cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vasa (laiva)
Valmistus
Työn edetessä ilmeni vaikeuksia. Esimerkiksi eräässä vaiheessa rakentaminen hidastui, sillä telakalle ei ollut tuotu tarpeeksi puutavaraa. Vasaa varten piti kaataa tuhatkunta tammea. Kuninkaan käskystä alukseen rakennettiin ylimääräinen toinen tykkikansi, jolloin laivan alkuperäisiä pohjapiirroksia jouduttiin muuttamaan, mikä aiheutti laivanrakentajille ongelmia, sillä rakennustyöt oli silloin jo aloitettu.
Vasa valmistui 1626, vaikka laivan neitsytmatka tapahtuikin vasta kaksi vuotta myöhemmin. Valmistuessaan laiva oli suurimpia sotalaivoja Euroopassa. Kolmikantisen aluksen pituus oli 69 metriä (vesilinjassa 46,5 metriä) ja korkeus kölistä mastonhuippuun 52 metriä. Vasa painoi noin 1 200 tonnia ja oli varustettu 64 järeällä kanuunalla.
Ajan tavan mukaisesti laiva oli koristeltu lukuisin veistoksin, ja siitä oli määrä tulla paitsi Ruotsin laivaston suurin ja voimakkain myös kaunein. Laivan patsaat ja veistokset esittivät muun muassa Raamatun hahmoja, kreikkalaisen jumaltaruston sankareita ja muinaisen Rooman valtakunnan keisareita. Nelimetrinen loikkaava leijona keulakuvana symboloi suurvalta-asemaan kohonneen kuningaskunnan mahtia. Vanhojen merimiesuskomusten mukaan koristeiden tarkoituksena oli suojella laivaa tuholta, mutta todellisuudessa niiden tuoma valtava ylipaino oli osasyy laivan uppoamiseen. Mahdollinen lisäsyy uppoamiseen oli laivan vinous, jonka epäillään johtuneen ruotsalaisten ja hollantilaisten puuseppien erilaisista mittayksiköistä. Tutkijoiden mukaan erilaisten mittayksiköiden käyttö saattoi olla syy laivan epäsymmetrisyyteen ja sitä kautta uppoamiseen.
Neitsytmatka
Aluksen uppoamisesta kuultuaan kuningas Kustaa II Aadolf kirjoitti kirjeen, jossa hän määräsi laivan uppoamisesta vastuussa olevia rangaistaviksi. Uppoavasta laivasta pelastunut aluksen kapteeni Söfring Hansson pidätettiin, mutta hänet todettiin syyttömäksi ja vapautettiin ilman rangaistusta.
Vasan uppoamissyy oli liian ylhäällä ollut painopiste, minkä vuoksi pienikin kallistuminen riitti kaatamaan laivan. Rakentamisen aikana tehtyjen aikataulu-, koko- ja aseistusmuutosten vuoksi aluksen painolasti oli yksinkertaisesti liian kevyt, eikä sitä tilanpuutteen vuoksi voinut lisätä, joten laiva ui liian korkealla. Aluksen on arvioitu olleen niin kiikkerä, että se olisi voinut kaatua tuulen ollessa vain 2 m/s.
Hylyn nosto
pienoiskuva|vasen|Vasasta löytyneitä [[kanuunankuula|kanuunankuulia]] Vasan kallisarvoiset pronssista taotut kanuunat nostettiin hylystä sukelluskellojen avulla jo vuosina 1663–1665. Työn tekivät Albreckt von Treilebenin ja Andreas Peckellin johtamat ruotsalais-suomalaiset ryhmät. Silloisella tekniikalla hylkyä ei vielä kyetty nostamaan, joten se jätettiin rauhaan.
Ruotsalainen merihistorioitsija Anders Franzén löysi 1956 Tukholman edustalta meren pohjasta puulaivan, joka myöhemmin osoittautui Vasaksi. Franzén oli etsinyt hylkyjä merestä veneellä ja vaijerin päässä olevalla puukairalla. Hän oli 1950-luvun alkupuolella oivaltanut, ettei Itämeressä elä uponneiden laivojen puuta syövää laivamatoa. Itämerestä saattaisi siten löytyä vanhoja puurunkoisten alusten hylkyjä, jotka eivät muualla ole säilyneet. Franzénin käyttämän kairan osuessa meren pohjalla olevaan puurakennelmaan jää kairaan pintaan nostettavaksi osa puuta. Järjestelmällisellä kairan meren pohjaan laskemisella ja nostamisella Franzén arveli löytävänsä Vasan tai muita puurunkoisia aluksia, joita Tukholman edustalle oli uponnut.
Hylyn tunnistuksen ja monien nostoyritysten jälkeen Vasa onnistuttiin viimein 24. huhtikuuta 1961 nostamaan pinnalle. Alus vietiin heti tukholmalaiselle kuivatelakalle, missä sitä kunnostettiin ja tutkittiin. Tutkijat ovat yleisesti sitä mieltä että alus on 1600-luvun parhaiten säilynyt laiva, koska laivamadot eivät ole vaurioittaneet hylkyä.
Higurashi no naku koro ni
Higurashi no Naku Koro ni (ひぐらしのなく頃に, "Kaskaiden laulaessa") on 07th Expansion -nimisen doujinryhmän tuottama pelisarja, jonka pohjalta on tehty myös draama-CD:itä, manga- ja animesarjat sekä elokuva.
Alkuperäiset pelit ovat visual novel -pelejä, jotka käsittelevät omituisia sarjamurhia. Pelien pelimoottori on NScripter. Aluksi pelejä myytiin vain juhlatapahtumien yhteydessä, mutta vuoden 2004 toukokuussa tieto sarjasta alkoi levitä, jolloin ennenäkemättömän oudon murhaskenaarion tarjoamista peleistä tuli kuuma puheenaihe. Peleistä tuli yli sadantuhannen myydyn kopion avulla TYPE-MOONin Tsukihimen kaltainen hitti. 07th Expansionin edustaja Ryukishi07 (竜騎士07) on kirjoittanut pelin tarinan ja hoitanut hahmosuunnittelun. Animen ensimmäinen kausi, Higurashi no Naku Koro Ni (ひぐらしのなく頃に), aloitettiin 4.4.2006 ja siihen tuli 26 jaksoa. Seuraava kausi, Higurashi no Naku Koro Ni Kai alkoi 6.7.2007 ja siihen taas tuli 24 jaksoa. Tammikuussa 2009 Studio DEEN valmisti 5-osaisen OVA:N, Higurashi no Naku Koro Ni Rein. Juuri parhaillaan on menossa toinen OVA, Higurashi no Naku Koro Ni Kira Higurashin 10-vuotias syntymäpäivien takia.
Vasa (laiva)
Hylyn nosto
Laivasta ja sen lähistöltä löytyi yli 26 000 esinettä. Näihin kuuluvat aluksen kaikki kuusi purjetta ja yli 700 patsasta. Alun perin patsaat oli kiinnitetty laivan runkoon, mutta vuosisatojen aikana pultit ruostuivat olemattomiin ja patsaat putosivat merenpohjaan. Vasasta löytyneet esineet olivat säilyneet erittäin hyvin. Itse asiassa laivasta löytyneet vaatteet olivat niin hyväkuntoisia, että niitä voisi yhä pitää yllä.
Higurashi no naku koro ni
Tarina
Sijaintipaikkana on pieni, alle 2000 asukkaan Hinamizawan syrjäinen kylä. Aikoinaan kylän lähelle oltiin rakentamassa patoa, joka olisi hukuttanut koko kylän alleen, mutta kyläläisten yhteistoiminnalla padon rakennusta onnistuttiin viivästyttämään. Tapauksen seurauksena kylän yhteishenki on edelleen vahva. Padon rakentamissuunnitelman epämääräiseksi ajaksi jäädyttämisen jälkeen on kulunut viisi vuotta, ja on Shouwa-kauden vuosi 58 (1983). Maebara Keiichi muuttaa kylään vanhempiensa tilanteen takia. Ystävällisen luonteensa ansiosta hän saa nopeasti ystäviä uudessa koulussaan. Tämän jälkeen hän elää rauhassa, kunnes eräänä päivänä odottamatta watanagashi-juhlan päivänä kaikki muuttuu. Aikaisempana neljänä vuotena watanagashi-juhlan päivänä tapahtui murhia, joita sanottiin "omituisuuteen tähtääviksi".
Hahmot
Higurashi no Naku Koro Nissä on yhteensä seitsemän päähenkilöä, joista yksi ilmestyy vasta toisella kaudella. Koko sarjan päähahmo on kuitenkin Keiichi Maebara, joka muuttaa Hinamizawaan vanhempiensa kanssa.
Anime
Anime esitettiin vuoden 2006 huhtikuusta syyskuuhun. Sarjalle on myös jatko sarjat Higurashi no Naku Koro ni Kai, "Vastaus" ja Higurashi no Naku Koro ni Rei sekä Higurashi no Naku Koro Ni Kira.
Vasa (laiva)
Kunnostus
Veden saasteissa oli paljon rikkiä, mikä ilman hapen vaikutuksesta alkoi muuttua syövyttäväksi rikkihapoksi. Prosessi on yhä käynnissä. Konservoijilla onkin runsaasti työtä Vasan säilyttämiseksi nykykunnossa. Merkittävin ja tärkein laivan kuntoa ylläpitävä tekijä on kuitenkin Vasa-museossa tarkkaan vakiona pysyvä ilmasto.
Higurashi no naku koro ni
Alku- ja loppumusiikit
Alkumusiikki Loppumusiikki
Vasa (laiva)
Kunnostus
13 500 osasta koottu Vasa on nykyisin Tukholman Vasa-museossa, jonka rakennuslupa myönnettiin vuonna 1981. Jopa 384 arkkitehtia esitteli näkemyksiään museosta ja sen sijainnista. Suunnittelukilpailun voitti arkkitehtipari Göran Månsson ja Marianne Dahlbäck. Museon rakennustyöt aloitettiin 2. marraskuuta 1987, ja museo avattiin yleisölle 15. kesäkuuta 1990.
Jäynä
Vasan nostoon liittyy myös yksi Suomen kaikkien aikojen tunnetuimmista teekkarijäynistä, jossa laivan kannelle vietiin ennen nostoa pieni Paavo Nurmen juoksijapatsas.
Mako (yritys)
Mako Osakeyhtiö, alun perin Osakeyhtiö Palokalusto, on vuonna 1920 perustettu suomalainen perheyritys.
Yrityksen perusti kauppaneuvos Georg Masalin. Vuonna 1930 nimi muutettiin muotoon Oy Masalin & Co Ab, ja vuonna 1937 Oy Masalin ja Kumpp. Mako Osakeyhtiö -nimi otettiin käyttöön vuonna 1961 ja vuodesta 1993 alkaen Mako Osakeyhtiö on ollut osa Mako-ryhmää. Siihen kuuluvat Mako Osakeyhtiön lisäksi Oy Veljekset Kulmala Ab, Antskogin ruukki ja Heteka Oy.
Yhtiön ja samaan yhtiöryhmään kuuluvien muiden yritysten pitkäaikainen toimitusjohtaja, samoin kuin osakas, oli kauppaneuvoksen arvonimen saanut Richard Lindgren.
Prinsessa Ruusunen (vuoden 1987 elokuva)
Prinsessa Ruusunen on vuonna 1987 valmistunut yhdysvaltalainen fantasiaelokuva, joka perustuu Charles Perrault’n klassikkosatuun. Elokuvan on ohjannut David Irving, ja sen pääosissa nähdään Morgan Fairchild, Tahnee Welch, Nicholas Clay ja Sylvia Miles. Elokuva on esitetty Suomen televisiossa joulukuussa 1990. Se on julkaistu myös videona ja DVD:nä.
46P/Wirtanen
pienoiskuva|46P/Wirtanen, kuvattu 12.12.2018. Komeetta 46P/Wirtanen on nimetty löytäjänsä Carl A. Wirtasen mukaan, joka työskenteli Lickin observatoriossa. Komeetta ohittaa Maan joulukuussa 2018 ja oli kirkkaimmillaan 17. joulukuuta. Komeetta on halkaisijaltaan kilometrin mittainen, ja se on jäästä ja sorasta koostuva löyhä kappale.
The Devin Townsend Band
The Devin Townsend Band (lyh. DTB) on vancouverilainen progressiivista metallia soittava yhtye Kanadasta. Strapping Young Ladin laulaja/kitaristi Devin Townsend on tunnettu soolourastaan ja ero aikaisempien levyjen ja DTB:n tuotannon välillä on kokonaan eri miehitys. Aikaisemmilla levyllä Devin käytti soittajina mm. Strapping Young Ladin Gene Hoglania ja Jed Simonia, mutta halusi luoda selvän pesäeron näiden kahden yhtyeen välille vuonna 2003 julkaistun Accelerated Evolutionin kohdalla. Devin kokosi uuden miehistön paikallisista demoyhtyeistä, kuten Ten Ways For Sunday, God Awakens Petrified ja Evenlight.
Aiheesta muualla
The Devin Townsend Band
Pilvimerikaali
Pilvimerikaali (Crambe santosii, tunnetaan myös nimellä palmanmerikaali) on ristikukkaiskasvien heimoon kuuluvan merikaalien kasvisuvun monivuotinen laji. Se kasvaa Kanariansaarilla La Palmalla ja La Gomeralla kotoperäisenä eli endeemisenä.
Pilvimerikaalin on nimetty espanjalaisen kasvitieteilijä Arnoldo Santos Guerran mukaan. Hänen sukunimestään tulee lajin nimi santosii tieteelliseen nimeen.
Apisai Ielemia
thumb|Apisai Ielemia Apisai Ielemia (19. elokuuta 1955 – 19. marraskuuta 2018) oli tuvalulainen poliitikko ja maansa entinen pääministeri. Hän oli kotoisin Vaitupun atollilta, jota hän edusti maan parlamentissa.
Pilvimerikaali
Varsi ja lehdet
Pilvimerikaali on suurimpia lajeja merikaalien suvussa. Se voi kasvaa 4 metriä korkeaksi. Sen lehdet saattavat olla noin 50 senttimetriä pitkät, lehtilapa on kolmiomainen.
Apisai Ielemia
Ielemia voitti 3. elokuuta 2006 järjestetyt vaalit. Hän astui pääministerin virkaan 14. elokuuta, jolloin hänestä tuli myös maansa ulkoministeri. Hän toimi pää- ja ulkoministerinä 29. syyskuuta 2010 asti, jolloin hänen seuraajakseen valittiin Maatia Toafa. Toafa oli myös hänen edeltäjänsä kummassakin virassa.
Pilvimerikaali
Kukat ja hedelmät
Pilvimerikaalilla on harsu latvassa oleva kukinto, jonka halkaisija voi olla yli metrin. Sen kukat on pieniä sekä valkoisia, ja ne ovat kukinnossa yksittäin.
Kasvupaikat ja levinneisyys
Pilvimerikaalia kasvaa Kanariansaarilla La Palmalla ja La Gomeralla laurisilvametsissä. Se on näiden saarien endeeminen laji. Sitä esiintyy vyöhykkeellä joka ulottuu 500 metrin korkeudesta 1 200 metriin.
Inkavaltion valloitus
thumb|250px Inkavaltion valloitus alkoi 1532 kun espanjalainen konkistadori Francisco Pizarro saapui inkavaltakuntaan. Hänellä oli vain pieni sotilasjoukko, mutta hän sai apuvoimia inkahallintaan tyytymättömistä intiaaniheimoista. Inkavaltakuntaa olivat heikentäneet jo ennalta sisällissota ja tautiepidemiat. Espanjalaiset valloittivat ja hävittivät inkojen pääkaupungin Cuscon nopeasti ja nujersivat viimeisenkin vastarinnan 1572.
Taustaa
Inkahallitsija Huayana Capacin kuoltua 1527 hänen poikansa Huáscar ja Atahualpa yrittivät aluksi johtaa valtakuntaa yhdessä. Se ei kuitenkaan onnistunut, ja heidän välilleen puhkesi vallanperimyssota. Huáscar hallitsi pääkaupunki Cuscoa ja Atahualpa pohjoisempaa Quitoa. Sisällissota ratkesi Atahualpan eduksi 1532 ja Huáscar otettiin vangiksi.
Valloitus
Espanjalainen konkistadori Francisco Pizarro saapui sisällissodan repimään inkavaltioon vuonna 1532 vain 180 miehen kanssa. Hän vangitsi kuningas Atahuallpan houkuttelemalla hänet kohtaamaan espanjalaiset aseettomana ja myöhemmin surmautti hänet saamistaan lunnaista huolimatta. Espanjalaiset onnistuivat valloittamaan koko inkavaltakunnan, mihin oli monta syytä: Espanjalaisten aseistus oli ylivoimaista inkoihin nähden. Atahuallpa ei ollut suosittu etenkään Cuscossa, josta espanjalaiset saivatkin taistelijoita puolelleen. Inkavaltion provinssitkin olivat tyytymättömiä tyrannimaisiin inkoihin ja taistelivat espanjalaisten puolella. Valtakunnan laajeneminen oli samalla heikentänyt sen taloutta, koska työveroja ei enää kattavasti voitu periä kansoilta. Lisäksi oli paljon inkoja jo kuollut Euroopasta tulleisiin sairauksiin, joihin intiaaneilla ei ollut vastustuskykyä. Valtakunnan valloitus onnistuikin melko vaivatta, ja espanjalaisvallan varmistivat Kastiliasta myöhemmin saapuneet lisäjoukot.
Espanjalaiset ryöstivät Cuscon ja rakensivat uuden kaupungin sen paikalle. He asettivat inkojen nimelliseksi hallitsijaksi Manco II:n, joka kuitenkin johti inkat kapinaan 1536. Epäonnistuneen kapinan jälkeen inkat vetäytyivät vuoristoseuduille ja jatkoivat sissisotaa espanjalaisia vastaan. Inkojen viimeinen johtaja Túpac Amaru kukistui 1572, kun espanjalaiset valloittivat viimeisen itsenäisen inkakaupungin Vilcabamban. Espanjalaiset käyttivät intiaaniseutujen hallitsijoina paljolti samoja menetelmiä kuin inkatkin, mutta heidän kovat vaatimuksensa johtivat useisiin intiaanikapinoihin.
Roosa Kosonen
Roosa Kosonen (s. 13. helmikuuta 2000) on suomalainen koripalloilija. Hän on pelannut naisten Korisliigassa kaudesta 2016–2017 alkaen.
Kosonen on lappeenrantalaisseura Catzin kasvatti. Hän nousi naisten Korisliigassa pelaavaan Catzin edustusjoukkueeseen kaudella 2016–2017 ja pelasi tuolloin runkosarjassa 17 ottelussa keskimäärin yli yhdeksän minuuttia ja pudotuspeleissä kuudessa ottelussa keskimäärin yli 11 minuuttia. Catz saavutti kauden päätteeksi SM-pronssia. Kaudella 2017–2018 Kosonen pelasi 27 runkosarjaottelussa keskimäärin yli 22 minuuttia ja kymmenessä pudotuspelissä lähes saman verran. Joukkue saavutti SM-hopeaa. Kaudella 2018–2019 Kososen vastuu oli lisääntynyt niin, että hän pelasi 27 runkosarjaottelussa keskimäärin yli 32 minuuttia ja 11 pudotuspelissä hieman alle 32 minuuttia. Runkosarjassa hän teki ottelua kohden 8,0 pistettä ja otti 5,7 levypalloa. Pudotuspeleissä hänen vastaavat lukemansa olivat 8,5 ja 4,9. Catz saavutti jälleen SM-hopeaa.
Air Inuit
pienoiskuva|Air Inuitin pääkonttori Dorvalissa. Air Inuit on lentoyhtiö pohjoisessa Kanadassa. Sen pääkonttori sijaitsee Montrealin suurkaupunkialueen Dorvalin kaupungissa Québecin provinssissa. Yhtiön kotikenttänä toimii Kuujjuaqin lentoasema, ja muita tärkeitä solmukohteita ovat Montrealin kansainvälinen lentoasema ja La Grande Rivièren lentoasema. Kaikkiaan yhtiöllä on 21 reittikohdetta pohjoisessa Kanadassa. Yhtiö kuljettaa lentorahtia ympäri Pohjois-Amerikkaa.
Roosa Kosonen
Kosonen on pelannut Suomen 16-vuotiaiden maajoukkueessa 20 ottelua ja 18-vuotiaiden maajoukkueessa 22 ottelua.
Air Inuit
Kohteet
Air Inuitilla on reittiliikennettä seuraaviin kohteisiin. (päivitetty syyskuussa 2009:
Laivasto
Air Inuitin laivasto koostuu seuraavista lentokoneista (päivitetty: syyskuussa 2009):
Kuhmon kaupunginkirjasto
Kuhmon kaupunginkirjasto on kainuulaisessa Kuhmon kaupungissa toimiva yleinen kirjasto.
Kuhmon kirjaston historia ulottuu vuoteen 1880. Tuolloin kuntakokous perusti seurakuntaan lainakirjaston Suomen suuriruhtinas Aleksanteri II:n 25-vuotisen hallituskauden kunniaksi. Ensimmäisenä kirjastonhoitajana toimi Tuupalan postinhoitaja Sofia Swan. Kirjasto sijaitsi vuosien varrella muun muassa kansakoululla, Korpilinnassa, paloaseman pyöreässä tornissa ja paloaseman kylkeen rakennetussa tilassa.
Nykyinen Kuhmon kirjasto- ja konserttitalorakennus Atalante on arkkitehtitoimisto Nurmela-Raimoranta-Tasan suunnittelema ja se valmistui aiemman Tuupalan saunan  paikalle vuonna 1988. Avoimen arkkitehtuurikilpailun (1984) voittaneen, postmodernismia edustavan rakennuksen pääarkkitehtina oli Jyrki Tasa.
Kirjastorakennuksen toimintojen ja tapahtumien ohella kaupunginkirjasto palvelee erityisesti kirjastoauton ja verkkokirjaston välityksellä. Lisäksi koronapandemian (2020-) aikana Kuhmon kaupunginkirjasto on kehittänyt ja saanut suosiota kirjakassipalvelunsa vuoksi.
Shoegazing
Shoegazing tai shoegaze on vaihtoehtorockin tyylisuuntaus, joka kehittyi Isossa-Britanniassa 1980-luvun loppupuolella. Tyylisuunnan nimi (suom. kenkiin tuijottelu) viittaa esiintyjien usein poissaolevaan olemukseen ja soittajien efektipedaaleihinsa keskittymiseen.
Shoegazingille ominaista on monien efektipedaalien käyttäminen kitaroissa sekä laulumelodiat, jotka sulautuivat soittimilla tuotettuihin omaperäisiin ääniin. 2000-luvulla kiinnostus tyylisuuntaa kohtaan on kasvanut jonkin verran, ja on syntynyt nu gaze -yhtyeitä, jotka ovat ottaneet vaikutteita shoegazingin lisäksi muun muassa elektronisesta ja indie rock -musiikista.
Tyyli ja alkuperä
Shoegazingille tyypillisiä seikkoja ovat särötetyt kitaraäänet (joskin myös puhtaampia ääniä käytetään runsaasti), borduna-tyyliset riffit ja "wall of sound" -tyylinen äänivalli, jossa kaikki instrumentit sulautuvat toisiinsa, pyrkien luomaan yhtenäisen äänimaiseman.
right|thumb| Shoegaze-pioneeri My Bloody Valentine esiintymässä The Roundhousella Lontoossa. Laulu ei monista muista pop- ja rockmusiikin genreistä poiketen ole korostuneessa asemassa, vaan toimii ikään kuin instrumenttina muiden joukossa. Yleensä se on silti selkeästi melodista. Lead-kitaramelodioita käytetään jonkun verran, mutta ne eivät ole kovin suuressa asemassa. Monissa shoegazingin vaikutteina toimineissa tyylisuunnissa käytetään rumpukonetta, mutta shoegazing-yhtyeissä on useimmiten oikea rumpali.
Ensimmäisen kerran termiä shoegaze käytti Sounds-lehden arvostelija kommentoidessaan tuolloin uuden Moose-yhtyeen esiintymistä; yhtyeen laulaja Russel Yates luki kappaleiden sanoitukset esiintymislavan lattiaan teipatusta lapusta. Toinen musiikkilehti NME otti sittemmin termin vakituiseen käyttöön viitaten sillä shoegazing-yhtyeiden kitaristien taipumukseen keskittyä säätämään lattialla olevia efektilaitteitaan kappaleiden aikana.
Vaikutteet
Tyylisuunnan edelläkävijöiksi nimetään useimmiten Cocteau Twins, The Jesus and Mary Chain ja My Bloody Valentine - tosin näidenkin yhtyeiden musiikkia on jälkeenpäin kutsuttu shoegazingiksi.
Ensimmäiset shoegaze-yhtyeet (kuten Chapterhouse, Lush, Moose, Ride ja Slowdive) ottivat suurissa määrin vaikutteita etenkin My Bloody Valentinelta. Muut tyylisuunnan edustajat ovat nimenneet vaikutteikseen muun muassa The Velvet Undergroundin, Sonic Youthin, Hüsker Dün, Spacemenin, The Chameleonsin, The Curen, Bauhausin Galaxie 500:n, ja The Smithsin.
2000-luvulla shoegazingia edustavat esimerkiksi Autumn's Grey Solace ja Asobi Seksu.
The New Classic
The New Classic on australialaisräppäri Iggy Azalean debyyttialbumi. Sen julkaisivat Island Records Yhdysvalloissa ja Virgin EMI Records Isossa-Britanniassa sekä sidoksissa olevat levy-yhtiöt muissa maissa 21. huhtikuuta 2014. Azalea tuli tunnetuksi sen jälkeen kun hän julkaisi debyytti mixtapen, Ignorant Artin ja liittoutumalla sen jälkeen yhdysvaltalaisräppäri T.I.n sekä hänen Hustle Gang-levy-yhtiön kanssa. Azalea mainitsi ensimmäisen suunnitelmansa albumiansa varten joulukuussa 2011, mutta lukuisten viivästysten ja levy-yhtiön kanssa olleiden erimielisyyksien takia Azalea lopulta levy-yhtiötä Island Def Jam Music Groupiin (nykyään jakaantunut). Albumi ylsi Suomen virallisen listan sijalle 24.
Staffordshirenbullterrieri
Staffordshirenbullterrieri (Staffordshire Bull Terrier) on englantilainen koirarotu. Englannin kennelklubi rekisteröi rodun vuonna 1935. Suomeen ensimmäiset staffit tulivat vuonna 1964. Nykyisin rotu on Suomessa terrieriryhmän toiseksi suosituin.
Ulkonäkö
Staffordshirenbullterrieri on lihaksikas ja vahvarakenteinen terrieri, jonka helppohoitoinen karvapeite on lyhyttä ja sileää. Sallitut värit ovat punainen, vaalea ruskeankeltainen, valkoinen, musta tai sininen tai mikä hyvänsä näistä väreistä valkoisen kanssa. Mikä tahansa juovikas (brindle) sävy tai juovikas valkoisen kanssa. Musta punaisin merkein (black and tan) ja maksanväri ovat erittäin epätoivottavia.
Alkuperä
Rotu kehitettiin alun perin 1800-luvulla Englannissa koirataisteluita varten. Se syntyi lisäämällä bulldoggiin terrieriverta, erityisesti mustaruskeaa englanninterrieriä. Lopputuloksena saatiin yhdistettyä bulldoggin voima, sitkeys ja peräänantamattomuus sekä terrierin nopeus ja ketteryys. Etuliitteen nimeensä tämä paikallinen rotu sai Staffordshiren hiilikaivosalueen kaivosmiesten ja ketjuntekijöiden mukaan, joiden ansiosta se on yhä olemassa. Nykyään staffi on yksi Englannin suosituimmista roduista. Suomeen ensimmäiset staffordshirenbullterrierit tuotiin vuonna 1964.
Sukulaisrodut
1860-luvulla englantilainen James Hinks kehitti näyttelytarkoituksiin valkoisen bullterrierin. Samoihin aikoihin alkuperäisiä "bull-and-terriereitä" vietiin Yhdysvaltoihin, missä ne jalostettiin suuremmiksi kuin alkuperäistyyppi. Nykyään ne tunnetaan nimillä amerikanpitbullterrieri ja amerikanstaffordshirenterrieri.
Luonne ja käyttäytyminen
Staffordshirenbullterrieri eli staffi, kuten sen kotoinen lempinimi kuuluu, on tyypillisimmillään vahvahermoinen ja ihmisrakas. Se on ihanteellinen perhekoira avoimen, ihmisystävällisen ja toiminnanhaluisen luonteensa ansiosta. Lasten kanssa se on omassa elementissään. Vahtikoiraksi rotu sopii korkeintaan vain uskottavan ulkonäkönsä puolesta. Toisiin koiriin staffi ei yleensä suhtaudu yhtä suopeasti kuin ihmisiin, joten pentuajan sosiaalistaminen on tehtävä huolella, kuten toki jokaisen rodun kohdalla. Jo hallittavuuden kannalta on näinkin vahvan koiran oltava kunnolla koulutettu arjen tarpeisiin. Staffin liikunnantarve on suuri ja se onkin aktiivisen, paljon ulkoilevan perheen koira. Staffin toivottuihin luonteenpiirteisiin ei kuulu haukkuherkkyys.
Harrastukset
Helpoin mahdollinen koulutettava staffordshirenbullterrieri ei välttämättä ole, mutta haasteista pitävälle kouluttajalle kehityskelpoinen rotuvalinta vaikkapa tottelevaisuutta ajatellen. Agilityssä staffit ovat osoittautuneet kömpelöstä ulkomuodostaan huolimatta yllättävän nopeiksi ja ketteriksi harrastuskavereiksi.
Terveys
1960–1980-luvuilla Suomen staffordshirenbullterrieripopulaatiossa esiintyi jonkin verran perinnöllistä harmaakaihia (HC), mistä johtuen rotu liitettiin silmien osalta Suomen Kennelliiton perinnöllisten vikojen ja sairauksien vastustamisohjelmaan (PEVISAan). Nykyään pentueen rekisteröinnin edellytyksenä on myös lonkkatutkimuslausunto, joskaan sen tuloksella ei ole vaikutusta. Staffordshirenbullterrieriyhdistyksen jalostuksen tavoiteohjelman mukaan huomiota tulee kiinnittää myös jalostukseen käytettävien koirien polvien terveyteen.
Marskentän verilöyly
thumb|upright=1.25|Kansalliskaarti tulittaa väkijoukkoa Marskentällä, aikalaispiirros. Marskentän verilöyly oli Pariisin Marskentällä (Champ de Mars) 17. heinäkuuta 1791 sattunut välikohtaus, jossa Ranskan kansalliskaartin sotilaat alkoivat tulittaa tasavallan perustamista vaatineita aseettomia mielenosoittajia. Arvioiden mukaan noin 30–50 ihmistä kuoli. Marskentän verilöyly oli eräs Ranskan suurta vallankumousta radikalisoinut tapahtuma, jonka seurauksena perustuslaillisen monarkian ja sen näkyvimpien kannattajien uskottavuus heikkeni.
Tausta
Vuonna 1789 puhjenneen vallankumouksen seurauksena Ranskan kuningas Ludvig XVI oli menettänyt asemansa itsevaltiaana ja joutunut jakamaan vallan perustuslakia säätävän kansalliskokouksen kanssa. Kuningas vannoi uskollisuutta tulevalle perustuslaille heinäkuussa 1790 vallankumouksen yksivuotispäivänä Pariisin läheisellä Marskentällä pidetyssä ”liiton juhlassa” (Fête de la Fédération). Ludvig XVI ja varsinkaan hänen vaimonsa, kuningatar Maria Antoinette, eivät kuitenkaan todellisuudessa kannattaneet vallankumousta. Kesäkuussa 1791 he yrittivät paeta Ranskasta, mutta jäivät kiinni Varennesissa. Monien mielestä tapaus paljasti perustuslaillisen monarkian toimimattomuuden, koska kuningas juonitteli salaa uutta järjestystä vastaan. Pakoyritystä seuranneina päivinä Pariisissa oli useita suurmielenosoituksia, joissa vaadittiin tasavallan perustamista. Monarkian vastainen kansalaisadressi keräsi hetkessä 30 000 allekirjoitusta. Pariisin jakobiiniklubi jakautui kahtia tasavaltalaisiin ja monarkisteihin. Tasavaltalaisliikkeen varsinainen keskus oli kordelieeriklubi, jota johtivat Georges Dantonin ja Camille Desmoulinsin kaltaiset radikaalit.
Kansalliskokous oli kesällä 1791 parhaillaan viimeistelemässä perustuslakiesitystä, joka perustui monarkian säilyttämiseen. Kansalliskokouksen enemmistönä olleet perustuslaillisen monarkian kannattajat eivät halunneet ryhtyä erottamaan kuningasta, sillä sisä- ja ulkopoliittiset seuraukset olisivat voineet olla arvaamattomia. Niinpä he päättivät myötäillä epäuskottavaa virallista selitystä, jonka mukaan Ludvig XVI ja Maria Antoinette oli yritetty siepata vasten tahtoaan. Tasavaltalaiset kutsuivat sitä ”suureksi valheeksi”. Kansalliskokous julisti 15. heinäkuuta tukevansa sieppausselitystä ja päätti samalla antaa Ludvig XVI:n pitää valtaistuimensa, tosin hänen tilapäinen virasta pidättämisensä jatkuisi uuden perustuslain voimaanastumiseen saakka.
Kordelieeriklubi alkoi kerätä nimiä kansalliskokoukselle osoitettuun adressiin, jossa vaadittiin Ludvig XVI:n luopumista kruunusta, ja jakobiiniklubin radikaalit laittoivat vireille vastaavan anomuksen. Toukokuussa säädetty laki kielsi ryhmien nimissä tehdyt anomukset, mikä kannusti keräämään tuhansia yksittäisiä allekirjoituksia joukkotapahtumissa. Marskentällä oli suuria kokouksia 15. ja 16. heinäkuuta, ja halukkaita uusimman adressin allekirjoittajia pyydettiin saapumaan paikalle 17. päiväksi.
Tapahtumat Marskentällä
thumb|upright=1.2|Kenraali Lafayette antamassa sotilaille ampumiskäskyä, [[Ary Schefferin piirros vuodelta 1807.]] Mielenosoittajien oli alun perin tarkoitus kokoontua Bastiljin aukiolla kaupungin toisella puolella ja marssia sieltä kulkueena Marskentälle, mutta sotilaat estivät tämän miehittämällä Bastiljin aukion, joten osallistujat kokoontuivat vasta Marskentällä. Virallista kokoontumislupaa ei ollut, mutta kiihtyneistä mielialoista huolimatta tilaisuus pysyi melko rauhallisena. Noin 6 000 henkilöä allekirjoitti adressin, mutta paikalla on sanottu olleen iltapäivällä 25 000 tai jopa 50 000 ihmistä. Yllättäen pöydän alle piiloutuneina löydettiin kaksi miestä, joita väitettiin poliisin urkkijoiksi. Heidät lähetettiin läheiselle Gros-Cailloun poliisiasemalle, jonka edessä vihainen väkijoukko riisti heidät käsiinsä ja lynkkasi heidät raa’asti kuoliaiksi. Itse Marskentän tilaisuudessa ei tapahtunut väkivaltaisuuksia.
Kuultuaan Gros-Cailloun surmista Pariisin määri (pormestari) Jean Sylvain Bailly julisti kaupungin sotatilaan. Vaikka hänelle oli kerrottu Marskentällä olevan rauhallista, hän käski kenraali, markiisi La Fayetten komentaman kansalliskaartin pataljoonaa hajottamaan mielenosoituksen, tarvittaessa voimakeinoin. Tasavaltalaiset mielenosoittajat olivat pääosin työläisiä ja käsityöläisiä, kun taas kansalliskaartilaiset olivat pääosin porvaristoa. Agitaattorit olivat kiihottaneet Marskentän mielenosoittajia päivän aikana, joten paikalle saapuneita kansalliskaartilaisia solvattiin ja tiettävästi kivitettiin väkijoukosta. Kaartilaiset avasivat tulen. Mahdollisen ampumiskäskyn antajaa ei ole koskaan saatu selville. Seuraavan tunnin aikana tulituksessa kuoli arviolta 30–50 ihmistä.
Seuraukset
Marskentän väkivaltaisuuksista syytettiin aluksi tasavaltalaisia, ja verilöylyä seuranneina päivinä heihin kohdistettiin muita tukahduttamistoimia. Kansalliskokous hyväksyi välittömästi uusia lakeja mellakoinnista ja kansankiihotuksesta. Tasavaltalaisten johtajia pidätettiin, Kordelieeriklubi suljettiin ja lehtiä lakkautettiin. Danton, Desmoulins ja Jean Paul Marat joutuivat piiloutumaan tai pakenemaan maasta. Jakobiiniklubi hajosi kokonaan kahtia, kun monarkian kannattajat perustivat uuden feuillanttien klubin ja alkuperäinen jakobiiniklubi jäi Maximilien Robespierren kaltaisten radikaalien käsiin. Feuillantit ajoivat kansalliskokouksessa heinä–elokuussa työn alla olleeseen perustuslakiin vanhoillisia muutoksia. Esimerkiksi äänioikeus päätettiin rajoittaa hyvätuloisiin ”aktiivisiin kansalaisiin” ja muilta kansalaisilta kiellettiin samalla kansalliskaartin jäsenyys. Uuden perustuslain tultua voimaan Ranskassa annettiin kuitenkin syyskuun 1791 lopussa yleinen armahdus kolmen edellisen vuoden aikana mellakoinnista tuomituille.
Kenraali La Fayette ja pormestari Bailly olivat olleet vuonna 1789 vallankumouksen alkuvaiheen arvovaltaisimpia johtajia, mutta Marskentän verilöyly vahingoitti heistä kummankin mainetta peruuttamattomalla tavalla. Kun Bailly kaksi vuotta myöhemmin tuomittiin kuolemaan terrorin aikana, häntä syytettiin nimenomaan Marskentän verilöylyn aiheuttamisesta.
Puoliverinen
Puoliverinen tarkoittaa seuraavia asioita:
Frank Boucher
pienoiskuva|Frank Boucher Francois X. Boucher (7. lokakuuta 1901 – 12. joulukuuta 1977) oli kanadalainen jääkiekkoilija, joka edusti Ottawa Senatorsia ja New York Rangersia National Hockey Leaguessa sekä Vancouver Maroons -seuraa Pacific Coast Hockey Association -sarjassa.
Boucher pelasi keskushyökkääjänä ketjussa, jossa laidoilla pelasivat veljekset Bill ja Bun Cook. He johdattivat Rangersin kolmesti Stanley Cupin lopputteluihin, joista kaksi kertaa newyorkilaisjoukkue selvisi voittajana.
Tyvilammi
Tyvilammi on Kanta-Hämeessä Hattulassa Myllykylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 2,2 hehtaaria ja se on 200 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Se sijaitsee Tyvilamminnummella Heinisuon eteläpuolella. Sen rantaviivan pituus on 550 metriä ja sen rannat ovat soistunutta metsämaata.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä Vanajan reitin valuma-alueella Räikälänjoen valuma-alueeseen, johon Alajoen valuma-alue kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 130,3 metriä mpy. Lammen laskuoja on Heinisuonoja.
Historiaa
Vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa lammen nimi kirjoitettiin ”Tyvilampi”. Sen laskuojan varret oli raivaittu niityiksi.
Paulo Wanchope
Wanchope on kansainvälisesti yksi tunnetuimpia costaricalaisia jalkapalloilijoita. Vuonna 1997 hän siirtyi englantilaiseen Derby Countyyn, jossa hän viimeisteli 28 maalia pelaamassaan 79:ssä ottelussa. Muutkin Valioliiga-seurat kiinnostuivat hänestä ja hän siirtyikin West Ham Unitediin. West Ham Unitedissa hän pelasi vain 46 ottelua, josta hänet myytiin Manchester Cityyn. Manchester Cityä hän auttoi Valioliigaan nousussa, mutta kuitenkin vuoden 2004 aikana hän siirtyi jälleen. Tällä kertaa suuntana oli Espanjan pääsarja Primera División ja joukkue Málaga. Ura Espanjassa jäi kuitenkin lyhyeksi tummaihoisen Wanchopen kokeman rasismin takia, ja hän katsoikin parhaaksi vaihtaa joukkuetta qatarilaiseen Al-Gharafa Sports Clubiin. Kuitenkin, jo kuuden ottelun jälkeen hän palasi kasvattajaseuraansa Heredianoon. Tämän jälkeen hänellä oli vielä lyhyet sopimukset Rosario Centralin, FC Tokyon ja Chicago Firen kanssa ennen uran lopullista päättymistä vuonna 2007. Pelaajauran päätyttyä Wanchope toimi Heredianon valmentajana kaudella 2008-2009.
Wanchope on pelannut Costa Rican jalkapallomaajoukkueessa useissa CONCACAF Gold Cupeissa. MM-kilpailuissa 2002 hän pelasi Costa Rican kaikissa kolmessa ottelussa avauskokoonpanossa ja teki maalin Brasiliaa vastaan. Hän teki 9. kesäkuuta 2006 Saksan vuoden 2006 MM-kisojen avausottelussa kaksi maalia Saksaa vastaan. Wanchopen ensimmäinen maaottelu oli 3. lokakuuta 1996 Venezuelaa vastaan. Hän pelasi 73 maaottelua, joissa teki 45 maalia (tilanne 20. kesäkuuta 2006).
Wanchope toimi vuonna 2015 Costa Rican maajoukkueen päävalmentajana. Hän erosi elokuussa 2015 tapeltuaan vartijan kanssa alle 23-vuotiaitten maaottelun katsomossa.
Doug Atkins
thumb|Atkins vuonna 1954 Douglas Leon ”Doug” Atkins (8. toukokuuta 1930 Humboldt, Tennessee – 30. joulukuuta 2015 Knoxville, Tennessee) oli yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja.
Atkins syntyi Tennesseessä ja aloitti NFL-uransa vuonna 1953. Hän pelasi puolustuksen linjamiehenä Cleveland Brownsissa, Chicago Bearsissa ja New Orleans Saintsissa ennen vetäytymistään vuonna 1969.
Atkins kuuluu sekä Pro Football Hall of Fameen että College Football Hall of Fameen.
Ellesmerensaari
thumb|250px|Ellesmerensaaren sijainti thumb|right|250px|Ellesmerensaari satelliittikuvassa Ellesmerensaari [] on Kanadan arktisten saarten pohjoisin saari, jonka Smithinsalmi ja Kennedyn kanaali erottavat saaren itäpuolella sijaitsevasta Grönlannista. Pinta-alaltaan (196 235 km2) se on maailman kymmenenneksi suurin ja Kanadan kolmanneksi suurin saari. Vuonna 2001 saarella asui 168 ihmistä. Saaren kolme asutuskeskusta ovat Alert, Eureka ja Grise Fiord.
Saaren löysi englantilainen William Baffin vuonna 1616.
Ellesmerensaarella elää jonkin verran myskihärkiä ja suhteellisen pienikokoisia Pearynmaan peuroja.
Ellesmerensaaren luoteisosan jäättömällä alueella on Lake Hazen, joka on yksi Arktiksen suurimmista järvistä. Lake Hazenin lähistö on ympäristöä lämpimämpi ja pääosa Ellesmerensaaren luoteisosan kasvillisuudesta ja eläimistöstä on keskittynyt tämän ”arktisen keitaan” lähistöille.
Aiheesta muualla
79.255°N, -79.60444°W
Petra Noponen
Petra Noponen (s. 9. elokuuta 1996) on suomalainen koripalloilija. Hän on voittanut Viron mestaruuden sekä saavuttanut Suomessa SM-hopeaa ja -pronssia.
Noponen on espoolaisseura Tapiolan Hongan kasvatti. Hän pelasi ensimmäiset ottelunsa naisten Korisliigassa, silloisessa SM-sarjassa, kausina 2012–2013 ja 2013–2014 Hongan joukkueessa mutta kuului pääasiassa Honka Akatemian ja Puhuttarien kokoonpanoihin I-divisioonassa sekä Hongan ja järvenpääläisen KuuBan joukkueisiin tyttöjen SM-sarjassa. Hän pelasi kolmena kautena Virossa Tallinna Ülikoolin joukkueessa ja voitti viimeisellä kaudellaan 2017–2018 Viron mestaruuden. Kaudella 2018–2019 hän pelasi lappeenrantalaisseura Catzissa ja saavutti SM-hopeaa. Catzissa hän pelasi kauden aikana 27 runkosarjaottelua 34 minuutin ottelukohtaisella peliajalla ja 11 pudotuspeliä 31 minuutin peliajalla. Kaudet 2019–2021 hän edusti Forssan Alkua ja pelasi 51 runkosarjaottelua sekä kuusi pudotuspeliä noin 24 minuutin peliajalla. Jälkimmäisellä kaudella hän saavutti SM-pronssia. Kaudella 2021–2022 hän edustaa kotkalaisseura Peli-Karhuja.
Noponen on pelannut Suomen 16-vuotiaiden maajoukkueessa 26 ottelua ja Suomen haastajamaajoukkueessa kuusi ottelua.
Fritz Haber
Fritz Haber (9. joulukuuta 1868 – 29. tammikuuta 1934) oli saksalainen kemisti, joka sai Nobelin kemianpalkinnon vuonna 1918 kehittämästään ammoniakin valmistusmenetelmästä, Haber–Bosch-menetelmästä. Ammoniakki on tärkeä typpilannoitteiden ja räjähteiden valmistusaine.
Lapsuus
Haber syntyi Breslaussa Sleesiassa silloisessa Preussin kuningaskunnassa, jossa hänen isällään oli luonnonvärien maahantuotiliike. Hänen äitinsä Paula kuoli synnytyksen jälkeisiin komplikaatioihin, ja hänen isänsä piti häntä syyllisenä äitinsä kuolemaan.
Opiskelu ja ura
Vuonna 1886 hän alkoi opiskelemaan kemiaa yliopistossa Berliinissä, mutta siirtyi ensimmäisen lukukauden jälkeen Heidelbergin yliopistoon. Puolitoista vuotta sinne siirtymisensä jälkeen hänen opiskelunsa keskeytyivät kun hän joutui vuodeksi asepalvelukseen. Sen jälkeen hän siirtyi Berliiniin Charlottenburgiin tekniseen kouluun, jossa teki tutkimusta Carl Liebermannin kanssa. Hän ei saanut Charlottenburgista tohtorin arvoa, mutta sai sen Berliinin yliopistosta vuonna 1891 työskentelystään Liebermannin kanssa. Kun hän oli valmistunut hänellä ei ollut kolmeen vuoteen vakituista virkaa. Hän suoritti lyhyitä jatko-opiskeluita Zürichin teknillisessä korkeakoulussa ja Jenan yliopistossa, ja oli myös isänsä yrityksessä töissä.
Vuonna 1894 Haber nimitettiin assistentiksi Karlsruheen tekniseen instituuttiin kemian- ja polttoainetekniikan osastolle. Vuonna 1906 hänestä tuli professori, ja hän pysyi Karlsruhessa vuoteen 1911 asti, kunnet hänet kutsuttiin johtamaan silloin perustettua Kaiser Wilhelmin fysikaalisen kemian ja elektrokemian laitosta Berliinin Dahlen esikaupungissa. Hän johti laitosta vuoteen 1933, jolloin hän erosi alkuvuodesta. Koska Haber oli ollut ennen kääntymistään uskonnoltaan juutalainen ja myös juutalaista sukua, hän muutti pois Saksasta vuonna 1933 vastalauseena kansallissosialistisen puolueen juutalaisvastaiselle politiikalle. Hän lähti tämän jälkeen Englantiin, jossa hän oli maanpaossa neljä kuukautta. Sinä aikana Haber työskenteli William Pope -yhdistyksessä Cambridgen yliopistossa.
Haber kuoli sydänkohtaukseen muutama kuukausi myöhemmin 29. tammikuuta 1934 Baselissa Sveitsissä ollessaan matkalla Palestiinaan keskustelemaan Daniel Sieffin tutkimusinstituutin perustamisesta.
Kemialliset aseet
Haberin kehitelmä oli myös toisen maailmansodan aikaisten keskitysleirien kaasukammioissa ihmisten surmaamiseen käyttämä Zyklon B -hyönteismyrkky. Myös hänen lähiomaisiaan kuoli kyseisillä tuhoamisleireillä.
Populaarikulttuurissa
Ruotsalainen power metal -yhtye Sabaton on julkaissut kappaleen nimeltä "Father", joka kertoo Haberin osuudesta kemiallisten aseiden kehittämisessä ensimmäisen maailmansodan aikana.
Nathan Söderblom
Lars Olof Jonathan (Nathan) Söderblom (15. tammikuuta 1866 Trönö, Ruotsi – 12. heinäkuuta 1931 Uppsala, Ruotsi) oli ruotsalainen teologi ja uskontotieteilijä sekä Uppsalan arkkipiispa. Hän sai Nobelin rauhanpalkinnon vuonna 1930. Hänen muistopäiväänsä vietetään Ruotsin kirkossa 12. heinäkuuta.
Elämäkerta
Söderblom syntyi Gävleborgin läänissä Trönön kunnassa, nykyiseltä nimeltään Söderhamn. Hänen isänsä oli syvästi uskonnollinen pappi.
Söderblom opiskeli Uppsalan yliopistossa. Hän ei aluksi tiennyt mitä ryhtyisi opiskelemaan, mutta päätyi lopulta seuraamaan isänsä jälkiä. Söderblom oli Uppsalan yliopiston oppilaskunnan puheenjohtajana vuodet 1892–1893. Käytyään Yhdysvalloissa hän suoritti 1892 teologian kandidaatin tutkinnon ja hänet vihittiin papiksi.
Vuodet 1894–1901 Söderblom toimi pappina Pariisissa, jossa hänen seurakuntalaisinaan olivat myös Alfred Nobel ja August Strindberg sekä useat pohjoismaiden tunnetut taiteilijat. Tänä aikana hän myös väitteli vertailevan uskontotieteen alalta zarathustralaisuudesta Sorbonnen yliopiston protestanttisessa tiedekunnassa, johon hän kirjoittautui opiskelijaksi ensimmäisenä ulkomaalaisena. Vuonna 1897 hänet kutsuttiin San Remoon, jossa hän johti Nobelin muistomessun.
Palattuaan Ruotsiin Söderblomista tuli Uppsalan yliopiston uskontohistorian professori, ja vuonna 1912 hänestä tuli Leipzigin yliopiston uskontotieteen professori. Hän päätti kuitenkin vuonna 1914 valita kokonaan Ruotsin ja otti vastaan Uppsalan arkkipiispan viran. Arkkipiispana hän tuli tunnetuksi rauhantyöstään, johon hän sai herätteen ensimmäisestä maailmansodasta. Vuonna 1921 hänet valittiin Ruotsin akatemian jäseneksi ja vuonna 1930 hänelle myönnettiin Nobelin rauhanpalkinto. pienoiskuva|Nathan ja Anna Söderblomin hauta Uppsalan tuomiokirkossa. Hän kuoli sydänkohtaukseen Uppsalassa, ja hänet on haudattu Uppsalan tuomiokirkkoon lähelle arkkipiispa Laurentius Petrin hautaa. Myös hänen vaimonsa Anna on haudattu hänen vierelleen ja he ovat viimeiset Uppsalan tuomiokirkkoon haudatut henkilöt.
Perhe
Söderblom avioitui 29. huhtikuuta 1894 Anna Forsellin kanssa, ja heillä oli lapset:
Virsirunoilija ja -säveltäjä
Söderblom on kirjoittanut, kääntänyt ja säveltänyt virsiä.
Ruotsin kirkon virsikirja
Ruotsin kirkon virsikirjassa (Den svenska psalmboken 1986 ) on yksi hänen kirjoittamansa ja kääntämänsä virsi sekä yksi hänen sävellyksensä, jolla lauletaan viittä virttä:
=== Suomen ruotsinkielinen virsikirja (1986) virret: ===
=== Suomen ev. -lut. kirkon virsikirjassa (1986) sävelmät: ===
Lucky Luke (televisiosarja)
Lucky Luke on vuosina 1991–1992 tuotettu italialais-yhdysvaltalainen, Terence Hillin tähdittämä humoristinen western-televisiosarja, joka perustuu belgialaisen Morrisin ja Rene Goscinnyn Lucky Luke -sarjakuviin. Televisiosarja on jatkoa vuonna 1991 ilmestyneelle elokuvalle Lucky Luke - Lännen Nopein, joka oli myös samalla televisiosarjan pilotti.
Sarjaa kuvattiin Yhdysvalloissa New Mexicon, Coloradon ja Arizonan osavaltioiden alueilla.
Suomen televisiossa sarja esitettiin vuonna 1996 MTV3-kanavalla. Sarjan kaikki jaksot on julkaistu myös DVD:llä 4:3 kuvasuhteella. Alkuperäinen kuvasuhde on 1.37 : 1 ja 1.66 : 1.
Juoni
Lucky Luke on yksinäinen cowboy, joka osaa ampua varjoaan nopeammin. Hänet valtuutetaan pienen Daisy Townin kylän sheriffiksi, jonka rauhaa uhmaavat Daltonin veljekset.
Sarjan jaksoista kaksi perustuu Morrisin sarjakuviin ja yksi vuoden 1971 animaatioelokuvaan Lucky Luke – Daisy Town.
Musiikki
Musiikin pääteema on jaettu kahtia. "Lucky Luke rides again" -teeman ovat säveltäneet Aaron Schroeder ja David Grover, ja sen laulaa Roger Miller. "Lonesomest cowboy in the West" -teeman on säveltänyt ja myös esittää Arlo Guthrie.
Michael Branch
Michael Arthur Branch, CMG (24. maaliskuuta 1940 Shrewsbury, Englanti – 17. kesäkuuta 2019 Langley, Kent, Englanti) oli brittiläinen kielitieteilijä ja yliopiston hallintomies.
Opinnot
Branch opiskeli unkaria, ruotsia ja suomea Lontoon University Collegen Slaavilaisten ja Itä-Euroopan tutkimuksen koulussa ja suoritti siellä Bachelor of Arts -tutkinnon, minkä jälkeen hän vietti neljä vuotta tutkimustöissä Helsingissä. Tämän jälkeen hän suoritti loppuun filosofian tohtorin tutkinnon (Ph. D.). Hänen väitöskirjansa käsitteli Anders Johan Sjögreniä ja sen otsikko oli A. J. Sjögren — Studies of the North. Suomalais-ugrilainen seura julkaisi sen vuonna 1973. Branch osoitti, että Sjögren loi pohjaa suomalaisen identiteetin muotoutumiselle sekä raivasi tietä Elias Lönnrotille.
Tavallaan Branch omassa elämässään toisti Sjögrenin vaiheita: Sjögren oli köyhän suutarin poika mutta nousi Pietarin tiedeakatemian varsinaiseksi jäseneksi. Branch puolestaan oli itälontoolaisen palomiehen poika, joka nousi huomattavaan asemaan akateemisessa maailmassa.
Akateeminen ura
Väitöksensä jälkeen Branch liittyi Slaavilaisten ja Itä-Euroopan tutkimuksen koulun opettajakuntaan ja vuonna 1977 hänestä tuli suomen kielen apulaisprofessori. Koko koulun johtaja hänestä tuli vuonna 1980, missä tehtävässä hän palveli vuoteen 2001 saakka. Vuonna 1986 hänestä tuli myös Lontoon yliopiston suomen kielen professori vuoteen 2001 saakka.
Työ suomalaisen kulttuurin esiinnostajana
Yhdessä suomalaisten tutkijoiden kanssa Branch toimitti kaksi merkittävää kirjaa kansanrunouden alalta. ''Finnish Folk Poetry. Epic (1977) sisältää suomalaista kalevalatyyppistä narratiivista runoutta, ja The Great Bear'' (1983) suomalais-ugrilaista runoutta. Molempien kääntäjäksi hän sai brittiläisen runoilijan Keith Bosleyn.
Branch oli myös mukana uudistamassa Books from Finland -lehteä, joka esittelee suomalaista kirjallisuutta ja humanistista tutkimusta maailmalle.
Lisäksi Branch oli mukana Iitissä perustamassa A. J. Sjögrenin seuraa sekä osaltaan organisoi Iitissä pidettyjä kahta Sjögren-seminaaria.
Eläkevuosinaan Branch toimitti Sjögrenin matkakirjeitä julkaistavaksi, mutta tämä projekti jäi häneltä kesken. Sen sijaan toinen projekti, Sjögrenin matkapäiväkirjojen julkaisu Suomen kansalliskirjaston kautta yhteistyössä entisen ylikirjastonhoitajan Esko Häklin ja kielitieteiljä Marja Leinosen kanssa on tulossa valmiiksi.
Viimeisinä vuosinaan Branch kärsi julmasta sairaudesta, joka vei häneltä muistin.
Doninhevonen
Doninhevonen on Donin tasangoilla Venäjällä kehitetty hevosrotu. Sitä käytettiin alun perin ratsuväen ja kasakoiden keskuudessa, ja nykyään ratsuna ja valjakkoajossa.
Ominaisuudet
oikea|thumb|Doninhevosen pää. Doninhevoset ovat tyypillisesti 155–160 cm korkeita ja väriltään yleensä rautiaita, joskus myös ruunikoita, mustia tai kimoja. Rodulle tyypilliseen rakenteeseen kuuluu kuiva pää jossa on suora tai kovera profiili. Kaula on lihaksikas, hyvän muotoinen ja hyvin liittyvä, säkä selkeä ja leveä, rintakehä syvä. Lapa on toisinaan pysty ja askelta lyhentävä. Selkä on pitkä ja suora, lanne pitkä ja laskeva. Jalat ovat pitkät, lihaksikkaat ja kuivat kookkain nivelin, nivelet ja kaviot ovat lujat ja kestävät. Vuohiset saattavat olla pystyt ja kintereet käyrät.
Historia
Doninhevosen ensimmäinen muoto eli niin sanottu "vanhadoninhevonen" kehittyi Venäjän tasankojen puolivilleistä hevosista ja karabakhinhevosen, turkomaanihevosen ja arabianhevosen tyyppisistä itämaisista hevosista, joita päätyi Venäjälle kasakoiden sotaretkien myötä. Venäläisroduille tyypillisen, vain vahvimpia yksilöitä käyttävän jalostuksen ansiosta doninhevosen vanha muoto oli keskikokoinen, ketterä ja erittäin kestävä hevonen. Sitä käytettiin nykyisen doninhevosen jalostuspohjana sekä myös muiden rotujen kuten orlovinhevosen, orlovin-rostopchininhevosen ja englannintäysiverisen parantamiseen. Vanhan tyypin doninhevoset olivat vaikeita olosuhteita hyvin kestävinä kasakkajoukoissa tärkeässä osassa Napoleonin joukkojen kukistamisessa ja tekivät kasakoista muun Euroopan ratsuväkiin nähden ylivoimaisesti paremman.
1830-luvulla doninhevosen vanhaa tyyppiä alettiin jalostaa, ja siitä muodostui nykyinen rotu parantamalla kantaa orlov-, arabianhevos-, englannintäysveris- ja karabakhinhevosverellä. Vuosisadan jälkipuoliskolla doninhevosella oli suurta kysyntää ratsuväessä. Yksityiset kasvattajat alkoivat keskittyä rodun jalostamiseen, ja jalostustavoitteiksi muodostuivat suurempi koko, hyvä rakenne, kestävyys ja tyypillinen kullanhohtoinen rautias väritys. Doninhevosten suosio kasvoi myös Venäjän ulkopuolella, ja suuret määrät hevosia vietiinkin ulkomaille. Suuri osa doninhevosten jalostuskannasta menetettiin ensimmäisessä maailmansodassa ja Venäjän vuoden 1917 vallankumouksissa, ja 1920-luvulla jäljelle jääneet eläimet koottiin useisiin armeijan siittoloihin, ja keskittyneellä kasvatustoiminnalla rodun kanta saatiin palautumaan kohtalaisen nopeasti. 1900-luvun alkupuolen jälkeen rotuun ei ole juurikaan lisätty ulkopuolista verta.
Käyttö
Entisaikoina doninhevosen tärkein käyttötarkoitus oli kasakkaratsuna. Rotu tunnettiin kestävyydestään, ja ne pystyivät kulkemaan pitkiä matkoja lyhyessä ajassa, ja senkin jälkeen niillä oli voimia taisteluun. Nykyisin doninhevosta käytetään ratsu- ja ajohevosena.
Doninhevonen on ollut tärkeä vaikuttaja monissa Neuvostoliitossa kehitetyissä roduissa, kuten budjonnyinhevosessa.
Samurai hämyisen illan
Samurai hämyisen illan  on Oscar-ehdokkuuden saanut ja useita kansainvälisiä ja kansallisia palkintoja voittanut japanilainen elokuva 1800-luvun Japanin feodaalivallan murenemisesta. Elokuva perustuu Shuhei Fujisawan novellikokoelmaan.
Oscarit
Ehdokkuudet: