cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Lentopallon miesten SM-sarjakausi 1961
Lentopallon miesten mestaruussarjassa kaudella 1961 pelasi kymmenen joukkuetta yksinkertaisen sarjan. Sarjasta putosi kolme joukkuetta. Mestaruuden voitti Järvensivun Kisa Tampereelta puhtaalla pelillä.
SM-sarjan järjesti Suomen Lentopallokomitea, jossa jäseninä olivat TUL ja Suomen Koripallo- ja Lentopalloliiton lentopallojaosto (SVUL), koska TUL ei hyväksynyt Lentopalloliittoa komitean jäseneksi. Lentopalloliitto liittyi SVUL:n jäseneksi 1.12.1961.
Miesten SM-sarja
Sarjaan nousivat Käpylän Urheilijat ja Pirkkalan Viri. Rantaperkiön Isku sai Järvensivun Kisan sarjapaikan.
Mestarit: Martti Nyyssönen, Olavi Kauhanen, Reijo Siren, Pekka Vilen, Mikko. Vääränen, Raimo Lehto, Lauri Syrjä, Seppo Janhunen ja Matti Mestola sekä huoltajana Veikko Jalava.
Suomen Lentopalloliiton mestaruus
Suomen Lentopalloliiton mestaruudesta pelattiin talvella hallisarjana. Liiton mestaruuden voitti Helsingin Tarmo ennen Lahden Kimmoa ja Johanneksen Poikia.
Phahon
Phahon oli Thaimaan pääministeri vuosina 1933–38. Hän kuului kuningas Rama VII:n syrjäyttäneen vuoden 1932 vallankumouksen johtajiin yhdessä Phibunin ja Pridin kanssa. Pian valtaannousun jälkeen kolmikko kuitenkin hajosi, mikä johti mm. Pridin ajamiseen manpakoon. Lopulta sotilaat, joista varsinkin vanhempien upseerien tukea Phahon nautti, nostivat tämän pääministeriksi. Vaikka Thaimaassa järjestettiin vaalit 1933, 1937 ja 1938, Phahon jatkoi hallitsemistaan aina vuoteen 1938, jolloin hän jäi eläkkeelle ja uudeksi pääministeriksi valittiin Phibun.
Rågsvedin metroasema
Rågsvedin metroasema on Tukholman metron asema Rågsvedin kaupunginosassa Tukholmassa. Asema sijaitsee Högdalenin metroaseman ja Hagsätran metroaseman välissä, Vihreällä linjalla. Asemalla on Björn Selderin taideteos Fågel Grön.
Jakov Livšits
thumb|Jakov Livšits Jakov Abramovitš Livšits (1896 Mozyr, Gomelin maakunta – 1. helmikuuta 1937 Moskova) oli neuvostoliittolainen poliitikko, joka toimi vuosina 1935–1936 Neuvostoliiton apulaisrautatieministerinä. Stalinin vainojen aikana hänet tuomittiin kuolemaan ja teloitettiin.
Elämänvaiheet
Livšits syntyi vuonna 1896 Mozirin kaupungissa, Gomelin maakunnassa nykyisellä Valko-Venäjällä. Hän oli juutalainen. Livšits työskenteli sorvarina vuodesta 1912 ja kuului 1913–1915 sosialistivallankumoukselliseen puolueeseen. Maaliskuussa 1917 hän liittyi bolševikkipuolueeseen ja hänet valittiin sotilaiden ja työläisten neuvostoon. Hän oli mukana Venäjän sisällissodassa (1918–1922) bolševikkien puolella. Vuosina 1935–1936 hän toimi Neuvostoliiton vararautatieministerinä.
Livšits pidätettiin 16. marraskuuta 1936 syytettynä trotskilaisuudesta. Hän oli yksi syytetyistä toisessa Moskovan oikeudenkäynnissä tammikuussa 1937. Kaikki syytetyt, Livšits mukaan luettuna, tuomittiin kuolemaan 29. tammikuuta 1937. Tuomio pantiin täytäntöön 1. helmikuuta.
Kirjailija Isaak Babel, joka tunsi Livšitsin, suhtautui tuomioon epätoivoisena:
Toisaalta Stalin yhdessä puheistaan yritti vakuuttaa Livšitsin olevan syyllinen: "Livšits oli työläinen, vähätietoinen työläinen, mutta paljastui vakoojaksi..."
Myös Livšitsin perhe tuomittiin. Hänen vaimonsa Maria Troitskaja ja sisarensa Hinja Livšits olivat vuosina 1937–1945 vankilassa. Tyttäret Galina Troitskaja (1922–2001) ja Marina Troitskaja (s. 1931) lähetettiin lastenkotiin 1937 ja annettiin isoäitinsä huostaan 1938.
Livšits on haudattu Donskojen hautausmaalle Moskovaan.
Dr. Byrds & Mr. Hyde
Dr. Byrds & Mr. Hyde on The Byrdsin helmikuussa 1969 julkaistu seitsemäs studioalbumi. Se menestyi Britanniassa melko hyvin kaupallisesti, mutta kriitikot pitivät sitä jopa yhtyeen siihenastisista albumeista huonoimpana.
Kappaleet
A-puoli B-puoli
Siirtohinnoittelu
Siirtohinnoittelu tarkoittaa hinnoittelua samaan konserniin kuuluvien yhtiöiden välisissä liiketoimissa. Tällaisia liiketoimia voivat olla esimerkiksi tavaroiden ja palvelujen kauppa, korvaus aineettomien oikeuksien hyödyntämisestä sekä rahoitus. Jos yritys ei noudata markkinaehtoisuuden periaatetta vaan pyrkii välttämään verojen maksamista, verottaja voi oikaista hinnoittelua määräämällä jälkiveroja ja tarvittaessa veronkorotuksia.
Eri maiden veroviranomaisille siirtohinnoittelu on erityinen kiinnostuksen kohde, sillä siirtohinnoittelun avulla voidaan harjoittaa veronkiertoa. Esimerkiksi Nokia oli Intian veroviranomaisen hampaissa. Suomalaisten yritysten kokemusten mukaan siirtohinnoittelun ongelmat kiteytyvät oikeusvarmuuden puutteeseen. Verottajan linjauksista ei aina ole tietoa. Lisäksi verottajan toimintatavat koetaan aggressiivisiksi maailmanlaajuisesti nimenomaan siirtohinnoittelua koskien.
Jos emoyhtiö antaa lainaa tytäryhtiölleen eri ehdoilla kuin ulkopuoliselle yritykselle, kyse voi olla kielletystä siirtohinnoittelusta.
Öljy-yhtiö Jukos hyödynsi siirtohinnoittelua Venäjällä verorasituksen pienentämiseksi.
ATTACin mukaan kehitysmaat menettävät 100 miljardia dollaria verotuloja vuodessa laittoman siirtohinnoittelun vuoksi.
Suomelta jää saamatta vuosittain n. 1,6 miljardin euron edestä verotuloja vilpillisen siirtohinnoittelun takia. Siirtohinnoittelua harjoittavat yleensä suuret yritykset, joilla on kansainvälistä toimintaa. Yritykset käyttävät vilpilliseen siirtohinnoitteluun myös veroparatiiseissa, eli alhaisemman verotuksen maissa sijaitsevia tytäryhtiöitään. Eräs menetelmä on ottaa lainaa esimerkiksi Luxemburgiin sijoitetulta emoyhtiöltä ylisuurella korolla. Kun lainaa ottanut yhtiön Suomen-osasto maksaa lainaa takaisin emoyhtiölle, nousee sen liiketulos korkeaksi. Koska laina oli korkeakorkoista, saadaan täten keinotekoisesti Suomen yksikön tulos tappiolliseksi, joten veroja ei joudu maksamaan Suomessa vaan niitä maksetaan vain halvan verotuksen maassa toimivassa yrityksen "menestyneessä" haarassa.
Toivo Rännäli
pienoiskuva|Toivo Rännäli vuonna 1960. Toivo Rännäli (25. t. 26. lokakuuta 1921 Toserova, Inkerinmaa – 15. maaliskuuta 2012 Vantaa) oli inkeriläissyntyinen Suomessa vuodesta 1993 asunut taiteilija ja kirjailija.
Rännälin perhe karkotettiin 1931 Siperiaan vailla paluuoikeutta. Hän oli Venäjän kuvataideliiton jäsen vuodesta 1948. Hänen maalauksiaan on Venäjällä 38 taidemuseossa ja myös muissa maissa, ja teoksia on ollut esillä näyttelyissä eri puolilla maailmaa. Suomessa asuessaan hän haki taiteilijaliiton jäseneksi, mutta häntä ei hyväksytty eikä hän saanut maalauksiaan näyttelyihin. Hänelle on myönnetty Venäjän kansantaiteilijan arvonimi 1974, ja hän on Venäjän taideakatemian kunniajäsen ja Pietarin tiede- ja taideakatemian jäsen.
Kongō-luokka (taisteluristeilijä)
Kongō-luokka oli keisarillisen Japanin laivaston neljän aluksen muodostama taisteluristeilijäluokka. Alusten suunnittelunimenä oli B-46 eli Sir George Thurstonin tekemä Vickers design 472C.
Taustaa
Japani aloitti vuonna 1909 dreadnought-tyyppisten taistelulaivojen valmistuksen. Se tilasi kaksi Kawachi-luokan alusta osana vuoden 1907 laivasto-ohjelmaa, vaikka alkuperäinen suunnitelma olikin hylätty Venäjää vastaan käydyn sodan aiheuttamien talousongelmien vuoksi. Taistelulaivat oli aseistettu kahdellatoista 12 tuuman tykillä, jotka oli asennettu kaksiputkisiin torneihin, ja niiden voimanlähteenä olivat turbiinimoottorit. Alukset valmistettiin Japanissa, mutta tykit tilattiin Britanniasta ja koneet valmistettiin lisenssillä Japanissa. Hankittaessa taistelulaivoja suunniteltiin samalla taisteluristeilijöiden hankintaa, mutta Britannian kuninkaallisen laivaston hankkimat 13,5 tuuman tykein aseistetut Lion-luokan alukset kiinnostivat japanilaisia. Japani halusi olla alusten suhteen kärkimaita niin teknologisesti kuin laadullisesti. Japanin ja Britannian lähes liittolaisuuteen verrattavat suhteet tekivät mahdolliseksi saada oppia uudesta teknologiasta ja saman aikaisesti hankkia tehokas uusi alus, mikäli tilaus osoitettaisiin brittiläiselle telakalle.
Suunnittelu
Alkuperäisen suunnitelman mukaan alusten tuli olla 12 tuuman tykein aseistettuna uppoumaltaan 19 000 tonnia. Uppouma kuitenkin kasvoi suunnittelun edetessä 27 500 tonniin, pääaseistukseksi tuli 13,5 tuuman tykit ja aluksen mitat vastasivat Lion-luokan alusten mittoja lukuun ottamatta suurempaa leveyttä. Alusten ammusvarastojen ja konehuoneiden suojana oli kahdeksan tuuman panssarivyö, joka oheni kolmituumaiseksi päihin mentäessä. Vyön alapuolella oli kolmituumainen kate, joka pohjautui Venäjän-Japanin sodan kokemuksiin. Vyön yläpuolella oli kuuden tuuman panssarointi ja apuaseiden suojana oli vastaava panssarointi. Asejärjestelmien alue oli eristetty kahdeksan tuuman vesitiiviillä panssaroiduilla laipioilla. Panssarikansi oli kaksituumainen. Tornien jalustat olivat kymmenen ja tornien seinät yhdeksän tuumaa paksut. Ajan tavan mukaisesti hiilivarastot asetettiin aluksen laidoille lisäsuojaksi. Panssarointi painoi kaikkiaan noin 6 500 tonnia eli noin neljänneksen aluksen uppoumasta.
Thurstonin piirustusten 13,5 tuuman tykit korvattiin lopulta 14 tuuman tykeillä japanilaisten vaatiessa alukselleen suurimmat mahdolliset tykit. Vickers suunnitteli aivan uuden tykin, Vickers Mk J:n, joka kykeni ampumaan 1 485 naulan kranaatin 38 550 jaardin päähän. Tykit asennettiin pareittain neljään torniin, joista kaksi asennettiin etu- ja kaksi takakannelle. Kaikki tornit olivat keskilinjalla, ja alukselle jätettiin asentamatta keskilaivan Q-torni, mikä mahdollisti paremman sisätilojen suunnittelun. Etummainen takakannen torneista asetettiin aivan taaimman savuhormin viereen ja taain torni kauas siitä, mikä mahdollisti hyvän ampuma-alan tykeille. Kaikki apuaseina olleet kuusitoista Vickersin valmistamaa kuuden tuuman 50 pituuskaliiperin Vickers Mk M -tykkiä asennettiin kasematteihin niin kutsuttuina P-asennuksina tasan kummallekin laidalle lukuun ottamatta neljää eteen suunnattua ja neljää taakse suunnattua tykkiä. Apuaseilla oli mahdollista ampua 30 korkeuskulmaan asti 100 naulan kranaatteja. Kongōlle asennettiin lisäksi 16 kolmen tuuman jalalle asennettua tykkiä, joista puolet pääkannelle ja loput tornien katoille, mutta lopuille luokan aluksille ei asennettu kolmituumaisia tornien katoille. Aseistuksen täydensi kahdeksan kiinteää vesirajan alle asennettua 21 tuuman torpedoputkea.
Alukset
Ainoastaan nimikkoalus Kongō tilattiin Britteinsaarilta ja loput kolme Japanista. Toisena tilatun Hiein materiaaleista 30 prosenttia tuotettiin ulkomailla, mutta loppujen materiaalihankinnat kohdennettiin Japaniin.
Irving Burgie
Irving Burgie (28. heinäkuuta 1924 Brooklyn – 29. marraskuuta 2019 ) oli yhdysvaltalainen karibialaisen musiikin säveltäjä, joka on käyttänyt myös taiteilijanimeä Lord Burgess. Hänen kappaleitaan ovat esimerkiksi "Day-O", "Jamaica Farewell", "Island in the Sun", "Angelina" ja "Mary's Boy Child". Hän on tehnyt useita kappaleita, jotka Harry Belafonte on levyttänyt; näiden joukossa on kahdeksan laulua Belafonten albumilta Calypso (1956). Lisäksi Burgien lauluja on esittänyt esimerkiksi Kingston Trio. Kaikkiaan hänen laulujensa levytyksiä on myyty maailmassa yli 100 miljoonaa.
Barbadoslaiselle äidille syntynyt Burgie sanoitti Barbadosin kansallislaulun.
Burgie palveli toisessa maailmansodassa vuonna 1943. Hän opiskeli Juilliard School of Musicissa, Arizonan yliopistossa ja Etelä-Kalifornian yliopistossa. Hänen omaelämäkertansa "Day-O!!!" julkaistiin vuonna 2007. Hänet otettiin samana vuonna Songwriters Hall of Fameen.
Integraasinestäjät
Integraasinestäjät ovat HIV:n hoitoon tarkoitettuja lääkkeitä. Ne estävät HI-viruksen integraasientsyymiä liittämästä viruksen perimää ihmisen DNA:han. Niitä on tällä hetkellä markkinoilla kolme erilaista (raltegraviiri, elvitegraviiri ja dolutegraviiri).
Fuusionestäjät
Fuusionestäjät ovat HIV-lääkkeitä, jotka estävät HI-virusta tunkeutumasta ihmisen soluun, jolloin ne eivät voi lisääntyä. Ne salpaavat gp120 tai gp41 proteiinia.
Bernard Harris
C. Bernard Harris (s. 26. marraskuuta 1950 Roanoke, Virginia) on aktiiviuransa lopettanut yhdysvaltalais-suomalainen koripalloilija ja koripallovalmentaja. NBA:ssa yhden kauden pelannut Harris pelasi Israelissa ja Filippiineillä ja saapui sittemmin Suomeen, jossa teki mittavan pääsarjauran muun muassa voittaen Suomen mestaruuden vuonna 1982. Harris toimi myös pääsarjatason valmentajana ja on 52-vuotiaana pelattujen ottelujensa johdosta vanhin Suomen miesten pääsarjassa pelannut koripalloilija. Hän on sittemmin työskennellyt paljon nuorison parissa. Vuonna 2022 Harris valmentaa WB-Panttereiden U19 vuotiaiden joukkuetta, joka pelaa U19 valtakunnallista 1-divisioonaa.
Jani Helenius
Jani Helenius (s. 1979) on suomalainen harmonikansoittaja. Hän voitti kultaisen harmonikan kilpailun vuonna 1998 . Helenius säesti Reijo Taipaletta hänen keikoillaan.
Yvonne Vera
Yvonne Vera (19. syyskuuta 1964 Bulawayo – 7. huhtikuuta 2005 Toronto) oli zimbabwelainen kirjailija. Hän voitti urallaan useita kirjailijapalkintoja, kuten Commonwealth Writers Prizen vuonna 1987.
Bernard Harris
Nuoruus ja yliopistoura
Harris oli perheensä ainoa lapsi, ja hänen isänsä kuoli Harrisin ollessa 13-vuotias. Hän kasvoi äitinsä kanssa virginialaisessa Roanoken kaupungissa. Nuorena Harris oli kiinnostunut baseballista koripalloa enemmän, eikä hän pitänyt lyhyistä koripallohousuista, jotka paljastivat hänen pitkät ja laihat säärensä. Hän valitsi kuitenkin koripallon alettuaan kasvaa, ja häntä myös patistettiin lajin pariin usealta taholta. Harris opiskeli lajia katsomalla muun muassa Jerry Westin pelaamista televisiosta. 15-vuotiaana hän huomasi osaavansa pelata, vaikka sittemmin heittäjänä profiloitunutta pelaajaa ei juuri opetettu erikseen heittämään.
Yvonne Vera
Ura
Vera lähti vuonna 1987 Yorkin yliopistoon Torontoon. Kun Vera palasi synnyinmaahansa, hän nousi kansallisgallerian johtajaksi Bulawayossa. Veran kirjalliseen tuotantoon kuuluu muun muassa Palava perhonen (2000), hänen ensimmäinen suomennettu teoksensa.
Bernard Harris
Nuoruus ja yliopistoura
Harris kävi lukion ja sai tämän jälkeen tarjouksia usealta yliopistolta. Hän valitsi lähellä sijainneen Virginia Commonwealthin, jossa pelasi vuodet 1970–1974. Viimeisen yliopistokautensa Harris päätti 19,2 pisteen ja 11,6 levypallon keskiarvoilla. Vuonna 1974 Harris kiersi Yhdysvaltain joukkueen mukana Neuvostoliitossa ja tapasi muun muassa Leon Huffin. Joukkue päätti kiertueensa Suomeen.
Yvonne Vera
Ura
Vera kuoli huhtikuussa 2005 aivokalvontulehdukseen sairaalassa Torontossa. Hän oli paraikaa kirjoittamassa kuudetta romaaniaan Kanadassa, jossa hän miehensä kanssa asui. Vera oli HIV-positiivinen, ja aivokalvontulehduksen on ilmoitettu puhjenneen AIDSin komplikaationa.
Bernard Harris
NBA
Buffalo Braves varasi Harrisin NBA:han vuoden 1974 varaustilaisuudessa neljännellä kierroksella yhteensä 63. varauksena. Harris pelasi ko. kaudella 11 ottelussa 0,5 pisteen ja 0,7 levypallon keskiarvoilla. Bravesin valmentaja luotti kauden aikana enemmän kokemeempiin pelaajiin, ja joukkue selvisi pudotuspeleihin. Harris sai pudotuspelirahaa joukkueen pelaajien äänestettyä asiasta. Tammikuussa 1975 Braves vapautti Harrisin.
Yvonne Vera
Englanniksi
Lähde:
Bernard Harris
Suomeen
NBA:n jälkeen Harris pelasi Israelissa ja Filippiineillä, missä tapasi ensimmäisen kerran Larry Poundsin. Harris piti Kaukoidästä, mutta pelaaja-agentin suostuttelemana hän saapui Suomeen vuonna 1980. Harrisin ja Tapio Stenin tehokkaan kaksikon edustama Turun NMKY voitti Greg Joynerin edustaman Pantterit kauden 1981–1982 loppuottelusarjassa ja voitti Suomen mestaruuden. Turun NMKY:tä edustaen Harris saavutti myös SM-pronssia ja cup-hopean. Yhteensä Harris pelasi Suomessa miesten pääsarjatasolla 16 kaudella. Turun NMKY:n lisäksi hän edusti Tapiolan Honkaa, Salon Palloilijoita, Salon Vilpasta ja Forssan Koripoikia. Scotch Teamissa (Tapiolan Honka) Harris saavutti SM-hopeaa keväällä 1984. Suomen maajoukkueessa maan kansalaisuuden saanut Harris ei koskaan pelannut, kuten Jerry Lee ja Joyner tekivät.
Maatalouskemia
thumb|[[Hyönteismyrkkyjä yhdysvaltalaisessa tutkimuslaboratoriossa.]] Maatalouskemia on kemian osa-alue, jossa tutkitaan maataloutta. Se keskittyy erityisesti kasvien ja karjan tuottamiseen liittyviin kemiallisiin tekijöihin. Sen keskeisimpänä päämääränä on hallita ja ymmärtää prosesseja, joiden avulla ihminen tuottaa ravintoa itselleen ja eläimille.
Bernard Harris
Valmentajaura
Harris valmensi Suomen poikamaajoukkuetta 2000-luvun alussa. Miesten pääsarjatasolla hän valmensi vuosina 1998–2002 Salon Vilpasta, joka keväällä 2001 sijoittui neljänneksi, Forssan Koripoikia ja Team Componentaa. Forssassa valmentaessaan Harris pelasi itsekin joitakin otteluita ja esiintyi pääsarjassa 52 vuoden ja 12 päivän ikäisenä, millä iällä hän on vanhin Suomen miesten pääsarjassa pelannut.
Harris toimi kaudella 2013–2014 Espoo Basket Teamin kehitysryhmien vastuuvalmentajana, ja aloitti toukokuun 2014 puolivälissä EBT:n miesten edustusjoukkueen ja A-poikien päävalmentajana.
Maatalouskemia
Maatalouskemistit pyrkivät ruoan tuottajien kanssa parantamaan satoa ja sen laatua. He tutkivat myös kasvien ja eläinten kasvuun liittyviä biokemiallisia reaktioita. Maatalouskemiassa pyritään myös kehittämään ruoantuotantoa helpottavia aineita, kuten herbisidejä, fungisidejä, hyönteismyrkkyjä, lannoitteita ja eläinten ruokalisiä.
Bernard Harris
Yksityiselämä
Harrisin yliopisto Virginia Commonwealth nimesi Harrisin kunniagalleriaansa vuonna 2001. Yliopisto on säilyttänyt Harrisin vanhat pelikengät ja pelipaidan.
Koutokeinon yläaste
300px|thumb|right|Koutokeinon yläasteen kyltti
Pragma-dialektiikka
Pragma-dialektiikka eli pragma-dialektinen teoria on argumentaation oppi, jonka tarkoitus on eritellä väittelyä käytännössä.
Koutokeinon yläaste
Koutokeinon yläaste on yläaste Norjan Koutokeinossa. Koulussa on 115 oppilasta (2007) Koulun rehtori on Ellen J. Sara Eira.
Pragma-dialektiikka
Teorian ovat kehittäneet Frans H. van Eemeren ja Rob Grootendorst Amsterdamin yliopistosta. He ovat määritelleet argumentaation seuraavasti: ”Argumentaatio on verbaalista, sosiaalista ja rationaalista toimintaa, jonka tavoitteena on vakuuttaa järkevä kriitikko näkökannan hyväksyttävyydestä, ilmaisemalla näkökannassa ilmaistun proposition oikeuttavan tai kumoavan konstellaation propositioita.”  (Pajunen, 2015, 272 - 273.)
Metodologiset periaatteet
Funktionalisaatio
Guanosiinitrifosfataasit
Guanosiinitrifosfataasit (GTPaasit) ovat ryhmä entsyymejä, jotka sitovat ja hydrolysoivat GTP:tä. GTP:n sitominen ja hydrolyysi tapahtuvat entsyymin pitkälle säilyneessä G-domeenissa, joka on kaikilla GTPaaseilla samanlainen.
GTPaasit osallistuvat useisiin solun toimintoihin:
Eräs GTPaasi on Ras, joka on tärkeä solunsisäinen signaalinvälittäjä.
Fundamentals of argumentation theory
Fundamentals of argumentation theory: A handbook of historical backgrounds and contemporary developments (suom. argumentaatioteorian perusteet: historiallisten taustojen ja nykyisten kehitysten käsikirja) on vuonna 1996 ilmestynyt argumentaation ja retoriikan perusteos. Teos esittelee tiivisti väitteiden perusteluopin keskeiset kehitysvaiheet antiikista nykyaikaan. Kirja sisältää huomattavan laajan luokitellun kirjallisuusluettelon.
Pragma-dialektiikka
Metodologiset periaatteet
Eksternalisaatio
Tutkimuskohteena on se mitä on sanottu tai kirjoitettu julki. Kommunikoijat eivät voi tietää toistensa mielipiteitä ellei niitä ole eksternalisoitu eli ulkoistettu. Vasta ulkoistetut mielipiteet voivat olla julkisen tarkastelun kohteena.
Sosialisaatio
Kommunikaatio nähdään vastavuoroisena toimintana, missä esimerkiksi antagonisti vastaa protagonistin esittämään argumenttiin. Protagonisti ja antagonisti ovat rooleja, joihin sisältyy määriteltyjä oikeuksia ja velvollisuuksia, jotka sitten määrittävät erimielisyyden ratkaisuprosessia argumentaation eri vaiheessa.
Dialektifikaatio
Keskustelu ymmärretään erimielisyyden ratkaisuun pyrkivänä toimintana. Siihen pyritään sulkemalla pois puheenvuorot, jotka viivästyttävät tai estävät ratkaisuun pääsyä. Kriittisessä keskustelussa osapuolten oletetaan arvioivan toistensa keskustelua rationaalisin standardein, ja että keskustelu seuraa ihanteellisessa mielessä tiettyjä käytäntöjä; protagonisti puolustaa näkökantaansa antagonistin kriittisiä vastaväitteitä vastaan noudattaen keskustelua ohjaavia sääntöjä. (Pajunen, 2015, 274 - 278.)
Argumentaation 10 sääntöä
Erimielisyyden ratkaisuun tähtäävää argumentaation kulkua kuvataan Pragma-dialektiikassa 10 säännön avulla.
Jokaisen säännön olemassaolo on perusteltu, jotta päädytään erimielisyyden ratkaisuun. Jos jokin säännöistä poistetaan, ratkaisu vaikeutuu. Sääntöjen kokonaisuus ei kuitenkaan takaa erimielisyyden ratkaisemista. On mahdollista että keskustelijoilla ei ole riittävästi yhteistä pohjaa, jonka pohjalta keskustelu voisi edetä. Esimerkiksi henkilöiden toisistaan paljon poikkeavat maailmankuvat voivat vaikuttaa negatiivisesti erimielisyyden ratkaisuun (Pajunen, 2015, 280 - 281.)
Kymmentä sääntöä täydentävät lisäksi korkeamman asteen edellytykset / säännöt, jotka ovat:
Ludovisi
Ludovisi on Rooman kuudestoista rione, jota ympäröivät lännessä Campo Marzio, pohjoisessa Aurelianuksen muuri, idässä Sallustiano sekä etelässä Trevi ja Colonna. Sen koko on noin 33 hehtaaria, väkiluku 1 700 ja väestötiheys 5 200 asukasta neliökilometrillä (2013). Kaupunginosa sijaitsee Pincion kukkulan rinteellä.
Ludovisin paikalla sijaitsi Domenichinon suunnittelema Villa Ludovisin maaseutuhuvila, jonka maat liitettiin Rooman kaupunkiin vuonna 1886 yleisestä vastustuksesta huolimatta. Suurin osa villan rakennuksista ja puutarhoista tuhottiin uudisrakentamisen tieltä; jäljellä ovat enää Casino dell’Aurora ja Yhdysvaltain Italian suurlähetystönä toimiva Palazzo Margherita.
Nykyään kaupunginosa tunnetaankin parhaiten kaarevasta Via Vittorio Venetosta, josta tuli maailmankuulu Federico Fellinin Ihana elämän (1960) myötä. Katu johtaa Piazza Barberinilta Trevistä antiikinaikaiselle Porta Pincianalle Aurelianuksen muurilla, ja sen varrella on paljon hienoja hotelleja ja ulkoilmakahviloita. Lähellä Piazza Barberinia sijaitsee Santa Maria della Concezionen kirkko, joka on kuuluisa kapusiinimunkkien luilla koristelluista hautakammioistaan. Alueen länsiosassa, lähellä Campo Marziota on puolestaan rokokootyylinen luostarikirkko Sant’Isidoro a Capo le Case, joka on kuulunut 1600-luvulta lähtien irlantilaisille fransiskaaneille.
Jan Soukup
Jan Soukup (s. 17. syyskuuta 1979 Praha, Tšekkoslovakia) on tšekkiläinen karateka ja potkunyrkkeilijä. Hän saavutti muun muassa Kyokushin karatessa World Openissa hopeaa ja superraskaansarjan Euroopan-mestaruuden 2007. Potkunyrkkeilyssä Soukup voitti Yangame's Fight Night raskaansarjan turnauksen.
Karate
Soukup aloitti karaten harrastamisen aluksi Shotokanilla ollessaan 11-vuotias. Hän voitti muun muassa Bohemia Cupin Prahan joukkueen mukana 2000. Soukup siirtyi 2001 harjoittelemaan Kyokushinia. Hän matkasi huhtikuussa 2001 Kagoshimaan uchideshiksi ja saavutti neljän vuoden sisällä 2. danin vyöarvon. Tuona aikana hän saavutti EM-pronssia 2003 Ukrainassa ja voitti 2004 Japanin superraskaansarjan mestaruuden. Soukup oli mukana myös marraskuussa 2003 kolmipäiväisessä MM-turnauksessa, jossa hänen turnaus päättyi ensimmäisellä kierroksella hävittyään Mihail Kozloville.
Soukup palasi tämän jälkeen Japanista takaisin kotimaahansa, jossa hän perusti oman Kyokushin seuran elokuussa 2005. Soukup voitti sittemmin EM-hopeaa Bulgariassa hävittyään superraskaansarjan loppuottelussa Arthur Hovhannisyanille. Saman vuoden lopulla hän saavutti myös EM-pronssia avoimessasarjassa, voitettuaan mitaliottelussa Pablo Estensoron.
2006 Soukup voitti Tšekin mestaruuden avoimessasarjassa voitettuaan loppuottelussa Petr Runátin.
Potkunyrkkeily
Soukup siirtyi potkunyrkkeilyn pariin oteltuaan ensimmäisen kerran 19. huhtikuuta 2008. Hän otteli kotimaassaan Antonín Ungermania vastaan, jonka Soukup voitti tyrmäyksellä ensimmäisessä erässä.
2009 Soukop pääsi ottelemaan ensimmäisen kerran K-1 ottelun elokuussa, jonka hän hävisi hallitsevalle K-1 raskaansarjan mestarille Kyotaro Fujimotolle. Toisen kerran hän otteli K-1 ottelun joulukuussa, jolloin Soukup kohtasi Tsutomu Takahagin. Hän voitti kamppailun tuomariäänin.
31. heinäkuuta 2009 Soukup oli mukana Prahassa pidetyssä Yangame's Fight Night raskaansarjan turnauksessa. Hän voitti avauskierroksella Peter Balážin ensimmäisen erän tyrmäyksellä, kun taas toisella kierroksella Soukup voitti Jiří Havránekin myös tyrmäyksellä. Loppuottelussa hän voitti Radovan Kullan reiteen kohdistuvilla potkuilla, joka johti tyrmäys voittoon ja mestaruuteen.
Warbringer
Warbringer on yhdysvaltalainen thrash metal -yhtye. Yhtye perustettiin 2004 Onslaught nimellä, mutta nimi muuttui Warbringeriksi yhtyeen saatua tietää samannimisen thrash metal -yhtyeen olevan Britanniassa. Vuonna 2008 yhtye sopi levytyssopimuksen Century Medialle, Century Median edustajan nähtyään heidän esiintymisensä. Vuonna 2011 rumpali Nic Ritter jätti yhtyeen, ja hänen tilalleen valittiin Calros Cruz, joka on soittanut Hexenissä. Warbringer aloitti kolmannen albumin, Worlds Torn Asunderin äänitykset 18.4.2011. Albumin tuottaa Steve Evetts. Worlds Torn Asunderin julkaisupäivä on 27.9.2011.
Pikkusuukampela
Pikkusuukampela (Microstomus pacificus) on oikeasilmäkampeloiden heimoon kuuluva pohjoisen Tyynenmeren kalalaji.
Ulkonäkö ja koko
Kala on noin 75 cm pitkä. Silmät ovat oikealla puolella. Pikkusuukampela pystyy vaihtamaan väriä ja siten sopeuttamaan värinsä meren pohjaan.
Levinneisyys ja elinympäristö
Pikkusuukampelaa esiintyy Beringinmeressä sekä lähellä Alaskaa sijaitsevasta Navarinin rotkosta ja Aleuttien länsiosasta Kalifornianlahdelle saakka.
Ravinto
Laji syö pieniä kaloja ja merenpohjan selkärangattomia.
RockMelt
Artikkelin muokkaushetkellä RockMelt on päätynyt osaksi EU:n määräämää selainvalintaa. .
Luotsikatu
thumb|200px|Luotsikatu 1 Luotsikatu on itä-länsisuuntainen katu Helsingissä, Katajanokan kaupunginosassa. Se ulottuu nykyisin kahden korttelin mittaisena Satamakadulta Vyökadulle. Aikaisemmin se jatkui länsipäässään Tove Janssonin puiston (ent. Katajanokanpuiston) läpi Kanavakadulle lähelle Uspenskin katedraalia, mutta tämä länsiosa on muutettu puistokäytäväksi. Luotsikatua reunustavat rakennukset on rakennettu pääosin 1800-luvun lopussa ja 1900-luvun alussa, ja ne edustavat jugend-tyyliä. Rakennuksien arkkitehteihin lukeutuvat muun muassa Eliel Saarinen, Herman Gesellius ja Armas Lindgren, jotka ovat suunnitelleet Luotsikatu 1:n (Tallbergin talo) ja 5:n (Eol), sekä Selim A. Lindqvist, joka on suunnitellut Luotsikatu 2:n (Aeolus).
Ovipuhelin
Kerrostaloissa voidaan ovipuhelinjärjestelmän ansiosta pitää talon ulko-ovi lukittuna ja ehkäistä siten ulkopuolisten liikkumista porraskäytävässä. Lukittu ulko-ovi hankaloittaa kuitenkin asiallistakin liikkumista, esimerkiksi jakelua ja kotipalvelua.
Ovipuhelinlaitteisto voidaan usein laajentaa tai yhdistää kiinteistöautomaatioon. Tämä mahdollistaa esimerkiksi valaistuksen ja kulutuksen seurannan ovipuhelimesta. Jos tällainen järjestelmä yhdistetään älypuhelimeen, ovipuhelimen soiton ja kutsun lisäksi samalla matkapuhelinohjelmistolla voidaan hallita myös kiinteistöautomaation toimintoja.
Ovipuhelinjärjestelmä tarkoittaa kokonaisuutta, jossa erilaisia ovipuhelinlaitteita kootaan yhdessä toimivaksi kokonaisuudeksi. Sanaa ovipuhelin käytetään usein arkikielessä tarkoittamaan niin kokonaista järjestelmää, yksittäistä ovipuhelinta ja jopa erilaisia ovipuhelinjärjestelmän osia. Kun kirjoitetaan täsmällistä tekstiä, käytetään kuitenkin sanaa ovipuhelin tarkoittamaan vain ovipuhelinjärjestelmään kuuluvaa osaa, joka on tyypillisesti huoneistossa. Ulko-ovella oleva osa ovipuhelinjärjestelmää on ovipuhelinjärjestelmän painiketaulu eli ovipuhelinjärjestelmän kutsutaulu.
Video-ovipuhelin
Video-ovipuhelimessa ovipuhelinjärjestelmän sisäyksikössä on näyttöruutu, johon tyypillisesti vieraan kuva ilmaantuu automaattisesti kun ovipuhelin hälyttää. Joissakin malleissa kuvan voi kutsua myös ovipuhelimen kuvakutsutoiminnolla. Näyttöruutu on tyypillisesti pieni, 3-4", eli "puolikkaan postikortin kokoinen", ja värikuvallinen. Valmistajariippumattomasti yleensä tämä pieni näyttö on perustaso: yleensä valmistajilla on paremmin varusteltu malli suuremmalla 7" näytöllä. Vanhemmat video-ovipuhelimet olivat mustavalkoisia: 70-luvun alusta pitkälle 2000-luvulle. 2000-luvulla mustavalkokuvalliset video-ovipuhelimet muuttuivat vähitellen kuvaputkellisista malleista LCD-näytöllisiin. Nykyään mustavalkoisia video-ovipuhelimia saa lähinnä varaosiksi vanhoihin järjestelmiin.
Langaton ovipuhelin
Langaton ovipuhelin on ovipuhelinjärjestelmän sisäyksikkö, jossa ovipuhelinjärjestelmän signaalit kulkevat radioteitse. Langatonta ovipuhelinta säilytetään latausasemassa, ja latausasema on liitetty kaapelilla ovipuhelinjärjestelmään. Järjestely ei poikkea perinteisen puhelimen langattomista ratkaisuista: Vain rajapinta on erilainen.
Aidosti langaton ovipuhelinjärjestelmä on kuitenkin erittäin harvinainen. Yleensä kyseessä on koti- ja pientoimistoon suunnattu yhden tai vastauskojeen järjestelmä. Varsinaisesti langattomat ovipuhelinjärjestelmät toteutetaan matkapuhelinverkkoa hyödyntäen tai tietoverkkopohjaisena (IP-ovipuhelin).
Ovipuhelintekniikkaa
Ovipuhelinjärjestelmät jaetaan tekniikan perusteella karkeasti neljään luokkaan: Analoginen ovipuhelinjärjestelmä, väyläpohjainen ovipuhelinjärjestelmä, IP-ovipuhelinjärjestelmä ja langattomat ovipuhelinjärjestelmät. Suomen kielessä terminologiaa rajaa se, että ovipuhelimet ovat erittäin marginaalinen tekniikan osa-alue. Näin ollen sille ei ole muodostunut vakiintunutta terminologiaa.
Analoginen ovipuhelin
Analoginen ovipuhelinjärjestelmä siirtää signaalit analogisina. Toinen, ei vakiintunut nimitys analogiselle ovipuhelinjärjestelmälle on konventionaalinen ovipuhelin. Usein käytetään myös nimitystä monijohdinjärjestelmä, monijohtiminen ovipuhelinjärjestelmä, mutta termi on siksi harhaanjohtava, koska analoginen ovipuhelin voi toimia myös kahdella johtimella.
Analogisessa monijohtimisessa ovipuhelimessa jokaiselle signaalille on oma johdin. Ovipuhelinjärjestelmän ulkotaululla on mikrofoni, jonka signaali siirretään omalla johtimella huoneistossa olevaan ovipuhelimeen. Huoneistosssa olevan mikrofonin signaali siirretään myös omalla johtimellaan huoneistosta painiketaululle. Mikrofonilla ja kuulokkeella on yhteinen johdin, jota nimitetään puhemaaksi. Ovenavaus on toteutettu huoneistossa olevan ovipuhelimen sisällä olevalla painokytkimellä: ovenavausjohdin ovipuhelimesta ovipuhelinjärjestelmän ulkotaululle on nimeltään lukkojohdin. Kun ovenavauspainiketta painetaan ovipuhelimessa, lukkojohdin kytkeytyy puhemaahan. Huoneistossa olevan ovipuhelimen sisällä on lisäksi summeri. Ovipuhelinjärjestelmässä on jokaiselle huoneistolle oma kutsupainike, ja siitä lähtee yksi johdin jokaiselle huoneistolle. Kun kutsupainiketta painetaan, huoneistossa olevan ovipuhelimen summeri soi.
Järjestelmää, jossa on neljä yhteistä johdinta, kutsutaan nimellä "4+n". Yhteiset johtimet kaikille huoneistoille ovat kuuloke eli puheääni ulkotaululta huoneistoon, mikrofoni eli puheääni huoneistosta ulkotaululle, ovenavaus eli lukkolinja ja yhteinen puhemaa. Jokaiseen huoneistoon menee oma kutsujohdin, ja tämä on "+n".
4+n on yleisin ovipuhelinjärjestelmä monijohtimisissa. Tämän tekniikan mukaisia ovipuhelinjärjestelmiä valmisti ja valmistaa Bticino (ennen Terraneo), Acet, Farfisa, Urmet, Comelit, Bitron, Selti, Ritto, Aiphone. Jotkut valmistajat valmistivat myös omia muunnelmiaan tästä: Siedlen järjestelmässä puhemaa ja soittomaa olivat erilliset. Aiphone valmisti monijohtimista järjestelmää siten, että mikrofonilla ja kuulokkeella oli oma maajohtimensa (VA-sarja). Esmi Oy valmisti Suomessa alkaen 1950 omaa järjestelmäänsä, joka oli samankaltainen kuin Siedle. Erona oli soittojännite: Siedle käyttää 12 VAC jännitettä, Esmi Oy:n järjestelmä 24 Voltin kutsujännitettä.
Kutsusignaali analogissa järjestelmässä on joko jännitetieto tai nk. elektroninen kutsu. Jännitetieto on 12 VAC vaihtojännitesignaali, joka kytkeytyy ovipuhelintaulun painikkeella huoneistossa olevan ovipuhelimen summeriin. Ainoat poikkeukset tässä ovat Esmi Oy:n ovipuhelin (1950-1985), jossa kutsusignaali oli 24 VAC, sekä Aiphone (VA-K ja VC-K), jossa kutsusignaali on 12 VDC tasajännite. Elektroninen kutsu on taas 12 VDC moduloitu elektroninen signaali, joka muistuttaa elektronisen pöytäpuhelimen ääntä. Siinä 12 VDC jännitettä moduloidaan kahdella eri taajuisella signaalilla.
Analoginen ovipuhelin on toteuttu myös kahdella johtimella. Siinä äänisignaali siirretään yhdellä johdinparilla: yhteinen johdin ja huoneistokohtainen johdin. Huoneiston ovipuhelimessa olevat kuuloke- ja mikrofoni on kytketty sarjaan eli peräkkäin. Tekniikka on hyvin samankaltainen kuin perinteinen lankapuhelin. Ovipuhelinjärjestelmän keskusyksikössä signaaleja ei eroteta mitenkään. Huoneistolinjan signaali vahvistetaan ovipuhelintaulussa olevalla vahvistimella ja toistetaan painiketaulussa olevalla kaiuttimella. Ovipuhelinpainiketaulun mikrofonin signaali vahvistetaan, ja syötetään samaan johtimeen. Larsen-efekti eli äänen kiertäminen vältetään säätämällä signaalin voimakkuus sopivaksi. Kutsu eli soitto on toteutettu kytkemällä ovipuhelintaulussa soittosignaali huoneistolinjaan. Yleisin tekniikka on, että puhesignaalin taso on 12 VDC, ja soittosignaali taas -12 VDC. Soittosignaali voi olla elektroninen tai 12 VAC puoliaaltotasasuunnattuna. Järjestelmä on arkikielellä "puhetilanteessa miinusmaatettu, soittotilanteessa plusmaatettu". Oven avaus on toteutettu oikosulkemalla huoneistolinja ovipuhelimen ovenavauspainikkeella. Järjestelmästä on valmistajakohtaisia variaatioita, esimerkiksi Terraneo Lean line oli toteuttu toisinpäin: "puhetilanteessa plusmaatettu, soittotilanteessa miinusmaatettu".
Digitaalinen ovipuhelin
DIgitaalisessa ovipuhelinjärjestelmässä signaalit siirretään mahdollisimman vähäisellä johdinmäärällä. Yleensä järjestelmät on toteutettu kahdella johtimella, jolloin puhutaan myös kaksijohdinjärjestelmästä. Yleisesti käytetty nimitys on myös väylätekniikka ja väyläpohjainen ovipuhelinjärjestelmä.
Kutsu on toteutettu lähettämällä osoitetieto väylään digitaalisena, ja ovipuhelin reagoi siihen.
Kinaasi
Kinaasi on entsyymi, joka siirtää fosfaattiryhmiä korkeaenergisiltä luovuttajamolekyyleiltä (kuten ATP:ltä) tietyille kohdemolekyyleille (substraateille). Tätä fosfaattiryhmien siirtoa kutsutaan fosforylaatioksi. Fosfaattiryhmien poiston eli defosforylaation tekevät puolestaan fosfataasientsyymit.
Fosforylaation tarkoituksena on useimmiten kohdemolekyylien aktivointi, vaikka harvoin fosforylaatio myös estää kohdeproteiinin toiminnan. Keskeinen kinaasityyppi ovat proteiinikinaasit, jotka aktivoivat tiettyjä kohdeproteiineja solujen sisäisissä ja välisissä signaalinvälitysketjuissa. Useat näiden ketjujen toimintaa estävät lääkkeet inhiboivat juuri aktivoivia proteiinikinaaseja.
Heikki Tilander
Heikki Tapani Tilander (30. heinäkuuta 1944 Helsinki – 30. lokakuuta 2017 Helsinki) oli suomalainen kenraaliluutnantti. Hänet ylennettiin kenraalikuntaan vuonna 1996 ja kenraaliluutnantiksi 2002.
Ura
Tilander kävi kadettikoulun vuosina 1964–1967 ja Sotakorkeakoulun 1975–1977. Hän toimi Uudenmaan jääkäripataljoonassa opetusupseerina ja komppanianpäällikkönä vuosina 1967–1975 ja YK-tehtävissä UNTSO:n sotilastarkkailijana Lähi-idässä vuonna 1972–1973. Tilander toimi esikuntatehtävissä Sotakorkeakoulussa vuosina 1977–1980, opettajana 1984–1986 ja valtakunnallisten Maanpuolustuskurssien apulaisjohtajana 1986–1989. Apulaissotilasasiamiehenä Tukholmassa Tilander oli 1980–1984. Tilander toimi pataljoonankomentajana Uudenmaan Prikaatissa 1989–1991. Hän oli Helsingin sotilaspiirin esikuntapäällikkönä 1991–1992 ja jatkotutkinto-osaston johtajana Maanpuolustuskorkeakoulussa 1995–1996. Tilander toimi apulaismaavoimapäällikkönä Pääesikunnassa vuodesta 1996 lähtien. Hän toimi Pohjoisen Maanpuolustusalueen komentajana 1.1.2001–31.7.2004.
Tilander toimi Kadettikunnan puheenjohtajana vuodet 2000–2003. Lisäksi hän toimi Maanpuolustusmitalitoimikunnan puheenjohtajana vuosina 2008–2012.
Palvellessaan apulaismaavoimapäällikkönä hän ajoi saattokoptereiden tarvetta hankittavien kuljetushelikoptereiden suojaksi.
Teokset
Tilander julkaisi vuonna 2006 muistelmateoksen Sotilaan vuosikymmenet – muistikuvia noottikriisin ajasta EU-Suomeen.
Ksenia Solo
Ksenia Solo (s. 11. lokakuuta 1987 Latvia) on latvialaissyntyinen kanadalainen näyttelijä.
Ura
Ksenia näytteli roolin Zoey Jonesina APTN:n sarjassa renegadepress.com. Vuosina 2005 ja 2006 hänet palkittiin Gemini-palkinnolla. Hän näytteli useissa kanadalaisissa elokuvissa, kuten Love Thy Neightbour ja Mayday. Lisäksi hän oli vierailevana tähtenä muun muassa sarjassa Kojak.
Vuonna 2010 Ksenialla oli pieni rooli Darren Aronofskyn elokuvassa Black Swan, jonka pääosissa olivat Natalie Portman ja Mila Kunis.
Kuuma neptunus
upright|pienoiskuva|Neptunuksen ja Maan kokovertailu
Kuuma neptunus on eksoplaneetta, joka kiertää tähteään tarpeeksi lähellä (vähemmän kuin yhden astronomisen yksikön päässä). Kuuman neptunuksen massan tulee olla Uranuksen ja Neptunuksen massan kaltainen. Uusimpien havaintojen mukaan kuumia neptunuksia saattaa olla maailmankaikkeudessa enemmän kuin aiemmin on ajateltu. Ensimmäinen löydetty kuuma neptunus oli Mu Arae c (tai HD 160691 c).
Chakib Benzoukane
Chakib Benzoukane (s. 7. elokuuta 1986 Marrakech) on marokkolainen jalkapalloilija. Laitapuolustajana pelaava Benzoukane edustaa Bulgarian pääsarjassa pelaavaa Levski Sofiaa.
Otamo
Otamo on kylä, joka sijaitsee Sysmän pitäjässä Päijät-Hämeen maakunnassa. Otamon sijainti on kunnan keskiosassa Sysmän kirkokylän ja Virtaan välissä. Kylän lävitse kulkee Vääksyn maantie. Aluetta ympäröivät järvet, kuten Majutvesi ja Alavehkajärvi. Lännessä kylä rajautuu Majutveteen. Nuoramoisjärven rannalla sijaitsee erillinen osa-alue Otamon kylää.
Shake (tanssi)
Shake (suom. ”ravistus” eli ”sheikkaaminen”) on yksi 1960-luvun alun lyhytikäisistä muotitansseista.
Ksenia Solo
Ura
Solo näyttelee Kenzi-nimistä naista Showcasen tv-sarjassa Lost Girl. Aiemmin hän näytteli Tasha-nimistä henkilöä sarjassa Life Unexpected. Hän oli myös näyttelijänä sarjassa Dodge, mutta sarja ei jatkanut pilottia pidemmälle.
Shake (tanssi)
The Shake kuului rocklaulaja Chubby Checkerin tunnetuksi tekemiin muotitansseihin, joista muita ollivat the Twist, the Pony, the Fly ja the Hucklebuck. Shake-tanssi tuli tunnetuksi Yhdysvalloissa vuonna 1963 myös sen mukaan nimettyjen laulujen myötä, kuten Sam Cooken ”Shake” ja Laurel Aitkenin ”Shake”.
D. B. Weiss
thumb|D. B. Weiss vuoden 2013 [[San Diego Comic-Con International|Comic-Conissa.]] Daniel Brett (D. B.) Weiss (s. 23. huhtikuuta 1971 Chicago, Illinois, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen kirjailija sekä televisiotuottaja, -käsikirjoittaja ja -ohjaaja. Hän on luonut yhdessä David Benioffin kanssa HBO:lle fantasiatelevisiosarjan Game of Thrones, jota esitettiin vuosina 2011–2019. Se perustuu George R. R. Martinin Tulen ja jään laulu -kirjasarjaan. Weissin oma esikoisromaani Lucky Wander Boy julkaistiin vuonna 2003.
Shake (tanssi)
Shake-tanssi eli ”sheikkaaminen” mainitaan muun muassa Kari Kuuvan laulussa ”Lärvätsalo Go-go-go” vuodelta 1966 sekä Kari Peitsamon laulussa ”Kauppaopiston naiset” vuodelta 1977.
Ksenia Solo
Yksityiselämä
Ksenia syntyi Latviassa. Hän muutti perheineen Kanadaan viisivuotiaana. Nykyisin hän asuu New Yorkissa. Ksenia opiskeli balettia, mutta 14-vuotiaana hän joutui lopettamaan opiskelun selän vahingoittumisen takia. Ksenian äiti on entinen ballerina, josta tuli myöhemmin näyttelijä.
Otamo
Maantiede
Otamossa on 1500-luvulta vahva kartano- ja talonpoikaiskulttuuri, alueella sijaitsee useita Museoviraston luokittelemia kulttuuriympäristön kohteita. Keskiajalta lähtien asutus on Otamossa keskittynyt maanviljelykseen, metsästykseen ja kalastukseen. Alueen sijainnilta vesistöjen ovat turvanneet lähiasutusten elinkeinoa. Alue on toiminut aina vahvasti hämäläisten eränkävijöiden retkeily- ja metsästysalueena.
Historia
Otamo mainitaan keskiaikaisessa lähteissä ensimmäisen kerran 1430. Kylästä on käytetty myös nimeä Kollarila ja Huitila. Vanhaan Otamoon kuului myös Skinnarilan kylä. Otamossa oli vuoteen 1539 mennessä neljä taloa kummassakin osassa.
Vuonna 1634 Otamon tilamäärä oli puolittunut. Isojaon aikaan Otamon kylän kantataloja olivat Variksen sotilasvirkatalo, Keksilä ja Brunilan säteritila, joka jakaantui neljään osaan. Vanha kylätontti sijaitsi kylän pohjoisosassa Huitilanjoen varrella. Matariston tilakeskus sijaitsi jo 1800-luvun alkupuolella nykyisellä paikallaan Ala-Vehkajärven rannalla.
Rappaus
pienoiskuva|Osin rapautunutta rappausta [[Pompeiji|Pompeijissa]] Rappaus on rakennuksen pinnoitustapa, jota käytetään yleisimmin harkko-, tiili- ja betonirakenteisissa rakennuksissa peittämään alusrakenteiden pienet epätasaisuudet. Rappaus suojaa myös alusrakenteita säärasitukselta ja mekaaniselta kulumiselta.
Rappausmenetelmiä
Lähde:
Lentopallon miesten SM-sarjakausi 1962
Lentopallon miesten mestaruussarjassa kaudella 1962 pelasi yhdeksän joukkuetta yksinkertaisen sarjan. Sarjasta putosi yksi joukkue. Mestaruuden voitti Lahden Kimmo puhtaalla pelillä.
Runkosarja
Sarjaan nousivat Johanneksen Pojat, Valkeakosken Koskenpojat ja Kuopion NMKY.
Mestarit: Juhani Aallonen, Pentti Aallonen, Raimo Huotari, Juhani Kesseli, Olavi Koskinen, Pertti Koskinen, Erkki Kostensalo, Sauli Lahti, Tauno Lahti.
Työväen Urheiluliiton mestaruussarja
Mestarit: Pekka Uljas, Olavi Leinonen, Veikko Ahtomaa, Jaakko Jaakkola, Väinö Enlund, Matti Hotari, Niilo Uljas, Keijo Repo. Huoltaja Martti Laukkanen.
Mohammed Berrabeh
Mohammed Berrabeh (s. 2. lokakuuta 1985 Oujda) on marokkolainen jalkapalloilija. Keskikentällä pelaava Berrabeh edustaa Marokon pääsarjassa pelaavaa Wydad Casablancaa.
Maajoukkueura
Maajoukkuetasolla Berrabeh on edustanut Marokkoa vuodesta 2010 lähtien. Hän pelasi toisen maaottelunsa 5. syyskuuta 2010 Keski-Afrikan tasavaltaa vastaan.
Maurice Duverger
Maurice Duverger (5. kesäkuuta 1917 – 16. joulukuuta 2014) oli ranskalainen juristi, sosiologi ja poliitikko.
Aloitettuaan työn Bordeaux'n yliopistossa hän syventyi politiikan tutkimukseen ja perusti vuonna 1948 sinne yhden ensimmäisistä politiikan tutkimuksen tiedekunnista. Hän on Pariisin yliopiston emeritusprofessori ja FNSP:n jäsen ja on julkaissut kirjoja ja kirjoittanut artikkeleita lehtiin Corriere della Sera, la Repubblica, El País ja varsinkin Le Monde.
Duverger opiskeli poliittisten järjestelmien ja eri maissa toimivien instituutioiden kehitystä ja antoi etusijan mieluummin tutkimuksen empiirisille menetelmille kuin filosofiselle päättelylle.
Duverger kehitti teorian, joka tuli tunnetuksi Duvergerin lakina. Se määrittää korrelaation enemmistövaalissa käytettävän niin sanotun first-past-the-post-vaalitavan ja kaksipuoluejärjestelmän muotoutumisen välillä. Vuonna 1978 analysoidessaan Ranskan poliittista järjestelmää hän kehitti käsitteen semipresidentialismi.
Työura
Duverger liittyi 20-vuotiaana fasistiseen Parti Populaire Français -puolueeseen. Hän valmistui lakitieteellisistä opinnoista Bordeaux'ssa ja alkoi pitää lakiaiheisia luentoja Poitiersissa vuonna 1942 ja Bordeaux'ssa seuraavana vuonna. Vuonna 1948 hän perusti Bordeaux'ssa Institut d'Études Politiquesin. Hän työskenteli myös Institut d'Études Corporatives et Socialesissa.
Liisa Vitali
Anna Liisa Vitali (9. marraskuuta 1918 Helsinki – 9. marraskuuta 1987 Somero) oli suomalainen korusuunnittelija.
Liisa Vitalin isä oli maanmittausinsinööri Veikko Vitali, joka osti vuonna 1920 Sarkin tilan Someron Vilukselasta ryhtyen viljelemään sitä. Vanhempien kuoltua Liisa Vitali ja hänen veljensä Väinö jatkoivat tilanpitoa.
Vitali aloitti metallinkäsittelyn harrastuksena joskus 1950-luvun puolivälin jälkeen suunnitellen ensin nappeja kuparista ja messingistä, mutta siirtyi vähitellen koruihin ja jalometalliin. Kimmokkeen korusuunnitteluun hän sai mahdollisesti somerolaiselta perhetutultaan Kaija Aarikalta, jonka yrityksessä Helsingissä hän työskenteli 1950-luvulla. Kun lypsykarjasta luovuttiin, korusuunnittelulle jäi enemmän aikaa. Ensin Vitalin koruja oli saatavissa vain suoraan tekijältä ja Aarikan myymälästä, mutta sitten Vitali solmi sopimuksen hämeenlinnalaisen Kultakeskuksen kanssa ja suunnitteli sille 1960–1970-luvuilla lukuisia korusarjoja, jotka menestyivät hyvin kaupallisesti ja saavuttivat mainetta myös maailmalla. Korunäyttelyitä oli Suomessa, Saksassa, Ruotsissa ja Britanniassa, ja koruja vietiin myös Ranskaan. Kesken parhaan luomiskautensa Vitali sairastui, ja elokuussa 1987 todettu haimasyöpä johti kuolemaan jo saman vuoden marraskuussa.
2000-luvulla Vitalin koruja on otettu uudelleen tuotantoon. Kun hänen kuolemastaan tuli vuonna 2012 kuluneeksi 25 vuotta, Somerolla järjestettiin taiteilijan muistonäyttely. Leeni Tiirakarin kirjoittama elämäkerta Design Liisa Vitali (Amanita 2012) esittelee tärkeimmät korusarjat ja uniikkikoruja.
Liisa Vitalin isä Veikko Vitali oli kirjailija Henrik Tikkasen äidinpuoleisen isoisän, lahtelaisen kunnanlääkäri Johan Vitalin nuorempi veli. Romaanissaan Kulosaarentie 8 (1975) Tikkanen on kuvannut Someron Vilukselassa Vitalin perheessä viettämiään lapsuuden kesiä.
Práxedes Mateo Sagasta
Elämäkerta
Sagasta oli koulutukseltaan ja alkuperäiseltä ammatiltaan insinööri. Hänet valittiin parlamenttiin eli cortesiin ensi kerran vuonna 1854 Zamoran edustajana ja hän liittyi siellä edistyksellisiin. Hän vastusti kuningatar Isabella II:n toisen hallintoa ja joutui pakenemaan lyhyeksi ajaksi Ranskaan osallistuttuaan kapinaan heinäkuussa 1856. Palattuaan Espanjaan Sagasta toimi Madridin insinöörikoulun professorina ja edistyksellisen puolueen lehden La Iberian toimittajana. Osallistuttuaan kesäkuussa 1866 uuteen kapinaan hän joutui pakenemaan toistamiseen Ranskaan ja pääsi palaamaan vasta Espanjassa syyskuussa 1868 tapahtuneen vallankumouksen jälkeen. Sagasta liittyi nyt uuteen väliaikaiseen hallitukseen. Hän toimi ensimmäisen kerran pääministerinä kuningas Amadeus I:n nimittämässä vapaamielisessä hallituksessa keväällä 1872. Lyhytikäisen tasavallan kukistamisen jälkeen Sagasta toimi vuoden 1874 aikana ensin ulko- ja sitten sisäministerinä sekä elokuusta joulukuuhun uudelleen pääministerinä. Hän joutui väistymään, kun sotilasvallankaappaus nosti Alfonso XII:n kuninkaaksi.