cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Mika Aaltola
Koulutus ja ura
Aaltola on kommentoinut ulko- ja turvallisuuspolitiikkaa etenkin Venäjän Ukrainan-hyökkäyksen 2022 aikana.
Ehdokkuus presidentiksi 2024
Aaltola ilmoitti 3. elokuuta 2023 tavoittelevansa presidenttiehdokkuutta vuoden 2024 vaaleissa. Aaltolan valitsijayhdistys on nimeltään Suomen turvattu tulevaisuus. Kampanjalle on julkaistu verkkosivut.
Yksityiselämä
Aaltola varttui Petäjäveden Kintauden kylässä, jossa hänen äitinsä Sinikka Aaltola toimi peruskoulunopettajana. Isä Juhani Aaltola oli kasvatustieteen professorina Jyväskylän yliopistossa. Eläinfilosofi Elisa Aaltola on Mika Aaltolan sisko.
Aaltola on naimisissa Kirsi Aaltolan kanssa, ja heille syntyi huhtikuussa 2022 esikoislapsi.
Aaltolalta leikattiin hyvälaatuinen aivokasvain otsaontelosta 37-vuotiaana Yhdysvalloissa. Aaltolan kertoman mukaan todennäköisyys kuolla leikkaukseen olisi ollut peräti 80 prosenttia. Aaltola jäi henkiin, mutta hänen oikea silmänsä vaurioitui, minkä seurauksena silmän näöstä puuttuu 30 prosenttia.
Aaltola on uskonnoltaan kristitty. Hän on puhunut syntiinlankeemuksen sanomasta.
Yrjö Blomstedt (historioitsija)
thumb|Yrjö Blomstedt [[Suomen kuvalehti|Suomen kuvalehdessä vuonna 1965.]] Yrjö Reinhold Emanuel Blomstedt (25. maaliskuuta 1926 Helsinki – 13. huhtikuuta 1994 Helsinki) oli suomalainen historioitsija, koulutukseltaan filosofian tohtori 1958. Hän osallistui ylioppilaspolitiikkaan. Hän oli 1960–1964 Suomen historian dosentti Helsingin yliopistossa ja hoiti 1964–1974 oikeushistorian ja roomalaisen oikeuden professuuria. Myöhemmin hänet nimitettiin Suomen ja Skandinavian historian professoriksi, ja hän toimi virassa 1974–1990. Hän toimi sekä historian laitoksen esimiehenä että Historiallis-kielitieteellisen osaston dekaanina 1979–1984.
Elämä
Blomstedt toimitti monia kulttuuriaikakauskirjoja. Hän oli Genoksen päätoimittaja 1951–1952, 1956–1957, 1961–1970, Valvojan 1965–1968, Suomalainen Suomi-Valvojan 1969 ja Ajan 1970–1972. Blomstedt oli kiinnostunut sukututkimuksesta. Hän oli useasti Genealogiska Samfundetin puheenjohtaja. Hän julkaisi henkilöhistoriallisia teoksia, kuten elämäkerrat J. A. Ehrenströmistä ja K. J. Ståhlbergista, sekä oikeushistoriallisia tutkimuksia. Hän laati myös Kansallis-Osake-Pankin historian ensimmäisen osan.
Blomstedt toimi pitkään Suomen Kulttuurirahaston kannatusyhdistyksen ja säätiön hallintoelimissä. Hän kuului myös Huhtamäki-yhtymän, Kajaani Oy:n, Oy Mainos-TV-Reklam Ab:n (MTV) sekä WSOY:n hallintoneuvostoihin, toimi 1980-luvulla Pankkiiriliike Keitele & Tommila Oy:n hallintoneuvoston puheenjohtajana.
Blomstedtin vanhemmat olivat arkkitehdit Pauli E. Blomstedt ja Märtha Blomstedt o.s. von Willebrandt. Kaksi hänen setäänsä, Aulis Blomstedt ja Jussi Jalas, olivat Jean Sibeliuksen vävyjä.
Teoksia
upright|thumb|right|Juhlakirja Laki, suku ja yksilö julkaistiin 1986.
Kirjokerttu
Kirjokerttu (Curruca nisoria) on suurin Suomessa tavattavista kertuista. Se elää usein yhteiseloa pikkulepinkäisen kanssa.
Koko ja ulkonäkö
Pituus 16–18 cm, paino 30 g. Vanha kirjokerttu on päältä tummanharmaa ja alapuolelta vaalea tihein tummin poikkiraidoin. Silmä on keltainen. Pyrstösulissa on valkoiset kärjet. Nuori lintu muistuttaa lehtokerttua mutta on suurempi, sillä on siivillä vaaleat juovat ja mahan takaosassa on tummia raitoja. Vanhojen lintujen sukupuolenmääritys on ongelmallista, sillä höyhenpuvun väritys vaihtelee paljon. Pesimäaikana luotettava keino on hautomalaikku, jollainen on vain naaraalla (koiraskin hautoo mutta sille ei kehity varsinaista hautomalaikkua).
Ääni on tyypillinen, voimakas rätinä. Varoitusääni on käheä maiskaus. Laulu muistuttaa kovasti lehtokertun laulua, ollen hieman karheampaa ja korkeampaa. Usein liittää rätisevän äänensä laulun lomaan.
Sulkasato on monimutkainen. Vanha lintu sulkii osittain heinä–elokuussa siten, että vaihtaa käsisulat ja osan kyynär- ja pyrstösulista. Sulkii osan kyynär- ja pyrstösulista talvehtimisalueella ja osan vasta seuraavana kesänä. Puvussa on siis monenikäisiä sulkia. Nuori lintu voi sulkia osan kyynär- ja pyrstösulista sekä joskus jonkun käsisulan 1. talvena.
Vanhin suomalainen rengastettu kirjokerttu on ollut 9 vuotta 11 kuukautta 28 päivää vanha. Euroopan vanhin on ollut ruotsalainen, vähintään 11 vuotta 11 kuukautta vanha yksilö.
Levinneisyys
Keski-Aasiasta Eurooppaan, puuttuu Länsi-Euroopasta. Euroopan populaation koko on 910 000 – 2,1 miljoonaa yksilöä. Suomessa pesii vain etelärannikolla, Ahvenanmaalla ja Saaristomerellä sekä Selkämerellä. Pesimäkantamme suuruus on noin 1 200 paria, viime aikoina vähentynyt voimakkaasti etelärannikolla ja hävinnyt monin paikoin kokonaan vanhoilta paikoilta. Muuttolintu, joka talvehtii Itä-Afrikassa. Saapuu toukokuun lopulla ja on myöhäisimpiä muuttolintujamme. Lähtee syysmuutolle elo–syyskuussa.
Elinympäristö
Pensoittuneet pellot ja metsänreunat, katajikkoiset saaret ja laidunmaat. Muuttoaikoina voidaan tavata monenlaisissa pusikoissa ja ruoikoissa. Tavallisesti kirjokertun reviirillä asuu myös pikkulepinkäinen. Johtuuko samanlaisista reviirivaatimuksista vai onko niillä jokin muu yhteinen ominaisuus.
Ravinto
Hyönteissyöjä, joka syö myös marjoja ja hedelmiä.
Georges Guynemer
thumb|Georges Guynemer Georges Guynemer (24. joulukuuta 1894 – 11. syyskuuta 1917) oli ranskalainen sotilaslentäjä ja ensimmäisen maailmansodan johtavia hävittäjä-ässiä.
Tausta
Georges Marie Ludovic Jules Guynemer syntyi Pariisissa 24. joulukuuta 1894. Hänen isänsä oli eläkkeellä oleva armeijan upseeri Paul Guynemer. Suku oli sotilassuku.
George kävi koulunsa kotona kunnes joutui Lycee d' Compiegneen, jossa ei pärjännyt. Hänet siirrettiin Stanislasin lukioon. Hän ei panostanut koulunkäyntiin, oli häirikkö ja tappelija. Teini-ikäisenä hän harrasti rullaluistelua, miekkailua ja kivääriammuntaa. Näillä on voinut olla hävittäjälentäjän taitoja kehittävää vaikutusta.
Hän tutustui tuolloin Jean Krebsiin, joka oli Panhard Motor Companyn johtajan poika, ja yhdessä he alkoivat rakennella mm. polttomoottoria. Kiinnostus lentämiseen alkoi tästä. I maailmansodassa Krebs kuoli maahansyöksyssä.
17-vuotiaana vuonna 1911 Guynemer näki osan Circuit of Europe Air Race -lentokilvasta. Samana vuonna hän lensi Farman-koneen kyydissä. Päästyään koulusta vuonna 1912 hän pyrki l’Ecole Polytechniqueen. Huonon terveyden takia hän lopetti opiskelun kesällä 1914. Hän vetäytyi perheen huvilalle Biarritziin.
Lentojoukkouran alku
Sodan sytyttyä Guynemer pyrki lentäjäksi viisi kertaa muttei tullut valituksi. Hän matkasi Pau’hun, jossa sai suhteilla pääsyn kapteeni Bernard-Thierryn haastatteluun. Täten hän pääsi mekaanikkokoulutukseen. Tätä seurasi menestyksellinen pyrkiminen lentäjäksi, jossa isän kirjeet päättäjille olivat avainasemassa.
8. kesäkuuta 1915 hänet siirrettiin Escadrille MS3 -rintamayksikköön, joka oli tuolloin Vauciennesissa. Yksikkö lensi yksitasoisilla Morane type L -koneilla. Guynemerin nimikkokone periytyi Charles Bonnardilta, joka oli nimennyt sen  "Vieux Charles". Guynemer säilytti ”Vanha Jaakko” -nimen tällä ja useimmilla muilla koneillaan.
Menestys
Ensimmäinen ilmavoitto tuli 19. heinäkuuta 1915 5 km Soissonsin yläpuolella. Ilmataistelu kesti 10 minuuttia. Koneen ampui alas konekivääriampuja Mecanician Gueder. Alasammuttu kone oli Aviatik, josta Guynemer haki palan muistoksi. Kaksi päivää myöhemmin hänet ylennettiin kersantiksi ja hän sai kunniamaininnan (Palme). 4. elokuuta hän ja Gueder saivat Medaille Militairen.
Syyskuussa lentoura oli loppua – hän teki pakkolaskun ei-kenenkään-maalle. 29. syyskuuta ja 10. lokakuuta 1915 hän osallistui eritystehtäviin vieden Ranskan agentteja Saksan rintaman taakse.
Joulukuussa 1915 Escadrille MS3 sai uuden nimen N3. Hän sai yksipaikkaisen Nieuport 10-koneen. 14. joulukuuta hänen koneensa vaurioitui pahasti ilmataistelussa. Jouluna hän sai Legion d’Honneurin. Hänestä oli tullut kersantti ja yksi Ranskan palkituimmista lentäjistä.
Hän pääsi sous-lieutenant’iksi 4. maaliskuuta 1916. Tällöin hänellä oli kahdeksan ilmavoittoa. Verdunin yläpuolella hän haavoittui. Palatessaan puolikuntoisena rintamalle hän kärsi myös hermostollisista vaivoista. Hänet pakotettiin lomalle. Palatessaan hän sai Nieuport 17-koneen. Yksikkö, jota käytettiin kuten ilma-asetta yleensä I maailmansodassa propagandassa, oli saanut komeamman nimen: Eskadrille N3 oli eliittiyksikön, Groupe de Combat 12, osa (lesCigognes – haikarat). Capitaine Brocard, Esc N3:n komentaja, kuvasi Guynemeriä "..loistavimmaksia haikarakseni". 23. syyskuuta 1916 Guynemer ampui kolme konetta alas yhdessä päivässä. Hän lensi tässä vaiheessa SPAD 7-hävittäjällä.
Hän sai 30. ilmavoittonsa tammikuun 1917 loppuun mennessä. Hän lensi parhaiten yksittäishyökkääjänä ilman siipimiehen tukea. SPADilla hän lensi parimuodostelmassa ja ammuntaa nopeassa syöksyssä, joka oli pikemminkin toisen maailmansodan taktiikkaa. 6. kesäkuuta 1917 Guynemer taisteli Ernst Udetia vastaan. Hän jätti Udetin ampumatta, koska Udetin koneen konekiväärit eivät toimineet.
Hänet ylennettiin Capitaine’ksi 18. helmikuuta 1917 ja hänen vilkkain toimintansa alkoi. Hän sai kolme ilmavoittoa 16. maaliskuuta ja 25. toukokuuta. Hän ampui kaksi konetta alas 5. kesäkuuta ja sai viikkoa myöhemmin Officier de la Legion d'Honneur –mitalin. Georges Guynemer lensi yli 600 sotalentoa. Hänet ammuttiin alas seitsemän kertaa. Hän haavoittui kahdesti ja sai 26 kunniamainintaa. Hän saavutti 53 vahvistettua ilmavoittoa, mutta todennäköisesti ilmavoittoja oli noin 100. Täten hän oli kenties I maailmansodan paras hävittäjälentäjä. Hänellä oli hermojen kanssa vaikeuksia pitkin sotaa. Hän kaatui sodan lopussa Jasta 3:n luutnantti Kurt Wissemanin ampumana.
Muistomerkki Pariisissa
Guynemerin muistomerkki on Pariisissa (26 Boulevard Victor HQ Armee de l'Air) ja Pantheonin kryptassa on marmoritaulu, jossa on Georges Guynemerin nimi ja Legion d'Honneur teksti.
Kausaali
Kausaali-finaali on unkarin kielessä käytettävä sijamuoto, joka ilmaisee syytä tai päämäärää. Kausaali-finaalin pääte on -ért. Suomessa sitä vastaa yleensä elatiivi tai tapaa ilmaiseva postpositio (takia, tähden, vuoksi).
Kuvailutulkkaus
Kuvailutulkkaus on jonkin tapahtuman tai asian visuaalisen puolen kuvailua näkövammaiselle. Se voi olla esimerkiksi teatterissa tai televisiossa näyttelijän ilmeiden ja eleiden kuvailua.
Tulkkaus-sana on tässä yhteydessä hieman harhaanjohtava, sillä kuvailijan on kyettävä kertomaan tapahtumasta mahdollisimman objektiivisesti. Asiantunteva kuvailija tietää myös, milloin olla hiljaa, jotta itse teatteriesityksen tai elokuvan seuraaminen ei häiriintyisi.
Suomessa kuvailutulkkausta on ollut 1980-luvulta. Toiminta on kuitenkin ollut hyvin satunnaista ja järjestäytymätöntä aina syksyyn 2005 asti, jolloin Näkövammaisten Kulttuuripalvelu ry aloitti ensimmäisten kuvailijoiden kouluttamisen näkövammaisten palvelu– ja toimintakeskus Iiriksessä Helsingin Itäkeskuksessa.
Myös näkevät hyötyvät kuvailutulkkauksesta. Muualla maailmassa esimerkiksi autoilijat suosivat kuvailtuja tv-ohjelmia ja elokuvia. Selkokieliset tulkkaukset puolestaan auttavat kehitysvammaisia.
Waitoreke
Waitoreke tai kaurehe on uusiseelantilaisissa tarinoissa maan Eteläsaarella tavattava saukkoa tai majavaa muistuttava nisäkäs. Uudessa-Seelannissa ei lepakkojen ohella tiettävästi kuitenkaan ole kotoperäisiä nisäkäslajeja.
Piirteet
Lepakkolajit lyhythäntälepakko ja uudenseelanninperhoslepakko ovat nykyisin ainoita kotoperäisiä Uuden-Seelannin maanisäkkäitä. Esihistoriallisista maanisäkkäistä tunnetaan yksi erikseen nimeämätön sukupuuttoon kuollut laji, mutta esihistorialliset lajit katosivat ilmeisesti jo mioseenikaudella.
Waitoreke on tarinoissa ja joidenkin silminnäkijöiden kertomuksissa esiintyvä usein majavan tai saukon kaltaiseksi lajiksi kuvailtu ja niiden tapaan joskus vedessä liikkuva maanisäkäs. Sen sanottiin erityisesti elävän Uuden-Seelannin Eteläsaaren Fiordlandin ja Southern Lakesin alueella.
Tarinoissa
thumb|[[Julius von Haastin käsiinsä saama turkis on saattanut olla peräisin luontoon päästetystä pussikissasta. Kuvassa tiikeripussikissa.]] Yksi tarina waitorekesta tunnetaan jo varhaisimpien eurooppalaisten tutkimusmatkailijoiden kaudelta. James Cookin HMS Resolution-aluksen kaksi miehistön jäsentä ilmoittivat toukokuussa 1773 nähneensä Dusky Soundn alueella harmaan kissamaisen eläimen, jolla oli tuuhea häntä. Laivalla olleet kaksi luonnontieteilijää J.R Forster ja Georg Forster eivät kuitenkaan suhtautuneet sen olemassaoloon vakavasti.
1800-luvun puolella tarinoita samankaltaisesta eläimestä koottiin maoreilta. J. W. Barnicoat ja D. Monro sanoivat kuulleensa tarinan majavan kaltaisesta eläimestä Cluthajoen suiulla vuonna 1844 ja B. D. Mantell sanoi myös kuulleensa vastaavasta eläimestä joitakin vuosia myöhemmin. Julius von Haast löysi jotakin jetin kaltaista eläintä etsiessään Ashburtonista saukon jälkiä muistuttavia merkkejä vuonna 1861. Jäljet on kuitenkin myös saattanut tehdä kurī, eli maorien koirarotu. Joitakin vuosia myöhemmin von Haas hankki turkiksen Selwynistä. Turkkia väitettiin waitoreken turkiksi. Tässäkin tapauksessa pidettiin kuitenkin todennäköisempänä, että turkis oli sen kuvausten perusteella lähtöisin pussikissoista, joita oli jonkin aikaa aikaisemmin päästetty irti luontoon Canterburyn alueella.
Kaiken huomioon ottaen eläimen olemassaoloa on kuvailtu epätodennäköisesti. Saukkomaisia eläimiä ilmoitetaan kuitenkin ajoittaan nähdyn osissa Eteläsaarta edelleen ja myös niiden löytämistä on yritetty.
Monastyrštšina
Monastyrštšina on kaupunkityyppinen taajama ja Monastyrštšinan piirin keskus Smolenskin alueella Venäjällä. Se sijaitsee Dneprin vesistöön kuuluvan Vihrajoen (Вихра) varrella, Smolenskista 60 kilometriä länsilounaaseen. Valko-Venäjän rajalle on linnuntietä vajaa 30 kilometriä.
Vuonna 2010 taajamassa asui 2 293 ja koko piirissä 5 958 henkeä.
Asutus, tulliasema ja kauppahuone paikkakunnalle perustettiin 1300-luvulla. Uskomusten mukaan paikalla sijaitsi jo aiemmin luostarin skiitta eli munkkiyhteisö. Paikkakunta mainitaan kirjallisissa lähteissä ensimmäisen kerran vuonna 1784. Neuvostovuosina paikkakunnalla oli pellavantuotantoa, juustonvalmistusta, tiilituotantoa ja asfalttiasema.
Karvarousku
Karvarousku (Lactarius torminosus) eli karvalaukku on koivumetsissä kasvava vaaleanpunertava rousku.
Koko ja ulkonäkö
Karvarouskun lakki on vaaleanpunertava, ja sen värissä on punertavia vöitä. Lakin pinnalla ja erityisesti reunassa on nukkamaista karvaa. Nuorena lakki on muodoltaan tasainen, mutta vanhemmiten se kasvaa jopa 15 senttiä leveäksi ja muuttuu muodoltaan suppilomaiseksi. Lakin pinta tuntuu kosketettaessa kuivalta tai vain hieman tahmealta. Sienen tanakka jalka on väriltään lakin kaltainen ja vanhemmiten ontto. Sienen heltat ovat vaaleat ja maku polttavan kirpeä. Maitiaisneste on valkoista, eikä se muuta väriään joutuessaan tekemisiin ilman kanssa.
Samankaltaiset lajit
Karvarouskua muistuttavia sieniä ovat soilla kasvava valkokarvarousku (L. scoticus) sekä pihanurmilla ja teiden varsilla kasvava villakarvarousku (L. pubescens), jotka ovat karvarouskua pienempiä ja ohutmaltoisempia. Myös keltarousku (L. repraesentaneus), männynleppärousku (L. deliciosus) ja kuusenleppärousku (L. deterrimus) voivat muistuttaa karvarouskua.
Kasvuaika ja -paikka
Karvarouskun paras satoaika on syyskuu. Satoaika venyy Etelä-Suomessa aina lokakuulle, mutta Pohjois-Suomessa sitä ei enää juuri silloin tapaa. Laji kasvaa yleisenä koivun seurassa koko maassa, mutta runsaimmillaan laji on avoimilla hakamailla.
Käyttö ravinnoksi
Suomessa karvarouskua pidetään 5–10 minuutin ryöppäämisen jälkeen hyvänä ja suosittuna ruokasienenä. Keski- ja Etelä-Euroopassa karvarouskuja ei syödä. Sieni sopii sekä suolasieneksi että paistamiseen.
Venäläisessä keittiössä karvarouskua esikäsitellään suolasieneksi keittämisen sijaan liottamalla kolme päivää.
Eric Bledsoe
Eric Bledsoe (s. 9. joulukuuta 1989, Birmingham, Alabama, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen koripalloilija, joka edustaa New Orleans Pelicansia. Oklahoma City Thunder valitsi Bledsoen vuoden 2010 varaustilaisuudessa. Bledsoe on pelipaikaltaan pelintekijä.
Shakti
Shakti voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:
Loman
Loman on seuraavien henkilöiden sukunimi:
Redmond Barry
pienoiskuvathumb|200px|Redmond Barryn patsas State Library of Victorian edessä Melbournessa. Redmond Barry (7. kesäkuuta 1813 Ballyclough, Corkin kreivikunta, Irlanti – 23. marraskuuta 1880 Melbourne, Victoria) oli irlantilainen tuomari, joka vaikutti australialaisen Victorian osavaltion varhaisiin kehitysvaiheisiin.
Jovinus
thumb|Jovinus Jovinus oli gallialainen aristokraatti joka julistautui keisariksi vuonna 411. Tämä tapahtui pian sen jälkeen kun Länsi-Rooman keisarin Honoriuksen joukot olivat kukistaneet usurpaattori Konstantinus III:n. Jovinus kaappasi vallan Mainzissa ja sai tukea Gallian aristokraateilta. Vuonna 412 gootit saapuivat Ataulfin johdolla Galliaan. Ataulf kääntyi pian Honoriuksen puolelle ja alkoi piirittää Jovinusta Valentiassa vuonna 413. Jovinus vangittiin, teloitettiin ja hänen päänsä lähetettiin keisarille Ravennaan.
Redmond Barry
Barry valmistui Dublinin Trinity Collegesta vuonna 1837. Isänsä kuoleman jälkeen Barry muutti Irlannista Australiaan, sillä hän ei katsonut Irlannin tarjonneen hänelle työmahdollisuuksia. Barry saapui Sydneyyn laivalla 1. syyskuuta 1839. Kartoitettuaan työmahdollisuuksia Uudessa Etelä-Walesissa ja Van Diemenin maassa hän muutti hiljattain perustettuun Port Phillipin siirtokuntaan eli Melbourneen, jonne hän jäi asumaan loppuelämäkseen.
Vuonna 1846 Barry tapasi Louisa Barrow’n ja aloitti hänen kanssaan suhteen, joka kesti Barryn kuolemaan asti. He saivat neljä lasta mutta eivät koskaan menneet naimisiin.
Barry toimi Victorian korkeimman oikeuden tuomarina vuodesta 1852 alkaen. Vuonna 1853 Barry nimitettiin Melbournen yliopiston ensimmäiseksi kansleriksi. Hän jatkoi virassa kuolemaansa saakka. Barry oli perustamassa Melbourneen yleistä kirjastoa, josta kehittyi aikanaan Victorian osavaltionkirjasto. Barry tunnettiin myös aktiivisena hyväntekijänä ja kulttuurin harrastajana.
Vuonna 1855 Barry istui tuomarina Eurekan kapinan jälkeisessä oikeudenkäynnissä, ja vuonna 1880 Barry tuomitsi Ned Kellyn kuolemaan.
Barry kuoli lyhyen sairauden jälkeen 23. marraskuuta 1880, vain 12 päivää Ned Kellyn teloituksen jälkeen.
Koiralampi (Jyväskylä, Lähteelänperä)
Koiralampi on Keski-Suomessa Jyväskylässä Lähteelänperän kylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 6,6 hehtaaria, se on 450 metriä pitkä ja 300 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Lampi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Lammen tilavuudeksi on saatu 207 900 kuutiometriä. Sen keskisyvyys on 3,2 metriä ja suurin syvyys on 7,0 metriä. Sen rantaviivan pituus on 1,2 kilometriä.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Muuratjärven valuma-alueella (14.28), jonka Kuusjärven alueeseen (14.285) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 139,2 metriä mpy.
Ned Kelly
Edward ”Ned” Kelly (kesäkuussa 1854 tai 1855 Beveridge, Victoria – 11. marraskuuta 1880 Melbourne, Victoria) oli australialainen bushranger ja lainsuojaton. Kelly uhmasi Victorian siirtokunnan huonomaineista poliisia ja muita viranomaisia, ja siksi hänestä tuli Australiassa sankarihahmo. Kelly on säilyttänyt kansallissankarin maineensa Australiassa vielä 2000-luvullakin, ja hänet on usein kuvattu yhteiskunnallisia epäkohtia vastaan nousseena kapinallisena. Kelly oli irlantilaista sukujuurta.
Nuoruus
Ned Kelly oli John ”Red” Kellyn ja Ellen Quinnin kahdeksasta lapsesta vanhin. Lapsena Ned Kelly pelasti toisen pojan hukkumasta ja sai siitä kiitokseksi pelastetun pojan perheeltä palkinnoksi vihreän silkkivyön. Ned kävi koulua Avanelissa isänsä kuolemaan joulukuuhun 1866 saakka. Hän joutui jo murrosiässä erilaisiin selkkauksiin poliisin kanssa. Ned pidätettiin vuonna 1869 kiinalaisen miehen pahoinpitelystä, mutta syytettä häntä vastaan ei lopulta nostettu. Seuraavana vuonna hänet pidätettiin jälleen, tällä kertaa epäiltynä yhteyksistä Harry Power –nimiseen rikolliseen. Syytettä ei taaskaan viety loppuun.
Lainsuojattomaksi
Kellyn perheen kotona Gretassa Victorian koillisosassa tapahtui huhtikuussa 1878 välikohtaus, jonka yhteydessä Fitzpatrick-niminen poliisikonstaapeli haavoittui. Fitzpatrickin mukaan Ned Kelly oli ampunut häntä, kun hän oli käynyt Kellyjen luona selvittelemässä erästä karjavarkautta. Kellyjen perheen mukaan perheen äiti oli lyönyt Fitzpatrickia hiililapiolla tämän lähenneltyä perheen tytärtä. Ned Kelly ei tämän version mukaan ollut edes paikalla. Sekä aikalaiset että jälkipolvet ovat epäilleet epärehellisenä alkoholistina tunnetun Fitzpatrickin kertomusta. Olipa Ned Kelly syytön tai ei, hän ei uskonut mahdollisuuksiinsa saada asiaa selvitettyä, vaan katosi erämaahan piileskelemään yhdessä Dan-veljensä kanssa. Vanhat ystävät Joe Byrne ja Steve Hart liittyivät pian heidän seuraansa. Kellyn äiti tuomittiin Fitzpatrickin todistajanlausunnon perusteella kolmen vuoden vankeuteen avunannosta murhayritykseen.
26. lokakuuta 1878 Kellyn joukko yllätti Stringybark Creekin lähellä leiripaikalla olleet poliisit, jotka olivat etsimässä heitä. Tulitaistelussa kuoli kolme poliisia (Michael Kennedy, Thomas Lonigan ja Michael Scanlan). Neljäs poliisi (Thomas McIntyre) säilyi hengissä ja pääsi pakenemaan. Tapauksen jälkeen Kellyn joukko julistettiin Victorian parlamentin päätöksellä lainsuojattomaksi ja etsinnöistä muodostui massiivinen poliisioperaatio.
Ned Kellyn legenda syntyy
Kellyn koplasta luvattu kiinniottopalkkio kasvoi ennennäkemättömään 8 000 puntaan. Maaliskuussa 1879 joukko katosi, eikä siitä kuulunut mitään yli vuoteen. Lainsuojattomuusjulistus raukesi. Kesäkuussa 1880 koplasta saatiin taas tietoa, kun Joe Byrne murhasi poliisin ilmiantajaksi paljastuneen vanhan ystävänsä Aaron Sherrittin.
Viimeiset vaiheet
thumb|Ned Kellyn [[kuolinnaamio näytteillä Old Melbourne Gaolissa.]] thumb|Ned Kellyn Glenrowanin tulitaistelussa käyttämä kotitekoinen haarniska [[Victorian osavaltionkirjastossa Melbournessa.]] Kellyn joukko saarrettiin Glenrowanissa, Victoriassa 28. kesäkuuta 1880. Poliisit piirittivät Kellyn joukkoa, joka oli linnoittautunut rouva Jonesin majataloon ja suojautunut kotitekoisin, rautalevyistä tehdyin haarniskoin ja kypärin. Kellyn rikoskumppanit kuolivat piiritystä seuranneessa tulitaistelussa. Ulos poliisit haastamaan lähtenyt Kelly sai yhteensä 28 osumaa, mutta vasta osuma suojaamattomaan jalkaan sai hänet kaatumaan. Hänet saatiin kiinni hengissä. Poliisin tappiot jäivät yhteen haavoittuneeseen.
Kellyn tuomitsi kuolemaan sama tuomari, Redmond Barry, joka oli aiemmin tuominnut Kellyn äidin vankeuteen. Kelly hirtettiin 11. marraskuuta 1880 Melbournessa samassa vankilassa, jossa hänen äitinsä oli samaan aikaan kärsimässä kolmen vuoden vankeusrangaistusta vuonna 1878 sattuneen välikohtauksen vuoksi. Kellyn viimeisten sanojen kerrotaan olleen ”Ah well, I suppose it has come to this” (”Näin siinä sitten taisi käydä”) tai ”Such is life” (”Sellaista on elämä”).
Kuoleman jälkeen
Kellyn kaula katkaistiin teloituksen jälkeen ja hänen ruumiinsa haudattiin joukkohautaan vankilan alueelle. Kellyn pääkallo oli näytteillä Old Melbourne Gaolissa lasivitriinissä, mutta kallo varastettiin sieltä vuonna 1978. Vuonna 1929 Kellyn ja muiden vankien maalliset jäännökset siirrettiin Old Melbourne Gaolista Pentridgen vankilan alueelle joukkohautaan ja Kellyn tarkka hautapaikka jäi tuntemattomaksi. Vuonna 2009 eräs maanviljelijä toimitti oikeuslääketieteilijöille pääkallon, jota hän väitti Kellyn pääkalloksi. Väitettä ei pystytty todentamaan, mutta tapauksen johdosta päätettiin yrittää Kellyn luurangon tunnistamista. Vuonna 2011 australialaiset tutkijat yhteistyössä argentiinalaisen oikeuslääketieteellisen laboratorion kanssa tunnistivat Kellyn luurangon 33 muun luurangon joukosta. Luuranko tunnistettiin muiden menetelmien ohella DNA-tutkimuksen keinoin vertaamalla luurangon DNA:ta Kellyn sisaren elossa olevasta jälkeläisestä saatuun DNA-näytteeseen. Suurin osa Kellyn pääkallosta on edelleen kateissa.
All India Forward Bloc
All India Forward Bloc on intialainen nationalistinen vasemmistopuolue. Puolue syntyi vuonna 1939 Subhas Chandra Bosen perustamana Indian National Congress -puolueen sisäisten ristiriitojen seurauksena.
Ned Kelly
Elokuvien aiheena
Vuonna 1906 sai ensi-iltansa Melbournessa kuvattu, Charles Taitin ohjaama yli tunnin mittainen mykkäelokuva The Story of the Kelly Gang, josta tuli kassamenestys. Elokuvasta on säilynyt nykypäiviin vain vajaa neljännes, ja se on listattu Unescon Maailmanmuisti -rekisteriin.
All India Forward Bloc
AIFB:n nuorisojärjestö on All India Youth League. Vuoden 2004 parlamenttivaaleissa puolue sai 1 365 055 ääntä (0,2 %, 3 paikkaa).
Ned Kelly
Elokuvien aiheena
Mick Jagger näytteli pääosaa vuoden 1970 elokuvassa Ned Kelly, jonka ohjasi Tony Richardson. Gregor Jordan ohjasi vuonna 2003 ilmestyneen elokuvan Ned Kelly, jossa Kellyä näytteli Heath Ledger. Vuonna 2019 sai ensi-iltansa Peter Careyn romaaniin perustuva elokuva True History of the Kelly Gang, jonka ohjasi Justin Kurzel ja jonka pääosaa näyttelee George MacKay.
Kirjallisuudessa
A. Bertram Chandlerin romaani Kelly Country (1983) on vaihtoehtoinen historia, jossa kerrotaan kuvitteellisista seurauksista Australialle ja koko maailmalle, mikäli Ned Kelly olisi saanut elää.
Robert Drewen romaani Our Sunshine (1991) oli perustana Gregor Jordanin ohjaamalle vuoden 2003 elokuvalle Ned Kelly.
Peter Carey sai vuoden 2001 Booker-palkinnon historiallisesta romaanistaan True History of the Kelly Gang (2000), jonka on suomentanut Seppo Loponen nimellä ''Kellyn kopla. Tosi tarina'' (2002).
Ned Kelly kuvataiteessa
Sidney Nolan maalasi 1940-luvulla Ned Kelly -aiheisen sarjan ekspressionistisia maalauksia, joita pidetään 1900-luvun australialaisen taiteen merkkiteoksina. Teoksia on nähtävänä Australian kansallisgalleriassa Canberrassa. Ned Kelly esiintyy myös australialaisen Albert Tuckerin taiteessa.
Veera
Veera on suomalainen naisen etunimi. Se on muunnos kansainvälisestä nimestä Vera, jota myös käytetään Suomessa.
Vera on alkujaan slaavilainen nimi ja merkitsee venäjäksi uskoa. Nimi liittyy myös latinan sanaan verus, joka merkitsee totuutta. Ortodoksisessa kirkossa tunnetaan uskoa symboloiva Veera-marttyyri, jonka kahdella sisaruksella oli toivoa ja rakkautta merkitsevät nimet.
Veeraa käytetään joskus myös Veronikan lempinimenä. Albaniassa Vera liittyy kesää merkitsevään sanaan.
Vuoden 2019 loppuun mennessä Suomessa on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan ollut 13 580 Veera-nimen saanutta naista ja 18 miestä. Vastaavasti Vera-nimi on annettu 4 334 naiselle ja muutamalle miehelle. Vuonna 1997 Veera oli yksi kolmesta suosituimmasta tyttöjen ensimmäisestä etunimestä. Veera on ollut yleinen nimi etenkin Karjalassa. .
Veeran suosituin lempinimi on Veeruska. Tuntemattomassa sotilaassa Rokka kutsuu erästä itäkarjalaista Veeraa nimellä Veerukka.
Tunnettuja Veera-nimisiä
Luettelon Veerat ovat suomalaisia, ellei toisin mainita.
Sini Mäkelä
Sini Mäkelä (s. 4. huhtikuuta 2001) on suomalainen pesäpalloilija. Mäkelä edustaa Superpesiksessä pelaavaa Hyvinkään Tahkoa. Hän on edustanut urallaan Superpesiksessä Manse PP:tä, Mynämäen Vesaa ja kasvattajaseuraansa Porin Pesäkarhuja. Mäkelä on saavuttanut urallaan SM-hopean kaudella 2020 ja SM-pronssin kaudella 2018. Hän pelaa sisäpelissä vaihtajana ja ulkopelissä etukentällä. Mäkelä on pelannut urallaan 53 Superpesiksen runkosarjaottelua. Näissä hän on lyönyt neljä kunnaria ja 20 tavallista juoksua, tuonut 23 juoksua ja kerännyt 132 kärkilyöntiä.
François-Xavier Maroy Rusengo
pienoiskuva|François-Xavier Maroy Rusengo François-Xavier Maroy Rusengo (s. 1. syyskuuta 1956 Bukavu) on kinshasankongolainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihki papiksi Bukavun arkkihiippakuntaan Aloys Mulindwa Mutabesha Mugoma Mweru 19. elokuuta 1984. Hänet nimitettiin 22. marraskuuta 2004 Bukavun vihkipiispaksi ja Thucca in Mauretanian titulaaripiispaksi. Piispaksi vihkiminen seurasi 16. tammikuuta 2005. Pääkonsekraattorina toimi Giovanni d'Aniello, jota avustivat Frédéric Etsou-Nzabi-Bamungwabi ja Charles Kambale Mbogha.
Puolan Fed Cup -joukkue
Puolan Fed Cup -joukkue edustaa Puolaa Fed Cupissa. Se toimii Puolan Tennisliiton alaisuudessa. Puola osallistui Fed Cupiin ensimmäisen kerran vuonna 1966. Kaiken kaikkiaan Puola on pelannut 123 maaottelua, joista voittanut 65 ja hävinnyt 58. Puola on päässyt parhaimmillaan puolivälieriin vuonna 1992.
Yhdysvaltain territoriot
500px|pienoiskuva|Yhdysvaltain nykyiset territoriot maailmankartalla (ilman kiisteltyjä [[Bajo Nuevoa ja Serranillaa).]] Yhdysvaltain territoriot ovat alueita, jotka kuuluvat Yhdysvalloille, mutta eivät ole 50 osavaltion joukossa. Territorioita on yhteensä 16, joista viisi on asuttuja ja 11 asumattomia. Yhteensä territorioissa asui reilu 3,7 miljoonaa ihmistä vuonna 2016.
Nykyisistä Yhdysvaltain osavaltioista moni on aiemmin ollut territorio. Tällaisia entisiä territorioita on ollut 31. Niitä olivat esimerkiksi Coloradon territorio, Dakotan territorio, Floridan territorio, Intiaaniterritorio, Louisianan territorio, Luoteisterritorio, Minnesotan territorio ja Orleansin territorio. Myös Panaman kanavavyöhyke oli aikoinaan Yhdysvaltain territorio.
Yhdysvaltain territorioilla on rajoitettu itsehallinto, mutta niillä ei ole samoja oikeuksia kuin osavaltioilla. Ne voivat lähettää edustajansa Yhdysvaltain edustajainhuoneeseen, mutta nämä edustajat eivät ole siellä äänivaltaisia. Amerikan Samoan asukkaat eivät ole Yhdysvaltain kansalaisia, vaan heillä on Yhdysvaltain kansallisuus, kun taas muiden neljän asutun territorion asukkaat ovat kansalaisia. Territorioiden asukkaat, jotka ovat Yhdysvaltain kansalaisia, voivat äänestää Yhdysvaltain presidentin esivaalissa, mutta eivät varsinaisessa presidentinvaalissa.
Asutut territoriot
Huomionarvoista on se, että Guam kuuluu maantieteellisesti samaan saariryhmään kuin Pohjois-Mariaanit, mutta nämä kaksi ovat poliittisesti erillään.
Asuttu territorio voi olla joko järjestetty tai järjestämätön ja/tai maahan sulautettu tai maahan sulauttamaton. Järjestetyllä territoriolla on Yhdysvaltain kongressin säätämän lain nojalla oikeus autonomiaan ja myös oma paikallishallinto. Tämä autonomia puuttuu järjestämättömiltä territorioilta. Maahan sulautetun territorion alueella Yhdysvaltain perustuslaki pätee kokonaisuudessaan, ja maahan sulauttamattoman territorion alueella vain osittain (esim. Amerikan Samoalla, jonka asukkaat eivät ole syntyessään automaattisesti kansalaisia). Yhdysvallat voi halutessaan luovuttaa maahan sulauttamattoman territorion toiselle valtiolle tai tunnustaa territorion itsenäisenä valtiona.
Asumattomat territoriot
Lähde:
Territorioista neljä on kiisteltyjä: Bajo Nuevoa vaatii itselleen myös Jamaika, Navassaa Haiti, Serranillaa Honduras ja Wakea Marshallinsaaret.
Palmyran atolli on siitä erikoinen tapaus, että se on järjestämätön, mutta kuitenkin maahan sulautettu. Yhdysvaltain perustuslaki siis pätee kokonaisuudessaan alueella, jossa ei ole pysyvää asutusta, eikä siksi myöskään virallisesti paikallishallintoa.
Revolutionary Socialist Party
thumb
Kevolan observatorio
Kevolan observatorio sijaitsee Paimion Kevolassa, vanhan ja uuden ykköstien välissä pienellä mäellä. Observatorion omistaa tähtitieteen harrastusyhdistys Turun Ursa r.y. Rakennuksiin kuuluvat tähtitorni, zeniittitorni ja lämmitettävä mökki. Kevolan observatorio on IAU:n observatorioluettelossa numero 64.
Revolutionary Socialist Party
Puolue oli Keralan Left Democratic Front LDF-liittoutumassa Marxilaisen kommunistipuolueen (CPM) kanssa yli 30 vuoden ajan, mutta vuoden 2014 parlamenttivaalien alla se jätti LDF:n ja liittyi UDF:ään (United Democratic Front).
Kevolan observatorio
Historia
Kevolan observatorio on alun perin Tähtitieteellis-optillisen seuran rakentama, mutta seuran lakkautettua toimintansa rakennukset siirrettiin Turun Ursan omistukseen. Tähtitorni rakennettiin Tuorlan observaattorin Hilkka Rantaseppä-Heleniuksen kotitilalle. Tontti oli pitkään vuokralla paikalliselta maanviljelijältä, kunnes Turun Ursa osti sen vuonna 2002 Vilho, Yrjö ja Kalle Väisälän rahaston myöntämän apurahan turvin.
Havaintovälineet
Kevolan tähtitornissa on nykyään 50 cm:n anastigmaattinen Schmidt-Väisälä-kaukoputki, joka oli aikoinaan maailmankuulu laajan, mutta vääristymättömän kuvakenttänsä ansiosta. Korjauslasin halkaisija on 50 cm ja pääpeilin 60 cm. Filmitasosta 3 mm:n etäisyydellä on lisäksi 12 cm:n kaksoiskonveksi korjauslasi. Optiikka mahdollistaa 6,7 asteen kuvakentän 12x12 cm:n laakafilmillä. Kaukoputken polttoväli on 103,1 cm.
Valokuvauskaukoputki sijaitsi aiemmin Iso-Heikkilän tähtitornissa Turussa, jossa sen avulla löydettiin 807 pikkuplaneettaa. Kaukoputken etsinkaukoputkena toimii 18 cm:n linssikaukoputki, polttoväliltään 230 cm, jota on usein käytetty mm. Pluton havainnointiin. Patterissa on myös pienempi 8 cm:n etsinputki, 120 cm:n polttovälillä.
Zeniittitornissa on aiemmin sijainnut zeniittikaukoputki, joka on suunnattu suoraan ylöspäin kohti taivaanlakea eli zeniittiä. Zeniittikaukoputkella on tehty mm. tutkimuksia maapallon navan liikkumisesta. Se on sittemmin siirretty Turun yliopistoon kuuluvaan Tuorlan observatorioon Kaarinassa.
Claes Uggla
Claes Uggla (4. tammikuuta 1766 Pohja – 26. maaliskuuta 1830 Hollola) oli suomalainen sotilas ja valtiopäivämies.
Ugglan vanhemmat olivat Carl Gustaf Uggla ja Sofia Gertrud Silfversvan ja puoliso vuodesta 1799 Henrika Eleonora Toll (k. 1816). Uggla oli vapaaehtoinen Uudenmaan ja Hämeen läänin rakuunarykmentissä 1776, vänrikiksi hän yleni Uudenmaan jalkaväkirykmentissä 1782 ja luutnantiksi 1788. Hän oli kapteeni Hämeenlinnan rykmentin jääkäripataljoonassa 1794. Uggla erosi palveluksesta syyskuussa 1805. Hän oli edustaja aatelissäädyssä Porvoon valtiopäivillä 1809.
Pariisi–Nizza-ajo 2005
Pariisi–Nizza-ajo 2005 ajettiin perinteisenä polkupyörien etappiajona 6.– 13. maaliskuuta 2005.
Kilpailuun lähti kaikkiaan 168 kilpailijaa, joista maaliin asti ajoi ja siten loppuajan sai 94 kilpailijaa.
Per Olsson Fridh
Per Olof Olsson Fridh (aiemmin Olsson; s. 27. kesäkuuta 1981 Lomma ) on ruotsalainen ympäristöpuolueen poliitikko ja Ruotsin entinen kehitysapuministeri (2021).
Elämä ja ura
Olsson Fridh varttui Skånessa, mutta on asunut Tukholmassa vuodesta 2005. Hän on valmistunut filosofian kandidaatiksi Malmön korkeakoulusta vuonna 2003 aineenaan ihmisoikeudet ja Lundin yliopistosta vuonna 2005 aineenaan sosiologia. Vuonna 2010 hänet valittiin Tukholman kaupunginvaltuustoon ja seuraavana vuonna hänestä tuli Ympäristöpuolue Vihreiden Tukholman-osaston puheenjohtaja. Vuosina 2014–18 hän oli ympäristöpuolueen kansanedustaja. Hän otti kuitenkin heti virkavapaata ja toimi valtiosihteerinä kulttuuriministeriössä 2014–18. Vuonna 2019 hän aloitti valtiosihteerinä ulkoministeriössä. Helmikuussa 2021 hänet valittiin uudeksi kehitysapuministeriksi.
Olsson Fridh on naimisissa ja hänellä on lapsia.
Sapattivuosi
Sapattivuosi on suomalainen tribuuttiyhtye, joka esittää Black Sabbathin musiikkia suomeksi. Yhtyeen kolmas albumi, Ronnie James Dion aikaista Black Sabbathia sisältävä Ihmisen merkki julkaistiin 1. huhtikuuta 2009. Edellinen laulaja Hannu Paloniemi korvattiin uudella laulajalla, jonka henkilöllisyys julkistettiin albumin ensimmäisen singlen Pelon lait ensisoiton yhteydessä 4. maaliskuuta 2009. Uudeksi laulajaksi paljastui Nightwishista ja Tarotista tuttu Marco Hietala.
Jäsenet
Halmkrona vaikuttaa myös CMX:ssä. Aunesluoman yhtyeitä ovat Blake ja Kivireki, aikaisemmin myös Pohjannaula. Hietalan yhtyeitä ovat Tarot, Nightwish ja Northern Kings, aikaisemmin myös Sinergy.
Äänitekstitys
Äänitekstitys on digi-tv-palvelu, jossa vieraskielisten ohjelmien tekstitykset muunnetaan synteettiseksi puheeksi. Suomessa äänitekstitys otettiin virallisesti käyttöön 29. elokuuta 2005 Yleisradion Yle TV1-kanavalla. Palvelu on ainutlaatuinen koko maailmassa. Äänitekstitystä ovat kehittäneet Näkövammaisten Keskusliitto ry ja Yleisradio, ja se on osa liikenne- ja viestintäministeriön ArviD-hanketta. Äänitekstityksessä käytettävän puhesyntetisaattorin valmistaja on Bitlips, joka on yksi johtavista suomenkielisten puhesynteesituotteiden kehittäjistä. Näkövammaisten lisäksi palvelusta hyötyvät lukemisesteiset.
Toimiakseen äänitekstitys vaatii digi-tv-vastaanottimen, josta voi valita hollanninkielisen ääniraidan. Tämä raita on valittu siksi, että Suomessa ei lähetetä hollanninkielisiä ohjelmia, eikä äänitekstitykselle ole omaa raitaansa. Kun vastaanottimesta on valittu ensisijaiseksi ääniraidaksi hollanti, äänitekstitetyt ohjelmat kuuluvat automaattisesti suomenkielisenä synteettisenä puheena. Ohjelman alkuperäiset äänet kuuluvat taustalla sopivalla voimakkuudella.
Työaikalautakunta
Työaikalautakunta oli aiemmin Suomessa valtion lautakunta työaika-asioiden valmistelua varten.
Toiminta ja kokoonpano
Työaikalautakunta asetettiin valtioneuvoston päätöksellä vuonna 1919. Lautakunnan tehtävänä oli valmistella asioita, jotka koskivat kahdeksan tunnin työajasta annetussa laissa mainittuja poikkeuksia työaikalain mukaisesta työn järjestelystä sekä vaadittaessa antaa lausuntoja muistakin lain soveltamisalaa koskevista kysymyksistä.
Lautakunnan asetti valtioneuvosto aina vuodeksi kerrallaan. Lautakunnassa oli kuusi jäsentä, joista puheenjohtajan ja varapuheenjohtaja tuli olla puolueettomia lakimiehiä sekä neljästä muusta jäsenestä kahden olla työnantajien ja kahden työntekijöiden edustajia.
Lakiviitteet
<references group=L />
Aleksandr Litovtšenko
pienoiskuva|[[Ivan Kramskoin maalaama muotokuva Litovtšenkosta, 1878.]] Aleksandr Dmitrijevitš Litovtšenko (26. maaliskuuta (J: 14. maaliskuuta) 1835 Krementšuk, Pultavan kuvernementti – 28. kesäkuuta (J: 16. kesäkuuta) 1890 Pietari) oli ukrainalaissyntyinen venäläinen taidemaalari, joka erikoistui kuvaamaan 1500- ja 1600-luvun Moskovan ruhtinaskuntaa.
Litovtšenko opiskeli Keisarillisessa taideakatemiassa. Hän sai pienemmän kultamitalin teoksestaan Kharon kuljettaa kuolleiden sielut Styks-virran yli, vaikka joutuikin kurssitovereidensa kritisoimaksi melko jäykistä asetelmistaan. Yhdessä monien muiden kurssitovereidensa kanssa hän haastoi Akatemiassa vallinneen akatemismin hengen. Hän keskeytti opintonsa vuonna 1863, ryhtyi riippumattomaksi taiteilijaksi ja liittyi Vaeltajiin vuonna 1876.
Vuonna 1868 Litovtšenko tunnustettiin akateemikoksi kuvastaan tsaari Aleksein hovissa palvelevasta haukkametsästäjästä (yksi versio samasta aiheesta). Hänen suurimmista maalauksistaan Iivana Julma esittelee aarteitaan Englannin suurlähettiläälle Jerome Horseylle (1875) hankittiin tsaarin aloitteesta Venäläiseen museoon, ja teos Tsaari Aleksei ja patriarkka Nikon kunnioittavat patriarkka Filippin jäänteitä (1886) hankittiin Pavel Tretjakovin aloitteesta nimeään kantavaan taidekokoelmaan Moskovaan (kuten myös useat muotokuvat).
Litovtšenko muistetaan myös useiden Moskovan Kristus Vapahtajan katedraalin seinämaalausten sekä Sevastopolin Krimin sodan muistomerkin ikonien tekijänä.
La Güera
La Güera (aikaisemmin La Agüera,, ) on aavekaupunki Atlantin rannikolla Ras Nouadhiboun niemimaan kärjessä. Se kuuluu virallisesti Länsi-Saharaan, mutta on Mauritanian armeijan hallussa.
thumb|125px|left|La Agüeralla oli 1920-luvun alussa omat postimerkkinsä. Ranska ja Espanja jakoivat Ras Nouadhiboun eli Cap Blancin niemimaan sopimuksella, joka vahvistettiin Pariisissa vuonna 1900. Río de Oron kuvernööri perusti vuonna 1920 La Güeraan varuskunnan suojaamaan kanarialaisten rakentamaa kalastusasemaa. Kalatehtaan ympärille kehittyi kaupunki, jossa asui vuonna 1974 lähes 250 eurooppalaista ja yli 1 600 sahrawia.
Espanjalaisten vetäydyttyä ja Marokon ja Mauritanian jaettua Länsi-Saharan vuonna 1975 La Güera jäi Polisario-liikkeen haltuun, mutta mauritanialaiset karkottivat sen sissit kuukauden kuluttua. Río de Oro nimettiin Tiris el-Gharbiaksi ja La Güera liitettiin Lagwira-nimisenä Nouadhibouun.
Mauritanian vetäydyttyä Länsi-Saharasta vuonna 1979 marokkolaiset valtasivat sen eteläosan, mutta Ras Nouadhiboun länsiosa jäi Mauritanian armeijan haltuun taloudellisesti tärkeän Nouadhiboun suojelemiseksi. ”Marokon muurin” ulkopuolelle jäänyt La Güera on ollut siitä lähtien autio rauniokaupunki, joskin Marokko ylläpitää propagandatarkoituksessa nimellistä kunnallishallintoa. Satelliittikuvat ja Mauritanian alueelle päästämät ulkomaiset matkailijat vahvistavat, että kaupungissa ei ole asutusta.
Imatran rautatieasema
Imatran rautatieasema eli Imatran keskusliikenneasema sijaitsee Imatralla, Mansikkalan ja Tainionkosken kaupunginosan välisellä rajalla, Koskitien varrella. Asemalla on huoltoasema, kioski ja lippuautomaatti. Lisäksi kiinteistössä sijaitsee Imatran kaupungin ja eri yritysten toimistoja. Rautatieasemalla on vain yksi raide, sillä itse asemalla ei ole rahtitoimintoja.
Imatralla on ollut kolme asemaa: Imatrankosken asema, Vuoksenniskan asema ja nykyinen keskusliikenneasema. Imatran vanha asemalaituri poistettiin käytöstä 26. kesäkuuta 2021, ja seuraavana päivänä avautui vuodeksi väliaikainen asemalaituri uuden Mansikkakosken ratasillan päälle. Imatran rautatieasema jakaantuu kahteen osaan, Imatran henkilöasemaan sekä Imatran tavararatapihaan. Tavararatapiha sijaitsee 2,7 kilometriä henkilöasemalta Joensuun suuntaan.
Keskusliikenneasema toimii myös linja-autoliikenteen paikallisena keskusasemana ja Matkahuollon toimipisteenä, ja yhdessä ne muodostavat matkakeskuksen. Vuonna 1977 valmistunutta huonoon kuntoon päässyttä asemarakennusta harkitaan purettavaksi ja korvattavaksi uudisrakennuksella.
Aseman lipunmyynti lakkautettiin 2. elokuuta 2014, mutta asemalla on lippuautomaatti.
Naurun paikka
Naurun paikka oli suomalainen vuosina 1995–1998 valmistunut ja esitetty Yleisradion tuottama viihdeohjelma. Ohjelmassa esitettiin pääasiassa Yhdysvalloista peräisin olevia tavallisten ihmisten kuvaamia hauskoja kotivideoita. Myöhemmin ohjelmassa esitettiin myös suomalaisia kotivideoita. Ohjelman juontajana toimi Markus Kajo.
Ohjelmaa esitettiin Yle TV2-kanavalla perjantai-iltaisin kello 21.00–21.30.
Jouni Kailajärvi
Jouni Kailajärvi edusti Suomea kolmien olympiakisojen painonnostokilpailuissa. Roomassa 1960 hän sijoittui viidenneksi (sarja 82,5 kg), Tokiossa 1964 seitsemänneksi (90 kg) ja Méxicossa 1968 jälleen seitsemänneksi (82,5 kg). Wienin MM-kisoissa 1961 hän sijoittui 82,5-kiloisissa neljänneksi ja saavutti samalla EM-pronssia.
Pohjoismaiden mestaruuden Kailajärvi voitti kolmessa eri sarjassa: 75-kiloisissa vuonna 1959, 82,5-kiloisissa vuonna 1961 sekä 90-kiloisissa vuosina 1962 ja 1963. Suomen mestaruuksia hän voitti seitsemän vuosina 1959–1968. Hän teki uransa aikana yhteensä 38 SE-tulosta.
Kailajärvi voitti Suomen mestaruuden myös voimanostossa vuonna 1973 (sarja 90 kg). Hänen veljistään Jaakko ja Jorma Kailajärvi ovat menestyneet painonnostajina.
Ammatiltaan Kailajärvi oli palomies ja hänet valittiin 21.2.1983 ensimmäiseksi vuoden palomies -arvonimen saajaksi.
Oili Vainio
Oili Vainio (oik. Vainio-Roine) (21. lokakuuta 1940 Helsinki – 15. marraskuuta 2001 Helsinki) oli suomalainen iskelmälaulaja, jonka paras menestys sattui 1960-luvun alkupuolelle. Hän varttui Mäntsälässä Kaanaan kylässä ja teki ensimmäisen keikkansa 16-vuotiaana paikallisen kyläorkesterin solistina. Vuonna 1960 hän pääsi Esko Könösen yhtyeen solistiksi. Veljensä, hanuristi Taito Vainion kautta hän pääsi vuonna 1961 koelauluun ja sai Toivo Kärjen vakuuttumaan taidoistaan, mikä johti ensimmäiseen levytykseen. Oili Vainion tunnetuin levytys on saksalainen tango Tanssin sun kanssasi aamuun, jonka hän levytti vuonna 1962. Samana vuonna Vainio meni Musiikki-Fazerin palvelukseen ja vähensi keikkailuaan. 1960-luvun kuluessa hän levytti 13 Toivo Kärjen sävellystä, useimmat näistä tangoja, ja Reino Helismaan sanoittamia, esim. "Tämän illan tango" ja "Katso, jo nousee kuu". 1960-luvun lopulta lähtien hän keskittyi perhe-elämään. Viimeiset levytyksensä hän teki vuonna 1974 ja lopetti samalla myös keikkailun. Sen jälkeen hän jatkoi kuorolaulun parissa. Hän levytti kaikkiaan 28 laulua 13 vuoden aikana. Varsinaisen työuransa Oili Vainio teki virkailijana liikenneministeriössä.
1960-luvun lopulla Oili Vainio muodosti vähän aikaa esiintyneen Kolmiapila-trion Sirkka Keiskin ja Iris Raution kanssa. Toivo Kärki kaavaili kokoonpanoa Metro-tyttöjen seuraajaksi, mutta ajankohta ei ollut enää otollinen ja Kolmiapila jäi levyttäväksi televisioprojektiksi ehtimättä lainkaan tanssilavoille. Trion levytykset supistuivat kahteen vuosina 1967 ja 1968 julkaistuun singlelevyyn. Levytetyistä kappaleista kaksi oli valsseja ja toiset kaksi tangoja.
Reetta
Reetta-nimi on muotoutunut nimestä Reeta, joka on Margareta-nimen jälkiosasta syntynyt nimilyhenne. Reetta on nykyisin yleisempi kuin vanhempi Reeta-muoto. Nimi Reeta on 1900-luvun alusta vuoden 2019 loppuun mennessä annettu 3 036:lle ja Reetta 5 947 henkilölle.
Reeta on ollut suomalaisessa nimipäiväkalenterissa vuodesta 1929 alkaen ja Reetta vuodesta 1984. Reetta ja Reeta viettävät nimipäiväänsä 20. heinäkuuta yhdessä seuraavien kanssa: Marketta, Maarit, Maaret, Margareeta, Margereta, Margit, Marit, Greta ja Gretel. Ortodoksisessa kalenterissa Reetan päivä on suurmarttyyri Marinan muistopäivänä 17. heinäkuuta.
Kortelampi (Jyväskylä)
Kortelampi on Keski-Suomessa Jyväskylän ja Muuramen rajalla, Perälän lähellä sijaitseva lampi. Muuramen kunnan pohjoisin kohta on lammen keskellä.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 1,9 hehtaaria, se on 250 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Lampi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Lammen tilavuudeksi on saatu 85 500 kuutiometriä. Sen keskisyvyys on 4,5 metriä ja suurin syvyys on 6,8 metriä. Sen rantaviivan pituus on 600 metriä.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Muuratjärven valuma-alueella (14.28), jonka Kuusjärven alueeseen (14.285) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 172,8 metriä mpy.
Intian kommunistinen puolue
Intian kommunistinen puolue on intialainen kommunistinen puolue.
Puolue on perustettu eri näkemysten mukaan vuonna 1920 tai 1925. CPI:n virallisen näkemyksen mukaan puolue on syntynyt vuonna 1925. Puolueen toiminta oli kielletty brittien siirtomaavallan aikana vuoteen 1941 asti. Intian itsenäistymisen alkuvaiheissa 1940-luvun lopulla CPI johti useita aseellisia kapinoita paikallisia feodaalihallitsijoita vastaan, mm. Keralassa, Tripurassa ja Telanganassa. Kapinoiden kukistamisen jälkeen puolue kuitenkin hylkäsi aseellisen taistelun ja suuntautui parlamentaariseen toimintaan. Vuoden 1957 vaaleissa CPI nousi suurimmaksi oppositiopuolueeksi ja Keralan osavaltion johtoon. 1960-luvun alkupuolella puolue hajosi ja eronnut osapuoli muodosti CPI(M):n.
Puolueen pääsihteeri on D. Raja. Puolue julkaisee englanninkielistä New Age-lehteä. Puolueen nuorisojärjestö on All India Youth Federation.