cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ruptuurisota
Ortodoksitalonpoikien tuki venäläisille
Sotatoimiin osallistui molemmilla puolilla siviiliväestöä joko nostoväkenä tai sissijoukkoina, jotka jakautuivat tiukasti uskonnon perusteella. Tämä toi konfliktiin sisällissodan piirteitä. Suuri osa kahakoinnista koostui siviilien toimista, sekä ortodoksien kapinaliikkeestä että luterilaisten vastaiskusta ja kostosta. Väkivalta sai raaempia muotoja kuin varsinaisen sotaväen toiminta yleensä. Hyökkäysvaiheessa Venäjän puolelle siirtyneet paikalliset ortodoksitalonpojat kulkivat venäläisten sotilasosastojen edellä sissijoukkoina, jotka hyökkäsivät luterilaisiin kirkkoihin, pappiloihin, kartanoihin ja tiloille. Toiminta oli alusta lähtien kulttuuri- ja uskontoperusteista. Rakennuksia poltettiin, kiinnisaadut luterilaiset surmattiin tai vangittiin ja vietiin pakkotyöhön Venäjälle. Talonpoikaisliike levisi parissa päivässä Kiteelle ja Tohmajärvelle, ja myöhemmin koko Käkisalmen lääniin. Talonpoikaisjoukot hoitivat pitkälti maaseudun miehityksen ja puolustuksen ruotsalaisia joukkoja vastaan, kun venäläiset keskittyivät linnojen piirittämiseen.
Venäläisjoukkojen hyökkäyksen ja hallinnan aikana ortodoksitalonpojat terrorisoivat luterilaisväestöä, mutta osat vaihtuivat Ruotsin joukkojen tullessa paikkakunnalle. Molemmat osapuolet vangitsivat siviiliväestöä tietojen keruuta varten. Kidutusta käytettiin rutiininomaisesti. Luterilaisten kostotoimille antoi pontta Suomen sotavoimien ylipäällikön, sotamarsalkka kreivi Gustaf Adolf Lewenhauptin elokuussa 1656 antama julistus, jonka mukaan kapinan aikaisiin tihutöihin syyllistyneet ortodoksit voitiin surmata. Kosto saattoi kohdistua myös syyttömiin paikalle jääneisiin ortodokseihin.
Venäläisten aloitekausi: hyökkäys kesällä 1656
Inkerinmaan läänissä nousi epäilys venäläisten hyökkäysaikeista talvella 1656. Helmikuussa kenraalikuvernööri Horn sai tietoonsa, että alueen ortodokseja pakeni Venäjälle. Hän sai toukokuun lopun tarkastusmatkallaan selville, että venäläiset kokosivat parhaillaan hyökkäyslaivastoa ja Inkerin talonpojat valmistelivat kapinaa venäläisiä tukeakseen. Horn kutsui Suomen ylimmät sotilasvirkamiehet hätäkokoukseen, jossa sovittiin muun muassa heti suoritettavasta nostoväen kokoamisesta. Horn pyysi apua myös emämaasta Ruotsista, mutta valtaneuvosto odotti Tanskan hyökkäävän eikä lähettänyt apua. Valtaneuvosto vastusti myös talonpoikien nostoväen aseistamista: se pelkäsi väen nousevan venäläisvihollisten sijaan omaa aatelistoa vastaan.
Tieto suomalaisen nostoväen kokoamisesta sai venäläiset rintamakomentajat aikaistamaan kesäkuun loppuun määrättyä hyökkäystä. Hyökkäys tapahtui kesäkuun alussa 1656 kahdella rintamalla, etelässä laivaston tukemana maahyökkäyksenä Nevanlinnaan ja Pähkinälinnaan, sekä Laatokan pohjoispuolella Aunuksesta Salmiin ja 250 aluksen kuljetuslaivaston maihinnousuina. Laatokan joukkoja johtivat Aunuksen voivodi Pjotr Puškin apulaisenaan Novgorodista lähetetty voivodi Jenaklyts Tšelištšev. Eteläisiä maajoukkoja johti Lavan linnakkeen voivodi Pjotr Potjomkin. Yhteensä noin 3 500 miehen joukot koostuivat vakinaisista sotilaista, streltseistä ja Donin kasakoista. Kaikki komentajat näyttävät toimineen erillään, ilman hyökkäystä koordinoivaa yhteistä johtoa. Jokainen heistä myös vastasi eri esimiehelle. thumb|left|350px|Ruptuurisodan taistelupaikkoja ja tuhoalueita 1656–1658. Venäläisten hyökkäyssuunnat vuonna 1656 merkitty nuolilla.
Sotatoimet Laatokalla ja Käkisalmen linnan piiritys
Koillis-Laatokalla Tšelištšev otti luvatta käyttöönsä Puškinin kuljetuslotjia, pakotti sata aunuslaista siviiliä soutajiksi ja määräsi 2. kesäkuuta joukkonsa hyökkäämään Salmiin. Hyökkäys oli ennenaikainen, Tšelištšev toimi omatoimisesti saatuaan kiinni Aunuksen puolustusta tiedustelleen vakoojan. Joukot valtasivat Sortavalan, jatkoivat Pälkjärvelle ja Tohmajärvelle sekä sieltä edelleen Savon vesille. Puškinilla vei aikaa ryhmittää joukkonsa uudelleen Tšelištševin toimenpiteiden jälkeen, mutta saatuaan joukot valmiiksi hän keskitti kaikki voimansa Olof Granatenburgin johtaman Käkisalmen linnan suuntaan, jonka piiritys aloitettiin 3. heinäkuuta. Käkisalmen linnan lähialuetta lukuun ottamatta venäläiset saivat nopeasti koko Laatokan alueen hallintaansa. Käkisalmen linnan piiritys ei tuottanut tulosta. Linna oli hyvin varustettu, olkoonkin että miehityksessä oli puutteita. Piirityksen aikana linnassa hyödynnettiin kaikki resurssit: muun muassa seitsemän tuomittua vankia aseistettiin ja liitettiin joukkoihin, vaikka useimmat heistä oli tuomittu taposta.
Eteläinen hyökkäys Pähkinälinnaa ja Nevanlinnaa kohti
Potjomkinin joukot hyökkäsivät 3. kesäkuuta 1656 yli Lavaojan Ruotsin puolelle ja löivät 50-henkisen rajaa vartioineen rakuunaosaston. Joukot suuntasivat kohti Pähkinälinnaa, jossa osa venäläisten Laatokan laivaston joukoista nousi maihin ja piiritti linnan. Venäläiset maajoukot etenivät Pähkinälinnan edustalle, josta osa jatkoi kohti Nevanlinnaa. Väki otettiin sisälle linnaan, karjaa teurastettiin, ja hakuli eli paaluaidan ympäröimä kaupunkiasutus linnoituksen lähellä poltettiin. Ennen saartoa linnan komentaja ehti lähettää matkaan salakielisen viestin Narvaan.
Etelässä Nevan suulla Nevanlinnan virkamiehistö, sotaväki ja porvaristo pakenivat rahvaan jäädessä paikoilleen. Venäläisjoukot miehittivät Nevanlinnan ilman mainittavaa vastustusta. Viljavarastot jaettiin talonpojille, väestöltä vaadittiin uskollisuudenvala ja puolustajien jättämät tykit takavarikoitiin. Kun johtomiesten talot poltettiin, koko puurakenteinen kaupunki paloi. Venäläiset eivät jääneet miehittämään linnaa, vaan vetäytyivät Pähkinälinnan piiritykseen. Nevanlinnan valtauksen tarkoituksena oli ollut poistaa varustus Nevan suulta, jotta Lyypekistä tulossa oleva ampumatarvikelaivaus pääsisi perille. Venäläisjoukot miehittivät Pähkinälinnan edustan, eivät pyrkineet ohi jokea myöten, vaan vetivät maitse kannaksen poikki osan aluksistaan Nevalle.
Potjomkin piti Pähkinälinnan luona jatkuvasti vain noin sataa piirittäjää ja käytti muita joukkoja iskuihin ympäristöön. Heinäkuussa Potjomkin oli onnistunut vedättämään jo noin 50 pientä alusta Nevalle, josta oli vapaa kulku Suomenlahdelle. Suomenlahdella alukset pakottivat 22. heinäkuuta meritaistelun jälkeen ruotsalaisen tiedustelukuutin maihin Retusaaren rantaan, jossa talonpoikaisjoukot surmasivat aluksen 30 muskettimiestä ja laivamiehistön lukuun ottamatta yhdeksää, jotka myytiin orjiksi Venäjälle. Taistelu oli Venäjän merisotahistorian ensimmäinen voitto. Alukset kuitenkin palasivat Nevalle 2. elokuuta kuultuaan ruotsalaisen laivasto-osaston tulosta. Kolmen laivan ja 16 pienemmän aluksen muodostama osasto oli lähetetty Tukholmasta 28. kesäkuuta ja sitä johti amiraali Carl Gustaf Wrangel. Wrangelin päästessä Nevanlinnan edustalle venäläiset olivat jo poistuneet.
Talonpoikien sissisota
Heinäkuussa ortodoksijoukot nousivat pieninä vajaan kymmenen miehen ryhminä Saimaan vesistöön, jossa ne ryöstelivät Savon talonpoikia ja harjoittivat sissisotaa. Mukana oli myös Tšelištševin venäläisjoukkoja. Elokuussa sissisota siirtyi Itä-Savosta sisemmäksi Suomeen. Tukikohdaksi Saimaalla muodostui Kiteen Villalan kylä, pääjoukon tukikohta oli Brahean kaupunki. Kuopion pitäjässä joukot polttivat Tuusniemen kylän. Kerimäeltä tuhottiin järjestelmällisesti yli sata tilaa 400 miehen voimin. Nurmeksen pappila ja kirkko poltettiin. Savonlinnan kaupunki poltettiin kehnosti miehitetyn Olavinlinnan kykenemättä sitä estämään. Syyskesällä venäläisten toiminnan painopiste ja joukkojen kokoaminen keskitettiin Kurkijoen alueelle ja Käkisalmen piiritykseen. Laatokan pohjoispuolitse venäläisillä olisi vesitse helpompi reitti tunkeutua Savoon kuin Inkerin ja Kannaksen maatien kautta. Vesireitti Laatokalta Savoon soveltui kuitenkin vain pienille sissiryhmille, ei armeijan liikutteluun.
Puolustajien reaktio ja ruotsalaisten vastatoimet
Suomalaisten keskuudessa hyökkäys aluksi levitti suoranaista pakokauhua raja-alueella. Esimerkiksi Lappeenrannan evakuointia harkittiin vakavasti. Pienilukuisen vakinaisen sotaväen tueksi hätäisesti kerättiin puolustukseen talonpoikaisjoukkoja toimeenpanemalla nostoväen otto. Kesäkuun puolessa välissä aseistettuja talonpoikia oli yli 500. Heinäkuun alussa talonpoikaisjoukkoja oli 820 miestä ja ratsuväkeä 168 miestä, mutta heidän aseistuksensa oli osin puutteellinen. Lännestä oli tulossa 200 miehen ratsuväkiosasto, johon kuului aatelislippue ja rahalla värvättyjä ratsumiehiä. Rakuunoita oli saatu kasaan 217, yhteensä puolustuksella oli siis 1 200 miestä. Joukot olivat kuitenkin hätäisesti koottuja, pikakoulutettuja ja kokemattomia. Joukkojen koontipaikkana toimi Viipuri.
Ruotsin joukot tekivät pienimittaiset onnistuneet vastahyökkäykset Taipaleeseen ja Rautuun. Taipaleen yöllisen hyökkäyksen yhteydessä 18. kesäkuuta kauppala poltettiin. Kaikki kiinni saadut sotilaat ja siviilit surmattiin. Vähäiset hyökkäysjoukot vedettiin takaisin saman tien.
Lewenhauptin saapuminen, Suomen sotatalous ja systemaattinen puolustussuunnitelma
Etelä-Suomeen laadittiin keskitetty puolustussuunnitelma. Ensimmäistä kertaa rannikon puolustuksesta pyrittiin rakentamaan systemaattinen linnoitusjärjestelmä. Linnakkeiden paikoiksi määrättiin Iso Susisaari, Porkkala, Bäron salmi ja Hankoniemi. Vihollisen maajoukkojen etenemisen tielle rakennettiin reduttiverkosto. Sotatarvikevarastot keskitettiin Viipuriin, Hämeenlinnaan ja Turkuun.
Ruotsalaisten joukkojen järjestäytynyt saapuminen Kannakselle
Elokuun alussa ylipäällikkö Lewenhaupt marssitti johtamansa Viipurin ratsurykmentin, noin 100 rakuunaa ja pienen kenttätykistön Karjalan kannakselle Siestarjoelle, jonne perusti leirin. Paikka oli tarkkaan harkittu, sillä se sijaitsi Viipurin, Käkisalmen, Pähkinälinnan ja Nevanlinnan muodostaman nelikulmion keskellä. Elokuun lopussa Lewenhaupt saapui saarretun Käkisalmen linnan edustalle ja hyökkäsi linnoittautuneita piiritysjoukkoja vastaan. Venäläisiä piirittäjiä ei saatu ajettu pois, mutta linnan puolustusta ja ruokavarastoja kyettiin täydentämään.
Ruotsalaiset keskittivät nyt joukkonsa Nevan suulle. Paikalle kokoontui yhteensä 2 500 miestä, Lewenhauptin osastojen lisäksi Inkerin ylipäällikkö Hornin joukot ja Wrangelin laivasto-osasto. Saatuaan talonpojilta tiedon ylivoimaisten joukkojen saapumisesta venäläiset vetäytyivät Nevanlinnasta. Ruotsin joukot eivät päässeet auttamaan Pähkinälinnaa teiden huonon kunnon vuoksi, mutta Nevanlinna miehitettiin ja varustettiin. Wrangelin laivasto puhdisti kaupunkiin johtavan laivaväylän venäläisten upottamista hylyistä ja tukki puolestaan Suomeen johtavan pohjoisen väylän. Varotoimena Lewenhauptin joukkoja vastaan Potjomkin veti Pähkinälinnaa piirittäneet joukkonsa hieman kauemmas parempiin puolustusasemiin. Hyökkäysyrityksistä huolimatta linnaa ei ollut saatu vallattua. Hyvin varustetun Pähkinälinnan puolustajilla ei ollut minkäänlaista pulaa ruoka- tai ammustarvikkeista. Venäläisten piiritysjoukkojen ongelmana puolestaan oli jatkuvasti korkeana pysynyt karkuruus.
Venäläisten vetäytyminen, sodan käänne ja Krusen hävitysretki Koilliselle Laatokalle
Pohjoisessa Käkisalmen linnan luona ruotsalaiset tekivät 25. lokakuuta valehyökkäyksen, jonka jälkeen venäläiset vetäytyivät linnan piirityksestä ja vetivät joukkonsa takaisin. Osa venäläisistä joukoista purjehti suoraan Laatokan poikki Aunukseen, mutta osasto kärsi myrskyssä pahoja vaurioita. Puškin vetäytyi maateitse Sortavalaan ja jatkoi sieltä 18. lokakuuta puolustusasemiin Aunukseen. Sotatapahtumien kääntyessä venäläisille tappiollisiksi alkoi peräytyvien joukkojen mukana ortodoksiväestön joukkopako Venäjälle.
Potjomkin sai 3. marraskuuta Novgorodista määräyksen lopettaa Pähkinälinnan piiritys. Venäläisjoukot vetäytyivät kuun puolessa välissä, Potjomkin vei joukkonsa Laatokan kaupunkiin ja sieltä Novgorodiin. Venäläiset keskittivät eteläiset joukkonsa Lavan linnoitukseen. Venäläisten vetäydyttyä ruotsalaiset joukot miehittivät Laatokan länsipuolisen alueen. Everstiluutnantti Drakenstierna asettui joukkoineen Pielisjärven ja Liperin maastoon. Etelässä Lewenhaupt pystytti pääleirinsä Rautuun, Horn palasi Narvaan ja Wrangel perusti tukikohdan Koivistolle. Ylipäällikkö Lewenhaupt kuoli sairasvuoteelle 29. marraskuuta, mutta ehti sitä ennen suunnitella ruotsalaisjoukkojen uudet asemat. Joukkojen pääpaino keskitettiin pohjoiseen Kurkijoelle, etäisimmät osastot työnnettiin Sortavalaan.
Talven aikana venäläisten ja ruotsalaisten välillä vallitsi tasapaino. Ruotsalaisilla oli yliote Laatokan pohjois- ja itäpuolella, missä Potjomkinin vetäytyminen joukkoineen Venäjän puolelle Lavaan oli jättänyt tyhjiön. Laatokan eteläpuolella maasto ja joukkojen asemat olivat edullisempia venäläisille. Tammikuussa kenraalimajuri Erik Kruse marssi miehineen Sortavalasta Laatokan pohjoispuolitse aina Aunuksen edustalle asti. Marssillaan ruotsalaisjoukot hävittivät järjestelmällisesti koko Laatokan koillisen rannikkoalueen. Rakennukset poltettiin ja karja tuhottiin. Yhteensä 66 kylää, muun muassa kymmenkunta kirkkoa ja yli 300 tilaa poltettiin. Kiinni saatu siviiliväestö surmattiin ikään ja sukupuoleen katsomatta. Aunuksen edustalta joukot kääntyivät paluumatkalle hyökkäämättä vahvasti miehitettyyn linnoitukseen. Kaikki eivät katsoneet Krusen toimintaa hyvällä, esimerkiksi Suomen aiempi kenraalikuvernööri, edelleen vaikutusvaltainen Pietari Brahe tuomitsi hävityssodan jyrkin sanankääntein.
Toinen sotakesä 1657
Lewenhauptin kuoleman jälkeen Suomen ja Inkerin uudeksi ylipäälliköksi nimettiin Kustaa Evertinpoika Horn. Horn piti itsepäisesti Suomen puolta Tukholmasta esitettyjä vaatimuksia vastaan, joiden mukaan Suomessa olleet joukot olisi pitänyt siirtää Liivinmaalle. Kun ruotsalaiset analysoivat sodan ensimmäistä vaihetta, kaksi johtopäätöstä toistuivat. Ruotsalaisten oli kyettävä hallitsemaan Laatokan vesistöä, ja ratsuväellä oli vain rajoitetusti käyttöä itäisen raja-alueen maastossa. Horn teki suunnitelman, jonka mukaan Wrangelin laivaston pienet alukset nousisivat Nevaa Laatokalle. Nevanlinnaan rakennettaisiin kunnollinen puolustuskelpoinen linnoitus. Puolustajien joukkojen päävoimat pysyisivät Nevan ympäristössä. Samaan aikaan Venäjä toteutti keväällä Novgorodin ja Staraja Russan alueilla väenoton, joka ei kuitenkaan tuonut toivottua määrää lisämiehistöä.
Elokuussa Horn lähetti jo osan joukoista Viron ja Liivinmaan avuksi. Osa eteläisistä joukoista siirrettiin pohjoiseen Kurkijoen seudulle, jossa venäläiset olivat Aunuksesta käsin tehneet useita pienempiä maihinnousuja. Horn oli kuitenkin aiemmin komentanut linnoittamaan ilmeisimmät maihinnousupaikat ja hyökkäykset onnistuttiin torjumaan. Komentaja Tšeglokov eteni Aunuksesta Laatokan pohjoispuolitse maitse Käkisalmen edustalle, mutta Hornin Nevalta siirtämät ruotsalaisjoukot torjuivat venäläiset Kurkijoella ja Sortavalassa 28. ja 29. elokuuta. Syyskuun puoleenväliin mennessä venäläiset vetäytyivät takaisin Aunukseen.
Ruotsin joukot vetäytyivät talvileirille Rautuun. Syksyllä erityisesti Turkuun, Viipuriin ja Käkisalmeen iskenyt ruttoepidemia hiljensi osapuolten intoa taisteluihin. Kun tautiin ei ollut mitään hoitokeinoja ja kuolleisuus tiedettiin suureksi, oli joukoille määrätty liikkumiskielto ainoa keino torjua ruton leviämistä. Pelkästään Käkisalmen puolustajien ratsuskvadroona menetti muutamassa kuukaudessa ruttoon kolmanneksen vahvuudestaan, toistasataa miestä.
Sodan loppuvaihe Vallisaaren välirauhaan 1658
Talvella 1658 Suomen maavoimien painopiste oli Kannaksella, ja Nevan puolustuksen kulmakivinä olivat Pähkinälinna ja Nevanlinna. Venäläisjoukoilla oli paikallinen ylivoima sekä Aunuksen ja Lavan linnoitukset, mutta venäläisarmeijan oli selvästi turha yrittää etenemistä sisä-Suomeen. Kahakointi oli pienimuotoista, lukuun ottamatta venäläisten maaliskuun lopussa yllättäen tekemää hyökkäystä Nevanlinnaan. Puolustus kuitenkin onnistui torjumaan joukot linnaan rientäneiden talonpoikien avustuksella.
Molemmat osapuolet olivat samaan aikaan sodassa myös muita naapureitaan vastaan; Ruotsi Tanskaa ja Venäjä Puolaa (vaikka aselepo olikin voimassa elokuusta 1656 vuoteen 1659). Ruotsin pakotettua Tanskan Roskilden rauhaan helmikuussa 1658 venäläiset olivat valmiita lopettamaan vihollisuudet. Molemmin puolin suoritettiin kosketuksia, joilla pyrittiin neuvotteluihin, ja aselepo saatiin voimaan toukokuussa. Aselevon aikana kenraalikuvernööri Horn piti yllä täyttä puolustusvalmiutta. Välirauha solmittiin 20. joulukuuta 1658 Vallisaaressa Narvan eteläpuolella. Sopimuksessa Ruotsi luovutti toistaiseksi Venäjälle Liivinmaalla sijaitsevat Kokenhusenin, Adselnin, Tarton, Marienburgin ja Wasch-Narvan. Lopullinen rauhansopimus saatiin kolmen vuoden kuluttua Kardisissa 21. kesäkuuta 1661. Tällöin Ruotsin ja Venäjän välinen raja palautettiin sotaa edeltäneen tilanteen mukaiseksi.
Sodan seuraukset
Suomi selvisi yllättävän vähällä suoranaisista sotatoimista. Hyökkäyksen alkaessa maassa ei ollut sotaväkeä, mutta hyökkäys saatiin ajan myötä torjuttua hätäisesti kootuilla talonpoikaisjoukoillakin. Toisaalta venäläiset eivät koskaan ryhmittäneet sivunäyttämöksi mielletylle alueelle 5 000 miestä enempää. Taktisesti sota näytti, että Laatokka voi olla paitsi puolustuseste, myös hyökkäystie. Samaten Wrangelin laivaston purjehdus Suomenlahdella antoi esimerkin paikallisesti voimakkaan laivasto-osaston vaikutuksesta jo pelotteenakin.
Sota runteli raskaasti keskeisenä sotanäyttömänä ollutta Laatokan aluetta. Erityisesti Pohjois-Laatokalla – Sortavalassa, Pälkjärvellä ja Salmissa – sodankäynti ja erityisesti siviiliväestöön kohdistettu terrori aiheuttivat runsaasti tuhoja. Vuonna 1660 koko läänin verotulot olivat vain 40 % sotaa edeltävän ajan tuloista. Kun eteläisissä pitäjissä, esimerkiksi Pyhäjärvellä, sota ei liiemmin aiheuttanut tuhoja eikä muutoksia verotuotossa, niin pohjoisissa pitäjissä romahduksen on täytynyt olla täydellinen.
Ortodoksien pako ja alueen uudet asukkaat
Sodan merkittävin seuraus oli Käkisalmen läänin ja Inkerin alueen väestömuutos. Suuressa muuttoliikkeessä Venäjälle 1651–1660 Käkisalmesta lähti arvioiden mukaan noin 14 000 ja Inkeristä 6 500–7 500 ortodoksia. Lopputulos osoitti, että Ruotsin integraatiopolitiikka oli epäonnistunut ortodoksien kohdalla täydellisesti. Osa alueesta oli tyhjentynyt perääntyvien venäläisjoukkojen vanavedessä lähes kokonaan aiemmasta ortodoksisesta kantaväestöstä. Ortodoksit myös pettyivät Kardisin rauhansopimukseen.
Käkisalmella lähtijöitä oli eniten pohjoisessa, vain itäiset Salmin ja Suojärven pitäjät säilyivät ortodoksienemmistöisinä. Inkerin alueella lähtijöitä oli eniten läänin itärajan alueilta, läntisessä Inkerissä Itämeren rannikon lähistöllä asuneet suomensukuiset ortodoksiset inkerikot ja vatjalaiset jäivät paikoilleen. Käkisalmen läänissä lähtijöiden tilalle muutti luterilaista väestöä pääosin Savosta, osin myös Viipurin Karjalasta ja Kainuusta. Käkisalmen läänin väestön enemmistö muuttui karjalaa puhuvista ortodokseista suomenkieliseksi luterilaisväestöksi, joka oli osin länsikarjalaista, osin savolaista alkuperää ja vaihtelevassa määrin luterilaiseen kirkkoon siirtynyttä kantaväestöä. Inkerin alueelle muutettiin pääasiassa Karjalankannaksen ja Savon alueilta, ja tulijoita kutsuttiin myöhemmin äyrämöiksi ja savakoiksi. Vuoden 1675 väestönlaskennan mukaan Inkerin alueelle oli muuttanut noin 5 000 luterilaista.
Käytetty kalenteri
Tekstissä esitetyt päivämäärät ovat juliaanisen kalenterin mukaisia. Kalenteri oli 1650-luvulla kymmenen vuorokautta jäljessä nykyisin käytetystä gregoriaanisesta kalenterista.
Ilpo Koskela
Ilpo Kaarlo Koskela (29. tammikuuta 1945 Janakkala – 9. elokuuta 1997 Padasjoki) oli suomalainen jääkiekkopuolustaja. Koskela pelasi neljät MM-kisat ja kaksi kertaa olympialaisissa. Ilpo Koskela pelasi yhteensä 112 maaottelua tehoin 12+13. Koskela voitti yhden Suomen mestaruuden ja pelasi 349 ottelua jääkiekon SM-sarjassa ja -liigassa tehden pisteet 67+82.
Ura
Koskela aloitti peliuransa Lahden Reippaassa vuonna 1965. Lahtelaisten suurimmat tähdet Koskela ja Lauri Mononen siirtyivät 1969 Aimo Mäkisen Jokereihin. Vuotta myöhemmin Reipas putosi SM-sarjasta. Koskela pelasi Jokereissa kuusi kautta, kunnes palasi kolmeksi kaudeksi Lahteen.
Koskela oli vuoden 1971 MM-kisoissa Suomen paras pistemies tehoilla 6+1 ja hänet valittiin ensimmäisenä suomalaisena kisojen All Stars -kentälliseen ja parhaaksi puolustajaksi.
Vuonna 1971 Ilpo Koskela sijoittui MM-menestyksensä siivittämänä Vuoden urheilija -äänestyksessä kuudenneksi. Kyseessä oli ensimmäinen kerta, kun jääkiekkoilija kelpuutettiin listan kärkikymmenikköön.
Taganskajan metroasema (Tagansko-Krasnopresnenskaja)
Taganskaja on yksi Moskovan metron asemista. Se avattiin 31. joulukuuta 1966.
Long Live Satan
Albumi on nauhoitettu Lauttakylan lukiolla Huittisissa 13. joulukuuta 1996.
Francisco Ozoria Acosta
pienoiskuva|Francisco Ozoria Acosta vuonna 2018. Francisco Ozoria Acosta (s. 10. lokakuuta 1951 Nagua) on dominikaanilainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 2. syyskuuta 1978 ja nimitettiin San Pedro de Macorísin hiippakunnan johtoon 1. helmikuuta 1997. Piispaksi vihkiminen seurasi 15. maaliskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Nicolás de Jesús López Rodríguez, jota avustivat Juan Antonio Flores Santana ja Jesús María de Jesús Moya.
Pyhän Joosefin katedraali (Dar es Salaam)
thumb|right|Pyhän Joosefin katedraali
Pyhän Joosefin katedraali on Dar es Salaamin roomalaiskatolisen arkkihiippakunnan pääkirkko.
Mami Ueno
Mami Ueno (s. 27. syyskuuta 1996 Kumamoto) on japanilainen jalkapalloilija.
Jalkapallomaajoukkue
Ueno oli alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2016 viidellä maalillaan turnauksen paras maalintekijä yhdessä kahden muun pelaajan kanssa ja hänet palkittiin Kultaisella kengällä. Japani saavutti turnauksessa pronssia. Hän debytoi Japanin naisten maajoukkueessa huhtikuussa 2017. Hän on pelannut kahdeksan naisten maaottelua.
Fosfoglyseraattimutaasi
thumb| Malli ihmisen fosfoglyseraattimutaasin rakenteesta. Fosfoglyseraattimutaasi eli fosfoglyseromutaasi on entsyymi, joka katalysoi glykolyysin kahdeksannen vaiheen reaktiota. Reaktiossa entsyymi isomerisoi 3-fosfoglyseriinihapon 2-fosfoglyseriinihapoksi.
Mekanismi
Kasveissa fosfoglyseraattimutaasin katalysoima reaktio on kaksivaiheinen. Ensimmäisessä vaiheessa fosfaattiryhmä siirretään 3-fosfoglyseraattihapon C-3-hiileltä entsyymin aminohappoketjuun kuuluvalle histidiinille. Tämän jälkeen subtraattimolekyylin C-2-hiili ottaa vastaan fosfaattiryhmän. Eläimillä ja hiivoilla reaktiomekanismi on erilainen. Aktiivinen entsyymi sisältää histidiinimolekyylin, johon on liittynyt fosfaattiryhmä. Fosfoglyseraattimutaasi siirtää fosfaattiryhmän 3-fosfoglyseriinihapon 2-C-hiilelle, jolloin syntyy 2,3-bisfosfoglyseraattivälituote. Sitten fosfoglyseraattimutaasin histidiiniaminohappo ottaa vastaan C-3-hiileltä fosfaattiryhmän ja aktivoituu uudelleen.
Olosuhteet, kofaktorit ja inhibiittorit
Fosfoglyseraattimutaasi toimii parhaiten, kun pH on eliöstä riippuen alueella 5,8–9. Ihmisellä optimaalinen pH on 6,8. Entsyymi vaati toimiakseen kofaktoreina magnesium- ja mangaani-ioneita. Fosfoglyseraattimutaasin inhibiittoreita ovat monet orgaaniset yhdisteet, kuten EDTA ja trinitrobentseenisulfonihappo. Lisäksi eräiden metallien, kuten sinkin, lyijyn ja kadmiumin, ionit haittaavat entsyymin toimintaa.
Vanadaatti-ioni on yksi voimakkaimmista fosfoglyseraattimutaasin inhibiittoreista. Vanadaatti-ioni muodostaa substraatin kanssa 2-vanadio-3-fosfoglyseraatin, joka on rakenteeltaan esteri. Vanadiini sitoutuu kovalenttisesti entsyymin aktiivisen kohdan histidiiniaminohappoon ja estää näin entsyymin toiminnan. Kanilla entsyymin toiminnan lähes täydelliseen pysäyttämiseen riittää vanadaattipitoisuus, joka on 50–100 μmol/l.
Puutos
Fosfoglyseraattimutaasientsyymin liian vähäinen määrä aiheuttaa lihasten voimakasta kipeytymistä rasituksen seurauksena. Toisinaan entsyymin liian vähäisestä määrästä aiheutuu myglobinuriaa eli myoglobiinin kertymistä virtsaan. Puutosta sairastavilla potilailla on usein myös seerumin kreatiinikinaasipitoisuus koholla ja toisinaan lihaksiin on kertynyt glykogeenihiilihydraattia.
Gunnar Isosaari
Gunnar "Gunu" Isosaari (s. 23. maaliskuuta 1949) on suomalainen entinen jalkapallomaalivahti.
Isosaari edusti suurimman osan urastaan Kokkolan Palloveikkoja, pelaten seurassa 18 peräkkäistä kautta, joista 17 kautta Mestaruussarjassa ja kaikkiaan 271 pääsarjaottelua. Kaudella 1969 hän oli mukana voittamassa joukkueen toistaiseksi ainoata Suomen mestaruutta. KPV:n lisäksi Isosaari edusti myös Kokkolan Palloseuraa. Aktiiviuransa jälkeen Isosaari on toiminut muutamia kausia KPV:n maalivalmentajana ja myös juniorivalmennuksen parissa.
Taganskajan metroasema
Taganskajan metroasema tarkoittaa seuraavia asioita:
Derek Damon
Derek Damon (s. 12. marraskuuta 1980 Bangor, Maine, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija.
Konohana-ku
Suuralueen itäosa on pääosin asuinaluetta. Länsiosa meren rannalla on vuorostaan ollut aiemmin teollisuusaluetta, jossa on toiminut etenkin kemianteollisuutta. Viime vuosina teollisuutta on kuitenkin muuttanut alueelta pois ja sen painopiste on siirtynyt tutkimukseen ja tuotekehitykseen. Lisäksi rannikkoa on kehitetty virkistys- ja viihdealueena: Maishiman saarelle on rakennettu useita urheilulaitoksia ja Osakanlahden rannalle avattiin vuonna 2002 Universal Studios Japan -teemapuisto.
Derek Damon
Damon pelasi kaudet 2002–2006 Mainen yliopiston joukkueessa NCAA-sarjassa. Hän pelasi keväällä 2006 vielä NCAA-kauden jälkeen kolme ottelua AHL:n Lowell Lock Monstersissa. Seuraavan kauden Damon pelasi ECHL-liigan Florida Everbladesissa. Kesken kauden 2007–2008 AHL-seura Albany River Rats nosti hänet Floridasta joukkueeseensa. Myöhemmin saman kauden aikana Damon teki Albanyn kanssa AHL-sopimuksen.
Konohana-ku
Suuraluetta palvelevat JR Westin Osakan ympyrälinja ja Sakurajima-linja sekä Hanshin-rautateiden Namba-linja.
Derek Damon
Kauden 2008–2009 Damon edusti SM-liigaseura Porin Ässiä. Ässissä hän teki 55 ottelussa 31 pistettä. Kesällä 2009 Damon teki sopimuksen DEL-joukkue Kassel Huskiesin kanssa. Kaudeksi 2010–2011 hän siirtyi Itävallan pääsarjan EC VSV:iin. Kolmen Villach-kauden jälkeen Damon teki sopimuksen Sveitsin B-liigan HC Thurgaun kanssa kaudesta 2013–2014.
Pelattuaan Thurgaussa kolme kautta Damon siirtyi tanskalaiseen SønderjyskEen, jossa pelasi kaksi kautta ennen siirtoa Saksan DEL2:n Heilbronner Falkeniin.
Screen Actors Guild Awards 2014
<div style="float:right; font-size:smaller; background:#abcdef; padding:12px; margin-left:5em; margin-bottom:2em; width:180px; text-align:center;"> Screen Actors Guild Award 2014 18. tammikuuta 2014
Elokuva: Näyttelijäkokoonpano: American Hustle Miespääosa: Matthew McConaughey Naispääosa: Cate Blanchett
Draamasarja: Näyttelijäkokoonpano: Breaking Bad Miespääosa: Bryan Cranston Naispääosa: Maggie Smith
Komediasarja: Näyttelijäkokoonpano: Moderni perhe Miespääosa: Ty Burrell Naispääosa: Julia Louis-Dreyfus
Televisioelokuva tai minisarja: Miespääosa: Michael Douglas Naispääosa: Helen Mirren
Eniten ehdokkuuksia: Elokuva: 12 Years a Slave (4) TV: Breaking Bad (4)
Eniten palkintoja: Elokuva: Dallas Buyers Club (2) TV: Breaking Bad, Moderni perhe (2) Screen Actors Guild Awards 2014 oli järjestyksessään 20. SAG-palkintogaala, jossa yhdysvaltalainen Screen Actors Guild -ammattilitto jakoi näyttelijöille palkintoja roolisuorituksista vuoden 2013 elokuvissa ja televisio-ohjelmissa. Gaala järjestettiin 18. tammikuuta 2014 Shrine Auditoriumissa, Los Angelesissa, Kaliforniassa.
Voittajat ja ehdokkaat
Voittajat on listattu ensimmäisenä ja lihavoitu.
Jari Pyykölä
Jari Pyykölä (s. 29. helmikuuta 1956 Vihanti) on suomalainen jalkapallovalmentaja.
Pyykölä on valmentanut liigassa FC Jazzia, FC Lahtea, Kuopion Palloseuraa sekä Vaasan Palloseuraa ja Ruotsissa mm. IF Brommapojkarnaa. Hän johti Jazzin Suomen mestaruuteen kaudella 1996, valmensi tukholmalaisen IF Brommapojkarnan sarjanousuun kaudella 1998 ja nosti VPS:n Ykkösestä liigaan kaudeksi 2006.
Kaudella 2006 Pyykölä piti Vaasan Palloseuran liigassa. Pyykölä erotettiin 9. kesäkuuta 2007. Jari Pyykölä piti välivuoden 2008 ja teki sopimuksen loppuvuonna 2008 valmentaa kaudella 2009 Kakkosessa pelannutta OPS-jp:tä. Hän kuitenkin erosi tehtävästään huhtikuun alussa kaksi viikkoa ennen sarjakauden alkua, koska seuran manageri Miika Juntunen oli puuttunut Pyykölän mielestä liikaa valmennuksen toimintaan. Hän solmi 2010 loppuvuodesta kaksivuotisen sopimuksen valmennuspäälliköksi oululaisseura Tervarit-junioreiden kanssa.
Kerapodit
Kerapodit (Cerapoda) on sukupuuttoon kuollut linnunlantioisten lahkoon kuuluva dinosaurusten alalahko, jota tavattiin jurakaudelta liitukaudelle. Kaikki lajit olivat kasvinsyöjiä. Kerapodeihin luetaan kladi rajakalloiset (Marginocephalia) sekä osalahko Ornithopoda. Rajakalloisiin kuuluivat osalahkot paksupäiden (Pachycephalosauria) ja sarvinaamojen (Ceratopsia) osalahkot. Ornitopodeihin kuului muun muassa Iguanodontia-kladi, joka sisältää heimon Hadrosauridae ankannokkaiset dinosaurukset.
Imatran Palloseura
Imatran Palloseura (IPS) on imatralainen jalkapalloseura, jonka tarkoituksena on tarjota ohjattua jalkapallotoimintaa 3–60-vuotiaille. Seuran toiminta on lasten liikuntakerhoja, tavoitteellista joukkuetoimintaa sekä aikuisten harrastejalkapalloa.
Seuralla on oppisopimuksella toimiva junioripäällikkö sekä kokopäiväisesti valmennuspäällikkö. Seura järjestää myös kotimaisia ja kansainvälisiä liikuntaleirejä, joihin osallistuu pelaajia ja valmentajia muualtakin kuin Etelä-Karjalasta. Seura järjestää myös kansainvälisen jalkapalloturnauksen, johon osallistuu joukkueita Itä-Euroopasta.
Pelastakaa Lapset tekee seuran kanssa yhteistyötä ja tukee lapsia, joiden harrastukseen vanhempien varat eivät jostain syystä riitä.
IPS:llä oli IPS Edustus mukaan lukien 280 pelipassillista pelaajaa vuonna 2018. Suurimmillaan pelaajia on ollut 418 vuonna 2016.
IPS:n miesten edustusjoukkue aloitti toimintansa vuonna 2009 saatuaan Etelä-Karjalan Pallon sarjapaikan Nelosesta ja nousi kaudeksi 2010 Kolmoseen, jossa se on siitä lähtien pelannut. Seuralla on ollut myös naisten joukkue IPS Witch, joka on pelannut 7v7-piirisarjaa ja saavutti vuonna 2017 Simo Syrjävaara Cupissa harrastefutiksen SM-pronssia fair play -sarjassa.
Muun muassa Paavo Voutilainen ja Jere Aallikko ovat IPS:n kasvatteja.
Antti Vartiainen
Antti Vartiainen (28. marraskuuta 1764 Tavastkenkä, Pyhäntä – 15. helmikuuta 1833 Kiuruvesi ) oli suomalainen Kiuruvedellä asunut runonlaulaja.
Antti Vartiaisen isä Olli Vartiainen muutti perheensä kanssa Pyhängältä Kiuruveden Lapinsaloon 1790-luvulla. Antti Vartiainen oli renkinä Tihilänahossa ja sen jälkeen hänen mainitaan olleen loisena Nälännöllä ja Remekselässä. Hän oli naimisissa Anna Juhontytär Knuutisen kanssa.
Vartiainen ehti olla jonkin aikaa 1800-luvun alussa myös uudistilallisena Lapinsalossa mutta joutui pian luopumaan tilastaan. Antti Vartiainen kuoli ruotivaivaisena Paaran talossa Lapinsalossa vuonna 1833.
Vuonna 1819 Adolf Ivar Arwidsson tallensi Antti Vartiaiselta muistiin 28 runoa. Vartiainen oli tunnettu loitsujen taitajana.
Antti Vartaisen vuonna 1985 pystytetty muistokivi sijaitsee Kiuruveden entisen kirjaston pihassa.
Kasimir Baltzar
Kasimir Baltzar (s. 1982 ) on suomalainen näyttelijä ja kiinteistönvälittäjä. Hän on näytellyt Suomen Kansallisteatterissa vuosina 2006-2010, sekä lukuisissa muissa suomalaisissa teattereissa, kuten Lahden kaupunginteatterissa, Turun kaupunginteatterissa, Oulun kaupunginteatterissa, Tampereen Työväen Teatterissa, Kulttuuritehdas Korjaamon teatterissa Helsingissä, Pyynikin kesäteatterissa ja Teatteri Jurkassa. Baltzarin tärkeimpiä teatterirooleja ovat pääosa Pyynikin kesäteatterin tuotannossa Häräntappoase, pääosa Teatteri Jurkan Viha sydämessä -näytelmässä, sekä Cassion rooli Suomen Kansallisteatterin versiossa William Shakespearen Othellosta.
Elokuvanäyttelijänä Baltzar teki ensiesiintymisensä vuonna 2011 Pamela Tolan ja Pihla Viitalan ohjaamassa lyhytelokuvassa Elma ja Liisa. Elokuvasta kirjoitetussa kritiikissä Helsingin Sanomat kutsui Kasimiria Suomen Marlon Brandoksi. Baltzarin viimeisin elokuvarooli on Maxin rooli televisiosarjaan Salatut elämät pohjautuvassa Nightmare – painajainen merellä -elokuvassa.
Baltzar opiskelee elokuvaohjausta Aalto-yliopiston taiteiden ja suunnittelun korkeakoulun elokuvataiteen laitoksella. Hän on toiminut vuodesta 2014 kiinteistönvälittäjänä.
Kasimir Baltzarin isä on romanikirjailija Veijo Baltzar, äiti valtaväestöön kuuluva hammaslääkäri. Kasimirin ollessa 12-vuotias hänen vanhempansa erosivat, jolloin Veijo Baltzar sai huoltajuuden.
Baltzarilla ja Manuela Boscolla on vuonna 2014 ja 2016 syntyneet lapset. Pari erosi vuonna 2017.
Farewell My Summer Love
Farewell My Summer Love (alun perin Farewell My Summer Love 1984, uudelleenjulkaisuna Saksassa Here I Am Come (and Take Me)) on yhdysvaltalaisen laulajan Michael Jacksonin ennenjulkaisemattomista kappaleista koostuva albumi vuodelta 1973, jonka levy-yhtiö Motown julkaisi Yhdysvalloissa 15. toukokuuta 1984 ja Isossa-Britanniassa kesäkuussa 1984. Albumi piti alun perin julkaista jo vuonna 1974 Jacksonin neljäntenä sooloalbumina, mutta sen julkaisua lykättiin Jacksonin yhtyeen The Jackson 5:n samana vuonna julkaiseman albumin Dancing Machine menestyksen vuoksi. Albumia on myyty yli kolme miljoonaa kappaletta maailmanlaajuisesti ja se saavutti Yhdysvaltain listoilla sijan 46 sekä Britannian listoilla sijan 9.
Albumin kappaleet levytettiin alun perin aikavälillä tammikuu–syyskuu 1973. Ne miksattiin uudelleen ennen albumin julkaisua, sillä Motown halusi siihen enemmän 1980-luvun tunnelmaa. Osa kappaleista julkaistiin alkuperäisinä miksaamattomina versioina vuodelta 1973 Jacksonin vuoden 1986 kokoelmalevyllä Anthology. Kaikki yhdeksän miksaamatonta kappaletta sekä niiden miksatut versiot vuodelta 1984 julkaistiin Jacksonin postuumilla kokoelmaboksilla Hello World: The Motown Solo Collection syyskuussa 2009.
Usenet
Keskusteluryhmät on järjestetty hierarkkisesti aiheen mukaan, toisaalta maailmanlaajuisiin hierarkioihin (tietokoneet, tiede, harrastukset jne.), toisaalta maakohtaisiin hierarkioihin, joissa usein on vastaava jako. Myös yksittäisten tahojen ylläpitämiä hierarkioita esiintyy. Yksittäisiä ryhmiä on kymmeniätuhansia.
Viestien lukemiseen ja lähettämiseen tarvitaan keskusteluryhmiä varten tehty ohjelma, joskin myös useat verkkoselaimet ja sähköpostiohjelmat sisältävät tämän toiminnallisuuden.
Uutisryhmien käyttö oli vilkkaimmillaan 1990-luvulla. Vuodesta 2005 useat suuret palveluntarjoajat lopettivat niiden jakelun keskustelun siirryttyä erilaisille webin foorumeille.
Historia
Jim Ellis, Tom Truscott ja Steven M. Bellovin kehittivät Usenetin vuonna 1979 UUCP-protokollan mahdollistaessa yhteydenpidon eri Unix-koneiden välillä. Ensimmäiset solmut olivat Pohjois-Carolinan yliopisto ja Duken yliopisto. Nykyisin artikkelit välitetään NNTP-protokollan avulla, joka toimii TCP/IP-protokollapinon päällä.
Vuonna 1993 suuri yhdysvaltalainen operaattori America Online alkoi tarjota uutisryhmiä asiakkailleen. Tätä ennen uutisryhmät olivat olleet lähinnä yliopistojen henkilökunnan ja opiskelijoiden käytössä. Tapahtuma muutti merkittävästi uutisryhmien keskustelua ja siitä alettiin käyttää nimeä "ikuinen syyskuu." Tämä viittaa yliopistojen lukukauden alkamiseen, jolloin uudet opiskelivat pääsivät käyttämään uutisryhmiä ja käyttäytyivät aluksi epäkypsästi.
Vuodesta 2005 lähtien monet palveluntarjoajat lopettivat uutisryhmien tarjoamisen asiakkailleen. AOL lopetti palvelun vuoden 2005 alussa. Kesällä 2008 useat suuret yhdysvaltalaiset palveluntarjoajat päättivät alt.-hierarkian jakelun vedoten uutisryhmissä levitettyyn tekijänoikeusloukkauksia sisältävään materiaaliin ja lapsipornoon. PC Magazinen kolumnisti Sascha Segan ja Slashdot ehtivätkin julistaa Usenetin kuolleeksi. Syyskuussa 2008 Comcast lopetti kokonaan uutisryhmien jakelun. Keväällä 2010 uutisoitiin Duken yliopiston lopettavan alkuperäisen Usenet-palvelimensa.
Yleistä
Keskusteluryhmät ovat maailmanlaajuinen hajautettu viestintäjärjestelmä, jossa sen käyttäjien välinen keskustelu tapahtuu artikkeleiksi kutsuttujen tekstimuotoisia sähköpostiviestejä muistuttavien tekstisanomien avulla. Lukuisat palvelimet pitävät järjestelmää yllä ja tallentavat ja välittävät uusia viestejä toisille palvelimille.
Keskusteluryhmiä on kymmeniä tuhansia, joten useimmille merkittäville aihepiireille löytyy oma ryhmänsä. Esimerkiksi suomalainen python-ohjelmistosuunnittelija voi seurata mielenkiinnolla ryhmiä comp.lang.python ja sfnet.atk.ohjelmointi. Matemaatikoille on ryhmä sfnet.tiede.matematiikka ja talviurheilijoille rec.sports.skiing ja rec.sports.skating. Ryhmät on nimetty hierarkkisen järjestelmän mukaan seuraavasti:  missä   osoittaa valinnaisuutta. Esimerkkinä  -hierarkia käsittelee tietotekniikkaa (computing),   käyttöjärjestelmiä (operating systems) ja   Linux-käyttöjärjestelmää. Useimmat tunnetut ryhmät käsittävät kolme hierarkiatasoa, kuten.
Usenet sai nykyisin muotonsa Suuren Uudelleennimeämisen (Great Renaming) myötä 1987, jolloin luotiin hierarkiat,  ,  ,  ,  ,   ja   ja uutisryhmät järjestettiin niiden alle. Pian luotiin kahdeksas hierarkia. Sen oli tarkoitus olla täysin vapaa ja kuka tahansa voi luoda uusia ryhmiä.
Yksittäiset artikkelit muistuttavat rakenteeltaan sähköpostiviestejä. Niissä on toisaalta tietoa viestin aiheesta, halutusta levityksestä, kirjoittajasta, päivämäärästä yms., toisaalta itse käyttäjän kirjoittama viesti. Viestit ovat useimmissa ryhmissä pelkkää tekstiä; liitetiedostot korvataan viitteellä joko WWW-palvelimelle tai tähän tarpeeseen erikseen luotuihin ryhmiin. Myös merkistön osalta ollaan konservatiivisempia kuin sähköpostissa, Latin-1 on vielä paras merkistökoodaus useimmissa ryhmissä.
Palvelu on maailmanlaajuinen eikä minkään yksittäisen tahon ylläpitämä, toisin kuin erilaiset www-pohjaiset keskustelufoorumit, jotka ovat yhteisö- ja palvelinkohtaisia.
Erilaiset keskusteluryhmien lukuohjelmat pitävät kirjaa luetuista artikkeleista ja esittävät ryhmien sisällön havainnollisesti. Tällaisia ohjelmistoja ovat esimerkiksi Tin, MS Outlook, Mozilla Thunderbird, slrn, Gnus sekä www-pohjainen Google News. Myös monet verkkoselaimet ja sähköpostiohjelmat osaavat käyttää keskusteluryhmiä. Ohjelmien kyky näyttää oleelliset viestit, auttaa netiketin seuraamisessa yms. vaihtelee suuresti.
Jos ryhmään lähetetty viesti on vastaus toiseen viestiin, niin se näkyy Subject -rivin "Re:"- etuliitteestä (alun perin latinaa, aiheesta, nykyisin myös englannin regarding (koskien) tai reply (vastaus)). Silloin edellisestä viestistä lainattu osa on merkitty  -merkillä lainatun rivin edessä.
Seuraavassa esimerkki viestistä:
From: "Hupsik" <hupsik...@hotmail.com> Subject: Punaiset yrittävät valloita maailma... Date: 1999/07/29 Newsgroups: sfnet.atk.sodat
Taas ne kommunistit ovat likellä, yrittävät valloita maailma. L.T. on muuttanut venäjälle ja antaa käskynsä Kremlistä, käyttöjärjestelmänsä avulla. Ensimmäiset kommunistiset liikkeet ovat muodostuneet ulkomailla ja yksin suurista, PunainenHattu on jo toiminut muutaman vuoden. Myös suomessa toimi yksi sosiaali-kommunistinen liike nimellä SOT, joka yrittää iskeä myös puolueettomalle naapurimaalle, ja on vaihtanut nimensä ettei kukan tunnistaisi sitä.
Mutta me emme anna periksi punaisille, koska evät meidän vaarimme antaneet periksi. Jos on tarpeen käytämme myös taistelussamme Linuksinkoktailia. Muistakaa että meidän rikkain kapitalisti B.G. on kansamme. Ja me vielä marssimme punaiselle torille lippumme alla, jolla on sininen taivas ja valkoiset pilvet.
Hupsik was here.
Ryhmien luonne
Ryhmien luonne vaihtelee hyvin paljon. On virallisia tiedotusryhmiä (comp.answers, news.announce) ja hyvinkin vapaamuotoisia keskusteluryhmiä (sfnet.huuhaa). Joissakin ryhmissä on ystävällinen tuttavallinen ilmapiiri, toisissa lähes sota. Joissakin ryhmissä rupatellaan, toisissa ratkotaan ongelmia. Osassa roskapostien määrä estää lähes täysin satunnaisen lukemisen (esimerkiksi useimmissa seksiin liittyvissä ryhmissä), toisissa roskaposteja on vain satunnaisesti. Yksittäisen ryhmän luonne ei useinkaan selviä pelkästään sen nimestä, vaan ryhmään kannattaa ennen siihen kirjoittamista tutustua lukemalla ryhmässä käytävää keskustelua, ryhmän virallinen kuvaus ja aiotun kysymyksen aihepiirin osalta ryhmän FAQ ("vastauksia usein kysyttyihin kysymyksiin").
Viestien lukeminen ja kirjoittaminen ei vaadi minkäänlaista rekisteröitymistä. Viestin alkuperää voi yleensä tarvittaessa selvittää melko tarkasti, mutta viestin lukemisesta ei jää merkintöjä kuin mahdollisesti oman palvelimen lokiin. Aktiivisia kirjoittajia on useimmissa ryhmissä hyvin paljon vähemmän kuin lukijoita.
Häiriköinti on helppoa, mutta häiriköt oppii melko nopeasti tunnistamaan ja jättämään huomiotta. Häiriköiden kanssa kinastelu tai vastaaminen asiattomiin viesteihin häiritsee useimmiten ryhmän toimintaa enemmän kuin itse häiriköiden viestit (katso trolli). Jos mielenkiintoisessa ryhmässä on häiritsevän paljon epäasiallisia viestejä, kannattaa tutustua käyttämänsä ohjelman suodatustoimintoihin.
Netiketti
Koska viesti lähetetään tuhansille palvelimille ja sitä saattaa lukea tuhannet ihmiset, yhteisten pelisääntöjen, netiketin, kunnioittamista pidetään monessa keskusteluryhmässä hyvinkin tärkeänä. Näihin kuuluu yleinen kohteliaisuus ja riitojen välttäminen, huolellisuus viestejä kirjoitettaessa sekä teknisten käytäntöjen kunnioittaminen.
Teknisistä käytännöistä mainittakoon
Moderointi
Jotkut ryhmät, joiden aihe vetää puolensa epäasiallisia kirjoituksia, ovat moderoituja: kirjoituksia ei julkaista suoraan, vaan vasta läpäistyään tarkistuksen, joko niin että moderointitiimin jäsen lukee ja hyväksyy sen tai niin että botti hoitaa hyväksynnän. Muitakin ratkaisuja esiintyy. Kriteerit siitä, mitkä kirjoitukset hyväksytään ovat usein hyvin teknisiä; sensuuria kaihdetaan keskusteluryhmissä hyvin yleisesti ja roska, jota tahdotaan välttää, lähetetään useimmiten yksittäisten ryhmien luonteesta ja moderointikriteereista välittämättä.
Muunkielisiä
Näiden "virallisten", laajalle leviävien, hierarkioiden lisäksi on maakohtaisia tai yksittäisten tahojen ylläpitämiä hierarkioita.
Anonyymiys keskusteluryhmissä
Keskusteluryhmissä voi esiintyä vapaavalintaisella nimimerkillä, koska varsinaisia lähettäjätietoja ei yleensä tarkasteta mitenkään. Tämä ei kuitenkaan mitenkään takaa sitä, etteikö tietyn viestin tai, vielä helpommin, tiettyjen viestien lähettäjää voisi selvittää.
Täydellinen anonyymiuden saavuttaminen vaatii ymmärrystä ja tarkkaavaisuutta. Eri asiakas- ja palvelinohjelmat jättävät jonkin verran vaihtelevasti lähettäjän selvittämiseen tarvittavia tietoja. Tiedot riippuvat myös ohjelmien asetuksista. Tässä esimerkkiviesti, huomaa erityisesti rivit From (yleensä asetettavissa), Path, Message-ID (yleensä asetettavissa, huolimaton asetus saattaa aiheuttaa toisten viestien katoamista), NNTP-Posting-Host, X-Complaints-To ja X-Trace.
Path: g2news1.google.com! news3.google.com!news1.google.com! news.glorb.com!nntpserver.com! zeus.nntpserver.com! 61.88.178.82.MISMATCH! news1.optus.net.au!optus!news.optus.net.au! 53ab2750!not-for-mail From: XXXXX XXXXXXX <XXXXXXX@XXXXXX.net> Newsgroups: sfnet.atk References: <47e2b23c.XXXXXXXXXX@news.kolumbus.fi> Subject: Re: XXXXXXXXXXXXXXX ... Followup-To: sfnet.harrastus.audio+video.satelliitti, sfnet.harrastus.lemmikit.koirat,sfnet.matkustaminen MIME-Version: 1.0 Content-Type: text/plain; charset=ISO-8859-1 Content-Transfer-Encoding: 8bit Message-ID: <XXXXXXXXXXXXXXXXX@nntp0.iseek.com.au> Cache-Post-Path: nntp0.iseek.com.au!XXXXXXXXXXXXXXX@XXXXXXXXXXXXXXXX.net.au X-Cache: nntpcache 3.0.2 (see http://www.nntpcache.com/) Lines: 45 Date: Sun, 16 Mar 2008 05:51:29 GMT NNTP-Posting-Host: 20X.83X.X64.1X X-Complaints-To: XXXXXXXXXX@iseek.com.au X-Trace: news.optus.net.au 1205646689 202.83.64.15 (Sun, 16 Mar 2008 16:51:29 EST) NNTP-Posting-Date: Sun, 16 Mar 2008 16:51:29 EST Organization: iseek Communications Pty. Ltd. - reports relating to abuse should be sent to XXXXXXXXXXXXX@iseek.com.au
Alhajärvi (Saarenjärvi)
Alhajärvi eli Saarenjärvi tai myös Alhojärvi on Pirkanmaalla Hämeenkyrössä oleva Kokemäenjoen vesistön järvi, joka kuuluu Ikaalisten reitin valuma-alueella Mahnalanselän alueeseen. Ahlajärvi on siellä osa Prentinjoen valuma-aluetta.
Maantieto
Järvi on 500 metriä pitkä, 200 metriä leveä ja sen pinta-ala on 4,7 hehtaaria. Järveen rajoittuu pohjoisesta peltomaat ja etelästä päin pienempi ja soistuva metsikkö. Järveen laskee neljä pientä metsä- tai pelto-ojaa. Idästä laskee Varitunjärven laskuoja ja etelästä Alhajärven laskuoja. Luusua sijaitsee pohjoisrannalla Saaren tilan länsipuolella, josta alkaa 3,8 kilometriä pitkä Karjosillanoja. Se yhtyy Prentoinjokeen sen alajuoksulla ennen laskemistaa Kirkkojärveen.
Järven 1,4 kilometriä pitkä ranta on melkein kokonaan puutonta suota. Järven keskellä on 30 metriä leveä salmi, joka jakaa järven kahdeksi pineksi altaaksi. Kahden kiinteän tilan lisäksi järvellä ei ole muita auntoja. Järvelle johtaa tiet seututieltä 249, mutta ne kulkevat tilojen pihoille.
Luonto
Järvi on matala ja umpeen kasvava järvi. Yhdessä Varitunjärven kanssa se kuuluu alueelle, jolle on ehdotettu kosteikon perustamista. Se toteutettaisiin patoamalla järvestä laskeva oja.
Historiaa
Vanhoista pitäjänkartoista Hämeenkyröstä näkee järven silloisen muodon, joka vastaa meko hyvin nykyistä muotoa. Järven nimi on kirjoitettu karttaan Alhåjärvi. Kalmbergin kartastossa vuodelta 1855-1856 nimenä oli Alhojärvi.
The Box Set
The Box Set on hard rock -yhtye KISSin kokoelma-albumi, joka julkaistiin 20. marraskuuta 2001.
Kokoelma-albumi sisältää kaikkiaan viisi cd:tä, joilla on yhteensä 94 biisiä. Levyllä on KISSin esiasteen, Wicked Lesterin äänitysten lisäksi KISSin demoja ja aikaisemmin julkaisemattomia kappaleita 1960-luvun lopulta lähtien.
Keith Urban
Keith Lionel Urban (s. 26. lokakuuta 1967 Whangarei, Uusi-Seelanti) on australialainen countrylaulaja ja laulunkirjoittaja. Urban muutti lapsena vanhempiensa kanssa Cabooltureen Australiaan. Hän päätti jo pienenä, että haluaa musiikkiuralle, ja hän oppi soittamaan kitaraa kuusivuotiaana. Urban on ollut American Idolin tuomarina vuosina 2013 ja 2014.
Ura
Vuonna 1991 Urban julkaisi ensialbuminsa, ja ennen muuttoaan Yhdysvaltoihin hän sai Australiassa listoille neljä singleä. Urban löysi töitä kitaristina, ennen kuin perusti yhtyeen The Ranch, joka nauhoitti yhden studioalbumin Capitol Recordsissa ja sai kaksi singleä Billboardin countrylistoille. Yhtyeen lopetettua Keith nauhoitti ensimmäisen sooloalbuminsa vuonna 1999 ja on sittemmin jatkanut uraa sooloartistina.