cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Lamborghini Veneno
Lamborghini Veneno (nimi viittaa kuuluisaan härkään, ja on espanjaksi myrkky) on italialaisen autovalmistajan Lamborghinin vuoden 2013 Geneven autonäyttelyssä paljastama auto, joka perustuu Lamborghini Aventadoriin. Autoja valmistetaan myyntiin neljä, kaikki eri värisinä, ja se on tieliikennekelpoinen. Veneno julkistettiin juhlistamaan Lamborghinin 50-vuotisjuhlapäivää. Autossa on sama 6,5 l V12-moottori kuin Aventadorissa, mutta se tuottaa 740 hv, ja sen maksiminopeus on 355 km/h. Veneno kiihtyy 0–100 km/h 2,8 sekunnissa. Venenon hinta on 3,1 miljoonaa puntaa, ja kolme kappaletta on myyty, yksi museossa.
Auton muotoilussa on kiinnitetty huomiota ilmavirtauksiin, joka saa aikaan sen omalaatuisen muotoilun. Myös autoon käytetty hiilikuitu laskee sen painon 120 kg pienemmäksi kuin Aventadorin. Auton renkaat on suunniteltu siten, että ne puhaltavat kylmää ilmaa auton jarrulevyihin.
Nessebar
Nessebar on antiikin ajalta periytyvä kaupunki Mustanmeren rannalla Bulgariassa Burgasin alueella. Kaupunki tunnettiin aiemmin nimellä Mesembria ja myöhemmin nimellä Menebria.
Nykyisin Nessebar on matkailunähtävyys, joka on tullut suosituksi yhdessä useiden lomakohteiden kanssa. Suurin lomakohteista, Sunny Beach, sijaitsee heti Nessebarin pohjoispuolella. Nessebarin väkiluku vuonna 2011 oli 10 531.
Nessebarin kaupungilla on rikas historia. Antiikinaikainen kaupungin osa sijaitsee saarella, joka on yhdistetty mantereeseen keinotekoisella kannaksella.
Historiallisten kohteidensa ansiosta Nessebar valittiin Unescon maailmanperintöluetteloon 1983.
Giancarlo Serenelli
Giancarlo "Gato" Serenelli Pellechia (s. 10. heinäkuuta 1981 Caracas) on venezuelalainen moottoriurheilija. Karting-uran jälkeen Serenelli ajoi Formula Fordia kotimaassaan Venezuelassa voittaen ensimmäisen mestaruutensa vuonna 2000. Hän kilpaili vuonna 2001 Italian Formula Renault-sarjassa. Vuonna 2002 hän palasi takaisin Formula Fordiin voittaen jälleen mestaruuden. Vuonna 2007 Serenelli kilpaili Formula Renault 2.0 Panam GP-sarjassa sijoittuen loppupisteissä toiseksi. Vuonna 2008 Serenelli voitti LATAM Challenge Series-sarjan mestaruuden. Vuonna 2009 hän oli sarjan toinen ja vuodet 2010 ja 2011 hän voitti sarjan mestaruudet. Vuonna 2012 Serenelli ajoi Auto GP World Series-sarjassa sijoittuen sarjan 12:ksi keräten 34 pistettä. Samana vuonna hän kilpaili GP2-sarjassa Venezuela GP Lazarus-tallissa saavuttamatta pisteitä. Hänet korvattiin loppukaudesta René Binderillä.
Alfred Flechtheim
pienoiskuva|oikea|Alfred Flechtheim vuonna 1910 Alfred Flechtheim (1. huhtikuuta 1878 Münster – 9. maaliskuuta 1937 Lontoo) oli saksalainen taidekauppias ja -keräilijä, toimittaja ja kustantaja. Hänestä tuli tärkeä avantgardistisen taiteen edistäjä ja tukija Weimarin tasavallassa.
Nuoruus
Flechtheim syntyi juutalaiseen kauppiasperheeseen. Hän opiskeli arvostetussa Gymnasium Paulinum -lukiossa Münsterissä, mistä hän sai Mittlere Reife -todistuksen vuonna 1895. Lukion jälkeen hän suoritti liiketalouden opintoja Sveitsissä Genevenjärven rannalla Rollen kunnassa olevassa Institut Le Roseyssa vuoteen 1897 saakka. Tätä seurasi liiketalouden ammatillista koulutusta Duisburgissa, Düsseldorfissa ja Münsterissä. Koulutukseen liittyi useita ulkomaanmatkatkoja, joissa hän sai käyttää hyväkseen Sveitsissä opittuja kieliä. Hän palveli yhden vuoden 1901–1902 Düsseldorfissa Westfalenin viidennessä ulaanirykmentissä.
Taidekauppiaaksi
Hänen setänsä Alexin kuoltua vuonna 1902, hänestä tuli kumppani isänsä yritykseen. Hän lopetti työskentelyn isänsä yrityksessä, kun hän aloitti taiteen jälleenmyyjänä vuonna 1913. Flechtheim kävi säännöllisesti Pariisissa, jolloin hänen silmänsä avautuivat ranskalaiseen modernistiseen taiteeseen. Pariisissa hän tutustui taidekeräilijä Wilhelm Uhdeen sekä taidekauppias Daniel-Henry Kahnweileriin. Lisäksi hän tapasi henkilökohtaisesti useita taiteilijoita Café du Dômessa. Reininmaalla hän loi suhteita Sonderbundin taiteilijayhdistykseen.
Menestys
pienoiskuva|oikea|Der Querschnitt Flechtheim avioitui vuonna 1910 Bertha (Betty) Goldschmidtin kanssa. Hän käytti myötäjäiset ostamalla Georges Braquen, André Derainin ja Pablo Picasson teoksia. Vuonna 1912 hän järjesti uraauurtavan Sonderbund-näyttelyn Kölnissä, jossa oli näytteillä myös lainateoksia. Ensimmäisen taidegalleriansa hän avasi 9. lokakuuta 1913 Düsseldorfissa. Se suljettiin ensimmäisen maailmansodan aikana, ja sen teokset huutokaupattiin. Vuonna 1919 Flechtheim oli jo avannut uuden gallerian Düsseldorfin Königsalleelle. Pian tämän jälkeen hän avasi sivuliikkeet ja edustustot Berliinissä, Frankfurtissa, Kölnissä ja Wienissä. Hänen liikesuhteensa pariisilaisen taidekauppias Daniel-Henry Kahnweilerin kanssa mahdollistivat ranskalaisen avantgard-teosten näyttelyt Saksassa ja saksalaisten modernistien taiteilijoiden taas vastaavasti Ranskassa. Vuonna 1928 Flechtheim järjesti Berliinissä Fernand Léger-näyttelyn, joka oli tuolloin Berliinin merkittävin taidetapahtuma. Flechtheim oli myös perustanut kulttuurilehden Der Querschnittin.
Uran loppu
Suuri lama vuonna 1929 ja sitä seuranneen pankkikriisin vuonna 1931 seurauksena Flechtheim ajautui taloudellisiin vaikeuksiin. Kansallissosialistien nousu valtaan vuonna 1933 oli uhka hänelle henkilökohtaisesti sekä myös hänen gallerioidensa olemassaololle. Flechtheim ei nähnyt ammatillista tulevaisuutta Saksassa ja hän muutti Lontooseen vuoden 1933 lopulla. Hän oli onnistunut lähettämään osan kokoelmistaan ulkomaille, ja Lontoon Mayor Galleryssa lokakuussa 1936 pitämänsä näyttelyn ansiosta hän onnistui saamaan uuden alun. Samana talvena 9. maaliskuuta 1937 Alfred Flechtheim liukastui mustalla jäällä ja kuoli vain 55-vuotiaana. Osa Flechtheimin omaisuudesta huutokaupattiin helmikuussa 1938 Amsterdamissa. Alfred Flechtheimin vaimo Bertha oli pysynyt Berliinissä. Vuonna 1941 hän sai karkotuspäätöksen, ja hän teki sen seurauksena itsemurhan. Flechtheimin jäljellä olleet Berliinin asunnon taideteokset takavarikoitiin, ja ne otettiin Saksan valtakunnan omistukseen.
Flechtheimin taidekokoelma
pienoiskuva|oikea|[[ Hanns Bolzin maalaama Alfred Flechtheimin muotokuva]] Alfred Flechtheimin kokoelmaa pidettiin 1900-luvun merkittävimpänä, ja nykyään se on yksi maailman kiistanalaisimmista. Natsit sulkivat hänen galleriansa ja maalauksia takavarikoitiin, myytiin ja piilotettiin. Flechtheimin perilliset ovat kiistelleet museoiden, keräilijöiden ja gallerioiden kanssa monista maalauksista.
Trek
Lance Armstrong voitti Ranskan ympäriajon seitsemän kertaa Trekin valmistamalla Madone-polkupyörällä. Trek valmistaa kilpapyörät Discovery Channel Pro Cycling Teamille.
Yritys valmistaa Madone-sarjaan kuuluvat maantiepyörät ja Fuel-sarjan maastopyörät Yhdysvalloissa sijaitsevalla tehtaallaan, muut mallit sen sijaan joko Kiinassa tai Taiwanissa.
Trek omistaa myös muita tunnettuja polkupyörien tuotemerkkejä: Klein, LeMond ja Gary Fisher ovat sen omistuksessa. Polkupyörien osia Trek valmistaa tuotenimillä Wrench Force ja Bontrager.
Originators of Northern Darkness - A Tribute to Mayhem
Originators of Northern Darkness - A Tribute to Mayhem on vuonna 2002 julkaistu tribuuttialbumi, jolla erinäiset yhtyeet tulkitsevat norjalaisen black metal -yhtye Mayhemin kappaleita.
Suomutropiikkilintu
Suomutropiikkilintu, aikaisemmalta nimeltään punanokkatropiikkilintu (Phaethon aethereus) on trooppisilla merialueilla elävä pelikaanilintu. Lajista tunnetaan kolme alalajia, joista nimialalaji aethereus elää Atlantin eteläosissa, alalaji mesonauta Tyynenmeren itäosissa, Karibiassa ja Atlantin itäosissa, sekä alalaji indicus Persianlahdella, Adeninlahdella ja Punaisellamerellä. Carolus Linnaeus kuvaili lajin holotyypin Ascensionilta vuonna 1758.
Volvo 240
Volvo 240 ja 260 ovat Volvon vuosina 1974–1993 valmistamia ylemmän keskiluokan henkilöautomalleja, jotka korvasivat edeltäneet 140- ja 164-mallit. Vuonna 1982 esiteltiin mallisarjan seuraajaksi tarkoitettu 700-sarja, mutta 240-mallin valmistus jatkui lopulta vuoden 740-mallia pidempään. Autoa valmistettiin yhteensä 2 862 573 kappaletta, ja viimeinen niistä valmistui Torslandan tehtaalta toukokuussa 1993. Mallisarjan korvasi lopulta etuvetoinen Volvo 850. vasen|pienoiskuva|Volvo 264 Volvo 200 -sarja esiteltiin elokuussa 1974, ja se pohjautui pitkälti edeltäneeseen 140-malliin. Puskurit olivat suuremmat ja alusta aiempaa kehittyneempi etupään MacPherson-pyöräntuennan ansiosta. Edellismallin tavoin mallimerkintä määräytyi korimallin mukaan: 242 oli kaksiovinen sedan, 244 neliovinen sedan ja 245 viisiovinen farmari. 260 oli mallisarjan ylellisempi versio, ja siitä tuli vuonna 1977 markkinoille myös Bertonen muotoilema coupé-malli Volvo 262C. vasen|pienoiskuva|Volvo 245 Vuonna 1978 malli koki ensimmäisen kasvojenkohotuksensa, jossa se sai neliskulmaiset ajovalot. DL-mallissa valot olivat neliömalliset, GL- ja GLE-malleissa leveämmät, suorakaiteen muotoiset. Sedan-malleihin tuli suuremmat viisiruutuiset takavalot. vasen|pienoiskuva|Facelift-mallin (1978) Volvo 244. Vuonna 1981 tuli toinen kasvojenkohotus, jolloin alumiiniset puskurit vaihtuivat muovisiin ja ajovalot levenivät enemmän auton sivuille. Sisällä uudistettiin kojelautaa. Osaan sedan-malleista tuli kuusiruutuiset takavalot, lisäksi farmarissa oli nyt ensimmäistä kertaa uudet suuremmat takavalot.
Kemijoen piiri
Kemijoen piiri on entinen piiri Karjalan tasavallan alueella. Piiri perustettiin vuonna 1927, jolloin siihen yhdistettiin aiemmista volosteista eli kunnista koko Usmana, lähes koko Paanajärvi, puolet Voijärvestä ja osa Ponkamasta.
Volvo 240
Sedan-koristen 260-mallien tuotanto päättyi vuonna 1982, jolloin ne korvasi uusi Volvo 760. Seuraavana vuonna ovimäärämerkinnästä luovuttiin, ja kaikki mallit tunnettiin nyt pelkällä 240- tai 260-mallinimellä. Vuonna 1984 kaksiovinen sedan ja farmarikorinen 260 poistuivat mallistosta. vasen|pienoiskuva|Facelift-mallin (1981) Volvo 245. Vuonna 1986 auto koki jälleen kasvojenkohotuksen, jolloin se sai uuden etusäleikön ja konepellin. Lisäksi takaluukun muotoja pyöristettiin. Tämän jälkeen autoon tehdyt kosmeettiset muutokset olivat hyvin pieniä. vasen|pienoiskuva|Facelift-mallin (1986) sedan-korinen Volvo 240. Kuljettajan turvatyynyä alettiin tarjota lisävarusteena vuodesta 1990 alkaen ja seuraavana vuonna myös ABS-jarrut tulivat saataville (vakiovaruste GLT-mallissa). Vuoden 1993 alusta lähtien turvatyyny oli vakiovarusteena. Viimeisenä mallivuonna saatavilla oli erikoisvarusteltu mallisarjan päättävä Classic. vasen|pienoiskuva|Facelift-mallin (1986) farmarikorinen Volvo 240.
Kemijoen piiri
Piirin pinta-ala oli 7 295 km², ja siihen kuului 36 kylää. Piirissä oli 5 kyläneuvostoa: Usmanan, Vuokšjärven, Kurjen, Paanajärven ja Voijärven kyläneuvostot. Piirin keskuksena toimi Usmanan kylä. Neuvostoliiton vuoden 1926 väestönlaskennan mukaan piirissä oli 2 275 asukasta, joista 151 oli venäläisiä, 2 110 karjalaisia, 5 suomalaisia ja 9 muita kansallisuuksia.
Jo vuonna 1933 piiri oli lakkautettu ja sen alue jaettu Uhtuan piirin ja Kemin piirin kesken. Kurjen ja Paanajärven kyläneuvostot olivat tuolloin osa Uhtuan piiriä ja muut kyläneuvostot kuuluivat Kemin piiriin.
Nimensä piiri sai sen halki virranneesta Kemijoesta.
Palle Mikkelborg
Mikkelborg aloitti uransa vuonna 1960 ja on siitä lähtien ollut yksi kansainvälisen jazzyhteisön keskeisiä nimiä. Porin jazzfestivaaleilla Mikkelborg on esiintynyt vuonna 1971 Nordic Big Bandin, vuonna 1972 Nordic All Starsin, vuonna 1978 The Entrance -yhtyeen ja vuonna 1984 George Gruntz Concert Jazz Bandin kanssa. UMOn kanssa Mikkelborg on konsertoinut 1979, 1988 ja 1989.
Igarka
Igarka on kaupunki Krasnojarskin aluepiirin Turuhanskin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Jenisein rannalla 1 779 kilometriä Krasnojarskista pohjoiseen. Kaupungissa oli 6 183 asukasta (vuonna 2010).
Yhtenevyys
Kahden geometrisen kuvion yhtenevyys eli kongruenssi tarkoittaa sitä, että kuviot ovat mitoiltaan samanlaiset ja muodoltaan joko samanlaiset tai toistensa peilikuvat. Tällöin kuvioiden vastaavat janat ovat yhtä pitkät ja vastaavat kulmat ovat yhtä suuret. Kuvioiden sijainti tai asento ei vaikuta yhteneväisyyteen. Alkeellinen yhtenevyystesti voidaan suorittaa kopioimalla toinen kuvio läpinäkyvälle kalvolle ja siirtämällä se vastinkuvion päälle, jolloin päällimmäinen kuvio peittää alimmaisen täysin eli kuviot yhtyvät toisiinsa (Eukleidesin perustelu). Yksinkertaisesti sanoen niillä on sama koko ja sama muoto. Kuvioiden ja  yhtenevyys merkitään.
Yhtenevyystesti, jossa kuviot siirretään päällekkäin, voidaan matematisoida suorittamalla toiselle kuviolle isometrioiden sarja. Isometria on kuvaus, jossa kuvio kuvataan uuteen paikkaan siten, että kaikki pituudet säilyvät samoina. On todettu, että kolmen erilaisen isometrian käyttäminen riittää kaikissa tapauksissa todentamaan kuvioiden yhtenevyyden. Nämä ovat siirtäminen eli translaatio, peilaaminen ja kiertäminen eli rotaatio.
Triviaalit yhtenevyydet
Monet säännölliset kuviot ovat keskenään yhtenevät, mikäli yksi niiden ominaisuus on yhtäpitkä. Kaksi ympyrää, joilla on sama säde, ovat yhtenevät. Säteen sijasta minkä tahansa muun osan pituudet riittävät. Kaikki tasasivuiset kolmiot, joilla on sivu, tai jokin muu vastinosa, yhtä pitkät, ovat yhtenevät. Sama koskee neliöitä ja muita säännöllisiä monikulmioita.
Avaruusgeometriassa säännöllisten kappaleiden, kuten pallot, kuutiot, tetraedrit, jne. ovat yhtenevät, jos niiden eräs vastinkohta on molemmissa kappaleissa samanpituinen.
Monikulmioiden yhtenevyys
Yhtenevyys voidaan todeta myös käyttämättä isometrisiä kuvauksia, kun tarkastellaan esimerkiksi monikulmioita. Ensin verrataan molempia kuvioita, jotta löydetään vastinpisteet, -janat ja -kulmat. Yhtenevissä kuvioissa vastinosat ovat kummassakin kuviossa vastaavassa tehtävässä. Jos vastinjanojen väliset kulmat ovat kaikki yhtä suuret ja vastinjanat yhtäpitkät, ovat kuviot yhtenevät.
Kolmioiden yhtenevyys
Jos kahdessa kolmiossa on vähintään kolme yhtä suurta, toisiaan vastaavaa osaa, sivua tai kulmaa, eivätkä ne kaikki ole kulmia, ovat loputkin osat yhtä suuria eli kolmiot ovat yhtenevät. Näistä yhtenevyyslauseista käytetään lyhenteitä, joissa S tarkoittaa sivua ja K kulmaa:
Nämä säännöt voidaan yhdistää yhdeksi lauseeksi: Jos kolmoista tiedetään mitkä tahansa kolme kulmaa tai sivua (ei kuitenkaan pelkästään kolme kulmaa) olevan samat myös toisessa kolmiossa, ovat kolmiot yhtenevät.
SSS-yhtenevyydellä on suuri merkitys tekniikassa, sillä se tekee kolmiosta jäykän kappaleen: kolmio, jonka sivut ovat jäykät, säilyttää muotonsa vaikka kulmat eivät olisi jäykkiä. Millään muulla monikulmiolla ei ole tätä ominaisuutta. Tähän perustuvat muun muassa rakennustekniikassa käytettävät ristikko- ja vinotukirakenteet.
Muitakin yhtenevyyden toteavia sääntöjä on. Esimerkiksi
Antti Toivainen
Antti "Tepe" Toivainen (9. joulukuuta 1859 Sääminki – ?) oli suomalainen räätäli ja lyhytkasvuisin tunnettu suomalainen. Säämingin Nojamaan kylästä kotoisin ollut 122 senttiä pitkä Toivainen oli naimisissa normaalipituisen naisen kanssa, ja heillä oli neljä lasta, joista yksi jäi eloon.
Mikael Vuorio
Mikael Vuorio (s.	4. tammikuuta 1984 Laitila) on suomalainen uransa lopettanut jääkiekkomaalivahti. Florida Panthers varasi Vuorion NHL:ään vuoden 2002 varaustilaisuudessa. Nykyään Vuorio toimii Rauman Lukossa maalivahtivalmentajana.
Ura
Vuorio pelasi urallaan muun muassa Rauman Lukossa, Mestiksen Kiekko-Vantaassa, AL-Bank Ligaenin SønderjyskE Ishockeyssa, GET-ligaenin Furuset Ishockeyssa ja Helsingin Jokereissa. Kaudella 2010–2011 hän pelasi KooKoon lisäksi GET-ligaenin Frisk Tigersissa ja Suomi-sarjan HC Luviassa. Kaudella 2011–2012 Vuorio edusti Mestiksessä pelannutta TuToa.
Johnstonin atolli
Johnstonin atolli on pieni (2,8 km²) Yhdysvalloille kuuluva atolli pohjoisella Tyynellämerellä noin 1 400 kilometriä Havaijilta länteen.
Alueella on pääsaaren lisäksi pienet Sand Island ja Akau ja Hikina -saaret. Kaksi jälkimmäistä ovat keinotekoisia saaria.
Saarella oli sotilastukikohta ja se on kansallinen villieläinten suojelualue. Sitä hallinnoivat United States Defense Threat Reduction Agency (DTRA) ja US Fish and Wildlife Service. Tukikohdassa asui noin 1 100 sotilas- ja siviilihenkilöä.
Saarella on asfaltoitu kiitotie lentokoneille.
Johnstonin atolli oli aiemmin Yhdysvaltojen ydinaseiden koealueena ja sinne on haudattu paljon ydinjätteitä.
Sotilastukikohta suljettiin 2004, minkä jälkeen saarella ei ole ollut vakituista asutusta.
Aiheesta muualla
thumb|left|Johnstonin atollia ilmakuvassa.
16.75°N, -169.51667°W
Valkotropiikkilintu
Valkotropiikkilintu, aikaisemmalta nimeltään punapyrstötropiikkilintu (Phaethon rubricauda) on trooppisilla merialueilla elävä pelikaanilintu. Lajista tunnetaan neljä alalajia, joista nimialalaji rubricauda elää Intian valtameren länsiosissa, westralis Intian valtameren itäosissa, roseotincta Tyynenmeren lounaisosissa, ja melanorhynchus Tyynenmeren länsi-, keski- ja eteläosissa. Pieter Boddaert kuvaili lajin holotyypin Mauritiukselta vuonna 1783.
Matthias Alexander Castrén
Matthias Alexander Castrén (myös muodossa Matias Aleksanteri Castrén; 2. joulukuuta 1813 Tervola – 7. toukokuuta 1852 Helsinki ) oli Helsingin yliopiston ensimmäinen suomen kielen professori ja uralilaisten kielten tutkimuksen ja etnografian uranuurtaja. Castrénin tutkimukset loivat pohjaa muun muassa fennougristiikalle ja etnolingvistiikalle.
Hän teki kaksi matkaa Siperiaan, jossa tutki useita alueen kieliä. Hän työsti lopulta peräti 14 siperialaisen kielen kieliopit. Castrén keräsi matkoiltaan myös laajan kansatieteellisen ja arkeologisen kokoelman. Ennen Siperian-matkojaan hän oli tutkinut saamelaisia ja runonlauluperinnettä. Tutustuttuaan vienalaiseen runokieleen Castrén kirjoitti kehutun ruotsinnoksen Kalevalasta.
Nuoruus ja opiskelu
Matthias Alexander Castrén syntyi Tervolassa 1813. Hänen isänsä oli kappalainen Christian Castrén, josta tuli myöhemmin Rovaniemen kirkkoherra, ja äitinsä Susanna Sofia Fellman. Sekä Castrénin että Fellmanin suvut olivat vanhoja pappissukuja. Matthias oppi jo kotona sekä suomen että ruotsin kielen. Tervola oli suomenkielistä aluetta, mutta säätyläisperheessä ruotsin osaaminen oli välttämätöntä.
Christian Castrénin kuoltua Susanna-äiti muutti lapsineen Ouluun, jossa Matthias Alexander aloitti 1826 triviaalikoulussa. Tätä ennen hän oli saanut vain kotiopetusta.
Castrén siirtyi koulun jälkeen opiskelemaan Keisarilliseen Aleksanterin Yliopistoon Helsinkiin. Yliopistossa ei pystynyt vielä opiskelemaan suomea pääaineena, mutta Carl Niclas Keckman toimi suomen kielen lehtorina ja opetti moninaisista aiheista. Castrén oli todennäköisesti seurannut jonkun verran Keckmanin opetusta, sillä hän pyrki hankkimaan kaiken tiedon suomesta ja sen sukukielistä.
Castrén kuului opiskeluaikanaan Lauantaiseuraan yhdessä monien muiden Pohjalaisen Osakunnan jäsenten kanssa, mikä edisti kiinnostusta suomen kielen tutkimiseen. Hän valmistui 1836 filosofian maisteriksi. Hän oli opiskellut itämaisia ja klassisia kieliä sekä filosofiaa ja pyrki ilmeisesti papiksi. Castrén kiinnostui Pohjois-Euraasian kieli- ja kansatieteestä erityisesti Elias Lönnrotin Kalevalan ansiosta. Hänen ystäväpiiriinsä kuuluivat Lönnrotin lisäksi Zachris Topelius, J. L. Runeberg ja J. V. Snellman, joten hänen uransa suuntaan vaikuttivat todennäköisesti muutenkin suomalaisuuden nousu ja kansallisromanttinen ajattelu.
Ensimmäiset tutkimusmatkat ja Kalevalan ruotsinnos
Castrén lähti 1838 osakuntatoverinsa Carl Robert Ehrströmin matkakumppaniksi Lappiin, jossa hän sai ensimmäisen kosketuksensa saamen kieleen. Hän tutki siellä saamelaista kansanrunoutta ja mytologiaa. Castrén julkaisi 1839 keräämänsä aineiston pohjalta väitöskirjansa De affinitate declinationum in lingua Fennica, Esthonica et Lapponica. Siinä hän kirjoitti suomen, viron ja saamen deklinaation yhteisistä piirteistä. Tutkimustensa ansiosta Castrén nimitettiin 1840 Keisarillisen Aleksanterin Yliopiston suomen ja muinaisten pohjoisten kansanheimojen kielten dosentiksi.
Palatessaan Lapista hän kuuli Pietarin tiedeakatemian suunnittelemasta Siperian-tutkimusmatkasta. Castrén otti yhteyttä Anders Johan Sjögreniin ja ilmoitti halukkuutensa retkikunnan kielentutkijaksi. Kun Pietarin tiedeakatemian vastaus venyi, Castrén anoi Suomalaisen Kirjallisuuden Seuralta matka-avustusta aitoon runonlauluperinteeseen ja runojen mytologiseen taustaan tutustumiseen. Castrén pääsi matkalle Vienan runomaille, ja hän tapasi kesällä 1839 sekä Arhippa Perttusen että Vaassila Kieleväisen.
Venäjän Karjalan matkojen ansiosta Castrén tutustui vienalaiseen runokieleen. Sen ansiosta hän pystyi perehtymään Kalevalan käännöstyöhön. Castrénin ruotsinnos ilmestyi 1841, ja se oli teoksen ensimmäinen täydellinen käännös. Sitä pidettiin erinomaisena. Castrén osallistui muutenkin Kalevalaa koskeneeseen keskusteluun. Hän taipui uskomaan, että sen muinaisrunot olivat pitkälti mytologisia.
Ensimmäinen matka
Castrénin ensimmäinen suurempi tutkimusmatka käynnistyi marraskuussa 1841, jolloin hän lähti Lönnrotin kanssa Lappiin. Castrén sai tammikuussa 1842 tietää Pietarin tiedeakatemian periaatepäätöksestä Siperian alkuperäiskansojen laajasta tutkimushankkeesta. Hänelle kirjoittanut Anders Johan Sjögren neuvoi Castrénia lähtemään Arkangeliin tutkimaan nenetsin kieltä.
Arkangelissa Castrén kuuli, että Suomen valtion varoista oli myönnetty hänelle apuraha samojedikielten tutkimiseen. Castrén aloitti kesällä 1842 työn Arkangelissa nenetsien avustuksella. Tämän jälkeen hän aloitti matkan arktiksen rannikkoa pitkin ja saapui helmikuussa 1843 Pustozerskiin, josta hän jatkoi Petšoraa pitkin Ust-Tsilmaan ja Ižmaan. Castrén sai syyskuussa valmiiksi komin kieliopin käsikirjoituksen, jonka hän lähetti Pietarin tiedeakatemiaan.
Syksyllä Castrén kulki Usajokea itään. Tämän matkan aikana hänen terveytensä alkoi heikentyä. Obdorskiin hän saapui marraskuussa ja teki siellä huomioita nenetsin ja suomen kielten sukulaisuudesta. Castrénin terveydentila alkoi kuitenkin olla huolestuttava, ja hän joutui helmikuussa 1844 matkustamaan lääkärinhoitoa varten Obia pitkin Berezovoon. Lääkärin mukaan Castrén sairasti keuhkotautia, minkä takia hän joutui lähtemään kotimatkalle.
Castrén palasi toukokuussa 1844 Helsinkiin. Siellä hän viimeisteli komin kielioppinsa Elementa grammatices Syrjaenae, jonka nominitaivutusta käsittelevä osa De nominum declinatione in lingua Syrjaena hyväksyttiin väitöskirjaksi.
Toinen matka
Castrén lähti helmikuussa 1845 uudestaan Siperiaan. Hänen matkatoverinaan oli vastavalmistunut maisteri Johan Reinhold Bergstadi. Kazaniin he saapuivat huhtikuussa. Siellä Castrén viimeisteli marin kielioppinsa Elementa grammatices Tscheremissae. He jatkoivat toukokuussa eteenpäin ja tekivät tutkimuksia Irtyšin ja Obin varrella asuneiden hantien parissa. Toropkovassa Castrén tapasi metsänenetsejä, joiden kieli metsänenetsi oli vielä Castrénin aikana tieteelle tuntematon.
Castrén täydensi loppukesän Surgutissa hantin kieliopin käsikirjoitusta. Surgutista Castrén ja Bergstadi jatkoivat matkaansa Narymiin, missä Castrén tutki selkupeita. Selkupilaisten alueella he matkustivat reellä, kunnes he saapuivat maaliskuussa 1846 Tomskiin. Huhtikuussa heidän tiensä erkanivat Jeniseiskissä. Castrén tutki paikallisiin selkupin murteita ja antoi Bergstadille tehtäväksi tutkia keetin kieltä.
Castrén ja Bergstadi palasivat toukokuun lopussa Jeniseiskiin. He jatkoivat sen jälkeen pohjoiseen. Matkan aikana Castrén keräsi myös evenkien, keettien ja selkuppien perinteistä esineistöä. Dudinkaan Castrén ja Bergstadi saapuivat syyskuun alussa. Sairastunut Bergstadi ei kuitenkaan pystynyt jatkamaan matkaa Tolstoi Nosiin, missä Castrén tutki alueen samojedikieliä ja keräsi kansatieteellistä aineistoa. Paluumatkalla hän otti Bergstadin mukaansa, joka ei kuitenkaan pystynyt jatkamaan enää ja joutui palaamaan Suomeen. Castrén palasi Jeniseiskiin, jossa työskenteli keetin kielen parissa.
Castrén sairasteli itsekin, mutta kesän lähestyessä pystyi jatkamaan matkaansa etelään. Hän kulki Krasnojarskin ja Minusinskin kautta Sajanvuoristoon. Hän tapasi kamasseja ja tutki kamassia sekä kahta turkkilaista kieltä, hakassia ja tofaa.
Castrén saapui maaliskuussa 1848 Irkutskiin. Hän oli tuolloin varsin heikkokuntoinen. Sieltä hän lähetti Pietariin kielitieteellisiä muistiinpanoja ja arkeologis-etnologisen kokoelman. Irkutskista Castrén matkusti Baikaljärven yli burjaattien alueelle. Kjahtasta hän teki matkansa toisen vierailun Kiinassa, ja toukokuussa hän saapui Nertšinskiin, joka oli hänen matkansa itäisin piste. Siellä Castrén tutki evenkiä sekä seudun muinaishautoja ja piirtokirjoituksia.
Castrén lähti kesäkuussa paluumatkalle. Se kesti sairastelun takia yli puoli vuotta. Hän kärsi keuhkotaudin lisäksi myös punataudista ja keripukista. Pietariin Castrén saapui vasta tammikuun lopulla ja Helsinkiin helmikuussa 1849.
Professoriksi
Castrénin terveys kohentui Suomessa, ja hän alkoi valmistella tutkimustulostensa julkaisemista. Hantin kielioppi Versuch einer ostjakischen Sprachlehre nebst kurzem Wörterverzeichniss (1849) valmistui ensimmäisenä. Castrén piti Helsingissä myös kuuluisan esitelmänsä ”Hvar låg det Finska folkets vagga?” Siinä hän esitti kansantajuisesti teoriansa siitä, että suomalaiset olivat lähtöisin Altailta. Castrénin mukaan suomalais-ugrilaisten alkukoti olisi ollut Altain länsirinteillä Sajanin vuoristossa.
Castrénin professorin virkaa varten kirjoittamassaan väitöskirjassaan De affixis personalibus linguarum Altaicarum hän vertailee uralilaisten, turkkilaisten, mongolialaisten ja tunguusilaisten kielten persoonapäätteitä. Castrén nimettiin 14. maaliskuuta 1851 Keisarillisen Aleksanterin-Yliopiston ensimmäiseksi suomen kielen ja kirjallisuuden professoriksi. Kaksi vuotta aikaisemmin (1849) hänet oli kutsuttu Suomen Tiedeseuran jäseneksi.
Professorina Castrén luennoi etnologiasta, suomalaisesta ja suomalais-ugrilaisesta mytologiasta sekä Kalevalasta. Hän kirjoitti myös matkakuvaustaan ja työskenteli pääteoksensa, samojedikielten kieliopin parissa. Castrénin tuberkuloosi puhkesi kuitenkin uudelleen 1852. Vaikka hän jaksoi välillä työskennelläkin, hän ei saanut teostaan viimeisteltyä ja kuoli toukokuussa.
Perhe
Castrén oli mennyt naimisiin 1850 tunnettuun Tengströmien sukuun kuuluneen Natalia Tengströmin kanssa. Natalian isä oli filosofian professori Johan Jakob Tengström. He saivat 1851 pojan. M. A. Castrénin kuoltua Natalia jäi 21-vuotiaana leskeksi. Heidän poikansa Robert Castrén oli tunnettu poliitikko ja lehtimies, joka kuoli 32-vuotiaana umpilisäkkeen tulehdukseen.
Merkitys
thumb|[[Alpo Sailo, M. A. Castren, 1921.]] Castrén oli kielitieteilijänä jopa maailmanlaajuisesti poikkeuksellinen. Vaikeissa olosuhteissa keräämistään aineistoista hän työsti yhteensä 14 kielen kieliopit. Hän oli myös vertailevan uralistiikan ja Siperian kielten tutkimuksen uranuurtaja. Hän olikin luomassa pohjaa fennougristiikan kehittymiselle, ja toisaalta hänen tutkimuksensa olivat aloittamassa sekä uralistiikan että altaistiikan tutkimuksia. Lisäksi Castrén oli aloittamassa kielitieteellistä kenttätyötä, joten häntä voidaan pitää jopa etnolingvistiikan perustajana.
Castrén tunnetaan taitavana aineiston kerääjänä ja muistiinpanijana. Monet hänen aikansa kielentutkijoista harrastivat lähinnä vain filosofisia spekulaatioita. Pietarin tiedeakatemia kokosi 1853–1862 Castrénin tutkimuksia sekä matkamuistelmia, mytologiaa ja uralilais-altailaisten etnologiaa koskevat luennot teokseksi M. A. Castréns nordische Reisen und Forschungen I-XII, joka innoitti muitakin tutkijoita tekemään matkoja sisä-Venäjälle.
M. A. Castrénin muistopatsas (1921) on Helsingissä Matiaksenlehdossa Kansallismuseon vieressä, Eduskuntatalon puolella Ostrobotnia-talon tuntumassa. Kulttuurijärjestö M. A. Castrénin seura on nimetty Castrénin mukaan. Seura pyrkii luomaan yhteyksiä ja edistämään vuorovaikutusta Suomen ja Venäjän uralilaisia kieliä puhuvien kansojen välillä, tekemään niiden kulttuuria tunnetuksi Suomessa sekä tukemaan kansojen kulttuuripyrkimyksiä ja kielen käyttöä. Myös Helsingin Kalliossa sijaitseva Castréninkatu on saanut nimensä Matthias Alexander Castrénin mukaan.
Nicolae Timofti
Nicolae Timofti (s. 22. joulukuuta 1948) on moldovalainen, Moldovan valtionyliopistosta valmistunut juristi ja Moldovan entinen presidentti. Hänet nostettiin puoluepolitiikan ulkopuolelta maansa presidentin virkaan osana useita vuosia jatkuneen poliittisen umpikujan ratkaisua vuonna 2012. Ennen presidentin tehtävää hän toimi 35 vuotta erilaisissa tuomarintehtävissä.
Timofti voitti Moldovan parlamentissa maaliskuussa 2012 suoritetun presidentinvaalin saaden 62 ääntä 101 äänestä, yhden yli vaaditun vähimmäismäärän. Presidentti Vladimir Voroninin jätettyä virkansa syyskuussa 2009 maalla ei ollut vaaleilla valittua presidenttiä ennen maaliskuun 2012 presidentinvaalia, vaan maata johti virkaatekevä presidentti. Syynä tähän oli osaltaan Moldovan tuolloinen perustuslaki, joka edellytti valittavalta henkilötä 3/5 kannatusta parlamentissa. Vuoden 2010 parlamenttivaaleissa eurooppavastainen ja Venäjä-myönteinen Moldovan kommunistipuolue saavutti 42 edustajapaikkaa, jolloin se pystyi estämään uuden, itselleen epäedulliseksi katsoman presidentin valinnan. Tilanne laukesi muutaman kommunistipuolueen edustajan vaihdettua kantaansa. Sittemmin 3/5 määräenemmistövaatimuksesta on perustuslaissa luovuttu.
Eva Moltesen
Eva Elisabeth Moltesen o. s. Hällström (17. joulukuuta 1871 Joroinen – 11. marraskuuta 1934 Kööpenhamina, Tanska) oli suomalainen Tanskaan muuttanut kirjailija, kansanopiston johtaja ja rauhanaktivisti.
Eva Moltesenin vanhemmat olivat apteekkari Frans Algot Hällström (1835–1878) ja Olga Elisabet Nyman (1843–1912). Hän pääsi ylioppilaaksi 1890 (Nya svenska samskolan i Helsingfors) ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1894 pääaineenaan eläintiede. Vuonna 1896 hän sai stipendin ja lähti sen turvin opiskelemaan Tanskaan Askovin kansankorkeakouluun ja jäi naimisiin mentyään asumaan pysyvästi Tanskaan.
Moltesen perusti 1904 Kööpenhaminaan Finske Forening-yhdistyksen ja vuonna 1915 hän oli mukana perustamassa Danske Kvinders Fredskæde-järjestöä, joka oli Naisten kansainvälisen rauhan ja vapauden liiton Tanskan aluejärjestö. Moltesen oli Venstre-puolueen ehdokkaana Tanskan vaaleissa 1918 ja 1920 mutta ei tullut valituksi Tanskan kansankäräjille.
Moltesen julkaisi tanska-suomi- ja suomi-tanska-sanakirjat, Fra Kalevalas lunde nimisen suorasanaisen lyhennelmän Kalevalasta sekä Det finske Finland-historiateoksen.
Eva Moltesen oli naimisissa vuodesta 1898 kirkkohistorioitsija Laust Jefsen Moltesenin (1865-1950) kanssa, joka toimi Tanskan ulkoministerinä 1926–1929. Hänet on haudattu Gentoften hautausmaalle Tanskaan. Eva Moltesenin poika oli taidehistorioitsija ja runoilija Erik Moltesen (1899–1926).
Jarvis
Jarvis on pieni (4,5 km²) Yhdysvalloille kuuluva asumaton saari eteläisellä Tyynellä valtamerellä suunnilleen puolessavälissä Havaijia ja Cookinsaaria. Se on yksi Linesaarista.
Saari sijaitsee vajaat 50 kilometriä päiväntasaajan eteläpuolella. Sen ympärillä on koralliriutta. Jarviksella ei ole satamaa, mutta sen läheltä on kartoitettu joitakin soveliaita ankkurointipaikkoja. Rantaviivalla on kaksi veneille sopivaa maihinlaskupaikkaa, joista toinen on merkitty kummelilla. Saaren keskiosissa on kuivunut laguuni, josta louhittiin guanoa noin 20 vuoden ajan 1800-luvulla.
Jarviksella sateet ovat vähäisiä, eikä siellä ole makean veden varantoa. Kasvillisuus on lähinnä matalaa varvikkoa ja heinikkoa. Saarella pesii meri- ja rantalintuja. Saari on kansallinen villieläinten suojelualue ja sitä hallinnoi US Fish and Wildlife Service.
Saaren löysi brittiläinen laiva Eliza Francis 21. elokuuta 1821. Yhdysvallat otti saaren hallintaansa vuonna 1858 ja perusti sinne guanolouhoksen. Guanon loputtua 1879 amerikkalaiset lähtivät saarelta. Uusiseelantilaiset ja brittiläiset yrittivät käynnistää jonkinlaista toimintaa saarella, mutta luopuivat yrityksistään vähin äänin. Yhdysvaltalaiset palasivat vuonna 1936, mutta evakuoivat pienen siirtokuntansa toisen maailmansodan takia 1942. Toisen maailmansodan alussa japanilainen sukellusvene pintautui saaren länsirannikolla ja pommitti kansitykeillään paikalle saapuneita uudisasukkaita, jotka luulivat amerikkalaisen sukellusveneen tulleen noutamaan heidät. Iskusta ei seurannut kuolonuhreja. 7. helmikuuta 1942 USCGC Taney evakuoi saaren väestön turvaan japanilaisten hyökkäyksiltä. Myöhemmin japanilaiset pommittivat saaren pohjoisosassa sijaitsevaa laskeutumisaluetta synnyttäen näkyviä kraattereita alueelle.
Svetlogorsk (Krasnojarskin aluepiiri)
Svetlogorsk on kaupunkityyppinen taajaman muodostama kaupunkikunta Krasnojarskin aluepiirin Turuhanskin piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Jenisein sivujoen Kureikan varrella.
Taajamassa asui yhteensä 1 014 ihmistä (väestönlaskenta 2010).
Taajama on syntynyt vuosina 1975–2002 rakennetun Kureikan vesivoimalaitoksen yhteyteen.
Abeille
Abeille viittaa muun muassa seuraaviin:
Braunschweigin evankelisluterilainen maakirkko
Braunschweigin evankelisluterilainen maakirkko on yksi Saksan evankelisen kirkon jäsenkirkoista. Sen pääpaikka on Wolfenbüttelissä.
Kirkko on jaettu 12 rovastikuntaan ja 329 seurakuntaan. Vuoden 2019 lopussa kirkolla oli 320 900 jäsentä. Kirkko on myös Saksan yhdistyneen evankelisluterilaisen kirkon jäsen ja kuuluu luterilaiseen maailmanliittoon sekä Kirkkojen maailmanneuvostoon. Aluetasolla kirkko toimii Ala-Saksin evankelisten kirkkojen konfederaatiossa.
Braunschweigin evankeslisluterilaisen kirkon pääkirkko on Braunschweigin tuomiokirkko. Toinen tärkeä kirkko on Marienkirche Wolfenbüttelissä, joka toimi aikaisemmin herttuakunnan pääkirkkona. Maakirkolle kuuluu yhteensä 480 kirkkoa ja kappelia toiminta-alueellaan.
Maakirkon toiminta-alue
Braunschweigin evankelisluterilaisen maakirkon toiminta-alueeseen kuuluu osia historiallisesta Braunschweigista (vuoteen 1945), joka nykyisin kuuluu Ala-Saksin osavaltioon. Kirkko toimii osittain myös Blankenburg im Harz -alueella sekä Haldenslebenissä. Aikaisemmin kirkon alueeseen on kuulunut myös Holzmindenin ympäristö. Uutena alueena kirkkoon on liitetty Goslar ympäristöineen samoin kuin Salzgitterin kaupunki.
Historia
Braunschweigin alueen kristillinen historia ulottuu yli 1200 vuoden taakse. Varhaisimmat tunnetut kasteet toteutettiin Ohrumissa vuonna 780. Kaarle Suuri toi kristinuskon alueelle voimalla alistettuaan saksit. Vuoden 820 vaiheilla alueelle oli rakennettu kirkkoja ja luostareita sekä muodostettu Halberstadtin ja Hildesheimin hiippakunnat. Seuraavien vuosisatojen aikana alueelle rakennettiin suuria kirkkoja sekä useita sisterssiläisluostareita.
Vuonna 1528 Braunschweig hyväksyi reformaattori Johannes Bugenhagenin kirkkojärjestyksen. Kuitenkin herttua Henrik Nuorempi kukisti luterilaisuuden alueellaan ja vasta hänen poikansa, herttua Julius, saattoi luterilaisen reformaation voimaan alueellaan vuonna 1568. Vuosia myöhemmin Helmstedtin yliopistosta tuli luterilaisen ortodoksian linnake. 1600-luvun alussa Wolfenbütteliin rakennettu Marienkirche oli ensimmäinen Saksassa rakennettu suuri protestanttinen kirkko. Vuonna 1690 perustettiin Riddagshauseniin Saksan vanhin teologinen seminaari.
Vuodesta 1735 lähtien herttua Kaarle I sekä Johann Friedrich Wilhelm Jerusalem toimivat lähes 50 vuoden ajan valistuksen henkilöityminä Braunschweigin alueella. Jerusalem perusti Collegium Carolinumin, josta kehittyi Braunschweigin yliopisto.
1800-luvulla teollistuminen johti kasvaviin sosiaalisiin ongelmiin, joihin kirkko yritti puuttua erilaisilla avustusjärjestöillä. Keisarikunnan muuttuminen tasavallaksi oli sillä vaikutuksia myös kirkolle, sillä aiempi herttuakunta muuttui Braunschweigin vapaavaltioksi ja kirkko ja valtio erotettiin toisistaan. Vuonna 1922 saatiin valmiiksi muutokset kirkkojärjestykseen. Siitä lähtien on kirkolliskokous (Synode) ollut kirkon korkein päättävä elin, vaikka se olikin perustettu jo vuonna 1872. Muutoksen yhteydessä perustettiin kirkkoon myös piispan virka.
Kansallissosialistisena aikana suuri osa papistosta ja kirkollisista piireistä osoitti kannatustaan Adolf Hitlerin ajatuksille. Blankenburg am Harzista olleen Heinrich Lachmundin johdolla perustettiin Pastorien hätäliitto vastustamaan tuolloin piispana ollutta ja kansallissosialistien propagandan äänitorvena toiminutta Wilhelm Beyeä vastaan. Vuonna 1938, Hitlerin syntymäpäivänä, koko Braunschweigin papiston oli vannottava Hitlerille uskollisuutta Martinin kirkossa.
Toisen maailmansodan päätyttyä kirkko kohtasi vaikeuksia aloittaessaan toimintaansa uusissa olosuhteissa. Miehitysalueiden rajat kulkivat sen alueiden läpi ja edellinen piispa Helmuth Johnsen oli tapettu vuonna 1947 sotavankileirillä Jugoslaviassa. Alueelle saapui myös runsaasti pakolaisia ja kodittomia ihmisiä. Heillä oli kuitenkin myös kirkollista elämää elvyttävä vaikutus, sillä kirkon jäsenmäärä nousi heidän ansiostaan 460 000 hengestä 700 000 jäseneen.
Kirkko hyväksyi naispappeuden vuonna 1968.
Saksojen yhdistyessä kirkkoon liitettiin jälleen siihen aiemmin kuuluneet Blankenburg am Harz sekä Calvörden eksklaavi.
Jäsenmäärä ja hallinto
Kirkolla on 329 seurakuntaa. Vuoden 2018 lopussa niihin kuului 328 093 jäsentä. Hiippakunnan seurakunnat kuuluvat kahteentoista eri rovastikuntaan, jotka ovat:
Lähetystyö
Braunschweigin kirkolla on yhdessä Hannoverin ja Schaumburg-Lippen maakirkkojen kanssa lähetysjärjestö Ala-Saksin evankelisluterilainen lähetys.
Isoseppelvarpu
Isoseppelvarpu (Neillia tanakae) on ruusukasvien heimoon ja neillioiden sukuun kuuluva kasvilaji, joka on kotoisin Itä-Aasiasta.
Ulkonäkö ja koko
Isoseppelvarpu on pysty ja leveäkasvuinen kesävihanta pensas, joka kasvaa noin 2 metrin korkuiseksi ja yhtä leveäksi; vuotuinen kasvunopeus on 50 senttimetriä. Oksat ovat tiheitä ja säännöllisiä, kummaltakin puolelta kasvaa ohuita versoja. Juurakko koostuu suhteellisen harvoista, karkeista pääjuurista, jotka ovat levinneet laajalle alueelle. Silloin, kun kasvia lisätään pistokkaista, juurakosta kasvaa puumaisempi kuin siementaimilla. Kuori on alkuvaiheessa tummanruskeaa ja sileää, mutta muuttuu myöhemmin tummanharmaaksi ja kuoriutuu lopulta pois pitkinä nauhoina. Silmut ovat hajanaisia, irtoavia, soikeita ja punaruskeita. Lehdet ovat tavallisesti soikeita; niissä on kolme osaa, karkeasti hammaslaitainen reuna ja pitkä kärki. Suuret lehtilavat ovat munanmuotoisia. Yläpinta on tummanvihreä ja taittunut, kun taas alapinta on vaaleanvihreä. Ruskaväri vaihtelee oranssista punaiseen.
Kesä-heinäkuussa puhkeavat kukat kasvavat tertuissa. Yksittäiset kukat ovat kermanvalkoisia ja säännöllisiä, mutta hyvin pieniä. Hedelmä on karvainen tuppilo, joka kypsyy harvoin Tanskan oloissa.
Levinneisyys ja elinympäristö
Isoseppelvarpu kasvaa luonnonvaraisena Pohjois-Kiinan, Korean ja Japanin kosteissa vuoristometsissä, joissa se kasvaa aluskasvillisuuden seassa kuivassa, mineraalirikkaassa laavamaassa. Samoilla kasvupaikoilla kasvaa usein jalohortensiaa (Hydrangea macrophylla), japaninaralehteä (Eleutherococcus sieboldianus), kiiltopensasta (Aucuba japonica), japaninkellovaiveroa (Pieris japonica), köynnössorvarinpensasta (Euonymus fortunei var. vegetus), isokohtalonpensasta (Clerodendron trichotomum), isonietospensasta (Deutzia scabra) ja idänvarjoyrttiä (Pachysandra terminalis).
Anders Törnudd
Anders Törnudd, nimi aik. Andreas Pitzén (12. syyskuuta 1748 Tyrnävä – 22. syyskuuta 1820 Lohtaja) oli suomalainen kirkkoherra, kansanrunouden kerääjä ja runoilija. Hän otti uudeksi sukunimekseen Törnudd syntymäkuntansa Tyrnävän ruotsinkielisen nimen mukaan.
Törnuddin vanhemmat olivat Tyrnävän lukkari Tomas Pitzén ja Brita Andersdotter. Hän kävi Oulun triviaalikoulua ja pääsi ylioppilaaksi 1766. Hän opiskeli Turun akatemiassa ja hänet vihittiin papiksi 1772. Törnudd toimi Muhoksen kappalaisen apulaisena vuodesta 1772, Kuusamon kirkkoherran apulaisena vuodesta 1773, Ylistaron kappalaisen apulaiena vuodesta 1775 sekä Kauhajoen kappalaisena vuodesta 1783 ja Lohtajan seurakunnan kirkkoherrana vuosina 1802–1820.
Törnudd keräsi kansanrunoutta sekä kotiseudultaan Tyrnävältä että Pohjanmaalta (muun muassa Pyhän Henrikin surmavirren käsikirjoitus ja tyrnäväläisiä loitsuja). Hän kirjoitti myös 574 säkeisen suomenkielisen runomuotoisen puheen jonka hän esitti 1772 Pohjalaisessa osakunnassa kuningas Kustaa III:n kruunajaisjuhlallisuuksien yhteydessä.
Katalyyttinen sykli
thumb|right|250px|Katalyyttinen sykli, jossa lähtöaineista A ja B syntyy tuotetta C katalyytin catalyst avulla.
Katalyyttinen sykli on kemiallisten reaktioiden kehä, johon liittyy reaktioita ylläpitävä katalyytti. Katalyyttisiä syklejä esiintyy mm. biokemiassa, materiaalien valmistuksessa ja organometallikemiassa. Monesti katalyyttisessä syklissä eli kierrossa esikatalyytti muuttuu katalyytiksi. Esimerkiksi Monsanto-prosessi, Wacker-prosessi ja Heck-reaktio ovat katalyyttisia syklejä.
Goran Janus
Janus osallistui urallaan yksiin, vuoden 1991 MM-kilpailuihin, joissa hän sijoittui suurmäen kilpailussa sijalle 22 ja normaalimäessä sijalle 49. Lentomäen MM-kilpailuihin Janus osallistui kerran, vuonna 1992, ollen 26:s.
Janus kilpaili maailmancupissa vuodet 1989–1992. Hänen paras sijoituksensa oli kahdeksas tila helmikuulta 1991 Kulmin lentomäkikilpailusta. Viisi vuotta viimeisen maailmancup-osakilpailunsa jälkeen, vuonna 1997, Janus hyppäsi Planicassa silloisen Slovenian ennätyksen 205,5 metriä. Tuo ennätys kesti kolme vuotta.
Uransa jälkeen, vuodet 2003–2011, Janus toimi Slovenian mäkimaajoukkueen apuvalmentajana. Vuonna 2011, päävalmentaja Matjaž Zupanin siirryttyä Ranskan valmentajaksi, tuli Janusista päävalmentaja.
Avaruuden arvoitukset
Avaruuden arvoitukset on viisiosainen nuortenkirjasarja, jonka on kirjoittanut ruotsalainen lasten- ja nuortenkirjailija George Johansson. Kirjoista on suomennettu kolme ensimmäistä. Kirjojen nimet ovat Hyvästi maapallo (Uppbrott från jorden, 1979), suomeksi 1981, Uusi kotiplaneetta (Planetjakten, 1980), suomeksi 1982, Tuntematon planeetta (På okänd planet 1982), suomeksi 1983, Datorernas död (1983) ja Barn av Andromeda (1986). Kirjat sijoittuvat sata vuotta ilmestymisaikojaan myöhemmäksi. Ensimmäisessä kirjassa on kertojana päähenkilö Len Renberg, toisissa ulkopuolinen.
Kirjasarja julkaistiin uudelleen alkuperäiskielellä 2019-2021 välisenä aikana. Toinen osa, Uusi kotiplaneetta, poistettiin aikaisemmista uusintapainoksista kirjailijan pyynnöstä, mutta tarinan osia on lisätty kolmannen osan, Tuntemattoman planeetan vuoden 2020 painokseen.
Hyvästi Maapallo
Hyvästi Maapallo -kirjassa Maapallo on aivan erilainen kuin nykyään. Maapallo on saastunut lähes asuinkelvottomaksi, joten lähes kaikki ihmiset asuvat muilla planeetoilla. Vain kourallinen asuu Thulessa Grönlannissa. Morning star -avaruusaluksen kapteeni Len Renberg kohtaa tuntemattoman voiman Omin, joka pyytää häntä muuttamaan jonkun naisen kanssa Andromeda-galaksiin. Renberg ihmettelee, kuinka hän ja joku nainen voisivat sinne päästä. Om kertoo voivansa ajatella heidät sinne, sillä "Avaruudessa ajatus on sekä aikaa että välimatkaa voimakkaampi". Om ajatteleekin Renbergin ja tämän rotellissa (rakettihotellissa) Titanilla tapaaman Amalthean Andromeda-galaksiin.
Uusi kotiplaneetta
Uusi kotiplaneetta -kirjassa Len ja Amalthea laskeutuvat ihmisiä muistuttavien olentojen asuttamalle ja muutenkin Maata muistuttavalle Terra-planeetalle, joka on kuin Maa 1900-luvulla, Yhdistyneet kansakunnat -nimiseen valtioon, joka muistuttaa Yhdysvaltoja ja jonka kansalaiset ovat ylimielisiä planeetan muita asukkaita kohtaan. He vihaavat erityisesti konwoijeja, ryhmää, jonka ajatukset muistuttavat kommunismia. He tapaavat siellä Polaro Onyxin, joka on joutunut vaikeaan elämäntilanteeseen muun muassa vaikean avioliittonsa takia ja haluaa lähteä Lenin ja Amalthean mukaan. Len ja Amalthea suostuvat tähän, ja Len kutsuu Onyxia "liftariksi". He laskeutuvat toiselle Maata muistuttavalle planeetalle, joka on kuin Maa ennen merkittävien sivilisaatioiden syntymistä.
Tuntematon planeetta
Tuntematon planeetta -kirjassa Polaro Onyx kuolee Uudessa Maassa, kun Morning Star räjähtää. Len ja Amalthea yrittävät elää alkeellisella kulttuuritasolla. He keksivät uudelleen asioita, jotka maapallolla keksittiin muinaisuudessa. He kohtaavat planeetalla asuvia ihmistä muistuttavia älyllisiä olentoja. Amalthea tulee raskaaksi, ja kun hänen synnyttämisensä aika tulee, yksi näistä olennoista, vanha naaraspuolinen, tulee toimimaan kätilönä. Lapsi on tyttö, jolla on kuusi varvasta kummassakin jalassa.
Delfoin sibylla
thumb|180px|[[Michelangelo, Delfoin sibylla. Fresko Sikstuksen kappelissa Vatikaanissa, n. 1508–1512.]] Delfoin sibylla oli antiikin aikana Apollonin pyhäkköalueella Delfoissa Kreikassa toiminut sibylla eli naispuolinen ennustaja. Delfoin sibyllaa, joka oli yksityishenkilönä toiminut ennustaja, ei tule sekoittaa Delfoin oraakkeliin ja sen ennuspapitar Pythiaan, joka oli eri instituutio.
thumb|left|180px|Niin kutsuttu ”Sibyllan kivi” Delfoissa. Pausanias kertoo kahdesta paikalla toimineesta myyttisestä sibyllasta. Varhaisempi ennustajatar oli ensimmäinen paikalla ennustuksia laulanut nainen ja sai sibyllan nimen libyalaisilta. Häntä pidettiin Zeuksen ja Lamian tyttärenä. Toinen, myöhempi Herofile-niminen ennustajatar toimi Delfoissa, mutta myös Samoksella, Kolofonissa ja Deloksella. Itse hän kutsui itseään Apollonin vihityksi puolisoksi, sekä välillä Apollonin sisareksi Artemiiksi ja välillä tyttäreksi. Toisaalta hän sanoi olleensa myös kuolevaisen miehen ja kuolemattoman nymfin tytär. Myös hänen kerrottiin eläneen varhain, koska hän oli ennustanut Troijan sodan. Pausaniaan mukaan deloslaiset muistivat Herofilen Apollonille kirjoittaman hymnin.
Delfoin arkeologisella alueella on kivi, jota kutsutaan ”Sibyllan kiveksi”. Se sijaitsee oraakkelin toimintapaikan Apollonin temppelin eteläpuolella Sikyonilaisten aarrekammion ja Ateenalaisten stoan välissä. Pausaniaan mukaan paikalliset olivat kertoneet Herofilen laulaneen ennustuksensa sen päältä.
HMS Queenborough
HMS Queenborough on ollut kuuden Britannian Kuninkaallisen laivaston aluksen nimenä.