cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Puli
Luonne ja käyttäytyminen
Puli on vilkas, aktiivinen ja älykäs. Se vartioi taloa ja pihaa. Puli on ystävällinen ja avoin ihmisille. Se on myös lapsiystävällinen ja sopeutuu monenlaisiin perheisiin. Rotu oppii ja oivaltaa helposti, joten se on hyvä vaihtoehto moniin koiraharrastuksiin.
Alkuperä
Pulin uskotaan olevan pienistä unkarilaisista lammaskoirista kaikkein vanhin. Se on todennäköisesti aasialaista alkuperää ja saapunut jo 800 –1000-luvulla Karpaattien altaalle (nykyisen Unkarin alueelle) vaeltavien madjaari-paimentolaisten mukana. Joidenkin lähteiden mukaan pulien esi-isistä on ollut merkkejä jo n. 4000–6000 eaa, ja ne muistuttivat komondoria ja kuvaszia. 1900-luvun alussa unkarilaiset jakoivat pulin kolmeen erilaiseen koiratyyppiin; terrierimäisiin pumeihin, nyöriturkkisiin puleihin ja pystykorvamaisiin mudeihin. Rotutyyppien yhtenäistämiseen meni kuitenkin vielä vuosikymmeniä, ja vuonna 1915 kirjoitettiin ensimmäinen rotumääritelmä. Toisen maailmansodan jälkeen koirakanta oli hyvin pieni ja pulin jalostuksessa käytettiin myös tiibetinterrieriä.
Etymologia
Sana puli tarkoittaa paimentavaa koiraa.
Terveys
Puli on melko terve ja pitkäikäinen rotu. Suurin ongelma on rodussa yleinen lonkkanivelen kasvuhäiriö eli dysplasia, joka saattaa aiheuttaa kivuliaan nivelrikon koiralle.
Taktiikka
Taktiikka tarkoittaa sodankäynnissä ja perinteisenä käsityksenä oppia taistelun voittamisesta. Taktiikan alapuolella on taistelutekniikka ja yläpuolella operaatiotaito. Taktiikalla voidaan tarkoittaa myös muissa yhteyksissä ennalta asetetun päämäärän saavuttamiseksi valittavaa menettelytapaa.
Historia
Taistelukentällä on perinteisesti ollut neljä hyökkäyksellistä tapaa lyödä vihollinen: koukkaus, kiertäminen, murtautuminen ja rintamahyökkäys. 1900-luvulla kehitettiin vielä viides tapa: tunkeutuminen.
Koukkaus: tavoitteena on yksinkertaisesti siirtää omien joukkojen asevaikutus vastustajan eturintamaa heikompaan kohtaan, joko sivustaan tai selustaan. Pihtiliike on kaksipuolinen koukkaus.
Murtautuminen: tavoitteena jälleen siirtää oma asevaikutus vihollisen selustaan tai sivustaan. Murtautumalla vihollisen taistelulinjan läpi luodaan kaksi ”uutta sivustaa”, joita vastaan sitten hyökätään.
Rintamahyökkäys: oma taistelujärjestys hyökkää suoraan vihollisen eturintamaa vastaan. Kolmea edellistä huonompi vaihtoehto, sillä suoralla rintamahyökkäyksellä antaudutaan vihollisen täyden asevaikutuksen alaiseksi. Taitavat komentajat käyttivät ainoastaan, jos oli ajoitus- tai viestintäongelmia. Taitamattomien komentajien suosikki. Kuitenkin tehokasta kun hyökätään muuten heikentynyttä vihollista vastaan, esimerkiksi siirryttäessä puolustuksesta hyökkäykseen, kun vihollinen on ensin torjuttu.
Tunkeutuminen: jätetään vihollisen päävoimat lyömättä taistelukentällä, sen sijaan tunkeudutaan niiden läpi ja vallataan tai tuhotaan tavoitteet, joka romahduttaa vihollisen kyvyn taistella. Kehitettiin ensimmäisen maailmansodan aikana, alun perin jalkaväkitaktiikkana, seuraavana sovelluksena salamasota, nykyiset täsmäpommitukset ja informaatiosodankäynti seuraavat samaa periaatetta tunkeutumisesta.
Taktiset yksiköt Suomen armeijassa
Taktiset joukot tai yksiköt tarkoittavat asevoimien tai puolustusvoimien pienimpiä yksiköitä, Suomessa yleensä maavoimissa prikaatin osia, siis pataljoonia ja siitä alempia yksiköitä. Vastaavasti prikaati kokonaisuutena on Suomessa operatiivinen yksikkö ja sen käyttötaito operaatiotaitoa. Prikaati ei ole Suomessa enää välttämättä ennakkoon määritelty sotatoimiyhtymä, johon vain lisätään vahvistuksia, esimerkiksi neljäs taisteleva jääkäripataljoona, raskas tykkipatteristo tai mekanisoitu taisteluosasto, vaan valmiusprikaatissa on jo ennakkoon määrittelyissä otettu johdon, viestiyhteyksien ja huollon kannalta se, että lisäosia on voitava alistaa 1–2 joukkoyksikköä.
Muita merkityksiä
Sotataidosta sana taktiikka on laajentunut tarkoittamaan menettelytapaa liikkeenjohdossa ja joukkuepeleissä, esimerkiksi jalkapallossa ja jääkiekossa. Selvimmin liiketaloustieteen ja sotatieteiden käsitteet yhtenevät operaatioanalyysissä, jossa alun perin Yhdistyneen kuningaskunnan ilmavoimien suorittamia Saksan alueelle ja muualle Saksan hallussa pitämälle alueelle suunnattuja strategisia pommituksia ryhdyttiin suunnittelemaan matemaattisesti maan talouteen, muun muassa puolustusvälineteollisuuteen optimaalisesti vaikuttavalla tavalla matemaattisesti mallintaen. Toisen maailmansodan jälkeen operaatioanalyysi levisi markkinointiin jakelun optimoimiseksi myyntiverkostossa. Liiketaloustieteessä taktiikka tarkoittaa toimeenpano-ohjeita, jotka ovat seurauksia yrityksen strategiasta. Myöhemmin liiketaloustieteen strategia-käsitystä on selvennetty jakamalla yrityksen olemassaolon tarkoitus toiminta-ajatukseen ja sitä toteuttavaan liikeideaan. Liikkeenjohdossa toimeenpanon menetelmiä tarkoittava taktiikka ja tavoitteita kuvastava strategia sekoittuvat usein käsitteinä, koska liikkeenjohtoteorioiden käsitteistö ei ole kurinalaista, vaan ilmentää kulloinkin vallitsevaa johtamisteoriaa.
Balıkesirin maakunta
Balıkesir on Länsi-Turkissa sijaitseva maakunta.
Maakunta rajoittuu Egeanmereen lännessä, Çanakkalen maakuntaan luoteessa, Marmaramereen pohjoisessa, Bursan ja Kütahyan maakuntaan idässä sekä Denizlin ja Burdurin maakuntaan pohjoisessa sekä Manisanan ja İzmirin maakuntaan etelässä.
Maakunnan pääkaupunki on Balıkesir (272 569 as., 31.12.2014 arvio). Balıkesirin maakunnan pinta-ala on 14 583 neliökilometriä. Väkiluku oli 1 155 216 vuoden 2011 väestönlaskennassa; vuoden 2015 lopun arvio oli 1 186 688 asukasta.
Maakunnan nimi tulee persiankielen ilmauksesta, joka tarkoittaa "paljon hunajaa". Tämä viittaa lähialueiden runsaisiin hedelmä- ja vihannessatoihin sekä kuumiin lähteisiin. Luonnollisia työllistäjiä ovat matkailuelinkeinot ja oliivien jalostaminen. Lisäksi maakunnassa on avolouhoksia, joista kaivetaan kaoliinia.
Vuonna 2005 Balikesir nousi otsikoihin siellä havaitun Turkin ensimmäisen lintuinfluenssatapauksen takia.
Piirikunnat
thumb|270px|Balikesirin maakunnan piirikunnat. Maakunta on jaettu 20 piirikuntaan.
Naiselleni
20 suosikkia – Naiselleni on Pertti Neumannin kokoelmalevy vuodelta 1998. Kokoelma sisältää Neumannin soolokappaleiden lisäksi MAC-yhtyeen kappaleen "Suomi itkee" (1981) ja S.E.X.-yhtyeen kappaleet "Uuden aamun kitarat", "Liftari" ja "Sinä puhut, minä vaikenen" (1987). Levy on osa Warner Music Finlandin 20 suosikkia -kokoelmalevysarjaa.
Keltakurjenmiekka
Keltakurjenmiekka eli kurjenmiekka (Iris pseudacorus) on Euroopassa ja Pohjois-Afrikassa yleinen, näyttäväkukkainen kosteiden paikkojen kasvi. Suomessa laji on tavanomainen Etelä- ja Keski-Suomessa, entisten Oulun ja Lapin läänien alueella laji on rauhoitettu. Keltakurjenmiekka on myrkyllinen.
Keltakurjenmiekka on Kymenlaakson maakuntakukka.
Ulkonäkö ja koko
Paksujuurakkoinen keltakurjenmiekka kasvaa 60–120 cm korkeaksi. Sen miekkamaiset, varren tyveltä kasvavat lehdet ovat 50–90 cm pitkiä ja 2–4 cm leveitä. Kukat ovat kirkkaankeltaiset ja leveydeltään 7–10 cm. Kukan ulkokehälehdet ovat isoja ja taakäänteisiä, sisäkehälehdet pienempiä ja pystyjä. Keltakurjenmiekka kukkii kesä-heinäkuussa.
Kukkimattomien keltakurjenmiekkojen lehdet voi sekoittaa rohtokalmojuureen (Acorus calamus).
Elinympäristö
Keltakurjenmiekat kasvavat ravinteikkaissa, märissä paikoissa: järvien, jokien, ojien ja purojen savi-, lieju- ja mutarannoilla matalassa vedessä sekä tervaleppäkorvissa. Lajia kasvatetaan koristekasvina ja se saattaa levitä lähiympäristöön viljelykarkulaisena.
Käyttö
Keltakurjenmiekka on puutarhakasvi, josta on olemassa useita eri viljelylajikkeita. Viljeltyjä lajikkeita ovat mm.: 'Alba' (valkokukkainen), 'Variegata' (kirjavalehtinen keltakukkainen, lehtien kirjavuus katoaa kesän edetessä), 'Berlin Tiger' (ruskeakeltakukkainen). Keltakurjenmiekasta on olemassa myös kerrattu muoto.
Kasvin juurta on käytetty rohtona esimerkiksi haavojen hoitoon. Juuri sisältää paljon parkkihappoja, minkä vuoksi sitä on käytetty myös nahkojen parkitsemiseen.
Jan Neruda
pienoiskuva|upright|Jan Neruda. Jan Nepomuk Neruda (9. heinäkuuta 1834 Praha – 22. elokuuta 1891 Praha) oli tšekkiläinen kirjailija, kriitikko sekä modernin tšekkiläisen runouden uranuurtaja. Nerudan runot ovat monipuolisia, ja niihin sisältyy niin filosofisia runoja kuin isänmaallisia hymnejäkin. Neruda kuitenkin vihasi yläluokkaa, minkä voi huomata esimerkiksi hänen kertomuskokoelmastaan nimeltä Malostranské povídky vuodelta 1878. Prahan Malá Stranan kaupunginosan elämästä kertova kirja on suomennettu nimellä Prahalaistarinoita (2000). Nerudaa suomeksi on myös kokoelmassa Slaavilaisten kirjallisuuksien kultainen kirja vuodelta 1936.
Kartonki
pienoiskuva|Eri sävyisiä ja paksuisia kartonkeja pinossa. Kartonki on paksua paperia.
Jan Neruda
Suomennettuja runoja
Runoja antologiassa Slaavilaisen kirjallisuuden kultainen kirja, toim. V. K. Trast, WSOY 1936, Nerudan runot suomentanut V. K. Trast.
Kartonki
Paperien neliömassat vaihtelevat välillä 6–300 g/m², kun taas kartongin neliömassat ovat välillä 125–600 g/m². Kartonki on usein myös monikerroksista, toisin kuin paperi. Kerroksissa voidaan käyttää erilaisia raaka-ainetyyppejä haluttujen ominaisuuksien saavuttamiseksi. Kartonki valmistetaan kartonkikoneella. Tyypillisesti tavoitteena on valmistaa kartonkia, jolla on hyvä jäykkyys. Lisäksi kartongilta edellytetään yleensä riittävän hyvää painettavuutta.
Kartongit jaotellaan seuraavasti:
Taivekartonkia (200–400 g/m²) käytetään erilaisten rasiamaisten, teräväkulmaisten pakkausten valmistukseen. Se on käytetyn kuidun osalta kolmikerroksinen. Keskikerros on mekaanista sellua, pintakerrokset valkaistua sellua. Yläpinta on yleensä kaksoissavipäällystetty ja kiillotettu, ja joskus myös alapinta on ohuelti savipäällystetty tai pigmentoitu. Taivekartongin sileä pinta sopii hyvin offset- tai syväpainokäyttöön. Taivekartonkia voidaan päällystää muovilla tai laminoida alumiinilla.
Sellukartonki on valkoisesta sellusta valmistettua yksi- tai monikerroksista kartonkia, jossa voi olla savipäällystys painatusjäljen parantamiseksi. Sellukartongin tärkein käyttökohde on laminointi nestepakkauskartongiksi.
Kartongin käyttö pakkauksissa
Kartonkia käytetään pääasiassa pakkaustarkoituksiin. Lisäksi kartongista voidaan valmistaa kortteja, kirjan kansia tai laminaatteja. Kartonkia voidaan jatkojalostaa, jolloin sen ominaisuuksia parannetaan esimerkiksi lakkaamalla, laminoimalla tai päällystämällä. Näin saavutetaan esimerkiksi paremmat tiiveysominaisuudet tai parempi lämmön kesto. Tavallisin jatkojalostustapa on kuitenkin kartongin painaminen. Painamisen jälkeen kartonki muotoillaan pakkaukseksi nuuttauksen, stanssauksen ja liimauksen avulla.
Kartongin käyttö rakentamisessa
Rakentamisessa kartonkeja käytetään muun muassa rakennusaikaisiin suojauksiin sekä ilmansulkuna. Tyypillisesti rakennuskartonki on yksikerroksinen. Lisäksi käytetään kaksikerroksisia, joko bitumiraidoilla tai PVC-ruiskutuksella yhteen laminoituja kartonkeja. Bitumilaminoiduissa kartongeissa voi olla lujuutta parantamassa lasikuituverkko.
Bitumikartonkien eli ”tervapaperien” käyttö käytännössä loppui vuosituhannen vaihteessa johtuen bitumin soveltumattomuudesta kierrätettäväksi.
Viitteet
Paperboard Cartón
Jason Leonard
pienoiskuva|Jason Leonard vuonna 2018. Jason Leonard (s. 14. elokuuta 1968) on englantilainen rugbynpelaaja, joka pelasi Englannin joukkueessa 114 Rugby Unionin maaottelua vuosina 1990–2004.
Hyökkääjänä pelanneesta Leonardista tuli eniten maajoukkue-edustuksia saanut pelaaja, kun hän astui Phil Vickeryn tilalle neljännellä minuutilla Englannin pelatessa maailmancupin semifinaalissa Ranskaa vastaan Sydneyssä Australiassa 16. marraskuuta 2003.
Jukka-Pekka Kervinen
Jukka-Pekka Kervinen (s. 1961) on suomalainen säveltäjä, kokeellinen runoilija ja digitaalinen taiteilija.
Hänen runoteoksiaan on julkaistu muun muassa Parnasso- ja Tuli & Savu -lehdissä, Poethia, Moria, SHAMPOO, Aught, Swirl, Word/For Word, sidereality, can we have our ball back, 5_Trope, Generator, m.a.g, ja BathHouse Magazine -verkkojulkaisuissa ja useissa kokoelmissa.
Hän säveltää kamarimusiikkia, elektronisia teoksia ja tietokonemusiikkia.
Hän on tehnyt yhteistyötä muun muassa Mark Youngin, John M. Bennettin ja Jim Leftwichin kanssa.
Iso-Syöliö
Iso-Syöliö on Kanta-Hämeessä Hämeenlinnassa  sijaitseva lampi.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 12,9 hehtaaria ja se on 750 metriä pitkä ja 400 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 2,1 kilometriä.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Hauhon alueella (35.77), jonka Iso-Roineen alueeseen (35.773) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 108,2 metriä mpy.
Kalijärvi (Hämeenlinna, Rukkoila)
Maantietoa
Järven pinta-ala on 4,0 hehtaaria ja se on 950 metriä pitkä ja 450 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 950 metriä.
Laivue (laivasto)
Laivue (LV tai lv.) on viiriköistä tai alusperusyksiköistä koostuva merivoimien maavoimien pataljoonaa vastaava joukkoyksikkö. Laivuetta johtaa laivueenkomentaja apunaan esikunta. Laivuetta suurempi joukkoyksikkö on lippue ja sitä pienempi on viirikkö.
Austerlitzin taistelu
Austerlitzin taistelu (2. joulukuuta 1805/11 Frimaire An XIV FRC), joka tunnetaan myös nimellä Kolmen keisarin taistelu, oli yksi tärkeimmistä ja ratkaisevimmista Napoleonin sotien taisteluista. Taistelussa, jota pidetään Napoleonin suurimpana voittona, Ranskan Grande Armée kukisti vahvuudeltaan suuremman venäläis-itävaltalaisen armeijan, jota johtivat tsaari Aleksanteri I ja Pyhä Rooman keisari Frans II. Taistelu käytiin lähellä Austerlitzin kylää Itävallan keisarikunnassa. Austerlitz toi kolmannen liittokunnan sodan pikaiseen päätökseen itävaltalaisten allekirjoittaessa Pressburgin rauhan samassa kuussa. Taistelua kutsutaan usein taktiseksi mestarityöksi muiden historiallisten taisteluiden, kuten Cannaen ja Gaugamelan, ohella.
Voitettuaan Itävallan armeijan Ulmin sotaretkellä, Ranskan joukot onnistuivat valtaamaan Wienin marraskuussa 1805. Itävaltalaiset välttivät lisäkonflikteja siihen asti kunnes venäläiset saapuisivat vahvistamaan liittokunnan miesvoimaa. Napoleon lähetti armeijansa pohjoiseen liittokunnan joukkojen perään, mutta käski heidät takaisin teeskennelläkseen suurta heikkoutta joukoissa. Napoleon halusi houkutella liittokunnan taisteluun ja antoi ymmärtää, että Ranskan armeija oli surkeassa kunnossa hyläten jopa strategisesti tärkeän Pratzenin kukkulan lähellä Austerlitzia. Hän sijoitti Ranskan armeijan Pratzenin kukkulan alapuolelle ja heikensi tarkoituksellisesti oikeaa sivustaansa houkutellen liittokuntaa käynnistämään sinne suurhyökkäyksen. Marsalkka Davoutin Wienistä pikamarssittama III armeijakunta täytti Napoleonin jättämän aukon juuri ajoissa. Samaan aikaan liittokunnan runsas sijoittuminen ranskalaisten oikeaa sivustaa vastaan heikensi liittokunnan keskustaa Pratzenin kukkulalla, johon marsalkka Soultin IV armeijakunta hyökkäsi raa’asti. Liittokunnan keskustan murskauduttua ranskalaiset pyyhälsivät vihollisten molempien selustojen läpi passittaen liittolaiset vetäytymään sekasortoisesti tuhansien jäädessä vangiksi.
Liittokunnan katastrofi järkytti merkittävästi keisari Fransin uskoa brittiläisten johtamaan sotaan. Ranska ja Itävalta solmivat aselevon välittömästi ja Pressburgin rauha allekirjoitettiin hieman myöhemmin 26. joulukuuta. Pressburgin rauha syrjätti Itävallan sodasta ja liittokunnasta ja samalla vahvisti aiempia suurvaltojen kesken solmittuja Campo Formion ja Lunévillen rauhansopimuksia. Rauhansopimus vahvisti Itävallan aluemenetykset Italiassa ja Baijerissa Ranskalle, sekä Saksassa Napoleonin saksalaisille liittolaisille. Se myös määräsi 40 miljoonan frangin korvauksen kukistettujen Habsburgien maksettavaksi ja salli vetäytyvien venäläisjoukkojen marssia vihollisalueiden läpi takaisin kotimaahansa. Olennaisesti voitto Austerlitzissa salli Reinin liiton (joukko saksalaisia valtioita tarkoituksenaan toimia puskurivyöhykkeenä Ranskan ja Keski-Euroopan välillä) muodostamisen. Reinin liitto teki Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan käytännössä hyödyttömäksi johtaen viimeksi mainitun romahtamiseen vuonna 1806, sen jälkeen kun Frans luopui keisarillisesta valtaistuimesta jättäen ainoaksi viralliseksi arvonimekseen Itävallan keisarin. Nämä saavutukset eivät kuitenkaan vakiinnuttaneet kestävää rauhaa Euroopassa. Preussin huolenaiheet Ranskan kasvavasta vaikutusvallasta Keski-Euroopassa sytytti neljännen liittokunnan sodan vuonna 1806.
Taustaa
Huomattuaan, että oli mahdotonta nousta maihin Englantiin, Napoleon käänsi katseensa itään. Englantiin lähettäväksi tarkoitettu armeija sulautettiin noin 200 000 sotilaan Grande Arméehen. Napoleon eteni Mannheimista Regensburgiin. Tonava ylitettiin lokakuun 7. päivänä ja Ulm saarrettiin 9. päivänä. 30 000 miehen itävaltalaisarmeija pakotettiin antautumaan.
Napoleonin tavoitteena oli sotamarsalkka Kutuzovin joukkojen saartaminen, mutta nämä perääntyivät koko ajan ranskalaisten tieltä. Marraskuun puoleenväliin mennessä myös Wien oli miehitetty. Silloin Napoleon sai tiedon, että ranskalais-espanjalaiset alukset olivat kärsineet tappion Trafalgarissa. Hän oli vihamielisen Euroopan sydämessä ja näytti siltä, että hän ei saisi Kutuzovia kiinni ennen kuin tämä saisi avukseen itävaltalaisen ja toisen venäläisen armeijan. Olmützissa olevan venäläis-itävaltalaisen armeijan vahvuus oli jo 90 000 sotilasta. Ne siirtyivät etelään toivoen lyövänsä ranskalaisten oikean sivustan ja katkaisevan heidän yhteytensä Wieniin.
Ranskalaiset joukot
Napoleonin joukkoihin kuului yhteensä 73 000 sotilasta: 63 000 jalkaväkeä ja 10 000 keisarillisen kaartin ratsuväkimiestä. Kevyitä tykkejä oli 139. Ranskalaisten armeijaa oli uudistettu merkittävästi.
Venäläis-itävaltalaiset joukot
Liittokunnan joukot käsittivät yhteensä noin 85 000 miestä: 68 000 jalkaväkimiestä ja 17 500 ratsuväkimiestä. Tykkejä oli 278, kaksinkertaisesti ranskalaisten tykkimäärä.
Napoleonin ansa
Napoleon laati Määriin vastaloukun. Aluetta oli helppo puolustaa. Napoleon uskoi, että jos hän valitsemassaan maastossa saisi venäläis-itävaltalaiset joukot hyökkäämään, hän saisi vielä käännettyä tilanteen edukseen ja voittaisi vihollisensa. Napoleon suunnitteli tarkasti, mitä tekisi, ja määräsi armeijansa teeskentelemään väsynyttä ja heikkoa. Hän jopa pyysi silmänlumeeksi aselepoa.
Liittoutuneiden leirissä tsaari Aleksanteri I uskoi saaneensa loistavan tilaisuuden murskata Napoleonin armeija ja määräsi armeijansa etenemään ja hyökkäämään ranskalaisten muka heikkoa oikeaa sivustaa vastaan. Näin liittoutuneet nielaisivat syötin, jonka Napoleon oli heille asettanut.
Taistelu
thumb|350px|Austerlitzin taistelu 2. joulukuuta 1805. Joulukuun toisena päivänä liittoutuneet tekivät odotetusti päähyökkäyksen Telnitzissä ranskalaisten oikeaa sivustaa vastaan, joka perääntyi suunnitelman mukaisesti. Huomatessaan tämän liittokunta lähetti lisää sotilaita oikean sivustan kimppuun, mutta samalla heidän keskustansa muuttui heikommaksi. Juuri tätä Napoleon oli toivonut. Marsalkka Soultin komentamat miehet hyökkäsivät voimalla hieman ennen keskipäivää liittoutuneiden kylkeen Pratzenissa ja yllättivät siellä sijainneet vihollisen joukot perusteellisesti, katkaisten venäläis-itävaltalaisen armeijan kahtia. Kutuzovin joukot yrittivät toistuvasti vallata kukkulan takaisin, mutta ranskalaiset torjuivat kaikki vastahyökkäykset.
Vasemmalla siivellä kaksi ranskalaista osastoa hyökkäsi venäläisten oikealle sivustalle, joka ankaran vastarinnan jälkeen pirstottiin. Soult kääntyi liittoutuneiden vasenta sivustaa vastaan. Yllätetyt venäläiset ja itävaltalaiset pakenivat. Jotkut juoksivat jäätyneen Satchanjärven jäälle, jolloin ranskalaiset ampuivat tykeillään jään rikki. Tuhansia hukkui.
Taistelun jälkeen
Liittokunnan tappiot nousivat noin 25 000 mieheen, mutta ranskalaisten tappiot olivat vain 1 500. Rauhanehdossa Itävalta joutui luovuttamaan huomattavia maa-alueita Ranskalle, Baijerille ja Preussille.
Lähteet
49.12778°N, 16.76361°W
Alain Casanova
Alain Casanova (s. 18. syyskuuta 1961) on ranskalainen jalkapallovalmentaja ja entinen maalivahti. Helmikuusta 2022 lähtien hän on toiminut Lausannen päävalmentajana.
Ura pelaajana
Casanova aloitti peliuransa piskuisessa INF Vichyn joukkueessa 1980. Hän siirtyi kolme kautta myöhemmin Le Havre AC:n paitaan edustaen seuraa 1980-luvun loppuun saakka. Hän siirtyi 1990 Olympique de Marseilleen, muttei onnistunut pelaamaan ainoatakaan ottelua suurseuran paidassa. Hän oli kuitenkin mukana Euroopan Cupin finaalissa 1991 varamaalivahtina. 1992 hän siirtyi Toulouse FC:n joukkueeseen lopettaen peliuransa violettivalkoisissa 1995.
Ura valmentajana
Peliuransa jälkeen Casanova on työskennellyt apulaisvalmentajana Toulouse FC:n organisaatiossa vuosien ajan. Vuonna 2006 hän suoritti valmentajantutkinnon ja toimi Élie Baupin apuvalmentajana TFC:n loistaessa Ligue 1:ssä kaudella 2006–2007. Baupin saatua potkut kauden 2007–2008 jälkeen Casanova nimitettiin toukokuun lopussa TFC:n uudeksi päävalmentajaksi. Casanovan ensimmäinen kausi Toulousen peräsimessä oli menestyksekäs ja seura sijoittui komeasti neljänneksi päästen mukaan Eurooppa-liigaan. Toulouse selvitti tiensä lohkovaiheeseen, jossa se kuitenkin jäi kolmanneksi ja putosi jatkosta. Europelien tuoma tiivimpi ottelutahti hyydytti Toulousea kotimaan liigassa ja sijoitus oli kauden 2009–2010 päätteeksi vasta 14s: Kaudella 2010–2011 TFC ei myöskään ole päässyt terävimmän kärjen mukaan, mutta siitä huolimatta seura teki maaliskuun lopussa kaksivuotisen jatkosopimuksen Casanovan kanssa. Kausi päättyi lopulta kahdeksanteen sijaan.
TFC jatkoi myös seuraavilla kausilla turvallisesti Ranskan liigan keskikastissa. Casanova luotsasi joukkueen sijoille 8 ja 10, eikä suurempaa menestystä tullut myöskään cupeista. Toukokuun alussa 2014 TFC ilmoitti tehneensä kaksivuotisen jatkosopimuksen Casanovan kanssa. Seura oli sillä hetkellä liigassa yhdeksäntenä. Kausi 2014/15 oli Toulouselle vaikea ja joukkue putosi keskikastista putoamiskamppailuun. Casanovan pitkä ura TFC:ssa päättyi lopulta maaliskuussa 2015, kun putoamiskamppailuun vajonnut seura purki valmentajan sopimuksen.
Kesäkuussa 2016 Casanovasta tuli Ligue 2-seura RC Lensin päävalmentaja. Lens taisteli Casanovan johdolla noususta takaisin pääsarjatasolle, mutta joutui lopulta taipumaan tasaisessa nousutaistelussa neljänneksi. Eroa nousukarsintoihin edenneeseen Troyes'een jäi vain piste. Kausi 2017/18 lähti sen sijaan kehnosti käyntiin ja Lens hävittyä neljä ensimmäistä sarjaottelua Casanova sai potkut elokuussa 2017.
Kesäkuussa 2018 Casanova palais kolmivuotisella sopimuksella Toulousen päävalmentajaksi. Casanovan johdolla Toulousen kausi 2018/19 sujui alavireisesti ja joukkue säilytti liigapaikkansa vain neljän pisteen turvin ja oli 16:s. Kausi 2019/20 lähti liikkeelle myös heikosti ja seura erotti Casanovan lokakuun alkupuolella 2019.
Casanova palasi valmennustehtäviin reilun kahden vuoden tauon jälkeen, kun Sveitsin liigassa putoamiskamppailuun juuttunut Lausanne palkkasi hänet päävalmentajakseen.
Minouche Smit
Siellä hän sijoittui kuudenneksi 4x200 metrin vapaauintiviestissä ajalla 8.08,48. Joukkueessa uivat myös Carla Geurts, Patricia Stokkers ja Kirsten Vlieghuis. Vuotta aiemmin hän oli voittanut samalla matkalla hopeaa pitkän radan EM-uinneissa. Atlantassa Smit oli myös neljäs 4x100 metrin vapaauintiviestissä. Joukkueessa uivat myös Marianne Muis, Wilma van Hofwegen, ja Karin Brienesse. Ainoassa henkilökohtaisessa startissaan 200 metrin sekauinnissa Smit oli seitsemäs, ajalla 2.16,73.
Smit on naimisissa toisen alankomaalaisen huippu-uimarin, Pieter van den Hoogenbandin kanssa. Parilla on yksi lapsi.
Kalju
250px|thumb|Presidentti [[Urho Kekkonen pitämässä uudenvuodenpuhetta 1. tammikuuta 1959.]] Kalju on ihmisen päälaki tai suuri päälaen osa, jossa ei ole hiuksia. Suomen yleiskielessä substantiivi tai adjektiivi kalju voi viitata sekä kaljuuntuneeseen että päänsä paljaaksi eli kaljuksi ajelleeseen henkilöön.
Miestyyppinen kaljuuntuminen alkaa yleensä ohimoilta tai päälaelta. Naistyyppisessä kaljuuntumisessa hiustenlähtöä tapahtuu usein koko pään alueelta.
Mieshormoneiden eli androgeenien ja etenkin hiusten kasvua säätelevään dihydrotestosteroniin liittyvää kaljuuntumista esiintyy yleisesti molemmilla sukupuolilla. Se aiheuttaa miehillä miestyyppistä kaljuuntumista, mutta naisilla yleensä naistyyppistä kaljuuntumista.
Syyt
Tahaton kaljuus johtuu epätavallisen runsaasta hiustenlähdöstä, jota kutsutaan alopeciaksi. Alopecia johtuu useimmiten perintötekijöistä.
Alopecia voi johtua myös elimistön kuormituksesta, jonka voi aiheuttaa esimerkiksi synnytys, lääkitys, ehkäisypillerit tai sädehoito. Hiusten irtoaminen näiden syiden vuoksi tapahtuu usein vasta muutaman kuukauden kuluttua lääkitysmuutoksesta tai elimistöä kuormittavasta tapahtumasta. Myös autoimmuunisairaudet, arpeuttava karvatuppitulehdus, kilpirauhasen vajaatoiminta, munasarjojen monirakkulaoireyhtymä, raudanpuute, vähäproteiininen ruokavalio ja raju laihtuminen saattavat aiheuttaa kaljuuntumista.
Myös voimakas tulehdus voi aiheuttaa hiustenlähtöä. Hiusten kasvu ennallistuu tällöin yleensä puolen vuoden sisällä. Miestyyppiseen kaljuuntumiseen saattaa liittyä myös hiivasienten aiheuttamaa tali-ihottumaa.
Yleisyys
Noin puolet 50-vuotiaista miehistä kokee kaljuuntumista ja 80 prosenttia 80-vuotiaista. 30-vuotiaista naisista noin 12 prosenttia potee naistyyppistä kaljuuntumista ja 30–40 prosenttia 60–69-vuotiaista. Pälvikalju-nimistä autoimmuunisairautta potee noin kaksi prosenttia ihmisistä jossain elämänsä vaiheessa. Kaljuuntuminen on erityisen tyypillistä eurooppalaista syntyperää oleville miehille.
Androgeeneistä johtuva kaljuuntuminen saattaa alkaa on teini-iässä. Naisilla se on kuitenkin yleisintä menopaussin jälkeen.
Hiustenlähdön hoitomuodot ja kosmeettiset avut
Naistyyppistä kaljuuntumista hoidetaan minoksidiililla, joka tehoaa 20–25 prosentissa tapauksista. Minoksidiiliihoitoa tulee jatkaa loppuelämä, koska sen vaikutukset eivät ole pysyviä. Jos minoksidiili ei tehoa, saatetaan ehkä kokeilla esimerkiksi spironolaktonia, simetidiiniä, ehkäisypillereitä tai ketokonatsolia.
Miestyyppistä kaljuuntumista hoidetaan minoksidiilillä ja finasteridillä. Ne saattavat aiheuttaa kuitenkin seksuaalisen halukkuuden ja kyvykkyyden heikkenemistä, ja riski tähän kasvaa iän karttuessa.
Hiustenlähtöä voidaan korjata myös kirurgisesti niskasta siirretyllä hiussiirteillä. Hoito on kallis, mutta sen tulokset ovat pysyviä.
Estrogeenin ja keltarauhashormonin yhdistelmä on osoittautunut erittäin tehokkaaksi hiustenlähdön hoitomuodoksi joillekin vaihdevuodet ohittaneille naisille.
Ravinnossa pitäisi olla riittävästi hiustenkasvun vaatimia C-, B- ja A-vitamiineja sekä sinkkiä, rautaa, kuparia, seleeniä, piitä, magnesiumia ja kalsiumia.
Kaljuutta voidaan myös peittää peruukein tai eri hiustyylein, kuten kampaamalla jäljellä olevat hiukset peittämään kalju kohta. Hiusten harventumista voidaan peittää hiustuuhentimella eli niin sanotulla hiuspölyllä (hair fiber), joka värjää päänahan värillä, joka on lähellä hiusten oma väriä.
Jotkut hiustenlähdöstä kärsineet saattavat pitää hiusten ajelua kokonaan pois puhdistavana ja vapauttavana kokemuksena.
Hiustenlähdön ja kaljuuntumisen psykologiset seuraukset
Hiustenlähdön ja kaljuuntumisen psykologisten seurausten on havaittu vaihtelevan laajasti. Jotkut hyväksyvät kaljuuntumisen aiheuttaman muutoksen hyvin ilman psykologisia oireita, toisilla puolestaan psykologiset seuraukset ovat pahimmillaan vakavia ja voivat ilmetä esimerkiksi ahdistuksena, masennuksena, aggressiivisuutena, uupuneisuutena, itsetunnon huononemisena, sosiaalisena eristäytymisenä ja itsemurha-ajatuksina.
Syövän hoidossa käytetyn kemoterapian aiheuttama hiustenlähtö voi olla erityisesti naispotilaille hyvin raskas psykologinen taakka. Jo pelkkä tieto mahdollisesta hiusten menettämisestä kemoterapiassa voi aiheuttaa huomattavaa ahdistuneisuutta ja stressiä.
Kaljun sosiaalinen merkitys
thumb|Kalju nainen.
Kaljua voidaan pitää myös eräänä hiustyylinä. Suomessa kalju muodostui eräänlaiseksi tavaramerkiksi esimerkiksi presidentti Urho Kekkoselle, muusikko Juice Leskiselle ja kirjailija-ohjaaja Jouko Turkalle.
Skinheadeille ajeltu pää on keskeinen tunnusmerkki, ja erityisesti aiempina vuosikymmeninä täysin kaljuksi ajeltu pää valkoihoisilla yhdistettiinkin hyvin laajasti skinheadeihin ja uusnatseihin. Varsinkin 1990-luvulta lähtien esimerkiksi Zinédine Zidanen ja Dwayne Johnsonin kaltaisten julkisuuden henkilöiden on katsottu tehneen kaljuksi ajellusta päästä sosiaalisesti hyväksytymmän länsimaissa.
BDSM-kulttuurissa alistetun osapuolen eli subin pään ajelu kaljuksi voi olla eräs alistamisen muoto.
Kalju naisilla
Naisilla kaljuuntuminen on edelleen hyvin laajasti tabu. Kaljuja naisia ei juurikaan esiinny valtavirtamediassa. Silti ainakin Yhdysvalloissa arviolta 50 prosenttia naisista kokee jossain vaiheessa elämäänsä havaittavaa hiustenlähtöä. Hiustenlähtö on erityisen yleistä yli 40-vuotiailla, vastikään synnyttäneillä, syöpähoidoissa tai muunlaisissa lääketieteellisissä hoidoissa olleilla sekä esimerkiksi tiukkoja poninhäntiä tai voimakkaita hiustuotteita käyttävillä.
Magnhild
Magnhild on Pohjoismaissa käytetty naisen etunimi, joka on luultavasti saksalaista alkuperää. Nimen alkuosan merkitys on ’voima’ ja loppuosan ’taistelu’.
Suomessa Magnhild on harvinainen nimi. Digi- ja väestötietoviraston etunimitilastoon on vuoteen 2021 mennessä kirjattu noin 60–70 tämännimistä naista.
Nimipäivät
Magnhild on ollut mukana suomenruotsalaisessa almanakassa vuodesta 1929. Nimipäivä oli alun perin 8. joulukuuta, mutta vuodesta 2010 alkaen se on ollut 5. marraskuuta.
Magnhildilla on nimipäivä myös Norjassa (29. toukokuuta) ja Ruotsissa (17. syyskuuta).
Vuosina 1901–1918 ilmestyneessä suomenkielisessä Luulajan almanakassa Magnhildin nimipäivä oli 18. marraskuuta.
Säädyllinen murhenäytelmä
Säädyllinen murhenäytelmä on Helvi Hämäläisen kirjoittama romaani ja tekijänsä tunnetuin teos. Se julkaistiin vuonna 1941.
Juoni ja henkilöt
Kirja kertoo kahden helsinkiläisen intellektuelliperheen elämästä ja kulissien pystyssäpitämisen vaikeasta taidosta. Kirjan päähenkilöinä ovat arkeologian tohtori Tauno Saarinen ja hänen vaimonsa Elisabet. Rinnalla kulkee tohtorin sisaren, kulttuurikriitikkona työskentelevän Naimin, tarina raastavine rakkaussuhteineen.
Hämäläinen kuvaa pikkuporvallista idylliä purevalla ivalla. Perheen äiti Elisabet on idyllin hengetär, joka silottelee elämän karkeita ja likaisia puolia: ”Hän [Elisabet] oli koko ajan teekuppinsa yli pöydässä hymyillyt miehelleen ujoa hymyään ja hän oli liikkunut karitsanpäätossuissaan huoneissa järjestellen ja nykien niitä viehkeyden lankoja, jotka pitivät hänen elämänrakennelmaansa, siirtäen tuoleja, oikaisten mattoja, hipaisten ruskean kaapin posliinivasua, puhuen sivellyllä äänellä, kimmahduttaen pianonkantta sen messinkisaranoissa.”
Elisabetin innokkaaseen kodinhuoltoon liittyy elämänkatsomuksellinen puoli, jonka tarkoituksena on pitää ”puhtaan” ja ”likaisen” rajat erillään. Näin luotuja perheidyllin kulisseja ravistellaan, kun tohtorin suhde alempisäätyiseen nuoreen tyttöön tulee ilmi. Tohtori tunnustaa ihastuksen vaimolleen 60-sivuisella kirjoituksella. Siitä ei kuitenkaan käy ilmi, sisältyikö ihastukseen myös teko vai oliko suhde platoninen.
Teon ja ajatusten erillisyydellä luonnehditaan tohtoria. Hänet kuvataan aikansa akateemisen estetismin ja humanismin edustajaksi, jolle ajatukset ja ideat ovat luonteenomaisempia kuin toiminta. Syrjähypyllään tohtori lähestyy vaarallisena pitämäänsä ja siksi niin kiehtovaa tekojen maailmaa. Hän kurkottaa Elisabetin rakentaman perheidyllin ulkopuolelle, mutta juuri tätä Elisabet ei voi sallia.
Kun selviää, että tohtorin syrjähypyllä on konkreettiset seuraamuksensa, Elisabet alkaa ensijärkytyksestä toivuttuaan sovittaa häpeää idyllinsä rajoihin. Hän käy läpi erilaisia vaihtoehtoja abortista adoptioon. Alempisäätyisenä tytöllä ei ole hänen mielestään oikeutta päättää hänen miehensä jälkeläisen kohtalosta. Kun lapsen äiti kuolee synnytyksessä, Elisabet ottaa pienokaisen perheeseensä ja estää näin miestään kasvattamasta perheen ulkopuolelle johtavia tunteita. Tohtori näkee Elisabetin tekemässä uhrauksessa tekopyhyyttä, ja kavahtaa havaintoaan.
Tohtori tuntee oman huoneensa yksinäisyydessä ja yksityisyydessä kaipuuta hulluksi tekevään kiihkoon, jonka tunsi edes hetken virranneen suonissaan. Elisabet pitää tätä sukuvikana. Hänen mukaansa tohtorin sisar Naimi riutui ja nöyryytti itseään rakkaudessa mieheen, joka ei ollut hänen arvoisensa eikä kyennyt rakastamaan häntä. Elisabetin elämän äärimmäisyyksiä kavahtavaa maailmankuvaa kuvastaa lause: ”Elisabet iloitsi siitä, että hänen sydämessään ei ollut voimaa tuhoisaan rakkauteen.”
Säädyllisen murhenäytelmän pääosaa näyttelevät porvarillinen idylli ja elämätön elämä. Henkilöt kuvataan aikansa ihmistyyppien edustajiksi.
Teoksen vastaanotto
Kirja herätti ilmestyessään runsaasti huomiota osittain siitä syystä, että sen keskeisten henkilöiden esikuviksi tunnistettiin Oiva ja Tyyni Tuulio, A. M. Tallgren ja Olavi Paavolainen.
Säädyllistä murhenäytelmää sensuroitiin poliittisista syistä. Kirja ilmestyi WSOY:n kustantamana. Kielteisen kritiikin takia ensimmäinen painos kuitenkin tuhottiin ja kirja annettiin Yrjö Kivimiehelle toimitettavaksi. Siitä sensuroitiin muiden muassa viittauksia homoseksuaalisuuteen sekä kansallissosialismia ja Adolf Hitleriä vastaan esitettyä kritiikkiä.
Kun Hämäläiselle myönnettiin vuonna 1988 Finlandia-palkinto runoteoksesta Sukupolveni unta, myös Säädyllinen murhenäytelmä nousi uudelleen julkisuuteen. Säädyllisen murhenäytelmän täydellinen laitos ilmestyi vuonna 1995. Samana vuonna julkaistiin myös aikaisemmin julkaisematon jatko-osa Kadotettu puutarha.
Sovitukset
Elokuvaohjaaja Kaisa Rastimo teki vuonna 1998 kirjasta samannimisen elokuvan.
IQ and the Wealth of Nations
thumb|Teoksen IQ and the Wealth of Nations keskeinen väite on, että valtion keskimääräisen [[älykkyysosamäärän ja BKT:n välillä on voimakas korrelaatio.]] IQ and the Wealth of Nations on vuonna 2002 ilmestynyt kirja, jossa psykologian emeritusprofessori Richard Lynn ja valtio-opin emeritusprofessori Tatu Vanhanen väittävät kansakuntien välisten varallisuuserojen johtuvan merkittäviltä osin niiden älykkyyseroista.
Kirja sisältää mittaustuloksia tai arvioita, jotka Vanhasen ja Lynnin mukaan edustavat kansakuntien keskimääräistä älykkyysosamäärää, ja johtopäätöksen, että maan keskimääräinen älykkyysosamäärä ja bruttokansantuote henkeä kohti korreloivat kertoimella 0,82. Tutkimuksessa käytettyjä tilastollisia menetelmiä ja aineistoa on kritisoitu jyrkästi. Kirja on saanut myös kiitosta joidenkin älykkyystutkijoiden, esimerkiksi J. Philippe Rushtonin taholta.
Aineistonsa poikkeuksia Lynn ja Vanhanen perustelevat maiden luonnonvaroilla ja poliittisten järjestelmien eroilla. Esimerkiksi Kiinan, jossa keskimääräinen älykkyysosamäärä on 100, matala bruttokansantuote (4 500 Yhdysvaltain dollaria) johtuu maassa pitkään vallinneesta tehottomasta talousjärjestelmästä. Sen sijaan verrattaen matalan ÄO:n (78) Qatarin korkea BKT (17 000 USD) on seurausta maan runsaista öljyvaroista.
Valtioiden väliset älykkyyserot
Kirjan ehkä keskustelua herättävin osuus on taulukko, johon on eri lähteistä koottu mittaustulokset tai esitetty arviot maapallon maiden keskimääräisistä älykkyysosamääristä.
<br style="clear:both;" />
Tutkimuksen kritiikki
Vanhasen ja Lynnin tutkimus joutui kovan arvostelun kohteeksi muutamissa artikkeleissa, mutta se on saanut myös kannatusta sekä älykkyystutkijoiden että muutamien suomalaisten yhteiskuntatieteilijöiden taholta.
Vanhanen ja Lynn eivät tehneet itse perustutkimusta (ÄO-mittauksia maittain), vaan käyttivät olemassa olevaa aineistoa siten, että puuttuva data korvattiin laskemalla keskiarvoja olemassa olevista tutkimuksista. Eri aineistona käytetyt mittaukset ovat siis hyvin erilaisia ja ne on tehty useiden vuosikymmenien aikana, joten niiden vertailukelpoisuus voidaan kyseenalaistaa. Esimerkiksi El Salvadorin tulos 84 saatiin laskemalla keskiarvo sen kahden naapurimaan Guatemalan (79) ja Kolumbian (88) tutkimuksista. Kiinan tulosta 109,4, joka oli saatu Shanghaissa tehdystä tutkimuksesta, laskettiin kuudella pisteellä, koska tutkijat olettivat Kiinan maaseudun tulosten olevan alhaisempia. Ongelmia liittyi myös muihin yksittäisten maiden aineistoihin, jotka oli saatu yleistämällä jostakin pienestä ryhmästä kauan sitten tehty otos koko maata nykyään koskevaksi. Esimerkiksi Päiväntasaajan Guinean keskimääräinen ÄO-luku (59) oli estimoitu vammaisten lasten muodostaman ryhmän tulosten perusteella. Lisää epävarmuutta tutkimukseen aiheuttaa se, että ottaakseen huomioon Flynnin ilmiön vaikutuksen eri aikoina tehtyihin tutkimuksiin tutkijat kasvattivat vanhempien tutkimuksien keskiarvoja eri määrillä.
Monet empiiriset tutkimukset, joihin Vanhanen ja Lynn nojasivat, oli tehty varsin pienillä otoksilla (useissa tapauksissa jopa alle sata henkilöä), joten kaikki havaitut erot eivät välttämättä saavuta tilastollista merkitsevyyttä. Toisen suuren ongelman aineiston luotettavuudelle muodostaa se, että testauskielenä ei aina ole käytetty tutkittavien äidinkieltä. Tämä pätee etenkin Saharan eteläpuolisessa Afrikassa tehtyihin tutkimuksiin, joiden tulokset olivat erityisen matalia.
Vanhasen ja Lynnin tutkimus ei käynyt läpi tieteellistä vertaisarviointiprosessia. Tutkimuksen tilastollisia menetelmiä ovat kritisoineet esimerkiksi Volken sekä Jones ja Schneider.
Kuopion yliopiston sosiaalityön ja sosiaalipedagogiikan laitoksen professori Pertti Töttö osoitti 2005, että PISA-tutkimukset korreloivat positiivisesti Vanhasen ja Lynnin tulosten kanssa. Töttö toteaa Lynnin ja Vanhasen saamaan kritiikkiin viitaten: ”Jos Lynnin ja Vanhasen luvut ovat puhtaita arvauksia, emeritusprofessorit ovat ällistyttävän hyviä arvaajia.”
Vuonna 2006 Lynn ja Vanhanen julkaisivat teoksen IQ and Global Inequality, jossa he vastaavat esitettyihin kritiikkeihin, esittävät lisää ÄO-testituloksia eri maista ja tarkastelevat testitulosten yhteyksiä sosiaalisen ja taloudellisen kehityksen mittareihin.
Julkinen keskustelu Suomessa
Suomessa Lynnin ja Vanhasen kirjasta nousi kohu Helsingin Sanomien kuukausiliitteessä olleen artikkelin myötä, joka julkaistiin vuonna 2004, kaksi vuotta kirjan ilmestymisen jälkeen. Oman lisänsä julkiseen reaktioon antoi se tiedotusvälineiden esillä pitämä seikka, että Tatu Vanhanen oli silloisen pääministeri Matti Vanhasen isä.
Vanhasta syytettiin tiedotusvälineissä rasismista, koska hänen mielestään Afrikan maiden alhainen elintaso on seurausta afrikkalaisten matalasta älykkyysosamäärästä. Vähemmistövaltuutettu Mikko Puumalainen piti väitteitä matalasta älykkyysosamäärästä jo sinänsä panetteluna ja katsoi niiden ylittävän rikostutkinnan kynnyksen. Keskusrikospoliisi harkitsi esitutkinnan aloittamista kiihotuksesta kansanryhmää vastaan, mutta päätyi siihen tulokseen, ettei asiassa ole syytä epäillä rikosta eikä esitutkintaa tarvita. Saman totesi myöhemmin valtakunnansyyttäjä viitaten perustuslaissa säädettyyn sananvapauteen sekä tieteen harjoittamisen vapauteen.
Lapin historiallinen maakunta
thumb|right|274x274px|[[Västerbottenin lääni ja Ruotsin Lapinmaat vuonna 1796.]] Lappi on Suomen pohjoisin historiallinen maakunta. Se käsittää Lapin nykymaakunnan pohjoisosan. Tavallisen käsityksen mukaan Lapin historialliseen maakuntaan kuuluvia Suomen kuntia ovat Enontekiö, Inari, Kittilä, Muonio, Pelkosenniemi, Savukoski, Sodankylä ja Utsjoki. Näistä ainutkaan ei ole kaupunki. Se on Suomen historiallisista maakunnista ainoa, joka ei alueellisesti perustu linnalääniin.
Pohjana Lapin määrittelylle on ollut viimeistään 1500-luvulla muodostunut kulttuurinen, kielellinen, elinkeinollinen ja verotuksellinen Lapin ja Lannan raja, joka historiallisena aikana on muuttunut moneen otteeseen. Nyt historiallisen maakunnan rajana esiintyvä raja on vuodelta 1795. Aiemmin Lappiin on luettu myös Salla (entinen nimi Kuolajärvi) ja Kuusamo sekä osia Kemijärvestä.
Ennen Haminan rauhaa (1809) historiallisen Lapin Ruotsiin kuulunut osa kuului Ruotsin Västerbottenin eli Länsipohjan lääniin ja oli osa samaa maakuntaa Ruotsin Lapin kanssa. Kun Suomi erotettiin Ruotsista ja liitettiin Venäjään Suomen suuriruhtinaskuntana, uusi valtioraja jakoi siihenastisen Ruotsin Lapin kahtia. Tämän jälkeen Suomen Lappi kuului Oulun lääniin, kunnes vuonna 1938 perustettiin Lapin lääni. Petsamo kuului Suomeen ajalla Tarton rauhasta Moskovan välirauhaan (1920–1944), ja silloin se saatettiin Suomen historiallisten maakuntien kaanonissa joskus lukea osaksi Lappia. Suomen histroriallisista maakunnista nykyisen Lapin maakunnan eteläosa on osa Pohjanmaata, ja sitä on 1900-luvulla kutsuttu Peräpohjolaksi. Lounaisin osa Lapin nykymaakuntaa taas kuului Ruotsin maakuntajaossa ennen vuotta 1809 Ruotsin Västerbottenin maakuntaan eli Länsipohjaan.
Säädettäessä vuonna 1906 vaalipiirejä ensimmäisiä eduskuntavaaleja varten sanottiin aluetta Lapinmaaksi.
Kenkijärvi
Maantietoa
Järven pinta-ala on 34 hehtaaria ja se on 1,0 kilometriä pitkä ja 550 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 3,1 kilometriä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Hauhon alueella (35.77), jonka Iso-Roineen alueeseen (35.773) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 84,3 metriä mpy.
Bagratin katedraali
Katedraali sijaitsee Ukimerionin kukkulalla Rioni-joen vierellä ja erottuu maamerkkinä Kutaisin kaupunkikuvasta. Se rakennettiin 1000-luvun alussa kuningas Bagrat III:n hallintokaudella, minkä vuoksi sitä kutsutaan "Bagratin katedraaliksi". Kirjoitus katedraalin pohjoisseinällä paljastaa, että sen lattiakivet asetettiin paikoilleen vuonna khronikon 223, eli 1003. Vuonna 1510 kirkkoa tuhosi turkkilaisten aloittama tulipalo ja vuonna 1692 osmanit aiheuttivat Imeretiä miehittäessään räjähdyksen, joka romahdutti kirkon kupolin ja katon.
Ukimerionin kukkulalla oli aiemmin myös linna ja kuninkaallinen palatsi, joka oli yksi maan länsiosan tärkeimmistä linnoituksista 500-luvulla. Ulkomaiset matkaajat kertoivat vielä 1600-luvulla, että linna oli vaikuttavan näköinen rakennus. Imeretin kuningas Solomon I ja venäläinen kenraali Gottlieb Heinrich Totleben kuitenkin pommittivat sen raunioiksi vuonna 1769, koska turkkilaiset miehittivät kukkulaa. Paikalla on edelleen jäljellä muureja, palatsin viinikellari ja kirkko.
Vuonna 1952 alkaneet restaurointi- ja konservointityöt ja arkeologiset tutkimukset jatkuvat yhä. Vuonna 1994 Bagratin katedraali otettiin yhdessä Gelatin luostarin kanssa Unescon maailmanperintöluetteloon. Katedraalia käytetään jumalanpalveluksissa vain rajoitetusti, mutta se houkuttelee paljon pyhiinvaeltajia ja turisteja. Koska se on merkittävä turistikohde, sitä käytetään myös koko Kutaisin kaupungin symbolina.
Lippue
Lippue on merivoimien joukko-osasto, johon kuuluu 3–6 laivuetta sekä esikunta ja huoltoyksiköt. Lippue vastaa maavoimien prikaatia. Lippuetta suurempi yksikkö on laivasto. Suomen merivoimissa lippue ei ole enää joukkokokoonpanona käytössä, vaan prikaati-tason joukko-osasto on Rannikkolaivasto.
Ratsuväessä lippue (fana) on viitannut perusyksikköä (komppaniaa) suurempaan yksikköön, johon kuului 1500- ja 1600-luvuilla keskimäärin 300 ratsukkoa. Ratsuväen organisaatiouudistuksessa vuonna 1621 lippueet korvattiin pienemmillä komppanioilla ja näiden yhtymiä kutsuttiin eskadrooniksi.
Lippue Suomessa
Suomen merivoimat eivät enää käytä lippue-nimitystä, vaan rauhan aikana laivueita sisältävät joukko-osastot ovat meripuolustusalueita, joissa on myös maalla toimivia joukko-osastoja. Nämä ovat Suomenlahden meripuolustusalue ja Saaristomeren meripuolustusalue, joihin kuuluu sekä laivasto- että rannikkojoukkoja. Ne tosin yhdistettiin vuoden 2015 alusta Rannikkolaivastoksi.
Turussa sijainnut merivoimien joukko-osasto tunnettiin 1990-luvulle asti nimellä Laivastolippue (LaivLp). Sen alaisuudessa toimi Helsingin Lippue (HelLp) vuodesta 1961 alkaen.
Toby Stephens
Yksityiselämä
Stephens syntyi Lontoossa Maggie Smithin ja Robert Stephensin poikana. Hänen veljensä on näyttelijä Chris Larkin ja näyttelijä Patricia Quinn on hänen äitipuolensa.
Kuokkavieraat (kuoro)
Kuokkavieraat on vuonna 1974 perustettu kansanlauluryhmä, jonka ytimenä oli alun perin Helsingin yliopiston Maatalous-metsätieteellisen tiedekunnan opiskelijoiden suomalaiseen kansanlauluperinteeseen pohjaava laulu- ja tanssiryhmä. Ryhmä toimii edelleen Helsingin Yliopiston Ylioppilaskunnan (HYY) alaisuudessa, mutta on sitoutumaton suhteessa tiedekuntiin, oppialoihin ja poliittisiin kantoihin. Kaikki laulajat eivät ole enää opiskelijoita. Nykyään ryhmä on yksinomaisesti lauluryhmä, jonka ohjelmisto koostuu uudesta ja vanhasta suomalais-ugrilaisesta ja skandinaavisesta kansanlaulusta.
Lauluryhmä harjoittelee Helsingin Töölössä MLL:n tiloissa. 2000-luvulla ryhmää ovat ohjanneet mm. kansanmuusikot Kiureli Sammallahti, Veera Voima, Anna Karvonen ja Juulia Salonen ja Emmi Kuittinen. Nykyisenä ohjaajana on Mirva Soininen. Kuokkavieraat ovat esiintyneet toistuvasti mm. Helsingin Juhlaviikkojen Art goes Kapakka -tapahtuman Kuorojen kierroksella, Faces-etnofestivaaleilla, Seurasaaren kansanmusiikkitapahtumissa, Kaustisen kansanmusiikkifestivaalilla sekä Kallion kaupunginosatapahtumissa. Kuokkavieraat esiintyvät myös erilaisissa yksityistilaisuuksissa.
Tähtisarja – 30 suosikkia (Neumann)
Tähtisarja – 30 suosikkia on Pertti Neumannin kokoelmalevy vuodelta 2007. Kokoelma sisältää Neumannin soolokappaleita vuosilta 1985–1996. Soolokappaleiden lisäksi kokoelmalla on S.E.X.-yhtyeen kappaleet "Uuden aamun kitarat", "Liftari" ja "Sinä puhut, minä vaikenen".
Mikko Blomqvist
Mikko Blomqvist (s. 1990) on suomalainen uimari, joka on edustanut ÅSK:n uintiklubia. Hän voitti vuonna 2008 pitkän radan Suomen-mestaruuskilpailuissa Espoonlahdessa kultaa 400 metrin sekauinnissa ja sijoittui pronssille 200 metrin selkäuinnissa. Vuonna 2009 hän saavutti samat mitalit 25 metrin altaan SM-kilpailuissa Oulussa.