cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vjatšeslav Kulpin
Vjatšeslav Kulpin (s. 4. toukokuuta 1965 Narva, Viron SNT, Neuvostoliitto) on virolainen uransa lopettanut jääkiekkopuolustaja. Hän pelasi lähes koko uransa kotimaassaan, mutta Kulpin loi pääsarjauraa myös Suomessa, Venäjällä ja Slovakiassa.
Seuraura
Kulpin aloitti uransa kotikaupunkinsa joukkueen Narva Kreenholmin paidassa. Hän debytoi Meistriliigassa kaudella 1991–1992, joka päättyi Viron-mestaruuteen. Kesken seuraavan kauden 1992–1993 Kulpin siirtyi Suomeen ja I-divisioonajoukkue Helsingin Jääkiekkoklubin paitaan. Kaudeksi 1993–1994 hän palasi kasvattajaseuraansa Narva Kreenholmiin ja Kulpin valittiin Meistriliigan parhaaksi puolustajaksi. Hän pelasi kauden aikana myös Suomessa neljä ottelua SM-liigajoukkue Reipas Lahdessa. Kulpinista tuli SM-liigan kaikkien aikojen ensimmäinen virolaispelaaja. Kaudella 1993–1994 hän jatkoi Suomessa II-divisioonajoukkue Kajaanin Hokin riveissä. Kulpin teki siellä 25 runkosarjaotteluun pelipaikkaansa nähden hyvin peräti 42 (12+30) tehopistettä ja oli joukkueen toiseksi paras pistemies Juha Heiskasen jälkeen. Hän voitti koko II-divisioonan puolustajien piste- ja syöttöpörssin.
Kauden 1995–1996 Kulpin aloitti Venäjällä Kansainvälisen liigan Gazovik Tjumenissa, jossa hän teki 28 runkosarjaottelussa yhden maalin. Kesken kauden Kulpin siirtyi kuitenkin Slovakian Extraligan Dragon Prešoviin. Kaudeksi 1996–1997 hän palasi kotimaahansa ja siirtyi Tartu Välk-494:n riveihin. Kulpin pelasi siellä yhtäjaksoisesti kevääseen 2004 saakka. Hän voitti Viron-mestaruuden vuosina 1997, 1999, 2000, 2002 ja 2003 ja valittiin Meistriliigan parhaaksi puolustajaksi vuosina 1997 ja 1999. Kauden 2004–2005 Kulpin aloitti Narva PSK:n (ent. Narva Kreenholm) joukkueessa, mutta hän palasi kesken kauden kuitenkin Välk-494:ään. Kaudeksi 2006–2007 Kulpin palasi taas Narvaan, jossa hän lopetti pelaajauransa keväällä 2008.
Maajoukkueura
Kulpin edusti Viroa B-sarjan MM-kilpailuissa vuosina 1998 ja 1999, C-sarjan MM-kilpailuissa vuosina 1995 ja 1997 sekä C2-sarjan MM-kilpailuissa vuonna 1994, jolloin hänet valittiin turnauksen parhaaksi puolustajaksi. Kulpin pelasi myös vuoden 1999 A-sarjan MM-kilpailujen karsinnoissa.
Arecales
Arecales on yksisirkkaisten kasvien Commelinids-ryhmään kuuluva kasvilahko, johon luetaan kuuluvaksi nykyisin kaksi heimoa.
Arecales-lahko sai nykyisen muotonsa vuonna 2016 julkaistussa APG IV -luokittelussa. Sitä ennen lahkoon luokiteltiin pelkästään palmukasvit. APG III -luokittelussa Dasypogonaceae-heimo oli vielä ilman lahkosijoitusta.
Höyhtönen
Höyhtönen on Päijät-Hämeessä Heinolassa Ahveniston kylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 2,4 hehtaaria, se on 300 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 700 metriä.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Rievelin valuma-alueella (14.17), jonka Imjärven valuma-alueeseen (14.179) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 95,7 metriä mpy.
Krister Åberg
Krister Åberg (s. 6. lokakuuta 1958 Porvoo) on suomalainen iskelmälaulaja, jonka ensimmäinen single Mä poltan loppuun tätä kynttilää / Yössä Tokion ilmestyi vuonna 1985. Vuonna 1986 Åberg osallistui Syksyn sävel -kilpailuun kappaleella Sä häivyit yöhön. Åberg on soittanut useamman yhtyeen kitaristina mm. Kirkan, Muskan ja Dannyn.
NSDAP:n Suomen puoluejärjestö
Saksan kansallissosialistisen työväenpuolueen (NSDAP) Suomen puoluejärjestö oli Suomessa asuneiden Saksan kansalaisten muodostama Saksan natsipuolueen paikallisryhmä. Se aloitti toimintansa vuonna 1932. Toiminta päättyi syksyllä 1944.
St. John'sin kansainvälinen lentoasema
St. John'sin kansainvälinen lentoasema  on kansainvälinen lentoasema Torbayn kaupungissa, Newfoundland ja Labradorin provinssissa, Kanadassa. Kenttää ylläpitää St. John's International Airport Authority Inc.
NSDAP:n Suomen puoluejärjestö
Organisaatio
Natsipuolueen ulkomaalaisjärjestön (Auslands-Organisation, NSDAP/AO) tehtävänä oli valvoa ulkomailla olevia Saksan kansalaisia. Sen alaisuuteen perustettiin eri maihin yhteensä 548 natsipuolueen paikallisryhmää. NSDAP/AO rinnastettiin natsipuolueen piireihin (Gau). Suomen puoluejärjestö aloitti toimintansa vuonna 1932, kun paikalliset Saksan kansalaiset perustivat Helsinkiin natsipuolueen paikallisjärjestön (Ortsgruppe). Se sai tukea puolueen ulkomaalaisjärjestöltä, Saksan lähetystöltä, Helsingin Saksalaisen koulun opettaja- ja oppilaskunnalta sekä koulun kannatusyhdistykseltä. 1930-luvun puolivälissä perustettiin NSDAP:n Suomen maakohtainen piiri (Landeskreis), jonka alaisuudessa toimivat Helsingin paikallisryhmän lisäksi ainakin Ortsgruppe Turku ja Stützpunkt Tampere. Suomen piirin johtajana (Kreisleiter) toimi aluksi liikemies Herbert Howaldt noin vuoteen 1937 asti, jolloin johtajaksi nousi liikemies Wilhelm Jahre. Jahre toimi myös Suomalais-Saksalaisen seuran, Saksalaisen kauppakamarin ja Saksalaisen koulun hallituksissa. Kreisleiter hoiti tehtäväänsä puolipäivätyönä, ja puoluejärjestöllä oli kaksi palkattua toimitsijaa.
St. John'sin kansainvälinen lentoasema
Historia
Vuonna 1939 Kanadan hallitus pelkäsi saksalaisten suunnittelevan hyökkäyksiä Newfoundlandiin. Päätös lentokentän rakentamisesta tehtiin seuraavana vuonna ja sijainniksi valittiin Torbayn kylä. Alueelle rakennettiin kaksi kiitotietä, hangaari ja muita rakennuksia, jotka olivat toiminnassa vuoden 1941 loppupuolella. Asema avattiin virallisesti 15. joulukuuta 1941. Lentoasemaa käyttivät yhteistyössä Kanadan, Britannian ja Yhdysvaltain ilmavoimat. Asema siirtyi siviilihallintoon 1. huhtikuuta 1946, mutta palatasi takaisin sotilashallintoon 15. huhtikuuta 1953. Lopullisesti siviilihallintoon lentoasema siirtyi 1. huhtikuuta 1964 ja asema nimettiin St. John's Airportiksi. Lentoaseman kautta kulkee noin 1 200 000 matkustajaa vuodessa, lähes 1 200 sotilaslentokonetta suorittaa kentällä välitankkauksen tai pitää lepotauon.
NSDAP:n Suomen puoluejärjestö
Alajärjestöt
Suomen puoluejärjestön naisosastoon (Arbeitsgemeinschaft deutscher Frauen) kuului noin kymmenkunta jäsentä. Mukana oli myös suomalaisnaisia, jotka olivat avioliiton kautta tulleet Saksan kansalaisiksi.
St. John'sin kansainvälinen lentoasema
Historia
Vuoden 2001 syyskuun 11. päivän terrori iskujen jälkeen Yhdysvaltain suljettua ilmatilansa, lentoasemalle ohjattiin Operaatio Keltaisen nauhan aikana 21 lentokonetta.
NSDAP:n Suomen puoluejärjestö
Alajärjestöt
Puolueen ammattijärjestön (Deutsche Arbeitsfront) jäsenyys oli pakollista kaikille puolueen jäsenille. Suomessa sen tehtäviin kuului muun muassa Saksan Pohjois-Suomessa jatkosodan aikana värväämien työläisten palkka- ja työolojen järjestäminen. Ammattijärjestön tukijärjestöjä Suomessa olivat sosiaalijärjestöt NS-Volkswohlfahrt (NSV) ja Kraft durch Freude (KdF).
Puolueen nuorisojärjestöön (Hitler-Jugend Standort Helsinki) kuului vuonna 1936 noin 60 poikaa. Lisäksi Helsingissä toimivat saksalaisen tyttöliiton ryhmä Bund Deutscher Mädel, sekä lapsille tarkoitetut kerhot Jungmädel ja Jungvolk.
Puoluejärjestöllä oli oma sisäinen tuomioistuin, joka sovitteli jäsenten välisiä riitoja.
Puoluejärjestöjen toimitilat sijaitsivat osoitteessa Unioninkatu 7, mutta kokoukset, kerhotilaisuudet ja muut tapahtumat järjestettiin Saksalaisen siirtokunnan tiloissa Valkoisen salin yhteydessä osoitteessa Aleksanterinkatu 16–18 tai Saksalaisella koululla (Malminkatu 14). Puoluejärjestön toimitilat siirtyivät vuonna 1943 osoitteeseen Vuorimiehenkatu 7 A ja kesäkuussa 1944 osoitteeseen Bulevardi 30 B 6. NSV-huoltojärjestöllä oli lisäksi toimisto osoitteessa Tehtaankatu 11 B.
Jäsenet
Puoluejärjestöön kuului sotia edeltävinä vuosina hieman alle sata jäsentä, mutta jatkosodan aikana jäsenmäärä kohosi noin 150 henkilöön. Arviolta noin seitsemän prosenttia Suomessa asuneista Saksan kansalaisista kuului puolueeseen. Järjestön toimintaan otti osaa myös Suomen saksalaisyhteisöön kuuluneita henkilöitä, jotka eivät olleet Saksan kansalaisia, muun muassa Neuvostoliitosta saapuneita emigranttisaksalaisia.
Suomen puoluejärjestön jäsenistä noin kaksi kolmasosaa toimi liike-elämässä tai teollisuustuotannossa, vajaa kolmasosa virkamiehinä Saksan lähetystössä ja Helsingin Saksalaisessa koulussa.
Toiminta
Puoluejärjestö toimi Suomessa julkisuutta vältellen, eikä se puolueen ohjeistuksen mukaisesti pyrkinyt sekaantumaan isäntämaan poliittisiin asioihin. Puoluejärjestön toiminta oli Suomessa lakiteknisesti laitonta Mäntsälän kapinan jälkeen muutetun yhdistys- ja rikoslakien perusteella, sillä lait rajasivat valtiollisiin asioihin vaikuttavien yhdistysten jäsenyyden Suomen kansalaisiin. Lisäksi vuonna 1934 säädetty "puserolaki" kielsi poliittisten tunnusten käytön julkisissa tilaisuuksissa, mutta NSDAP:n Suomen puoluejärjestön jäsenet esiintyivät julkisesti natsipuolueen univormussa.
Tutkija Henrik Ekbergin mukaan suomalaisilla kansallissosialistisilla pienpuolueilla oli vain satunnaisia yhteyksiä NSDAP:n Suomen paikallisryhmään.
Järjestön toiminta päättyi syyskuussa 1944 Suomen ja Saksan virallisten suhteiden katketessa. NSDAP:n Suomen puoluejärjestön jäsenistä suurin osa lähti tuolloin maasta palaamatta takaisin.
I Robot (albumi)
I Robot on brittiläisen progressiivisen rockin yhtyeen The Alan Parsons Projectin toinen albumi, joka ilmestyi vuonna 1977. Albumi perustuu löyhästi Isaac Asimovin Robotit-novellikokoelmaan ja käsittelee robotteja ja tekoälyn vaaroja. Yleistä science fiction -teemaa mukailee albumin elektroninen, syntetisaattoreilla kyllästetty äänimaailma. Albumin musiikissa on sävyjä myös 1970-luvun lopulla suosituista funkista ja diskosta.
Albumin kappaleet kertovat löyhän tarinan ihmisen kukistumisesta ja koneiden noususta. A-puolella on enimmäkseen laulettuja kappaleita, jotka on soitettu perinteisillä soittimilla ja joiden sanoitukset käsittelevät tunteita ja muita inhimillisiä aiheita. B-puolen kappaleet taas ovat enimmäkseen instrumentaalisia, koneellisia ja elektronisia. Viimeinen kappale ”Genesis Ch. 1 V. 32” on viittaus Raamatun luomiskertomuksen ensimmäiseen lukuun: Jumalan luotua ihmisen ihminen luo vuorostaan älykkään koneen.
I Robot oli The Alan Parsons Projectin taiteellinen ja kaupallinen läpimurto. Albumia kiiteltiin hiotusta äänimaailmasta ja sen katsottiin tuoneen elektroniseen musiikkiin lajityypistä aiemmin puuttunutta inhimillisyyttä. Yhdysvalloissa albumi myi yli miljoona kopiota, mikä toi yhtyeelle platinalevyn. Kanadassa I Robot myi tuplaplatinaa, kun taas Saksassa levy pysyi suosituimpien albumien listalla lähes kaksi vuotta. Yhtyeen suosiota lisäsi hittisingle ”I Wouldn’t Want to Be Like You”. Nykyään I Robotia arvostetaan sen musiikkiteknologisten kokeilujen vuoksi, ja albumia pidetään laajalti The Alan Parsons Projectin parhaana.
Taustaa
The Alan Parsons Projectin ensimmäinen albumi, Edgar Allan Poeta käsitellyt Tales of Mystery and Imagination ilmestyi Charisma Recordsin kustantamana 1976. Se menestyi kohtalaisen hyvin ja nousi listoille muun muassa Yhdysvalloissa ja yhtyeen kotimaassa Britanniassa, mikä toi yhtyeelle pitkäaikaisen levytyssopimuksen Arista Recordsin kanssa.
Alan Parsonsin tuottama Al Stewartin sooloalbumi Year of the Cat ilmestyi loppuvuodesta 1976. Se myi Yhdysvalloissa platinaa, mikä toi näkyvyyttä myös Parsonsin omalle yhtyeelle.
Aiheen valinta ja säveltäminen
The Alan Parsons Projectin pääasiallisen lauluntekijän Eric Woolfsonin alkuperäisenä ajatuksena oli jatkaa Poen tarinoiden parissa. Arista Records ei kuitenkaan halunnut julkaista jatko-osaa kilpailijansa tuotteelle. Woolfson valitsi siksi lähtökohdaksi suuresti ihailemansa tieteiskirjailija Isaac Asimovin ja erityisesti tämän novellikokoelman Robotit (I, Robot, 1950). Asimov pitikin ajatuksesta, mutta oli vuosia aiemmin myöntänyt teoksen oikeudet eräälle TV- ja elokuvayhtiölle. Robotteihin suoraan perustuvaa albumia ei siksi ollut mahdollista tehdä, joten kappaleiden aiheiksi tulivat sen sijaan robotiikka, tekoäly ja vapaa tahto yleensä. Tekijänoikeussyistä nimestä I, Robot pudotettiin pilkku pois.
Suurin osa I Robotin kappaleista on merkitty Parsonsin ja Woolfsonin yhteistyössä tekemiksi. Parsonsin panos oli ilmeisesti suurempi instrumentaaleissa, kun taas Woolfson keskittyi laulettuihin kappaleisiin. Sanoitukset olivat Woolfsonin mukaan hänen yksin kirjoittamiaan. Yhtyeen myöhemmistä albumeista poiketen I Robotilla oli myös sessiomuusikon tekemä kappale, kuoron ja orkesterin sovituksista vastanneen Andrew Powellin säveltämä ”Total Eclipse”.
Äänitykset
The Alan Parsons Projectin albumeille ominaisesti I Robotia äänitettiin useita kuukausia. Sitä nauhoitettiin Abbey Road studioilla Lontoossa joulukuusta 1976 maaliskuuhun 1977.
Yhtyeen viralliset jäsenet Alan Parsons ja Eric Woolfson keskittyivät lähinnä kappaleiden tekemiseen ja erilaisiin studiokokeiluihin, mutta lauloivat myös taustoja ja soittivat kosketinsoittimia. Parsons soitti lisäksi akustista kitaraa. Parsons tuotti albumin ja Woolfson toimi vastaavana tuottajana. Taustayhtyeen kokoonpano pysyi suunnilleen samana kuin edellisellä albumilla. Sairastelleen kosketinsoittaja Billy Lyallin tilalle tuli kuitenkin Duncan Mackay, ja myös Woolfson soitti paljon koskettimia.
Demovaiheessa kappaleet lauloi Woolfson. Lopullisella albumilla solisteja on seitsemän ja lisäksi taustalaulajat; yksi heistä oli Parsonsin vaimo Smokey. ”I Wouldn’t Want to Be Like You” -singlejulkaisulla lauloi ensimmäistä kertaa Lenny Zakatek, joka myöhemmin esitti myös monet muut yhtyeen suosituimmista kappaleista. Kuoroja oli mukana kaksi: The English Chorale ja The New Philharmonia Chorus.
I Robotilla käytettiin monia tuolloin harvinaisia elektronisia soittimia ja teknisiä apuvälineitä. Näitä olivat esimerkiksi hiljattain lanseerattu Yamaha CS-80 -syntetisaattori, kannettava sähköurku sekä salkkukokoinen EMS Synthi A -sekvensseri, jonka käytöstä Parsonsilla oli kokemusta Pink Floydin The Dark Side of the Moonin äänityksistä. Lisäksi yhtye käytti Parsonsin ja Roger Watersin ideoimaa ja Keith O. Johnsonin rakentamaa Projectron-nimistä analogista sampleria. Projectronissa oli koskettimisto, ja se soitti moniraitanauhalle tallennettuja ääninäytteitä, joiden verhokäyrää (envelope) pystyi muokkaamaan erillisten säätimien avulla. Laite muistutti Mellotronia mutta paremmalla äänenlaadulla. Projectronilla soitettiin muun muassa nimikappaleen nopeat vibrafoniosuudet ja ”Breakdownin” taustalla laulava naisääni. ”Some Other Timen” säestyksessä puolestaan käytettiin imurin ääntä. Kappaleissa käytettiin paljon myös orkesterisäestystä, mikä oli tuolloin progressiiviselle rockille epätavallista. Parsonsin mukaan moni erehtyi kuitenkin luulemaan orkesteriosuuksia syntetisaattoreilla tuotetuiksi.
Julkaisu ja myynti
pienois|”Kun tulevaisuus saapuu, se kuulostaa tältä.” I Robotin mainos vuoden 1977 tienoilta. I Robot ilmestyi Arista Recordsin kustantamana 1. kesäkuuta 1977. Studiotyöskentelyyn keskittyneenä projektina yhtye ei markkinoinut albumia konserttikiertueella, kuten ei muitakaan julkaisujaan. Albumi menestyi kaupallisesti hyvin ja vakiinnutti The Alan Parsons Projectin aseman suosituimpien taiderock-yhtyeiden joukossa. Myös ammattikriitikoiden arviot olivat myönteisiä.
Mainonta keskittyi Parsonsin rooliin aiempien menestysalbumien tuottajana ja kuvasi hänet ”visionääriksi” ja ”neroksi”. Yhdysvalloissa I Robotia mainostettiin myös radiossa. Mainoksessa väitetään virheellisesti, että Parsons olisi äänittänyt The Beatlesin Abbey Roadin (1969) ja tuottanut Pink Floydin The Dark Side of the Moonin (1973). Todellisuudessa Parsons oli The Beatles -aikoinaan pelkkä aloitteleva apulainen ja Pink Floydillekin hän työskenteli studioteknikkona, ei tuottajana.
I Robot julkaistiin sattumalta noin viikko alkuperäisen Tähtien sodan ensi-illan jälkeen. Myös Kolmannen asteen yhteys tuli elokuvateattereihin samoihin aikoihin. Tämä lisäsi äkisti suuren yleisön kiinnostusta robotteihin, ja I Robotin kannessa oli onnekkaasti kuva robotista. Myyntiä edisti singlejulkaisu ”I Wouldn’t Want to Be Like You”, joka oli yhtyeen kaupallinen läpimurto ja sai runsaasti radiosoittoa erityisesti Yhdysvalloissa, missä se oli parhaimmillaan Billboardin singlelistan sijalla 36. Myös ”Don’t Let It Show” käväisi singlelistan sijalla 92 vuodenvaihteessa 1977–1978.
Yhdysvalloissa I Robotin sijoitus Billboardin albumilistalla oli parhaimmillaan yhdeksäs. Albumi pysyi listalla yli vuoden, ja sille myönnettiin platinalevy, mikä merkitsi yli miljoonan kopion myyntiä. Yhtye oli suosittu myös Kanadassa, missä I Robot myi kaksinkertaiseen platinalevyyn oikeuttavan määrän. Saksassa albumi myi kultaa ja pysyi listoilla lähes kaksi vuotta. Myös Espanjassa albumi myi kultaa. Kotimaassaan Britanniassa The Alan Parsons Projectin suosio jäi sen sijaan vähäisemmäksi, vaikka I Robotin myynti riittikin hopealevyyn.
Uusintapainokset
I Robot ilmestyi CD-muodossa ensi kertaa vuonna 1984. Vuonna 2007 ilmestyi remasteroitu ja laajennettu versio ja vuonna 2013 Deluxe Legacy Edition, jolla oli 14 bonuskappaletta. Bonusraidat ovat lähinnä erilaisia demoversioita ja vaihtoehtoisia ottoja albumin kappaleista. Mukana on myös edellä mainittu radiomainos sekä Parsonsin ja Woolfsonin monologeja albumin tekemisestä.
Tyyli ja teemat
Ensimmäisellä albumillaan Tales of Mystery and Imagination The Alan Parsons Project suosi pitkiä orkesteriosuuksia ja progressiiviselle rockille tyypillisiä kitaramelodioita. Kappaleista pisin kesti peräti 16 minuuttia. I Robot on edeltäjäänsä verrattuna hillitympi, ja sen kappaleet ovat lyhyempiä ja pop-vaikutteisempia. Kitaran ja jousisoittimien sijaan kappaleet rakentuvat lähinnä syntetisaattorien ympärille. Kuitenkin myös kitara ja orkesteri ovat albumilla vahvasti läsnä.
AllMusic-sivustolla I Robotin tyyliä kuvaillaan taiderockiksi, mikä näkyy musiikin rauhattomissa muutoksissa erilaisten tempojen ja tunnetilojen välillä. Samalla albumilla on kuitenkin myös tarttuvia ”koukkuja”, jotka muistuttavat popmusiikista. Muita sivustolla mainittuja tyylilajeja ovat aikuisrock, pop rock ja progressiivinen rock. Joissakin kappaleissa on sävyjä myös tuolloin suosituista diskosta ja funkista, mikä Parsonsin mukaan tosin oli tahatonta. Lisäksi I Robotilla on vaikutteita elektronisesta musiikista: ”Aiheena oli sci-fi, joten me halusimme sen kuulostavan sci-filtä.”
I Robotin sanoitukset käsittelevät ihmisten ja koneiden välistä konfliktia sekä hallitsemattomasti kehittyvän tekoälyn vaaroja. Eräänä teemana on myös ”ohjelmoitu” ja ”robottimainen” tapa, jolla yhteiskunta kannustaa jäseniään toimimaan. Kappaleet muodostavat löyhän tarinan tulevaisuudesta, jossa ihmisten ja koneiden ristiriitaiset ajattelutavat ajautuvat konfliktiin. Parsons ja Woolfson olivat tosin usein erimielisiä siitä, mistä kappaleiden sanoitukset oikeastaan kertoivat.
Kappalemateriaali
I Robotin A-puolella on enimmäkseen laulettuja kappaleita, jotka on soitettu perinteisillä soittimilla ja joiden sanoitukset käsittelevät tunteita ja muita inhimillisiä aiheita. B-puolen kappaleet taas ovat enimmäkseen instrumentaalisia, koneellisia ja elektronisia. APP:n albumeille tyypillisesti kappaleet sulautuvat toisiinsa, ja ne ovat yleensä samankaltaisissa tahti- ja sävellajeissa.
Albumin avaava nimikappale on instrumentaali, jossa syntetisaattorit soittavat David Patonin bassoriffin ympärille rakentuvaa melodiaa. Äänitysvaiheessa kappaleessa oli mukana efektoituja petankkikuulien kolahduksia, mutta lopullisesta versiosta ne jätettiin pois. ”I Wouldn’t Want to Be Like You” on funkia, diskoa ja rockia yhdistelevä kappale, jossa Ian Bairnson soittaa vauhdikkaan kitarasoolon. ”Some Other Time” on pitkälti akustinen kappale, joka sai inspiraationsa Parsonsin ja Paul McCartneyn käymästä keskustelusta. Tales of Mystery and Imaginationin äänitysten aikoihin Parsons pyysi McCartneytä lukemaan albumille erään runon, mihin tämä vastasi: ”Some other time, Alan, some other time.” (”Joskus toiste, Alan, joskus toiste.”) ”Breakdown” rakentuu bassoriffin ympärille. Kappaleen loppua hallitsee kerroksittain kasaantuva kuorolaulu. A-puolen viimeinen kappale ”Don’t Let It Show” on tunteikas balladi. Sen säestys on alussa yksinkertainen mutta saa myöhemmin tuekseen puhallin- ja jousisoittimia.
B-puolen aloittava ”The Voice” on funk-tyylinen kappale, jossa ihmisääni ja vokooderi laulavat vuorotellen. ”Nucleus” on kaoottinen instrumentaali, jossa ei ole varsinaista melodiaa. ”Day After Day (The Show Must Go On)” on jälleen balladi. Albumin kolmas instrumentaali ”Total Eclipse” muistuttaa kauhuelokuvien musiikkia. Siinä ei ole lainkaan rock-yhtyeelle tyypillisiä soittimia vaan pelkästään kuoro ja riitasointuinen orkesterisäestys. Viimeinen kappale ”Genesis Ch. 1 V. 32” on myös instrumentaali, jossa ovat läsnä sekä orkesteri, kuoro, taustayhtye että syntetisaattori. Sen nimi viittaa Raamatun luomiskertomukseen, jonka ensimmäisessä luvussa on vain 31 säettä: Jumalan luotua ihmisen ihminen luo vuorostaan älykkään koneen.
Kansikuva
I Robotin kansitaiteesta vastasi monen muun The Alan Parsons Project -julkaisun tavoin brittiläinen Hipgnosis-työryhmä. Kansikuvan robotin suunnitteli George Harding ja piirsi Richard Manning. Robottipiirroksen taustana on valokuva, jossa joukko Storm Thorgersonin avustajia poseeraa Charles de Gaullen kansainvälisen lentoaseman liukuportaissa. Ajatus oli peräisin Woolfsonilta, jonka mielestä lentokentän ihmisiä koneellisesti liikuttavat putket olivat ”epäinhimillistäviä”. Lopulliseen kansikuvaan putkia lisättiin kuvamanipulaation avulla lisää, eikä valokuva siksi esitä mitään todellista paikkaa. I Robotin kansikuva jäi pienimuotoiseksi harvinaisuudeksi, sillä lentokentän henkilökunta muuttui sittemmin haluttomaksi myöntämään kuvauslupia.
Alkuperäisen vinyylilevyn kannet ovat aukeavaa gatefold-mallia, ja sisäkannessa Parsons poseeraa kannen robottia jäljittelevässä asennossa. Vuonna 2013 julkaistun Legacy Editionin kannesta lentokenttävalokuva on poistettu ja kuvassa on vain robotti sinisellä taustalla.
Aikalaisarviot
I Robot sai hyviä arvosteluja, ja sitä verrattiin myönteisesti The Dark Side of the Mooniin ja Year of the Catiin. Sekä Record World että The Herald kehuivat I Robotia Parsonsin siihenastisen uran parhaaksi levytykseksi. Nykyään albumia pidetään laajalti The Alan Parsons Projectin parhaana. Teknisten kokeilujensa vuoksi sitä pidetään myös ”elektronisen musiikin virstanpylväänä”.
Aikalaisarviossa Rolling Stonen Joe Fernbacher kuvaili albumia ”ruusuksi keskellä Metropoliksen harmaata betonia”. Arvion mukaan useimmat ”syntetisaattorin Scaramouchet” ovat taipuvaisia kopeuteen ja heidän musiikistaan puuttuu inhimillisyys. Parsons tarjoaa tähän tervetulleen poikkeuksen, ”kenties siksi, että soittamisen sijaan hän sovittaa ja äänittää niitä pirulaisia”. Fernbacherin mukaan I Robotista puuttuu syntetisaattorimusiikille ominainen kylmyys ja tilalle se tarjoaa ”pop-musiikin ilmavan, romanttisen tunteikkuuden”. Albumin paras kappale on urbaania elämää ja optimismia käsittelevä ”Day After Day”.
Village Voicen Robert Christgau suhtautui albumiin kielteisemmin. Hänen mukaansa albumi kritisoi ”tusinatavaraa” ollen sitä samalla itsekin: ”Pseudo-disko saa Giorgio Moroderin kuulostamaan [Brian] Enolta, ja pseudo-scifi saa Isaac Asimovin näyttämään syvälliseltä ajattelijalta.”
Jälkimaine
Musichound Rock: The Essential Album Guidessa (1996) Gary Graff kirjoittaa, ettei I Robotilla ”jälkiviisaasti ajatellen” ole montakaan mieleenpainuvaa kappaletta, vaikka albumin avaava kolmikko ”I Wouldn’t Want to Be Like You”, ”Some Other Time” ja ”Breakdown” onkin vahva esitys. Hiotun äänimaailmansa ansiosta kokonaisuus toimii silti. AllMusicin Stephen Thomas Erlewine sanoo The Alan Parsons Projectin saavuttaneen I Robotilla täyden potentiaalinsa. Mahtipontisuudestaan huolimatta musiikki ei sorru campiin vaan yhdistää onnistuneesti popin tarttuvuuden ja taiderockin kunnianhimoiset kappalerakenteet. ”On ehkä totta, että I Robotia ei voi arvostaa, ellei rakasta joko sci-fiä tai taiderockia. Totta on kuitenkin myös se, että tieteis-taiderock ei tästä paremmaksi muutu.”
Zagat Survey Music Guide (2003) nostaa I Robotin tuhannen parhaan musiikkialbumin joukkoon. Teoksen mukaan albumin yhdistelmä orkesterisäestystä, progressiivista rockia, korkeita tuotantoarvoja, popmusiikkia ja science fictionia oli aikanaan ”radikaalin” omaperäinen. Arvio päättyy sarkastiseen toteamukseen: ”Ajattelevan ihmisen musiikkia joka oli syvällistä, tosi syvällistä.” The Encyclopedia of Science Fictionissa (2019) Adam Roberts kirjoittaa The Alan Parsons Projectin musiikin kuulostavan ”korvike- Pink Floydilta”. Myönteisimmin Roberts suhtautuu I Robotiin, jonka kappalemateriaali on ”usein” laadukasta.
BBC:n Tim Nelson arvosteli vuonna 2007 uudelleenjulkaistut APP-albumit. Hänen mukaansa I Robot on teennäisyydestään huolimatta yhtyeen muita albumeja tasaisempi valikoima progressiivista rockia. Albumin ”siedettävimpiä” hetkiä ovat instrumentaalit. Samana vuonna Pop Mattersin Tim O’Neil kirjoitti I Robotin olevan aikansa tuote, joka painottaa tunteen sijaan tuotantoarvoja. Dark Side of the Moonia jäljittelevä albumi ei ole vanhentunut arvokkaasti mutta kuitenkin paremmin kuin muut Parsonsin levyt. Louder Soundin Paul Sexton sen sijaan ylisti vuoden 2013 Legacy Editionia. Hänen mukaansa I Robot saa siinä ”ansaitsemansa perinpohjaisen käsittelyn”.
Populaarikulttuurissa
Pat Benatar levytti ”Don’t Let It Show’sta” version vuonna 1979 julkaistulle In the Heat of the Night -albumilleen. Billboard kirjoitti tuoreeltaa kappaleen ”havainnollistavan millaista tunnetta Benatar voi ääneensä tuoda”. Vuonna 2012 Arjen Anthony Lucassen julkaisi cover-version ”Some Other Timesta” Lost in the New Real -albumilleen. Prog Sphere -sivustolla julkaistussa arviossa Lucassenin kehuttiin ”antavan kappaleelle uuden elämän” ja osoittavan sitä kohtaan ”samaa välittämistä ja huomiota kuin omille lauluilleen”.
”I Wouldn’t Want to Be Like You” on mukana Grand Theft Auto V -videopelin (2013) ääniraidalla. Kappale soi fiktiivisellä Los Santos Rock Radio -radiokanavalla. I Robotin kappaleista ainakin ”Genesis Ch. 1 V. 32:ta” (Mindhunter, 2017) ja ”I Wouldn’t Want to Be Like Youta” (Homecoming, 2018) on käytetty TV-sarjojen taustamusiikkina.
Kappaleet
Kaikki kappaleet on merkitty Alan Parsonsin ja Eric Woolfsonin säveltämiksi ja sanoittamiksi, lukuun ottamatta ”Total Eclipseä”, jonka on säveltänyt Andrew Powell. Sulkuihin on merkitty kappaleen laulaja.
A-puoli
B-puoli
Näin koulutat lohikäärmeesi 2
Elokuva palkittiin parhaan animaatioelokuvan Golden Globella.
Näyttelijät
Lisäksi muissa rooleissa Markus Bäckman.
Videopeli
Elokuvaan perustuva peli nimeltä  ''How to Train Your Dragon 2, julkaistiin kesäkuussa 2014 little orbytin kehittämä torus peli. Peli on saatavilla Xbox 360, PlayStation 3, Nintendo 3DS, Wii ja Wii U. Pelaajat voivat valita erilaisia ratsastajia ja lohikäärmeitä joita he voivat kouluttaa osallistumalla koulutuksiin, haasteisiin ja turnauksiin.''
Musiikki
Musiikin elokuvaan on John Powell, joka ansaitsi hänen ensimmäisen Oscar-ehdokkuutensa hänen musiikkinsa alkuperäisen elokuvan palasi Pistemäärä jatko.
Tallennus tapahtui huhtikuu 2014 Abbey Road studioilla Lontoossa. 120 kpl orkesteri, 100 laulajaa ja laaja valikoima etnisiä soittimia, kuten kelttiläinen harppu,uillean pipes, tinapilli, bodhrán ja säkkipilli; jälkimmäinen, joka esitti pipers Skotlanninryhmä The Red Hot Chili Pipers. Yhtye suoritti säveltäjän tavallistayhteistyökumppani Gavin Greenaway.
Juoni
On kulunut viisi vuotta siitä, kun Hikotus ja Hampaaton onnistuivat tuomaan rauhan viikinkien ja lohikäärmeiden välille Öystilässä. He seikkailevat yhä kaukaisemmissa paikoissa, ja Hikotus täydentää karttaansa sitä mukaa kun he löytävät uuden paikan. Hikotus käyttää tätä harrastusta jopa tekosyynä vältellä isäänsä. Eräänä päivänä kun Aimo kertoo haluavansa kovasti siirtää päällikön vastuun Hikotukselle ja siirtyä eläkkeelle, Hikotus ja Hampaaton lentävät uuteen paikkaan, jonka nimeävät Kutkakainaloksi (engl. Itchy Armpit). Astrid seuraa häntä voitettuaan taas yhden lohikäärmekisan, ja juteltuaan päivästään ja Aimon suunnitelmista he päätyvät valtavien jääpuikkojen tuhoamalle linnoitukselle, jolloin Myrskykiitäjä ammutaan alas laivalle, jolla ampujat ovat. Myrskykiitäjää pelastaessaan Hikotus ja Astrid tapaavat Eret, Eretin pojan joka työskentelee Drago Veriauralle (engl. Drago Bludvist), hullulle lohikäärmehallitsijalle, joka kokoaa lohikäärmearmeijaa. Eret ja hänen miehistönsä syyttävät heitä linnoituksen tuhosta.
Päästyään pois laivalta Hikotus ja Astrid lentävät takaisin Öystilään, jossa kertovat tämän tuntemattoman miehen kokoavan lohikäärmearmeijaa. Hikotuksen yllätykseksi Aimo tuntee Dragon entuudestaan, ja päättää laittaa kaikki viikingit ja lohikäärmeet karanteeniin kunnes käskee toisin. Hikotus yrittää saada isänsä uskomaan, että Dragon pää on käännettävissä mutta lähtee isänsä käskyjä vastoin Dragon jäljille yksin Astridin kanssa. He palaavat Eretin ja tämän miesten laivalle, ja Hikotus koittaa aloittaa päiden kääntämisen heistä. Aimo, Raivo ja muut nuoret saapuvat pelastamaan heitä, ja Aimo käskeekin Hikotuksen palata Öystilään. Hikotus ei usko isäänsä vaan lähtee jatkamaan Dragon etsimistä yksin kun Aimo estää Astridia lähtemästä tämän perään. Matkalla Hikotus ja Hampaaton törmäävät salaperäiseen lohikäärmeratsastajaan, joka vie heidät tutusta jäästä rakennettuun linnakkeeseen.
Salaperäinen lohikäärmeratsastaja on Hikotuksen kaksikymmentä vuotta kadoksissa ollut äiti, Valka. Tämä on näiden vuosien aikana löytänyt itselleen lempeän harhauttajapedon, pelastanut niin paljon lohikäärmeitä kuin on pystynyt ja oppinut samalla lohikäärmeiden salat. Hän ja Hikotus tutustuvat, ja ystävystyvät.
Aimolle pidetään perinteiset viikinkihautajaiset lähettämällä Aimon veneessä merelle ja ampumalla palavia nuolia veneeseen. Isäänsä sureva Hikotus pitää puheen kaatuneesta isästään, ja äitinsä sanojen rohkaisemana hän päättää, että he kaikki palaavat vauvalohikäärmeillä Öystilään estämään Dragon aikeet. Öystilässä Hikotus onnistuu saamaan Hampaattoman ja muut lohikäärmeet takaisin Dragolta, ja kukistamaan Dragon ja tämän harhauttajapedon. Hampaattomasta tulee uusi, kaikkia suojeleva alfalohikäärme ja Hikotuksesta tulee heimon uusi päällikkö.
The Liberty Bell
The Liberty Bell on yhdysvaltalaisen John Philip Sousan säveltämä sotilasmarssi vuodelta 1893. Se on yksi Sousan tunnetuimmista sävellyksistä. Marssin nimi viittaa Philadelphiassa sijaitsevaan Liberty Bell -tornikelloon. Marssissa soittokuntaa säestävätkin putkikellot, ja joissain sovituksissa lisäksi laivakello.
Sousa sävelsi marssin alkujaan The Devil’s Deputy -nimiseen operettiin, joka kuitenkin jäi keskeneräiseksi, kun teoksen tilannut näyttelijä Francis Wilson ei suostunut maksamaan Sousan vaatimaa palkkiota. Sousa julkaisi marssin lopulta sen nykyisellä nimellä nähtyään vuoden 1893 Chicagon maailmannäyttelyssä erään isänmaallisen näytöksen rekvisiittana Liberty Bell -kelloa esittäneen ison maalauksen. The Liberty Bell oli Sousan ensimmäinen suureksi taloudelliseksi menestykseksi kohonnut sävellys.
Nykyään The Liberty Bell tunnetaan parhaiten brittiläisen komediasarjan Monty Pythonin lentävä sirkus tunnusmusiikkina. Marssi on myös 1990-luvulta alkaen esitetty Yhdysvaltain presidenttien virkaanastujaisissa.
Ala-Soukka (järvi)
Ala-Soukka Soukanlammi on Päijät-Hämeessä Heinolassa Ahveniston kylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 1,4 hehtaaria, se on 250 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 600 metriä.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Rievelin valuma-alueella (14.17), jonka Imjärven valuma-alueeseen (14.179) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 102,6 metriä mpy.
Simen Lieungh
Ura
Norjalainen Lieungh on valmistunut Norjan teknis-luonnontieteellisesta yliopistosta. Ennen Aker-yhtiöitä hän työskenteli Norjan puolustusvoimien tutkimusinstituutissa.
Lieungh aloitti Aker-yhtiöissä vuonna 1988 ja työskenteli ennen toimitusjohtajaksi nimitystään tuolloin Aker Kværner -nimellä tunnetussa yhtiössä vuoteen 2007 saakka. Hän toimi yrityksen Field Development -yksikön johtajana 2002-2007. Hänellä on yli kahdenkymmenen vuoden kokemus suurista öljyteollisuuden toimitusprojekteista. Hän palasi Aker Kværneriin Arne Blystad AS -yhtiön johdosta. Lieunghin edeltäjä Aker Kværnerin toimitusjohtajana oli Martinus Brandal joka siirtyi yhtiön hallituksen puheenjohtajaksi. Lieunghin toimitusjohtajakausi loppui 16. kesäkuuta 2010, jolloin virkaatekeväksi toimitusjohtajaksi alkoi talousjohtaja Leif H. Borge. Syitä Lieunghin eroon ei kerrottu. Yhtiön kerrottiin kehittyneen hyvin hänen pääjohtajakaudellaan.
Psychobilly Wreckage Vol.1
Psychobilly Wreckage Vol.1 espanjalaisen Wreckin’ Bones -levy-yhtiön vuonna 2007 julkaisema kokoelma-albumi.
Anni Lehtonen
right|thumb|150px Anni Lehtonen (1868 Vuokkiniemen Vuonninen – kuolinaika tuntematon) oli runonlaulaja ja tietäjä.
Lehtosen vanhemmat olivat Tsiitari Karjalainen (Bogdanov) ja Okahvie Malinen. Hänen noin vuonna 1905 kuollut puolisonsa oli nimeltään Kliimo Lehtonen. Anni Lehtonen kuului äitinsä puolelta tunnettuun tietäjä- ja laulajasukuun, jonka jäseniä olivat muun muassa hänen setänsä Lonkan Martiska ja isoisoisänsä Ontrei Malinen. Lehtonen jäi leskeksi ja monen lapsen yksinhuoltajaksi noin vuonna 1905 ja kova kohtalo teki hänestä itkuvirsien esittäjän. Silti ei tiedetty hänen säilyttäneen paljon muutakin kansanperinnettä. Samuli Paulaharju keräsi häneltä 1911–1916 noin 450 kansanrunoa ja loitsua sekä peräti noin 8 000 sananlaskun lisäksi taikoja ja itkuvirsiä. Lehtoselta taltioitu aineisto onkin laajimpia Larin Parasken jälkeen ja siihen sisältyy huomattava noin 250 loitsun kokoelma. Loitsuista oli aikoinaan käsitys, että vain lähinnä miehet osasivat niitä.
Mavlet Batirov
Mavlet Batirov (s. 12. joulukuuta 1983 Hasavjurt, Dagestanin ASNT, Neuvostoliitto) on venäläinen vapaapainija ja olympiavoittaja.
Batirov voitti olympiakultaa 55 kilogramman painoluokassa 2004 Ateenan olympialaisissa missä häntä oli loppuottelussa vastassa amerikkalainen Stephen Abas. Neljä vuotta myöhemmin Pekingin olympialaisissa hän voitti kultaa 60-kiloisten sarjassa. Batirov on lisäksi voittanut 60 kilogramman painoluokassa maailmanmestaruuden 2007 Bakussa ja Euroopan mestaruuden 2006 Moskovassa. Hän on myös saavuttanut MM-pronssia 2006 (60 kg) ja EM-pronssia 2003 (55 kg).
Helsinki University Press
HUP toimii Helsingin yliopiston kirjaston alaisuudessa, ja käytännön kustannustoiminta toteutetaan yhteistyössä Gaudeamuksen kanssa.
AHEAD: Advanced Studies in the Humanities and Social Sciences
=== Books from the Finnish Political Science Association ===
Palestro-luokka (hävittäjä)
Palestro-luokka oli Italian laivaston neljän hävittäjän muodostama alusluokka toisessa maailmansodassa.
Iyaz
Keidran Jones (s. 15. huhtikuuta 1987), paremmin tunnettu taiteilijanimellä Iyaz, on Brittiläisiltä Neitsytsaarilta kotoisin oleva laulaja ja rap-artisti. Hänen kappaleensa "Replay" nousi toiselle sijalle Billboard Hot 100 -listalla vuonna 2009. Joulukuussa 2009 "Replay" oli parhaimmillaan ykkössijalla Billboardin Pop Songs -listalla. Se nousi myös ensimmäiseksi Britannian singlelistalla 10. tammikuuta 2010. Iyazille ilmestyi myös toinen hitti "Solo" vuonna 2010 ja "Pyramid" jonka hän lauloi Charice Penpemgcon kanssa. Artisti on myös saanut suosiota YouTubessa: Hänen kappalettaan "Replay" on katsottu palvelussa yli 70 miljoonaa kertaa.
Särkyneet syleilyt
Särkyneet syleilyt (Los abrazos rotos) on Pedro Almodóvarin ohjaama ja käsikirjoittama elokuva vuodelta 2009.
Juoni
"Harry Caine" (Lluís Homar) on sokea käsikirjoittaja, jonka ystäviin kuuluvat hänen agenttinsa Judit (Blanca Portillo) ja tämän aikuinen poika Diego (Tamar Novas). Harry kuulee miljonääri Ernesto Martelin (José Luis Gómez) kuolleen, ja nuori, nimimerkkiä "Röntgensäde" käyttävä elokuvantekijä ilmestyy Harryn luokse ja paljastuu pian miljonäärin pojaksi Ernesto Junioriksi (Rubén Ochandiano). Diego joutuu sairaalaan yökerhossa sattuneen huumeiden yliannostuksen vuoksi, ja Harry pitää hänestä huolta ollakseen huolestuttamatta hänen matkoilla olevaa äitiään ja kertoo Diegolle menneiden vuosien traagisista tapahtumista, jotka näytetään takaumina.
Ensimmäisessä takaumassa palataan vuoteen 1992. Magdalena "Lena" Rivero (Penélope Cruz) on Ernesto Martelin kaunis nuori sihteeri, joka haaveilee näyttelijän urasta. Hän saa Martelilta apua kuolevan isänsä hoitokuluihin ja päätyy kahden seuraavan vuoden aikana Martelin rakastajattareksi. Harry, joka käyttää vielä oikeaa nimeään Mateo Blanco, on arvostettu elokuvaohjaaja. Lena saa pääroolin Blancon elokuvassa Chicas y maletas, ja omistushaluinen Martel suostuu tähän päästyään itse elokuvan tuottajaksi. Blancon kuvaama fiktiivinen elokuva muistuttaa monilta osin Almodóvarin vuoden 1988 elokuvaa Naisia hermoromahduksen partaalla. Martel vakoilee Lenaa ja Mateota antamalla homoseksuaalille pojalleen, Ernesto Juniorille tehtäväksi kuvata videokameralla elokuvan valmistumista ja palkkaamalla huuliltalukijan (Lola Dueñas) tulkkaamaan videokuvasta Lenan ja Mateon keskusteluja saaden selville näiden välille syntyneen kiihkeän suhteen.
Kun Lena huomaa suhteen paljastuneen, hän uhkaa jättää Martelin, joka työntää hänet alas portaita. Lena jää henkiin ja Martel hoitaa hänet kuntoon saatuaan Lenalta lupauksen jäädä Martelin luo. Elokuvan kuvausten päätyttyä Lena ja Mateo kuitenkin pakenevat Lanzarotelle, jossa Lena alkaa ajankulukseen työskennellä hotellin vastaanotossa. Luettuaan El País -lehdestä Chicas y maletas -elokuvan saaneen surkeat arvostelut, joissa arvellaan sen tehneen lopun Mateon ohjaajanuralle, Mateo päättää palata Madridiin. Ennen Mateon lähtöä he joutuvat auto-onnettomuuteen, jossa Mateo sokeutuu ja Lena kuolee ja jonka heitä salaa seurannut Ernesto Junior tallentaa kameralle. Juditin ja silloin 8-vuotiaan Diego-pojan avustuksella Mateo palaa Madridiin ja alkaa kirjoittaa pistekirjoituksella käsikirjoituksia salanimellä Harry Caine, jota hän käytti myös majoittuessaan Lenan kanssa Lanzarotella.
Tarinassa palataan vuoteen 2008. Harry juhlii syntymäpäiväänsä baarissa Juditin ja Diegon kanssa. Juopunut Judit paljastaa syyllisyydentunnossaan, että hän suuttuneena Harryn ja Lenan paosta paljasti Martelille näiden majapaikan Lanzarotella ja auttoi Martelia pilaamaan Chicas y maletas -elokuvan ja siten tuhoamaan Harryn maineen: Martel, Judit ja leikkaaja valitsivat lopulliseen elokuvaan jokaisen kohtauksen huonoimman oton. Seuraavana aamuna Judit paljastaa Diegolle, että Harry on Diegon isä, mitä kumpikaan miehistä ei ole tiennyt. Menneiden tapahtumien purkamisesta helpottunut Harry päättää palata elämään Mateo Blancona. Judit kertoo kieltäytyneensä Martelin käskystä tuhota Chicas y maletas -elokuvan alkuperäiset filmit, ja myös Ernesto Juniorin kuvat Lenan kuolemaan johtaneesta onnettomuudesta ovat tallella. Ystäviensä avulla Mateo ryhtyy leikkaamaan elokuvaa uudelleen sellaiseksi kuin hän sen alun perin suunnitteli.
FS Mistral (1925)
FS Mistral oli Ranskan laivaston 1925 vesille laskettu Bourrasque-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.
Valmistus
Alus tilattiin Forges et Chantiers de la Méditerranéelta Le Havresta, missä köli laskettiin 28. marraskuuta 1923. Alus laskettiin vesille 6. kesäkuuta 1925 ja otettiin palvelukseen 1. kesäkuuta 1927.
Palvelus
Ranskan antauduttua alus jäi Britteinsaarille, jossa sen aseistus vaihdettiin brittiläiseksi eli neljään BL 4,7 tuuman Mk I -tykkiin, yhteen 12 naulan ilmatorjuntatykkiin sekä kolmeen 20 millimetrin ilmatorjuntatykkiin. Syynä vaihtoon oli ranskalaisten ammusten ja varaosien vähyys.
Alus oli vuonna 1942 tykistökoululaivana, missä tehtävässä se oli Euroopan sotatoimien päättymiseen. Alus poistettiin palveluksesta 1950.
Veikkaus
Veikkaus Oy on suomalainen rahapeliyhtiö, joka syntyi vuoden 2017 alussa, kun Fintoto, Raha-automaattiyhdistys (RAY) ja entinen Veikkaus yhdistyivät.
Veikkaus tarjoaa manner-Suomen alueella monipuolisesti erilaisia rahapelejä, kuten lotto- ja vedonlyöntipelejä, raha-automaattipelejä, pöytäpelejä ja raaputusarpoja. Veikkauksen pelien myyminen Ahvenanmaalla loppui vuoden 2018 alussa.
Pitkälampi (Heinola, Ahvenisto)
Pitkälampi on Päijät-Hämeessä Heinolassa Ahveniston kylän lähellä sijaitseva lampi.
Veikkaus
Veikkauksen pääkonttori on Helsingin Pohjois-Haagassa, ja sen toimitusjohtaja on Olli Sarekoski.
Pitkälampi (Heinola, Ahvenisto)
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 1,6 hehtaaria, se on 300 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 600 metriä.
Veikkaus
Veikkaus kertoo liikevaihdokseen noin 13 miljardia euroa, kun lasketaan uudelleen pelatut voitot. Maksetuilla voitoilla vähennetty liikevaihto on noin kolme miljardia euroa.
Pitkälampi (Heinola, Ahvenisto)
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Rievelin valuma-alueella (14.17), jonka Imjärven valuma-alueeseen (14.179) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 100,4 metriä mpy.
Veikkaus
Uusi rahapeliyhtiö
Veikkauksen asemasta, toiminnan rajoituksista, tehtävästä ja tuoton jaosta säädetään Suomessa arpajaislailla. Sen mukaan Veikkauksen tehtävänä on harjoittaa rahapelitoimintaa siten, että rahapeleihin osallistuvien oikeusturva taataan, väärinkäytökset ja rikokset pyritään estämään sekä pelaamisesta aiheutuvia taloudellisia, sosiaalisia ja terveydellisiä haittoja ehkäistään ja vähennetään.
Ennen vuotta 2017 Suomessa harjoittivat rahapelitoimintaa Veikkaus Oy, Fintoto Oy ja Raha-automaattiyhdistys (RAY). Vuonna 2015 aloitettiin työ erillisten toimijoiden yhdistämiseksi valtion kokonaan omistamaksi uudeksi rahapeliyhtiöksi, jolla on yksinoikeus järjestää rahapelejä Suomessa. Käytännön järjestelyjen lisäksi myös arpajaislakia oli muutettava; lainmuutos hyväksyttiin eduskunnassa 21. joulukuuta 2016.
Veikkauksen, Fintoton ja RAY:n henkilöstö siirtyi uuden rahapeliyhtiön palvelukseen lukuun ottamatta Sosiaali- ja terveysjärjestöjen avustuskeskukseen (STEA) siirtynyttä RAY:n avustusosaston henkilöstöä.
Sosiaali- ja terveysjärjestöjen avustuskeskus
Osana uudistusta sosiaali- ja terveysministeriön (STM) yhteyteen perustettiin Sosiaali- ja terveysjärjestöjen avustuskeskus, joka hoitaa avustusten valmistelun ja maksatuksen, seurannan ja valvonnan. Rahapeliyhtiö osallistuu avustuskeskuksen toimintakuluihin. RAY:n avustusosaston henkilöstö siirtyi avustuskeskuksen palvelukseen.
FRV Evo
Valtio perusti FRV Evo Oy -nimisen yhtiön vastaamaan operatiivisen yhteistyön toimimisesta kolmen aikaisemman rahapelitoimijan kesken siihen asti, kunnes yhdistymisen vaatimat lait ovat voimassa. Lainsäädäntötyön arvioitiin valmistuvan vuoden 2017 alussa. Uuden peliyhtiön nimeksi tuli Veikkaus, ja sen brändi ja ulkoiset tunnusmerkit ovat täysin erilaiset verrattuna vanhaan Veikkaukseen. Valtio omisti FRV Evosta 55 prosenttia, lopun omistivat rahapeliyhtiöt Fintoto, RAY ja Veikkaus 15 prosentin tasaosuuksin. FRV Evo Oy:n hallituksen puheenjohtajaksi valittiin Olli-Pekka Kallasvuo.
Pelaaminen
pienoiskuva|Veikkauksen Pelaamo Oulussa. Veikkauksen pelejä voi pelata niin myyntipaikoissa, pelihalleissa kuin internetissä. Pelien ikäraja on 18 vuotta, mutta täysi-ikäinen voi ostaa alaikäiselle esim: Loton tai arvan laillisesti. Veikkauksen pelejä ei voi maksaa luottokortilla.
Veikkaus omistaa Suomen molemmat kasinot, Helsingin ydinkeskustassa sijaitsevan Casino Helsingin ja Tampereen Kannen areenan yhteydessä sijaitsevan Casino Tampereen. Eri puolilla Suomea toimii monia Pelaamoja ja Feel Vegas -peliklubeja.
Veikkauksen pelien pelaaminen verkossa edellyttää etuasiakkaaksi rekisteröitymistä. Rekisteröityvän henkilön tulee olla täysi-ikäinen, vakituisesti Suomessa (ei Ahvenanmaalla) asuva henkilö, jolla on suomalainen henkilötunnus. Henkilöllisyys tarkistetaan verkkopankkitunnuksilla ja osoitetiedot haetaan väestörekisterikeskuksesta. Henkilökohtaisen pelitilin lisäksi etuasiakkailla on oma Veikkaus-kortti, jolla voi tunnistautua kuponki- ja automaattipelejä pelatessa sekä lunastaa rahanarvoisia etuja. Etuasiakkaan on myös mahdollista seurata ja rajoittaa omaa pelaamistaan.
Aikaisemmin oli suunniteltu, että Veikkauksen peliautomaateilla otetaan vaiheittain käyttöön pakollinen tunnistautuminen lokakuun 2020 ja tammikuun 2022 välillä. Myöhemmin ilmoitettiin, että pakollisen tunnistautumisen takarajaa aikaistetaan vuodella tammikuuhun 2021. Veikkaus on arvioinut vuoden 2018 vuosiraportissaan, että pelkkä pakollinen tunnistautuminen vähentää sen tuottoja vuositasolla noin 100–150 miljoonaa euroa.
Veikkaus kertoi 5. syyskuuta 2019 vähentävänsä hajasijoitettuja peliautomaatteja esimerkiksi ruokakaupoissa ja kioskeissa 18 500:sta noin 15 500:een automaattiin. Vuoden 2020 loppuun mennessä peliautomaatteja on enää 10 500 kappaletta. Kesästä 2020 lähtien kaikilla Veikkauksen peliautomaateilla otetaan käyttöön aikamuistuttaja, joka kertoo pelaamisen käytetystä ajasta 15 minuutin välein. Hajasijoitetut peliautomaatit aukeavat vasta klo 11 ja sulkeutuvat viimeistään klo 04. Kaikilta alle 30-vuotiaalta vaikuttavilta pelaavilta henkilöiltä tarkistetaan henkilöllisyys.
Veikkauksen tuotonjako
Veikkauksen tuotonjako on määritelty arpajaislain 17.–20. pykälässä. Valtion talousarvioon otetaan vuosittain määrärahat, joiden arvioidaan vastaavan Veikkauksen vastaavan tilikauden voittoa. Veikkaus tilittää tuottonsa ministeriöittäin seuraavalla tavalla edelleen jaettavaksi eri edunsaajille:
Vuonna 2019 uutisoitiin että Veikkaus jakaa pelien tuottoa eri tahoille yli miljardi euroa vuodessa.
Veikkaus maksaa tekemiensä tuotonjakosopimusten mukaisesti osuuden tuotoistaan myös ulkomaisille pelijärjestelmätoimittajille.
Totopelit
Totoa pelataan vuosittain yli 2 000 hevosurheilutapahtumaan, ja voittoja jaetaan viikoittain yli kolme miljoonaa euroa. Totopelien tuotto käytetään kokonaisuudessaan suomalaisen hevosurheilun ja -kasvatuksen hyväksi. Raviurheilu on katsojamäärältään Suomen toiseksi suosituin urheilulaji, ja paikan päällä raveja seuraakin noin 800 000 katsojaa vuosittain.
Koti- ja ulkomaisten ravikilpailuiden lisäksi Toto-pelikohteena on laukkakilpailuja ympäri maailman sekä ratsastuskilpailuja Suomesta.
Totopelien myynti
Totopelejä on mahdollisuus pelata Veikkauksen kautta kaikkien Suomessa järjestettävien totoravien lisäksi muun muassa Etelä-Afrikkaan, Iso-Britanniaan, Ruotsiin ja Ranskaan. Kilpailupaikkana toimivan raviradan lisäksi niitä myydään joissakin Veikkauksen pelipisteissä, joina toimivat muun muassa useat R-kioskit ja huoltoasemien myymälät. Pelaaminen on mahdollista myös Internetin ja mobiilisovelluksen kautta.