cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Juutilan valimo
Juutilan valimo on Suomen vanhin yhä toiminnassa oleva kellovalimo. Se on aloittanut toimintansa vuonna 1881. Yritys toimii Kaavin kunnassa Vehkalahden kylässä Pohjois-Savossa. Juutilan valimon vanha rakennus on nykyisin valimomuseo, joka esittelee perinteistä hiekkavalumenetelmää. Valimo on nimetty merkittäväksi kulttuuriympäristökohteeksi.
Historia
Juutilaisten tilalla Kaavin Vehkalahdessa oli 1800-luvun loppupuolella savutupa. Sen jatkoksi rakennettiin aikanaan verstas, jossa alettiin tehdä valimotöitä. Valimotoiminnan katsotaan alkaneeksi Juutilassa vuonna 1881. Tuolloin valaja Heikki Juutilainen onnistui monien yritysten jälkeen valmistamaan onton kulkusen.
Alkuvuosina Juutilan valimossa valmistettiin muun muassa huhmareita, silavaskia ja ruokakelloja. Markkina-alueena oli Karjala, Sortavalaa ja Viipuria myöten. Osa tuotteista päätyi aina Pietariin saakka.
1940-luvulla yritys valmisti suuria eriä koulukelloja. Tuolloin valimossa työskenteli viisi miestä. Valu saatettiin tehdä jopa kahdesti päivässä. Sota-aikoina valimon raaka-aineina käytettiin vanhoja rikkoutuneita vaskiesineitä. Nykyisiin toimitiloihinsa valimo muutti vuonna 1983. Valimon tuotteita ovat olleet vaskikellojen ohella kulkuset, tiu’ut ja kynttilänjalat. 1960-luvulla Juutilan valimon tuotantoon tulivat kirkonkellot. Niistä tuli 1980- ja 1990-luvuilla valimon tärkein tuoteryhmä. Vuosittain Juutilan valimo valmistaa puolenkymmentä kirkonkelloa. Juutilassa valetaan myös kartanokelloja, sukuvaakunoita, reliefejä ja hautaristejä. Liikelahjojen valmistus kuuluu myös yrityksen palveluihin.
2000-luvulla Juutilan valimossa on valettu muun muassa Eliel Saarisen suunnittelemien, uustuotannossa olevien Cranbrook-tuolien messinkilaatat.
Arvostettua käsityöperinnettä
Valimotyö on ollut Juutilan tilan kellonvalajille sivuelinkeino koko valimon toimintahistorian ajan. Eljas Juutilainen (4. elokuuta 1947 Kaavi - 6. maaliskuuta 2019 Kaavi) vastasi valimotyöstä yli 40 vuoden ajan. Hän oli vaskenvalaja jo kolmannessa polvessa. .
Vaskenvalaja Eljas Juutilaiselle myönnettiin vuonna 1975 Valtion taideteollisuuspalkinto kunnianosoituksena ansiokkaasta työstään kellonvalajana. Vuonna 1978 Juutilaiselle myönnettiin Kotiteollisuuden kultainen taitomerkki. Keskuskauppakamari on myöntänyt Eljas Juutilaiselle kultaisen ansiomerkin. Lisäksi Juutilainen on saanut Suomen Leijonan ansioristin.
Eljas Juutilainen sai käsityöneuvoksen arvonimen vuonna 2017.
Valu
Juutilan valimon tunnetuimpia tuotteita ovat vaskikellot, joista suurimpia ovat kirkonkellot. Vaski tarkoittaa kuparipohjaisia metalliseoksia, pronssia ja messinkiä. Suurimmat yksittäisvalut ovat kooltaan jopa 500 kg.
Juutilan valimossa käytetään yhä niin sanottua hiekkavalumenetelmää. Vaskiesineiden valumuotit valmistetaan luonnonhiekasta malliesineiden avulla. Valmiit muotit ovat umpimuotteja. Niiden sisällä on valettavan esineen muotoinen onkalo. Valaminen tapahtuu niin, että muotissa oleva tyhjä tila täytetään sulalla metallilla ja sen annetaan jähmettyä valuaihioksi. Rosopintainen aihio työstetään lopulliseen muotoonsa sorvien ja erilaisten hiomalaitteiden avulla.
Vuodesta 1966 lähtien metalli on sulatettu Juutilassa öljypoltinsulatuksella. Ennen työssä käytettiin puuhiiltä. Metallimassa sulatetaan suuressa grafiittiupokkaassa, jossa lämpötila nousee yli tuhannen asteen.
Metalliseoksiin käytettävistä raaka-aineista tinan tulee olla laadultaan puhdasta. Kupari ja messinki voivat olla epäpuhtaampia. Seosten raaka-aineet sekoitetaan oikeassa mittasuhteessa. Metalliseos kaadetaan muottiin tasaisesti. Katkokset tai kaasukuplat voivat pilata helposti lopputuloksen.
Virittäminen
Kirkonkellon tilaaja päättää jo tilausvaiheessa, miten kellon on soitava. Sävelkorkeuteen vaikuttaa kellon mittasuhteet. Sävelkorkeuden hienosäätö tehdään virityssorvissa.
Kellonvalaja Eljas Juutilaisen työtä kellon virittämisen parissa on esitelty Ossi Walliuksen toimittamassa radio-ohjelmassa Valettu sointi. Radiodokumentti on esitetty Yle Radio 1:n dokumenttisarjassa Kymmenen pientä minuuttia.
Tilauskohteita
pienoiskuva|upright|Hartolan kirkko [[Päijät-Hämeessä]] pienoiskuva|Kontiolahden kirkko [[Pohjois-Karjalassa]] Juutilan valimon valamia kirkonkelloja on muun muassa seuraavissa kirkoissa, seurakuntakeskuksissa tai kellotapuleissa:
Tilauskohteita ulkomailla
Juutilan valimon kelloja on toimitettu myös Australiassa, Boliviassa, Keniassa, Namibiassa, Senegalissa, Tansaniassa ja Uruguayssa sijaitseviin kirkkoihin.
Museo
2000-luvun alussa valimon vanha rakennus päätettiin museoida. Museoviraston tutkija inventoi vanhan valimon esineistön. Nimekkeitä kertyi liki 900. Vanhasta valimosta luetteloitiin yli 2000 esinettä. Vanha valimo siirrettiin pihapiirin toiseen reunaan. Juutilan valimomuseo avattiin vuonna 2004 ja se on avoinna kesäkuukausina.
Henley Business School
Henley Business School on englantilainen, brittiläiseen Readingin yliopistoon kuuluva kauppatieteellinen korkeakoulu. Henley Business School perustettiin vuonna 1945 Ison-Britannian ensimmäisenä business-kouluna, ja nykyään se on yksi Euroopan vanhimmista ja arvostetuimmista liikkeenjohdon kouluista.
Koulutus
Henley Business School on tunnettu koulutusohjelmistaan, jotka on suunnattu kokeneille johtajille. Henley on kansainvälisesti korkealle arvostettu MBA-kouluttaja. , ja Henleyn opiskelijoita on yli 7 000 ympäri maailmaa. Executive MBA – Global -tutkinnon lisäksi Henleyssä voi suorittaa myös useita kymmeniä muita tutkintoja ja koulutusohjelmia.
Opetuksen taso
Henley Business Schoolille on myönnetty kolme akkreditointia: AMBA (Association of MBA ), EQUIS (European Quality Improvement System ) ja AACSB (Association to Advance Collegiate Schools of Business ). Lisäksi Henley Business School on sijoittunut hyvin mm. The Economist ja Financial Times -lehtien laatuarvosteluissa.
Henley Business Schoolin alumniverkosto
Henley Business Schoolin alumniverkostoon kuuluu yli 80 000 alumnia yli 180 maassa.
Paikallinen koulutustoiminta
Henley Business School toimii Ison-Britannian lisäksi paikallisesti mm. Etelä-Afrikassa, Malesiassa, Saksassam Tanskassa ja Suomessa.
Ossian Nylund
Ossian Nylund (22. huhtikuuta 1894 Helsinki – 19. joulukuuta 1939) oli suomalainen yleisurheilija. Nylund oli Suomen joukkueen mukana vuoden 1920 olympialaisissa Antwerpenissä, joissa sijoittui seitsemänneksi kolmiloikassa tuloksella 13,74. Hän oli mukana myös viisiottelussa ja oli ennen päätöslajia kahdentenatoista, eikä selviytynyt 1500 metrin juoksuun ollenkaan mukaan. Nylund on voittanut kolmiloikan Suomen mestaruuden kaksi kertaa, vuosina 1917 ja 1918. Nylund edusti HIFK:ta.
O-Klooribentsaldehydi
o-Klooribentsaldehydi eli 2-klooribentsaldehydi (C7H5ClO) on bentsaldehydin kloorattuihin johdannaisiin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää muiden kemikaalien kuten lääke- ja väriaineiden valmistukseen. o-Klooribentsaldehydi on m- ja p-klooribentsaldehydien isomeeri.
Ominaisuudet
o-Klooribentsaldehydi on huoneenlämpötilassa väritöntä tai vaaleankellertävää nestettä, jolla on pistävä haju. Se liukenee veteen vain hieman. Bentsaldehydiin verrattuna aine ei ole yhtä herkkä hapettumaan karboksyylihapoksi. o-Klooribentsaldehydi ärsyttää voimakkaasti ihoa, silmiä ja limakalvoja ja aineelle altistumisesta voi seurata kipua silmissä tai iholla, syövytysvammoja, kurkkukipua ja polttavaa tunnetta kurkussa sekä yskimistä.
Valmistus ja käyttö
o-Klooribentsaldehydiä valmistetaan klooraamalla o-klooritolueeni ensin o-klooribentsaalikloridiksi, joka hydrolysoidaan muurahaishappoliuosta tai hapanta vesiliuosta käyttäen katalyyttien kuten rauta(III)kloridin läsnä ollessa. Sitä muodostuu myös o-klooribentsyylikloridin hapetuksella tertiääristen amiinioksidien avulla.
Sissi (nimi)
Sissi on naisen etunimi. Se voi pohjautua esimerkiksi nimeen Cecilia tai Elisabet. Suomessa sitä on käytetty puhuttelumuotona myös Sigridistä. Nimen tunnettuutta ovat lisänneet Sissi-elokuvat, jotka kertovat Itävallan keisarinnasta Elisabetista.
Digi- ja väestötietoviraston mukaan Sissi on vuoteen 2020 mennessä ollut Suomessa virallisena etunimenä noin 310 naisella. Sissillä ei ole suomalaista, suomenruotsalaista eikä ortodoksista nimipäivää, mutta Helsingin yliopiston almanakkatoimiston julkaisemassa kissojen nimipäiväkalenterissa Sissin nimipäivä on 19. kesäkuuta.
Sinfoninen trance
Sinfoninen trance on eurotrancen alalaji, joka kehittyi 1990-luvun alkupuolella. Sinfonisen trancen rytmi on tasainen, hieman normaalia trancea hitaampi, noin 110-130 iskua minuutissa. Sinfonisessa trancessa ei ole normaalin trancen tapaan "metallin" kuuloista melodiaa vaan melodiat koostuvat yleensä uruista, kuorolaulusta, pianosta, sekä muista orkesterisoittimista, tosin nekin on tietokoneesta tai syntetisaattorista peräisin. Melodia ei ole yleensä yhtenäistä koko biisin kestävää, vaan se on hyvin lyhyt (maksimissaan yleensä 10 sekuntia), joka toistuu säännöllisin väliajoin. Näin ollen kappaleissa lähes poikkeuksetta on useita kohtia joissa kuuluu ainoastaan rytmi ilman melodiaa.
Yangwei
Yangwei oli Kiinan Qing-dynastian Beiyangin laivaston vuonna 1880 vesillelaskettu Chaoyong-luokan panssarikansiristeilijä. Alus upposi ensimmäisessä Kiinan-Japanin sodassa 17. syyskuuta 1894.
Valmistus
Yangwei tilattiin 1880 Armstrong Whitworthilta Elswickistä ja sen köli laskettiin 15. tammikuuta 1880 Low Walkerin telakalla numerolla 407. Alus laskettiin vesille 29. tammikuuta 1881 ja George Rendellin suunnittelema alus valmistui puoli vuotta myöhemmin 14. heinäkuuta.
Palvelus
Alus lähti 9. elokuuta 1881 Kiinan lipun nostettuaan sisaraluksensa Chaoyongin kanssa Newcastlesta Weihaiweihin, jonne ne saapuivat lokakuun puolivälissä. Yangwein hiilet olivat loppuneet Välimerellä ja se oli ollut kaksi vuorokautta tuuliajolla. Alus menetti suezin kanavassa potkurin ja se ajoi matalikolle Kantonjoella, mitkä olivat paikallisten luotsien aiheuttamia harmeja.
Kumpikin alus liitettiin Beiyangin laivastoon. Kiinan ja Japanin suhteiden kiristyessä Koreassa alukset lähetettiin 1886 amiraali Ding Ruchangin osaston mukana Inchoniin. Yangwei ei heikon kuntonsa vuoksi ylittänyt kymmenen solmun nopeutta ja samoin osa sen aseistuksesta oli toimintakunnoton.
Ensimmäisen Kiinan-Japanin sodan puhjettua alus kuului amiraali Dingin taistelulinjaan Jalujoen taistelussa 17. syyskuuta 1894, vaikka sen vikoja ei oltu korjattu. Alusta vastaan hyökkäsi keisarillisen Japanin laivaston risteilijät Yoshino, Takachiho, Akitsushima ja Naniwa, joiden ampumat 4,7 tuuman kranaatit tekivät aluksella suurta tuhoa. Aluksella syttyi tulipalo vernissalla käsiteltyjen puuosien sytyttyä hallitsemattomaan tuleen. Alus menetti ohjattavuuden ja se törmäsi Jiyuaniin. Lopulta pahoin vaurioitunut alus upposi matalaan veteen.
Pyhä Urho
pienoiskuva|Pyhää Urhoa esittävä patsas Menahgassa [[Minnesotassa.]] Pyhä Urho on fiktiivinen Suomen suojeluspyhimys, jonka ansioksi on nimetty heinäsirkkojen häätäminen Suomen viinitarhoista. Tarina on keksitty 1950-luvulla Minnesotan amerikansuomalaisten parissa, ja sillä on selviä yhtymäkohtia Irlannin suojeluspyhimykseen Pyhään Patrickiin. Pyhän Urhon päivää vietetään 16.3. eli päivää ennen Pyhän Patrickin päivää. Suomessa Pyhän Urhon päivää ovat juhlineet vuodesta 1987 Turun yliopiston folkloristiikan opiskelijat. Vuonna 2013 Turun yliopistossa julkaistiin aiheesta kirja ja järjestettiin näyttely.
Jan Bachleda-Curuś
Jan Bachleda-Curuś (19. huhtikuuta 1951 Zakopane – 7. helmikuuta 2009 Zakopane) oli puolalainen alppihiihtäjä. Hän edusti SN PTT Zakopane -seuraa. Myös hänen veljensä Andrzej Bachleda-Curuś ja veljenpoikansa Andrzej nuorempi ovat olympiatason alppihiihtäjiä.
Bachleda-Curuś sijoittui Innsbruckin olympialaisissa 1976 pujottelussa 11:nneksi. Maailmancupin osakilpailussa hän sijoittui parhaimmillaan neljänneksi Garmisch-Partenkirchenin pujottelussa tammikuussa 1975. Pujottelun maailmancupin kokonaispisteissä hän oli kymmenes kausilla 1973–1974 ja 1974–1975.
Chris Ryan
Kersantti Chris Ryan (s. 1961 Rowlands Gill, Tyne and Wear) on erään entisen brittiläisten Special Air Service -joukkojen erikoissotilaan käyttämä kirjailijanimi. Ryan nousi julkisuuteen sen jälkeen, kun hän onnistui ainoana Bravo Two Zero -ryhmän jäsenenä pakenemaan vihollisilta Persianlahden sodassa.
Ryan on kirjoittanut useita teoksia, muun muassa The One That Got Away ja One Good Turn. Bravo Two Zero -ryhmän jäsenet, Mike Coburn ja kersantti Andy McNab, ovat kritisoineet The One That Got Away -teosta ja sanoneet sen antavan liian negatiivisen kuvan hypotermiaan kuolleesta kersantti Vince Phillipsistä.
Eekku Aromaa
Eekku Aromaa (ent. Eeva-Maija, s. 14. elokuuta 1981 ) on suomalainen poliitikko. Hän työskentelee Naisasialiitto Unionin pääsihteerinä. Hän työskenteli rauhanjärjestö Sadankomitean pääsihteerinä 2008–2014. Aikaisemmin Aromaa on työskennellyt Vihreiden nuorten ja opiskelijoiden liiton pääsihteerinä 2006–2007 ja Animalia järjestösihteerinä 2001–2002.
Aromaa oli vuoden 2007 YK-nuorisodelegaatti. Hän on ollut pitkään partiossa ja edustanut maailman partiolaisia muun muassa YK:n sosiaalisen kehityksen komiteassa. Hän on edustanut Suomea myös asekauppasopimusneuvotteluissa YK:ssa.
Aromaa on ollut vihreiden puoluevaltuuskunnan jäsen 2009–2011 ja 2017–2019 ja varajäsen 2003–2005 ja 2007–2009. Hän on puolueen kehityspoliittisen työryhmän puheenjohtaja 2012–2013. Aiemmin hän on ollut jäsenenä turvallisuuspoliittisessa, perustulo-, sosiaaliturvan uudistus-, tasa-arvo- ja eläintyöryhmissä.
Aromaa on ollut vihreiden ehdokkaana Uudellamaalla eduskuntavaaleissa 2003 ja Espoossa kunnallisvaaleissa 2004 ja Helsingissä kunnallisvaaleissa 2012. Hän on ollut Espoon tasa-arvotoimikunnan puheenjohtaja ja nuorisolautakunnan jäsen. Hän on työskennellyt Espoon Vihreiden kunnallisvaalipäällikkönä. Aromaa on UMO-säätiön hallituksen jäsen 2012–2017. Hän on myös Kallion seurakuntaneuvoston ja Helsingin seurakuntayhtymän yhteisen kirkkovaltuuston jäsen 2011–2014.
Aromaa on ollut Demon vapaaehtoisena Nepalissa. Hän on myös Kansalaisjärjestöjen konfliktienehkäisyverkoston ohjausryhmän jäsen ja Maanpuolustustiedotuksen suunnittelukunnan jäsen (2011–2015). Kaudella 2014–2017 Aromaa on Yhteiskunta-alan korkeakoulutettujen liittovaltuuston jäsen.
Aromaa on valmistunut yhteiskuntatieteiden maisteriksi Jyväskylän yliopistosta pääaineenaan yhteiskuntapolitiikka.
Korpikylän rautatieasema
Korpikylän rautatieasema oli rautatieliikennepaikka rataosalla Tornio-Kolari Korpikylässä Tornion kaupungissa. Se oli Karunki-Kaulinrannan rataosan ensimmäinen käyttöönotettu liikennepaikka. Nuottiorantaan päästiin liikennöimään 1927.
Aseman miehitys poistettiin 1958. Henkilöliikenne koko rataosalla loppui 1967 ja liikennepaikka lakkautettiin seuraavana vuonna tavaraliikenteen loppuessa. Sivuraiteet asemalta on purettu, mutta asemarakennus siirtyi myyntiin Senaatti-kiinteistöille 2007.
Sibylla (veistos)
thumb|Sibylla [[Kuntsin modernin taiteen museon vieressä Vaasassa.]] Sibylla on Laila Pullisen veistos vuodelta 2003. Teos on tehty pronssista ja graniitista. Pintaan on timanttilaikalla työstetty juonteita. Kiveä ja pronssia yhdistävä, suurikokoinen veistos on Pullisen tunnusomaista tuotantoa hänen myöhäiskaudeltaan. Nimi Sibylla viittaa jumalallisen hurmoksen vallassa toimivaan naisennustajaan, oraakkeliin.
Sibylla on sijoitettu Kuntsin modernin taiteen museon veistospuistoon meren äärelle vuonna 2017. Museon viereen ollaan luomassa julkisten taideteosten keskittymää, johon teos kuuluu. Sibyllan hinta on ollut noin 80 000 euroa, ja teos on rahoitettu Veljekset Gröndahlin -säätiön avustuksella.
Peter Brignall
pienoiskuva Peter Malcolm Brignall (s. 5. heinäkuuta 1953 Whetstone) on brittiläinen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki diakoniksi walesiläiseen Menevian hiippakuntaan Victor Guazzelli kesäkuussa 1977 ja papiksi Langton Douglas Fox 18. helmikuuta 1978. Brignall inkardinoitiin 12. helmikuuta 1987 Wrexhamin hiippakuntaan (Wales) ja nimitettiin 27. kesäkuuta 2012 sen johtoon. Piispaksi vihkiminen seurasi 12. syyskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Edwin Regan, jota avustivat Antonio Mennini ja Patrick O'Donoghue.
Ashley Banjo
Ashleyn isä on nigerialainen ammattinyrkkeilijä Funso Banjo ja äiti englantilainen Daniella Banjo, joka on entinen ammattitanssija. Ashleyn äiti auttaa Diversityä myös hallinnollisissa tehtävissä sekä pyörittää Danceworks Tanssistudiota Lontoossa. Ashleyllä on kolme vuotta nuorempi pikkuveli Jordan Banjo, joka tanssii myös Diversity-ryhmässä, sekä pikkusisko.
Ashley opiskelee tällä hetkellä fysiikkaa ja biologiaa lontoolaisessa Queen Maryn yliopistossa.
Ashley on seurustellut neljä vuotta englantilaisen tanssijan Francesca Abbottin kanssa, joka puolestaan tanssii Out of the Shadows -nimisessä tanssiryhmässä.
Färit Yärullin
Färit Zahidulla ulı Yärullin (, ; 1. tammikuuta 1914 Kazanin läänin Malyje Sunin kylä – 17. lokakuuta 1943) oli tataarilaissyntyinen neuvostoliittolainen säveltäjä.
Yärullin syntyi muusikon perheeseen. Hän opiskeli sellon ja pianon soittoa Kazanin musiikkiopistossa vuodesta 1930 ja säveltämistä Boris Šehterin johdolla Moskovan konservatoriossa vuosina 1933–1934. Vuosina 1934–1939 hän oli Tatarstanin oopperastudiossa ja vuosina 1939–1940 opiskeli säveltämistä Genrih Litinskin johdolla Moskovan konservatoriossa.
Yärullin on säveltänyt muun muassa keskeneräisen sinfonian, kamariorkesteri-, viulu- ja pianokappaleita, sonaatteja, romansseja ja lauluja sekä laatinut kansanlaulujen sovituksia. Hänen päätyönsä on tataarien ensimmäinen kansallinen baletti Şüräle, jonka libreton on kirjoittanut näytelmäkirjailija Ahmet Faizi. Toisen maailmansodan aikana neuvostoarmeijaan kutsuttu säveltäjä kaatui taistelussa Kurskin luona.
Şüräletä pidetään yhtenä neuvostoajan parhaista baleteista. Sen aiheena on tataarien kansanperinteeseen perustuva Ğabdulla Tuqayn samanniminen runoelma. Paha metsänhaltija Şüräle varastaa linnusta ihmiseksi muuttuneen Söyembikä-neidon siivet. Metsästäjä Ali-Batyr löytää Söyembikän ja menee tämän kanssa naimisiin. Şüräle palauttaa siivet korppien välityksellä ja nämä ajavat Söyembikän metsänhaltijan luolaan. Ali-Batyr pelastaa Söyembikän ja tappaa Şürälen. Baletin musiikki pohjautuu tataarien laulu- ja tanssisävelmiin.
Säveltäjä Fabi Vitatšekin soitintama baletti esitettiin ensimmäisen kerran Kazanissa vuonna 1945 Leonid Žukovin ja Gai Tagirovin ohjaamana. Myöhemmin säveltäjät Vladimir Vlasov ja Vladimir Fere laativat siitä uuden version, joka esitettiin Leonid Jakobsonin ohjaamana nimellä Ali-Batyr Leningradissa vuonna 1950. Tänä versiona Şüräle tunnetaan entisessä Neuvostoliitossa ja Euroopan maissa.
Yärullinille myönnettiin postuumisti Tatarian ASNT:n valtionpalkinto vuonna 1958.
187-EP
187 EP on K.G.B:n EP-levy. Levyllä kuullaan Panama Rayoa nimellä Puukko-Allu ja Julma-Henriä nimellä Jääkarhu-Make.
Langton Douglas Fox
Langton Douglas Fox (21. helmikuuta 1917 Golders Green – 26. heinäkuuta 1997) oli brittiläinen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi Peter Emmanuel Amigo 30. toukokuuta 1942, ja hänet nimitettiin walesilaisen Menevian hiippakunnan vihkipiispaksi sekä Mauran titulaaripiispaksi 18. lokakuuta 1965. Piispaksi vihkiminen seurasi 16. joulukuuta. Pääkonsekraattorina toimi John Edward Petit, jota avustivat Cyril Conrad Cowderoy ja Thomas Holland.
Fox sai 16. kesäkuuta 1972 nimityksen Menevian piispaksi, jona hän toimi, kunnes erosi tehtävistään 5. helmikuuta 1981. Hän osallistui Vatikaanin toisen kirkolliskokouksen neljänteen istuntoon.
Männistön koulu
Männistön koulu sijaitsee Nastolassa, Uudenkylän kylässä. Aluksi Männistön koulu tunnettiin nimellä Uudenkylän yhteiskoulu.
Männistön koulun oppilaat ja opettajat siirrettiin vuonna 2017 samoihin tiloihin Kukkasen koulun kanssa. Lukuvuoden 2017- 2018 alussa Kukkasen peruskoulun oppilasmäärä oli noin 450 oppilasta.
Koulun peruskivi muurattiin 1960-luvun alussa.
Lähteet
1.
Luka Peruzović
Luka Peruzović (s. 26. helmikuuta 1952 Split) on kroatialainen jalkapallovalmentaja ja entinen jalkapalloilija. Huhtikuusta 2011 lähtien hän on toiminut belgialaisseura R. Charleroin päävalmentajana.
Pelaajaura
Peruzović aloitti ammattilaisuransa Hajduk Splitissa vuonna 1969, jossa hän pelasi aina vuoteen 1980 asti yli 400 ottelun verran, saavuttaen neljä Jugoslavian mestaruutta. 1980 Peruzović siirtyi belgialaiseen Anderlechtiin, jossa hän voitti muun muassa Belgian mestaruuden lisäksi UEFA Cupin vuonna 1983. Peruzović palasi kuuden vuoden jälkeen takaisin kotimaahansa ja entiseen seuraansa Hajduk Splitiin, jossa hän lopetti pelaajauransa kauteen 1987–1988.
Valmentajaura
Valmentamisen Peruzović aloitti vuonna 1990 toimittuaan hetken aikaa pitkään pelaaja urallaan edustamaansa Hajduk Splitia. Sittemmin hän matkasi Belgiaan, jossa Peruzović niin ikään valmensi pelaaja urallaan edustamaansa Anderlechtin Belgian mestariksi kaudella 1992–1993. Kauden päätyttyä hän valmensi vielä Genkiä ennen siirtymistään Marseillen valmentajaksi. Pesti jäi kuitenkin lyhyeksi saatuaan potkut kesken kauden. Sittemmin Peruzović valmensi joukkueita hetken aikaa muun muassa Turkissa, uudelleen Belgiassa kunnes sai valmentaa qatarilaista Al-Saddia kokonaisen kauden verran. Tuloksena oli myös Qatarin mestaruus.
Kesällä 2005 hänet nimitettiin Bahrainin maajoukkueen päävalmentajaksi vuoden 2006 MM-kisoja varten. Se oli myös lähellä MM-kisapaikkaa, mutta hävisi jatkokarsintaottelunsa Trinidad ja Tobagon maajoukkueelle maalein 2–1.
Lokakuussa 2009 Peruzović nimitettiin tunisialaisen CS Sfaxienin päävalmentajaksi. Toukokuussa 2010 hän erosi tehtävästään.
Huhtikuussa 2011 Peruzovićista tuli belgialaisseura R. Charleroin päävalmentaja, kun Belgian liigakautta oli jäljellä vain yksi kierros. Pesti kesti vain yhden ottelun ja kauden jälkeen hän teki tilaa Jos Daerdenille.
Pyhä Anna kolmantena
thumb|200px|Pyhä Anna kolmantena, noin 1460. Fresko, Oratorio di San Lorenzo all’Alpe Seccio, Boccioleto, Vercelli, Italia.
Pyhä Anna kolmantena on kristillisessä taiteessa esiintyvä aihe. Se esittää Pyhän Annan tyttärensä Neitsyt Marian ja lapsenlapsensa Jeesus-lapsen kanssa. Pyhä Anna kolmantena oli suosittu aihe 1300-luvulta lähtien etenkin saksalaisessa taiteessa. Myös Leonardo da Vincin tulkinnat aiheesta, piirustus ja maalaus ovat tunnettuja. Pyhä Anna kolmantena on ollut maalausten ohella yleinen veistosten aihe. Suomesta on löydetty 45 veistosta aiheesta, muun muassa Ulvilan kirkon keskiaikainen puuveistos. Pyhällä Annalla oli tärkeä asema, koska hän oli yksi Turun hiippakunnan kolmesta suojelijasta. Hahmojen yhteennivoutuvat asennot sekä naisten toisiaan toistavat eleet ja asut tuovat esille sukupolvien välisen jatkumon ja verisiteen. Toisinaan Anna näyttäytyy Jumalan feminiinisenä vastinparina. Veistoksissa samoin kuin Pyhä Anna kolmantena -maalauksissa on myös murheen ilmauksia, jotka viittaavat Jeesuksen ristinkuolemaan. Jeesus-lapsi saattaa olla samaan aikaan myös kuollut tai kärsivä mies. Veistokset eivät ole kotoisia perhekuvia, vaan inkarnaatiolle välttämätöntä äitiyttä korostavia hartauskuvia.
Républiquen metroasema
Républiquen metroasema on yksi Pariisin metron metroasemista. Sitä käytävät linjat 3, 5, 8, 9 ja 11. Asema avattiin 19. lokakuuta 1904 osana linjaa 3. Linjan 5 laiturit avattiin vuonna 1907, linjan 8 laiturit vuonna 1931, linjan 9 laiturit vuonna 1933 ja linjan 11 laiturit vuonna 1935. Asema on nimetty lähellä sijaitsevan Place de la Républiquen mukaan.
Vuoden 2010 talviolympialaisten mitalitaulukko
thumb|275px|Naisten supersuurpujottelun mitalistit, vasemmalta oikealle [[Tina Maze (hopeaa), Andrea Fischbacher (kultaa) ja Lindsey Vonn (pronssia).]] thumb|275px|Naisten jääkiekkoturnauksen mitalienjako. thumb|250px|[[Guillaume Bastille]] Vuoden 2010 talviolympialaisissa oli mukana urheilijoita 82 eri maasta, jotka kilpailivat 86 olympiatapahtumassa. Mitalitaulukon ykkössijan saavutti isäntämaa Kanada.
Mitalitaulukko
Miesten 20 kilometrin ampumahiihdossa jaettiin kaksi hopeaa.
Beringian leijona
Beringian leijona (Panthera leo vereshchagini tai Panthera spelaea vereshchagini) oli leijonan alalaji, joka eli pleistoseenin jääkaudella Alaskassa ja Koillis-Siperiassa. Alalaji eli Beringiassa jääkauden kylmimpänä aikanakin. Se katosi Alaskasta noin 14 000 kalenterivuotta sitten, ehkä vasta tuhat vuotta myöhemmin.
Andsumäe suusahüppemäed
Andsumäe suusahüppemäed on neljän erikokoisen hyppyrimäen muodostama mäkihypyn suorituspaikka Võrussa Virossa.
Historia
Andsumä suusahüppemägi avattiin vuonna 1950. Siinä järjestettiin Viron mestaruuskilpailut vuosina 1950, 1951 ja 1953.
Vuonna 1975 lähelle entistä hyppyrimäkeä avattiin kaksi uutta muovitettua hyppyrimäkeä. Joinakin vuosina on talvella tehty lumesta K5 -hyppyrimäki. K30 ja K13 mäkien alastulorinteiden muovitus on uusittu vuonna 2011.
Mäkiennätyksen kehittyminen
Mäkiennätyksen 52,0 metriä on hypännyt Uno Kajak.
Mäkiennätyksen kehittyminen (naiset)
Naisten mäkiennätyksen 30,0 metriä on hypännyt Sandra Sillaste.
Kesämäkiennätyksen kehittyminen (miehet)
Kesämäkiennätyksen 32,5 metriä ovat hypänneet Artti Aigro, Kristjan Ilves ja Mario Visnap.
Kesämäkiennätyksen kehittyminen (naiset)
Naisten kesämäkiennätyksen 25,0 metriä on hypännyt Sandra Sillaste.
Mäkiennätyksen kehittyminen (naiset)
Naisten mäkiennätyksen 13,0 metriä on hypännyt Airiin Pikk.
Pyhä Anna kolmantena (Leonardo da Vincin maalaus)
Sommittelu ja maalaustapa
Maalaus on kuuluisa sommittelustaan. Hahmot on sommiteltu kannallaan lepäävän kolmion sisään, ja muodot liittyvät toisiinsa luontevasti kuin oksat puun runkoon. Sommittelua on analysoitu paljon. Kolmiosommitelman hahmot on asetettu vinoon samaan tapaan kuin Pyhässä Hieronymuksessa, äitinsä polvella istuva Maria nojaa eteenpäin pidelläkseen Jeesuslasta.
Leonardon maalauksen maisemaa on sanottu "henkeäsalpaavan kauniiksi". Maalauksessa on havainnollisesti nähtävillä Leonardon kehittämät maalaustavat, jotka myöhemmin yleistyivät ja antoivat eurooppalaiselle maalaustaiteelle ilmeen, joka erotti sen muualla tehdystä taiteesta. Näitä ovat ilmaperspektiivi, chiaroscuro eli kolmiulotteisen vaikutelman luominen valon ja varjon vähittäisillä vaihteluilla ja sfumato eli värien pehmeän utuinen sekoittuminen toisiinsa. Esimerkiksi Piero della Francescan puoli vuosisataa aiemmin maalaama Kristuksen kaste poikkeaa vielä maalaustavaltaan paljon tästä maalauksesta. Piero della Francescan maalauksen taustassa sävyt eivät ilmaperspektiivin tapaan muutu asteittain vaaleammiksi ja vähäkontrastisemmiksi, kuten Leonardon maalauksessa, jossa etäiset vuoret sulautuvat sinertävän harmaaseen utuun. Kristuksen kasteen tarkka tausta on kuvattu samoilla paikallisväreillä kuin etuala.
Myös Leonardon maalaamat hahmot vastaavat enemmän visuaalista kokemustamme. Maalaustekniikka tuo niihin arvoituksellisuutta samaan tapaan kuin koko maalaukseen. Kasvonpiirteet, kuten silmät ja suupielet, on maalattu tarkoituksellisen epätarkasti ja pehmeästi, samaan tapaan kuin Mona Lisassa.
Leonardon maalaustavan ohella teoksen sommittelulla oli laaja vaikutus maalaustaiteeseen. Maalauksesta tehtiin useita kopioita, ja se vaikutti Michelangeloon, Rafaeliin ja Andrea del Sartoon ja heidän kauttaan Pontormoon ja Correggioon. Erityisesti venetsialaiset taidemaalarit Tintoretto ja Paolo Veronese omaksuivat uuden sommittelutavan.
Maalauksen takaa löytyneet piirustukset
Puulle maalatun teoksen toiselta puolelta on löytynyt himmeästi erottuvia piirustuksia, joiden uskotaan olevan Leonardon tekemiä. Infrapunamenetelmällä saatiin näkyviin hevosen päätä esittävä noin 10 x 18 cm kokoinen piirustus, joka muistuttaa da Vincin Anghiarin taistelua varten tekemiä luonnoksia. Myös pääkalloa sekä maalauksen tapaan karitsan kanssa leikkivää Jeesus-lasta esittävät piirustukset on löydetty. Piirustuksia tutkitaan tarkemmin samalla kun maalausta restauroidaan.
Freudin tulkinta maalauksesta
Sigmund Freud tulkitsi teosta psykoanalyyttisin keinoin esseessään Leonardon lapsuudesta. Freudin mukaan Madonnan vaatteesta paljastuu korppikotkan hahmo, kun maalausta katsotaan poikittain käännettynä. Hän väitti sen olevan merkki passiivista homoseksuaalisuudesta ja viittaavaan tarinaan, josta Leonardo kirjoitti Codex Atlanticukseen sisältyvässä tekstissään. Tarinassa Leonardo kertoo joutuneensa kehdossa korppikotkan hyökkäyksen kohteeksi. Korppikotka oli työntänyt pyrstöään hänen suuhunsa. Freudin mukaan tarina pohjautuu muistoon äidin rinnan imemisestä. Freud perusteli väitettä sillä, että egyptiläisissä hieroglyfeissä korppikotkan kuva tarkoittaa äitiä. Muinaiset egyptiläiset uskoivat, että kaikki korppikotkat ovat naaraita, jotka hedelmöittyvät tuulen avulla. Tosin sana "korppikotka" on osoittautunut koodeksin saksalaisen kääntäjän käännösvirheeksi.
Freud esitti myös teorian siitä, miksi Leonardo mielellään kuvasi Neitsyt Marian ja Pyhän Annan yhdessä. Aviottomana lapsena hän oli aluksi biologisen äitinsä luona, kunnes hänen isänsä vaimo otti pojan hoitoonsa. Siten Leonardolla oli tavallaan kaksi äitiä. Sekä piirustuksesta että maalauksesta on vaikea sanoa, onko Pyhä Anna riittävän vanha ollakseen Neitsyt Marian äiti.
Sheela na gig
200px|thumb|right|Sheila na gig [[Kilpeckin kirkossa Englannissa.]] Sheela na gigit ovat keskiaikaisia naisveistoksia, joille on kuvattu liioiteltu vulva. Sheela na gigejä esiintyy ennen kaikkea Irlannissa ja Isossa-Britanniassa kirkoissa, linnoissa ja muissa rakennuksissa, toisinaan yhdessä miespuolisten veistosten kanssa. Veistosten tarkoitus on luultavasti ollut torjua pahoja henkiä. Hahmot onkin asetettu usein oviaukkojen ja ikkunoiden yläpuolelle, ilmeisesti torjumaan pahaa.
Płońskin piirikunta
Płońskin piirikunta on yksi Masovian voivodikunnan piirikunnista. Piirikunnan arvioitu väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 87 054. Siihen kuuluvat kymmenen kuntaa ovat Baboszewo, Czerwińsk nad Wisłą, Dzierzążnia, Joniec, Naruszewo, Nowe Miasto, Płońsk, Raciąż, Sochocin ja Załuski. vasen|pienoiskuva|220px|Piirikunnan väestöpyramidi 2014. Vuoden 2019 lopussa Płońskin piirikunnan asukkaista 50,8 prosenttia oli naispuolisia ja 49,2 prosenttia miespuolisia. Alle 18-vuotiaat muodostivat 18,6 prosenttia piirikunnan väestöstä, työikäiset 60,4 prosenttia ja eläkeikäiset 21 prosenttia väestön keski-iän ollessa 41,3 vuotta. Vuonna 2019 piirikunnassa syntyi 909 lasta. Płońskin piirikunnan väkiluvun ennakoidaan pienenevän 78 779 asukkaaseen vuoteen 2050 mennessä.
Kaikki askeleet
”Kaikki askeleet” on Johanna Kurkelan kappale hänen viidenneltä studioalbumiltaan Sudenmorsiamelta. Kaiku Recordings julkaisi kappaleen albumin toisena singlenä 16. marraskuuta 2012. Kappaleen on sanottu kuvaavan hyvin Sudenmorsian-albumia sekä Johannan senaikaista musiikillista ilmettä. Tyyliltään kappale yhdistelee monenlaisia musiikillisia elementtejä aina konetaustasta perinteisiin laulumelodioihin. Toisin kuin albumin ensimmäinen singlejulkaisu ”Oothan tässä vielä huomenna”, ”Kaikki askeleet” ei päässyt listoille.
Thomas Matthew Burns
thumb|right|Thomas Matthew Burns
Thomas Matthew Burns (s. 3. kesäkuuta 1944 Belfast) on brittiläinen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin Societas Mariaen papiksi 16. joulukuuta 1971 ja nimitettiin Britannian sotilaspiispaksi 24. toukokuuta 2002. Piispaksi vihkiminen seurasi 18. kesäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Cormac Murphy-O’Connor, jota avustivat Francis Joseph Walmsley ja Patrick Altham Kelly.
Burns sai 16. lokakuuta 2008 nimityksen walesilaisen Menevian hiippakunnan johtoon, ja hänet asetettiin uuteen virkaansa 1. joulukuuta.
Andrzej Bachleda-Curuś (nuorempi)
Andrzej Bachleda-Curuś (s. 9. tammikuuta 1975 tai 1. syyskuuta 1975 Zakopane) on puolalainen alppihiihtäjä. Hän edusti aktiiviurallaan Start Zakopane -seuraa. Myös hänen isänsä Andrzej ja setänsä Jan Bachleda-Curuś ovat olympiatason alppihiihtäjiä.
Bachleda-Curuś sijoittui Sestrieren MM-kilpailuissa 1997 suurpujottelussa 20:nneksi. Naganon olympialaisissa 1998 hän oli alppiyhdistetyssä viides, syöksylaskussa 22.s ja suurpujottelussa 24:s. Vailin MM-kilpailuissa 1999 hän sijoittui yhdistetyssä 11:nneksi ja Salt Lake Cityn olympialaisissa 2002 pujottelussa kymmenenneksi.
Bachleda-Curuś kilpaili maailmancupissa vuosina 1996–2003. Hän sijoittui maailmancupin pisteille, 30 parhaan joukkoon, kolmessatoista pujottelukilpailussa. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui kaksi kertaa, molemmat Wengenissä: hän oli viides tammikuussa 2000 ja kahdeksas tammikuussa 2001.
Hopeaviinit
Hopeaviinit (Ampelopsis) on liaanikasvien suku, johon kuuluu noin kolmekymmentä lajia. Niitä esiintyy luonnonvaraisena Pohjois-Amerikassa, Keski-Amerikassa ja Aasiassa.
Chaillon
Chaillonin väkiluku on noussut 16 asukkaalla vuodesta 2007, jolloin kunnassa asui 96 asukasta. Vuonna 2012 kunnan väkiluku oli 101, eli siellä asui 11 asukasta vähemmän kuin vuoden 2017 väestönlaskennassa.
Auburn
Auburn voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Harold Harris at the Playboy Club
Harold Harris at the Playboy Club on yhdysvaltalaisen jazzpianisti Harold Harrisin trion albumi, joka on äänitetty Chicagon Playboy-klubilla vuonna 1962. Yhtye oli klubin orkesterina sen avaamisesta lähtien kolmisen vuotta ennen tätä levyä. Vuonna 1961 ilmestyi yhtyeen ensimmäinen albumi Here’s Harold (Vee Jay LP-3018). Tämän albumin on tuottanut jazzista vastaava A&R-johtaja Sid McCoy. Levy-yhtiö on Vee Jay Records, 1449 South Michigan Avenue, Chicago, Illinois.
Kappaleet
Kappale ”In Other Words” tunnetaan myös nimellä ”Fly Me to the Moon”.
1. Ludlow Music, Inc. – BMI 2. E. H. Morris & Co., Inc. – ASCAP 3. Edgewater – Conrad – BMI 4. Alminae Music – ASCAP
HMS Visborg (M03)
Valmistus
Alus tilattiin 1972 Karlskronavarvetilta, missä köli laskettiin 16. lokakuuta 1973. Se laskettiin vesille 22. tammikuuta 1974 ja liitettiin laivastoon 6. helmikuuta 1976.
Palvelus
Alus korvasi esikunta-alus HMS Marieholmin Ruotsin rannikkolaivaston komentajan johtoaluksena.
Johan Pettersson
Johan Pettersson (29. heinäkuuta 1884 Jepua – 26. syyskuuta 1952) oli suomalainen yleisurheilija. Hän osallistui Suomen joukkueen mukana vuoden 1920 olympialaisiin Antwerpenissä sijoittuen painonheitossa kuudenneksi ja moukarinheitossa yhdenneksitoista.
Pettersson on voittanut moukarinheiton Suomen mestaruuden kolme kertaa, vuosina 1912, 1913 ja 1920. Vuonna 1912 hänen voittotuloksensa oli 42,53 ja seuraavana vuonna 45,63. Vuonna 1920 hän voitti tuloksella 43,33. Pettersson on voittanut myös painonheiton Suomen-mestaruuksia. Hän oli paras vuonna 1915 tuloksella 10,09, 1916 tuloksella 9,98 ja 1917, jolloin hänen voittoheittonsa kantoi 9,10. Hän voitti painonheiton SM-kultaa vielä vuosina 1919 tuloksella 9,77, 1920 tuloksella 9,52, 1921 voittotuloksella 9,69 ja vielä 1922, jolloin hän heitti 9,40.
Pettersson teki vuonna 1912 moukarinheiton Suomen-ennätyksen 42,53, joka paransi Elmer Niklanderin ennätystä 2,49 metrillä. Pettersson paransi ennätystä seuraavana vuonna lukemiin 45,63. Tämä pysyi ennätyksenä vuoteen 1914, jolloin Niklander sai taas Suomen-ennätyksen nimiinsä.
Jääpallon Ruotsin-mestaruuskilpailut 1910
Vuoden 1910 jääpallon Ruotsin-mestaruuskilpailujen loppuottelussa kohtasivat IFK Uppsala ja IFK Stockholm.
Loppuottelu
6. maaliskuuta 1910 Tukholmassa.
Länsi-Siperian alanko
thumb|300px|Länsi-Siperian alangon sijainti thumb|300px|[[Vasjugan virtaa Tomskin alueella]] Länsi-Siperian alanko on laaja alankoalue Aasian luoteiskulmassa Länsi-Siperiassa Venäjällä ja Kazakstanissa.
Luettelo MSX-tietokoneista
Tämä on luettelo MSX-standardia noudattavista tietokoneista, järjestettynä MSX-sukupolven, valmistajan ja mallin mukaan.
Länsi-Siperian alanko
Länsi-Siperian alangon pinta-ala on noin kolme miljoonaa neliökilometriä. Se ulottuu pohjoisessa Jäämerelle ja etelässä Kazakstanin pohjoisosaan. Lännessä se rajoittuu Uralvuoristoon ja idässä Keski-Siperian ylänköön. Alangon mitta pohjoisesta etelään on noin 2 500 kilometriä ja idästä länteen noin 1 000–2 000 kilometriä.
Suurin osa alangosta kuuluu Obin vesistöön. Itäosa kuuluu Jenisein vesistöön ja lisäksi näiden kahden suuren joen välissä on joukko pienempiä jokia. Suurinta osaa alueesta peittää pohjoinen havumetsä, taiga. Lisäksi pohjoisessa on tundraa ja etelässä aroa.
Länsi-Siperian alanko on maailman suurimpia yhtenäisiä alankoalueita, sillä siellä ei ole oikeastaan lainkaan korkeampia maastonmuodostelmia. Alueella ovat maailman laajimmat suot, ja soinen metsämaa on sen tunnusomaisin maastonmuoto. Osa suomaasta muodostaa valtavia turvesoita.
Alueella on suuria öljy- ja maakaasuesiintymiä.
Kalakukko
right|thumb|Kalakukko right|thumb|Kalakukko avattuna Kalakukko on suomalainen perinneruoka, yleisemmin Savossa tarjottu ja valmistettu. Se on rekisteröity Euroopan unionin aidoksi perinteiseksi tuotteeksi heinäkuussa 2002.
Kalakukossa ruistaikinakuoren sisään leivotaan yleisesti kalaa sekä sian kylkeä. Kalakukkoa paistetaan uunissa, perinteisesti leivinuunissa, paisto kestää 5–7 tuntia.
Sana kukko tai kalakukko on vanhastaan tunnettu taikinakuorisen paistoksen nimitys suomen murteissa likipitäen Viipuri–Raahe-linjan pohjoispuolella. Kalakukon etymologiasta on esitetty erilaisia teorioita. On arveltu, voisiko kukko olla samaa kielellistä lähtöä kuin kanalintu-uros eli kukko, mutta yhtä hyvin nimen alkuperäksi on ehdotettu huippua, kukkuraa tai kukkulaa tarkoittavaa kukku-sanaa. Jälkimmäistä tulkintaa tukee se, että kukkupäätä, kukkurapäätä on eräissä murteissa sanottu kukkopääksi. Näin sana kukko voisi olla lyhentymä kukkopiirakasta, jonka alkuperäinen merkitys on muodoltaan pullea piirakka. Erään selitysmallin mukaan nimi liittyy kätkemiseen ja paketoimiseen, jolloin kalakukon kuori olisi siis eräänlainen kukkaro.
Vuonna 2008 Mikko Bentlin osoitti tutkimuksessaan, että kalakukon kukko on eri alkuperää kuin kanalintua tarkoittava sana. Kukko on siis homonyymi, kuten vaikkapa sana kuusi (puun nimi ja lukusana). Kalakukon kukko-sana on lainaa alasaksasta, sanasta, joka vastaa saksan kuchen-sanaa. Tällöin kukko tarkoittaa kakkua tai piirakkaa. Tosin Bentlin palasi näin – ilmeisesti aikaisemmin huomiotta jääneeseen – selitykseen, jonka jo Elias Lönnrot esitti vuonna 1874 julkaistussa sanakirjassaan.
Savolainen kalakukko
Kalakukko on muun muassa muuttoliikkeen myötä tullut suosituksi Savon ulkopuolellakin. Kalakukon voi nauttia lämpimänä tai kylmänä. Perinteisesti kalakukon kuoren päälle sipaistaan voita.
Kalakukon avaamiseen liittyy kaksi erilaista koulukuntaa: Ensimmäisen mukaan kukon päälliseen leikataan pyöreä aukko tai kuorta lähdetään leikkaamaan spiraalimaisesti kukon ympäri sen mukaisesti, miten syönti edistyy. Silloin saadaan ensimmäinen pala kuorta nautittavaksi ja reiän kautta päästään käsiksi sisällykseen. Toisen koulukunnan mukaan kukko leikataan siivuiksi, joissa on sekä kuorta että sisällystä. Edellistä tapaa leikata kalakukko tavataan yleensä pohjoisemmassa Savossa. Myös kalakukon perusraaka-aineesta on kaksi koulukuntaa. Toisen mukaan kalakukko tulee tehdä muikusta, toisen mukaan ahvenesta. Raaka-aineen mukaiset kutsumanimet ovat muikkukukko ja ahvenkukko.
Patakukko, kahvallinen kalakukko ja säilyke
Kalakukko voidaan myös valmistaa pataan, jolloin taikinakuorta asetellaan padan pohjalle ja kanneksi. Tällöin kukkoa nimitetään ”patakukoksi” tai ”kuppikukoksi”. Kukosta tunnetaan myös versio nimeltään ripakukko, jossa taikinakuoreen sijoitetaan vitsaksista punottu lenkki kahvaksi. Nykyisin kalakukkoja on saatavana myös purkitettuna säilykkeenä.
Yläkainuulainen kalakukko
Suomussalmella, Kuusamossa ja myös Vienassa on savolainen kalakukko ollut tuntematon vielä 1950-luvulla. Siellä kalakukko tehtiin siten, että ruisleipätaikinalevylle ladottiin kevyesti suolatut kalat – mieluusti siikoja – ja levyn reunat käännettiin sivuilta kalojen päälle. Päädyt jäivät auki. Paistamisaika on vain leivän ja kalan kypsymiseen tarvittava aika, siis huomattavan lyhyt savolaiseen kukkoon verrattuna. Tällaisessa kukossa eivät kalan ruodot ehtineet hautua pehmeiksi, vaan kalat oli ruodittava tavalliseen tapaan, mutta leipäaines maistui samalta kuin savolaisessa kalakukossa. Vienasta Kuusamon kautta matkanneilla laukkukauppiailla on ollut niin sanottuja räätijauhoista leivottuja vaaleita kukonkuoria. Silminnäkijän mukaan heillä oli alkumatkasta varaa heittää leipäkuoria sammalikkoon ruokailupaikalla. Siis kala oli tärkeämpi kuin kuori.
Nikolai Alin
Nikolai Alin on suomalainen ammattilaisrullalautailija. Hän skeittaa Ponke's:in tiimissä. Hän on voittanut kaksi skeittauksen suomenmestaruutta vuosina 2011 ja 2012.
Kalakukko
Kalakukkoon liittyvä tarinointi
Kalakukkoon liittyy paljon kaskuja. Esimerkiksi Mikkelin Päämajassa, jatkosodan aikaan, Marsalkan pöydässä, jääkärikenraali Tuompo kertoi tarinan, jossa Taivaan portilta käännytettiin muuten sisäänpääsykelpoinen mies, kun hänen savolaisuutensa oli käynyt ilmi. Syyksi kerrottiin, ettei taivaassa yhden savolaisen takia ruveta kalakukkoja leipomaan. Tällöin oli Marsalkka kääntynyt Kuopiossa syntyneen tykistökenraali Nenosen puoleen ja todennut.
Kalakukon kieku
Savossa puhutaan perinteisesti kalakukon laulamisesta tai kiekumisesta, jolla tarkoitetaan ääntä joka syntyy kun uunissa olevan kukon kuori murtuu ja täytteiden nesteet valuvat arinan pohjalle. Kiekumisen voi korjata lisäämällä murtumakohtaan leipomisesta ylijäänyttä taikinaa.
Muita kalakukkoa muistuttavia ruokalajeja
Läheistä sukua kalakukolle on pohjoiskarjalainen lanttukukko, jonka täytteen perusraaka-aine on lanttu. Perinteisesti Itä-Suomessa kukkoja valmistetaan myös lihasta ja perunasta.
Viimeinen kesä
Viimeinen kesä voi tarkoittaa muun muassa seuraavia:
Strömsinlahti
Strömsinlahti on merenlahti Itä-Helsingissä. Lahden ympärillä sijaitsevat Tammisalon, Roihuvuoren ja Marjaniemen kaupunginosat. Lahteen laskee Mustapuro.
Lesnajan metroasema
Lesnaja on yksi Pietarin metron asemista. Se avattiin 22. huhtikuuta 1975.
Google Now
Google Now on Googlen henkilökohtainen avustaja. Se julkaistiin 9. kesäkuuta 2012.
Emile Griffith
Emile Alphonse Griffith (3. helmikuuta 1938 Saint Thomas, Yhdysvaltain Neitsytsaaret – 23. heinäkuuta 2013 Hempstead, New York) oli yhdysvaltalainen nyrkkeilijä.
Ura nyrkkeilijänä
Keskisarjassa otellut Griffith muutti jo nuorena New Yorkiin ja aloitti nyrkkeilyn teini-ikäisenä. Vuonna 1958 hän ryhtyi ammattilaiseksi ja otteli aluksi lähinnä kotikaupungissaan New Yorkissa.
Ammattilaisura
Griffith voitti WBA ja WBA-liittojen välisarjan maailmanmestaruuden ensimmäisen kerran joulukuussa 1962. Myöhemmin hän otteli tittelistä kuudesti ja menetti sen kerran.
Vuonna 1966 Griffith siirtyi keskisarjaan ja voitti maailmanmestaruuden Nigerian Dick Tigerilta saman vuoden huhtikuussa.
Seuraavien kahden vuoden aikana Griffith otteli tittelistä viidesti. Huhtikuussa 1967 hän menetti sen italialaiselle Nino Benvenutille, mutta voitti mestaruuden takaisin syyskuussa. Viimeisen kerran Griffith puolusti maailmanmestaruutta maaliskuussa 1968, jolloin menetti sen jälleen Benvenutille.
Myöhemmin Griffith otteli maailmanmestaruudesta vielä kolmesti. Hän hävisi ensin Meksikon José Nápolesille vuonna 1969 sekä sen jälkeen kahdesti Argentiinan Carlos Monzónille, vuosina 1971 ja 1973.
International Boxing Hall of Fameen Griffith valittiin vuonna 1990. Ring Magazine -lehti valitsi hänet vuonna 2002 viimeisten 80 vuoden parhaiden nyrkkeilijöiden joukossa sijalle 33.
Kehäkuolema
Maaliskuun 24. päivänä 1962 Griffith otteli Madison Square Gardenissa kuubalaista Benny Paretia vastaan. Kyseessä oli kaksikon kolmas kohtaaminen vajaan vuoden aikana. Ottelun 12. erässä Griffith tyrmäsi Paretin. Tämä ei koskaan enää tullut tajuihinsa, vaan menehtyi kymmenen päivää myöhemmin.
Tapauksella oli suuri vaikutus yhdysvaltalaiseen ammattinyrkkeilyyn. Muun muassa maksuttomat televisiokanavat lopettivat nyrkkeilyn televisioinnin pitkäksi aikaa ottelun lähettäneen ABC:n johdolla. Laji palasi niiden ohjelmistoon vasta 1970-luvulla.
Vuonna 2005 valmistuneessa dokumenttielokuvassa Ring of Fire – The Emile Griffith Story Griffith kertoi, että yhä tunsi syyllisyyttä Paretin kuolemasta ja muun muassa näki edelleen tapauksesta painajaisia.
Yksityiselämä
Griffith avioitui vuonna 1971 amerikkalaisen tanssijan kanssa. Nyrkkeilyuran lopetettuaan hän työskenteli pitkään nuorisovankilassa.
Vuonna 1992 Griffith joutui pahoinpidellyksi poistuessaan New Yorkissa sijaitsevasta gay-ravintolasta. Hän sai erittäin pahoja vammoja ja joutui olemaan sairaalassa neljän kuukauden ajan. Vuonna 2008 julkaistiin Griffithin elämäkerta, jossa hän ensimmäisenä ammattilaisnyrkkeilijänä kertoi olevansa homoseksuaali.
Griffith kärsi viimeisinä vuosinaan dementia pugilisticasta, ja tarvitsi apua päivittäisessä elämässään. Hän kuoli heinäkuussa 2013 hempsteadilaisessa hoitokodissa.
Aiheesta muualla
| Ammattinyrkkeilyottelut boxrec.comissa
Ploštšad Mužestvan metroasema
Ploštšad Mužestva on yksi Pietarin metron asemista. Se avattiin 31. joulukuuta 1975.
Pentinmaan rukoushuone
Pentinmaan rukoushuone on pienehkö entinen kirkkorakennus Hämeenkyrön Äkönmaassa, noin 19 kilometriä pääkirkolta itään. Pentinmaan rukoushuoneyhdistys perustettiin vuonna 1932 ja tämä rukoushuone valmistui vuonna 1939. Rakennuksen pinta-ala on 200 m2. Sähköt rakennus sai vuonna 1949. Rakennus peruskorjattiin vuonna 1997. Yhdistyksen lakattua, rakennus siirtyi Hämeenkyrön seurakunnan omistukseen, mutta seurakunta päätti pistää sen tarpeettomana myyntiin keväällä 2019.
Maikop
Maikop (adygeiksi Myequape, ) on Adygeian pääkaupunki maan keskiosassa, Kubanin sivujoki Belajajoen varrella Etelä-Venäjällä, Itä-Eurooppaan kuuluvan Pohjois-Kaukasian alueella.
Zhiyuan
Zhiyuan oli Kiinan Qing-dynastian Beiyangin laivaston vuonna 1886 vesillelaskettu Zhiyuan-luokan panssarikansiristeilijä. Alus upposi ensimmäisessä Kiinan-Japanin sodassa 17. syyskuuta 1894.
Maikop
Ilmasto
Maikopin keskilämpötila on tammikuussa −1,6 °C ja heinäkuussa +22,2 °C. Keskimääräinen sademäärä on 700 mm.
Zhiyuan
Valmistus
Alus tilattiin Armstrong Whitworthilta Elswickistä. Köli laskettiin 20. lokakuuta 1885 Elswickin telakalla numerolla 493, ja alus laskettiin vesille 29. syyskuuta 1886. W. H. Whiten suunnittelema alus valmistui 23. heinäkuuta 1887.
Maikop
Historia
Maikopista on tehty runsas kumpuhauta löytö, Maikopin löytö, joka ajoittuu kuparikaudelle (2 000–1 500 eaa.). Maikopin alue oli osa Tšerkessian valtiota, kunnes Venäjä valloitti alueen. Venäläisen historiankirjoituksen mukaan Maikop perustettiin vuonna 1857, kun sinne pystytettiin venäläislinnoitus. Siitä tuli kihlakuntakaupunki 1870.
Zhiyuan
Palvelus
Kiinaan saavuttuaan alus liitettiin vuonna 1888 sisaraluksensa Jingyuanin kanssa Beiyangin laivastoon. Seuraavana kesänä alus kuului amiraali Ding Ruchangin johtamaan osastoon, joka vieraili Venäjän keisarikunnan laivaston tukikohdassa Vladivostokissa.