cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ville Keskilä
Elokuvien ja television lisäksi Keskilä on näytellyt muun muassa Turun kaupunginteatterissa, Äänekosken Hietamalan kesäteatterissa, Kirjurinluodon kesäteatterissa, Kansallisteatterissa ja Helsingin Kaupunginteatterissa.
Samsung Galaxy Young
Samsung Galaxy Young on Samsung Electronicsin vuonna 2013 julkaisema älypuhelin. Siinä on 3,27 tuuman näyttö ja yhden gigahertsin prosessori. Tallennustilaa on 4 gigatavua ja keskusmuistia on 768 megatavua. Laite tukee enintään 64 gigatavun microSD-kortteja. Kameran tarkkuus on 3,15 megapikseliä ja akkua on 1 300 milliampeerituntia. Käyttöjärjestelmänä on Android 4.1.2 Jelly Bean.
Talo Ranskassa
thumb|210px|Sarjan kuvauspaikan Montpellier’n sijainti
Kilpailun kulku
Kilpailuun valittiin hakijoiden joukosta seitsemän kilpailijaa, jotka matkustivat Montpellier’hen Etelä-Ranskaan, jossa he aloittivat ranskan opiskelun ranskankielisen opettajan johdolla. Kirjalliset kokeet ja käytännön kieliharjoitukset toimivat pudotustehtävinä, joiden kautta kussakin jaksossa yksi kilpailija pudotettiin kilpailusta, kunnes voittaja oli selvillä. Opiskelun lomassa kilpailijoille järjestettiin myös vapaa-ajan ohjelmaa. Katsojille näytettiin myös Montpellier’n ja sen ympäristön matkailukohteisiin liittyviä inserttejä.
Verkkokurssi
Yleisradion nettisivuilla julkaistiin mm. kilpailijoille tehdyt koekysymykset ja kilpailijoiden blogimerkintöjä sitä mukaa kuin ohjelma eteni. Näin jokaisella oli mahdollisuus seurata kilpailijoiden edistymistä ja opiskella ranskaa samaan tahtiin heidän kanssaan.
Lina Radke
Karoline ("Lina") Radke-Batschauer (s. 18. lokakuuta 1903 Baden-Baden – 14. helmikuuta 1983 Karlsruhe) oli saksalainen keskimatkojen juoksija ja olympiavoittaja Amsterdamissa 1928.
Lina Radke, tyttönimeltään Batschauer, aloitti urheilun aikakautena, jolloin naisten kilpailuihin suhtauduttiin epäillen ja erityisesti kestävyysjuoksua pidettiin liian rasittavana naisille. Tätä mieltä olivat lukuisat urheiluvaikuttajat, myös olympialiikkeen isä Pierre de Coubertin.
Yhdessä valmentaja-aviomiehensä Georg Radken kanssa Lina Radke oli yksi naisurheilun uranuurtajia 1920-luvulla. Naisten kilpailuja pidettiin harvoin, mutta Radke voitti silti useita alueellisia ja kansallisia mestaruuksia. Aluksi hän erikoistui 1 000 metrille, mutta vaihtoi 800 metrille, kun tämä matka hyväksyttiin olympiaohjelmaan vuoden 1928 kisoihin. Tällä matkalla Radke rikkoi maailmanennätyksen kolmesti.
Olympialaisissa Radke teki uransa parhaan ajan 2.16,8. Toiseksi tuli Japanin Kinue Hitomi, joka oli epävirallisen maailmanennätyksen omistaja sekä 400 metrillä että pituushypyssä, mutta joutui osallistumaan 800 metrille, koska nämä lajit eivät olleet olympiaohjelmassa. Maailmanennätys kesti vuoteen 1944 asti.
KOK poisti 800 metrin juoksun olympiaohjelmasta aina vuoteen 1960 asti. Radke lopetti juoksu-uransa vuonna 1934.
Ivalo
thumb|300px|[[Liikenneympyrä valtatie 4:llä Ivalon keskustassa kuvattuna pohjoisesta tammikuussa 2007.]] thumb|300px|Sama risteysalue Lapin sodan tuhon jäljiltä kuvattuna etelästä marraskuussa 1944.
Ivalo (, ja ) on Inarin suurin taajama ja hallinnollinen keskus Inarijärven eteläpuolella. Taajaman väkiluku oli vuonna 2020 3 034. Ivalon maapinta-ala on 7,40 neliökilometriä.
Ivalo sijaitsee seudun tärkeimmän tieyhteyden nelostien varrella. Ivalon kuntakeskuksesta Inarin kirkonkylään on matkaa 39 km. Rovaniemelle kertyy etäisyyttä 288 km ja Utsjoelle 164 km. Saariselän matkailukeskus sijaitsee 30 km Ivalosta etelään.
Historiaa
Ivalo tunnettiin aiemmin Kyrön kylänä. Kyrön kylän perusti 1750-luvulla Ivalojoen alajuoksulle Tornionlaaksosta muuttanut Henrik Kyrö. Ruotsalaisen sukututkijan Erik Kuoksun mukaan Kyrö kuului laajaan pirkkamiessukuun, jotka kuninkaan valtuuttamina kävivät kauppaa lapinkylien kanssa ja kantoivat niistä verot. Kyrö merkittiin lappalaiseksi, koska hän ei perustanut taloa vaan elinkeinoina olivat kalastus ja metsästys. Kyrön tytär nai saamelaisen miehen ja kyläläiset alkoivat 1700-luvun lopulla kehittää poronhoidosta sivuelinkeinoa.
Lapin sodassa saksalaiset polttivat Ivalon, kuten suuren osan muistakin Lapin asutuskeskuksista. Saksan perääntyviä joukkoja takaa-ajavat suomalaisjoukot saavuttivat Ivalon 5. marraskuuta 1944.
Ivalojoki
Ivalon halki virtaa länsilounaasta jo 1800-luvulta kuuluisaksi tullut kultajoki Ivalojoki, joka laskee Inarijärven sokkeloiseen lounaiskolkkaan. Hankalina tulvakeväinä Ivalojoki nousee yli äyräidensä saartaen jokivarressa sijaitsevia asuntoja.
Kasvillisuus
Ivalossa joen rantamilla kasvaa vielä metsäkuusi harvoina suurina yksilöinä. Kuusiraja on noin 10 kilometriä Ivalon pohjoispuolella lähellä Ukonjärveä, pohjoisimmat luonnonvaraiset kuuset kasvavat Muddusjärven pohjoispuolella lähellä Verkkojärveä.
Palvelut ja nähtävyydet
Ivalossa julkisia palveluja edustavat muun muassa Ivalon ala-asteen koulu, Ivalon yläasteen koulu, Ivalon lukio, Inarin kunnankirjasto (pääkirjasto Ivalossa), ja terveyskeskus. Kaupallisia palveluja tarjoavat esimerkiksi supermarket ja useat muut myymälät.
Ivalon eteläpuolella Törmäsen kylän luona on Ivalon lentoasema, josta on säännöllinen lentoyhteys Helsinkiin. Ivalosta on päivittäiset linja-autoyhteydet Rovaniemelle. Inarin kunnan huomattava matkailukeskittymä Saariselkä sijaitsee noin 30 km etelään Ivalosta.
Ivalon uuden koulukeskuksen rakentaminen aloitettiin kesällä 2020, ja koulu- ja kulttuurikeskus Kaarre otettiin käyttöön elokuussa 2022. Rakennuksessa on tilat noin 500 oppilaalle esikoulusta lukio-opetukseen. Koulukeskuksen yhteyteen tulivat myös liikuntahalli, kuntosali, auditorio-elokuvateatteri, keskuskeittiö ja muita sivistystoimen tarvitsemia tiloja. Kustannusarvio rakentamisvaiheen osalta oli 26,3 miljoonaa euroa ja rakennuksen valmistuttua ylläpitopalvelun ostot ovat arviolta 20 miljoonaa euroa jakautuen 20 vuoden ajalle.
Tapahtumat
Vuosittain heinäkuun lopulla järjestetään Inariviikot, jolloin tapahtumia järjestetään myös Ivalossa. Inariviikkojen ohjelma huipentuu perinteisesti Ivalojoella ajettaviin WaterCross-kisoihin.
Casanova (Anita Skorganin kappale)
Casanova on Anita Skorganin esittämä kappale, joka edusti Norjaa vuoden 1977 Eurovision laulukilpailussa sijoittuen 18 pisteellä 14:nneksi. Kappaleen sävelsi Svein Strugstad ja sanoitti Dag Nordtømme. ”Casanova” nousi singlenä Norjan VG-listan sijalle neljä.
Marmoripaksuotsa
Marmoripaksuotsa (Hypophthalmichthys nobilis) on aasiankarppien heimon (Xenocyprididae) kalalaji, jonka maailmanlaajuinen kalanviljelytuotanto oli vuonna 2016 yli 3 526 000 tonnia.
Marmoripaksuotsan pituus on tavallisesti 60 senttimetrin luokkaa. Maksimipituus on 146 senttimetriä. Kala voi painaa 40 kilogrammaa ja elää 20-vuotiaaksi. Marmoripaksuotsa sekoitetaan usein hopeapaksuotsaan (Hypophthalmichthys molitrix).
Marmoripaksuotsaa tavataan alkuperäisenä vain Kiinassa. Se on euryterminen laji ja kestää lämpötiloja 0,5:stä 38:een celsiuasteeseen. Marmoripaksuotsan luonnonpopulaatio on vähenemässä.
Luonnollisissa olosuhteissa marmoripaksuotsan ravintoa on eläinplankton. Se tulee sukukypsäksi keskimäärin 65 senttimetrin mittaisena, mutta tämä voi vaihdella 55 ja 70 senttimetrin välillä.
Sisäinen kello
Aivojen hypotalamuksessa sijaitseva elimistön sisäiseksi tai biologiseksi keskuskelloksi kutsuttu hermosolujen joukko säätelee elimistön fysiologista vuorokausirytmiä eli sirkadiaanista rytmiä. Myös yksittäisten solujen sisäiset solukellot auttavat elimistön toimintojen tahdistumista vuorokauden ajan mukaan.
Fysiologiseen vuorokausirytmiin kuuluu muun muassa unirytmi, jota keskuskello säätelee nukahtamista aiheuttavien melatoniinin, adenosiinin ja galaniinin sekä heräämistä edistävän oreksiinin tuotannon avulla. Keskuskello säätelee myös immuunijärjestelmän ja hormonierityksen vuorokautisia vaihteluita. Elimistön fysiologiset vuorokausirytmit säätelevät kehon lämpötilaa, liikkumiskykyyn vaihteluita sekä mielialaa ja aivotoimintaa. Sisäinen kello säätelee myös sydämen ja maksan toimintaa sekä solujen energiantuotantoa Biologinen keskuskello säätelee lisäksi testosteronin erityksen vuorokausirytmiä ja vireyttä sekä kordinaatiokyvyn, aivojen reaktioajan, keuhkojen ja lihasten toiminnan tehokkuuden, verenpaineen, ruumiinlämmön ja suoliston toiminnan ajallista vaihtelua.
Ihmisen uni-valve-rytmiä säätelee 351 erilaista geeniä. Suurin osa elimistön normaaleista toiminnoista seuraa tietynlaista vuorokausirytmiä, joka on ympäristön tahdittama yksilöllinen biologinen ilmiö. Noin puolet yksilöllisestä vuorokausirytmistä selittyy perinnöllisillä tekijöillä ja noin puolet ympäristövaikutuksella. Uni-valve-rytmi kannattaa koettaa pitää suhteellisen lähellä omaa biologista optimia. Vuorokausirytmin ylläpitoa edesauttaa esimerkiksi ensimmäisten valveillaolotuntien aikana saatu kirkasvaloannos. .
Aikuisilla vuorokausirytmi on aika pysyvä, ellei ihminen sairastu tai rytmi muutoin häiriinny. Ihmiset jaetaan tutkimuksissa aamu-, ilta- ja välityyppeihin. Yli 25-vuotiaiden suomalaisten yleisin vuorokausirytmityyppi on aamuvirkkuus. Iltavirkkuus ja välityyppisyys on tätä nuoremmilla yleisempää kuin aamuvirkkuus. Kun elimistö alkaa ikääntymisen myötä rappeutua, vuorokausirytmillä on taipumus häiriintyä siten, ettei se pysy enää optimissaan. Ikääntyneillä on siten enemmän haasteita pitää yllä säännöllisiä biologisia rytmejä ja hyvää uni-valve-tilaa. Rappeutuneet aivosolut reagoivat heikommin unirytmiin vaikuttaviin "aikamerkkeihin" kuten auringonvalon muutoksiin, aterioihin ja fyysiseen aktiivisuuteen. Ikääntyminen vähentää lisäksi aivoihin päätyvän valoinformaation määrää.
Vuorokausirytmin näkee esimerkiksi kehon lämpötilasta, verenpaineesta, hormonaalisista toiminnoista sekä kullekin ominaisesta luontaisesta uni-valve-rytmistä. Tutkijat ovat havainneet, että jos ihminen joutuu nukkumaan väärään aikaan vuorokaudesta, lähes kaikkien niiden geenien toiminta, jotka ovat ajastuneet olemaan aktiivisia tiettyyn aikaan vuorokaudesta, häiriintyy. Kyseinen ilmiö selittää sen, miksi väärään aikaan valvominen tuntuu pahalta. Yksilön arkisen vuorokausirymin yhteensopimattomuus hänen biologisen kellonsa kanssa on myös merkittävä vaaratekijä terveydelle. Ihmisten kyky joustaa ihannevuorokausirytminsä suhteen vaihtelee siten, että tunninkin jousto on toisille vaikeaa. Jos ihminen herää jatkuvasti itselleen väärään aikaan, keho kärsii ja monet elimistön toiminnat voivat alkaa toimia epätahdissa. Tämä saattaa johtaa aineenvaihduntasairauksiin, sydän- ja verisuonitauteihin, mielenterveyden häiriöihin, uni-valve-rytmin häiriöihin, selkäsairauksiin ja immunologisiin sairauksiin.
Osa sisäistä kelloa säätelevistä geeneistä liittyy silmien verkkokalvojen toimintaan, minkä vuoksi epäillään, että niiden toiminta säätelee myös sitä, kuinka päivänvalo tahdistaa elimistön keskuskelloa.
Ihmisen vuorokausirytmi on yleensä sellainen, että luontaisen unijakson keskikohta ajoittuu kello neljään aamuyöllä. Noin puolella prosentilla väestöstä on mutaatio sisäistä kelloa säätävässä cry1-geenissä, jolloin unijakson keskikohta siirtyy kello seitsemäksi.
Aivojen keskuskelloksi kutsuttu suprakiasmaattinen tumake eli suprakiasmaattinen hermosolurykelmä tahdistaa elimistön rytmejä. Tieto valon ja pimeän muutoksesta välittyy ihmisellä näköhermoja pitkin suprakiasmaattiseen tumakkeeseen ja sieltä edelleen käpyrauhaseen. Valo tahdistaa suprakiasmaattisen tumakkeen sisäistä kelloa, pimeys saa puolestaan aikaan nukahtamisvalmiutta lisäävän melatoniinin erittymisen käpylisäkkeessä. Liian niukka dopamiinintuotanto saa sisäisen kellon jätättämään.
Magnesiumin on havaittu olevan keskeisessä roolissa sisäisen kellon säätelijänä, sillä solujen magnesiumpitoisuus vaihtelee vuorokaudenajan mukaan. Magnesiumin määrä solussa vaikuttaa muun muassa siihen, miten tehokkaasti solu pystyy polttamaan saamaansa ravintoa energiaksi.
Sisäinen kello jätättää miehillä luontaisesti keskimäärin yksitoista minuuttia vuorokaudessa ja naisilla viisi.
Keskuskelloa häiritseviä tekijöitä
Veren korkea glukoosipitoisuus ylipainoisilla ihmisillä sotkee solukellojen elimistöä tahdistavaa toimintaa. Aivojen krooninen matala-asteinen tulehdus eli neuroinflammaatio saattaa aiheuttaa sisäisen kellon häiriöitä. Elimistön fysiologisten vuorokausirytmien häiriintyminen aiheuttaa lisäksi elimistön tulehdusten aktivoitumista. .
Muita sisäisen kellon toimintaa häiritseviä tekijöitä ovat esimerkiksi aikavyöhykkeiden ylittävien lentojen aiheuttama aikaerorasitus, kesä- ja talviaikaan siirtymiset, vuorotyö, stressi, tupakointi, alkoholi ja kofeiinipitoiset juomat. sekä yhteiskunnassa vallitsevat aamuvirkkujen ehdoilla toimivat järjestelyt. Vuonna 2006 perustettu kansainvälinen B-society-järjestön tavoitteena on, että iltavirkkujen elämänlaatua ja tuottavuutta kohennettaisiin ottamalla heidän tarpeensa huomioon yhteiskunnallisella tasolla kuten kouluissa ja työpaikoilla.
Ylen ja työterveyslaitoksen vuoden 2019 kyselystä kävi ilmi, että vastaajien luontaisen biologisen rytmin poikkeaminen arjen pakotetusta rytmistä korreloi vahvan negatiivisesti unen laadun, vireystason, mielialan ja elämäntyytyväisyyden kanssa.
Oxfordin yliopiston tutkija Paul Kelley on väittänyt, että virastoaika on niin kaukana useiden alle 55-vuotiaiden ihmisten luontaisesta uni-valve-rytmistä, että työn laatu heikkenee ja ihmisen terveys vaarantuu erityisesti sydämen ja maksan osalta. Työntekoa ei pitäisi Kelleyn mukaan aloittaa ennen kello kymmentä ja sama pätee teini-ikäisten koulupäiviin. Kelley on myös huomauttanut, ettei ihmisen biologista uni-valve-rytmiä kyetä muuttamaan ja että riittämätön uni altistaa muun muassa immuunijärjestelmän häiriöille. Kelleyn johdolla suoritettu tutkimus on osoittanut, että oppilaiden arvosanat paranevat, kun koulun alkamisaikaa myöhennetään siten, että koulu alkaa vasta kello kymmeneltä. .
Kasvien sisäinen kello
Myös kasveilla on sisäinen kello, sillä ne tietävät jo pari tuntia aikaisemmin, milloin aurinko nousee. Kasvit osaavat myös säädellä tärkkelysvarastojensa kulumista varaston kulloisenkin koon ja yön pituuden mukaan siten, että varastot eivät ehdy ennen aamua.
Arvo Kauppinen
Arvo Kosti Kauppinen oli suomalainen jääkärikapteeni. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Pekka Kauppinen ja Maria Helena Korhonen. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1922 Aune Ellen Havun kanssa.
Opinnot
Kauppinen kävi kolme luokkaa Kuopion lyseota ja suoritti yksityisesti viidennen luokan Haminan suomalaisessa yhteiskoulussa vuonna 1925. Kaasusuojelukurssi hän suoritti vuonna 1927 ja Taistelukoulun komppanianpäällikkökurssin vuonna 1928.
Jääkärikausi
thumb|200px|M.G.K:n miehiä (Jääkäripataljoona 27:n konekiväärikomppania) Riianlahdella syksyllä vuonna 1916 pomminkestävän korsunsa oviaukossa kuvattuna. Kauppinen työskenteli maanviljelijänä ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n täydennysjoukkoon 26. kesäkuuta 1916, josta hänet siirrettiin pataljoonan 2. komppaniaan 5. lokakuuta 1916 ja edelleen 1. konekiväärikomppaniaan 20. helmikuuta 1917 ja 2. konekiväärikomppaniaan 10. heinäkuuta 1917 alkaen. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Riianlahdella ja Aa-joella.
Suomen sisällissota
Kauppinen astui Suomen armeijan palvelukseen Saksassa 7. helmikuuta 1918 sen jälkeen kun hän oli vannonut sotilasvalan ja allekirjoittanut palvelusitoumuksensa. Tämän jälkeen hänet ylennettiin varavääpeliksi. Takaisin Suomeen Kauppinen palasi 18. helmikuuta 1918 jääkärien etujoukon mukonaVaasaan. Suomen sisällissotaan hänet lähetettiin konekiväärikomppanian päälliköksi Virtain pataljoonaan. Virtain pataljoona liitettiin Tampereen valtauksen jälkeen Pohjois-Pohjanmaan rykmentin 3. pataljoonaksi. Kauppinen otti osaa sisällissodan taisteluihin Vaskivedellä, Kurussa, Teiskossa, Viljakkalassa, Ylöjärvellä ja Epilän-Tampereen akselilla sekä rykmentin etenemiseen Savon rintamalta Haminaan (Metsäkylään). Kauppinen haavoittui Epilässä 26. maaliskuuta 1918.
Sisällissodan jälkeinen aika
Sisällissodan jälkeen Kauppinen hakeutui konekiväärikomppanian päälliköksi Vienan-Karjalan retkikuntaan, missä hän palveli 1. heinäkuuta - 30. marraskuuta 1918 välisen ajan ja otti osaa taisteluihin muun muassa Vuokkiniemellä. Sotaretkeltä palattuaan hän toimi Kuopion suojeluskunnan harjoituspäällikön apulaisena 1. joulukuuta 1918 alkaen. Kauppinen astui armeijan palvelukseen 2. huhtikuuta 1919 nuoremmaksi upseeriksi Keski-Suomen rykmenttiin, josta hänet siirrettiin 1. lokakuuta 1919 alkaen vastaavaan toimeen Kaartin jääkäripataljoonaan. Edelleen hänet siirrettiin 21. kesäkuuta 1920 ase- ja konekivääriupseeriksi Kajaanin sissipataljoonaan ja 31. toukokuuta 1922 komppanianpäälliköksi Viipurin rykmenttiin. Armeijasta Kauppinen erosi 30. elokuuta 1928, mutta astui takaisin palvelukseen 13. helmikuuta 1930 ja hänet sijoitettiin Pohjois-Savon rykmenttiin, missä hän toimi komppanianpäällikkönä. Armeijasta hän erosi jälleen 12. marraskuuta 1930 ja siirtyi maanviljelijäksi kotitilalleen.
Talvi- ja jatkosota
Kauppinen osallistui talvisotaan komppanianpäällikkönä Jalkaväkirykmentti 39:ssä osallistuen taisteluihin Laatokan koillispuolella, missä hän haavoittui Ruhtimaanmäellä 29. joulukuuta 1939. Välirauhan aikana Kauppinen toimi aliupseerikoulun johtajana Jalkaväenkoulutuskeskus 9:ssä, josta hänet kotiutettiin ja hän siirtyi Vaasan Puuvilla Oy:n palvelukseen. Jatkosodan puhjettua hänet komennettiin aliupseerikoulun johtajaksi Jalkaväenkoulutuskeskus 21:een, mistä hänet kotiutettiin sotavammaisena vuonna 1941 ja hän siirtyi maanviljelijäksi Lapinlahdelle. Hänet haudattiin Lapinlahdelle.
Devin Townsend
Devin Garrett Townsend (s. 5. toukokuuta 1972 Vancouver, Brittiläinen Kolumbia, Kanada) on kanadalainen laulaja, kitaristi, tuottaja, säveltäjä ja sanoittaja. Hänet tunnetaan muun muassa perustamastaan metalliyhtyeestä Strapping Young Ladista, minkä lisäksi hän on julkaissut useita sooloalbumeja.
Ura
Steve Vai pestasi 19-vuotiaan Townsendin laulajaksi Sex & Religion -levylleen, mikä oli Townsendin ensikosketus musiikkibisnekseen. Vuonna 1995 hän julkaisi projektinimellä Strapping Young Lad ensimmäisen albuminsa, Heavy as a Really Heavy Thing. Albumi, jonka Townsend teki lähes kokonaan itse, herätti huomiota raskaudellaan ja Townsendin monipuolisilla vokalisoinneilla. Strapping Young Ladin debyyttialbumin julkaisun jälkeen Townsend kokosi yhtyeelle sen lopettamiseen saakka samana pysyneen peruskokoonpanon: Gene Hoglan (rummut), Jed Simon (kitara) ja Byron Stroud (basso). Vuonna 1997 julkaistiin yhtyeen toinen studioalbumi City sekä live-albumi No Sleep 'till Bedtime. Kolmas SYL-albumi Strapping Young Lad ilmestyi vuonna 2003 ja Alien vuonna 2005. Samana vuonna Devin perusti oman levymerkkinsä, HevyDevy Recordsin. Biomech (1997, projektinimellä Ocean Machine, jolla albumia yleensä kutsutaan), Infinity (1998), Physicist (2000), Terria (2001) ja The Devin Townsend Band -nimikkeellä tehdyt Accelerated Evolution (2003) ja Synchestra (2006) ovat kaikki olleet tyyliltään erilaisia, mutta käsitelleet kaikki teemoissaan kaksisuuntaisesta mielialahäiriöstä kärsivän Devinin elämää kuin musiikillinen päiväkirja.
Townsendin sooloalbumien musiikki on useimmiten kokeilevaa, progressiivista, tahdiltaan rauhallista metallimusiikkia. Kappaleet on äänitetty lukuisilla raidoilla, joka tuottaa taustalle ainutlaatuisen "äänivallin"; sama kitaramelodia voi esiintyä monta kertaa päällekkäin, laulu moninkertaistetaan kuoroksi, ja sampleja, efektejä ja kosketinraitoja on useita. Sanoitukset ovat usein tajunnanvirtatyylisiä ja ironisia.
Laulajana Townsend on noussut metallipiireissä maailmanmaineeseen, ja on vieraillut useiden yhtyeiden ja artistien levyillä vokaaleissa. Hänen ääntänsä arvostetaan etenkin sen monipuolisuuden johdosta. Townsendin laulutyylit vaihtelevat death metal -murinasta puolipuhtaaseen melodiseen huutoon ja puhtaaseen lauluun.
Townsend on toiminut myös muun muassa Lamb of Godin ja Soilworkin albumien tuottajana.
Yksityiselämä
Townsend asuu Pitt Meadowsissa, Kanadassa vaimonsa Tracyn ja poikansa Reynerin kanssa.
Armid Sandberg
Armid Benjamin Sandberg (13. helmikuuta 1876 Sippola – 4. elokuuta 1927 Toriseva, Virrat) oli suomalainen taidemaalari.
Sandbergin vanhemmat olivat asemapäällikkö Albert Walfrid Sandberg ja Viktoria Ernsberg. Hän opiskeli Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa vuosina 1897–1903 ja osallistui vuodesta 1900 lähtien moniin Suomen Taideyhdistyksen järjestämiin näyttelyihin. Sandberg sai vuonna 1911 tunnustuksena Hovingin apurahan.
Sandberg alkoi jo opiskeluaikanaan viettää kesiä Virroilla ja hän rakennutti vuosina 1903–1904 kansallisromanttista tyyliä edustaneen Pilvilinna-nimisen hirsisen taiteilijahuvilan ja ateljeen Alaisen Toriseva-järven eteläpäähän Inkerinkallioksi kutsutun jyrkän kalliorinteen päälle. Huvilan viereen rakennettiin vielä 1920-luvun alussa kaksikerroksinen näköalapaviljonki ja myöhemmin Sandberg rakennutti matkailijoiden yöpymistä varten vierastalon Alaisen Torisevan laskujoen partaalle. Sandberg hankkikin lisätuloja tarjoamalla kahvia, ruokaa ja yösijoja Torisevan maisemia ihailemaan tulleille turisteille.
Sandberg vietti kesät huvilallaan jossa hän maalasi muun muassa Verner Thomén kanssa. Talvet hän asui Helsingissä tai matkusteli ulkomailla kuten Italiassa. Sandberg aikoi kuitenkin ryhtyä asumaan Torisevalla ympäri vuoden ja tätä varten hän alkoi 1920-luvun puolivälissä rakennuttaa kaksikerroksista hirsistä talviasuntoa Keskisen Toriseva-järven rannalle. Tämä rakennustyö keskeytyi kuitenkin kun Sandberg kuoli tapaturmaisesti huvilallaan elokuun alussa 1927. Hän kompastui tuvan parvella, putosi alas portaita ja löi päänsä takkamuurin kylkeen. Sandberg kuoli muutaman päivän kuluttua onnettomuudesta. Hänet on haudattu Virtain hautausmaalle.
Sandbergin äiti ja sisar jatkoivat vielä joitakin vuosia kahvilan ja vierasmajan pitoa mutta jo 1930-luvun puolessavälissä Pilvilinnan huvila oli autioitunut. Rakennus jäi rappeutumaan kunnes se purettiin vuonna 1945. Pilvilinnan rakennuksista on nykyisin osittain jäljellä vain rakennusten perustuksia, kallioon hakatut porrasaskelmat joita pitkin Pilvilinnaan noustiin järven rannasta sekä huvilaan takakautta johtanut ajotie.
Transistorien peruskytkennät
Transistorien peruskytkennät ovat yhteisemitteri-, yhteiskollektori- ja yhteiskantakytkennät.
Yhteisemitterikytkentä
thumb|100px|Yhteisemitterikytkentä NPN-transistorilla. Yhteisemitterikytkennässä transistorin emitteri on kytketty maahan. Kytkentä on invertoiva.
Yhteiskollektorikytkentä
thumb|100px|Yhteiskollektorikytkentä NPN-transistorilla, emitteriseuraaja. Yhteiskollektorikytkennässä transistorin kollektori on kytketty käyttöjännitteeseen. Tunnetaan myös nimellä emitteriseuraaja. Ei invertoiva. Jannitevahvistus noin yksi.
Yhteiskantakytkentä
thumb|100px|Yhteiskantakytkentä NPN-transistorilla. Yhteiskantakytkennässä transistorin kanta on kytketty maahan.
Roger Allam
thumb|250px|Roger Allam vuonna 2009. Roger William Allam (s. 26. lokakuuta 1953 Lontoo, Englanti) on englantilainen näyttelijä. Hänet tunnetaan parhaiten mittavasta teatteriurastaan, mutta hän on esiintynyt myös monissa elokuvissa, televisiosarjoissa ja radiokuunnelmissa.
Allam on näytellyt komisario Javertia Royal Shakespeare Companyn legendaarisessa musikaalissa Les Misérables, Douglas Richardsonia palkitussa radion komediasarjassa Cabin Pressure (2004–2008) sekä rikoskomisario Fred Thursdaytä rikossarjassa Nuori Morse (2012–).
Hän on näytellyt myös Illyrio Mopatisia HBO:n sarjassa Game of Thrones (2011), Royaltonia Speed Racer -elokuvassa (2008) sekä Lewis Protheroa V niin kuin verikosto -elokuvassa (2005). Vuonna 2016 Allam näytteli Adrian Stonea BBC:n televisiosarjassa Kadonnut.
Hän on voittanut kaksi kertaa parhaan miesnäyttelijän Olivier-palkinnon. Hän ehdolla yhteensä neljä kertaa. Hän on voittanut myös kerran parhaan sivuosan esittäjän Olivier-palkinnon.
Makkarakosken voimalaitos
Makkarakosken voimalaitos on Porissa Noormarkun kirkonkylässä Noormarkunjoen Makkarakoskessa sijaitseva vesivoimalaitos. Vuonna 1914 valmistunut voimalaitos kuuluu kulttuurihistoriallisesti arvokkaaseen Noormarkun ruukkialueeseen. Voimalaitoksen omistaa sen myös rakentanut A. Ahlström Osakeyhtiö.
Roger Allam
Allam on lukenut urallaan lukuisia äänikirjoja ja toiminut dokumenttien kertojaäänenä.
Makkarakosken voimalaitos
Makkarakosken voimalaitos on Suomen vanhimpia toimivia voimalaitoksia.
Roger Allam
Hän on naimisissa näyttelijä-käsikirjoittaja Rebecca Sairen kanssa. Heillä on kaksi poikaa.
Makkarakosken voimalaitos
Historia
Makkarakosken teollinen historia alkaa vuodesta 1753, jolloin Noormarkun kartano rakensi koskeen ensimmäisen sahamyllyn. Vuonna 1806 kosken rannalle perustettiin rautaruukki, joka siirtyi liikemies Antti Ahlströmin omistukseen vuonna 1870. Kuusi vuotta myöhemmin hän rakennutti koskeen uuden sahan vuotta aiemmin palaneen tilalle. Pato Makkarakoskeen oli valmistunut 1860-luvulla. Ensimmäiseen vesivoimalaitokseen Ahlström sai luvan vuonna 1896. Sähkövalo syttyi Noormarkun ruukissa joulukuun viimeisenä päivänä. Aluksi sillä valaistiin itse voimalaitos, Ahlströmin perheen asunto Isotalo sekä joitakin alueen puistokäytäviä. Pienessä hirsirakenteisessa voimalaitoksessa oli Tampella Oy:n valmistama turbiini, jonka teho oli 18,4 kilowattia (0,0184 MW).
Vanha voimalaitos tuli pian riittämättömäksi ja uuden suunnittelu aloitettiin vuonna 1910. Piirustukset tilattiin Helsingistä arkkitehtitoimisto Jung & Fabritiukselta, pääsuunnittelijana toimi arkkitehti Emil Fabritius. Voimalaitos oli kaksikerroksinen valkoiseksi rapattu tiilirakennus, jonka toisen kerroksen tasalla kiertää parveke.
Voimalaitosrakennus sijoitettiin poikkeuksellisesti rannan suuntaisesti. Yleensä ne on rakennettu keskelle jokiuomaa virran vastaisesti. Koskessa olevassa padossa on viisi säännöstelyaukkoa, joista yksi toimii veden turbiineihin johtavana tulovesikanavana. Kanavan pituus on noin 36 metriä.
Peruskorjaus ja uudistus
Makkarakosken voimalaitos peruskorjattiin vuosina 2004–2005. Alkuperäinen Francis-turbiini turbiinikammioineen korjattiin sekä laitoksen automatiikka uusittiin. Vanha generaattori museoitiin viereisessä vasarapajassa olevaan yhtiön ja ruukin historiaa esittelevään näyttelyyn. Tilalle asennettiin Ruotsista hankittu peruskorjattu generaattori.
Myös voimalaitosrakennuksen sisätilat ja julkisivu entisöitiin. Suunnitelmat laati arkkitehti Anneli Lassila. Peruskorjaus toteutettiin yhteistyössä ympäristöviranomaisten ja Museoviraston kanssa.
Maaliskuussa 2011 Etelä-Suomen aluehallinto myönsi Ahlströmille luvan toisen voimalan rakentamiseksi Makkarakoskeen. Rakentaminen toteutettiin vuosina 2012–2013. Uuden koneistoyksikön teho on 220 kW ja vuosituotanto 1 400 MWh. Samassa yhteydessä rakennettiin myös padon ohittava kalatie, joka on 86 metrin pituinen.
Makkarakosken voimalaitokselle myönnettiin peruskorjauksen valmistumisen yhteydessä Suomen luonnonsuojeluliiton Ekoenergia-merkki.
Pesäpallon miesten Mestaruussarjan kausi 1962
Pesäpallon SM-sarja 1962. Ilmajoen Kisailijat voitti toisen peräkkäisen mestaruutensa. Vimpelin Veto jäi vain pisteen päähän. Mestaruus ratkesi viimeistä edellisellä kierroksella, kun Vimpeli menetti Haminassa pisteen ja Ilmajoki voitti niukasti Lahden. Viimeisessä merkityksettömässä ottelussa Ilmajoella oli jo varaa kauden ensimmäiseen ja ainoaan tappioonsa.
Säilymiskamppailu jatkui totuttuun tapaan kireänä aina sarjan päätökseen saakka, itse asiassa hieman pidempäänkin ja viimeinen sarjasta lähtijä piti selvittää uusintaottelun kautta.
Sarjataulukko
Neljä viimeistä joukkuetta putosi sarjasta. Uusinta säilymisestä: Puurtilan Kisa-Pojat - Nurmon Jymy 6-3 Hesperiassa 30. syyskuuta.
Ilmajoen joukkue: Pertti Silén, Aatto Koivu, Simo Salminen, Pentti Yli-Torala, Timo Olli, Jussi Kiikeri, Mikko Kivistö, Lasse Lintala, Pentti Kivimäki, Tapani Oksanen, Heikki Röyskö.
Naisten mestaruussarja
Naisten mestaruuden voitti Työväen Mailapojat
Vankilapako (televisiosarja)
Vankilapako on National Geographic Channelin tuottama televisiosarja, jossa esitetään tositapahtumiin perustuvia vankilapakoja, joita on dramatisoitu. Ohjelmassa on kuvattu muun muassa Ohion etsityimmän rikollisen John Parsonsin vankilapakoa. Suomessa sarjaa on esittänyt Jim.
Digital Design from Zero to One
Digital Design from Zero to One on Jerry D. Danielsin kirja digitaalitekniikasta. Kirjaa on käytetty oppikirjana.
Kirja sisältää muun muassa yhdistelmälogiikan, sarjalogiikan, totuustaulut, Boolen algebran ja Karnaugh’n kartat.
Kirja käsittelee myös muistien, digitaalisen kommunikoinnin ja aritmetiikkalaitteiden toteutusta.
Nađa Higl
Nađa Higl (, s. 2. tammikuuta 1987 Pančevo, Jugoslavia) on serbialainen uimari.
Fever (Bullet for My Valentinen albumi)
Albumi debytoi sekä Yhdysvaltain Billboard 200 -listan että Suomen virallisen listan sijalla 3. Suomen albumilistalla pysyi listalla yhteensä 11 viikkoa.
Nađa Higl
Higl sai Belgradin universiadeissa 2009 hopeaa 100 ja 200 metrin rintauinnissa. Saman vuoden Rooman MM-kilpailuissa hän voitti 200 metrin rintauinnin maailmanmestaruuden euroopanennätysajalla 2.21,62. Vielä vuotta aiemmin Pekingin olympialaisissa hän oli ollut samassa lajissa vasta 33:s. Joulukuussa 2009 hän sai Istanbulin lyhyen radan EM-kilpailuissa hopeaa 200 metrin rintauinnissa ajalla 2.17,52. Shanghain MM-kilpailuissa 2011 hän oli samassa lajissa kuudes.
Warcraft-universumin rodut ja ryhmittymät
Tämä artikkeli käsittelee kuvitteellisia rotuja, jotka esiintyvät Warcraft-tietokonepelisarjan universumissa.
Ihmiset
Ihmiset ovat yksi Azerothin nuorimmista roduista. He polveutuvat paimentolaisheimosta nimeltä Arathi, joka alisti valtaansa muut ihmisheimot ja perusti Arathorin valtakunnan. Arathin itse uskotaan olevan vrykuleiden mutatoituneita lapsia. Ennen ensimmäisen Warcraft-pelin tapahtumia Arathorin maille oli muodostunut seitsemän uutta valtakuntaa, mutta tässä pelissä niistä esiteltiin vain Azerothin valtakunta (tunnettu World of Warcraftista alkaen nimellä Stormwind . Warcraft II:ssa nähtiin ensi kertaa ihmisten muut valtakunnat, jotka oli perustettu Itäisten kuningaskuntien pohjoisosiin: Lordaeron (Liittouman perustaja), Gilneas, Stromgarde (Arathorin entinen pääkaupunki), Dalaran (perustajina Arathin velhot, joista tuli myöhemmin Kirin Tor), Kul Tiras ja Alterac. Ihmiset puhuvat yleiskieltä, mikä ei ole välttämättä heidän itse luomansa. Sitä ymmärtävät monet Azerothin ja Draenorin rodut.
World of Warcraftissa ihmisille on saatavilla seuraavat hahmoluokat: maagi, paladiini, pappi, roisto, manaajavelho, soturi, kuolonritari (lisäosasta Wrath of the Lich King alkaen), metsästäjä (lisäosasta Cataclysm alkaen) ja munkki (lisäosasta Mists of Pandaria alkaen). Heitä johti aluksi Stormwindin kuningas Varian Wrynn, joka oli myös koko Liittouman korkea kuningas, jonka kuoltua valtaistuimen peri hänen poikansa Anduin Wrynn. Ihmisten ominaisratsuina toimivat hevoset.
Korkeahaltiat
Korkeahaltiat ovat Kalimdorista karkotettuja Korkeasyntyisten  jälkeläisiä. He asettuivat Eastern Kingdomsin koillisosiin. Mutta sitten Amani-heimon peikot uhkasivat heitä. Arathorin ihmisten avulla he torjuivat uhan ja vastapalveluksena korkeahaltiat opettivat nämä käyttämään magiaa. Tämän jälkeen korkeahaltiat perustivat valtakunnan nimeltä Quel'Thalas ja nimesivät sen pääkaupungin Silvermoon Cityksi. He myös loivat magiansa lähteeksi Auringon kaivon, jossa virtasi Ikuisuuden kaivosta mukaan otettua vettä.
Toisen sodan aikana Zul'jinin joukot varastivat korkeahaltioilta riimuja käyttäen niitä uusien jättimaagien kasvattamiseen, jolloin haltiat liittyivät täysin haluin kääpiöiden ja maahisten tavoin osaksi Liittoumaa. Kolmannen sodan aikana Kalmoruton epäkuolleet kuitenkin hyökkäsivät Quel'Thalasiin. Auringon kaivo korruptoitui ja suuri osa korkeahaltioista sai surmansa. Heitä nostettiin kuolleista bansheeksi ja ghouleiksi muutettuina. Suurin osa selvitytyjistä liittyi prinssi Kael'thas Sunstriderin seuraan kutsuen itseään nimellä sin'dorei eli "veren lapset", tunnettu myös verihaltioina. Selvityjistä vain kymmenesosa säilytti vanhan nimensä ja oleskeli Kirin Torin suojeluksessa Dalaranissa.
Korkeahaltiat ovat nykyään osa Silver Covenantia, joka vastustaa Lauman jäsenten hyväksymistä osaksi Kirin Toria. Heitä johtaa vartija-kenraali Vereesa Windrunner, jonka aviomies Rhonin oli eläessään Kirin Torin johtaja. Korkeahaltiat ovat World of Warcraftissa ei-pelattava rotu.
Lisäosassa Legion paljastui, että Alleria Windrunner oli löytänyt korkeahaltioiden alalajin nimeltä tyhjiöhaltiat, joka oli hyödyntänyt korruptoivaa varjotaikuutta. Alleria itsekin muutti itsensä tyhjiöhaltiaksi ja huomasi pystyvänsä hallitsemaan varjotaikuutta. Tämän jälkeen hänestä tuli tyhjiöhaltioiden johtaja. Lisäosassa Battle for Azeroth tyhjiöhaltiat ovat yksi Liittouman liittolaisroduista.
Kääpiöt
Kääpiöt ovat pienikokoisia, lähes ihmisten kaltaisia olentoja. Kääpiöt ovat hyvin kiintyneitä kiveen, ja he olivat alun perin kaivostoimintaa. Heidät haudataankin yleensä kiveen, jossa onkin jo muitakin kivihautoja, ne taas sijaitsevat luolassa joka sattuu myös olemaan kiveä. Vaikka kääpiöt ovatkin niin kiintyneitä kiveen, he rakastavat myös luontoa, eivätkä tuhoa sitä, koska käyttävät rakennusaineena kiveä.
Kääpiöillä on kolme klaania: Bronzebeard, Dark Iron ja Wildhammer. Ja kaikki asustavat Khaz Modanin valtakunnassa. Bronzebeardin ja Wildhammerin kääpiöiden iho on samanvärinen kuin ihmisillä. Dark Ironin kääpiöillä on tummanharmaa iho ja punaiset silmät. Bronzebeardin kääpiöt kuuluvat Liittoumaan ja heidän pääkaupunkinsa on Ironforge. Wildhammerit eivät varsinaisesti kuulu siihen, mutta tekevät yhteistyötä siihen kuuluvien rotujen kanssa. Heidän pääkaupunkinsa on Aerie Peak. Dark Ironin kääpiöt puolestaan ovat sekä Liittouman että Lauman vihollisia ja he palvelevat tulielementtaalien johtajaa, Ragnarosia. Bronzebeardit vihaavat heitä eniten, koska keisari Dagran Thaurissan oli vietellyt kuningas Magni Bronzebeardin tyttären, Moiran. Dagranin kuoltua Moirasta tuli Dark Ironin johtaja ja liitti isänsä kuoleman jälkeen heidät osaksi Liittoumaa.
World of Warcraftissa kääpiöille on saatavilla seuraavat hahmoluokat: metsästäjä, paladiini, pappi, roisto, soturi, kuolonritari (lisäosasta Wrath of the Lich King alkaen), maagi (lisäosasta Cataclysm alkaen), shamaani (lisäosasta Cataclysm alkaen), manaajavelho (lisäosasta Cataclysm alkaen) ja munkki (lisäosasta Mists of Pandaria alkaen). Kääpiöiden ominaisratsuina toimivat pässit.
Maahiset
Maahiset (, esiintyneet Suomessa myös nimellä tontut) ovat kääpiöitäkin lyhyempiä, mutta älykäs rotu, joka on lahjakas sekä taikuuden että teknologian käsittelyssä. He olivat alun perin kotoisin Ironforgen naapurikaupungista nimeltä Gnomeregan, joka oli hyvin kehittynyt. Mutta taistelussa troggeja vastaan he tulivat vapauttaneeksi suuren määrän ydinjätettä. Ne, jotka altistuivat säteilylle, muuttuivat "pitalisiksi maahisiksi", jotka olivat vainoharhaisia ja väkivaltaisia. Ne hyökkäsivät jokaisen muuta rotua olevan olennon kimppuun. Säteilyltä selvinneet maahiset asettuivat Ironforgeen.
Jalkapallon suomenmestaruuskilpailut 1925
Jalkapallon SM-kilpailu 1925 järjestettiin seitsemättätoista kertaa. Kilpailuun osallistui 14 seuraa. Mestaruuden voitti Helsingin Jalkapalloklubi voittamalla loppuottelussa Turun Palloseuran.
Warcraft-universumin rodut ja ryhmittymät
Maahiset
Maahisista tuli osa Liittoumaa Warcraft II:ssa. He asustivat vielä sen tapahtumien jälkeen Ironforgessa, kunnes lisäosan Cataclysm tapahtumien aikaan he alkoivat tuntea itsensä ulkopuolisiksi ja alkoivat valmistella paluuta Gnomereganiin.
Jalkapallon suomenmestaruuskilpailut 1925
Suomen mestarit
HJK:n joukkue: Niilo Tammisalo; Hjalmar Kelin - Aarne Vihavainen, Toivo Ovaska - Eino Soinio - Max Viinioksa, Aarre Tolonen – Kalle Fallström – Verner Eklöf - Joshua Nadbornik - Aarre Åkerberg.
Warcraft-universumin rodut ja ryhmittymät
Maahiset
World of Warcraftissa maahisille on saatavilla seuraavat hahmoluokat: maagi, roisto, manaajavelho, soturi, kuolonritari (lisäosasta Wrath of the Lich King alkaen), pappi (lisäosasta Cataclysm alkaen) ja munkki (lisäosasta Mists of Pandaria alkaen). Maahisten ominaisratsuina toimivat Mechanostriderit, mekaaniset kasuaarien näköiset olennot. Heitä johtaa kuningas ja ylinikkari Gelbin Mekkatorque.
Yöhaltiat
Yöhaltiat rakensivat uuden Ikuisuuden kaivon, joka sijaitsi maailmapuu Nordrassilin alla. Vihreän lohikäärmeaspekti Yseran siunaamana se antoi yöhaltioille kuolemattomuuden. 10 000 vuotta yöhaltiat saivat elää rauhassa, kunnes Palava Legioona palasi Azerothiin. Liittouman ja Lauman rodut saapuivat Kalimdoriin ja liittoutuivat yöhaltioiden kanssa käydäkseen viimeiseen taisteluun Legioonaa vastaan Hyjal-vuoren huipulla. Demonilordi Archimonden saadessa surmansa Palava Legioona voitettiin taas kerran, mutta Nordrassil tuhoutui ja yöhaltiat menettivät kuolemattomuutensa. He pystyttivät uuden maailmanpuun, Teldrassilin, ja rakensivat sen oksille uuden pääkaupunkinsa, Darnassuksen. Mutta Teldrassil ei saanut lohikäärmeiltä siunausta, joten yöhaltiat jäivät kuolevaisiksi.
Yöhaltioilla on suipot korvat. Heidän ihonsa väri vaihtelee liilasta vaaleaan. Heillä ovat pitkät korvat ja he ovat pitkiä ja vahvarakenteisia. Yöhaltiamiehet ovat vielä lihaksikkaampia kuin naiset ja joillakin heistä kasvaa päähän sarvet. Heidän silmänsä hohtavat joko sinisinä tai valkoisina kuin kuun valo. Mutta yöhaltioilla, joilla uskottiin olevan suuri kohtalo, on pihkankeltaiset silmät. Yöhaltioiden hiukset ovat siniset tai vihreät.
World of Warcraftissa yöhaltioille on saatavilla seuraavat hahmoluokat: druidi, metsästäjä, pappi, roisto, soturi, kuolonritari (lisäosasta Wrath of the Lich King alkaen), maagi (lisäosasta Cataclysm alkaen), munkki (lisäosasta Mists of Pandaria alkaen) ja demoninmetsästäjä (lisäosasta Legion alkaen). Yöhaltioita ovat jo 10 000 vuoden ajan johtaneet arkkidruidi Malfurion Stormrage (joka kuitenkin vietti suuren osan ajastaan Smaragdiunessa) sekä Elunen papitar Tyrande Whisperwind (josta tuli ennen Cataclysmin tapahtumia Malfurionin puoliso). Yöhaltioiden ominaisratsuina toimivat sapelihammaskissat.
Draeneit
Draeneit ovat osa vanhaa eredarien rotua. Toisin kuin muut eredarit, nämä pakenivat 25 000 vuotta sitten kotiplaneetaltaan, Argusilta, Pimeyden titaani Sargaksen korruptiota. Nimi "draenei" [ˈdɹænɑɪ] tarkoittaa "karkoitettuja". He matkustivat ulottuvuuksienvälisen rodun, naarujen, avaruusaluksella Genedarilla läpi Kieppuvan tuonen. Yli 200 vuotta ennen ihmisten ja örkkien ensimmäistä sotaa, he saapuivat örkkien kotiplaneetalle ja nimesivät sen Draenoriksi. Genedar jäi planeetalle vuorenmuotoiseksi kappaleeksi, jonka örkit nimesivät Oshu'guniksi. Palava Legioona kuitenkin seurasi heitä ja korruptoi örkit hyökkäämään draeneita vastaan. Draenorin murskautuessa palasiksi Toisen sodan aikana, osa draeneista alistui Palavan Legioonan alaisuuteen muuttuen "Kadonneiksi" tai "Murtuneiksi". Vuosia myöhemmin Kael'thas Sunstriderin johtamien verihaltioiden vallattua naarujen leijuvan tukikohdan, Tempest Keepin, draeneit pakenivat yhdellä sen siivistä, Exodarilla, Azerothiin. Exodar teki pakkolaskun Azuremystin saarelle. He liittyivät osaksi Liittoumaa havaittuaan ihmisten olevan heidän tavoin Pyhän Valon kunnioittajia.
Draeneiden ihonväri vaihtelee sinisestä ja purppuraan. Miespuoliset draeneit ovat taureenien kokoisia ja naispuoliset taas yöhaltioiden kokoisia. Heillä on samanlaiset hännät kuin liskoilla sekä jaloissa kaviot kuin hevosilla. Heiltä lähtee päistään myös lonkeroita. Varmaa tietoa siitä, ovatko draeneit kuolemattomia vai eivät, ei ole. Mutta he kykenevät elämään kymmeniätuhansia vuosia.
Draeneit mainittiin ensi kerran Warcraft II:ssa ja Warcraft III:ssa tekivät ensiesiintymisen "Kadonneet", demonisen magian mutatoimat draeneit. Vähemmän mutatoituneita draeneita taas kutsutaan "Murtuneiksi". Täysin korruptoitumattomat draeneit tekevät ensiesiintymisen vasta World of Warcraftin lisäosassa The Burning Crusade.
Draeneit ovat The Burning Crusadessa Liittouman uusi pelattava rotu. Draeneille on saatavilla seuraavat hahmoluokat: metsästäjä, maagi, paladiini, pappi, shamaani, soturi, kuolonritari (lisäosasta Wrath of the Lich King alkaen) ja munkki (lisäosasta Mists of Pandaria alkaen). Draeneiden johtajana jo heidän lähdöstään Argusilta alkaen on toiminut profeetta Velen. Heidän ominaisratsuina toimivat elekkit, norsua muistuttavat olennot.
Worgenit
Worgeniksi muuttava kirous on saavuttanut pandemian kaltaisen tason, ja viimeiset taistelevat ihmisyydestään. Gilneas eristäytyi ulkomaailmasta Toisen sodan jälkeen eroten näin Liittoumasta. Tämä ansiosta he myös säästyivät Kolmannen sodan aikana Lich-kuninkaan hyökkäyksiltä. Mutta Deathwingin paluun tuhotessa Greymane Wallin ja Hylättyjen aloitettua maihinnousun aikomuksenaan vallata heidän maansa. Lisäosassa Cataclysm he liittyivät Liittoumaan saadakseen maansa takaisin ja päästäkseen eroon kirouksesta.
Worgenit ovat Cataclysmissä Liittouman uusi pelattava rotu. Worgeneille on rakennettu oma kaupunginosa yöhaltioiden pääkaupunkiin Darnassukseen (lisäosan alkuperäinen suunnitelma oli se, että kaupunginosa oltaisiin rakennettu Stormwindiin). Worgenien aloitusalue kuitenkin katosi ajan myötä. Pelaaja voi valita esiintyykö worgenin vai ihmisen muodossa, mutta taistelussa hän muuttuu worgeniksi. Worgeneille on saatavilla seuraavat hahmoluokat: druidi, metsästäjä, maagi, pappi, roisto, manaajavelho, soturi ja kuolonritari. Worgeneilla ei ole ominaisratsua, vaan he juoksevat mieluummin itse omilla käpälillään. Heitä johtaa Gilneasin kuningas, Genn Greymane.
Tushuin pandareenit
Tushuin filosofiaa seuraavat pandareenit ovat liittyneet osaksi Liittoumaa. Kyseinen filosofia perustuu rauhalliseen harkintaan sekä meditointiin, tiukkaan harjoitteluun ja moraaliseen ymmärrykseen. Tätä filosofiaa noudattavia pandareenejä johtaa Aysa Cloudsinger.
Lauma
Lauma oli alun perin örkkien ja jättien ryhmittymä, joka kahdessa ensimmäisessä Warcraft-pelissä oli Palavan Legioonan korruptoima. Tällöin he yrittivät vallata ihmisten kuningaskunnat. He olivat saaneet väliaikaisiksi liittolaisikeen myös metsäpeikot sekä hiidet Warcraft III:ssa nuori sotapäällikkö Thrall vapauttaa orjuutetut örkit ja liittoutuu Darkspear-heimon peikkojen sekä Mulgoren tasangoilla elävien taureenien kanssa. Örkit olivat vähällä korruptoitua taas, kunnes siitä vastuussa ollut demoni sai surmansa. World of Warcraftissa Lauma on yksi kahdesta sankarillisesta ryhmittymästä. Toinen ryhmittymä, Liittouma, on kuitenkin heidän vihollisensa. World of Warcraftissa örkkien, peikkojen ja taureenien lisäksi Laumaan liittyvät myös Kalmoruton vallasta vapautunut Hylätyiksi kutsuttu epäkuolleiden ryhmittymä, verihaltiat, Kezanin hiidet sekä Huojinin pandareenit.
Örkit
Örkit olivat kahden ensimmäisen Warcraft-pelin vihollisia. Warcraft III:sta alkaen örkit ovat kuitenkin esiintyneet myös sankarillisina. Örkit ovat pääosin klaaneiksi jakautuneita vihreäihoisia ja lihaksikkaita humanoideja, joilla on lyhyet syöksyhampaiden kaltaiset torahampaat. Heillä oli alun perin ruskea tai punainen iho. Heidän ihonsa väri vaihtui, koska fel-energia korruptoi heidät. Kunnia on örkeille henkilökohtaisesti hyvin tärkeä asia. Ennen sotia shamanismilla oli heidän kulttuurissan merkittävin osa.
Kun Palava Legioona seurasi draeneita planeetta Draenorille, he korruptoivat örkit jouttamalla näille annihilanien johtajan, Mannorothin, verta. Legioonan alkeellista sotakoneistoa käyttäen he tunkeutuivat Dark Portalin läpi Azerothiin. He onnistuivat tuhoamaan Stormwindin kuningaskunnan, mutta sen kansalaiset ajoivat Lordaeronin ihmisten avustuksella örkit takaisin Dreanoeriin.
Azerothiin jääneet örkit vietiin vankileireille. Tämän aikana verenhimoisuus alkoi kadota örkeistä ja lopulta nuori Frostwolf-klaanin örkki nimeltä Thrall pakeni Durnholden linnoituksesta ja yhdessä vapaana säilyneen Warsong-klaanin johtajan, Grommash "Grom" Hellscreamin, avulla, he muodostivat uuden Lauman ja pakenivat laivoilla Eastern Kingdomsista Kalmoruton hyökkäyksiä. Matkan aikana he rantautuivat saarille, joilla asuvat Darkspear-heimon peikot liittyivät heihin Kul Tirasin ja murloceiden uhattua heitä. Saapuessaan Kalimdoriin, Thrall sai liitolaisikseen myös Cairne Bloodhoofin johtamat taureenit.
Mutta sitten Mannoroth ilmestyi, ja korruptoi jälleen Grommash Hellscreamin ja tämän örkkijoukon. Korruption alla örkit surmasivat yöhaltioita suojelleen puolijumala Cenariuksen. Mutta Grommash vapautui korruptiosta ja auttoi Thrallia surmaamaan Mannorothin, vaikka se maksoi Grommashin hengen. Autettuaan vielä ihmisiä ja yöhaltioita kukistamaan Palavan Legioonan Hyjal-vuoren taistelussa, örkit vaelsivat autiomaahan nimeten sen Durotariksi (Thrallin isän, Durotanin, mukaan) ja perustaen sinne kaupungin nimeltä Orgrimmar (nimeten sen entisen sotapäällikön, Orgrim Doomhammerin mukaan).
Cataclysmin aikoihin Thrallin oli keskityttävä enemmän shamaanivoimiensa kehittämiseen suojellakseen Azerothia Deathwingiltä, joten hän nimitti Gromin pojan, Garrosh Hellscreamin, Lauman uudeksi sotapäälliköksi. Mutta toisin kuin Thrallin diplomaattinen johtamistapa, Garroshin tapa oli väkivaltaisempi ja aggressiivisempi. Hänestä tuli lopulta niin hullu ja vallanhimoinen, että suurin osa muusta Laumasta kääntyi häntä vastaan ja Liittouman kanssa syöksivät hänet vallasta. Thrall palasi örkkien johtoon, mutta nimitti peikkojen päällikön, Vol'jinin, Lauman uudeksi sotapäälliköksi.
Warlords of Draenorissa Garrosh pakenee pronssinen lohikääme Kairozdormun avulla 35 vuoden takaisin Draenoeriin, missä hän estää isäänsä Grommashia ja muita örkkejä juomasta Mannorothin verta estääkseen näiden korruption sekä Palavan Legioonan orjiksi joutumisen. Sitten he perustavat uuden Rautalauman, joka koostuu puhdasverisistä ja korruptoimattomista örkeistä. Garrosh myös varustaa Rautalauman nykyajasta tuomallaan teknologialla.
Battle for Azrothissa mag'harit, Palavan Legioonan korruptiolta säästyneet ruskeaihoiset örkit liittyivät Laumaan liittolaisroduksi. Samassa lisäosassa, Vol'jinin kuoltua ja Sylvanas Windrunnerin hylättyä Lauman, Thrall palasi örkkien johtajaksi ja edustajaksi neuvostoon, joka nyt johti Laumaa sotapäällikön sijasta.