cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jymäyttämisen taito
Jymäyttämisen taito – Strategiaoppeja muinaisesta Kiinasta on Matti Nojosen kirja vuodelta 2008, jossa hän käsittelee perinteisen kiinalaisen sotilaskoulukunnan harhauttamisen (诡道，) strategiaoppeja. Jymäyttämisen taidon päätavoite on voittaa vihollinen ilman fyysistä yhteenottoa tuhoamalla vastustajan suunnitelmat. Mikäli taistelua ei voida välttää, vihollista harhaanjohdetaan kaikilla organisaatio- ja toimintatasoilla taistelun kuluessa. Jymäyttämisen taitoa muistuttavia termejä ovat englannin stratagem ([sala]juoni) ja venäjän maskirovka (kokonaisvaltainen disinformaatiokampanja).
Opin lähteet
Strategiatyötä käsiteltiin sotataitoa käsittelevissä kirjoissa ainakin Zhou-dynastian ajoista lähtien. Song-dynastian aikana laadittiin lista ”Seitsemästä sotilasklassikosta (sotaklassikosta)”, joita Kiinan sotilasakatemia (武学，), käytti osana oppimateriaalia. Kuusi teoksista perehdytti jymäyttämisen taitoon: Sunzin Sodankäynnin taito, Jiang Shangin Ruhtinas Tain kuusi salaista suunnitelmaa, Sima Rangjun Sotaministerin keinot, tuntemattoman kirjoittajan Keltaisen kiviruhtinaan kolme suunnitelmaa, Wei Liaon Weiliaozi ja Li Jingin Tang Taizongin ja Li Weigongin vuoropuhelu. Seitsemäs sotilasklassikko on Wuzin Sodankäynnin taito, joka kuvaa rehtiä ja avointa strategiaa.
Oppi
Jymäyttäminen on yleismaailmallinen strateginen toimintatapa. Perinteinen kiinalainen strategiatyö on kokonaisvaltainen prosessi, jonka tarkoitus on johtaa harhaan sekä rauhantilan, sodanuhan että sotatilan aikana. Tämän strategiatyön perusta on epälineaarisuudet ja menestys luodaan säännönmukaisuuksista poikkeavilla toimintamalleilla. Menestyksekkäiden strategioiden toistoa ei kiinalaisen näkemyksen mukaan pidetä mahdollisena, koska tilanteet, prosessit ja päätökset ovat ainutkertaisia.
Vihollisen mieleen kohdistettua hyökkäystä eli psykologisia operaatioita pidetään jymäyttämisen taidossa suurimmassa arvossa. Tämän jälkeen tulevat liittoutumiin kohdistuneet hyökkäykset, edelleen sotilaita vastaan kohdistuneet hyökkäykset ja viimeisenä kiinteitä puolustusasemia vastaan suoritetut hyökkäykset. Vihollisen mieleen kohdistuneen hyökkäyksen tarkoituksena on tehdä vastustaja epävarmaksi siitä, mihin resursseihin, havaintoihin ja niin edelleen hän voi luottaa sotatoimien yhteydessä. Psykologisilla operaatioilla pyritään samanaikaisesti luomaan vihollisessa väärää itsevarmuutta ja väärää itsensä aliarviointia.
Jymäyttämisen taito jakautuu kirjan mukaan esimerkiksi seuraaviin symbioottisiin osa-alueisiin:
Historialliset sovellutukset
Pitkä marssi on esimerkki Kiinan kommunistisen puolueen ja Mao Zedongin tavasta tuottaa disinformaatiota. Sotilaallinen romahdus on muutettu vaikuttavaksi tarinaksi Zedongin johtamistaidoista. Zedongin ja hänen armeijansa pakomatka oli matkalle lähteneiden noin 100 000 miehen, naisen ja lapsen päivittäinen selviytymiskamppailu, jossa suurin osa marssijoista karkasi riveistä marssin aikana. Lopullinen Mao Zedongin joukkojen vahvuus oli noin 6 000 miestä ja pieni joukko naisia. Moraalittomuus ja petollisuus ovat Mao Zedongin mukaan strategiatyön ydin. Mao Zedongin sodankäynnin strategiatyö perustui pitkälti perinteiseen harhaanjohtamisen strategiaan ja hän yhdisti sen marxilaisen ideologian propagandatyön (Carl von Clausewitz Sodankäynnistä: massojen tunnetilan hallinta) ja leninistisen puoluekurin (Carl von Clausewitz Sodankäynnistä: poliitikkojen ja päättäjien välinen suhde) kanssa symbioottiseksi kokonaisuudeksi.
Saksin kuningaskunta
Saksin kuningaskunta oli vuosina 1806–1918 kuningaskunta nykyisen Saksan alueella. Sen pääkaupunki oli Dresden. Kuningaskunta yhdistyi Saksan keisarikuntaan vuonna 1871, mutta säilyi nimellisenä monarkiana keisarikunnan kukistumiseen asti, jolloin siitä tuli vapaavaltio.
Vaaliruhtinaskunta
Vuonna 1423 Askanian suvun hallitsema Saksin vaaliruhtinaskunta päätyi Wettinin suvulle, jotka olivat jo valmiiksi Meissenin rajakreivejä ja lääninherroja Thüringenissä. Näin muodostui uusi, voimakas ruhtinaskunta. Saksin nimi vakiintui tälle alkuperäistä saksilaisaluetta hieman etelämpänä sijaitsevalle alueelle, joka alun perin oli thuringiheimon ja slaavilaisten vendien asuma-aluetta.
Saksi oli myöhäiskeskiajan ja uuden ajan merkittäviä saksalaisia valtioita. Sen hallitsijat olivat vaaliruhtinaita, joilla yhtenä harvoista oli oikeus ottaa osaa keisarinvaaliin. Vaaliruhtinas Fredrik August I (August Väkevä) kääntyi kuitenkin luterilaisuudesta katolisuuteen pyrkiessään Puolan kuninkaaksi, ja Saksi menetti johtoasemansa protestanttisten ruhtinaiden joukossa Preussille. Saksi oli kuitenkin edelleen keskitason vaikuttaja Euroopan politiikassa.
Kuningaskunta
Kun Pyhä saksalais-roomalainen keisarikunta hajosi vuonna 1806, Saksista tuli kuningaskunta ja vaaliruhtinas Fredrik August III:sta tuli kuningas Fredrik August I. Hän teki erehdyksen jäämällä liian pitkään uskolliseksi Napoleonille, ja hänet vangittiin. Preussi pyrki anastamaan kaikki hänen maansa 1813. Itävallan, Ranskan ja Britannian vastustuksesta huolimatta Fredrik August kuitenkin palautettiin valtaan Wienin kongressissa, mutta hän menetti Preussille pohjoisimmat osat maistaan. Näistä maista tuli Preussin Saksin maakunta, joka kuuluu nykyisin Saksi-Anhaltin osavaltioon. Saksin kuninkaille jäljelle jäänyt osa vastasi suunnilleen nykyistä Saksin vapaavaltiota, joskin Saksin vapaavaltioon liitettiin joitakin Preussin anastamia alueita.
Vuosien 1848–1849 vallankumouksessa Saksista tuli vallankumouksellisten pesä, ja muun muassa anarkisti Mihail Bakunin, hovisäveltäjä Richard Wagner sekä arkkitehti Gottfried Semper ottivat osaa toukokuun 1849 kansannousuun. Vuodesta 1871 Saksin kuningaskunta oli osa Saksan keisarikuntaa, mutta sitä hallitsivat edelleen Wettin-sukuiset kuninkaat. Heidät syrjäytettiin ja kuningaskunta kumottiin vuoden 1918 marraskuun vallankumouksessa.
Vuoden 1918 jälkeen Saksi oli osavaltio Weimarin tasavallassa mutta päätyi natsi-Saksan jälkeen Neuvostoliiton miehittämäksi. Saksan demokraattinen tasavalta purki osavaltion 1952, mutta Saksan jälleenyhdistyttyä vuonna 1990 Saksin osavaltio palautettiin ja se on nyt yksi Saksan osavaltioista (liittomaista).
Sing along
Sing along on MTV3-kanavalla syksyllä 2012 esitetty musiikkiaiheinen viihdeohjelma, jossa joka viikko neljä julkisuudesta tuttua henkilöä kisasi laulutaitoa, näyttelijänlahjoja ja nokkeluutta vaativissa tehtävissä.
Ohjelman juontajana toimi Elonkerjuu-yhtyeen viulisti Johanna Koivu. Joukkueiden johtajina olivat näyttelijä Eero Ritala sekä näyttelijä-muusikko Tuomas "Tume" Uusitalo. Ohjelmassa kuultua bändiä johti Varre Vartiainen.
Allomorfi
Allomorfilla tarkoitetaan kielitieteessä saman morfeemin muunnelmia. Esimerkiksi suomen kielessä sisäsijamuoto inessiivillä on kaksi allomorfia, jotka ovat täydennysjakaumassa. Takavokaaliset sanat saavat päätteen -ssa ja etuvokaaliset päätteen -ssä.
Lauri Suutarinen
Lauri Suutarinen on suomalainen uransa vuonna 2009 lopettanut pesäpalloilija. Hänen seuransa Superpesiksessä vuosina 2001–2009 olivat Sotkamon Jymy ja Puijon Pesis. Sotkamon Jymyssä pelatessaan Suutarinen saavutti kuusi SM-kultaa, kaksi SM-hopeaa ja yhden SM-pronssin. Urallaan hän pelasi myös yhden Itä–Länsi-ottelun. 183 urallaan pelaamassaan Superpesiksen runkosarjaottelussa Suutarinen löi 58 juoksua, toi 138 juoksua ja keräsi 580 kärkilyöntiä. 79 pelaamassaan ylemmässä pudotuspeliottelussa Suutarinen löi 25 juoksua, toi 96 juoksua ja keräsi 310 kärkilyöntiä.
Uuden-Englannin dominio
Uuden-Englannin dominio oli viiden englantilaisen siirtomaan lyhytikäinen hallintounioni Uudessa-Englannissa Pohjois-Amerikassa. Se oli koossa vuosina 1686–1689.
The Crown Jewels
The Crown Jewels on Queen-yhtyeen marraskuussa 1998 julkaistu boksi, joka sisältää yhtyeen kahdeksan ensimmäistä studioalbumia.
Américo Brasiliense
Américo Brasiliense on pieni kaupunki Brasiliassa, São Paulon osavaltiossa. Vuonna 2004 kaupungissa oli 32 504 asukasta. Américo Brasiliense tunnetaan lempinimellä ”Cidade Doçura”, sillä sitä ympäröivät sokeriruokoviljelykset. Sokeriruoko muodostaa kaupungin talouden perustan.
Nagai
Nagai on Japanin kaupunki Honshūn saarella Tōhokun alueella Yamagatan prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin eteläosassa Mogamijoen yläjuoksulla. Kaupunki on rakentunut Nagain allaslaaksoon. Lännessä kaupungin alue nousee Asahivuorille, idässä Dewavuoria reunustaville kukkuloille. Nagaissa on 26 243 asukasta (elokuussa 2020) ja sen pinta-ala on 214,67 neliökilometriä.
Nagai kehittyi historiallisesti muun muassa Date-, Gamō- ja Uesugi-klaanien hallinnassa. Kaupungin pohjoisosassa sijaitseva Miyan alue toimi 1700-luvun vaihteesta lähtien vilkkaana jokisatamana, jossa kaupattiin riisiä ja ramia. Tärkeä elinkeino oli aiemmin silkkikankaan kudonta, mutta toisen maailmansodan jälkeen kaupunkiin on sijoittunut elektroniikkateollisuutta. Kaupunkioikeudet Nagai sai vuonna 1954, kun Nagain maaseutukaupunkiin liitettiin viisi kyläkuntaa. Kaupunkia ympäröivillä maaseutualueilla tuotetaan riisiä, vihanneksia ja hedelmiä sekä pidetään karjaa.
Nagain nähtävyyksiä ovat Nagain kuningatarkurjenmiekkapuisto, alppiruusuistaan tunnettu Matsugaiken puisto ja 500 vuotta vanha Isazawan kirsikkapuu (Isazawa no kubozakura). Mogamin sivujoen Non yläjuoksulla on vuoristoisia luonnonalueita patojärvineen. Nagaita palvelevat JR Higashi-Nihonin Yonesaka-linja ja Yamagata-rautatien Flower Nagai -linja.
Suomen tieverkon historia
Suomen tieverkon historian on katsottu alkavan jo esihistoriallisella ajalla käytössä olleista maareiteistä. Liikenteen vilkastuessa teiden lukumäärä kasvoi ja kunto kohentui vuosisatojen kuluessa.
Ruotsin ja Venäjän vallan aika
1800-luvulle saakka vesitiet olivat kulkureitteinä maanteitä tärkeämpiä.
Tienpito oli jo keskiajalla määrätty maanomistajille. Jokainen isäntä siis hoiti maanteitä miten taisi. Harava ja lapio olivat yleisimmät työvälineet. Vasta 1800-luvun lopulla valtio otti vastuun osasta tienpitoa.
Itsenäisyyden ajan tieverkko
Suomen itsenäisyyden alussa teiden kunnossapito oli sidottu maanomistukseen ja koettiin veroluontoisena rasituksena. Tämä ei tyydyttänyt ketään, ja vuonna 1921 valtio otti maantiet hoitoonsa. Uusi tielaki säädettiin vuonna 1918 ja tuli voimaan vuoden 1921 alusta. Kun liikenteen rasitus kasvoi kasvamistaan, täytyi saada käyttöön järeämpää kalustoa ja asiantuntemusta. Yleisten teiden rakentaminen ja kunnossapito siirtyi valtiolle ja kunnille oltuaan sitä ennen lähinnä talonpoikaisväestön rasituksena. Tieverkko oli laadultaan huonoa, ja laadun parantamisesta keskusteltiin vilkkaasti 1920- ja 1930-luvuilla. Tiekomiteat päätyivät suosittelemaan valtatieverkkoa, joka yhdistäisi korkealaatuisemmilla teillä tärkeimmät asutuskeskukset. Vuonna 1938 Suomeen määriteltiin 21 valtatietä ja 32 A-luokan kantatietä.
Ensimmäiset läänintiemestarit astuivat virkoihinsa 1920-luvulla, ja koneellinen teiden kunnossapito alkoi.
Vuonna 1939 talvisota keskeytti tienrakennustyöt. Vain maanpuolustuksen kannalta olennaisia töitä jatkettiin. Painopiste rakentamisessa siirtyi valta- ja kantateiden uusimisesta siihen, että rakennettiin yhteyksiä tiettömille taipaleille Lappiin ja Itä-Suomeen. Sota-ajan liikennöidyin maantie ja strategisesti tärkein yhteys oli Jäämerentie Rovaniemeltä Petsamon Liinahamariin.
Useat talouselämän alat tulivat riippuvaisiksi maantiekuljetuksista. Sen vuoksi tiet oli saatava kulkukelpoisiksi ympäri vuoden. Sotavuosien 1939–1945 aikana tieverkko rappeutui. Sodan jälkeen voimat kuluivat sotakorvausten suorittamiseen, eikä tieverkon korjaaminen ollut mahdollista kuin Pohjois-Suomen jälleenrakentamisen yhteydessä.
Tieverkko saatiin kunnostetuksi liikennöitävään kuntoon vuoden 1947 aikana. Vuoden 1948 syksyllä Suomessa alkoi kausi, jolloin oli suurtyöttömyystalvia. Tilannetta helpotettiin aloittamalla useita tierakennushankkeita työttömyystöinä. Enimmillään TVH:n alaisissa työttömyystöissä työskenteli yli 40 000 ihmistä.
Tielain uudistus, jolla lakkautettiin kunnan- ja kylätiet ja muutettiin ne TVH:n hoitamiksi paikallisteiksi, tehtiin 1954, ja laki tuli voimaan 1958. Heti, kun valtion varoja alkoi vapautua korvauksista, niitä kohdistettiin teiden kunnostukseen ja rakentamiseen. Näin myös voitiin tarjota työtä, jota vailla oli kymmeniä tuhansia ihmisiä 1950-luvun työttömyyden aikana. Maailmanpankin lainojen avulla nostettiin tienrakennus Suomessa nykyaikaiselle tasolle.
Työllisyyspainotteinen tienrakentaminen loppui 1960-luvun puolessa välissä. Koneellistumisen lisäksi tähän vaikuttivat Suomen vuosina 1964–1970 saamat Maailmanpankin lainat. Lainavaroilla alettiin laajasti päällystää teitä sekä rakennettiin moottoritiet Kuljusta Tampereelle ja Helsingin Tattariharjusta Järvenpäähän.
Suomen tieverkko oli kaikilta osiltaan autoliikennekelpoinen ja nykyaikaisella tasolla 1970-luvun alkuun mennessä. Yleisten teiden kokonaispituus oli 71 000 kilometriä. Tielakia uudistettiin vuonna 1958, jolloin hoidettava tieverkko oli kasvanut. Määrää kasvattivat myös uudet rakennustyöt.
Pahkavaara
Pahkavaara on vaara ja kylä joka sijaitsee Ilomantsissa. Pahkavaaralla on kuvattu elokuvat Tukkijoella ja Kuningasjätkä.
Pahkavaara on suojeltu Natura 2000-ohjelmassa.
Encyclopaedia Judaica
Encyclopaedia Judaica on englanninkielinen juutalaisuutta, sen historiaa ja juutalaisia käsittelevä tietosanakirja, joka julkaistiin ensimmäisen kerran vuonna 1972, ja se sisälsi yli 21 000 yhdysvaltalaisten, israelilaisten ja eurooppalaisten asiantuntijoiden kirjoittamaa artikkelia vuonna 2007. Tämä tekee siitä suurimman juutalaisuutta käsittelevän lähdeteoksen yli 15 000 artikkelia sisältävän Jewish Encyclopedian ohella.
Encyclopedia Judaica on julkaistu myös CD-ROM-muodossa, ja CD-ROM-versio sisältää tietosanakirjan tekstien lisäksi noin 100 000 hyperlinkkiä sekä muun muassa videoita, karttoja, diaesityksiä, musiikkia ja heprean kielen sanojen ääntämisohjeita. CD-ROM on yhä saatavilla, mutta sitä ei enää päivitetä.
Aulusjärvi
Aulusjärvi on Keski-Suomessa Jämsässä ja Pirkanmaalla Kuhmoisten Pukarankulmalla sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 71 hehtaaria ja se on 1,4 kilometriä pitkä ja 1,1 kilometriä leveä. Se sijaitsee Kuoksenjärven ja Pukarajärven välissä. Järven pohjoispäätä kutsutaan Pitkäpohjaksi. Järvellä on kartan mukaan 8 saarta, joista Laivasaaret ovat suurimmat. Ne muodostavat kolmen saaren jonon järven etelärannan edustalle. Sen rantaviivan pituus on 6,8 kilometriä ja sen rannat ovat metsämaata. Rannoille on rakennettu yli 20 vapaa-ajan asuntoa, joille tulee tiet Pukarankulman kautta kulkevalta kylätieltä. Jämsän ja Kuhmoisten välinen kuntaraja ylittää järven kaakkoispään siten, että suuri osa järvestä jää Jämsään.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Pääskylänjoen valuma-alueella (35.76), jonka Pukarajärven alueeseen (35.764) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 123,8 metriä mpy. Siihen on johdettu yli 10 metsä- tai suo-ojaa. Suuri metsäoja Kaijanoja laskee järven luoteisrantaan. Se tuo sieltä Kaijanjärven (6 ha) ja Lammin vesiä. Aulusjärven laskuoja lähtee Pitkäpohjan itärannasta ja se laskee 150 metrin jälkeen Kuoksenjärveen. Ojalle tulee matkalla pudotusta 0,3 metriä.
Historiaa
Vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa sen karttanimi on ”Autusjärvi”, mutta se lienee kirjoitusvirhe. Kartassa järvi on autio.
20 Golden Greats (The Kinksin albumi)
Kappaleet
A-puoli B-puoli
Aulusjärvi
Historiaa
Vuoden 1965 peruskartassa järvi on edelleen autio ja siihen oli johdettu vain kaksi lyhyttä metsäojaa. Vuonna 1986 ojia oli enemmän ja rannoille oli rakennettu kaksi mökkiä.
José Fernández
José D. Fernández (31. heinäkuuta 1992 Santa Clara – 25. syyskuuta 2016 Miami Beach, Florida, Yhdysvallat ) oli kuubalainen baseballpelaaja, joka edusti vuodesta 2013 lähtien MLB:n Miami Marlinsia. Hänen pelipaikkansa oli syöttäjä.
Fernández valittiin tulokaskautensa 2013 päätteeksi National Leaguen vuoden tulokkaaksi. Lisäksi hänet valittiin kahdesti MLB:n tähdistöotteluun.
Fernández loikkasi Kuubasta Yhdysvaltoihin perheensä kanssa vuonna 2008 neljännellä yrityksellään. Hän sai Yhdysvaltain kansalaisuuden vuonna 2015. Fernández kuoli 25. syyskuuta 2016 Miami Beachissa sattuneessa veneilyonnettomuudessa.
Theodor Wiegand
Theodor Wiegand (30. lokakuuta 1864, Bendorf am Rhein – 19. joulukuuta 1936, Berliini) oli saksalainen arkeologi, joka teki kaivauksia Prienessä 1896, Didymassa 1905–1911, Samoksessa 1910–1911 ja Miletoksessa 1899–1911. Vuosina 1917–1918 hän oli vastuussa saksalaisten 1898 alkuunpanemien kaivausten päättämisestä Libanonin Baalbekissa. 1927 hän teki tutkimuksia Pergamonissa, jossa kaivoi esiin Asklepiokselle omistetun pyhätön. Wiegand toimi 1912–1931 Berliinin antiikinmuseoiden johtajana ja osallistui Berliiniin rakennetun Pergamon-museon perustamiseen.
José Abreu (baseball)
José Dariel Abreu Correa (s. 29. tammikuuta 1987 Cienfuegos) on kuubalainen baseballpelaaja, joka on vuodesta 2014 lähtien edustanut MLB:n Chicago White Soxia. Hänen pelipaikkansa on ykkösvahti.
Abreu loikkasi Kuubasta Yhdysvaltoihin elokuussa 2013. Häntä pidettiin tuolloin yleisesti parhaana pelaajana MLB:n ulkopuolella. Abreu solmi vapaana pelaajana White Soxin kanssa kuusivuotisen sopimuksen, arvoltaan 68 miljoonaa dollaria.
Abreu valittiin tulokaskautensa 2014 päätteeksi American Leaguen vuoden tulokkaaksi. Lisäksi hänet valittiin myös MLB:n tähdistöotteluun.
Zhao Jianhua
Zhao Jianhua (赵剑华, s. 21. huhtikuuta 1965, Jiangsun maakunta) on kiinalainen entinen sulkapalloilija. Zhao voitti maailmanmestaruuden kaksinpelissä vuonna 1991 ja pronssia vuonna 1987. Barcelonan olympiakisoissa vuonna 1992 hän hävisi neljännesvälieräottelussa Hermawan Susantolle.
Zhao voitti Aasian kisoissa mestaruuden vuosina 1986 ja 1990. Maailmancupissa hän otti ykköstilat All England Openissa (kahdesti: 1985 ja 1990), Malesian avoimissa (1986), maailmancupin finaalissa (1991) ja Singaporen avoimissa (1992).
Päät (pienoisromaani)
Päät on Greg Bearin vuonna 1990 ilmestynyt pienoisromaani. Teos on ilmestynyt suomeksi vuonna 1992 Kariston Scifin parhaita -sarjassa.
Kitarausku
Kitarausku (Amblyraja robertsi) on rauskujen (Rajidae) heimoon kuuluva merivesissä elävä kalalaji.
Kitarausku voi kasvaa maksimissaan 77 senttimetrin mittaiseksi. Sillä on jäykkä, suora ja kolmikulmainen kuono. Kitarauskulla on suuri suu, joka on lähes yhtä pitkä kuin kuonokin. Pyrstö on ruumista lyhyempi. Ruumis on sileä lukuun ottamatta suurta piikkien jonoa, joka lähtee silmien takaosasta ja kulkee kalan selän poikki. Kitarausku on tummanharmaa. Sen vatsassa on valkoisia laikkuja.
Kitarauskua tavataan ainoastaan läntisen Kapkaupungin alueella kaakkoisella Atlantin valtamerellä Etelä-Afrikassa. Sitä tavataan 1 150 – 1 350 metrin syvyydestä.
Kitarausku on todennäköisesti hidaskasvuinen, elää pitkään ja sen lisääntyvyystehokkuus on alhainen.
Démasquée
Démasquée on taidemaalari Akseli Gallen-Kallelan maalaama, realistinen öljyvärimaalaus vuodelta 1888. Gallen-Kallela maalasi teoksen Pariisissa ja se esittää alastonta pariisilaismallia istumassa taiteilijan suomalaisella ns. Keuruun ryijyllä. Démasquée kuuluu nykyään Ateneumin kokoelmiin.
Maalaus on Gallen-Kallelan töistä erityisen vahvasti eroottista tunnelmaa sisältävä työ. Siinä on monia tuon aikaisen boheemielämän piirteitä: täysin alaston nainen katsoo suoraan taiteilijaan mitään peittelemättä, kädessään naamio. Hänellä on kitara vieressään, pääkallo pöydällään ja nurkassa on rintakuva. Suomalainen ryijy tuo väriä tähän miljööseen. Lattialla olevassa lasisessa kukkavaasissa olevat valkoiset liljat puolestaan tuovat huoneeseen puhtauden ja luonnon tuulahduksen.
Maalauksen on tulkittu esittävän hetkeä, jolloin sovinnaisuuden naamiot on heitetty pois ja pelkkä alaston eksistenssi paljastuu. Siihen on nähty sisältyvän myös boheemielämään sisältyvää traagisuutta, ankeutta, pidättelemättömyyttä ja jopa kuoleman mahdollisuus.
Alkuperäinen tilaaja
Démasquéen tilasi suomalainen keräilijä Herman Antell, joka halusi liittää maalauksen sukupuolisesti uskallettujen kuvien kokoelmiinsa. Hän ei kuitenkaan halunnut teosta itselleen sen nähtyään. On tulkittu, että maalaus oli kenties liian julkea ja liian miehistä kaikkivoipaisuutta uhkaava.
Täydennysjakauma
Täydennysjakaumalla eli komplementaarisella distribuutiolla tarkoitetaan kielitieteessä sitä, että morfeemin muunnelmat eli allomorfit ovat ainoat mahdolliset kyseisessä tilanteessa. Esimerkiksi ablatiivissa allomorfit ovat täydennysjakaumassa, koska takavokaaliin loppuvat sanat saavat päätteen -lta ja etuvokaaleihin loppuvat päätteen -ltä. Ne ovat siis ainoat mahdolliset allomorfit.
Lähteet
Дистрибуция
Pukarajärvi
Pukarajärvi on Pirkanmaalla Kuhmoisten Pukarankulmalla sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 195 hehtaaria eli 1,9 neliökilometriä, se on 3,9 kilometriä pitkä ja 2,9 kilometriä leveä. Järven ympäristössä on paikoin alavaa maastoa ja matalien mäkien ja kumpareiden maastoa. Itärannassa sijaitseva yli 20 metriä korkea Mustamäki näkyy paikoin järvelle, mutta alueen korkein mäki Erkonmäki kohoaa 60 metrin korkeuteen, mutta sijaitsee kauempana rannasta. Järven äärimitat eivät anna järvestä totuudenmukaista kuvaa. Siinä on runsaasti niemiä ja lahtia ja sillä on 2,1 kilometriä itään päin työntyvä kapeasuinen lahti Latopohja. Se muodostaa oman järvenosansa, jonka lahdensuu Kotasalmi on noin metrin syvä. Latopohjan rinnalla on Niittujärvi, joka on Ruhkalammilta tulevan lasku-uoman laajentuma. Järven pääaltaassa on Latopohjan lisäksi kolme muuta selvää lahtea: Särkänpohja pohjoisessa, Okslahti lännessä ja Sammalisenlahti etelässä Mustasaaren takana.
Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Järven tilavuudeksi on saatu 9,1 miljoonaa kuutiometriä eli 0,0091 kuutiokilometriä. Sen keskisyvyys on 4,7 metriä ja suurin syvyys on 27,1 metriä. Syvin kohta sijaitsee Mustavuoren edustalla keskellä järveä. Järven pohja on varsin epätasainen, joten pienialaisia syvänteitä esiintyy eri puolilla järveä. Esimerkiksi Mustasaaren pohjoispuolella on yli 15 metriä syvää. Toisaalta Latopohja on vain 3,4 metriä syvä.
Järvessä on laskettu olevan 15 saarta. Niiden yhteispinta-ala on 5,0 hehtaaria, mikä on noin 2,6 prosenttia järven kokonaispinta-alasta. Suurin saari Mustasaari on 320 metriä pitkä, 200 metriä leveä ja sen pinta-ala on kartasta mitattuna noin 4,5 hehtaaria. Se sijaitsee Sammalisenlahden lahdensuulla tukkien sen lähes kokonaan. Muista saarista 12 yli aarin kokoisia ja kaksi pienintä ovat alle aarin kokoisia. Niistä viisi sijaitsee Oksniemen rannan tuntumassa ja kolme Kallioniemen länsirannassa.
Sen rantaviivan pituus on 20,4 kilometriä ja sen rannat ovat metsämaata lukuun ottamatta pieniä Pukarankulman ja laskujoen rannassa olevia pieniä rantakaistoja. Järven asutus on haja-asutusta, jossa on alle 20 taloutta. Rannoille on rakennettu noin 70 vapaa-ajan asuntoa. Niille tulee tiet Päijälästä Pukarankulmalle tulevalta kylätieltä ja yhdystieltä 16977.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Pääskylänjoen valuma-alueella (35.76), jonka Pukarajärven alueeseen (35.764) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 118,9 metriä mpy. Siihen on johdettu toistakymmentä metsä- ja suo-ojaa. Suurin tulojoki on Kuoksenjärvestä alkava ja Ruhkalammin kautta tuleva oman sekä vesistöalueen että Pitkäjärven valuma-alueen (35.765) tulojoki, joka laskee Niittujärven kautta Latopohjaan. Samaan tulouomaan yhtyy etelästä Lahnajärven kautta tuleva Mauharinjoki, joka on Hahmajärven valuma-alueen (35.766) laskujoki.
Pukarajärveen johdetuista metsäojista yksi, joka laskee Okslahden pohjoispäähän, on Isosuon johto-oja ja se virtaa Mutaisten (1 ha) läpi ennen järveen laskemistaan. Ojan valuma-alueella sijaitsevat myös Isosuon pohjoispuolella sijaitsevat Käyräjärvi (2 ha), Ympyriäinen (1 ha), Nuoliainen (2 ha) ja Saarijärvi (6 ha). Isosuon takaa laskee vielä Kaitajärvi (2 ha). Etelärantaan Salakkapohjaan laskee Salakkalammi (4 ha) ja Sammalisenlahteen Kutujärvi (6 ha).
Järven laskujoki alkaa Mustasaaren lounaispuolelta Sammalisenlhdella ja se laskee kaksiuomaisena ensin Harjujärveen (23 ha), jatkaa sitten kilometrin verran Luodoksenjärveen (9 ha), mistä se kahden kosken ja yhden lammen kautta laskee vielä yhteen nimettömään järveen (Järvi 35.764.1.001, 2 ha), ennen viimeistä 450 metristä osuuttaan Pitkäveteen.
Historiaa
Vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa järven rantaviivan muoto antaisi olettaa, että kartan piirtämisen aikana vedenpinta oli korkeammalla kuin se on nykyään. Tätä olettamusta tukee Okslahden pituus, jossa lahti ulottui lähes Särkänpohjan korkeudelle eli nykyisiin Mutaisiin asti. Myös Ladonpohjan ja laskujoen muodot viittaavat samaan. Karttapaikan laserkeilatut varjostukset näyttävät ylempänä rannoilla sijaitsevia rantavalleja. Vaikka dokumentteja ei ole käytettävissä niin voidaan uskoa, että järvellä on toimitettu joskus järvenlasku.
Kalmbergin kartassa Pukaran talo sijaitsi pohjoisrannassa yhdessä talon torpan kanssa. Myös Ladonpohjalla ja lasku-uoman suulla sijaitsi maatilat.
Williams FW31
Williams FW31 on Formula 1 -auto, jota Williams -talli käytti kaudella 2009. Auto julkistettiin 19. tammikuuta 2009. Väritykseltään auto oli tummansininen ja elektroniikkayhtiö Philips toimi pääsponsorina.
Pukarajärvi
Historiaa
Vuoden 1965 peruskartassa näkyi 16 maatilaa tai muuta taloutta, ja etenkin järven pohjoisrannassa ja Ladonpohjan ympärille oli raivattu paljon peltoalaa. Järven peltoala oli vähentynyt jo vuoteen 1986 mennessä ja lopullinen peltojen metsitys käynnistyi pian tämän jälkeen. Nykyään on jäljellä kaksi pientä peltopalstaa.
Williams FW31
FW31-autossa oli edeltäjäänsä, FW30:een verrattuna kapeampi takasiipi ja leveämpi etusiipi. Autossa käytettiin lisäksi sliksi-renkaita eli sileitä renkaita. Nämä muutokset johtuivat lähinnä FIA:n sääntömuutoksista.
Autolla kilpailivat Nico Rosberg ja Kazuki Nakajima.
Suuren oopperan kummitus (vuoden 1943 elokuva)
Suuren oopperan kummitus on vuonna 1943 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen kauhuelokuva, joka perustuu Gaston Leroux’n romaaniin Oopperan kummitus. Elokuvan ohjasi Arhur Lubin ja siinä näyttelivät muun muassa Nelson Eddy, Susanna Foster ja Claude Rains.
Suuren oopperan kummitus sai kaksi Oscar-palkintoa, parhaasta lavastuksesta ja kuvauksesta. Lisäksi se oli ehdolla parhaasta musiikista ja äänityksestä.
José Youshimatz
José Manuel Youshimatz Sotomayor (s. 10. toukokuuta 1962 Puebla, Puebla) on uransa päättänyt meksikolainen ratapyöräilijä ja olympiamitalisti. Hän on pituudeltaan 165 cm ja painoi aktiiviurallaan 56 kg.
Joseph Lamb
Joseph F. Lamb (6. joulukuuta 1887 – 3. syyskuuta 1960) oli amerikkalainen ragtime-säveltäjä ja -pianisti. Hänet lasketaan kolmen suuren ragtime-säveltäjän joukkoon yhdessä Scott Joplinin ja James Scottin kanssa.
José Youshimatz
Youshimatz voitti pisteajon olympiapronssia Los Angelesissa 1984. Hän osallistui olympialaisten ratapyöräilyn pisteajoon myös 1988 ollen yhdeksäs ja 1992 sijoittuen neljänneksitoista.
Purokerttuli
Purokerttuli (Parkesia motacilla) on Yhdysvalloissa tavattava kerttuleiden heimoon kuuluva varpuslintu.
José Youshimatz
Hän sai pisteajossa hopeaa Pan-Amerikan kisoissa 1987.
Joseph Lamb
Nuoruus
Joseph Francis Lamb syntyi Montclairissa, New Jerseyn osavaltiossa Yhdysvalloissa 6. joulukuuta 1887. Hänen vanhempansa olivat James ja Julia Lamb. Perheessä oli kaikkiaan 4 lasta. Josephin lisäksi siihen kuuluivat vanhemmat sisarukset James jr. (s. 1872), Katharine (s. 1878) ja Anastasia (s. 1884). Nuoruudessaan Joseph sai isältään oppia puusepän ammattiin. Joseph oppi pianonsoittoa sisariltaan. 8-vuotiaana hän kävi soittotunneilla.
Purokerttuli
Tuntomerkit
Kooltaan purokerttuli on noin 14 cm pitkä. Ulkonäöltään laji on rastasmainen. Purokerttulin selkä on väriltään ruskea, vatsa valkoinen ruskein pystyviiruin. Päässä on valkoinen silmäkulmajuova. Purokerttulin nokka on tumma ja ohut. Koivet ovat väriltään vaaleanpunaiset. Sukupuolet eivät eroa toisistaan ulkonäön perusteella. Nuoret yksilöt muistuttavat aikuisia lintuja, mutta eroavat tietyiltä höyhenpuvun yksityiskohdiltaan. Purokerttuli muistuttaa rantakerttulia (Seiurus noveboracensis), mutta on tätä suurikokoisempi ja vatsastaan ja sivuiltaan valkeampi. Maassa kävellessään lintu keikuttaa jatkuvasti pyrstöään.
Joseph Lamb
Nuoruus
Lokakuussa 1900 Lambin isä kuoli ja seuraavana vuonna nuori Joseph lähetettiin Ontarion provinssiin, Kitcheneriin, jossa hän aloitti opinnot St. Jerome Collegessa (nykyisin St. Jeromen yliopisto). Siellä hän sai muutaman viikon ajan opetusta pianon soittoon paikalliselta papilta, mutta alkoi pian opiskella soittamista omatoimisesti. Lamb valmistui oppilaitoksesta vuonna 1904. Hän palasi kotiin, mutta muutti pian New Yorkiin, jossa työskenteli aluksi apulaisena kauppaliikkeessä. Varsinaisen elämäntyönsä Lamb teki v:sta 1914 alkaen toiminimi L. F. Dommerich & Co Ltd:n palveluksessa, josta hän jäi eläkkeelle v. 1957.
Purokerttuli
Elinympäristö
Lajia tavataan pesimäaikoina Minnesotan, Mainen, Texasin ja Floridan osavaltioissa. Talveksi laji muuttaa Meksikoon, Etelä-Amerikan pohjoisosiin ja Karibialle. Purokerttulit elävät pääasiassa lehtimetsissä nopeasti virtaavien sorapohjaisten purojen lähettyvillä. Harvemmin lajia tavataan sypressejä kasvavilla suomailla. Talvehtimisalueilla lajia voidaan tavata myös puutarhoissa, jos lähistöllä on vettä.
Joseph Lamb
Musiikillinen ura
Lamb sävelsi ensimmäiset sävellyksensä melko heti kouluun päästyään v. 1900. Hänen ensimmäinen ragtimekappaleensa oli nimeltään Muskoka Falls, jota hän sävelsi vuonna 1902. Se tosin jäi keskeneräiseksi. (Kappaleen täydensi ja julkaisi Bill Edwards vuonna 2006). Lambin ensimmäiset sävellykset julkaistiin Torontossa v. 1905. Lamb tapasi vuonna 1907 Scott Joplinin, kun oli ostamassa nuotteja John Starkin musiikkiliikkeessä. Tapaamisen seurauksena Joplin teki sovituksen Lambin sävellykseen Sensation, jonka John Stark julkaisi vuonna 1908. Lamb sai teoksesta korvausta 25 $ ja joitakin viikkoja myöhemmin toiset 25 $, kun sävellystä oli myyty 1000 kappaletta. Starkin musiikkikustantanmo julkaisi vuosina 1908-1919 12 Lambin ragtimesävellystä.
Purokerttuli
Elinympäristö
Purokerttulipopulaation kanta on vakaa, mutta huomattavasti pienempi kuin aikaisemmin. Tämä johtuu pääasiassa elinympäristön vähenemisestä.
Joseph Lamb
Musiikillinen ura
Lambilla oli New Yorkissa vuosina 1906-1911 oma orkesteri (Clover Imperial Orchestra), joka esitti pääasiassa ragtimemusiikkia. Orkesteri esiintyi paikallisissa tilaisuuksissa ja tanssiaisissa. 1920-luvulla Lamb sävelsi ja julkisti useita sävellyksiä, mutta ne katosivat musiikkikustantamon muuton yhteydessä vuonna 1935. Ragtime-musiikin suosion kuihduttua jazzin noustessa suosioon 1920-luvun mittaan Lamb ei enää julkaissut musiikkia. Hän soitti enimmäkseen yksityistilaisuuksissa ja sävelsi kappaleita harrastusmielessä. Vuosina 1928-1935 Lamb järjesti minstrel-esityksiä St. Edmondsin kirkossa Brooklynissä. Lamb sävelsi esityksiin musiikkia, muttei itse esiintynyt. 1930-luvulla Lamb ei enää juurikaan säveltänyt. Hän vietti hiljaiseloa. Ragtimemusiikki alkoi tehdä uutta tulemista 1940-luvulla. Rudi Blesh ja Harriet Janis alkoivat keräsivät aineistoa kirjaansa They All Played Ragtime (julkaistiin 1950). Sitä varten he etsivät Joseph Lambin käsiinsä ja haastattelivat tätä. Lamb innostui asiasta ja alkoi säveltää uusia kappaleita ja myös etsiä vanhoja sävellyksiään julkaisemista varten. Hän äänitti itse pianolla soittamiaan kappaleita nauhalle. Vuonna 1959 Lamb levytti joitakin kappaleitaan.
Purokerttuli
Elintavat
Koiraspurokerttulit aloittavat laulunsa varhain saapuessaan pesimispaikoille. Kamppailut reviireistä ja parhaista lisääntymispaikoista voivat olla rajujakin. Pesän rakentaminen aloitetaan lehtien puhkeamisen aikaan. Suosittuja pesäpaikkoja ovat kaatuneiden puiden kolot ja halkeamat. Pesä sijaitsee usein purojen läheisyydessä. Pesä rakennetaan mudasta, lehdistä ja kasvinosista. Naaras munii yleensä noin viisi munaa, jotka ovat kermanvalkeita punaruskein pilkuin.
Ravintonaan laji käyttää pääasiassa hyönteisiä, joita se pyydystää niin vedestä kuin ilmastakin. Lisäksi laji voi syödä nilviäisiä ja pieniä kaloja.
Joseph Lamb
Yksityiselämä
Lamb avioitui vuonna 1911 Henrietta Schulzin kanssa. Parille syntyi yksi poika, Joseph jr. vuonna 1915. Henrietta kuoli influenssaan helmikuussa 1920. Lamb avioitui toisen kerran Amelia Collinsin kanssa marraskuussa 1922. Tästä liitosta syntyi neljä lasta: Patricia (s. 1924), Richard (s. 1926), Robert (s. 1927) ja Donald (s. 1930). Patricia on isänsä tavoin lahjakas pianisti.
Nimimerkit
Joseph Lambin leski Amelia kertoi haastattelussa vuonna 1975, että Joseph Lamb julkaisi osan sävellyksistään nimimerkeillä Harry Moore ja Earl West. Sittemmin on paljastunut, että Lamb julkaisi kyseisillä nimimerkeillä musiikkia torontolaisen Harry H. Sparksin musiikkikustantamon kautta ja yhden kappaleen myöhemmin. Kustantaja Harry Sparks julkaisi sävellykset, kun Lamb oli jo palannut Kanadasta takaisin Yhdysvaltoihin. Ajan käytännön mukaan musiikkijulkaisijat julkaisivat sävellyksiä usein nimimerkkien suojissa, jotta olisi näyttänyt siltä kuin kustantamon listoilla olisi ollut useampia säveltäjiä. Sparksin musiikkikustantamon lopetettua toimintansa tiedot sävellyksistä jäivät unohduksiin. Tietoja joistakin näistä sävellyksistä on paljastunut vasta ihan äskettäin.
Nimimerkillä Harry Moore:
Nimimerkillä Earl West:
Lamb sai julki nimimerkillä Harry Moore vielä vuonna 1913 kappaleen The Ladies' Aid Song, jonka julkaisi Torontossa kanadalainen musiikkikustantamo Musgrave Bros & Davies. Syy, että tämä sävellys julkaistiin poikkeuksellisesti erikseen, on ollut Sparksin musiikkiliikkeen toiminnan päättyminen aivan 1910-luvun alussa.
Tuotanto
Joseph Lambin tuotanto käsittää 36 ragtimesävellystä. Niiden lisäksi hän sävelsi novelty piano-musiikkia, 43 laulua ja 20 sekalaista musiikkikappaletta. Kokoelma Lambin ragtimesävellyksistä julkaistiin postuumisti teoksessa Ragtime Treasures vuonna 1964.
Luettelo Joseph Lambin sävellyksistä
Ragtime-sävellykset
Postuumisti teoksessa Ragtime Treasures (1964):
San Michele al Tagliamento
San Michele al Tagliamento on kunta Pohjois-Italiassa Venetsian metropolikaupungissa Veneton alueella. Se sijaitsee Tagliamentojoen varrella.
Joseph Lamb
Luettelo Joseph Lambin sävellyksistä
Muut sävellykset
San Michele al Tagliamento
Historia
Kunnan keskusta tuhoutui lähes täysin toisessa maailmansodassa liittoutuneiden pommituksissa. Pommituksia oli kuusikymmentä, joista ensimmäinen oli 14. toukokuuta 1944 ja viimeisin 1. toukokuuta 1945. Suurista tuhoista johtuen se sai lisänimen ”pohjoisen Cassino”.
Bibione
Kaupungin kylistä tunnetuin on Bibione. Se on suosittu rantalomakohde Adrianmeren rannalla pitkine hiekkarantoineen. thumb|left|Bibione
Albirex Niigata
Albirex Niigata on jalkapalloseura Niigatan kaupungista Japanista. Joukkue pelaa J. Leaguessa, maan korkeimmalla sarjatasolla.
Johannes Armenialainen
Johannes Armenialainen (k. 533) oli armenialaista syntyperää oleva itäroomalainen sotilaskomentaja, joka palveli sotapäällikkö Belisariusta tämän sotaretkillä. Hän oli yksi Belisariuksen luotetuimmista sotilaskomentajista ja toimi myös Belisariuksen taloudenhoitajana.
Johannes osallistui Ad Decimumin taisteluun vandaalisodan aikana syyskuussa 533 ja hänen osastonsa tappoi vandaalikuningas Gelimerin veljen Ammataksen. Trikamaronin taistelussa joulukuussa 533 Johannes komensi roomalaisten keskustaa ja taistelun jälkeen Belisarius lähetti hänet 200 miehen kanssa ajamaan takaa pakenevaa Gelimeriä. Viisi päivää myöhemmin hän melkein onnistui vangitsemaan Gelimerin, kun hän yhtäkkiä kuoli metsästysonnettomuudessa: eräs Uliaris, yksi Belisariuksen avustajista, oli juovuksissaan ampunut nuolen kohti lintua, mutta se osuikin Johanneksen kaulaan haavoittaen häntä kuolettavasti. Ennen kuolemaansa hän toivoi, ettei Uliarista rangaistaisi mitenkään. Tutkimuksen jälkeen todettiin, että tapahtuma oli puhdas vahinko, ja Uliariksen teko annettiin hänelle anteeksi.
Johanneksen kuolemaa surtiin suuresti ja Belisarius kunnioitti hänen hautaansa ja luovutti rahaa sen ylläpitoon. Aikalaishistorioitsija Prokopios kuvasi Johannesta rohkeaksi ja ovelaksi, mutta myös ystävälliseksi.
A. A. A. Laitinen
Aatu Armas Attila Laitinen (23. lokakuuta 1878 Kiihtelysvaara − 5. maaliskuuta 1940 Sortavala) oli suomalainen filosofian tohtori ja Sortavalan opettajaseminaarin lehtori.
Laitisen vanhemmat olivat Rovaniemen kirkkoherra, rovasti Aatu (Adam) Laitinen (1853−1923) ja Alma Maria Relander. Hän pääsi ylioppilaaksi 1898 Oulun lyseosta ja suoritti Helsingin yliopistossa teologisen alkutukinnon 1899 sekä valmistui filosofian kandidaatiksi 1903 ja filosofian lisensiaatiksi 1914. Laitinen opiskeli vuonna 1900 Uppsalan yliopistossa ja hän teki myöhemmin useita opintomatkoja tutkiakseen Ruotsin arkistoja. Laitisen väitöskirjan kohteena oli ruotsalaissyntyinen Turun akatemian professori Michael Wexionius-Gyldenstolpe.
Laitinen oli Kemin yhteiskoulun historian ja suomen kielen opettajana 1904−1918, opettajana Jyväskylän seminaarissa 1918−1920 sekä Sortavalan seminaarin historian ja kasvatusopin, sittemmin historian ja yhteiskuntaopin lehtorina vuodesta 1918 alkaen.
Laitinen oli Kemin kaupunginvaltuutettuna ja sittemmin Sortavalan kaupunginvaltuuston sihteerinä 1922−1929 ja Sortavalan kaupunginvaltuutettuna 1934−1940. Hän kirjoitti Impilahden pitäjän historian, laati historiallisista ja kasvatusopillisista aiheista artikkeleita Historialliseen Aikakauskirjaan ja muihin julkaisuihin sekä piti esitelmiä.
Laitinen oli naimisissa vuodesta 1912 Elma Matilda Burmanin kanssa. Laitinen sairastui vakavasti talvisodan aikana helmikuun alussa 1940 kun Sortavalaa pommitettiin voimakkaasti ja hän kuoli noin kuukautta myöhemmin.
Julkaisuja
Nimellä A. A. A. Laitinen:
Rando
Rando voi tarkoittaa:
Benjamín Rojas
pienoiskuva|upright|Benjamín Rojas vuonna 2015. Benjamín Rojas on argentiinalainen näyttelijä, laulaja ja malli. Hän esiintyy Disney Channelillä esiintyvässä Jake ja Blake -toimintakomediasarjassa. Hän esittää siinä sekä Jakea että Blakea.
David Goldblatt
David Goldblatt (29. lokakuuta 1930 Randfontein, Etelä-Afrikka – 25. kesäkuuta 2018 Johannesburg, Etelä-Afrikka) oli eteläafrikkalainen valokuvaaja, joka tunnetaan erityisesti apartheidin aikaa käsittelevistä mustavalkokuvistaan. Goldblatt kuvasi apartheidin taustaa, syitä ja todellisuutta laajempana sosiaalisena ilmiönä pelkän reportaasi- ja uutiskuvaamisen sijasta. Goldblatt on todennäköisesti tunnetuin eteläafrikkalainen valokuvaaja, joka palkittiin elämänsä aikana useilla merkittävillä tunnustuksilla, esimerkiksi Hasselblad-palkinnolla.
Elämä ja ura
Goldblatt syntyi juutalaiseen perheeseen vain valkoisille tarkoitetussa Randfonteinin pikkukaupungissa. Hänen vanhempansa olivat muuttaneet maahan Liettuasta, jossa olivat kokeneet itsensä uhatuiksi. Goldblatt kiinnostui valokuvauksesta jo poikana ja kuvasi kotikaupunkinsa lähellä sijainneiden kaivosten mustien työntekijöiden elämää. Hän yritti 1950-luvun alussa lehtikuvaajaksi, mutta ei aluksi onnistunut. Hän sai kuitenkin vähitellen työtä uutis- ja reportaasikuvaajana ja kun Goldblattin isä kuoli vuonna 1963 hän myi perheen omistaman kaupan ja ryhtyi täysipäiväiseksi valokuvaajaksi. Kaupallisten töiden ohessa Goldblatt jatkoi kuitenkin myös ympäröivän todellisuuden kuvaamista.
Vuonna 1973 Goldblatt julkaisi kaivostyöläisistä kertovan ensimmäisen On the Mines -valokuvakirjansa, johon myöhemmin kirjallisuuden Nobel-palkinnon voittanut Nadine Gordimerin kirjoitti esseen. Goldblatt julkaisi myöhemminkin apartheid-todellisuutta käsittelevät kuvansa pääosin kirjoina. Boksburg (1982) kuvasi valkoisen kaupungin todellisuutta, joka perustui mustien työntekijöiden työhön. The Transported of Kwandebele: A South African Odyssey (1989) kuvasi kaivostyöläisten päivittäisiä pitkiä matkoja töihin linja-autoilla.
Goldblatt kuvasi apartheidia käsittelevät kuvansa mustavalkoisina. Yksittäisten kuvien sijasta kokonaisuus rakentui kuvasarjoista. Kuvat esittivät helposti tulkittavien yleistysten sijasta kompleksisempaa todellisuutta, joka koostui erilaisista näkökulmista ilman valmiita vastauksia. Goldblattin itsensä mukaan valokuvaajan tehtävä oli faktojen tallentaminen, ei tulkinta ja kommentointi. Goldblatt kielsi yhteiskunnallisten valokuviensa esittämisen journalistisessa reportaasikontekstissa. Hänen työnsä alkoi kerätä laajempaa huomiota vasta 1980-luvun lopussa ja 1990-luvun alussa.
1990-luvun lopusta alkaen Goldblatt kuvasi myös värikuvia. Apartheidin purkauduttua Goldblatt jatkoi ympäröivän todellisuuden ja yhteiskunnan kuvaamista. Hän kuvasi esimerkiksi väkivaltaisista rikoksista tuomittuja rikospaikoillaan sarjassa Ex-Offenders at the Scene of the Crime. Goldblatt suhtautui myös apartheidin jälkeiseen Etelä-Afrikkaan kriittisesti ja totesi, että apartheidin oli hänen mielestään korvannut arvotyhjiö ja ahneus. Valokuvaamisen lisäksi Goldblattista tuli tärkeä neuvonantaja ja tukija Etelä-Afrikan nuorelle sukupolvelle taiteilijoita ja valokuvaajia.
Matti Hana
Matti Hana (s. 3. kesäkuuta 1981 Lappeenranta) on suomalainen jääkiekkopuolustaja. Hana on vahva ja kovaa taklaava puolustaja, jonka vahvuudet ovat pelinlukemisessa. Tarvittaessa hän osaa myös tapella. Hana on pelannut 161 SM-liigaottelua ja saanut kuusi syöttöpistettä ja kerännyt 115 jäähyminuuttia.
Ura
Hana on Saimaan Pallon kasvatti. Hän oli nostamassa joukkueen A-nuoria I-divisioonasta SM-liigaan keväällä 2000. Kaudella 2000–2001 Hana oli tehoilla 5+14=19 SaiPan A-nuorten tehokkain puolustaja. Hän teki samalla kaudella myös SM-liigadebyyttinsä ja pelasi kauden aikana yhteensä viisi liigaottelua ilman tehopisteitä. Hanan viimeinen A-juniorikausi 2001–2002 päättyi keväällä 2002 Suomenmestaruuteen. Hän pelasi myös tulokaskautensa SM-liigassa tehden 35 runkosarjaottelussa kaksi syöttöpistettä. Toukokuussa 2002 Hana teki 1+1-vuotisen jatkosopimuksen SaiPan kanssa.
Kesällä 2005 Hana loukkasi polvensa ja oli sivussa koko seuraavan syyskauden. Hän siirtyi tammikuussa 2006 try-outille KooKoohon, josta Hana sai loppukauden 2005–2006 kattavan sopimuksen kaksi viikkoa myöhemmin. Kauden 2006–2007 hän pelasi ranskalaisessa Avalanches du Mont-Blancissa. Hana teki siellä 15 runkosarjaottelussa tehot 3+2=5 ja kahdessa playoff-ottelussa yhden maalin. Hän teki joukkueessa ensimmäiset maalinsa miesten peleissä sekä toistaiseksi ainoat maalinsa miesten pääsarjassa. Kauden 2007–2008 Hana pelasi Ruotsin kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla I-divisioonajoukkue Östersund/Brunflo IF:ssä.
Kaudeksi 2010–2011 Hana siirtyi SaPKoon. Hänet houkutteli joukkueeseen päävalmentaja Pekka Tirkkonen, joka pelasi aiemmin Hanan joukkuetoverina SaiPassa. Hana teki Mestiksen yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 3+12=15, joilla hän oli myös SaPKon tehokkain puolustaja. Seuraavalla kaudella hän yritti pelipaikka Itävallan kakkossarjan VEU Feldkirchiin, muttei onnistunut saamaan joukkueesta vakipaikkaa. Tammikuussa 2012 Hana palasi SaPKoon.
Kęstutis Navickas
Kęstutis Navickas (s. 13. tammikuuta 1984 Kaunas) on liettualainen sulkapalloilija. Hän edustaa seuratasolla saksalaista 1. BC Bischmisheimia.
Navickas osallistui olympialaisiin ensimmäistä kertaa Pekingissä 2008. Hän pääsi tuolloin kaksinpelissä kolmannelle kierrokselle saakka, kunnes hävisi turnauksesta hopeaa saaneelle Lee Chong Weille. Navickas putosi MM-kilpailuissa 2009 jo ensimmäisellä kierroksella, kun Thaimaan Boonsak Ponsana voitti hänet erin 2–1.
Navickasin paras sijoitus BWF:n ranking-listalla on 38. tila kaksinpelistä vuodelta 2011.
Clarice Starling
Clarice M. Starling on Thomas Harrisin luoma fiktiivinen FBI-agentti, joka esiintyy kirjoissa Uhrilampaat ja Hannibal. Elokuvassa Uhrilampaat Claricea esittää Jodie Foster, Hannibalissa Julianne Moore.
Fosterin esittämä Clarice Starling on sijoittunut kuudenneksi AFI:n myöntämässä 50 suurinta elokuvasankaria ja -roistoa -listassa. Hän on listassa myös korkeimmalle yltänyt naissankari.
Uhrilampaat
Uhrilampaat-elokuvassa Starling on FBI:n koulutuskeskuksen oppilas, joka haluaa opiskella käyttäytymistiedettä ja olla osallisena sarjamurhaajien kiinni ottamisessa. Claricen kouluttaja, FBI-johtaja Jack Crawford lähettää hänet Baltimoren mielisairaalaan haastattelemaan sarjamurhaaja Hannibal Lecteriä, kuuluisaa psykiatria ja kannibaalia.
Saapuessaan mielisairaalaan, paikan johtaja Frederick Chilton yrittää flirttailla Claricelle. Clarice torjuu Chiltonin lähentely-yritykset, joka auttaa Claricea luomaan paremman yhteyden Lecteriin, sillä tämä myös halveksuu Chiltonia. Ajan kuluessa Lecter antaa tietoa sillä hetkellä liikkuvasta raa'asta sarjamurhaajasta, Buffalo Billistä. Vastineeksi Clarice joutuu kertomaan henkilökohtaisia tietojaan, vaikka Crawford nimenomaan kielsi kertomasta mitään tietoja Lecterille.
Clarice kertoo Lecterille kasvaneensa isänsä kanssa pienessä kylässä Länsi-Virginiassa. Claricen isä oli myös poliisi, joka sai surmansa ampumavälikohtauksessa ryöstön yhteydessä. 10-vuotias Clarice joutui muuttamaan hänen enonsa maatilalle Montanaan, josta hän myöhemmin karkasi, koska huomasi kuinka eläimiä kidutettiin ja teurastettiin siellä (kirjassa kerrotaan kuinka hän kertoi nähneensä painajaisia kirkuvista ja kituvista lampaista). Clarice vietti lopun lapsuusajastaan luterilaisessa lastenkodissa. Hän valmistui Virginian yliopistosta luokkansa priimuksena, jonka jälkeen aloitti opiskelun FBI:n koulutuskeskuksessa.
Tutkimuksen aikana Clarice valittiin houkuttelemaan Lecter kertomaan tietoja Buffalo Billistä. Lecter ei kuitenkaan kerro mitään tarkkoja tuntomerkkejä hänestä, vaan antaa Claricelle vinkkejä ja vihjeitä, jotta tämä joutuisi itse selvittämään nämä tiedot. Kun Lecteriä siirretään Tennesseen vankilaan, hän onnistuu siirron aikana pakenemaan. Claricen ja Lecterin välille on kuitenkin syntynyt niin vahva side, ettei Clarice usko Lecterin jahtaavan häntä.
Clarice onnistuu päättelemään Lecterin antamistä vihjeistä, että Buffalo Billin ensimmäisellä uhrilla oli suhde Billin kanssa. Clarice menee ensimmäisen uhrin talolle Belvedereen, Ohioon haastattelemaan ihmisiä jotka tunsivat uhrin. Claricen tietämättä hän haastattelee itse sarjamurhaajaa, Jame Gumbia, joka sillä hetkellä esiintyy nimellä Jack Gordon. Haastattelun aikana Clarice näkee Gumbin asunnossa lentävän pääkallokiitäjän, samanlaisen joita on löydetty Billin uhrien kurkuista. Hän tajuaa löytäneensä Buffalo Billin, ja yrittää pidättää hänet. Gumbin paetessa Clarice seuraa häntä kellariin, missä Gumbin viimeisin uhri huutaa apua. Gumb sammuttaa kaikki kellarin valot ja sähköt, ja seuraa sokaistunutta Claricea pimeänäkölaseilla. Gumb on juuri aikomassa ampua Claricea, kun Clarice kuulee äänen takanaan ja ampuu pimeyteen, tappaen Buffalo Billin.
Viikkoja myöhemmin Lecter lähettää Claricelle kirjeen jostain päin Detroitia, ja kysyy ovatko lampaat jo lopettaneet kirkumisen. Kirjassa tarina loppuu siihen, kun Clarice nukkuu rauhanomaisesti ystävänsä huvilassa Marylandissa.