cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Rio Branco
Kaupunki on merkittävä talouden keskus ja rahtiliikenteen kulkupaikka, jonka kautta viedään ulkomaille kumia, metalleja, lääkekasveja, parapähkinöitä, puutavaraa ja huonekaluja. Kaupungissa tuotetaan myös maaöljyä ja alkoholipolttoainetta, ja siellä toimii Acren liittovaltionyliopisto (perustettu 1971). Sieltä on tie- ja lentoyhteys liittovaltion pääkaupunkiin Brasíliaan ja Amazonasin osavaltion pääkaupunkiin Manausiin, jonne pääsee myös jokea pitkin.
Valssimylly
Valssimylly on mylly, jota käytetään viljan jauhamiseen. Esimerkiksi nautojen ruokintaan sopii parhaiten valssimylly, koska tuloksena on sopivan karkea litiste, joka hitaammin sulaessaan ei happamoita pötsiä kuten hienompi jauho.
Aiheesta muualla
طاحونة ܪܚܝܐ
Samson (yhtye)
Samson oli brittiläinen heavy metal -yhtye, joka edustaa Britanniassa 1970-luvulla syntynyttä NWOBHM-tyyliä. 1980-luvun alussa laulaja Bruce Bruce (tunnetaan paremmin nimellä Bruce Dickinson) erosi yhtyeestä voidakseen liittyä Iron Maideniin. Yhtyeen rumpali erosi samoihin aikoihin. Samson ei saavuttanut aikanaan suurta suosiota. Yhtyeen perustanut kitaristi Paul Samson kuoli syöpään 9. elokuuta 2002.
Historia
Samsonin perusti vuonna 1977 kitaristi Paul Samson, basisti John McCoy ja rumpali Roger Hunt. Myöhemmin McCoy jättäytyi tuottajaksi ja basistiksi tuli Chris Aylmer. Myös rumpali vaihtui Clive Burriin, joka taas erosi bändistä vuonna 1979 liittyäkseen Iron Maideniin. Hänen tilalleen tuli, hieman ironisesti, aiemmin Maidenissa soittanut Barry Graham. Hänet tultiin myöhemmin tuntemaan tiukkaan leopardiasuun ja miekkailijanmaskiin pukeutuneena Thunderstickinä.
Ollessaan keikalla 1981 Readingissa Samson alkoi tulla tiensä päähän Dickinsonin liityttyä samaisella keikalla itsensä läpilyöneeseen Maideniin.
Myytinmurtajat
Myytinmurtajat on yhdysvaltalainen tiedettä popularisoiva televisiosarja. Jokaisessa jaksossa keskitytään kahteen tai kolmeen kaupunkitarinaan, yleiseen uskomukseen tai nettihuhuun, jotka yritetään empiirisillä kokeilla osoittaa mahdollisiksi tai mahdottomiksi. Alun perin Discovery Channelille tehtyä sarjaa on tuotettu vuodesta 2003. Sarjaa kuvataan pääosin San Franciscossa ja sen lähistöllä. Suomessa MTV3 alkoi esittää ensimmäisen kauden jaksoja tammikuussa 2006. Vuonna 2016 esitetty 14. tuotantokausi oli sarjan viimeinen.
Juontajat
thumb|right|Jamie Hyneman ja Adam Savage 2006 Sarjaa juontavat Jamie Hyneman ja Adam Savage, joilla on yhteensä yli 30 vuoden kokemus erikoistehostealalta.
Adam Savage on työskennellyt muun muassa graafisena suunnittelijana, näyttämö- ja sisustussuunnittelijana, kirvesmiehenä, hitsaajana sekä maisemamaalarina. 1990-luvun lopulta hän keskittyi erikoistehostetyöhön niin mainoksissa kuin elokuvissakin. Hänen ansioluettelostaan löytyvät muun muassa Tähtien sota -elokuvat, Terminator ja Matrix.
Jamie Hyneman on toiminut muun muassa erämaaoppaana, laivan kapteenina, sukeltajana, kielitieteilijänä, eläintenkesyttäjänä, mekaanikkona ja kokkina. Hänellä on loppututkinto venäjän kielessä ja kirjallisuudessa. Antauduttuaan visuaalisten tehosteiden pariin, hän on tehnyt satoja malleja ja erikoisefektejä elokuviin ja mainoksiin.
Sarjan muita esiintyjiä
Juontajien apuna on toiminut myös joukko avustajia: toisella kaudella liittyivät Tory Belleci ja Kari Byron. Grant Imahara liittyi kolmannella kaudella. Yhdessä he toimivat rakentajina (Mythbuilder) aina 14 tuotantokauteen asti, jonka jälkeen he poistuivat sarjasta. Aikaisempia avustajia ovat olleet folkloristi Heather Joseph-Witham, rakentaja Scottie Chapman ja harjoittelija (Mythtern, sanasta intern) Christine Chamberlain. Byronin jäätyä äitiyslomalle hänen tilallaan toimi Jessi Combs. Sarjan kertojina ovat toimineet Robert Lee (Yhdysvallat), Robin Banks (juontaja) (Discovery UK), Rufus Hound (BBC Two) sekä Eduardo Robiera (Latinalainen Amerikka). Vaarallisia myyttejä testattaessa käytetään Buster-nimistä kolaritestinukkea. Entinen FBI-agentti Frank Doyle sekä poliisin räjähdeteknikko JD. Nelson auttavat usein myytinmurtajia räjähteiden käytössä. Vuonna 2010 Presidentti Barack Obama vieraili sarjassa.
Formaatti
Jakson "päämyytin" käsittelyä varten tarvitaan usein kunnolliset esivalmistelut koepaikan rakentamisineen, mutta mukana on myös yksinkertaisempi myytti, jonka käsittelyyn kuluu vähemmän aikaa. Tähän mennessä kolme koetta (kokeet 35, 40 ja 46) ovat olleet niin monimutkaisia, että ne ovat vieneet koko ohjelma-ajan. Kolme erikoisjaksoa ovat olleet kaksituntisia.
Ohjelmassa on käsitelty muun muassa seuraavankaltaisia myyttejä: Joitakin kaupunkitarinoita ohjelmassa ei tulla näkemään. Paranormaaleihin aiheisiin (kuten kummituksiin) ei puututa, koska testijärjestelyt eivät täyttäisi tieteellisiä vaatimuksia. Lisäksi ohjelmassa vältetään eläimiä tai ihmisiä vahingoittavia kokeita, kuten kissan kuivaamista mikroaaltouunin avulla.
Ohjelman tekijät asettavat kuitenkin itsensä usein alttiiksi, ja esimerkiksi kiinalaisen vesikidutuksen toimivuuden testaaminen asetti koehenkilönä toimineen Karin sietokyvyn koetukselle.
Osa myyteistä on "yleisön pyynnöstä" tai muuten lisätiedon ilmaantuessa otettu testattavaksi toiseen kertaan, mahdollisesti muutetun koejärjestelyn saattelemina.
thumb|Myytinmurtajat-logo
Murrettu, mahdollinen vai vahvistettu?
Ohjelmassa kokeillut myytit jaetaan kolmeen luokkaan:
Buster
Buster on törmäystestinukke, joka ottaa vastuun Myytinmurtajien vaarallisimmissa kokeissa, kuten Vanerirakennusmiehessä ja Kuoleman hississä. Buster saa kokea paljon: hänet uusittiin 2. tuotantokaudella – ja tuhottiin heti uudelleen. Uudelleenrakennetun Busterin luuranko oli kevyempi kuin alkuperäisen ja sen "luita" mallinsivat puukepit, jotka katkesivat samanlaisessa rasituksessa oikeiden luiden kanssa. Vanhaan Busteriin verrattuna uuden nuken paino oli enemmän "lihaksissa", jotka tehtiin dragonskin -nimisestä aineesta.
Myyttien uudelleentutkiminen
Jos Myytinmurtajat saavat katsojilta paljon palautetta myyttien testauksen epäonnistumisesta tai väärin suorittamisesta, he ottavat myytin uudelleentutkintaan. Uudelleen tutkittavia myyttejä käsitellään yleensä tuotantokausien ensimmäisessä tai viimeisessä jaksossa, joskus myös kesken tuotantokauden.
Vahinkoja ja loukkaantumisia
thumb|Räjähdys räjähdyskammiossa. Sarjan luonteen ja käytettyjen menetelmien (juontajien asettuminen koekaniiniksi) vuoksi Myytinmurtajissa on nähty useita loukkaantumisia, vahinkoja ja läheltä piti -tilanteita. Joitakin esimerkkejä:
Kärlek & uppror
Kärlek & uppror on Ebba Grönin toinen albumi, joka julkaistiin vuonna 1981.
Kappaleet
Kaikki kappaleet Ebba Grön, ellei toisin mainita.
Bayapo Ndori
Bayapo Ndori (s. 20. kesäkuuta 1999) on botswanalainen pikajuoksija, jonka päälaji on 400 metrin juoksu.
Kaskaspistiäinen
Yksilöt ovat väriltään keltamustajuovikkaita. Erityistuntomerkkejä ovat hyvin pitkät tuntosarvet koirailla ja pieni kampa naaraan etunilkoissa. Kaskaspistiäiset pesivät maahan ja saalistavat kaskaita toukkien ruuaksi.
Suomessa kaskaspistiäistä tavataan Kuusamon korkeudelle asti. Maan etelä- ja keskiosassa se on yleinen.
Holdingyhtiö
Holdingyhtiö eli hallintayhtiö on yhtiö, jonka tarkoitus on toisen yhtiön tai yhtiöiden omistaminen, hallitseminen ja valvominen. Holdingyhtiöllä on määräysvalta liiketoiminnasta osake-enemmistön omistuksen perusteella. Holdingyhtiö voi olla esimerkiksi jonkin konsernin emoyhtiö.
Holdingyhtiöitä käytetään myös verosuunnitteluun. Holdingyhtiön verosuunnittelun hyöty perustuu esimerkiksi siihen, että yhteisöjen yhteisöveroprosentti (20 %) on pienempi kuin yksityishenkilön pääomatulon veroprosentti (30–34 %). Järjestelystä saatava verohyöty riippuu olennaisesti siitä, kuinka nopeasti ja miten tulo realisoidaan yhtiöstä.
Diver Down
Diver Down on hard rock -yhtye Van Halenin vuonna 1982 julkaisema viides albumi. Kappaleet ”Pretty Woman”, ”Dancing in the Street” ja ”Secrets” julkaistiin singleinä. Parhaiten niistä menestyi Roy Orbison -cover ”Pretty Woman” Mainstream Rock -listan ykkösenä ja Billboard Hot 100 -listan sijalla 12. Kitaristi Eddie Van Halen ei pitänyt siitä, että albumilla oli jopa neljä coveria. Nämä olivat täysin David Lee Rothin valitsemia, mikä lisäsi kahden jäsenen välillä kitkaa. Albumi on myynyt 4-kertaista platinaa eli yli 4 miljoonaa kappaletta Yhdysvalloissa.
Singlet
Billboard (Pohjois-Amerikka)
Dion and the Belmonts
Dion and the Belmonts oli New Yorkissa vaikuttanut kvartetti ja teiniyleisön suosikki, jolla oli seitsemän Top 40 -hittiä Yhdysvaltain listoilla 1950-luvun lopulla ja vuonna 1960. Yhtyeen laulusolisti oli tuolloin Dion DiMucci ja levy-yhtiö Laurie Records.
Ennen yhteistyötään sekä Dion että Belmonts olivat erikseen newyorkilaisen Mohawk-levymerkin artisteja.
Dion and the Belmontsin tunnetuimpia kappaleita on parivaljakko Doc Pomus ja Mort Shumanin tekemä "A Teenager in Love", joka oli yhtyeen ensimmäinen Top 10 -hitti toukokuussa 1959. Korkeimmillaan sen listasijoitus oli viides. Kappaleen nimi oli alkujaan "Great to Be Young and in Love". Yhtyeen kappale "I Wonder Why" on tunnetuimpia doo-wop-kappaleita.
Dion siirtyi soolouralle vuonna 1960. 1970-luvun alussa yhtye julkaisi paluualbumin nimeltä Reunion.
ČSA
thumb|ČSA:n pääkonttori thumb|ČSA:n Airbus A320-200 České aerolinie ČSA on tšekkiläinen lentoyhtiö. Prague City Air s.r.o. omistaa 70% ja Smartwings 30%prosenttia ja sen palveluksessa on 5 440 työntekijää. Matkustajia yhtiöllä on noin 5,5 miljoonaa. ČSA:lla on yhteensä 104 kohdetta 44 maassa, joihin se lentää pääosin Prahan Ruzyněn lentoasemalta. Yhtiö kuuluu SkyTeam -allianssiin, johon se liittyi vuonna 2001. Vuonna 2013 Korean Air osti 44 % osuuden yhtiöstä. Lokakuussa 2017 tšekkiläinen Travel Service Airlines osti 98 % kyseisen yhtiön osakkeista. Tulevaisuudessa ČSA-brändi tulee poistumaan.
Kédougou
Kédougou on kaupunki ja Kédougoun alueen hallinnollinen keskus Senegalissa. Se sijaitsee Gambiajoen varrella 700 kilometriä Dakarista kaakkoon. Maan tilastokeskuksen mukaan Kédougoussa oli 33 138 asukasta vuonna 2016.
ČSA
Historia
ČSA perustettiin virallisesti 6. lokakuuta 1923. Ensimmäinen lento lennettiin Aero A-14 -konetyypillä Prahasta Bratislavaan 29. lokakuuta 1923. Lyhenne ČSA on peruja Tšekkoslovakian ajalta, tullen sanoista Československé aerolinie. Vaikka valtio jakautui vuoden 1993 alussa, Slovakian oma yhtiö Slovak Airlines perustettiin vasta kaksi vuotta myöhemmin. ČSA jatkoi toimintaansa Tšekin tasavallan kansallisena lentoyhtiönä.
Kédougou
Maantiede ja ilmasto
Kédougoun kunta rajoittuu idässä ja etelässä Dimbolin ja lännessä ja pohjoisessa Bandafassin kuntiin. Kaupungin eteläpuolella virtaa Gambia ja pohjoispuolella sen sivujoki Dinguessou. Maisemaa leimaavat enimmillään 400 metriä korkeat kukkulat.
ČSA
Historia
Vuonna 1957 ČSA aloitti säännölliset lennot Prahasta Moskovaan neuvostovalmisteisella Tupolev Tu-104A -koneella. Tämä konetyyppi oli yhtiön ensimmäinen suihkukone. ČSA:lla oli käytössään vuoteen 1998 asti lähes yksinomaan Tupolev-, Jakovlev- ja Iljušin-tyyppisiä koneita. Kaikki neuvostovalmisteiset koneet päätettiin korvata 1990-luku alussa länsimaisilla koneilla. Ensimmäinen länsimainen konetyyppi oli Airbus A310, jolla ČSA aloitti lennot Prahasta Istanbuliin ja Tel Aviviin.
Kédougou
Maantiede ja ilmasto
Seutu kuuluu Sudanin vyöhykkeeseen. Lämpötilat vaihtelevat 18 ja 38 asteen välillä.
ČSA
Laivasto
thumb|Czech Airlinesin Airbus A319-100. thumb|Czech Airlinesin Airbus A320-200 laskeutumassa [[Václav Havelin kansainvälinen lentoasema|Václav Havelin kansainväliselle lentoasemalle.]] thumb|Czech Airlinesin entinen Airbus A330-300 lähdössä [[Václav Havelin kansainvälinen lentoasema|Václav Havelin kansainväliseltä lentoasemalta.]]Laivaston keski-ikä heinäkuussa 2022 on 15,5 vuotta.
Kédougou
Asutus
Kunta käsittää kymmenen kaupunginosaa, jotka ovat Dalaba, Dandé Mayo, Dinguessou, Fadiga, Gomba, Mosquée, NDiormi, Pasteur Butler, Tripano ja Togorro. Kaupungin väestö on kasvanut nopeasti parantuneiden liikenneyhteyksien, kullankaivun ja naapurimaista tulevan muuttoliikkeen seurauksena. Kédougousta tuli aluekeskus vuonna 2008.
Liikenne, talous ja palvelut
Kédougouun johtaa maantie N7 Dakarista. Sieltä on 107 kilometriä Malin ja 32 kilometriä Guinean rajalle.
Väestön pääelinkeinot ovat maanviljely, karjanhoito, kalastus ja kaupankäynti. Tärkeimmät viljelykasvit ovat maissi, riisi, fonio ja vihannekset. Myytäväksi kasvatetaan maapähkinää ja puuvillaa. Tuotantoeläimiä ovat naudat, vuohet, aasit, siat ja siipikarja.
Matkailu
Alueen nähtävyyksiä ovat Niokolo-Koban kansallispuisto ja Dindefelon vesiputoukset. Kédougoussa on joukko matkailupalveluja.
Nälkäpäivä-keräys
Nälkäpäivä-keräys on Suomen Punaisen Ristin (SPR) vuosittain syksyllä järjestämä keräys, jonka tarkoituksena on kartuttaa SPR:n katastrofirahastoa. Nälkäpäivänä kerättyjä varoja ei ole sidottu yhteen avustuskohteeseen, vaan niitä voidaan käyttää monissa kohteissa katastrofien ja kriisien ennaltaehkäisyyn ja niiden uhrien auttamiseen sekä Suomessa että ulkomailla.
Nälkäpäivänä kauppojen pihoilla ja muilla julkisilla paikoilla on Punaisen Ristin vapaaehtoisia lipaskerääjiä. Nälkäpäivä näkyy myös kouluissa, joissa oppilaille järjestetään erilaisia tapoja osallistua keräykseen. Nälkäpäivänä joissakin kouluissa on myös voitu tarjota pelkkä pääruoka ilman salaattia, leipää tai maitoa.
Nälkäpäivän aloitti aktiivisena SPR:n vapaaehtoisena toiminut Mailis Korhonen, joka keksi idean ”kaikkien pälkäneläisten rahankeruutalkoista” vuonna 1980. Keräyksen alkuperäinen nimi oli Siskon päivä.
Sonora
Sonora on osavaltio Meksikossa. Sen naapuriosavaltiot ovat Chihuahua, Sinaloa ja Baja California. Lännessä Sonora rajoittuu Kalifornianlahteen. Sonoran alue on hyvin kuivaa ja sen alueella on Sonoran aavikkoa.
Osavaltion pinta-ala on 179 503 neliökilometriä ja asukasluku vuonna 2014 noin 2,9 miljoonaa.
Natriumsyanidi
Natriumsyanidi (NaCN) on myrkyllinen aine, joka on sinihapon suola.
Sonora
Osavaltio jakautuu 72 kuntaan ja sen pääkaupunki on Hermosillo.
Natriumsyanidi
Natriumsyanidin vaikutukset ovat samanlaisia kuin kaliumsyanidin. Kerralla nautittuna 100–200 mg natriumsyanidia aiheuttaa tajuttomuuden minuutin sisällä, joskus 10 sekunnin sisällä, riippuen ruumiin vastustuskyvystä ja vatsassa olevasta ruoan määrästä. 45 minuutin jälkeen keho menee koomaan tai syvään uneen ja henkilö voi kuolla kahden tunnin sisällä, jos hän ei saa lääkettä. Tämän aikana voi esiintyä kouristuksia. Kuoleman aiheuttaa yleensä sydämenpysähdys.
Natriumsyanidin moolimassa on 49,01 g/mol, sulamispiste 563,7 °C, kiehumispiste 1 496 °C, tiheys 1,6 g/cm3 (vesi = 1,0 g/cm3) ja CAS-numero 143-33-9. Natriumsyanidin liukoisuus veteen 20 °C:n lämpötilassa on 58 g/100 ml.
Natriumsyanidia käytetään mm. teräksen pintakarkaisussa. Vähähiilistä terästä pidetään austeniittialueella 900–950 °C hiiletyslämpötilassa sulassa seoksessa, jossa on natriumsyanidin lisäksi 0,7 % hiiltä. Hiili imeytyy raudan atomihilan välisijoihin n. 0,1 mm tunnissa. Kun kappale on hiilettynyt haluttuun syvyyteen, kappale karkaistaan normaalisti kuten seostamaton 0,7 % hiiliteräs. Johtuen suhteellisen ohuesta kovasta pinnasta, terä voidaan jättää erittäin kovaksi (Saavutettava maksimikovuus on noin 59…63 HRC). Tällä menetelmällä valmistetaan mm. ruohonleikkurin teriä. Kun terä teroitetaan vain toiselta sivultaan, sen rakenne tulee hieman vastaavaksi kuin jyrsijän hammas. Terä teroittuu siis itsestään nurmikkoa leikatessa.
Saif al-Islam Gaddafi
Elämäkerta
Saif al-Islam opiskeli insinööriksi Tripolissa, talouden maisteriksi Wienin yliopistossa ja tohtoriksi London School of Economicsissa (LSE). Hänen väitöskirjansa aihe LSE:ssä oli ”Kansalaisyhteiskunnan rooli demokratisoinnissa”. Libyan kansannousun alettua paljastui, että väitöskirja oli maksettu tilaustyö ja että Saif al-Islamin järjestö oli tehnyt yliopistolle suuria rahalahjoituksia. LSE:n johtaja Howard Davies joutui eroamaan.
Libyassa Saif al-Islam toimi Libyan valtiollisen sijoitusrahaston Libyan Investment Authorityn johtajana ja oli tärkeässä roolissa neuvotteluissa länsimaiden kanssa Libyan pyrkiessä parantamaan suhteita näihin vuosien 2000 ja 2011 välillä. Hän oli mukana neuvottelemassa esimerkiksi Libyan ydinaseohjelmasta luopumisesta, sekä UTA:n lento 772:n, Lockerbien pommi-iskun ja Berliinin yökerhoiskun 1989 uhrien omaisille annettavista korvauksista käydyissä neuvotteluissa. Hänen on sanottu olleen mukana myös neuvotteluissa, jotka päättyivät kiistanalaiseen ratkaisuun vapauttaa Lockerbien pommi-iskun tekijä Abdelbaset Ali Mohmed al-Megrahi vuonna 2009. Lukuisten länsimaiden kanssa käytyjen neuvottelujen ja sopimusten jälkeen Libyan vastaiset kansainväliset pakotteet lopulta poistettiin. Saif al-islamin johtama hyväntekeväisyysjärjestö neuvotteli vapaiksi Filippiinien Jolon saaren muslimiterroristien sieppaamat länsimaalaiset panttivangit, joiden joukossa oli kaksi suomalaismiestä.
Kansainvälinen rikostuomioistuin antoi Saif al-Islam Gaddafista pidätysmääräyksen kesäkuussa 2011. Gaddafia syytetään rikoksista ihmisyyttä vastaan kansannousun aikana. Saif al-Islam pidätettiin lähellä Obarin kaupunkia Libyan eteläosassa yhdessä useiden avustajiensa kanssa 19. marraskuuta 2011. Saif al-Islamin kolme sormea ovat vahingoittuneet niin, että ne joudutaan ehkä amputoimaan. Libyan television haastattelema kapinallissotilas kertoi kapinallisten päättäneen katkaista sormet vangitsemistilanteessa. Al-Islamin itsensä mukaan sormet vahingoittuivat Naton ilmaiskussa.
Saif al-Islam sai heinäkuussa 2015 kuolemantuomion Libyan vuoden 2011 sodan aikaisista sotarikoksistaan. Hän on kuitenkin kapinallisryhmän vankina, joten tuomiota ei pantu täytäntöön. Toukokuussa 2017 Gaddafia vankina pitänyt Abu Bakr al-Siddiq-pataljoona ilmoitti vapauttaneensa Gaddafin tämän Libyan itäosia hallussaan pitävän hallituksen armahdettua hänet. YK:n tukeman yleisen kansalliskongressin hallitseman tripolilaisen tuomioistuimen antama kuolemantuomio on edelleen voimassa.
Gaddafin olinpaikasta ei myöhemmin ollut varmuutta vuosiin. Heinäkuun lopussa vuonna 2021 hän antoi kuitenkin haastattelun yhdysvaltalaiselle The New York Times-lehdelle. Länsi-Libyassa haastattelun antanut Gaddafi kertoi aikovansa asettua ehdolle Libyan presidentinvaaleissa, jotka on tarkoitus järjestää joulukuussa 2021.
Doug Scarratt
Doug Scarratt on brittiläinen muusikko. Hänet tunnetaan Saxon-yhtyeen kitaristina. Scarratt liittyi Saxoniin vuonna 1995 sen pitkäaikaisen kitaristin Graham Oliverin saatua yhtyeestä potkut. Ennen Saxonia hän toimi lähinnä sessiomuusikkona, mutta Saxonin Nigel Glockler muisti hänet, kun yhtyeeseen etsittiin uutta kitaristia.
HMS Decoy (H75)
HMS Decoy (viirinumero H75) oli Britannian kuninkaallisen laivaston D-luokan hävittäjä maailmansotien välillä ja toisen maailmansodan alussa. Alus siirrettiin Kanadan laivastolle 12. huhtikuuta 1943 nimellä HMCS Kootenay.
Valmistus
Alus tilattiin 2. helmikuuta 1931 vuoden 1930 laivasto-ohjelmassa John I. Thornycroftilta Woolstonista, missä köli laskettiin 25. kesäkuuta 1931. Alus laskettiin vesille 7. kesäkuuta 1932 ja otettiin palvelukseen 4. huhtikuuta 1933. Valmistuskustannukset olivat 225 236 puntaa ilman Amiraliteetin toimittamia ase- ja viestijärjestelmiä.
Palvelus
Palvelukseen otettaessa alus liitettiin Välimeren laivastoon, josta se siirrettiin alkuvuodesta 1935 Kauko-Itään ja edelleen Intian valtamerelle. Syyskuussa 1939 alus siirrettiin 21. hävittäjälaivueen mukana Välimeren laivastoon. Alus siirrettiin marraskuussa Maltalla telakalle. Palvelukseen palattuaan se määrättiin Freetowniin, jonne alus saapui tammikuussa 1940.
Huhtikuussa alus siirrettiin 10. hävittäjälaivueeseen, johon se liittyi Maltalla. Alus suojasi 12. toukokuuta ANZAC-joukkoja kuljettanutta saattuetta US2 Punaisella merellä sisaraluksensa HMS Defenderin kanssa. Alus osallistui 20. kesäkuuta Bardian pommitukseen suojaamalla Ranskan laivaston taistelulaiva Lorrainea. Aluksen piti otti osaa 27. kesäkuuta operaatio MA3:een, mutta operaatio peruutettiin risteilijöiden ammustäydennystarpeen vuoksi. Alus palasi 30. kesäkuuta laivaston mukana Aleksandriaan. Laivasto suoritti operaation lopulta 7. heinäkuuta, jonka aikana otettiin yhteen Italian laivaston kanssa 9. heinäkuuta Calabrian taistelussa.
Decoy suojasi 23. elokuuta risteilijä HMAS Sydneyä, joka ampui tykistöllään Bomban lentokenttää. Alus otti 30. elokuuta osaa operaatio MB3:n saattueen MS2:n suojaamiseen. Saattue saapui 2.syyskuuta Maltalle, minkä jälkeen suojattiin lentotukialus HMS Illustriousin matka Aleksandriaan (operaatio Hats).
Alus suojasi 3. syyskuuta risteilijöitä HMS Orion ja Sydney niiden tulittaessa Scarpantoa. Alus upotti HMS Ilexin kanssa Italian laivaston MAS 537:n toisen moottoritorpedoveneen päästessä pakenemaan. Alus suojasi 8. lokakuuta operaatio MB6:n saattuetta MF3:n Maltalle ja paluumatkalla saattueen MF4:n Egyptiin. Alus irrotettiin 11. lokakuuta saattueesta hinaamaan miinaan ajanutta HMS Imperialia. Alus suojasi 6. marraskuuta operaatio MB5:n saattuetta MD3 Maltalle. Paluumatkalla alus suojasi 10. marraskuuta saattuetta ME3. Alus joutui 13. marraskuuta Aleksandrian satamassa ilmahyökkäykseen, jossa siihen osui pommi aiheuttaen suurta tuhoa. Seuraavana päivänä aluksella suoritettiin tilapäiskorjauksia ja se siirrettiin Maltalle telakalle. Alus sai 19. tammikuuta 1941 telakalla ollessaan lisävaurioita ilmahyökkäyksessä. Alus palasi palvelukseen 21. helmikuuta, jolloin se suojasi operaatio MC8:n saattueita.
Alus laski 25. helmikuuta HMS Herewardin kanssa Commando-osaston maihin Kastelorizolle operaatio Abstentionissa. Seuraavana päivänä Italian maavoimat valtasivat saaren takaisin hävittäjien ollessa noutamassa lisäjoukkoja. Alukset evakuoivat 28. helmikuuta joukot saarelta. Maaliskuussa alus suojasi joukkojenkuljetussaattueen Kreikkaan operaatio Lustressa. Alus suojasi 20. maaliskuuta operaatio MC9:ssä saattueen MW6 Egyptistä Maltalle. Se palasi 26. maaliskuuta Aleksandriaan.
Piitimen maalaispiiri
Piitimen maalaispiiri sijaitsee Piitimen kunnassa Ruotsissa. Sen väkiluku on.
HMS Decoy (H75)
Palvelus
Alus suojasi 18. huhtikuuta laivaston mukana operaatio MD3:ssa HMS Breconshiren siirron Maltalle sekä palaavaa saattuetta ME7 Aleksandriaan. Alus osallistui 24.–28. huhtikuuta liittoutuneiden joukkojen evakuointiin Kreikasta operaatio Demonissa. Alus kuljetti toukokuussa Kreikan kuninkaan Aleksandriaan. Alus osallistui toukokuun lopulla Kreetan taisteluihin, jonka aikana se kärsi 31. toukokuuta vaurioita ilmahyökkäyksissä.
Piitimen maalaispiiri
Aiheesta muualla
thumb|left|Piitimen kunnan piirit
HMS Decoy (H75)
Palvelus
Kesäkuussa alus tuki Syyrian operaatioita, joiden aikana se pyrki estämään Vichyn Ranskan laivaston hävittäjien operaatiot maihinnousuosastoa vastaan operaatio Exporterissa. Operaation päätyttyä alus liitettiin rannikkolaivueeseen tukemaan Tobrukin taistelua. Se kärsi vaurioita 9. heinäkuuta suojatessaan saattuetta Tobrukiin. Alus palasi 17. marraskuuta normaaliin laivastopalvelukseen. Alus osallistui 15. joulukuuta operaatio MF1:een, joka kuljetti polttoainetäydennyksen Maltalle.
Tammikuun 1942 alus oli korjattavana Maltalla telakalla. Alus palasi palvelukseen 8. helmikuuta ja se purjehti 12. helmikuuta Maltalta suojaten operaatio MF5:n saattuetta ME10. Se saapui 16. helmikuuta Aleksandriaan. Maaliskuussa alus siirrettiin Itäiseen laivastoon Colomboon, jossa se liitettiin 31. maaliskuuta 2. hävittäjälaivueeseen. Alus siirtyi 6. huhtikuuta laivaston mukana Kilindiniin, josta se määrättiin elokuussa palaamaan kotimaahan.
Syyskuussa alus lähti Hyväntoivonniemen reittiä Freetowniin, jonne se joutui jäämään saattueiden suojaamiseksi. Alus saapui 29. lokakuuta Greenockiin. Se siirrettiin 3. marraskuuta Palmerin telakalle. Tammi-helmikuussa 1943 alukselle asennettiin telakalla tyypin 271 merivalvontatutka, radiopeilausjärjestelmä sukellusveneiden radiolähetysten peilaamista varten ja tyypin 291 ilmavalvontatutka. Aluksen siirto Kanadan laivastolle hyväksyttiin maaliskuussa sen ollessa edelleen telakalla. Alus otettiin 12. huhtikuuta palvelukseen Kanadan laivastossa nimellä HMCS Kootenay.
Päälliköt
Aluksen päälliköitä olivat:
Étienne Dagon
Étienne Dagon (13. syyskuuta 1960 Biel/Bienne) on entinen sveitsiläinen uimari, joka oli erikoistunut rintauintiin. Hän voitti pronssimitalin 200 metrin rintauinnista Los Angelesin olympialaisista 1984. Mitali oli Sveitsin ensimmäinen ja toistaiseksi ainoa uinnin olympiamitali. Hän voitti myös vuonna 1985 Sofian pitkän radan EM-kilpailuista pronssia kyseiseltä matkalta. Hän lopetti uransa Soulin olympialaisiin 1988.
Dagon valittiin vuonna 1984 Sveitsin vuoden urheilijaksi.
Itä ja Länsi
Itä ja länsi oli vuosina 1924–1930 ilmestynyt suomalainen kuvalehti, jota julkaisivat vuonna 1923 lakkautetun Suomen Sosialistisen työväenpuolueen toimintaa jatkaneet järjestöt. Lehti herätti jonkin verran paheksuntaa julkaisemalla vuonna 1928 ainakin neljään otteeseen kuvia ja henkilötietoja kansalaissodassa kuolleista punaisista. Päätoimittaja oli tuolloin Väinö Lundgren. Lehti lakkautettiin niin sanottujen kommunistilakien nojalla.
Lehdessä oli kuvia yhdysvaltalaisista filmitähdistä ja myös matkaraportteja. Sitä pidettiin aikoinaan Suomen ehkä neuvostoystävällisimpänä aikakauslehtenä.
Lidio Andrés Feliz
Lidio Andrés Feliz (s. 26. kesäkuuta 1997) on dominikaanilainen pikajuoksija.
Feliz karsiutui 400 metrin alkuerissä Pan-Amerikan kisoissa 2019. Hän saavutti samana vuonna sotilaiden maailmankisoissa pronssia 4 × 100 metrin viestissä. Vuodelle 2021 siirretyissä Tokion olympialaisissa hän juoksi avausosuuden Dominikaanisen tasavallan hopeajoukkueessa sekajoukkueiden 4 × 400 metrin viestissä. Hän voitti Ibero-Amerikan-mestaruuden 400 metrillä ennätyksellään 44,64 ja 4 × 400 metrin viestissä La Nuciassa toukokuussa 2022. Eugenen MM-kilpailuissa 2022 hän voitti kultaa sekajoukkueiden 4 × 400 metrin viestissä, jossa hän juoksi ensimmäisen osuuden. 400 metrillä hän karsiutui välierissä.
Feliz juoksi 200 metrin ennätyksensä 20,33 Santo Domingossa 27. maaliskuuta 2021.
Kirjohylje
Kirjohylje (Phoca vitulina) on pienikokoinen hylje, jota tavataan Itämeren eteläosassa, Pohjois-Atlantilla ja Tyynen valtameren pohjoisosassa. Suomessa kirjohyljettä on tavattu satunnaisesti (myös Tenojoessa).
Ulkonäkö ja koko
Kirjohylje on muihin hylkeisiin verrattuna pieni ja hoikka. Aikuisen hylkeen pituus on noin 140-170 cm ja paino noin 100-150 kg. Koiras on naarasta kookkaampi. Väriltään kirjohylje on harmaan laikukas, värityksessä on maantieteellisiä eroja. Muiden hylkeiden tapaan kirjohylkeellä on nahan alla paksu rasvakerros.
Elintavat
Kirjohylje on taitava uimari. Se pystyy sukeltamaan 200 metrin syvyyteen ja voi pysytellä veden alla puoli tuntia. Aikuiset kirjohylkeet syövät lähes yksinomaan kalaa. Nuoret syövät myös nilviäisiä ja muita pikkueläimiä. Saalistaessaan kirjohylkeet liikkuvat yksin mutta maalla ne voivat makailla pienissä ryhmissä. Makailupaikat ovat usein hiekkarannoilla tai saaristossa.
Kirjohylje ja ihminen
Kirjohyljettä on metsästetty lihan, nahan ja traanin takia. Pohjanmeren kirjohyljekanta romahti vuonna 1988 kolmasosaan niihin iskeneen sairauden vuoksi.
Graceland (albumi)
Graceland on Paul Simonin albumi, joka äänitettiin lokakuun 1985 ja kesäkuun 1986 välillä ja julkaistiin 25. elokuuta 1986. Eklektinen albumi yhdistelee Simonin omaa musiikkityyliä eteläafrikkalaiseen mbaqanga-musiikkiin. Albumin kokonaispituus on 63 minuuttia.
Graceland oli suuri menestys, mutta koska Etelä-Afrikka oli kulttuuriboikotissa maan harjoittaman apartheid-politiikan vuoksi, albumi herätti myös arvostelua. Graceland sai vuonna 1987 Grammy-palkinnon vuoden albumina. Rolling Stone valitsi albumin 1980-luvun viidenneksi parhaaksi rocklevyksi. Vuonna 2006 albumi valittiin mukaan Yhdysvaltain kongressin kirjaston National Recording Registry -kokoelmaan, johon kootaan esteettisesti, historiallisesti tai kulttuurisesti merkittäviä yhdysvaltalaisia äänitteitä.
Salibandyn maailmanmestaruuskilpailut 2008
Salibandyn maailmanmestaruuskilpailut 2008 olivat historian 7. maailmanmestaruuskilpailut. Ne järjestettiin Tšekissä 6–14. joulukuuta. A-sarja ja B-sarja järjestettiin yhdessä, mutta MM-kisojen C-sarja pelattiin 21.-27. huhtikuuta Slovakiassa. Kisoissa pelattiin kaksi viiden joukkueen lohkoa, joista kaksi parasta pääsi välieriin. Alkulohkon ja B-sarjan ottelut pelattiin Ostravassa 9700 henkeä vetävällä ČEZ Arenalla. Välierät, finaalit ja sijoitusottelut pelattiin Prahassa 17000 henkeä vetävällä Sazka Arenalla.
Ruotsi lähti kisoihin hallitsevana mestarina voitettuaan kaikki kuusi aiempaa mestaruutta. Maailmanmestaruuden vei Suomi, joka aiheutti Ruotsille ensimmäisen tappion MM-tasolla voittamalla finaalin jatkoajalla 7–6.
Sijoitus- ja mitaliottelut
9. sija
7. sija
5. sija
A-sarja
Seitsemän parasta A-sarjasta ja B-sarjan voittaja pääsee suoraan vuoden 2010 maailmanmestaruuskilpailuihin. Loput kahdeksan osallistujaa valitaan karsintaturnausten avulla.
Willi Pürstl
pienoiskuva|Willi Pürstl vuonna 1976. Willi Pürstl (s. 10. tammikuuta 1955) on itävaltalainen mäkihyppääjä.
Uransa Pürstl lopetti vuonna 1981.
Veikko Höylä
Veikko Sakari Höylä (s. 13. lokakuuta 1935 Pieksämäki, Suomi) on suomalainen sellisti.
Höylä on opiskellut Sibelius-Akatemiassa Yrjö Selinin ja Pariisissa André Navarran johdolla. Hän toimi Helsingin kaupunginorkesterin sellistinä 1958–1961. Hän on toiminut sittemmin soolosellistinä Lahden kaupunginorkesterissa 1961–1963, Suomen Kansallisoopperan orkesterissa 1963–1975 ja Helsingin kaupunginorkesterissa 1975–1998 sekä 1990 Savonlinnan oopperajuhlaorkesterin soolosellistinä.
Höylä on toiminut myös solistina ja kamarimuusikkona. Hän on soittanut Helsingin kamariorkesterissa, Segerstam-kvartetissa, Voces Intimae-kvartetissa, Finlandia-triossa, Suomalaisessa kamariorkesterissa ja Suomalaisessa jousikvartetissa.
Théophile Delcassé
thumb|right|Théophile Delcassé Théophile Delcassé (1. maaliskuuta 1852 Pamiers – 22. helmikuuta 1923 Nizza) oli ranskalainen valtiomies, joka teki pitkän uran kolmannen tasavallan politiikassa. Hän toimi Ranskan ulkoministerinä vuosina 1898–1905 ja 1914–1915. Delcassé rakensi liittoa Ranskan, Britannian ja Venäjän välille. Tämä liitto osoittautui merkittäväksi ensimmäisen maailmansodan myöhemmin puhjetessa.
Delcassé aloitti uransa lehtimiehenä ja tuki nuorena Léon Gambettan maltillista tasavaltalaisuutta sekä Jules Ferryn siirtomaavalloituspolitiikkaa. Hänet valittiin vuonna 1885 Ranskan edustajainkamariin ja nimitettiin 1893 Alexandre Ribotin hallitukseen kauppa-, teollisuus- ja siirtomaa-asioiden alivaltiosihteeriksi. Hän vaikutti erillisen siirtomaaministeriön perustamiseen ja toimi siirtomaaministerinä toukokuusta 1894 tammikuuhun 1895. Jouduttuaan tämän jälkeen oppositioon Delcassé painottui Ranskan laivastoon liittyneisiin kysymyksiin. Vuonna 1898 hänet nimitettiin ulkoministeriksi Henri Brissonin hallitukseen ja hän toimi tässä tehtävässä yhtäjaksoisesti seitsemän vuoden ajan kuudessa peräkkäisessä hallituksessa.
Delcassé halusi turvata Ranskan Saksan, Itävalta-Unkarin ja Italian muodostaman kolmiliiton uhkaa vastaan jatkamalla yhteistyötä Venäjän kanssa sekä lähentymällä Britanniaa. Heti ulkoministerikautensa alussa hän joutui ratkaisemaan Fashodan kriisinä tunnetun Ranskan ja Britannian siirtomaaselkkauksen Sudanissa. Parantaakseen suhteita Britanniaan Delcassé määräsi yleisestä mielipiteestä välittämättä ranskalaisen kapteeni Marchandin joukot perääntymään kiistellystä Fashodan linnakkeesta. Aluekiista sovittiin sopimuksella maaliskuussa 1899 ja maiden välit paranivat. Huhtikuussa 1904 solmittiin Britannian ja Ranskan välille lopulta pitkäaikaisen liiton luonut niin sanottu entente cordiale -sopimus, jolla maat sopivat useita kiistojaan. Delcassé edisti myös vuonna 1907 solmittua Englannin ja Venäjän ententesopimusta, jonka myötä nämä kolme maata muodostivat kolmoisententeksi kutsutun liittokunnan. Hän sai myös parannettua Ranskan suhteita Italiaan sekä sovittua vuonna 1900 Espanjan kanssa pitkäaikaisen siirtomaarajakiistan Länsi-Afrikassa.
Delcassén ulkoministeriys katkesi vuonna 1905 ensimmäiseen Marokon kriisiin, jossa Saksa asettui vastustamaan Ranskan pyrkimystä ottaa Marokko kontrolliinsa. Kiistan tulehduttua Saksa sai tilaisuuden vaatia Delcassén eroa, sillä entente cordiale -sopimuksen arkkitehtina häntä pidettiin Saksan politiikan päävastustajana. Ranskan hallitus taipui voimakkaan painostuksen alla kesällä 1905. Pääministeri Maurice Rouvier pakotti Delcassén eroamaan, mikä kuitenkin nostatti Ranskassa saksalaisvastaisen reaktion ja siten vain vahvisti hänen luomaansa Saksan-vastaista liittoa. Oltuaan muutaman vuoden syrjässä politiikan eturivistä Delcassé nimitettiin 1909 johtamaan komiteaa, joka selvitti Ranskan laivaston heikkouksia. Vuosina 1911–1913 hän toimi meriministerinä ja oli laatimassa järjestelyjä Ranskan ja Britannian merivoimien yhteistyöstä mahdollisen sodan syttyessä. Maailmansodan puhjettua hän oli vielä uudelleen ulkoministerinä Rene Vivianin hallituksessa kunnes jäi eläkkeelle vuonna 1915.
Nissan Sunny
Nissan Sunny -mallinimi oli Euroopassa käytössä Nissanilla vuosina 1981–1995. Ensimmäistä B11-sukupolvea myytiin myös muilla markkina-alueilla, mutta myöhemmät Sunny N13- ja N14-mallit olivat myynnissä vain Euroopassa. Ne tosin olivat samoja autoja kuin Japanin kotimarkkinoilla myydyt Pulsar-mallit.
Motora
thumb|Motoran logo
Nissan Sunny
Nissan Sunny B11 (1981–1985)
Euroopassa ensimmäinen Sunny-nimellä myyty Nissan esiteltiin vuonna 1981. Malli oli tekniikaltaan läheistä sukua Nissan Cherrylle. Kasvaneesta koostaan huolimatta auto oli edeltäjäänsä kevyempi, sillä korirakenteissa käytettiin suurlujuusterästä. Sisätiloiltaan Sunny oli yksi luokkansa suurimmista malleista. vasen|pienoiskuva|Nissan Sunny Sport WagonKorimalleina olivat kaksi- ja nelioviset sedanit, coupé ja kaksi erilaista farmarimallia. Ensimmäinen oli loivaperäinen ja matala Sport Wagon, myöhemmin esiteltiin käytännöllisempi farmari (AD), joka oli 10 senttimetriä korkeampi. Siinä oli pyöreät ajovalot, ja se oli tarkoitettu eräänlaiseksi säästömalliksi, sillä useimmat mukavuusvarusteet oli karsittu ja vaihteisto oli nelivaihteinen. vasen|pienoiskuva|Nissan Sunny AD Moottorivalikoimassa olivat aluksi 1,3- (60 hv) ja 1,5-litraiset (75 hv) bensiinimoottorit. Vuonna 1982 esiteltiin myös 1,7-litrainen (55 hv) dieselmoottori. Ainoastaan Japanissa myytiin 1,5-litraisella (115 hv) turbomoottorilla varustettua kolmiovista hatchbackia, jonka nimi oli Sunny Turbo Leprix. Turbomallia sai myös sedan- ja coupé-korisena .vasen|pienoiskuva|Nissan Sunny Coupé
Motora
Motora on kansantanssiseura Joensuusta. Motoran eri-ikäisten ryhmiä ovat Pelmakat, Kiepukat, Roihakat, Lupsakat, Livakat, Jätkät, Ripakat, Vinhakat, Säpäkät, Suuroset ja Pikkaraiset. Yhteensä tanssijoita on noin 170. Lisäksi Motorassa on ollut lapsi-vanhempi-ryhmiä ja iltapäiväharrastekerhoja alakouluilla. Seurassa toimii myös kaikille avoin FolkJam-tanssiliikuntaryhmä. Tanssiryhmien ohjauksesta vastaavat tanssinopettajat sekä koulutetut kansantanssiohjaajat ja vierailevat tanssinopettajat ja koreografit.
Nissan Sunny
Nissan Sunny N13 (1986–1990)
Vuonna 1986 Sunny- ja Cherry-mallistot yhdistyivät Euroopassa, ja uusi malli tunnettiin aina Sunnyna. Cherryn korvasivat kolmi- ja viisioviset hatchbackit, ja vanhan Sunnyn puolestaan neliovinen sedan. Kooltaan auto kasvoi varsin vähän, mutta sen paino nousi yli 100 kilolla. Kreikassa tätä mallia myytiin Cherry-nimisenä.
Motora
Vuoden nuorisoseura 2013, vuoden kansantanssiryhmä 2008
Suomen Nuorisoseurat ry valitsi Motora Vuoden nuorisoseuraksi maaliskuussa 2013. Perustelujen mukaan "Motora on koko ajan uusiutuva, uusiin haasteisiin tarttuva ja kehittyvä nuorisoseura, joka tunnetaan erityisesti vahvana kansantanssiseurana. Toiminta on laadukasta ja tavoitteellista taiteen perusopetusta."
Nissan Sunny
Nissan Sunny N13 (1986–1990)
Tarjolla olivat myös coupé- ja farmarikoriset Sunny-mallit, jotka poikkesivat muusta mallistosta, sillä ne olivat Pohjois-Amerikassa ja Japanissa myytyjä B12-Sunnyja (USA:ssa Nissan Sentra). Harhaanjohtavasti Malesiassa ja Uudessa-Seelannissa N13-Sunnya myytiin Nissan Sentra -nimisenä. vasen|pienoiskuva|Hatchback-korinen Nissan Sunny. Moottoreina olivat edellisestä sukupolvesta periytyvät 1,3-litrainen (60 hv) bensiinimoottori ja 1,7-litrainen (55 hv) diesel. 1,6-litrainen (84 hv) oli sen sijaan uusi. Myöhemmin mallistoon lisättiin myös 16-venttiilinen 1,6-litrainen (120 hv).
Motora
Vuoden nuorisoseura 2013, vuoden kansantanssiryhmä 2008
Motora nimettiin 2008 Pispalan Sottiisin Vuoden kansantanssiyhtyeeksi, mikä on merkittävin suomalaisille kansantanssiryhmille annettava tunnustus.
Nissan Sunny
Nissan Sunny N13 (1986–1990)
Moottorivalikoimaa uudistettiin vuoden 1988 lopulla, kun 12-venttiiliset 1,4- (80 hv) ja 1,6-litraiset (94 hv) sekä 16-venttiilinen 1,8-litrainen (129 hv) korvasivat aiemmat moottorit.
Motora
Vuoden nuorisoseura 2013, vuoden kansantanssiryhmä 2008
Motora sai marraskuussa 2007 opetusministeriön myöntämän valtakunnallisen Lapsenpäivä-palkinnon. Palkinnon perusteluissa todetaan, että Motorassa on tehty aktiivista opetussuunnitelmien kehittämistyötä, ja Motoran opetussuunnitelmaa käytetään pohjana myös valtakunnallista taiteen perusopetuksen kansantanssin opetussuunnitelmaa kehitettäessä.
Nissan Sunny
Nissan Sunny N14 (1990–1995)
Viimeinen Euroopassa myyty Sunny-sukupolvi esiteltiin vuonna 1990. Korimalleina olivat jälleen neliovinen sedan sekä kolmi- ja viisioviset hatchbackit. Näistä kolmiovisen perä oli hyvin pysty, kun taas viisiovisessa perä oli paljon viistompi. Mallistoon kuului myös viisiovinen farmari, joka ei kuitenkaan todellisuudessa ollut N14-Sunny, vaan uudelleennimetty Nissan AD. vasen|pienoiskuva|Viisiovinen Nissan Sunny. Mallin korvaajaksi tuli Nissan Almera. vasen|pienoiskuva|Kolmiovinen Nissan Sunny.
vasen|pienoiskuva|Farmarikorinen Nissan Sunny.
Motora
Kotimaassa ja maailmalla
Tanssijat ovat tehneet yli 20 ulkomaanmatkaa 15 eri maahan: Suomen kaikkien naapurimaiden lisäksi muun muassa Belgiaan, Tšekkiin, Hollantiin, Italiaan, Saksaan, Espanjaan, Kyprokseen, Ranskaan, Unkariin, Sveitsiin ja Yhdysvaltoihin. Motora on osallistunut useille kansainvälisen folklorefestivaalijärjestön CIOFFin festivaaleille em. maissa.
Heikki Orvola
thumb|Orvola suunnitteli [[Kivi-kynttilälyhty|Kivi-kynttilälyhdyn vuonna 1988.]] Heikki Lauri Kalevi Orvola (s. 29. marraskuuta 1943 Helsinki) on palkittu suomalainen muotoilija sekä lasi- ja tekstiilitaiteilija.
Motora
Kotimaassa ja maailmalla
Motoralaiset ovat voittaneet 2000-luvulla useita ripaskan, polkan ja tikkuristin Suomen mestaruuksia.
Heikki Orvola
Tausta ja koulutus
Oulussa lapsuutensa elänyt Heikki Orvola aloitti opinnot Taideteollisuusoppilaitoksen keramiikkataiteen osastolla vuonna 1963. Opintojensa aikana vuonna 1966 Orvola palkittiin Faenzan 1. palkinnolla oppilastöiden sarjassa. Heikki Orvola valmistui vuonna 1968 ja samana vuonna Kaj Franck kutsui hänet Nuutajärven lasitehtaalle suunnittelijaksi.
Motora
Historiaa
Rauni ja Sakari Riikonen perustivat Motoran vuonna 1968, ja he olivat ohjaajina vuoteen 1993 asti. Seuran juuret ulottuvat vuoteen 1947, jolloin Mönnissä aloitettiin kansantanssiharrastus. 1980-luvulla Motora tunnettiin suomalaisen kansantanssin uudistajana, ja siitä lähtien ryhmälle on ollut leimallista ohjelmiston uusiutuvuus, energinen karjalaisuus ja railakas huumori.
Ohjaajia
Riikosten jälkeen Motoran ohjaajina olivat 1990-luvulla Taina Broman ja Aleksandr Leontjev. Mari Lehikoinen (o.s. Rautiainen) aloitti ohjaajana vuonna 1999, ja hänen aikanaan Motora alkoi kasvaa usean ryhmän kansantanssiseuraksi. Palkattuja ohjaajia ovat olleet Tiina Mensonen 2005-08, Eveliina Nissinen 2009-10, Kaisa Partanen 2011-2012 ja Mitja Pilke 2015- Vierailevia ohjaajia ovat olleet muun muassa Petri Kauppinen, Milla Korja, Eevi Miettinen, Markku Ryynänen, Jouni Prittinen, Reetta-Kaisa Iles, Riina Hosio sekä petroskoilaiset Viola Malmi ja Nikolai Vahterov.
Heikki Orvola
Lasi
Orvola aloitti merkittävän työuransa lasin parissa ja työskenteli Nuutajärven lasitehtaalla vuosina 1968–1983. Orvola suunnitteli niin sarjatuotannon esineitä kuin uniikkilasia. Orvolan suunnittelupöydältä ovat peräisin mm. Helmi-, Herttua-, Miranda- ja Aurora-lasistot sekä Kivi-tuikku.
Motora
Muuta Motorasta
Motoran nimi on karjalaisesta tanssista nimeltä Motora, joka tarkoittaa jatkuvaa liikettä. Motoran tanssisali Motti sijaitsee Joensuun keskustassa Papinkadulla.
Heikki Orvola
Lasi
Taidelasin puolella esineistö koostuu maljoista, vadeista, maljakoista ja lasiveistoksista. Vuonna 1976 Orvola vieraili Pilchuck Glass Workshopissa Yhdysvalloissa. Työskentelyjakson vaikutteita voi nähdä hänen taidelasiesineidensä tekniikoissa ja materiaalivalinoissa. Orvolan Pro Arte -lasikokoelmissa vallitsee hienostunut filigraanitekniikka. Heikki Orvola on työskennellyt myös muranolaisen mestarin Lino Tagliapietran kanssa sekä luonut taidelasia Milanossa sijaitsevaan Museo Bagatti Valsecchiin.
Nick Searcy
Nick Searcy (s. 7. maaliskuuta 1959 Pohjois-Carolina) on yhdysvaltalainen näyttelijä.
Heikki Orvola
Keramiikka
Vuosina 1987–1993 Heikki Orvola työskenteli Arabian muotoilijana Helsingissä. Hän erikoistui astiastojen suunnitteluun ja hänen käsialaansa ovat mm. Moreeni, Illusia (koriste Fujiwo Ishimoto), Lumi, 24h ja Taika (koriste Klaus Haapaniemi). Orvola on suunnitellut myös lukuisia edustusastiastoja, kuten Valtioneuvoston edustustastiastot Festum ja Finlandia vuonna 1998 sekä Fennica vuonna 2009.
Motora
Muuta Motorasta
Motoran musiikkiyhtye on Rälläkkä, jota johtaa Marko Kotilainen. Rälläkkä julkaisi keväällä 2011 cd-levyn Tangon jälkeen. Vuonna 2018 julkistettiin 50-vuotishistoriikkina kuvateos ”Tanssia ja tarinoita – Motora 50 vuotta”.
Heikki Orvola
Keramiikka
Heikki Orvola on Arabian Taideosastoyhdistys ry:n perustajajäsen.
Motora
Muuta Motorasta
Nuorisoseura Motora ry on Suomen Nuorisoseurat ry:n jäsen.
Heikki Orvola
Tekstiili
Lasin ja keramiikan ohella Orvola on tehnyt mittavan uran tekstiilin parissa. Hän suunnitteli Marimekon painokankaita freelancerina vuosina 1985–1995. Koruompeleet hän aloitti jo 1960-luvulla voidakseen säilyttää kosketuksen materiaaliin toimiessaan Nuutajärven lasitehtaalla vain suunnittelijana, jonka teoksia lasinpuhaltajat toteuttivat.
Motora
Pelmakat
Ryhmän tanssijat ovat taidoissaan pitkällä, osa opiskelee tanssia myös ammatikseen. Pelmakoiden monipuoliseen ohjelmistoon kuuluu niin perinteisiä tansseja kuin uusia kansantanssin rajoja rikkovia koreografioita. Ryhmä esiintyy ahkerasti kotimaisilla areenoilla ja ulkomailla. Ryhmä on vieraillut mm. Norjassa, Unkarissa, Italiassa, Hollannissa, Belgiassa, Tšekissä, Sloveniassa, Slovakiassa ja Kroatiassa.
Heikki Orvola
Tekstiili
Mittava kokonaisuus näistä taideteoksista sekä lasi- ja keramiikkateoksista ja sarjatuotannon esineistä oli esillä Heikki Orvolan laajassa yksityisnäyttelyssä Suomen lasimuseossa Riihimäellä vuonna 2022.
Motora
Pelmakat
Pelmakat on luokiteltu Suomen Nuorisoseurojen aikuisryhmien luokittelussa mestaruussarjaan 2017. Juniorisarjoissa ryhmä luokiteltiin Kalevan Nuorten Liiton luokitteluissa vuonna 2004, 2006 ja 2010 hopeasarjaan, vuonna 2008 kultasarjaan ja vuonna 2015 mestaruussarjaan. Eri puolilla maat asuvat ryhmäläiset harjoittelevat yhdessä sovitusti viikonloppuisin.
Heikki Orvola
Palkinnot ja kokoelmat
Heikki Orvola on palkittu Pro Finlandia -mitalilla 1984, Design Plus -palkinnolla ja Formland -muotoilupalkinnolla 1997, Kaj Franck -muotoilupalkinnolla 1998 sekä iF Design Awardilla 2003. Vuonna 2005 Orvola kutsuttiin Musée des Arts Décoratifsin kunniajäseneksi Pariisissa. Professorin arvonimen Orvola vastaanotti vuonna 2002.
Motora
Vinhakat
Noin 17-20-vuotiailla tanssijoilla on jo useita tanssivuosia takanaan. Ryhmässä keskitytään kansantanssin syventäviin opintoihin, ilmaisutaidon kehittämiseen ja monipuolisen ohjelmiston rakentamiseen. Vinhakat on luokiteltu hopeasarjaan lasten valtakunnallisissa kansantanssiluokitteluissa vuonna 2018. Ryhmä harjoittelee kaksi kertaa viikossa.
Heikki Orvola
Palkinnot ja kokoelmat
Orvolan teoksia on mm. seuraavien museoiden kokoelmissa: Museum of Modern Art ja Corning Museum of Glass New Yorkissa, Seattle Art Museum Seattlessa, Museo Internazionale delle Ceramiche Faenzassa, Powerhouse Museum Sydneyssä, Victoria and Albert Museum Lontoossa, Stedelijk Museum Amsterdamissa sekä Musée de l’Impression sur Etoffes de Mulhouse ja Musée des Arts Décoratifs Ranskassa.
Motora
Lupsakat
Lupsakat on aikuisryhmä, jossa meno on rennon lupsakkaa. Ryhmässä tanssitaan monipuolisesti kansantansseja katrillista jenkkaan ja sottiisista valssiin.
Heikki Orvola
Palkinnot ja kokoelmat
Orvolan puoliso oli kirjailija ja sisustusarkkitehti Mirja Orvola.
Motora
Aikaisempia ryhmiä
Motoran aikaisemmista, 2000-luvulla toimineista ryhmistä Kapsakat, Sähäkät, Livakat ja Kipakat ovat saavuttaneet muun muassa mestaruus- ja kultasarjasijoituksia valtakunnallisissa luokitteluissa. Livakat vieraili Unkarissa (2005), Norjassa (2008), Saksassa (2010) ja Italiassa (2012, 2014).
Philomela
Philomela on suomalainen naiskuoro, joka perustettiin vuonna 1984 Helsingissä. Siinä laulaa n. 60 naista, joista osa on musiikin ammattilaisia tai sellaisiksi opiskelevia. Philomelan perustaja Marjukka Riihimäki toimi kuoron taiteellisena johtajana 1984-2022.
Philomela on voittanut Grand Prix -palkinnon kansainvälisessä Tampereen Sävel -kuorokatselmuksessa vuonna 2001. Kuoro on julkaissut yhteensä yhdeksän CD-levyä, joista Suomen kuoronjohtajayhdistys on valinnut vuoden kuorolevyiksi kaksi: Rakkaus repii jäsenet (1999) ja Samsara (2018). CD-levyjen lisäksi kuoro on julkaissut "Tuulen nostatus" -musiikkivideon.
Philomela esiintyy vuosittain myös ulkomailla. Kuoro on konsertoinut mm. Argentiinassa, Belgiassa, Irlannissa, Japanissa, Kanadassa, Keniassa, Kiinassa, Kuubassa, Norjassa, Ranskassa, Saksassa, Sambiassa, Taiwanilla, Yhdysvalloissa ja Zimbabwessa.
Ranskassa vuonna 2006 pidetyn Polyfollia -festivaalin jälkeen Philomela sai esiintymiskutsun Festival Vancouveriin Kanadaan elokuussa 2007. Maaliskuussa 2007 Philomela nimettiin Pohjoismaiden Neuvoston myöntämän pohjoismaisen musiikkipalkinnon saajaehdokkaaksi. Vuonna 2009 kuoro valittiin nauhakarsinnan perusteella Yleisradion edustajaksi kansainvälisen Let the Peoples Sing -kilpailun finaaliin, mutta se ei sijoittunut kolmen parhaan joukkoon. Samana vuonna kuoro osallistui Suomessa ensimmäistä kertaa järjestettyyn viihteelliseen Suomen paras kuoro -kilpailuun, ja sijoittui finaalissa toiseksi. Suomen naiskuoroliitto on valinnut Philomelan vuoden kuoroksi vuosina 1990, 1999, 2009 ja 2014. Heinäkuussa 2013 Philomela voitti mestaruuden 74 kuoron kilpaillessa Euroopanmestaruudesta Itävallan Grazissa. Heinäkuussa 2014 Philomela voitti kuorojen maailmanmestaruuden Riiassa naiskamarikuorojen sarjassa.
Motora
Aikaisempia ryhmiä
Seuran aikuisten edustusryhmä esiintyi Motora-nimellä 2000-luvun alkupuolelle saakka.
Piitimen kaupunkipiiri
Piitimen kaupunkipiiri sijaitsee Piitimen kunnassa Ruotsissa. Sen väkiluku on.
Hiidenheimo
Hiidenheimo on seuraavien henkilöiden sukunimi:
Laatokan rautatieasema
Laatokan rautatieasema on Pietarin nykyaikaisin, 2003 avautunut rautatieasema. Asema sijaitsee ydinkeskustan itäpuolella ja Nevan pohjoispuolella. Helsingin ja Moskovan väliset junat pysähtyvät asemalla.
Historia
Rautatieaseman suunnittelu alkoi jo 1980-luvun loppupuolella, mutta rakentaminen vasta vuonna 2001. Sen on suunnitellut arkkitehti Nikita Javein. Asema otettiin käyttöön kesäkuussa 2003.