cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
AMOS-kranaatinheitinjärjestelmä
Liikkuvan kranaatinheittimistön variaatiot maailmalla
Ruotsi on tilannut Patrialta ja BAE Systems Hägglundsilta kaksi AMOS-prototyyppiä. Tilaus sisältää kehitystyön, valmistuksen ja mahdolliset maa- ja meriversioiden sarjatoimitukset. Kaupan arvo on noin 55 miljoonaa euroa ja toimitukset aloitetaan mahdollisesti vuonna 2011.
Maavoimat hankkii 18 Amos-kranaatinheitinpanssariajoneuvoa tykötarpeineen ja koulutuksineen.
Nurkkajussi
Nurkkajussi on leikki, jota leikitään rakennuksen ympäri juosten ja hiipien. Leikissä vaaditaan paitsi juoksunopeutta myös tarkkaavaisuutta ja oikeaa ajoitusta.
Leikin alku ja kulku
Leikkialueeksi käy mikä tahansa rakennus, jonka seinustoilla on riittävästi vapaata tilaa ja mahdollista liikkua. Leikin alkaessa valitaan yksi leikkijöistä nurkkajussiksi.
Leikki alkaa, kun nurkkajussi antaa lähtömerkin ja alkaa laskea otsa seinää vasten kymmeneen. Lähtömerkin saatuaan muut leikkijät alkavat juosta rakennuksen ympäri johonkin talon lähipiiloihin.
Mega Man: Fully Charged
Mega Man: Fully Charged on syksyllä 2018 alkanut animaatiosarja perustuen Capcomin Mega Man -videopelihahmoon.
Nurkkajussi
Leikin alku ja kulku
Nurkkajussi lähtee kiertämään taloa laskettuaan kymmeneen. Nurkkajussi voi halutessaan palata myös takaisin päin.
Pienen rakennuksen ympärillä Nurkkajussia voidaan leikkiä myös siten, että Nurkkajussi kiertää ympäri rakennusta toiseen suuntaan ja pelaajat toiseen. Kun Nurkkajussi tulee vastaan, pelaajat jähmettyvät. Nurkkajussi polttaa pois pelistä henkilöt, joiden ehti nähdä liikkuvan.
Viestittäminen
Viestittämiseksi sanotaan sitä, kun leikistä poistettu leikkijä antaa muille leikkijöille merkkejä nurkkajussin liikkeistä. Viestittäminen on leikissä kielletty.
Lemun kirkko
thumb|right|250px|Lemun kirkko, sankarihaudat Muistomerkin suunnitellut arkkitehti [[Elsi Borg]] thumb|right|250px|Lemun vanhan kirkon muistokivi. Lemun kirkko (ruots. Lemo kyrka) on Lemussa nykyisen Maskun kunnan alueella sijaitseva keskiajalla rakennettu Pyhälle Olaville pyhitetty harmaakivikirkko. Se on rakennettu Markus Hiekkasen mukaan melko varmasti vuosien 1460 ja 1480 välissä. Lemun seurakunnan itsenäistyttyä Nousiaisista viimeistään vuonna 1404 omaksi hallinto- ja kirkkopitäjäkseen, Nousiaisten piispankirkon korvaajaksi pystytettiin Lemuun myös oma pyhäkkö. Kirkko ympäristöineen on luokiteltu valtakunnallisesti merkittäväksi rakennetuksi kulttuuriympäristöksi.
Historia
Lemu kuului aina 1300-luvun puoliväliin asti Nousiaisten seurakuntaan. Tätä ennen Lemussa on jo ollut oma kirkkorakennus. Nykyisenkin kirkon sijaintipaikalle, Toijaisten mäelle, pystytettiin ensin pieni puinen kappelikirkko ilmeisesti jo 1200-luvulla. Tältä ajalta ovat myös peräisin kirkon vanha krusifiksi ja kastemalja. 1300-luvulla valmistui pieni kivinen kappeli, joka muodostaa nykyisen kirkon satulakattoisen sakastin. Sen viereen pystytettiin nykyinen kirkko vuosien 1460 ja 1480 välissä. Nuorin keskiajalla valmistuneista osista on ilmeisesti pohjoissivun viistokattoinen sakasti 1500-luvulta. Kirkon eteläpuolella levittäytyvä vanha hautausmaa on ympäröity kivi-ja kuusiaidoilla.
Uusi kellotapuli rakennettiin vuonna 1812. Se on tyyliltään uusklassinen. Tapulin pohjaltaan neliömäinen pohjakerros on salvottu hirsistä ja sen päällä on pystylautainen ja suorasivuinen kellohuone. Tapuli on väriltään punainen ja sitä peittää paanukate. Kellotapulissa on kaksi kelloa. Vanhempi niistä on valmistettu alun perin vuonna 1577 ja se on valettu uudelleen vuonna 1920. Toinen kelloista on valettu Tukholmassa vuosina 1661–1663.
Kemppien tupa
Lemun kirkon vieressä sijaitsee Kemppien tupa -niminen kotiseutumuseo. Museo toimii vuonna 1858 rakennetussa entisessä pitäjänmakasiinissa, jonne alun perin talletettiin hyvinä satovuosina viljaa käytettäväksi myöhemmin katovuosien sattuessa syönti- ja siemenviljana. Hirsistä kiviperustukselle tehty rakennus on kaksikerroksinen ja vuorattu punamullatulla pystylaudoituksella. Makasiinista lainattiin viljaa vielä 1930-luvulla, mutta lainajyvästöjen merkityksen vähetessä hiljalleen maatalouden kehittyessä myös Lemun makasiinin käyttö hiipui. Lemun manttaalikunta antoi tyhjilleen jääneen makasiinin kotiseutuyhdistys Lemun Kempit ry:n käyttöön yhdistyksen perustamisvuonna 1951. Makasiinia muokattiin lahjoitusvarojen turvin museokäyttöä varten vuonna 1952 tehdyssä remontissa, joka toteutettiin taiteilija Ilmari Wirkkalan suunnitelmien perusteella. Museossa on tehty uudistuksia myös 1980-luvulla.
Kansanperinne
thumb|150px|Lemun vaakuna perustuu paikalliseen, kirkon historiasta kertovaan kansanrunoon Kirkon rakennushistoriasta kertovan paikallisen kansanperinteen mukaan pitäjän asukkaat halusivat siirtää Lemun kirkon uuteen paikkaan. Kirkon rakennukseen tarvittavat hirret varastettiin tai tuotiin Nousiaisten Santamalasta. Kirkko rakennettiin tarinan mukaan paikalle, johon kirkkohirsikuorma sattui kaatumaan. Kirkon mäellä olevaan muistokiveen onkin kirjattu tarinan säe:
Tämä sitaatti on ote pidemmästä pilkkalaulusta, jonka mynämäkeläinen Gregorius Hallenius tallensi vuonna 1738 ilmestyneeseen väitöskirjaansa Wirmoënsis in Finlandia territorii memorabilia. Kokonaisuudessaan muistiin merkitty runo kuuluu seuraavasti
Lemun kunnan vaakuna perustuu tähän kansantarinaan. Vaakunassa on punaisessa kentässä nelipuolainen pyörä, josta nousee apilaristi. Vaakunan apilat viittaavat maatalouteen ja risti ja pyörä puolestaan tarinan kirkkohirsikuormaan.
Sisätilat
Kolmilaivaisen kirkkosalin keskilaivassa on tähtiholvit ja sivulaivoissa ristiholvit. Kirkon nykyinen alttaritaulu on Adolf von Beckerin maalaama Ylösnousemus ja se on peräisin vuodelta 1880. Kirkon keskilaivan pylväässä on myös Martti Lutheria esittävä seinämaalaus. Muita maalauksia seinillä ei ole. Kattokruunujen lisäksi kirkon katossa riippuu kaksi votiivilaivaa. Toinen laivoista on tehty 1920–1930-luvulla kerhotyönä, toinen puolestaan oli vuosikymmeniä yksityisomistuksessa, kunnes se palautettiin entisöitynä kirkkoon vuonna 1999.
Heorot
Heorot on suomalainen viikinkihenkistä folk metalia soittava yhtye. Sen perustivat laulaja Teemu ”Modsognir” Ollikainen ja rumpali Mikko Nokelainen vuonna 2002. Yhtyeen sanoitukset käsittelevät muun muassa viikinkimytologian maailmanloppua. Musiikillisia vaikutteita se on ottanut esimerkiksi Moonsorrow’lta ja Finntrollilta. Heorotin vuonna 2007 julkaistu esikoisalbumi on nimeltään Ragnarök.
Via Ostiensis
Via Ostiensis oli roomalainen tie, joka kulki Latiumissa Italiassa ja johti Roomasta sen satamakaupunkiin Ostiaan. Se kulki Tiber-joen eteläpuolella.
Berylliumfluoridi
thumb|243px|Berylliumfluoridia
Via Ostiensis
Historia
Via Ostiensis kehittyi Ostian sataman myötä. Se oli aina yksi Rooman merkittävimpiä teitä, ja sillä oli kaupungin huippuaikoina paljon liikennettä. Tien merkitys kuitenkin väheni myöhäisantiikin aikana Ostian merkityksen vähenemisen myötä, samalla kun Portus ja sinne johtanut Via Portuensis kasvattivat merkitystään. Via Ostiensista ja Via Campanaa hallinnoi yhteinen ritariluokkaan kuulunut virkamies.
Berylliumfluoridi
Berylliumfluoridin (berylliumdifluoridi) kemiallinen kaava on BeF2. Se on väritön, kokkareinen erittäin hyvin veteen liukeneva berylliumin ja fluorin yhdiste. . Berylliumfluoridin moolimassa on 47,0 g/mol, sulamispiste 555 °C, kiehumispiste 1 160 °C, tiheys 1,99 g/cm3 (vesi = 1,0 g/cm3) ja CAS-numero 7787-49-7.
Via Ostiensis
Historia
pienoiskuva|vasen|pysty|Via Ostiensista [[Ostiassa.]]
Berylliumfluoridi
Berylliumfluoridia valmistetaan kaksivaiheisella reaktiolla. Ensimmäisessä vaiheessa berylliumhydroksidi liuotetaan ammoniumvetyfluoridiin, jolloin muodostuu kompleksiyhdisteeksi luokiteltava ammoniumtetrafluoroberyllaatti (NH4)2[BeF4]. Ammoniumtetrafluoroberyllaatti hajoaa berylliumfluoridiksi ja ammoniumfluoridiksi kuumennettaessa sitä 900–1 100 °C:n lämpötilaan.
Via Ostiensis
Reitti
Via Ostiensis sai alkunsa Serviuksen muurien Porta Trigemina -portilta ja kulki alkumatkansa Aventinus-kukkulan luoteis- ja lounaispuolelta. Sitten siihen yhtyivät tiet, jotka tulivat Porta Lavernalis ja Porta Raudusculana -porteilta. Tämän jälkeen tie kulki Aurelianuksen muurien läpi Porta Ostiensis -portista, joka tunnetaan nykyisin nimellä Porta San Paolo lähellä olevan San Paolo fuori le mura -basilikakirkon mukaan. Se sijaitsi Via Ostiensiksen varrella noin roomalaista mailia portin ulkopuolella.
Tie seurasi pääosin Tiberin etelärantaa, mutta oikaisi suurempien joenmutkien kohdalla. Kolmen tai neljän mailin päässä Roomasta tie ohitti kylän tai esikaupungin nimeltä Vicus Alexandri. Sen kohdalla Via Laurentina erkani kohti Laurentumia, kun taas Via Ostiensis kääntyi hieman oikealle ja suuntasi tämän jälkeen varsin suoraan kohti Ostiaa. 11 mailin kohdalla Via Ostiensiksesta erkani etelään päin tie, jota pitkin pääsi Laurentumin suunnassa sijainneelle Plinius nuoremman huvilalle yhtä hyvin kuin Via Laurentinaa pitkin. Se tunnetaan nykyisin nimellä Via Laurentina nova, siinä missä vanhaan voidaan viitata nimellä Via Laurentina vetus.
Berylliumfluoridi
Ainetta käytetään muun muassa metallisen berylliumin valmistamiseen :
Hetteenmäki
Hetteenmäki on mäkinen kaupunginosa Kajaanissa. Se sijaitsee Kajaanin keskustan pohjoispuolella Nakertajan ja Suvantolan vieressä. Vuoden 2014 lopussa Hetteenmäessä oli 769 asukasta.
Via Ostiensis
Reitti
Tiberin toisella eli pohjoispuolella kulkivat Roomasta rannikolle Via Campana ja Via Portuensis.
Hetteenmäki
Hetteenmäkeä ympäröi Pöllyvaaran urheilumaastot luontopolkuineen. Keskellä Hetteenmäkeä sijaitsee nuorison suosima puisto, jossa on talvisin myös pulkkamäki. Hetteenmäen kadut on nimetty Kajaani Oy:n entisten johtajien nimien mukaan.
Greenwich
Greenwich [ tai ] on alue Lontoon Greenwichin kaupunkipiirissä, Thamesjoen alajuoksun etelärannalla, noin 8,9 kilometriä Charing Crossilta itäkaakkoon. Se tunnetaan parhaiten merihistoriasta sekä siellä sijaitsevasta kuninkaallisesta observatoriosta, jonka mukaan nollameridiaani ja aika­vyöhykkeiden perustana oleva Greenwich Mean Time (GMT) on määritelty. Greenwichissä sijaitsee myös Britannian merimuseo, National Maritime Museum. Greenwichissä on sijainnut myös kuninkaallinen palatsi, Palace of Placentia, jossa monet Tudor-suvun hallitsijat kuten Henrik VIII ja Elisabet I ovat syntyneet. Nykyään Greenwichin keskeiset osat muodostavat Unescon maailman­perintö­kohteen.
Nimen alkuperä
Nimen Greenwich ovat alueelle antaneet sinne asettuneet tanskalaiset. Nimen muinaisenglantilainen alkumuoto Grenewic merkitsi vihreää (grene) paikkaa lahden (vig) rannalla tai lähellä joen suuta. Tanskalaisten asutusalue tuli myöhemmin tunnetuksi nimellä East Greenwich. Sen länsipuolelle muodostui West Greenwich eli Deptford Stront, Thamesin rannalla oleva osa Deptfordia. Nimeä East Greenwich käytettiin 1800-luvulle saakka usein koko Greenwichin kaupungista.
Asutuksen varhaisvaiheet
Tumulukset kuninkaallisen observatorion lounais­puolella Greenwich Parkissa ovat toden­näköisesti varhaiselta pronssi­kaudelta peräisin olevia hautakumpuja, joita saksit ottivat 500-luvulla uudestaan käyttöön hautapaikkoina. Idempänä Vanburghin ja Maze Hillien porttien välissä on ollut roomalainen huvila tai temppeli. Paikan sijainnin osoittavat yhä maassa kaiteella suojatut tesserat. Vuonna 1902 alueella suoritettiin kaivauksia, ja sieltä löydettiin roomalaisten keisarien Claudiuksen ja Honoriuksen aikaisia rahoja. Uusia kaivauksia alueella suoritettiin vuonna 2000 ja jälleen vuonna 2003.
Doverista Lontooseen johtava roomalainen tie, nykyinen Watling Street, kulki Greenwichin etelä­puolisen korkeammalla sijaitsevan maa-alueen, Blackheathin kautta. Se noudatteli aikaisemman kelttiläisen tien reittiä Canterburystä St Albansiin. Vielä Henrik V:n aikana Greenwich oli vain kalastaja­kylä, jonka kohdella jokeen voitiin turvallisesti ankkuroitua.
Alphege ja tanskalaiset
Ethelred Neuvottoman aikana Tanskan laivasto ankkuroitui Thamesjoelle Greenwichin kohdalle yli kolmeksi vuodeksi, ja sotilaat leiriytyivät sen yläpuolella olevalle kukkulalle. Sieltä käsin he hyökkäsivät Kentiin, valloittivat vuonna 1012 Canterburyn ja ottivat arkkipiispa Alphegen seitsemäksi kuukaudeksi vangiksi leirilleen Greenwichissä. Valloittajat kivittivät Alphegen kuoliaaksi, koska hän ei suostunut maksamaan tanskalaisten vaatimia 3 000 punnan lunnaita, ja legendan mukaan pitivät hallussaan hänen ruumistaan, kunnes hänen vereensä kastunut kuollut oksa kasvatti lehtiä. Tämän vuoksi hänen ruumiinsa luovutettiin hänen seura­kunta­laisilleen ja hänet julistettiin pyhimykseksi, jolle omistettiin paikka­kunnalle 1100-luvulla rakennettu kirkko. Nykyään paikalla on Nicholas Hawksmoorin suunnittelema, vuonna 1714 valmistunut Pyhän Alfegen kirkko (St. Alfege Church).
Kuninkaallinen Greenwich
Domesday Bookissa mainitaan, että Greenwichin kartanoa piti hallussaan Bayeuxin piispa Odo, jonka maat hankittiin kruunulle vuonna 1082. Paikalla sijaitsi kuninkaallinen palatsi tai metsästysmaja jo ennen vuotta 1300, jolloin Edvard I:n tiedetään tehneen lahjoituksia siellä sijainneelle Neitsyt Marian kappelille.
Plantagenetien aikana
Myös seuraavat kuninkaat Henrik IV ja Henrik V kävivät paikalla säännöllisesti. Henrik IV luovutti kartanon Thomas Beaufortille tämän elinajaksi, ja hän myös kuoli siellä vuonna 1426.
Vuonna 1447 Henrik V ja hänen velipuolensa, Gloucesterin kreivi Humphrey, alkoivat rakentaa Greenwichiin palatsia seuraavaa hallitsijaa Henrik VI:tta varten. Samalla puutarha aidattiin ja nykyisen observatorion paikalle pystytettiin torni. Humphreyn kuoleman jälkeen Henrik VI:n rakastajatar Margareeta Anjoulainen antoi palatsille nimen Palace of Placentia. Se valmistui Edvard IV:n aikana, jolloin sitä myös laajennettiin, ja vuonna 1466 hän lahjoitti sen puolisolleen, kuningatar Elisabet Woodvillelle.
Tudorien aikana
Placentian palatsi oli Henrik VII:n pääasiallinen asuinpaikka. Siellä syntyivät hänen poikansa Henry (myöhemmin kuningas Henrik VIII) ja Edmund Tudor, Somersetin herttua. Henrik suosi Greenwichiä lähellä sijainneen Elthamin palatsin, aikaisemmin tärkeimmän kuninkaanpalatsin sijasta. Hän laajensi Greenwichin palatsia ja siitä tuli hänen pääasiallinen asuinpaikkansa Lontoossa, kunnes Whitehallin palatsi 1530-luvulla rakennettiin. Henrik VIII meni Greenwichissä naimisiin ensin Katariina Aragonialaisen, myöhemmin Anna Kleveläisen kanssa, ja siellä syntyivät kuningattaret Maria ja Elisabet I. Hänen poikansa Edvard VI myös kuoli siellä 15-vuotiaana.
Placentian palatsista tuli myöhemmin myös Elisabetin suosima kesäasunto. Sekä hän että hänen sisarensa Maria I asuivat siellä kauan, ja siellä Elisabetin asettama neuvosto suunnitteli vuonna 1588 käydyn taistelun espanjalaisten voittamatonta armadaa vastaan.
Stuartien aikana
Jaakko I:n aikana Greenwichin palatsi muutettiin lopulliseen muotoonsa. Hän lahjoitti sen puolisolleen Anna Tanskalaiselle. Vuonna 1636 valmistui Annan asunnoksi tarkoitettu, Inigo Jonesin suunnittelema Queen’s House, palatsin viimeinen lisärakennus. Anna kuitenkin kuoli sen rakennustöiden aikana, ja Kaarle I antoi sen puolisonsa Henrietta Marian käyttöön. Englannin sisällis­sodan aikana palatsia käytettiin korppu­tehtaana ja sotavankien säilytys­paikkana. Sen jälkeen kun Kaarle II vuonna 1649 oli syösty vallasta, palatsi oli lordiprotektorin asuinpaikkana.
Kun kuningasvalta vuonna 1660 palautettiin, Placentian palatsi oli jäänyt pois käytöstä ja se purettiin. Vain Queen’s House jäi jäljelle. Kuningas Kaarle II:ta varten paikalle alettiin suunnitella uutta palatsia, mutta siitä saatiin valmiiksi vain osa, King Charles block. Kaarle II suunnitteli ja istutti Greenwich Parkin uudestaan ja perusti Greenwichin kuninkaallisen observatorion.
Jaakko II, joka vuoteen 1673 saakka oli Yorkin herttua ja Lord Amiral, oleskeli usein Greenwichissä veljensä Charlesin kanssa, ja Samuel Pepysin mukaan hänen ehdotuksestaan perustettiin kuninkaallinen sairaala merimiehiä varten. Se aloitti toimintansa Greenwichissä sen jälkeen, kun hänen tyttärensä Maria II oli antanut Christopher Wrenille tehtäväkseen suunnitella sairaalan. Se rakennettiin aikaisemman kuninkaanpalatsin paikalle. Rakennustyöt aloitettiin Vilhelm III:n valtakaudella ja ne suoritti vuonna 1696 loppuun Nicholas Hawksmoor.
Sairaalan suuri rakennus­ryhmä muutettiin myöhemmin, vuonna 1873, laivaston koulutus­keskukseksi, Royal Naval College. Sitä käytettiin sotilas­opetukseen vuoteen 1998 saakka, jolloin se siirtyi Greenwich Foundationin hallintaan. Rakennusten historiallisesti merkittävimmät huoneet ovat yleisölle avoinna; muut tilat ovat Greenwichin yliopiston sekä musiikki- ja tanssi­akatemian, Trinity Laban Conservatoire of Music and Dance käytössä.
Hannover-suvun aikana
Yrjö I nousi maihin Greenwichissä, kun hän kuninkaaksi tullessaan saapui maahan Hannoverista vuonna 1714. Hänen seuraajansa Yrjö II luovutti merimiesten kuninkaalliselle sairaalalle jakobiittikapinasta tuomitun Charles Radclyffen varat, joiden ansiosta rakennus saatiin vuonna 1751 valmiiksi.
Vuonna 1805 Yrjö III luovutti Queen’s Housen Royal Naval Asylum -nimiselle orpolasten koululle, joka myöhemmin yhdistettiin Greenwichin sairaalakoulun kanssa. Kun sitä vuonna 1892 laajennettiin rakennukseen, jossa nykyisin on Britannian kansallinen merimuseo, National Maritime Museum, kuningatar Viktoria antoi sille nimen Royal Hospital School.
Greenwichistä tuli 1600-luvulta lähtien suosittu asuinpaikka, johon rakennettiin monia huomattavia rakennuksia kuten Vanbrugh Castle. Yrjöjen ajasta lähtien sen keskustaan alettiin rakentaa myös kerrostaloja.
Viktorian ajasta nykypäivään
Kuningatar Viktoria kävi Greenwichissä vain harvoin, mutta vuonna 1845 hänen aviomiehensä prinssi Albert osti omilla varoillaan amiraali Nelsonin Trafalgarin taistelussa käyttämän asetakin, joka nykyään kuuluu merimuseon kokoelmiin.
Greenwich kuului Kentin kreivikuntaan vuoteen 1889 saakka, jolloin se liitettiin tuolloin perustettuun Lontoon kreivikuntaan.
Prinsessana ollessaan Elisabet ja hänen aviomiehensä Prinssi Philip, Edinburghin herttua, vierailivat Green­wichissä ensimmäisen kerran yhdessä vuonna 1948. Mennessään edellisenä vuonna naimisiin Philip oli saanut myös arvonimen Baron Greenwich. Vuonna 1948 hänestä tuli merimuseon johtokunnan aktiivinen jäsen, jollaisena hän toimi 52 vuotta, vuoteen 2000 saakka, jolloin hänestä tuli sen ensimmäinen suojelija.
Greenwichin merihistoriallisen merkityksen korostamiseksi sinne sijoitettiin vuonna 1957 historiallinen klipperi Cutty Sark sekä myöhemmin useiden vuosien ajaksi myös Francis Chichesterin purjelaiva Gipsy Moth IV.
Greenwichin itäosa lähellä Blackwallin tunnelia oli vielä 1960-luvulla lähes yksinomaan työväestön asuntoaluetta. Sitä vastoin sen länsiosa oli monipuolisempi: jokivarressa oli teollisuuttakin, mutta kauempana joesta joukko hienoja asuin­taloja, ja alue oli nopeasti kehittymässä.
Maantiede
Greenwich on rakennettu laajalle alueelle Thamesjoen mutkan eteläpuolelle, missä laivat voidaan turvallisesti ankkuroida joen syvään veteen. Etelämpänä sijaitseva Blackheath on lähes 30 metrin korkuisella kukkulalla ja Greenwich Park sen rinteessä. Korkeammalla olevat alueet muodostuvat kerrostuneesta sorasta, jollaista ulottuu laajalle kaakkoon kalkkiperäiseen maastoon. Jokivarressa on hiekansekaista savimaata.
Greenwichiä rajoittaa lännessä Thamesin sivujoki Ravensbourne, jonka alajuoksu tunnetaan myös nimellä Deptford Creek, sekä Deptford. Sen itärajalla ovat entinen teollisuusalue Greenwichin niemimaalla ja Westcombe Parkin asuntoalue. Pohjoisessa Greenwich rajoittuu Thamesjokeen, etelässä Blackheathiin sekä Lontoosta Doveriin johtavaan valtatiehen A2.
Jokivarsi
Klipperi Cutty Sark on nostettu kuivatelakalle jokivarteen. Toukokuussa 2007 tulipalo tuhosi osan laivasta, joskin osa siitä oli jo aikaisemmin siirretty muualle korjattavasti. Lähistöllä oli useiden vuosien ajan nähtävillä myös Gipsy Moth IV, Rrancis Chichesterin 16,5 metrin pituinen purjelaiva, jolla hän vuosina 1966­–1967 purjehti maapallon ympäri 226 päivässä. Vuonna 2004 Gipsy Moth IV vietiin pois Greenwichistä, ja korjaustöiden jälkeen sillä suoritettiin toinen maailmanympäripurjehdus, joka päättyi toukokuussa 2007. Joenvarressa sairaalan luoteiskulmassa on arktisia alueita tutkineen Joseph René Bellotin muistoksi pystytetty obeliski.
left|thumb|Veneitä Greenwichissä Great River Racen päättyessä Lähellä Cutty Sarkin sijoituspaikkaa on pyöreä rakennus, jossa on sisään­käynti 4. elokuuta 1902 avattuun, Thamesin alittavaan jalankulkutunneliin. Se johtaa Greenwichistä joen toisella puolella olevaan Isle of Dogsiin. Tunnelin pohjoispäässä on Island Gardens,. Sieltä kohti silloista Greenwichin sairaalaa, myöhempää Royal Naval Collegea avautuu kuuluisa näkymä, joka esiintyy eräässä Canaletton maalauksessa.
Satojen vuosien ajan on joella Greenwichin kohdalla soudettu, myös kilpaa, ja ensimmäinen Greenwichin regatta pidettiin vuonna 1785. Jokavuotinen soutukilpailu, Great River Race päättyy Cutty Sarkin kohdalla. Lähellä Crane Streetin varrella sijaitseva Trafalgar Rowing Centre on Curlew Rowing Clubin ja Globe Rowing Clubin kotipaikka.
Royal Naval College on suuri kupolikattoinen rakennus, arkkitehti Christopher Wrenin mestariteos. Sitä hallinnoi Greenwich Foundation -niminen säätiö, ja osa rakennuksista on nykyisin Greenwichin yliopiston, osa taas Trinity College of Musicin käytössä. Rakennuskompleksissa on myös collegen entinen, James Thornhillin maalaama ruokasali, Painted Hall, ja James Stuartin sisustama kappeli. Naval Collegessa on ollut myös opetustarkoituksiin rakennettu ydinreaktori, JASON-reaktori, joka oli käytössä vuosina 1962–1996 ja poistettiin vuonna 1999.
Peukaloisen retket
Peukaloisen retket (alkuperäiseltä nimeltä Nirusu no Fushigi na Tabi) on japanilais-itävaltalainen, Studio Pierrot'n tuottama vuonna 1980 valmistunut 52-osainen animepiirrossarja. Sarja perustuu Selma Lagerlöfin kirjoittamaan kirjaan Peukaloisen retket villihanhien seurassa.
Greenwich
Jokivarsi
thumbnail|upright|Trinity Hospital, Greenwich Naval Collegen itäpuolella on vuonna 1613 rakennettu vaivaistalo, Trinity Hospital, joka on Greenwichin keskustan vanhin säilynyt rakennus. Se on lähellä Greenwichin voimalaitoksen massiivisia tiilimuureja. Hiilivoimala rakennettiin vuosina 1902–1910 tuottamaan sähköä Lontoon raitiovaunuille, ja myöhemmin metrolle. Myöhemmin se on muutettu öljyllä ja kaasulla ja toimivaksi. Itä-Greenwichissä on myös pieni puisto, East Greenwich Pleasaunce, joka aikaisemmin oli vaivaistalon hautausmaa.
Peukaloisen retket
Sarjan tunnusmusiikin sävelsi tšekkoslovakialainen Karel Svoboda. Japaninkielisessä dubbauksessa tunnusmusiikkina on eri kappale, joka on tyyliltään lähempänä tyypillistä anime-musiikkia.
Greenwich
Jokivarsi
The O2, alkuperäiseltä nimeltään Millennium Dome, sijaitsee joen mutkassa olevalla Greenwichin niemimaalla noin 4,8 kilometriä Greenwichin keskustasta itään. Se rakennettiin juuri ennen vuosituhannen vaihdetta entisen Greenwichin kaasulaitoksen alueelle.
Peukaloisen retket
Toisin kuin monet länsimaisiin teoksiin perustuvat animet, Peukaloisen retket on erittäin uskollinen alkuperäisteokselle lukuun ottamatta Nilsin lemmikiksi lisättyä hamsteria ja Smirre-ketun suurempaa roolia sarjan antagonistina.
Greenwich
Greenwich Park
Entisen Naval Collegen läheisyydessä on Britannian kansallinen merimuseo, National Maritime Museum. Sen rakennukset muodostavat myös symmetrisen ryhmän ja suuren arkadin Queen’s Housen ympärille. Näiden eteläpuolella on 0,7 neliökilometrin laajuinen viheralue, Greenwich Park, joka muodostettiin 1600-luvulla Palace of Placentiaa ympäröiville kuninkaallisille metsästysmaille.
Myrtis Anthedonlainen
Myrtis (500–400-luku eaa.) oli antiikin kreikkalainen lyyrinen runoilijatar, joka oli kotoisin Boiotian Anthedonista.
Greenwich
Greenwich Park
thumb|Kierreportaat ja lyhtypylväs Greenwichin Queen’s Housessa.
Myrtis Anthedonlainen
Myrtiksestä tiedetään antiikin lähteistä vain vähän. Hänet mainitaan runoilija Pindaroksen toiseksi opettajaksi Korinnan ohella. Hänen kerrotaan kilpailleen Pindarosta vastaan julkisessa runokilpailussa, mistä Korinna häntä torui, vaikka oli itsekin kilpaillut Pindarosta vastaan aiemmin.
Myöhemmin Myrtikselle pystyttiin patsaita useisiin kaupunkeihin eri puolilla Kreikkaa, ja hänet luettiin yhdeksi yhdeksästä merkittävimmästä ”lyyrisestä muusasta” eli naispuolisesta runoilijasta.
Peukaloisen retket
Juoni
Peukalon mittaisena Nils ymmärtää eläinten puhetta. Kun kotitilan eläimet huomaavat pikkuisen Nilsin, ne päättävät kostaa. Samaan aikaan tilan yläpuolella lentelee parvi villihanhia, jotka huutelevat tilan eläimille Lappiin lähdöstä. Martti-hanhikukko haluaa lähteä villihanhien mukaan ja vaikeuksien jälkeen onnistuu pääsemään lopulta lentoon. Nils tarrautuu Martin kaulasta roikkuvaan naruun ja lähtee hamsterin kanssa tämän mukaan.
Greenwich
Greenwich Park
Ranger's House on puiston Blackheathin-puoleisella reunalla, ja siellä on Wehnherin taidekokoelma. . Puiston länsireunassa, Maze Hillillä, on joukko hienoja rakennuksia, niiden joukossa John Vanbrughin talo.
Peukaloisen retket
Juoni
Villihanhet eivät ole mielissään siitä, että heidän seuraansa on liittynyt ihminen ja kotihanhi, mutta aikanaan ottavat nämä mukaansa halki Ruotsin ja kokevat monenlaisia seikkailuja yhdessä näiden kanssa. Smirre-niminen kettu jahtaa Nilsiä ja villihanhia lähes koko matkan ajan. Matkalla Nils oppii auttamaan eläimiä ja ihmisiä sekä olemaan epäitsekäs. Nils saa kuulla, että kotihaltija saattaa muuttaa hänet normaaliksi, jos hän pystyy todistamaan muuttuneensa paremmaksi.
Greenwich
Kuninkaallinen observatorio
thumb|left|Royal Greenwich Observatory. Tornissa pallo, jonka avulla annetaan aikamerkki laskemalla se määräaikana alas. Greenwichin tunnetuin nähtävyys on vanha tähtitieteellinen observatorio Royal Greenwich Observatory (51.47781°N, -0.00147°W), jonka mukaan pituuspiirit ja aikavyöhykkeet on määritelty. Nollapituuspiiri määriteltiin aikoinaan kulkemaan observatoriossa olevan, George Biddell Airyn meridiaaniympyrän keskipisteen kautta. Nykyisin observatorio ei enää ole toiminnassa, mutta sieltä annetaan edelleen päivittäin kello 13.00 aikamerkki laskemalla pallo tornista alas. Myöskään nykyisen WGS84-järjestelmän nollapituuspiiri ei kulje Airyn meridiaaniympyrän kautta, vaan satakunta metriä idempänä. Vanhassa observatoriossa on tähtitieteellisten kojeiden ja navigaatiovälineiden museo sekä kahvila. Museoon ei ole sisäänpääsymaksua.
Peukaloisen retket
Sarja Suomessa
Suomen televisiossa sarja ensiesitettiin Inkeri Walleniuksen kertomana vuosina 1983–1984. Ensimmäinen jakson ensiesitys oli 6. maaliskuuta 1983 Yle TV1-kanavalla. Sarja esitettiin uusintana ensimmäistä kertaa vuosina 1988–1989 (ensimmäisen jakson uusintapäivä oli 25. joulukuuta 1988). Ensimmäisen uusinnan jälkeen sarja on esitetty uusintana lukuisia kertoja; viimeisin uusinta alkoi lokakuussa 2010 Yle TV2-kanavalla. Sarjaa on myös esitetty C More Juniori -maksukanavalla, jolloin sarjaan oli tehty uusi suomenkielinen jälkiäänitys, jolloin Wallenius toimi myös kertojana.
Greenwich
Kuninkaallinen observatorio
Observatorio rakennutettiin kuninkaallisen tähtitieteilijän työpaikaksi 1675. Alkuperäisen rakennuksen suunnitteli tähtitieteilijä ja arkkitehti Christopher Wren, ja se oli ensimmäinen tutkimuslaitokseksi suunniteltu rakennus Britanniassa.
Peukaloisen retket
Sarja Suomessa
Sarjan ensiesityksen aikaan Lehtimiehet julkaisi sarjaan liittyen Peukaloisen retket -nimistä sarjakuvalehteä vuosina 1983–1985.
Karel Svobodan tekemän sarjan tunnuskappaleen suomenkielisen käännöskappaleen sanat on kirjoittanut muusikko Erkki Liikanen. Kappaleen ovat levyttäneet muun muassa Kati Kaasalainen ja Esko Rahkonen.
Greenwich
Kuninkaallinen observatorio
Kansainvälistä vertailuaikaa kutsuttiin ennen Greenwichin keskiajaksi, Greenwich Mean Time, GMT, joka on nykyään korvattu UTC:llä, Coordinated Universal Time.
Peukaloisen retket
DVD-julkaisu
Atlantic Film on julkaissut vuodesta 2012 alkaen jaksoja yksittäisinä levyinä, jokaisessa julkaisussa on neljä jaksoa. Kolme ensimmäistä levyä sisältävä kokoelma on julkaistu 2013.
Finnkino on julkaissut sarjan jaksot aiemmin kahtena kuuden DVD-levyn boksina.
Greenwich
Kuninkaallinen observatorio
Brittiläisissä kartoissa Greenwichin pituuspiiriä käytettiin yleisesti nollapituuspiirinä jo 1700-luvulla, ja seuraavalla vuosisadalla se oli käytössä noin 70 prosentissa maailman merikartoissa. Kansainvälisesti se sovittiin pituuspiirien ja aikavyöhykkeiden lähtökohdaksi Washingtonissa vuonna 1884 pidetyssä kondefenssissa.
Kaupungin keskusta
Greenwichin keskustassa, puiston ja Royal Naval Collegen länsipuolella on pääasiassa Yrjöjen ja viktoriaanisen ajan rakennuksia. Siellä on myös suuri katettu markkina­paikka, Greenwich market, ja elokuva­keskus. Sieltä kohti kukkulaa mentäessä matkan varrella on Yrjöjen ajan rakennuksia, muun muassa Crooms' Hillillä sijaitseva viuhkamuseo, Fan Museum.
Greenwichissä on myös kaksi teatteria, Greenwich Theatre ja Greenwich Playhouse.
Markkinapaikka
Greenwichissä on järjestetty markkinoita jo 1300-luvulla, mutta nykyisten markkinoiden historia alkaa vuodesta 1700, jolloin Romneyn jaarli Henry myönsi Greenwich Hospital'ille tuhanneksi vuodeksi oikeuden järjestää markkinat kaksi kertaa viikossa, keskiviikkoisin ja lauantaisin.
thumb|Greenwich Market
Markkinatori sijaitsee merimuseon välittömässä läheisyydessä alueella, jota rajoittavat kadut ovat College Approach, Greenwich Church Steet, King William Walk ja Nelson Road. Siellä myydään käsitöitä, antiikkia ja kirjoja.
Maailmanperintökohde
Vuonna 1997 Greenwichin keskeiset osat, Maritime Greenwich, lisättiin Unescon maailman­perintö­kohteiden luetteloon. Tämän aseman se sai, koska sinne on keskittynyt joukko histori­alli­sesti ja arkkitehtonisesti huomattavia rakennuksia. Maailmanperintökohteeseen kuuluvat Greenwich Park ja siellä olevat rakennukset, joki­varren rakennukset sekä Yrjöjen ja Viktorian aikainen kaupungin keskusta.
Tunnustukseksi Greenwichin merkittävästä asemasta tähti­tieteen historiassa on asteroidille nro 2830 annettu nimi Greenwich.
Oppilaitokset
Greenwichin yliopisto toimii suurelta osin entisen Royal Naval Collegen rakennuksissa. Sillä on muita kampuksia myös Elthamissa ja Medwayssä. Lähellä Greenwichin kampusta ovat Greenwich Hospitalin entiset rakennukset, joissa nykyisin toimii Trinity College Music.
Liikenne
right|thumb|Greenwichin rautatieasema. Greenwichissä on kaksi rautatieasemaa, Greenwichin asema ja Maze Hillin asema, joista on rautatie­yhteys muun muassa Cannon Streetin rautatieasemalle. Greenwichiin kulkee myös useita Lontoon bussi­linjoja.
Greenwichiin pääsee myös Thamesilla kulkevilla matkustaja­laivoilla, joista monet liikennöivät Westminsterin ja Green­wichin välillä. Osa niistä on katama­raaneja.
Via Popilia
Via Popilia tai Via Popillia voi viitata seuraaviin antiikin aikaisiin roomalaisiin teihin:
Kuutioluku
Kuutioluku on positiivinen kokonaisluku, joka on muotoa n^3, jossa n on positiivinen kokonaisluku. Esimerkiksi 27 on kuutioluku, koska 3^3 = 27.
Kuutioluku saa nimensä siitä, että sen osoittamasta määrästä pisteitä voidaan muodostaa kuution muotoinen kappale.
Kymmenen ensimmäistä kuutiolukua ovat 1, 8, 27, 64, 125, 216, 343, 512, 729 ja 1000. (A000578 OEIS:ssä)
Kuutioluvuille on olemassa generoiva funktio
Sześcian (algebra)
Tigrinja
Tigrinja on Etiopian Tigrayn alueella ja Eritreassa asuvien etelätigrejen puhuma seemiläinen kieli.
Tigrinja kuuluu etiopianseemiläisten kielten pohjoishaaraan. Sen lähimmät sukukielet ovat tigre ja ge’ez. Etiopiassa tigrinjasta käytetään myös nimitystä tigrai. Se jakautuu toisiaan lähellä oleviin murteisiin, joita ei ole riittävästi tutkittu.
Etiopian vuoden 2007 väestönlaskennan mukaan tigrinjaa puhui äidinkielenään 4 325 000 henkeä eli noin 6 prosenttia maan väestöstä. Tigrayn alueella puhujia oli 95 prosenttia. Eritreassa tigrinjaa puhuu äidinkielenään noin puolet väestöstä (2,5 miljoonaa vuonna 2006) maan pohjoisosassa, varsinkin Eteläisellä ja Keskisellä alueella. Kieltä käyttävät myös Eurooppaan, Yhdysvaltoihin ja Lähi-itään muuttaneet siirtolaiset.
Tigrinjaa kirjoitetaan etiopialaisella kirjaimistolla. Oikeinkirjoitus noudatti aikaisemmin ge’ezin malleja, mutta perustuu nykyään etupäässä puhekieleen. Kirjakielen pohjana on historiallisen Hamasienin alueen ja Asmaran kaupungin murre.
Tigrinja on virallinen kieli Tigrayn alueella ja Eritreassa. Sitä käytetään laajasti kouluopetuksessa, tiedotusvälineissä, lehdistössä ja kirjallisuudessa. Tigrayn alueen ja Eritrean kirjakielissä on eroja, jotka koskevat lähinnä sanastoa ja oikeinkirjoitusta.
Tigrinjan vanhin kielenmuistomerkki on 1800-luvulla laadittu lakikokoelma. Kirjakieltä käyttivät vuosisadan lopusta lähtien katoliset ja protestanttiset lähetyssaarnaajat, Italian siirtomaahallinto sekä Eritrean brittiläinen sotilashallinto vuosina 1941–1952. Tigrinjan käyttö kouluopetuksessa päättyi sen jälkeen kun Eritrea liitettiin Etiopiaan. Se alkoi uudelleen maan itsenäistyttyä vuonna 1993. Samoihin aikoihin kieltä alettiin viljellä myös Tigrayssa.
Tigrinjan fonologiassa ja syntaksissa on muiden etiopianseemiläisten kielten tapaan keskikuušilaisten kielten substraattivaikutusta. Perussanasto on lähellä ge’eziä, mutta jopa neljännes sanavarastosta on lainattu kuušilaisista kielistä. Lainasanoja on saatu myös arabiasta, amharasta, italiasta ja englannista.
Hana Mandlíková
Hana Mandlíková (s. 19. helmikuuta 1962) on tšekkiläis-australialainen tennispelaaja.
Mandlíková syntyi Prahassa ja oli jo tunnettu lapsipelaaja. Hän voitti uransa aikana neljä Grand Slam -turnausta: Australian avoimen (1980, 1987), Ranskan avoimen (1981) ja Yhdysvaltain avoimen (1985). Hän eteni Wimbledon-finaaliin vuosina 1981 (hävisi Chris Evertille) ja 1986 (hävisi Martina Navrátiloválle).
Mandlíková sai Australian kansalaisuuden vuonna 1988 ja vetäytyi peliuraltaan 1990. Hän on kuitenkin jatkanut valmentajana muun muassa Jana Novotnálle. Hänet kelpuutettiin International Tennis Hall of Fameen vuonna 1994.
Niilo Lappalainen
Niilo Lappalainen (22. marraskuuta 1927 Heinjoki – 17. heinäkuuta 2001) oli Suomen puolustusvoimien eversti ja sotakirjailija.
Hän palveli urallaan puolustusvoimissa muun muassa reserviupseerikoulussa vuosina 1949–1955 ja pääesikunnassa kolmeen kertaan yhteensä noin viidentoista vuoden ajan. Hän oli myös rannikkojääkäripataljoonan komentajana 1970–1972. Hän erosi puolustusvoimien palveluksesta 1980, minkä jälkeen hän aloitti työnsä suomentajana ja kirjailijana. Hänet on kirjallisista ansioistaan palkittu kenraali Hannes Ignatiuksen kadettisäätiön kirjallisuuspalkinnon vuosina 1963, 1965 ja 1984.
Marian paratiisi
Marian paratiisi on vuonna 2019 ensi-iltansa saanut draamaelokuva, jonka on ohjannut Zaida Bergroth. Elokuvan pääosissa ovat Pihla Viitala, Satu Tuuli Karhu, Saga Sarkola, Elina Knihtilä ja Tommi Korpela. Elokuva perustuu tositapahtumiin, ja sen päähenkilö on herätysliikkeen johtaja ja unisaarnaaja Maria Åkerblom (Viitala), jonka pyörittämä uskonnollinen lahko muutti Helsingin Meilahteen 1920-luvulla. Elokuvassa lahkossa asuva teini-ikäinen tyttö Salome (Karhu) alkaa kyseenalaistamaan lahkon opetuksia ja tekoja. Elokuvaa kuvattiin Suomessa ja Virossa.
Marian paratiisi sai maailmanensi-iltansa 6. syyskuuta 2019 Toronton kansainvälisillä elokuvajuhlilla. Teatteriensi-illan se sai Suomessa 4. lokakuuta 2019.
Elokuva lavastus - Jaagup Roomet - voitti parhaan lavastussuunnittelun Jussi-palkinnon.
Elokuva kuvattiin pääosin Virossa. Elokuvan ideoi sen puolisonsa Daniel Kuitusen kanssa tuottanut Kaisla Viitala ja käsikirjoituksen laati Anna Viitala yhdessä Jan Forsströmin kanssa. Kaisla ja Anna ovat elokuvan pääosan esittäjän Pihla Viitalan siskoja.
Ennakointi
Ennakoinnin määritelmä
Ennakoinnin menetelmien soveltaminen riippuu pitkälle ennakointiongelmasta, eli mitä tulevaisuudesta halutaan saada selville tai miten tulevaisuutta halutaan muuttaa. Usein menetelmät jaetaan lyhyen, keskipitkän ja pitkän aikajänteen menetelmiin. Aikakäsitys vaikuttaa aikajänteen tulkintaa ja käyttöön. Lyhyt aikajänne voi olla vuosi, keskipitkä noin kolme vuotta ja pitkä yli viisi vuotta. Riippuu kuitenkin kohteena olevan ilmiön elinkaaresta, mikä on pitkä ja mikä lyhyt aikajänne. Esimerkiksi kännykkämallin elinkaaressa vuosi voi olla hyvinkin pitkä aikajänne, kun ydinvoimalaitoksen kohdalla kymmenen vuotta on erittäin lyhyt aikajänne. Aika voidaan ymmärtää myös suhteellisena ja vaiheittaisena.
Lyhyt aikajänne voi tällöin tarkoittaa trendiä tästä hetkestä eteenpäin, keskipitkä aikajänne seuraavaa murroskohtaa ja pitkä aikajänne yltää yli murroksen. Megatrendeillä kuvataan tyypillisesti näitä murroksen ylittäviä ajassa kestäviä ilmiöitä. Eräät megatrendit ovat jopa niin isoja ja globaaleja, että niitä voidaan nimittää gigatrendeiksi kuten ilmastonmuutosta tai maapallon väestönkasvua.
Jäljittävä ennakointi on eräs ennakoinnin laji. Jäljittävässä ennakoinnissa pyritään tulevaisuus jäljittämään loogisen päättelyn kautta. Esimerkiksi ihmisen jonka perimä, elämäntavat ja terveydentila ovat selvillä terveydentila kahdenkymmenen vuoden kuluttua on melko hyvin ennakoitavissa. Uusien ratkaisujen löytäminen (innovaatioiden keksiminen) on ehkä ennakointityön merkittävin haaste.
Sattumalla on suuri rooli tulevaisuuden muotoutumisessa. Sattuman ennakointi on vaikeaa ellei peräti mahdotonta. Heikkojen signaalien eli enteiden avulla sattumia voidaan ehkä tunnistaa aiemmin kuin ne tulevat yleiseen tietoisuuteen. Kaikkiaan sattuma ei ole ennakoinnissa kovinkaan mielenkiintoinen asia. Tulevaisuudesta tiedämme joka tapauksessa enemmän kuin kykenemme lähes varmaa tulevaisuustietoa käytännössä analysoimaan ja jalostamaan päätöksiimme vaikuttaviksi johtopäätöksiksi.
Ennakointi on lähellä tulevaisuudentutkimusta, jossa käytetään suhteellisen vakiintuneita menetelmiä kuten skenaariotyöskentelyä (vaihtoehtoisten tulevaisuuspolkujen etsintää), delfoita eli delphiä (monivaiheinen tarkentuva asiantuntijakysely), tulevaisuusverstaita (tulevaisuusstudioita, joissa mieluiten johonkin systematiikkaan tukeutuen etsitään tulevaisuusidoita), mind map eli ajatusrysä on eräs runsaasti käytetty jäsennystapa myös tulevaisuustyöskentelyssä. Heikkojen signaalien keräämiseen on kehitetty menettelyjä, joissa kirjoitetuista teksteistä ja puheesta haetaan usein toistuvia uusia käsitteitä ja ilmiöitä. Kun heikko signaali löydetään, se voi vahvistaa ilmiötä niin, että siitä tulee vahva signaali eli trendi tai jopa megatrendi.
Ennakointiin ja tulevaisuudentutkimukseen liittyen on lukuisia ennakointisivustoja ja -portaaleja niin julkisten toimijoiden, järjestöjen kuin yritystenkin ylläpitäminä. Esimerkkinä näistä mainittakoon Suomessa opetushallituksen ylläpitämä ENSTI – Ennakoinnin sähköinen tietopalvelu. Portaalista löytyy muun muassa ennakoinnin sanasto.
Ennakointimallit
Ennakoinnin pääideoita on kolme:
2) Tulevaisuuden ymmärtäminen, loogiseen päättelyyn eli ennakointimalleihin perustuva tulevaisuustietämys, ml. pitkän aikajänteen vaikutusten arviointi esimerkiksi PESTE-logiikalla. PESTE = lyhennen englanninkielisistä alkukirjaimista: P = poliittiset, E = taloudelliset, S= sosiaaliset, T = teknologiset ja E = ympäristölliset vaikutukset. Näihin näkökulmiin voidaan lisätä tarpeen mukaan muita näkökulmia kuten arvomuutokset (E=eettiset vaikutukset) tai kulutus (C).
3) Tulevaisuuden tekeminen eli merkittävät uudet ratkaisut (innovaatiot kuten sähköiset asiointipalvelut) ja merkittävät päätökset (suuret valinnat kuten enrgiaratkaisut, suuret investoinnit kuten kaivos- ja väylähankkeet).
Ennakointimalleista tunnetuimpia ovat Rooman klubin malli, väestöennusteet ja työvoimamentelmä. Määrllisten työvoima- ja koulutustarpeiden ennakointiin OECD:ssä 1960-luvulla kehitettyä työvoimamenetelmää on sovellettu Suomessa jo yli 40 vuotta. Menetelmän sovelluksia ovat mm. Koulutusrakennekomitean malli (1969), Tavoiteohjelmatoimikunta (1979), Kosunen malli (1983–1995), Mitenna-malli (1996–), Maakuntien ammattirakennemalli (1990–) ja Ikäkorttimalli (1999–). Laadullisessa ennakoinnissa on kehitetty pilottimalleja kuten liiketoiminta-alueiden ennakointimalli (tuotantoverkostomalli, klusterimalli) ja kvalifikaatioiden muutosten ennakointimalli. Topten tai top10-mallia on käytetty lukuisten ilmiöiden jäsentämisessä ja eri muuttujien priorisoinnissa, tyypillisesti suurten kehitysaaltojen eli megatrendien kuvaamisessa.
Ennakoinnin aikakäsitykset
Ennakoinnin aikakäsitys on merkittävä näkökulma kussakin ennakointihankkeessa ja -tilanteessa. Pääjäsennykset ovat kalenteriaikaan, tasaväliseen aikaan (= milloin jokin tapahtuu) eli kronologiaan perustuva aikakäsitys ja suhteellinen, vaiheittaiseen eli tulevaisuuspolkuun perustuva aikakäsitys (mitä jonkin jälkeen tapahtuu).
Ennakoinnissa käytetään tyypillisesti kolmea aikajännettä eli lyhyttä, keskipitkää ja pitkää aikaväliä. Kronologisessa aikakäsityksessä käytetään tyypillisesti lyhyen aikajänteenä 1–3 vuotta, keskipitkänä 3–6 vuotta ja pitkä tämän ylimeneviä aikajänteitä. Kronologisestikin ajateltuna aikajänne riippuu yksiselitteisesti ilmiöalueesta, esimerkiksi GSM-puhelinmalleissa vuosi on jo erittäin pitkä aikajänne kun taas kiinteistöissä tai kaivostoiminnassa 15 vuotta on erittäin lyhyt aikajänne.
Suhteellisessa aikajänteessä lyhyt tarkoittaa trendiä, keskipitkä trendin taittumista ja seuraava kehitysvaihetta sekä pitkä aikajänne murrosta kohti ilmiön alasajautumista ja evoluutiuota (tai lepotilaa, ’kuolemaa’). Ennakoinnin aloittamisessa avainkysymyksiä mitä aikajännettä tavoitellaan suhteellisen aikakäsityksen mukaisessa mielessä. Tämä vaikuttaa ratkaisevasti ennakointimenetelmän valintaan: tilastoilla, kyselyillä ja työpajoilla saavutetaan yleensä trendi tunnistamatta edes trendin taittumista; keskipitkä aikajänne edellyttää malleja ja pitkässä aikajänteessä käytetään megatrendejä ja uusia ratkaisuja hakevia innovatiivisia menettelyjä. Oheismerkitykset. Käytännön lukuisissa ennakointihankkeissa ei tyypillisesti ennakoida lainkaan, vaan merkityksellisiä ovat ennakointiin sinänsä sisältyvä oheismerkitykset, joista tärkempiä ovat nykytilan selvittäminen, toimijoiden verkottaminen, päätöksentekijöiden sitouttaminen ja priorisointi sekä yhteisöjen imagon kehittäminen (= ”moderni organisaatio ennakoi”). Aidot ennakointihankkeet ovat harvinaisia, vaikka ennakointinimikkeen alla monenlaisten tilastojen, kyselyjen tai työpajojen parissa puuhastellaankin.
Ennakointi Suomessa
Ennakoinnin arviointi on Suomessa lapsenkengissä. Arvioinnit tuottavat tilattuina pääsäntöisesti hyväksi luonnehdittuja tuloksia, mikä perustuu ennen muuta sivumerkitysten kuten verkostoitumisen onnistumiseen.
François Bayrou
thumb|right|250px|François Bayrou François Bayrou (s. 25. toukokuuta 1951 Bordères, Pyrénées-Atlantiques) on ranskalainen poliitikko, entinen Euroopan parlamentin jäsen. Bayrou oli opetusministerinä Édouard Balladurin ja Alain Juppén konservatiivihallituksissa 1993–1997 ja opetusministerinä lyhyen aikaa Édouard Philippen hallituksessa. Pienpuolueen johtaja Bayrou sai vuoden 2007 presidentinvaaleissa yllättävän 18,5 prosentin kannatuksen.
Bayrou oli keskustalaisen Union pour la Démocratie Française -puolueen (UDF) puheenjohtaja vuodesta 1998. Gaullistisen Rassemblement pour la Républiquen muodostaessa vuonna 2002 Chiracia tukevan Union pour un Mouvement Populairen, Bayrou päätti UDF:n jäävän sen ulkopuolelle, vaikka suuri osa puolueen jäsenistä liittyikin uuteen puolueeseen. Seuranneisiin UMP:n hallituksiin kuului yksi UDF:n ministeri, Bayroun vastustaja Gilles de Robien.
Tenarunga
Tenarunga (Tenaruga), ennen Minton saari, on matala, asumaton atolli Tuamotusaarten lounaisosissa Ranskan Polynesiassa. Laguuniin ei pääse meritse. Atolli kuuluu muiden Groupe Actéonin saarten ohella Gambiersaarten kuntaan. Atollin löysi Pedro Fernández de Quirós vuonna 1605.
François Bayrou
Bayrou oli ehdokas vuoden 2002 presidentinvaalissa, jossa hän jäi ensimmäisellä kierroksella neljänneksi saatuaan 6,84 prosenttia äänistä. Vuoden 2007 presidentinvaaleissa Bayrou nousi mielipidetiedusteluissa kahden suurimman puolueen ehdokkaiden vanaveteen. CSA:n gallupin mukaan hän saisi ensimmäisellä kierroksella 24 prosenttia äänistä suurempien puolueiden ehdokkaiden kerätessä 25 prosenttia ja 26 prosenttia. Lopulta Bayrou sai 18,57 prosenttia ensimmäisen kierroksen äänistä ja sijoittui kolmanneksi Nicolas Sarkozyn ja Ségolène Royalin jälkeen.
Bayrou perusti presidentinvaalikannatuksensa turvin uuden keskustalaisen Mouvement démocrate -puolueen (MoDem), jonka UDF-MoDem-lista sai kesäkuun parlamenttivaaleissa 7,61 prosentin kannatuksen.
Emmanuel Macronin tultua 2017 valituksi presidentiksi hallituksen kokosi Édouard Philippe. Tässä hallituksessa Bayrou oli oikeusministerinä 19. kesäkuuta saakka. Hän oli yksi niistä neljästä Macrónin tukipuolueen MoDemin neljästä ministeristä, jotka erosivat kesäkuussa 2017 ministerintehtävästä puoluetta ravistelevan rahoituskandaalin vuoksi.
Juha Varto
Juha Varto (s. 1949 ) on suomalainen filosofi. Hän on toiminut kuvataiteen tutkimuksen ja opetuksen professorina Taideteollisessa korkeakoulussa vuodesta 1999 lähtien. 16.9.2016 hänet nimitettiin Aalto-yliopiston Aalto-professoriksi.
Via Pompeia
Via Pompeia oli roomalainen tie, joka kulki Sisilian itärannikolla ja johti Messenestä Syrakusaan.
Historia
Via Pompeian rakentamisajankohtaa ei tunneta varmuudella. Sen rakennuttajaksi on arveltu Pompeiusta, joka toimi Sicilian provinssin propreettorina vuonna 82 eaa., ja rakentamisajaksi noin vuosia 82–80 eaa. Via Pompeia oli yksi Sisilian kolmesta roomalaisesta päätiestä saaren pohjoisrannikolla kulkeneen Via Valerian ja etelärannikolla kulkeneen Via Selinuntinan ohella.
Reitti
Via Pompeia kulki Sisilian itärannikkoa pitkin Messenestä Tauromenionin ja Katanen kautta Syrakusaan. Messenestä sitä jatkoi Via Valeria ja Syrakusasta Via Selinuntina, jotka kummatkin veivät saaren länsikärkeen Lilybaioniin.
Juha Varto
Hän aloitti 1980 perehtymisen Husserlin ajatteluun, mutta 1990-luvulla hänestä tuli Heideggerin antihumanismin edustaja. Hän oli oppilaineen perustamassa Niin & näin -lehteä 1993. Varto on esittänyt ajatuksiaan julkisuudessa esiintymällä aktiivisesti mediassa.
Via Pompeia
Reitti
Tien asemapaikat ja niiden väliset etäisyydet olivat:
Juha Varto
Varto on kirjoittanut muiden muassa Platonista, Roman Ingardenista, Edmund Husserlista, Max Scheleristä, Adolf Reinachista, Edith Steinista, Martin Heideggerista, Maurice Merleau-Pontysta, Simone Weilista ja Emmanuel Levinasista. Hän on julkaissut useita yleistajuisia teoksia tieteenfilosofiasta. Viime vuosina Varto on kirjoittanut muun muassa estetiikasta ja kasvatuksesta sekä kehollisuuden filosofiasta. Varton oppilaat vaikuttavat tätä nykyä laajasti tieteen, kulttuurin, politiikan ja yhteiskunnan eri aloilla.
Via Pompeia
Reitti
Etäisyydet on yhdistetty Itinerarium Antonini Augustista ja Tabula Peutingerianasta. Näin tien kokonaispituudeksi saadaan 108 roomalaista mailia eli noin 160 kilometriä, mikä täsmää täysin nykyisten Messinan ja Syrakusan väliseen etäisyyteen.
Juha Varto
Varto vihittiin teatteritaiteen kunniatohtoriksi Teatterikorkeakoulun ensimmäisessä tohtoripromootiossa 2.10.2009.
Teoksia
Varto on julkaissut useita kirjoituksia sarjassa Filosofisia tutkimuksia Tampereen yliopistosta ja lisäksi seuraavat: