman Winston Churchillin.
Botha nimitettiin helmikuussa 1900 ylipäällikön apulaiseksi. Joubertin kuoltua maaliskuussa 1900 Bothasta tuli Transvaalin ylipäällikkö tilapäisellä komendantin arvolla. Transvaalin armeija oli Paardebergin tappion jäljiltä heikossa tilassa, mutta Botha onnistui värväämään ja kouluttamaan uusia joukkoja. Hän pyysi kesäkuun alussa briteiltä aselepoa, mutta koska nämä hyväksyivät vain ehdottoman antautumisen, hän päätti jatkaa epätoivoista taistelua. Pääkaupunki Pretorian kukistumisen ja tappiollisen Bergendalin taistelun jälkeen Botha jatkoi vastarintaa sissisotana, mihin britit vastasivat armottomalla poltetun maan taktiikalla.
Botha neuvotteli brittijoukkojen komentajan Herbert Kitchenerin kanssa rauhasta maaliskuussa 1901 Middelburgissa, mutta yhteisymmärrystä ei syntynyt ja sissisota jatkui. Botha saavutti viimeisen kuuluisan voittonsa Bakenlaagten taistelussa lokakuussa 1901, mutta joutui lopulta antautumaan. Hän osallistui toukokuussa 1902 käytyihin Vereenigingin rauhanneuvotteluihin ja allekirjoitti rauhansopimuksen. Pian sen jälkeen hän matkusti kenraali Christiaan de Wetin ja kenraali Koos de la Reyn kanssa Eurooppaan keräämään rahaa buurien maiden jälleenrakentamiseen. He yrittivät myös neuvotella Ison-Britannian hallituksen kanssa lievennyksistä rauhanehtoihin.
Transvaalin ja Etelä-Afrikan pääministerinä
Kun buurivaltiot oli liitetty kruununsiirtomaina Brittiläiseen imperiumiin, Bothasta tuli yksi buurien tärkeimmistä poliittisista johtajista. Yhdessä Jan Smutsin kanssa hän perusti vuonna 1904 Transvaalissa toimineen Het Volk -puolueen, joka ajoi itsehallintoa ja sopua brittien kanssa. Britannian hallituksen myönnettyä Transvaalille itsehallinnon ja Het Volkin voitettua helmikuussa 1907 vaalit Bothasta tuli Transvaalin pääministeri. Hänen sovinnollinen politiikkansa herätti brittien luottamuksen mutta vieraannutti osan buureista. Hän määräsi kiinalaiset siirtotyöläiset karkotettaviksi ja rajoitti intialaisperäiselle väestölle myönnettyjä oikeuksia. Kun Kapmaa, Natal, Transvaal ja Oranje vuonna 1910 yhdistettiin Etelä-Afrikan unioniksi, Bothasta tuli sen ensimmäinen pääministeri. Hän kokosi afrikaanerien ja brittien yhteishallituksen.
Botha perusti vuonna 1911 kannattajineen Eteläafrikkalaisen puolueen. Jyrkät afrikaanerinationalistit löysivät johtajakseen oikeusministeri J. B. M. Hertzogin, jonka Botha vuonna 1912 pudotti pois hallituksestaan, ja he perustivat vuonna 1914 Kansallispuolueen. Botha piti vaarallisena hertzogilaisten vaatimusta afrikaanerien ja brittien kohtelemisesta erillisinä kansallisuuksina, mutta hän kannatti mustien ja valkoisten erottamista ja vastusti poliittisten oikeuksien myöntämistä mustalle enemmistölle. Bothan hallituksen säätämä vuoden 1913 maalaki jakoi kaiken maan valkoisten ja mustien alueisiin ja esti mustia omistamasta maata valkoisille varatuilla alueilla. Tämä loi pohjan Etelä-Afrikassa pitkään jatketulle väestöpolitiikalle, joka keskitti mustia pirstaloiduille syrjäseutualueille ja rajoitti heidän mahdollisuuksiaan asettua suuriin kaupunkeihin. Haasteita Bothan hallitukselle tuottivat myös lakimies Mohandas Gandhin johtama intialaisten kansalaisoikeusliike ja Johannesburgin valkoisten kaivostyöläisten suuret kaivoslakot vuosina 1913–1914.
Ensimmäinen maailmansota
thumb|Botha (vas.) ja hänen oikea kätensä [[Jan Smuts vuonna 1917.]] thumb|Bothan ratsastajapatsas [[Union Buildingsin edustalla Pretoriassa.]] Bothan päätös asettua ensimmäisen maailmansodan puhjettua emämaan tueksi ja julistaa sota Saksalle jakoi afrikaanerien mielipiteet. Botha halusi valloittaa Saksan Lounais-Afrikan (nyk. Namibia) ja yhdistää sen Etelä-Afrikkaan, mutta monet afrikaanerinationalistit pitivät historiallisista syistä pikemminkin saksalaisia kuin brittejä ystävinään. Joukko vanhoja buurikenraaleja suunnitteli saksalaisten tukeen nojanneen separatistisen kapinan, joka käynnistyi lokakuussa 1914. Hankkeen johdossa olivat muun muassa De la Rey, de Wet, Christian Frederick Beyers ja Manie Maritz. Botha ryhtyi henkilökohtaisesti johtamaan hallituksen joukkoja, torjui brittien avuntarjoukset ja tukahdutti kapinan joulukuuhun 1914 mennessä. Hän takasi kapinajohtajille lievät rangaistukset.
Hyökkäys Saksan Lounais-Afrikkaan käynnistyi helmikuussa 1915 Bothan toimiessa jälleen itse ylipäällikkönä. Brittien tuella hän löi saksalaiset, jotka antautuivat heinäkuun alussa. Sota heikensi Bothan kannatusta, mutta hänen hallituksensa säilytti täpärän enemmistön lokakuun 1915 parlamenttivaaleissa. Osoittaakseen lojaaliutensa Isolle-Britannialle hän lähetti eteläafrikkalaisia vapaaehtoisjoukkoja myös Itä-Afrikan taisteluihin, Egyptiin ja lopulta länsirintamalle Ranskaan.
Sodan päätyttyä Botha osallistui vuosina 1918–1919 yhdessä Smutsin kanssa voittajavaltioiden neuvotteluihin sekä Pariisin rauhankonferenssiin. Botha toivoi Saksan Lounais-Afrikan yhdistämistä suoraan Etelä-Afrikkaan, mutta hyväksyi kompromissina sen luovuttamisen Etelä-Afrikan valvontaan Kansainliiton mandaattialueena. Muutoin hän kannatti hävinneen Saksan maltillista kohtelua. Botha sairastui pian kotiinpaluun jälkeen espanjantautiin ja kuoli Pretoriassa elokuussa 1919.
Nokia RinGo
RinGo-puhelin (Ring and Go) oli marraskuussa 1995 markkinoille tullut Telen ja Nokian kehittämä matkapuhelinkonsepti.
Puhelinta pidettiin tuolloin pienenä ja helppokäyttöisenä ja se oli kaupasta ostettaessa heti käyttövalmis. Tämä johtui jo ennen myyntiä tapahtuneesta aktivoinnista. Vaikka RinGo käytti NMT-900 -verkkoa toimiakseen, erosi se normaaleista NMT-900-liittymistä siten, että sillä oli oma suuntanumeronsa (9422 ja myöhemmin 0422). Suomi oli ainoa maa, jossa Suomesta ostettua RinGoa pystyi käyttämään.
Helppokäyttöisyydestään ja edullisista hankinta- ja käyttökustannuksista huolimatta RinGo ei saavuttanut kaupallista menestystä. Sen käyttämässä NMT-900 verkossa oli yhä jopa kaupunkialueilla katveita, ja sen tekniikka oli jäämässä kehittyneemmän GSM-tekniikan jalkoihin. RinGon helppokäyttöisyydestä aiheutui eri markkinoilla myös hankaluuksia. Esimerkiksi Ruotsissa puhelinta alettiin kutsua ”bimbopuhelimeksi”, ja kohderyhmäksi ajatellut naiset alkoivat hyljeksiä sitä.
Nokia RinGo suunniteltiin keinoksi pidentää Suomen, Ruotsin, Tanskan ja Alankomaiden NMT-900-verkkojen elinkaarta, kun toisaalta tiedettiin GSM-verkon hyvää vauhtia korvaavan sen ylivoimaisten ominaisuuksiensa takia. Vodafonen kautta RinGo lanseerattiin 1997 Ison-Britannian analogiseen ETACS-verkkoon yhtenä vaihtoehtona operaattorin uuteen Pay As You Talk -pakettiin, johon ei tarvittu erillistä liittymäsopimusta. Thaimaan NMT-verkkoon puhelinta markkinoitiin nimellä Wave900.
RinGon uudistettu malli 1997 oli ohuempi ja tarjosi useita värivaihtoehtoja. Vuoden 1998 mallissa, jota myytiin vain Italiassa, otettiin käyttöön Nokia 5110 -mallissa esitelty navi-monitoiminäppäin.
Pelle Hermanni (elokuva)
Pelle Hermanni on suomalainen elokuva, joka sai ensi-iltansa 9. syyskuuta 2022.
Elokuvan on ohjannut Timo Koivusalo, joka on myös käsikirjoittanut elokuvan yhdessä Pelle Hermanni -hahmon luoneen Simo Ojasen kanssa. Pääroolissa Pelle Hermannina nähdään Vesa Vierikko. Muissa rooleissa näyttelevät muun muassa Martti Suosalo, Hannu-Pekka Björkman, Iina Kuustonen, Minttu Mustakallio ja Helena Vierikko. Elokuvan pääkuvauspaikka oli Porin Kirjurinluoto.
Elokuvaa rahoitti kotimaisten elokuvien tuotantoa tukeva rahasto Finnish Impact Film Fund.
Elokuvan kakkososan (Pelle Hermanni ja hypnotisoija) kuvaaminen aloitettiin jo ennen ensimmäisen osan ensi-iltaa kesäkuussa 2022.
Vastaanotto
Elokuva sai arvostelijoilta heikot arviot. Veli-Pekka Lehtonen kuvaili elokuvaa halvaksi kopioksi Risto Räppääjä -elokuvista, joita Koivusalo oli aiemmin tehnyt. Hän piti käsikirjoitusta, ohjausta ja kameratyötä laiskana. Juho Rissasen mielestä elokuva oli ankea, iloton ja sekava. Hänestä Koivusalon ensimmäisistä Pekko-elokuvista tutut tunnusmerkit kuten innoton tarinankerronta ja tönkkö näytteleminen ovat vahvasti läsnä. Surkeinta hänestä oli, että nimihahmo oli sysätty sivurooliin. Hannu Lieksosta Koivusalon elokuva on tutun kankea.
Louthin kreivikunta
Louthin kreivikunta on Irlannin tasavallan kreivikunta Leinsterin historiallisessa provinssissa Irlannin saaren itärannikolla. Pohjoisessa se rajautuu Yhdistyneelle kuningaskunnalle kuuluvaan Pohjois-Irlantiin. Kreivikunnassa on 128 375 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 823,6 neliökilometriä.
Louthin pääkaupunki on Dundalk.
Jacob Senleches
Jacob Senleches (aktiivinen 1378–1395) oli ranskalainen keskiajan musiikin ars subtilior -tyyliä edustanut säveltäjä.
Senlechesin nimi viittaa pohjoisranskalaiseen alkuperään. Hän kuitenkin työskenteli vuonna 1382 Kastilian hovissa. Tämän jälkeen hän palveli ainakin kardinaali Pedro de Lunaa eli tulevaa vastapaavi Benedictus XIII:ta Aragoniassa. Senleches saattoi työskennellä myös Avignonissa. Senlechesin säilyneeseen musiikkituotantoon kuuluu kolme balladia ja kolme virelaita. Kappaleita julkaistiin Codex Chantillyssa ja Codex Modenassa. Senlechesin sävellykset osoittavat musiikillista kompleksisuutta ja niissä on myös käytetty mutkikasta notaatiota.
Formula 3000 Saksan Grand Prix 2003
Formula 3000 Saksan Grand Prix 2003 oli Formula 3000 -kauden 2003 kahdeksas osakilpailu, joka ajettiin 2. elokuuta Hockenheimringin moottoriradalla Saksassa. Kilpailu ajettiin Formula 1:sten Saksan GP:n ohessa.
Kongon tasavalta olympialaisissa
Kongon tasavalta osallistui olympialaisiin ensimmäistä kertaa vuoden 1964 kesäolympialaisissa Tokiossa ja on tuosta alkaen ollut kesäolympialaisissa mukana vuosia 1968 ja 1976 lukuun ottamatta. Maa ei ole saavuttanut mitaleja. Maan paras urheilija tähän mennessä on ollut kuulantyöntäjä Franck Elemba, joka Rio de Janeirossa vuonna 2016 sijoittui neljänneksi jäätyään vain 16 senttimetrin päähän pronssista.
Talviolympialaisiin Kongon tasavalta ei ole osallistunut.
Garfield
Garfield voi viitata seuraaviin:
Kolli
Kolli tarkoittaa:
Garfieldin piirikunta
Garfieldin piirikunta voi tarkoittaa seuraavia hallinnollisia alueita Yhdysvalloissa
Open Shading Language
Open Shading Language (OSL) on avoimen standardin ohjelmointikieli, joka on integroituu muun muassa renderöinti- ja kompositointiohjelmiin. OSL on alun perin kehitetty Sony Imageworksin sisäiseen käyttöön elokuvien visuaalisissa tehosteissa.
OSL sisältää C-kielen kaltaisen syntaksin.
Blandin piirikunta
Blandin piirikunta on Yhdysvaltojen Virginian osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 6 280 vuonna 2019. Piirikunnan hallintokeskus on Blandin kunta. Piirikunta perustettiin vuonna 1861.
Liettuan koripalloliiga
Liettuan koripalloliiga (Lietuvos Krepšinio Lyga) on Liettuan miesten koripallon korkein sarjataso. Ainoastaan kaksi joukkuetta on pystynyt mestaruuteen: Lietuvos Rytas on voittanut mestaruuden viidesti ja Žalgiris Kaunas peräti 19 kertaa.
Texasin piirikunta (Oklahoma)
Texasin piirikunta on Yhdysvaltojen Oklahoman osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 21 384 vuonna 2020. Piirikunnan hallintokeskus on Guymonin kaupunki. Piirikunta perustettiin vuonna 1907.
Liettuan koripalloliiga
Ulkomaalaisrajoitukset
Kussakin joukkueessa saa olla korkeintaan neljä ulkomaalaista pelaajaa. Rajoitukset eivät kuitenkaan koske virolaisia ja latvialaisia pelaajia.
Greatest Lovesongs Vol. 666
Greatest Lovesongs Vol. 666 on HIM-yhtyeen ensimmäinen albumi vuodelta 1997. Sen tuottajana toimi Hiili Hiilesmaa. Singleinä levyltä julkaistiin kappaleet "When Love and Death Embrace", "It's All Tears" ja "Your Sweet Six Six Six". Saksassa levy julkaistiin hieman erilaisella kappalejärjestyksellä: "For You" on aloitusraidan sijaan päätösraita. Greatest Lovesongs Vol. 666 on yksi parhaimmin menestyneistä debyyttialbumeista Suomessa. Levyn naislauluosuudet ovat Sanna-June Hyden ja Asta Hannulan laulamia. Albumi on tähän mennessä myynyt Suomessa noin 68 000 kappaletta. Albumi on myös Venus Doomin ohella ainoa HIM-levy, jolla kuullaan perusvirettä alemmas viritettyjä kappaleita.
Gwen Welles
Gwen Welles (4. maaliskuuta 1951 – 13. lokakuuta 1993) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän oli ehdolla parhaan naissivuosan Baftan saajaksi roolistaan Robert Altmanin elokuvassa Nashville (1975).
Welles oli myös Playboy-mallina. Hän oli naimisissa näyttelijäkollegansa Harris Yulinin kanssa, kunnes kuoli Santa Monicassa syöpään 42-vuotiaana.
Ruoholahden metroasema
Ruoholahden metroasema on Helsingin metron maanalainen asema, joka palvelee pääasiassa Länsisataman kaupunginosaan kuuluvaa Ruoholahden osa-aluetta. Asema avattiin elokuussa 1993, ja se oli yli 24 vuoden ajan metrolinjan läntinen päätepiste, kunnes Länsimetro-jatkeen ensimmäinen osa avautui marraskuussa 2017.
Aseman ovat suunnitelleet arkkitehdit Jaakko Kontio ja Seppo Kilpiä. Laituritasanteen sinisävyinen kallionväritys poikkeaa useimmista muista maanalaisista asemista. Samanlainen väritys on myös Helsingin yliopiston metroasemalla. Ruiskubetonoituja kalliopintoja korostavat valot ja lasiset suojaseinät. Asemaa koristaa myös Juhana Blomstedtin keraamisista laatoista suunnittelema Ruoholahden tilateos, joka alkaa ylätasanteelta ja jatkuu aina laituritasolle.
Ruoholahden asemalla on yksi sisäänkäynti, joka sijaitsee Itämerenkadun ja Itämerenkujan kulmassa. 2020-luvulla on suunniteltu toista sisäänkäyntiä Länsilinkin tienoille Baanan eteläpäähän. Aseman kolmet liukuportaat ovat 67 metriä pitkät, ja ne olivat valmistuessaan Suomen pisimmät yhdessä Kampin aseman kanssa. Sittemmin Suomen pisimmät liukuportaat on rakennettu Finnoon metroasemalle. Metroasema ja liukuporraskuilu voidaan tarvittaessa sulkea teräsovilla ja muuttaa 3 500 ihmisen väestönsuojaksi.
Vuonna 2022 asema oli kantakaupungin vähiten käytetyin. Sitä käytti päivittäin noin 15 300 matkustajaa, joista 8 000 nousi kyytiin ja 7 300 poistui. Ruoholahden asema on 26 metrin syvyydessä, sen kerrosala on noin 10 400 m² ja tilavuus noin 52 000 m³. Siitä on 1,169 kilometriä matkaa itään Kamppiin ja 2,176 kilometriä länteen Lauttasaareen.
Historia
Ruoholahden asema oli metron ensimmäinen, joka sijoittui vasta rakennettavalle alueelle. Ruoholahden teollisuus- ja satamarakennukset olivat muuttumassa asuin- ja toimistoalueeksi, vaikkakin lama vaikeutti niiden käyttöönottoa. Ruoholahden aseman rakentaminen kuvasi sitä, miten nopeasti helsinkiläisten suhtautuminen metroon oli muuttunut. Rakennustöiden alkaessa vuonna 1987 kunnallispoliitikot halki puoluerajojen kannattivat metroa, ja olivat valmiita suosittelemaan sitä Espoon kaupungille.
Metroaseman louhintatyöt kestivät 4,5 vuotta. Rakennustöistä vastasivat YIT, Yhtyneet maanrakentajat ja Lemminkäinen. Louhe siirrettiin täyttömaaksi Ruoholahteen.
Aseman lippuhallin betonirunko oli harjakorkeudessa kesällä 1991, jonka jälkeen alkoi sisustaminen. Lopulta Ruoholahden aseman ja metroradan rakentaminen maksoi 216 miljoonaa markkaa, mikä alitti alkujaan suunnitellun budjetin 16 prosentilla. Poliitikkojen lisäksi lehdistökin osoitti lähes yksimielisesti tukensa metron jatkeelle. Alueuutiset kehui vuolaasti toukokuussa 1993 tulevan aseman arkkitehtoonista ilmettä metron ”kiistatta kauneimmaksi ja onnistuneimmaksi”. Kehua saivat avara ja korkea laiturihalli, värisävyjen kontrasti, ”sadunsiniseksi maalattu katto luolamaisine muotoineen” ja ”tyylikäs ja raikas yleisilme”.
Aseman avajaiset pidettiin 16. elokuuta 1993. Avajaisissa HKL:n toimitusjohtaja Martti Lund totesi Ruoholahden olevan väliasema, ”josta metron tulisi jatkua Tapiolaan”. Espooseen johtava Länsimetro-jatke avautui vasta 24 vuotta myöhemmin.
Aseman neuvostoliittolaisvalmisteiset liukuportaat remontoitiin vuonna 2012. Remontista vastasi Kone, joka samalla paransi niiden turvallisuutta nykymääräyksiä vastaaviksi. HKL kehotti remontin ajan Espoon linja-autojen vaihtomatkustajia käyttämään Kampin asemaa. Vuonna 2019 sijoitusrahasto Trevian osti kiinteistön, jossa sijaitsee aseman sisäänkäynti.
José Mário Vaz
Vaz on kotoisin Guinea-Bissaun pohjoisosasta. Hän opiskeli ekonomiksi Lissabonissa oppilaitoksessa, jonka nimi on Instituto Superior de Economia e Gestão (ISEG) da Universidade Técnica de Lisboa. Hän on naimisissa ja kolmen lapsen isä.