cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Aleksandr Pitšuškin
Aleksandr Jurjevitš Pitšuškin (, s. 9. huhtikuuta 1974), ”Bitsevskin hullu”, "Shakkilautamurhaaja", on entinen venäläinen supermarketin työntekijä, joka paljastui sarjamurhaajaksi.
Murhat
Pitšuškinia syytettiin 49 ihmisen murhaamisesta vuosina 2001–2006, mutta rikostutkijoiden mukaan Pitšuškin saattoi syyllistyä peräti 62 murhaan. Pitšuškin itse tunnusti 63 murhaa sanoen jääneensä yhden uhrin päähän tavoitteestaan täyttää shakkilauta. Kun poliisit pidättivät Pitšuškinin he löysivät hänen kotoaan shakkilaudan, joka oli täynnä yhtä ruutua lukuun ottamatta. Pitšuškin piti lukua uhreistaan laittamalla shakkilaudalle nappulan jokaisen murhan jälkeen. Media käytti Pitšuškinista tämän vuoksi nimitystä "shakkilautamurhaaja". Hänen tavoitteenaan oli lyödä vuonna 1994 teloitetun Andrei Tšikatilon 52 murhaa käsittänyt Neuvostoliiton ennätys ja tappaa 64 ihmistä eli yhtä monta kuin shakkilaudassa on ruutuja. Myöhemmin Pitšuškin kertoi, että hän ei olisi ikinä lopettanut murhaamista, jos häntä ei olisi saatu kiinni.
Pitšuškin murhasi lähes kaikki uhrinsa Moskovan eteläosassa sijaitsevassa Bitsevskin puistossa vodkapullon tai vasaran tapaisilla esineillä. Monet hänen uhreistaan olivat vanhoja, kodittomia miehiä. Pitšuškin houkutteli heidät mukaansa lupaamalla ilmaista vodkaa ja sanomalla haluavansa näyttää koiransa haudan. Juotettuaan uhrinsa humalaan Pitšuškin hakkasi heitä vasaralla päähän ja heitti heidän ruumiinsa viemäriin. Useissa tapauksissa Pitšuškin heitti uhrinsa elävänä viemäriin. Pitšuškin hyökkäsi aina takaapäin välttääkseen veren roiskumisen vaatteilleen. Vuonna 2005 murhasarja raaistui entisestään. Pitšuškin otti tavakseen työntää rikotun vodkapullon uhriensa murskautuneen kallon sisälle varmistaakseen etteivät he selviä. Lisäksi Pitšuškin ei enää edes yrittänyt piilottaa ruumiita.
Kiinnijääminen ja oikeudenkäynti
Pitšuškin murhasi viimeisen uhrinsa kesäkuussa 2006. Uhrin taskusta löydettiin metrolippu, jonka johdosta poliisit katsoivat metroaseman valvontakameran kuvia. Valvontakameran nauhalle oli tallentunut Pitšuškin, joka käveli metroasemalla uhrin kanssa. Tämän johdosta Pitšuškin saatiin pidätettyä 15. kesäkuuta 2006. Monet venäläiset vaativat Pitšuškinille kuolemantuomiota, mutta Venäjällä kuolemantuomio on poistettu lainsäädännöstä, joten vaatimukseen ei suostuttu. Pitšuškin lähetettiin mielentilatutkimukseen, jossa psykiatrit totesivat, että hän ei kärsinyt mistään mielisairaudesta. Pitšuškinia syytettiin oikeudessa 49 ihmisen murhasta ja kolmesta murhan yrityksestä. Oikeudenkäynnin aikana Pitšuškin sanoi, että hän oli murhannut yhteensä 60 ihmistä ja pyysi valamiehistöä lisäämään 11 uhria hänen uhrilukuunsa, jolloin uhrien lopullinen lukumäärä olisi 60 kuollutta ja kolme murhayrityksistä hengissä selvinnyttä uhria. Oikeussalissa Pitšuškin oli suljettuna lasiseen häkkiin. Aleksandr Pitšuškin todettiin oikeudessa syylliseksi kaikkiaan 49 ihmisen murhaan ja tuomittiin elinkautiseen vankeuteen, josta ensimmäiset viisitoista vuotta eristyssellissä.
Alankomaiden naisten jalkapallomaajoukkue
Alankomaiden naisten jalkapallomaajoukkue on Alankomaiden naisten edustusjoukkue kansainvälisessä jalkapallossa. Se toimii Alankomaiden kuninkaallisen jalkapalloliiton alaisuudessa. Joukkue pelasi ensimmäisen virallisen maaottelunsa vuonna 1971. Se voitti Euroopan-mestaruuden vuonna 2017 ja saavutti MM-hopeaa vuonna 2019.
Euroopan-mestaruuskilpailut
Alankomaat selviytyi EM-kilpailuissa puolivälieriin vuosina 1989, 1991 ja 1993. Tuolloin varsinaisessa lopputurnauksessa pelasi vain neljä joukkuetta, ja lähimpänä lopputurnaukseen pääsyä Alankomaat oli vuonna 1991, jolloin se hävisi kaksiosaisen ottelun Tanskalle jatkoajan jälkeen lukemin 0–1.
Vuonna 2009 Alankomaat osallistui Suomessa järjestettyyn 12 joukkueen EM-lopputurnaukseen. Se voitti alkulohkossaan Ukrainan maalein 2–0 ja Tanskan maalein 2–1 sekä hävisi Suomelle maalein 1–2. Puolivälierissä se voitti Ranskan rangaispotkukilpailussa maalein 5–4 varsinaisen peliajan ja jatkoajan päätyttyä maalittomana. Välierissä se hävisi Englannille jatkoajalla maalein 1–2.
EM-lopputurnauksen 2013 Alankomaat aloitti yltämällä ennakkosuosikkeihin kuulunutta Saksaa vastaan maalittomaan tasapeliin, mutta tämän jälkeen se hävisi sekä Norjalle että Islannille maalein 0–1 ja jäi alkulohkossaan viimeiseksi.
Vuoden 2017 EM-kilpailuissa Alankomaat voitti alkulohkossaan Norjan ja Tanskan 1–0 sekä Belgian 2–1. Puolivälierissä se voitti Ruotsin 2–0 ja välierissä Englannin 3–0. Mestaruuden Alankomaat vei voittamalla loppuottelussa Tanskan 4–2. Mestarijoukkueen kapteenina toimi Sherida Spitse ja valmentajana Sarina Wiegman. Vivianne Miedema teki kisoissa neljä maalia, joista kaksi loppuottelussa. Lieke Martens nimettiin turnauksen parhaaksi pelaajaksi.
EM-kilpailuissa 2022 Alankomaat pääsi alkulohkostaan jatkoon pelattuaan Ruotsin kanssa tasan 1–1 sekä voitettuaan Portugalin 3–2 ja Sveitsin 4–1. Puolivälierissä Alankomaat hävisi Ranskalle 0–1.
Maailmanmestaruuskilpailut
MM-lopputurnauksessa Alankomaat pelasi ensimmäisen kerran vuonna 2015. Tuolloin se alkulohkossaan voitti Uuden-Seelannin 1–0, hävisi Kiinalle 0–1 ja pelasi emäntämaa Kanadan kanssa tasapelin 1–1. Alankomaat sijoittui lohkossaan kolmanneksi ja pääsi lohkokolmosten välisen vertailun perusteella neljännesvälieriin, joissa se hävisi hallitsevalle maailmanmestarille Japanille 1–2. Kirsten van de Ven teki kisoissa kaksi maalia ja Lieke Martens yhden.
Vuoden 2019 MM-kilpailuissa Alankomaat saavutti hopeaa. Se voitti alkulohkossaan Uuden-Seelannin 1–0, Kamerunin 3–1 ja Kanadan 2–1, neljännesvälierissä Japanin 2–1, puolivälierissä Italian 2–0 sekä välierissä Ruotsin 1–0. Loppuottelussa Alankomaat hävisi Yhdysvalloille 0–2. Vivianne Miedema teki kisoissa kolme maalia, Lieke Martens kaksi sekä Jill Roord, Dominique Bloodworth, Anouk Dekker, Lineth Beerensteyn, Stefanie van der Gragt ja Jackie Groenen kukin yhden. Joukkuetta valmensi Sarina Wiegman.
Tauski Peltonen
Tauno ”Tauski” Peltonen (s. 15. marraskuuta 1962 Helsinki) on suomalainen iskelmälaulaja.
Elämä
Tauski nousi julkisuuteen vuonna 1986 kappaleellaan ”Puistotie”. Ennen soolouraansa hän vaikutti useissa yhtyeissä, kuten Feverissä, Revontulessa ja Eija Sinikan taustayhtyeessä. Tauskin tunnetuimpia soolokappaleita ovat muun muassa ”Ilman sua”, ”Sinä vain”, ”Haavemaa”, ”Enkeli minulle kuiskaa”, ”Niin minä sinulle kuulun” ja ”Minä jumaloin sinua”.
Tauski on toiminut myös lauluntekijänä ja suurin osa hänen soolokappaleistaan on hänen itsensä säveltämiä. Lisäksi hän on ollut mukana tekemässä kappaleita muun muassa Merja Raskille, CatCatille ja Juhamatille.
Vuonna 2012 hän oli mukana Tangomarkkinat 2012 -levyllä kappaleella "Rakkaus riepottaa", joka on Pertti Jalosen säveltämä ja Piia Korisevan sanoittama. Tauski on myös esittänyt kappaleen livenä Tangomarkkinoiden finaalissa.
Peltonen perusti vuoden 2016 heinäkuussa Tauski-baarin Fuengirolaan Espanjan Aurinkorannikolle ja ryhtyi siellä myös kiinteistönvälittäjäksi. Nykyään hän asuu Turun Hirvensalossa vuokralla omakotitalossa ja on avannut toisen Tauski-baariin Tallinnaan tavoitteenaan laajentaa toiminta baariketjuksi.
Tauski omistaa nykyään myös oman levy-yhtiön Space Records joka keskittyy digijakeluun. Levy-yhtiönsä kautta on julkaistu Tauskin soolotuotannon lisäksi myös kappaleita muutamilta uusilta artisteilta.
Peltosesta ilmestyi elokuussa 2016 Antto Terraksen kirjoittama 250-sivuinen Tauski – Elämä ja teot -elämäkertakirja Like kustannuksen kustantamana.
Yksityiselämä
Tauski Peltonen on ollut neljästi naimisissa. Vuonna 1988 hän avioitui Tina-nimisen naisen kanssa, mutta liitto päättyi eroon vuonna 2003. Samana vuonna Peltonen avioitui CatCat-yhtyeessä laulaneen Virpi Kätkän kanssa. Peltosen ja Kätkän liitto päättyi vuonna 2011. Peltonen oli suhteen aikana toistuvasti syyllistynyt parisuhdeväkivaltaan, mutta häntä vastaan ei ollut nostettu syytettä.
Kolmannen liittonsa Peltonen solmi tanssija Henna Tuomisen kanssa 20. elokuuta 2011. Seuraavan vuoden toukokuussa päihtyneenä keikalla esiintynyt Peltonen pahoinpiteli raskaana olleen Henna Tuomisen. Peltonen oli käyttänyt väkivaltaa Tuomista kohtaan jo paluumatkalla keikkapaikalta sekä myöhemmin kotona. Peltonen tuomittiin vaimonsa pahoinpitelystä sakkorangaistukseen syksyllä 2015. Pariskunnan toisen vaiheen avioerohakemus oli jätetty jo aiemmin 3. syyskuuta 2012. Peltonen kihlautui uudelleen Henna Tuomisen kanssa juhannuksena 2020.
Peltonen joutui maaliskuussa 2015 Kuopiossa keikalla esiintyessään pahoinpidellyksi, mistä aiheutui hänelle kuulovaurio. Pahoinpitelijä tuomittiin sakkoihin ja korvauksiin joulukuussa 2015.
Saman vuoden joulukuussa Peltonen itse tuomittiin pahoinpitelystä 30 päiväsakkoon. Pahoinpitely oli tapahtunut Elomessujen VIP-alueella elokuussa 2014.
Peltosella on ensimmäisestä avioliitosta kolme lasta, toisesta kaksi ja kolmannesta yksi. Alkuvuodesta 2014 Peltonen solmi neljännen avioliittonsa 21-vuotiaan gambialaisen Saffiatoun kanssa. Liitto päättyi pian eroon.
Peltonen kertoi vuoden 2020 keväällä julkisesti että hänelle tehtiin syksyllä 2019 hiustensiirto istanbulilaisella klinikalla, jolloin hänen päälakeensa istutettiin yhteensä 3 400 hiusta juurineen. Hän osallistui aiemmin vuonna 2011 Kauneusklinikka Tiina Jylhä -televisio-ohjelmaan, jossa hänelle laitettiin täyteainepistoksia otsaan.
Kurahin piiri
thumb|175px|Kurahin piiri Dagestanin kartalla. thumb|275px|Kurahin kylä. Kurahin piiri (, lezgiksi Кьурагь район, Kurag raion) on kunnallinen itsehallintoalue Dagestanissa Venäjällä. Vuonna 1929 perustetun piirin pinta-ala on 698 neliökilometriä. Asukkaita on 15 000 henkeä (vuonna 2009).
Kurahin piiri sijaitsee Dagestanin eteläosan vuoristoseudulla. Pohjoisessa se rajoittuu Agulin, koillisessa Hivin, idässä Suleiman Stalskin, etelässä Magaramkentin sekä lännessä Ahtyn ja Rutulin piireihin. Osa kylistä on kauempana Kaspianmeren rannalla.
Piiriin kuuluu 11 maalaiskuntaa: Ašar, Gelhen, Hpjuk, Ikra, Kabir, Kotšhjur, Kurah, Kutul, Šimihjur, Štul ja Usug. Hallinnollinen keskus on Kurahin kylä. Asutuskeskuksia on yhteensä 28.
Asukkaista 98,7 % on lezgejä. Muutamissa kylissä puhutaan lezgin sukukieltä agulia.
Seudun pääelinkeinoja ovat karjanhoito ja maanviljely.
Nähtävyyksiin kuuluvat Kurahjoen vesiputoukset, vuoristojärvet, kivennäisvesilähteet, vanhat moskeijat, mausoleumit ja puolustustornit.
EMC Corporation
EMC Corporation (tyyliteltynä EMC²) on yhdysvaltalainen tietotekniikkayritys, joka tuottaa muun muassa datavarasto-, tietoturvallisuus- ja pilvipalveluja. Yrityksen pääkonttori on Massachusettsissa. EMC on datavarastopalveluiden tuottaja noin 21 prosentin markkinaosuudella.
Vuorovesilukkiutunut planeetta
Vuorovesilukkiutunut planeetta on planeetta, joka kääntää aina saman puolensa kohti keskustähteään. Tämä johtuu lähellä olevan tähden suuresta vetovoimasta. Planeetalla on pimeä ja valoisa pallonpuolisko. Tämänkaltaisen planeetan näkyvä pinta voi olla kiinteä, nestemäinen tai kaasumainen. Planeetan auringon alla oleva piste on hyvin kuuma Maata vastaavalla etäisyydelläkin, ja pimeä puoli erittäin kylmä.
EMC Corporation
Historia
Yhtiö osti Data General -yrityksen vuonna 2002.
Vuorovesilukkiutunut planeetta
Suurimassaisilla tähdillä vuorovesilukkiutunut planeetta ei ole edes teoriassa asuinkelpoinen, koska on niin kuuma. Ns kuumat jupiterit, neptunukset ja ktooniset planeetat ovat monestikin vuorovesilukossa. Täyden vuorovesilukkiutumisen sijasta planeetta voi pyöriä esim. 2/3-resonassissa niin kuin Merkurius. Auringolla kevyemmillä oransseilla ja punaisilla kääpiötähdillä uskotaan olevan asuinkelpoisessa vyöhykkeessä vuorovesilukkiutuneita planeettoja. Näillä uskotaan vallitsevan laajalti siedettäviä lämpötiloja, jos kaasukehän kaasua, vettä ja/tai pilviä on riittävästi.
Vuorovesilukkiutunut jättiläisplaneetta
Ns. kuumat jupiterit ja neptunukset ovat elämälle sopimattomia. Kuumat pilvet kiertävät niiden ympäri. Myös alla olevat nestemäisen vaipan virtaukset tasaavat planeetan lämpötiloja.
EMC Corporation
Historia
EMC ilmoitti vuonna 2003 ostavansa VMWaren 635 miljoonan dollarin hinnalla.
Dell ilmoitti lokakuussa 2015 ostavansa EMC:n noin 67 miljardilla dollarin hinnalla.
Vuorovesilukkiutunut planeetta
Kuuma vuorovesilukkiutunut planeetta
Kuuma vuorovesilukkiutunut planeetta saattaa muistuttaa Merkuriusta, Venusta ja tuliperäistä Jupiterin kuuta Ioa. On spekuloitu planeetasta, jonka päivänpuoli olisi sulaa laavaa ja yöpuoli kiveä.
Asuinkelpoinen vuorovesilukkiutunut planeetta
Vuorovesilukkiutuneen planeetan lämpötila Auringon alla Maan etäisyydellä on noin +120 °C:een luokkaa. Koko yöpuoli on teoriassa hyvin kylmä. Planeetan elinkelpoinen alue rajoittuu näin ollen kapealle vyöhykkeelle lähelle planeetan valon ja varjon rajaa.
Paksu kaasukehä, meri ja pilvet tasaavat laajoja alueita planeetasta lämpötilaltaan elinkelpoiseksi. Tällöinkin planeetan yöpuolella on joko merijäätä tai suuri mannerjäätikkö. Luultavasti Auringon alla pisteen ympäristössä on runsaasti pilviä ja/tai suuri hurrikaani. Koska planeetta kiertää keskustähtensä ympäristönsä nopeasti, coriolis-voimilla on suuri vaikutus tuuliin. Vuorovesilukkiutuneessa vesimaailmassa on esim. yli 5 metriä paksu merijää yönpuolella. Jää lohkeilee päivänpuolella jäävuoriksi ja sulaa. Uutta jäätä syntyy päivänpuolelta tulevasta kosteudesta. Hieman kylmemmässä maailmassa jää ulottuu päivänpuolelle, ja merivirrat muotoilevat nuolimaiseksi teoreettisesti pyöreän jäättömän meren.
Vuorovesilukkiutuneen Mustan Maan lämpötiloja
Jos Maa olisi musta, kaasukehätön ja vuorovesilukkiutunut, Auringon alla olisi +120 °C:n lämpötila.
Ilias
Ilias (, ”Laulu Ilionista”) on Homeroksen nimiin laitettu muinaiskreikkalainen eeppinen runoelma, joka on maailmankirjallisuuden tunnetuimpia teoksia. Se on kirjoitettu homeerisella kreikalla ja daktyylisessä heksametrissä, ja kertoo eräistä Troijan sodan keskeisistä tapahtumista.
Iliaan pääteemana on Akhilleuksen viha, joka suuntautuu ensin kreikkalaisia sodassa johtanutta Agamemnonia ja sittemmin hänen ystävänsä surmannutta troijalaista Hektoria kohtaan. Eepos kertoo tämän vihan seurauksista koko sodalle ja kuvaa sodan tapahtumia, taisteluita ja kaksintaisteluita sekä näihin liittyviä jumalien juonitteluja noin viidenkymmenen päivän ajalta sodan yhdeksännen vuoden lopulta. Näin Ilias kuvaa vain pientä osaa koko kymmenvuotisen sodan tapahtumista.
Iliaaseen liittyy läheisesti toinen Homeroksen nimiin laitettu runoelma, Odysseia, joka voidaan nähdä eräänlaisena jatkona eepokselle. Se kertoo Odysseuksen harharetkistä Troijan sodan jälkeen. Nämä kaksi eeposta ovat antiikin kreikkalaisen kirjallisuuden ja koko länsimaisen kirjallisuuden varhaisimpia teoksia. Troijan sodan muut tapahtumat ovat puolestaan aiheena niin kutsutun eeppisen kykloksen muissa teoksissa.
Historia
pienoiskuva|upright|Homeros ja hänen oppaansa Glaukos. [[William-Adolphe Bouguereau (1825–1905).]]
Teoksen synty
Antiikin perimätiedon mukaan eeposparin Ilias ja Odysseia on luonut tai koonnut sokea kiertelevä runonlaulaja Homeros. Homeroksen historiallisuutta on kuitenkin usein epäilty; kyseessä saattaa todellisuudessa olla jonkinlainen nimimerkki. Mikäli Homeros oli historiallinen henkilö, hänen henkilöllisyytensä ja kotipaikkansa oli joka tapauksessa epävarma jo antiikin aikana.
Homeroksen nimiin laitetuista eepoksista Ilias on vanhempi ja Odysseia on syntynyt jonkin verran sitä myöhemmin. Kummankin teoksen runous on syntynyt pitkän ajan kuluessa ja perustuu kiertelevien runonlaulajien esityksiin ja hyvin vanhaan suulliseen lauluperinteeseen. Laulut kertovat mykeneläisestä ajasta, Kreikan pronssikautisesta kulttuurista, joka vallitsi noin vuosina 1600–1100 eaa. Iliaan aiheena on tuohon eepoksen syntyaikana jo myyttiseksi muuttuneeseen menneisyyteen sijoittunut Troijan sota.
Historiallinen Troijan kaupunki on löydetty nykyisen Turkin Hisarlikista, ja se on tuhoutunut sodissa useasti. Homeroksen kuvaaman sodan ajankohta on ollut todennäköisesti 1200- ja 1100-lukujen vaihteessa eaa.; perinteisesti Troijan tuho on ajoitettu tarkemmin vuosien 1192–1184 eaa. välille. Arkeologisessa tutkimuksessa kaupungin vaiheita noihin aikoihin kutsutaan nimillä Troija VI–VIIa. Näin itse teoksen kuvaama sotakin voi olla historiallinen. Tutkijoiden näkemyksen mukaan Iliaan kuvaama kymmenvuotinen sota on kuitenkin liian pitkällinen tuon ajan sodaksi ollakseen historiallinen sellaisenaan. Kyseessä on saattanut ennemmin olla pitkäkestoinen kilpailu esimerkiksi alueen kauppareiteistä.
pienoiskuva|vasen|Kreikka Iliaan mukaan. Sodan ajoitusta on tutkittu myös tähtitieteen menetelmin. Odysseian 20. laulussa mainitaan täydellinen auringonpimennys, joka tapahtui Ithakassa keskipäivällä samana päivänä, kun Odysseus palasi surmaamaan Penelopen kilpakosijat. Tähtitieteilijät ovat ajoittaneet auringonpimennyksen tapahtuneeksi 16. huhtikuuta 1178 eaa. Koska Odysseian mukaan Odysseuksen paluu Troijan sodasta kesti kymmenen vuotta, tällöin sota olisi päättynyt Troijan tuhoon kymmenen vuotta aiemmin, noin vuonna 1188 eaa. Tällainen ajoitus täsmää hämmästyttävän hyvin yhteen sodan perinteisen ajoituksen ja arkeologisten löydösten kanssa. Tutkijoille on kuitenkin epäselvää, miten näin täsmälliset yksityiskohdat olisivat voineet säilyä suullisessa perimätiedossa satoja vuosia.
Tästä myyttisestä menneisyydestä kertoneet, perinteisesti laulettuina esitetyt runot kirjoitettiin ylös joskus vuosien 750 ja 650 välisenä aikana, pian sen jälkeen kun kreikkalaiset olivat omaksuneet kreikkalaisen kirjaimiston. Tuolloin mahdollisesti katsottiin tarpeelliseksi saattaa eepokset pysyvään kirjalliseen muotoon; tarkoituksena on saattanut olla esimerkiksi yhteisöllisen identiteetin vahvistaminen. Homeroksen osuus teoksen synnyssä on voinut olla se, että hän on yksinkertaisesti koonnut suullisen perimätiedon eepoksiksi kirjalliseen muotoon, tai runonlaulajana itse luonut perinteisestä runoaineistosta nykyiset eepokset.
Homeroksen aikaan mahdollisesti historiallisesta sodasta oli kulunut jo 400–500 vuotta. Hänen tuntemansa suullinen perinne oli siis elänyt läpi Kreikan niin kutsuttujen pimeiden vuosisatojen. Teosten ajankuva ei vastaa suoraan sen enempää mykeneläistä kuin Homeroksen omaakaan aikaa, vaan sijoittuu näiden välille kuvaten geometrisen kauden ihmisten käsityksiä varhaisemmista ajoista. Sisällön lisäksi myös kielen perusteella on havaittavissa, että teos on koottu varhaisemmista itsenäisistä runoista. Tutkijoiden mukaan teoksen varhaisimmat ainekset periytyvät 1400-luvulle eaa., kun taas osa yksityiskohdista kertoo enemmän 700-luvun eaa. Kreikan yhteiskunnasta.
Tekstihistoria
Eepoksen nimeä Ilias käyttää jo Herodotos. Nimi tulee Homeroksen käyttämästä Troijan kaupungin nimestä Ilios. Nimi, Ilias, ”Troijalainen” tai ”Troijaa koskeva”, on feminiininen adjektiivi muodosta , Ilion, ”Troija”; maskuliininen adjektiivi olisi , Iliakos, tai , Ilios. Nimi on lyhennys pidemmästä muodosta, hē poiēsis Ilias, ”Troijalainen runo”.
Aristarkhos Samothrakelainen teki Homeroksen eepoksista kriittisen laitoksen Aleksandriassa 100-luvulla eaa. Aristarkhoksen tekstiä kopioitiin uskollisesti läpi vuosisatojen. Siitä periytyvä, 900-luvulta peräisin oleva käsikirjoitus Venetus A on Iliaksen varhaisin kokonaisena säilynyt käsikirjoitus.
Keskiajalla Iliaasta muodostettiin noin tuhat säettä käsittävä suosittu lyhennelmä, jota kutsutaan nimellä Ilias Latina. Iliaan ensimmäinen painettu laitos (editio princeps) on Demetrios Khalkokondyleen Firenzessä vuonna 1488 toimittama.
Sisältö
pienoiskuva|Iliaan alku [[muinaiskreikka|muinaiskreikaksi.]]
Ilias koostuu noin 15 600 heksametrisäkeestä, jotka aleksandrialaiset tekstikriitikot myöhemmin ovat jakaneet 24 lauluksi (rhapsodia). Kussakin laulussa on noin 400–900 runosäettä. Eepoksen kieli on niin kutsuttua homeerista eli eeppistä kreikkaa, arkaaista taidekieltä, joka yhdistelee ennen kaikkea joonialaista ja aiolialaista murretta. Eepoksessa käytetään runomittana daktyylistä heksametriä.
Eepos kertoo noin 50 päivän ajasta kymmenvuotisen Troijan sodan toiseksi viimeisen vuoden lopulta. Samalla se onnistuu kuitenkin luomaan kokonaiskuvan koko sodasta. Runoelma alkaa kreikkalaisten päällikkö Agamemnonin ja heidän urhoollisimman sotilaansa Akhilleuksen välisestä kiistelystä. Myrmidonien päällikkö Akhilleus on kyllästynyt Agamemnonin mielivaltaan, sillä tämä haluaa riistää Akhilleukselta tämän sotasaaliiksi ryöstämän Briseiksen. Sen seurauksena Akhilleus vetää myrmidonit pois taistelusta ja uhkaa viedä heidät takaisin Kreikkaan.
Myöhemmin Akhilleuksen paras ystävä Patroklos kuitenkin vie myrmidonit taisteluun pukeutuneena Akhilleuksen sotavarustukseen, ja Troijan prinssi Hektor luulee taistelevansa Akhilleuksen kanssa. Hektor surmaa Patrokloksen. Tämän seurauksena Akhilleus palaa taisteluun, haastaa Hektorin kaksintaisteluun ja surmaa tämän. Vihoissaan Akhilleus häpäisee Hektorin ruumista raahaamalla sitä vaunujen perässä Troijan muurien ympäri.
Eepoksen keskeinen teema on näin Akhilleuksen viha, joka suuntautuu ensin Agamemnonia ja sitten Hektoria kohtaan. Kreikkalaiset ovat ensin enimmäkseen tappiolla, mutta Akhilleuksen paluu taisteluun saa aikaan käänteen sen kulussa. Eepoksen tapahtumat sijoittuvat kreikkalaisten leiriin, joka sijaitsee heidän laivojensa luona Troijan edustan rannikolla; leirin ja Troijan kaupungin väliselle tasangolle, jossa suurin osa taisteluista tapahtuu; sekä kaupunkiin ja sen muureille, jossa troijalaiset neuvottelevat ja seuraavat taistelun kulkua. Eepos sisältää lukuisia taistelukuvauksia ja kaksintaisteluita, ja taisteluissa kunnostautuvat sekä kreikkalaiset että troijalaiset sankarit. Eepos kuvaa myös eri kreikkalaisen mytologian jumalien kiistoja koskien sitä, kenen sodassa tulisi voittaa. Jumalat puuttuvat usein tapahtumien kulkuun. Jumalien kunnioittaminen ja heille uhraaminen esitetään välttämättömänä sotaonnen takaamiseksi.
Sota jatkui Iliaan kuvaamien tapahtumien jälkeen vielä vuoden. Sodan lopputulos, Troijan tuho, vuotta myöhemmin on jo nähtävissä Iliaan loppuessa.
Laulut
pienoiskuva|Giovanni Battista Tiepolo, Akhilleuksen viha, 1700-luku. 1. laulu. Alussa runoilija kutsuu muusia eli runottaria avukseen laulaakseen Troijan sodasta. Tämän jälkeen kertomus alkaa keskeltä sodan tapahtumia kreikkalaisten piirittäessä Troijan kaupunkia. Kreikkalaisten johtaja Agamemnon on ottanut troijalaisen Khryseiksen vangikseen. Tämän isä Khryses, troijalainen Apollonin pappi, lupaa kreikkalaisille rikkauksia tyttärensä palauttamisesta. Suurin osa kreikkalaisista suostuisi tarjoukseen, mutta Agamemnon kieltäytyy. Khryses rukoilee Apollonin apua, ja jumala saattaa ruton puhkeamaan kreikkalaisten keskuudessa.
Yhdeksän päivän jälkeen Akhilleus, myrmidonien johtaja, kutsuu koolle kokouksen rutto-ongelman ratkaisemiseksi. Paineen alla Agamemnon suostuu palauttamaan Khryseiksen isälleen, mutta päättää ottaa Akhilleuksen vangikseen sieppaaman Briseiksen itselleen korvaukseksi. Suuttuneena Akhilleus päättää, etteivät hän ja hänen miehensä enää taistelisi Agamemnonin edestä, vaan lähtisivät kotiin. Odysseus ottaa laivan ja palauttaa Khryseiksen isälleen, jonka jälkeen Apollon päättää ruton.
Sillä välin Agamemnonin lähettämät miehet vievät Briseiksen. Akhilleus pyytää äitiään Thetistä pyytämään Zeukselta, että tämä saattaisi kreikkalaiset (eepoksessa yleensä akhaijit) murtumapisteeseen sodassa, niin että Agamemnon tajuaisi, kuinka paljon kreikkalaiset tarvitsevat Akhilleusta. Thetis toteuttaa Akhilleuksen pyynnön, ja Zeus suostuu.
2. laulu. Zeus lähettää Agamemnonille unen ja kehottaa tätä hyökkäämään kaupunkiin. Agamemnon ottaa unesta vaarin, mutta päättää ensin koetella kreikkalaisten moraalia ja kehottaa näitä lähtemään kotiin. Juoni epäonnistuu ja ainoastaan Athenen innoittama Odysseuksen väliintulo estää täyden sekasorron kreikkalaisten sotajoukossa.
3. laulu. Armeijat lähestyvät toisiaan tasangolla, mutta ennen niiden kohtaamista Troijan prinssi Paris tarjoutuu veljensä, troijalaisten joukkojen komentajan Hektorin kehotuksesta päättämään sodan taistelemalla kahdestaan Menelaosta vastaan. Helena kertoo Priamokselle kreikkalaisten sotapäälliköistä. Kumpikin osapuoli sopii aselevosta ja lupaa noudattaa kaksintaistelun lopputulosta. Menelaos lyö Pariin, mutta Afrodite pelastaa tämän ja johdattaa tämän Helenan sänkyyn ennen kuin Menelaos pystyy surmaamaan hänet.
4. laulu. Heran viha Troijaa kohtaan saa Zeuksen järjestämään asiat niin, että aselepo tulee rikotuksi, kun Pandaros haavoittaa Menelaosta nuolella. Agamemnon nostattaa kreikkalaiset taisteluun.
pienoiskuva|vasen|Kuvitusta Iliaan 5. lauluun. Käsikirjoitus 400- tai 500-luvulta. Codex F205, Milano, Biblioteca Ambrosiana. 5. laulu. Taistelun aikana Diomedes surmaa monia troijalaisia, mukaan lukien Pandaroksen, sekä voittaa Aineiaan, jonka Afrodite pelastaa. Diomedes hyökkää jumalattaren kimppuun ja haavoittaa tätä. Apollon puuttuu tilanteeseen ja varoittaa Diomedestä sotimasta jumalia vastaan. Monet sankarit ja sotapäälliköt Hektor mukaan lukien liittyvät tilanteeseen, ja jumalat pyrkivät vaikuttamaan taisteluun kukin omalla puolellaan. Athenen rohkaisemana Diomedes haavoittaa Aresta ja saattaa tämän toimintakyvyttömäksi.
7. laulu. Hektor kaksintaistelee Aiaan kanssa, mutta yön tulo keskeyttää taistelun ja kumpikin osapuoli vetäytyy. Kreikkalaiset sopivat kuolleidensa polttohautauksesta sekä muurin rakentamisesta suojaamaan laivojaan ja sotaleiriään. Samaan aikaan troijalaiset kiistelevät Helenan palauttamisesta kreikkalaisille. Paris lupaa palauttaa Spartasta viemänsä rikkaudet ja lisätä päälle korvaukseksi lisääkin, mutta kieltäytyy palauttamasta Helenaa. Ehdotus hylätään. Kreikkalaiset ja troijalaiset sopivat päivän aselevosta kuolleiden hautaamiseksi. Samaan aikaan kreikkalaiset rakentavat muurinsa.
8. laulu. Seuraavana aamuna taistelu alkaa uudelleen, ja Zeus kieltää jumalia puuttumasta sen kulkuun. Troijalaiset ovat voitolla ja pakottavat kreikkalaiset vetäytymään muurilleen. Heraa ja Athenea kielletään auttamasta näitä. Yö koittaa ennen kuin troijalaiset pystyvät hyökkäämään kreikkalaisten muuria vastaan. He leiriytyvät taistelukentälle jatkaakseen hyökkäystä heti aamun koittaessa, ja heidän nuotionsa valaisevat tasangon kuin tähdet taivaan.
9. laulu. Sillä välin kreikkalaiset ovat toivottomia. Agamemnon myöntää virheensä ja lähettää laivojensa luo leiriytyneen Akhilleuksen luokse lähetystön, jonka tehtävänä on tarjota tälle Briseis sekä muita lahjoja, jos tämä vain suostuu palaamaan taisteluun. Lähetystöön kuuluvat Odysseus, Aias, Foiniks, sekä kaksi airutta. Akhilleus ja hänen kumppaninsa Patroklos ottavat lähetystön hyvin vastaan, mutta Akhilleus kieltäytyy vihaisena Agamemnonin tarjouksesta ja sanoo palaavansa taisteluun vain jos troijalaiset saavuttavat hänen laivansa ja uhkaavat niitä tulella. Lähetystö palaa tyhjin toimin.
10. laulu. Myöhemmin samana yönä Odysseus ja Diomedes uskaltautuvat troijalaisten rintaman sisäpuolelle. He surmaavat Dolonin ja aiheuttavat tältä saamiensa tietojen avulla tuhoa troijalaisten avuksi tulleiden traakialaisten liittolaisten leirissä. Tätä Doloneiaksi kutsuttua jaksoa on joskus pidetty myöhempänä lisäyksenä, koska se liittyy vain löyhästi eepoksen muuhun juoneen.
11. laulu. Kolmantena aamuna taistelu jatkuu rajuna ja sekä Agamemnon, Diomedes että Odysseus haavoittuvat. Akhilleus lähettää Patrokloksen leiristään tiedustelemaan kreikkalaisten kärsimien tappioiden suuruutta. Patroklos lähtee ja liikuttuu säälistä kuultuaan Nestorin puheen.
12. laulu. Troijalaiset hyökkäävät kreikkalaisten muuria vastaan. Hektor johtaa taistelua, vaikka on saanut huonon enteen. Kreikkalaiset kärsivät tappion ja troijalaiset tunkeutuvat muurin läpi.
14. laulu. Hera viettelee Zeuksen Ida-vuorelle ja saa tämän nukahtamaan. Tämän johdosta Poseidon kykenee auttamaan kreikkalaisia, ja troijalaiset ajetaan takaisin tasangolle.
15. laulu. Zeus herää ja raivostuu Poseidonin puuttumisesta sotaan. Vaikka muut jumalat osoittavat tyytymättömyyttään, Zeus lähettää Apollonin auttamaan troijalaisia. Nämä murtavat jälleen aukon kreikkalaisten muuriin, ja näin taistelu saavuttaa kreikkalaisten laivat.
16. laulu. Patroklos tuskastuu ja pyytää Akhilleusta antamaan hänelle luvan puolustaa laivoja. Akhilleus antaa periksi ja lainaa Patroklokselle oman sotavarustuksensa, mutta kuitenkin kieltää tätä ankarasti tavoittelemasta Troijaa, ettei vie Akhilleuksen kunniaa. Patroklos johtaa myrmidonit taisteluun, kun troijalaiset ovat juuri sytyttämässä ensimmäisiä laivoja tuleen. Troijalaiset tulevat yllätetyiksi. Patroklos surmaa troijalaisen Sarpedonin. Tämän jälkeen hän hyökkää kohti Troijan muureja Akhilleuksen kiellosta huolimatta. Apollon kuitenkin pysäyttää hänet. Euforbos haavoittaa Patroklosta, ja lopulta Hektor surmaa tämän.
17. laulu. Hektor ottaa kaatuneelta Patroklokselta Akhilleuksen sotavarustuksen. Taistelu jatkuu ympärillä.
18. laulu. Akhilleus on surullinen ja raivoissaan kuullessaan Patrokloksen kuolemasta ja vannoo kostoa Hektorille. Myös hänen äitinsä Thetis suree, sillä hän tietää, että Akhilleuksen kohtalona on kuolla nuorena, mikäli hän surmaa Hektorin. Akhilleus haluaisi noutaa Patrokloksen ruumiin, mutta hänellä ei ole sotavarustusta. Hän seisoo kreikkalaisten muurin vierellä ja karjuu kostoa Hektorille. Troijalaiset tyrmistyvät näkyä, jolloin kreikkalaiset saavat noudettua Patrokloksen ruumiin. Polydamas neuvoo jälleen Hektoria vetäytymään kaupunkiin, mutta tämä jättää jälleen neuvot huomiotta. Troijalaiset leiriytyvät tasangolle illan koitteessa. Kreikkalaiset surevat Patroklosta. Hefaistos valmistaa Thetiin pyynnöstä Akhilleukselle uuden sotavarustuksen, johon kuuluu muun muassa suurenmoisesti koristeltu kilpi (Akhilleuksen kilpi), jota runoilija kuvaa laajasti.
19. laulu. Neljäntenä aamuna Agamemnon antaa Akhilleukselle kaikki sovitut lahjat, mukaan lukien Briseis. Akhilleus ei kuitenkaan välitä niistä. Hän paastoaa kreikkalaisten nauttiessa ateriaansa, sitoo uuden sotavarustuksena ympärilleen ja kohottaa keihäänsä. Hänen hevosensa Ksanthos ennustaa Akhilleukselle tämän kuoleman. Akhilleus ajaa vaunuillaan taisteluun.
21. laulu. Akhilleus ajaa troijalaisia edellään, ylittää Skamandros-joen, surmaa troijalaisia joukoittain ja täyttää joen kuolleilla. Joki suuttuu tästä ja yrittää hukuttaa Akhilleuksen, mutta Hefaistoksen tulimyrsky lähes kuivattaa joen. Jumalat tappelevat keskenään. Troijan suuret portit avataan, jotta pakenevat troijalaiset pääsevät kaupunkiin. Apollon johdattaa Akhilleuksen pois kaupungista tekeytymällä troijalaiseksi.
pienoiskuva|upright=1.4|Akhilleus häpäisee Hektorin ruumista. Fresko 1800-luvulta, [[Achílleio, Korfu.]] 22. laulu. Kun Apollon paljastaa henkilöllisyytensä Akhilleukselle, troijalaiset ovat ehtineet takaisin kaupunkiin, lukuun ottamatta Hektoria, joka häpeää troijalaisten tappiota ja pakoa. Hän päättää kohdata Akhilleuksen vanhempiensa Priamoksen ja Hekaben pyynnöistä huolimatta. Kun Akhilleus lähestyy, Hektor kuitenkin lähtee pakoon, ja Akhilleus ajaa tätä takaa kaupungin ympärillä. Lopulta Athene saa Hektorin lopettamaan paon ja kohtaamaan vastustajansa. Lyhyen kaksintaistelun jälkeen Akhilleus surmaa Hektorin. Ennen kuolemaansa Hektor muistuttaa Akhilleusta siitä, että myös tämän kohtalona on kuolla sodassa. Akhilleus ottaa Hektorin ruumiin ja häpäisee sitä.
23. laulu. Patrokloksen vainajahenki tulee Akhilleuksen uneen ja kehottaa tätä hautaamaan ruumiinsa. Kreikkalaiset viettävät päivän Patrokloksen hautajaiskisoja, joissa Akhilleus jakaa palkinnot.
24. laulu. Zeus on tyrmistynyt siitä, että Akhilleus jatkaa Hektorin ruumiin herjaamista, ja päättää, että se on palautettava Priamokselle. Priamos ajaa Hermeen ohjaamana vaunuilla tasangon poikki ja saapuu huomaamatta kreikkalaisten leiriin. Hän tarttuu Akhilleusta polvista ja anelee tätä luovuttamaan poikansa ruumiin. Akhilleus liikuttuu kyyneliin, ja kumpikin valittaa menetyksiään sodassa. Aterian jälkeen Priamos kantaa Hektorin ruumiin Troijaan. Hektor haudataan koko kaupungin surressa.
Toftan piiri
Toftan piiri voi tarkoittaa seuraavia Ruotsin piirejä:
Ilias
Kreikkalaiset
Teoksen merkittävin henkilöpari ja -suhde on Akhilleuksen ja Patrokloksen muodostama. Tutkijat ovat olleet erimielisiä siitä, onko suhde ollut pederastinen, niin kuin muun muassa Aiskhylos sen kuvaa, vai platoninen side kahden sotilaan välillä.
Jumalat
Iliaassa olympolaiset jumalat, jumalattaret ja puolijumalat ovat suuressa roolissa sodankäynnissä. Homeroksen kuvaus jumalista sopii hänen omiin kerronnallisiin tarpeisiinsa ja eroaa joiltain osin kreikkalaiseen uskontoon kuuluneista käsityksistä; hänen jumalmaailmansa on yhdistelmä kreikkalaisia ja ei-kreikkalaisia aineksia. Jumalat ovat paitsi ihmisenmuotoisia myös täysin inhimillisiä kaikkine vikoineen. Eepoksessa kreikkalaiset ja troijalaiset palvovat samoja jumalia. Useat jumalista olivat valinneet sodassa puolensa; tämä on merkitty sulkuihin:
Vaikutus
Homeroksen eepoksia arvostettiin antiikissa ylitse muiden teosten, ja ne olivat antiikin kulttuurin ja kasvatuksen kulmakiviä. Eeposten suuri vaikutus jatkui läpi koko klassisen, hellenistisen ja roomalaisen ajan, ja ne ovat vaikuttaneet länsimaiseen kirjallisuuteen, taiteeseen ja aatemaailmaan myöhemminkin.
Homeroksen eepoksilla ja erityisesti Iliaalla oli suuri vaikutus kreikkalaiseen tragediaan. Aristoteles kiitti Homerosta siitä, ettei tämän eepos yrittänyt käsitellä koko laajaa sotaa, vaan keskittyi juonellisesti yhteen asiaan, Akhilleuksen vihaan, joka toimi juonta kuljettavana tekijänä ja lisäsi teoksen draamallista tehoa. Platon kutsui Homerosta samoin perustein tragedian isäksi.
Iliasta sivuavat antiikin aikaiset teokset
Muissa Troijan sotaa sivuavissa teoksissa kerrotaan sodan taustoista ja kaupungin tuhosta ja Iliaan henkilöiden kohtaloista sodan jälkeen. Sota on aiheena useissa niin kutsutun eeppisen kykloksen teoksissa.
Homeroksen Odysseiassa kerrotaan Odysseuksen kymmenvuotisesta paluumatkasta kotiinsa Ithakaan Troijan sodan jälkeen, ja sen ohessa palataan usein Troijan sodan tapahtumiin ja muidenkin henkilöiden kohtaloihin sodassa ja sen jälkeen. Odysseuksen pojan Telemakhoksen käydessä Spartassa käy ilmi, että Menelaos ja Helena elävät jälleen sovussa kotonaan. Agamemnonin kerrotaan saaneen surmansa palattuaan kotiin, kun hänen uskoton puolisonsa Klytaimnestra surmasi hänet. Troijan puuhevonen mainitaan ensimmäisen kerran Odysseian lauluissa.
Troijan sotaan liittyvät aiheet olivat erittäin suosittuja myös tragedioiden aiheina. Esimerkiksi Aiskhyloksen Oresteia-trilogian näytelmät Agamemnon, Hautauhrintuojat ja Eumedinit seuraavat Agamemnonin kohtaloita hänen palattuaan sodasta, kun taas Euripideen tragedia Troijan naiset seuraa Troijan naisten kohtaloita kreikkalaisten vallattua kaupungin ja surmattua heidän miehensä. Historiankirjoituksen puolella Hellanikos kertoi oman versionsa Troijan tuhosta.
Aeneis kertoo myös pidemmin Troijan puuhevosesta. Kymmenen vuoden piirityksen lopuksi kreikkalaiset onnistuvat valloittamaan Troijan Odysseuksen salajuonen avulla. Odysseus käski kreikkalaisia rakentamaan jättikokoisen puuhevosen. Tämän jälkeen kreikkalaisten laivasto vetäytyi Troijan lähistöllä olevan saaren taakse. Seuraavana päivänä troijalaiset näkivät hylätyn kreikkalaisten leirin ja heidän rakentamansa puuhevosen. Odysseuksen ystävä selitti sodanjumalatar Athenen suojelevan sitä, jonka omistuksessa hevonen on. Troijalainen pappi Laokoon yritti varoittaa salajuonesta, mutta Athene lähetti kolme jättiläiskäärmettä, jotka kuristivat Laokoonin ja hänen poikansa hengiltä.
Troijalaiset uskoivat jumalten rankaisseen Laokoonia epäuskon vuoksi ja veivät puuhevosen Troijan muurien sisäpuolelle. Seuraavana yönä hevosen sisältä ilmestyivät Odysseus ja joukko kreikkalaisia sotilaita. He sytyttivät merkkitulen, jonka nähdessään laivasto tiesi Odysseuksen olevan sisällä kaupungissa. Troijalaisten nukkuessa Odysseus miehineen avasi Troijan portit ja kreikkalaisten armeija marssi sisään. Priamos ja muut Troijan asukkaat surmattiin ja Troija poltettiin maan tasalle. Menelaos sai takaisin Helenan ja kreikkalaiset purjehtivat pois.
Roomalaisessa kirjallisuudessa myös Ovidiuksen teoksen Muodonmuutoksia monet runot kertovat sodasta. Seneca jatkoi kreikkalaista tragediaperinnettä Troijan sotaan liittyneillä näytelmillä. Quintus Smyrnalaisen eepos Posthomerica jatkoi kertomusta täsmälleen siitä, mihin Ilias päättyi.
Myöhempi vaikutus
Keskiajalla Iliasta luettiin alkukielellä Bysantissa. Lännessä luettiin eepoksen latinankielistä lyhennelmää Ilias Latina. Homerosta luotettavimpana pidettiin kuitenkin usein Dares Fryygialaisen ja Diktys Kreetalaisen teoksia, koska näiden uskottiin eläneen ennen Homerosta ja antavan Troijan sodasta omakohtaisen silminnäkijäkuvauksen. Todellisuudessa näiden teokset ovat kuitenkin paljon myöhäisempiä.
Myöhäisen antiikin aikaiset sepitelmät toimivat pohjana useille suosituille keskiaikaisille teoksille, muun muassa Benoît de Sainte-Mauren runoelmalle Roman de Troie ja Guido delle Colonnen proosamuotoiselle teokselle Historia destructionis Troiae. Raoul Lefevre kirjoitti teoksen Recueil des Histoires de Troye, jonka käännös (Recuyell of the Historyes of Troye) vuonna 1473 oli ensimmäinen englanniksi painettu kirja. Islantilaisessa saagakirjallisuudessa tunnetaan Trójumanna saga, joka on muinaisnorjankielinen käännös Dares Fryygialaisen teoksesta. Excidium Troie vaikuttaa olevan sisällöltään itsenäinen Dareen ja Diktyksen teokseen nähden.
Homeroksen vaikutus eurooppalaiseen kirjallisuuteen, taiteeseen ja muuhun kulttuurin teki uuden paluun renessanssiaikana. Kirjallisuudessa Iliaan teemat toistuivat edelleen usein keskiaikaisten versioiden kautta. Geoffrey Chaucer kirjoitti runoelman Troilus ja Criseyde. William Shakespeare käytti Iliasta aineistona näytelmäänsä Troilus ja Cressida. Kummatkin keskittyivät keskiaikaiseen legendaan troijalaisten Troiloksen ja Kressidan rakkaustarinasta. Shakespearen versio on nähty komediana, koska se kääntää monet Iliaan tapahtumat päälaelleen.
Ilias on ensimmäinen ja edelleen keskeisimpiä osia länsimaisen kirjallisuuden kaanonissa. Iliaan vaikutus on suuri etenkin eeppisten runoelmien ja herooisen runouden perustana, ja sen vaikutus voidaan nähdä erilaisten toiminta-, sota- ja sankarikuvausten taustalla.
Vuonna 2004 julkaistu elokuva Troija on löyhä sovitus eepoksesta ja muista Troijan sotaan liittyvistä taruista, kuten Troijan hevosesta.
Pulssikoodimodulaatio
Pulssikoodimodulaatio (PCM, ) on menetelmä, jolla analoginen äänitaajuussignaali koodataan digitaaliseen muotoon. Pulssikoodimodulaatiossa otetaan tasaisin väliajoin näytteitä, jotka ilmaistaan numeerisesti. Näytteen taso voidaan ilmaista joko lineaarisesti tai logaritmisesti. Tyypillisesti signaalinkäsittelyssä käytetään A/D- ja D/A-muuntimia näytteiden käsittelyyn. Digitaalinen äänentoisto perustuu useimmiten PCM-ääneen, jota toistavat esimerkiksi cd-soittimet, mp3-soittimet ja modernit tietokoneet.
Historia
Puheen salaukseen käytettävä SIGSALY-järjestelmä oli ensimmäinen PCM-tiedonsiirtoa käyttävä. Järjestelmä oli käytössä liittoutuneiden välillä toisen maailmansodan aikana. Järjestelmän kehitti Bell Telephone Laboratories (BTL) ja se otettiin muodollisesti käyttöön 15. heinäkuuta 1943 Pentagonin ja Lontoon välillä.
Yleistä
ITU:n suosituksessa G.711 on määritelty kaksi koodauslakia: A-Law ja μ-Law. Molemmissa näytteenottotaajuus on kahdeksan kilohertsiä (kHz) ja kansainvälisissä yhteyksissä on käytettävä kahdeksaa bittiä näytettä kohden. Sarjamuotoisessa bittien siirrossa on No. 1 (polaarisuus) lähetettävä ensin ja No. 8 (vähiten merkitsevä bitti) viimeisenä.
Näytteiden logaritmisuus laajentaa dynamiikkaa 36 desibeliin (dB) saakka. Tärkein syy erilaisiin näytteenottolakeihin oli runkoverkossa käytetty linjakoodaus: Amerikassa käytettiin AMI-koodaus-linjakoodausta, joka toimii erittäin huonosti, jos lähetettävänä on pelkkiä nollia.
Nyquistin teoreeman mukaan taajuuksia, jotka ovat korkeampia kuin puolet näytteenottotaajuudesta ei laskostumisilmiön takia voida erottaa tätä taajuutta pienempitaajuisista signaaleista. Toisin sanoen kahdeksan kilohertsin näytteenottotaajuudella voidaan tallentaa periaatteessa korkeintaan neljän kilohertsin korkuisia ääniä. Siksi signaalit yleensä alipäästösuodatetaan ennen A/D-muunnosta. Käytännössä raja on 3,4 kilohertsiä, koska alipäästösuodinta ei voi tehdä kovin jyrkäksi.
CD-levyillä käytettävä PCM-signaali on laadultaan 44,1 kilohertsin taajuudella 16 bitin tarkkuudella. DAT-nauhureissa käytetään 48 kilohertsin ja 16 bitin näytteistystä. S-VHS-kasettia hyödyntävä ADAT käyttää 16-bittistä näytteistystä 48 kilohertsin taajuudella (vaihtuva välillä 40,4–). Lineaarisilla 16 bitin näytteillä saavutetaan 96 desibelin dynamiikka, sillä:
Muunnelmia
Variaatioita PCM:stä:
John Heard
John Matthew Heard, Jr. oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan mm. Peter McCallisterin roolista elokuvissa Yksin kotona ja Yksin kotona 2 – Eksynyt New Yorkissa. Heard näytteli yli sadassa elokuvassa. Hän näytteli lisäksi muun muassa elokuvissa Heräämisiä (1990) ja Pelikaanimuistio (1993). Heard on ollut ehdolla Emmy-palkinnon saajaksi esittämästään Vin Makazianin roolista televisiosarjassa Sopranos. Hänelle on myönnetty kaksi Obie-palkintoa rooleistaan Off-Broadway-näytelmissä Othello ja Split.
Heard kuoli yllättäen 71-vuotiaana hotellihuoneessaan Palo Altossa, Kaliforniassa 21. heinäkuuta 2017. Tietojen mukaan Heard oli toipumassa äskettäin tehdystä selkäleikkauksesta. Virallinen kuolinsyy oli ”äkillinen sydänkohtaus, joka johtui ateroskleroottisesta ja hypertensiivisestä sydänsairaudesta”.
Kilpikonnat
Ulkonäkö ja koko
pienoiskuva|vasen|Kilpikonnan selkäkilven sarveislevyt eli suomut (vasemmalla) ja niiden alla oleva luulevyjen kerros (oikealla). Kilpikonnien ruumista suojaa kotelomainen kuori, jonka sisään useimmat lajit voivat vetää päänsä, raajansa ja häntänsä. Kuori jakautuu selkäkilpeen (carapax) ja vatsakilpeen (plastron), ja se koostuu kovista luulevyistä, jotka ovat kiinnittyneet selkärankaan ja kylkiluihin. Useimmilla lajeilla luulevyjä peittää sarveistuneesta ihosta syntyneiden levyjen eli suomujen kerros, tosin joillakin lajeilla on sarveislevyjen sijaan paksu, nahkamainen ihokerros.
Muiden matelijoiden tapaan kilpikonnat ovat vaihtolämpöisiä ja niiden ihoa peittävät suomut. Meressä elävillä kilpikonnilla on erityinen kyynelrauhanen silmän takana, jonka avulla ne pääsevät eroon elimistöönsä kertyvästä liiallisesta suolasta. .
Kilpikonnilla ei ole hampaita, vaan teräväreunainen nokka.
Kilpikonnat vaihtelevat kooltaan sademetsien parisenttisistä lajeista jättiläismäiseen merinahkakilpikonnaan, joka voi kasvaa jopa kaksimetriseksi ja painaa lähes tonnin. Kilpikonnat ovat pitkäikäisiä, kauimmin elävät lajit voivat elää yli 150 vuotta. Vanhimmaksi eläneen kilpikonnan ennätystä pitää tällä hetkellä hallussa 188-vuotiaana kuollut Tu’i Malila.
Levinneisyys ja elintavat
Kilpikonnia tavataan kaikilla mantereilla ja valtamerillä napa-alueita kuten Etelämannerta lukuun ottamatta. Ne puuttuvat myös aavikkoalueilta kuten Arabiasta ja Australian sisäosista, Kaspianmereltä, Mustaltamereltä sekä joistakin vuoristoista kuten Andeilta ja Pyreneiden pohjoisosasta.
Vaikka osa kilpikonnista viettää suuren osan elämästään veden alla, ovat ne kuitenkin ilmaa hengittäviä matelijoita. Niiden täytyy siis tulla pinnalle hengittämään tietyin väliajoin. Kilpikonnat myös viettävät aikaa maalla, useat lajit munivat rantahiekkaan. Maalla elävät kilpikonnat ovat kasvinsyöjiä. Maakilpikonnat ovat rauhallisia eläimiä, jotka eivät tee mitään pahaa ihmisille, mutta jotkin vesikilpikonnat voivat olla aggressiivisia ihmistä kohtaan.
Evoluutio ja luokittelu
pienoiskuva|vasen|[[Proganochelys ei ollut vielä varsinainen kilpikonna.]] Ennen kilpikonnat sijoitettiin perinteisesti anapsideihin, jolloin ne olivat ainoita nykyisin eläviä anapsideja. Nykyään sukulaissuhde kilpikonnien sekä kivihiilikauden ja permikauden anapsidien välillä on kuitenkin yhä epävarma. Useimmat paleontologit uskovat nykyisin, että kilpikonnat polveutuvat diapsideista, jotka menettivät ohimoaukkonsa. Diapsideissa kilpikonnat luetaan nykyisin yleensä Pantestudines-kladiin, ja ne saattavat olla läheisintä sukua joko arkosaureille (Archosauromorpha tai Archelosauria) tai lepidosaureille (Ankylopoda).
Noin 220 miljoonaa vuotta sitten myöhäistriaskaudella eläneellä Odontochelyksellä oli kilpi vain vatsapuolella. Se ei ollut vielä varsinainen kilpikonna, mutta se edusti kilpikonniin johtanutta kehityshaaraa, ja oli haaran varhaisin tunnettu jäsen, jolla oli jonkinlainen kilpi. Odontochelys saattoi olla vesieläin, jolloin sen kilpi olisi luultavati kehittynyt suojaamaan sitä alhaalta sukeltavilta pedoilta. Noin 10 miljoonaa vuotta myöhemmin eläneellä Proganochelyksellä oli jo täysin kehittynyt kilpi. Silläkin oli kuitenkin vielä primitiivisiä piirteitä, kuten hampaita suulaessa. Ensimmäiset varsinaiset kilpikonnat ilmaantuivat keskijurakaudella.
Praga
Praga voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Kilpikonnat
Evoluutio ja luokittelu
Kilpikonnat jaetaan kahteen alalahkoon sen mukaan, miten ne vetävät kaulansa sisään. Pystytaivuttajat (Cryptodira) taivuttavat kaulansa selkäkilven etureunan alle pystysuunnassa S-kirjaimen muodossa, kun taas sivutaivuttajat (Pleurodira) tekevät saman sivusuunnassa.
Kilpikonnat lemmikkeinä
Suomessa lemmikkeinä yleisimmät maakilpikonnalajit ovat kreikankilpikonna (Testudo hermanni), nelivarvaskilpikonna (Testudo horsfieldi eli Agrionemys horsfieldii) ja reunuskilpikonna (Testudo marginata). Näistä lajeista Suomessa kasvatetaan ainakin nelivarvaskilpikonnia ja kreikankilpikonnia. Useimpia lajeja on myynnissä eläinkaupoissa. Kilpikonnia myyvät myös kasvattajat. Vedessä elävistä lajeista yleisin on punakorvakilpikonna. Nykyisin lemmikkinä tavataan melko paljon myös vaippakilpikonnia, jotka jäävät kooltaan punakorvakilpikonnaa pienemmiksi.
Nykyään kilpikonnien tuonti Suomeen on sallittua, mutta joillain lajeilla täytyy olla asianmukainen CITES-todistus. Näitä lajeja ovat mm. espanjankilpikonna (Testudo graeca), leopardikilpikonna, tunisiankilpikonna ja kreikankilpikonna.
Kilpikonnien hoito on vaativaa, sillä ne tarvitsevat paljon liikkumatilaa ja tarkkaan laaditun ruokavalion. Väärin hoidettuna kilpikonnat sairastuvat helposti. Terveen kilpikonnan silmät ovat kirkkaat eivätkä vuoda, iho on kimmoisa ja siinä ei ole loisia, kilpi on kova ja ehjä, peräpää on siisti, nenän ja suun seutu ovat kuivia, kilven muoto on tasaisesti kaareutuva, käytös aktiivinen ja vastustelee nostaessa ja uloste on kiinteää tahmaista ja lähes hajutonta. Kilpikonnat tarvitsevat terraarioonsa uv-lampun sekä lämpölampun.
Aiheesta muualla
கடல் ஆமை