cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Oberkommando der Wehrmacht
Organisaatio
WFA korvasi aikaisemman Wehrmachtsamt (Sotaministeriö), joka oli ollut toiminnassa vuosina 1935 - 1938. Wilhelm Keitel oli johtanut Wehrmachtsamtia ja Adolf Hitler ylensikin hänet OKW:n johtoon tittelillä Chef OKW, eli OKW:n johtaja. Keitel nimitti WFA:n johtajaksi Max von Viebahnin, joka kuitenkin poistettiin asemastaan kahden kuukauden kuluttua. Myöhemmin Alfred Jodl, WFA/L:n johtaja, ylennettiin WFA:n johtajaksi ja hänen tilalleen nousi Walther Warlimont.
Elokuussa 1940 WFA:n nimi muutettiin Wehrmachführungsstabiksi (Wfst). Joulukuussa 1941 suoritettiin lisää muutoksia ja Abteilung Landesverteidiführungsamnt (WFA/L) liitettiin pysyvästi osaksi Wfst:tä. Muutokset olivat kuitenkin pääasiassa kosmeettisia, sillä henkilökunta pysyi enimmäkseen samana ja entisissä tehtävissään.
Edellä kuvailtu mekanismi ohjasi Saksan asevoimia sodan aikana. OKW:stä oli aina läsnä päivittäisissä tilannekatsauksissa Jodl, Keitel sekä Wehrmachtin adjutanttina toiminut upseeri. Näissä kokouksissa WFA/L:n valmistamat tilanneraportit esiteltiin Hitlerille ja keskustelun jälkeen Hitler antoi seuraavat toimintakäskyt. Jodl toimitti Hitlerin käskyt minuuttien sisällä WFA/L:lle, joka muodosti niistä uudet komennot ja toimitti ne oikeille viranomaisille.
Nürnbergin oikeudenkäynnissä OKW:ta syytettiin rikollisjärjestöksi, mutta syytteet hylättiin. Keitel ja Jodl kuitenkin tuomittiin kuolemaan hirttämällä.
Victoriano Huerta
Elämäkerta
Porfirio Díazin diktatuurin aikana hän kohosi kenraaliksi ja taisteli Yucatánin mayoja vastaan kastisodassa (Guerra de Castas) ja Emiliano Zapatan kapinallisia vastaan. Vuoden 1910 vallankumouksen aattona Huerta oli kuitenkin suunnittelemassa uusia univormuja.
Díazin paettua Huerta vannoi aluksi uskollisuutta uudelleen Francisco I. Maderon hallitukselle, mutta solmi salajuonen – el Pacto de la Ciudadela – Yhdysvaltain lähettilään Henry Lane Wilsonin ja Porfirio Díazin veljenpojan Félix Díazin kanssa Maderon syrjäyttämiseksi.
Armeijan kapinallisten ja lojalistien välisten taisteluiden aikana Huerta vangitsi Maderon ja varapresidentti José María Pino Suárezin. 18. helmikuuta 1913 hän julisti itsensä presidentiksi. Neljän päivän kuluttua yöllä ruralesit eli liittovaltion ratsupoliisit vievät Maderon ja Pino Suárezin vankilasta. Madero ja Suárez ammutaan.
Huerta järjesti tiukan sotilasdiktatuurin. Yhdysvaltain presidentti Woodrow Wilson pettyi Huertan hallitukseen, kutsui lähettiläänsä kotiin ja vaati Huertaa järjestämään demokraattiset vaalit. Huerta kieltäytyi ja tilannetta pahensi Tampicon tapaus (ns. Tampico Affair), jossa Meksikon armeija pidätti kymmenisen Yhdysvaltain merimiestä Tampicossa. Tämä antoi Yhdysvalloille syyn miehittää maan tärkein satama, Veracruz puoleksi vuodeksi.
Huertaa vastaan nousi myös lukuisia kotimaisia kapinoita, muun muassa Zapatan, Pancho Villan ja Venustiano Carranzan. Kun Zapata eteni etelässä ja Carranzan perustuslailliset pohjoisessa, joutui Huerta luopumaan vallasta 14. heinäkuuta 1914.
Huerta lähti maanpakoon, ensin Kingstoniin, Jamaikaan saksalaisella risteilijä SMS Dresdenillä ja sieltä Englantiin, Espanjaan ja Yhdysvaltoihin. Hän jäi kiinni suunnitelmista palata valtaan sekä Espanjassa että Washingtonissa ja neuvotteluista Saksan keisarin, joka oli Huertan tärkein tukija, agenttien kanssa saada keisarin tuki vallankaappaukselle. Hänet pidätettiin Yhdysvalloissa Newmanissa New Mexicossa maan puolueettomuuslakien rikkomisesta. Huerta vapautettiin Fort Blissista ja asetettiin kotiarestiin. Hän kuoli maksakirroosiin El Pasossa Texasissa.
Luettelo tunnetuista rovaniemeläisistä
Tämä on luettelo tunnetuista rovaniemeläisistä henkilöistä.
Andrítsaina-Kréstena
Andrítsaina-Kréstena ( eli Δήμος Ανδριτσαίνας-Κρεστένων, Dímos Andritsaínas-Kresténon) on Kreikan kunta, joka sijaitsee Eliksen alueyksikössä Länsi-Kreikan alueella. Kunnan pinta-ala on 419,2 neliökilometriä ja väkiluku 14 109 (vuonna 2011). Kunnan kuntakeskus on Kréstena.
Andrítsaina-Kréstenan kunta syntyi, kun Alífeira, Andrítsaina ja Skilloúnta yhdistyivät vuoden 2011 alussa Kallikrates-suunnitelman mukaisesti.
Olli Karila
Niilo Pärnänen (käytti kirjailijanimeä Olli Karila; 19. huhtikuuta 1897 Pietari – 26. joulukuuta 1936 Viipuri) oli suomalainen toimittaja ja kirjailija.
Pärnäsen tuotanto koostuu pääasiassa Olli Karilan kirjailijanimellä julkaistuista seikkailuromaaneista, novelleista ja huvinäytelmistä. Hän kirjoitti myös paljon erilaisiin lukemistolehtiin kuten Kariston julkaisemaan Maailma-lehteen ja Kolmiokirjan Jännike-lehteen.
Hausjärven seurakunta
Hausjärven seurakunta on seurakunta Kanta-Hämeessä, Hausjärven kunnassa. Seurakunta kuuluu Tampereen hiippakunnassa Hämeenlinnan rovastikuntaan. Kirkkoherrana toimii Jussi Kauranne. Vuonna 2018 seurakunnassa oli 6 118 jäsentä.
Ace of Spades (kappale)
Ace of Spades on brittiläisen heavy metal -yhtyeen Motörheadin kappale samannimiseltä studioalbumilta. Kappale on yksi Motörheadin suosituimmista kappaleista; esimerkiksi vuonna 2009 yhdysvaltalainen musiikkikanava VH1 listasi sen kaikkien aikojen 10. parhaaksi hard rock-kappaleeksi.
Ace of Spades on julkaistu monilla yhtyeen live- ja kokoelma-albumeilla. Kappale onkin vaikuttanut paljon thrash- ja speed metallin syntyyn etenkin nopealla rumpukompillaan.
Single
Kappale julkaistiin singlenä lokakuussa 1980. Se pysyi 12 viikkoa Britannian singlelistalla, kohoten parhaimmillaan sijalle 15. Singlestä julkaistiin myös jouluversio, jonka kannessa yhtye poseeraa joulupukkeina. Tätä versiota julkaistiin rajoitetut 50.000 kopiota. Promotoidakseen singleä yhtye esiintyi myös BBC:n ohjelmassa Top of the Pops 6. lokakuuta ja 20. lokakuuta.
Singlen B-puolena julkaistiin kappale "Dirty Love", joka on myöhemmin julkaistu Ace of Spadesin uusintapainoksilla.
Arvostus
Kappaletta pidetään eräänlaisena Motörheadin "anthemina", tunnuskappaleena. VH1:sen listalla "100 Greatest Hard Rock Songs" kappale äänestettiin kymmenenneksi parhaaksi. Q Magazine listasi sen sijalle 27 listalla "100 Greatest Guitar Tracks", ja Radio Rockin kuuntelijat äänestivät sen Motörheadin parhaaksi kappaleeksi Suurimmat Yhtyeet -äänestyksessä.
Tammikuussa 2022 Helsingin Sanomat pyysi yli 70:ää suomalaista musiikkialan vaikuttajaa nimeämään korkeintaan 20 itselleen juuri sillä hetkellä tärkeintä laulua paremmuusjärjestyksessä, minkä perusteella lehti laati sadan parhaan laulun listan. ”Ace of Spades” ylsi kokonaistuloksissa sijalle 33.
Muut versiot
Versiot kappaleesta on julkaistu livejulkaisuilla No Sleep 'til Hammersmith, Nö Sleep At All, Everything Louder Than Anyone Else, Live At Brixton Academy ja Better Motörhead Than Dead: Live At Hammersmith. Nö Sleep At Allilla ollut versio julkaistiin singlenä vuonna 1988.
Maitotuote
thumb|Maitotuotteiden jalostuskaavio Maitotuotteet eli maitovalmisteet ovat raakamaidosta valmistettuja elintarvikkeita. Maitotuotteita ovat esimerkiksi maito, piimä, viili, jogurtti, juusto, kerma, hapankerma, voi, kermaviili, jäätelö ja maitojauhe. Maitotuotteet valmistetaan ja pakataan yleensä meijereissä.
Maitotuotteet jaetaan rasvapitoisuuden perusteella täysrasvaisiin, kevyttuotteisiin ja rasvattomiin maitotuotteisiin. Täysrasvaisten maitotuotteiden rasvapitoisuus on sama tai melko lähellä raakamaidon tai siitä kirnuttavan kerman rasvapitoisuutta.
Maitotuotteiden valmistuksessa käytettäviä menetelmiä ovat esimerkiksi rasvan erottaminen (eli separointi), kirnuaminen, homogenointi, pastörointi, hapattaminen, juoksuttaminen ja kuivaus.
Separoinnin tuloksena maidosta saadaan rasvatonta eli kuorittua maitoa (kurria) ja kermaa, joka voidaan hapattaa kermaviiliksi, ranskankermaksi tai smetanaksi taikka kirnuta voiksi. Maitotuotteiden rasvapitoisuutta voidaan alentaa lisäämällä niihin rasvatonta maitoa ja nostaa lisäämällä kermaa. Pastöroinnissa maito kuumennetaan, jotta sen sisältämät mikrobit tuhoutuvat. Hapattaminen tapahtuu jollain tarkoituksenmukaisella maitohappobakteeri-puhdasviljelmällä. Homogenointi tarkoittaa maidon rasvan pilkkomista niin ettei se erotu maidosta. Juustoa valmistetaan maitoa juoksuttamalla, jolloin siitä irtoaa heraa. Haihduttamalla vesi maidosta saadaan maitojauhetta.
Maitotuotteet olivat euromääräisesti Suomen suurin päivittäistavarakaupan elintarvikeryhmä vuonna 2020. Suomi saa vientituloja etenkin voista, koska monet maat pitävät suomalaista voita maailman parhaana.
Juhani Palmu
thumb|Itkumuurilla on Palmun teos [[Lapuan tuomiokirkko|Lapuan tuomiokirkossa.]] Helge Juhani Palmu (s. 8. heinäkuuta 1944 Turku) on suomalainen taidemaalari. Hänen töidensä aiheina ovat useimmiten suomalaiset maaseudun talouskeskukset (esimerkiksi ladot) ja maisemat tai šamanistiset symbolit yhdistettyinä luolamaalausten tyylisiin ihmishahmoihin.
Elämä ja ura
Palmun isä oli taidekauppias, jolla oli 1970-luvun lopulla kahvila-taidegalleria Turussa. Isä oli myös Jehovan todistaja. Palmu työskenteli mainospiirtäjänä 1960-luvulla ennen maalariksi ryhtymistään. Hän on opiskellut Onni Ojan yksityisoppilaana sekä Kölnissä vuosina 1991–1993.
Palmu tunnetaan myös taloudellisesta kyvystään ja ajoittain runsaista tuloistaan. Taidemyyntitaustasta huolimatta 80 prosenttia Palmun myyntituloista sanotaan tulevan oheistuotteista, Palmu Design Collectionin vaaseista, tekstiileistä ja painotuotteista.
Vuonna 2007 City-lehden kulttuurikyselyssä 60 prosenttia vastaajista mainitsi Palmun maan yliarvostetuimmaksi taiteilijaksi.
Palmu osti vuonna 1998 Kapteeninkadulla sijainneen helsinkiläisen Strindbergin taidesalongin irtaimistoineen ja arkistoineen. Siellä hän esitteli omien töidensä ohella muun muassa Eero Nelimarkan kirjeitä. Palmu sulki toistaiseksi Strindbergin gallerian kuten myös Aleksanterinkadun toimipisteensä kesäkuussa 2007.
Yksityiselämä
Palmu on ollut naimisissa kuusi kertaa, muun muassa Katriina Wuoriston ja Tiina Jylhän kanssa. Nykyinen vaimo on latvialaissyntyinen Leila Palmu (o.s. Pikk). Palmu haki huhtikuussa 2009 avioeroa. Hän kuitenkin perui hakemuksen myöhemmin kesäkuussa. Palmu loukkaantui vakavasti tulipalossa kotonaan kesäkuussa 2017. Hänelle on tehty useita leikkauksia ja ihonsiirtoja alaraajoihin ja hän on menettänyt yhdeksän varvasta jaloistaan. Keväällä 2019 hänellä diagnosoitiin kasvain virtsateissä ja hänen kerrottiin olleen menossa leikkaukseen kesäkuussa 2019. Hänen vaimonsa Leila toimii Palmun omaishoitajana. Maaliskuussa 2021 Palmu sai taas vakavia palovammoja kotonaan kun sähkökäyttöinen ilmapatja syttyi tuleen ja hän joutui sairaalaan kriittisessä tilassa. Onnettomuuden seurauksena Palmun vasen jalka ja vasemman käden sormet amputoitiin.
Rannekello
thumb|Le Coultre -rannekello miehen ranteessa. Rannekello on kello, jota pidetään ranteessa. Rannekello voi olla mekaaninen, joka vedetään vetonupista, automaattinen, joka virittyy käden liikkeestä, tai elektroninen kvartsirannekello, joka saa voimansa paristosta. Erityiset käyntitarkkuudelle asetetut kriteerit täyttävää rannekelloa kutsutaan rannekronometriksi.
Historia
Sveitsiläinen Patek Philippe valmisti vuonna 1868 maailman ensimmäisen sveitsiläisen rannekellon. Viisi vuotta myöhemmin yritys myi ensimmäiset rannekultaketjuun istutetut kellonsa. Rannekelloja alettiin valmistaa pienimuotoisesti myös Wienissä Itävallassa vuonna 1878. Saksan armeijalle toimitettiin 1880-luvulla sarjatuotantona tehdyt sveitsiläiset rannekellot. Vuonna 1890 bienneläinen La Champagnen kellotehdas toi markkinoille oman rannekellomallistonsa. Vuonna 1892 Audemars Piguet ja Louis Brandt & Co. valmistivat ensimmäisen minuuttirepeeterillä varustetun rannekellon.
thumb|150px|left|Sotilaiden ensimmäisessä maailmansodassa käyttämä rannekello. Pariisilainen koru- ja kelloseppä Louis Cartier valmisti vuonna 1904 rannekellon brasilialaiselle seikkailijalentäjä Alberto Santos-Dumontille. Siihen perustuva Santos-malli on edelleen tuotannossa. Hans Wilsdorf rekisteröi vuonna 1908 Lontoossa Rolex-tuotemerkin. Ensimmäinen kronografirannekello valmistui vuonna 1909. Sveitsiläinen Longines alkoi valmistaa omia rannekellojaan vuonna 1910. Seiko valmisti ensimmäisen japanilaisen rannekellon vuonna 1913. Kelloteollisuus kehitti ensimmäiseen maailmansotaan armeijoille useita rannekellosovelluksia, kuten itsevalaisevat indeksit ja roiskevesisuojauksen. Iskunkestävä synteettinen kellonlasi tuli tuotantoon vuonna 1918.
Vuonna 1930 rannekellot olivat nousseet jo yhtä suosituiksi maailmalla kuin taskukellot. Tissot kehitti vuonna 1930 ensimmäisen magneettisuojatun rannekellon, ja seuraavana vuonna markkinoille tulivat ensimmäiset iskunkestävät rannekellot. Vuonna 1932 Rolex patentoi automaattikoneiston, joka vetää itsensä vetopainon avulla.
Ingersollin vuonna 1933 esittelemä Mikki Hiiri -rannekello oli ensimmäinen lapsille tarkoitettu rannekello. Ensimmäisen läpinäkyvällä eli niin sanotulla luurankokoneistolla varustetun rannekellon valmisti Audemars Piguet vuonna 1934. Rannekellojen markkinaosuus oli kasvanut vuonna 1934 jo 65 prosenttiin.
Brownsville (Texas)
Brownsville on kaupunki Texasissa Yhdysvalloissa aivan Meksikon rajalla Rio Granden varrella. Se on Cameronin piirikunnan pääkaupunki. Kaupungissa asui 175 023 ihmistä vuonna 2010.
Rannekello
Historia
Rolexin Datejust-malli vuodelta 1945 oli ensimmäinen numeropäivyrillä varustettu automaattirannekello. Ensimmäinen herätystoiminnolla varustettu käsivetoinen rannekello massatuotannossa oli sveitsiläinen Vulcain Cricket Alarm vuodelta 1947. Neliönmuotoiset rannekellot yleistyivät vuonna 1948, ja käyntivaranäytöt alkoivat yleistyä vuonna 1950. Ensimmäisen mikrovetopainolla varustetun automaattikoneiston patentoi Büren Watch Company vuonna 1954. Sen ansiosta pystyttiin valmistamaan entistä ohuempia automaattirannekelloja. Samana vuonna Hamilton patentoi Yhdysvalloissa ensimmäisen elektronisen rannekellonkoneiston, ja nykyaikaisten sukeltajankellojen esikuvat Rolex Submariner ja Blancpain Fifty Fathoms esiteltiin yleisölle. Ensimmäinen elektomekaaninen rannekello Ventura tuli markkinoille vuonna 1957.
Brownsville (Texas)
Vuonna 1845 perustettu Fort Texas sijaitsi alle kilometrin päässä nykykaupungin keskustasta ja Palo Alton taistelu 1846 käytiin viiden mailin päässä. Kaupungin perusti Charles Stillman 13. tammikuuta 1849.
Rannekello
Historia
thumb|Omega Speedmaster -rannekello, joka oli [[Nasan astronauttien käytössä kaikilla Apollo-lennoilla.]] Vuodesta 1966 alkaen korkeataajuinen 36 000 värähdystä tunnissa alkoi yleistyä mekaanisistena rannekellojen koneistoissa. Seiko esitteli vuonna 1969 maailman ensimmäisen kvartsirannekellon Astronin. Usea valmistaja toi markkinoille oman automaattikronografikoneistolla varustetun rannekellonsa, mikä johti käsivetoisten kronografien myynnin vähenemiseen. Astronautti Buzz Aldrin astui vuonna 1969 Kuun pinnalle ranteessaan käsivetoinen Omega Speedmaster -kronografi.
Brownsville (Texas)
Vuonna 1991 kaupunkiin tuli University of Texas at Brownsville and Texas Southmost Collegen yliopisto.
Rannekello
Historia
Mekaanisia kelloja valmistetaan edelleen paljon, ja niistä on tullut koneistoiltaan entistäkin monimutkaisempia ja ominaisuuksiltaan laadukkaampia ja monipuolisempia. Monet mekaaniset luksuskellot maksavat kymmeniä tuhansia euroja. Matkapuhelinten yleistyminen 2000-luvun alusta alkaen on vähentänyt rannekellojen kysyntää.
Mekaaniset ja kvartsikellot
Mekaanisessa rannekellossa on jousivoimalla käyvä mekaaninen heilurikoneisto. Mekaaninen kello pitää vetää kerran vuorokaudessa. Tämä virittää kellon jousen, jotta kello jatkaisi käyntiään tauotta. 1960-luvulla yleistyivät käden liikkeen avulla jousensa virittävät automaattiset eli itsevetävät kellot.
Sveitsiläisen leiman saanut mekaaninen kello voi heittää kuutisen sekuntia päivässä, eikä yhdenkään mekaanisen kellon edes väitetä olevan täysin tarkka. Tarkkuuden sijaan mekaanisen kellon ostajia kiehtoo nykyisin käsityötaito. Esimerkiksi Patek Philippen Calibre 89:n hinta on 3,9 miljoonaa euroa, joka perustuu siihen, että kellon kehittäminen kesti yhdeksän vuotta ja siinä on 33 erikoistoimintoa kuten tähtiaika.
Kvartsikellot yleistyivät 1970-luvulla. Kvartsikello perustuu kvartsikiteen värähtelyyn, ja se on mekaanista kelloa huomattavasti tarkempi.
Rannekellotyypit
Niin sanottu peruskello on tarkoitettu tavalliseen jokapäiväiseen käyttöön. Se on kohtuuhintainen ja luotettava, mutta se ei kestä äärimmäisiä olosuhteita kuten jotkin erikoiskellot.
Sporttikello on näyttävä ja suurikokoinen. Koska sitä käytetään usein ajan mittaamiseen, siinä on usein ajanottotoiminnolla varustettu kronografi. Siinä on myös vesisuojaus, jonka ansiosta sitä voi pitää uidessa.
Sotilaskellon ominaisuudet on suunniteltu sodankäyntiä varten. Kello on yleensä musta, siinä on vesisuojaus ja suojaus magneettikenttiä vastaan, ja numerot ovat itsevalaisevia.
Pilottikellon suunnittelu viittaa ilmailun historiaan, ja siinä on monia ilmailuun ja ajan mittaamiseen liittyviä toimintoja. Pilottikello on vesisuojattu ja kestää voimakkaita lämpötilan ja ilmanpaineen vaihteluita.
Sukeltajankellossa on hyvä vesisuojaus, jotta sitä voisi käyttää vähintään 300 metrin syvyydessä veden alla.
Pukukello on suunniteltu hienostuneen näköiseksi, eikä siinä ole juurikaan lisätoimintoja. Sen materiaalina käytetään joskus kultaa.
Haute horlogerie -kellot ovat käsityönä yksin kappalein tai pieninä sarjoina valmistettavia kalliita mekaanisia kelloja, joita käyttävät etenkin rikkaat. Ne valmistetaan arvokkaasta jalometallista, ja niissä käytetään usein jalokiviä.
Kronografirannekello on kello, jolla voi ajan näytön lisäksi mitata aikavälejä ja väliaikoja. Kronografissa on painikkeita, joilla ajanotto käynnistetään ja pysäytetään tai väliaika luetaan. Kronografissa voi olla myös monenlaisia lisätoimintoja, kuten etäisyysmittareita ja keskinopeusmittareita. Moni sporttikello on myös kronografi. Kronografeja on niin kvartsikelloissa kuin mekaanisissakin kelloissa. Muutama harva mekaaninen kronografi pystyy mittaamaan aikavälin sadasosan tarkkuudella.
Kronometri
Kronometrirannekello on mekaaninen rannekello, joka on saanut sertifikaatin virallisen tarkkuustestin läpäisystä. Siihen vaaditaan se, että kellon virhe on testissä enintään viisi sekuntia vuorokaudessa. Merkittävin virallinen luokituslaitos on sveitsiläinen COSC, joka käyttää tarkkuuskriteerinä kansainvälistä ISO 3159 -standardia. Koska kvartsikoneistot ovat paljon mekaanisia koneistoja tarkempia, niille on määritelty tiukemmat kriteerit niin sanottuun superkvartsi-luokitukseen. Eniten COSC-sertifioituja kelloja valmistaa Rolex.
Osat
Kellonkuori ympäröi kellotaulua. Siinä voi olla kiinteä tai pyöritettävä kellonkehä. Kellonkuori valmistetaan useimmiten ruostumattomasta teräksestä, jostain metalliseoksesta, pinnoitettavasta messingistä, jalometallista tai muovista.
Kellotaulu näyttää ajan. Analogisessa näytössä aika ilmaistaan osoittimien avulla ja digitaalisessa näytössä vaihtuvin numeroin. Analogisessa kellotaulussa on yleensä tuntiviisari, minuuttiviisari ja sekuntiviisari. Joissain kelloissa voi olla lisäksi esimerkiksi kalenteri, toisen aikavyöhykkeen aikanäyttö ja käyntivaranäyttö.
Vesisuojaus
thumb|Rolex Deepsea Sea-Dweller 116660 on [[sukeltajankello, joka on vesisuojattu 3 900 metriin asti.]] Rannekellon takakanteen on usein merkitty, onko se vesisuojattu (water resistant). Tällaisessa kellossa on kumi- tai muotitiivisteet, jotka suojaavat kellonkoneistoa kosteudelta, pölyltä ja vedeltä. Kellon vesisuojaus ilmoitetaan usein ilmakehän paineena (ATM) tai sitä vastaavana syvyysmetrilukemana. Esimerkiksi lukema "3 ATM" vastaa vesisuojausta 30 metrin syvyyteen asti. Käytännössä täysin roisketiiviitä ovat vähintään 5 ATM -vesisuojatut kellot, uintia kestävät 10 ATM -vesisuojatut kellot, ja pintasukellusta kestävät 20 ATM -vesisuojatut kellot.
Valmistajat
Nykyään 90 % myydyistä rannekelloista on paristolla toimivia kvartsikelloja. Kuitenkin jäljelle jäävä 10 % – mekaaniset kellot – muodostaa suuren osan alan rahallisesta arvosta.
Luettelo Kyproksen kaupungeista
pienoiskuva|400px|Kyproksen kartta. Tämä on luettelo Kyproksella sijaitsevista kaupungeista. Varsinaisiksi kaupungeiksi (póli) on luetteloitu kaikki yli asukkaan asutukset. Lisäksi on luetteloitu pieniä kaupunkeja (komópoli) ja suuria kyliä (chorió), joiden väkiluku on –.
Rannekello
Valmistajat
Aikoinaan kvartsikelloilla menestynyt Swatch Group on nykyään maailman suurin mekaanisten rannekellojen valmistaja, vaikka sen tuotannosta määrällisesti suurempi osa onkin kvartsikelloja. Sen omistamia kellomerkkejä (vuonna 2011) ovat esimerkiksi Swatch, Blancpain, Breguet, Glashütte Original, Omega, Longines, Rado, Certina ja Tissot. Richemontin omistamia kellomerkkejä ovat esimerkiksi A. Lange & Söhne, Cartier, Jaeger-LeCoultre, Montblanc, Panerai ja Vacheron Constantin. LVMH:n merkkejä ovat Bulgari, Chaumet, Dior Watches, Hublot, Louis Vuitton, TAG Heuer ja Zenith. Itsenäisiä valmistajia ovat esimerkiksi Seiko, Citizen, Girard-Perregaux, JeanRichard, Maurice Lacroix, Frédérique Constant, Oris, Patek Philippe, Edox, Audemars Piguet, Rolex ja Breitling.
Kalliita rannekelloja tuottavat yritykset ovat nykyään lähinnä markkinointiyhtiöitä. Tyypillinen alalla toimiva yhtiö, kuten IWC tai Panerai, suunnittelee kellon itse, mutta ulkoistaa sen valmistuksen esimerkiksi jollekin sveitsiläiselle tai saksalaiselle firmalle. Kobold tuo kellojen osat ulkomailta ja kokoaa ne USA:ssa. Ainoastaan muutamat yhtiöt, kuten Patek Philippe, Girard-Perregaux, Rolex ja Seiko valmistavat kellojensa osat itse.
Luettelo Kyproksen kaupungeista
Kaupungit (póli)
pienoiskuva|[[Nikosia, Kyproksen pääkaupunki.]] pienoiskuva|[[Limassol]] pienoiskuva|[[Páfos]]
Rannekello
Valmistajat
Useimmat kelloyhtiöt ostavat koneistonsa yhdeltä kolmesta sveitsiläisestä valmistajasta, jotka ovat ETA, Lemania ja Sellita. Näin yhtiö voi kutsua tuotettaan sveitsiläiseksi. Yhtiöt muuttavat hankkimiaan koneistoja esimerkiksi lisäämällä niihin toimintoja.
Suomessa
Monet Suomen Kelloseppäkoulun suorittaneet kellosepät ovat hankkineet alan kokemusta työskentelemällä maineikkaiden sveitsiläisten kellotehtaiden palveluksessa. Suomessa mekaanisia kelloja valmistavat yritykset Sarpaneva Watches, Aikamuoto ja Rajamäen Kellotehdas. Sveitsissä työskentelee kelloseppä Kari Voutilainen.
Oliver L. Austin Jr.
Oliver Luther Austin Jr. (24. toukokuuta 1903 Tuckahoe, New York – 31. joulukuuta 1988 Gainesville, Florida ) oli yhdysvaltalainen lintutieteilijä.
Austin valmistui Wesleyan Universitystä Connecticutissa 1926, jonka jälkeen hän pääsi Harvardin yliopiston vertailevan eläintieteen museon (Museum of Comparative Zoology, MCZ) leipiin. Wesleyanin aikoina hän työskenteli Charles William Beeben laboratoriossa Brittiläisessä Guayanassa. Vuonna 1927 hän toimi luonnontieteilijänä Mason–Blodgett-tutkimusretkikunnassa ja keräsi lintuja ja muita eläimiä MCZ:lle Jukatanin niemimaalla ja Brittiläisessä Hondurasissa. Hän purjehti lääkäri-isänsä kanssa tutkimaan Kanadan Labradoria 1927–1928 ja käytti keräämäänsä aineistoa Nuttall Ornithological Clubin kustantamassa väitöskirjassaan The Birds of Newfoundland Labrador 1932. Austin oli ensimmäinen Harvardissa lintutieteestä tohtoriksi väitellyt (1931).
Vuonna 1930 Austin siirtyi Minnesotan biologisen tutkimuslaitoksen (Bureau of Biological Survey in Minnesota) palvelukseen ja teki maastotutkimuksia yhdessä Florence Augusta Merriam Baileyn ja tämän aviomiehen Vernon Baileyn kanssa. Talouslaman aikana hän palasi vaimonsa Elizabethin kanssa New Yorkiin ja selviytyäkseen he tekivät sekalaisia töitä. Pian he muuttivat Cape Codiin, jonne Austin oli isänsä kanssa perustanut lintuaseman Wellfleetiin 1929. Siellä he elivät kasvattamalla orkideoita ja pelaamalla bridgeä rahasta. Hän tutki Cape Codin tiirayhdyskuntia ja opetti lintuasemalla harjoittelevia nuoria ornitologeja.
Toinen maailmansota
Toisen maailmansodan alkaessa Austin liittyi merivoimiin. Hän palveli upseerina eteläisellä Tyynellämerellä sodan ajan. Aina aluksen rantautuessa Austin keräsi näytteitä ja lähetti ne Harvardiin. Kaksi lepakkolajia oli tieteelle uusia. Sodan lopulla Austinin asemapaikkana oli Korea lähes vuoden ajan. Hän teki siellä tutkimuksia ja keräsi näytteitä, ja julkaisi teoksen The Birds of Korea vuonna 1948. 1946 hänet komennettiin Japaniin kenraali Douglas MacArthurin esikuntaan, jossa hänen tehtävänsä oli organisoida ja johtaa miehittäjien luonto-osastoa (Wildlife Branch) aina vuoden 1949 lopulle asti. Austin tutustui ja ystävystyi useiden japanilaisaateliin kuuluvien biologien kanssa. Japanintuliaisinaan hän toi Yhdysvaltoihin ensimmäiset lintuverkot. Hän laati useita säädöksiä sekä laki- ja rangaistusehdotuksia koskien metsästystä ja suojelua, jotka Japanin hallitus sittemmin hyväksyi.
Myöhemmät elämänvaiheet
Austin palasi Cape Codiin 1950 ja saatuaan Guggenheim-stipendin kirjoitti yhdessä markiisi Nagamichi Kurodan kanssa teoksen The Birds of Japan, Their Status and Distribution (1953). Austin muutti perheineen Montgomeryyn Alabamaan, missä hän toimi eläintieteen professorina Maxwellin lentotukikohdan Air yliopistossa. Seuraavien vuosien aikana hän toimitti useita julkaisuja asevoimien eri haaroille, ja 1955–1956 vietti neljä kuukautta Etelämantereella Amiraali Byrd-tutkimusretkikunnan Operation Deep Freeze projektissa.
Vuonna 1957 Austinille tarjottiin kuraattorin virkaa Floridan valtionmuseossa (Florida State Museum, FSM). Austin otti viran vastaan ja muutti vaimonsa kanssa Gainesvilleen. Elizabeth sai museosta tutkimusapulaisen viran. He ryhtyivät kehittämään museon vaatimatonta kokoelmaa ja kasvattivat linnunnahkakokoelman 1 800:sta näytteestä yli 17 500:aan. Kun museo sai uuden rakennuksen ja kokoelmat siirrettiin väljempiin tiloihin, tehtiin entisestä kokoelmahuoneesta Austinin kirjojen ja julkaisujen, jotka hän oli lahjoittanut museolle, näyttelyhuone, ja se sai nimen Austin Memorial Library.
Vuonna 1963 Austin julkaisi laajan teoksen The Birds of the World, joka julkaistiin seitsemällä kielellä. Hän toimitti American Ornithologists’ Unionin lehteä The Auk kymmenen vuoden ajan ja oli AOU:n jäsen. Elizabeth S. Austin kuoli toukokuussa 1977. Tammikuussa 1978 Austin avioitui vanhan ystävänsä Edythe Richin kanssa. Austinilla oli kaksi poikaa, Anthony ja Timothy, ja neljä lastenlasta.
Austin testamenttasi ruumiinsa lääketieteelle. Hänen tuhkansa on Snown hautausmaalla Trurossa, Massachusettsissa.
Jarkko Malinen
Jarkko Juhani Malinen (s. 17. maaliskuuta 1988 Kuopio) on suomalainen jääkiekkoilija, joka pelaa Tanskan Metal Ligaenin Herning Blue Foxissa. Hän on pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Malinen on pelityyliltään kahden suunnan sentteri.
Seuraura
Malinen on Kalevan Pallon kasvatti. Hän oli kaudella 2006–2007 joukkueen A-nuorten toiseksi paras pistemies Joonas Riekkisen jälkeen tehoilla 9+18=27. Malinen pelasi samalla kaudella myös ensimmäiset miesten pelinsä edustaessaan neljän Mestis-ottelun verran alle 20-vuotiaiden maajoukkueessa tehden yhden maalin. Hän pelasi kauden aikana myös kaksi ensimmäistä SM-liigaotteluaan. Malinen teki liigadebyyttinsä 22. helmikuuta 2007 vieraissa Jokereita vastaan.
Kaudella 2007–2008 Malinen oli tehoilla 14+17=31 KalPan A-nuorten toiseksi paras pistemies Toni Hyvärisen kanssa. Hän voitti keväällä 2008 A-nuorten Suomenmestaruuden. SM-liigan puolella Malinen pelasi 18 ottelua ilman tehopisteitä. Hän pelasi kauden aikana myös neljä Mestis-ottelua alle 20-vuotiaiden maajoukkueessa tehden yhden syöttöpisteen.
Malisen peliaika KalPassa jäi kaudella 2009–2010 hyvin vähäiseksi ja hän pelasi joukkueessa vain kymmenen runkosarjaottelua tehden yhden syöttöpisteen. Malinen siirtyi lokakuussa 2009 joulutaukoon asti kestävällä lainasopimuksella Jokipoikiin. Tammikuussa 2010 hän palasi KalPasta Mestikseen ja siirtyi kolmen ottelun lainalle Savonlinnan Pallokerhoon. Siirtorajan kynnyksellä, tammikuun 2010 lopulla Malinen palasi loppukauden mittaisella lainasopimuksella Jokipoikiin, joissa hän voitti keväällä 2010 Mestiksen mestaruuden. Jokipojat etenivät SM-liigakarsintoihin asti, jotka Ilves vei kuitenkin otteluvoitoin 4–1.
Syyskuussa 2010 KalPa lainasi Malisen toistaiseksi voimassa olevalla lainasopimuksella SaPKoon. Hän pelasi joukkueessa 15 ottelua tehopistein 4+5=9. Marraskuussa 2010 Malinen purki sopimuksensa KalPan kanssa ja palasi loppukauden mittaisella sopimuksella Jokipoikiin. Siirron taustalla oli Malisen halu saada pysyvyyttä pelipaikkaansa. Ennen tätä hän pelasi KalPassa vain kolme ottelua jääden niissä ilman tehopisteitä. Malinen kuitenkin palasi joukkueeseen vielä tammikuussa 2011, jolloin Jokipojat lainasivat hänet yhden ottelun ajaksi paikkaamaan Tommi Miettisen jättämää aukkoa. Jokipojissa Malinen teki 27 runkosarjaottelussa tehot 9+19=28.
Huhtikuussa 2011 Malinen teki vuoden mittaisen sopimuksen Mikkelin Jukureiden kanssa. Hän oli kaudella 2011–2012 16 osumallaan joukkueen paras maalintekijä Jesper Piitulaisen kanssa. Kaudeksi 2012–2013 Malinen siirtyi 1+2-vuotisella sopimuksella Tapparaan. Hän otti paikkansa joukkueen kokoonpanosta ja pelasi ensimmäisen kokonaisen SM-liigakautensa tehden 59 runkosarjaottelussa tehot 3+8=11 sekä 15 playoff-ottelussa tehot 1+2=3. Malisen kolmesta runkosarjassa syntyneestä maalista kaksi syntyi alivoimalla. Hän voitti kauden päätteeksi SM-hopeaa.
Kauden 2013–2014 Malinen aloitti väkevästi ja kantoi syyskauden aikana myös Tapparan kultaista kypärää. Hän oli myös European Trophyssa joukkueen paras pistemies ja maalintekijä tehoilla 6+2=8. Runkosarjan edetessä Malinen putosi kuitenkin hiljalleen takaisin tutulle nelossentterin tontilleen. Hän voitti kauden päätteeksi SM-hopeaa. Kaudella 2014–2015 Malinen teki SM-liigan runkosarjassa tehot 16+15=31. Hän oli Tapparan toiseksi paras maalintekijä Olli Palolan jälkeen. Malinen voitti kauden päätteeksi taas SM-hopeaa.
Kaudeksi 2015–2016 Malinen siirtyi kaksivuotisella sopimuksella SM-liigan nousijajoukkue KooKoohon. Hänet nimettiin joukkueen varakapteeniksi. Malinen kuului kauden suurimpiin onnistujiin ja oli KooKoon paras syöttäjä ja toiseksi paras pistemies Josh Greenin jälkeen tehtyään SM-liigan yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 12+30=42. Hänen kauteensa mahtui myös tammikuussa 2016 tullut loukkaantuminen, joka lyhensi Malisen kautta viikoilla. Hän oli ennen loukkaantumistaan SM-liigan pistepörssissä kuudentena tehtyään 38 ottelussa 30 tehopistettä. Kaudella 2016–2017 Malinen johti KooKoon sisäistä syöttöpörssiä ja oli joukkueen kolmanneksi paras pistemies Terry Broadhurstin kanssa tehoilla 3+21=24, kunnes siirtorajan kynnyksellä helmikuussa 2017 KooKoo kauppasi hänet, Kai Kantolan ja Ryan O’Connorin loppukaudeksi Helsingin IFK:hon. Vastaavasti HIFK:sta KooKoohon siirtyi loppukauden lainasopimuksilla Panu Mieho ja Miro-Pekka Saarelainen. KooKoo-kolmikon siirron taustalla oli joukkueen alhainen sijoitus sarjataulukossa ja tilan tekeminen seuraavan kauden pelaajabudjettiin. Toukokuussa 2017 Malinen teki HIFK:n kanssa kaksivuotisen jatkosopimuksen.
Malinen oli kaudella HIFK:n neljänneksi paras pistemies tehoilla 12+20=32. Pudotuspeleissä hän oli tehoilla 3+7=10 joukkueen paras pistemies Juha-Pekka Haatajan ja Patrik Carlssonin kanssa sekä paras syöttäjä Joonas Raskin kanssa. Neljännessä välieräottelussa 9. huhtikuuta 2018 Oulun Kärppiä vastaan Malinen teki HIFK:n 4–1-voittoon päättyneen ottelun ratkaisumaalin ja tasoitti ottelusarjan 2–2:een. Kärpät kuitenkin voitti lopulta ottelusarjan ja eteni finaaliin otteluvoitoin 4–3. Malinen voitti kauden päätteeksi SM-pronssia. Huhtikuussa 2018 hänen sopimuksensa HIFK:n kanssa purettiin yhteisymmärryksessä.
Kaudeksi 2018–2019 Malinen palasi kolmivuotisella sopimuksella Tapparaan. Hän jakoi joukkueen sisäisen tehotilaston voiton Tomáš Záborskýn kanssa lukemalla +16. Mestarien liigassa Malinen oli Tapparan paras pistemies ja syöttäjä tehoilla 2+10=12. Hän voitti kauden päätteeksi SM-pronssia.
Malinen siirtyi kaudeksi 2021–2022 vuoden mittaisella sopimuksella Tanskan Metal Ligaenin Herning Blue Foxiin.
Maajoukkueura
Malinen pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2008. Yhteensä hän on pelannut 18 nuorten ja 11 poikien maaottelua. Suomen A-maajoukkueessa Malinen on pelannut kahdeksan ottelua tehopistein 1+3=4. Hän teki A-maajoukkuedebyyttinsä Euro Hockey Challengessa 7. huhtikuuta 2016 Porissa Slovakiaa vastaan. Malinen merkittiin Suomen kakkossentteriksi laidoilleen Antti Erkinjuntti ja Antti Tyrväinen. Hänen ensimmäinen A-maajoukkuemaalinsa syntyi Malisen kolmannessa ottelussa 15. huhtikuuta 2016 Sarpsborgissa Norjaa vastaan. Hän putosi viimeisten joukossa Suomen MM-leiriryhmästä vuoden 2016 turnaukseen.
Riihimäen seurakunta
Riihimäen seurakunta on seurakunta Kanta-Hämeessä, Riihimäen kaupungissa. Seurakunta kuuluu Tampereen hiippakunnassa Hämeenlinnan rovastikuntaan. Kirkkoherrana toimii Sirpa Viherä. Vuonna 2018 seurakunnassa oli 20 585 jäsentä.
Egeanmeren kulttuurit
Egeanmeren kulttuurit (myös aigeialainen kulttuuri, Aigeian sivilisaatiot) eli Kreikan pronssikauden kulttuurit on yleisnimi Kreikan alueella pronssikaudella vallinneille kulttuureille. Ne ovat saaneet nimensä Egeanmerestä, jonka alueelle kulttuurit sijoittuvat. Kreikan pronssikausi käsittää suunnilleen vuodet 3200–1050 eaa.
Egeanmeren kulttuureihin sisältyvät Kykladien saarilla vaikuttanut kykladinen kulttuuri, ennen kaikkea Kreetan saarella vaikuttanut minolainen kulttuuri sekä pääosin Manner-Kreikassa vaikuttanut helladinen kulttuuri, jonka loppuvaihe tunnetaan mykeneläisenä kulttuurina. Kulttuurien katsotaan saaneen alkunsa alueen pronssikauden alussa noin 3200–3100 eaa., mutta niillä oli edeltäjiä neoliittisen kauden Kreikassa. Kulttuurit kukoistivat yhtä aikaa, ja niillä oli paljon vuorovaikutusta toistensa kanssa. Loppuvaiheessaan ne käytännössä sulautuivat yhteen. Egeanmeren kulttuurit romahtivat noin 1100–1050 eaa., mitä seurasivat Kreikan nk. pimeät vuosisadat. Niiden jälkeen alueella nousi antiikin Kreikan kulttuuri.
Kykladinen kulttuuri
thumb|right|250px|[[Kykladiset idolit|Kykladisia idoleita, n. 2800–2300 eaa. Náxoksen arkeologinen museo.]]
Kykladinen kulttuuri oli Egeanmeren alueen kulttuureista varhaisin. Sen alku sijoitetaan noin vuoteen 3200 eaa., mutta sillä oli jo neoliittisen kivikauden edeltäjiä. Kulttuuri vaikutti Kykladien saarilla, jotka sijaitsevat Egeanmeren saariston eteläisissä keskiosissa.
Kykladit ovat olleet asuttuja todennäköisesti viimeistään 11000 eaa., jolloin míloslaista obsidiaania vietiin jo Manner-Kreikkaan. Varhaisimmat merkit asutuksesta ovat neoliittiselta kaudelta noin 5500 eaa. Metallien käyttö sai alkunsa noin ajalla 4200–3200 eaa., mikä luetaan yleensä kuitenkin vielä myöhäiseksi kivikaudeksi tai kalkoliittiseksi kaudeksi eli kuparikaudeksi. Pronssikauden katsotaan alkaneen alueella noin 3200 eaa., mihin sijoitetaan myös kykladisen kulttuurin varhaisimman vaiheen eli varhaiskykladisen kauden alku. Kulttuuri säilyi kuitenkin käytännössä pitkään edelleen kuparikautisena, ja varsinaisen pronssin käyttö alkoi vasta noin 2300 eaa. Samaan aikaan alkoi purjealusten käyttö, mikä helpotti merenkulkua ja kaupankäyntiä.
Kykladinen kulttuuri ei todennäköisesti ollut indoeurooppalainen eikä se tuntenut kirjoitustaitoa. Varsinkin varhaiskykladisella kaudella kykladinen kulttuuri oli materiaaliselta kulttuuriltaan hyvin omaleimainen. Pääosa löydöistä on peräisin haudoista. Kulttuuri tunnetaan ennen kaikkea niin kutsutuista kykladisista idoleista. Merkittäviä löytöpaikkoja ovat muun muassa Náxos, Páros, Kéros, Sýros, Mílos (Fylakopí) ja Amorgós.
Minolainen kulttuuri
thumb|right|250px|Minolaisia [[käärmejumalatarpatsaita, n. 1600 eaa. Iraklionin arkeologinen museo.]]
Minolainen kulttuuri kehittyi Egeanmeren etelälaidalla sijaitsevalla Kreetan saarella noin 3100 eaa. Kulttuuri tunnetaan ennen kaikkea suurista palatsikeskuksistaan, kuten Knossos, Faistos, Mália ja Káto Zákros. Palatsien rakentaminen alkoi noin 1950 eaa. Kulttuuri kävi laajaa kauppaa ja perusti eräänlaisia siirtokuntia myös Kreetan ulkopuolelle. Näistä tunnetuin on Akrotírin minolainen kaupunki Thíran saarella Santorínilla. Minolainen kulttuuri oli Euroopan ensimmäinen korkeakulttuuri, ja se kirjoitti tuntematonta minolaista kieltä käyttäen kreetalaisia hieroglyfejä sekä lineaari-A-kirjoitusta. Kulttuuri ja sen kieli eivät olleet indoeurooppalaisia.
Minolainen kulttuuri jaetaan päätasolla kolmeen vaiheeseen, varhaisminolaiseen, keskiminolaiseen ja myöhäisminolaiseen kauteen. Toisaalta kulttuuri on perinteisesti jaettu jaksoihin myös palatsikeskusten rakennus- ja tuhoutumisvaiheiden avulla. Näin saatuja kausia ovat esipalatsikausi, jolloin palatseja ei vielä ollut (n. 3100–1950 eaa.); ensimmäisten palatsien protopalatsikausi (n. 1950–1800 eaa.); kulttuurin kukoistuskausi uusi palatsikausi (n. 1800–1450 eaa.); kolmas palatsikausi tai yhden palatsin kausi (monopalatsikausi), jolloin Knossos oli mykeneläisen kulttuurin vallassa ainoana jäljellä olevana palatsina (n. 1450–1375 eaa.); sekä jälkipalatsikausi tai loppupalatsikausi (n. 1375–1050 eaa.).
Helladinen kulttuuri
thumb|right|250px|[[Lineaari-B-kirjoitusta sisältävä savitaulu Pyloksesta. Kansallinen arkeologinen museo, Ateena.]]
Helladinen kulttuuri on nimitys Manner-Kreikassa samaan aikaan noin vuodesta 3100 eaa. vaikuttaneelle kulttuurille. Se on terminä kehitetty siksi, että Manner-Kreikan arkeologiset löydökset saataisiin vertailukelpoiseen ajoituskehikkoon kykladisen ja minolaisen kulttuurin kanssa. Kulttuuri jaetaan päätasolla varhaishelladiseen, keskihelladiseen ja myöhäishelladiseen kauteen. Myöhäishelladinen kausi, joka käsittää noin vuodet 1700–1050 eaa., tunnetaan paremmin mykeneläisen kulttuurin kautena. Sen kukoistuskautta olivat myöhäismykeneläisen kauden vuodet 1400–1100 eaa.
Rudigerin oireyhtymä
Rudigerin oireyhtymä on todennäköisesti autosomissa resessiivisesti periytyvä oireisto, jonka oireita ovat kasvun vaikea hidastuminen, raajojen, suku- ja virtsaelinten poikkeavuudet sekä oireistolle ominaiset kasvonpiirteet. Oireisto on kuvattu vain yhdessä perheessä veljellä ja siskolla, jotka menehtyivät vauvaiällä.
Egeanmeren kulttuurit
Helladinen kulttuuri
Mykeneläinen kulttuuri romahti noin 1100–1050 eaa. mahdollisesti valloituksiin, sisäisiin levottomuuksiin tai esimerkiksi luonnonkatastrofien ja nälänhädän seurauksena. Antiikin ajan kreikkalainen mytologia sijoittuu pääosin mykeneläisen kulttuurin maailmaan, ja lienee säilyttänyt siitä paljon muistumia.
Kaudet
Egeanmeren kulttuureille on kehitetty seuraavanlainen ajoituskehikko, jonka perusteella ne voidaan jakaa aikakausiin, joiden avulla niiden kehitystä voidaan myös verrata. Koska kulttuurit vaikuttivat toisiinsa, aikakaudet ovat suurelta osin päällekkäisiä, mutta niissä on ajoittaisia ja paikallisia eroavaisuuksia. Alla esitetyt ajoitukset seuraavat niin kutsuttua korkeaa kronologiaa, jossa kausi LM IA määräytyy Santorínin tulivuorenpurkauksen uuden ajoituksen (n. 1627–1600 eaa.) perusteella aikaisempaa selvästi varhaisemmaksi. Ajoitukset ovat summittaisia ja pyöristettyjä. Kirjainlyhenteitä käytetään englanninkielisessä ja tieteellisessä kirjallisuudessa.
Tulilatva
Tulilatva (Kalanchoe blossfeldiana, Kalanchoë blossfeldiana) on huonekasvina käytettävä mehikasvi. Se on peräisin Itä-Afrikasta ja Madagaskarilta.
Ulkonäkö
Tulilatvalla on mehevät, kiiltävät lehdet. Sen kukat koostuvat neljästä terälehdestä ja voivat olla väriltään punaisia, valkoisia, violetteja tai keltaisia. Kukinnot ovat runsaskukkaisia terttuja. Tulilatvoja myydään usein valmiiksi kukkivana, lyhyen aikaa säilytettävänä ruukkukasvina.
Nils Jungell
Opinnot
Jungell kävi viisi luokkaa Pietarsaaren ruotsalaista yhteiskoulua.
Jääkärikausi
Jungell työskenteli harjoittelijana tekstiilialalla Pietarsaaressa ennen liittymistään vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 19. tammikuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, josta hänet siirrettiin 13. elokuuta 1917 alkaen pataljoonan täydennysjoukkoon oltuaan sitä ennen sairauden takia hoidettavana useissa sotilassairaaloissa. Hänet laskettiin lopulta 21. elokuuta 1917 sotapalvelukseen kykenemättömänä siviilitöihin, mutta joutui epäonnekseen jälleen sairaalaan, missä joutuikin virumaan niin pitkään, että pataljoona kerittiin kotiuttamaan hänen sairaalassa olonsa aikana.
Sisällissodan jälkeinen aika
Jungell palasi takaisin Suomeen sisällissodan jo laannuttua 5. 5. 1918 ja astui armeijan palvelukseen 5. elokuuta 1918 Helsingin jalkaväkirykmenttiin, josta muodostettiin myöhemmin ensin Itämeren jalkaväkirykmentti n:o l ja myöhemmin Porin rykmentti. Hän toimi rykmentissä koulutusaliupseerina ja 5. tammikuuta 1919 alkaen komppanianvääpelinä. Hänet siirrettiin 10. toukokuuta 1920 alkaen 1. Divisioonan esikuntaan esikuntavääpeliksi ja 18. syyskuuta 1920 alkaen Autopataljoonaan, missä hän toimi niin varikon vääpelinä kuin teknillisen toimiston rahastonhoitajanakin. Armeijasta hän erosi 31. maaliskuuta 1927 ja siirtyi liikealalle ja 15. lokakuuta 1928 alkaen tullaajaksi Valtion lentokonetehtaalle, mistä hän siirtyi tullaajaksi ja kuljetuspäälliköksi Puolustusministeriöön. Talvi ja jatkosodan aikana hän toimi samassa toimessa sota-aikana Päämajassa.
Plutarkhos
Plutarkhos (, ; noin 45/47 Khaironeia – noin 120/125) oli antiikin kreikkalainen keskiplatonilainen filosofi ja elämäkertakirjailija. Hänet tunnetaan teoksestaan Kuuluisien miesten elämäkertoja sekä lukuisista filosofista tutkielmista, jotka on koottu kokoelmaksi Moralia.
Nuoruus ja perhe
Plutarkhoksen elämästä tiedetään vain vähän yksityiskohtia, ja suurin osa niistä on poimittu hänen omista teoksistaan. Hän oli kotoisin Khaironeiasta Boiotiasta, ja syntyi joskus vuosien 45–47 välillä. Syntymäaika on päätelty siitä, että hän sanoo opiskelleensa Ateenassa Ammonioksen oppilaana samaan aikaan, kun keisari Nero oli kierroksellaan Kreikassa, toisin sanoen vuosina 66–67. Näin hänen voidaan päätellä olleen tuolloin nuorukainen, ehkä noin 20-vuotias. Nero vieraili Delfoissa vuonna 66, ja Plutarkhos vaikuttaa sanovan olleensa siellä samaan aikaan. Plutarkhos mainitsee itsensä Neron aikalaiseksi myös eräässä toisessa yhteydessä. Plutarkhos viipyi Ateenassa tarpeeksi pitkään, että sai kaupungin kansalaisuuden.
pienoiskuva|vasen|upright=0.86|Plutarkhos kuvattuna teoksensa [[Kuuluisien miesten elämäkertoja ranskankielisessä painoksessa vuodelta 1565.]] Plutarkhoksen isän nimi oli oletettavasti Autobulos. Isoisänsä hän mainitsee olleen nimeltään Lamprias. Tältä Plutarkhos oli kuullut eräitä Marcus Antoniusta koskeneita anekdootteja, jotka Lamprias oli puolestaan kuullut Filotaalta, joka oli opiskellut lääketiedettä Aleksandriassa samaan aikaan kun Antonius oli siellä Kleopatran kanssa. Plutarkhoksen isoisoisä Nikarkhos oli puolestaan kertonut hänelle khaironeialaisten kärsimyksistä Aktionin taistelun aikaan. Plutarkhoksella oli kaksi veljeä, Timon ja Lamprias nuorempi. Ollessaan vielä nuori mies Plutarkhoksen tehtäväksi annettiin kerran toimia kaupunkinsa lähettiläänä ja matkustaa provinssin roomalaisen kuvernöörin luokse.
Plutarkhoksen vaimo oli nimeltään Timoksena. He saivat neljä poikaa sekä tyttären, jonka nimi oli myös Timoksena. Yksi pojista oli Plutarkhos nuorempi ja toinen Lamprias nuorin. Tyttären kuoltua Plutarkhos kirjoitti vaimolleen lohdutukseksi kirjeen Lohdutukseksi puolisolle.
Myöhempi elämä
Plutarkhos vaikutti pääosin kotikaupungissaan Khaironeiassa, sanoen ”asun pienessä kaupungissa, ja jotta se ei tulisi vielä pienemmäksi, pysyn siellä”. Kotikaupungissaan hänellä oli joitakin virkatehtäviä. Hän toimi myös läheisessä Delfoissa, jossa hänellä oli tehtävä Apollonin pappina. Plutarkhos vieraili kuitenkin Roomassa sekä muualla Italiassa, sillä hän mainitsee käyneensä myös muun muassa Ravennassa. Hän kävi myös ainakin Aleksandriassa.
Roomassa Plutarkhos luennoi keisari Domitianuksen (hallitsi 81–96) aikana, sillä hän mainitsee stoalaisen Arulenus Rusticuksen saaneen kirjeen keisarilta ollessaan Plutarkhoksen luennolla. Plutarkhos tunsi myös muun muassa moninkertaisen konsulin Sosius Senecion, jota puhuttelee Theseuksen elämäkertansa johdannossa. Plutarkhos sanoo, ettei oppinut Italiassa juurikaan latinaa, sillä hänen aikansa veivät julkiset tehtävät sekä filosofian luentojen pitäminen, ja hän perehtyi vasta myöhemmällä iällä roomalaiseen kirjallisuuteen.
Roomassa Plutarkhos tutustui myös keisari Trajanukseen (hallitsi 98–117). Eräiden tietojen mukaan Plutarkhos olisi ollut keisarin opettaja, ja keisari olisi tehnyt hänestä konsulin. Tämä perustuu kuitenkin pelkästään Sudassa olevaan mainintaan, joka on epäluotettava, sekä Johannes Salisburylaisen teoksen Policraticus kautta tunnettuun latinankieliseen kirjeeseen, joka on kuitenkin väärennetty, vaikkakaan Johannes itse ei todennäköisesti ollut sen väärentäjä.
Jossakin välissä Plutarkhos palasi takaisin Khaironeiaan, mutta tutkijat ovat olleet erimielisiä siitä, tapahtuiko tämä jo ennen Trajanuksen kuolemaa vai vasta sen jälkeen. Plutarkhoksen tarkkaa kuolinaikaa ei tunneta. Se sijoitetaan joskus vuosien 120 ja 125 välille.
Filosofia
Filosofialtaan Plutarkhos oli platonilainen ja tarkemmin keskiplatonisti. Hän pyrki muodostamaan Platonin teoksissa esitetyistä ajatuksista johdonmukaisen ja uskottavan filosofisen kokonaisuuden. Hän hyväksyi sen Antiokhoksen ja Eudoroksen näkemyksen, että Platonin dialogeista voitiin löytää selkeitä oppeja, joita voitiin yrittää tulkita. Hän kuitenkin hylkäsi sen Antiokhoksen näkemyksen, joka piti Arkesilaoksen ja Karneadeen akateemisen skeptisismin tulkintaa Platonista vääränä tai katsoi skeptisismin kuuluneen lähinnä Platonin varhaiseen, sokraattisen vaiheeseen. Sen sijaan Plutarkhos katsoi, että Platon yhdisteli dialogeissaan selkeitä oppeja aporeettiseen ja skeptiseen lähestymistapaan.
pienoiskuva|upright|Plutarkhoksen [[Moralia-kokoelmaan kuuluvan filosofisen kirjoituksen Hyveestä ja paheesta alku käsikirjoituksesta Venetsia Gr. 248, fol. 5r, vuodelta 1455.]] Tämän seurauksena Plutarkhoksen näkemys platonistisesta filosofiasta oli holistisempi kuin toisaalta Antiokhoksella ja Eudoroksella ja toisaalta akateemisilla skeptikoilla. Hän kannatti Akatemian eri näkemysten yhteyttä, ja kirjoitti tästä kadonneessa tutkielmassaan Akatemian ykseydestä Platonin jälkeen. Samasta syystä hän myös korosti akateemisen skeptisismin eroa pyrrhonismiin, mistä kirjoitti samoin kadonneessa tutkielmassaan Pyrrhonistien ja akateemikkojen erosta.
Koska Plutarkhos katsoi aporeettisen aineksen olevan oleellinen osa Platonin filosofiaa, hän kirjoitti itsekin dialogeja Platonin tavoin. Hän käytti Platonin tavoin myös myyttejä, metaforia ja analogioita kirjoituksissaan, eikä koskaan esiinny niissä itse yhtenä keskustelijana; sen sijaan hän käytti dialogeissaan perheensä jäseniä.