cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jättiläisskinkki
Koko ja ulkonäkö
Jättiläisskinkki tulee luonnossa noin 70 sentin pituiseksi, josta yli puolet on häntää. Suuren aikuisyksilön paino voi lähennellä kiloa. Vanhimmat yksilöt ovat terraario-oloissa eläneet parikymmentä vuotta. Urokset eivät viihdy samalla alueella. Ulkoisia sukupuolieroja ei nuorilla jättiläisskinkeillä ole. Yleensä vanhemmat urokset tunnistaa tukevammasta päästä ja solakammasta vartalosta.
Levinneisyys
Sukuun kuuluu ainoastaan yksi laji, joka elää Salomonsaarilla päiväntasaajan eteläpuolella Tyynessämeressä, sekä joillakin Papua Uuden Guinean saarilla.
Elintavat
Jättiläisskinkki elää lähes koko elämänsä puissa. Liikkeellä se on enimmäkseen hämärällä ja pimeässä. Kiipeillessään se käyttää apunaan pitkää ja taipuisaa häntäänsä ja teräviä kynsiään.
Lisääntyminen
Jättiläisskinkki on hyvin hidas lisääntymään. Yleensä syntyy vain yksi poikanen 1–2 vuoden välein.
Ravinto
Jättiläiskinkki syö tiettyjen köynnöskasvien lehtiä ja hedelmiä.
Skinkit
Skinkit eli kaivajaliskot (Scincidae) on melko epäyhtenäinen ja hyvin laaja liskojen heimo. Siihen kuuluu noin 85 sukua ja noin tuhat lajia, jotka ovat levinneet kaikille mantereille. Tutkijat eivät ole päässeet yksimielisyyteen lajien ja sukujen tarkasta määrästä.
Vaikka heimosta löytyy hyvinkin erilaisia lajeja, skinkeillä on myös useita yhdistäviä piirteitä. Skinkkien ruumiinmuoto on sukkulamainen ja jalat ovat melko pienet. Joiltakin lajeilta jalat ovat kadonneet käytännössä kokonaan. Iho on kiiltävien, kovien suomujen peitossa. Pää on usein kiilamainen. Skinkkien koko vaihtelee noin kymmenestä sentistä yli puoleen metriin.
Koska skinkkejä tavataan hyvin erilaisissa elinympäristöissä, ne poikkeavat vastaavasti lajeittain. Eräät lajit elävät hiekka-aavikoilla autiomaaolosuhteissa, toiset metsissä. Yksi laji viihtyy rannoilla ja menee mielellään veteen (Tropidophorus) ja ainakin yksi laji elää enimmäkseen puissa (Lamprolepis smaragdina).
Skinkit ovat melko pitkäikäisiä; pienet lajit elävät viitisen vuotta, suuret jopa 15 vuotta. Ne viihtyvät laumoissa, vaikkakin urokset saattavat nahistella lisääntymisaikana. Skinkeissä on sekä synnyttäviä että munivia lajeja, ja jopa lajeja joissa jotkut yksilöt munivat, sekä synnyttävät eläviä poikasia (esimerkiksi jotkut Mabuya-lajit).
Ainakin kaksi skinkkilajia on äärimmäisen uhanalaisia: Chalcides ebneri ja Eumeces longirostris.
Michael Masser
Michael William Masser (24. maaliskuuta 1941 Chicago, Illinois – 9. heinäkuuta 2015 Rancho Mirage, Kalifornia ) oli yhdysvaltalainen lauluntekijä ja tuottaja. Hän toimi aiemmin pörssivälittäjänä.
Masser nousi kuuluisuuteen hitillään ”Touch Me in the Morning”, jonka hän kirjoitti ja tuotti Diana Rossille vuonna 1973. Sitten hän sai Oscar-ehdokkuuden parhaasta laulusta sanoittaja Gerry Goffinin kanssa tekemällään hitillä ”Theme from Mahogany (Do You Know Where You’re Going To?)”. Suomeksi laulu tunnetaan Irina Milanin sanoittamana ja Paula Koivuniemen levyttämänä nimellä ”Miten voi”.
Masser löysi Whitney Houstonin, ja heidän yhteistyöstään syntyivät muiden muassa hitit ”Saving All My Love For You”, ”Didn’t We Almost Have It All” ja vuonna 1986 listoille noussut ”Greatest Love of All”, jonka Masser ja Linda Creed olivat kirjoittaneet jo kymmenen vuotta aiemmin Muhammad Alista kertovaan elämäkertaelokuvaan Suurin (1977). Masser otettiin Songwriters Hall of Fameen vuonna 2007.
Piotr Anderszewski
thumb|right|Piotr Anderszewski (2009)
Piotr Anderszewski (s. 4. huhtikuuta 1969 Varsova) on puolalainen pianisti.
Anderszewski aloitti pianonsoiton 6-vuotiaana. Sittemmin hän opiskeli Lyonissa, Strasbourgissa, Chopin-musiikkiyliopistossa ja Etelä-Kalifornian yliopistossa. Italiassa hän osallistui Fou Ts'ongin, Murray Perahian ja Leon Fleisherin pitämille mestarikursseille. Anderszewski osallistui Leedsin kansainväliseen pianokilpailuun vuonna 1990 eikä tullut palkituksi, mutta sai huomiota Ludwig van Beethovenin Diabelli-muunnelmien tulkinnallaan. Kilpailun jälkeen pianisti teki debyyttinsä Wigmore Hallissa. Vuodesta 1990 saakka hän on asunut ulkomailla, pääasiassa Pariisissa.
Anderszewski on kiertänyt kansainvälisesti Viktoria Mullovan kanssa. Hänen muita yhteistyökumppaneitaan kamarimusiikissa ovat olleet Andrzej Bauer ja sisko, viulisti Dorota Anderszewska. Ensilevytyksensä Anderszewski teki Mullovan kanssa Claude Debussyn, Leoš Janáčekin ja Sergei Prokofjevin sonaattien tulkinnoilla. Ensimmäisellä sooloalbumillaan Anderszewski soitti Johann Sebastian Bachin, Ludwig van Beethovenin ja Anton Webernin teoksia. Lisäksi hän on levyttänyt Robert Schumannin, Wolfgang Amadeus Mozartin, Frédéric Chopinin, Karol Szymanowskin ja Dmitri Šostakovitšin teoksia. Monilla levytyksillään Anderszewski on saanut palkintoja, kuten Echo Klassik -palkintoja ja BBC Music Magazinen palkintoja. Vuosina 2001 ja 2005 hän oli ehdolla Grammy-palkinnon saajaksi.
Orkestereita, joiden kanssa Anderszewski on soittanut, ovat olleet muiden muassa Berliinin filharmonikot, Lontoon sinfoniaorkesteri, Royal Philharmonic Orchestra, Philadelphian orkesteri ja Concertgebouw-orkesteri. Vuonna 2015 hänelle myönnettiin Polonia Restituta -ritarikunnan risti.
Anderszewski on esiintynyt eräissä dokumenteissa, kuten Bruno Monsaingeonin taiteilijakuvassa Piotr Anderszewski – Unquiet Traveller. Vuonna 2016 Anderszewski itse teki Varsovaa kuvaavan elokuvan Je m'appelle Varsovie.
Köyhät syntiset
Köyhät syntiset on Tehosekoittimen toinen pitkäsoitto vuodelta 1997.
Albumi nousi toisella listaviikollaan Suomen virallisen listan yhdeksännelle sijalle, ja pysyi listalla yhteensä kahdeksan viikkoa.
Taivaan mandaatti
Taivaan mandaatti on ollut uskomus Kiinan keisarin oikeuteen hallita maataan taivaan  valtuuttamana. Kiinassa pidettiin mahdollisena, että keisari menettää taivaan luvan toimia ihmisten ja taivaan välillä välittäjänä, jolloin hallitusvalta ja samalla hallitsijasuku saattoivat vaihtua. Näin kiinalaiset uskoivat eurooppalaisista perinnöllisistä monarkioista poiketen, että valtakunnan asukkailla oli oikeus nousta vastarintaan epäpätevää hallitsijaa vastaan. Taivaan mandaatti ei myöskään edellyttänyt haltijaltaan ylevää syntyperää, vaan sen saattoi ansaita kuka tahansa hallitsijaksi noussut. Koska keisarilla oli taivaan mandaatti, yksi hänen tärkeimmistä titteleistään oli "taivaan poika".
Taivaan mandaattiin kuuluu neljä perusperiaatetta:
Kansan hyvinvointi, oikeamielinen hallinto, valtakunnan rajojen koskemattomuus ja valtakunnan ja hallitsijan vihollisten tappio ovat merkkejä, joista yleensä päätellään hallitsijalla olevan hallussaan taivaan mandaatti. Filosofi Mengzi muotoili taivaan mandaatin säilyvän hallitsijalla niin kauan kuin tämä hallitsi kansan hyväksi. Merkkejä sen menettämisestä ovat talonpoikaiskapinat, vieraiden maiden sotaretket maahan, kuivuus, nälänhädät, tulvat ja maanjäristykset.
Ensimmäisenä taivaan mandaatin ideaa alkoivat käyttää Zhou-dynastian hallitsijat selittääkseen sen, miksi heitä edeltänyt Shang-dynastia oli menettänyt valtansa. Termillä on edelleen jonkin verran merkitystä Kiinassa, vaikka viimeinen keisari luopui vallasta vuonna 1912. Esimerkiksi Mao Zedongin sanottiin ansainneen "taivaan mandaatin" sen jälkeen, kun hän oli yhdistänyt Kiinan ja aloittanut maassa suuret sisäiset uudistukset. Maon mandaatin katsottiin myös vahvistuneen merkittävästi Korean sodan vuoksi, koska sota esitettiin kiinalaisille suurena voittona.
Bodil Svendsen
Bodil Margrethe Svendsen (Thirstedt; s. 4. marraskuuta 1916 Kööpenhamina) on tanskalainen entinen meloja. Hän kilpaili vuoden 1952 kesäolympialaisissa Helsingissä ja jäi naisten 500 metrin kajakkiyksiköissä viidennelle sijalle.
Ratamelonnan maailmanmestaruuskilpailuissa Svendsen voitti 500 metrin kajakkikaksikoissa Karen Hoffin kanssa kultamitalin (1948). Lisäksi hän sai siellä pronssia 600 metrin kajakkiyksiköissä ja -kaksikoissa (molemmat 1938, jälkimmäinen Ruth Langen kanssa). Bodil Svendsenin puoliso oli olympialaisiin itsekin osallistunut meloja Axel Svendsen.
Aladdin
pienois|Aladdin löytää taikalampun luolasta. Rene Bullin piirros noin vuodelta 1898. Aladdin (, ’uskon jalous’, ’uskon oivallisuus’) on Tuhannen ja yhden yön tunnetuimpia sankarihahmoja. Hän on kiinalaispoika, joka lumotun lampun avulla saavuttaa satumaiset rikkaudet. Tarina ei kuulu alkuperäiseen arabiankieliseen kokoelmaan, mutta länsimaissa kertomus on kokoelman suosituimpia.
Aladdin lienee aleppolaisen Hanna Diabin ja ranskalaisen Antoine Gallandin keksintöä. Galland kirjasi Diabin kertomuksen muistiin 1709, ja se julkaistiin 1712. Kaikki arabiankieliset käsikirjoitukset ovat tätä myöhäisempiä ja perustuvat Gallandin versioon. On mahdollista, että kertomus perustuu löyhästi Diabin omiin vaiheisiin. Siinä saattaa olla vaikutteita myös ranskalaisista saduista ja veijariromaaneista.
Rosalyn Sussman Yalow
Rosalyn Sussman Yalow (19. heinäkuuta 1921 New York – 30. toukokuuta 2011 New York) oli yhdysvaltalainen lääketieteellinen fyysikko, joka palkittiin radioimmunomenetelmän kehittämisestä Nobelin lääketieteen palkinnolla vuonna 1977. Hän oli järjestyksessä toinen nainen, jolle on myönnetty Nobelin lääketieteen palkinto. Ensimmäinen oli Gerty Cori.
Rosalyn Sussman syntyi New Yorkissa 1921 juutalaissiirtolaisten perheeseen. Hän valmistui New Yorkin yliopiston Hunter Collegesta 1941 ja väitteli tohtoriksi fysiikasta Illinois’n yliopistosta 1945. Opiskellessaan hän tapasi Aaron Yalow ja meni naimisiin 1943. Valmistumisen jälkeen hän opetti muutamia vuosia fysiikkaa Hunter Collegessa. Vuonna 1947 Yalow ryhtyi konsultoimaan Bronxin veteraanisairaalaa ydinfysiikasta ja vuodesta 1950 alkaen hän työskenteli siellä fyysikkona ja radioisotooppilaboratorion apulaisjohtajana. Työskennellessään sairaalassa Yalow ja hänen työtoverinsa Solomon Berson ryhtyivät käyttämään radioaktiivisia isotooppeja tutkiessaan sairauksia. Työ johti lopulta radioimmunomenetelmän kehittämiseen, mistä Yalow sai Nobelin 1977 Bersonin ehdittyä jo kuolla aiemmin. Menetelmä mullisti biologista ja lääketieteellistä tutkimusta ja sitä on hyödynnetty lukuisilla tavoilla. Yalow palkittiin työstään myös Albert Lasker -palkinnolla 1976 ja National Medal of Sciencella 1988.
Aladdin
Kaikki Kiinaan liittyvä oli 1700- ja 1800-lukujen Euroopassa valtavan suosittua. Aladdin oli tapana kuvata samoin kuin Qing-aikakauden kiinalaiset kuvattiin: hänellä oli kaljuksi ajeltu otsa ja pitkä palmikko. Hahmo on ollut suosittu näytelmien ja elokuvien aihe. Tunnetuimman elokuvasovituksen teki Disney vuonna 1992. Viimeistään sen myötä Aladdin siirtyi mielikuvissa Kaukoidästä Lähi-itään.
Kirjoittaminen ja julkaisu
Ranskalainen orientalisti Antoine Galland käänsi ja julkaisi Tuhannen ja yhden yön tarinat ranskaksi vuosina 1704–1717. Pääasiallisena lähteenään hän käytti keskiaikaista arabiankielistä käsikirjoitusta. Vuoteen 1709 mennessä Galland oli kääntänyt koko tekstin. Tarinat myivät hyvin, joten kustantaja jatkoi sarjaa liittämällä Tuhannen ja yhden yön kahdeksanteen osaan turkkilaisen tarinakokoelman. Suurteoksensa peukaloinnista tuohtunut Galland päätti itse etsiä lisää tarinoita.
Alkuperä
Ei tiedetä, oliko Diab kuullut Aladdinin tarinan joltakulta muulta vai keksikö hän sen itse yhdistelemällä vanhempien kertomusten aineksia. Diab oli matkustellut laajalti Syyriassa, Välimeren ympäristössä ja Ranskassa. On myös mahdollista, että Diab kirjoitti tarinan muistiin tai että hänen hallussaan oli vanhempi käsikirjoitus, jonka pohjalta Galland työskenteli. Jos tällainen käsikirjoitus joskus oli olemassa, se on sittemmin kadonnut. Aladdinin hahmossa ja tarinassa on yhtymäkohtia Diabin omiin elämänvaiheisiin. Kuvaukset Lähi-idän aineellisesta kulttuurista ja köyhien elämästä ovat yksityiskohtaisia. Tiedot saattavat olla peräisin Diabilta tai ne saattavat perustua Gallandin omiin havaintoihin ja kokemuksiin. Tarinassa saattaa olla vaikutteita myös ranskalaisista saduista ja veijariromaaneista.
Miljöö
Tarina sijoittuu ”erään Kiinan kuningaskunnan pääkaupunkiin”, ja päähenkilöt ovat kiinalaisia muslimeja. Tapahtumapaikalla ei kuitenkaan ole tarinan kannalta suurempaa merkitystä, ja miljöökuvauksen ja juonen puolesta kertomus voisi sijoittua mihin tahansa arabimaahan.
Saree Makdisi ja Felicity Nussbaum arvelevat, että tarina saattaa sijoittua Xinjiangin maakuntaan. Todennäköisemmin Kiina on kuitenkin vain epämääräinen nimitys kaukaiselle paikalle. Kiinalainen miljöö on linjassa muiden Tuhannen ja yhden yön tapahtumien kanssa, sillä kehystarinan sassanidikuningas Šahriar hallitsee Kiinaa ja Intiaa. Toisaalta arabialaisen kirjallisuuden kuvaukset kaukaisesta, eksoottisesta maasta sijoittuvat muodollisesti usein juuri Kiinaan.
Juoni
pienois|Afrikkalainen velho huiputtaa Aladdinin vaimoa tarjoutumalla vaihtamaan vanhat lamput uusiin. [[Walter Cranen kuvitusta vuodelta 1875.]] Monen muun Tuhannen ja yhden yön päähenkilön tapaan Aladdin on vastuuton tyhjäntoimittaja, joka uskomattoman onnen avulla saavuttaa satumaiset rikkaudet. Hän on räätälin poika, josta köyhä leskiäiti huolehtii. Maghreblainen dervišši päättelee astrologian avulla, että Aladdin on ainoa henkilö, joka kykenee hakemaan aarteen eräästä luolasta. Dervišši, joka on myös taikuri, antaa Aladdinille maagisen sormuksen ja kehottaa tätä noutamaan luolaan kätketyn taikalampun. Kun taikuri vaatii lamppua itselleen, Aladdin kieltäytyy antamasta sitä ennen kuin pääsee itse luolasta ulos, jolloin taikuri loihtii luolan suun umpeen.
Elämäkerrallisuus
Vatikaanista löydettiin vuonna 1993 Diabin omakätinen selonteko matkoistaan. Sen tapahtumat muistuttavat hieman Aladdinin vaiheita. Aladdinin tavoin myös Diab oli kotoisin köyhistä oloista ja jonkinmoinen tyhjäntoimittaja — teini-ikäinen Diab pääsi Aleppossa erään varakkaan kauppiassuvun oppipojaksi mutta erotettiin, minkä jälkeen hän karkasi kotoa ja päätyi lopulta Paul Lucasin mukana Ranskaan. Kertomuksessa taikuri vie Aladdinin vaatekauppaan ja ostaa hänelle herrasmiehen arvolle sopivat vaatteet; ranskalaiset kannustivat Diabia pukeutumaan stereotyyppisiin itämaisiin vaatteisiin. Aladdinin palatsi ja sen rikkaudet muistuttavat Diabin kuvausta Versailles’sta. Kotiin palattuaan Diab eleli selvästi keskimääräistä aleppolaista mukavammin. Aladdinista poiketen hän ei tosin ollut muslimi vaan maroniitti.
Talvella ja keväällä 1708–1709 Ranskassa oli ruokapulasta johtuvia mellakoita. Ne todennäköisesti koskettivat köyhissä oloissa kasvanutta Diabia syvemmin kuin varakasta Gallandia, mikä saattaa heijastua kuvauksiin Aladdinin perheen kurjuudesta. Gallandin omissa teksteissä nuorilla hahmoilla ei ole samanlaista psykologista syvyyttä kuin Diabin ristiriitaisilla ja elämänsä suuntaa etsivillä nuorukaisilla.
Karbonyylifluoridi
Karbonyylifluoridi eli fluorifosgeeni (COF2) on hiilen, hapen ja fluorin muodostama epäorgaaninen molekyyliyhdiste ja fosgeenin fluorianalogi. Yhdistettä voidaan käyttää orgaanisen kemian synteeseissä.
Ominaisuudet
Karbonyylifluoridi on huoneenlämpötilassa väritöntä kaasua, joka voidaan paineistaa ja nesteyttää värittömäksi nesteeksi. Yhdiste hydrolysoituu veden vaikutuksesta muodostaen vetyfluoridia ja hiilidioksidia. Karbonyylifluoridi reagoi useiden yhdisteiden kanssa ja on voimakkaasti syövyttävää ja ärsyttää hengitysteitä. Syövyttävyys johtuu vetyfluoridista, jota karbonyylifluoridi muodostaa joutuessaan kosketuksiin veden kanssa.
Valmistus ja käyttö
Karbonyylifluoridia voidaan valmistaa usealla tavalla ja ensimmäisen kerran sitä valmistettiin vuonna 1934 fluoraamalla hiilimonoksidia hopea(II)fluoridin avulla. Muita tapoja ovat fosgeenin fluoraus asetonitriililiuoksessa natriumfluoridi avulla tai käyttämällä antimonitrifluoridin ja antimonipentafluoridin seosta, rikkitetrafluoridia tai vetyfluoridia. Yhdistettä muodostuu myös hiilimonoksidin ja fluorin välisessä reaktiossa ja kuumennettaessa kalsiumfluoridia ja titaanidioksidia hiilen läsnä ollessa. Karbonyylifluoridia muodostuu fluorattujen polymeerien palaessa.
Karbonyylifluoridia voidaan käyttää fluorin tai vetyfluoridin sijasta valmistettaessa fluorattuja orgaanisia yhdisteitä. Se reagoi muun muassa alkoholien kanssa muodostaen fluorialkaanijohdannaisia. Siitä valmistetaan myös useita orgaanisen kemian reaktioissa lähtöaineina käytettäviä yhdisteitä kuten difluori-isosyanaatteja ja fluorattuja alkyyli-isosyanaatteja. Yhdistettä voidaan käyttää myös metallifluoridien, joissa metalli on korkealla hapetusluvulla, valmistamiseen.
Aladdin
Suosio
Madeleine Dobien mukaan ei ole yllättävää, että juuri Ali Baba ja Aladdin tulivat Euroopassa niin suosituiksi. Molemmat ovat nuoria miehiä, jotka hyveellisyyden ja kekseliäisyyden avulla nousevat köyhyydestä ja tuntemattomuudesta maineeseen ja rikkauteen. Suosiota lienee edistänyt myös se, ettei Aladdinissa monesta muusta Tuhannen ja yhden yön tarinasta poiketen ole seksuaalisia aineksia. Ylipäätään seksittömät tarinat ovat olleet Euroopassa suosituimpia. Robert Irwin huomauttaa, että monimutkaiset kertomukset ovat säilyneet populaarikulttuurissa pitempään kuin yksinkertaiset faabelit tai opettavaiset anekdootit. Myöskään ne kertomukset, joissa islamilaisella kulttuurilla on suuri osuus, eivät ole Euroopassa erityisen tunnettuja.
Robert L. Mackin mukaan taloudelliset ja painotekniset tekijät lienevät kuitenkin tärkein yksittäinen syy sille, miksi tiettyjen Tuhannen ja yhden yön tarinoiden suosio nousi ylitse muiden. Kustantajan oli helpompi ottaa paljon kopioita pienestä joukosta tarinoita kuin vähäinen määrä kopioita suuresta joukosta tarinoita. Aladdinin suosio ei siis välttämättä paljoakaan kerro lukijain tai toimittajien mieltymyksistä.
Eurooppalaisia tulkintoja
pienois|pysty|vasen|”Uusia kruunuja vanhojen tilalle!” [[Benjamin Disraeli tarjoaa kuningatar Viktorialle Intian keisarinnan kruunua ja saa vaihdossa kuninkaallisen kruunun. Punch-lehden pilakuva (1876) irvailee pääministerin ja monarkin valtataistelulle.]] Aladdin siirtyi aikaa myöden Euroopan suulliseen kertomaperinteeseen, joka kuitenkin riisui siitä itämaiset ja islamilaiset ainekset. Aladdinia ja Ali Babaa muistuttavia tarinoita esiintyy esimerkiksi Grimmin veljesten saduissa. Grimmien tietolähteet olivat lähinnä Kasselissa asuneita keski- ja yläluokkaisia lukutaitoisia henkilöitä. Kahdella heistä oli ranskalaista taustaa, ja he saattoivat lapsuudestaan hämärästi muistaa Tuhannen ja yhden yön tarinoita. Viktoriaanisessa Euroopassa Aladdin oli tapana kuvata samoin kuin Qing-aikakauden kiinalaiset kuvattiin: hänellä oli kaljuksi ajeltu otsa ja pitkä palmikko.
John O’Keeffe sovitti Aladdinin näytelmäksi vuonna 1788. Kantaesitys oli Covent Gardenissa. Esityksessä pilailtiin Kiina-villityksellä, ja mukana oli esimerkiksi laulu, jossa kehotettiin englantilaisia suosimaan kotimaista posliinia kiinalaisen sijaan (englannin sana china tarkoittaa sekä posliinia että Kiinaa). Hahmo on sittemmin ollut varsinkin Britanniassa suosittu näytelmien, musikaalien ja pantomiimin aihe. Ennen 1900-luvun jälkipuoliskoa lähes kaikki sovitukset sijoittuivat Kiinaan. Brittein saarilla on pitkä perinne Kiinan ja kiinalaisten kustannuksella pilailemisesta, joten miljöö oli arabimaita luontevampi valinta ja tarjosi monipuoliset mahdollisuudet sanaleikeille ja komedialle. Varsinkin Aladdin-pantomiimit nauttivat vakaata ja pitkäkestoista suosiota, ja sovituksia tekivät sekä ammattilaiset että amatöörit. Pääosaan roolitettiin usein nuori nainen, jolla oli lyhyet housut, korkeat saappaat ja tiukat, värikkäät sukkahousut. Viktoriaanisen ajan tiukoista siveyssäännöistä huolimatta Aladdin pukeutui paljastavasti. Myös muissa rooleissa suosittiin ristiinpukeutumista, mutta Aladdinin puolisoa esitti nainen. Lesbolaisuuteen vihjaamista kuitenkin vältettiin.
Tuhannen ja yhden yön tarinoita alettiin sovittaa elokuviksi pian elokuvien keksimisen jälkeen. Niitä tehtiin ja esitettiin eri puolilla maailmaa jo aivan 1900-luvun alussa. Ranskalainen lyhytelokuva Aladin ou la lampe merveilleuse vuodelta 1906 oli oman aikansa mittapuulla näyttävä erikoistehostespektaakkeli.
Amerikassa
pienois|oikea|[[The Walt Disney Company|Disneyn näytelmäsovitus (2010).]] Tuhannella ja yhdellä yöllä on ollut suuri vaikutus latinalaisen Amerikan kirjallisuuteen ja maagiseen realismiin. Aladdinin ihailijoihin lukeutui muun muassa Jorge Luis Borges, jonka mukaan oli kohtuutonta syyttää sitä väärennökseksi. Borgesin mielestä Gallandilla oli aivan yhtä suuri oikeus keksiä tarinoita kuin ”öisillä tarinankertojillakin” (confabulatori nocturni). Käännettyään niin monta Tuhannen ja yhden yön tarinaa oli vain luonnollista, että Galland halusi kirjoittaa oman.
Yhdysvaltalaisen Raoul Walshin ohjaama Bagdadin varas (1924) sekoitti aineksia Aladdinista ja muista Tuhannen ja yhden yön tarinoista. Douglas Fairbanksin tähdittämä elokuva oli maailmanlaajuinen yleisömenestys ja innoitti sarjan muita Tuhat ja yksi yötä -filmatisointeja. American Film Institute on valinnut sen kaikkien aikojen 9. parhaaksi fantasiaelokuvaksi.
Nykyään Aladdin tunnetaan parhaiten Disneyn vuonna 1992 ilmestyneestä piirroselokuvasta. Se sai viisi Oscar-ehdokkuutta ja voitti niistä kaksi. Elokuvassa päähenkilö kuvataan alkutekstiä myönteisemmässä valossa. Hän ei ole laiskuri vaan koditon orpopoika, jonka äiti on tarinan alkaessa jo kuollut. Lampun henki esiintyy tarinassa mutta sormuksen henki ei. Vuonna 2019 ilmestynyt näytelty versio veti suuria yleisöjä mutta arvostelumenestys jäi vaisuksi. Pahennusta herätti se, että monet näyttelijät olivat amerikkalaisia tai eurooppalaisia eivätkä aasialaisia.
Disney-elokuvien myötä Aladdin siirtyi suuren yleisön mielikuvissa lopullisesti Kaukoidästä Lähi-itään. Kun brittiläis-yhdysvaltalainen minisarja Arabian Nights (2000) pysyi alkutekstin miljöölle uskollisena, osa katsojista protestoi kysymällä ”mistä lähtien Aladdin on muka ollut kiinalainen”.
Aasiassa
Aladdin on yksi niistä tarinoista, jotka ihmisten mielikuvissa määrittelevät Tuhannen ja yhden yön. Näin on käynyt jopa arabian kielellä huolimatta siitä, että kertomus on osaksi eurooppalaista alkuperää. Tuhannen ja yhden yön vaiheet Euroopassa ovat ylipäätään vaikuttaneet merkittävästi tapaan, jolla islamilainen maailma teosta tulkitsee. Seikat, jotka ovat arabikulttuurin kasvateille itsestäänselvyyksiä, ovat eurooppalaisten lukijoiden ja kirjailijoiden näkökulmasta outoja ja eksoottisia. Palattuaan Euroopasta takaisin Lähi-itään ne ovat muuttuneet vieraiksi ja fantastisiksi myös arabeille. Esimerkiksi Udai ja Qusai Husseinin palatsi somistuksineen muistutti enemmän Disneyn Aladdinia kuin perinteistä arabialaista, turkkilaista tai persialaista arkkitehtuuria ja taidetta.
Tuhanteen ja yhteen yöhön perustuvia elokuvia on tehty Intiassa viimeistään vuodesta 1905. Intialaiset todennäköisesti tarttuivat aiheeseen oma-aloitteisesti eurooppalaisista sovituksista riippumatta. Luotettavuudeltaan kyseenalaisen tiedon mukaan Madrasissa saatettiin tosin esittää ranskalaista Aladdin-lyhytelokuvaa jo 1902. Kun Bagdadin varasta alettiin esittää Kalkutassa maaliskuuta 1925, siitä tuli nopeasti Intian siihen mennessä katsotuin elokuva ja se innoitti 1930-luvun puoliväliin jatkunutta fantasiaelokuvien aaltoa. Intialaisia Aladdin-sovituksia ovat esimerkiksi B. P. Mishran ja J. J. Madanin mykkäelokuvat (1927, 1931) sekä Homi Wadian ohjaama menestyselokuva vuodelta 1952. Wadian Aladdin vaikutti uuteen intialaisten Tuhat ja yksi yötä -filmatisointien aaltoon, joka jatkui 1970-luvulle saakka.
Aladdinista on tehty sovituksia myös Itä-Aasiassa, minne kertomus periaatteessa sijoittuu. Japanilainen piirrossarja Manga Sekai Mukashi Banashi (1976–1979) sovitti kuuluisia satuja animeksi. Aladdin-jakso oli kuvastoltaan lähinnä arabialais-islamilainen, ja Lähi-idän televisioesityksissä siitä tehtiin sarjan ensimmäinen jakso. Tuoreempia sovituksia on tehty muun muassa Vietnamissa ja Koreassa. Niiden tyyli yhdistelee alkutekstin ja Disneyn kuvastoa.
Kertomukseen perustuvia teoksia
pienois|[[Aladin ou la lampe merveilleuse (’Aladin ja ihmeellinen lamppu’ 1906).]]
Gibson Ace Frehley Signature Les Paul
Gibson Ace Frehley Signature Les Paul on KISS- ja Frehley's Comet -yhtyeistä tunnetun kitaristi Ace Frehleyn suunnittelema Gibson Les Paul -kitara. Frehleyn kitaran erottaa normaalista Gibson Les Paulista siitä, että hänen kitarassaan on kolmet humbucker-mikrofonit ja salaman muotoiset otelautamerkinnät. Frehley on käyttänyt samantapaisia salamoita KISSin logon s-kirjaimissa.
Nykyään Epiphone valmistaa halvempaa kopiomallia Acen kitarasta
Sinfonia nro 9 (Schubert)
Franz Schubertin yhdeksättä sinfoniaa (C-duuri, D. 944) kutsutaan lisänimellä Suuri. Teos sävellettiin vuosina 1825–1826 eikä vuonna 1828, kuten ennen oletettiin. Monet tutkijat ovat tulkinneet yhdeksännen sinfonian myös seitsemänneksi, kahdeksanneksi tai jopa kymmenenneksi. Teos esitettiin kokonaisuudessaan vasta 21. maaliskuuta 1839 Leipzigissa Mendelssohnin johdolla.
”Suureksi” sinfonian nimitti 1800-luvun kustantaja erottaakseen sen ”Pienestä” sinfoniasta (VI) samassa sävellajissa.
Robert Schumann ylisti sinfoniaa kuuluisissa sanoissaan Neue Zeitschriftin artikkelissa sen taivaallisesta pituudesta. Schumannin kerrotaan myös sanoneen pitävänsä sitä suurimpana soitinmusiikkiteoksena sitten Ludwig van Beethovenin kuoleman. Teoksen temaattinen kehitys muistuttaa Beethovenista, mutta Schubert, satojen liedien säveltäjä, kiinnitti erityistä huomiota melodioihin. Teoksen uusi tyyli innoitti Schumannia itse ryhtymään sinfonikon uralle.
Suunnistuksen maailmanmestaruuskilpailut 2013
Suunnistuksen maailmanmestaruuskilpailut 2013 olivat järjestyksessään 30. suunnistuksen maailmanmestaruuskilpailut. Ne järjestettiin Sotkamossa Suomessa 6.–14. heinäkuuta 2013.
Sprintti, 3,92 km
8. heinäkuuta
Keskimatka, 6,31 km
12. heinäkuuta
Pitkä matka, 19,78 km
9. heinäkuuta
Viesti, 5,2+5,2+5,6 km
13. heinäkuuta
Sprintti, 3,43 km
8. heinäkuuta
Keskimatka, 5,06 km
12. heinäkuuta
Pitkä matka, 13,95 km
9. heinäkuuta
Viesti, 4,2+4,2+4,4 km
13. heinäkuuta
U.S.U.R.A.
U.S.U.R.A. oli italialainen elektronista tanssimusiikkia esittänyt yhtye. Aktiivisena se oli vuosina 1991–1998.
Keittolaatikko
Keittolaatikko voi tarkoittaa seuraavia samalla periaatteella toimivia kypsennysastioita:
Zlatan Saračević
Zlatan Saračević (s. 27. heinäkuuta 1956 Zenica) on bosniahertsegovinalainen kuulantyöntäjä, joka aktiiviurallaan edusti myös Jugoslaviaa.
Saračević voitti sisäratojen Euroopan-mestaruuden Sindelfingenissä 1980 tuloksella 20,43, ja sai EM-hallipronssia Grenoblessa 1981 tuloksella 19,40. Hän saavutti universiadeissa hopeaa 1983 tuloksella 19,66. Hän karsiutui loppukilpailusta Barcelonan olympialaisissa 1992.
Hän voitti kultaa Balkanin kisoissa 1989 sekä Jugoslavian-mestaruuden 1981 ja 1989.
Saračević työnsi ennätyksensä 21,11 Zagrebissa 16. kesäkuuta 1984. Sisäradoilla hän työnsi parhaimmillaan 20,57 Budapestissa 1. helmikuuta 1980
Viron kunnallisvaalit 2017
pienoiskuva|Suurin puolue kunnittain: [[Viron keskustapuolue  Viron reformipuolue  Viron sosiaalidemokraattinen puolue  Isänmaan ja Res Publican liitto  Vaaliliitot ja sitoutumattomat ehdokkaat	]]
Viron kunnallisvaalit 2017 pidettiin 15. lokakuuta 2017 ja niissä valittiin kunnanvaltuustot 79 Viron kuntaan. Kokonaisäänestysaktiivisuus oli 53,4 prosenttia. 27,8 prosenttia äänesti ennakkoon, joista 186 034 sähköisesti ja 120 474 äänestyspaikalla. Ehdokkaita oli yhteensä 11 804.
Vaalitulokset
Vaaleissa annettiin yhteensä 583 267 ääntä. Viron keskustapuolue sai 27,3 prosenttia äänistä, vaaliliitot 26,8 prosenttia, Viron reformipuolue 19,5, Sosiaalidemokraattinen puolue 10,3, Isänmaan ja Res Publican liitto 8, Viron konservatiivinen kansanpuolue 6,7, Viron vihreät 0,8, listojen ulkopuoliset ehdokkaat 0,4 ja Viron yhdistynyt vasemmistopuolue 0,2 prosenttia äänistä.
Tallinnassa keskustapuolue sai 40 valtuustopaikkaa 79:stä. Reformipuolue sai 18 paikkaa, sosiaalidemokraatit 9, konservatiivinen kansanpuolue 6, Isänmaan ja Res Publican liitto 5 ja Edgar Savisaar nousi valtuustoon omalta listaltaan. Tarton kaupunginvaltuuston 49:stä paikasta reformipuolue sai 20, sosiaalidemokraatit 8, keskusta 7, konservatiivinen kansanpuolue 6, Isänmaan ja Res Publican liitto 3, Tartu Heaks -vaaliliitto 3 ja Tartu Eest -vaaliliitto 2 paikkaa. Narvassa keskusta sai 23 ja Meie Narva -vaaliliitto 8 kaupunginvaltuuston 31:stä paikasta. Pärnun kaupunginvaltuuston 39:stä paikasta reformipuolue sai 9, Isänmaan ja Res Publican liitto 9, keskusta 7, Pärnu Ühendab -vaaliliitto 7, konservatiivinen kansanpuolue 6 ja sosiaalidemokraatit yhden paikan. Kohtla-Järvellä keskusta sai 18 valtuuston 25:stä paikasta. Sosiaalidemokraatit saivat 5 ja reformipuolue 2 paikkaa.
Duncan Armstrong
Duncan John D'Arcy Armstrong (s. 7. huhtikuuta 1968 Rockhampton, Queensland) on australialainen vapaauimari, joka vuoden 1988 kesäolympialaisissa voitti kultaa 200 metrin vapaauinnissa ME-ajalla 1.47,25 ja saavutti hopeaa 400 metrin vapaauinnissa 0,20 sekuntia maailmanennätyksen uineelle Itä-Saksan Uwe Daßlerille hävinneenä.
Myöhemmin Armstrong on toiminut uintikommentaattorina Channel Ninen Wide World of Sports -ohjelmassa.
Winterswijk
Winterswijk on kunta Alankomaissa, Gelderlandin provinssissa. Asukkaita kunnassa on 29 187 (1.2.2008) ja väestötiheys on 211/km². Kunnan pinta-ala on 138,8 neliökilometriä, josta vettä on 0,55 km². Winterswijkin pormestarina toimii Thijs van Beem. Winterswijkin keskuspaikka on samanniminen kuin kuntakin.
Winterswijkin kunta muodostuu seuraavista asutuskeskuksista: Meddo, Huppel, Henxel, Ratum, Brinkheurne, Kotten, Woold, Miste ja Corle.
Winterswijkin naapurikunnat ovat Vreden koillisessa, Stadtlohn ja Südlohn idässä, Borken kaakossa, Rhede etelässä, Bocholt ja Aalten lounaassa ja Oost Gelre luoteessa. Kuusi ensimmäisenä mainittua sijaitsevat Saksan puolella.
Historia
Nykyisen Winterswijkin paikalla oli jo 1 000 vuotta sitten kylä. Vanhimmat dokumentit itsenäisen Winterwijkin kunnan perustamisesta ovat peräisin 1000-luvulta. Kylän vanhin rakennus oli kirkko. Vuosisatojen aikana Winterswijk kehittyi pääasiassa maatalousyhteisöksi. Kehitys päättyi 1900-luvulla, kun teollinen vallankumous saavutti paikkakunnan ja väki alkoi työskennellä kylän monissa tekstiilitehtaissa. 1970-luvun lopulla viimeinenkin suuri tekstiilitehdas kuitenkin lopetti.
thumb|left|250px|Kartta Winterswijkin kunnasta. Rajat esittävät osoitteiden ja rakennusten perusrekisterin mukaisia asuinpaikkoja (Basisregistratie Adressen en Gebouwen (BAG) woonplatsen).
Library of Living Philosophers
Library of Living Philosophers on kirjasarja, jonka kukin osa on omistettu yhdelle elossa olevalle maineikkaalle filosofille. Sarjan tekemisen aloitti Paul Arthur Schilpp vuonna 1939. Hän toimi sarjan toimittajana vuoteen 1981 saakka. Vuodesta 1981 vuoteen 2001 toimittajana toimi Lewis Edwin Hahn ja hänen jälkeensä sarjaa on toimittanut Randall E. Auxier.
Kirjat sisältävät aiheena olevan filosofin ”intellektuaalisen omaelämäkerran” ja täydellisen julkaisuluettelon lisäksi kokoelman kriittisiä ja tulkitsevia esseitä useilta aikalaisfilosofeilta kohteena olevan filosofin käsittelemiltä aloilta, sekä kohteena olevan filosofin vastaukset kirjoituksiin. Sarjan alkuperäisenä tavoitteena oli mahdollistaa, että tunnetut filosofit saattoivat vastata tulkitsijoilleen vielä eläessään ja toivottavasti ratkaista loputtomat väittelyt siitä, mitä joku ”todella tarkoitti”. Vaikka sarja ei välttämättä olekaan onnistunut tässä nimenomaisessa tarkoituksessaan — vastaushan voi vaatia yhtä paljon tulkintaa kuin alkuperäinenkin essee — sarjasta on tullut arvostettu filosofinen resurssi ja keskeinen filosofisen keskustelun areena. Sarjaan pääsemistä pidetään filosofian alalla Nobelin palkintoon verrattavissa olevana kunnianosoituksena.
Suomalaisista filosofeista sarjassa on julkaistu osat Georg Henrik von Wrightille (1989) ja Jaakko Hintikalle (2006).
Osat
Tähän mennessä sarjassa on julkaistu seuraavat osat:
Tällä hetkellä suunnitelmissa ovat osat seuraaville filosofeille:
HMS Fife
HMS Fife (viirinumero D20) oli Britannian kuninkaallisen laivaston County-luokan hävittäjä.
Valmistus
Alus tilattiin 26. syyskuuta 1961 Fairfield Shipbuilding and Engineering Companyltä, missä köli laskettiin 1. kesäkuuta 1962. Alus laskettiin vesille 9. heinäkuuta 1964 ja otettiin palvelukseen 21. kesäkuuta 1966.
Palvelus
Aluksen B-torni korvattiin 1970-luvun puolivälissä neljällä Exocet-merimaaliohjuksen laukaisualustalla. Alus oli 1979 Karibianmerellä, jossa se avusti hurrikaani Davidin runtelemaa Dominicaa. Falklandin sodan alkaessa alus oli telakalla eikä se siten osallistunut sotatoimiin. Alus oli 1986 modernisoitavana, jolloin se muunnettiin koululaivaksi ja sen Sea Slug -ohjustenlaukaisualustat poistettiin. Poistolla saatiin lisää majoitus- ja opetustiloja.
Alus teki HMS Junon kanssa koulutuspurjehduksen Suurille järville ja vieraili muun muassa toukokuussa 1997 Chicagossa. Palattuaan Britteinsaarille kadetit laskettiin maihin Dartmouthissa, josta alus jatkoi matkaansa Portsmouthiin. Se poistettiin palveluksesta kesäkuussa.
Chilen laivasto
pienoiskuva|vasen|Chilen laivaston Blanco Encalada
Fife myytiin 12. elokuuta Chilelle, joka liitti sen laivastoonsa nimellä Blanco Encalada. Alus modernisoitiin Chileen saavuttuaan Talcahuanossa, jolloin hyödynnettiin poistetun Sea Slug järjestelmän jättämää vapaata tilaa rakentamalla suurempi hangaari. Alus vapautui telakalta toukokuussa 1988. Aluksen Sea Cat -ohjukset korvattiin 1996 Barak 1 -ilmatorjuntaohjusjärjestelmällä.
Alus poistettiin palveluksesta 12. joulukuuta 2003 ja myytiin romutettavaksi marraskuussa 2005.
Norboletoni
Norboletoni on anabolinen steroidi, joka kehitettiin 1966. Sitä ei ole kuitenkaan ikinä käytetty lääkkeenä, mutta sen tunnistettiin 2002 naisurheilijan dopingnäytteestä.
Norboletonia testasi ja kehitti 1960-luvulla yhdysvaltalainen lääkeyhtiö Wyeth. Lääkkeen käyttöä testasi kiistanalainen Leonard LeVann, joka käytti sitä kehitysvammaisilla lapsilla. Hänen raporttinsa mukaan norboletoni oli lievästi anabolinen aine, mutta pian selvisi, että LeVann ei ollut kertonut sivuvaikutuksista eikä hänen työnsä ollut täysin täsmällistä. Wyeth ei lopulta laittanut norboletonia markkinoille.
Kemisti ja lisäainevalmistaja Patrick Arnold löysi 1990-luvulla norboletonista 1960-luvulla tehdyt tutkimukset. Hän innostui aineesta, sillä havaitsi tutkimusten mukaan sen olevan voimakkaasti anabolinen ja vain lievästi androgeeninen. Hän päätti tuoda sen markkinoille designsteroidina. Dopingvalvojat eivät tunteneet ainetta, eikä sitä ollut siten myöskään mainittu kiellettyjen aineiden listalta. Sen käyttö paljastui 2002, kun pyöräilijä Tammy Thomasin dopingnäytteestä löytyi jälkiä siitä. Los Angelesissa toimivan dopinglaboratorion testaajat huomioivat Thomasin näytteen, josta löytyi poikkeuksellisen vähän ihmisen luonnollisia steroideja. Laboratorio kehitti pian tämän jälkeen uuden testin, jonka avulla norboletonin käyttö pystyttiin havaitsemaan.
Parhaan miessivuosan Jussi
Parhaan miessivuosan Jussi oli yksi Filmiauran jakamista Jussi-palkinnoista vuosina 1944–2022.
Parhaan miessivuosan Jussia on jaettu vuosina 1944–1965 ja uudelleen vuodesta 1981 alkaen. Vuosina 1966–1981 sekä eräinä muina yksittäisinä vuosina ei jaettu erillisiä pää- ja sivuosa-Jusseja vaan ainoastaan parhaan miesnäyttelijän Jusseja. Nämä on listattu artikkelissa Parhaan miespääosan Jussi-palkinto.
Keväällä 2022 Filmiauran hallitus ilmoitti, että sukupuoliperusteisista näyttelijäpalkinnoista luovutaan 2023. Jatkossa jaetaan parhaan pääosan ja parhaan sivuosan Jussit sekä parhaan näyttelijätulokkaan ja valkokankaan valopilkun Jussit.
Should I Stay or Should I Go
Marraskuussa 2004 Rolling Stone -lehti arvosti kappaleen sijalle 228 The 500 Greatest Songs of All Time -listallaan.
Zeist
Zeist on kunta ja kaupunki keskellä Alankomaita, Utrechtin provinssissa. Asukkaita kunnassa on 60 339 (1.2.2008) ja väestötiheys on 1 243 as./km². Kunnan pinta-ala on 48,64 neliökilometriä, josta vettä on 0,11 km². Zeistin pormestarina toimii Koos Janssen.
Zeistin naapurikunnat- ja kaupungit ovat Baarn pohjoisessa, Soest koillisessa, Amersfoort ja Leusden idässä, Woudenberg kaakossa, Utrechtse Heuvelrug etelässä, Bunnik lounaassa, Utrecht lännessä ja De Bilt luoteessa.
Zeistissä sijaitsee muun muassa alueellinen sairaala, suuri elokuvateatteri, uimahalli sekä 1600-luvulta peräisin oleva linna.
Lähellä Zeistiä sijaitseva entinen Yhdysvaltain ilmavoimien tukikohta Camp Zeist (Kamp van Zeist) julistettiin vuonna 2000 Yhdistyneen kuningaskunnan (erityisesti Skotlannin) suvereeniksi territorioksi. Camp Zeist on Skotlannin lakien alainen ja siellä käytiin Lockerbien pommi-iskun oikeudenkäynti.
Historia
Nimi Seist mainitaan jo vuonna 838. Vuonna 1180 nykyisen Zeistin alueelle rakennettiin roomalais-katolinen kirkko. Kirkko oli pystyssä vuoteen 1841 saakka, kunnes sen tilalle rakennettiin uusgoottilainen rakennus. Ainoastaan torni on jäänyt jäljelle 1100-luvun kirkosta. 1600-luvulla Zeistiin rakennettiin linna, joka on Ranskassa sijaitsevan Versailles'n linnan pieni replika. Linnan ympärillä on myös puutarha. Linna on ollut Zeistin kunnan omistuksessa vuodesta 1924 lähtien.
Ranskan vallan alla vuonna 1804 kenraali Marmont perusti sotilasleirin lähelle Zeistiä. Vuonna 1805 Napoleon Bonaparte voitti lähellä Austerlitzia (nykyisin osa Tšekin tasavaltaa) käydyn taistelun, jonka kunniaksi kenraali Marmontin leiri nimettiin Austerlitziksi.
Asutuskeskukset
Zeistin kunnan asutuskeskukset ja niiden väkiluvut 1. tammikuuta 2006: Lähde: Zeistin kunta
Kuuluisia asukkaita
pienoiskuva|Zeistin kunnantalo
Kirjokerikääpä
Kirjokerikääpä (Ceriporia excelsa) on Suomessa eteläispainotteisesti esiintyvä kääpälaji. Sitä tavataan lehtometsistä ja lehtomaisista kangasmetsistä, joissa se elää pitkälle lahonneilla ja maakosketuksessa olevilla lehtipuiden rungoilla kuten koivulla, haavalla, lepällä, tuomella ja pähkinäpensaalla.
Kirjokerikäävän yksivuotinen itiöemä kasvaa alustanmyötäisesti yleensä pieninä laikkuina, mutta joskus laajana alueena. Noin 1 mm paksuinen itiöemä on tuoreena pehmeä ja kuivana hauras. Reunusta ei ole vaan pillit yltävät reunaan asti. Kirjokerikäävän värivaihtelu on suurta. Nuorena pillipinta on valkoinen tai tavallisemmin vaaleanlilahtava, parhaassa kasvuvaiheessa väri on kirkas heleän- tai verenpunainen. Vanha kääpä voi olla vaaleanlila, oljenvihertävä tai -keltainen. Kuivassa itiöemässä kulloinenkin väri voi osin säilyä ja muuten kääpä muuttuu vihertävän harmaaksi. Pohjamalto on rusehtavan violetti ja tuoreena vetisen hyytelömäinen, pillit ovat väriltään vähän vaaleampia. Kuiva lohkopinta on kokonaisuudessaan oljenvärinen. Pillikoko on 2–5 millimetrillä ja käävän kuivuessa koko suurenee repeilyn vuoksi. Muista lehtipuilla elävistä kirkkaanvärisistä kerikäävistä kirjokerikäävän erottaa isomman pillikoon perusteella.
Woolwichin telakka
Woolwichin telakka oli Britannian kuninkaallisen laivaston telakka Thames-joen varrella Woolwichissa. Telakalla valmistui lukuisia aluksia 1500-luvun alusta aina telakan sulkemiseen 1860-luvun lopulla. Alus on nykyisin asuinalueena ja osittain teollisuusalueena. Joitakin historiallisia jäänteitä on entisöity.
Kuningas Henrik VIII perusti telakan vuonna 1512 valmistamaan aikansa suurimman sotalaivan Henry Grace à Dieu. Läheisen Deptfordin telakan tavoin telakka-alue valittiin todennäköisesti sijainnin perusteella. Suurimmillaan telakka-alueella oli kaksi kuivatelakkaa, katetut vetotelakat, mastojen asennus vinssit, lukuisia varastorakennuksia, portinvartijoiden rakennukset sekä kellotapuli, tykein varustettu linnoitus sekä loppuaikoina suuri metallipaja, jossa valmistettiin ankkureita sekä muita telakan tarvitsemia metalliesineitä.
HMS Bellerophon (1865)
HMS Bellerophon oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1865 vesillelaskettu puurunkoinen panssarifregatti.
Woolwichin telakka
Kuninkaallinen köydenpunomo, joka oli aikansa suurimpia, perustettiin alueella 1570-luvulla. Punomo oli liian pitkä mahtuakseen telakka-alueelle ja siten sitä jatkettiin nykyisen Beresford Streetin paikalle. Köydenpunomo jatkoi toimintaansa aina vuoteen 1750, jolloin vastaavia ratoja perustettiin muille telakoille. Pian tämän jälkeen köydenpunomo vaurioitui pahoin tulipalossa ja sen jäljelle jääneet rakennukset purettiin vuonna 1835.
Telakka suljettiin 1869 sen jälkeen kun Portsmouthin ja Devonportin telakat oli saatu käyttöön valmistamaan suuria höyryaluksia. Sulkemisen jälkeen alue oli puolustusministeriön käytössä Royal Arsenalin varastoalueena. Vuonna 1926 telakka-alueen länsiosat myytiin. Vanhempi itäosa säilyi puolustusministeriön omistuksessa aina 1960-luvulle ja se luovutettiin 1970-luvun alussa Greenwich London Borough Councilille asuntoalueeksi.
HMS Bellerophon (1865)
Palvelus
Alus siirrettiin koululaivaksi vuonna 1904 nimettynä HMS Indus III:ksi. Alus myytiin romutettavaksi vuonna 1922.
17. joulukuuta
17. joulukuuta on gregoriaanisen kalenterin mukaan vuoden 351. päivä (352. päivä karkausvuonna). Vuodesta on jäljellä 14 päivää.
Kuolleita
Katso myös: kalenteri ~ 16. joulukuuta, 18. joulukuuta
Tangonimi
Tangonimi on salanimi, joka muodostetaan henkilön toisesta etunimestä ja äidin tyttönimestä. Nimitys viittaa ajatukseen, että suomalaisten tangoartistien taiteilijanimiä olisi muodostettu tällä perusteella. Tästä on edelleen kehittynyt suosittu leikki, jossa kuka tahansa voi määrittää itselleen tangonimen.
Tangonimiä tiedetään Suomessa käytetyn ainakin muutamissa tapauksissa. Osa yhtyeen The Five Corners Quintet jäsenistä käytti tällä periaatteella muodostettuja salanimiä yhtyeen levytyksissä. Myös yhtyeen Leevi and the Leavings viimeiseksi jääneellä albumilla Hopeahääpäivä (2003) yhtyeen kaikki jäsenet esiintyivät näin muodostetuilla salanimillä. Käytetyt nimet olivat: Erik Kääriäinen (Gösta Sundqvist), Juhani Plotard (Risto Paananen), Raimo Louko (Juha Karastie) ja Anders From (Niklas Nylund). Eläkeläiset-yhtye käyttää myös salaniminä tangonimiä.
Marcus Monsen
pienoiskuva|Marcus Monsen Marcus Monsen (s. 19. helmikuuta 1995) on norjalainen alppihiihtäjä, joka edustaa Aron Skiklubb -seuraa.
Vuonna 2012 Monsen osallistui nuorten talviolympialaisiin Innsbruckissa sijoittuen superalppiyhdistetyssä neljänneksi, suurpujottelussa viidenneksi ja supersuurpujottelussa kuudenneksi. Alppihiihdon maailmancupissa Monsen kilpaili ensimmäisen kerran St. Moritzin suurpujottelussa helmikuussa 2014 sijoittuen heti maailmancupin pisteille oltuaan 26:s.
Varoittava esimerkki
Varoittava esimerkki on Tehosekoittimen kolmas studioalbumi, joka julkaistiin syyskuussa 1998.
Albumi nousi Suomen virallisen listan kymmenennelle sijalle, ja pysyi listalla yhteensä viisi viikkoa.
Kappaleet
Kaikki kappaleet säveltänyt Matti Mikkola, ellei toisin mainittu.
Jordan 197
Jordan 197 oli brittiläisen Gary Andersonin suunnittelema auto, jolla Jordan -talli kilpaili Formula 1 -kaudella 1997. Autoa ajoivat saksalainen Ralf Schumacher ja italialainen Giancarlo Fisichella, jotka molemmat olivat tallissa ensimmäistä kauttaan. Schumacherille kausi oli ensimmäinen, kun taas Fisichella oli osallistunut edeltäneellä kaudella kahdeksaan kilpailuun Minardilla.
Auton moottorit valmisti Peugeot ja jarrut tallille toimitti yhteistyössä Carbone ja Brembo. Auto painoi 600 kg kuljettajan kanssa. Polttoaineen tallille toimitti Total.
Talli otti kauden aikana isoja edistysaskeleita, kun se avasi oman tuulitunnelin. Myös henkilöstömäärää kasvatettiin niin, että vuoden lopussa tallilla oli 130 työntekijää. Nyt talli pystyi itse rakentamaan rungon ja vaihdelaatikon lisäksi myös muita auton osia.
Kauden aikana ilmeni, että talli oli vahvempi kuin koskaan aiemmin. Saksan GP:ssa Fisichella taisteli voitosta Gerhard Bergerin kanssa. Kilpailu päättyi Fisichellan keskeyttämiseen toiselta sijalta. Ralf Schumacher saavutti Argentiinan GP:ssa uransa ensimmäisen palkinto- ja pistesijan sijoittumalla kilpailun kolmanneksi. Loppukaudella hän ajoi kolmesti viidenneksi ja kahdesti kuudenneksi. Fisichella nousi kauden aikana kahdesti palkintokorokkeelle, kun hän oli Kanadan GP:ssa kolmas ja Belgian GP:ssa peräti toinen. Lisäksi hän ajoi kolmesti neljänneksi ja kertaalleen kuudenneksi. Fisichella ajoi myös kilpailun nopeimman kierroksen Espanjan GP:ssa. Se jäikin tallin viimeiseksi.
Talli teki kauden päätteeksi uuden yhden kauden piste-ennätyksensä. Pisteitä Scumacher ja Fisichella saavuttivat yhteensä 33 kappaletta, mikä oikeutti valmistajien MM-sarjassa jälleen viidenteen sijaan.
Formula 1 -tulokset
Lihavointi tarkoittaa paalupaikkaa, kursivointi nopeinta kierrosta.
Uinnin pitkän radan Suomen-mestaruuskilpailut 2008
Uinnin Suomen-mestaruuskilpailut 2008 järjestettiin Espoossa 7.-10. helmikuuta 2008. Kilpailujen järjestävänä seurana toimi Cetus.
Artur Kotenko
Artur Kotenko (s. 20. elokuuta 1981 Tallinna, Viro) on virolainen jalkapallomaalivahti, joka pelaa Veikkausliigan FF Jarossa.
Sinfonia nro 6 (Schubert)
Franz Schubert sävelsi kuudennen sinfoniansa ("Pienen C-duurisinfonian", D. 589) lokakuun 1817 ja helmikuun 1818 välillä. Teoksen esitti ensimmäistä kertaa Otto Hatwigin johtama pieni orkesteri kapellimestarin Schottenhofin-asunnolla vuonna 1818. Julkinen kantaesitys pidettiin 14. joulukuuta 1828 Gesellschaft der Musikfreunden konsertissa Wienissä.
Kuudennen sinfonian Schubert sävelsi omillaan; hän oli säveltänyt viisi aiempaa vuosina 1813–1816 opiskellessaan Salierin johdolla. Beethovenin vaikutus kuuluu teoksessa muun muassa siinä, että menuetin tilalle Schubert on säveltänyt scherzon. Sinfonian alku muistuttaa Beethovenin 7. sinfonian alusta.
Eerik Pakana
Eerik Pakana oli vallantavoittelija, joka kuningas Stenkilin kuoltua 1066 taisteli valtaistuimesta Eerik Stenkilinpojan kanssa. Molemmat Eerikit kuolivat sodan seurauksena 1067, ja kuninkaaksi nousi Stenkilin toinen poika, Halsten.
Historiallisissa lähteissä molemmat Eerikit mainitaan vain Adam Bremeniläisen kronikassa Gesta Hammaburgensis ecclesiae pontificum.
Metropolia-ammattikorkeakoulu
thumb|Metropolian pääkampus Helsingin [[Myllypurossa.]]
Metropolia-ammattikorkeakoulu on Suomessa pääkaupunkiseudulla toimiva monialainen ja kansainvälinen ammattikorkeakoulu, joka aloitti toimintansa 1. elokuuta 2008, kun Helsingin ammattikorkeakoulu Stadia ja EVTEK-ammattikorkeakoulu yhdistyivät uudeksi ammattikorkeakouluksi. Metropoliassa on neljä koulutusalaa: kulttuuri, liiketalous, sosiaali- ja terveysala sekä tekniikka, joka on korkeakoulun suurin koulutusala. Opetusta tarjotaan myös englanniksi. Korkeakoulun englanninkielinen nimi on Metropolia University of Applied Sciences.
Metropolia on opiskelijamäärältään Suomen suurin ammattikorkeakoulu. Vuonna 2021 opiskelijoita oli noin 16 800. Vuonna 2021 korkeakoulusta valmistui 2 711 ammattikorkeakoulututkinnon ja 516 ylemmän ammattikorkeakoulututkinnon suorittanutta.