cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Carita Holmström
Ura
Vuonna 1969 Holmström ja Nyman esiintyivät Danny-show’ssa, jossa heillä oli oma 20-minuuttinen osuutensa. Saman vuoden keväällä he tekivät Scandialle singlen Soi kitarani soi / Sano sano sano, joka musiikillisesti edusti käännös-iskelmää, sillä levy-yhtiö ei suostunut heidän ehdotukseen Holmströmin omien sävellysten levyttämisestä. Vuonna 1971 he esiintyivät Oliverin singlellä Mikä saa ihmisen elämään / Osa elämää sekä tansanialaisen Longfellow Mugarulan albumilla Vijana msife moyo, joka sisältää Afrikkaa käsitteleviä poliittisia lauluja. Lisäksi Holmström ja Nyman esiintyivät televisiossa Kivikasvojen ja Anki Lindqvistin ohjelmissa sekä tekivät yhdessä Mikael Wiikin kanssa oman 40-minuuttisen ruotsinkielisen ohjelman. Holmströmin ja Nymanin yhteiset esiintymiset päättyivät vuonna 1972 erilaisten musiikillisten pyrkimysten vuoksi.
Holmström ryhtyi sooloartistiksi ja levytti kesällä 1973 esikoisalbuminsa We Are What We Do, jonka kaikki kappaleet olivat hänen omaa tuotantoaan, lukuun ottamatta Yes-coveria ”Time and a Word”. Yleisradion viihdetoimittajat valitsivat sen vuoden kevyen musiikin levyksi, minkä lisäksi Musa-lehden lukijat äänestivät Holmströmin vuoden naislaulajaksi. Laajempaa julkisuutta Holmström saavutti myös esittämällä vuoden 1973 Syksyn sävelessä oman kappaleensa ”Joki”.
Tammikuussa 1975 levytetyllä amerikkalaismuusikko Mark Levinin albumilla Social Sketches Holmström laulaa kappaleet ”Nylon Coverin’, Body Smotherin’” ja ”Wings of Icarus”. Suomen Euroviisu-karsinnoissa 1975 Kirka esitti Holmströmin säveltämän soul-vaikutteisen kappaleen ”Oh New York, rakkain”.
Vuonna 1978 Holmström teki kiertueen yhdessä kontrabasisti Teppo Hauta-ahon kanssa. He ovat jatkaneet yhteistyötään myöhemminkin, ja vuonna 1980 ilmestyi heidän yhteinen albuminsa Two Faces. Sillä on Holmströmin sävellysten lisäksi mukana myös muun muassa Chick Corean ”Windows” ja The Beatlesin ”Dear Prudence”.
Holmström johti omaa jazzyhtyettään Players Unlimited vuosina 1987–1995.
Uusimman albuminsa, My Diary of Songs, Holmström julkaisi vuonna 2010.
Holmströmin sävellystuotantoon kuuluu levytysten lisäksi kaksi musikaalia, kamariooppera, laulusarjoja naisäänelle ja eri soittimille sekä kamarimusiikkia.
Yksityiselämä
Carita Holmströmin ensimmäinen puoliso vuosina 1980–1996 oli viulisti Jaakko Ilves, ja heillä on kaksi lasta. Holmströmin toinen puoliso oli Runar Törnqvist (1952–2016).
Kilaån
Kilaån on Ruotsissa Södermanlandin läänissä virtaava 28 kilometriä pitkä joki, joka kuuluu Kilaånin vesistössä sen 63 kilometriä pitkään pääuomaan. Joen valuma-alueen pinta-ala on 432 neliökilometriä ja se laskee Itämeren pääaltaaseen Nyköpingin kunnassa.
Vesivoima
Vesistössä on yksi vesivoimalaitos Kilån, joka tuottaa sähköä 0,2 megawattin teholla noin 0,3 gigawattituntia vuodessa.
GP2 Euroopan Grand Prix 2010
GP2 Euroopan Grand Prix 2010 oli GP2-kauden 2010 neljäs osakilpailu, joka ajettiin 26.–27. kesäkuuta Valencian katuradalla Espanjassa. Kilpailu ajettiin Formula 1:sten Euroopan GP:n ohessa.
Pink TV
right|250px Pink TV on ranskalainen maksullinen TV-kanava, joka on avoimesti homoseksuaalinen ja se aloitti lähetyksensä 25. lokakuuta 2004.
Taustaa
Kansainvälisessä TV-tarjonnassa on jo jonkin aikaa ollut tapana sisällyttää ohjelmiin homoseksuaalisia henkilöitä, ja joskus tehdä jopa sarjoja heidän ympärilleen. Kuitenkaan kaikki kaupalliset TV-kanavat eivät ole olleet halukkaita niitä esittämään. Vielä paremmin tämä tulee esiin dokumenttien ja erilaisten keskusteluohjelmien suhteen, niissä asiallinen ja eritoten ns. homoaspektin huomioiminen jää hyvin vähälle tai ollaan suorastaan negatiivisia.
Ranskalainen poliittinen vaikuttaja ja viestintäalan ammattilainen Pascal Houzelot (45v.) suunnitteli pitkään oman, homoseksuaalisesti asennoituneen TV-kanavan perustamista. Hänellä ol hyvät yhteydet poliittisiin päätöksentekijöihin, kuin myös TV-bisneksen vaikuttajiinkin. Olihan hän työskennellyt lähellä presidentti Jacques Chiracia ja ollut keskeisessä asemassa muun muassa Ranskan TV1 kanavallakin. Kooten yhteen riittävän pääoman ja taitotiedon, pystyi Pink Tv aloittamaan maksulliset lähetyksensä 25. lokakuuta 2004.
Kohdeyleisö
Kanavan laskelmien mukaan sillä tulisi olla vuoteen 2007 mennessä 180 000 maksanutta tilaajaa, jotta televisio toimisi kannattavasti. Tavoitteena kanavalla on, että noin 20 – 30% tilaajista olisi homoseksuaalisuuteen myönteisesti suhtautuvia heteroseksuaaleja. Television kuukausimaksu on 9 € Ranskassa ja 10 € Belgiassa. Kanava on nähtävissä kaapeliverkossa, satelliitin kautta, kuin myös ADSL-verkossa.
Nimikysymys
AFPn (Agence France Presse) antaman tiedon mukaan Pink-TV tuomittiin oikeuden päätöksellä vaihtamaan nimensä. Oli olemassa tuotantoyhtiö, jonka nimi oli P.I.N.K. ja se oli aloittanut toimintansa 27. joulukuuta 1999 Goevéa-nimisen yrityksen osana. Fovéa tuotti ohjelmia France 2-kanavalle vuonna 2000 nimelle Programme d'Information Non Konformiste (P.I.N.K.). Kuitenkin Pink-tv:n saaman taloudellisen tuen avulla saatettiin maksaa nimen käyttöoikeudesta 100.000 euron summa ja näin saattoi kumpainenkin jatkaa toimintaansa vanhalla nimellään.
Ohjelmarakenne
Tärkeää ei suinkaan ole se, mitä tavoitteita asetetaan, vaan itse ohjelmat joita kanava katsojilleen välittää. Ohjelmisto rakentuu viidestä keskeisestä alueesta:
Tulijyrän takana
Tulijyrän takana on Esa Anttalan kirjoittama sotaromaani.
Muhammad Gapurov
thumb|Muhammad Gapurov vuonna 1980 Muhammad Gapurov (, 15. helmikuuta 1922 – 13. heinäkuuta 1999) oli Turkmeenien SNT:n ministerineuvoston puhemies 1963–1969, kommunistisen puolueen ensimmäinen sihteeri 1969–1985, Neuvostoliiton kommunistisen puolueen keskuskomitean jäsen 1971–1986 (ehdokasjäsen 1966–), jäsenenä 6.–11. korkeimmassa neuvostossa ja Neuvostoliiton työn sankari (1981).
Gorbatšov erotti hänet Turkmenistanin johdosta 1985 Saparmurat Nijazovin hyväksi puuvillakauppaan liittyneen korruption vuoksi.
Papuanparatiisipeippo
Papuanparatiisipeippo (Erythrura papuana) on paratiisipeippoihin kuuluva lintu, jota esiintyy Papua-Uudessa-Guineassa.
Tuntomerkit
Papuanparatiisipeippo on väritykseltään lähes kokonaan vihreä, mutta pyrstö on punainen ja päälakea lukuun ottamatta pää on sininen.
HyperCard
HyperCard on Macintoshille julkaistu kortteihin, hypertekstiin ja HyperTalk-kieleen perustuva hypermediasovellus ja sovelluskehitysympäristö. Se julkaistiin vuonna 1987 System Software 6:lle. HyperCard toimii Mac OS 9:ssä ja aikaisemmissa versioissa, mutta sen käyttö on mahdollista myös Mac OS X:ssä, Classicin avulla.
Ohjelman on kehittänyt Bill Atkinson, joka on jälkikäteen harmitellut ettei keksinyt "pinojen" linkittämistä tietokoneverkkojen kautta.
Toimintaperiaate
HyperCardin toiminta perustuu kortteihin, joiden välillä voidaan liikkua, sekä objekteihin. Objektit ovat painikkeita (button, btn) tai tekstikenttiä (field, fld). Painikkeille ja kentille määrätään HyperTalk-kielen avulla tapahtumia (esim. on mouseUp, joka suoritetaan klikattaessa), joita kutsuttaessa suoritetaan haluttu skripti. Tapahtumia kutsutaan automaattisesti, käyttäjän toimesta johtuen tai ohjelmakoodista käsin. Myös itse kortti, sekä koko pino (ohjelma) voi sisältää omia tapahtumia.
Lisäksi uusimmissa versioissa (2.0 ja uudemmat) painikkeille voidaan luoda ikoneita. Ikonit eivät ole objekteja.
HyperTalk
HyperTalk on hyvin lähellä englannin kieltä. Se sisältää mm. prepositioita (esim. into, to, from, of), joiden käyttö on kuitenkin loppuen lopuksi hyvin loogista.
Jukka Toivonen
Jukka Toivonen on suomalainen näyttelijä, koomikko ja käsikirjoittaja. Hänet tunnetaan erityisesti Jopet Showsta, jossa hän esitti lukuisia hahmoja, joista tunnetuimmat olivat Costa ja vankikarkuri Molo. Toivonen on myös esiintynyt televisiosarjoissa Nahkiaiset, Kallio, Päin perhettä, Sata lasissa, Roba sekä televisioelokuvassa Kirkkaat kaakelit ja lyhytelokuvassa Don't Push the River.
Paavo Ruotsalainen (kirjailija)
Ruotsalaisen vanhemmat olivat maanviljelijä Lassi Ruotsalainen ja Juljaana Lyyra. Hän kävi kansakoulun ja valmistui kansakoulunopettajaksi Sortavalan seminaarista 1909. Ruotsalainen toimi kansakoulunopettajana Sonkajärvellä vuosina 1909–1921 ja 1942–1954. Vuosina 1921–1955 hän oli maanviljelijänä Sonkajärvellä ja lisäksi hän toimi 21 vuoden ajan Rutakon osuuskassan kirjanpitäjänä. Ruotsalainen oli Suomen kristillisen opettajaliiton matkapuhujana, matkasihteerinä (vuodesta 1934) ja sihteerinä (vuodesta 1940).
Ruotsalainen oli kansanedustajana 1929–1933 edustaen Kuopion läänin läntistä vaalipiiriä. Hän oli mukana Sonkajärven kunnallispolitiikassa kunnanvaltuuston ja kunnallislautakunnan puheenjohtajana. Ruotsalainen osallistui myös kirkolliskokoukseen.
Ruotsalainen oli naimisissa vuodesta 1913 Vilina o.s. Kainulaisen kanssa (k. 1979). Lapset: Pekka, Lassi (1924–2004), Paavo (s. 1926), Hanna Kaarina (s. 1928).
Karl Malden
Maidenin isä oli serbialainen Petar Sekulović (1886–1975) joka työskenteli terästyöläisenä ja maitomiehenä, ja hänen äitinsä Minnie o.s. Sebera (1892-1995) oli tšekkiläinen ompelija ja näyttelijä. Sekulović-suvun tausta on Podosojessa Bilećan lähistöllä, Bosnia ja Hertsegovinassa. Malden puhui äidinkielenään serbiaa aina päiväkoti-ikäiseksi asti. Hän säilytti serbian kielen taitonsa kuolemaansa asti.
Teini-ikäisenä Maiden liittyi Serbian ortodoksisen kirkon karađorđe-kirkkokuoroon.
Mladen George Sekulović vaihtoi nimensä vuonna 1934 Karl Maldeniksi. Karl oli hänen isoisänsä etunimi. Hänen ensimmäinen elokuvansa oli vuonna 1940 ilmestynyt Intohimojen sylissä. Yhdysvaltojen liityttyä toiseen maailmansotaan vuonna 1941 Malden palveli Yhdysvaltain armeijan ilmavoimissa.
Filmografia
thumb|[[Eva Marie Saint ja Karl Malden elokuvassa Alaston satama (1954).]]
Diospolites
Diospolites voi viitata seuraaviin muinaisen Egyptin nomoksiin eli maakuntiin:
Edward Gierek
thumb|Edward Gierek vuonna 1980. Edward Gierek (6. tammikuuta 1913 – 29. heinäkuuta 2001) oli puolalainen kommunistijohtaja. Hän toimi Puolan yhdistyneen työväenpuolueen pääsihteerinä vuosina 1970–1980.
Gierek syntyi Zagorzessa, Sosnowiecin esikaupunkialueella, mutta hänen perheensä muutti sittemmin Ranskaan, jossa Gierek vietti nuoruutensa. Hän liittyi Ranskan kommunistiseen puolueeseen vuonna 1931. Kommunistit lähettivät Gierekin Puolaan organisoimaan Sleesian kaivoslakkoja. Gierek asui myös Belgiassa ja liittyi myös Belgian kommunistiseen puolueeseen työskennellessään Watersehein kaivoksilla.
Gierek palasi Puolaan vuonna 1948. Puolan parlamentin jäseneksi hänet valittiin vuonna 1957. Katowicen kaupungin puolueorganisaation sihteerinä Gierek toimi vuosina 1957–1970. Gierek edusti nuorta teknokraattipolvea puolueessa. Puolan taloudelliset vaikeudet jouduttivat Gierekin nousua Puolan johtoon joulukuussa 1970 kansan kapinoitua Władysław Gomułkaa vastaan. Gierek nousi Gomułkan tilalle puolueen ensimmäiseksi sihteeriksi. Gierek lupasi taloudellisia uudistuksia ja lisäsi valtion velkaa. Uudistamalla teollisuutta ja lisäämällä kulutustavaroiden saatavuutta Gierek yritti parantaa Puolan taloutta. Rakennustuotantoa lisättiin merkittävästi. Puolan talous alkoi kuitenkin heikentyä öljykriisin vuoden 1973 aikana. Vuonna 1976 elintarvikkeiden hinnat nousivat. Tämä aiheutti lakkoilua ja levottomuutta Puolassa.
Taloudellisten muutosten välttämättömyys ja kommunistipuolueen yksinvalta nostivat Solidaarisuus-liikkeen poliittiseksi vaihtoehdoksi vuonna 1980. Kautensa lopussa Gierekin oli pakko antaa Solidaarisuudelle virallinen asema ja lakko-oikeus. Pian sen jälkeen hän joutui eroamaan, ja valtaan nousi ensin Stanisław Kania ja pian kenraali Wojciech Jaruzelski julisti Puolaan sotatilan 13. joulukuuta 1981.
Kíssamos
Kíssamos (, myös Kísamos, Κίσαμος) on Kreikan kaupunki ja samanniminen kunta (Δήμος Κισσάμου, Dímos Kissámou), joka sijaitsee Chanián alueyksikössä Kreetan alueella. Koko kunnan pinta-ala on 334,2 neliökilometriä ja väkiluku 10 790. Varsinaisen Kíssamoksen kaupungin, myös Kastél(l)i Kis(s)ámou (Καστέλ(λ)ι Κισ(σ)άμου) eli Kastél(l)i (Καστέλ(λ)ι), väkiluku on 4 236 (vuonna 2011).
Maantiede
Kíssamoksen kaupunki sijaitsee Kreetan luoteisosassa saaren pohjoisrannikolla Kreetanmereen kuuluvan Kíssamoksenlahden pohjukassa, noin 42 kilometriä länteen Chaniásta. Kíssamoksen kunta käsittää Kreetan länsipään. Kuntaan kuuluvat saaret Ágria Gramvoúsa, Elafonísi, Ímeri Gramvoúsa ja Pontikonísi.
Kíssamoksesta saa alkunsa saaren päätie eli EO90-kansallistie, joka on Kíssamoksesta Chaniáan saakka osa Eurooppatietä 65. Kíssamoksen satamasta on lauttayhteys Antikytheran ja Kytheran saarten kautta Gýtheioon Manner-Kreikan Peloponnesokselle.
Antiikki
Varhaisimmat löydöt Kíssamoksen seudulla ovat peräisin neoliittiselta kaudelta noin ajalta 3000–2900 eaa. Sieltä on tehty myös joitakin vähäisiä löytöjä minolaiselta kaudelta.
Antiikin aikana nykyisen kaupungin paikalla sijaitsi Kisamoksen kaupunki. Se oli sisämaan vuoristossa sijainneen Polyrrhenian poliksen eli kaupunkivaltion satama. Kaupunki kukoisti erityisesti roomalaisella kaudella, saavuttaen itsenäisyyden viimeistään 200-luvulla jaa., ja varhaisella bysanttilaisella kaudella. Seudun antiikin aikaisia löytöjä esittelee Kíssamoksen arkeologinen museo.
pienoiskuva|vasen|Kíssamoksen rantaa.
Nykyinen kaupunki
Venetsialaiset rakensivat kaupungin uudelleen 1200-luvulla. Sinne rakennettiin myös Kastéllin linnoitus, josta kaupunki on saanut toisen nimensä, sekä katedraalikirkko. Kaupungin vanhassa osassa on venetsialaiselta kaudelta peräisin olevia kartanoita.
Osmanit piirittivät Kíssamosta vuonna 1646, ja lopulta se antautui. Osmanit kunnostivat Kastéllin linnoitusta omaan käyttöönsä. Myöhemmin kreetalaiset käyttivät linnoitusta vapaustaistelun aikana turkkilaisia vastaan, ja se oli kreetalaisten hallussa muun muassa vuosina 1823 ja 1897. Kaupunki kärsi suuria tuhoja saksalaisten pommituksissa toisen maailmansodan aikana vuonna 1941. Muun muassa venetsialaisaikainen katedraali tuhoutui tuolloin. Saksalaiset tuhosivat myös kaupungin sataman miehityksen päättyessä.
Kunnan osat
pienoiskuva|[[Kíssamoksen arkeologinen museo.]] pienoiskuva|Kíssamoksen satamaa. pienoiskuva|Kirkko Kíssamoksen Tráchiloksessa.
Hermopolites
Hermopolites voi viitata seuraaviin muinaisen Egyptin nomoksiin eli maakuntiin:
Samaa sukupuolta olevien avioliitto Espanjassa
Samaa sukupuolta olevien avioliitot laillistettiin Espanjassa vuonna 2005. Edellisenä vuonna maan juuri valtaan noussut sosialistihallitus oli aloittanut pääministeri José Luis Rodríguez Zapateron johdossa avioliittojen sallimiseen tähtäävän kampanjan. Lakiehdotukseen sisältyi oikeus adoptioon. Pitkän keskustelun jälkeen Cortes Generales (Espanjan kaksikamarinen parlamentti) hyväksyi 30. kesäkuuta 2005 lain, joka mahdollistaa samaa sukupuolta olevien avioliitot, ja se julkaistiin 2. heinäkuuta 2005. Näistä avioliitoista tuli laillisia Espanjassa sunnuntaina 3. heinäkuuta 2005.
Lain ratifikaatio ei sujunut ilman ristiriitoja, vaikka sitä kannattikin 66 prosenttia Espanjan väestöstä. Erityisesti katolinen kirkko vastusti lakia: kirkon mielestä se merkitsi avioliiton merkityksen heikentämistä. Muut järjestöt ilmaisivat huolensa siitä, että homoparit saattaisivat adoptoida lapsia. Mielenosoitukset lain puolesta ja sitä vastaan houkuttelivat tuhansia ihmisiä eri puolilla Espanjaa. Lain hyväksymisen jälkeen konservatiivinen Kansanpuolue vei sen perustuslakituomioistuimeen.
Noin 4 500 samaa sukupuolta olevaa paria meni naimisiin Espanjassa lain voimassaolon ensimmäisenä vuotena. Pian lain hyväksymisen jälkeen nousi esiin kysymys espanjalaisten kanssa naimisiin menneiden ulkomaalaisten laillisesta asemasta silloin, kun heidän kotimaansa lainsäädäntö ei sallinut samaa sukupuolta olevien avioliittoja. Oikeusministeriön päätöksen mukaan Espanjan laki sallii Espanjan kansalaisen mennä naimisiin muun maan kansalaisen kanssa riippumatta siitä, tunnustaako kyseisen henkilön kotimaan lainsäädäntö avioliittoa vai ei. Ainakin toisen osapuolen täytyy olla espanjalainen, tosin myös kaksi ei-espanjalaista henkilöä voi mennä naimisiin keskenään, jos molemmilla on Espanjassa pysyvä oleskelulupa.
Historia
right|thumb|Espanjan kongressissa juhlittiin lain hyväksymispäivänä. 1990-luvulla useilla kaupunginvaltuustoilla ja itsehallintoalueilla oli omat käytäntönsä rekisteröityjen parisuhteiden solmimiseen. Ne toivat etuja kumpaa tahansa sukupuolta oleville naimattomille hetero- ja homopareille, mutta niiden vaikutus oli käytännössä lähinnä symbolinen. Espanjan laissa oli jo tunnustettu yksinäisten ihmisten oikeus adoptoida. Niinpä samaa sukupuolta oleva pari pystyi käytännössä adoptoimaan lapsen, mutta jos parisuhde päättyi tai lapsen laillinen vanhempi kuoli, suhteen toisella osapuolella ei ollut minkäänlaisia oikeuksia. Samaa sukupuolta olevien avioliitot olivat laittomia Espanjan itsehallintoalueilla, sillä maan perustuslaki antaa ainoastaan valtiolle oikeuden säädellä avioliittoa.
30. kesäkuuta 2004 oikeusministeri Juan Fernando López Aguilar ilmoitti, että Espanjan edustajainhuone oli provisionaalisesti hyväksynyt hallituksen suunnitelman, jossa avioliittolainsäädäntö ulotettaisiin koskemaan myös samaa sukupuolta olevia pareja. Suunnitelman toteutuminen täyttäisi pääministeri José Luis Rodríguez Zapateron vaalilupauksen. López Aguilar ilmoitti myös kahdesta Katalonian alueen paikallisen Convergència i Unió -puolueen ehdotuksesta. Ensimmäinen toisi laillisen aseman sekä eri että saman sukupuolen avoliitoille, toinen taas sallisi transsukupuolisten henkilöiden laillisesti vaihtaa nimensä ja sukupuolensa ilman vaadittavaa sukupuolenkorjausleikkausta.
Samaa sukupuolta olevien avioliittoja koskeva lakiehdotus hyväksyttiin Espanjan hallituksessa 1. lokakuuta 2004. Se esiteltiin parlamentille 31. joulukuuta, ja edustajainhuone hyväksyi sen 21. huhtikuuta 2005. Senaatti kuitenkin hylkäsi lakiesityksen 22. kesäkuuta, sillä siellä oppositiossa olevalla kansanpuolueella oli hallussaan enemmistö paikoista. Lakiesitys palasi edustajainhuoneeseen, jolla on valta ohittaa senaatti. Se hyväksyttiin edustajainhuoneessa lopullisesti 30. kesäkuuta 2005 äänin 187 puolesta ja 147 vastaan; poissa oli neljä edustajaa.
Kun laki astui voimaan 2. heinäkuuta 2005, Espanjasta tuli maailman kolmas samaa sukupuolta olevien avioliitot maanlaajusesti sallinut valtio Alankomaiden ja Belgian jälkeen.
Ensimmäiset häät pidettiin kahdeksan päivää lain hyväksymisen jälkeen. Niitä juhlittiin Madridin Tres Cantosin lähiön kaupunginvaltuustossa; naimisiin menivät Carlos Baturín ja Emilio Menéndez. Ensimmäinen kahden naisen välinen avioliitto solmittiin Barcelonassa 11 päivää myöhemmin.
Tasa-arvoa kohti otetuista askeleista huolimatta laissa oli aukko: lesboavioliitossa syntyneen lapsen ei-biologinen äiti ei tullut lain silmissä vanhemmaksi. Hänen täytyi halutessaan turvautua aikaa ja vaivaa vievään adoptioon. Tämä oikeus oli annettu heteroseksuaalisille pareille (naimisissa tai ei), joissa mies, joka ei ole lapsen biologinen isä, pystyy tunnustamaan lapsen omakseen ilman erillistä prosessia. 7. marraskuuta 2006 hallitus teki lakiin lisäyksen, joka antoi myös ei-biologiselle äidille oikeuden tunnustaa lesboavioliitossa syntyneen lapsen omakseen.
Laki 13/2005:n ratifiointi
[[Kuva:Same-sex marriage map Europe detailed.svg|right|300px|thumb|Kartta samaa sukupuolta olevien liitoista Euroopassa.
Negatiivisesta raportista huolimatta hallitus esitteli lakiehdotuksen edustajainhuoneelle 1. lokakuuta 2004. Kansanpuolueen ja Unió Democràtica de Catalunyan jäseniä lukuun ottamatta parlamentin eri puolueet kannattivat uudistusta. 21. huhtikuuta 2005 edustajainhuone hyväksyi lakiesityksen äänin 183 puolesta ja 136 vastaan, poissa oli kuusi edustajaa (mukaan lukien kansanpuolueen jäsen). Lakiesitys oli lyhyt. Se lisäsi Espanjan siviililainsäädännön artiklaan 44 uuden kappaleen, jossa sanottiin: avioliitolla tulee olla samat edellytykset ja vaikutukset huolimatta siitä, ovatko avioliittoon osallistuvat samaa vai eri sukupuolta.
Edustajainhuoneen hyväksymä teksti annettiin perustuslain mukaisesti seuraavaksi senaatille hyväksyttäväksi, muutettavaksi tai evättäväksi. 21. kesäkuuta 2005 asijantuntijoita kutsuttiin senaattiin keskustelemaan aiheesta. Asijantuntijoiden mielipiteet vaihtelivat; joidenkin mukaan samaa sukupuolta olevien parien adoptiolla ei ollut mitään vaikutusta lapsen kehitykseen, lukuun ottamatta mahdollista hyväksyvämpää asennetta homoseksuaalisuutta kohtaan. Psykiatri Aquilino Polaino, jonka kansanpuolue oli kutsunut asijantuntijaksi, kutsui homoseksuaalisuutta kuitenkin patologiaksi ja tunne-elämän häiriöksi. Muiden keskustelua herättäneiden huomioidensa lisäksi hän väitti, että monet homoseksuaalit ovat kokeneet seksuaalista hyväksikäyttöä lapsuudessaan ja että homot tulevat yleensä perheistä, joissa isät ovat "vihamielisiä ja etäisiä alkoholisteja" ja äidit ylisuojelevia poikia ja kylmiä tyttöjä kohtaan. Huomattavat kansanpuolueen jäsenet myöhemmin hylkäsivät Polainon väitteet.
Senaatti käytti veto-oikeuttaan edustajainhuoneen hyväksymään tekstiin. Vetoa ehdottivat kansanpuolue, jolla oli enemmistö senaatin paikoista, ja Unió Democràtica de Catalunya. Se hyväksyttiin äänin 131 puolesta ja 119 vastaan, poissa oli kaksi edustajaa. Siksi lakiehdotus lähetettiin takaisin edustajainhuoneelle. 30. kesäkuuta 2005 edustajainhuone hyväksyi sen perustuslain mukaisesti, ja ohitti senaatin veton. Äänestyksessä 187 edustajaa äänesti puolesta (mukaan lukien kansanpuolueen edustaja Celia Villalobos), 147 vastaan ja neljä oli poissa. Äänestys merkitsi lakiehdotuksen lopullista hyväksymistä. Äänestys pidettiin, kun Zapatero oli yllättäen tullut parlamenttiin puhumaan lakiehdotuksen puolesta. Hän sanoi, että ''me olemme laajentamassa mahdollisuutta onneen naapureillemme, kollegoillemme, ystävillemme ja sukulaisillemme. Samaan aikaan olemme rakentamassa parempaa yhteiskuntaa.'' Mariano Rajoylta, kansanpuolueen oppositiojohtajalta, evättiin mahdollisuus parlamentin puhuttelemiseen, ja hän syytti Zapateroa Espanjan yhteiskunnan jakamisesta.
Suhtautuminen
right|thumb|Pride-päivää ja samaa sukupuolta olevien avioliittojen laillistamista juhlinut marssi. Huhtikuussa 2005 julkaistun, valtion omistaman Centro de Investigaciones Sociológicas -keskuksen tekemän galluptutkimuksen mukaan 66 prosenttia espanjalaisista kannatti samaa sukupuolta olevien avioliittojen laillistamista. Toinen Instituto Opinan päivää ennen lakiesityksen hyväksymistä tekemä tutkimus osoitti 62,1 prosentin tukea homoavioliitoille ja 49,1 prosentin tukea samaa sukupuolta olevien parien adoptiolle. Instituto Opinan yhdeksän kuukautta lain voimaantulon jälkeen tekemän kyselytutkimuksen mukaan 61 prosenttia väestöstä oli samaa mieltä parlamentin päätöksen kanssa.
Laista huolestuivat kuitenkin katoliset tahot, mukaan lukien paavi Johannes Paavali II – joka varoitti perhearvojen heikkenemisestä – ja hänen seuraajansa Benedictus XVI. Kardinaali López Trujillo, pontifikaalisen perheneuvoston puheenjohtaja, sanoi kirkon vaativan välittömästi omantunnonvapautta roomalaiskatolilaisille ja pyytävän heitä vastustamaan lakia. Hän sanoi, että jokaisen työntekijän, joka on samaa sukupuolta olevien avioliittoon liittyvässä ammatissa, pitäisi vastustaa lakia, vaikka se tarkoittaisikin työpaikkojen menettämistä. Homojen oikeuksien kannattajien mukaan kirkko ei vastustanut yhtä äänekkäästi eri sukupuolta olevien ei-uskonnollista avioliittoa, vaikka se olikin muodollisesti sitä vastaan. Esimerkiksi kirkko ei vastustanut kruununprinssi Felipen avioliittoa Letizia Ortizin kanssa, joka oli eronnut aiemmasta siviililiitostaan. Kirkko ei kyennyt keräämään tarpeeksi kannatusta lain kaatamiseen, vaikka 80 prosenttia espanjalaisista pitääkin itseään katolisina. Madridin yliopiston sosiologian professori Gerardo Meilin mukaan tämä saattaa johtua liberalismin merkittävästä lisääntymisestä viime vuosina. Kirkolla oli perinteisesti runsaasti vaikutusvaltaa perheasioissa. Kyselytutkimuksen mukaan kolme neljäsosaa espanjalaisista on sitä mieltä, että kirkon hierarkia ei ole kosketuksissa maan sosiaaliseen todellisuuteen. Eräs selitys väestön asenteisiin saattaa olla kirkon vaikutusvallan heikentyminen diktaattori Francisco Francon kuoleman jälkeen vuonna 1975. Hänen hallintonsa oli läheisessä suhteessa kirkkoon. Tutkimusten mukaan lähes puolet espanjalaisista ei juuri koskaan käy messuissa.
Zapatero vastasi katolilaisten kritiikkiin seuraavasti:
right|thumb|Perinteisen avioliiton kannattaja, joka näyttää kylttiä "Avioliitto = mies ja nainen". 19. kesäkuuta 2005 lakia vastaan järjestettiin julkinen mielenosoitus. Kansanpuolueen jäsenten, Espanjan piispojen ja Espanjan perhefoorumin (Foro Español de la Familia) johtamat mielenosoittajat sanoivat koonneensa 1,5 miljoonaa henkeä vastustamaan "hyökkäystä perinteistä perhemallia kohtaan"; hallituksen delegaatio Madridissa laski tapahtumassa olleen 166 000 osallistujaa. Kaksi viikkoa tämän mielenosoituksen jälkeen Gay Pride -päivänä FELGT (Federación Estatal de Lesbianas, Gays, Transexuales y Bisexuales – Espanjan homojen, lesbojen, transsukupuolisten ja biseksuaalien organisaatio) arvioi kahden miljoonan ihmisen marssineen uuden lain puolesta; poliisin lähteiden mukaan osallistujia oli 97 000. Molemmat marssit pidettiin Madridissa, joka oli tuolloin konservatiivisen kansanpuolueen hallinnassa.
Espanjan piispat väittivät myös hallituksen heikentävän avioliiton tarkoitusta tekemällä eri ja samaa sukupuolta olevat parit tasa-arvoisiksi keskenään. Espanjan perhefoorumi ilmaisi huolensa siitä, että homoparit adoptoisivat ja kasvattaisivat lapsia. Sen mukaan adoptio ei ole vanhempien, vaan adoptoidun lapsen oikeus. Homojen järjestöt vastasivat, että samaa sukupuolta olevat parit olivat käytännössä adoptoineet Espanjassa lapsia jo kauan aikaa, sillä monet parit kasvattivat suhteen toisen osapuolen adoptoimaa alaikäistä. Samaa sukupuolta olevien parien adoptio oli jo laillinen Navarrassa, Asturiassa, Aragoniassa, Baskimaassa ja Kataloniassa, ennen kuin avioliittolaki laillisti nämä adoptiot kansallisesti. Järjestöjen mukaan väitteelle, että vanhempien seksuaalinen orientaatio aiheuttaisi lapselle kehitysongelmia, ei ollut mitään tieteellistä perustetta. Tätä näkemystä tukee virallisesti Madridin psykologiakoulu (Colegio Oficial de Psicólogos de Madrid), jonka mukaan homoseksuaalisuus ei myöskään ole patologia.
Opposition oikeustaistelu
21. heinäkuuta 2005 tuomari Dénian kaupungissa kieltäytyi antamasta avioliittolupaa lesboparille. Tuomari aloitti myös oikeusjutun perustuslakituomioistuimessa avioliittolakia vastaan, pohjautuen Espanjan perustuslain artiklaan 32, jossa on lause: ”Miehellä ja naisella on oikeus solmia avioliitto täysin tasa-arvoisina lain edessä”. Elokuussa 2005 tuomari Gran Canarialta kieltäytyi antamasta avioliittolupaa kolmelle samaa sukupuolta olevalle parille, ja aloitti uuden perustuslakijutun. Joulukuussa 2005 perustuslakituomioistuin hylkäsi molemmat haasteet, sillä kummallakaan tuomarilla ei ollut tarpeeksi perusteita niiden aloittamiseen. 30. syyskuuta 2005 oppositiossa oleva kansanpuolue päätti aloittaa erillisen perustuslakijutun, mikä aiheutti jakautumista puolueen sisällä. Juttu ei ole vielä ratkennut (joulukuu 2007). 27. helmikuuta 2007 Espanjan perhefoorumi esitteli 1,5 miljoonan henkilön allekirjoittaman aloitteen, joka tekisi avioliitosta vain miehen ja naisen välisen unionin (ja käytännössä kieltäisi samaa sukupuolta olevien avioliiton). Espanjan edustajainhuone hylkäsi aloitteen. 30. toukokuuta 2007 Comisión Disciplinaria del Consejo General del Poder Judicial eli CGPJ tuomitsi edellä mainitun dénialaisen tuomarin maksamaan 305 euroa sakkoa, koska hän oli kieltäytynyt homoparin vihkimisestä, ja häntä varoitettiin tiukasti tekemästä sitä uudestaan. Hänen mukaansa toimi oli hallituksen ”propagandakoneen” syytä.
Ulkomaalaiskysymys
[[Kuva:World_laws_pertaining_to_homosexual_relationships_and_expression.svg|thumb|right|380px|Homoseksuaalisuutta koskevat lait vaihtelevat maailmalla huomattavasti.
]] Pian lain hyväksymisen jälkeen esiin nousi kysymys espanjalaisten ja ulkomaalaisten välillä solmittujen avioliittojen laillisuudesta. Espanjalaiselta ja Kataloniassa asuvalta Intian kansalaiselta evättiin avioliittolupa sillä perusteella, että Intian laki ei sallinut samaa sukupuolta olevien avioliittoa. 22. heinäkuuta toinen katalonialainen tuomari kuitenkin vihki espanjalaisen naisen ja hänen argentiinalaisen kumppaninsa (Espanjan ensimmäisessä naisten välisessä avioliitossa). Tuomari oli eri mieltä kuin kollegansa, ja painotti oikeutta avioliittoon Argentiinan lain sijaan. Se ei salli samaa sukupuolta olevien avioliittoja.
27. heinäkuuta Junta de Fiscales de Sala – oikeusministeriötä neuvova elin julkisen syyttäjän toimistossa – julkaisi ohjeistuksen, jonka mukaan lesbot, homot, biseksuaalit ja transsukupuoliset espanjalaiset voivat mennä naimisiin ulkomaalaisten kanssa, vaikka heidän kotimaissaan ei sallittaisikaan homoavioliittoja. Avioliitto olisi validi Espanjan lain mukaan, mutta ei automaattisesti ulkomaalaisen kotimaan lain edessä. Valtion virallisessa lehdessä ilmoitettiin:
Oikeusministeriön (Dirección General de Registros y Notariado) antamien ohjeiden mukaan Espanjan konsulaatit ulkomailla voivat valmistella samaa sukupuolta olevien avioliiton paperityön. Ainakin toisen naimisiin menevistä täytyy olla Espanjan kansalainen, joka asuu konsulaatin toiminta-alueella. Itse avioliitto voidaan kuitenkin solmia konsulaatissa vain, jos paikalliset lait tunnustavat samaa sukupuolta olevien avioliiton (käytännössä Espanjan konsulaatit Bostonissa, Brysselissä, Amsterdamissa, Torontossa, Ottawassa ja Kapkaupungissa). Kaikissa muissa tapauksissa osapuolten täytyy mennä naimisiin Espanjan alueella. Kaksi ulkomaalaista, joilla ei ole oleskelulupaa, eivät voi mennä Espanjassa naimisiin, sillä ainakin toisen osapuolista täytyy tällaisessa tapauksessa olla Espanjan kansalainen – sen sijaan kaksi Espanjassa pysyvästi oleskelevaa ulkomaalaista voivat mennä naimisiin keskenään.
Tilastoja
4. syyskuuta 2005 konservatiivinen sanomalehti La Razón julkaisi 273 maistraatista tilastoja, joiden mukaan yhteensä 35 000 solmitusta avioliitosta 24 oli ollut samaa sukupuolta olevien välisiä. Lehden mukaan tilastot olivat ristiriidassa avioliittolain maan lainsäädännön prioriteetiksi asettaneen hallituksen perusteluiden kanssa, eivätkä ne tukeneet homojen oikeuksien aktivistien väitteitä, joiden mukaan laki hyödyttäisi 5–10 prosenttia väestöstä. 27. joulukuuta 2005 oikeusministeriö ilmoitti, että 327 samaa sukupuolta olevien välistä avioliittoa oli rekisteröity 5. joulukuuta mennessä niissä 200 maistraatissa, jotka olivat tuohon aikaan tietokoneistettuja (maan yhteensä 437 maistraatista). Avioliitoista 90 oli solmittu Madridissa, 63 Valenciassa, 35 Barcelonassa ja 18 Sevillassa.
Maaliskuun alussa vuonna 2006 Pedro Zerolo, sosialistisen työväenpuolueen virkamies, ilmoitti, että 1 000 samaa sukupuolta olevaa paria oli mennyt naimisiin. Kahdeksan sataa avioliittoa oli solmittu tietokoneistetuilla alueilla (noin puolet Espanjasta) ja arviolta ainakin 200 muualla maassa. Zerolo sanoi myös, että yksi avioliitto kymmenestä solmittiin Espanjassa samaa sukupuolta olevien välillä. FELGT:n mukaan noin 4 500 samaa sukupuolta olevaa paria meni naimisiin lain ensimmäisen voimassaolovuoden aikana. Adoptiohakemuksia tehtiin 50, ja avioeroja myönnettiin kolme.
27. kesäkuuta 2007 oikeusministeriö ilmoitti, että kahden edellisen vuoden aikana oli solmittu 3 340 samaa sukupuolta olevien avioliittoa. Se myönsi kuitenkin, että luku saattaisi olla vain "kolmasosa todellisuudesta", sillä tietoja oli vain 356 tietokoneistetusta rekisteristä, eikä niitä ollut lainkaan 7 000 alimman tason oikeudesta tai Baskimaalta. Lisäksi oikeusministeriön mukaan 2 375 avioliittoa oli solmittu miesten ja 965 naisten välillä. Eniten avioliittoja oli solmittu Madridissa, 1 060 kappaletta, Kataloniassa 871, Andalusiassa 399, Valenciassa 263, Baleaareilla 116, Asturiassa 101, Kastilia ja Leónissa 89, Aragoniassa 86, Kanariansaarilla 83, Murciassa 61, Kastilia- La Manchassa 56, Extremadurassa 54, Galiciassa 31, Kantabriassa 28, Navarrassa 25 ja La Riojassa 13.
Carelia-sali
Carelia-sali on Itä-Suomen yliopiston Joensuun kampuksen juhlasali ja kaupungin tärkein konserttisali. Se on myös tärkeä kokousten, juhlien, sekä teatteri- ja tanssiesitysten pitopaikka. Salissa järjestetään myös yliopiston suuria tenttejä.
Carelia-sali sijaitsee yliopistokampuksen Carelia-talossa (Jan Söderlund & Erkki Valovirta, 1985), jossa toimii myös yliopiston kirjasto.
Auditorio
Carelia-salin vieressä olevassa auditoriossa (C2-sali) on 150 istuinta ja sieltä voidaan seurata Carelia-salin tapahtumia videon välityksellä.
Aula
Carelia-salin aula on tärkeä joensuulainen kokoontumistila, joka toimii juhlatilana, cocktail-kutsujen buffetravintolana, näyttelyjen, messujen ja myyjäisten pitopaikkana. Konserttien väliaikana aula toimii kahviona.
Päivisin aulassa kokoontuvat opiskelijat, jotka käyvät syömässä Carelia-ravintolassa tai kirjastossa tai odottelevat tentin alkua.
Alakerran aulan pinta-ala on 480 neliömetriä. Aulaan kuuluu myös yläkerran lämpiö, joka on 226 neliömetrin suuruinen.
Alakerran narikkaa hoitavat tilaisuuksien aikana yleensä eri järjestöt talkootyönä.
Opiskelijaravintola Carelia
Opiskelijaravintola Carelia on Amica Ravintoloiden ylläpitämä ravintola, jossa on 150 paikkaa. Kesäisin käytössä on ulkoterassi. Ravintolasta käsin hoidetaan myös aulan tarjoiluja. Ravintolan tiloja remontoitiin kesällä 2006.
Joensuun kaupunginorkesteri
Carelia-sali on Joensuun kaupunginorkesterin kotisali ja harjoitussali. Rakennuksessa ovat orkesterin henkilökunnan työhuoneet.
Sijainti
Carelia-sali on keskustan ja Mehtimäen vapaa-ajan alueen tuntumassa. Etäisyys rautatie- ja linja-autoasemalta on 2 kilometriä, lentoasemalta 10 kilometriä.
Pysäköinti
Carelia-salin edustalla, Yliopistokadun varressa on suuri pysäköintialue, joka on uudistettu 2006. Aluetta käyttävät myös yliopiston Aurora-rakennuksen henkilökunta ja opiskelijat. Pysäköintitila on myös Yliopistokadun toisella puolella uimahalli Vesikon molemmin puolin. Kaikkia pysäköintitiloja käyttävät myös Mehtimäen, varsinkin Joensuu-areenan käyttäjät.
Polkupyörätelineitä on aivan Carelia-salin pääoven tuntumassa.
Aiheesta muualla
62.60361°N, 29.74472°W
Pergamentti
pienoiskuva|upright|Pergamentinvalmistusta Saksassa, [[Taidegrafiikka#Puupiirros|puupiirros vuodelta 1568.]] pienoiskuva|upright|[[Saxo Grammaticus|Saxo Grammaticuksen pergamentille kirjoittaman Gesta Danorumin neljä lehteä käsittävä osa, jota sanotaan Angersin katkelmaksi.]] Pergamentti on käsiteltyä eläimen nahkaa, jolle aikoinaan kirjoitettiin käsin kirjoja ja muistiinpanoja. Pergamenttia tehtiin vasikoiden, lampaiden ja vuohien nahasta. Sen nimi juontuu Pergamonin kaupungista, jossa pergamenttien valmistamista kehitettiin merkittävästi ja nahasta paremmin kirjoitukseen sopivaa.
Pergamentin kehitys
Antiikin Kreikassa käytettiin kirjoitusmateriaalina pääasiassa papyrusta. Sitä tuotiin Egyptistä, jossa kasvoi sen valmistamiseen käytettyä papyruskaislaa. Muinainen Egypti hallitsi tuolloin markkinoita. Ptolemaiosten hallitsijasuvun aikana papyruksen vienti Kreikkaan kiellettiin. Syyksi on epäilty, että egyptiläiset halusivat estää Pergamonin kirjastoa kilpailemasta egyptiläisten oman kuuluisan Aleksandrian kirjaston kanssa. Eumenes II:n (197 eaa. – 160 eaa.) aikana ryhdyttiin Pergamonissa kehittämään pergamenttia. Eläinten nahkoja oli aiemminkin käytetty kirjoittamiseen, mutta Pergamonissa valmistusmenetelmää kehitettiin merkittävästi. Kun pergamentti osoittautui huomattavasti kestävämmäksi kuin papyrus, se levisi muuallekin.
Käytön leviäminen
Pergamentti korvasi papyruksen 300-luvulla, ja sitä käytettiin laajasti koko keskiajan noin 500–1500. Pergamentista alettiin 200–300-luvuilla erottamaan karkeampi ja hienompi laatu. Karkeaa kutsuttiin edelleen pergamentiksi ja hienommasta alettiin käyttää nimitystä veliini. Erona niillä oli, että veliini valmistettiin nuorempien eläinten nahoista. Kirjakääröt vaihtuivat koodekseiksi 300-luvulla paitsi uskonnollisista syistä, myös koska niiden sivuille voitiin kirjoittaa molemmin puolin. Papyrusta käytettiin kuitenkin vielä 600-luvulle asti, ja paavit käyttivät sitä vielä 1000-luvulla. Pergamentin kysynnän kasvaessa 1100–1200-luvuilla syntyi pergamentin tekijöiden ammattikunta.
Pergamenttia alettiin suosia sen kestävyyden vuoksi. Kirjurit kirjasivat pergamentista tehtyihin tilikirjoihin menot ja tulot, ja luostareissa munkit kopioivat sille Raamattuja. Pergamentteja voitiin käyttää uudestaan, kun vanha teksti raaputettiin ja hangattiin pois. Tällaisia pergamentteja kutsuttiin palimpsesteiksi. Niitä uudelleenkäytettiin myös kirjojen kansien materiaalina. Suomessa ja Pohjoismaissa on tällaisen käytön vuoksi säilynyt vanhoja pergamentteja erityisen paljon, ja niistä on saatu nykyaikaisilla tekniikoilla vanhoja kirjoituksia esiin.
Arabit oppivat 1000-luvun alussa kiinalaisilta vangeiltaan paperin valmistuksen paperimassasta. Paperin etuna oli, että sitä voitiin valmistaa kaikkialla, missä oli paperin valmistukseen soveltuvaa selluloosaa sisältäviä kasveja. Paperin valmistuksen levitessä Eurooppaan alkoi pergamentin käyttö hiipua 1300–1400-luvuilla. Kirjanpainotaidon levitessä pergamentin käytöstä alettiin luopua, koska paperi oli kirjapainoissa parempaa käyttää. Pergamenttia kuitenkin käytettiin pitkään, Suomessakin vielä 1500-luvulla.
Nykyisin pergamenttia käytetään vain seremoniallisissa ja rituaalitarkoituksissa sekä taiteessa. Juutalaiset kirjoittavat Toorat ja muut pyhät tekstit košerpergamentille eli luvallisten eläinten nahasta tehdylle pergamentille. Yhdistyneessä kuningaskunnassa lait kirjoitetaan edelleenkin veliinille. Perusteluna on, että se on huomattavasti paremmin arkistointia kestävää kuin paperi.
Pergamentin valmistus
pienoiskuva|upright|Vanha kuva pergamentin valmistamisesta. Pergamenttien valmistaminen on työlästä ja aikaa vievää. Pergamenttia tehtäessä nahat käsiteltiin kalkkivedellä altaissa, joissa niitä liotettiin useita päiviä välillä hämmentäen. Tanniinilla saatiin aikaan kemiallinen prosessi, joka vahvisti pergamenttia. Nykyisin pergamentin tekijät laittavat kalkkiveteen lisäksi vielä joskus natriumsulfidia. Kun nahat alkoivat mädäntyä, ne nostettiin altaista ylös, karvat kaavittiin niistä kaarevalla veitsellä pois, ja ne huuhdeltiin. Sen jälkeen ne pingotettiin kehikkoon, tarkistettiin mahdollisten nahan virheiden varalta ja reikiä saatettiin paikata. Seuraavassa vaiheessa nahasta kaavittiin puolikuun muotoisella veitsellä (lunellum) karvat sekä liha- ja rasvajäänteet pois, ja samalla pintaa tasoitettiin. Sen jälkeen nahat kuivattiin pingotettuina. Kun nahka oli kuivunut, sitä vielä kaavittiin lisää, hiottiin hohkakivellä ja siihen sirotettiin kalkkia, kunnes siitä saatiin ohutta ja vaaleaa valmista pergamenttia tai veliiniä.
Síses
Síses on Kreikan kylä, joka sijaitsee Kreetan saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Mylopótamoksen kuntaan, Réthymnon alueyksikköön ja Kreetan alueeseen. Kylän väkiluku on 584 (vuonna 2011).
Sísesin kylä sijaitsee noin 44 kilometriä itään Réthymnosta ja noin 39 kilometriä länteen Iraklionista. Se on rakennettu noin 120 metrin korkeuteen merenpinnasta laskettuna. Erään löydetyn piirtokirjoituksen perusteella kylän paikalla tai lähellä on sijainnut antiikin aikana Sisa tai Sisai -niminen kaupunki. Kansanetymologian mukaan kylän nimi viittaisi kuitenkin johonkin turkkilaisten vastaisen taistelun aikaan tapahtuneen maanjäristykseen (seismós). Kolmannen selityksen mukaan nimi viittaisikin erääseen seudulla kasvavaan kistuslajiin (sísaros, agkísaros).
Síses muodostaa myös laajemman kyläyhdyskunnan (Τοπική Κοινότητα Σισών, Topikí Koinótita Sisón), johon kuuluvat varsinaisen Sísesin kylän lisäksi kylät Almyrída ja Kaló Choráfi. Koko yhdyskunnan väkiluku on 673.
Aiemmin kylä kuului Geropótamoksen kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Mylopótamoksen kunnan Geropótamoksen kunnallisyksikköön.
Saint Eliasin vuoret
thumb|250px|[[Mount Saint Elias on Kanadan toiseksi korkein vuori (5 489 m)]] Saint Eliasin vuoret on vuorijono Pohjois-Amerikassa. Se sijaitsee Yhdysvaltain Alaskan ja Kanadalle kuuluvien Yukonin ja Brittiläisen Kolumbian alueilla. Vuorijono on osa Wrangell-St. Eliasin ja Glacier Bayn kansallispuistoja Yhdysvalloissa ja Kluanen kansallispuistoa Kanadassa. Vuorijonon korkein huippu on 5 959 metrinen Mount Logan, joka on Kanadan korkein vuori.
Pétran ja Cherrónisoksen hiippakunta
Pétran ja Cherrónisoksen hiippakunta on ortodoksinen hiippakunta Kreikassa. Se kuuluu Kreetan kirkkoon.
Saint Eliasin vuoret
Korkeimmat vuoret
Vuorijonon korkeimmat vuoret:
Pétran ja Cherrónisoksen hiippakunta
Hiippakunta käsittää Lasíthin alueyksikön luoteisosan ja Iraklionin alueyksikön kaakkoisosan. Siihen kuuluu 4 rovastikuntaa (archieratikí periféreia) ja 81 seurakuntaa (enoría). Hiippakunnan katedraali eli piispanistuin on Neápolissa sijaitseva Neitsyt Marian kuolonuneen nukkumisen katedraali.
Historia
Hiippakunta perustettiin vuonna 1900 yhdistämällä Pétran ja Cherrónisoksen hiippakunnat. Cherrónisoksen eli Khersonasoksen (nyk. Chersónisos) hiippakunta mainitaan ensimmäisen kerran myöhäisantiikin aikaan 400-luvulla. Sen katedraalina toimi alun perin Khersonasoksessa sijainnut varhaiskristillinen basilikakirkko. 600-luvulla piispanistuin siirrettiin Piskopianóon ja 900-luvulla Pediádan Episkopíin. Pétran hiippakunta mainitaan ensimmäisen kerran Kreetan toisella bysanttilaisella kaudella vuonna 980. Sen piispanistuimena toimi tuolloin oletettavasti Choumeriákoksen Neitsyt Marian kirkko.
Seurakunnat ja kirkot
Hiippakunnassa on 4 rovastikuntaa ja niissä yhteensä 81 seurakuntaa seurakuntakirkkoineen. Sen alueella on myös noin 201 pienempää kirkkoa tai kappelia, 216 syrjäkappelia, 70 hautausmaakirkkoa ja 81 yksityiskappelia (vuonna 2020).
pienoiskuva|[[Fourní (Lasíthi)|Fournín Arkkienkeli Mikaelin kirkko (Naós Archangélou Michaíl).]] 1. rovastikunta (A΄ Archieratikí Periféreia Meramvéllou), 22 seurakuntaa ja seurakuntakirkkoa:
pienoiskuva|[[Kritsán Pyhän Georgioksen kirkko (Naós Agíou Georgíou).]] 2. rovastikunta (V΄ Archieratikí Periféreia Meramvéllou), 24 seurakuntaa ja seurakuntakirkkoa:
4. rovastikunta (D΄ Archieratikí Periféreia Cherronísou), 17 seurakuntaa ja seurakuntakirkkoa:
Luostarit
pienoiskuva|[[Kardiótissan luostari|Neitsyt Marian syntymän luostari eli Kerán Kardiótissan luostari.]] pienoiskuva|[[Selinárin luostari.]]
Hiippakunnan alueella on 11 toiminnassa olevaa luostaria:
Munkkiluostarit
Nunnaluostarit
Miekkailija
Miekkailija viittaa seuraaviin artikkeleihin:
Circuit de Monaco
thumb|300px|Rata ilmakuvassa. Circuit de Monaco on katurata La Condaminen ja Monte Carlon kaupunginosissa Monacossa.
Circuit de Monaco on käytössä ainoastaan kerran vuodessa, kun siellä ajetaan Formula 1 -kilpailu, samana viikonloppuna oheisluokkina ajetaan myös muun muassa Formula 2:n ja GP3:n kilpailuja. Monacon katuradalla on ajettu myös Formula E -luokan kilpailuja, ne on ajettu edellisenä viikonloppuna ennen Formula 1 -kilpailua.
Circuit de Monaco on kapea katurata, jossa on jyrkähkö ylä- ja alamäki, tunneli ja tiukkoja mutkia. Nämä seikat tekevätkin radasta ehkäpä vaativimman kilparadan. Monella tapaa Monacoa pidetään vanhentuneena kilparatana, sillä kapeat kadut eivät anna mahdollisuutta ohituksiin. Radan kelpaamisesta Formula 1 -radaksi on keskusteltu jo 1960-luvulta saakka, sillä rata on erittäin ahdas F1-autoille.
Grand Prix
Punataustaiset kilpailut eivät kuuluneet Grand Prix -sarjaan.
Bishopsgaten pommi-isku
Bishopsgaten pommi-isku oli Irlannin tasavaltalaisarmeijan 24. huhtikuuta 1993 Lontoossa tekemä autopommi-isku, jossa kuoli yksi ihminen ja haavoittui yli 40. Aineellisten vahinkojen määräksi arvioitiin noin miljardi puntaa. St Ethelburgan keskiaikainen kirkko romahti täysin ja Liverpool Streetin metroasema vaurioitui.
Räjähdys
Pommin räjähtäessä poliisi oli aloittanut alueen evakuoinnin saatuaan varoituksia. Useimmat loukkaantuneista olivat vartijoita, rakennustyöläisiä, huoltohenkilöstöä ja viikonloppuna toimistotöihin tulleita. Surmansa saanut oli 34-vuotias uutisvalokuvaaja Ed Henty.
Lontoon pormestari lupasi Cityn jatkavan toimintaansa maanantaihin mennessä.
Maximilian Grabner
pienoiskuva|Maximilian Grabner vuonna 1945. Maximilian Grabner (1905–1948) oli itävaltalainen Gestapo-päällikkö Auschwitzissa ja sotarikollinen. Hän oli syntynyt Wienissä. Hän liittyi Itävallan poliisiin 1930, ja hänestä tuli silloin laittoman natsipuolueen jäsen 1933. Anschlussin jälkeen 1938 hän liittyi SS:ään ja hänestä tuli Gestapon jäsen. Hän saapui Katowiceen juuri toisen maailmansodan syttyessä. Hänet siirrettiin Auschwitzin keskitysleiriin vuotta myöhemmin, ja hänestä tuli leirin Gestapon poliittisen hallinnon päällikkö.
Gestapon päällikkönä hän taisteli leirin vastarintaliikettä vastaan, esti pakoyrityksiä ja vankien kontakteja ulkomaailmaan. Näitä yrityksiä tukahdutettiin hirveillä julmuuksilla ja vangitsemisilla bunkkeriin Lohko 11:ssä. Grabnerin esikunnan jäsenet, kuten Wilhelm Boger, joka joutui oikeuteen vasta 1960-luvulla, käyttivät niin kutsuttuja kovennettuja kuulusteluja, joissa epäiltyjä kidutettiin järjestelmällisesti. Grabner, yhdessä Schutzhaftlagerin komentajan kanssa, siisti Lohko 11:n lähettämällä osan vangeista ammuttaviksi. 1943 Grabner pidätettiin varkaudesta, korruptiosta ja huijauksista ja joutui oikeuteen Weimarissa vuotta myöhemmin. Oikeudenkäynnin jälkeen hän palasi Katowiceen.
Liittoutuneet pidättivät Grabnerin 1945. Hänet luovutettiin puolalaisille 1947. Hän sai syytteet murhista ja rikoksista ihmisyyttä vastaan, ja hänet tuomittiin kuolemaan Auschwitz-oikeudenkäynnissä. Hänet hirtettiin 1948.
Keski-Eleuthera
right|thumb|300px|Keski-Eleutheran sijainti Keski-Eleuthera on Bahaman hallintoalue Eleutheran saarella. Hallintoalueen asukasluku on 2 363. Alueen keskus on Governor's Harbour.
Leikkipaikka
thumb|250px|Perinteinen pieni ja valvomaton leikkipuisto. 250px|thumb|Yhdistelmäleikkiväline pienille lapsille thumb|250px|Leikkikenttä