cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Suomi-areena
2008
Vuoden 2008 Suomi-areena laajeni nelipäiväiseksi 15.–18. heinäkuuta. Tapahtumien määrä kasvoi 65:een sekä keskustelijoiden määrä yli 250:n. Pääyhteistyökumppaneina olivat 70-vuotistaivaltaan juhlinut Raha-automaattiyhdistys sekä 450 vuotta täyttänyt isäntäkaupunki Pori. Ensimmäistä kertaa Suomi-areenaan osallistui tasavallan presidentti Tarja Halonen. Hän oli mukana RAY:n auttamista koskevassa keskustelussa muun muassa The 69 Eyes -yhtyeen Jyrki Linnankiven kanssa. Latvian presidentti Valdis Zatlers puolestaan osallistui Itämeren enrgiapolitiikkaa koskevaan keskusteluun.
Eduskunnan puhemies Sauli Niinistö veti rullaluistelutapahtumaa, ja kansan eteen tulivat niin puoluejohtajat kuin kaupan keskusliikkeiden johtajatkin. Liikenneministeri Anu Vehviläinen puolestaan osallistui kuorma-autoilijoiden tilaisuuteen porilaisen yrittäjän omakotitalon puutarhassa. Porin kävelykadulla Eetunaukiolla ihmisillä oli mahdollisuus kysyä suoraan asioita muun muassa puolustusvoimain komentajalta Juhani Kaskealalta, peruspalveluministeri Paula Risikolta ja paikallisilta porilaisilta lääkäreiltä.
2009
Vuoden 2009 Suomi-areena järjestettiin 14.–17. heinäkuuta. Tilaisuuksia oli 77, ja niissä oli puhujia lähes 320. Pääyhteistyökumppaneina olivat ulkoasiainministeriö ja Suomen Kulttuurirahasto. Ulkoministeriön päätilaisuuksissa olivat puhujina presidentti Martti Ahtisaari ja Nokian hallituksen puheenjohtaja Jorma Ollila (Suomi-brändistä) sekä Eurooppapolitiikasta Financial Timesin vastaava ulkomaantoimittaja Quentin Peel, Frankfurter Allgemeine Zeitungin ulkomaanpäätoimittaja Klaus-Dieter Frankenberger sekä Dagens Nyheterin politiikan päätoimittaja Peter Wolodarski. Ensimmäistä kertaa tilaisuuden järjestivät eduskunnan tulevaisuusvaliokunta ja Pori Jazz. Aiheita olivat Koijärvi, kehitysapu, vanheneminen, työelämässä jaksaminen sekä talous. Kuulijoita oli lähes 11 500 ja Kansalaistorin yli 30:llä teltalla tuhansia kävijöitä. Ennen varsinaista Suomi-areenaa olivat maakuntatapahtumat Raumalla ja Eurajoella ydinvoimasta 10.7, Kankaanpäässä, Noormarkussa ja Porin torilla kulttuurista 11.7 sekä Kokemäellä, Huittisissa ja Harjavallassa 13.7 maakunnan tulevaisuudesta.
2010
Vuonna 2010 viides Suomi-areena (19.–23. heinäkuuta) oli ensimmäistä kertaa viisipäiväinen. Tilaisuuksia oli 91 ja kuulijoita noin 18 000. Pääyhteistyökumppanit olivat puolustusministeriö ja Puolustusvoimat sekä tietotekniikan keskusliitto FiCom ry jäsenyrityksineen. Keskustelijakaarti ulottui tasavallan presidentistä porilaiseen omaishoitajaan. Kesän uutuuksia olivat kapakkaväittelyt, Puuvillan puistoon rakennettu "keskustelusauna "sekä Raatihuoneen puistoon pystytetty Purje-lava, jonka alla käytiin eduskuntapuolueiden puheenjohtajatentti. Tentissä käytiin keskustelua muun muassa maahanmuutosta. Puoluejohtajien tentti keräsi puistoon yli tuhat kuulijaa.
Suomi-areenan kansainvälinen vieras oli tietotoimisto Al-Jazeeran pääjohtaja Wadah Khanfar, joka keskusteli presidentti Martti Ahtisaaren ja ulkoministeri Alexander Stubbin kanssa median roolista sodassa ja rauhassa. Sosiaali-ja terveysvaliokunta järjesti julkisen kokouksen Eetunaukiolla. Kesän 2010 ennakkotapahtuma järjestettiin 17.7. Tampereella Tammelan torilla; suomalaiset europarlamentaarikot keskustelivat Euroopan unionin tulevaisuudesta. Kansalaistorilla esiteltiin muun muassa panssariajoneuvo Pasia, erilaisia tietotekniikkapelejä sekä suomalaista järjestötyötä. Suomi-areena-viikko avattiin Raumalla, jossa käytiin Porin ja Rauman mittelöä satamista, huumorista, jääkiekosta ja kaupunkien yhteistyöstä.
2011
Vuoden 2011 Suomi-areena järjestettiin 11.–15. heinäkuuta. Tilaisuuksia oli 94 ja kuulijoita yli 18 000. Pääyhteistyökumppanina oli sosiaali-ja terveysministeriö. Viikon päätapahtuma oli perjantaina 15.7 järjestetty keskustelu kestävästä kehityksestä keskustelijoina tasavallan presidentti Tarja Halonen, YK:n pääsihteeri Ban Ki-moon ja Nokian sekä Shellin hallituksen puheenjohtaja Jorma Ollila. Keskusteluaiheet ulottuivat pornosta kansallispuistoihin, vapaaehtoistoiminnasta pölhöpopulismiin ja teollisuuden alasajosta huippu-urheiluun.
Suomen Pankki järjesti yhdessä Lukiolaisten liiton kanssa talouden kaksintaistelun nuorten ja päättäjien kesken ja poliitikot hiillostivat puolestaan mediaa. Viikko avattiin Porin kaupunginvaltuuston julkisella kokouksella Eetunaukiolla. Maakunnassa tilaisuuksia järjestettiin Merikarvialla Selkämeren kansallispuistosta 9.7, Nakkilassa elokuvasta ja kulttuuriyrittäjyydestä 11.7 ja Kokemäellä Tommi Anttilan pihamaalla maatalouden asemasta 12.7. Suomi-areenan ennakkotapahtuma oli kesäkuussa Turussa, jossa ympäristöministeri Paula Lehtomäen johdolla keskusteltiin Itämeren tilasta.
2012
Seitsemäs Suomi-areena järjestettiin 16.–20.7.2012. Pääyhteistyökumppaneina olivat sisäasiainministeriö ja Suomen evankelis-luterilainen kirkko.
2013
thumb|Suomi-areena 2013. Kahdeksatta kertaa kesällä 2013 järjestetty Suomi-areena tarjosi 125 tilaisuutta. Mukana oli esimerkiksi 11 ministeriä, 11 Euroopan parlamentin suomalaista jäsentä ja arviolta 70 kansanedustajaa. Järjestäjien pääyhteistyökumppanit olivat eduskunta, Suomen Punainen Risti ja Sonera.
2014
Yhdeksännessä Suomi-areenassa, 12.–19.7.2014, oli ensimmäisen kerran pääteema: asuminen ja ympäristö. Pääyhteistyökumppanina oli ympäristöministeriö. Kaikkiaan Suomi-areena-viikolla tilaisuuksia oli 135. Keskusteluissa oli mukana yksitoista ministeriä, lähes 70 kansanedustajaa ja kaikkiaan noin 700 puhujaa. Viikon keskustelutilaisuuksiin osallistui yli 30 000 kuulijaa.
Viikon ja koko Suomi-areenan historian merkittävimmän avauksen teki arkkipiispa Kari Mäkinen. Hän pyysi Suomi-areenan avajaisissa henkilökohtaisesti anteeksi kirkon suhtautumista homoseksuaaleihin. Viikon aikana keskusteluissa mukana olivat muun muassa presidentti Martti Ahtisaari, Jenni Haukio, Sofi Oksanen ja Jussi69.
2015
Keskusteluissa mukana olivat mm. presidentit Tarja Halonen ja Martti Ahtisaari, eduskunnan puhemies Maria Lohela, Puolustusvoimien komentaja Jarmo Lindberg, professori Pentti Arajärvi sekä muusikot Ismo Alanko, Toni Wirtanen, Anssi Kela ja Paleface. Savonlinnan Oopperajuhlien terveiset Suomi-areenaan välittivät Johanna Rusanen-Kartano ja Waltteri Torikka. DNA järjesti Bumtsi Bum -shown, jonka juonsi Marco Bjurström.
2016
Vuoden 2016 Suomi-areenan teema oli suomalainen työ ja kansalaisjärjestötoiminta. Järjestäjän mukaan tapahtumalla oli 63 000 kävijää ja tilaisuuksia yli 170. Tapahtuman pääyhteistyökumppanit olivat työ- ja elinkeinoministeriö, SOSTE, RAY ja DNA. Keskustelut keskitettiin ensimmäistä kertaa kuudelle päälavalle: Purje-lava, Antinkatu 5, Puuvilla, BePOP, Eetunaukio ja kaupungintalon piha.
Suomi-areena uudistui monella muullakin tavalla vuoden 2016 aikana. Viikon aikana tarjottiin tapahtumia nuorille uudella Laiv@lavalla, jossa esiintyi viikon aikana muun muassa tubettajia, koodaajia ja start-upeja. Estradilla nähtiin viikon aikana pääministeri Juha Sipilä ja lähes koko hallitus, Maltan pääministeri Joseph Muscat, entinen EU-komissaari Poul Nielson, Risto Siilasmaa, Matti Alahuhta, presidentti Tarja Halonen, Maija Vilkkumaa ja Anssi Kela. Viikon kohutuin vieras oli Anneli Auer.
Kansalaistori avasi porttinsa ensimmäistä kertaa jo maanantaina, ja sen ytimessä sijaitsi uusi MTV-lava, josta lähetettiin Huomenta Suomea ja muita suoria lähetyksiä MTV3-kanavalle.
2017
Suomi-areena juhlisti vuonna 2017 satavuotiasta Suomea, ja vuoden teema oli Suomi100 – Yhdessä. Tapahtuman pääyhteistyökumppanit olivat Suomen evankelis-luterilainen kirkko, Suomi 100 -hanke sekä DNA. Suomi-areena teki jälleen kävijäennätyksen. Tapahtuman 170 tilaisuuteen osallistui järjestäjän mukaan 74 000 kävijää. Tapahtumassa ilmoitettiin olleen lähes tuhat puhujaa. Mukana olivat muun muassa Tarja Halonen, Risto Siilasmaa, Jyrki Katainen, Minna Helle, Saara Aalto, Elisabeth Rehn sekä Makwan Amirkhani. Tasavallan presidentti Sauli Niinistön haastattelutunti keräsi 5 000 kansalaista torille.
Viikon suosituimmaksi tilaisuudeksi nousi Saariluoma ja starat Porin illassa -show, jota oli seuraamassa keskiviikkona Raatihuoneen puistossa yli 8 700 henkilöä. Toinen viikon yleisömagneetti oli tasavallan presidentin Sauli Niinistön haastattelutunti, jota seurasi keskiviikkona Porin torilla 5 000 kuulijaa.
Kesän uutuuksia olivat tapahtuman mobiilisovellus, lapsiparkki sekä Teemu Muurimäen suunnittelema vaatemallisto Suomi-areenalle. Stora Enso ja Aalto-yliopisto rakensivat yhdessä Gallen-Kallelankadulle tunnelimaisen Aika-lavan. Lavan 100 jalkaa kuvastivat satavuotiaan Suomen itsenäisyyden aikaa. Kirkon ja Suomi 100 -hankkeen Muutosterassi oli auki koko viikon yötä päivää Kansalaistorilla.
2018
Suomi-areenan teemoja vuonna 2018 olivat turvallisuus, vastuullisuus ja suvaitsevaisuus. Pääyhteistyökumppaneita olivat Veikkaus, Puolustusvoimat ja DNA. Tapahtuma järjestettiin Porissa 16.–20.7.2018. Tilaisuuksiin osallistui 67 000 kävijää. Tilaisuuksia oli noin 200 ja niissä noin tuhat puhujaa.
Viikon suurimmat yleisömagneetit olivat DNA:n kesäkonsertti, jota seurasi 7 500 ihmistä, sekä Puolustusvoimien taistelunäytös, jota seurasi 2 100 kävijää.
Kesän uutuuksia olivat eduskuntapuolueiden puheenjohtajien pitämät Arvopuheet ja kaikille vapaa keskustelufoorumi Speakerscorner. Lisäksi Kansalaistori laajeni torilta ja kävelykadulta Etelärantaan, minne pystytettiin myös uusi lava.
2019
Suomi-areenan teemat olivat vuonna 2019 tulevaisuuden osaaminen ja innovaatiot. Pääyhteistyökumppaneita olivat Opetusalan Ammattijärjestö OAJ, Business Finland, DNA, LähiTapiola ja Tieto Oyj. Tapahtuma järjestettiin Porissa 15.–19.7.2019. Tilaisuuksiin osallistui 73 000 kävijää. Tilaisuuksia oli noin 200 ja niissä noin tuhat puhujaa. DNA:n konserttiin saapui 8 500 kuulijaa ja OAJ:n pop-up-kouluun kävi tutustumassa yli 2 000 kävijää. Kesän uutuus oli Lasten keskustelu, jossa oli mukana muun muassa satakuntalaisia lapsia.
2020
Suomi-areenan teemat vuonna 2020 olivat huomisen rakennuspalikat: kestävät kehitys, kansainvälisyys ja lasten unelmat. Pääyhteistyökumppaneita olivat Itsenäisyyden juhlavuoden lastensäätiö Itla ja Plan International Suomi. Tapahtuma oli määrä järjestää Porissa 13.–17.7.2020, mutta koronaepidemian takia MTV ja Porin kaupunki päättivät 27.3.2020 perua tapahtuman. Tapahtumaviikolla MTV3-kanavalla esitettiin kaksi politiikkaohjelmaa. SuomiAreena: Tasavallan presidentin kyselytunti kuvattiin poikkeusvuonna tasavallan presidentin kesäasunnolla Naantalin Kultarannassa. Tasavallan presidentti Sauli Niinistöä haastatteli MTV Uutisten toimittaja Jan Andersson ja presidentti vastasi myös katsojien etukäteen lähettämiin kysymyksiin. SuomiAreena: Puheenjohtajatentti kuvattiin Helsingin Allas Sea Poolin lavalla. Tentin juonsivat MTV Uutisten toimittajat Eeva Lehtimäki ja Jaakko Loikkanen.
2021
Suomi-areena järjestettiin 12.–16.7.2021, ja sen teemat olivat yhteisöllisyys, digitaalisuus ja luonto. Pääyhteistyökumppaneita olivat Metsähallitus, Telia ja Tieto-Evry.
Suomi-areena-ohjelmaa tuotettiin usealta eri lavalta – Porista ja Helsingistä – ja tapahtumapaikoille yleisöä otettiin vallitsevien koronaohjeistusten puitteissa.
2022
Kahden poikkeusvuoden jälkeen vuoden 2022 Suomi-areena järjestettiin jälleen kokonaan Porissa 11.–15.7.2022. Teemojen sijaan ohjelmassa nostettiin esiin tekoja, jotka vievät suomalaista yhteiskuntaa eteenpäin. Sloganiksi nousi "Jotta meillä olisi enemmän ratkaisuja, vähemmän ongelmia". Ohjelma rakentui mukaan ilmoitettujen tekojen perusteella teemoittain siten, että saman teemakokonaisuuden toteutukset sijoitettiin samalle päivälle ja samalle/samoille lavoille. Isoimpina teemoina esiin nousivat työ ja yrittäjyys, luonto ja ilmasto, huoltovarmuus ja turvallisuus sekä terveys ja hyvinvointi. Kaikki lavasisällöt striimattiin suorina MTV Katsomoon. Sisältöjen kehittämisen yhteistyökumppaniksi valittiin Tekir ja pääyhteistyökumppaneina olivat Tietoevry ja Savonia-ammattikorkeakoulu. Kyseessä oli historiallinen pääyhteistyökumppanuus, sillä ensimmäistä kertaa Suomi-areenan pääyhteistyökumppanina toimi ammattikorkeakoulu. Kesällä 2022 toteutettiin uusi Väittelylava-konsepti, joka käsitti seitsemän väittelyä Kirjurinluodolla sijaitsevalla lavalla.
2023
Vuoden 2023 Suomi-areena järjestetään historiallisesti jo kesäkuussa, 27.–30.6.2023. Ajankohdan muutoksella vastattiin saatuun palautteeseen. Festivaalin aikaistaminen juhannuksen jälkeiselle viikolle myös muutti tapahtuman nelipäiväiseksi.
Sinipunarusokas
Sinipunarusokas (Entoloma euchroum) on kellomainen, violetti rusokaslaji. Sen heltat ovat violetinväriset. Sienen jalka on violetti tai harvoin ruskea kuten lakkikin. Se ei ole ruokasieni. Sinipunarusokas kasvaa kaatuneiden puiden rungoissa, kannoissa ynnä muissa sellaisissa lepän seuralaisena. Rusokas on harvinainen koko Suomessa.
Suomi-areena
Vastaavia tapahtumia muissa Pohjoismaissa
Myös muissa Pohjoismaissa järjestetään samankaltaisia keskustelutapahtumia. Ruotsin Almedalenin politiikkaviikko on järjestetty vuodesta 1968, ja siitä ovat ottaneet mallia Tanskan Folkemødet, Norjan Arendalsuka sekä Islannin Fundur fólksins.
Sinipunarusokas
Sinipunarusokas on arvioitu Suomessa vaarantuneeksi.
Jättilierot
Jättilierot (Megascolecidae) on Crassiclitellata-lahkoon kuuluva harvasukasmatojen heimo. Heimoa tavataan kaikkialta eteläiseltä pallonpuoliskolta ja pohjoisen pallonpuoliskon eteläosista, mutta erityisen yleisiä jättilierot ovat Australaasiassa sekä Itä- ja Kaakkois-Aasiassa. Suurin osa lajeista elää maassa, mutta niitä tavataan myös makeiden vesien yhteydestä ja meren rantavyöhykkeiltä, kuten kosteasta hiekasta tai mudasta sekä mätänevän merilevän seasta. Heimoon kuuluu Megascolides australis, joka on yksi Crassiclitellata-lahkon suurimmista lajeista.
Suvut
Heimo voidaan jakaa 81 sukuun, mutta suurimman osan jättilieroista taksonomista oikeellisuutta ei ole arvioitu, ja ne ovat siksi epävarmoja.
Sanansaattaja (lehti)
Sanansaattaja on Suomen Luterilaisen Evankeliumiyhdistyksen (SLEY) pää-äänenkannattaja ja yksi Suomen vanhimmista kristillisistä lehdistä. Se on perustettu vuonna 1876 ja se ilmestyy kahdesti kuukaudessa.
Sanansaattajan tehtävänä on evankeliumin julistus, raamattuopetus, Jumalan toiminnasta nykyajassa kertominen, SLEY:n toiminnan esittely, evankelisen herätysliikkeen yhdyssiteenä toimiminen, antaa tietoa lähetystyöstä tuoden nuoria kirkkoja ja niiden jäseniä lähemmäksi lukijoita, kertoa toimintaympäristönsä kirkollisia uutisia sekä yleisesti uskovien tukeminen. Pohjana on luterilaisuus ja evankelisuus.
Vuodesta 1876 vuoteen 1977 Sanansaattaja ilmestyi kahdesti kuussa. Vuosina 1978–2017 lehti ilmestyi viikkolehtenä. Vuoden 2018 alusta lehti palasi alkuperäiseen ilmestymistahtiinsa ilmestyen parittomien viikkojen perjantaisin. Lehden levikki on laskenut viime vuosina.
RN Agostino Bertani
RN Agostino Bertani oli Italian kuninkaallisen laivaston La Masa -luokan hävittäjä. Alus nimettiin 1921 Enrico Cosenziksi, millä nimellä se oli toisessa maailmansodassa.
Valmistus
Alus tilattiin Sestri Ponentesta Cantieri navali Oderolta, missä köli laskettiin 23. joulukuuta 1917. Alus laskettiin vesille 6. kesäkuuta 1919 ja liitettiin laivastoon viikkoa myöhemmin 13. kesäkuuta.
Idänpäästäinen
Idänpäästäinen (Sorex caecutiens) on Euraasiassa esiintyvä päästäislaji.
Suomessa idänpäästäisiä on maan itä- ja pohjoisosissa ja se on rauhoitettu laji.
Koko ja ulkonäkö
Idänpäästäisen pään ja vartalon pituus on 44–70 mm, hännän pituus 31–45 mm ja paino 3–8 grammaa. Hännän sivuilla on selvä väriraja ja hännän päässä on pieni tummahko tupsu. Idänpäästäinen on usein helppo tunnistaa sen saippuamaisesta ominaistuoksusta.
Levinneisyys ja elinympäristö
Idänpäästäistä tavataan taiga- ja tundravyöhykkeellä, joka ulottuu Pohjois-Ruotsista Suomen yli Siperiaan, Mongoliaan ja Koreaan, sekä Sahalinin ja Hokkaidōn saarilla. Se elää yleisimmin taigan havu-, seka- ja lehtimetsissä, mutta sitä on tavattu myös puronvarsien vaivaiskoivikoissa tundralla. Se suosii kosteita ympäristöjä kuten paksusammalisia korpimetsiä ja välttää viljelysmaita.
Ravinto
Idänpäästäinen syö hyönteisiä kuten esimerkiksi ruskomäntypistiäisiä (Neodiprion sertifer), hämähäkkejä ja matoja. Koska se tarvitsee vähemmän ruokaa kuin isommat päästäiset, se pärjää karummilla alueilla.
Rawilpass
thumb|250px|right|Tseuzierin patojärvi Rawilin eteläpuolella.
Rawilpass on alppisola Sveitsissä, Bernin Alpeilla, Valais'n ja Bernin kantonien sekä Ayentin ja Lenkin kuntien rajalla. Solan korkeus on 2 429 metriä. Solan eteläpuolelta saa alkunsa Rhôneen laskeva Liènejoki, johon on rakennettu Tseuzierin patojärvi. Pohjoispuolen vedet virtaavat Iffigbachin kautta Simmeen ja edelleen Thuninjärveen. Sola on ikivanha paikallinen kulkureitti Valais'sta Simmentaliin: etelästä on tuotu muun muassa viiniä, pohjoisesta juustoja ja karjaa. Solassa ei ole tietä. Solan ali kaavailtiin tietunnelia, suoraa tieyhteyttä Bernistä Sioniin, aina 1980-luvulle asti, jolloin Lötschbergin tunnelin autojunaliikenteen todettiin olevan riittävää.
Julkisen talouden lainanhoitokulut
Julkisen talouden lainanhoitokulut ovat niitä kuluja, joita julkiselle taloudelle, sen keskeisimpänä osana valtiolle, koituu sen velasta eli julkisvelasta. Kulut ovat käytännössä joko korkokuluja tai mahdollisia lyhennyksiä.
Valtionvelan korkokuluihin käytettävän vuosittaisen rahasumman trendi on ollut laskeva vuodesta 1998 lähtien, jolloin korkoihin käytettiin noin 5,5 miljardia euroa. Vuonna 2017 vastaava luku oli noin 1,2 miljardia.
Valtionvelka eroaa merkittävästi yksityisestä velasta, ja siksi sen lyhentäminen on suhteellisen harvinaista. Lyhentämisen sijaan lainoja uusitaan. Valtionvelan korkoihin käytettiin vuonna 1998 noin 25 % valtion verotuloista. Vuonna 2018 vastaava luku oli noin 2,6 %.
Korkomenojen potentiaalisesta kasvusta ja sen merkityksestä julkiselle taloudelle käydään keskustelua kestävyysvaje-keskustelun ohessa.
Lainanhoitokulut ja bruttokansantuote
Vuonna 2016 Suomen valtion lainojen hoitokulut olivat arviolta noin 1,6 miljardia euroa. Tämä vastasi noin 2,9 prosenttia Suomen valtion menoarviosta 2016, ja noin 0,7 prosenttia bruttokansantuotteesta.
Suomen valtion bruttokansantuote kasvoi vuonna 2016 noin 1,6 prosenttia. Näin ollen Suomen yhteiskunnan tuotanto kasvoi tarkasteluvuonna noin 0,9 %-yksikköä enemmän, mitä valtio käytti lainasta aiheutuviin kuluihin.
Kääpiöpäästäinen
Kääpiöpäästäinen (Sorex minutissimus) on pohjoisessa Euraasiassa esiintyvä, päästäisten heimoon kuuluva nisäkäs. Se on Suomen pienikokoisin nisäkäs ja rauhoitettu luonnonsuojelulain nojalla.
Ulkonäkö ja koko
Kääpiöpäästäinen on neljä senttimetriä pitkä ja sen hännän pituus on 2,5 cm. Kääpiöpäästäiset painavat 1,5–4 grammaa. Talveksi kääpiöpäästäinen kutistuu – jopa sen luuston ja aivojen massa vähenee, jotta energian kulutus pienenisi.
Kesäisin kääpiöpäästäisten selkä on suklaanruskea ja talvisin harmaanruskea. Vatsa on vaaleanharmaa, ja väriraja on jyrkkä.
Levinneisyys
Kääpiöpäästäinen on hyönteissyöjä, ja sitä esiintyy lähes koko Suomessa, Koillis-Ruotsissa ja pieniltä osin Norjassa. Itään päin sen levinneisyysalue jatkuu läpi Venäjän Euroopan-puoleisen osan ja Siperian Sahalinille ja Japanin Hokkaidon saarelle asti.
Elintavat
Kääpiöpäästäiset viihtyvät mustikkatyypin metsissä, sekä hakkuilla että kangasmaastossa. Talvisin ne pyrkivät ihmisasutuksen turviin – itse asiassa lajin ensimmäinen löytö Suomesta on tiettävästi ruokakomerosta. Laji syö luonnossa enimmäkseen hyönteisiä Kääpiöpäästäisillä on huono näköaisti, mutta hyvä kuuloaisti.
Kääpiöpäästäisellä on tavallisesti kesäisin kaksi pesuetta, ja niissä on viitisen poikasta.
Vikträsk
Vikträsk on 1,9 neliökilometrin laajuinen runsasravinteinen järvi Siuntion eteläosassa. Se on Siuntionjoen päätepiste. Karhujärven ja Tjusträskin vedet laskevat pohjoisesta Siuntionjokea pitkin Vikträskin kautta Pikkalanlahteen, joka on osa Suomenlahtea. Vikträskin ja Pikkalanlahden välillä on parikilometrinen Pikkalanjoki. Vikträskin pinta on vain 20 senttimetriä Suomenlahtea korkeammalla.
Vikträsk sijaitsee Helsingin keskustasta on noin 37 kilometriä länteen. Sen pituus on noin 2 600 metriä ja leveys 1 100 metriä. Rantaviivaa on 7,5 kilometriä. Järven syvin kohta on 15 metriä ja keskisyvyys on 4,5 metriä. Syvin kohta sijaitsee järven eteläosassa. Vikträskin tilavuus on noin 8,4 miljoonaa kuutiometriä eli 0,0084 kuutiokilometriä.
Vikträskin ympärillä on runsaasti peltoja. Asutusta on sen sijaan varsin vähän. Järven länsi- ja pohjoisrannat ovat kaislikkoisempia kun taas etelä- ja itärannat ovat jyrkempiä ja kallioisempia. Vikträskin ekologinen tila on tyydyttävä ja kemiallinen tila hyvä.
Vikträsk kuuluu Vikträskin alueeseen, joka on kolmannen jakovaiheen vesistöalue Siuntionjoen päävesistössä. Vikträskin alueeseen kuuluu Vikträskin ohella Lappträsk, Långträsk, Stora Bladträsk ja Rudträsk.
Hylkeet
Hylkeet (Phocidae) on eväjalkaisiin kuuluva vedessä elävien petoeläinten heimo, johon kuuluu 19 nykyisin elävää lajia. Heimosta on käytetty yleisesti myös nimeä varsinaiset hylkeet, erotukseksi korvahylkeistä (Otariidae). Suomessa säännöllisesti tavattavia hyljelajeja ovat norppa ja halli eli harmaahylje. Kirjohylje on Suomessa satunnaislaji.
Hylkeet ovat kehittyneet maalla elävistä lajeista, varsinaiset hylkeet luultavasti saukon kaltaisista eläimistä.
Ulkomuodoltaan hylkeet ovat sileitä ja pulleita. Ruumiinrakenne soveltuu sulavaan vedessä liikkumiseen. Ranteesta ja kämmenestä ovat muodostuneet etuevät ja nilkasta ja jalkaterästä takaevät. Evät ovat heikot eikä niitä voi käyttää apuna maalla liikkumiseen. Hylkeet liikkuvatkin maalla siten, että ne siirtävät painoa rinnan ja vatsan varaan. Erotuksena lähisukulaisistaan korvahylkeistä, joihin kuuluvat muun muassa merileijonat, varsinaisilla hylkeillä ei ole ulkoisia korvalehtiä. Varsinaisten hylkeiden uiminen tapahtuu evien ja ruumiin takaosan sivuttaissuuntaista liikettä apuna käyttäen.
Hylkeet ovat useimmiten väriltään harmaan ja ruskean sävyisiä. Ihossa on usein tummia täpliä. Joidenkin lajien poikaset ovat syntyessään valkoisia tai kullanruskeita. Hylkeet syövät katkarapuja, kalmareita ja kaloja, isot hylkeet myös merilintuja ja pienempiä hylkeitä. Saalistaminen tapahtuu veden alla. Hylkeet näkevät vedenpinnan alapuolen hämäryydessä hyvin suurten silmiensä avulla. Paksu ihonalainen eristävä rasvakerros suojaa kylmältä merivedeltä.
Kookkain hyljelaji on etelänmerinorsu, joka on suurimmillaan lähes viisi metriä pitkä ja painaa 2 400 kilogrammaa. Pienin hylje on norppa, joka on noin 120 senttimetriä pitkä ja painaa 45 kilogrammaa.
Lisääntyminen
Hyljenaaras on sukukypsä kolmen tai neljän vuoden iässä. Poikasia eli kuutteja syntyy vain yksi kerrallaan. Synnyttäminen tapahtuu maalla tai jäällä, norpalla lumi- tai jääluolassa, tavallisesti keväällä tai alkukesästä. Syntyessään kuutilla on turkki, joka ei pidä erityisen hyvin vettä. Hylkeen maito on varsin rasvaista ja sitä juodessaan poikanen saa nopeasti lisää painoa. Urokset parittelevat usean naaraan kanssa. Jotkin lajit, kuten pohjanmerinorsu ja harmaahylje, kokoontuvat parittelemaan suurella joukolla rannoille tai jäälle, ja urokset karjahtelevat toisilleen ja iskevät toisiaan hampaillaan. Toiset lajit, kuten norppa ja kirjohylje, taas keskittyvät puolustamaan reviiriään veden alla.
Hylkeiden metsästys
Hylkeitä on metsästetty esihistoriallisista ajoista lähtien. Muun muassa grönlanninhylje kuoli pari tuhatta vuotta sitten Itämereltä sukupuuttoon todennäköisesti liiallisen metsästyksen takia. thumb|Hylkeenpyytäjä Nunavutissa, Kanadassa 1995.
Etelämeren hyljepyynnin historia
Eteläisellä pallonpuoliskolla tehokas hylkeenpyynti alkoi vuonna 1778 Etelä-Amerikan, Australian ja Uuden-Seelannin vesillä ja vastikaan löydetyllä Etelä-Georgialla. Aluksi pyydettiin merikarhuja niiden turkin vuoksi, myöhemmin myös merileijonia ja merinorsuja niistä saatavan öljyn vuoksi. Hylkeiden valtaisan lukumäärän ja kesyyden vuoksi niiden pyynti tapahtui tappamalla eläimet nuijilla. Hylkeenpyytäjät olivat luultavasti ensimmäiset ihmiset, jotka asuivat Etelä-Georgian, Kerguelenin, Heardinsaarten ja Eteläisten Orkney- ja Shetlandsaarten rannoille. Vuoteen 1800 mennessä useimmilta alkuperäisiltä hyljesaarilta hylkeet oli pyydetty sukupuuttoon ja pyytäjät siirtyivät etelämmäs. Antipodisaaret pyydettiin tyhjiksi vuonna 1800, Aucklandsaaret 1806 ja Campbellinsaaret sekä Macquariensaari vuonna 1810. Jokaiselta saarelta tapettiin kaikki hylkeet muutaman vuoden kuluessa. Eteläisiltä Shetlandsaarilta pyydettiin neljän vuoden kuluessa niiden löytämisestä 320 000 merikarhun nahkaa ja 940 tonnia öljyä, jonka jälkeen saarille ei enää kannattanut purjehtia. 1830-luvulla pyyntiä ei enää kannattanut jatkaa nahkojen vuoksi, mutta öljyn vuoksi sitä jatkettiin pienemmässä mitassa koko 1800-luvun. Uudelleen pyynti-innostus alkoi 1870-luvulla, kun Eteläisillä Shetland- ja Sandwichsaarilla hyljekannan havaittiin elpyneen, mutta vuosikymmenen lopussa se oli täysin tuhottu. Uudesta-Seelannista toimineet öljynpyytäjät jatkoivat vielä toimintaansa, joka lopetettiin 1919 yleisen mielipiteen vuoksi.
Nykyinen hyljepyynti
Hylkeiden pyyntiä jatketaan muun muassa Kanadassa Saint Lawrencen lahdella maaliskuun lopulla, jossa se on joutunut ympäristöaktivistien silmätikuksi.
Harmaahyljettä eli hallia sekä Itämerennorppaa metsästetään myös Suomen merialueilla.
Suomessa hylkeenpyynti on kiintiöpohjaista, kuitenkaan kiintiöitä ei käytetä täysin ja hyljekannat jatkavat nousuaan.
RN Giuseppe La Farina
RN Giuseppe La Farina oli Italian kuninkaallisen laivaston La Masa -luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.
Ahmet Ertegün
thumb|Ahmet Ertegün Ahmet Ertegün (31. heinäkuuta 1923 – 14. joulukuuta 2006) oli turkkilais-yhdysvaltalainen Atlantic Records -levy-yhtiön perustaja ja yksi 1900-luvun jälkipuoliskon äänilevyteollisuuden merkittävimmistä henkilöistä. Ertegün pääsi vuonna 1987 Rock and Roll Hall of Fameen.
RN Giuseppe La Farina
Valmistus
Alus tilattiin Sestri Ponentesta Cantieri navali Oderolta, missä köli laskettiin 29. joulukuuta 1917. Alus laskettiin vesille 12. maaliskuuta 1919 ja liitettiin laivastoon viikkoa myöhemmin 18. maaliskuuta.
Palvelus
Alus luokiteltiin 1. lokakuuta 1929 torpedoveneeksi. Alus upotettiin 4. toukokuuta 1941.
Ahmet Ertegün
Ertegün perusti Atlantic Recordsin yhdessä Herb Abramsonin kanssa vuonna 1947. Ertegünin johdolla yhtiöstä tuli muutamassa vuodessa Yhdysvaltain johtava rhythm and blues -levymerkki, jolle 1950-luvulla levyttivät muun muassa Ruth Brown, Big Joe Turner, Ray Charles, LaVern Baker, The Drifters, The Coasters ja The Clovers.
Ertegün myös tuotti suuren osa Atlanticin julkaisemista levyistä ja sävelsi yhtiön artisteille kappaleita salanimellä "Nugetre". Ertegün jatkoi yhtiön hallituksen puheenjohtajana kuolemaansa asti.
Şəmkirin piirikunta
thumb|250px|Şəmkirin piiri Azerbaidžanin kartalla. Şəmkirin piirikunta on paikallishallintoalue Azerbaidžanissa. Vuonna 1930 perustetun piirin pinta-ala on 1956,7 neliökilometriä. Asukkaita on 192 900 henkeä (vuonna 2010).
Şəmkirin piiri sijaitsee Azerbaidžan länsiosassa Kurajoen laaksossa. Se rajoittuu koillisessa Samuxin, kaakossa Göygölin ja Daşkəsənin, lounaassa Gədəbəyn ja luoteessa Tovuzin piireihin.
Piirin keskus on Şəmkirin kaupunki, josta on 399 kilometriä maan pääkaupunkiin Bakuun. Muita merkittävämpiä paikkakuntia ovat Çinarlın, Dəllərin, Zəyəmin ja Kürin taajamat. Kuntia on yhteensä 57 ja kyliä 59. Kaupunkiväestön osuus on 34,8 % (vuonna 2010).
Seudulla oli aikaisemmin huomattava armenialaisvähemmistö (21,2 % vuonna 1959). Vuoden 1999 väestönlaskennan mukaan asukkaista 98,8 % on azereja ja 0,9 % turkkilaisia.
Nähtävyyksiä ovat muinaiset asuinpaikat, vanhat linnoitukset, moskeijat, sillat ja hautausmaat sekä Şəmkirin vuonna 1909 rakennettu saksalainen kirkko.
Paikallislehtinä ilmestyvät Şəmkir ja Qərb xəbərləri.
Kalle Viljamaa
Kalle Albinus Viljamaa (15. helmikuuta 1885 Tampere – 28. maaliskuuta 1918 Tampere ) oli suomalainen painija, joka edusti Suomea vuoden 1912 Tukholman olympialaisissa. Sisällissodan aikana kuollut Viljamaa oli varsinaiselta ammatiltaan rautatieläinen.
Urheilu-ura
Viljamaa osallistui Tukholman olympialaisten kreikkalais-roomalaisen painin 82,5 kg:n sarjaan, sijoittuen jaetulle viidennelle sijalle toisen suomalaisen Emil Backeniuksen kanssa. Tampereen Pyrintöä edustanut Viljamaa sijoittui SM-kilpailuissa 83 kg:n sarjassa hopealle vuosina 1911, 1914 ja 1916. Hän harrasti myös moukarinheittoa, jossa saavutti SM-pronssia vuonna 1911. Viljamaan ennätys moukarissa oli 35,59 vuodelta 1914. Tampereen Pyrinnön johtokuntaan Viljamaa kuului vuosina 1912–1914.
Kuolema
Kalle Viljamaa kuoli siviiliuhrina maaliskuussa 1918 Tampereen taistelun aikana valkoisten kaupunkiin ampumassa tykistötulituksessa. Hän oli yksi viidestä sisällissodassa kuolleesta olympiaurheilijasta.
Merlin Olsen
pienoiskuva|Merlin Olsen Pieni talo preerialla -sarjan Jonathan Garveyna vuonna 1977.Merlin Jay Olsen (15. syyskuuta 1940 Logan, Utah – 11. maaliskuuta 2010 Duarte, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja, pelipaikaltaan puolustuksen sisempi linjamies. Urheilu-uransa jälkeen hän toimi muun muassa näyttelijänä.
Olsen pelasi Utahin osavaltionyliopiston joukkueessa ennen kuin Los Angeles Rams varasi hänet NFL:ään numerolla kolme vuoden 1962 NFL Draftin ensimmäisellä kierroksella. Hän edusti seuraa koko viisitoistavuotisen ammattilaisuransa, kaudesta 1962, jolloin hänet palkittiin NFL:n vuoden tulokkaana, kauteen 1976. Hän kuului 1960-luvulla lempinimen ”Fearsome Foursome” saaneeseen puolustuslinjaan yhdessä Rosey Grierin, Deacon Jonesin ja Lamar Lundyn kanssa. Olsen pelasi urallaan 208 NFL:n runkosarjaottelua, joissa hänelle kertyi 915 suoritettua taklausta, mikä oli pitkään Ramsin seuraennätys. James Laurinaitis ylitti ennätyksen vuonna 2015. Olsen valittiin neljätoista kertaa, vuosina 1963–1976, NFL:n tähdistöotteluun eli Pro Bowliin. Samaan ovat yltäneet hänen lisäkseen hyökkäyksen linjamies Bruce Matthews, pelinrakentaja Peyton Manning ja sisempi laitahyökkääjä Tony Gonzalez. Hänet valittiin myös NFL:n 1960- ja 1970-lukujen tähdistöjoukkueisiin ja vuonna 1994, liigan täyttäessä 75 vuotta, liigan kaikkien aikojen tähdistöjoukkueeseen. Vuonna 1982, muutama vuosi pelaajauransa päättymisen jälkeen, hänet valittiin Pro Football Hall of Famen jäseneksi.
Pelaajauransa jälkeen Olsen toimi amerikkalaisen jalkapallon kommentaattorina aluksi NBC:llä ja myöhemmin CBS:llä. Hän työskenteli myös näyttelijänä muun muassa televisiosarjassa Pieni talo preerialla (Little House on the Prairie), jossa hän esitti Jonathan Garveyn roolia, ja sarjoissa Father Murphy ja Aaron's Way, joissa hän oli pääroolissa.
Olsen oli naimisissa. Hänellä oli vaimonsa Susanin kanssa kolme lasta, kaksi tytärtä ja poika. Hänellä oli myös useita sisaruksia. Heistä kaksi, Orrin ja Phil, pelasivat niin ikään NFL:ssä.
Olsen kuoli 69-vuotiaana mesotelioomaan maaliskuussa 2010. Tauti diagnosoitiin vuonna 2009.
Enrico De Nicola
Enrico De Nicola (9. marraskuuta 1877 – 1. lokakuuta 1959) oli italialainen poliitikko ja asianajaja. Hänet oli valittu valtionhoitajaksi 28. kesäkuuta 1946, ja kun Italian perustuslaki astui voimaan 1. tammikuuta 1948, hänestä tuli suoraan lain nojalla ensimmäinen Italian tasavallan presidentti. Hänen presidenttikautensa oli lyhyt ja päättyi 12. toukokuuta 1948, kun ensimmäinen parlamentin valitsema presidentti, Luigi Einaudi, astui virkaansa. De Nicola edusti Italian liberaalista puoluetta, ja hän toimi presidenttikautensa jälkeen elinikäisenä senaattorina sekä lyhyen ajan myös senaatin puhemiehenä vuosina 1951–1952.
Mike Keenan
Ura
Pelaajaurallaan Keenan pelasi yliopistoliigassa St. Lawrencen yliopistossa (1969–72), Toronton yliopistossa (1972–73), ammattilaisena Roanoke Valley Rebelsissä (1973–74) ja amatöörinä Whitby Warriorsissa (1974–77).
Keenan aloitti valmentajanuransa vuonna 1979 juniorisarja OHL:n Peterborough Petesissä, joka eteni hänen valmennuksessaan aina Memorial Cupin loppuotteluihin saakka keväällä 1980. Peterboroughista hän siirtyi ammattilaisjoukkueen valmentajaksi AHL:n Rochester Americansiin. Rochesterissa Keenan valmensi kolme kautta, joista viimeisellä joukkue voitti liigan mestaruuden, Calder Cupin (1983). Kaudeksi 1983–84 hän siirtyi Toronton yliopiston jääkiekkojoukkueen valmentajaksi ja johdatti joukkueen mestaruuteen. Kahden peräkkäisen mestaruuden jälkeen hänet palkattiin seuraavaksi kaudeksi Philadelphia Flyersin päävalmentajaksi NHL:ään. Heti ensimmäisellä kaudella Keenan johdatti joukkueensa Stanley Cupin finaaliin, jossa kuitenkin Edmonton Oilers oli voittaja. Kauden päätteeksi hänet palkittiin Jack Adams Awardilla, joka annetaan vuoden valmentajalle. Uudestaan Philadelphia eteni Stanley Cupin finaaliin keväällä 1987, mutta Edmonton voitti finaalisarjan jälleen. Keenan toimi Philadelphian valmentajana vuosina 1984–88.
Keenan siirtyi Chicago Blackhawksin valmentajaksi kesällä 1988. Hän oli joukkueen johdossa yhteensä neljä kautta, joista viimeisellä (1991–92), joukkue eteni Stanley Cupin finaaliin, mutta hävisi mestaruuden Pittsburgh Penguinsille. Kaudella 1992–93 Keenan ei valmentanut missään, mutta seuraavaksi kaudeksi hänet palkattiin New York Rangersin valmentajaksi. Kauden päätteeksi Rangers voitti Stanley Cupin.
Keenan siirtyi kaudeksi 1994–95 St. Louis Bluesin päävalmentajaksi. Hän valmensi joukkueessa kolme vuotta, mutta ilman mainittavaa menestystä. Viimeisellä kaudella hänet erotettiin kesken kauden. Seuraavaksi hän sai töitä, kun Vancouver Canucks erotti Tom Renneyn ja palkkasi Keenanin päävalmentajaksi kesken kauden 1997–98. Hänet erotettiin tehtävästä kuitenkin kesken seuraavan kauden. Boston Bruins palkkasi Keenanin syksyllä 2000, kun he tarvitsivat uuden päävalmentajan erotetun Pat Burnsin tilalle. Tehtävä kesti kuitenkin vain kevääseen 2001 asti.
Keenan siirtyi Florida Panthersin päävalmentajaksi joulukuussa 2001. Hän valmensi joukkueessa marraskuuhun 2003, jolloin hänet erotettiin. Florida palkkasi Keenanin joukkueen manageriksi 26. toukokuuta 2004. Hän erosi tehtävästä syyskuussa 2006. Calgary Flames palkkasi Keenanin seuran päävalmentajaksi 14. kesäkuuta 2007. Calgaryssa Keenan valmensi kaksi kautta ja joukkue ylsi molemmilla kausilla pudotuspeleihin.
Keenan oli sivussa jääkiekkotoiminnasta neljä kautta kunnes aloitti KHL-joukkue Metallurg Magnitogorskin päävalmentajana kauden 2013–2014 alusta. Kausi huipentui tiukkaan finaalisarjaan, jonka Magnitogorsk voitti seitsemännessä ottelussa. Näin Keenanista tuli ensimmäinen valmentaja joka on voittanut sekä KHL:n että NHL:n mestaruudet.
Lokakuussa 2022 Keenan nimitettiin Italian jääkiekkomaajoukkueen päävalmentajaksi. Pestin päätavoitteena on luotsata joukkue menestykseen vuoden 2026 talviolympialaisissa.
Keenanin valmentama joukkue on voittanut kuudesti NHL:n runkosarjan. Lisäksi hän oli vuosien 1987 ja 1991 Kanada Cupeissa Kanadan maajoukkueen valmentaja. Kanada voitti turnauksen kummallakin kerralla. Keenan on toiminut Kanadan maajoukkueen valmentajana myös vuoden 1993 maailmanmestaruuskilpailuissa ja vuoden 1980 nuorten maailmanmestaruuskilpailuissa.
Muuta
Keenanilla on vaimo Nola ja kolme lasta.
Viherrusokas
Viherrusokas (Entoloma incanum) on kupera kellanruskea rusokaslaji. Lakissa on joskus vihertävää sävyä. Sienen jalka on kellanvihreä ja kosketuspaikoista sinertyvä. Heltat ovat aluksi vaaleat ja punertuvat sienen vanhetessa. Rusokas ei ole ruokasieni. Se kasvaa kedoilla, tienvarsilla ja lehtimetsien aukeilla harvinaisena.
Onasandros
Onasandros tai Onosandros (ensimmäinen vuosisata) oli antiikin kreikkalainen platonilainen filosofi.
Onasandros kirjoitti sittemmin kadonneen kommentaarin Platonin Valtioon. Häneltä on säilynyt teos Strategikos (”Kenraali”), joka on lyhyt mutta kokonaisvaltainen teos kenraalin tehtävistä. Teos on omistettu Quintus Veranius Nepokselle, joka toimi konsulina vuonna 49 sekä Britannian legaattina.
Strategikos käsittelee niitä moraalisia, sosiaalisia ja sotilaallisia ominaisuuksia, joita menestyksekkäältä sotapäälliköltä vaaditaan. Lisäksi se käsittelee muun muassa henkilöstön valintaa, asennetta sotaa kohtaan, sotilaallisia muodostelmia, manöövereitä ja erilaisia maastoja, sekä kertoo, miten voiton jälkeen on toimittava.
Lubartów
Lubartów on kaupunki Lublinin voivodikunnassa Itä-Puolassa. Vuoden 2019 arvion mukaan siellä asui 21 828 asukasta. Lubartów perustettiin vuonna 1543 Piotr Firlejin johdosta. Perustamisestaan toiseen maailmansotaan asti Lubartów oli tunnettu suuresta juutalaisyhteisöstään - tuohon aikaan asukkaista yli puolet oli juutalaisia.
Juri Zaharevitš
Juri Ivanovitš Zaharevitš (8. tammikuuta 1963 Tverin alue, Venäjän SFNT) on urheilu-urallaan Neuvostoliittoa edustanut entinen painonnostaja, olympiavoittaja, maailman- ja euroopanmestari. Zaharevitš voitti urallaan olympiakultaa, kolme maailmanmestaruutta sekä neljä euroopanmestaruutta. Lisäksi hän teki urallaan 35 eri maailmanennätystä.
Uran alku
Zaharevitš aloitti painonnoston harjoittelun 10-vuotiaana, Viktor Naumenkovin valmennuksessa. Hän sijoittui toiseksi vuoden 1981 Neuvostoliitonmestaruuskilpailuissa, lisäksi hän voitti hopeaa sekä euroopan-että maailmanmestaruuskilpailuissa. Hän kilpaili painoluokassa alle 90 kiloa.
Loukkaantuminen
Vuonna 1983 Zaharevitš loukkasi vasemman kätensä Unkarissa käydyssä kilpailussa, yrittäessään tempaista 197.5kg. Lääkärit onnistuivat korjaamaan kyynärpään ja Zaharevitš palasi kilpailemaan seuraavana vuonna voittaen euroopanmestaruuden, samalla Zaharevitš siirtyi kilpailemaan painoluokkaan alle 110 kg. Zaharevitš ei kilpaillut Los Angelesin olympialaisissa Neuvostoliiton boikotin vuoksi. Euroopan-Mestaruuskilpailussa Zaharevitš kuitenkin voitti Los Angelesin raskaansarjan kultamitalisti Norberto Oberburgerin 15 kg erolla.
Soulin Olympialaiset
Zaharevitš kilpaili ensimmäistä kertaa olympialaisissa Soulissa vuonna 1988, voittaen kultamitalin. Hän teki lisäksi ensimmäisellä nostollaan uuden olympiaennätyksen tempauksessa nostettuaan 195 kg, seuraavalla nostollaan hän teki uuden maailmanennätyksen tempaistuaan 205 kg ja viimeisellä nostollaan hän korotti vielä ennätyksen lukemiin 210 kg. Zaharevitš kilpaili raskaassa sarjassa eli alle 110 kg. Painoluokkien muutoksien jälkeen maailmanennätys ei ole enää virallinen, mutta on olemassaan niin sanottuna historiallisena ennätyksenä. Lisäksi Zaharevitš teki yhteistuloksen maailmanennätyksen tuloksellaan 455 kg.
Into the Valley of the Moonking
Into the Valley of the Moonking on hard rock -yhtye Magnumin studioalbumi. Se julkaistiin Saksassa 12. kesäkuuta 2009, muualla Euroopassa 15. kesäkuuta 2009 ja Yhdysvalloissa päivää myöhemmin. Albumista julkaistaan kolme eri versiota: tavallinen CD, rajoitettu DVD-levyn sisältävä painos ja tuplavinyyli.
Kappaleet
Kaikki kappaleet on säveltänyt ja sanoittanut Tony Clarkin.
RN Giuseppe La Masa
RN Giuseppe La Masa oli Italian kuninkaallisen laivaston La Masa -luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.
Valmistus
Alus tilattiin Sestri Ponentesta Cantieri navali Oderolta, missä köli laskettiin 1. syyskuuta 1916. Alus laskettiin vesille 6. syyskuuta 1917 ja liitettiin laivastoon kolme viikkoa myöhemmin 28. syyskuuta.
Palvelus
Alus luokiteltiin 1. lokakuuta 1929 torpedoveneeksi. Aluksen miehistö upotti aluksensa 11. syyskuuta 1943.
Paluumatkaefekti
Paluumatkaefekti on monien ihmisten havaitsema ilmiö, jossa jostain paikasta palaaminen tuntuu ajallisesti nopeammalta kuin menomatka. Hollantilaisessa tutkimuksessa todettiin, että ilmiö on olemassa ja että paluumatkan arvioitiin vieneen keskimäärin jopa 22 prosenttia vähemmän aikaa kuin menomatkan arvioitiin vieneen.
Tutkimus
thumb|250px|Universiteit van Tilburg Tilburgissa Alankomaissa olevassa Universiteit van Tilburg -yliopistossa tehty tutkimus käsitti kolme erillistä tutkimusta. Tuloksena oli, että paluumatkaefekti on olemassa riippumatta siitä, kuljettiinko todellisuudessa yhtä pitkät ja yhtä pitkän ajan vieneet meno- ja paluumatka samaa tai eri reittiä. Ilmiölle oli aikaisemmin tarjottu selitykseksi sitä, että paluumatkan tuttuus ja ennustettavuus olisi ollut ilmiön syynä. Perusteluna olivat aikaisemmat tutkimukset, joiden perusteella ihmiset arvioivat heille ennestään tuntemattomien tehtävien vievän todellista enemmän aikaa ja tuttujen tehtävien tulevan suoritetuksi todellisuutta lyhyemmäksi arvioidussa ajassa.
Kolme koetta
Toinen tutkimus tehtiin uusille opiskelijoille järjestetyn tutustumistapahtuman yhteydessä. Opiskelijat viettivät ensin yhden yön leirillä ja lähtivät sieltä polkupyörällä kahta yhtä pitkää reittiä pitkin läheiseen metsään. Siellä ohjelmassa oli parin tunnin ajan erilaisia leikkejä. Paluumatka pyöräillen takaisin leiriin tapahtui joko samaa tai eri reittiä kuin menomatka. Tähän tutkimukseen osallistuneita opiskelijoita oli kaikkiaan 93, heidän keskimääräinen ikänsä oli 19 vuotta ja 67 heistä oli naisia. Opiskelijat pyöräilivät 5–10 hengen ryhmissä ja heillä oli edellä ajavana oppaana henkilö, joka tunsi pyöräiltävän reitin muttei osallistunut kyselyihin. Lisäksi oli yhteensä 18 osallistujan vertailuryhmät, jotka pyöräilivät metsään joko reittiä 1 tai 2 pitkin ja joilta kysyttiin heti menomatkan jälkeen arviota matkan kestosta minuutteina. Kysely osoitti, että molemmat reitit tuntuivat yhtä pitkiltä (41,5 minuuttia ja 42,5 minuuttia). Reittien mitatut pituudet olivat vastaavasti 9,23 ja 9,19 kilometriä, tutkimuksen valmisteluvaiheessa molempien reittien ajoajaksi tuli 35 minuuttia. Pääosalle opiskelijoista tehtiin kysely vasta paluumatkan jälkeen. 32 opiskelijaa palasi samaa reittiä kuin oli mennytkin ja 50 palasi eri reittiä. Kyselyssä pyydettiin arvioita siitä, kauanko meno- ja paluumatka kestivät minuutteina. Osallistujille ei oltu kerrottu aika-arvion tekemisestä, koska tietoisuus siitä olisi saattanut muuttaa kuluneen ajan hahmotusta. Kyselyjen tuloksena selvisi, että sekä pääryhmä että kontrolliryhmä arvioivat menomatkan keston yhteneväisesti, vaikka pääryhmän arviota kysyttiin vasta usean tunnin jälkeen. Pääryhmän arvio menomatkan kestosta oli keskimäärin 41,9 minuuttia ja paluumatkan kestosta 36,9 minuuttia. Havaittiin myös, että eri paluureittiä ajaneet arvioivat molemmat matkat pidemmiksi kuin he, jotka palasivat samaa reittiä kuin olivat menneetkin. Tuttu reitti saattoi vaikuttaa samaa reittiä molemmilla matkoilla käyttäneiden arvioihin, mutta se ei riittänyt paluumatkaefektin selitykseksi. Osallistujilta kysyttiin kuten 1-tutkimuksessakin, kestikö menomatka kauemmin kuin he olivat olettaneet. Tuloksena oli, että mitä pitemmältä menomatka tuntui oletukseen nähden, sitä lyhyemmältä paluumatka vaikutti menomatkaan nähden. Odotusten ja todellisuuden välisen ristiriidan pääteltiin täten vaikuttaneen paluumatkaefektin syntyyn. Kyselyvastausten analyysiin otettiin 82 opiskelijan vastaukset: matkaan lähteneistä kahdeksan eksyi paluumatkalla ja kolmen opiskelijan kohdalla katsottiin, että heidän antamansa arviot perustuivat liikaa muiden osallistujien arvioihin.
Kolmas osatutkimus tehtiin laboratoriossa, jossa tehtiin samassa yhteydessä muitakin tutkimuksia. Osallistujat katsoivat tietokoneelta videon, jonka kerrottiin kuvaavan kotoaan ystävänsä luo pyöräilevän naisen silmin nähtyä matkaa. Toinen video kuvasi paluumatkan, video oli tehty niin, että kuljettu matka ja kulunut aika olivat molemmissa täsmälleen samat. Pyöräilijää ei näkynyt videolla. Pyöräiltävän matkan pituus oli 2,25 kilometriä ja siihen kului aikaa 7 minuuttia. Paluumatkavideo tehtiin myös eri reitille, kuitenkin saman pituiselle ja kestoiselle matkalle kuin muut videot. Menomatkan video katsottiin ensin, jonka jälkeen osallistujat tekivät muiden tutkimusten tehtäviä noin 10 minuutin ajan. Sen jälkeen osallistujille näytettiin video, jonka kerrottiin kuvaavan naisen paluumatkaa takaisin kotiinsa. Kuten aikaisemmissakin tutkimuksissa, osallistujilta kysyttiin ensin kuinka kauan paluumatka kesti. Kun kysymykseen oli vastattu, kysyttiin menomatkan kestoa. Kysymysten esittämisjärjestys myös vaihdettiin, kesto pyydettiin ensin menomatkasta ja kun siihen oli vastattu, paluumatkasta. Yksi kysymysvariaatio oli, että menomatkan kesto kysyttiin heti videon näkemisen jälkeen ja paluumatkan kesto sen videon katsomisen jälkeen. Vastauksissa todettiin selvä paluumatkaefekti, joka tosin ilmeni lievempänä silloin, kun meno matkan kestoa arvioitiin heti kyseisen videon näkemisen jälkeen eikä vasta kun molemmat videot oli katsottu. Kysymysten esittämisjärjestyksellä ei ollut juurikaan vaikutusta vastauksiin. Myös eri paluumatkavideon nähneillä esiintyi paluumatkaefekti siten, että menomatka arvioitiin lyhyemmäksi ja paluumatka pidemmäksi kuin tiedusteltaessa matkojen pituutta molempien samaa matkaa kuvaavien videoiden katsomisen jälkeen. Kolmannessa tutkimuksessa osallistujia myös manipuloitiin ilmaisemalla tietokoneella näytetyllä tekstillä ennen menomatkavideon katsomista, että aikaisempi koehenkilö oli tiedusteltaessa kertonut menomatkavideon kestäneen paljon kauemmin kuin hän oli olettanut. Näiden osallistujien kohdalla paluumatkaefektiä ei esiintynyt, he arvioivat menomatkan selvästi lyhyemmäksi kuin muut tutkimukseen osallistujat. Tulos tukee käsitystä, että ihmiset ovat yleisesti ottaen pettyneitä menomatkaan ja sen jälkeen paluumatka tuntuu suhteellisen lyhyeltä.
Loppupäätelmät
Kolmen tapauksen yhteinen päätelmänä oli, että paluumatkaefektin eräänä syynä on ihmisten taipumus arvioida menomatkan vievän vähemmän aikaa kuin se todellisuudessa vei. Epämiellyttävästä menomatkan kestokokemuksesta johtuen paluumatkan kestoarvio perustuu pettymykseen menomatkan viemästä odotuksia pitemmästä ajasta. Koska paluumatkan kesto onkin arvioitua lyhyempi, paluumatka tuntuu lyhyemmältä kuin menomatka. Paluumatkaefektissä on kyse ihmisten odotusten ja todellisuuden välisestä ristiriidasta, joka menomatkalla vaikuttaa oletuksiin negatiivisesti ja paluumatkalla positiivisesti. Kokeessa kaksi paluumatka tuntui 17 prosenttia lyhyemmältä kuin menomatka ja 3-kokeessa ero oli 22 prosenttia.
Silvio Orlando
thumb|250px|Silvio Orlando vuonna 2009
Orlando on lukuisten italialaisten elokuvaohjaajien luottonäyttelijä, kuten Nanni Morettin, Daniele Luchettin, Carlo Mazzacuratin sekä Gabriele Salvatores'n. Hän on näytellyt myös useissa televisiosarjoissa, kuten The Young Pope – piru vai pyhimys (2016).
Nokirusokas
Nokirusokas (Entoloma chalybeum) on kupera, mustalakkinen rusokaslaji. Se ei ole ruokasieni. Heltat ovat vaaleat ja muuttuvat vanhemmilla sienillä punaisiksi. Jalka on väriltään sinimusta. Sieni kasvaa metsäteiden varsilla, kedoilla ja metsänreunoissa harvinaisena.
Lynx Edicions
Lynx Edicions on espanjalainen lintutieteelliseen kirjallisuuteen erikoistunut kustantamo.
Lynx Edicions nousi kustantamona maailman maineeseen 16-osaisella teossarjalla Handbook of the Birds of the World (HBW), jonka ensimmäinen osa ilmestyi vuonna 1992. Toistaiseksi on ilmestynyt 15 osaa, ja 16. osan jälkeen teossarjassa on esitelty kaikki maailman lintulajit alalajeineen, ensimmäistä kertaa lintutieteen historiassa. HBW lienee nykyisin eniten siteerattu lintutieteellinen teos maailmalla. Viidentoista osan hinta on noin 2 500 euroa.
Vuonna 2005 Lynx Edicions julkaisi Pamela C. Rasmussenin ja John C. Andertonin teoksen ''Birds of South Asia. The Ripley Guide''. Vuonna 2009 aloitettu Mammals of the World on kahdeksanosaiseksi suunniteltu teossarja kaikista maailman nisäkkäistä.
Yhtiön perustajia olivat Josep del Hoyo, Jordi Sargatal ja Ramón Mascort vuonna 1988. Yhtiö toimii Barcelonassa.