cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Toivo Sukari
Oikeudenkäynnit
Toivo Sukaria syytettiin törkeästä lahjuksen antamisesta poliitikko Ilkka Kanervalle, mutta Helsingin hovioikeus vapautti hänet ja Ilkka Kanervan kaikista syytteistä kesäkuussa 2013 kumoten käräjäoikeuden huhtikuussa 2012 antaman kahdeksan kuukauden ehdollisen vankeusrangaistuksen.
Kaksoistähden kehitys
Jos kaksoistähden osatähdet ovat kaukana toisistaan, osatähtien kehitys on samanlainen kuin yksittäisillä tähdillä.
Lähekkäisten kaksoistähtien osatähtien kehitys saattaa olla hyvinkin erilainen kuin yksittäisten tähtien, koska tähtien välillä tapahtuu joissain kehitysvaiheissa massan siirtoa.
Algol-paradoksi
right|thumb|250px|Kaksoistähtijärjestelmä.
Alijättiläistähdet ovat tähtien kehitysteorian mukaan pidemmälle kehittyneitä kuin pääsarjan tähdet.
Tähtien välillä kulkeva massavirta selittää Algol-paradoksin.
Nyt nähtävä kevyempi, pidemmälle kehittynyt alijättiläistähti oli alussa raskaampi ja kehittyi nopeammin. Silloin se täytti painovoimarajan, Rochen pinnan, jonka yli laajentunut tähden osa alkoi virrata kevyempään tähteen. Aikaa myöten kevyemmästä tähdestä tuli raskaampi. . Massavirta siirtää massaa raskaasta tähdestä kevyeen ja tähtien massasuhde vaihtuu.
Lähekkäisten kaksoistähtien kehitystä määrääviä tekijöitä
Lähekkäisen kaksoistähden kehityksen määräävät tähtien massat ja tähtien etäisyydet. Kaksoistähden raskaampi komponentti kehittyy aina nopeammin kuin kevyempi ja suurenee vanhetessaan. Kun tähti kasvaa niin sanotun Rochen pinnan yli, alkaa massavirta kevyempään komponenttiin.
Kun massavirta alkaa pääsarjassa
thumb|160px|Massavirta on alkanut jättiläisvaiheessa kevyellä kaksoistähdellä. Taiteilijan näkemys.
Jos massavirta alkaa pääsarjavaiheessa, jolloin tähti on suhteellisen vakaa, massa siirtyy termisessä aikaskaalassa kiihtyvällä vauhdilla, koska kriittinen säde pienenee ja tähti pyrkii kehittyessään kasvamaan. Terminen aikaskaala on Auringolla noin 30 miljoonaa vuotta. Kun tähtien massasuhde on suunnilleen käänteisluku alkuperäisestä, massavirran suunta vaihtuu. Toisesta tähdestä tulee alijättiläinen. Komponenttien kirkkaudet eivät eroa paljoa toisistaan ja jos kaksoistähti on pimennysmuuttuja, sen valokäyrä on Beta Lyrae -tyyppinen. Lopulta syntyy kontaktikaksoistähti.
Kun massavirta alkaa jättiläisvaiheessa kevyellä kaksoistähdellä
Jos massavirta alkaa vasta heliumin palamisvaiheessa, syntyy massan virtausta termisessä aikaskaalassa. Tässä tapauksessa pienimassaiset ja suurimassaiset tähdet kehittyvät eri tavoin.
Kevyessä kaksoistähdessä, jossa painavampi komponentti on alle 2,5 Auringon massaa, helium syttyy degeneroitumattomassa ytimessä.
Syntyy Algol-tyyppinen pimennysmuuttuja, jossa kevyt alijättiläinen luovuttaa massaa raskaalle pääsarjan tähdelle. Tämä tähti on puoliksi erillinen kaksoistähti, jossa vain toinen komponentti täyttää Rochen pinnan. Alussa massansiirto on nopeaa, myöhemmin hitaampaa. Alijättiläisen ulkokerros kuluu loppuun ja siitä tulee valkea kääpiö.
Jos helium ei degeneroidu alun perin raskaammassa tähdessä, siitä tulee heliumtähti, ja massavirta tähtien välillä pysähtyy, kun helium syttyy tähden keskustassa.
Nämä tähdet ovat massansiirtovaiheessaan Beta Lyrae -tähtiä, ja hitaassa vaiheessaan Algol-tähtiä.
Seuraava kehitysvaihe voi olla valkea kääpiö ja pääsarjan tähti, joka muuttuu jättiläistähdeksi. Jättiläinen vuodattaa massaa valkean kääpiön pinnalle saaden aikaan novapurkauksia. Lopulta valkoisen kääpiön massa ylittää Chandrasekharin rajan (1,4 Auringon massaa), jolloin valkoinen kääpiö räjähtää supernovana.
Massavirta voi alkaa jo heliumin syttymisvaiheessa, jossa tähden säde on pienempi, tai raskaammilla tähdillä hiilen syttymisvaiheessa.
Raskas kaksoistähti, jossa massavirta alkaa jättiläisvaiheessa
Alussa kumpikaan tähti ei täytä Rochen rajaa, joten massan siirtoa tähtien välillä ei tapahdu. Tähti on Algol-tyyppinen pimennysmuuttuja myös toisessa vaiheessa, missä toinen tähti täyttää Rochen pinnan ja vuodattaa massaa kevyempään. Raskaampi tähti menettää massansa muuttuen kevyemmäksi, ja aluksi raskaammasta tähdestä tulee ensin heliumtähti (Wolf-Rayet-tähti) ja sitten neutronitähti tai musta aukko supernovaräjähdyksen jälkeen. Tämän jälkeen aluksi kevyempi, nyt raskaampi tähti puhaltaa voimakasta tähtituulta saaden aikaan röntgensäteilyä neutronitähden ympärillä. Lopulta tähti laajenee niin suureksi, että suora massavirta saa aikaan kaasukiekon, joka tukahduttaa röntgenlähteen. Ylijättiläisestä tulee lopulta heliumtähti ja toinen Wolf-Rayet-vaihe alkaa. Lopputulos on kaksi kompaktia tähteä kiertämässä toisiaan tai vanha ja nuori kompakti tähti kiitämässä avaruudessa eri suuntiin.
Torino FC
Torino Football Club on torinolainen jalkapalloseura, joka pelaa Italian korkeimmalla sarjatasolla Serie A:ssa. Seuran perustivat muutamat Juventuksen jäsenet vuonna 1906 nimellä Associazione Calcio Torino. Jäsenet eivät olleet tyytyväisiä Juventukseen, joten he perustivat oman seuran. Uuteen seuraan liittyi kaksi vanhempaa torinolaisseuraa Internazionale Torino ja Unione Sportiva Torinese. Joukkueen nimi muuttui vuonna 1970 Torino Calcioksi, ja nykyinen nimi otettiin käyttöön vuonna 2005. Seuran lempinimiä ovat muun muassa Granata (seuran tunnusvärin mukaan) ja Il Toro (härkä)
Torino FC:n ensimmäinen Scudetto tuli kaudella 1927–1928, mutta seuran varsinainen kulta-aika osui 1940-luvulle, jolloin se voitti viisi Italian mestaruutta. Tuota kulta-ajan joukkuetta kutsutaan Grande Torinoksi. Silloista kokoonpanoa pidetään yhtenä Serie A:n historian parhaista. Kaikki Grande Torinon pelaajat yhtä lukuun ottamatta kuolivat Supergan lento-onnettomuudessa vuonna 1949.
Kauden 2004–2005 päätteeksi Torino Calcio varmisti nousun Serie A:han FC Messina Peloron kanssa. Italian Jalkapalloliitto FIGC ei kuitenkaan päästänyt seuroja Serie A:han niiden talousvaikeuksien vuoksi. FC Messina Peloron protesti meni siviilioikeudessa läpi, Torino Calcion ei. Niinpä Torino Calcion olemassolo oli vaakalaudalla. Italiassa on kuitenkin sääntö, jonka mukaan lopettavan seuran luonnollinen jatkaja saa aloittaa sarjapykälää alempaa. Niin syntyi organisaatio nimeltä Torino FC, joka aloitti suoraan Serie B:stä, koska Torino Calcio olisi noussut Serie A:han. Torino FC nousi heti ensimmäisen Serie B -kauden jälkeen Serie A:han, jossa se pelasi kolme kautta ennen putoamistaan takaisin kakkostasolle keväällä 2009. Se nousi Serie A:han jälleen keväällä 2012.
Seura on voittanut Italian mestaruuden seitsemän kertaa, joista viimeisin kaudella 1975–1976 ja Italian Cupin viisi kertaa, joista viimeisin kaudella 1992–1993. Paras saavutus eurokentillä on UEFA Cupin finaali 1991–1992, jossa se kuitenkin hävisi Amsterdamin AFC Ajaxille.
Entisiä pelaajia
Grande Torino (1940-luvun menestysjoukkue)
Muita
Tristar & Red Sector Inc.
thumb|TRSI:n peliin [[Alien Breed tekemä traineri vuodelta 1993]] Tristar & Red Sector Incorporated, usein vain TRSI, on kansainvälinen kräkkeri- ja demoskeneryhmä, joka syntyi, kun ryhmät Red Sector Inc. (RSI) ja Tristar (TRS) yhdistyivät. TRSI toimii tai on toiminut Commodore 64:n, Amigan, PC:n ja pelikonsolien parissa. Sillä on ollut myös oma levymerkki, TRSI Recordz.
Historiaa
TRSI perustettiin vuonna 1990 Glostrupissa Tanskassa Red Sectorin ja The Silents -ryhmän järjestämän partyn aikana. Osa Tristarin alkuperäisistä jäsenistä ei liittoa Red Sectorin kanssa tuolloin tunnustanut, vaan he päättivät jatkaa edelleen itsenäisenä ryhmänä Tristar-nimen alla. TRSI:n perustajana ja vahvana vaikuttajana mainitaan usein saksalainen Irata (Dirk Lichtweiss, s. 1965), aikaisemmin Red Sectorin jäsen, joka oli myös muodostamassa Red Sectorin eurooppalaista osastoa joitakin vuosia aikaisemmin.
TRSI:n demoihin keskittyvänä alaryhmänä toimi vuonna 1991 Suprise! Productions. Se jätti TRSI:n seuraavana vuonna. Osa sen jäsenistä kuitenkin palasi TRSI:hin, ja he perustivat uuden demojaoston nimeltään Masque. Sen tuotoksiin kuuluu muun muassa Wicked Sensation -trackmo.
Vuonna 1993 myös suurin osa Masquesta jätti TRSI:n, vieden mukanaan käytännössä kaikki ryhmän lailliseen toimintaan osallistuneet jäsenet. Tämä oli ryhmälle huomattava takaisku, mutta se pääsi kuitenkin melko pian taas jaloilleen. Loppuvuodesta perustettiin ryhmän puolalainen osasto.
Vuosi 1994 oli ryhmän osalta vahva, ja se julkaisi muun muassa tuotokset Cubic Dream, Artiface ja Viktoria.
Vuonna 1995 TRSI:n puolalainen osasto perusti omaksi demojaostokseen ryhmän nimeltään Nah Kolor. TRSI:n johto, jota ei oltu asiasta etukäteen informoitu, ei tästä päätöksestä pitänyt, vaan antoi uudelle ryhmälle mahdollisuuden olla joko suoraan TRSI:n alaisia tai vaihtoehtoisesti jatkaa omana itsenäisenä ryhmänään. Lopputuloksena tästä oli, että pari puolalaisen osaston jäsentä jatkoi TRSI:ssä, Nah Kolor alkoi toimia itsenäisenä, ja loput puolalaisen osaston jäsenet saivat häipyä omille teilleen.
Samana vuonna perustettiin TRSI Recordz (myöhemmin TRSI & Fairlight Recordz), pieni levymerkki, joka julkaisi joidenkin lähinnä demoskenen piirissä toimineiden artistien levyjä.
Vuonna 1997 TRSI:n demojaostoksi liittyi suomalainen Mellow Chips -ryhmä. Se voitti The Gathering -tapahtuman Amiga-sarjan demokilpailun seuraavana vuonna tuotoksellaan Rise. Myös Mellow Chips on sittemmin kuitenkin hajonnut.
Vuonna 1999 TRSI julkaisi ensimmäisen tuotoksensa pelikonsoleille.
Tristar
Tristar perustettiin vuonna 1988. Itsenäisenä ryhmänä sillä ei ole kovinkaan paljon tuotoksia. Vuonna 1989 se järjesti Alankomaiden Venlossa Tristar Party 1989 -tapahtuman, jossa muun muassa RSI Megademo julkaistiin.
Red Sector
Red Sector Inc. perustettiin Pohjois-Amerikassa vuonna 1985. Ryhmän Euroopan osasto muodostettiin saman vuoden lopulla. Red Sector keskittyi aluksi Commodore 64:een, siirtyen sitten pääosin Amigan puolelle. Ryhmän ensimmäinen Amiga-intro julkaistiin vuonna 1987. Samana vuonna Red Sector aloitti yhteistyön Def Jam -ryhmän kanssa, mutta sitä ei kuitenkaan kestänyt kauan.
Ryhmän tunnetuin tuotos on TCC-alaryhmän vuonna 1989 toteuttama, klassikon maineen saanut RSI Megademo.
Báthory
thumb|Báthory-suvun vaakuna
Báthory oli unkarilainen aatelissuku, joka kuului Gutkeled-klaaniin. Suku nousi keskiajalla huomattavaan asemaan Keski-Euroopassa.
Australian cobberdog
upright|pienoiskuva|Australian Cobberdog on tyylikkään atleettinen, tasapainoinen ja liioittelematon koira. Australian Cobberdogeista ei juurikaan irtoa karvaa. Rodun tiedetään aiheuttavan ihmisille hyvin vähän allergisia oireita.
Australian cobberdog on koirarotu, joka on luotu Australiassa risteyttämällä ainakin 22 eri rodun koiria haluttujen ominaisuuksien saamiseksi.
Rutlands ja Tegans kennelit Australiassa olivat Australian Service Dog (ent. nimitys ASD Australian Labradoodle) kehittäjiä. Rutlands teki v. 2004 linjoihin vehnäterrieri–infuusion korvien ilmastoinnin parantamiseksi, selän lyhentämiseksi sekä turkin jalostamiseksi hieman ohuemmaksi ja ei niin tiheäksi. Infuusio jakoi Australian Labradoodlen kehittäjien näkemysten mukaisiin linjoihin ja muihin ALD linjoihin, joissa ei infuusiota hyväksytty. Kehittäjien näkemysten mukaiset linjat hyväksyttiin v. 2012 MDBA:n puhdasrotuisten rekisteriin nimellä Australian Cobberdog statuksella ” as a breed in development”. Tulevaisuudessa tavoitteena on saada virallinen rotuhyväksyntä ja rotutyyppi yhtenäistettyä rodun ominaisuuksien ennakoitavuuden parantamiseksi.
Australian Cobberdogilla tulee olla lempeä luonne ja ainutlaatuinen intuitio, mikä mahdollistaa ihmisten henkisten ja fyysisten tarpeiden aistimisen ja sen mukaan toimimisen. Tämä tekee siitä erinomaisen työkoiran esim. terapia- ja avustajakoiratehtäviin. Sillä on myös luontainen halu ja kyky koulutukseen. Sen luonne on avoin, sosiaalinen ja ystävällinen. Australian Cobberdog haluaa olla ihmisen lähellä ja seurassa. Se hakee myös jatkuvasti ihmisen katsekontaktia. upright|pienoiskuva|Australian Cobberdogeja on kolmea eri kokoa. Mini, medium ja standard. Kuvassa on medium uros.
Australian Cobberdog Club of Finland ry
Yhdistyksen tarkoituksena on
Mikko Hyvärinen
Mikko Hyvärinen voi tarkoittaa ainakin seuraavia henkilöitä:
Vlad Tepes (yhtye)
Vlad Tepes on Ranskan Brestissä vuonna 1992 perustettu black metal -yhtye. Vlad Tepes oli yksi legendaarisen ranskalaisen underground black metal -piirin Les Légions Noiresin (Mustien Legioonien) keskeisiä jäseniä ja myös ainoita jotka saavuttivat aikanaan pientä maailmanlaajuista suosiota. Vlad Tepes julkaisee yhä musiikkia, mutta materiaali on rajoitettu vain lähimmille yhteyshenkilöille.
Charles Swann
thumb|right|300px|Bernardino Luini: Kuninkaiden kumarrus, 15. vuosisadan ensimmäinen neljännes
Charles Swann on henkilöhahmo Marcel Proustin teoksesta Kadonnutta aikaa etsimässä.
Punatukkainen ja vihreäsilmäinen dandy, hänellä on parta ja monokkeli ja hän on erittäin hienotunteinen ja elegantti. Swann on sitä miestyyppiä, jotka ovat tyylikkäitä, hienokäytöksisiä, ja jotka eivät pidä isoa ääntä suhteistaan. Kuitenkin hän on myös Walesin prinssin hyvin läheinen ystävä.
Swann asuu nuoruudessaan Pariisissa sijaitsevan Orléansin rantakadun erässä isossa yksityistalossa. Kun hän tapaa Odette de Crécyn niin hän yhä asuu samassa talossa. Hän rakastuu hullaantuen Odetteen. Tämä rakastumistarina muodostaa suuren osan niteestä ”Swannin tie”, teoksessa Kadonnutta aikaa etsimässä.
Avioiduttuaan Odetten kanssa he muuttavat Acacias-puistokadulle ja saavat tyttären. Tytär, Gilberte, johon kertoja Marcel rakastuu, avioituu kertojan parhaan ystävän Robert de Saint-Loupin kanssa.
Markusfjellet
Markusfjellet on Skandeilla sijaitseva vuori Tromssan lääniin kuuluvassa Omasvuonon kunnassa, Norjassa. Se sijaitsee Signaldalenin itäpuolella. Vuoren korkein kohta on 1 541 metriä merenpinnan tasoa ylempänä.
Mark Bresciano
Mark "Marco" Bresciano (s. 11. helmikuuta 1980 Melbourne, Australia) on australialainen jalkapalloilija, joka pelaa Italian Serie A:ssa SS Lazion joukkueessa. Pelipaikaltaan hän on keskikenttäpelaaja.
Brescianon isä on italialainen ja äiti kroatialainen. Hän aloitti jalkapallouransa Australian Carltonissa kaudella 1998–1999. Tämän jälkeen hän siirtyi Serie B:ssä pelanneeseen Empoliin. Kolmen Empolissa vietetyn kauden jälkeen Parma osti hänet noin kahdeksalla miljoonalla eurolla. Kaudella 2003–2004 Bresciano oli kahdeksalla maalillaan eniten maaleja tehnyt keskikenttäpelaaja. Hän pelasi Parmassa neljä kautta ja siirtyi vuonna 2006 Palermoon. 3. heinäkuuta 2010 Bresciano siirtyi Palermosta Lazioon vapaalla siirrolla ja teki kahden vuoden sopimuksen Lazion kanssa. Brescianon ensimmäinen maali Lazion paidassa syntyi Coppa Italian kolmannen kierroksen ottelussa 27. lokakuuta 2010 Serie B:n Portogruaroa vastaan, joka päättyi Lazion 3–0-voittoon.
Bresciano pelasi Australian joukkueessa Sydneyn olympialaisissa 2000. Hän teki seuraavana vuonna debyyttinsä Australian jalkapallomaajoukkueessa. 16. marraskuuta 2005 Bresciano teki tärkeän maalin MM-karsintaottelussa Uruguayta vastaan. Australia voitti lopulta kaksiosaisen karsinnan rangaistuspotkukilpailussa ja selvisi Saksan MM-kisoihin 2006. Bresciano pelasi kaikissa Australian neljässä lopputurnausottelussa mutta koko ottelun vain neljännesvälierässä Italiaa vastaan.
Bresciano kuului Australian kokoonpanoon Etelä-Afrikan vuoden 2010 MM-kisoissa, jossa Australia jäi alkulohkoon eikä päässyt jatkopeleihin. Hän pelasi urallaan 84 maaottelua ja teki niissä 13 maalia vuosina 2001–2015.
Mikko Hyvärinen (voimistelija)
Johannes Mikael ”Mikko” Hyvärinen (8. tammikuuta 1889 Kontiolahti, Suomen suuriruhtinaskunta – 6. kesäkuuta 1973 Kuopio) oli suomalainen voimistelija ja olympiamitalisti.
Hyvärinen voimisteli Suomen joukkueessa sen saavuttaessa joukkuevoimistelun vapaan järjestelmän olympiahopeaa Tukholmasta 1912.
Eero Hyvärinen
Eero Juho Hyvärinen (27. huhtikuuta 1890 Kontiolahti, Suomen suuriruhtinaskunta – 27. toukokuuta 1973 Lahti) oli suomalainen voimistelija ja olympiamitalisti. Hän edusti seuratasolla Kuopion Reipasta ja Ylioppilasvoimistelijoita.
Hyvärinen voimisteli Suomen joukkueessa sen saavuttaessa joukkuevoimistelun vapaan järjestelmän olympiahopeaa Tukholmasta 1912.
Port Macquarie
Port Macquarie on kaupunki Australiassa, Uuden Etelä-Walesin osavaltiossa. Kaupungissa oli 44 811 asukasta vuoden 2016 väestönlaskennassa, ja se sijaitsee Sydneystä koilliseen. Port Macquarie perustettiin rangaistussiirtolana vuonna 1821. Se hylättiin vuonna 1830, mutta asutettiin pian uudelleen. Kaupungin asukkaista noin 17 prosenttia on alle 14-vuotiaita, ja noin 28 prosenttia on yli 65-vuotiaita.
Joachim Jungius
thumb|Joachim Jungius Joachim Jungius (s. 22. lokakuuta 1587 Lyypekki, k. 23. syyskuuta 1657 Hampuri) oli saksalainen matemaatikko, fyysikko ja filosofi. Jungius oli 1600-luvun merkittävimpiä tieteen ja Baconilaisen (vaikkakin puolusti matemaattista metodia luonnontieteissä) empirismin puolestapuhujia.
Elämä
Jungius kävi Pyhän Katariinan lukiota Lyypekissä vuoteen 1605, opiskeli metafysiikkaa Rostockin yliopistossa 1606–1608, josta siirtyi Gießeniin, jossa valmistui maisteriksi ja sai myös matematiikan professuurin vuosiksi 1609–1614. Hän kiinnostui lääketieteestä ja opiskeli sitä Padovassa vuodesta 1616 vuoteen 1619, jolloin valmistui lääketieteen tohtoriksi.
Työt
Matematiikan tärkeää asemaa luonnontieteissä hän tähdentää virkaanastujaistutkielmassaan vuodelta 1608.
Kenties tärkein työnsä on Logica Hamburgensis (1638), jossa hän käsittelee myöhäiskeskiajan logiikkaa ja josta Leibniz kertoo saaneensa vaikutteita. Hänen oppilaansa julkaisivat hänen teoksensa Doxoscopia (1662) ja Isagoge phyoscopica (1679) postuumisti. Hänen kasvitieteelliset teoriansa olivat aikaansa nähden edistyneitä, mutta eivät kuitenkaan yleisesti tiedossa. John Ray tekee ne tunnetuksi käyttäessään niitä kasvienluokittelussa hyväksi, ja häneltä ne tulivat Carl von Linnén tietoon.
Monia myöhempiä töitään Jungius ei voinut julkaista, sillä hänellä oli vaikeuksia uskonnollisten auktoriteettien kanssa.
Ilmari Keinänen
Ilmari Keinänen (5. marraskuuta 1887 Kuopio, Suomen suuriruhtinaskunta – 8. marraskuuta 1934 Joensuu) oli suomalainen voimistelija ja olympiamitalisti.
Keinänen voimisteli Suomen joukkueessa sen saavuttaessa joukkuevoimistelun vapaan järjestelmän olympiahopeaa Tukholmasta 1912.
Illiers-Combray
Nimi
Illiers-nimen alkuperä tulee nimen Hilaire muunnoksista, kuten esimerkiksi Hilarius. Kunnan seurakunnan suojeluspyhimys onkin pyhä Hilarius, joka oli Poitiers'n piispana vuosina 353–367.
Kunnan nimenmuutos tuli ajankohtaiseksi, kun vietettiin Marcel Proustin syntymän satavuotismuistoa. Hän oli kirjasarjassaan Kadonnutta aikaa etsimässä kuvannut kaupunkia hyvin yksityiskohtaisesti Combray-nimisenä.
Nimenmuutos päätettiin Ranskan tasavallan presidentin asetuksella 29. maaliskuuta 1971. Asetus julkaistiin virallisella lehdessä 7. huhtikuuta samana vuonna ja se siis tuli viralliseksi kylän nimeksi 8. huhtikuuta. Ennen nimenmuutosta kunta oli tunnettu siis nimellä Illiers, joka nimi on vieläkin käytössä ihmisten jokapäiväisessä kielentäytössä.
Maantiede
Illiers-Combray sijaitsee Loir-joen vasemmalla rannalla. Se on 25 kilometriä lounaaseen Chartresin kaupungista. Proust kuvaa kirjassaan pitkälti matkan taittumista juuri noiden kahden kunnan välillä. Kaupunki on myös noin 20 kilometriä Châteaudunin kaupungista pohjoiseen.
Historia
Illiers on yksi vanhimmista Chartresin alueen vapaaherrakunnista. Illiersin vapaaherroilla oli erityinen oikeus kantaa Chartresin piispaa tämän saapuessa juhlallisesti kaupunkiin. Floren d’Illiers oli kuningas Kaarle VII:n aikana yksi Jeanne d'Arcin uskollisimpia aseveljiä, ja hän oli mukana taisteluissa Bourgesin kaupungin palauttamiseksi englantilaisilta.
Saksan–Ranskan sodan aikaan 1870–1871 Illiers oli miehitettynä.
Taloushistoria
Malte-Brun kertoo myös, että Illiers oli «yksi departementin kaikkein aktiivisimmista kaupallisista keskuksista. Siellä oli viidet vuosittaiset markkinat, verkatehdas, trikootehdas, useita tiilitehtaita ja siellä oli myös merkittävää vehnän ja nautakarjan kauppaa».
Kahdeksan vuosikymmentä myöhemmin ”Grand Larousse encyclopédique” (osa 6, heinäkuussa 1962) totesi, kun oli kyse Iliersistä, että siellä oli pellavan käsittelyä ja konepajateollisuutta.
Kuuluisuudet
Marcel Proust vietti kaupungissa lapsuutensa. Hän oli asui tällöin isänsä sisaren Elisabeth Proustin (1828–1886) luona, joka oli avioliittossa Jules Amiot’n (1816–1912) kanssa. Proust myös oli Combray-nimen luoja.
Kirjailija Christophe Ferré on viettänyt myös osan lapsuuttaan Illier-Combrayssa. Hänen isoisälleen Léon Ferrélle, joka toimi kunnan määrinä useita vuosikymmeniä, on omistettu kylän keskuskatu.
Sara Larsson
thumb|Sara Larsson Sara Larsson (s. 13. toukokuuta 1979 Kristinehamn) on ruotsalainen jalkapallopuolustaja. Hänen seuransa on Linköpings FC, jota ennen hän pelasi Malmön LdB FC:ssa.
Ruotsin naisten jalkapallomaajoukkueessa Larsson debytoi vuonna 2000. Sittemmin hän on sen jäsenenä osallistunut MM-kilpailuihin vuosina 2003, 2007 (ei pelannut) ja 2011, olympialaisiin 2000, 2004 ja 2008, sekä EM-kilpailuihin vuosina 2001, 2005 ja 2009.
Markus Lehtiniemi
Markus Lehtiniemi (s. 14. heinäkuuta 1993) on suomalainen pesäpalloilija, joka edustaa Superpesiksessä pelaavia Pattijoen Urheilijoita. Hän on Vähänkyrön Viestin kasvatti ja on edustanut seitsemässä Superpesisottelussa kaudella 2015 Viestin kanssa yhteistyötä tekevää Koskenkorvan Urheilijoita. Ennen siirtymistään PattUn joukkueeseen kaudeksi 2017 Lehtiniemi pelasi Vähäkyrän lisäksi Ykköspesistä myös Ylivieskan Kuulan joukkueessa.
Superpesisurallaan Lehtiniemi on pelannut 29.7.2018 mennessä 59 runkosarjaottelua, joissa hän on lyönyt yhden kunnarin ja 32 tavallista juoksua, tuonut 15 juoksua ja kerännyt 144 kärkilyöntiä.
Aamu Song
Paljon julkisuutta sai Designmuseossa esillä ollut teos Reddress, joka on sekä laulajan puku että estradi. Sen helmoihin mahtuu 238 kuulijaa. Näyttelyn aikana järjestettiin konsertteja, joiden yhteydessä yleisö sai kokea Reddress-elämyksen. Se on ollut konserttikäytössä muun muassa myös Louisianan taidemuseon puistossa Tanskassa. Teos kuuluu nyt Designmuseon kokoelmaan. Puvun mitat ovat 550 m kangasta, 238 katsojaa, halkaisija 20 metriä, korkeus 3 metriä. Teoksesta on tehty myös kirja Reddress, jossa hanke esitellään luonnoksina, piirustuksina ja teknisinä kuvina.
Kiasmassa oli kesän 2007 auki projekti Suomen salat, jossa Song ja Olin pitivät myynnissä suunnittelemiaan tuotteita.
Ahearne Cup
pienoiskuva|295x295px|Ainoa suomalainen turnauksen voittaja oli [[HIFK Hockey|HIFK vuonna 1970. Pokaalin kanssa poseeraavat Göran Stubb ja Esko Rekomaa. Samana vuonna HIFK voitti myös Suomen-mestaruuden.]] Ahearne Cup oli jääkiekkoturnaus vuosina 1952-1977. Turnaus nimettiin brittiläisen J.F. Ahearnen mukaan. Kilpailu pelattiin Ruotsissa ja finaali pelattiin Tukholman Hovetissa. Ahearne Cup jäi pelaamatta ainoastaan kaudella 1956-1957. Turnaus pelattiin aina vuodenvaihteessa ja siinä pelasi sekä maa-, että seurajoukkueita. Useimmin turnaukseen osallistuivat Djurgårdens IF ja Södertälje SK, jotka olivat kummatkin mukana 20 kertaa. Djurgårdens IF johtaa myös voittojen määrässä, sillä se vei voiton neljä kertaa. Englantilainen Harringay Racers ja HK Spartak Moskova voittivat Ahearne Cupin kolmesti. Ainut suomalainen voittaja oli vuonna 1970 Helsingin IFK, kun se paransi otteitaan edellisen vuoden neljännen sijan jälkeen. HIFK osallistuikin kilpailuun viisi kertaa peräkkäin, vuosina 1969-1973. Tämän lisäksi seura osallistui vielä viimeisen pelattuun turnaukseen. HIFK:n lisäksi Suomesta Ahearne Cupiin osallistui Suomen B-maajoukkue vuonna 1964. Sen sijoitus oli tuolloin neljäs.
Ahearne Cupin nimellä on pelattu turnaus myös vuosina 2002, 2003 ja 2006. Vuonna 2002 kilpailu pelattiin Britannian ja Saksan liigojen kesken ja vuonna 2003 Britannian ja Norjan liigojen kesken. Vuonna 2006 kilpailussa olivat jälleen mukana brittiläiset ja saksalaiset seurat. Näissä uuden Ahearne Cupin otteluissa maan seurat taistelivat oman liigansa voitosta, eikä niissä tavoiteltu yksittäisen seuran voittoa.
Turnauksen voittajat
Uusi Ahearne Cup
Archánes-Asteroúsia
Archánes-Asteroúsia ( eli Δήμος Αρχανών-Αστερουσίων, Dímos Archanón-Asterousíon) on Kreikan kunta, joka sijaitsee Iraklionin alueyksikössä Kreetan alueella. Kunnan pinta-ala on 335,4 neliökilometriä ja väkiluku 16 692 (vuonna 2011). Kunnan kuntakeskus on Pezá.
Archánes-Asteroúsian kunta sijaitsee Kreetan keskiosissa ja ulottuu lähes koko saaren poikki Iraklionin eteläpuolelta saaren etelärannikolle. Kunta syntyi, kun Archánes, Asteroúsia ja Níkos Kazantzákis yhdistyivät vuoden 2011 alussa Kallikrates-suunnitelman mukaisesti.
Kunnan osat
Vuoden 2011 kuntauudistuksesta lähtien Archánes-Asteroúsian kunta muodostuu kolmesta kunnallisyksiköstä, jotka vastaavat uudistusta edeltäneitä kuntia. Kunnallisyksiköt sekä niihin kuuluvat kylä- ja kaupunkiyhdyskunnat ja asutukset ovat:
Raymond Terrace
Raymond Terrace on kaupunki Australiassa, Uuden Etelä-Walesin osavaltiossa. Kaupungissa oli 13 301 asukasta vuoden 2016 väestönlaskennassa, ja se sijaitsee 145 kilometriä Sydneystä koilliseen. Raymond Terrace perustettiin 1830-luvulla. Nykyään kaupungissa tuotetaan esimerkiksi sitrushedelmiä ja maitotuotteita. Kaupungin asukkaista noin 21 prosenttia on alle 14-vuotiaita, ja noin 16 prosenttia on yli 65-vuotiaita.
Ferenc Puskás
Ferenc Puskás Biró, alkujaan Ferenc Purczeld, (2. huhtikuuta 1927 Kispest – 17. marraskuuta 2006 Budapest) oli unkarilainen jalkapalloilija ja valmentaja. Hänellä oli myös Espanjan kansalaisuus. Puskásia pidetään yhtenä kaikkien aikojen parhaista jalkapalloilijoista.
Puskás edusti Unkarin maajoukkuetta sen kulta-aikoina 1940-luvun lopussa ja 1950-luvun alussa. Hän pelasi 85 ottelua Unkarin paidassa ja teki niissä ennätykselliset 84 maalia. Hän oli myös mukana Unkarin voittaessa kultaa Helsingin olympialaisissa 1952 ja hävitessä MM-loppuottelun 1954.
Seuratasolla Puskás edusti Honvédia vuodesta 1943. Vuonna 1956 hän jäi maanpakoon Unkarin kansannousun jälkeen ja siirtyi 1958 Real Madridiin, jossa hän voitti viisi Espanjan-mestaruutta ja kolme Euroopan cupia. Puskás pelasi neljä ottelua myös Espanjan maajoukkueessa. Valmentajana Puskás johdatti kreikkalaisjoukkue Panathinaikosin vuoden 1971 Euroopan cupin finaaliin.
Unkarin vuodet
Puskás syntyi Budapestin laitamilla sijaitsevassa Kispestissä. Hänen isänsä oli myös aikanaan jalkapalloilija ja toimi valmentajana Kispest AC:ssa. Puskás liittyi seuraan 10-vuotiaana salanimellä Miklós Kovács, sillä liittymiseen vaadittiin 12 vuoden ikää. Uransa alusta asti vasempana välihyökkääjänä pelannut Puskás teki debyyttinsä Unkarin liigassa marraskuussa 1943. Kaksi vuotta myöhemmin hän pelasi ensimmäisen maaottelunsa Unkarin paidassa. Vuonna 1949 Kispestistä tehtiin armeijan seura ja sen nimi vaihtui Honvéd FC:ksi. Honvédiin hankittiin asevelvollisuuden nimissä maan parhaat pelaajat kuten Zoltán Czibor ja Sándor Kocsis. Puskás sai majurin arvon, mistä juontuu yksi hänen lempinimistä – Laukkaava majuri. Honvédissa Puskás voitti kaikkiaan viisi mestaruutta ja teki pelaamissaan 340 ottelussa yhteensä 352 maalia.
Maajoukkueessa Puskás loisti samalla tavalla kuten seurajoukkueessakin. Unkari hallitsi kapteenina toimineen Puskásin johdolla eurooppalaista jalkapalloa 1950-luvun alussa. Se voitti kultaa Helsingin olympialaisissa 1952. Unkarista tuli myös ensimmäinen joukkue Ison-Britannian ulkopuolelta, joka voitti Englannin sen kotikentällä. Wembleyllä lukemat olivat 6–3 ja Unkarissa se ryöpytti Englantia numeroin 7–1. Unkari olikin selvä ennakkosuosikki 1954 MM-kisoissa, sillä se ei ollut hävinnyt otteluakaan yli neljään vuoteen. Puskás loukkaantui Länsi-Saksaa vastaan pelatussa alkusarjan ottelussa, jonka Unkari voitti 8–3. Puskás palasi kokoonpanoon puolikuntoisena vasta finaalissa, jossa vastassa oli jälleen Länsi-Saksa. Finaalin piti olla Unkarin näytöstä, mutta Länsi-Saksa onnistui kaatamaan Bernin ihmeeksi kutsutussa ottelussa ennakkosuosikin 3–2. Tappioon päättyi Kultaiseksi joukkueeksi nimitetyn Unkarin 33 ottelun mittainen tappioton putki.
thumb|right|Ferenc Puskás (oikealla) ja [[Alfredo Di Stéfano.]] Honvédin pelatessa vuoden 1956 Euroopan cupissa vierasottelua Athletic Bilbaoa vastaan, Unkarin kansannousu alkoi Budapestissa. Useat joukkueet jäsenet, myös Puskás, päättivät olla palaamatta takaisin Unkariin. Toinen osaottelu pelattiin Brysselissä ja Honvéd tippui jatkosta. Maanpaossa olleet pelaajat kiersivät Italiassa, Portugalissa, Espanjassa ja Brasiliassa keräämässä rahaa näytösotteluilla. Fifa ja Uefa eivät hyväksyneet näitä otteluita ja Puskás sai kahden vuoden pelikiellon kieltäydyttyään palaamasta Budapestiin.
Espanjan vuodet
Puskás vietti vuoden Itävallassa, mutta ei päässyt pelikiellon vuoksi pelaamaan. Puskás lihoi ja häntä pidettiinkin liian vanhana ja lihavana hänen yrittäessä saada sopimusta italialaisiin joukkueisiin. Lopulta hän päätyi pelikiellon päätyttyä 1958 Real Madridiin, joka oli valmis ottamaan riskin. Puskás vastasi tekemällä heti ensimmäisellä kaudella 21 maalia ja muodosti Alfredo Di Stéfanon kanssa hyökkäyskaksikon, joka oli aikansa tehokkaimpia. Hän ylsi yli 20 maaliin myös viidellä seuraavalla kaudella.
Puskás oli tehokas myös Euroopan cupissa. Vuoden 1960 finaalissa Eintracht Frankfurtia vastaan Puskás teki neljä maalia. Hän onnistui hattutempussa myös 1962 finaalissa vaikka Real Madrid hävisi ottelun. Puskás on ainoa pelaaja, joka on pystynyt hattutemppuun kahdessa finaalissa. Puskás pelasi Real Madridissa 40-vuotiaaksi asti ja lopetti uransa seuran voitettua Euroopan cupin 1966. Hän pelasi Madridissa yhteensä 182 ottelua ja teki niissä 157 maalia.
Maanpakonsa aikana Puskás sai Espanjan kansalaisuuden ja hän pääsi edustamaan myös Espanjan maajoukkuetta. Hän pelasi MM-kisoissa 1962, joissa Espanja ei kuitenkaan menestynyt. Puskás pelasi Espanjalle yhteensä neljä maaottelua tekemättä niissä yhtään maalia.
Valmennusura
Pelaajauransa päätyttyä Puskás lähti Kanadaan valmentajaksi. Vietettyään siellä muutaman vuoden hän palasi Eurooppaan ja päätyi Panathinaikosin valmentajaksi. Hänen johdollaan Panathinaikos voitti kaksi Kreikan mestaruutta ja pääsi Euroopan cupin finaaliin 1971, mutta hävisi sen Ajaxille. Panathinaikosissa vietetyn viiden vuoden jälkeen hän valmensi muun muassa Real Murciaa Espanjassa, Colo-Coloa Chilessä, AEK Ateenaa Kreikassa sekä seurajoukkueita Egyptissä, Paraguayssa ja Australiassa. Hän ei saavuttanut niissä mainittavaa menestystä. Vuonna 1993 Puskás valittiin Unkarin maajoukkueen väliaikaiseksi valmentajaksi 1994 MM-kisojen karsintojen aikana.
Viimeiset vaiheet
thumb|right|Puskásin hauta Pyhän Tapanin kirkossa. Puskás joutui sairaalaan vuonna 2000 ateroskleroosin takia, ja myöhemmin hänellä todettiin Alzheimerin tauti. Puskás menehtyi keuhkokuumeeseen pitkällisen sairastamisen jälkeen 17. marraskuuta 2006.
Puskásille järjestettiin valtiolliset hautajaiset 9. joulukuuta 2006 ja hänet haudattiin Budapestin Pyhän Tapanin kirkkoon.
Kunnianosoituksia
Puskásia pidetään yhtenä kaikkien aikojen parhaista jalkapalloilijoista. Hänet on valittu kansainväliseen jalkapallon Hall of Fameen, ja vuonna 1999 hän sijoittui seitsemänneksi World Soccer -lehden äänestyksessä 1900-luvun parhaasta pelaajasta maailmassa. Puskás oli mukana myös parhaiden elävien jalkapalloilijoiden FIFA 100 -listalla vuonna 2004. Vuonna 2001 Unkarin kansallisstadion nimettiin hänen mukaansa.
Kansainvälinen jalkapalloliitto Fifa julkisti 2009 Puskásin mukaan nimetyn uuden palkinnon. Puskás-palkinto jaetaan vuosittain erityisen näyttävän maalin tehneelle pelaajalle.
J. T. Bergqvist
J. T. Bergqvist, (oik. Jukka Tapani Bergqvist), (s. 17. toukokuuta 1957 Helsinki) on suomalainen talouselämän vaikuttaja ja entinen Nokia Oyj:n johtaja. Bergqvist toimi pitkään Nokia Networksin kakkosjohtajana ja Nokian johtoryhmän jäsenenä.
Bergqvist erosi Nokian palveluksesta tammikuussa 2005 lähes samanaikaisesti verkkoliiketoimintaa johtaneen Sari Baldaufin kanssa. Bergqvistin seuraajaksi nimitettiin Mika Vehviläinen verkkoliiketoiminnan teknologia- ja strategiajohtajaksi tammikuussa 2005. Sitä ennen hän ehti toimia useissa eri johtotehtävissä Nokia-yhtiössä viimeisenä toimenaan Nokian tietoliikenneverkkoihin keskittyvän Networks-ryhmän globaalien liiketoimintayksikköjen vetovastuu. Hän oli myös Nokian johtokunnan jäsen vuodesta 2002 aina eroamiseensa saakka.
Bergqvist on Norvestia Oyj:n hallituksen jäsen vuodesta 2003 lukien ja sveitsiläisen ASCOM AG:n hallituksessa vuodesta 2005.
Helmikuussa 2006 Elektrobit Oyj nimitti J. T. Bergqvistin hallituksen puolipäivätoimiseksi puheenjohtajaksi. EB:tä saneerattiin rajusti. Bergqvistin aikana Elektrobit keskitti liiketoimintaansa voimakkaasti langattomaan wimax-tekniikkaan ja autojen ohjelmistoratkaisuihin. Bergqvist joutui EB:n hallituksen enemmistön kanssa erimielisyyksiin yhtiössä tarvittavista toimista seurauksella, että J.T. Bergqvist erosi yllättäen yhtiön hallituksesta marraskuussa 2008.
Lokakuussa 2011 Bergqvist aloitti työt suomalaisen AinoActiven hallituksen puheenjohtajana. AinoActive on suomalainen yritys joka tarjoaa yrityksille ja julkishallinnolle palveluita ja työkaluja, joiden avulla voidaan parantaa terveyttä työelämässä.
Bergqvist väitteli tekniikan tohtoriksi vuonna 1987 Teknillisestä korkeakoulusta aiheella A type-oriented approach to knowledge-based systems. Hän on toiminut Teknillisellä korkeakoululla sovelletun matematiikan assistenttina ja tietojenkäsittelyopin lehtorina sekä Kauppakorkeakoululla tietojenkäsittelyn apulaisprofessorina. Berqvist toimii Ranskalais-Suomalaisen Kauppakamarin hallituksessa.
Öljeitü
Öljeitü tai Mohammad Khudabanda oli Persian kahdeksas il-kaani-hallitsija vuodet 1304–1316. Hänen hallintokautenaan šiialaisuudesta tehtiin valtionuskonto.
Öljeitün äiti kastoi hänet kristityksi nimellä Nicolas, mutta myöhemmin hän kääntyi buddhalaisuuteen ja sunnilaisuuteen, jolloin otti nimen Mohammad Khudabanda. Öljeitün veljen ja hallitsija Mahmud Ghazanin kuoltua vuonna 1304 Öljeitü kukisti helposti kilpakumppaninsa ja nousi valtaan. Hänen aikansa oli suhteellisen rauhallinen.
Teologi Al-Hillin vaikutuksesta Öljeitü valitsi šiialaisuuden, jonka hän myös julisti valtionuskonnoksi. Öljeitü tunnettiin taiteiden suojelijana ja hänen aikanaan rakennettiin mm. Soltaniyeh, jota pidetään il-kaanien ajan merkittävämpänä arkkitehtonisena saavutuksena.
Öljeitü kuoli vuonna 1316, jonka jälkeen hallitsijaksi tuli hänen poikansa Abu Sa'id.
Silent Hill 2
Silent Hill 2 on Team Silentin kehittämä ja Konamin julkaisema selviytymiskauhupeli. Se julkaistiin vuonna PlayStation 2:lle,  Xboxlle ja  Microsoft Windowsille. Peli on Silent Hill -pelisarjan toinen osa.
Pelin juoni ei ole millään tavalla jatkoa edelliselle osalle, vaan se toimii itsenäisenä jatko-osana. Pelin päähahmo on James Sunderland, joka on saapunut Silent Hillin kaupunkiin saatuaan kirjeen kolme vuotta sitten sairauteen kuolleelta vaimoltaan Marylta, joka näyttäisi odottavan Jamesia kaupungissa. Etsintöjen yhdessä hän törmää muihin ihmisiin, joilla on myös erityiset syynsä päätyä kaupunkiin, samalla kun James tulee todistaneeksi, kuinka Silent Hillin kauheudet ovat paljon henkilökohtaisempia kuin osaisi kuvitellakaan: Jamesia muun muassa jahtaa teurastajan näköinen Pyramid Head. Aiempaan peliin nähden Silent Hill 2 pitää sisällään psykologisemman ja symbolisemman aspektin, käsittelemällä todella arkoja aiheita ihmismielen pimeästä puolesta aina hyväksikäytöistä ihmishengen riistämisiin.
Pelistä on myös julkaistu Director’s Cut -versio, joka sisältää muun muassa uuden lopetuksen ja uuden skenaarion. Uudessa skenaariossa pääsee pelaamaan päätarinan NPC-hahmolla Marialla.
Vastaanotto
GameSpot antoi pelille arvosanaksi 7,7/10 arvostelussaan. Metacritic antoi pelin PlayStation 2 -versiolle arvosanaksi 8,9/10 ja Windows-versiolle 7,0/10.
Suomessa Konsolipelaaja-lehti antoi Silent Hill 2:lle arvosanaksi 8/10 ja kutsui sitä ”säälimättömän provosoivaksi”. Pelin äänisuunnittelun kehuttiin olevan ”yli odotusten” ja graafikoita kehuttiin yksityiskohtaisiksi ja tunnelmallisiksi. Peliä sanottiin raa’aksi väkivaltaisuutensa takia, ja siinä oli ”niin karkeita kohtauksia, että niitä von vaikea sanoin kuvailla”. Pelin juonta kuvailtiin psykologisesti inhottavaksi, ”ja siinä käsitellään niin luotaantyöntäviä aiheita, että kukaan koko seikkailun setvinyt ei tunne tyytyväisyyttä pelin läpäisemisestä”.
Peli on yleisesti kriitikoiden ja pelaajien ylistämä, ja se on usein valittu yhdeksi parhaimmista kauhupeleistä ja yleisesti maailman parhaimmista videopeleistä kautta aikain. Esimerkiksi Empire on sijoittanut sadan parhaimman pelin listauksessa Silent Hill 2:n sijalle 64.
Suomen kuningaskuntahanke
thumb|[[Eric O. W. Ehrströmin piirustusten mukaan 1988 tehty ”Suomen kuninkaan kruunu”. Kemin Jalokivigalleria.]]
Suomen kuningaskuntahanke eli hallitusmuotokiista oli Suomen itsenäistymisen ja keväällä 1918 käydyn sisällissodan jälkeen käyty poliittinen kamppailu maan tulevasta valtiomuodosta. Kuningaskuntaa kannattivat monarkistit, jotka pyrkivät saamaan Suomeen saksalaisen kuninkaan, Hessenin prinssi Friedrich Karlin. Monarkiahanke sidottiin poliittisesti Suomen ja keisarillisen Saksan väliseen yhteistyöhön, joten se kariutui Saksan hävittyä ensimmäisen maailmansodan. Friedrich Karl ehdittiin valita eduskunnassa Suomen kuninkaaksi 9. lokakuuta 1918, mutta hän ei koskaan ottanut asemaa vastaan ja ilmoitti joulukuussa 1918 kieltäytyvänsä siitä.
Uuden monarkiaan perustuvan perustuslain säätäminen ei onnistunut, joten kuninkaanvaali suoritettiin vanhaan vuoden 1772 hallitusmuotoon vedoten. Ruotsin vallan ajalta peräisin olleiden vuoden 1772 hallitusmuodon ja vuoden 1789 yhdistys- ja vakuuskirjan katsottiin olleen voimassa Suomen perustuslakeina, kunnes tasavaltainen vuoden 1919 hallitusmuoto säädettiin.
Avoimeksi jäänyt valtiomuoto
Itsenäisen Suomen tuleva valtiomuoto määriteltiin tasavallaksi 4. joulukuuta 1917 annetussa itsenäisyysjulistuksessa. Eduskunta hyväksyi julistuksen ja samalla tasavallan periaatteen kaksi päivää myöhemmin. Hallitus- tai valtiomuodosta ei käyty tässä yhteydessä kiistelyä, sillä vanhoillisimmatkaan poliitikot eivät pitäneet realistisena tavoitella monarkiaa kumouksellisten mielialojen hallitessa. Itsenäisyysjulistuksen yhteydessä eduskunnalle annettu uusi tasavaltainen hallitusmuotoesitys jäi kuitenkin sisällissodan vuoksi hyväksymättä, joten interregnum-aika jatkui myös sodan päätyttyä valkoisten voittoon.
Riippuvuus Saksasta
Sisällissodan aikana kenraalimajuri Rüdiger von der Goltzin komentama Saksan Itämeren-divisioona oli noussut maihin eteläisessä Suomessa ja tullut valkoisten avuksi. Sodan päättyessä Suomi oli vahvasti Saksan liittolainen ja maan talous oli jo kevään 1918 kauppasopimuksella sidottu Saksan sotatalouteen. Vaasan senaatin ja Saksan välillä allekirjoitettiin 7. maaliskuuta sopimus, jonka mukaan Suomi ei saisi järjestää suhteitaan muihin valtioihin ilman Saksan suostumusta, mikä yhdessä kauppasopimuksen kanssa teki Suomesta Saksan protektoraatin. Suomelle epäedullista kauppasopimusta täydennettiin myöhemmin niin ikään Suomelle epäedullisella tavaranvaihtosopimuksella. Suomen senaatin pyynnöstä Itämeren divisioonan joukot jäivät toistaiseksi Suomeen, ja von der Goltz sai toukokuussa tehtävänimikkeen ”saksalainen kenraali Suomessa”. Saksalaiset olivat mukana myös Suomen sotalaitoksen perustamisessa. Elokuusta joulukuuhun 1918 tähän tehtävään oli kiinnitetty lähes sata saksalaista upseeria. Saksalaissuuntaus nautti sodan jälkeen porvarillisten ryhmien keskuudessa laajaa kannatusta, ja saksalaisia ihailtiin valkoisen Suomen vapauttajina.
Oikeiston asenteiden jyrkentyminen
Pian sisällissodan jälkeen oikeistossa alkoi esiintyä näkemyksiä, joiden mukaan monarkia olisi välttämätön vahvan hallitusvallan luomiseksi, yhteiskuntajärjestyksen turvaamiseksi ja uuden kapinan mahdollisuuksien tukahduttamiseksi. Monet oikeistojohtajat olivat pettyneitä tasavaltaisuuteen ja demokratiaan sekä katsoivat olleensa liian hyväuskoisia ennen sisällissotaa ja siten päästäneensä kapinan tapahtumaan. He jyrkensivätkin huomattavasti mielipiteitään konservatiivisempaan ja autoritaarisempaan suuntaan.
Jo sodan aikana jotkut Ruotsalaisen kansanpuolueen (RKP) ja Suomalaisen puolueen eli vanhasuomalaisten poliitikot sekä itsenäisyysaktivistit pohtivat ja pian sodan päätyttyä myös julkisesti ehdottivat demokratian tasapainottamista esimerkiksi lisäämällä eduskuntaan ylempi kamari, jonka jäseniä ei valittaisi vaaleilla vaan korporatistisesti yhteiskunnan eri intressiryhmistä niiden painoarvon perusteella. Taustalla oli sisällissodan ja siihen johtaneen kehityksen herättämä epäluulo liiallista demokratiaa kohtaan. Ajatus intressiedustuksesta mainittiin 14. toukokuuta julkaistussa monarkiaa vaatineessa adressissa, jonka allekirjoittajina olivat liki kaikki monarkistien johtajat. RKP:n keskushallinto hyväksyi samassa kuussa sitä vaatineen ohjelman. Näitä kaavailuita ei kuitenkaan sisällytetty monarkistisiin hallitusmuotoesityksiin, sillä vanhasuomalaisten matillisemmat johtajat pitivät niitä epärealistisina ja katsoivat tarkoituksenmukaisemmaksi keskittyä pelkästään monarkian ajamiseen.
Jääkäriaktivisteilla oli ollut jo ennen Venäjän vallankumousta jonkinlaisia suunnitelmia itsenäisestä Suomen kuningaskunnasta ja saksalaisesta kuninkaasta, ja ne voitiin nyt kaivaa esiin.
Tynkäeduskunta
pienoiskuva|upright=1.25|Tynkäeduskunta, aitiossa saksalaisia upseereita, etummaisimpana kenraali [[Rüdiger von der Goltz; SDP:tä edustaa yksinään Matti Paasivuori.]]
Toukokuussa 1918 uudelleen kokoontunut eduskunta, eli niin sanottu tynkäeduskunta, oli vajaalukuinen, koska sodan takia sosiaalidemokraattien 92 kansanedustajasta noin 40 oli paennut Venäjälle ja 50 oli vangittu. Ensimmäiseen täysistuntoon saapui lopulta vain 84 edustajaa, ja alkuun edustusoikeus sallittiin vain yhdelle sosiaalidemokraatille, Matti Paasivuorelle. Suurimmillaan tynkäeduskunnan edustajamäärä oli 111. Vasemmiston puuttuminen eduskunnasta suosi monarkisteja, joten heille oli tärkeää saada päätös monarkiasta tehtyä ennen seuraavia eduskuntavaaleja. Jyrkästi tasavaltaa kannattavien sosiaalidemokraattien osallistumisen tuleviin eduskuntavaaleihin ja sen jälkeiseen eduskuntaan tiedettiin tekevän monarkian toteuttamisen lähes mahdottomaksi.
Vajaalukuisuuden vuoksi tynkäeduskunnan päätösvaltaisuutta on pidetty kiistanalaisena. Tasavaltalaiset eivät kuitenkaan sosiaalidemokraatteja lukuun ottamatta kyseenalaistaneet tynkäeduskunnan oikeutta tehdä kauaskantoisia ratkaisuja eivätkä olleet heti vaatimassa uusia vaaleja vajauksen täydentämiseksi.
Kiista alkaa
Keväällä 1918 kysymys valtiomuodosta jakoi porvarilliset puolueet kahtia. Ensimmäisinä monarkian kannalle asettuivat ruotsalaiset ja itsenäisyysaktivistit; näistä ryhmistä tuli kiihkeimpiä monarkisteja ja myös kiihkeimpiä saksalaismielisiä. Monarkiaa ryhtyivät tukemaan myös vanhasuomalaiset, jotka suurimpana porvarillisena puolueena saivat hankkeessa johtavan aseman. Nuorsuomalainen puolue jakaantui kahtia siten, että P. E. Svinhufvudin johtamat ”pääskyset” (puolueen oikea siipi) asettuivat monarkian kannalle ja K. J. Ståhlbergin johtamat ”varpuset” (vasen siipi) jäivät pääosin puolustamaan tasavaltaa. Myös edellisenä vuonna perustettu Kansanpuolue hajosi kahtia. Santeri Alkion johtamat maalaisliittolaiset olivat tasavaltalaisia, samoin päätöksenteosta syrjässä olleet sosiaalidemokraatit. Sosiaalidemokraattien linja ei tosin ollut aivan yhtenäinen porvarillisten tasavaltalaisten kanssa: sosiaalidemokraatit halusivat vallan täyttä keskittämistä eduskunnalle, tasavaltalaiset porvarit halusivat presidentille vahvaa valtaa ja eduskunnalle vain muodollista lainvalmistelijan osaa. Monarkistien tavoitteeksi vakiintui puolestaan Saksan mallin mukainen vahva hallitsija, ei Skandinavian maiden tapainen vaikutusvallaltaan heikko monarkki.
thumb|left|upright=1.25|Monarkiahankkeen keskeiset puuhamiehet, senaatin puheenjohtaja [[J. K. Paasikivi ja valtionhoitaja P. E. Svinhufvud.]]
Monarkia-ajatukset alkoivat elää oikeiston keskuudessa punaisten vielä miehittäessä eteläistä Suomea, mutta Vaasan senaatti ei halunnut nostaa kiistanalaista aihetta käsittelyyn. RKP:n ja vanhasuomalaisten edustajat toivat monarkistisen kantansa esiin Helsingin valtauksen jälkeisenä päivänä porvarillisten puolueiden delegaation kokoontumisessa 14. huhtikuuta. Aluksi nekin olivat horjuvia kannanotoissaan, ja enemmistö Suomalaisen puolueen maakuntalehdistä kirjoitti alkuun tasavallan puolesta. Huhti–toukokuun vaihteessa Uudessa Suomessa ilmestyi pääkirjoitussarja ”Tulevaisuuden rakentaminen”, jossa vanhasuomalaisten johtajiin kuuluneet Ernst Nevanlinna ja J. K. Paasikivi asettuivat puolustamaan monarkiaa. 14. toukokuuta 32 eri lehteä julkaisi monarkiaa vaatineen adressin ”Suomen kansalaisille”. Sen allekirjoittajina olivat vanhasuomalaisista muun muassa Nevanlinna, Paasikivi, J. R. Danielson-Kalmari, E. G. Palmén, K. N. Rantakari, Antti Tulenheimo, P. J. Hynninen, Kaarlo Koskimies, A. H. Virkkunen ja K. A. Paloheimo, ruotsalaisista R. A. Wrede, Leo Ehrnrooth, Eirik Hornborg ja Emil Schybergson sekä nuorsuomalaisista Otto Stenroth. Vanhasuomalaisten johtajista Lauri Ingman kieltäytyi vielä tässä vaiheessa allekirjoittamasta. Lopulta puolueen eduskuntaryhmään jäi vain kaksi tasavaltalaista, RKP:n ryhmään vain yksi.
Nuorsuomalaisten ryhmässä siirtyminen monarkian kannalle tapahtui vähitellen, ja kiistan alkuvaiheessa tasavaltalaiset olivat puolueen eduskuntaryhmässä enemmistönä. Senaatin puheenjohtaja Svinhufvudkin oli vielä maaliskuussa 1918 Berliinissä ollessaan selittänyt olevansa vakaumuksellinen tasavaltalainen, mutta toukokuussa hän oli jo vankka monarkisti. Elokuuhun mennessä Ståhlbergin kannattajat jäivät kapeaksi vähemmistöksi nuorsuomalaisten eduskuntaryhmässä. Esimerkiksi Pekka Pennanen siirtyi monarkian kannalle reaalipolitiikan taivuttamana vasta tuolloin.