cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Muinaisen Naran historialliset monumentit
Historia
Nara-kaudella oli keisarin suunnitelmissa buddhalaisuuden levittäminen. Keisari Shōmu rakennutti jokaiseen provinssiin temppeleitä. Vuonna 745 provinssitemppeleiden keskuspaikaksi rakennettiin Naraan Tōdai-ji. Japanin pääkaupunki siirrettiin vuonna 784 Nagaokaan, josta se siirrettiin yhdeksän vuoden päästä Kiotoon Heian-kyōhon. Naran pääkaupunkialueella alettiin viljellä riisiä. Temppelit säilyivät kuitenkin kunnossa, sillä niitä arvostettiin ja ne olivat keisarillisessa suojeluksessa.
Kohteet
Maailmanperintökohteeseen kuuluvat seuraavat rakennukset ja alueet :
Maastojuoksun Suomen-mestaruuskilpailut 1980
Maastojuoksun Suomen-mestaruuskilpailut 1980 käytiin 10. toukokuuta Hämeenlinnassa.
Sant’Omobono Terme
Sant'Omobono Terme on kunta Pohjois-Italiassa Bergamon maakunnassa Lombardian alueella. Vuonna 2014 Sant'Omobono Termen kuntaan yhdistettiin pieni 421 asukkaan Valseccan kunta.
Alamedan koulupiiri
Alamedan koulupiiri palvelee Alamedan kaupungin asukkaita Alamedan piirikunnassa Kaliforniassa. Se perustettiin vuonna 1964. Piirissä on n. 10 000 oppilasta.
Hilli
Hilli voi tarkoittaa:
Sukunimi:
Paikannimi:
Vinylideenifluoridi
Vinylideenifluoridi (C2H2F2) on fluorattuihin alkeeneihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään kemiateollisuudessa polymeerien valmistamiseen.
Ominaisuudet
Huoneenlämpötilassa vinylideenifluoridi on väritöntä kaasua, joka voidaan paineistaa ja nesteyttää. Vinylideenifluoridi on veteen niukkaliukoista, mutta liukenee hyvin orgaanisiin liuottimiin. Yhdiste polymeroituu helposti yli 30 °C:n lämpötiloissa ja polymeroitumisreaktio on voimakkaasti eksoterminen.
Valmistus ja käyttö
Vinylideenifluoridia voidaan valmistaa useilla eri tavoilla. Kaupallisesti käytettyjä ovat muun muassa 1-kloori-1,1-difluorietaanin dehydrokloorausreaktio vesihöyryn läsnä ollessa 500–650 °C:n lämpötilassa, kloorinpoistoreaktiolla 1,2-dikloori-1,1-difluorietaanista nikkelin toimiessa katalyyttinä ja fluorin eliminointi kuumentamalla 1,1,1-trifluorietaania.
Vinylideenifluoridista valmistetaan useissa sovellutuksissa hyödynnettävää elastomeeria polyvinylideenifluoridia. Reaktiossa käytetään peroksideja. Tärkeitä ovat myös vinylideenifluoridin kopolymeerit, joissa toisena monomeerina voi olla esimerkiksi eteeni, tetrafluorieteeni, klooritrifluorieteeni tai heksafluoripropeeni. Yhdistettä voidaan käyttää myös kylmäaineena.
Aamunkoiton robotit
Aamunkoiton robotit on vuonna 1983 ilmestynyt Isaac Asimovin kirjoittama tieteisromaani. Se kuuluu hänen luomaansa Robotti-sarjaan ja on hänen viimeinen teoksensa, jonka päähenkilönä on etsivä Elijah Baley. Kirja oli ehdolla parhaan romaanin Hugo-palkintoon 1984.
Juoni
On kulunut kaksi vuotta Alastoman auringon tapahtumista. Elijah Baley toimii edelleen siviilipukuisena etsivänä New Yorkin poliisilaitoksella Maassa. Hän myös johtaa ryhmää nuoria, jotka hänen esimerkkinsä mukaan pyrkivät astumaan ulos teräsluolista ulkoilmaan ja tekemään roboteille tarkoitettuja töitä.
Samaan aikaan Aurorassa Han Fastolfe yrittää saada läpi lakimuutoksen, joka aikaa myöten lopettaisi robottien käytön. Fastolfe myös kannattaa maan tukemista sen suunnitelmissa uusien avaruussiirtokuntien perustamisessa, eivätkä monet avaruuslaiset voi sietää sitä. Fastolfe joutuukin keskelle poliittista skandaalia: R. Jander nimisen robotin muisti on pyyhitty ja se on ns. "murhattu". Fastolfen vastustajat syyttävät häntä ja hän päättää vielä kerran ehdottaa, että paikalle kutsuttaisiin maineikas maan etsivä Elijah Baley. Avukseen hän saa jälleen Fastolfen rakentaman humanoidirobotin, R. Daneel Olivaw'n, jonka tarkka kaksoisolento murhattu robotti on.
Jos Baley epäonnistuu, voi maan asukkaiden avaruuden valloitus olla ikiajoiksi mennyttä. Tutkinta on myös vaikeaa, johtuen Auroran vapaammasta seksuaalisesta ilmapiiristä, jossa kuka tahansa voi käytännössä "tarjoutua" toiselle. Avioliitot solmitaan vain lasten hankkimista varten ja ne päättyvät avioeroon lapsen synnyttyä. Lapsi joutuu usein kasvatettavaksi laitokseen, mutta tohtori Fastolfe on itse poikennut tästä säännöstä: Hän on kasvattanut itse tyttärensä Vasilian, jonka kanssa hän ei enää ole väleissä kieltäydyttyään seksistä hänen kanssaan. Paljastuu myös, että Baleyn Alastomassa auringossa tapaama nainen, Gladia Delmarre, asuu nykyään Fastolfen naapurissa ja omisti tuhoutuneen robotin, jonka kanssa hänellä oli ollut suhde. Gladia itse kutsuu Jander-robottia aviomiehekseen.
Cerberus-luokka
Alukset
Luokan alukset suunnitteli Reed Melbournen ja Bombayn suojaksi. Alusten suojana oli kahdeksan tuuman panssarivyö, joka oheni kuusi tuumaiseksi keulassa ja perässä.
Juho Aitamurto (poliitikko)
Johan August ”Juho” Aitamurto (v:een 1906 Fagerström, ) oli suomalainen poliitikko.
Aitamurto toimi Suomalaisen puolueen kansanedustajana kahteen otteeseen, elokuusta 1908 helmikuuhun 1910 ja huhtikuusta lokakuuhun 1917. Hänet valittiin eduskuntaan kolmissa vaaleissa, 1908, 1909 ja 1916, Turun läänin eteläisestä vaalipiiristä. Eduskunnan valiokunnista hän vaikutti maatalousvaliokunnassa, pankkivaliokunnassa ja suuressa valiokunnassa.
Aitamurto työskenteli 37 vuoden ajan, vuodesta 1882 vuoteen 1919, Muurlan seurakunnan palveluksessa. Hän oli seurakunnan kanttori-urkuri ja sai arvonimen director cantus. Hän työskenteli myös maanviljelijänä, kansakoulujen talouden- ja rahastonhoitajana ja pienten lasten opettajana sekä toimi Muurlan kunnallislautakunnan esimiehenä.
Aitamurron puoliso oli Elin Maria Vuorinen. He avioituivat vuonna 1888. Aitamurron äiti oli piikana toiminut Erika Lovisa Fagerström. Juho Aitamurto kuoli helmikuussa 1920, 59 vuoden iässä.
Jalkaväkirykmentti 7
Jalkaväkirykmentti 7 tarkoittaa seuraavia asioita:
Suomen kasarmit
thumb|275px|Esikunta, rakennus nro. 1. Turuntien varressa. thumb|275px|Päällikkö 2, Rakennus nro. 8 Eureninkadun varressa. thumb|275px|Upseerikerho, rakennus nro. 5 Vuorikadun varrella.
Suomen kasarmit sijaitsevat Hämeenlinnan kaupungin keskustassa Myllymäen kaupunginosassa Turuntien varrella kauppakeskus Goodmania vastapäätä. Kasarmialueen yli 4 hehtaarin alueella oleva noin 15 rakennuksen rakennuskanta ilmentää Suomen sotalaitoksen ja asevelvollisuusjärjestelmän kehitystä, aikakautensa sotilasrakentamista ja arkkitehtuuria sekä venäläisen sotaväen vaiheita Suomessa. Rakennuskokonaisuudella kaupunkikasarmina on tärkeä merkityksensä suhteessaan Hämeenlinnan asemaan historiallisena hallinto- ja sotilaskaupunkina sekä Hämeenlinnan kaupunkikuvaan ja sen muutoksiin nykypäivään sakka. Suomen kasarmien alue luokiteltiin vuonna 1993 valtakunnallisesti merkittäväksi kulttuurihistorialliseksi ympäristöksi. Kasarmialueen yhteydessä on Hämeenlinnan kaupungin pystyttämä itsenäisyyden ajan kasarmin suomalaisten tykistöjoukkojen muistomerkki.
Kansallisen vuoden 1878 asevelvollisuuslain tultua voimaan läänien pääkaupunkeihin alettiin rakentaan kasarmialueita. Hämeenlinnan kasarmialueen rakennukset rakennettiin varsinaisesti 1882–1884 välisenä aikana Yleisten rakennusten ylihallituksen laatimien tyyppipiirustusten mukaan ja pitkälle venäläisiä ohjesääntöjä rakennusten sijoittelusta noudattaen. Suunnittelutyöstä vastasi arkkitehti August Boman. Alueen itälaidassa on tästä rakennusvaiheesta eheänä säilynyt nyk. Eureninkadun varrella päällystön asuinrakennusten rivi, puurakenteisista miehistörakennuksista on säilynyt yksi neljästä tältä rakentamisjaksolta. Puinen päävartio keskellä aluetta, tiilirakenteinen leipomo ja verstasrakennukset Selkäsuonkadun varrella ovat myös alkuperäisillä paikoillaan. Paikalta purettiin kasarmirakentamisen tieltä Turkuun johtavaa tietä suojaavan 1800-luvun alun Suomen sodan jälkeen rakennetun maalinnoituksen, redutin jäänteet. Kasarmikorttelin eteläpuolelle sijoittui erillinen sotilassairaala-alueen kortteli, jonka rakennukset tältä ja sitä seuraavalta ns. venäläiskauden vaiheelta on myöhemmin purettu.
Sotilaskasarmit siirtyivät Suomen autonomian aikana nk. sortokaudella venäläisen sotaväen haltuun 1902 kansallisen sotaväen lakkauttamisen myötä. Ns. venäläistämisen aikana useita tiilirakennuksia käsittävä, alueen toinen rakennusvaihe alkoi myös Hämeenlinnan kasarmialueella. Yleisesti kasarmien suunnittelussa noudatettiin yhtenäisiä venäläisiä arkkitehtuuriperiaatteita. Turuntien varrelle sijoittuvat tiiliset rikkaasti jäsennöidyt miehistökasarmit ja upseerikerho Vuorikadun varrella 1910-luvulta ovat tältä ajanjaksolta, jolloin venäläisten joukkojen määrä kasvoi Hämeenlinnassa ennen 1. maailmansotaa. Suomen itsenäistyttyä kasarmialue jatkoi edelleen sotilaskäytössä aina vuoden 2014 loppuun, jolloin joukko-osastot poistuivat kasarmeilta.
Syksyllä 2015 tehdyllä kaupalla valtion Senaatti-kiinteistöt myi kasarmialueen kilpailutuksen jälkeen Y-K Oy Finlandille. Alueen lokakuussa 2015 vahvistettu kaava mahdollisti alueelle muutos- ja täydennysrakentamista. Tämän myötä Suomen Kasarmit alkoivat kehittyä suljetusta kasarmialueesta kohti omaleimaista kaupunkiympäristöä Hämeenlinnan keskustassa. Kasarmialueelle valmistui vuonna 2017 neljä kolmikerroksista asuinkerrostaloa, ja lisäksi vanhoja rakennuksia on muutettu niin asumis- kuin liike- ja toimistokäyttöön. Olemassa olevat rakennukset yhdessä kaavoitetun uudisrakentamisen kanssa mahdollistavat alueen kehittymisen monipuolisena ja elävänä kokonaisuutena tukeutuen paikan historiallisiin arvoihin.
Patrick Nilan
Patrick Joseph Nilan (s. 30. kesäkuuta 1941 Sydney) on australialainen maahockeypelaaja. Hän kuului hopeaa saaneeseen joukkueeseen vuoden 1968 kesäolympialaisissa Méxicossa ja pronssia saaneeseen joukkueeseen vuoden 1964 kesäolympialaisissa Tokiossa. Hän kilpaili myös kesäolympialaisissa 1972; hänen joukkueensa jäi tuolloin viidennelle sijalle.
Matti Hilli
Matti Sakari Hilli (s. 14. kesäkuuta 1951) oli Vapon toimitusjohtaja kesäkuusta 2001 maaliskuuhun 2011. Sitä ennen hän toimi Kekkilän toimitusjohtajana vuodesta 1995. Turveruukki Oy:ssä hän toimi vuodet 1975–1985, josta toimitusjohtajana 1983 lähtien. Vapo-konsernissa hän on ollut vuodesta 1985 alkaen. Koulutukseltaan Hilli on diplomi-insinööri.
Yan Stastny
Yan Pavol Stastny (oik. Ján Šťastný, s. 30. syyskuuta 1982 Québec, Québec) on kanadalais-yhdysvaltalainen entinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan keskushyökkääjä.
Stastny on slovakialaisen entisen huippupelaajan Peter Šťastnýn poika. Hän syntyi ja varttui Pohjois-Amerikassa isän peliuran vuoksi. Myös Stastnyn veli Paul pelaa tällä hetkellä NHL:ssä. Lisäksi hänen setänsä Anton ja Marián ovat entisiä huippupelaajia.
Boston Bruins varasi Stastnyn vuoden 2002 varaustilaisuuden kahdeksannella kierroksella. Hän aloitti NHL-uransa Edmonton Oilersin riveissä kaudella 2005–2006. Saman kauden aikana Stastny kaupattiin Edmontonista takaisin Bostoniin. Kaudella 2006–2007 hänet kaupattiin Bostonista St. Louis Bluesiin.
Stastny ei onnistunut vakiinnuttamaan paikkaansa NHL:ssä, joten hän siirtyi kaudeksi 2010–2011 Eurooppaan, jossa hän edusti useita eri seuroja, ennen uransa päättämistä kauden 2017–2018 jälkeen.
Maajoukkuetasolla Stastny edusti Yhdysvaltoja. Hän on edustanut Yhdysvaltoja MM-kisoissa vuosina 2005, 2006 ja 2011.
Jääpallon SM-kilpailu 1930
Jääpallon vuoden 1930 SM-kilpailuun ilmoittautui ennätykselliset 19 joukkuetta. Talvi oli kuitenkin erittäin lauha, eikä helmikuun alussa ollut pelattu vielä yhtäkään ottelua, joten Palloliiton oli pakko lyhentää kilpailua ja rajoittaa osallistuvien joukkueiden määrää: TaPa, MP, SaPKo, WU, OPS, KuPS ja Drott jätettiin kilpailuista pois.
Kilpailu alkoi vasta helmikuun 9. päivä Lappeenrannassa LUM:n ja Susien välisellä ottelulla. Ottelussa oltiin lähellä suuryllätystä LUM:n johtaessa jo 4–0, mutta Sudet kiri 4–5-voittoon. Sudet voitti puolivälieräottelussaan Turussa TPS:n ja välierässä paikalliskilpailijansa ViPS:n. Toinen finaaliin selvinnyt joukkue oli Kiffen, joka päihitti HPS:n ja HIFK:n.
Susien ja Kiffenin välinen loppuottelu piti pelata Helsingissä 3. maaliskuuta, mutta kenttä oli pelikelvoton. Palloliitto päätti 7. maaliskuuta, että ottelu pelataan Viipurin Salakkalahdella kahden päivän kuluttua. Ottelun varsinainen peliaika päättyi 2–2, ja mestaruus ratkaistiin ensimmäistä kertaa jatkoajalla. Sudet onnistui jatkoajalla kahdesti ja voitti mestaruuden tuloksella 4–2.
Wilhelm Meise
Wilhelm Meise (12. syyskuuta 1901 Essen – 24. elokuuta 2002 Hampuri) oli saksalainen lintutieteilijä.
Meise opiskeli Berliinin yliopistossa 1924–1928. Hän väitteli filosofian tohtoriksi professori Erwin Stresemannin johdolla variksen ja nokivariksen esiintymisestä ja niiden risteytymisestä. Hän myös analysoi varpusen ja pensasvarpusen taksonomiaa ja historiaa, erityisesti niin sanotun "italianvarpusen" osalta, joka joskus katsotaan omaksi lajikseen P. italiae (BirdLife Suomi ei tunnusta lajia). Meise toimi Dresdenin luonnonhistoriallisen museon selkärankaisosaston kuraattorina vuodesta 1929 toisen maailmansodan alkamiseen saakka. Sodan päätyttyä hän vietti kolme vuotta vankileirillä Siperiassa. 1948 hän sai viran Berliinin eläinmuseosta ja 1951 hänet nimitettiin Hampurin luonnonhistoriallisen museon lintutieteen kuraattoriksi (1951–1969) ja Hampurin yliopiston professoriksi (1951–1972). Jäätyään eläkkeelle hän jatkoi tutkimustyötä vielä 30 vuotta.
Vuonna 1955 Meise teki tutkimusretken Angolaan ja julkaisi seuraavina vuosina useita kirjoituksia Afrikan linnuista. Meise toimitti 47 osaa Max Schönwetterin (kuoli 1960) aloittamaan teokseen Handbuch der Oologie 1960–1992. Teos käsittää neljä osaa ja 3 666 sivua ja sen sivuilla esitellään kaikkien tunnettujen lintulajien ja -alalajien munat. Meisen mukaan maailmassa on 30 000–35 000 lintujen alalajia mutta tiede tuntee niistä vain puolet. Meise julkaisi kaikkiaan 170 kirjoitusta, pääosin linnuista, mutta myös skorpioneista, hämähäkeistä, liskoista, käärmeistä ja nilviäisistä. Hänet valittiin American Ornithologists' Unionin jäseneksi 1938. Hän avioitui 1930 ja hänellä oli kolme lasta. Meise kuoli 101-vuotiaana.
Brendan Byrne
thumb|Brendan Byrne Brendan Thomas Byrne (1. huhtikuuta 1924 – 4. tammikuuta 2018 ) oli yhdysvaltalainen demokraattipuolueen poliitikko.
Wilhelm Meise
Meise nimesi linnuista useita alalajeja sekä celebesinparatiisimonarkin suvun Eutrichomyias ja bougainvillenmesikon suvun Stresemannia.
Brendan Byrne
Byrne valmistui Princetonin ja Harvardin yliopistoista. Hän toimi New Jerseyn 47. kuvernöörinä vuosina 1974–1982. Häntä edelsi William T. Cahill ja seurasi Thomas H. Kean.
Idol Stjörnuleit
Idol Stjörnuleit (suom. ”Idol tähdenetsintä”) on islantilainen versio brittiläisestä Pop Idol -televisio-ohjelmaformaatista. Islannissa Idolia esittää kanava Stöð 2. Siellä on tähän mennessä ollut neljä Idol-kautta.
Jeffrey Boam
Jeffrey Boam (1946–2000) oli yhdysvaltalainen käsikirjoittaja ja tuottaja. Hän opiskeli alaa Sacramento State Collegessa ja Kalifornian yliopistossa. Boamista tuli yksi 1980- ja 1990-lukujen menestyneimmistä elokuvakäsikirjoittajista, joka työskenteli monien Hollywoodin suuruuksien kanssa Mel Gibsonista Sean Conneryyn.
Boam kirjoitti lähinnä huumorin sävyttämiä seikkailuelokuvia kuten Indiana Jones ja viimeinen ristiretki, Mustanaamio ja Tappava ase 2 ja 3.
Corning
Corning voi tarkoittaa:
Palosirkka
Palosirkka (Psophus stridulus) on uhanalainen heinäsirkkalaji. Suomen lajiston uhanalaisarvioinnissa 2010 se on luokiteltu vaarantuneeksi (VU).
Koko ja ulkonäkö
Laji on kookas heinäsirkka, jonka naaras on koirasta isompi. Väriltään palosirkka on ruskeankirjava koiraiden ollessa sävyltään naaraita tummempia, ja yksilöitä on vaikea erottaa maasta. Sen sijaan lennossa koiras on helposti tunnistettavissa oransseista takasiivistä sekä luonteenomaisesta, rätisevästä lentoäänestä. Sirkan etusiivet ovat ruskeat ja peittävät lepoasennossa kokonaan räikeän oranssinpunaiset, ruskeakärkiset takasiivet. Etuselän keskiharjanne on palosirkalla selvästi koholla eikä siinä näy kuoppia.
Levinneisyys
Lajin levinneisyysalue ulottuu Keski-Euroopasta Kiinaan ja Koreaan. Palosirkka esiintyi aikaisemmin Suomessa Oulun lääniin saakka, mutta nykyisin tunnetaan vain kymmenkunta erillistä esiintymää Varsinais-Suomessa, Uudellamaalla, Pirkanmaalla, Kymenlaaksossa ja Etelä-Savossa.
Elinympäristö ja elintavat
Palosirkka on paahdeympäristöjen asukki. Laji viihtyy kuivissa kanervikoissa, kedoilla ja hiekkarinteillä loppukesällä. Lajin vaatimat elinympäristöt ovat nykyisin harvinaisia ja sirkka onkin Euroopassa laajalti uhanalainen tai kokonaan hävinnyt. Elinpaikkavaatimusten lisäksi palosirkka ei yleensä ole yksittäisillä esiintymispaikoilla kovin runsaslukuinen. Sirkat ovat herkkiä kylmälle säälle ja huonoina vuosina niiden kehitys voi jäädä kesken, jolloin lisääntyminenkään ei onnistu.
Palosirkan kehitys on kaksivuotinen munan talvehtiessa kaksi kertaa. Toisin kuin herkästi lentoon lähtevät koiraat, naaraat eivät erityisemmin liiku ja niiden löytäminen maastosta on hankalaa. Sirkat eivät varsinaisesti siritä, mutta koiras tuottaa lentäessään rätisevää ääntä, jonka merkitystä ei tunneta. Saattaa olla että se saa naaraat tuottamaan feromonia, jonka perusteella koiraat löytävät naaraiden luokse.
Suomessa laji on vaarantunut, Ruotsissa se on erittäin uhanalainen. Suomessa osa palosirkan esiintymistä on suojeltuja. Esiintymiä hoidetaan ympäristön sopivuuden takaamiseksi ja lajin säilymistä sen tunnetuilla esiintymispaikoilla seurataan. Suomessa palosirkkoja lisäksi siirtoistutettiin Ruokolahdella sijaitsevaan harjuympäristöön vuonna 2000, mutta lajia ei ole havaittu alueella enää vuoden 2006 jälkeen.
Jussi Saarinen
Jussi Saarinen (s. 18. kesäkuuta 1983 Lahti) on suomalainen jääkiekkoilija, joka pelasi viimeksi laitahyökkääjänä Espoo Bluesin riveissä.
Saarinen on Lahden Pelicansin kasvatti. Hän pelasi ensimmäisen liigapelinsä kaudella, jonka jälkeen edusti pääasiassa vain kasvattajaseuraansa. Hän oli SM-liigaurallaan rooliltaan puolustava hyökkääjä. Kaudet, ja  jäivät kaikki häneltä kesken loukkaantumisten vuoksi, ensiksi mainittu käsivamman ja kaksi jälkimmäistä polvivamman vuoksi. Kausi alkoi hänen osaltaan vasta vuodenvaihteessa 2009 Espoo Bluesissa, jonka kanssa hän teki sopimuksen marraskuun 2008 lopulla. Hän pelasi uransa viimeiset SM-liigaottelut keväällä 2009, jolloin hän myös pelasi ensimmäisen ja ainoan kerran SM-liigan pudotuspeleissä. Saarinen ilmoitti uransa loppumisesta syksyllä 2009. Hän pelasi kahdeksan kautta kestäneellä pääsarjaurallaan kaikkiaan 220 SM-liigan runkosarjaottelua, joissa teki yhteensä 32 tehopistettä, 15 maalia ja 17 syöttöpistettä.
Jääkiekkouransa jälkeen Saarinen on työskennellyt muun muassa Forenomin Suomen liiketoimintajohtajana.
Pohjois-Korea kesäolympialaisissa 2012
Pohjois-Korea osallistui Lontoon kesäolympialaisiin 2012 51 urheilijan voimin. Pohjois-Korean lippua avajaisissa kantoi kestävyysjuoksija Pak Song-chol ja päättäjäisissä Ri Jong-myong.
Urpo Pikkupeura
Pikkupeura kilpaili Sarajevon 1984 talviolympialaisissa ja sijoittui 23:nneksi 1 000 metrin luistelussa. Sprinttereiden MM-kilpailuissa hän sijoittui samana vuonna yhteispisteissä 19:nneksi. Sprinttereiden Suomen mestaruuden hän voitti viidesti ja sijoittui yleisluistelijoiden SM-kilpailuissa parhaimmillaan hopealle. Suomen ennätyksiä hän luisteli 500:lla ja 1 000 metrillä.
Urheilu-uransa jälkeen Pikkupeura toimi opettajana Keravalla Sompion koulussa.
Eric Talbot
thumb|200px Eric Talbot on yhdysvaltalainen sarjakuvien käsikirjoittaja ja piirtäjä, joka tunnetaan erityisesti Turtles-sarjakuvista.
Silvério Paulo de Albuquerque
thumb|right|Silvério Paulo de Albuquerque Silvério Jarbas Paulo de Albuquerque (11. maaliskuuta 1917 Olinda – 28. toukokuuta 2013) oli brasilialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin fransiskaanien papiksi 30. toukokuuta 1942 ja nimitettiin Caetitén hiippakunnan piispaksi 17. maaliskuuta 1970. Piispaksi vihkiminen seurasi 10. toukokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Eugênio de Araújo Sales, jota avustivat Adriano Mandarino Hypólito ja Anselmo Pietrulla.
18. tammikuuta 1973 de Albuquerque sai nimityksen Feira de Santanan piispaksi, jona hän toimi, kunnes jäi eläkkeelle 22. helmikuuta 1995.
Pyöräily kesäolympialaisissa 1984
right|80px|Pyöräily
Vuoden 1984 kesäolympialaisten pyöräily järjestettiin 29. heinäkuuta – 3. elokuuta 1984 Los Angelesissa, Yhdysvalloissa. Tämä oli 20. kerta kun laji oli mukana olympialaisten ohjelmassa. Mukana oli 359 osanottajaa 54 eri maasta. Tapahtumia oli kahdeksan. Tämä oli ensimmäinen kerta kun naisille pidettiin tapahtuma olympialaisten pyöräilyssä.
Venäjän presidentinvaali 2000
Venäjän presidentinvaali 2000 pidettiin 26. maaliskuuta 2000. Vaalit voitti silloinen pääministeri ja virkaa tekevänä presidenttinä toiminut Vladimir Putin. Boris Jeltsin oli eronnut 31. joulukuuta 1999. Virallisesti puolueista riippumattoman, FSB-taustaisen Putinin lisäksi ehdolla olivat kommunistien Gennadi Zjuganov, Jabloko-puolueen Grigori Javlinski, Amangeldy Tuleyev, äärikansallinen Vladimir Žirinovski, Konstantin Titov, Ella Pamfilova, Stanislav Govoruhin, Juri Skuratov, Aleksander Podberyozkin ja Umar Džabrailov. Näistä vain kommunistien Zjuganov sai merkittävästi ääniä, 29,21 %. Länsimielisenä pidetty Javlinski sai 5,80 %, ja muista esimerkiksi räyhäkansallinen Žirinovski 2,70 %.
Corning (yritys)
Corning on yhdysvaltalainen yritys, joka valmistaa pääasiassa lasia ja keramiikkaa. Se tunnetaan parhaiten valmistamastaan Gorilla Glass -näyttölasista. Yhtiön nimi oli Corning Glass Works vuoteen 1989 saakka.
Venäjän presidentinvaali 2000
Putinin voitto perustui hänen rakentamaansa kuvaan tšetšeenejä vastaan taistelevana, nuorena kovaotteisena miehenä. Toisaalta Putin näkyi vaalien alla tiedotusvälineissä muita useammin. Monet tarkkailijat pitivät vaaleja epäreiluna, koska eri kanavat suosivat omia ehdokkaitaan, eikä kaikilla ehdokkailla ollut yhtä hyvin mahdollisuuksia päästä tiedotusvälineisiin.
Vuoden 1998 tienoilla kaavailtiin tulevaksi presidentiksi esimerkiksi Moskovan pormestari Juri Lužkovia tai Jevgeni Primakovia. Jeltsin erotti Primakovin peläten hänen tulevan itseään suositummaksi, Primakov kieltäytyi myös vastustamasta kommunistiministereitä, jotka pyrkivät erottamaan Jeltsinin. Juri Lužkovin mahdollisuudet heikkenivät, kun Putin nousi pääministeriksi. Suurliikemiesten halu tukea Lužkovia heikkeni, ja he asettuivat mediakoneistoineen Putinin taakse.
Fra Diavolo
Fra Diavolo on:
Clarke
Clarke voi tarkoittaa seuraavia:
Soita mulle (Mona Caritan albumi)
Soita mulle on Mona Caritan toinen studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 1980 levymerkillä Fazer Finnlevy.
Teamsters
thumb|250px|Poliisi hajottaa Teamstersin lakkoa vuonna 1934. Teamsters, International Brotherhood of Teamsters (IBT), aikaisemmin nimellä International Brotherhood of Teamsters, Chauffeurs, Warehousemen and Helpers of America on yksi suurimmista yhdysvaltalaisista ammattiliitoista. Vuoden 2004 tietojen mukaan liittoon kuului 1,4 miljoonaa jäsentä.
IBT perustettiin vuonna 1903. Alun perin teamsterilla tarkoitettiin henkilöä, joka kuljetti härkä-, hevos- tai muulivankkuria, mutta nykyään se merkitsee ammattimaista kuorma-auto- tai rekkakuskia.
Ammattiliiton pitkäaikaisin johtaja oli Jimmy Hoffa, joka ei pelännyt käyttää likaisia otteita. Hoffa katosi vuonna 1975 epämääräisissä olosuhteissa. Hänen poikansa James P. Hoffa on ammattiliiton nykyinen johtaja.
Fritz Muliar
Fritz Muliar (12. joulukuuta 1919 Wien – 4. toukokuuta 2009 Wien) oli itävaltalainen näyttelijä. Muliar taisteli toisessa maailmansodassa ja joutui saksalaisten vangiksi. Vangiksi jäätyään Muliar vietti seitsemän kuukautta vankina eristyssellissä.
Sodan jälkeen Muliar aloitti uransa näyttelijänä ja hänen ensimmäinen menestysroolinsa oli Felix Mitterer vuoden 1990 elokuvassa Siperiaan. Hänellä oli merkittävä rooli myös Poliisikoira Rexissä.
Jääkiekon B-sarjan maailmanmestaruuskilpailut 1996
Jääkiekon B-sarjan maailmanmestaruuskilpailut 1996 pelattiin Alankomaiden Eindhovenissa 10. - 20. huhtikuuta. Joukkueita oli mukana kahdeksan ja ne pelasivat kertaalleen jokainen jokaista vastaan.
Yashica
Yashica oli japanilainen kameravalmistaja.
Historia
Yashican historia alkaa joulukuusta 1949 Naganosta, kun Yashima Seiki Company perustettiin 566 dollarin alkupääomalla. Yhtiö aloitti kellonosien valmistamisen kahdeksan työntekijän voimalla. Myöhemmin Yashica alkoi valmistaa kameroiden komponentteja, ja kesäkuussa 1953 esiteltiin ensimmäinen varsinainen kamera, Yashimaflex. Se oli keskikoon filmille tarkoitettu, 6x6 cm kuvia ottava TLR- (Twin Lens Reflex) eli ns. kaksisilmäinen peiliheijastuskamera. Linssit tähän ensimmäiseen ja moneen tulevaankin kameraan valmisti Tomioka Optical Works. Myöhään 1953 nimi vaihtui muotoon Yashima Optical Industry Company, Ltd.
1957 Yashima perusti USA:n markkinointia parantaakseen tytäryhtiön New Yorkiin nimellä Yashica, Inc. Samana vuonna esiteltiin myös uusi TLR-kameroiden sarja, Yashica Mat, joka sittemmin osoittautui menestyksekkääksi, sekä 8 mm kaitafilmikamera. Seuraavan puolentoista vuoden aikana Yashima jatkoi kasvamistaan. Vuoden 1958 aikaan työntekijöitäkin oli jo 1982. Myöhemmin 1958 Yashiman nimi vaihtui Yashicaksi, kun se osti Nicca Camera Companyn. Hankinta osoittautui hyväksi, sillä yhtiöoston mukana tulleet valmiit kameraprojektit avustivat Yashicaa laajentamaan valikoimaansa mittaetsinkameroiden puolelle.
Mittaetsinosaaminen toimi pohjana vuonna 1965, kun Yashica esitteli 35 Electron, josta tuli maailman ensimmäinen kaupallisesti menestynyt elektronisesti ohjattu kamera. 35 Electroa eri muunnelmineen myytiin lopulta noin kahdeksan miljoonaa kappaletta. Yhtiö jatkoi laajenemistaan kansainvälisillä markkinoilla ja osti linssivalmistajansa Tomiokan elokuussa 1968. Tähän mennessä Tomiokasta oli ehtinyt kehittyä yksi Japanin suurimmista ja maineikkaimmista linssivalmistajista. 35 mm järjestelmäkameroidenkin myynti kasvoi tasaisesti ja Yashica saavutti nopeasti mainetta kameraelektroniikan ja optiikan osaajana. Vuonna 1968 esiteltiin myös yhtiön viimeinen merkittävä TLR-malli, Yashica Mat-124, joka yhdisteli aiempien TLR-mallien parhaita puolia.
Vuoden 1979 uutuus oli hinnaltaan edullinen 35 mm SLR- (Single Lens Reflex) eli ns. yksisilmäinen järjestelmäkamera, FX-3, joka oli suunnattu erityisesti aloitteleville harrastekuvaajille. Kuten kaikissa muissakin Yashican manuaalitarkennusrungoissa, oli myös FX-3:ssa C/Y-objektiivikiinnitys, johon käyvät myös Carl Zeiss T* -linssit. Yksinkertainen ja kevyt FX-3 meni hyvin kaupaksi ja pysyi tuotannossa pienin muutoksin pitkään.
Lokakuussa 1983 keramiikka-alan jättiläinen Kyocera osti Yashican. Tästä eteenpäin Kyocera, jonka valikoimiin kuului myös Contax-kamerat, piti huolen Yashican markkinoinnista ja jälleenmyynnistä. Vuonna 1985 Yashica kohtasi kovaa kilpailua erityisesti Minoltan suunnalta. Minolta oli juuri esitellyt 35mm SLR-järjestelmäkameransa, joka oli aggressiivisesti hinnoiteltu ja teknisesti edistyksellinen, sisältäen mm. automaattisen tarkennuksen. Ennen pitkää Yashica esitteli oman automaattisesti tarkentavan SLR:nsä, mutta varsinkin Minoltaan verrattuna se oli toivottoman kallis ja huonosti markkinoitu yritys. Kalliin virheen seurauksena Kyocera päätti jatkossa markkinoida Yashicaa halvemman luokan kamerana, jonka mallisto koostui lähinnä yksinkertaisista kompaktikameroista. Ammattimaisemman tason SLR-kameroiden tuotanto loppui kokonaan.
Merkin hohdon himmennyttyä Kyocera lopetti kaikkien kameroiden, myös Contaxin ja muiden merkkien, valmistamisen 2005. 2008 oikeudet tavaramerkkiin myytiin hongkongilaiselle MF Jebsen Groupille, joka on JNC Datum Tech International, Ltd. -tytäryhtiönsä kautta ottanut Yashica-nimen uudelleen käyttöön. Elvytetyn mutta juurettoman Yashican tuotevalikoimaan kuuluvat kamerat, videokamerat, sähköiset kuvakehykset, kannettavat DVD-soittimet, kannettavat musiikkitoistimet, digitaaliset äänitinlaitteet, kiikarit, matkapuhelimet ja SD-muistikortit.
TLR-kamerat
thumb|right|200px|Yashica Mat-124G
35mm mittaetsinkamerat
thumb|right|300px|Yashica 35 Electro
Aiheesta muualla
Yashica Super 8 -kameroista Super 8 -wikissä
Jaakko Tallus
Jaakko Tapio Tallus (s. 23. helmikuuta 1981 Lieksa) on suomalainen yhdistetyn hiihtäjä, joka saavutti 2000-luvun ensimmäisellä vuosikymmenellä useita arvokisamitaleja, muun muassa yhden olympiakultamitalin. Hän edusti urallaan Lieksan Hiihtoseuraa.
Tallus voitti junioreiden MM-kilpailuissa kultaa joukkuekilpailussa 1998 ja 2000 sekä hopeaa normaalimatkalla, sprintissä ja joukkuekilpailussa 2001. Hän sijoittui Lahden MM-kilpailuissa 2001 sprinttikilpailussa neljänneksi, normaalikilpailussa kymmenenneksi ja oli saavuttamassa pronssia joukkuekilpailussa.
Tallus voitti Salt Lake Cityn olympialaisissa 2002 henkilökohtaisessa normaalikilpailussa hopeaa, oli sprintin neljäs ja oli mukana Suomen olympiakultaa voittaneessa yhdistetyn joukkueessa. Talluksen hyvät suoritukset myös hiihto-osuuksilla olivat suuri yllätys – uransa alussa hänet oli opittu tuntemaan paremminkin vahvana hyppääjänä.
Tallus oli mukana myös Val di Fiemmen MM-hiihtojen 2003 pronssia voittaneessa joukkueessa. Normaalimatkalla hän oli 13. ja sprintissä 20. Oberstdorfin MM-kilpailuissa 2005 hän sijoittui normaalimatkalla kahdeksanneksi, sprintissä 12:nneksi ja joukkuekilpailussa neljänneksi. Vuoden 2006 Torinon olympialaisissa Tallus oli normaalikilpailussa ja sprinttikisassa viides ja oli mukana joukkuekisan pronssimitalin voittaneessa Suomen joukkueessa.
Sapporon MM-kilpailuissa 2007 Tallus kuului Suomen kultajoukkueeseen ja sijoittui normaalikilpailussa 11:nneksi. Liberecin MM-kilpailuissa 2009 hän oli yhteislähtökilpailussa yhdeksäs ja normaalimäen Gundersen-kilpailussa kahdeksastoista.
Tallus sijoittui maailmancupissa kaudella 2001–2002 kokonaiskilpailussa neljänneksi ja sprinttikilpailussa kuudenneksi.
Tallus ilmoitti kesäkuussa 2010 lopettavansa uransa vedoten motivaation puutteeseen ja perhesyihin. Uran jälkeen Tallus valmensi vuoden verran yhdistetyn urheilijoita Kuopion alueella kunnes pääsi opiskelemaan pelastusopistoon. 2013 Tallus muutti perheensä kanssa Jyväskylään ja toimii nykyisin Keski-Suomen Pelastuslaitoksella palomiehenä.
Kalajoen vaakuna
thumb|150px|Kalajoen kunnanvaakuna vuoden 2010 alusta. Sama vaakuna oli [[Himangan vaakunana vuosina 1958–2009.]] Kalajoen vaakuna on Kalajoen kaupungin tunnus. Vaakuna on alun perin vahvistettu Himangan kunnan vaakunaksi 12. joulukuuta 1958.
Vaakunan suunnitteli Gustaf von Numers, ja se vahvistettiin Himangan kunnanvaakunaksi 12. joulukuuta 1958. Vaakunan selitys on ”kultakentässä sininen, kaksimastoinen kaljaasi”.
Kun Himangan kunta liitettiin 1. tammikuuta 2010 Kalajoen kaupunkiin, siihenastinen Himangan vaakuna tuli yhdistyneen Kalajoen kaupungin vaakunaksi.
Aiempi Kalajoen vaakuna oli Olof Erikssonin suunnittelema ja se oli ns. puhuva vaakuna viitaten kunnan nimeen. Sen heraldinen selitys on "sinisessä kentässä reunoihin ulottuva kultainen verkko, jonka päällä uiva, hopeinen lohi". Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 20. huhtikuuta 1953, ja se oli käytössä vuoden 2009 loppuun.
Hurrikaani Carol
thumb|Carolin reitti Hurrikaani Carol oli luokan 3 hurrikaani, joka syntyi 25. elokuuta 1954 ja haihtui 1. syyskuuta, ja yksi pahimmista Yhdysvaltain Uuteen Englantiin iskeneistä hurrikaaneista. Sen arvioidaan tehneen noin 460 miljoonan dollarin vahingot, minkä lisäksi se aiheutti 60 kuolonuhria.
Mainen kuvernööri Burton M. Cross julisti hätätilan osavaltioon.
Archaeplastida
Archaeplastida tai Primoplantae on vuonna 2005 kuvattu aitotumaisten taksoni, johon on sisällytetty kasvikunta (vihreät kasvit), punalevät ja glaukofyytit. Kaikilla näillä ryhmillä on soluissaan kaksikalvoiset viherhiukkaset, minkä vuoksi otaksutaan, että nämä saivat viherhiukkaset suoraan endosymbionttisista syanobakteereista. Oletus siitä, että nämä kolme olisivat ainoat eliöryhmät, jotka saivat viherhiukkaset suoraan primäärisen endosymbioosin tuloksena, on kuitenkin vailla vahvistusta. Muilla eliöryhmillä, joilla on viherhiukkasia (esimerkiksi Chromalveolata-kunta), viherhiukkasten ympärillä on kolme tai neljä kalvoa. Tämä johtuu moninkertaisesta (sekundaarisesta) endosymbioosista.
Päätodisteet oletukselle siitä, että Archaeplastida olisi monofyleettinen eli samasta kantamuodosta kehittynyt ryhmä, on saatu geneettisillä tutkimuksilla, joiden perusteella vaikuttaa siltä, että Archaeplastida-ryhmän viherhiukkasilla olisi ammoin ollut yhteinen kantamuoto.
Laajassa merkityksessä Archaeplastida-ryhmän voidaan ymmärtää tarkoittavan koko kasvikuntaa (ns. Plantae sensu lato). Tällöin punalevät, vihreät kasvit ja glaukofyytit olisivat alakuntatason taksoneita. Toisaalta vanhimman ja ahtaimman tulkinnan mukaan kasveiksi on luettu vain versokasvit (Embryophyta, ns. Plantae sensu stricto), ja välimuodon tulkinnan mukaan vihreät kasvit (Chlorobionta/Chloroplastida/Viridiplantae) eli versokasvit ja viherlevät. Luokittelu tämän suhteen ei ole vakiintunut.
Fra Diavolo (ooppera)
Fra Diavolo on Daniel-François-Esprit Auberin kolminäytöksinen opéra comique. Siihen kirjoitti libreton Eugène Scribe. Teos esitettiin ensi kertaa Pariisin Opéra-Comiquessa 28. tammikuuta 1830. Teos sijoittuu Napolin lähistölle, ja rosvopäällikkö Fra Diavolon (tenori) hahmo perustuu historialliseen henkilöön.
Ghajar
Ghajar on kylä Israelin miehittämien Golanin kukkuloiden alueella. Sen asukkaat ovat alaviitteja. Kylän asukasluku oli vuoden 2018 lopussa 2 607.
Maantiede
thumb|vasen|Ghajar Golanin kukkuloiden pohjoisosan kartalla. Ghajar sijaitsee Israelin miehittämien Golanin kukkuloiden alueella matalan mäen päällä. Kylän vieressä kohoaa Hermonvuori.
Historia
Ghajarin kylän perustivat alueelle Pohjois-Syyriasta muuttaneet alaviitit todennäköisesti 1500-luvulla Osmanien valtakunnan hallitessa aluetta. Ghajar oli yksi kolmesta heidän kauaksi alaviittien ydinalueesta sijaitsevasta perustetusta alaviittikylästä ja sen alkuperäinen nimi oli Taranje. Nykyinen nimi Ghajar on arabiaa ja se tarkoittaa mustalaista tai kiertolaista. Uuden nimen kylä sai kurdien muuttaessa alueelle noin 300 vuotta sitten. Sittemmin kylä oli merkitty karttoihin vaihtelevasti osana Libanonia tai Syyriaa. Ennen vuotta 1967 Libanon oli kuitenkin tunnustanut kylän osana Syyriaa ja kylään oli sijoitettu myös syyrialaisia sotilaita.
Syyrian armeijan joukot vetäytyivät Ghajarista kuuden päivän sodan aikana vuonna 1967. Myös osa kylän asukkaista pakeni, mutta 385 heistä jäi asuntoihinsa. Golanin kukkulat vallanneiden israelilaisten mielestä Ghajar oli osa Libanonia, kun taas Libanon piti sitä edelleen osana Syyriaa. Kylän asukkaat joutuivat välikäteen, jossa kylää ei käytännössä hallinnut mikään valtio, mikä taas johti taloudellisiin vaikeuksiin. Lopulta muutaman viikon päästä kylän asukkaat vetosivat kylän miehityksen puolesta ja israelilaisjoukot saapuivat 10. heinäkuuta 1967. Kylästä tuli näin osa miehitettyä Golanin kukkuloiden aluetta. Israelin liittäessä alueen itseensä 1981 kylän asukkaat ottivat Israelin kansalaisuuden. Israel miehitti Etelä-Libanonin vuonna 1982 ja sen vetäytyessä alueelta vuonna 2000 kylä jakautui kahtia siten, että toinen puolisko jäi nyt Libanonin puolelle. Kylä yhdistyi jälleen toisen Libanonin sodan aikana vuonna 2006 Israelin joukkojen edetessä jälleen rajan yli.
Väestö
Ghajarin asukasluku oli vuoden 2018 lopussa 2 607. Asukkaiden pääosa on alaviitteja.
Prinsessa Ruusunen (baletti)
Prinsessa Ruusunen (, engl. The Sleeping Beauty) on Pjotr Tšaikovskin säveltämä kolminäytöksinen, prologin sisältävä baletti, joka sai kantaesityksensä Pietarin Mariinski-teatterissa 3. tammikuuta (J: 15. tammikuuta) vuonna 1890. Baletti on toinen Pjotr Tšaikovskin kolmesta baletista, teosnumeroltaan opus 66. ja se luetaan yhdeksi klassisen baletin tärkeimmistä teoksista.
Historia
Baletin tilasi Tšaikovskilta ja sen libreton kirjoitti Keisarillisten teatterien johtaja Ivan Vsevoložski ja se perustuu Charles Perrault'n 1600-luvulla kirjoitettuun satuun Prinsessa Ruusunen (La Belle au bois dormant). Alkuperäisen koreografian teki pääbalettimestari Marius Petipa.
Ensi-illat
Venäjän ulkopuolella baletti esitettiin ensimmäisen kerran Milanon La Scalassa vuonna 1896, koreografina Giorgio Saracco. Pääroolissa oli alkuperäiseen miehitykseen kuulunut Carlotta Brianza. Lontoossa ensi-ilta oli Alhambra Theatressa vuonna 1921 koreografina Sergei Djagilev.
Suomessa teos sai ensi-iltansa 18. tammikuuta vuonna 1928. Koreografian teki George Gé, Petipan alkuperäistä koreografiaa balettiseurueen tekniselle tasolle muokaten ja prinssin roolissa Pietarissa tanssineen Nikolai Legatin ohjeiden mukaan. Ensi-illasta sukeutui menestys ja merkittävä tapahtuma Suomalaisen Oopperan baletin historiassa. Yhdysvalloissa baletti esitettiin ensimmäisen kerran Academy of Musicissa Philadelphiassa vuonna 1937 Catherine Littlefieldin koreografian mukaan.
Baletin juoni
Tarina saa alkunsa kuningas Florestanin hovista, 1600-luvulla. pienoiskuva|Prinsessa Ruusunen, ristiäiskohtaus. Kiovan oopperan kansallisbaletti 2011. Prologi
Kuninkaanlinnassa valmistellaan pienen prinsessa Auroran ristiäisiä. Seremoniamestari Catalabutte ohjaa saapuvia vieraita paikoilleen. Kuningas ja kuningatar saapuvat vastaanottamaan kuutta haltijatarkummia. He saapuvat paašiensa kanssa, jotka tanssivat hovineitojen kansa. Jokainen haltija astuu vuorollaan esiin ja asettaa lahjansa pikkuprinsessan kehdon ympärille. Hänelle annetaan kauneutta, lahjakkuutta ja hyväsydämisyyttä.
Syreenihaltijattaren lähestyessä kehtoa paikalle saapuu Paha haltijatar Carabosse rottien vetämissä vaunuissa. Hän on raivoissaan jäätyään ilman kutsua ja asettaa prinsessa Auroran lumouksen valtaan: tämä tulee haavoittamaan sormensa värttinä npiikillä ja vaipumaan ikuiseen uneen. Syreenihaltijatar lieventää lumousta lupaamalla että prinsessa nukkuu sata vuotta ja tulee heräämään nuoren prinssin suudelmaan. Vimmastunut Paha haltijatar Carabosse syöksyy pois paikalta vaunuissaan.
I näytös pienoiskuva|Prinsessa Ruususen alkuperäinen miehitys, Marinski teatteri Pietari 1890. Feliks Krzesiński (kuningas Florestan), Giuseppina Cecchetti (kuningatar), Carlotta Brianza (Aurora), Marie Petipa (Syreenihaltijatar), Enrico Cecchetti (Carabosse) ja Pavel Gerdt (prinssi Desiré). pienoiskuva|Jekaterina Krysanova Prinsessa Ruususena, Bolshoi teatteri 2012. Kuninkaanlinnan puutarhassa väki ovat kerääntynyt juhlimaan prinsessa Auroran 20-vuotissyntymäpäivää. Kyläläisten joukossa seremoniamestari Catalabutte huomaa joukon vanhoja naisia kehräämässä värttinällä, mikä on ollut ankarasti kiellettyä Pahan haltijatar Carabossen uhkauksen jälkeen. Catalabutte takavarikoi värttinät ja uhkaa kiellon rikkoja kuolemalla. Kuningas ja kuningatar saapuvat neljän prinsessa Auroraa kosimaan tulleen prinssin kanssa. Prinssien väliintulo pelastaa vanhat naiset kuolemalta ja juhlinta voi alkaa. Neljä prinssiä lähestyvät vuorollaan kuningasta ja kuningatarta pyytämällä prinsessa Auroran kättä. Kun prinsessa saapuu, hänet esitellään prinsseille.
Hän tanssii jokaisen prinssin kanssa ja saa heiltä kaikilta ruusun (Ruusuadagio). Hovineidot, paašit ja prinsessa Aurora tanssivat vuorotellen. Prinsessa näkee vanhan naisen, joka antaa hänelle värttinän. Lahjasta ilahtunut prinsessa tanssii värttinän kanssa ja haavoittaa sormensa. Hän tanssii yhä nopeammin ja tuupertuu äkkiä maahan. Vanha nainen paljastuu Pahaksi haltijatar Carabosseksi, joka prinssien uhkaamana häviää tiehensä savupilvenä. Syreenihaltijatar ilmestyy paikalle ja määrää että prinsessa Aurora on kannettava linnaan. Siellä hän on nukkuva muun hovin kanssa sata vuotta. Nousee sumu, joka saa ihmiset jähmettymään paikoilleen ja linnan ympärille kasvaa nopeasti tiheä läpitunkematon metsä.
II näytös
On kulunut sata vuotta. Nuori prinssi Desiré seurueineen on metsällä ja he pysähtyvät metsäaukiolle tanssimaan ja pelaamaan pelejä (kohtaus 1). Ilonpidon aikana prinssi on täysin välinpitämätön eivätkä tytöt saa häneltä etsimäänsä huomiota. Prinssin opettaja Galifron ohjaa tanssijat pois. Naiset ehdottavat farandole-tanssia, johon metsästysseurueen talonpojatkin voivat osallistua. Metsästysseurue jatkaa matkaansa, mutta prinssi jää jälkeen mietteliäänä.
Syreenihaltijatar ilmestyy äkkiä hänen eteensä ja kertoo prinssille prinsessa Auroran tarinan sekä loihtii tämän näkynä paikalle. Kuvajainen tanssii ensin prinssin kanssa, sitten itsekseen ja katoaa lopulta. Näyn lumoamana prinssi pyytää johdattamaan hänet prinsessa Auroran luokse. Syreenihaltijatar ja prinssi Desiré matkustavat veneellä lumotun metsän halki oudon hiljaiselle linnalle. Haltijatar opastaa prinssin prinsessa Auroran luokse (kohtaus 2). Prinssi tuijottaa vuoteella makaavaa prinsessaa, tunnistaa hänet näyn Ruususeksi ja suutelee häntä. Lumous raukeaa. Aurora havahtuu ja nähdessään unelmiensa prinssin ottaa hänet syleilyynsä. Linnaan tulvii valoa, metsä häviää ympäriltä ja kuningas, kuningatar ja hoviväki heräävät.
III näytös
Seremoniamestari Catalabutte johdattaa aateliset ja hoviväen tervehtimään kuningasta ja kuningatarta prinsessa Auroran ja prinssi Desirén hääjuhlallisuuksissa. Hopea-, Kulta-, Safiiri- ja Timanttihaltijattaret saapuvat, ja heidän perässään vieraiksi tulevat satuhahmot: Saapasjalkakissa ja ranskalaisen sadun Valkoinen kissa; Tuhkimo ja prinssi Fortuné; Lintu sininen ja prinsessa Florine; Punahilkka ja Susi; Peukaloinen, hänen veljensä ja hirviö Ogre.
Tämän jälkeen prinsessa Aurora ja prinssi Desiré tanssivat yhdessä. Roomalaiset, persialaiset, intialaiset, amerikkalaiset ja turkkilaiset vieraat tanssivat sarabandea. Kaikki, jotka ovat osallistuneet hääjuhlaan tekevät vuorollaan esittelykierroksen. Lopuksi Syreenihaltijatar siunaa avioliiton, ja todellisen sadun perinteen mukaisesti kaikki elävät onnellisina elämänsä loppuun asti.
Tunnetuimmat kohtaukset
I näytös, Grande valse villageoise (The Garland Waltz) tyhjä|pienoiskuva|Balettitanssija Dillon Malinski, Kansas City Ballet 2017. I näytös, Ruusuadagio (Grand adage à la rose)
- Neljä prinssiä tanssii prinsessa Auroran kanssa. Koreografia sisältää vaikeaa en pointe eli varpaillatanssi-tekniikkaa kun ballerina siirtyy miestanssijalta toiselle. pienoiskuva|Polski Balet Narodowy, Maria Żuk prinsessa Auroran roolissa, 2012|tyhjä
Timniri
Timniri (Timiniri) on maalaiskunta Moptin alueen Bandiagaran piirissä Malissa. Sen keskuskylä Diangassagou sijaitsee Dogonin ylängöllä 50 kilometriä Bandiagarasta lounaaseen. Kunnassa on 17 600 ja keskuskylässä 1 600 asukasta (vuonna 2009).
Maantiede
Timnirin kunta rajoittuu pohjoisessa Bandiagaran piirin Bara Saran, kaakossa Bankassin piirin Séguén, lännessä Djennén piirin Fakalan ja lounaassa Ségoun alueen Tominianin piirin Timissan kuntiin.
Alue on pinnanmuodostukseltaan hiekkaista ylätasankoa. Kuivuudesta ja ihmisen toiminnasta kärsinyt kasvillisuus koostuu heinäkasveista ja puista. Pysyviä vesistöjä ei ole. Seutu kuuluu Sahelin vyöhykkeeseen.
Liikenne, elinkeinot ja palvelut
Kunnan liikenneyhteydet ovat huonot. Liikennevälineitä ovat moottoripyörät, polkupyörät ja hevoskärryt.
Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, lehmänpapu, durra ja fonio. Niiden ohella kasvatetaan perunaa, maapähkinää, okraa, papuja ja vihanneksia. Kotieläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, aasit, vähemmässä määrin hevoset sekä siipikarja. Lisäksi harjoitetaan keräilyä, käsityöammatteja ja kaupankäyntiä. Konsagoun kylässä pidetään viikoittaiset markkinat.
Kunnassa toimii kahdeksan alakoulua, yläkoulu ja koraanikouluja. Dankassagoussa on vaatimaton terveyskeskus. Vesihuolto käsittää kaivoja, porakaivoja ja patoaltaita. Muita palveluja ovat kaksi polttoaineen myyntipistettä, hirssimylly ja viljavarasto.
Lorentz Creutz (nuorempi)
Lorentz (Lauritsa) Creutz nuorempi (1646–1698) oli suomalaiseen Creutzin aatelissukuun kuulunut vapaaherra. Hänen isänsä oli Lorentz Creutz vanhempi.
Creutz oli Turun ja Porin läänin maaherra vuosina 1682–1698 sekä Suomen vuorityölaitoksen johtaja vuodesta 1683 lähtien. Hän oli perehtynyt Keski-Euroopassa raudanvalmistukseen ja perusti useita rautaruukkeja, kuten Forsbyn, Kauttuan, Kirjakkalan, Mathildedalin (ruukin ensimmäiset rakennukset) ja Teijon rautaruukit.
MilkyWay@home
MilkyWay@home on BOINCin alustalla suoritettava hajautetun laskennan ohjelma, joka pyrkii mallintamaan Linnunradan kehitystä ja rakennetta. Projekti on toiminut vuodesta 2007. Projektin ensisijainen tavoite on tutkia tähtienvälistä avaruutta ja toissijainen tavoite on kehittää ja optimoida algoritmejä hajautettuun laskentaan. Projekti osaa hyödyntää CUDA- ja OpenCL ohjelmistoa. Projektissa oli aikaisemmin saatavilla yksityishenkilön tekemä ohjelma, jonka avulla laskentaa voitiin suorittaa ATIn näytönohjainten Shader-yksiköillä. OpenCl alustaan siirryttäessä yksityishenkilö lopetti tukemisen. Projektin saaman lisääntyneen laskentamäärän vuoksi sen palvelimilla on ollut ruuhkaa ja palvelin on kaatunut useita kertoja
Intian kuninkaallinen laivasto
Intian kuninkaallinen laivasto oli brittiläisen Intian ja Intian dominion meripuolustuksesta vastannut puolustushaara.
Laivasto perustettiin vuonna 1612 Itä-Intian kauppakomppanian laivastona ja se vaihtoi olemassaolonsa aikana nimeä useaan kertaan. Aikojen saatossa laivaston nimenä olivat muun muassa Bombay Marine, Hänen majesteettinsa intialainen laivasto, Hänen majesteettinsa Intian merivoimat ja Intian kuninkaalliset merivoimat kunnes se nimettiin vuonna 1934 Intian kuninkaalliseksi laivastoksi. Laivasto oli kooltaan vaatimaton, kunnes se kasvoi toisessa maailmansodassa merkittäväksi.
Intian hajottua kahdeksi valtioksi 1947 laivaston kalusto ja henkilöstö jaettiin Intian ja Pakistanin kesken suurin piirtein 2:1. Intian valtiomuodon vaihduttua tasavallaksi laivaston nimi muuttui Intian laivastoksi.
Historia
Itä-Intian komppania perustettiin 1599 ja se aloitti taistelukelpoisen laivaston luomisen vuonna 1612. Komppania loi sataman ja pienen laivasto-osaston Suvaliin suojaamaan kauppaansa alueella. Honourable East India Company's Marineksi nimetty osasto vastaanotti ensimmäisen sotalaivansa 5. syyskuuta 1612.
Bombay Marine 1686 - 1830
Vuonna 1686 pääosa brittien käymästä kaupasta siirrettiin Bombayhin, jolloin laivasto sai nimen Bombay Marine. Vaikka laivaston miehistö oli pääosin intialaisista koottu upseeristo oli täysin eurooppalainen. Kommodori William James tuli Marinen komentajaksi 1751 ja hän hyökkäsi 2. huhtikuuta 1755 Protectorilla Marathan linnakkeeseen tuhoten linnakkeen, vaikka hänellä oli käskynä ainoastaan saartaa se. Helmikuussa 1756 Marine avusti Robert Cliven johtamassa Gheriahin valtauksessa.
Intian laivasto 1830 - 1858
Vuonna 1830 Bombay Marine nimettiin Intian laivastoksi. Brittien vallattua Adenin laajeni laivaston vastuualue ja samalla sen alaisuuteen perustettiin Induksen laivue. Laivasto osallistui ensimmäiseen oopiumisotaan vuonna 1840.
Hänen majestettinsa intialainen laivasto 1858 - 1934
Hänen majesteettinsa intialainen laivasto otti 1863 uudelleen käyttöönsä nimen Bombay Marine, joka muutettiin 1877 hänen majesteettinsa Intian merivoimiksi. Merivoimilla oli kaksi divisioonaa eli itäinen divisioona Kalkutassa ja läntinen divisioona Bombayssa.