cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Puutarhasuunnittelu
Suunnittelussa onkin tärkeintä aloittaa juuri eri toimintojen sijoittelusta, kasvit kannattaa valita vasta sen jälkeen. Maasto on tärkeää ottaa kasvien valinnassa huomioon: esimerkiksi kuivalle harjumaalle eivät sopeudu samat kasvit, joille luonnollinen ympäristö on kosteassa kuusimetsässä. Kasvien pitäisi myös muuten sopia ympäristöön: vanhojen talojen pihoille sopivat erilaiset kasvit kuin nykyaikaisen tiilitalon pihaan. Sellaista puutarhaa ei pysty suunnittelemaan, mikä ei vaatisi säännöllistä hoitoa. Esimerkiksi puita ja pensaita pitää leikata, etteivät ne pääse varjostamaan liikaa. Talvi pitää myös ottaa huomioon, että miltä kasvit näyttävät talvella ja että Suomessa tulee paljon lunta. Kaavoitus vaikuttaa myös puutarhoihin: asemakaavassa on voitu määritellä esimerkiksi aidan korkeus ja väri.
Pihasta tehdään yleensä ainakin asemapiirros, joka esittelee muun muassa talon sijainnin tontilla ja tärkeimpiä korkeuslukuja. Erilaisia karttoja ja kuvia piirretään olemassa olevista rakenteista (tiet, kaapelit, valaisimet, kasvillisuus...) ja uusista asioista (esimerkiksi istutukset). Joitakin yksityiskohtaisia kuvia voidaan piirtää esimerkiksi päällystettävistä alueista. Piirustusten lisäksi suunniteltaessa tehdään myös kirjallinen työselitys, kustannusarvio, taimi- ja tarvikeluettelot.
Pertti Pekkanen
Pertti Väinö Juhani Pekkanen (s. 17. lokakuuta 1944) on suomalainen kapellimestari. Hän on toiminut myös Sibelius-Akatemian orkesterinjohdon professorina.
Pekkanen valmistui Sibelius-Akatemiasta 1972. Hän joutui ensimmäisen kerran Helsingin kaupunginorkesterin kapellimestariksi vuonna 1973, kun pääkapellimestari sairastui. Pekkanen toimikin seuraavat pari vuotta Helsingin kaupunginorkesterin apulaiskapellimestarina. Vuodet 1975–1987 Pekkanen oli Turun kaupunginorkesterin taiteellinen johtaja.
Suomen kansallisoopperassa Pekkanen on esiintynyt vuodesta 1985. Hän on johtanut muun muassa Carmenin ja Pohjalaisia. Lisäksi Pekkanen on johtanut oopperoita Tampereen Oopperassa ja Savonlinnan Oopperajuhlilla.
Pekkanen on levyttänyt useiden suomalaisten orkestereiden kanssa. Einar Englundin 1. ja 2. sinfoniat käsittänyt albumi valittiin Vuoden levyksi. Karita Mattilan kanssa levytetty joululevy myi platinaa vuonna 2003.
Groom Lake
Groom Lake tarkoittaa seuraavia
Parrasvalot
Parrasvalot (Limelight) on vuonna 1952 valmistunut yhdysvaltalainen elokuva, jonka ohjasi, käsikirjoitti ja tuotti Charles Chaplin. Parrasvaloissa on viittauksia Chaplinin omaan elämään, persoonallisuuteen ja uraan. Esimerkiksi Therezan tarinassa on samankaltaisuuksia Chaplinin äidin kanssa ja Therezan ja Calveron rakkaussuhde muistuttaa Chaplinin ja Oona O’Neillin avioliittoa.
Falun
thumb|right|250px|Falunin taajama vuoden 1990 rajauksen mukaan.
Parrasvalot
Juoni
Elokuvan tapahtumat sijoittuvat vuoden 1914 Lontooseen ja ensimmäinen maailmansota on puhkeamaisillaan. Entinen kuuluisa klovni, mutta nykyisin alkoholisoitunut Calvero (Chaplin) estää nuorta tanssijaa Therezaa (Bloom) tekemästä itsemurhaa. Calvero auttaa Therezaa saamaan takaisin itsetuntonsa ja palaamaan tanssijan työhönsä. Samalla Calveronkin itsetunto kohoaa, mutta hänen paluuyrityksensä menestyväksi klovniksi eivät tuota toivottua tulosta. Thereza haluaa naida Calveron huolimatta heidän ikäerostaan, mutta Calveron mielestä Therezalle parempi puoliso on nuori säveltäjä Neville (Sydney Earle Chaplin).
Calvero palaa kotiinsa ja ryhtyy katutaiteilijaksi. Oman esityksensä saanut Thereza lopulta löytää hänet ja taivuttelee palaamaan takaisin lavalle. Calvero saa rinnalleen vanhan parinsa (Keaton) ja hän tekee menestyksekkään paluun. Calvero saa kuitenkin sydänkohtauksen kesken esityksen ja kuolee vain muutaman metrin päässä tanssivasta Therezasta.
Falun
Falun on noin 37 000 asukkaan kaupunki Ruotsissa, Bergslagenin metsäisellä vaara-alueella Tukholman luoteispuolella Falunin kunnassa, jonka koko väkiluku vuonna 2010 oli noin 56 000. Falun on perustettu kuparikaivoksen luo jo 1200-luvun puolivälissä. Varsinaiset kaupunkioikeudet Falun sai 1641. Nykyään se on Taalainmaan läänin pääkaupunki. Falunissa sijaitsee toinen Taalainmaan korkeakoulun kampuksista, joista toinen on Borlängessä.
Parrasvalot
Vastaanotto
Chaplinin markkinoidessa elokuvaansa Isossa-Britanniassa hän sai kuulla, ettei saa viisumia Yhdysvaltoihin, koska hänen väitettiin antaneen kommunismia ihailevia lausuntoja. Parrasvalot kiellettiin Yhdysvalloissa pitkiksi ajoiksi; vasta vuonna 1972 elokuva viimein esitettiin Yhdysvalloissa ja se voitti Oscar-palkinnon.
Antti Alanen sanookin Chaplinin retrospektiivin esittelyssä, että Parrasvalot on jo Chaplinin ”taiteilijan testamentti”: hänen suuri taiteellinen luomistyönsä saavuttaa tässä elokuvassa joutsenlaulunsa; roolihahmon kuolema tarinan lopussa on selvä viesti siitä, että enää ei Chaplinia nähtäisi uusissa rooleissa
Falun
Stora Kopparbergin kaivosyhtiö (Stora Kopparbergs Bergslags AB, vuodesta 1984 STORA AB) on luultavasti maailman vanhin kaivosyhtiö: se on kaivanut kultaa ja kuparia Falunin liepeiltä vuodesta 1347. Vuonna 1999 STORA yhdistettiin Enso-Gutzeitin kanssa Stora Ensoksi.
Parrasvalot
Vastaanotto
Vaikka Chaplin nähtiinkin vielä parissakin roolissa, niistä näki selvästi, että hänen suuri luomisvoimansa oli jo sammunut ja työskentely oli ammattitaitoista joskin piittaamatonta.
Vuonna 1979 kolmekymmentä suomalaista elokuva-arvostelijaa ja -asiantuntijaa äänesti kaikkien aikojen sadasta merkittävimmästä elokuvasta, ja Parrasvalot oli mukana heistä kahdentoista listalla.
Falun
Falunin alueella on pitkään tehty punamultamaalia, falunin punaista, joka on vallitseva väri myös Länsi-Suomen maalaistalojen ulkorakennusten seinissä. Väriä saadaan nykyisestä kaivoksesta. Ruotsalainen lenkkimakkara falukorv on peräisin Falunista.
Falunin ja Stora Kopparbergetin kaivosalue on Unescon maailmanperintökohde.
Media
Falunissa ilmestyviä sanomalehtiä ovat Falu-Kuriren ja Dala-Demokraten.
American Locomotive Company
pienoiskuva|American Locomotive Companyn vuonna 1910 valmistaman veturin valmistuslaatta. American Locomotive Company (lyhennetty ALCO, Alco tai ALCo), oli Yhdysvaltalainen rautatiekaluston valmistaja. Se syntyi 1901 usean pienen rautatiekaluston valmistajan sulautuessa yhteen.
Alco oli Yhdysvaltain toiseksi merkittävin höyryveturivalmistaja heti Baldwinin jälkeen. Se rakensi yhteensä yli 75 000 höyryveturia. Alco rakensi lähes kaikki suurimmat koskaan valmistetut höyryveturit, kuten Big Boyn. Se rakensi myös Pohjois-Amerikan ensimmäisen rulla­laakerein varustetun höyryveturin. Electro-Motive Dieselin (EMD) tuodessa 1939 markkinoille dieselsähköisen FT-veturin alkoi samalla lähtölaskenta höyryveturituotannon loppumiselle.
Alco loi sittemmin amerikkalaisten dieselveturien pääasialliseksi rakenteeksi muodostuneen "road switcher" -konseptin. 1930-luvulla Alco hallitsi yhdessä EMD:n kanssa dieselsähköisten vetureiden markkinoita Yhdysvalloissa. Se oli juuri aloittanut RS-1 -dieselvaihtovetureiden valmistuksen, kun Yhdysvallat liittyi toiseen maailmansotaan. Tasaväkistä kilpailua EMD:n kanssa hankaloitti 1942 voimaan tullut säännöstelytalous. Sen aikana diesellinjavetureita eivät saaneet valmistaa muut kuin EMD, niinpä myös Alcon piti keskeyttää dieselvetureiden rakentaminen. Se rakensi kuitenkin sadoittain dieselvaihtovetureita ja sai lisäksi armeijalta tilauksia dieselvetureista. Se rakensikin armeijalle sodan aikana noin 150 kappaletta RS-1-veturin kaltaista RSC-1-veturia. Suuri osa vetureista sijoitettiin Trans-Iranin rautateille toimittamaan Yhdysvaltojen materiaaliapua Neuvostoliittoon. RSC-1-vetureista rakennettiin Neuvostoliitossa arviolta 6 000 kopiota. Höyryveturituotantokin jatkui vielä sodan aikana, kun Alco toimitti satoja höyryvetureita Neuvostoliittoon.
Säännöstelyn loppuessa 1945 EMD:llä oli kuitenkin jo tavoittamaton etumatka, ja Alcon oli mahdotonta saada sitä kiinni. Lisäksi rautatieyhtiöt olivat ymmärtäneet dieselsähköisten vetureiden edut, eivätkä höyryveturit enää käyneet kaupaksi. Luomallaan road-switcher -rakenteella se kuitenkin pärjäsi hetken aikaa, sillä EMD:n F-sarjan menestys sai EMD:n aliarvioimaan road switchereiden suosion. Vakuuttava oli kuitenkin EMD:n vastaisku, kun se toi 1949 markkinoille road-switcher -tyyppisen GP7-veturin. Lisäksi Alcon moottoreiden laatuongelmat huononsivat sen mainetta. Silti Alco pärjäsi kohtuullisesti, sillä EMD ei yksin pystynyt vastaamaan massadieselöinnin aiheuttamaan räjähdysmäiseen kysyntään. Alco toimitti Pohjois-Amerikan rautateille hieman yli 10 000 dieselveturia. Alcon toiminta loppui kannattamattomana 1969. Eräiden sen dieselveturimallien valmistusta jatkoi kuitenkin noin kymmenen vuotta sen kanadalainen tytäryritys Montreal Locomotive Works (MLW).
Kymppitonni
Kymppitonni on suomalainen televisio-ohjelma, jossa julkisuuden henkilöt arvuuttelevat sanoja. Ohjelmaa esitetään Fox-kanavalla.
Ohjelman esittäminen alkoi vuonna 1985 MTV:llä. Ohjelman alkuperäinen juontaja oli Riitta Väisänen.
Vuodesta 2018 alkaen Kymppitonnia on esitetty Foxilla ja juontajana on toiminut Cristal Snow.
Kymppitonni on voittanut Venla-palkinnon parhaana puheviihdeohjelmana vuonna 1986. Ohjelman entinen juontaja Riitta Väisänen palkittiin suosituimman naisesiintyjän Telvis-patsaalla viidesti peräkkäin, vuosina 1986–1990.
Ohjelmasta on julkaistu myös 1990-luvulla lautapeli.
Historia
Kymppitonni on Spede Pasasen kehittämä ohjelmaformaatti, jonka Pasanen suunnitteli tilaustyönä Riitta Väisäselle. Hän kehitti ohjelman rakennetta pitkään, ja kun lopulta kaikki säännöt loksahtivat paikalleen, Pasanen alkoi myydä formaattiaan MTV:lle.
250 px|thumb|Ohjelman kilpailijakopit 1980-luvulla. Kymppitonnin pilottijakso kuvattiin marras-joulukuussa 1984. Pilottijakson ohjasi Eino Virtanen. MTV:n ohjelmajohtaja Tauno Äijälä aluksi epäili ohjelman mahdollisuuksia menestyä sekä kokemattoman Riitta Väisäsen pärjäämistä ohjelman juontajana. Näistä epäilyksistä Spede muistutti Äijälää aina, kun Väisänen voitti Suomen suosituimman naisesiintyjän Telvis-palkinnon.
Ohjelmaa esitettiin MTV:llä vuosina 1985–2005 kaikkiaan 1 093 jaksoa. Ensimmäinen jakso lähetettiin 3. tammikuuta 1985. Kilpailijoina olivat muun muassa Jukka Virtanen ja Juha Vainio.
Ensimmäisenä vuotena Kymppitonnia ohjasi Ere Kokkonen. Kokkosen jälkeen ohjaajina ovat olleet Inkeri Pilkama 1986–1999, Aku Lohimäki (2000), Juha Stenholm (2001–2002 ja 2005) ja Henry Aflecht (2002–2005). Kymppitonnin tunnusmusiikin sävelsi Aarno Raninen. Ohjelman lopputekstien aikana soi musiikkia Ere Kokkosen ohjaamasta elokuvasta Hei kliffaa hei (1985).
Spede Pasasen kuoltua Kymppitonnin jatkuminen oli epävarmaa koko syksyn 2001. Ennen kuolemaansa Spede antoi Kymppitonnin kaupalliset oikeudet Riitta Väisäselle.250 px|thumb|Ohjelman kilpailijakopit vuonna 2005.
MTV3 päätti lopettaa ohjelman helmikuussa 2002, mutta perui lopulta päätöksensä, ja Kymppitonni sai jatkaa jälleen syksyllä. Kymppitonni palasi ohjelmistoon lokakuussa 2002 uusituilla lavasteilla ja tunnusmusiikilla. Ohjelma lopetettiin vuonna 2005.
SuomiTV lopetti sarjan toukokuussa 2011 osana pyrkimyksiään nuorentaa katsojakuntaansa.
Maaliskuussa 2012 Kymppitonni jatkui radioversiona Radio Suomipop -kanavalla. Ohjelmaa pystyi seuraamaan myös videomuodossa netti-tv:ssä. Tämä versio lopetettiin vuonna 2016.
Vuonna 2018 Kymppitonni teki jälleen paluun, tällä kertaa Fox-kanavalle ja uuden juontajan voimin. Ensimmäinen jakso esitettiin 26. maaliskuuta 2018.
Juontajat
Ohjelmaa on juontanut myös muutaman jakson verran näyttelijä Satu Silvo vuonna 1999, kun Riitta Väisänen oli sairauslomalla.
Kevään 2004 viimeisen jakson (1. toukokuuta 2004) juonsi Joonas Hytönen, kun Väisänen oli ehdolla Euroopan parlamenttiin ja joutui tv-karenssiin.
Esitysajat
pienoiskuva|Riitta Väisänen ja ohjelman logo 1980-luvulla Ohjelmaa esitettiin aluksi vuosina 1985–2005. Sarjaa on esitetty vuosina 1985–1992 MTV:llä. Aluksi Kymppitonni vuorotteli puolen tunnin mittaisena vuoroviikoin Sanaristikko-ohjelman kanssa. Välillä Kymppitonni on ollut milloin puolen tunnin mittainen kahdessa osassa, milloin taas yhtenä tunnin jaksona. Ohjelmaa esitettiin MTV:n torstai-illan myöhäisohjelmistossa. MTV:llä ei tuolloin ollut omaa kanavaa, vaan sen ohjelmia lähetettiin TV1:ssä ja TV2:ssa. Niinpä Kymppitonni näkyi joinakin kausina TV1:ssä ja muina kausina TV2:ssa.
Kun MTV sai oman kanavan, MTV3:n, vuonna 1993 ohjelma siirtyi kanavan tiistai-iltaan; esitysaika 21.30–22.00. Syksyllä 1996 esitysaika muuttui aikaisemmaksi: klo 19.30–20.00. Tammikuusta 1999 lähtien Kymppitonnia esitettiin kahdesti viikossa, tiistaisin ja keskiviikkoisin (maaliskuusta 2000 maanantaisin ja tiistaisin) klo 18.00–18.30. Syksystä 1999 lähtien esitettiin kolme lähetystä viikossa, kaksi normaalipeliä sekä yksi Jokeri-kymppitonni, jossa kilpailijat eivät tehneet kysymyksiä etukäteen – vaan sanaan, jonka saivat pelitilanteessa. Vuonna 2000 Jokeri-Kymppitonni muuttui Nettikymppitonniksi, jota esitettiin perjantaisin keväästä 2000 31. elokuuta 2001 asti.
Vuodesta 1999 helmikuuhun 2002 Kymppitonni oli Speden Spelien tavoin MTV3:n ohjelmistossa läpi vuoden ilman kesätaukoa. Syksystä 2002 lähtien Kymppitonnia esitettiin kerran viikossa lauantain primetime-ohjelmistossa lopettamiseensa asti. Sarjan viimeinen jakso MTV3:lla esitettiin 19. marraskuuta 2005.
SuomiTV-kanavalla ohjelmaa esitettiin arki-iltaisin kello 19.00. SuomiPOP-radiokanava esitti Kymppitonnia jokaisena arki-aamuna kello 8.40. Fox-kanavalla ohjelmaa on esitetty maanantaisin kello 20.00–21.00 (kevät 2018) ja tiistaisin kello 20.00–21.00 (syksy 2018).
Säännöt
Kysyjä voi halutessaan "ottaa jokerin". Silloin hänelle arvotaan sana, johon hänen tulee hetkessä keksiä vihje. Jokeri-kysymyksissa kysyjän pisteet tuplautuvat, olivatpa ne plussaa tai miinusta.
MTV-aikana kilpailijat eivät saaneet voittamiaan rahasummia, vaan jokainen sai esiintymispalkkion. Kilpailun voittaja sai muita suuremman korvauksen ja jatkoi kilpailussa seuraavalla kerralla. Suomen lastenklinikoiden kummikilpailijat lahjoittivat esiintymispalkkionsa ja mahdollisen voittonsa hyväntekeväisyyteen.
Pistetasot
Pistetasot ovat vaihdelleet vuosien aikana. Alun perin pisteiden sijaan puhuttiin markoista ja pistetasot olivat seuraavat:
Vuonna 2002 ohjelmassa otettiin käyttöön eurot, ja uuden pistetasot olivat seuraavat:
Vuonna 2009 ohjelma siirtyi SuomiTV:lle ja eurojen sijaan jaettiin pisteitä. Voittaja sai voittopotin, joka suuruus oli voittajan pistemäärä jaettuna kymmenellä.
Vuodesta 2018 ohjelmaa on esitetty Foxilla seuraavin pistemäärin:
Junnutonni
Vuonna 1991 tehty Kymppitonni-muunnelma, jossa kilpailijoina olivat lapset.
Nettikymppitonni
Vuosina 2000–2001 pyöri Kymppitonni-variaationa Nettikymppitonni. Nettikymppitonnissa oli vieraina julkkiksia kuten tavallisessa Kymppitonnissa. Erona normaaliin ohjelmaan oli kilpailija, joka ei ollut julkisuuden henkilö. Kilpailija valittiin katsojien joukosta internetin avulla. Netissä katsojat saivat osallistua Kymppitonni-kilpailuun. Nettikilpailun voittaja pääsi oikeaan Kymppitonniin kilpailemaan.
Tai Mo Shan
Tai Mo Shan  on Hongkongin korkein kukkula (958 m). Se sijaitsee suunnilleen Uusien territorioiden maantieteellisessä keskipisteessä.
Suomen Lähi-idän instituutti
Suomen Lähi-idän instituutti (FIME) on yksi Suomen kulttuuri- ja tiedeinstituuteista. Se on yksi kolmesta suomalaisesta Välimeren alueella toimivasta akateemisesta tiedeinstituutista. Kohdealue on itäisen Välimeren alue. Se on perustettu vuonna 1994. Suomen Lähi-idän instituutin tarkoituksena on tukea ja edistää Lähi-idän kielten, kulttuurien ja yhteiskuntien tutkimusta ja opetusta. Instituutin tavoitteena on myös edistää yhteistyötä Suomen ja Lähi-idän maiden korkeakoulujen ja tutkimuslaitosten välillä. Instituutti myöntää lisäksi apurahoja kohdemaissa tehtävään tutkimukseen.
Instituutilla on tällä hetkellä Lähi-idän toimipaikka Beirutissa ja yhteyshenkilö Kairossa, ja sen toiminta on pääosin opetusministeriön rahoittamaa. Israelin ja palestiinalaishallinnon alueen toiminnot ovat säätiön alaisia. Instituutin toiminta kattaa muun Lähi-idän alueen.
Instituuttia on johtanut vuodesta 2020 eteenpäin Irina Piippo.
Instituutti ylläpitää vierasblogeja Lähi-itä Nyt ja Mosaiikki. Se julkaisee myös tiedettä popularisoivaa Lukemista Levantista -kirjoitussarjaa.
=== Johtajat ===
Michelle Williamsin filmografia
Tämä on Michelle Williamsin filmografia.
Alco
Alco voi viitata seuraaviin:
Here Are the Sonics
Here Are the Sonics on garage rock -yhtye The Sonicsin debyyttilevy vuodelta 1965.
Colm O’Ciosoig
Colm O'Ciosoig (s. 31. lokakuuta 1964 Dublin) on irlantilainen rock-muusikko. Hän toimi My Bloody Valentine -yhtyeen rumpalina ja yhtenä perustajajäsenistä. Hän kirjoitti lyhyen instrumentaalikappale "Touched" albumilla Loveless (1991).
O'Ciosoigilla on sivuprojekti Hope Sandoval & the Warm Inventions, ja hän on lisäksi tehnyt yhteistyötä Le Volume Courben kanssa.
Tyresön kunta
thumb|right|250px|[[Tyresö Centrum -ostoskeskus Tyresön keskustassa eli Bollmorassa.]]
Tyresön kunta on Tukholman läänissä sijaitseva Ruotsin kunta. Maakuntajaossa se kuuluu Södermanlandiin. Kunnan keskustaajama on Bollmora.
Kunnan maapinta-ala on 69,23 neliökilometriä (1.1.2016) ja asukasluku 49 062 henkeä (31.12.2021).
Tyresön naapurikuntia ovat Värmdö, Haninge, Huddinge, Tukholma ja Nacka.
Tyresö sijaitsee Suur-Tukholman alueella Itämeren rannalla Tukholmasta kaakkoon. Kunta on pinta-alaltaan Ruotsin kahdenkymmenen pienimmän joukossa, mutta väestötiheydeltään kahdenkymmenen tiheimmin asutun joukossa. Suurin osa Tyresön asuinalueista kuuluu Tukholman taajamaan.
Vuonna 2007 kunnassa oli 1,10 km² peltoa, joten saman ajankohdan maapinta-alaan vertaamalla saadaan peltojen osuudeksi 1,6 prosenttia kunnan maapinta-alasta.
Kuntajaon kehitys
Pitäjänä Tyresö oli suhteellisen nuori, sillä se oli erotettu Österhaningesta vuonna 1636. Vuoden 1862 kuntauudistuksessa siitä muodostettiin maalaiskunta. 1900-luvun suurilla kuntauudistuksilla ei ollut vaikutusta Tyresöhön.
Väestönkehitys
Kunnan väestö taustan mukaan on esitetty seuraavassa taulukossa.
Hieman vanhempien vuoden 2009 lopun tietojen mukaan kunnassa asui 1 323 Suomessa syntynyttä, mikä vastasi 3,1 prosenttia kunnan väestöstä.
Vielä vanhempien vuoden 1984 lopun tietojen mukaan 13,8 prosenttia kunnan asukkaista oli ulkomailla syntyneitä. Tuolloin kunnassa asui 2 058 Suomessa syntynyttä, mikä vastasi 6,4 prosenttia kunnan väestöstä.
Vuoden 2010 tietojen mukaan 20 vuotta täyttäneiden kuntalaisten mediaaninettotulot olivat 224 480 kruunua. Vuodelta 2007 olevan tiedon mukaan kuntalaisten nettovarallisuuden mediaani oli 89 000 kruunua.
Vuoden 2011 lopussa kunnan väestö jakautui eri ikäryhmiin seuraavasti:
Elinkeinot
Seuraava taulukko kuvaa työpaikkojen ja työllisten jakautumista eri elinkeinojen kesken. Luvut on laskettu kahdessa eri Statistiska centralbyrånin tilastossa ilmoitettujen perusteellisempien tietojen pohjalta. "Päiväväestö" (ruots. dagbefolkning) kertoo kunnassa sijaitsevista työpaikoista ja "yöväestö" (ruots. nattbefolkning) puolestaan kunnassa asuvien elinkeinosta. Työpaikkaomavaraisuus on laskettu päivä- ja yöväestön suhteena. Alkutuotanto tarkoittaa maa- ja metsätaloutta sekä kalastusta. Jalostuksen kohdalla on laskettu yhteen tavaranvalmistus- ja kierrätysteollisuus, energia- ja ympäristöyritykset sekä rakennusteollisuus. Muut toimialat on laskettu palveluihin lukuun ottamatta niitä, joiden elinkeino on tuntematon.
Taajamat
Kunnan keskustaajama on lihavoitu. Asteriskilla (*) merkityt taajamat kuuluvat tähän kuntaan vain osittain, ja edellä on merkitty kunkin taajaman tähän kuntaan kuuluvan osan väestö. Koko Tukholman taajamassa on 1 372 565 asukasta, ja se kuuluu osittain myös Botkyrkan kuntaan, Danderydin kuntaan, Haningen kuntaan, Huddingen kuntaan, Järfällan kuntaan, Nackan kuntaan, Sollentunan kuntaan, Solnan kuntaan, Sundbybergin kuntaan ja Tukholman kuntaan.
Entiset taajamat
Luettelossa mainituista taajamista Tyresö ja Lindalen kasvoivat ensin yhteen Bollmora-nimiseksi taajamaksi. Tyresön taajama kuitenkin erosi jossain vaiheessa Bollmorasta taas omaksi taajamakseen. Sittemmin sekä Bollmora että Tyresö ovat kasvaneet yhteen Tukholman taajaman kanssa.
Pientaajamat
Yli 200 asukkaan taajamien lisäksi kunnassa on vuoden 2010 tietojen perusteella myös seuraavat 50–199 asukkaan pientaajamat:
Entiset pientaajamat
Ruotsissa on tehty tilastoja pientaajamista aikaisemmin myös vuosina 1990, 1995, 2000 ja 2005. Seuraavat paikkakunnat ovat olleet pientaajamia jonakin tai joinakin vuosina vuosien 1995, 2000 ja 2005 aikana, mutta ne eivät olleet pientaajamia vuonna 2010:
Kunnanvaltuusto
Ruotsissa valitaan joka neljäs vuosi edustajat valtiopäiville, aluevaltuustoihin ja kunnanvaltuustoihin. Kunnallisvaaleissa Tyresön kunta on jaettu seuraaviin vaalipiireihin:
Seuraavassa taulukossa on esitetty valtiopäivillä edustettuina olevien puolueiden saamat valtuustopaikat Tyresön kunnanvaltuustossa vuodesta 1973 lähtien.
Piirit
Vuodesta 2016 alkaen kunnassa on yksi piiri, Tyresön piiri.
Seurakunnat
Vuoden 2012 aluejaon mukaan kunnassa on seuraavat Ruotsin kirkon seurakunnat:
Historialliset seurakunnat
Seuraavassa luettelossa on mainittu kaikki nykyisen kunnan alueella sijainneet seurakunnat. Jos seurakunta on lakkautettu, niin sen perässä on asteriski (*). Mahdolliset suluissa lukevat nimet ovat seurakunnan vaihtoehtoisia tai vanhempia nimiä. Jos nimen perässä lukee kbfd, niin kyseessä "kirkonkirjapiiri", joka ei ole muodostanut omaa seurakuntaa, vaikka ne seurakuntiin rinnastetaankin.
Historia
Ensimmäiset ihmiset saapuivat alueelle Tyresön alueella suurin piirtein 3000-luvulla eaa. Vakinaista asutusta ei muodostunut ennen noin 600-lukua. Tältä esihistorialliselta ajalta on hautoja ja muita jäännöksiä.
Tyresön kartanolla on alkunsa 1300-luvulla. Kartano oli suurimmillaan 1600-luvulla, jolloin miltei kaikki nykyisen kunnan pinta-ala kuului siihen. Tyresön linna ja Tyresön kirkko ovat tältä vuosisadalta.
Tyresö oli tärkeä teollisuuskeskus Tukholman alueella 1500-luvulta ja 1800-luvulle vesivoiman takia, jota pystyttiin muodostamaan virtoihin järvien välillä. Vesipyörät kunnan vaakunassa edustavat kolmea voimalaitosta Nyforsissa, Uddbyssä ja Follbrinksströmmenissä. Teollisuuksiin kuului myllyjä, valssaamoita, paperitehtaita, pajoja, sahalaitoksia ja tiilinvalmistamo. Näistä vanhoista teollisuuslaitoksista ei ole nykyään jäljellä mitään. Uddbyn mylly paloi 1895 ja sen tilalle rakennettiin vesivoimala sähköntuotantoon. Voimala on edelleen jäljellä ja ainoa laatuaan Tukholman seudulla.
1900-luvun alussa Tyresön kartanon suuria maa-alueita alettiin pilkkoa ja kesähuviloita ryhdyttiin rakentamaan. Brevikin alueella rakennettiin kalliita huviloita. Rakentamistahti kasvoi reilusti vuosisadan ensimmäisillä vuosikymmenillä. 1950-luvulla aloitettiin huviloiden muuttaminen vakinaisiksi asunnoiksi.
1950-luvulta Bollmora kasvoi nopeasti. Näin tapahtui etenkin Lex Bollmora -lain jälkeen, joka salli kunnallisten kiinteistöyhtiöiden toimia omankin kunnan ulkopuolella. Kuntakeskus muodostui Bollmoraan ja Bollmora Centrum vihittiin käyttöön vuonna 1965. Miljoonaohjelma (miljonprogrammet) antoi leimansa Tyresössä etenkin Bollmoraan, jossa monet asuinalueet on rakennettu kyseisen ohjelman ansiosta.
1950-luvun kasvuvaiheesta lähtien Tyresön väkiluku on kasvanut noin 5 000:sta nykyiseen vähän yli 41 000:een.
Elokuussa 1999 iso metsäpalo tuhosi noin 15 prosenttia Tyrestan kansallispuistosta.
Kunnan sisäinen jako
Tyresön kunnassa ei ole hallinnollisia aluejakoja, mutta muita enemmän tai vähemmän virallisia jakoja on.
Kunnanosat
Tyresön kunnassa on pääasiassa kolme kunnanosaa. Tämä on arkipäivällinen viitekehys kunnan eri osista.
Maantieto
Suurin osa Tyresöstä sijaitsee Södertörnin niemimaalla, mutta siihen kuuluu myös muutamia saaria Itämeressä, joista Ägnö ja Härsö ovat suurimmat. Tyresössä on monia järviä, joista suuri osa kuuluu Tyresån järvijärjestelmään. Etelässä on iso aarniometsä, josta osa kuuluu Tyrestan kansallispuistoon ja muita suuria osia muihin luonnonsuojelualueisiin.
Maasto on tyypillinen alueelle. Matalia kukkuloita ja laaksoja muodostui osittain viime jääkauden aikana. Kunnan korkein kohta on Telegrafbergenillä 84 metriä merenpinnan yläpuolella.
Tyresöllä on maarajaa Tukholmaan luoteessa, Nackaan pohjoisessa ja Haningeen etelässä. Lisäksi kunnalla on järvirajaa Huddingeen lännessä ja merirajaa Värmdöön idässä ja koillisessa.
Yhteydet
Tyresö on noin 20–30 minuutin päässä Keski-Tukholmasta julkisella liikenteellä. Eräät päälinja-autolinjoista ovat 806, 807, 815, 872, 873, 875 Gullmarsplanilta, ja 812, 813, 815X, 818 Keski-Tukholmasta, ja 840 Haningesta ja Nackasta. Pääteihin kuuluvat läänitie 229 – moottoritie Tukholmaan, ja läänitie 260 etelään Haningeen ja pohjoiseen Nackaa kohden. Kunta on yksi harvoista Tukholman läänin kunnista, joissa ei ole lainkaan raideliikennettä.
Peipot (suku)
Peipot ovat pienehköjä varpuslintuja, jotka elävät Euraasiassa. Kanarianpeippo elää ainoastaan Kanariansaarilla mutta peipolla ja järripeipolla on hyvin laaja esiintymisalue ja ne ovat eräitä Euraasian runsaimpia lintuja. Sukupuolet ovat erivärisiä.
Peipot ovat siemensyöjiä mutta poikasille ne syöttävät hyönteisiä ja muita pieniä selkärangattomia. Pesä on puussa tai pensaassa. Pesimäajan ulkopuolella ne liikkuvat parvissa, joissa voi olla kymmeniätuhansia, joskus jopa satojatuhansia yksilöitä.
Jorma K. Miettinen
Jorma Kalervo Miettinen (11. elokuuta 1921 Helsinki – 11. helmikuuta 2017 Helsinki) oli suomalainen radiokemian professori ja tieteen akateemikko.
Miettinen opiskeli muun muassa A. I. Virtasen johdolla ja väitteli filosofian tohtoriksi vuonna 1954. Helsingin yliopiston radiokemian laitoksen professori hänestä tuli 1964, ja hän johti laitosta eläkkeelle jäämiseensä saakka 1986. Hän oli kemiallisten aseiden ja ydinaseiden asiantuntija ja toimi myös sotatieteen professorina 1982–1983. Miettinen kutsuttiin akateemikoksi vuonna 1995.
Jorma K. Miettisen poika oli hiukkasfyysikko ja yritysjohtaja Hannu I. Miettinen. Hänen pojanpoikiaan ovat kirjailija Tuomas Vimma ja Hybrid Graphicsin NVIDIA-yhtiölle myynyt Ville Miettinen. Jorma K. Miettisellä oli myös kaksi muuta poikaa, Seppo K. Miettinen, logiikan ja peliteorian asiantuntija, logiikan oppikirjojen tekijä, jolla oli myös oma yritys M-opetus (milloin lopettanut?), sekä Matti Miettinen.
Kevin Shields
thumb|Kevin Shields. Kevin Shields (s. 21. toukokuuta 1963, Queens, New York) on yhdysvaltalaissyntyinen laulaja, kitaristi ja tuottaja, joka tuli tunnetuksi irlantilais-brittiläisen My Bloody Valentine -yhtyeen keulahahmona. Hän on tehnyt yhteistyötä myös Primal Screamin ja Dinosaur Jr:n kanssa sekä säveltänyt musiikkia elokuvaan Lost in Translation (2003).
Shields syntyi Yhdysvalloissa, mutta vietti nuoruusikänsä Dublinissa. My Bloody Valentinen lopetettua aktiivisen toimintansa Shields on tuottanut ja uudelleenmiksannut mm. Joy Zipperin, Placebon ja Yo La Tengon tuotantoa.
Myös Kevin Shieldsin nuoremmalla veljellä Jimi Shieldsillä on ura muusikkona.
Luettelo Tampereen Ratikan taideteoksista
Luettelo Tampereen Ratikan taideteoksista sisältää Tampereen raitiotiehen liittyviä julkisia taidekohteita.
Vakuutusmaksuvero
Vakuutusmaksuvero eli vakuutusvero on vakuutussopimukseen perustuvasta vakuutusmaksusta perittävä vero. Vakuutusmaksuvero on mielletty arvonlisäverotusta täydentäväksi erityiseksi kulutusveroksi. Vakuutusmaksuveron verokanta on 24 prosenttia eli vastaava kuin arvonlisäveron yleinen verokanta.
Chad I. Ginsburg
thumb|upright|Chad I. Ginsburg Chad I. Ginsburg (s. 24. huhtikuuta 1972 New Hope, Pennsylvania, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen kitaristi ja tuottaja. Hän soittaa CKY-yhtyeessä. Ginsburg on soittanut yhtyeessä myös bassoa, ja hän on tehnyt sille jonkin verran sävellyksiä ja sanoituksia.
Hän on aiemmin ollut Rudy + Blitz -yhtyeessä ja siitä erottuaan ollut työssä studiolla.
Getsemane
thumb|Getsemanen puutarhaa. Taustalla näkyy [[Kaikkien kansojen kirkko.]]
Shine a Light
Shine a Light voi tarkoittaa:
East Sussex
East Sussex, suomeksi Itä-Sussex, on hallinnollinen ja muodollinen kreivikunta Kaakkois-Englannissa, Englannin kanaalin rannalla. East ja West Sussex muodostettiin vuonna 1889 irrottamalla ne Sussexin historiallisesta kreivikunnasta. Hallinnolliseen kreivikuntaan kuuluu viisi hallintopiiriä ja sen keskuksena toimii Lewesin kaupunki; muodolliseen kreivikuntaan luetaan niiden lisäksi itsenäinen Brighton & Hoven yhtenäishallintopiiri. Vuonna 2020 muodollisen kreivikunnan alueella arvioitiin elävän noin ihmistä.
Tärkein työllistäjä on palvelusektori, jossa vuonna 2007 työskenteli 85 % työvoimasta. Maanviljelysmaa ei ole kovin hedelmällistä, joten sitä käytetään lähinnä laitumena.
Hallinto
pienoiskuva|vasen|East Sussexin kreivikunnantalo Lewesissa. East Sussexin hallinnollisena keskuksena toimii Lewesin kaupunki, jossa sijaitsevassa kreivikunnantalossa valtuusto kokoontuu. Vuonna 2017 valitussa kreivikunnanvaltuustossa on 50 valtuutettua, joista 30 kuuluu konservatiivipuolueeseen, 11 liberaalidemokraatteihin ja 4 työväenpuolueeseen. Kreivikunnan hallinnon velvollisuutena on järjestää muun muassa peruskoulutus, sosiaalipalvelut, liikenne ja kirjastopalvelut kreivikunnan alueella.
Lordiluutnantti Peter Field on edustanut Ison-Britannian kuningatarta East Sussexissa elokuusta 2008 lähtien.
Osa-alueet
East Sussexin muodollisen kreivikunnan alueella sijaitsevat seuraavat hallinnolliset alueet:
Hallintopiirit jakaantuvat edelleen 105 kuntaan (civil parish), joilla on omat kunnan- tai kaupunginvaltuustonsa. Kunnat edustavat asukkaitaan paikallishallinnon ylempiin tasoihin nähden, tuottavat paikallisia palveluja ja pyrkivät parantamaan kunnan elintasoa. Ne voivat järjestää asukkailleen esimerkiksi vapaa-ajankeskuksia, puistoja, viljelypalstoja, bussikatoksia, julkisia jäteastioita ja parkkialueita.
Väestö
Vuonna 2020 East Sussexin muodollisessa kreivikunnassa oli noin asukasta ja seuraavat yli kymmenentuhannen asukkaan asutuskeskukset:
Lippu
East Sussexilla ei ole virallista lippua. Vuonna 1975 käyttöön otetussa East Sussexin kreivikunnanvaltuuston vaakunassa ja sen pohjalta suunnitellussa lipussa on punaisella pohjalla kultainen saksien kruunu, kuusi kultaista pääskyä ja valkoinen aaltoviiva, joka edustaa merta. Se perustuu paljon vanhempaan Sussexin vaakunaan, jossa on sinisellä pohjalla kuusi kultaista pääskyä. Pääskyt ovat kreivikunnan vanha tunnus, joka esiintyy jo Bodiamin linnan vuonna 1385 rakennetun portinvartijan tuvan seinässä.
Pyhän Rikhardin päivä
Historiallisen Sussexin kreivikuntapäivää vietetään kesäkuun 16. päivänä Pyhän Rikhardin muistoksi.
Nimikkokukka
East Sussexilla ei ole omaa nimikkokukkaa; sen sijaan koko historiallisen Sussexin nimikkokukaksi valittiin Plantlife International -järjestön vuonna 2004 pitämässä yleisöäänestyksessä pyörötähkämunkki.
Architect of the Capitol
Architect of the Capitol (AOC) on Yhdysvaltojen liittovaltion virasto, joka operoi, kehittää ja ylläpitää United States Capitol -kompleksia, johon kuuluvat esimerkiksi kongressitalo (United States Capitol) ja korkeimman oikeuden rakennus. Architect of the Capitol (Capitolin arkkitehti) on myös viraston johtajan nimike.
Historia
Viraston historian katsotaan alkavan vuodesta 1793, jolloin kongressitaloa alettiin rakentaa Washingtoniin ja sen suunnittelijasta William Thorntonista tuli siten ensimmäinen Capitolin arkkitehti. Nimeä Architect of the Capitol käytettiin ensimmäisen kerran sekä virastosta että henkilöstä vuonna 1867 Edward Clarkin toimiessa virassa. Hänen kuoltuaan käytettiin nimitystä ”Superintendent of the Capitol Buildings and Grounds”, kunnes vuonna 1921 päätettiin, että Architect of the Capitol olisi virallinen nimi ja sitä on käytetty siitä lähtien.
Päiviö Tommila
Juhani Päiviö Tommila (4. elokuuta 1931 Jyväskylä – 18. marraskuuta 2022 Kauniainen ) oli suomalainen historiantutkija, professori ja akateemikko, joka toimi muun muassa Helsingin yliopiston rehtorina.
Elämä ja ura
Tommila väitteli filosofian tohtoriksi Helsingin yliopistossa vuonna 1962 tutkielmalla La Finlande dans la politique européenne en 1809–1815 (Suomi ja eurooppalainen politiikka 1809–1815). Hän tutki Suomen historiaa, etenkin 1800-luvun poliittista historiaa, kaupunkihistoriaa sekä lehdistön ja historiankirjoituksen historiaa. Tieteellisten tutkimusten lisäksi hän julkaisi yleistajuisia tekstejä ja oli useiden teossarjojen päätoimittaja tai työryhmän jäsen.
Tommila työskenteli Helsingin yliopiston assistenttina 1959–1965 ja dosenttina vuosina 1962–1967, Turun yliopiston Suomen historian professorina 1965–1976 sekä Helsingin yliopiston Suomen historian professorina 1976–1994.
Tommila teki uraa myös Helsingin yliopiston hallinnossa ja toimi yliopiston rehtorina 1988–1992. Tommila toimi myös Tieteellisten seurain valtuuskunnan hallituksen puheenjohtajana 1989–1999 ja hänet kutsuttiin Satakuntalaisen Osakunnan kunniajäseneksi 2011. Lisäksi hän oli Suomen kulttuurirahaston hallituksessa 1978–1985 ja puheenjohtajana 1983–1985.
Perhe
Päiviö Tommilan isä oli kemisti Eero Tommila.
Mäntsälän kirjasto
Mäntsälän kirjasto on Mäntsälän kirkonkylässä toimiva yleinen kunnallinen kirjasto. Mäntsälän kunnankirjasto on saanut alkunsa jo vuonna 1847. Mäntsälän kirjasto palvelee asiakkaitaan paitsi toimitiloissaan kunnan monitoimitalossa, myös Mäntsälän kirjastoauton ja verkkokirjaston välityksellä.
Mäntsälän kirjasto on osa neljän uusimaalaisen kunnan (Järvenpää, Kerava, Mäntsälä ja Tuusula) muodostamaa seudullista kirjastokimppaa eli Kirkes-kirjastoja.
Zelman Cowen
Zelman Cowen (7. lokakuuta 1919 – 8. joulukuuta 2011) oli australialainen oikeustieteilijä, joka toimi Australian kenraalikuvernöörinä 8. joulukuuta 1977 – 29. heinäkuuta 1982.
Cowen opiskeli oikeustiedettä Australiassa ja Oxfordin yliopistossa, missä hän väitteli ennen paluutaan Australiaan vuonna 1950. Hänestä tuli oikeustieteen professori, ja hän alkoi pitää suosittuja radioesitelmiä ajankohtaisista asioista.
Kenraalikuvernööri John Kerr oli herättänyt huomiota hajottamalla Whitlamin hallituksen. Kerrin jäätyä eläkkeelle uusi pääministeri Malcolm Fraser kutsui Cowenin palauttamaan kansan kunnioituksen kenraalikuvernöörin tehtävää kohtaan. Tässä Cowen onnistuikin hyvin.
Tripping the Rift
Tripping the Rift on kanadalainen tietokoneanimoitu science fiction -televisiosarja. Se perustuu Chris Moellerin ja Chuck Austenin aikaisemmin internetissä julkaisemaan kahteen suosittuun animaatiopätkään.
Eliška Junková
Elisabeth ”Eliška” Junková-Khásová (alun perin Alžběta Pospíšilová; ) oli tšekkoslovakialainen kilpa-autoilija ja ensimmäinen Grand Prix -kilpailun voittanut nainen.
Lapsuus ja nuoruus
Junková syntyi Olomoucissa kahdeksanlapsisen perheen kuudentena lapsena ja sai nimekseen Alžběta Pospíšilová. Perheen isä oli lukkoseppä. Kovien aikojen takia perheen lapsista selviytyivät aikuisikään vain Alžběta, hänen sisarensa sekä kaksi veljeään. Alati hymyilevän Alžbětan lempinimi oli Smíšek, ”iloinen”. Koulunsa hän kävi tyttökoulussa Pöttingissä, jossa opiskeli muun muassa liiketaloutta. Alžběta unelmoi matkustelusta, joten hän oli erityisen kiinnostunut kielten opiskelusta.
Valmistuttuaan 16-vuotiaana hän sai työpaikan prahalaisen pankin haarakonttorissa Olomoucissa. Konttorin johtajana toimi nuori, kunnianhimoinen Vincenc ”Čeněk” Junek, joka oli kotiutettu armeijasta saatuaan luodin käsivarteensa ensimmäisen maailmansodan varhaisessa vaiheessa. Kun Čeněk Junek sai tehtäväkseen avata uuden toimipisteen Brnossa, hän halusi värvätä sinne ammattitaitoista henkilökuntaa Olomoucista, mukaan lukien Alžbětan, joka oli hänen lähin apulaisensa. Siirryttyään Brnohon Alžběta opiskeli musiikkia ja kieliä. Vaikka Čeněk ja Alžbeta olivat kiinnittäneet toisiinsa tavallista työtoveruutta enemmän huomiota jo Olomoucissa, kahden vahvan persoonan välinen suhde ei ollut tässä vaiheessa romanttinen. Mutta kun Junek muutti Brnosta Prahaan töiden perässä, Alžběta seurasi mukana. Alžběta suoritti englannin kielitutkinnon, saksan kielen hän oli oppinut isältään jo kotonaan.
Matka Ranskaan
Seuraavaksi Alžběta alkoi opiskella ranskaa, ja parantaakseen kielitaitoaan hän lähti Ranskaan. Hän onnistui saamaan työpaikan Antibesissa suurella puutarhatilalla, jossa viljeltiin neilikoita ja muita kukkia. Kolmen kuukauden aikana Alžběta ei ollut yhteydessä Junekiin tai perheeseensä. Alžběta suunnitteli matkustavansa Ceyloniin Espanjan, Gibraltarin, Pohjois-Afrikan, Lähi-idän ja Intian kautta. Hän kuitenkin kohtasi vaikeuksia espanjalaisten tulliviranomaisten kanssa, jotka eivät myöntaneet hänelle matkustuslupaa, mutta Alžběta keksi hakea viisumia Britanniasta, jotta voisi matkustaa laivassa keittiötyöläisenä. Viisumi kuitenkin evättiin. Tällä välin Čeněk oli alkanut ikävöidä Alžbětaa ja päätti etsiä hänet käsiinsä tavalla tai toisella. He tapasivat toisensa Pariisin autonäyttelyssä, sillä Čeněk oli kiinnostunut kilpa-autoilusta. Hän oli ajanut kilpaa paikallistasolla aluksi rakennelluilla autoilla, mutta oli ansainnut työssään nyt sen verran, että saattoi toteuttaa haaveensa nopeasta autosta. Alžběta tiedosti, että mikäli hän haluaisi kulkeä Čeněkin rinnalla, hänen olisi opittava sietämään myös autoja. Ažběta mieltyi itsekin näyttelyssä näkemäänsä Bugattiin.
Kilpa-ajoura
Čeněk lähti samana syksynä uuden auton hankintamatkalle Pariisin autonäyttelyyn, jossa tutustui Ettore Bugattiin. Čeněk teki kaupat Bugatti Type 30:stä, joka toimitettiin saman vuoden lopulla. Autolla oli jo osallistuttu Grand Prix de l’Automobile Club de France -kilpailuun Strasbourgissa. Bugatti kuvitteli myyneensä auton johonkin kaukaiseen eksoottiseen maahan, sillä nuori Tšekkoslovakia ei ollut valtiona vielä kovin tunnettu. Autossa oli voimanlähteenä kaksilitrainen, kahdeksansylinterinen moottori.
1923
Seuraavana keväänä Čeněk ajoi auton takaisin Bugatin tehtaalle Molsheimiin, jossa auto rakennettiin kilpailukuntoon. Eliška osallistui kilpailuun kuljettajana ensimmäistä kertaa huhtikuun lopulla 1923, sillä Čeněkillä oli vaikeuksia vaihteensiirron kanssa sodassa saamansa käsivamman vuoksi. Alkuvaiheessa Čeněk kulki mukana matkustajan paikalla.
1924
Seuraavana vuonna Eliška osallistui kilpailuihin yksin ja voitti Lahotín-Třemošna-ajot touring-luokassa, mikä oli odottamaton sensaatio. Eliškasta tuli hetkessä maankuulu. Samana kesänä Čeněk osti uudemman Bugatti Type 32 -kilpa-auton. Parivaljakon menestys jatkui Plzeňissä, Rumburkissa ja muilla paikkakunnilla pidetyissä kilpailuissa. Jo elokuussa Junekit ostivat tuliterän Bugatti Type 35:n. 7. syyskuuta Eliška ajoi yksin kuljettamallaan Type 30:llä Lochotínin urheiluautoluokan voittoon; Čeněkin kuljettama Type 35 voitti kilpa-autosarjassa.
1925
Toukokuussa 1925 Eliška ylsi Lahotín-Třemošna-ajojen yleiskilpailun voittoon. Kausi oli muutenkin menestyksekäs. Heinäkuussa he ostivat lisäksi toisen Type 35:n, jotta voisivat kilpailla samantasoisilla autoilla. Tšekkoslovakialainen lehdistö etsi innokkaasti kansallissankareita, jotka lisäsivät nuoren maan kansainvälistä näkyvyyttä. Näin ollen Junekeista tuli tuttu näky lehtien sivuilla.
1926
Vuonna 1926 Čeněk vaihtoi edellisenä kesänä ostaneensa Type 35:n entistä tehokkaampaan, mekaanisella ahtimella varustettuun Type 35B:hen. Uudella autolla Eliška otti 9. toukokuuta Lahotín-Třemošna-ajojen yleiskilpailuvoiton ennätysajalla ja jätti taakseen muun muassa aviomiehensä. Lehdistö ylisti Junkován suoritusta, ja hän tuli tunnetuksi kuljettajana, jonka erinomainen ajotekniikka ja muisti päihittivät fyysisen voiman. Muutamaa viikkoa myöhemmin hän sijoittui toiseksi Sveitsin Klaussenpassissa. Tämä oli Eliškan ensimmäinen voitto kansainvälisissä kilpailuissa.
1927
Vuonna 1927 Eliška voitti Nürburgringillä Saksan GP-kisoissa  kaksilitraisten autojen luokassa. Näin hänestä tuli kautta aikojen ensimmäinen GP-kilpailun voittanut nainen. Kisan jälkeen kokonaiskilpailun voittanut, isokokoinen saksalainen Otto Merz syleili Eliškaa niin rajusti, että tältä katkesi useita kylkiluita. Tarinan mukaan paikalla ollut orkesteri ei osannut soittaa Tšekkoslovakian kansallishymniä, joten he soittivat sen sijaan erään Bedřich Smetanan sävellyksen.
1928
Seuraavana vuonna 6. toukokuuta Eliška osallistui jälleen kilpailuun, tällä kertaa ajokkinaan Type 35B. Toisella erikoiskokeella hänellä oli 20 sekunnin johtoasema, ja hän ajoi osuuden koko kilpailun parhaalla ajalla. Kolmannen erikoiskokeen aikana moottorissa alkoi ilmetä lieviä ylikuumenemisongelmia, joista ei kuitenkaan koitunut haittaa. Erään mutkan jälkeen hän kuitenkin ajoi terävien kivien yli, mikä aiheutti rengasrikon, joka maksoi hänelle monta sijaa. Lopulta Eliška kuitenkin ajoi maaliin ja sijoittui yleiskilpailussa viidenneksi. Palattuaan häntä oli vastassa työkiireiden takia kotiin jäänyt Čeněk, perhe, ystävät ja suunnaton määrä ihailijoita, jotka antoivat hänelle riemukkaan vastaanoton. Lehdistössä häntä nimitettiin ”ohjauspyörän kuningattareksi”.
Melko pian tämän jälkeen, 15. heinäkuuta 1928 Čeněk Junek sai surmansa Nürburgringillä sattuneessa onnettomuudessa. Murheen murtama Junková päätti lopettaa kilpailemisen. Čeněkin auto oli säilynyt onnettomuudesta lähes vahingoittumattomana, ja pienen korjauksen jälkeen se myytiin Josef Horákille. Tämä törmäsi autollaan puuhun Ecce Homo -kilpailussa seuraavassa syyskuussa ja menehtyi sinkouduttuaan ulos ympäri pyörineestä autosta.
Myöhemmät vaiheet
Junková halusi toteuttaa vanhan unelmansa matkustaa Ceyloniin. Tämä onnistui Ettore Bugatin avulla, joka järjesti hänelle auton, jonka kanssa Junková voisi tehdä myynninedistämistyötä Intian markkinoilla. Palattuaan Tšekkoslovakiaan Junková toimi aktiivisesti moottoriurheilupiireissä. Hän osallistui Masaryk-radan rakentamiseen yhdessä Määrin-Sleesian autoklubin kanssa. Suhteidensa avulla hän teki rataa tunnetuksi, ja hänen ansiostaan siellä järjestettyihin kilpailuihin osallistui lukuisia moottoriurheilutähtiä, mukaan lukien Louis Chiron. Kilpailujen järjestelyissä Junková oli merkittävä taustavaikuttaja ja hänen saksan, englannin, ranskan ja italian taitojensa takia hän toimi usein tulkkina.
Elantonsa Junková ansaitsi myyntipäällikkönä Baťa-yhtiölle, joka aloitti renkaiden valmistuksen vuonna 1933. Kansallistamisen jälkeen Junková työskenteli kumiteollisuudessa ja sitten kemianteollisuuden ministeriön alaisuudessa.
Vuonna 1948 Junková meni uudelleen naimisiin. Hänen miehensä oli lehtimies Ladislav Khás.
Matkustusrajoitusten tähden Junková pääsi ulkomaille vasta 1964. Vuonna 1966 hän osallistui Targa Florion muistoajoihin Sisiliassa. Hänelle myönnettiin lukuisia tunnustuksia, muun muassa kansainvälisen entisten GP- ja F1-kuljettajien klubin kunniajäsenyys.
Junková matkusti vuonna 1989 vastoin lääkärinsä kehotuksia Yhdysvaltoihin osallistuakseen Bugatti-autojen kokoontumiseen, missä hän oli kunniavieraana. Marraskuussa 1993 perustettiin Eliška Junková -säätiö vaalimaan Tšekkoslovakian moottoriurheilun historiaa. Eliška Junková kuoli 93-vuotiaana 5. tammikuuta 1994.
Vuonna 1928 tšekkoslovakialainen jazz-säveltäjä Jaroslav Ježek sävelsi Junkován kunniaksi kappaleen Bugatti Step.
Uudenkylän rautatieasema
Uudenkylän rautatieasema on rautatieliikennepaikka Suomen rataverkkoon kuuluvalla rataosuudella Lahti–Kouvola. Liikennepaikka sijaitsee Lahden Uudessakylässä entisen Nastolan kunnan alueella.
Historiaa
Liikennepaikka avattiin Riihimäki–Pietari-radan yhteydessä syyskuussa 1870. Uusikylä oli tärkeä maanteiden risteyskohta, josta lähtivät tiet Lahteen, Heinolaan, Anjalaan ja Artjärvelle. Nastolan pitäjän ensimmäinen rautatieliikennepaikka sijoitettiinkin Uuteenkylään eikä pitäjän kirkon tuntumaan. Uudenkylän asema oli radan korkein kohta. Uudenkylän asema oli tuolloin kolmannen luokan rautatieasema ja käsitti neljä huonetta ja keittiön, tavaramakasiinin, ulkohuoneen, kaksinkertaisen vahtituvan ja vesitornin.
Uudenkylän rautatieasemalla osasto Brandenstein Suomen sisällissodan aikana katkaisi 13. huhtikuuta 1918 Länsi-Suomen punaisten ratayhteydet Pietariin. Nykyisen asemarakennuksen itäpuolella maantien eteläpuolella on saksalaisten kaatuneiden muistokivi. Kolme päivää ennen talvisodan päättymistä 10. maaliskuuta 1940 Uudenkylän asemalle osuivat neuvostoliittolaisesta lentokoneesta pudotetut palopommit, jotka sytyttivät asemarakennuksen tuleen. Pommitus ei vaatinut ihmisuhreja, vaikka asemalla seisseissä junissa oli sen tapahtuessa arviolta noin tuhat ihmistä. Tuhoutuneen asemarakennuksen tilalle valmistui uusi edellistä vaatimattomampi rakennus vielä saman vuoden aikana.
2000- luku
Matkustajaliikenteen pysähdykset Uudessakylässä loppuivat vuonna 2005 kun lähemmäksi kunnan keskustaa avattiin Nastolan seisake. Uuteenkylään avattiin kuitenkin uusi seisake Lahti–Luumäki-rataosuuden peruskorjauksen yhteydessä 12.12.2010. Seisake sijoittui noin kilometrin verran Lahden suuntaan vanhasta liikennepaikasta. Lahden suuntaan liikennöidään raiteelta 3 ja Kouvolaan raiteelta 1. Aseman Kouvolan suunnasta tulevat junat ohittavat aseman käyttäen raidetta 2 ja Lahden suunnasta tulevat junat ohittavat aseman käyttäen raidetta 1.
Liikennöintiajat
VR:n maaliskuun 2016 lopulla uudistuneiden aikataulujen mukaan sekä Kouvolaan että Lahden suuntaan ajetaan kumpaankin suuntaan nyt seitsemän kertaa arkipäivisin ja viikonloppuisin kolmesti Kouvolan suuntaan taajamajuna-yhteydellä sekä Lahden suuntaan kahdesti. Aamun kaksi ensimmäistä junaa Lahden suuntaan jatkavat Lahdesta Z-tunnuksin edelleen Helsinkiin. Kaksi junaa Kouvolan suuntaan jatkavat Kouvolasta edelleen Kotkan satamaan. Lahdesta pääsee Pendolinolla tai InterCity-junalla esimerkiksi Kouvolaan, kellonaikoina, jolloin taajamajunayhteyttä ei ole käytettävissä.
Road switcher
thumb|Ensimmäinen road switcher -tyyppinen dieselveturi, Alco RS-1 thumb|EMD GP7 [[Illinoisissa 2005]] Road switcheriksi kutsutaan useimmissa dieselvaihtovetureissa sekä useissa diesellinjavetureissa käytettyä rakennetta. Road switcher -konseptin loi American Locomotive Company (Alco) vuonna 1941. Road switcher -vetureissa on pituussuunnassa keskellä ohjaamo, ja sen molemmin puolin konesuojat. Yleensä etummainen konesuoja on lyhyempi ja takimmainen konesuoja, joka sisältää moottorin, on pidempi. Konesuojien molemmin puolin on käyntisillat, ja ohjaamosta on näkyvyys kumpaankin suuntaan. Suomalaisista vetureista muun muassa Dv12 edustaa road switcher -rakennetta.