cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Täydelliset naiset
Neljäs kausi
Edien lavastama itsemurhayritys onnistuu ja Carlos jatkaa heidän suhdettaan. Tällä on kuitenkin suhde Gabriellen kanssa. Vuosikymmen aikaisemmin Wisteria Lanella asunut Mayfairin perhe muuttaa takaisin. Julie on kuitenkin vakuuttunut, että perheen tytär Dylan ei ole sama henkilö, joka oli aikoinaan hänen paras ystävänsä. Perheen äiti Katherine (Dana Delany) on vaitonainen syistä, miksi perhe palasi takaisin, eikä siedä tyttärensä uteluja isästään. Dylan ei muista mitään elämästään Wisteria Lanella, ja hänen äitinsä outo käytös saa hänet miettimään missä hänen isänsä on. Dylan kuitenkin löytää isänsä, joka ihmmettelee, miten Dylanin arvet ovat kadonneet. Susan saa tietää olevansa raskaana. Mikestä tulee lääkeriippuvainen ja hän menee katkaisuhoitoon. Gabrielle ei tiedä, mitä tekisi avioliittonsa ja Carlosin suhteen. Lynette sairastuu syöpään, josta hän lopulta taistellen paranee. Bree esittää olevansa raskaana, jotta voisi salata tyttärensä raskauden ja kasvattaa lapsen omanaan. Juoni onnistuu ja vauva nimetään Benjaminiksi. Edie ja Victor saavat tietää rakkaidensa välisestä suhteesta. Myöhemmin Wisteria Lanelle iskee tornado, joka aiheuttaa suuret tuhot. Ida Greenberg sekä Victor saavat surmansa ja Carlos sokeutuu. Myöhemmin Susan synnyttää pojan, MJ:n. Lynetten tytärpuolesta Kaylasta paljastuu pelottavia puolia hänen yrittäessään päästä Lynettestä eroon, joten Kayla lähetetään isovanhemmilleen asumaan. Edie saa tietää Benjaminin olevan oikeasti Breen tyttären lapsi, ja alkaa kiristää häntä, minkä seurauksena Edie häädetään Wisteria Lanelta. Kauden lopussa paljastuu, että Dylan oli kuollut onnettomuudessa, joten Katherine oli "korvannut" hänet luostarista hakemallaan tytöllä välttyäkseen väkivaltaisen ex-miehensä vihoilta. Kausi loppuu, kun siirrytään viisi vuotta eteenpäin, jolloin asukkaiden elämät ovat kokeneet paljon muutoksia.
Viides kausi
Viisi vuotta myöhemmin Edie palaa Wisteria Lanelle ja hänellä on mukanaan uusi aviomies Dave (Neal McDonough), jolla on salaisuus. Naisten elämät ovat muuttuneet vuosien varrella ja avaintapahtumat selviävät katsojille vähitellen kauden kuluessa. Lynetten pojat ovat tulleet teini-ikään ja aiheuttavat vanhemmilleen päänvaivaa. Scavoja painaa myös kasvavat taloudelliset ongelmat. Lopulta Tomin täytyy luopua unelmastaan ja sulkea ravintolansa. Susan on eronnut Mikestä, mutta heillä on yhteishuoltajuus pojastaan MJ:stä. Susanilla on myös uusi poikaystävä, jonka kanssa hän etenee hitaasti. Bree ja Katherine ovat perustaneet pitopalveluyrityksen ja Bree on myös julkaissut keittokirjan, mikä tuo hänelle lisäjulkisuutta. Katherine alkaa seurustella Miken kanssa ja he muuttavat yhteen. Gabrielle tuli vastoin odotuksia raskaaksi ja on nyt kahden pienen tytön äiti. Carlos elättää pienituloista perhettä työskentelemällä hierojana, mutta saa myöhemmin näkönsä takaisin ja siirtyy jälleen bisnestöihin. Lynette alkaa työskennellä Carlosin alaisena. Myös Susan saa työpaikan koulusta kuvataiteen opettajan avustajana. Myöhemmin paljastuu, että Mike ja Susan olivat viisi vuotta aikaisemmin ajaneet auto-onnettomuuden, jonka seurauksena Daven vaimo ja tytär saivat surmansa. Mieleltään järkkynyt Dave suunnittelee kostoa. Edie saa tietää tämän ja riitelee Daven kanssa, mutta ennen kuin kerkeää tiedottaa ketään asiasta, hän ajaa sähköpylvääseen ja menehtyy sähköiskuun. Kauden lopulla Dave kuitenkin joutuu mielisairaalaan. Bree alkaa työstää avioeroa Orsonista ja ajautuu suhteeseen Susanin ex-miehen Karlin kanssa. Gabrielle ja Carlos ottavat Carlosin sukulaistytön Anan asumaan kotiinsa. Lynette saa tietää odottavansa kaksosia. Kausi päättyy Miken häihin, mutta morsiamen henkilöllisyys jää avoimeksi.
Kuudes kausi
Miken morsiameksi paljastuu Susan, mikä tuottaa kitkaa heidän ja Katherinen välille. Bolenin perhe muuttaa Wisteria Lanelle ja he ovat vaitonaisia menneisyydestään. Lynette yrittää salailla raskauttaan ystäviltään. Mahan kasvaminen tuottaa ongelmia, ja myöhemmin Carlos ja Gabrielle saavat tietää totuuden. Lynette erotetaan töistä ja hänen ystävyytensä Gabriellen kanssa rikkoutuu vähäksi aikaa. Gabrielle yrittää tulla toimeen Anan kanssa. Hän joutuu myös kotiopettajaksi, koska Juanita erotettiin koulusta hänen takiaan. Bree jatkaa suhdettaan Karlin kanssa, mistä syntyy romanttisia suunnitelmia tulevaisuudelle. Myöhemmin he jäävät kiinni sekä Angie Bolenille (Drea de Matteo) että Susanille, jotka Breen yllätykseksi suhtautuvat asiaan hyvin. Julie tulee vierailemaan, mutta jouduttuaan murhayrityksen kohteeksi, epäilyt kohdistuvat Bolenin perheen poikaan. Läheisen kahvilan työntekijä kuristetaan, mikä saa asukkaat pelokkaiksi. Sillä välin Katherinen mieli järkkyy, kun hän yrittää epätoivoisesti saada Miken itselleen. Hän jopa puukottaa itseään syyttäen sekä Mikeä että Susania tästä, ja saa lopulta hermoromahduksen.
Pieni lentokone tekee pakkolaskun kadulle kesken joulujuhlan. Rytäkässä Karl saa surmansa, Orson halvaantuu vyötäröstä alaspäin ja Lynette menettää toisen syntymättömistä lapsistaan. Tämän seurauksena Bree päättää jäädä pyörätuolissa istuvan Orsonin avuksi ja Lynette ja Tom menevät terapiaan. Susan perii Karlin omistaman strippiklubin, missä hän tapaa Robin Gallagher -nimisen naisen, jonka hän ottaa asumaan kotiinsa. Katherine pääsee mielisairaalasta saaden anteeksiannon ystäviltään, ja myöhemmin kiinnostuu Robinista. Hämmentyneenä tunteistaan naiset aloittavat suhteen ja lähtevät Pariisiin. Angie paljastaa Dannyn oikean isän olevan Patrick Logan, mies, jonka kanssa hän oli joskus vahingossa tappanut jonkun. Mikellä ja Susanilla on rahaongelmia. Bree palkkaa Sam-nimisen miehen, joka paljastaa olevansa Rexin poika. Sam manipuloi Breen luovuttamaan yrityksensä hänelle kiristämällä häntä Juanita Solisin murhan paljastamisella. Bree antaa yrityksen Samille, minkä seurauksena Orson jättää Breen, koska ei enää arvosta naisen arvostelukykyjä. Preston palaa Euroopasta mukanaan tyttöystävä, joka manipuloi hänet menemään kanssaan naimisiin, mutta Lynette estää naisen aikeet. Fairview’n kuristaja paljastuu Dannyn, Anan ja muiden nuorten ystäväksi Eddie Orlofskyksi. Patrick Logan jäljittää Angien. Kauden lopulla Eddie ottaa Lynetten panttivangiksi, jolloin Lynetten synnytys käynnistyy. Eddie auttaa Lynetteä synnyttymään, minkä jälkeen hän antautuu poliisille. Patrick vaatii Angieta Dannyn hengellä rakentamaan pommin, jolla hän murhaisi seuraavan kohteensa. Angie kuitenkin huijaa Patrickia asettamalla pommin laukaisimeen, mikä räjäyttää Patrickin. Angie, Nick ja Danny jättävät Wisteria Lanen. Susanin ja Miken taloudelliset ongelmat ajavat heidät muuttamaan Wisteria Lanelta ja vuokraamaan kotinsa uudelle asukkaalle, joka lopussa paljastuu Paul Youngiksi.
Seitsemäs kausi
Menetettyään yrityksensä ja aviomiehensä, Bree paljastaa Gabriellelle totuuden tämän anopin tapaturmasta. Sen sijaan Solisit saavat tietää, että heidän tyttärensä Juanita ei ole oikeasti heidän, vaan sairaalassa tapahtuneen virheen takia lapset olivat menneet sekaisin. Gabrielle jäljittää oikean tyttärensä puhdistaakseen omatuntonsa. Lynette ja Tom toivottavat viidennen lapsen tervetulleeksi. Lynetten varakas koulututtava Renee Perry muuttaa Wisteria Lanelle ja alkaa luoda ystävyyssiteitä asukkaisiin. Bree aloittaa suhteen nuoren sisustajansa Keithin kanssa. Susan ja Mike vuokraavat halvan rivitaloasunnon, jonka omistajalta Maxinelta Susan saa tuottoisan työtarkoituksen nettisivullaan, jolla vähäpukeiset naiset "näyttelevät" asiakkailleen. Susan alkaa salaa tehdä esityksiään, jotka menestyksellään auttavat hänen rahaongelmiin. Paul on mennyt uusiin naimisiin ja on päättänyt kostaa naapurustolle. Paljastuu, että Paulin vaimo Beth on oikeasti Felicia Tilmanin tytär. Felicia janoaa kostoa sisarensa Marthan kuolemasta ja on värvännyt tyttärensä kostosuunnitelmaansa Paulia vastaan.
Carlos saa tietää totuuden äitinsä kuolemasta, minkä seurauksena hän pakottaa Gabriellen katkaisemaan välinsä Breen kanssa. Susan vierailee masentuneen Paulin luona ja vie tälle Felician myrkyttämää ruokaa. Lopulta Felician peli paljastuu ja paetessaan hän ajaa autokolarin, missä hän ilmeisesti menehtyy. Paul tunnustaa Martha Huberin murhan poliisille ja Susan pääsee muuttamaan takaisin Wisteria Lanelle. Bree alkaa tapailla etsivä Chuck Vancea, kun taas Scavojen ongelmat ajavat heidät päätökseen asumuserosta. Gabriellen lapsena raiskannut isäpuoli palaa kostamaan ja Carlos vahingossa surmaa hänet. Bree, Lynette ja Susan auttavat Soliseja salaamaan surman ja Carlos antaa Breelle anteeksi.
Näyttelijöiden valinta
thumb|upright|[[Dana Delany tuli sarjaan lopulta neljännellä kaudella.]] Cherry vaati, että jokaisen hakijan olisi koe-esiinnyttävä roolia varten. Susanin rooliin harkitut Mary-Louise Parker, Calista Flockhart ja Julia Louis-Dreyfus kuitenkin kieltäytyivät tästä, joten osan sai lopulta Teri Hatcher. Myös Felicity Huffman kieltäytyi koe-esiintymisestä, mutta hänen agenttinsa saivat hänet muuttamaan mieltään, ja Cherry antoi hänelle osan heti esiintymisen jälkeen. Gabriellen rooliin pyrkivät viimeisissä esiintymisissä Roselyn Sánchez ja Eva Longoria. Breen rooli annettiin alun perin Dana Delanylle, mutta hän muutti mieltään viime hetkellä ja jättäytyi sarjasta. Delany sanoi myöhemmin syyksi sen, että hän pelkäsi roolin muistuttavan liikaa hänen osuuttaan Pasadenassa. Cherry sanoi Delanyn kieltäytyneen tarjouksesta kolmesti, minkä jälkeen hän valitsi Marcia Crossin, koska piti häntä parhaimpana näyttelijänä. Hän ei kuitenkaan pitänyt Crossin tavasta näytellä Breeta, sillä hänestä tuntui ettei näyttelijä ymmärtänyt roolin huumoripuolta. Kuudennen jakson tienoilla hän kuitenkin päätyi siihen tulokseen, että Crossin tulkinta teki hahmosta pidettävämmän ja muutti kirjoitustyyliään samaan suuntaan. Nicollette Sheridan koe-esiintyi myös Breen rooliin, mutta Cherry ei vakuuttunut. Heidän ohjaajansa Charles McDougal kuitenkin pyysi häntä lukemaan Edien osuuden, minkä jälkeen he päättivät hänen olevan täydellinen valinta rooliin.
Menestystä, ylistystä ja kritiikkiä
Sarjan ensimmäinen tuotantokausi sai hyvän vastaanoton sekä katsojilta että kriitikoilta. Pilottijaksoa seurasi Yhdysvalloissa 21,3 miljoonaa katsojaa. Se oli myös ABC:n katsotuin aloitusjakso sitten Spin Cityn vuonna 1996 sekä kaikkien kanavien katsotuin ensiesitys syksyllä 2004. USA Todayn Robert Bianco ylisti näyttelijävalintoja, sarjan visuaalista puolta ja hyvin huomioituja yksityiskohtia keskellä "elämää suurempia" lavasteita. Sarjan suosio jatkui pitkin syksyä ja katsojaluvut kasvoivat tasaisesti. Kuudes jakso 7. marraskuuta keräsi 24,9 miljoonaa katsojaa television ääreen. ABC arvioi, että 18–49-vuotiaista TV-katsojista 30 prosenttia olisi katsonut sarjaa ainakin kerran.
Kauden päättymistä seuranneena kesänä ABC ilmoitti antaneensa Cherrylle suuremman roolin kolmannen kauden tuottamisessa ja kirjoittamisessa sekä lupasi sen palaavan takaisin alkuperäiseen tyyliin. Cherry myönsi, ettei ollut täysin mukana toisen kauden tuotannossa, sillä hän oli väsynyt ensimmäisen kauden jälkeen ja koki vaikeuksia tuottaa ABC:n pyytämä määrä jaksoja. Hän sanoi, että yhteisiä kohtauksia päähenkilöiden välillä oli vähän, koska ei ollut aikaa ehostaa useaa naista samaa kohtausta varten. Ensimmäinen puolisko kaudesta sai hyviä arvosteluja. Entertainment Weekly sanoi sarjan tason nousseen niin kirjoituksen, jatkuvuuden kuin mysteerinkin osalta. Katsojaluvut taas laskivat, kun NBC näytti samaan aikaan sunnuntaisin NFL:ää. Sija kuitenkin parantui katsojatilastoissa, sillä sarjan kaksi suurinta kilpailijaa, CBS:n C.S.I. ja ABC:n Greyn anatomia saivat saman lähetysajan torstaisin, mikä söi kummankin ohjelman katsojalukuja.
Joulutauon jälkeen kolmannen kauden katsojaluvut lähtivät laskuun. 8. huhtikuuta 2007 sarja keräsi 15,9 miljoonaa katsojaa, mikä oli vähemmän kuin koskaan aiemmin. Laskua edellisestä kaudesta oli 22 prosenttia. Laskusta huolimatta sarja toi ABC:lle voiton huhtikuun lopun sunnuntaina. Kauden päätösjakso oli myös päivänsä katsotuin, vaikka katsojaluvut eivät merkittävästi nousseetkaan.
Entertainment Weeklyn Tim Stack kirjoitti neljännen kauden aloitusjakson arvostelussaan olleensa tyytyväinen Breen osuuksien käsikirjoitukseen, sekä yhteen Lynetten kohtauksista. Hän myös toivoi kauden olevan tasaisen laadukas, toisin kuin edelliset kaksi kautta.
Palkinnot
thumb|upright|Felicity Huffman voitti [[Emmy-palkinto|Emmyn sarjasta vuonna 2005.]] Täydelliset naiset voitti parhaan komediasarjan Golden Globen vuosina 2005 ja 2006. Screen Actors Guild taas palkitsi näyttelijät yhteisestä suorituksesta kyseisinä vuosina. Sarja oli ensimmäinen, joka sai kyseisen palkinnon ennen kuin sen ensimmäinen tuotantokausi oli valmistunut. SAG palkitsi myös Teri Hatcherin erikseen parhaana naispääosana komediasarjassa vuonna 2005 ja Felicity Huffmanin samassa sarjassa seuraavana vuonna. Syksyllä 2005 sarja sai yhteensä kuusi Primetime Emmyä, mutta jäi vaille palkintoja seuraavana vuonna. Kaikki viisi päänäyttelijää ovat olleet ehdolla Golden Globen saajaksi, mutta vain Teri Hatcher on voittanut sen kerran vuonna 2005.
Yhdysvaltojen ulkopuolella
Täydellisten naisten noustua suosioon Yhdysvalloissa sitä alettiin ostaa joka puolelle maailmaa. 11. huhtikuuta 2005 Buena Vista ilmoitti, että sarjaan oli esitysoikeudet yli 130 alueella ympäri maailmaa. Myöhemmin syksyllä DVD:llä julkaistu dokumentti Desperate Housewives: Around the World ilmoitti lukumääräksi yli 150. Isossa-Britanniassa pilottijakso esitettiin kanavalla Channel 4 tammikuussa 2005, jolloin se keräsi suuremman katsojamäärän kuin mikään aikaisempi yhdysvaltalainen sarja kyseisellä kanavalla. Sarjan aloitusjakso menestyi myös Saksan ProSiebenillä kilpailusta huolimatta: Se keräsi yhteensä 3,6 miljoonaa katsojaa, mikä vastasi 10,9 prosentin markkinaosuutta. Australian kanavalla Seven Network pilotti oli katsotuin draamasarjan aloitusjakso ikinä. Täydelliset naiset aiheutti kovaa kilpailua kanavien kesken myös Norjassa, Ruotsissa, Singaporessa, Alankomaissa, Irlannissa ja Latinalaisessa Amerikassa. 10. lokakuuta 2005 sarjan aloitusjaksoa seurasi Suomessa 578 000 katsojaa, mikä oli silloin Nelosen korkein katsojamäärä ulkomaiselle sarjalle. Syksyllä 2006 sarja oli joka viikko kuuden katsotuimman ohjelman joukossa ja katsojaluvut vaihtelivat välillä 340 000–420 000.
Yhteiskunnallinen vaikutus
thumb|upright|[[Oprah Winfrey teki sarjasta osuuden ohjelmaansa. Osio julkaistiin myös ensimmäisen kauden DVD:llä.]] Täydelliset naiset sai paljon huomiota mediassa ensimmäisellä kaudellaan. Oprah Winfrey sanoi pitävänsä sarjasta ja sai siten kutsun itse paikalle. Hän teki ohjelmaansa varten lyhyen ohjelmaosuuden sarjan lavasteissa, missä hän vierailee hahmojen luona ja saa selville heidän salaisuuksiaan. Dr. Phil käytti myös sarjan nimeä tehdessään omaan ohjelmaansa uuden osuuden nimeltä The Real Lives of Desperate Housewives. Osuudessa hän haastatteli seitsemää naista, joilla kaikilla oli salaisuus, joka voisi tuhota heidän avioliittonsa, viedä heidät vankilaan tai koitua kuolemaksi. Joulukuussa 2006 huutokaupattiin lyhyt sivurooli 23 000 eurolla lasten hyväksi järjestetyssä huutokaupassa. Summa oli illan korkein ja ohitti tarjoukset Casino Royalessa käytetystä smokista ja vierailusta Lostin kuvauspaikalla. Melbournen lähiöön Caroline Springs rakennettiin Wisteria Lanen kaltainen asuinympäristö, jonka 11 taloa menivät niin hyvin kaupaksi, että suunnittelijat ilmoittivat luovansa mahdollisesti kaksi katua lisää. Sarja sai huomiota myös korkeammalta taholta, kun Laura Bush viittasi siihen Valkoisen talon palkittujen journalistien kunniaksi järjestetyillä päivälliskutsuilla. Hän vitsaili presidentin menevän nukkumaan sunnuntai-iltaisin yhdeksältä, jolloin hän katselee Täydellisiä naisia Lynne Cheneyn kanssa. Lopuksi hän totesi olevansa "epätoivoinen kotirouva".
Oheistuotteet
Syksyllä 2005 julkaistiin ensimmäisen kauden DVD-kokoelma, lautapeli, seinäkalenteri ja teema-albumi Music From and Inspired By Desperate Housewives. Levyllä on sekä alkuperäisiä kappaleita että cover-versioita ja niiden välissä näyttelijöiden dialogia. Vierailevia artisteja ovat muun muassa Shania Twain, Joss Stone ja LeAnn Rimes. Syksyllä 2006 julkaistiin tietokonepeli Desperate Housewives: The Game. Pelin tapahtumat sijoittuvat Wisteria Lanelle, jossa sarjan hahmot voivat kommunikoida keskenään 12 jakson verran. Arvostelut olivat kohtalaisia ja niissä huomautettiin useasti yhtenäisyyksistä The Simsiin. Samoihin aikoihin julkaistiin myös toisen kauden DVD-kokoelma. Alkuvuodesta 2007 ilmoitettiin, että viidestä päähahmosta julkaistaan myös Barbien kokoiset muovinuket. Nuket loi Madame Alexander, joka on aiemmin tehnyt nukkeja myös Disneyn sankarittarista.
Pathogenic Ocular Dissonance
Pathogenic Ocular Dissonance on kalifornialaisen thrash metal -yhtye Tourniquetin kolmas albumi vuodelta 1993. Albumin julkaisi Intense Records, ja Metal Blade Records jakeli albumia yleisille markkinoille. Albumi tunnetaan yhtyeen maineikkaimpana, aggressiivisimpana ja teknisimpänä. HM Magazinen lukijat äänestivät Pathogenic Ocular Dissonancen 1990-luvun suosikkialbumiksi. Vuonna 2010 saman lehden toimitus sijoitti albumin 23. sijalle 100 kaikkien aikojen parasta kristillistä metallialbumia -listallaan.
Nauhoitus
Pathogenic Ocular Dissonancea äänitettiin monella studiolla Mixing Lab A & B:n lisäksi, ja tuottajana toimi Bill Metoyer. Laulaja Guy Ritter ei itse pitänyt albumin aggressiivisesta suunnasta. Hän kertoi myöhemmin HM-lehden haastattelussa, että toivoi Tourniquetin siirtyvän enemmän kaupallisempaan suuntaan, mutta rumpali Ted Kirkpatrick taas oli ehdoton yhtyeen raskaammasta suunnasta. Tyytymättömänä tähän Ritter erosi yhtyeestä äänitysten jälkeen. Hän laulaa pääasiassa nimikappaleella, "Phantom Limbilla", "Exoskeletonsilla" ja "Theodicy on Trialilla". Kitaristi Gary Lenaire vastasikin suuresta osasta albumin huutolauluista. Guy Ritterin sanotaan lähteneen yhtyeestä kesken albumin nauhoitusten, mutta hän tarkensi HM-lehden haastattelussa:
Syiksi yhtyeestä lähtemiseen Ritter kertoi samassa lehdessä:
Ritterin mukaan levy-yhtiön kanssa oli myös joitain epäkohtia:
Yleiskatsaus
Kappaleet ovat sekä monimutkaisia että teknisiä ja sisältävät kokeiluja eri tyylien kuten jazzin ja bluesin kanssa Phantom Limb -kappaleella. Yhtyeen omaleimainen tapa yhdistää klassista musiikkia kitarariffeihin käy ilmi albumilla varsinkin nimikappaleen alussa.
Kymmenminuuttinen "The Skeezix Dilemma" käyttää kantaa ottavasti yhdysvaltalaisen Uncle Wiggily -lautapelin (myös Howard Roger Garisin lastenkirjasarja) konseptia allegoriana lapsen kaltoinkohtelulle. Kappaleen alussa on minuutin verran sirkusmusiikkia, jota seuraa hermostuneen lapsen lukema pätkä lautapelin johdantoa. Heavy metal -kappale "Exoskeletons" taas on tribuutti Black Sabbathille: kappaleen lopussa on lyhyt osa "Supernautin" kitarariffiä. "The Tempter" on Metal Blade Records -version lisäkappale. Kappale on Trouble-coveri, joka julkaistiin myös Tourniquetin Intense Live Vol. 2 EP:llä.
Albumi julkaistiin uudelleen vuonna 2001 remasteroituna ja uusitulla ulkoasulla. Lisäraitoina ovat live-äänitteet vuodelta 2000 nimikappaleesta sekä "Bearing Gruesome Cargo" -kappaleesta, joka on alun perin Vanishing Lessons -albumilta.
Venäjän halki 30 päivässä
Venäjän halki 30 päivässä on Ville Haapasalon luotsaama kahdeksanosainen matkailuohjelma. Sarja kuvattiin Venäjällä toukokuussa 2009 ja esitettiin 13. elokuuta 2010 alkaen Yle Teema -kanavalla. Ohjelman tuotti Aito Media -yhtiö.
Ohjelmassa tutustutaan tavallisten venäläisten arkeen. Haapasalo kulki junalla pitkin Siperian rataa ja pysähtyi jokaisessa jaksossa yhteen reitin varrella olevaan kaupunkiin. Haapasalo kävi Moskovassa, Nižni Novgorodissa, Jekaterinburgissa, Novosibirskissa, Irkutskissa ja Baikaljärvellä, Ulan-Udessa, Habarovskissa ja Vladivostokissa.
Reitin kaupungit kartalla
Oheinen kartta esittää ne Siperian radan paikkakunnat, joilla ohjelmasarjassa pysähdytään.
Magic in the Moonlight
Magic in the Moonlight on vuonna 2014 ensi-iltansa saanut Woody Allenin ohjaama ja käsikirjoittama komediaelokuva. Sen pääosissa ovat Emma Stone, Colin Firth, Hamish Linklater, Marcia Gay Harden, Jacki Weaver ja Erica Leerhsen. Tapahtumat sijoittuvat 1920-luvun Ranskan Rivieralle.
Elokuvan ensi-ilta oli Yhdysvalloissa 25. heinäkuuta 2014 ja Suomessa 29. elokuuta 2014.
Carl Butler
Carl Butler (16. helmikuuta 1929 – 19. syyskuuta 2010) oli ruotsalainen kokki ja ravintoloitsija, joka tunnetaan erityisesti vuonna 1974 ilmestyneestä uudenlaisesta keittokirjastaan Carl Butlers Kokbok (suom. Carl Butlerin keittokirja, Gummerus 1975). Siinä hän esitteli helppotekoisia Välimeren maiden ruokia apunaan kirjoittaja Lars Falk, valokuvaaja Jan Åke Bengtsson ja muita mainosalan ammattilaisia. Kirjan suoraan ylhäältä päin kuvatuista ruokakuvista ja modernin selkeästä taitosta tuli usein jäljitelty tyyli. Kirjan sanotaan myös rohkaisseen miehiä ensi kertaa ruoanlaiton pariin.
Norrköpingissä varttunut Carl Butler opiskeli Hasselbackenin ravintolakoulussa Tukholmassa ja oli jonkin aikaa Tore Wretmanin apulaisena Riche-ravintolassa. Hän työskenteli 14 vuoden ajan SAS-lentoyhtiössä. Vuonna 1968 Butler ja tekstiilitaiteilija Inez Svensson avasivat Tukholman Vasastaniin yhdistetyn keittiötarvikemyymälän ja kortteliravintolan nimeltä Svensson & Butler. Siellä oli Ruotsin ensimmäinen avokeittiö, jossa asiakkaat näkivät kun ruokaa valmistetaan.
Esikoiskirjan menestys johti moniin muihinkin keittokirjoihin, joista on suomennettu puolen tusinaa. Butler toimi pitkään myös Svenska Dagbladetin ruokatoimituksessa.
Idrijca
Idrijca on joki Sloveniassa. Idrijca on Sočan pisin sivujoki. Idrijca on 60 kilometriä pitkä, sen lähdekorkeus on 960 metriä ja sen valuma-alue on 598 neliökilometriä. Idrijca yhdistyy Sočaan 150 metriä merenpinnasta, joten joki laskee 810 metriä matkallaan.
FREMO
thumb|Alsfeld 4.-8.10.2006 FREMO on Saksassa vuonna 1981 perustettu yhdistys, jolla on noin tuhat jäsentä viidessätoista Euroopan maassa. Yhdistyksen tarkoituksena on edistää pienoisrautatieharrastusta ja erityisesti sen luovuutta ja toiminnallisuutta sekä kontaktien lisääminen harrastajien kesken.
Yhdistyksen perusajatuksena on järjestää tapaamisia, joissa FREMO-määritysten mukaan rakennetuista yhteensopivista pienoisrautatiemoduuleista kootaan soveltuvaan tilaan suuri pienoisrautatie, jota yhdessä liikennöidään. Eräs toiminta-alue on kehitystyö sähköisissä toiminnoissa, kuten digitaalisessa ohjauksessa ja turvalaitetekniikassa.
FREMO julkaisee saksankielistä lehteä HP1 Modellbahn.
Erillisjärjestelmiä on luotu FREMOn sisällä mittakaavan, aiheen ynnä muun perusteella: 0, 0m, 0e, H0-Europa, H0-USA, H0PS, H0-fine, FREMO87, H0m, H0m-Rhätische Bahn, H0e, H0f, N. Tärkein noudatettava määritys on moduulin kytkeytyminen toiseen yhteensopivan päädyn avulla. FREMO määrittelee standardit yksiraiteiselle liittymälle ja H0 ja N-Euroopassa myös kaksiraiteiselle liittymälle. Yksinkertaisimmat moduulit ovat ratalinjaa kuvaavia. Ne ovat sähköisesti hyvin yksinkertaisesti toimivia. Toisaalta moduulit voivat esittää suurtakin liikennepaikkaa vaihteineen. Tällöin kokonaisuus joudutaan usein lohkomaan kuljetuksen kannalta käytännöllisen kokoisiin osiin, jotka liittyvät toisiinsa epästandardilla liitoksella.
Suomen marsalkka (elokuva)
Suomen Marsalkka on Gilbert Lukalian ohjaama suomalainen kuvitteellinen elämäkertaelokuva Carl Gustaf Emil Mannerheimista. Elokuvan tuotti Yleisradio yhteistyössä Savane Productionsin ja virolaisen Filmistuudio Kalevipojad -yhtiön kanssa. Elokuvan maailmanensi-ilta oli Rakkautta ja anarkiaa -festivaaleilla 28. syyskuuta 2012, ja televisiossa se esitettiin ensimmäisen kerran Yle Teemalla 6. lokakuuta 2012. Elokuvan rinnalla valmistettiin myös kuusiosainen hankkeesta kertova dokumenttisarja Operaatio Mannerheim. Ennen ensi-iltaa keskustelua herätti tummaihoisen näyttelijän valinta Mannerheimin esittäjäksi. Kriitikot antoivat elokuvalle yleisesti huonoja arvioita.
Juoni
Elokuvan tarinankertoja on nuotion äärellä istuva vanhus, joka pitää satuhetkeä kenialaisen kylän lapsille. Hän kertoo lapsille tarinan Mannerheimista ja hänen epäonnistuneista naissuhteistaan. Tarina alkaa Mannerheimin äidin hautajaisista. Myöhemmin Mannerheim menee naimisiin, mutta kokee pettymyksen, kun hänen vaimonsa Anastasia synnyttää tytön eikä pojan. Tämän jälkeen hän ihastuu ystävänsä tyttöystävään Mariaan. Sodasta tultuaan hän rakastuu Kitty Linderiin, joka kuitenkin vastaa kieltävästi Mannerheimin kosintaan.
Elokuva limittää afrikkalaista kerrontaperinnettä Mannerheimin elämäntarinaan.
Tuotanto
Tammikuussa 2012 Yle kertoi valmisteilla olevasta Mannerheim-elokuvasta, joka olisi kansainvälinen tuotanto. Julkisuuteen tieto elokuvan kuvaamisesta Keniassa tuli elokuun alkupuolella, ennen kuin Yle ehti järjestää elokuvasta tiedotustilaisuuden 16. elokuuta.
Erkko Lyytinen sai idean elokuvan kuvaamiseen Keniassa virolaiselta tuottajalta Ken Saanilta. Saan oli kysynyt Lyytiseltä, olisiko tällä mielessä mitään hanketta, jonka voisi toteuttaa Keniassa. Lyytisen mukaan Saanin näkökulma tuotannossa oli merkittävä elokuvan kuvaamisen onnistumisen kannalta. Elokuvan käsikirjoituksen loi kenialainen työryhmä. Yle antoi käsikirjoittajille tarpeelliset faktat, mutta ryhmä loi itse Mannerheimin henkilökuvan. Käsikirjoitus tehtiin workshop-menetelmällä. Alkujaan elokuvan piti olla myös sotaelokuva, mutta sotakohtauksia olisi sadekauden takia ollut vaikea kuvata.
Lyytisen mukaan Mannerheim oli liian myyttinen hahmo kuvattavaksi suomalaisen kulttuurin keinoin. . Lyytisen mukaan suomalaisten omat kansalliset sankaritarinat kaipaavat päivitystä ja uudelleen arviointia, mikä on mahdollista etäännyttämällä Mannerheimin tarina vieraaseen kulttuuriin. Gilbert Lukalian mukaan elokuva on ”universaali kertomus miehestä, jolla on vaikeuksia sovittaa yhteen perhe-elämä ja ura”.
Elokuva kuvattiin Nairobin ympäristössä touko-kesäkuussa. Gilbert Lukalia valittiin elokuvan ohjaajaksi vain 12 tuntia ennen kuvausten alkamista. Elokuvan ohella valmistettiin myös kuusiosainen hankkeesta kertova dokumenttisarja Operaatio Mannerheim. Itse elokuvan budjetti oli noin 20 000 euroa, mutta dokumentin hinnaksi saattaa tulla noin 100 000–150 000 euroa. Hankkeeseen kuuluu myös sankaruus-kampanja, jossa erilaiset suomalaiset kertovat omista sankareistaan ja pohtivat sankaruutta nykypäivänä.
Kohu ennen ensi-iltaa
Elokuva herätti keskustelua jo ennen sen julkistamista. Media nostatti kohun Mannerheimia esittävästä tummaihoisesta näyttelijästä. Elokuvan tuottaja Erkko Lyytinen ihmetteli ”hommafoorumien” vihareaktiota ja sanoi, että ihmisten turvallisuutta on uhkailtu. Aamulehden mukaan Hommaforumilta ei ollut löytynyt mitään uhkauksia. Tuottaja Markus Selin kutsui elokuvaa ”vedätykseksi” ja ohjaaja Matti Kassila ihmetteli, miksi Yle on antanut elokuvan kuvaukselle luvan. Jörn Donner piti elokuvaa ”bluffina” ja sanoi, että Yle yrittää rahastaa Marsalkan maineella.
Helsingin Sanomien Veli-Pekka Lehtonen arveli, että hankkeella yritetään tutkia, miten Suomessa suhtaudutaan myyttien ravisteluun. Lisäksi hän sanoi, että elokuva on ”valmistuessaan mitä ilmeisimmin taideteos, joka kritisoi suurmieselokuvia”. Suomalainen elokuvatoimittaja Kalle Kinnunen taas nosti esille taiteilijoiden oikeuden tulkita aihettaan haluamastaan näkökulmasta: ”Ainakin minusta jossain Havaijilla tai Nairobissa kuvattu Marski-tarina voisi kertoa turvonneen ja kivettyneen myytin takaa jopa jotain enemmän todellista.” Suomen media uutisoi laajasti aiheesta ja hanke herätti keskustelua puolesta ja vastaan. Myös median osuutta hankkeesta käydyssä keskustelussa pohdittiin.
Arvostelut
Elokuva sai negatiivisen vastaanoton. Helsingin Sanomien arvostelussa Pertti Avola kutsui elokuvan näyttelijätyötä kömpelöksi ja kohtauksia staattisiksi. Elokuva muistutti hänen mielestään ”kehnoa saippuaoopperan jaksoa”. Afrikkalaisen kerrontaperinteen hyödyntämistä tarinan lähtökohtana hän piti ”kivana ideana”. Veli-Pekka Lehtonen puolestaan kutsui elokuvaa Ylen säästökuurin taustaa vasten ”surulliseksi, yhden katsomiskerran vitsiksi”. Ilta-Sanomien arvostelussa elokuvan sanottiin olevan ”vaisu, melodraamaan tukeutuva sovinnainen tarina”, joka ”kulkee kohtauksesta toiseen vailla todellista tunnelatausta”. Jari Peltonen kuvasi elokuvaa V2.fi-sivuston arvostelussa ”lyhyeksi ja tahattoman koomiseksi tekeleeksi”, joka on ”arvokas teos, koska se on arvoton”. Elokuva on hänen mukaansa lahja sarkasmille, koska se voi viihdyttää ”ivan päälle ymmärtäviä”.
Kansan Uutisten verkkolehdessä Jouko Huru kuvaa elokuvan olevan ”raikas ja rento halpiselokuva”. Hurun mukaan tuloksesta näkyy tekijöiden ammattitaito, mutta myös niukat resurssit. Hän ei pidä elokuvaa rienaavana, vaan lämpimänä kuvauksena yksinäisestä, onnettomasta miehestä. Pääosan esittäjän Huru arvioi olevan omimmillaan kohtauksissa, joissa hän esiintyy ilman marsalkan univormua.
Leena Virtanen sanoo Operaatio Mannerheim -dokumenttisarjan arviossaan Helsingin Sanomissa, että jokaiselle pitäisi viimeistään nyt olla selvää, että elokuvaprojekti on ollut ”alus­ta läh­tien erään­lai­nen vit­si”. Hänen mukaansa halvasti tuotettu elokuva vitsailee sekä säästökuurilla olevalle Ylelle että medialle, ”jo­ka tart­tuu kärp­pä­nä mi­hin ta­han­sa, mis­sä ni­mi Man­ner­heim vi­lah­taa”.
Suomalaisten dokumenttielokuvien etiikasta tohtoriksi väitellyt Timo Korhonen sanoi Helsingin Sanomien haastattelussa tammikuussa 2013, että Suomen marsalkka ja etenkin Operaatio Mannerheim ovat hänen mielestään rasistisia. Korhonen piti dokumenttisarjan suhtautumista kenialaisiin alentavana ja sanoi, että heidät esitettiin yksinkertaisina. Hänen mukaansa Mannerheim suhtautui ihmisiin tasa-arvoisemmin kuin Ylen sarja.
Hemianopsia
Hemianopsia eli puolikentänpuutos (myös hemianopia) tarkoittaa puolittaisen sokeuden tilaa, näkemisen poikkeavuutta, jossa näkökenttä on pystysuorasti toispuolisesti kaventunut. Hemianopsia johtuu isojen aivojen toisen puoliskon näkökeskuksessa tai aivojen ja näköjuosteiden risteyskohdassa sattuneesta vauriosta. Vaikka silmät olisivat terveet, puuttuu tällaisesta kärsivältä henkilöltä puoliksi näkökenttä. Lievempi muoto on neljännessokeus eli kvadrantanopsia.
Kylmäveristen Pohjoismaiden mestaruus
Kylmäveristen Pohjoismaiden mestaruus on vuodesta 1978 lähtien järjestetty kilpailu pohjoismaisille kylmäverisille ravihevosille. Nykyään se järjestetään vuosittain syyskuun lopulla Turussa Metsämäen raviradalla.
Vuoteen 1997 asti kilpailu kiersi Suomen, Ruotsin ja Norjan raviradoilla. Vuosina 1998 ja 1999 Pohjoismaiden mestaruus ratkaistiin kolmen osakilpailun sijoituksilla. Lähdöt ravattiin maiden pääradoilla Vermossa, Solvallassa ja Bjerkessä.
2000–2005 kilpailua ei järjestetty lainkaan. Turun ravirata herätti Pohjoismaiden mestaruuden henkiin jälleen vuonna 2006, josta lähtien se on järjestetty vuosittain. Viimeisimmän 8.10.2022 ajetun kilpailun ensimmäinen palkinto oli 30 000 €.
Isosuomuluura
Isosuomuluura (Grallaria varia) on luurien heimoon varpuslintu
Levinneisyys
Isosuomuluuraa tavataan Etelä-Amerikassa Argentiinassa, Brasiliassa, Ranskan Guianassa, Guayanassa, Paraguayssa, Perussa, Surinamessa ja Venezuelassa. Lajin ei uskota olevan vaarassa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Pauline Parmentier
Pauline Parmentier (s. 31. tammikuuta 1986 Cucq) on ranskalainen tennispelaaja.
Parmentier pääsi toiselle kierrokselle Yhdysvaltoin avoimissa 2007 voittamalla Tatjana Malekin. Toisella kierroksella hän hävisi Martina Hingisille. Hänen paras Grand Slam -saavutuksensa on pääsy neljännelle kierrokselle Ranskan avoimissa 2014.
Parmentier on voittanut neljä WTA-turnausta kaksinpelissä. Ensimmäinen voitto tuli 6. lokakuuta 2007 Taškentissa, Uzbekistanissa, jolloin finaalivastus oli Viktoryja Azarenka. Toinen turnausvoitto tuli 20. heinäkuuta 2008 Bad Gasteinissa, Itävallassa, jolloin finaalivastus oli Lucie Hradecká. Semifinaalissa Parmentier voitti ykköseksi sijoitetun Ágnes Szávayn 6–4, 6–2. Seuraavat turnausvoittonsa hän saavutti vasta vuonna 2018, kun hän huhtikuussa voitti Istanbulin loppuottelussa Polona Hercogin ja syyskuussa Quebec Cityn loppuottelussa Jessica Pegulan.
Brasilian lentopallon Superliiga
Brasilian lentopallon Superliiga on ylin sarjataso lentopallossa Brasiliassa. Superliigaa organisoi Brasilian lentopalloliitto. Superliigassa pelaa yhteensä kymmenen joukkuetta. Liigan suurimmat joukkueet ovat Minas, São Paulo ja Rio De Janeiro.
Sarjajärjestelmä
Superliiga starttaa käyntiin joulukuun alussa. Sitä pelataan aina maaliskuun loppuun asti, jolloin mestari on selvillä. Pelejä on kaksi kertaa viikossa jokaisella joukkueella. Runkosarjassa kaikki joukkueet kohtaavat toisensa sekä koti- että myös vieraskentällään. Tämän jälkeen kahdeksan parasta joukkuetta pelaavat pudotuspelit niin että runkosarjan voittaja kohtaa runkosarjan kahdeksannen ja niin edelleen. Ottelut pelataan paras neljästä järjestelmällä. Joukkueilla saa olla enintään kaksi ulkomaalaispelaajaa peliluettelossa.
Historia
Brasiliassa nähtiin huippulentopallopelejä 1960-luvulla vain A-maajoukkueen toimesta, kun maan sisäistä lentopalloliigaa ei ollut. Vuonna 1976 Brasiliaan perustettiin maan historian ensimmäinen sisäinen lentopalloliiga, johon sai osallistua joukkueita kaikista kaupungeista. Liiga oli amatööriliiga vielä tuolloin. Kaksi kautta pyörittyään liigan suosio oli noussut jo niin suureksi että Brasiliassa saatiin jo nauttia huippupeleistä ammattilaiseurojen välillä kun Rio De Janeiro, São Paulo ja Mias Gerais olivat siirtyneet täysin ammattilaiseuroiksi.
Vuonna 1981 lentopalloliiga sai lopullisesti ammattilaisliigan statuksen. Liigan nimeksi vakiintui tuolloin Brasilian lentopalloliiga. Liigan nimi muuttui kuitenkin kaudella 1995, kun se muutti nimensä Brasilian Superliigaksi.
Eksa
Eksa (tunnus E) on SI-järjestelmän kerrannaisyksikön etuliite, joka tarkoittaa triljoonakertaista (1018). Esimerkiksi eksametri (Em) on triljoona metriä.
Lähteet
תחיליות במערכת היחידות הבינלאומית
Lee Bo-na
Lee Bo-na (s. 22. heinäkuuta 1981 Kwangsu) on eteläkorealainen haulikkoampuja ja olympiamitalisti.
Lee Bo-na on saavuttanut olympialaisissa Ateenssa 2004 hopeaa kaksoistrapissa ja pronssia trapissa. Lisäksi hän on saavuttanut MM-kilpailuissa Zagrebissa 2006 kaksoistrapissa pronssia.
Grandes Éxitos
Grandes Éxitos on Shakiran ensimmäinen kokoelma vuodelta 2002. Kokoelma on espanjankielinen ja siinä on mukana kolme live-kappaletta MTV Unplugged -konsertista vuodelta 1999.
Tennessee Titans
Tennessee Titans on amerikkalaista jalkapalloa pelaava joukkue, jonka kotipaikka on Nashville Tennesseen osavaltiossa. Se pelaa Yhdysvaltain amerikkalaisen jalkapallon pääliigassa NFL:ssä.
Joukkue aloitti toimintansa Houstonissa Texasissa, mutta muutti vuonna 1997 Tennesseehen. Se pelasi kauden 1997 Memphisin Liberty Bowl Memorial Stadiumilla ja kauden 1998 Nashvillen Vanderbilt Stadiumilla, kunnes Nashvillen uusi stadion, vuodesta 2015 nimeltään Nissan Stadium, valmistui vuonna 1999. Kausi 1999 oli ensimmäinen joukkueen nimenvaihdoksen jälkeen (sitä ennen käytössä oli sama nimi kuin sen pelatessa Houstonissa, Oilers) ja ensimmäinen, jolla se selvisi NFL:n loppuotteluun Super Bowliin. Se hävisi tammikuussa 2000 pelatun ottelun (Super Bowl XXXIV) St. Louis Ramsille.
Temppeliaukion kirkko
Temppeliaukion kirkko on evankelis-luterilaisen Töölön seurakunnan kirkko Helsingin ydinkeskustan tuntumassa Etu-Töölössä. Rakennus on valmistunut 1969. Kallioon louhitun kirkon ovat suunnitelleet Timo ja Tuomo Suomalainen. Kirkossa on 750 istumapaikkaa. Akustisten ominaisuuksiensa ansiosta kirkko on suosittu konserttien pitopaikka.
Tennessee Titans
Aikanaan Houston Oilersina joukkue voitti kahdesti AFL:n mestaruuden, kausina 1960 ja 1961. Lisäksi se oli loppuottelun häviävänä osapuolena kaudella 1962. AFL ja NFL yhdistyivät vuonna 1970, jolloin Oilers muiden AFL-seurojen tavoin siirtyi NFL:ään ja sen uuteen AFC-konferenssiin.
Temppeliaukion kirkko
Arkkitehtikilpailut
Fredrikinkadun päässä sijaitseva kallioinen alue varattiin kirkon paikaksi jo Arkadian alueen eli nykyisen Etu-Töölön ensimmäisessä vahvistetussa asemakaavassa vuonna 1906. Siltä ajalta juontaa myös paikan nimi Temppeliaukio ja sitä länsi- ja pohjois­puolitse kiertävän kadun nimi Temppelikatu. Rakennus­töihin paikalla ei kuitenkaan ryhdytty vielä pitkään aikaan. Myöhemmin kirkon suunnittelusta järjestettiin kolme arkkitehtikilpailua, joista vain viimeisessä jaettiin ensimmäinen palkinto.
Tennessee Titans
Joukkue on jäädyttänyt kuuden pelaajan pelinumerot, Elvin Bethean, Earl Campbellin, Bruce Matthewsin, Warren Moonin, Mike Munchakin ja Jim Nortonin. Lisäksi sillä on oma Titans/Oilers Hall of Fame, johon on valittu edellä mainittujen lisäksi pelaajista George Blanda, Eddie George, Ken Houston, Steve McNair ja Frank Wycheck.
Temppeliaukion kirkko
Arkkitehtikilpailut
Helsingin kirkkovaltuusto anoi vuonna 1931 kaupungilta Temppeliaukioksi nimettyä kallioista tonttia, jonne se aikoi rakentaa vastaisuudessa itsenäiseksi seura­kunnaksi muodostettavan Etu-Töölön pääkirkkoa. Syyskuussa 1932 julistettiin avoin arkkitehtuuri­kilpailu kirkko­rakennuksen luonnoksista sekä kirkon sijoituksesta ja sen aiheuttamasta koko kortteli­alueen järjestelystä. Määräaikaan 25. tammikuuta 1933 mennessä kilpailuun jätettiin 57 ehdotusta. Ensimmäistä palkintoa ei jaettu lainkaan, vaan kaksi toista palkintoa. Ne menivät arkkitehtien Kai ja Dag Englundin ehdotukselle sekä arkkitehti Lars Björkin ehdotukselle. Kummassakin ehdotuksessa esitettiin rakennettavaksi perinteistä tornillista pitkäkirkkoa, samoin kolmanneksi tulleessa Aarne Hytösen ja Risto-Veikko Luukkosen ehdotuksessa, jossa tornin korvasi korkealle ulotettu pääty­muuri. Kilpailun tulos ei täysin tyydyttänyt kilpailu­lauta­kuntaa. Keskustelua jatkettiin Helsingin kaupungin, seurakuntien ja Suomen Arkkitehti­liiton elimissä. thumb|Kirkon sisäänkäynti. Vuoden 1936 toukokuussa julistettiin uusi avoin kilpailu, joka päättyi saman vuoden syyskuussa. Määräaikaan mennessä kilpailuun jätettiin 23 ehdotusta. Tässäkään kilpailussa ei jaettu ensimmäistä palkintoa. Jaetusta toisesta palkinnoista toisen sai arkkitehti Martti Välikangas ja toisen arkkitehdit Aarne Ervi ja Toivo Paatela avustajineen. Kakkossijoille yltäneet samoin kuin kolmanneksi tullut professori J. S. Sirénin ehdotus olivat pitkäkirkkoja, joissa kaikissa on torni. Toisen palkinnon saaneissa torni on irti itse kirkosta, Sirénin ehdotuksessa osa kirkkosalirakennusta. Kolmanneksi sijoittunut Sirénin katedraalityyppinen kirkko vastasi parhaiten seurakunnan edustajien toiveita, joten ehdotus hyväksyttiin Kirkkovaltuustossa työn pohjaksi. Louhinta aloitettiin marraskuussa 1939, mutta talvisota keskeytti työn jo kolmen päivän kuluttua. Sotia seurasi Suomessa pitkä jälleenrakennuskausi, jolloin kirkon rakentamista ei jatkettu. Seurakuntiin kohdistuvat yhteiskunnalliset odotukset ja arkkitehtuurin tavoitteet sekä tyylisuuntaukset muuttuivat, joten kirkkovaltuusto päätti vuonna 1959 lopullisesti luopua Sirénin kalliista ja tilaohjelmaltaan vanhentuneesta kirkkosuunnitelmasta.
Kolmas avoin arkkitehtuurikilpailu julistettiin pidettäväksi 8.8.1960–15.1.1961. Kilpailuohjelman mukaan ehdotukseen ”olisi sisällytettävä koko Temppeliaukion järjestyssuunnitelma puistoalueineen ja pysäköimistiloineen huomioon ottaen, että mahdollisimman suuri osa aukion kallioalueesta voitaisiin säilyttää”. Määräaikaan mennessä kilpailuun tuli 67 ehdotusta. Kilpailutulos julkistettiin 19. huhtikuuta 1961. Palkintolautakunta antoi yksimielisesti ensimmäisen palkinnon ehdotukselle Kivikirkko. Nimimerkin takaa paljastuivat arkkitehtiveljekset Timo Suomalainen ja Tuomo Suomalainen. Heidän ehdotuksessaan aukion kallioluonne on säilytetty tekemällä kirkko itse kalliosta: sali on upotettu kallion keskiosaan ja seurakuntatilat sijoitettu kumpareen reunoille sen muotoa säestämään.
Toisen palkinnon saivat arkkitehti Eero Eerikäinen ja arkkitehtiylioppilas Jukka Salokari ehdotuksesta Sanctitas. Tässä ehdotuksessa aukiota hallitsee korkea kirkkorakennus. Palkintolautakunnan jäsen Heikki Castrén sanoi töiden parhaita puolia esitellessään ehdotuksen nykyarkkitehtuurin jännittävimmin keinoin luoduksi moderniksi katedraaliksi. Kolmannelle sijalle tuli ehdotus Seinät, jonka tekijä oli arkkitehti Ahti Korhonen avustajineen. Tämä ehdotus oli Castrénin mukaan toisen palkinnon saaneen työn äärimmäinen vastakohta. Sen arkkitehtuuri on luostarimaisen karua, ja siinä kallio jäisi kallioksi.
Voittajaehdotus
Työn pohjaksi palkintolautakunta ehdotti yksimielisesti voittajaksi valittua Suomalaisen veljesten ehdotusta. Arvostelupöytäkirjaan kirjattu palkintolautakunnan lausunto ehdotuksesta Kivikirkko kuuluu kokonaisuudessaan näin:
"”Ehdotus seuraa perusotteeltaan linjaa, joka on esiintynyt jo aikaisemminkin tälle paikalle rakennettavasta kirkosta kilpailtaessa, mutta on sommitelmana silti täysin omaperäinen. Suunnittelemalla seurakuntatilat kalliota kaartavaksi matalaksi rakennelmaksi on saatu aikaan vaikutelma, jossa kallioalue koko laajuudessaan muodostaa ehyen sakraalialueen. Kokonaisratkaisu on sopeutettu herkällä tavalla maaston alkuperäiseen muotoon sitä tehostaen. Yleisön kulku on järjestetty suoraan katutasosta; kirkkosali on myös tunneliyhteydessä seurakuntatiloihin. Suomalainen ja ruotsalainen seurakunta muodostavat kumpikin oman kokonaisuutensa. Niiden sisäinen järjestely on periaatteessa oikein ratkaistu, joskin yksityiskohdiltaan luonnosmainen. Ehdotuksen perusote tarjoaa mahdollisuuden sen edelleen kehittämiseen. Esimerkiksi siirtämällä kirkkorakennelmaa jonkun verran lähemmäksi seurakuntatiloja voitaisiin louhintaa vähentää ja maanalaista yhteyttä lyhentää. Kirkon interiööri on sekä muodoiltaan että valaistukseltaan herkkä. Kattorakenne kaipaa kuitenkin tarkempaa teknillistä tutkimista. Ehdotus tarjoaa joka taholta arkkitehtoonisesti kauniin näkymän. Kellotornin muotoilu ei ole muun suunnitelman tasolla.”"
Lausunnon alussa lautakunta viittaa vuoden 1932–1933 kilpailuun menestyksettä osallistuneen Pauli Blomstedtin ehdotukseen. Molemmissa, sekä P. E. Blomstedtin että Suomalaisen veljesten, suunnitelmissa kalliolle on annettu ehdoton päärooli, kuitenkin toisistaan täysin eroavalla tavalla: Blomstedtilla kallion maksimaalisella säästämisellä ja Suomalaisilla kallion minimaalisella muuttamisella. Tämä tulee selvästi ilmi, kun tutustuu toteutettuun kirkkoon ja Suomen rakennustaiteen museossa säilytettäviin Blomstedtin piirustuksiin (erityisesti piirros kirkon pääjulkisivusta – sisääntulosivusta Oksasenkadun ja Sammonkadun suunnasta sekä piirros kirkon sijainnista kallioalueella). Taiteellinen kokonaisrakenne syntyy Blomstedtilla kallion ja rakennuksen kontrastista, kun taas Suomalaisen veljeksillä se syntyy kallion ja luonnon muodoille sukua olevien rakennusmassojen harmonisesta vuoropuhelusta. Kattokupolin – ikivanhan sakraalitilan rakenteen – valinta salin katoksi molemmissa ehdotuksissa aiheuttaa sen, että kummassakin suunnitelmassa huomion kohteeksi nousee julkisivu- ja leikkauspiirustuksissa ympyrän kaaren osa. Kupolit ovat kuitenkin täysin erilaiset. Blomstedtin kupoli on pelkistetty, kokonaan läpinäkymätöntä lasitiiltä ja korostetusti tekninen, puhdas luonnon vastakohta. Se erottaa salitilassa olijat kalliosta ja muusta ympäristöstä visuaalisesti omaan rauhaansa. Suomalaisten kupoli pyrkii yhdistämään ulko- ja sisätilan ja näin tarjoamaan salitilassa oleville mahdollisuuden kokea vapautta kallion luoman turvallisuuden tunnun lisäksi.
Kallion louhinta lähtee näissä ehdotuksissa täysin eri pohjalta. Blomstedt sijoittaa kirkkonsa aukiolla sellaiseen paikkaan, jossa se saadaan mahtumaan mahdollisimman vähäisellä louhinnalla kallion viereen Suomalaisen veljekset sijoittivat kirkon liikenteellisesti edulliseen ja aukion hierarkkisesti arvokkaimpaan paikkaan kallion keskelle. Heidän perusideansahan oli tehdä itse kalliosta kirkko Temppeliaukiolle.
Toteutus
thumb|Betoniesteitä sisäänkäynnin edessä vuonna 2017, jolloin poliisi epäili kirkkoon suunnitteilla ollutta terrori-iskua. Kirkon saaminen Temppeliaukiolle 1960-luvun kulttuuri-ilmastossa tuli kilpailuaika mukaan lukien viemään yhdeksän vuotta. Lehdistö osallistui aktiivisesti hankkeen ympärille nousseeseen kuohuntaan kirjoittamalla "piruntorjuntabunkkerista", "miljoonakirkosta" ja "jätti-investoinnista". Kirkkovaltuustossa oli suurin piirtein saman verran hankkeen vastustajia kuin kannattajiakin. Tilanne johti siihen, että kilpailuohjelman mukaisista seurakuntatiloista päätettiin karsia pois kaksi kolmasosaa. Itse kirkkosalin koko ja muoto säilyivät kutakuinkin ennallaan.
Lukuun ottamatta takaiskuna tullutta tilaohjelmasupistusta muutokset olivat arkkitehtien mukaan kuitenkin pääasiassa suunnitelman luonnollista kehitystä. Yksi arkkitehtoniselta kannalta merkittävimmistä muutoksista tuli mahdolliseksi, kun veljekset saivat tilaisuuden esittää jo kilpailutyötä tehtäessä herännyt ajatuksensa saada salin seinät betonin sijaan kalliopinnoiksi. Tästä ajatuksestaan veljekset olivat kuitenkin tuomariston reaktiota peläten kilpailuvaiheessa luopuneet.
Kilpailun jälkeen suunnitteluryhmään otettiin mukaan eri alojen asiantuntijat. Akustikko Mauri Parjo vaati kattokupolin alapintaan laatikkomaisia rakennelmia. Esteettisesti kelvollinen ratkaisu löytyi, kun veljekset keksivät suunnitella laatikkorakennelmien alapuolelle kuparinauhaverhouksen. Salin betoniseiniin akustikko halusi erikokoisia taitepintoja. Myös kapellimestari Paavo Berglund oli kertonut veljeksille, että akustisesti hyvissä musiikkisaleissa on aitioita ja muita voimakkaasti pintaa muotoilevia aiheita. Veljekset huomasivat, että heidän itsensä mielessä säilynyt ajatus eläväpintaiseksi louhitusta kallioseinästä olisi ylivoimaisesti luontevin ratkaisu sekä visuaalisessa että akustisessa mielessä. He esittivät ehdotuksensa ensin akustikolle ja sen jälkeen rakennustoimikunnalle, joka pyysi lausunnot kaikilta erikoissuunnittelijoilta. Ne olivat puoltavia ja toimikunta hyväksyi kallioseinäajatuksen. Kirkon rakennustyöt aloitettiin helmikuussa 1968 ja se vihittiin käyttöön 28. syyskuuta 1969 nimellä Taivallahden kirkko. Vuonna 1971 nimi muutettiin virallisesti Temppeliaukion kirkoksi. Kirkon hinnaksi sisustuksineen tuli noin neljä miljoonaa markkaa, mikä oli jokseenkin samaa luokkaa kuin tilavuudeltaan samankokoisen kansakoulun hinta Helsingissä.
Opiskelijoiden protesti
Rakennusaikana kirkko herätti ristiriitaisia tunteita. Kymmenen hengen ryhmä Ylioppilaiden Kristillisen Yhdistyksen jäseniä Seppo Kjellbergin johdolla maalasi valkoisella maalilla vuonna 1968 heinäkuun 16. ja 17. välisenä yönä kallioon ja betonivaluihin yhteentoista paikkaan kantaa ottavat ”Biafra”-tekstit muistuttamaan Afrikan nälkäongelmasta. Tapaus herätti suurta huomiota ja pääsi lehtien pääsivuille. Merkille pantiin, että opiskelijaradikalismi oli nyt temmannut mukaansa jo uskovaisetkin. Helsingin raastuvanoikeus tuomitsi tammikuussa 1969 Biafra-maalarit sakkoihin. Niitä määrättiin kaikille, pienin sakko oli 10 markkaa ja suurin 100 markkaa. He joutuivat korvaamaan myös kaupungin ja seurakunnan oikeudenkäyntikulut, 160 markkaa kummallekin. Loppujen lopuksi ”arvovaltainen tukijajoukko piispoja myöten” keräsi näihin maksuihin tarvitut rahat, joten opiskelijat eivät joutuneet maksamaan niitä itse. Kirkon kellaritiloissa on edelleen yksi Biafra-maalaus.