cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ariel Sharon
Sairaus ja kuolema
Vuoden 2014 alussa uutisoitiin, että Sharonin tila oli heikentynyt ja hän kärsi munuaisongelmista. Hän kuoli 11. tammikuuta 2014. Hänet haudattiin 13. tammikuuta kotitilansa maille.
Vicky Piria
thumb|pysty|Vicky Piria vuonna 2011. Vittoria ”Vicky” Piria (s. 11. marraskuuta 1993 Milano) on italialainen moottoriurheilija. Hänen isänsä on italialainen ja äitinsä brittiläinen.
Ura
pienoiskuva|Piria W Seriesissä kaudella 2019. Piria aloitti Karting-uransa vuonna 2003 ja kilpaili enimmäkseen italiassa suuren osan karting-urastaan. Vuonna 2009 Piria kilpaili Italian Formula Renault -sarjassa kaksi kilpailua saavuttaen kahdeksan pistettä. Samana vuonna hän kilpaili Formula 2000 Light -sarjassa kahdeksan kilpailua sijoittuen sarjan 11:ksi. Hän kilpaili vielä Formula 2000 Light Winter Trophy -sarjassa sijoittuen sarjan yhdeksänneksi. Vuonna 2010 Piria ajoi Formula Abarth -sarjassa saavuttamatta pisteitä. Vuonna 2011 hän jatkoi sarjassa sijoittuen Italian Formula Abarth -sarjassa loppupisteissä 15:ksi saavuttaen yhdeksän pistettä ja Euroopan Formula Abarth -sarjassa 18:ksi keräten kahdeksan pistettä.
Vuonna 2012 Piria kilpaili GP3-sarjassa italialaisessa Trident Racing -tallissa. Hänestä tuli näin ollen GP3-sarjan historian ensimmäinen naiskuljettaja. Hän ei saavuttanut pisteitä. Parhaaksi sijoitukseksi jäi 12:s sija.
Piria kilpaili W Series -sarjassa kaudet 2019 ja 2021. Hänen parhaaksi kaudekseen jäi kausi 2019, jolla hän sijoittui sarjassa yhdeksänneksi.
Algonkinit
Algonkinien esi-isiä asui Ottawajoen varrella jo kahdeksantuhatta vuotta ennen eurooppalaisten löytöretkeilijöiden saapumista. Algonkinien perinteinen, metsästykseen perustunut elämänmuoto alkoi vähitellen muuttua, kun ranskalaiset uudisasukkaat ryhtyivät asuttamaan Kanadaa 1600-luvulla. Eurooppalaisten kanssa käyty tuottoisa turkiskauppa mahdollisti algonkineille aikaisempaa vakaammat elinolot, mutta loppujen lopuksi he joutuivat luopumaan ikivanhoista asuinalueistaan ja mukautumaan uudisasukkaiden yhteiskuntajärjestykseen ja kulttuuriin.
Alkuperä ja historia
180px|thumb|[[Hudson's Bay Company|HBC:n kanootteja Ottawajoella (Philip John Bainbrigge 1838)]] Sanan algonkin alkuperää ei tunneta. Todennäköisesti se on peräisin micmacin kielestä ja tarkoittaa ’paikkaa, jossa pyydetään kaloja ja ankeriaita (veneen kokasta)’. Jotkut tutkijat ovat esittäneet, että se on johdettu maliseetinkielisestä ilmauksesta, jonka merkitys on joko ’liittolaiset’ tai ’tanssijat’. Ennen kuin ranskalainen tutkimusmatkailija Samuel de Champlain vakiinnutti nykyisen nimityksen, algonkinit käyttivät itsestään nimitystä Anishinabeg eli ’täysiveriset’ tai oman kyläkuntansa nimeä.
Arkeologiset löydökset osoittavat, että algonkinien esi-isiä asui Ottawajoen ja sen sivujokien varrella jo kahdeksantuhatta vuotta ennen eurooppalaisten löytöretkeilijöiden saapumista Pohjois-Amerikkaan. Algonkinit eivät muodostaneet yhtenäistä kansakuntaa vaan useita itsenäisiä kyläkuntia, joista merkittävimmät olivat Weskarini, Abitibi ja Temiskaming. Kyläkunnat olivat suhteellisen pieniä ja pitkien metsätaipaleiden erottamia, mutta niillä oli yhteinen kieli ja kulttuuri. Algonkinit omaksuivat paljon vaikutteita tapoihinsa ja uskomuksiinsa naapuriheimoiltaan, joita olivat montagnaiset idässä ja ojibwat lännessä. Montagnaiset olivat myös heidän liittolaisiaan heimosodissa irokeesejä vastaan.
Kun ensimmäiset ranskalaiset saapuivat Kanadaan 1600-luvun alussa, Ottawajoen laaksossa ja pohjoisten sivujokien varsilla eli 3 000–6 000 algonkinia. Ranskalaisista tuli heille ensin tärkeitä kauppakumppaneita ja myöhemmin sotilaallisia liittolaisia. Turkisten kaupankäynti uudisasukkaiden kanssa johti mohawkien vastaiseen sotaan, jonka algonkinit voittivat ranskalaisten tuella.
Muutamassa kymmenessä vuodessa alueen valtatasapaino kuitenkin muuttui, kun irokeesiheimot yhdistivät voimansa ja perustivat irokeesiliiton ja huronit syrjäyttivät algonkinit ranskalaisten tärkeimpinä liittolaisina. Mohawkit ja muut irokeesiheimot ajoivat algonkinit pois Saint Lawrencen rannoilta ja Ottawajoen alajuoksulta 1650-luvulla. Irokeesien vastaisissa taisteluissa ja niiden jälkeen puhjenneessa kulkutautiepidemiassa sai surmansa paljon algonkinejä.
Vuonna 1667 irokeesit ja ranskalaiset solmivat rauhan, jonka piiriin kuuluivat myös ranskalaisten liittolaiset, ja algonkinit saattoivat vähitellen palata entisille asuinalueilleen. 1600-luvun lopulla osa algonkinien kyläkunnista yhdistyi seudulle muuttaneiden ottawaheimojen kanssa ja monet heistä muuttivat Länsi-Kanadaan turkismetsästäjäksi paremman elämän toivossa. Ranskalaiset alkoivat rakentaa algonkinien asuinalueille kauppa- ja lähetysasemia, jotka muuttuivat pysyviksi asutuskeskuksiksi 1700-luvun alkuun mennessä.
Algonkinit liittoutuivat englantilaisten kanssa näiden kukistettua Uuden Ranskan vuonna 1763. Amerikan vallankumouksen jälkeen Ottawajoen laaksoon muutti tuhansia lojalisteja Yhdysvaltojen itärannikolta. Englantilaiset riistivät algonkinien maita uudisasukkaiden käyttöön ja pakottivat heidät muuttamaan Ottawajoen yläjuoksulle perustettuihin reservaatteihin. Vähitellen turkiskauppa Eurooppaan tyrehtyi ja algonkinien perinteiset metsästysmaat hakattiin metsäteollisuuden käyttöön. Tämä johti riippuvuuteen uudisasukkaiden yhteiskunnasta ja vanhojen elinkeinojen vähittäiseen häviämiseen.
Tavat ja uskomukset
180px|thumb|Tuohella vuorattu wigwam 180px|thumb|Algonkinpariskunta (vesivärimaalaus 1700-luvulta) Algonkinit saivat elantonsa metsästyksestä, kalastuksesta ja keräilystä ja myöhemmin myös turkiskaupasta eurooppalaisten uudisasukkaiden kanssa. Heidän parhaat metsästysmaansa sijaitsivat syrjäisillä kukkuloilla kaukana merkittävistä kulkuväylistä ja asutuskeskuksista. Algonkinit kalastivat myös talvella tekemällä jäähän avantoja ja käyttivät aseenaan keihäitä ja veitsiä sekä jousia ja nuolia. Tärkeitä riistaeläimiä olivat hirvi, peura ja majava.
Algonkinit muodostivat pieniä kyläkuntia, joihin kuului yhden tai useamman suvun jäseniä. Kutakin sukua johti päämies, ja metsästysmaiden perimysjärjestys oli todennäköisesti patrilineaarinen. Kyläkunnat kokoontuivat yhteen kesän ajaksi jokien varsille kalastamaan, metsästämään ja seurustelemaan, mutta hajaantuivat ennen talvea erillisiin metsästysleireihin.
Ruokavaliota täydennettiin joskus vaahterasiirapilla ja koiranlihalla, mutta viljakasveja käytettiin vain vähän. Huronit olivat opettanneet muutamia kyläkuntia Ottawajoen varrella viljelemään maissia, mantelikurpitsaa ja papuja, mutta viljelykset olivat puutarhanomaisia ja sadot vaatimattomia. Algonkinit eivät käyttäneet ravintonaan villiriisiä, kuten monet muut idän intiaaniheimot. Joskus kyläkuntia koetteli nälänhätä, sillä ankara ilmasto ei taannut aina riittävästi ruokaa. Algonkinien tapoihin kuului, ettei isäntä syönyt koskaan vieraidensa läsnä ollessa.
Algonkinit asuivat kartionmuotoisissa teltoissa, eräänlaisissa wigwameissa, jotka oli vuorattu nahalla tai tuohella, ja rakensivat suorakaiteenmuotoisia metsästysmajoja. He liikkuivat kesällä kävelemällä ja tuohikanooteilla melomalla ja käyttivät talvella apunaan toboggan-kelkkoja ja lumikenkiä. Algonkinit pukeutuivat lannevaatteisiin, hameisiin, ponchoihin, säärystimiin, kaapuihin ja mokkasiineihin. Vaatteet oli tehty peuran- tai hirvennahasta, ja mokkasiinit värjättiin usein mustaksi. Talvella käytettiin myös turkiksia. Sekä miehet että naiset kasvattivat hiuksensa pitkiksi ja letittivät ne.
Tyypillisiä käyttöesineitä olivat koivuntuohesta ja kuusenjuurista valmistetut kontit, niinestä punotut laukut ja alustat, puiset kehtolaudat, jouset ja nuolet sekä kaksipäiset rummut. Tuohiesineisiin maalattiin joskus kaavaimella symmetrisiä kuvioita, kuten siksakkia tai kukkia; eteläiset heimot käyttivät koristeluun myös puupiikkisian piikkejä. Algonkinit kävivät kauppaa huroneiden ja irokeesien kanssa vaihtamalla turkiksia ja piikkisian piikkejä maissiin, tupakkaan, kalastusvälineisiin ja wampumeihin.
Algonkinit uskoivat Suureen Henkeen, joka oli luonut maailman ja ihmiset, ja useisiin vähempiin henkiolentoihin, joista osa oli hyväntahtoisia ja osa pahantahtoisia. Šamaanit ja metsästäjät yrittivät saada yhteyden henkiin tulkitakseen unia ja parantaakseen sairauksia. He ripustivat vaatteisiinsa tai kaulansa ympärille amuletteja suojelemaan vastoinkäymisiltä, parantamaan metsästysonnea ja pidentämään kantajansa elämää. Yleensä amuletit olivat hyvin vaatimattomia – esimerkiksi linnun tai eläimen kuivattu nahka tai karvatukko, jonka merkityksen suojelushenki oli paljastanut näyssä. Algonkinit eivät mielellään kertoneet omaa nimeään tuntemattomille ihmisille, koska nämä saattoivat olla noitia ja käyttää nimeä heitä vastaan.
Algonkineilla oli tapana asettaa merkittävien henkilöiden haudalle puisia katoksia, joihin he maalasivat oman kuvansa. He uskoivat, että metsästäjät pyydystivät kuolemansa jälkeen kuolleiden eläimien sieluja. Läntiset kyläkunnat järjestivät vainajien kunniaksi joka vuosi suuren juhlan, johon kuului sotaisia tanssiesityksiä.
Nykytilanne
180px|thumb|Algonkinien reservaatit Québecissa ja Ontariossa 180px|thumb|Päällikkö Paula Sherman, Ardoch Algonkin First Nation Nykyään Québecissä ja Ontariossa asuu 11 000–12 000 algonkinia, joista puolet elää Kanadan valtion tunnustamissa reservaateissa (ks. taulukko). Algonkinit ovat perustaneet myös muita yhteisöjä, joita Kanadan valtio ei ole virallisesti tunnustanut. Tällaisia yhteisöjä ovat esimerkiksi Ardoch Algonkin First Nation ja Bonnechere Algonquin First Nation.
Algonkinien lukumäärää on vaikea arvioida, sillä monet heistä ovat menneet naimisiin valtaväestön jäsenten kanssa ja elävät reservaattien ulkopuolella. Sulautuminen valtaväestöön alkoi jo satoja vuosia sitten, kun eurooppalaissyntyiset metsästäjät, tukkimiehet ja maanviljelijät ottivat vaimokseen algonkinnaisia. Silti yli 60 % Québecin algonkineistä osaa todennäköisesti puhua vielä algonkiniä. Tyypillisiä elinkeinoja ovat puutarhan- ja metsänhoito, rakentaminen, liikenne ja eräopastus. Jotkut saavat elantonsa edelleen metsästyksestä.
Algonkinit ovat perustaneet useita järjestöjä ajamaan etujaan. Algonquin Development Association avustaa taloudellisesti erilaisten kehitysprojektien käynnistämisessä ja Matciteeia-seura edistää algonkinien kieltä ja kulttuuria. Algonkinien heimoneuvostot ovat käyneet Kanadan viranomaisten kanssa neuvotteluja oikeuksista entisiin asuinalueisiinsa, joihin kuuluu myös Kanadan pääkaupunki Ottawa ympäristöineen.
Eunggeumnamnyeo
Eunggeumnamnyeo on televisioyhtiö tvN:n esittämä eteläkorealainen TV-sarja. Sen päärooleissa ovat Song Ji-hyo ja Choi Jin-hyuk.
Kylie (albumi)
Kylie on Kylie Minoguen esikoisalbumi. Se julkaistiin 4. heinäkuuta 1988. Albumi pääsi Suomen virallisen listan kuudenneksi.
Albumilta julkaistiin singleinä kappaleet "The Loco-Motion", "I Should Be So Lucky", "Got to Be Certain", "Je Ne Sais Pas Pourquoi" nousivat Suomen virallisen singlelistan ykkösiksi, "It's No Secret" ja "Turn It into Love". Levyn singleistä listan kuudenneksi ja on Kylien kaikkien aikojen myydyin studioalbumi Suomessa.
Albumi myi Yhdysvalloissa platinaa ja Isossa-Britanniassa jopa kuusinkertaista platinaa ollen vuoden myydyin albumi. Kaiken kaikkiaan se on 1980-luvun viidenneksi myydyin studioalbumi. Albumia on myyty maailmanlaajuisesti yli 14 miljoonaa kappaletta.
Kappalelista
Kaikki kappaleet säveltänyt Stock Aitken Waterman ellei toisin mainita.
Luigi Ferrando
Luigi Ferrando (s. 22. tammikuuta 1941 Agazzano) on italialaissyntyinen, Brasiliassa toimiva roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Piacenzan hiippakuntaan 1. toukokuuta 1965 ja nimitettiin Bragança do Parán piispaksi 10. huhtikuuta 1996. Piispaksi vihkiminen seurasi 5. toukokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Ersilio Tonini, jota avustivat Antonio Mazza ja Luciano Monari.
Frans Hannula
Frans Willehard Hannula (4. maaliskuuta 1855 Nakkila – 1. huhtikuuta 1914 Turku) oli suomalainen herätyssaarnaaja ja Ambomaalla Saksan Lounais-Afrikassa toiminut lähetyssaarnaaja.
Elämäkerta
Hannulan vanhemmat olivat talollinen Johan Tuomas Hannula ja Karoliina Vilhelmiina Seppä. Hän kävi Hämeenlinnan normaalilyseota vuodesta 1876, mutta vaihtoi sitten 1880 Suomen Lähetysseuran lähetyskouluun, josta hänet vihittiin lähetyssaarnaajaksi 1886. Lähetyskoulussa hänen suurimpana innoittajanaan oli Pietari Kurvinen, jonka kanssa hän kiersi kesän 1884 kestäneillä puhujamatkoilla koko Lounais-Suomen.
Vuodesta 1901 Turussa asunut Hannula toimi herätyssaarnaajana varsinkin Lounais-Suomessa (Hannulan herätys). Hänen ansioistaan Turkuun rakennettiin 1906 Frithiof Strandellin suunnittelema jugendtyylinen Betel-kirkko. Siellä Hannulan aikana järjestettyihin nuoriso- ja lähetysjuhliin saattoi kokoontua kerralla parituhattakin osanottajaa Turun seudulta. Hannula osallistui 1900-luvun alussa myös Vesilahdella pidettyihin lähetysjuhliin, jotka nekin saattoivat kerätä jopa tuhat osanottajaa.
Frans Hannula oli naimisissa vuodesta 1886 Huittisista kotoisin olleen Emma Matilda Kennin (k. 1939) kanssa.
Howard Hanson
Howard Hanson (28. lokakuuta 1896 Wahoo, Nebraska – 26. helmikuuta 1981 Rochester, New York) oli yhdysvaltalainen säveltäjä. Hänen tuotantoonsa kuuluu muun muassa seitsemän sinfoniaa ja ooppera Merry Mount (1934). Hän voitti musiikin Pulitzer-palkinnon vuonna 1944.
Larrousse
Larrousse Formula One oli moottoriurheilutalli, jonka perustivat Didier Calmels ja entinen kilpailija Gérard Larrousse vuonna 1987, Larrousse & Calmelsin nimellä. Se sijaitsi Antonyssä Pariisin eteläisissä esikaupungeissa. Se nimettiin uudelleen Larrousseksi, kun Calmels pidätettiin keväällä 1989 vaimonsa ampumisen vuoksi.
Lolan runko
Kausina - Larrousse käytti Lolan runkoja, jotka eivät tuoneet toivottua tulosta. Tulokaskaudellaan tallin paras tulos oli Yannick Dalmasin ajama viides sija Australian osakilpailussa, mutta hän ei saanut osakilpailusta pisteitä. Tallin toinen kuljettaja Philippe Alliot ajoi kauden aikana kolmesti kuudennelle sijalle ja keräsi 3 MM-pistettä. Kaudella tallin auto osoittautui raskaaksi ja vaikeasti ohjattavaksi, minkä seurauksena talli ei saanut yhtään MM-pisteitä. Kauden 1989 auton vaikeuksina olivat luotettavuusongelat sekä useat karsiutumiset kilpailuista. Alliot ajoi kauden aikana kerran pisteille, kun hän sijoittui Espanjan osakilpailussa kuudenneksi.
Yhteistyö Venturin kanssa
Ennen kautta 65 % tallista myytiin Venturille. Jälleen talli lähti kauteen toiveekkaana tehtyään uuden sopimuksen Lamborghinin moottoreista. Gachot jatkoi tallissa, ja toiseen autoon tuli japanilaisten sponsorien myötä Ukyo Katayama. Kausi oli kuitenkin jälleen pettymys, vaikka Gachot olikin kuudes Monacon Grand Prix'ssa. Lisäksi yhteistyö uuden kumppanin, Venturin, kanssa päättyi jo syyskuussa.
Kaudet 1993 ja 1994
Kausilla - talli käytti itserakentamaansa runkoa ja kuljettajina toimivat kelvolliset ranskalaiset Érik Comas sekä paluun talliin tehnyt Alliot. Alliot oli San Marinon GP:ssä viides. Comasin kauden paras tulos oli kuudes Italian osakilpailusta. Tallilla ei kuitenkaan ollut juurikaan sponsoreita, ja Gérard Larrousse rahoitti toimintaa osittain omaan laskuunsa. Rahapulan vuoksi Alliot korvattiinkin kauden viimeisissä kilpailuissa Toshio Suzukilla (ei sukua Aguri Suzukille).
Kaudella 1994 talli oli jälleen omistusjärjestelyjen kohteena. Kun talli ei onnistunut saamaan Peugeot'n moottoreita heidän täytyi tyytyä Fordin HB-moottoreihin, joiden tehot olivat huomattavasti pienemmät kuin kärkitalli Benettonin käyttämien Ford Zetec-R -moottoreiden. Luotettavuus oli surkeaa koko kauden ajan, ja kuljettajat Érik Comas ja Olivier Beretta taistelivat yleensä joukon jälkipäässä. Tallin autolla ajettiin kaksi kertaa kuudenneksi, jälkimmäisessä maaliin selvisi lähtökolarisuman jälkeen vain kahdeksan kuljettajaa. Berettan rahat loppuivat kymmenen kilpailun jälkeen ja tilalle otettiin parin GP:n ajaksi ranskalaiskonkari Philippe Alliot. Kun rahat uhkasivat loppua joutui lahjakas Comas myös luopumaan paikastaan, ja korvaajiksi otettiin maksukuljettajia, mukaan lukien Hideki Noda ja Jean-Denis Délétraz, jotka laajalti tunnetaan eräinä 1990-luvun huonoimpina F1-kuljettajina.
Talli elätteli vielä toiveita osallistumisesta kaudelle 1995 ja kuljettajiksi kaavailtiin Eric Hélarya ja Christophe Bouchut'ta. Kun suunniteltu fuusio International Formula 3000 -sarjassa ajavan DAMS-tallin kanssa kariutui Larrousse vetäytyi MM-sarjasta.
Formula 1 -tulokset
* Vuoden 1987 Australian GP:ssä Yannick Dalmas ei saanut pisteitä, koska talli oli ilmoittanut vain yhden auton kilpailuun.
Viikinranta
Viikinranta on länsiosiltaan asuinalueeksi kehittyvä osa-alue Viikin kaupunginosassa, Helsingin koillisessa suurpiirissä. Hallinnollisesti Viikinranta kuuluu Latokartanon peruspiiriin. Alueella asui vuoden 2020 lopussa noin 1 300 henkilöä ja työpaikkoja se tarjosi 387 hengelle (31.12.2017).
Viikinranta on merellinen alue, joka sijaitsee suojaisan Vanhankaupunginselän äärellä Vanhankaupunginkosken itäpuolella. Alueen länsiosassa Viikintien läheistä vanhaa Imatran Voiman teollisuusaluetta rakennetaan asuinalueeksi.
Luonto
pienoiskuva|vasen|[[Pitkospuut Lammassaareen]] Pinta-alaltaan suurimman osan Viikinrannan alueesta muodostaa Viikki-Vanhankaupunginlahden kosteikkovaltainen luonnonsuojelualue, jota pidetään kansainvälisesti merkittävänä lintujen pesimäalueena. Alueella on useita lintutorneja ja ulkoilureittejä. Osa-alueeseen kuuluu saaria, kuten Kuusiluoto sekä Lammassaari, joihin on kävely-yhteys pitkospuita pitkin.
Liikenne
Viikinrannan läpi liikennöi alueen pääkatu Viikintie. Viikintiellä on hyvät yhteydet Helsingin keskustaan, bussit 71 ja 78 läpi päivän. Linja 78(N) kulkee toiseen suuntaan Latokartanoon ja 71 Malmille Pihlajamäen kautta. Viikintietä kulkevat myös poikittaislinjat 57 Munkkiniemestä Latokartanoon ja Kontulaan sekä 506 Myllypurosta Pasilan kautta Meilahteen.
Punainen Mylly
Punainen Mylly oli revyyteatteri, joka toimi Helsingissä vuosina 1946–1965. Teatterin perusti Ossi Elstelä, joka toimi sen johtajana, ohjaajana ja näyttelijänä. Musiikista vastasi usein muun muassa Toivo Kärki ja käsikirjoituksista muun muassa Reino Helismaa. Punainen Mylly toimi monissa eri tiloissa Helsingissä, mutta teki myös kiertueita muualle Suomeen. Teatterin nimi on suomennos kuuluisan pariisilaisen Moulin Rouge -kabareen nimestä.
Punaisen Myllyn esiintyjiin kuuluivat esimerkiksi Olavi Virta, Teijo Joutsela, Armas Jokio, Einari Ketola, Juliska Koka, Kauko Käyhkö, Lulu Paasipuro, Tuukka Soitso, Arttu Suuntala, Henry Theel ja Pentti Viljanen.
Episentrumi
Episentrumi tai episentri on maanjäristyksen keskus maan pinnalla. Varsinainen maanjäristyksen keskus on maanpinnan alapuolinen hyposentrumi, josta energia vapautuu. Episentrumi on siis suoraan hyposentrumin yläpuolella oleva maanpinnan kohta, joka värähtelee voimakkaasti. Episentrumista lähtee pinnassa leviäviä, tuhoa tuottavia pinta-aaltoja.
Episentrumi voidaan paikallistaa analysoimalla kolmen tai useamman aseman seismologisia havaintoja. Kun tiedetään, mihin aikaan maanjäristyksen aiheuttama aalto tuli kullekin asemalle, voidaan laskea sen etäisyys episentrumista, ja näiden kaarten leikkauskohdasta löytyy episentrumi.
William Rothenstein
pienoiskuva|200px|William Rothenstein valokuvassa 1920. William Rothenstein (29. tammikuuta 1872 – 14. helmikuuta 1945) oli brittiläinen taidemaalari, piirtäjä ja taidekirjailija. Hänet tunnetaan parhaiten sotataiteilijana ensimmäisessä ja toisessa maailmansodassa sekä muotokuvataiteilijana. Lontoossa sijaitsevassa National Portrait Gallery -näyttelyssä on näytteillä yli 200 Rothensteinin tekemää muotokuvaa. Rothenstein oli Royal College of Art -yliopiston rehtori 1920–1935 ja ritaroitiin 1931.
NEØV
NEØV on suomalainen indie rock -yhtye, joka on julkaissut neljä albumia ja esiintynyt lukuisissa eri maissa. Yhtyeessä soittavat veljekset, laulaja-kitaristi ja lauluntekijä-tuottaja Anssi Neuvonen ja rumpali Samuli Neuvonen.
NEØV:in musiikkia on kuvailtu unenomaiseksi indie rockiksi, joka on samanaikaisesti avaraa ja intiimiä. Yhtye on saanut kiitosta erityisesti sävellyksistään ja monimuotoisista instrumentaatioistaan, joissa yhdistyvät intensiiviset rytmit, monikerroksiset kitarat sekä utuiset syntetisaattorit ja lauluosuudet. Yhtye levyttää saksalaiselle Clouds Hill -levymerkille.
Alkuvaiheet
Juankoskelaislähtöiset veljekset Anssi ja Samuli Neuvonen aloittivat yhteisen musisointinsa lapsuudessaan. Muutettuaan Kuopioon he perustivat Neufvoin-yhtyeen yhdessä Ari Aution, Jonas Ursinin ja Aaro Sariolan kanssa. Neufvoin soitti ensimmäisen keikkansa tammikuussa 2008 Rubik-yhtyeen lämmittelijänä. Neufvoinin ensimmäiset viralliset studiojulkaisut Robokop EP (2009) ja Fake Musket EP (2010) saivat osakseen positiivisia arvioita ja niiden painokset myytiin loppuun. Helsingin Sanomat, YleX ja Rumba valitsivat yhtyeen lupaavimpien artistien listoille. Keväällä 2011 Neufvoin esiintyi SPOT Festival -tapahtumassa Tanskassa.
Yhtyeen keulahahmo Anssi Neuvonen on kertonut haastatteluissa, että yhtyeen varhainen nimi Neufvoin oli heidän sukulaistensa sukunimi 1800-luvulla Laatokan Karjalassa.
Keväällä 2012 Neufvoinin kokoonpano muuttui, kun Aaro Sariola jätti yhtyeen ja trumpetisti Antti Hevosmaa liittyi yhtyeeseen. Vuoden 2012 kiertueellaan Neufvoin esiintyi Suomen lisäksi Kanadassa, Ranskassa ja Saksassa. Syyskuussa 2012 yhtye ilmoitti vaihtavansa nimensä muotoon NEØV ja teki levytyssopimuksen Fullsteam Recordsin kanssa.
Vuonna 2012 yhtye aloitti järjestämään Kuopiossa omaa festivaaliaan Gramofon Festiä.
Orange Morning
thumb|NEØV esiintymässä vuonna 2013. NEØV:in debyyttialbumi Orange Morning ilmestyi helmikuussa 2013. Albumi sai osakseen positiivisia arvioita Suomessa ja ulkomailla. Suen toimittajat valitsivat albumin vuoden 2013 parhaiden kotimaisten albumien joukkoon. Saksalainen musiikkisivusto NBHAP katsoi NEØV:in olevan ”yksi kaikkein lupaavimmista skandinavialaisista yhtyeistä”.
Anssi Neuvonen kirjoitti suurimman osan Orange Morningin kappaleista eri puolilla Eurooppaa ja Pohjois-Amerikkaa. Osa albumin kappaleista on kirjoitettu yhteistyössä Samuli Neuvosen kanssa.
Dominique
thumb|NEØV The Lexington -klubilla Lontoossa syyskuussa 2014. NEØV:in toisen albumin ensimmäiset singlet "Laketown" ja "The Rain People" ilmestyivät vuonna 2014. Singlejulkaisujen tiimoilta yhtye esiintyi Iso-Britanniassa ja Saksassa. Merkittävät kansainväliset musiikkijulkaisut Q (lehti) ja Rolling Stone nostivat yhtyeen esiin.
NEØV:in toinen albumi Dominique ilmestyi helmikuussa 2015. Keulahahmo Anssi Neuvoselle Dominique oli ensimmäinen julkaisu tuottajana. Albumi sai osakseen positiivisia arvioita Suomessa ja ulkomailla. Rumba katsoi, että kyseessä on ”yksi vuoden parhaista pop- ja rockalbumeista”. Levynjulkaisukiertueellaan NEØV esiintyi Suomen lisäksi Alankomaissa, Latviassa, Ranskassa, Ruotsissa, Saksassa ja Sveitsissä.
Savon Sanomien ja Nordic Playlistin haastatteluissa Anssi Neuvonen sanoi, että Dominiquen kantava teema on rakkaus.
Haastatteluissa yhtyeen keulahahmo Anssi Neuvonen on kertonut, ettei yhtyeen nimi NEØV tarkoita mitään. Hänen mukaansa NEØV on sanana ”abstrakti”, ”tajunnanvirtaa” ja ”yhtä absurdia kuin elämä”. Neuvonen sanoi saksalaiselle musiikkisivustolle, että yhtyeen nimi on kytköksissä hänen ja veljensä sukunimeen. Samanaikaisesti hän katsoi NEØV:in olevan sanana ”neutraali" ja "symboloivan heidän musiikkiaan".
Volant
pienoiskuva|[[Anssi Neuvonen esiintymässä Monarch-klubilla Berliinissä maaliskuussa 2019.]] Vuonna 2017 yhtyeen kokoonpano muuttui kolmihenkiseksi Jonas Ursinin ja Antti Hevosmaan jäädessä pois yhtyeestä. Keväällä 2018 NEØV esiintyi Tallinn Music Week -festivaaleilla ja loppuunmyydyllä klubikeikalla Berliinissä esittäen kappaleita kolmannelta albumiltaan.
Kesäkuussa 2018 yhtye ilmoitti solmineensa levytyssopimuksen saksalaisen Clouds Hill -levy-yhtiön kanssa. Ensimmäinen single "Elysion" yhtyeen kolmannelta albumilta Volant ilmestyi 31. elokuuta 2018 keräten runsaasti radiosoittoa saksankielisessä Euroopassa. Myös seuraavat singlet "Person I Used To Be", "Lost In Time" ja "Brothers" saivat osakseen mediahuomiota Suomessa ja Keski-Euroopassa. Syksyn 2018 Reeperbahn Festivalilla NEØV esiintyi kahden päivän aikana viisi kertaa, muun muassa loppuunmyydyllä Molotow-keikalla.
NEØV julkaisi kolmannen albuminsa Volant helmikuussa 2019. Pitkän julkaisukiertueen aikana yhtye keikkaili Suomessa, Tanskassa, Tšekissä ja Saksassa, missä yhtye esiintyi myös televisiossa. Volant keräsi positiivisia arvioita eri puolilla Eurooppaa. Suomen Kuvalehti kiinnitti huomiota yhtyeen biisinkirjoitustaitoihin ja piti yhtyeen musiikkia "tähän aikaan erottamattomasti kuuluvien uhon ja pöhinän vastakohtana". Saksalainen Bedroomdisco antoi levylle täydet viisi tähteä, ja IndieBerlin kehui yhtyeen Berliinin-esiintymistä. Tanskalainen Regnsky-musiikkisivusto kirjoitti yhtyeen olevan Suomen suurin senhetkinen indiepop-nimi ja vertasi yhtyeen solistia Anssi Neuvosta Silta-sarjan tunnuskappaleen esittävän The Choir Of Young Believersin Jannis Makrigiannikseen.
Haastatteluissa Anssi Neuvonen on kertonut albumin käsittelevän ajan kulumista, ihmissuhteita, ystävyyttä, veljeyttä, itsepetosta ja syyllisyyttä.
Neljäs albumi
Marraskuussa 2019 NEØV ilmoitti verkkosivuillaan pitkäaikaisen basistin Ari Aution jättävän yhtyeen. Samassa päivityksessä kerrottiin, että Anssi ja Samuli Neuvonen tekevät uutta NEØV-albumia Hampurissa ja yhtye tulee jatkamaan keikkailua uudella livekokoonpanolla. Tammikuussa 2021 NEØV julkaisi neljännen albuminsa Picture Of A Good Life.
Pystytaivuttajat
Pystytaivuttajat (Cryptodira) on kilpikonniin kuuluva alalahko. Toisin kuin sivutaivuttajat, pystytaivuttajat vetävät kaulansa suoraan suojakilpensä sisään.
Franz Liszt
Franz (Ferenc) Liszt [] (22. lokakuuta 1811 Doborján, Sopron, Unkarin kuningaskunta – 31. heinäkuuta 1886 Bayreuth, Baijerin kuningaskunta, Saksan keisarikunta) oli unkarilainen säveltäjä ja pianovirtuoosi. Hän on 1800-luvun taidemusiikin keskeisimpiä hahmoja.
Liszt kehitti merkittävästi pianonsoiton tekniikkaa ja vaikutti esiintymiskäytäntöihin. Säveltäjänä hän oli uudistuksellinen, ja hän loi sävelrunon teostyypin sekä teoksiin syklisen rakenteen. Lisztin tunnetuimpia sävellyksiä ovat h-molli-sonaatti, kaksi pianokonserttoa, kansanmusiikkiin perustuvat unkarilaiset rapsodiat, pianoteokset Années de pèlerinage (”Vaellusvuodet”) ja transsendentaaliset etydit, Faust- ja Dante-sinfoniat sekä lukuisat sävelrunot, joista tunnetuin lienee ”Les Préludes”. Liszt sovitti teoksia pianolle, kuten Beethovenin sinfoniat ja Schubertin liedejä, sekä sävelsi urku- ja kuoromusiikkia.
Lisztin hyvin laajasta sävellystuotannosta vain suhteellisen pientä osaa esitetään säännöllisesti konserteissa. Useissa Lisztin pianoteoksissa ilmenee hänen huippuun kehitetty soittotekniikkansa. Toisaalta hän sävelsi myös helpompia kappaleita, joiden esittäminen onnistuu muiltakin kuin ammattilaisilta. Tunnetuimmat Lisztin työt edustavat varsin selkeää romantiikkaa, joskin tietty omaleimaisuus on niissä aina läsnä. Osa Lisztin töistä liittyy myös unkarilaiseen nationalismiin.
Liszt oli pioneeri temaattiseksi muunnokseksi kutsutussa tekniikassa. Se oli teemaa kehittävä sävellystekniikka, joka perustui perinteisempään variaatiotekniikkaan sekä Wagnerin usein käyttämään johtoaiheeseen (Leitmotif). Liszt olikin ainoa aikalainen, jonka vaikutuksen Wagner myönsi omaan musiikkiinsa. Lisztin sävellystyyliä arvosteltiin jyrkästi hänen elinaikanaan – ongelmana pidettiin erityisesti Lisztin uudenlaista soinnutusta ja uudenlaisia sointukulkuja –, mutta 1900-luvulla se on hyväksytty laajalti.
Viimeisinä vuosinaan Liszt ei keskittynyt enää niinkään taituritekniikkaan vaan kokeellisiin harmonioihin. Jotkin Lisztin myöhemmät teokset, kuten Bagatelli ilman sävellajia, ennakoivat myöhempää atonaalisuutta. Lisztiä on pidetty myös impressionismin ennakoijana. Esimerkkinä tästä on Années de pèlerinagen kappale ”Les jeux d’eaux à la Villa d’Este”. Lisztin ainakin vuoteen 1885 asti työstämä tutkimus modernista harmoniasta ei kuitenkaan valmistunut koskaan ja sen käsikirjoituksetkin katosivat.
Lisztin uran pianistina on nähty antaneen mallin häntä seuranneille esiintyville taiteilijoille. Hänen sanotaan aloittaneen konsertit, joissa kuullaan vain pianomusiikkia: aiemmin konserteissa oli mukana aina myös lauluja tai kamarimusiikkia. Näin Liszt nosti pianon asemaa soitinten joukossa. Lisäksi Lisztin on väitetty olleen ensimmäinen soolopianisti, joka soitti koko laajan ohjelmansa ulkomuistista. Hänen tapansa asettaa flyygeli tietyssä kulmassa yleisöön kansi auki jäi pysyväksi. Lisztin kyky lukea musiikkia nuoteista ja soittaa monimutkaisetkin kappaleet lähes välittömästi oli hämmästyttävä. Hän soitti Edvard Griegin pianokonserton ensi näkemältä (prima vista) Griegin pikaisesti esiteltyä teoksen Lisztille heidän tavatessaan. Grieg oli kieltäytynyt soittamasta teostaan Lisztille pyynnöstä huolimatta, koska ei ollut harjoitellut sitä mielestään riittävästi. Lisztin kerrotaan sanoneen, että voi näyttää kuulijoille, ettei hänkään ole sitä harjoitellut. Soittaessaan Liszt esitti Griegille huomioita teoksesta.
Lisztiä on luonnehdittu Paganinin jälkeen ensimmäiseksi todelliseksi musiikin megatähdeksi, joka sai yleisöjoukot pauloihinsa ja erityisesti naiskuulijat haltioitumaan. Esitysten jälkeen kuulijat saattoivat kamppailla pianistin flyygelin kannelle jättämästä vesilasista tai keräillä tämän taiteilijalämpiöön jättämiä sikarintumppeja.
Elämä ja ura
pienoiskuva|[[Henri Lehmann, Franz Liszt, 1839.]]
Nuoruus
Franz (Ferenc) Liszt oli hallintovirkamies Adam Lisztin ja Maria Annan ainoa poika. Heidän kotikaupunkinsa kuului tuolloin Unkariin, joka puolestaan kuului Itävallan keisarikuntaan. Nykyään Raidingina tunnettu kaupunki kuuluu Itävaltaan. Lisztin perhe kuului saksankieliseen vähemmistöön, ja Franz kävi myös saksankielisen koulun. Hän ei oppinut unkaria lainkaan nuoruudessaan vaan opiskeli sitä jonkin verran vasta aikuisena. Ranskasta tuli Lisztin pääasiallinen kieli aikuisiällä. Hänen kansalaisuutensa on näistä syistä herättänyt jonkin verran arvelua, mutta hän itse tunsi itsensä vahvasti unkarilaiseksi ja sisällytti unkarilaista musiikkia useisiin teoksiinsa.
Varhaislapsuudessa Liszt sairasteli paljon. Franz selvisi, ja pian hänen musikaalinen isä huomasi poikansa lahjakkuuden. Franz sai ensimmäisen pianotuntinsa isältään kuuden vuoden ikäisenä. Lahjakkuus ilmeni erityisesti pojan improvisointitaitona. Sokea huilisti paroni Braun ehdotti vuonna 1820, että 9-vuotias Franz pitäisi konsertin Ödenburgin kaupungissa. Idea toteutettiin ja Franz esitti Ferdinand Riesin Es-duuri-konserton niin taitavasti, että päätettiin järjestää heti toinenkin konsertti. Isä alkoi toimia Franzin managerina ja erosi virastaan. Hän oli päättänyt esitellä pojan Unkariin tuolloin kuuluneen Esterházyn alueen musiikkiyleisölle ihmelapsena. Liszt herätti hämmästystä taidoillaan. Nuorena alkanut pianistin ura teki kuitenkin hallaa Lisztin muulle opiskelulle, ja myöhemmin hän valitti kärsineensä tästä.
Opiskelu Wienissä ja Pariisissa
Vuonna 1821 Lisztin perhe muutti Wieniin, koska vanhemmat halusivat tarjota lapselleen parasta mahdollista musiikinopetusta. Aikansa parhaana pianistina pidetty Carl Czerny antoi Franzille pianonsoiton oppitunteja ja 72-vuotias Antonio Salieri säveltämisessä. Vuonna 1823 perhe jatkoi matkaa Pariisiin, jossa Franzin oli tarkoitus opiskella musiikkia Pariisin konservatoriossa. Häntä ei kuitenkaan otettu oppilaitokseen, koska hän ei ollut ranskalainen. Pettymys oli aluksi suuri, mutta Liszt jatkoi opintoja akateemisen maailman ulkopuolella ja opiskeli säveltämistä Ferdinando Paerin ja Antonín Reichan johdolla. Suosituskirjeet Unkarista ja Wienistä avasivat ovet Ranskan yläluokan salonkeihin. Nuoresta virtuoosista puhuttiin paljon, ja hänestä tuli yhä tunnetumpi Ranskan ja Englannin halki tehtyjen konserttimatkojen myötä. Samoihin aikoihin Liszt kiinnostui ensimmäistä kertaa kovasti uskonnosta ja haaveili jopa papiksi ryhtymisestä. Isän vaikutuksesta hän luopui tästä haaveesta.
Isän kuoleman jälkeen
Kesken Bolognan-konserttimatkana isä sairastui ja kuoli kolme päivää myöhemmin. Nyt 16-vuotias Liszt joutui tulemaan toimeen omin neuvoin. Hän palasi Pariisiin ja alkoi antaa pianotunteja. Näihin aikoihin hän rakastui ylhäiseen sukuun kuuluneeseen oppilaaseensa Caroline de Saint-Cricqiin. Tytön isä ei kuitenkaan sallinut liittoa Lisztin alhaisen syntyperän vuoksi. Tämä tapahtuma jätti Lisztin murheelliseksi, ja hän alkoi haaveilla uudelleen papin urasta. Liszt lopetti pianotuntien antamisen ja katosi kuukausiksi. Liszt kuitenkin toipui kriisistään ja alkoi nyt tarmokkaasti opiskella kohentaakseen sivistystään. Hän luki omatoimisesti kaikenlaisia kirjoja, joita onnistui saamaan.
Liszt tapaa muita säveltäjiä
Vuonna 1831 Liszt kuuli Niccolò Paganinin soittoa, kun tämä esiintyi Pariisissa. Liszt oli syvästi vaikuttunut Paganin taidoista ja hänen hahmostaan. Lisztin mielessä syntyi ajatus, että hän voisi saavuttaa pianolla samanlaisen taituruuden kuin Paganini viululla. Lisäksi hän arveli voivansa komeana salonkileijonana tulla yhtä vetoavaksi hahmoksi — pianon Paganiniksi. Liszt alkoi harjoitella entistä uutterammin, usein kymmenen tuntia päivässä.
Ranskan salonkikulttuuriin Liszt suhtautui ristiriitaisin tuntein. Vaikka hän viihtyi salongeissa hyvin, salonkielämän pinnallisuus herätti hänessä myös halveksuntaa ja inhoa. Liszt tapasi monia aikansa muista suurista säveltäjistä. Näihin kuuluivat Frederic Chopin, Hector Berlioz, Robert Schumann, Richard Wagner sekä Niccolò Paganini. Schumannin kotiin Liszt oli niin tervetullut, että kävi siellä usein kutsumattakin. Liszt omaksui monesta tunnetun säveltäjän tapaamisesta musiikkiinsa jotain. Paganinin vaikutuksesta syntyi halu soittaa pianoa virtuoosimaisen sulavasti, Chopin toi runollisempia sävyjä soittoon ja sävellyksiin, ja Berlioz taas orkesterimusiikin nerona oli Lisztin suuri esikuva. Wagnerin ystävä hän oli tämän elämän loppuun asti, ja tämä meni naimisiin Lisztin tyttären Cosiman kanssa. Säveltäjien lisäksi Liszt tapasi kuuluisia kirjailijoita kuten Heinrich Heinen, H. C. Andersenin ja Charles Baudelairen, joka omisti runonsa ”Le thyrse” Lisztille.
Rakkaussuhteet
Vuonna 1833 Liszt tapasi Marie Catherine Sophie de Flavignyn (Marie d’Agoult). He saivat kaksi tytärtä ja yhden pojan. Aviottomasta suhteesta ei tullut kuitenkaan kovin onnellista, ja he erosivat myöhemmin. Yhtenä syynä suhteen epäonnistumiseen oli Lisztin halu kiertää Eurooppaa esiintyvänä pianistina.
Vuonna 1847 Liszt tapasi ruhtinatar Karoline zu Sayn-Wittgensteinin. Hänen kanssaan Lisztillä oli kuolemaansa asti kestänyt rakkaussuhde. Avioliittohanke kuitenkin kariutui, sillä prinsessa oli ollut aikaisemmin naimisissa ja hänen entinen miehensä oli vielä elossa. Siksi katolinen kirkko ei hyväksynyt avioliittoa. Lisztille avioliiton epäonnistuminen oli kova isku. Prinsessa oli kirjailija, joka tunnettiin äärimmilleen venytetystä tyylistään. Eräs hänen teoksistaan julkaistiin 16-osaisena, jonka jokaisessa osassa oli 1600 sivua. Liszt omaksui vaikutteita tästä tyylistä kirjoittaessaan myöhemmin Chopinin elämäkerran ja mustalaismusiikkia käsitelleen teoksen.
Loppuelämä
pienoiskuva|[[Félix Nadarin kuva Lisztistä vuodelta 1884.]] Liszt lopetti julkiset pianoesiintymisensä vuonna 1848 ja asettui Saksan Weimariin aina vuoteen 1861 asti. Tänä aikana hän toimi paikallisen hoviorkesterin kapellimestarina ja antoi pianotunteja pianisteille, kuten myöhemmin suureen maineeseen nousseelle Hans von Bülowille, joka avioitui Lisztin tyttären kanssa. Tuona aikana Liszt sävelsi myös keskeiset teoksensa orkesterille ja kuorolle.
Vuonna 1861 Liszt vetäytyi Roomaan. Hän liittyi fransiskaaneihin vuonna 1865 ja työskenteli yhä enemmän musiikinopettajana. Ystävyyssuhde Wagneriin joutui koetukselle, kun Lisztin tytär Cosima jätti häntä kaltoin kohdelleen pianisti-Bülowin ja meni naimisiin Wagnerin kanssa. Hartaana katolilaisena Lisztillä ei ollut aina helppoa vallankumouksellisen Wagnerin ystävänä, mutta hän jatkoi säveltäjän musiikin puolustamista ja kävi säännöllisesti Bayreuthin festivaaleilla, joilla esitettiin Wagnerin oopperoita. Wagnerin vaikutuksesta etenkin Lisztin myöhemmät pianosävellykset eivät enää rakentuneet soittajan virtuositeetin varaan, vaan ne olivat tyyliltään yksinkertaisempia.
Loppukautena Liszt laati suuria uskonnollisia kuoroteoksia, joihin kuuluvat esimerkiksi Missa Solemnis (1855), Legende von der heiligen Elisabeth (1862) sekä Kristus-Oratorio (1866). Vuodesta 1876 alkaen Liszt opetti joka vuosi muutaman kuukauden ajan Budapestin konservatoriossa, jonka johtajana hän toimi.
Franz Liszt kuoli Bayreuthissa heinäkuun 31. päivänä vuonna 1886 keuhkokuumeeseen, jonka hän oli saanut Bayreuthin festivaaleilla. Liszt haudattiin Bayreuthin hautausmaalle.
Pianoteokset
Lisztin arvostetuimpia töitä hänen elinaikanaan olivat aikaisempien säveltäjien teosten sovitukset pianolle. Tunnetuimpia sovituksista ovat Beethovenin sinfoniat ja Schubertin liedit. Beethovenin sinfonioista ovat tehneet sovituksia pianolle muutkin, mutta Lisztin versiot ovat säilyneet selvästi suosituimpina. Ne ovat kuitenkin vaikeita esitettäviä. Beethoven itse on sovittanut osan seitsemättä sinfoniaansa pianolle. Sovitusta tutkimalla voi havaita, että Beethoven ei itse ollut tässä työssä yhtä tunnollinen kuin Liszt, joka pyrki sisällyttämään sovituksiin mahdollisimman paljon orkesteriteoksen ominaisuuksia. Orkesteriteosten sovittajana Lisztistä tuli esikuva monille myöhemmille säveltäjä-pianisteille.
Sinfoninen runo
Lisztiä pidetään yleisesti sävelrunon eli sinfonisen runon keksijänä. Lisztin orkesteriteoksien myötä sinfoninen runo vakiintui omaksi musiikkilajikseen. Sävelrunot ovat yksiosaisia tai yhtenäisiä orkesteriteoksia, jotka perustuvat usein johonkin ohjelmalliseen aiheeseen. Lisztin oma inspiraatio tuli klassisesta kirjallisuudesta. Tunnetuimpina esimerkkeinä Lamartinen innoittama teos Les Préludes sekä Victor Hugon samannimiseen runoon perustuva Ce qu'on entend sur la montagne. Hänen muut sävelrunonsa perustuivat mm. lordi Byronin sekä Goethen ja Danten töihin. Sävelrunot heijastavat ajatusta ”tulevaisuuden musiikista”. Tässä ideaalissa musiikkitaide ja kirjallisuus liittyvät yhteen muodostaen synteesin. Vaikka sinfoniset runot ovat arvostettuja, ne olivat aikoinaan kiistanalaisia joidenkin kriitikoiden suosiessa ”absoluuttista musiikkia”. Lisztin orkesteriteosten ohjelmallisuuden voidaan arvella saaneen vaikutteita ainakin Berliozilta.
Muut orkesteriteokset
Edellä mainittujen sävelrunojen ohella Lisztin orkesteriteoksista tunnetuimpia ovat kaksi pianokonserttoa sekä Faust- ja Dante-sinfoniat. Useiden pianoteosten tapaan nämä orkesteriteokset olivat rakenteeltaan vapaamuotoisia ja syklisiä. Faust-sinfonia on kahdesta tunnetumpi. Se koostuu kolmesta hyvin pitkästä, lähes puoli tuntia kestävästä osasta, ja viimeisen osan lopussa on myös kuoro-osuus. Sinfonian ensimmäinen osa kuvaa Faustin hahmoa, toinen hänen rakastettuaan ja kolmas paholaista.
Suomen presidentinvaali 1962
Suomen presidentinvaalin 1962 voitti ensimmäisellä äänestyskierroksella Maalaisliiton, Suomen Kansanpuolueen enemmistön ja Ruotsalaisen Kansanpuolueen vähemmistön sekä joidenkin muiden valitsijamiesvaaleihin asettama ehdokas, tasavallan presidentti Urho Kekkonen.
Franz Liszt
Lisztin pianokonsertot
pienoiskuva|Liszt pianon ääressä. Lisztin kaksi omaperäistä pianokonserttoa uudistivat konserton rakennetta. Aikalaisissa herätti myös ihmetystä ensimmäisen piano­konserton triangeli, jonka käyttö taidemusiikissa oli tällöin uutta. Konsertot kestävät noin 20 minuuttia ja ovat poikkeuksellisen lyhyitä. Niissä on neljä osaa, joiden välillä ei juuri ole taukoja.
Ensimmäisessä konsertossa on muutamia teemoja jotka toistuvat kaikissa osissa. Teemat asetetaan välillä hyvin erilaisiin konteksteihin. Toisen osan alussa oleva rauhallinen teema tulee neljännen osan alussa uudestaan marssina.
Toinen konsertto keskittyy enemmän yhden pääteeman ympärille. Teema toistuu usein. Suuren vaihtelevuuden takia konserttojen rakenne on varsin fragmentaarinen. Tunnelmat ja dynamiikan asteet vaihtelevat alati. Pianon osuus on molemmissa konsertoissa varsin hallitseva ja orkesteria käytetään hillitysti. Usein vain yksi tai muutama soitin soittaa tovin ajan pianon kanssa. Varsinaisia kadensseja ei ole. Vuonna 1961 taltioitu Svjatoslav Richterin (piano), Kirill Kondrašinin (kapellimestari) ja Lontoon sinfoniaorkesterin levytys pianokonsertoista on erityisen hyvin tunnettu. Ilmestyessään se erottui aiemmista teoksen äänityksistä, koska siinä oli otettu teoksen dynamiikka tarkasti huomioon.
Suomen presidentinvaali 1962
Tausta
Maalaisliitto, erityisesti sen niin sanottu K-linja ja pää-äänenkannattaja Maakansa, aloitti välittömästi ankaran hyökkäyksen, osittain myös Honkaa itseään, mutta ennen kaikkea hänen taakseen ryhmittynyttä puoluerintamaa vastaan sanoen Hongan valinnan presidentiksi vaarantavan Suomen ja Neuvostoliiton suhteet. Myös Neuvostoliiton lehdistö leimasi Hongan "Paasikiven-Kekkosen linjan vastustajiksi" nimittämiensä Väinö Tannerin, Väinö Leskisen, Tuure Junnilan ja Veikko Vennamon sätkynukeksi. Toisaalta Honka-liitto ei ollut lainkaan niin yhtenäinen kuin sen johtomiehet pyrkivät osoittamaan. Suurelle osalle SDP:n kannattajia oli erittäin vaikeaa hyväksyä äärioikeistolaiseksi miellettyä Honkaa puolueen ehdokkaaksi ja liitto hajotti myös Kokoomuksen, Pientalonpoikien Puolueen ja molempien kansanpuolueiden rivit. Honkaa tukivatkin avoimesti lähinnä näiden puolueiden oikean laidan kannattajat.
Franz Liszt
Kristus-oratorio
Vuosina 1862-1866 valmistunut Kristus-oratorio on Antti Häyrysen mukaan ”1800-luvun hengellisen musiikin vaietuimpia mestariteoksia.” Siinä säveltäjä käsittelee Jeesuksen elämänkaarta pikemminkin jättimäisen sinfonisen runoelman muodossa kuin totunnaisempana aarioiden ja kuorojen kavalkadina. Teoksen ensimmäinen osa on viisiosainen jouluoratorio. Toisen osan aihe on Vapahtajan ilmestyminen maailmalle loppiaisena; kolmas osa käsittelee Kristuksen kärsimystä ja ylösnousemusta.
Leslie Howardin kokonaislevytys
Vain yksi pianisti, australialainen Leslie Howard, on levyttänyt Lisztin koko pianotuotannon. Hanke kesti 15 vuotta, ja lopputuloksena julkaistiin 95 CD-levyä. Guinnessin ennätyskirjan mukaan se on musiikin historian suurin äänitysprojekti. Howard sai Gramophone-lehdeltä Grand Prix du Disque -palkinnon sekä kunnianosoituksen Unkarin valtiolta. Hankkeeseen sisältyi monia teoksia, joita ei ollut aikaisemmin äänitetty, sekä käsikirjoituksiin perustuneita julkaisemattomia teoksia, joita ei ollut soitettu Lisztin ajan jälkeen.
Suomen presidentinvaali 1962
Tausta
Eräät historioitsijat, etunenässä Hannu Rautkallio, ovat katsoneet Neuvostoliiton nootin tähdänneen nimenomaan Honka-liiton kaatamiseen ja olleen jopa Urho Kekkosen tilaama, toiset taas − mm. Max Jakobson ja Alpo Rusi − ovat pitäneet sitä osana ns. kylmän sodan ajan suurvaltapolitiikkaa erityisesti tuolloisen Berliinin kriisin vuoksi. Taustalla on nähty myös valtataistelu Neuvostoliiton johdossa sekä Neuvostoliiton ja Kiinan välisten suhteiden kiristyminen. Nootin todelliset vaikuttimet ja sen mahdolliset kytkennät Suomen presidentinvaaliin ovat edelleen hämärän peitossa.
Franz Liszt
Ooppera
Lisztin laajaan tuotantoon kuuluu listassa mainittujen teoslajien lisäksi myös lauluja. Yllä on lueteteltu vain pieni osa kunkin teoslajin töistä.
Suomen presidentinvaali 1962
Valitsijamiesten vaalit
Valitsijamiesten vaalit käytiin 15.–16. tammikuuta.
Valitsijamiesten suorittama vaali
Yhden äänen poikkeama Aition ja Paasion äänimäärissä johtui siitä, että Aition valitsijamies Matti Koivunen äänesti vahingossa Paasiota.
Janne Mahlakaarto
Janne Mahlakaarto (s. 19. elokuuta 1981 Oulu) on entinen suomalainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Nykyisin Mahlakaarto toimii OLS:n junioripäällikkönä.
Kausilla 2008 ja 2007 Mahlakaarto edusti Valkeakosken Hakaa, 2006 Kuopion Palloseuraa ja 2005 Rovaniemen Palloseuraa. Hän pelasi yhteensä 84 Veikkausliiga-ottelua, joissa teki seitsemän maalia.
Dietyyliaminorikkitrifluoridi
Dietyyliaminorikkitrifluoridi eli DAST (C4H10F3NS) on orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään pääasiallisesti orgaanisessa synteesissä fluoraavana reagenssina. Dietyyliaminorikkitrifluoridi on väritöntä tai kellertävää nestettä.
Valmistus ja käyttö
Dietyyliaminorikkitrifluoridin kehittivät DuPontin tutkijat 1970-luvun puolivälissä. Yhdistettä valmistetaan dietyyliaminotrimetyylisilaanin ja rikkitetrafluoridin välisellä reaktiolla.
Dietyyliaminorikkifluoridia käytetään fluoraavana reagenssina. Se reagoi huoneenlämpötilassa alkoholien kanssa muodostaen alkyylifluorideja. Tätä reaktiota käytetään hyväksi valmistettaessa fluorisokereita. Fluorisokereita voidaan valmistaa dietyyliaminorikkitrifluoridin avulla fenyylitiosokereista. Reaktiossa voidaan käyttää myös dietyyliaminorikkitrifluoridin ja N-bromisukkinimidin seosta. Yhdiste reagoi myös aldehydien ja ketonien kanssa muodostaen difluorideja. Aldehydit reagoivat huoneenlämpötilassa, mutta ketonit vaativat lämmitystä. Dietyyliaminorikkitrifluoridi reagoi myös karboksyylihappojen kanssa, jolloin tuotteina muodostuu happofluorideja eli asyylifluorideja.
Dynaaminen sivistysyliopisto
Dynaaminen sivistysyliopisto: Sata puhetta ja kirjoitusta vuosilta 1987–2010 on Ilkka Niiniluodon vuonna 2011 ilmestynyt kirjoituskokoelma.
Jermak Angarsk
150px|left|thumb|Jermak Angarskin aikaisempi logo. Jermak Angarsk on venäläinen jääkiekkoseura, joka on kotoisin Angarskista, Irkutskin alueelta. Seura pelaa Venäjän toisella sarjatasolla VHL:ssä. Seura tekee yhteistyötä KHL:ssä pelaavan Admiral Vladivostokin kanssa.
Historia
Seura perustettiin vuonna 1958 nimellä Trud Angarsk. Vuonna 1964 joukkue sai nykyisen nimen.
Joukkueenjohto
Lähde: EliteProspects
Koos Kombuis
thumb|Koos Kombuis Koos Kombuis (alun perin André le Roux du Toit, s. 5. marraskuuta 1954 Kapkaupunki) on eteläafrikkalainen muusikko ja säveltäjä, joka tuli tunnetuksi yhtenä apartheid-järjestelmää vastustaneista Voëlvry-ryhmän muusikoista 1980-luvulla. Ryhmän tarkoituksena oli "vapauttaa afrikaanit historiansa kahleista". Ryhmän sanoitukset olivat hyvin kantaa ottavia ja sisälsivät raskasta arvostelua maan poliittista järjestelmää ja hallitsevaa Kansallispuoluetta kohtaa:
Kombuis on Etelä-Afrikassa tärkeä kulttuurivaikuttaja ja afrikaaneri-rockmusiikin keskeisiä hahmoja. Kombuis on kertonut keskeisiksi musiikillisiksi vaikutteikseen Bob Dylanin, Neil Youngin sekä Beatles-yhtyeen George Harrisonin  ja John Lennonin. Kombuis esiintyy usein vain säestäen itseään kitaralla, mutta esiintyy joskus Die Warmblankes-yhtyeen kanssa. Hänen tunnetuimpiin lauluihinsa kuuluu Lisa se Klavier (Lisan piano).
Metod Pirih
pienoiskuva|Metod Pirih vuonna 2016. Metod Pirih (9. toukokuuta 1936 – 23. maaliskuuta 2021) oli slovenialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 29. kesäkuuta 1963 ja nimitettiin Koperin hiippakunnan koadjuuttoripiispaksi 25. maaliskuuta 1985. Piispaksi vihkiminen seurasi 27. toukokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Janez Jenko, jota avustivat Alojzij Šuštar ja Franc Kramberger.
Hyundai Palisade
Hyundai Palisade on Hyundain vuodesta 2018 lähtien valmistama suurikokoinen crossover-tyyppinen automalli, joka korvasi Hyundai Santa Fe XL:n. Se jakaa suuren osan tekniikastaan Kia Telluriden kanssa.