cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ngiemboon
Ngiemboon on Kamerunissa Ouestin maakunnassa puhuttu nigeriläis-kongolainen kieli, jota puhuu äidinkielenä 250,000 ihmistä. Se luokitellaan benuenkongolaisiin kieliin kuuluvaan bamileke-kielten alaryhmään, joka sisältää myös muun muassa fe’fe’n, ghomala’n ja yemban kielet.
Israel olympialaisissa
Israel osallistui olympialaisiin ensimmäisen kerran Helsingin 1952 kesäolympialaisissa. Talviolympialaisiin se osallistui ensimmäistä kertaa Lillehammerissa 1994.
Israel on saavuttanut olympiamitaleja kolmessa eri urheilumuodossa, menestynein se on purjehduksessa ja judossa. Maan ainoa olympiavoittaja on purjelautailun kultaa Ateenan 2004 olympialaisissa voittanut Gal Fridman.
Edwin van der Sar
Edwin van der Sar (, s. 29. lokakuuta 1970 Voorhout, Etelä-Hollannin provinssi, Alankomaat) on alankomaalainen ammattilaisuransa lopettanut jalkapalloilija, pelipaikaltaan maalivahti.
Seurajoukkueura
Van der Sar aloitti ammattilaisuransa Amsterdamin Ajaxissa 1990-luvun alussa ja nousi seuran selväksi ykkösmaalivahdiksi kaudella 1993–1994. Hän juhli Ajaxissa pelatessaan muun muassa neljää Hollannin mestaruutta, kolmea KNVB-cupin voittoa, kolmea Alankomaiden supercupin voittoa, yhtä Mestarien liigan voittoa ja yhtä Euroopan supercupin voittoa (UEFA Cupin voittajan ja Mestarien liigan voittajan välinen ottelu). Van der Saria pidettiin Ajax-aikoinaan yleisesti yhtenä maailman parhaista maalivahdeista.
Van der Sar siirtyi suurin odotuksin italialaiseen Juventukseen ennen kauden 1999–2000 alkua. Van der Sarin peli ei kulkenut kuitenkaan odotetulla tavalla ja hän siirtyi kahden Italiassa vietetyn kauden jälkeen Englannin Valioliigassa pelaavaan Fulhamiin. Yksi merkittävä syy van der Sarin epäonnistumiselle Juventuksessa oli joukkueen pelitapa. Kun Ajaxissa van der Saar oli päässyt pelaamaan libero-maalivahdin roolissa, Juventuksessa hänen odotettiin sopeutuvan traditionaalisempaan reagoivan maalivahdin rooliin. Van der Saar pelasi Fulhamin ykkösmaalivahtina neljä kautta ennen siirtoa englantilaiseen suurseuraan Manchester Unitediin 10. kesäkuuta 2005.
Manchester Unitedissa van der Sar otti selvän ykkösmaalivahdin paikan seuran aiempien maalivahtiongelmien jälkeen. Keväällä 2006 van der Sar voitti Manchester Unitedin kanssa Englannin liigacupin. Seuraavana vuonna oli vuorossa Englannin Valioliigan mestaruus, jota seura ei ollut voittanut neljään vuoteen. Van der Sar oli ratkaisijana etenkin kevään tärkeissä otteluissa, ja muut pelaajat valitsivat hänet vuoden joukkueeseen.
Seuraavana syksynä Manchester United pelasi kauden avaustapahtumassa, Community Shield -ottelussa, FA Cupin mestaria Chelseaa vastaan. Ottelu eteni rangaistuspotkukilpailuun, jossa van der Sar torjui Chelsean kaikki kolme rangaistuspotkua, ja kun Manchester Unitedin kolme ensimmäistä laukojaa onnistuivat, voitti seura näin Community Shieldin 16. kerran.
Keväällä 2008 van der Sar oli voittamassa Manchester Unitedin kanssa niin Valioliigamestaruutta kuin Mestarien liigaakin, kyseessä oli hänelle uran toinen Mestarien liigan voitto. Van der Sar ratkaisi Mestarien liigan finaalin torjumalla rangaistuspotkukilpailun seitsemännellä kierroksella Moskovan stadionin sateisella nurmella Chelsean Nicolas Anelkan yrityksen.
Van der Sar lopetti pelaajauransa vuonna 2011.
Maajoukkueura
Vuoden 2004 EM-kisojen puolivälieräottelussa Ruotsia vastaan van der Sar onnistui torjumaan Olof Mellbergin rangaistuspotkun, mikä antoi Arjen Robbenille tilaisuuden ratkaista ottelu Hollannin eduksi. Robben onnistui maalinteossa, mikä merkitsi Hollannin maajoukkueen kautta aikain ensimmäistä voittoa rangaistuspotkukilpailussa. Hollannin tie katkesi kuitenkin lopulta isäntämaa Portugalia vastaan pelatussa välieräottelussa. Portugali katkaisi Hollannin kisataipaleen myös vuoden 2006 MM-kisoissa voittamalla neljännesvälieräottelun 1–0. Ottelu oli samalla van der Sarin 113. maaottelu, mikä nosti hänet maaottelujen määrässä Hollannin maajoukkueen ennätyksen haltijaksi ohi Frank de Boerin.
Van der Sar ilmoitti syksyllä 2007, että lopettaisi maajoukkueuransa kesän 2008 EM-kisojen jälkeen. Lokakuussa 2008 hän teki kuitenkin vielä lyhyen paluun maajoukkueeseen kahden MM-karsintaottelun ajaksi. Hän pelasi kummassakin ottelussa nollapelin.
Van der Sar edusti Hollantia yhteensä 130 A-maaottelussa.
Yksityiselämä
Van der Sar on ollut vuodesta 2006 naimisissa Annemarie van Kesterenin kanssa. Parilla on kaksi lasta, poika ja tytär.
Libanon olympialaisissa
Libanon osallistui olympialaisiin ensimmäisen kerran Sankt Moritzin 1948 talviolympialaisissa. Maa on saavuttanut yhteensä neljä olympiamitalia, Helsingin 1952 olympialaisissa hopeaa sai painija Zakaria Chihab ja pronssia painija Khalil Taha. Münchenin 1972 olympialaisissa hopeaa saavutti painonnostaja Mohamed Tarabulsi. Moskovan 1980 olympialaisissa pronssille ylsi painija Hassan Bechara.
Viikinkien idäntie
pienoiskuva|[[Viikinkiaika|Viikinkiajan idänteitä. Punainen tarkoittaa Volgan reittiä ja violetti Dneprin reittiä. Oranssit reitit ovat 700–1000-lukujen muita kauppareittejä.]] Viikinkien idäntieksi kutsutaan jokireittejä, joita pitkin viikingit matkasivat Itämereltä nykyisen Venäjän alueelle ja usein kauemmaksikin kohti Mustaamerta ja Kaspianmerta. Idäntien muinaisnorjankielinen nimi oli Austrvegr.
Idäntien kaupunkeja
Viikinkien saagoissa kerrotaan Gardarikin tärkeimmistä kaupungeista. Islantilaisessa Hauksbok-käsikirjoituksessa 1320-luvulta kirjoitetaan kahdeksasta muinaisesta kaupungista Gardarikissa: "Tuossa valtakunnassa on osa, joka on siellä Ruzcia-nimellä, ja me nimitämme sitä Gardariki-nimellä. Sen tärkeimmät kaupungit ovat Móramar (Murom), Ráðstofa (Rostov), Súrsdalar (Suzdal), Holmgarðr (Rurikinlinna), Sýrnes (Gnjozdovo), Gaðar (Gorodok), Pallteskja (Polatsk), Kœnugarðr (Kiova). Islanniksi: "I þui riki er þat, er Ruzcia heitir, þat kollum ver Garðariki. Þar ero þessir hofuð garðar: Moramar, Rostofa, Surdalar, Holmgarðr, Syrnes, Gaðar, Palteskia, Kœnugarðr." Muita saagoissa mainittuja tärkeitä kaupunkeja olivat Aldeigjuborg (Staraja Ladoga) ja Smaleskja (Smolensk).
Idäntien reittejä
1100-luvulta oleva Nestorin kronikka kertoo seuraavasti: "Tie varjagien maasta kreikkalaisten maahan ja kreikkalaisten maasta ylös Dnepriä ja Dneprin latvoilta metsien halki Lovotille ja sitä pitkin suurelle Ilmajärvelle. Tästä järvestä lähtee Olhavanjoki ja se laskee suureen Nevajärveen. Tämän järven suisto ulottuu Varjagienmereen. Varjagienmerta pitkin pääsee Roomaan saakka. Roomasta purjehtimalla Konstantinopoliin asti. Konstantinopolista vielä Pontoksenmerelle, johon Dnepr-joki laskee. Dnepr saa alkunsa Okovin metsästä ja virtaa etelään. Väinäjoki saa alkunsa tästä samasta metsästä, mutta virtaa pohjoiseen ja laskee Varjagienmereen. Tästä samasta metsästä lähtee myös Volga, joka virtaa itään ja laskee seitsemänkymmenen suuhaaran kautta Horezminmereen".
Suomenlahdelta Ilmajärvelle
Tunnetuin idäntien reiteistä vei 700–1000-luvuilla Birkasta Suomenlahtea pitkin Nevajoelle, sieltä Laatokalle Aldeigjuborgiin, jonka viikingit perustivat vuonna 753. Sieltä matka jatkui jokireittejä pitkin ensin Olhavanjokea pitkin etelään Ilmajärvelle. Usein matka pysähtyi Ilmajärvelle, jonka rannalla sijaitsi 800-luvulta lähtien Hólmgarðr. Se tunnettiin 900-luvun puolivälistä lähtien Novgorodin kaupunkina, joka oli Gardarikin suurin ja merkittävin keskus. Sieltä matka jatkui Ilmajärven yli Lovatjokea pitkin Gorodokin kautta Dneprille. Smaleiskjan kautta matka jatkui Dnepriä pitkin kohti Könugardia ja viimein Miklagardiin.
Luoteis-Venäjälle pääsi myös nykyisiä Viron ja Venäjän rajaseutuja pitkin, sillä Narvanjoen ja Peipsijärven kautta pääsi Pihkovanjärvelle, jolta oli maakannaksen kautta yhteys Šelonjoelle. Šelonjoki virtaa lännestä Ilmajärveen. Tätä reittiä valvomaan kasvoi 900-luvun kuluessa Pihkovan kaupunki.
Ilmajärveltä Dneprille ja Bysanttiin
Dneprin yläjuoksulle voitiin matkata myös suoraan Itämereltä Väinäjokea pitkin nykyisten Latvian ja Valko-Venäjän halki. Tämän reitin varteen kasvoi 900-luvulla voimakas Polotskin ruhtinaskunta.
Strategisesti tärkeään risteykseen Dneprin yläjuoksun ja Väinäjoen maakannaksen väliin syntyi 800-luvulla Smaleiskaja, joka oli nykyisen Smolenskin edeltäjä. Se oli 900-luvulla Itä-Euroopan suurin pakanallinen kaupunki. Sieltä on löydetty yli 3 000 hautakumpua viikinkiajalta.
Kolmas tie Itämereltä Dneprille vei Niemenin jokireittiä pitkin nykyisten Liettuan ja Valko-Venäjän alueiden halki.
Ilmajärveltä Volgalle
Ylä-Volgan kautta kulki myös Dnepriä itäisempi yhteys Mustallemerelle Okajokea ja Donia pitkin.
Koilliset reitit Volgalle – muinainen Vepsänmaa
Volgalle päästäkseen ei ollut pakko kulkea Ilmajärven kautta. Laatokalta pääsi Syväriä pitkin Äänisjärvelle, jolta oli Vytegra- ja Kovžajokien kautta yhteys kaakkoon Valkeajärvelle ja edelleen Šeksnajoen kautta Volgan yläjuoksulle. Tämän ohella Laatokkaan idästä laskevaa Ojattijokea pitkin pääsi lähelle Sudjokea, joka kuuluu Volgan vesistöön. Nämä reitit kulkivat muinaisvepsäläisten asuinalueen halki.
Vienanmereltä Volgalle
Skandinaaveja kävi Vienanmerellä, jonka rannoilla sijaitsi tarunomainen Bjarmaland. Jäämeren kautta kulkevan meritien ohella Vienanmerelle vei myös Suomen pohjoisosien ja Vienan Karjalan halki kulkeva sisävesi- ja maareitti Oulujoen vesistön ja Vienan Kemin kautta. Tämä Ounasjoen–Kemijoen–Kuusamon reitti yhdisti reitin Jäämeren rannikoihin. Näillä sisävesireiteillä liikkui länsisuomalaisia, karjalaisia ja ilmeisesti norjalaisiakin. Pielisen ja Saimaan kautta kulki vielä reitti Oulujoen vesistöstä Laatokalle.
Äänisjokea tai Vienanjokea pitkin Vienanmereltä pääsi etelään. Vienanjoelta pääsi Suhonajokea pitkin länteen Valkeajärvelle. Vienanjoelta itään päin mentäessä kulki Vytšegdajoen ja Kamajoen kautta reitti Volgan mutkaan. Näiden jokireittien varsilta ei tunneta arkeologisia todisteita skandinaavien liikkumisesta. Joskin 1200-luvun lähteet mainitsevat joitakin norjalaisten matkoja Vina-joella, joka kenties tarkoittaa Vienanjokea. Näiden reittien varsilla asui erilaisia suomalais-ugrilaisia heimoja. Suomen alueen ja Kamajoen suomalais-ugrilaisen permiläisen kulttuurin välisistä suorista tai epäsuorista yhteyksistä on todisteita jo viikinkiaikaa edeltävältä kaudelta.
Volgan mutkassa sijaitsi turkkilaissukuisten bolgaarien valtakunta, jonka pääkaupunki Bulgar oli idäntien tärkeimpiä kauppakeskuksia. Bulgarissa viikingit kävivät vuosittain järjestettävillä isoilla markkinoilla. Kasaarien valtakunnan pääkaupunki Itil puolestaan sijaitsi Volgan suulla.
Niin sanottu hopeavirta
Ensimmäiset varmat todisteet skandinaaveista Laatokan ympäristössä ovat 700-luvulta. Olhavanjoen varteen syntyi tällöin suuri Aldeigjuborgin kaupunki eli nykyinen Staraja Ladoga. 830-luvulla skandinaavit olivat jo löytäneet tiensä Bysanttiin. Heidän yhteytensä Bysanttiin vilkastuivat 860–880-luvuilla, jolloin he vakiinnuttivat jalansijansa Dneprin varrella. Tämän jälkeen skandinaaveja vieraili Bysantissa kauppiaina tai myöhemmässä vaiheessa palkkasotureina varjagikaartissa vuodesta 988 vuoteen 1453, jolloin osmanien joukot tuhosivat Konstantinopolin. Skandinaavisperäisen idäntieliikenteen vilkkain vaihe oli 900-luvun alkupuolella ja puolivälissä.
Tärkein houkutin idäntien kulkijoille olivat hopearahat, joita islamilaisesta maailmasta oli alkanut 700-luvulla virrata Itä-Eurooppaan Volgan ja Donin reittejä pitkin. Tämän taustalla oli Kaukasuksen kauppareittien aukeaminen Abbasidien kalifaatin ja kasaarien tekemän rauhansopimuksen seurauksena. Skandinaavit hankkivat hopeaa varsinkin kasaarien valtakunnan ja bolgaarien valtakunnan kauppapaikoilla muun muassa orja- ja turkiskaupalla. Joskus heidän tiedetään myös tehneen ryöstöretkiä Kaspianmerellä asti. Hopeavauraudesta kertovat aarrelöydöt, joita on tehty varsinkin Ruotsista suuri määrä. Hopean ohella idäntieltä kulkeutui Skandinaviaan muutakin esineistöä, kuten värikkäitä lasimassahelmiä naisten helminauhoihin.
Idäntien kauppareittien keskeinen tukikohta oli Birka Keski-Ruotsissa.
Skandinaavinen asutus Venäjällä
Jokireittien varsille asettui pysyvästi skandinaavisia siirtolaisia, jotka vähitellen sulautuivat slaavilaiseen tai suomalais-ugrilaiseen kantaväestöön. Skandinaavista asutusta oli ainakin Olhavanjoen varrella, Dneprin ylä- ja keskijuoksulla, Volgan yläjuoksulla sekä Okajoen vesistöalueella merjalaiskansan keskuudessa. Monin paikoin skandinaavit onnistuivat nousemaan hallitsijoiksi. Jo 830-luvulla Olhavanjoen varrella, luultavasti joko Aldeigjuborgissa tai Rurikinlinnassa, piti hoviaan skandinaavinen hallitsija, joka bysanttilaisten lähteiden mukaan käytti kasaareilta lainattua arvonimeä chaganus eli kaani. Myöhemmin, noin 860-luvulta alkaen, skandinaaveilla oli merkittävä rooli Kiovan Venäjän synnyssä.
Rusit ja varjagit
Venäjällä liikkuvia tai sinne pysyvästi asettuneita skandinaaveja kutsuttiin ruseiksi (kreik. rhos). Rusit olivat enimmäkseen lähtöisin nykyisen itäisen ja keskisen Ruotsin alueilta, kuten Uplannista ja Gotlannista, osin myös Ahvenanmaalta. Jonkin verran idäntielle lähti myös Tanskan ja Norjan asukkaita. Rusit omaksuivat kulttuuriinsa vaikutteita kasaareilta ja slaaveilta, mikä näkyy Venäjän ja Ukrainan ohella myös Birkan arkeologisissa löydöissä. 900-luvun kuluessa Kiovaa hallitsevien rusien ruhtinaiden nimet muuttuivat skandinaavisista slaavilaisiksi.
Toinen nimitys tuon ajan idässä liikkuneille viikingeille oli keskiajan venäläisten kronikoiden käyttämä varjagit (ruots. väringar, kreik. varangoi), joka lienee tarkoittanut 'valamiehet'. Se lienee viitannut uskollisuusvalan vannoneisiin palkkasotureihin 900-luvun lopulla ja 1000-luvulla. Varjagienkin alkuperä oli etupäässä ruotsalainen, vaikka tunnetuin varjagi onkin ehkä norjalainen Harald Ankara.
Huomattakoon, että Pohjanmeren alueella syntynyttä viikinki-nimitystä (vikingr) ei tiettävästi käytetty idäntiellä liikkuneista skandinaaveista ennen kuin vasta 1800-luvun historiankirjoituksessa.
Muinaisnorjankielisissä teksteissä Venäjää kutsutaan nimillä Garðaríki tai Garðaveldi ('Kaupunkien valtakunta'), Austrlönd ('Itämaat'), Austrríki ('Itävaltakunta'), Svíþjóð hin mikla ('Iso-Ruotsi') ja Svíþjóð hin kalda ('Kylmä-Ruotsi').
Idäntien liikenteen myöhäisvaihe
Skandinaavien liikehdintä idäntiellä oli tästä huolimatta vilkasta vielä 1000-luvullakin. Idäntien retket olivat kuitenkin muuttaneet luonnettaan. Nyt skandinaavit veivät itse länsieurooppalaista hopeaa Laatokan ja Ilmajärven alueille. Tämän uskotaan johtuneen turkiskaupasta, joka käytti hyväkseen Karjalan ja pohjoisen Venäjän erämaiden riistarikkauksia.
1100-luvun kuluessa skandinaaviset kauppiaat alkoivat menettää asemiaan Novgorodin markkinoilla saksalaisille kilpailijoilleen. Ruotsin ja Novgorodin ystävälliset suhteet muuttuivat 1100-luvun lopulla ja 1200-luvun kuluessa vihollisuudeksi. Varjagikaarti supistettiin vuoden 1204 jälkeen pelkäksi seremonialliseksi joukko-osastoksi. Näistä syistä skandinaavinen liikehdintä Venäjän jokireiteillä vähitellen hiipui.
Idäntie ja itämerensuomalaiset kansat
Idäntien liikenne vaikutti myös Suomen, Viron, Inkerin ja Karjalan sekä vepsäläisten esihistoriaan. Idäntien alkupään reitit kulkivat itämerensuomalaisten väestöjen asuttamien alueiden vierestä tai sellaisten läpi. Tämän lisäksi Karjalankannas ja Itä-Suomi olivat Vuoksen kautta yhteydessä Laatokkaan. Islamilaista hopeaa ja muuta idäntieltä tuotua esineistöä kulkeutui itämerensuomalaisten väestöjen keskuuteen, otaksuttavasti lähinnä turkiskaupan välityksellä. Vastaavasti suomalaisperäistä esineistöä on löytynyt jonkin verran Venäjän luoteisosista, Volgan yläjuoksulta ja Dneprin varrelta. On mahdollista, että näillä alueilla liikkui skandinaavien ohella myös läntisestä Suomesta ja Laatokan Karjalasta lähteneitä ihmisiä.
Viikinkien idäntie nykykulttuurissa
Viikinkien idäntie on inspiroinut monia nykyajan taiteilijoita ja tarinankertojia, ja aihe on esiintynyt monenlaisissa yhteyksissä. Muun muassa suomalaisen metalliyhtyeen Turisaan teema-albumi The Varangian Way vuodelta 2007 perustuu varjagien purjehdukseen Novgorodista Konstantinopoliin. Viikinkien idäntie sai paljon huomiota myös Frans G. Bengtssonin romaanissa Orm Punainen, minkä lisäksi myös sarjakuvassa Prinssi Rohkea käsiteltiin viikinkien matkoja idäntiellä. Myös Stephen R. Lawheadin romaanissa Byzantium päähenkilö matkustaa idäntietä. John McTiernanin ohjaama Hollywood-elokuva 13. soturi kuvaa idäntietä, tosin historiallisesti ja rekvisiitaltaan se ei ole kovinkaan totuudenmukainen.
Unbibium
Unbibium on väliaikaisnimi alkuaineelle, jonka järjestysluku on 122 ja kemiallinen merkki Ubb. Alkuaine on transuraani ja sitä yritettiin ensimmäisen kerran syntetisoida vuonna 1972 neuvostoliittolaisessa JINR-tutkimuskeskuksessa Dubnassa. Sittemmin samaa yritettiin Gesellschaft für Schwerionenforschung vuonna 2000. Huhtikuun lopulla vuonna 2008 Jerusalemin heprealaisen yliopiston professori Amnon Marinovin johtama työryhmä väitti löytäneensä alkuainetta luonnosta toriumesiintymän läheisyydestä. Väite sai tiedeyhteisöltä voimakasta kritiikkiä jo sen vuoksi, että aineen syntetisoiminen on äärimmäisen hankalaa ja sen puoliintumisajaksi väitettiin 108 vuotta. Muut raskaat alkuaineet hajoavat sekunnin murto-osassa kevyemmiksi alkuaineiksi. Jos Marinovin havainto on oikea, on unbibium ensimmäinen löydetty raskas alkuaine yli 50 vuoteen.
Filmfabriken Danmark
Filmfabriken Danmark oli vuonna 1913 perustettu tanskalainen elokuvien tuotantoyhtiö.
Yhtiö sai alkunsa vuonna 1908 perustetusta Skandinavisk-Russiske Handelshus -kauppahuoneesta, joka seuraavana vuonna erikoistui elokuvien jakeluun ja sittemmin myös tuotantoon. Sen ensimmäinen elokuva oli Morfinisten vuonna 1911. Vuonna 1913 yhtiö sai nimen Filmfabriken Danmark. Huomiota herättäviin ”sensaatiofilmeihin” erikoistunut yhtiö toimi aktiivisesti vuoteen 1919 saakka, minkä jälkeen se tuotti vuoteen 1923 saakka vain uutis- ja opetuselokuvia. Filmfabriken Danmark lakkautettiin lopullisesti vuonna 1927. Sen 96 näytelmäelokuvasta valtaosa on kadonnut.
Jäänmurtaja Suursaari
Jäänmurtaja Suursaari oli Suomen merenkulkuviranomaisten omistama jäätä murtava yhteysalus. Alus rakennettiin Varkaudessa 1923 ja sijoitettiin ajamaan yhteysajoa Suomenlahden ulkosaarille; se oli alusta alkaen hiilipolttoinen höyrylaiva.
Alus menestyi työssään erittäin hyvin; se oli jäänmurtokykyinen eikä juuri tarvinnut isompien murtajien apua; aluksella oli oma postipysäkki. Se toimi saattajana sotavuosien ajan, mutta kesällä 1944 se telakoitiin ja höyrykattila muutettiin halkolämmitykselle: alus määrättiin nyt Turun satamajäänmurtajaksi. Se ei ehtinyt tehdä tätä työtä yhtään, koska se luovutettiin syksyllä 1944 sotakorvauksena. Aluksen myöhemmät vaiheet ovat tuntemattomia.
Richard Montgomery
Richard Montgomery (2. joulukuuta 1736 Swords, Irlanti – 31. joulukuuta 1775 Quebec, Kanada) oli amerikanirlantilainen upseeri, joka taisteli Amerikan vallankumouksen aikaan siirtomaiden armeijassa kenraalimajurina.
Montgomery syntyi Irlannissa ja palveli brittiarmeijassa seitsenvuotisen sodan aikaan sekä Kanadassa että Karibialla. Palattuaan takaisin Britanniaan hän kääntyi siirtomaiden itsenäisyyden kannalle ja muutti New Yorkiin vuonna 1772. Hänet valittiin jo kolmen vuoden päästä New Yorkin maakuntaedustajaksi.
Nomi Enckell
Nomi Patricia Enckell (s. 1997 ) on suomalainen laulaja-lauluntekijä, joka on osallistunut muun muassa Talent Suomen neljännelle kaudelle sekä Idolsin seitsemännelle kaudelle, jossa hän putosi juuri ennen finaalia sijoittuen jaetulle kolmannelle sijalle.
Ura
Vuosina 2014–2016 Enckell julkaisi viisi singleä Eurorecords-levy-yhtiölle. Huhtikuussa 2017 hän allekirjoitti levytyssopimuksen Sony Musicin kanssa. Samana keväänä hän oli avustajana Helsingin Kaupunginteatterin Kirka-musikaalissa.
Ensimmäinen Sonyn julkaisema single, ”Ota mut takas”, julkaistiin syyskuussa 2017. ”Ota mut takas” oli Ylen radiokanavien seitsemänneksi soitetuin kappale vuonna 2018. Vuonna 2018 Enckell oli yksi artisteista, joka oli mukana Ylen ja Sony Musicin yhteisessä Anna laulu lahjaksi -projektissa, jossa esitettiin uusia joululauluja. Enckellin esikoisalbumi Pieni minä julkaistiin 29. marraskuuta 2019. Albumin nimikkokappaleen tekstin Enckell on tehnyt kokonaan itse ja sävellyksen tekoonkin hän on osallistunut. Huhtikuussa 2021 Nomi allekirjoitti uuden levytyssopimuksen Suomen Musiikki -levy-yhtiön kanssa. Yhteistyön ensimmäinen single ”Pienestä kii” julkaistiin kesäkuussa 2021. Lokakuussa 2021 Enckell on mukana Syksyn sävel -kilpailussa ”Repivää”-kappaleellaan.
Vuonna 2023 hänelle myönnettiin kultalevy yhdessä rap-artistien Henriguezin ja Maikin kanssa esittämästään kappaleesta ”Älä tule myöhään”.
Yksityiselämä
Ylioppilaaksi Enckell kirjoitti Sibelius-lukiosta syksyllä 2016. Kesäkuussa 2021 hänet hyväksyttiin opiskelijaksi teatterikorkeakouluun näyttelijätaiteen koulutusohjelmaan.
Francisco Lázaro
Tukholman olympialaisten maratonjuoksu (40,2 km) juostiin 14. heinäkuuta kello 13.45 alkaen. Kilpailu juostiin hyvin helteisissä olosuhteissa. Juoksun loppupuoliskolla, 30 kilometrin kohdalla auringonpistoksesta ja lämpöhalvauksesta kärsinyt Lázaro hoiperteli ja kaatuili useaan otteeseen, mutta jatkoi kuitenkin aina matkaansa. Lopulta hän kaatui eikä enää noussut ylös. Lähes välittömästi hänen luokseen tuli lääkäri ja myöhemmin kaksi lisää. Kello 17.30 hänet toimitettiin sairaalaan, jossa hänen ruumiinlämmökseen mitattiin peräti 41,2 °C. Hoidosta huolimatta hän kuoli seuraavana aamuna kuuden aikaan. Kilpailua edeltävänä päivänä jokaiselle osanottajalle oli suoritettu lääkärintarkastus, eikä tuolloin Lázaron terveydentilassa ollut huomattu mitään vikaa.
Toinen Aika
Toinen Aika on kuvitteellinen ajanjakso J. R. R. Tolkienin Keski-Maassa.
Juoni
Toinen aika alkoi Vihan sodan päätyttyä, kun Melkor oli voitettu ja Beleriand uponnut. Haltioita sodassa auttaneet ihmiset saivat asuinpaikakseen Númenorin saaren Valarilta lahjaksi lähellä Valinoria. Keski-Maassa asui vielä paljon Suurhaltioita lähinnä Lindonissa. Monet suurhaltiat perustivat valtakuntia kauas metsiin, jossa asui viherhaltioita. Näitä olivat Thranduil Synkmetsässä ja Galadriel sekä Celeborn Lórienissa. Gil-galad asui pohjoisessa Lindonissa ja hänet tunnustettiin Noldorin korkeaksi kuninkaaksi. Osa suurhaltioista muutti Eregioniin Celebrimborin johdolla, koska Moriasta oli löydetty Mithriliä. Moria kukoisti toisella ajalla. Yleisimmin Númeronissa elettiin loiston vuosia ja Keski-Maassa ajat olivat synkät Sauronin takia. Toisen ajan lopulla Númeron upposi, kun Ar-Pharazôn hyökkäsi Valinoriin. Uskolliset kuitenkin pelastuivat ja he muodostivat Gondorin ja Arnorin maanpakovaltakunnat. Sauron hyökkäsi Gondoriin. Muodostettiin Ihmisten ja haltiain viimeinen liitto, joka marssi johtajinaan Gil-galad ja Elendil Mordoriin. Gil-gala Elendil ja Anárion kaatuivat, mutta Isildur leikkasi sormuksen Sauronin kädestä ja hänen maanpäällinen muotonsa tuhoutui. Tähän päättyi toinen aika.
Mach
Mach voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Bernardus Chartreslainen
Bernardus Chartreslainen (, k. 1125) oli ranskalainen uusplatonilainen filosofi ja yliopistomies. Hänen syntymäaikaansa ja -paikkaansa ei tunneta, mutta hänen uskotaan olevan bretoni. Hänen on arveltu olevan Theodoricus Chartreslaisen vanhempi veli.
Lana Clelland
pienoiskuva|Lana Clelland vuonna 2018. Lana Clelland (s. 26. tammikuuta 1993) on skotlantilainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on pelannut Skotlannin naisten maajoukkueessa vuoden 2019 MM-kilpailujen päättyessä 26 maaottelua ja tehnyt niissä neljä maalia. MM-kilpailuissa hän pääsi ottelussa Japania vastaan vaihtopelaajana kentälle ja teki maalin.
Clelland edustaa italialaisseura Fiorentinaa. Hän on pelannut Italiassa myös Barin ja Tavagnaccon joukkueissa.
Night Lamp
Night Lamp on Jack Vancen vuonna 1996 ilmestynyt tieteisromaani. Teoksessa muistinsa menettänyt päähenkilö Jaro Fath etsii menneisyyttään.
Kalydonin metsäkarju
pienoiskuva|upright=1.08|Kalydonin metsästys kuvattuna roomalaisessa friisissä. Kalydonin metsäkarju kuuluu kreikkalaisen mytologian ktoonisiin hirviöihin, jotka Olympoksen ajan sankareiden täytyi voittaa. Kalydonin villisian oli lähettänyt Artemis hävittämään Kalydoniaa Aitoliassa, ja se kohtasi loppunsa Kalydonin metsästyksen aikana, johon ottivat osaa kaikki uuden ajan sankarit Heraklesta lukuun ottamatta, joka kukisti oman jumalattaren lähettämän villisian erikseen (kts. Erymanthoksen metsäkarju). Koska tämä myyttinen tapahtuma keräsi yhteen koko joukon eri sankareita — joukossa monia, joita kunnioitettiin klassisen Hellaksen aikaisten heimojensa kantaisinä —, Kalydonian metsästys tarjosi klassisen ajan taiteelle luontevan aiheen; se muistutti mieleen kokonaisen vyyhden myyttejä, jotka kietoutuivat näiden esi-isien ympärille eri yhteyksissä liittyen heidän puolijumalaiseen alkuperäänsä ja jälkeläisiinsä. Kuten kultaisen taljan retki tai Troijan sota, jotka tapahtuivat seuraavan sukupolven aikana, myös Kalydonin metsästys on kreikkalaisen mytologian solmukohta, jossa lukuisat eri myytit yhtyvät.
Metsästys
Vaikka sekä Homeros että Hesiodos ja heidän kuulijansa olivat tietoisia tämän myytin yksityiskohdista, ei yksikään meidän päiviimme asti säilynyt runokokoelma sisällä koko eepoksen tapahtumia klassisena kerrontana: Stesikhoroksen kerronnasta osia on säilynyt Oksyrhynkhoksesta löytyneistä papyruksen palasista, Apollodoroksen myyttikokoelmassa Bibliotheke (Kirjasto) on säilynyt kertomuksen pääkohdat, ja Ovidius käsittelee aihetta tuoden mukaan joitain värikkäitä yksityiskohtia.
Kalydonin kuningas Oineus (tarkoittaa 'viiniä') järjesti vuosittain uhrimenot jumalien kunniaksi. Eräänä vuonna hän kuitenkin unohti antaa uhrilahjan Artemiille, ja loukkaantunut Artemis päästi irti suurimman ja häijyimmän karjun Kalydonin seudulle. Se raivosi halki maatilojen ja tuhosi viinitarhoja ja satoa ja pakotti väestön pakenemaan kaupungin muurien suojaan. Täällä he alkoivat kärsiä nälänhädästä.
pienoiskuva|vasen|Kalydonin metsästys. [[Antiikin Lakonia|Lakonialaisen mustakuviotekniikalla maalatun kyliksin koristelua, n. 555 eaa.]] Oineus lähetti viestinviejiä etsimään parhaat metsästäjät koko Kreikasta tarjoten heille karjun vuotaa ja torahampaita palkkioksi. Vuotaa säilytettiin sittemmin metsästysmuistona temppelissä, jota koristivat reliefit Kalydonin metsästyksestä. Temppeliä ei kuitenkaan oltu omistettu Artemiille vaan toiselle neitsytjumalattarelle Pallas Athenelle.
Kutsuun vastanneiden joukossa olivat osa argonauteista, Oineuksen oma poika Meleagros sekä yksi nainen, merkittävästi koko metsästyksen onnistumiseen vaikuttanut metsästäjätär Atalante eli 'lannistumaton'. Atalanten oli lapsena pelastanut Artemis lähettämällä karhun imettämään häntä, ja joukko metsästäjiä oli kasvattanut hänet, ja häntä pidetään jopa Artemiin valtuutettuna koko metsästyksessä. Artemiin motiivi näyttääkin olleen kaksijakoinen, koska kerrotaan myös, että hän lähetti nuoren metsästäjättärensä tietäen sen aiheuttavan hajaannusta metsästäjien keskuudessa — monet miehet Kefeuksen ja Ankaioksen johtamana kieltäytyivätkin metsästämästä naisen rinnalla, kunnes seppä Meleagros sai heidän päänsä käännettyä. . Joka tapauksessa nimenomaan Atalante onnistui ensimmäisenä haavoittamaan karjua nuolellaan, vaikkakin Meleagros lopulta sai eläimen kaadettua. Meleagros tarjosi luvattua palkkiota Atalantelle, joka oli saanut ensimmäisen osuman. Thestioksen pojat, jotka olivat myös Meleagroksen setiä, pitivät kuitenkin häpeällisenä sitä, että nainen saisi palkkion, kun miehiäkin on ollut osallisena. Niinpä he riistivät vuodan pois Atalantelta sanoen sen kuuluvat heille syntymäoikeuden perusteella, jollei Meleagros itse sitä ottaisi vastaan. Raivoissaan tästä Meleagros löi heidät kuoliaiksi ja antoi vuodan takaisin Atalantelle. Althaia, Meleagroksen äiti ja kuolleiden miesten sisar, heitti liekkeihin puun palan, jonka palamisen keston kohtalottaret olivat asettaneet Meleagroksen eliniän pituudeksi jo tämän syntymässä. Puun palaessa loppuun Meleagros kuoli niille sijoilleen. Näin Artemis sai kostonsa kuningas Oineusta vastaan.
Metsästyksen aikana Peleus tappoi vahingossa keihäällä isäntänsä Eurytionin, Fthian kuninkaan. Metsästyksen aikana ja sen jälkimainingeissa monet metsästäjät kääntyivät toisiaan vastaan kilpaillen saaliista. Karjun päästä ja vuodasta nousi Artemiin nostamana suuri viha ja taistelu korybanttien ja muiden aiolialaisten välillä.
Karjunvuota, jota säilytettiin Pallas Athenen temppelissä Ateenassa ja jonka väitettiin olevan Kalydonin villisian, oli toiselle vuosisadalle tultaessa jo ajan hampaan mädäntämä ja kokonaan ilman harjaksia. Kalydonin metsästys oli temppelin tärkeimmän päätykolmion teemana.
Metsästäjät
pienoiskuva|Roomalainen marmorisarkofagi, joka kuvaa Kalydonin metsästystä. pienoiskuva|Ovidiuksen Muodonmuutosten puukaiverrettua kuvitusta, n. 1518.
Metsästykseen osallistuneet sankarit kokoontuivat eripuolilta Kreikkaa. Pausaniaan Ateenassa näkemät hahmot on merkitty T-kirjaimella, Hyginuksen Fabulaessa mainitsemat H-kirjaimella ja Ovidiuksen luetteloimat O-kirjaimella.
NFL Draft
thumb|NFL:n komissaari [[Roger Goodell vuoden 2010 pelaajavalintatilaisuudessa.]] NFL Draft (virallisesti eli NFL:n vuosittainen pelaajavalintatilaisuus) on amerikkalaisen jalkapallon ammattilaisliiga National Football Leaguen jokavuotinen pelaajien värväys- ja valintatilaisuus, jossa NFL:n joukkueet valitsevat vuorotellen värväyskelpoisia amatööripelaajia pääasiassa Yhdysvaltojen eri yliopistoista.
Valituksi tuleminen ei takaa pelaajalle automaattisesti paikkaa NFL-joukkueessa, ainoastaan sopimusneuvottelun ja näyttöpaikan harjoitusleirillä ennen NFL-kauden alkua.
Vaikka käsite NFL Draft on vaivatta käännettävissä englannista suomeksi, tavallisimmin tilaisuudesta käytetään suomeksi yleisnimitystä NFL:n draft tai NFL:n yliopistodraft. Tässä artikkelissa säännönmukaisuuden vuoksi käytetään termejä valintatilaisuus, NFL:n draft tai lyhyemmin draft.
Tilaisuuden kulku ja pelaajavalintoja koskevat säännöt
NFL:n draft on järjestetty New Yorkissa vuodesta 1965. Kasvavan yleisösuosion takia tapahtumaa on jouduttu siirtämään yhä suurempiin tiloihin. Aikaisemmin valintatilaisuus on järjestetty muun muassa Madison Square Gardenissa ja Javits Centerissä. Vuoden 2006 valintatilaisuus järjestettiin ensimmäistä kertaa Radio City Music Hallissa. Yleisöliput ovat maksuttomia, mutta ne jaetaan yleisölle saapumisjärjestyksessä aamulla ennen ensimmäisen varauspäivän alkua. Vuonna 2010 NFL Draft muutettiin kolmipäiväiseksi siten, että ensimmäisen kierroksen varaukset tehtiin parhaaseen Yhdysvaltain itärannikon televisionkatseluaikaan torstaina, toinen ja kolmas varauskierros tapahtui perjantaina alkuillasta ja kierrokset 4–7 lauantaina aamupäivällä.
Nykyään valintatilaisuus koostuu seitsemästä valintakierroksesta. Kullekin NFL:n 32 joukkueesta on määrätty vuoronumero perustuen edellisen NFL-kauden menestykseen: huonoimman voittoprosentin joukkue aloittaa jokaisen kierroksen ja Super Bowl -voittaja valitsee kierroksen viimeisenä. Saman voittoprosentin joukkueiden järjestys ratkaistaan sen mukaan, kuinka hyvät voittoprosentit heidän yhteisillä vastustajillaan oli edellisellä kaudella. Pudotuspeleissä samalla kierroksella pudonneiden joukkueiden järjestys ratkaistaan samalla tavalla.
NFL:n draftissä ensimmäisenä varattu pelaajalle on tiedossa usein rahakkain pelaajasopimus, mutta muiden pelaajien sopimusten arvo on sidoksissa useisiin eri tekijöihin. Edellisen vuoden vastaavalla varausnumeroilla varatut pelaajat toimivat jonkinlaisena ohjenuorana, mutta myös pelipaikalla on merkitystä. Tavallisesti esimerkiksi pelinrakentajat allekirjoittavat arvokkaammat sopimukset kuin hyökkäyksen linjamiehet.
Jokaisella joukkueella on oma edustajansa valintatilaisuudessa. Tilaisuuden edetessä jokaisella joukkueella on ensimmäisellä varauskierroksella viisitoista minuuttia aikaa ilmoittaa valintansa, toisella varauskierroksella kymmenen minuuttia ja kierroksilla 3–7 vain viisi minuuttia. Joukkueen edustajien on ilmoitettava kirjallisesti aikarajaan mennessä sen pelaajan nimi, jonka he haluavat valita. NFL:n komissaarin ilmoittaa pelaajan nimen ääneen yleisölle ja muille joukkueilla. Jos joukkue ei ilmoita mitään nimeä aikarajaan mennessä, varausvuoro ei siirry automaattisesti seuraavalle joukkueelle, mutta seuraavana valitseva joukkue voi jo ilmoittaa varauksensa nimen. Tällöin käytännössä kaksi joukkuetta voi kilpailla samastakin pelaajasta: se kumpi ehtii ilmoittaa pelaajan nimen ensin, saa etuoikeuden varata tämän.
Kompensaatiovaraukset l. Compensatory Picks
Jos kompensaatiovarauksia jaetaan ennen valintatilaisuutta alle sallitun määrän (32), jäljelle jääneet varaukset jaetaan liigan heikoimmille joukkueille, jotka suorittavat valintansa ylimääräisellä kahdeksannella varauskierroksella.
Varauskelpoiset pelaajat
NFL:n valintatilaisuus on avoin kaikille amerikkalaisen jalkapallon pelaajille, jotka ovat valmistuneet high schoolista vähintään kolme vuotta aikaisemmin. Suurin osa valituista pelaajista on kuitenkin vastavalmistuneita yliopistopelaajia tai kolmannen vuoden yliopistopelaajia.
Valintatilaisuuteen voi osallistua myös pelaajia, jotka ovat pelanneet aiemmin muissa ammattilaisliigoissa, kuten Arena Football Leaguessa tai Kanadan liigassa CFL:ssä.
Värvätty pelaaja, joka ei lopulta allekirjoitakaan pelaajasopimusta NFL-joukkueen kanssa, voi asettua uudelleen valintatilaisuuteen seuraavana vuonna. Ainoa edellytys on, että hän ei seuraavaan NFL draftiin mennessä ole pelannut lainkaan NFL:n runkosarjassa tai pudotuspeleissä.
Palkat
NFL on luonut järjestelmän, jonka avulla jokainen NFL-joukkue joutuu käyttämään rajatun määrän rahaa palkkabudjetistaan palkkakaton puitteissa vastavalittujen pelaajien sopimuksiin. Koska palkkakaton sallima pelaajabudjetti kasvaa joka vuosi tasaisesti, useimpina vuosina joukkueilla on automaattisesti käytössään riittävä määrä rahaa pelaajabudjetista palkkaamaan kaikki NFL draftin kautta valitut pelaajat.
Georgia Stanway
Georgia Stanway (s. 3. tammikuuta 1999) on englantilainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän on pelannut Englannin naisten maajoukkueessa vuoden 2022 EM-kilpailujen päätyttyä 40 maaottelua ja tehnyt niissä 11 maalia. Ensimmäisen naisten maaottelunsa hän pelasi marraskuussa 2018. MM-kilpailuissa 2019 hän pelasi avauskokoonpanossa yhdessä ottelussa ja tuli vaihdosta kentälle neljässä ottelussa. EM-kilpailuissa 2022 hän voitti kultaa ja teki alkulohko-ottelussa Norjaa vastaan joukkueensa ensimmäisen maalin rangaistuspotkusta ja puolivälierässä Espanjaa vastaan 2–1-voittomaalin jatkoajalla.
NFL Draft
Palkat
Vaikka kyseessä on normaalisti Yhdysvalloissa työsuojalain vastainen palkkasäännöstely, se on laillinen, koska NFL:n pelaajayhdistys NFLPA on hyväksynyt sen osana NFL:n ja pelaajayhdistyksen välistä työehtosopimusta.
Valittujen pelaajien palkka määräytyy enimmäkseen sen mukaan, kuinka korkealla varausnumerolla heidät on valittu. Ensimmäisen kierroksen kymmenen ensimmäistä pelaajaa ovat tavallisesti parhaiten palkattuja tulokaspelaajia ja kahden viimeisen valintakierroksen pelaajat saavat useimmiten tyytyä tulokaspelaajien vähimmäispalkkaan. Pelaajien agentit käyttävät edellisen vuoden tulokkaiden sopimuksia de facto -mittarina neuvotellessaan uusia. Kun ykkösvarauksen sopimuksen arvo on selvillä, seuraavien pelaajien sopimusten arvo laskee lievästi portaittain.
Georgia Stanway
Stanway edusti kotimaassaan seitsemän vuoden ajan Manchester Cityä. Kesällä 2022 hän siirtyi saksalaisseura Bayern Müncheniin.
NFL Draft
Palkat
Eräs NFL:n työehtosopimukseen kirjattu sääntö on, että varaustilaisuuden ensimmäisen kierroksen sijoilla 1–16 varatut pelaajat voivat tehdä korkeintaan kuuden vuoden mittaisen sopimuksen, mutta sijoilla 17–32 varattujen pisin sopimusaika on lyhyempi, vain viisi vuotta. Lyhyemmän sopimuksen tehneellä ja sopimuskauden aikana hyvin menestyvällä pelaajalla on siten mahdollisuus päästä vapaaksi agentiksi nopeammin ja solmia uusi, rahakkaampi pelaajasopimus.
Kaikki tulokaspelaajat, joita ei valittu, ovat heti vapaita agentteja ja voivat solmia sopimuksia vapaasti halukkaiden joukkueiden kanssa. Draftissä valitsematta jäänyt tulokaspelaaja joutuu tyytymään lähes aina NFL:n säätämään tulokkaiden vähimmäispalkkaan.
Mr. Irrelevant
Eräs NFL:n valintatilaisuuden epävirallisista ilmiöistä on ”Mr. Irrelevant”, kyseenalainen arvonimi, joka lankeaa kaksipäiväisen tilaisuuden viimeisenä valitulle pelaajalle. Mr. Irrelevantille järjestetään paraati ja palkinnoksi hän saa ”Lowsman Trophyn”, joka on parodia parhaan yliopistopelaajan Heisman Trophysta.
Ylimääräinen valintatilaisuus eli Supplemental Draft
Loppukesästä NFL saattaa järjestää vielä ylimääräisen valintatilaisuuden vielä niille pelaajille, joiden asema oli ennen varsinaista NFL:n dratfia epäselvä. Ylimääräinen valintatilaisuus koskee lähinnä niitä kolmannen tai neljännen vuoden yliopisto-opiskelijoita, jotka saavat tietää vasta lukuvuoden päätyttyä mahdollisuudesta pelata vielä yksi vuosi yliopistosarjoissa (pelikelpoisuus yliopistosarjoissa, ).
Ylimääräisen valintatilaisuuden varausjärjestys määritellään painotetulla järjestelmällä, jossa NFL-joukkueet jaetaan kolmeen ryhmään. Ensimmäisessä ryhmässä ovat ne joukkueet, jotka saavuttivat edeltävällä kaudella kuusi voittoa tai vähemmän. Toisessa ryhmässä ovat joukkueet, jotka voittivat enemmän kuin kuusi ottelua, mutta eivät selvinneet pudotuspeleihin. Kolmannessa varausryhmässä ovat kaikki 12 pudotuspelijoukkuetta. Joukkue voi osallistua tai olla osallistumatta ylimääräiseen valintatilaisuuteen.
Varaukset tapahtuvat eräänlaisen huutokaupan myötä. NFL-joukkue ilmoittaa komissaarille haluamansa valintakierroksen numeron ja sen pelaajan nimen, jonka he haluavat valita. Jos mikään muu joukkue ei tee vastatarjousta ja halua varata kyseistä pelaajaa aikaisemmalla kierroksella, alkuperäisen tarjouksen tehnyt joukkue saa valita pelaajan. Korvaukseksi valinnan tehnyt joukkue joutuu luopumaan seuraavan vuoden NFL draftin vastaavasta valintakierroksen paikastaan. Esimerkiksi Houston Texans valitsi vuonna 2003 ylimääräisessä valintatilaisuudessa kierroksella kaksi keskushyökkääjä Tony Hollingsin, joten Texans joutui luopumaan vuoden 2004 toisen kierroksen varauksestaan.
Vuoden 1985 ylimääräinen valintatilaisuus herätti erityisen paljon kohua. Miamin yliopiston tähtipelinrakentaja Bernie Kosar valmistui yliopistosta kolmessa vuodessa eli vuoden etuajassa ja päätti olla osallistumatta NFL:n valintatilaisuuteen samana vuonna. Vastoin odotuksia Kosar ei palannut yliopistoonkaan pelaamaan, vaikka hänellä olisi ollut mahdollisuus pelata vielä yksi kokonainen yliopistokausi. Sen sijaan Kosar aloitti neuvottelut lempijoukkueensa Cleveland Brownsin kanssa. Browns neuvoi Kosaria lykkäämään päätöstä NFL-uran aloittamisesta kesään saakka, yli normaalin NFL:n valintatilaisuuden. Tällä välin Browns oli varmistanut muiden pelaajakauppojen yhteydessä ykkösvarauksen ylimääräisessä valintatilaisuudessa. Loppukesästä Browns valitsi Kosarin ja useat muut NFL-joukkueet, erityisesti pelinrakentajan tarpeessa olleet Minnesota Vikings ja New York Giants, suuttuivat sinänsä laillisesta mutta sääntöjen henkeä rikkovasta tempusta. Brownsin ja Kosarin menettelyn takia suurin osa ylimääräistä valintatilaisuutta koskevista säännöistä kirjoitettiin uudelleen. Muun muassa kompensaatiovarauksiakin koskeva kielto varausnumeroiden vaihtamisesta kahden joukkueen välillä tuli voimaan vuoden 1985 jälkeen.
Spice and Wolf
Spice and Wolf on Isuna Hasekuran light novel -sarja. Sarjassa on 17 osaa ja sen on julkaissut ASCII Media Works Dengeki Bunko -nimellä.
NFL Draft
Ylimääräinen valintatilaisuus eli Supplemental Draft
Vuoteen 2006 mennessä lähes poikkeuksetta kaikki ylimääräiseen valintatilaisuuteen päätyneet pelaajat ovat olleet keskimääräiseltä tasoltaan samaa luokkaa kuin NFL:n draftin viimeisillä kierroksilla varatut pelaajat. Jotkut pelaajista lipsuvat ylimääräiseen valintatilaisuuteen huonon opintomenestyksen (opintomenestyksen on oltava tietyllä tasolla, jotta pelaaja voi pelata yliopistosarjoissa), henkilökohtaisten ongelmien tai rikosrekisterin takia.
Spice and Wolf
Sarjasta on tehty kaksi tuotantokautta anime-sarjaa ja manga, jota on julkaistu Dengeki Maoh -lehdessä. Sarjasta on julkaistu kaksi visual novelia Nintendo DS:lle.
NFL Draft
Ylimääräinen valintatilaisuus eli Supplemental Draft
Vain 34 pelaajaa on valittu NFL-joukkueisiin vuodesta 1977 lähtien järjestetyistä ylimääräisistä valintatilaisuuksista.
Spice and Wolf
Alkuperäistä sarjaa on julkaissut englanniksi käännettynä Yen Press.
NFL Draft
NFL Scouting Combine
NFL Scouting Combine eli NFL-tulokkaiden katselmustilaisuus on nelipäiväinen, joka vuoden helmikuun lopussa järjestettävä tilaisuus, johon kutsutaan yli 300 yliopistopelaajaa fyysisiin ja psykologisiin testeihin. Tilaisuus järjestetään Indianapolisin kaupungissa Indianan osavaltiossa, Indianapolis Coltsin kotistadionilla RCA Domessa. NFL-joukkueiden valmentajat, toimitusjohtajat ja kykyjenetsijät yrittävät selvittää testien perusteella parhaat tulokkaat ennen NFL:n draftiä. Katselmukseen kutsuttavat yliopistopelaajat valikoi alustavasti joukko NFL:n toimitsijoita. Sen jälkeen NFL-joukkueiden toimitusjohtajista ja NFL:n toimitsijoista koostuvassa komiteassa rajataan kutsuttavien määrää edelleen, jotta päästään noin 300 pelaajaan. Lopullisella kutsulistalla on hieman liikkumavaraa viime hetken muutoksille eli lähinnä pelaajille, joita ei ollut alun perin tarkoitus kutsua tai jos loukkaantumisten takia joku joutuu jäämään pois katselmustilaisuudesta.
Nelipäiväisessä katselmuksessa pelaajat joutuvat suorittamaan seuraavat testit:
Pro Day
Isoilla yliopistoilla saattaa olla useita ammattilaiseksi tähtääviä pelaajia, joten NFL-joukkueet ovat syystäkin kiinnostuneita erillisistä katselmustilaisuuksista. Mahdollisesti ensimmäisellä kierroksella varattaville pelaajille saatetaan järjestää henkilökohtainen Pro Day, johon muut pelaajat eivät osallistu.
Olaf Beyer
Olaf Beyer (s. 4. elokuuta 1957 Grimma) on entinen itäsaksalainen 800 metrin juoksija.
Potsdamilaisen Olaf Beyerin uran paras vuosi oli 1978. Hän sai talvella sisäratojen EM-kisoissa 800 metrillä hopeaa Suomen Markku Taskisen jälkeen. Prahan EM-kisoissa samana syksynä hän paransi 800 metrin loppukilpailussa ennätystään kahdella sekunnilla ja voitti kultaa ajalla 1.43,84, joka oli kaikkien aikojen neljänneksi nopein aika 800 metrillä. Himmeämmille mitaleille jäivät suosikit, tuleva olympiavoittaja Steve Ovett ja tuleva maailmanennätysjuoksija Sebastian Coe.
Beyer on ammatiltaan matematiikan, fysiikan ja tietotekniikan opettaja. Hän jatkaa edelleen juoksuharrastusta. Hänen isänsä kilpaili aikoinaan keskimatkoilla ja hänen poikansa Stefan Beyer kilpailee 400 metrin juoksussa. Olaf Beyerin valmentaja oli Bernd Dießner.
Roberto Bellarmino
Pyhä Roberto Francesco Romolo Bellarmino S.J. (4. lokakuuta 1542 Montepulciano – 17. syyskuuta 1621 Rooma) oli renessanssiaikainen italialainen katolisen kirkon kardinaali, jesuiitta, kirjoittaja, teologi, piispa, miespyhimys ja kirkonopettaja. Mies on kanonisten lakimiesten, kanonistien, katekeettojen, katekumeenien, Cincinnatin arkkihiippakunnan ja Ohion suojeluspyhimys, sekä hänen tunnuksiaan ovat kardinaalin punainen hattu, kirkonopettajuutta symboloiva kirja ja pukeutuminen kardinaalin punaisiin vaatteisiin. Pyhimys julistettiin autuaaksi 1923, paavi Pius XI julisti hänet pyhimykseksi 1930 ja 17. syyskuuta 1931 järjestyksessä 27. kirkonopettajaksi. Hänen juhlapäiväänsä vietetään 17. syyskuuta eli päivänä, jona hän kuoli 78-vuotiaana. Mies tunnetaan erityisesti vastareformaation johtavana hahmona ja Trenton kirkolliskokouksen dekreettien tukijana. Hän oli myös paavien neuvonantaja, pyhän Aloysius Gonzagan (1568–1591) hengellinen ohjaaja ja auttoi pyhää Frans Salesilaista (1567–1622) saamaan hyväksynnän perustamalleen ja 1610 muodostetulle sääntökunnalleen Ordo Visitationis Beatissimae Mariae Virginis.
Elämä
Pyhän Roberton elämä voidaan jakaa seuraaviin vaiheisiin:
Pyhä Roberto syntyi Montepulcianossa 4. lokakuuta 1542 kolmanneksi aatelistoon kuuluvien Vincent Bellarminon ja Cynthia perheen yhteensä kymmenestä lapsesta. Perhe ei ollut erityisen rikas tai mahtava, mutta Roberton äiti oli kardinaali Marcello Servinin, myöhimmin paavi Marcellus II:ksi vuonna 1555 valitun miehen sisarpuoli, sekä omistautunut almujen, rukouksen, mietiskelyn, paastoamisen ja mortifikaation harjoittaja. Bellarmine liittyi nuorena miehenä jesuiittoihin vuonna 1560 ja opiskeltuaan Roomassa, Mondovissa ja Paduassa hänet lähetettiin vuonna 1569 Louvainiin, missä hänet vihittiin papiksi vuonna 1570 ja hän alkoi opettaa teologiaa. Vuonna 1576 hänet kutsuttiin virkaan takaisin Italiaan Roomaan, jossa hän työskenteli 12 vuotta ja laati tärkeimmän, kolmiosaisen teoksensa De Controversiis. (1586–93)  Paavi Klemens VIII teki miehestä ensin vuonna 1596 henkilökohtaisen teologisen neuvonantajansa ja myöhemmin kardinaalin vuonna 1599 koska "hänellä ei ollut vertaista oppineisuudessa" ja vuonna 1602 Capuan arkkipiispan. Myöhemmin vuonna 1605 pyhä Bellarmino kutsuttiin takaisin Roomaan, jossa hän vietti loppuelämänsä kunnioitettuna paavillisena neuvonantajana. Vuonna 1610 hän kirjoitti paavin valtaa puolustavan kirjan De Potestate Summi Pontificis in Rebus Temporalibus. Pyhimys kuoli 78-vuotiaana Roomassa 17. syyskuuta 1621, jolloin myös huomattiin, että hän oli kaikessa hiljaisuudessa antanut pois kaikki rahansa, eikä jäljellä ollut varaa edes maksaa hänen hautajaiskulujaan.
Pyhän Roberton elinaikana hallitsivat seuraavat paavit: Paavali III, (1534–49) Julius III, (1550–55) Marcellus II, (1555) Paavali IV, (1555–59) Pius IV, (1559–65) pyhä Pius V, (1566–1572) Gregorius XIII, (1572–85) Sixtus V, (1585–90) Urbanus VII, (1590) Gregorius XIV, (1590–91) Innocentius IX, (1591) Klemens VIII, (1592–1605) Leo XI, (1605) Paavali V (1605–21) ja Gregorius XV. (1621–23)
Teoksia
pienoiskuva|200px|Dottrina cristiana breve, 1752. pienoiskuva|200px|Pyhän Roberton [[vaakuna.]]
Pyhä Roberto laati eläessään ainakin kaksi katekismusta paavi Klemens VIII:n toimesta, sekä paljon muita kiisteleviä, katekeettisia ja eksegeettisiä teoksia.
Pyhän Roberton kerrotaan kirjoittaneen ainakin seuraavat 7 kiistelevää teosta:
Mies laati myös ainakin seuraavat 11 katekeettista ja hengellistä teosta: Pyhimys laati myös seuraavat 3 eksegeettistä ja muuta teosta:
Kollehtarukous
Roomalaiskatolisessa messussa pyhää Robertoa on muistettu hänen juhlapäivänään seuraavanlaisella latinankielisellä kollehtarukouksella:
"Orémus. Deus, qui ad errórem insídias repelléndas et apostólicæ Sedis iura propugnánda, beátum Robértum Pontíficem tuum atque Doctórem mira eruditióne et virtúte decorásti: eius méritis et intercessióne concéde; ut nos in veritátis amóre crescámus et errántium corda ad Ecclésiæ tuæ rédeant unitátem."