cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Harald Godwininpoika
Legenda ja perintö
Haraldin tytär meni naimisiin Kiovan rusien hallitsijan Vladimir Monomahin kanssa ja ortodoksikirkko onkin tunnustanut Haraldin marttyyriksi, jonka muistopäivä on 14. lokakuuta. Haraldin ympärille muodostui palvonta-sankarikultti ja 1100-luvulle tultaessa oli syntynyt legenda, jonka mukaan Harald selvisi taistelusta hengissä viettäen kaksi vuotta Wichesterissä parannellen haavojaan. Sitten hän matkusti Saksaan, jossa hän vietti vuosia pyhiinvaeltajana. Vanhana miehenä hän palasi Englantiin ja asui erakkona luolassa lähellä Doveria. Kuolinvuoteellaan hän tunnusti olevansa Harold Godwininpoika. Keskiajalla legendasta syntyi useita eri versioita, mutta niille on hyvin vähän historiallisia todisteita. Vastaavanlaisia legendoja on eri aikoina syntynyt myös muista hallitsijoista, esimerkiksi Venäjän Aleksanteri I:stä.
Bysantin valtakunta
Neljäs ristiretki ja Bysantin jako
Venetsia sai kostonsa neljännen ristiretken kautta. Ristiretken oli aluksi pitänyt suuntautua Egyptiin, mutta se päätyi lopulta Venetsian johtamana valtaamaan Konstantinopolin, jotta Venetsian asema alueen kaupankäynnissä vahvistuisi. Ristiretkeläiset valtasivat Konstantinopolin 12. huhtikuuta 1204 ja ryöstivät kaupungin saaden valtavan sotasaaliin, sillä kaupunkiin oli kerätty vaurautta tuhannen vuoden ajan ilman, että sitä oli vallattu tuona aikana kertaakaan.
Bysantin kukistuttua ristiretkeläiset perustivat Bysantin ydinalueelle, Konstantinopolin ympäristöön ja nykyisen Kreikan alueelle, Latinalaisen keisarikunnan, jonka keisariksi tuli Balduin I Flanderilainen. Keisarikunnan alaisuudessa oli useita vasallivaltioita: Akhaian ruhtinaskunta Peloponnesoksella, Naksoksen herttuakunta Egeanmeren saaristossa, Thessalonikan kuningaskunta Pohjois-Kreikassa sekä Ateenan herttuakunta keskisessä Kreikassa.
Bysantin perintöä jatkoivat Latinalaisen keisarikunnan ympärillä sijainneet valtiot: Nikaian keisarikunta, jota hallitsi Laskaris-suku; Trebizondin keisarikunta, jota hallitsivat Komnenokset; sekä Epeiroksen despotaatti, jota hallitsivat Angelokset. Kaikki nämä kolme valtiota pyrkivät valtaamaan Konstantinopolin takaisin ja hakivat tähän tukea lännestä Venetsian vastustajilta, ennen kaikkea Genovalta. Theodoros Laskariksen johdolla Nikaia sai vähitellen valtansa alle muut valtiot. Vuonna 1261 Nikaia valtasi takaisin Konstantinopolin Mikael Palaiologoksen (keisarina Mikael VIII) johdolla. Mikaelin perustamasta Palaiologosten hallitsijasuvusta tuli valtakunnan viimeinen.
Bysantin loppuajat (1261–1461)
Uudelleensyntynyt Bysantti valtasi Mikaelin aikana Peloponnesoksen ja nousi joksikin aikaa poliittisesti merkittäväksi toimijaksi. Neuvottelut idän ja lännen kirkkojen yhdistymisestä aloitettiin 1200-luvun jälkimmäisellä puoliskolla, ja asiaa käsiteltiin Lyonin kirkolliskokouksessa vuonna 1274. Tuolloin keisari Mikael VIII olisi ollut valmis hyväksymään yhdistymisen saadakseen lännestä sotilaallista apua. Yhdistyminen ei kuitenkaan toteutunut yleisen vastustuksen vuoksi. Samaan aikaan Kaarle Anjoulainen suunnitteli valtaavansa Bysantin paavin tuella.
Osmanivaltakunnan nousu
Myös osmanivaltakunnan uhka alkoi nousta vähitellen, ja keisarikunnan viimeiset kaksi vuosisataa olivatkin enimmäkseen vetäytymistä osmanivaltakunnan alta. Turkkilaiset osmanit valtasivat vähitellen alueita Vähä-Aasiassa 1280-luvulta lähtien. Brusa joutui vallatuksi 1326, Efesos 1328, Nikea 1329, ja Nikomedeia ja Bithynia 1337.
Viimeisinä vuosinaan Bysantti jatkoi neuvotteluja lännen kanssa idän ja lännen kirkkojen yhdistymiseksi sotilaallisen avun saamiseksi. Yhdistymistä kannattivat jo monet ylimystön jäsenet ja osa papistostakin, mutta luostarit ja väestön enemmistö vastustivat sitä edelleen. Ulkoisen uhan ohella keisarikunta kärsi myös hallitsijasuvun sisäisistä riidoista sekä sosiaalisista ja uskonnollisista erimielisyyksistä. Johannes VI Kantakuzenos nousi vallantavoittelijaksi ja keisariksi (keisarina 1347–1354). Luostariyhteisöissä kehittyi mystiseen mietiskelyyn perustunut hesykastinen liike, joka kytkeytyi myös politiikkaan vastustamalla läntistä vaikutusta ja kirkkojen yhdistymistä. Politiikassa hesykasmi ilmeni Gregorios Palamaksen kannattamana niin kutsuttuna palamismina. Liike sai suosiota, ja myös Kantakuzenos omaksui liikkeen näkemykset. Hesykasmista tuli Bysantin kirkon virallinen kanta vuonna 1351.
Traakian osmanit valtasivat 1360-luvulla, Thessalonikin vuonna 1387. Vuonna 1365 vallatusta Adrianoupoliksesta osmanit tekivät pääkaupunkinsa vuoteen 1453 saakka. Vähä-Aasia oli menetetty osmaneille käytännössä kokonaan, kun osmanit valtasivat Filadelfian puoliautonomisen alueen vuonna 1390. Samaan aikaan osmanivalloitusten kanssa serbit käyttivät tilaisuuden hyväkseen ja valtasivat Albanian, Itä-Makedonian ja Thessalian. Osmanit kuitenkin löivät serbit Kosovo Poljen taistelussa 1389 ja valtasivat myös unkarilaisista ja bulgaareista saatujen voittojen jälkeen vähitellen koko Balkanin.
pienoiskuva|vasen|Konstantinopolin piiritys vuonna 1453. Maalaus vuodelta 1499.
Bysantin kukistuminen
pienoiskuva|Bysantin valtakunta noin vuonna 1400
1400-luvulle tultaessa Bysantin alue oli kutistunut kattamaan lähes pelkästään Konstantinopolin kaupungin, Thessalonikin, Peloponnesoksen alueen (Morean despotaatti) sekä joitakin Egeanmeren saaria (mm. Lesbos ja Limnos). Konstantinopolista erilliset alueetkin olivat käytännössä itsenäisiä ja ainoastaan nimellisesti ja perinteensä kautta osa valtakuntaa. Thessalonikin kaupunki luovutti itsensä venetsialaisten haltuun vuonna 1423. Osmanit valtasivat kaupungin vuonna 1430 ja surmasivat koko väestön ja kaupungissa olleet venetsialaiset sotilaat.
Osmaanien sulttaani Bayezid I piiritti Konstantinopolia vuosina 1397–1402. Keisari Manuel II kiersi Eurooppaa hakien apua Bysantille. Valtakunta pelastui mongolien hyökättyä samaan aikaan osmanien alueille. Osmanien valta elpyi pian. Sulttaani Murad II piiritti vuorostaan Konstantinopolia vuonna 1422. Osmanit valtasivat Thessalonikin vuonna 1430. Nyt keisari Johannes VIII Palaiologos haki apua lännestä ja hyväksyi tämän vuoksi kirkkojen yhdistymisen Firenzen kirkolliskokouksessa vuonna 1439. Osmaneja vastaan saatiin organisoitua unkarilaisten ja latinalaisten ristiretki, niin kutsuttu Varnan ristiretki, mutta se päättyi kristittyjen kannalta katastrofiin Varnan taistelussa vuonna 1444. Kirkkojen yhdistyminen julistettiin lopulta voimaan Konstantinopolissa vuonna 1452. Se ei kuitenkaan juurikaan toteutunut käytännössä yleisen vastustuksen vuoksi.
Bysantin valtakunnan loppu koitti vuonna 1453. 2. huhtikuuta osmanien sulttaani Mehmed II aloitti Konstantinopolin piirityksen, jota kesti melkein kaksi kuukautta. Keisari lähetti avunpyyntöjä länteen, mutta apua ei tullut. Bysantin valtakunta kukistui lopullisesti 29. toukokuuta, kun osmanit valtasivat kaupungin rynnäköllä. Viimeinen keisari Konstantinos XI Palaiologos kaatui taistelussa turkkilaisia vastaan. Bysantin viimeinen eurooppalainen osa Morean despotaatti kukistui vuonna 1460, kun osmanit valtasivat Mistran. Sen jälkeen he valtasivat valtakunnan viimeisetkin rippeet, kun Trebizondin keisarikunta kukistui vuonna 1461.
Bysantin rappion syyt
Keisarikunnan rappeutumisen syynä sen viimeisinä vuosisatoina eivät olleet pelkästään aseelliset selkkaukset, vaikkakin Konstantinopolin valtaus vuonna 1204 neljännen ristiretken aikana vauhditti rappiota. Valtiota jäytivät monet vakavat epäkohdat: omistuksen keskittyminen harvojen käsiin ja näiden suuromistajien toiminta valtion edun vastaisesti, rikkaiden ja köyhien välinen jännite, asevoiman pieneneminen ja sen keskittyminen ulkomaisten palkkasotilaiden käsiin, omasta laivastosta luopuminen ja nojautuminen Genovan laivastoon, sekä rahan arvon toistuva alentaminen ja siitä seurannut rahoittajien epäluottamus.
Valistusajan historiankirjoituksessa Bysantti nähtiin usein idealisoidun antiikin Rooman rappeutuneena jälkinäytöksenä. Sama asenne on jatkunut pitkään ennen nykyaikaista tutkimusta. Poliittisen ja kulttuurisen rappion syinä on nähty muun muassa despoottinen itsevaltius, byrokraattinen hallintokoneisto, jatkuvat juonittelut ja korruptio, itämaistuminen, yhteiskunnallinen pysähtyneisyys ja kaavoihin kangistuminen sekä mystisuskonnollinen mentaliteetti ja uskonnollinen fanatismi. Bysantintutkija John Haldon muistuttaa kuitenkin, että bysanttilainen yhteiskunta ja kulttuuri olivat itse asiassa hyvin dynaamisia, tehokas hallintokoneisto oli mahdollisesti eräs syy valtakunnan pitkään ikään, ja ettei Bysantti esimerkiksi ollut sen korruptoituneempi kuin muutkaan ajan yhteiskunnat.
Bysantin perintö
Bysantin kulttuuriperintö elää edelleen ortodoksisessa kirkossa ja sen luostareissa. Lännessä Bysantin kautta välittynyt antiikin kulttuuri vaikutti merkittävästi renessanssin syntyyn ja kehitykseen, kun antiikin kirjallisuuden käsikirjoituksia siirtyi bysanttilaisten pakolaisten mukana länteen jo ennen Konstantinopolin kukistumista.
Osmaanien valtakunta otti Konstantinopolin pääkaupungikseen ja peri kulttuuriinsa ja muun muassa rakennustaiteeseensa monia bysanttilaisen kulttuurin puolia. Venäjä puolestaan peri itselleen ortodoksisen kirkon suojelijan roolin, keisarin arvonimen sekä Palailogos-suvun tunnuksen, kaksipäisen kotkan, viimeisen keisarin veljentyttären Sofian avioiduttua Iivana III:n kanssa. Iivana IV:stä tuli ensimmäinen Venäjän keisari eli tsaari. Venäjä onkin 1500-luvulta lähtien usein pitänyt itseään Bysantin perillisenä ja kolmantena Roomana.
Maantiede, talous, kansat ja kielet
pienoiskuva|Bysantin valtakunnan [[teema (Bysantin valtakunta)|teemat noin vuonna 1025.]]
Syntyessään Bysantti muodostui kolmesta erillisestä ja hyvin erilaisesta maantieteellisestä alueesta: Vähä-Aasiasta eli Anatoliasta, Balkanista sekä Levantista (Lähi-itä ja Egypti). Meri sekä erotti että yhdisti nämä alueet toisiinsa. Maa-aluetta luonnehtivat rannikkotasangot, ylängöt sekä vuoristot. Bysantin samoin kuin Rooman valtakunnan pääelinkeino oli maanviljely. Maanviljely oli keskittynyt rannikkoalueille, kun taas ylätasangoilla harjoitettiin enemmän karjataloutta. Egyptin merkitys sekä viljan- että verotulojen tuottajana oli erittäin suuri. Muita vauraita maakuntia olivat Syyria, Mesopotamia, Eufratensis, Osroene, Foinikia, Palestiina ja Kilikia. Näiden alueiden menetyksen seurauksena valtion tulojen arvioidaan pudonneen neljännekseen.
Hallinnollisesti valtakunnan alue oli jaettu antiikin Rooman valtakunnan peruja provinsseihin. 600-luvulla jako korvattiin uudella jaolle niin kutsuttuihin teemoihin (thema). Kutakin teemaa komensi strategos, joka valvoi myös alueensa siviili- ja taloushallintoa. Valtakunnan rajojen muuttuessa myös teemajakoa muutettiin.
Bysantin eräitä keskeisimpiä kaupunkeja olivat (valtakunnan ollessa laajimmillaan keisari Justinianus I:n aikana) pääkaupunki Konstantinopolin lisäksi Rooma, Ravenna, Napoli ja Syrakusa Italiassa; Aleksandria ja Karthago Afrikassa; Thessaloniki ja Ateena Balkanilla; Antiokia, Nikea, Efesos, Ankara, Seleukia, Caesarea, Melitene, Seleukia ja Trebizond Vähässä-Aasiassa; Herson Krimillä; sekä Jerusalem, Emesa ja Damaskos Levantissa. Näistä Konstantinopoli, Thessaloniki, Ravenna ja Karthago olivat prefektuurien pääkaupunkeja ja Konstantinopoli, Rooma, Aleksandria, Antiokia ja Jerusalem patriarkaattien kotipaikkoja.
Keskiajalla kreikkalais-roomalainen kaupunkikulttuuri taantui. Vanhoista polis-keskuksista siirryttiin helpommin puolustettaville kukkuloille linnoitusten (kastron) ympärille. Pääkaupunki Konstantinopoli muodostui ainoaksi merkittäväksi kaupunkikeskukseksi. Kaikki kaupungit olivat riippuvaisia lähiympäristönsä maaseudusta. Tuotteiden kuljetus maitse oli kallista ja hankalaa, ja siksi vesikuljetukset olivat keskeisempiä. Vain satamalliset kaupungit onnistuivat kehittymään merkittäviksi kaupan keskuksiksi. Bysantti peri antiikin Rooman tieverkoston, mutta teiden ylläpito heikkeni vähitellen huomattavasti. Maantiekuljetuksia hoiti cursus publicus, valtiollinen kuljetus- ja hevostenvaihtojärjestelmä.
Bysantti oli monikansallinen valtakunta osin maantieteellisen laajuutensakin ansiosta. Kreikkalaisten lisäksi valtakuntaan kuului varsinkin sen varhaisina vuosisatoina muun muassa latinankielistä väestöä, syyrialaisia, egyptiläisiä, armenialaisia, slaaveja, albaaneja, bulgaareja ja juutalaisia. Väestöä yhdisti kreikan kieli ja varhaisina vuosisatoina myös latina, jota puhuttiin paitsi Italiassa ja Balkanilla myös erityisesti rannikkoalueilla. Latina toimi virallisena kielenä vuoteen 620 saakka ja sitä käytettiin erityisesti lainsäädännön kielenä. Tämän jälkeen kreikan kielen merkitys roomalaisuuden ylläpitäjänä kasvoi ja väestö kreikkalaistui yhä enemmän. Kreikkalaisuus korostui ennen kaikkea valtakunnan menetettyä suuren osan alueistaan vuosisatojen kuluessa.
Keisari
pienoiskuva|[[Mikael I julistetaan keisariksi. Skyllitzes Matritensis, 1100-luku.]]
Bysantin keisarius jatkoi Rooman valtakunnan keisariutta ilman historiallisia katkoksia. Keisari oli itsevaltias hallitsija, jonka nähtiin saavan valtansa suoraan Jumalalta ja joka oli Jumalan nimittämä. Tästä huolimatta nähtiin myös, että keisari oli mahdollista syöstä vallasta, mikäli se oli Jumalan tahto. Vallasta kiisteltiin usein, minkä seurauksena tapahtui myös vallankaappauksia.
Bysantin merkittävimmät hallitsijasuvut olivat:
Senaatti ja virkamiehet
Konstantinopolissa toiminut senaatti jatkoi Rooman senaatin perintöä. Konstantinopolin senaattiin kuului alun perin 300 senaattoria, mutta myöhemmin lukumäärä kasvoi tuhansiin. Senaattoreilla oli perinnöllinen arvonimi clarissimus. Muita senaattoriarvoja olivat illustris ja spectabilis. Senaattorien asema perustui ennen kaikkea maanomistukseen. Senaattoriylimystö oli merkittävässä osassa vanhan kreikkalais-roomalaisen kulttuuriperinnön vaalimisessa.
Bysantin hallintojärjestelmä oli monimutkainen ja siihen kuului useita erilaisia virkoja ja arvonimiä, jotka muodostivat tiukan virkahierarkian. Senaattoreilla oli alun perin yksinoikeus korkeimpiin virkoihin sekä pääkaupungissa että maakunnissa. Ajan kuluessa vanhaan senaattorisäätyyn kuulumisen merkitys väheni, sillä keisarin hovissa virat määräytyivät sukutaustan ohella myös meritokraattisesti. Toimiminen keisarin hovissa muodostui vähitellen merkittävimmäksi tieksi yhteiskunnalliseen ylenemiseen. Samalla Konstantinopolissa toimineen keskushallinnon ja maata omistavan yläluokan intressiristiriita muun muassa verotuksen toimeenpanossa maakunnissa kasvoi, mikä johti myös sisällissotiin.
Armeija
pienoiskuva|[[Kreikkalainen tuli käytössä laivastossa. Skyllitzes Matritensis, 1100-luku.]]
Bysantin valtakunnan armeija kehittyi sitä edeltäneestä Rooman valtakunnan armeijasta. Armeija muuttui keisari Diocletianuksen aikana perinteisistä raskaista legioonista käsittämään enemmän ratsuväkeä. Bysantin armeija oli kuuluisa raskaasta katafraktiratsuväestään. Itä-Rooman armeija järjestettiin myöhemmin uudelleen keisari Herakleioksen aikana uuden teema-järjestelmän mukaan.
Sotaväki koostui sekä vapaaehtoisista että verotukseen kytkettyjen sotaväenottojen kautta saaduista miehistä. Ulkomaalaisten palkkasotilaiden käyttö yleistyi vähitellen. Korkeimmin palkattuja sotilaita olivat Keski-Aasian turkkilais-tataarilaisten kansojen miehistä pestattu jousilla varustettu ratsuväki. Tämän ensi-iskujoukon osa taktiikassa oli ensimmäisenä rynnistää vihollista kohden, ampua ja perääntyä sitten takaisin. Ratsain tapahtuvan jousiammunnan taito on erittäin vaikea saavuttaa, mutta turkkilaiset paimentolaisheimot hallitsivat sen. Bysantin tunnetuin ja salaisin ase oli sen ajan maailmassa pelotevaikutukseltaan hyvin merkittävä kreikkalainen tuli. Bysantin armeija koki 1070-luvulla murskatappion Manzikertin taistelussa, josta se ei koskaan toipunut.
Verotus
Byrokraattisen hallintokoneiston eräs keskeinen tehtävä oli verotuksen kerääminen keskusvallalle. Bysantin verotus perustui sekä maaveroon ja tämän vaatimaan maaomaisuuden tarkkaan valvontaan, että henkiveroon. Alussa maa- ja henkivero oli yhdistetty niin, että verotuksessa otettiin huomioon se, kuinka montaa työkykyistä henkilöä tietty maa-ala elätti (capitatio-jugatio-periaate). Myöhemmin maavero (kanon) ja henkivero (kapnikon, "kotiliesi") erotettiin toisistaan. Näiden verojen lisäksi valtio vaati erilaisia lisäveroja muun muassa yleisinä töinä ja kestityksenä. Vähitellen järjestelmä kehittyi yhä monimutkaisemmaksi ja se myös korruptoitui.
1100-luvulta alkaen verotusoikeuksia (pronoia-oikeus) alettiin jakaa myös yksityisille ihmisille tiettyjä alueita koskien. Aluksi oikeuksia myönnettiin vain hallitsevan Komnenos-suvun jäsenille. Ristiretkien ja läntisen feodaalijärjestelmän vaikutuksesta oikeuksia alettiin jakaa laajemminkin 1200-luvulla. Seurauksena valtion saama osa verotuloista väheni samalla, kun yläluokan aiheuttama taloudellinen rasite kasvoi. Seurauksena maasta alettiin periä talonpojilta myös vuokraa. Valtakunnan maa-alueen supistuessa valloitusten seurauksena kaupankäynnin verotuksen (kommerkion) merkitys kasvoi Bysantin loppuaikoina.
1200-luvulta alkaen hallinneet Palaiologos-suvun keisarit olivat vaikeuksissa Bysantin talouden heikentyessä eivätkä keksineet siihen parantavia lääkkeitä, vaan pikemminkin vauhdittivat talouden alamäkeä. Esimerkiksi italialaisille oli myönnetty kauppaetuja, jotka merkitsivät valtion tullitulojen vähenemistä. Ylellisyystavaroiden vientituotantoa pystyttiin kuitenkin jatkamaan. Valmistettiin silkkiä, kultabrokadia, koruja ja muuta taidekäsityötuotteita. Valtio kuitenkin puuttui näihin verotuksella ja rajoituksilla, mikä hyödytti italialaisia. Bysantin hallitus piti kotimaan kuluttajien puolia, mutta heikensi samalla vientiyritysten taloutta. Myös alamaisten työllisyydestä huolehdittiin, mutta se heikensi yritysten kannattavuutta, koska palkansaajia oli liikaa. Palaiologos-suvun keisarit turvautuivat yhä useammin rahan huonontamiseen saadakseen valtiontalouden kuntoon. Lopulta myytiin myös kruununjalokivet, jotka korvattiin väärennetyillä kivillä. Onkin sanottu, että Bysantin pitkä kuolinkamppailu oli ensi sijassa valtiontaloudellinen tragedia.
Kulttuuri
Bysanttilainen kulttuuri oli hyvin Konstantinopoli-keskeistä. Bysantin kirjallisuus oli aluksi lähinnä antiikin kreikkalaisen kirjallisuuden kristillisesti väritettyä jatkoa, eikä selkeää rajaa antiikin ja Bysantin kirjallisuuden välillä voida tehdä. 500- ja 600-luvuilla teologisen kirjallisuuden paino kasvoi ja maallisen kirjallisuuden määrä supistui. Maallinen kirjallisuus virkosi 800-luvulta alkaen, kun antiikin kirjallisuuden perinteitä alettiin elvyttää, kohoten vuosina 1000–1200 korkeimpaan kukoistukseensa.
Bysanttilainen taide oli konservatiivista ja kunnioitti perinteitä. Kuvariitojen jälkeen maalaustaide kaavamaistui. Bysantin viimeisinä vuosisatoina korkeatasoista taidetta luotiin jälleen Konstantinopolin ulkopuolellakin. Länsimainen vaikutus lisääntyi ja taide sai monipuolisempia muotoja. Erittäin huomattavia ovat käsikirjoituksia koristavat miniatyyrit. Rakennustaiteen tärkeimmät muistomerkit ovat Hagia Sofia eli Pyhän viisauden kirkko Konstantinopolissa (rakennettu 532–537), joka oli läpi keskiajan kristikunnan suurin kirkko, sekä Basilica di San Marco Venetsiassa. Bysanttilainen taide elää edelleen ortodoksisen kirkon kirkkotaiteessa.
Bysantin kirkko oli merkittävä toimija, ja kristillisyys oli keskeinen osa bysanttilaista kulttuuria ja yhteiskuntaa. Keisarikunnassa ei tehty selvää rajaa valtion ja kirkon välillä. Kirkon ja valtion suhdetta kuvattiin sopusoinnuksi eli "sinfoniaksi" tai "harmoniaksi". Kirkko ja valtio näkivät itsensä yhdessä ortodoksian eli oikeaoppisen kristillisen uskon puolustajina. Bysantin aikana kehittyivät ne liturgiset muodot, jotka ovat edelleen käytössä koko ortodoksisessa kirkossa.
Bysanttilaisen filosofian kaksi pääpiirrettä olivat hellenistinen rationalismi ja kristillinen perinne. Bysanttilaista filosofiaa luonnehtii tiivis yhteys kristilliseen maailmankuvaan ja teologiaan, mutta se sai paljon vaikutteita ja ajatuksia antiikin kreikankielisistä filosofisista teksteistä, erityisesti Platonilta, Aristoteleelta ja uusplatonisteilta. Rajan vetäminen bysanttilaisen filosofian ja antiikin filosofian välillä, samoin kuin bysanttilaisen filosofian ja teologian välillä, ei olekaan suoraviivaista. Toisaalta bysanttilaisesta filosofiasta on mahdollista erottaa myös antiikin ajattelun edelleenkehittelyä irrallaan kristillisestä ajattelusta.
Ajanlaskua varten valtakunnassa oli käytössä oma, niin kutsuttu bysanttilainen ajanlasku.
Ville Tikkanen (jalkapalloilija)
Kausikohtaiset tilastot
Päivitetty 11. kesäkuuta 2019.
Uppsalan kasvitieteellinen puutarha
thumb|300px|Uppsalan kasvitieteellinen puutarha
Puutarha vahingoittui kaupungin palossa vuonna 1702 eikä yliopistolla ollut välineitä sen kunnostamiseen. Kun puutarha lisäksi kärsi toistuvasti tulvista, vuonna 1787 lahjoitti Kustaa III linnan puutarhan yliopistolle uutta kasvitieteellistä puutarhaa varten, jonne sitten siirrettiin kaikki vanhat kasvit. Barokkityyliset suunnitelmat ovat arkkitehti Carl Hårlemanin tekemät. Kuningas lahjoitti rahaa Linneanum-orangerian rakentamista varten ja se on yksi harvoista Ruotsissa, joka on edelleen alkuperäisessä käytössään.
Myöhemmin puutarhaa on laajennettu ja restauroitu. Nykyään siellä kasvatetaan 9 000 erilaista kasvilajia ja -lajiketta.
Kärnäiitti
Kärnäiitti ryhmitellään kahteen päätyyppiin:
Impaktiitti voidaan syntytapansa perusteella luokitella shokkimetamorfiseksi kivilajiksi, joka on eräs metamorfisten kivilajien osaluokka. Impaktiittia on löydetty myös esimerkiksi Saimaan Paasselältä, Suvasvedeltä (Kukkarinselkä ja Haapaselkä), Sääksjärveltä ja Karjalan tasavallan Jänisjärvestä.
Kärnäiitti muistuttaa hyvin paljon laavakiveä. Kiven murtopinta on sinisen musta ja rapautumispinta on harmaa. Rantakivikosta löydetyssä kärnäiitissä on ohut, ruskean musta rautapitoinen pinta ja pinnassa on myös kivelle tyypillisiä aallokon kuluttamia pieniä koloja.
Ensimmäisenä kivilajista kirjoitti Henrik Holmberg muutamalla lauseella teoksessaan "Materialier till Finlands geognosi" vuonna 1858, kivilajin kärnäiitiksi nimesi tiettävästi Hugo Berghell vuonna 1921, kiveä kutsuttiin myös "Lappajärven dasiitiksi". Impaktiitiksi kärnäiitti todettiin vuonna 1967 ruotsalaisen geologin Nils-Bertil Svenssonin toimesta ja tutkimustulokset julkaistiin Nature -lehdessä helmikuussa 1968.
Kirjallisuudentutkijain Seura
Kirjallisuudentutkijain Seura ry on vuonna 1927 perustettu Helsingissä toimiva yhdistys. Seuran tehtävänä on toimia kirjallisuudentutkijoiden välisenä tiedottajana ja yhdyssiteenä sekä edistää kirjallisuuden tutkimusta Suomessa.
Toimintamuodot
Seuran tärkeimpiä toimintamuotoja ovat neljä kertaa vuodessa ilmestyvä Kirjallisuudentutkimuksen aikakauslehti Avain sekä vuotuinen seminaari. Vuosina 1929–2003 Seura julkaisi Kirjallisuudentutkijain Seuran vuosikirjaa.
Hannu Mäkelä
Kirjallinen ura
Mäkelän varhaisessa runoudessa korostuvat lähinnä arkiset kokemukset ja vaikutelmat, mutta myöhemmin on korostunut tietoisuus idyllin rinnalla elävistä hävityksen voimista. Epäily ja turhuuden tunnot häiritsevät huolimatta pinnallisesta levosta. Eino Leino ja L. Onerva ovat Mäkelälle erityisen läheisiä kirjailijoita, ja hän on kirjoittanut heistä paljon. Mäkelän mukaan Eino Leino on Suomen kansallisrunoilija.
Näytelmissään Mäkelä kuvaa usein yhteisön puristuksessa elävää poikkeusyksilöä (esimerkiksi paltamolaista voimamiestä Talas-Eeraa).
Mäkelä tunnetaan myös lastenkirjailijana, ja hänen luomansa Herra Huu on suomalaisen lastenkirjallisuuden suosituimpia hahmoja. Mäkelän tuotantoa on käännetty 15 kielelle, ja erityisesti Herra Huu -lastenkirjat ovat saavuttaneet suosiota Suomen ulkopuolella.
Yksityiselämä
Mäkelän vanhemmat olivat kansakoulunopettajat Väinö Mäkelä ja Eevi Leinonen. Hän on vanhempiensa nuorin lapsi. Mäkelän ja hänen isänsä välit olivat hyvin vaikeat, mistä hän kertoo kirjassaan Isä (2004).
Hayashio
Palvelus
Hayashio suojasi 16.–30. heinäkuuta Kumanoa ja Suzuyaa Kuresta Singaporen kautta Burmaan Merguihin risteilijöiden siirtyessä Intian valtamerelle. Matka kuitenkin keskeytettiin Guadalcanalin taisteluiden vuoksi. Osasto purjehti 8.–21. elokuuta Merguista Balikpapanin kautta Salomonsaarten pohjoispuolelle liittyäkseen laivaston pääosaan. Alus osallistui 24. elokuuta Salomonin saarten taisteluun suojaten amiraali Kondon osastoa.
Alus suojasi Trukin edustalla olevaa laivastoa, jossa se samalla oli 2. hävittäjälaivueen komentajan kontra-amiraali Raizo Tanakan lippulaivana. Alus suojasi 29. syyskuuta – 1. lokakuuta Nisshinin matkan Kaviengista Shortlandsiin. Tehtävän päätyttyä alus osallistui useaan Guadalcanalin täydennysmatkaan eli niin kutsuttuun Tokion pikajunaan.
Hayashio suojasi 10.–14. lokakuuta taistelulaivoja Kongōa ja Harunaa näiden tulittaessa Henderson Fieldiä. Alus osallistui 26. lokakuuta Santa Cruzin taisteluun suojaamalla Junyōa. Se suojasi 3.–5. marraskuuta Suzuyan ja Mayan matkan Trukilta Shortlandsiin.
Alus johti 13.–15. marraskuuta amiraali Tanakan lippulaivana Guadalcanalille matkaavaa joukkojenkuljetussaattuetta (Guadalcanalin taistelu), minkä jälkeen alus suojasi Suzuyan, Mayan ja Tenryūn matkan Shortlandsistä Kaviengiin.
Hayashio kuljetti täydennyksiä Rabaulista Laeen, kun se joutui 24. marraskuuta 1942 Yhdysvaltain ilmavoimien pommittajien maaliksi. Aluksen osuneen pommin vuoksi syttyi tulipalo, jota pyrittiin sammuttamaan aluksen ollessa ankkurissa. Tulipalon saavuttaessa ampumatarvikkeet, annettiin käsky jättämään laiva. Aluksella sai surmansa 50 miehistönjäsentä ja lisäksi kuusi haavoittui. Shiratsu evakuoi eloonjääneet laivasta, minkä jälkeen se upotettiin torpedolla Guna-lahteen.
Xero Sampler Tape
Xero Sampler Tape on yhdysvaltalaisen rock-yhtye Linkin Parkin vuonna 1997 äänitetty demokasetti. Kasetti sisältää 4 raitaa. Kasetin aikana Linkin Parkin nimi oli vielä Xero, ja sen toisena laulajana toimi Mark Wakefield, josta tuli myöhemmin Taprootin manageri. Kasetti lähetettiin lukuisille levy-yhtiöille, mutta koska kukaan ei ollut yhtyeestä vielä silloin liiemmin kiinnostunut, yhtye pani hynttyyt yhteen itsenäisen Mix Media-nimisen levy-yhtiön kanssa. Vuonna 1999 yhtyeen kaikki toiveet kävivät toteen, kun Warner Brothers tarjosi sopimusta nuorelle yhtyeelle.
Vaikka internetistä löytyykin paljon huonolaatuisia taltiointeja, demokasetti on nykyään erittäin harvinainen.
Kappaleet
A-puoli:
B-puoli:
Lähteet
Xero Demo Tape
Fasca
Fasca (Finnish AutoSound Challenge Association) oli vuonna 1992 perustettu autoäänentoiston ja AutoSound kilpailutoiminnan ainoa virallinen suomalainen tukijärjestö. Fascan tarkoitus oli edistää ja tukea autoäänentoiston harrastetoimintaa ja yleistä tietoutta. Tärkein toimintamuoto oli AutoSound-kilpailut, joissa alan harrastajat kilpailivat toisiaan vastaan yhdessä sovittujen sääntöjen puitteissa.
Nykyisin Suomen virallinen autohifin kattojärjestö on EMMA Finland.
Beneath the Remains
Tunnetun metallituottaja Scott Burnsin ansiosta paranneltu tuotanto sekä Roadrunner Recordsin mahdollisuus saattaa albumi maailmanlaajuiseen levitykseen edesauttoivat yhtyeen suosiota huomattavasti.
Kappalelista
Vuoden 1997 uusintapainos
Heikki Leskinen
Heikki Olavi Leskinen (10. lokakuuta 1930 Kurkijoki – 7. joulukuuta 2021) oli suomalainen kielentutkija ja professori. Hän oli Jyväskylän yliopiston suomen kielen professorina vuodesta 1967. Hänen tutkimusalaansa olivat itämerensuomalaisten kielten äänne- ja muotohistoria sekä suomen kielen murteet. Hän oli 1966–1970 Helsingin yliopiston humanistisen tiedekunnan dosentti.
Gustav Malja
Malja aloitti uransa Karting-sarjoissa vuonna 2007 ja voitti lopulta Ruotsin KF3-luokan mestaruuden vuonna 2009. Vuonna 2011 Malja aloitti kilpauransa siirtyen ADAC Formel Masters -sarjaan jossa hän saavutti kauden aikana yhden palkintosijan sijoittuen sarjan 13:ksi. Vuonna 2012 Malja jatkoi samassa sarjassa saavuttaen kolme voittoa, yhden paalupaikan ja 16 palkintosijaa sijoittuen sarjan toiseksi. Vuonna 2013 Malja siirtyi Eurocup Formula Renault -sarjaan saavuttaen neljä pistettä kauden aikana. Samana vuonna hän kilpaili Formula Renault NEC -sarjassa kahdeksan kilpailua. Vuonna 2014 Malja jatkoi Eurocup -sarjassa saavuttaen 49 pistettä sijoittuen sarjan 12:ksi. Samana vuonna hän jatkoi myös NEC -sarjassa voittaen kaksi kilpailua sijoittuen sarjan viidenneksi.
Vuonna 2015 Malja kilpaili Formula Renault 3.5 -sarjassa. Samana vuonna hän siirtyi kesken kauden kilpailemaan GP2-sarjaa. Hän ajoi myös kolme kilpailua Euroopan Formula 3 -sarjassa. Vuonna 2016 Malja kilpaili täyden kauden GP2-sarjassa ajaen Rapax -tallissa. Malja ajoi kahdesti palkintopallille ollen toinen Belgian sprinttikilpailussa ja kolmas Italian pitkässä kilpailussa keräten koko kauden aikana 53 pistettä. Hän jatkoi kaudella 2017 Racing Engineering-tallissa. Malja pääsi testaamaan Sauber-tallin F1-autoa elokuussa 2017.
Kajaanin sellutehdas
Kajaanin sellutehdas oli Kajaanin Tihisenniemellä vuosina 1910–1982 toiminut sulfiittisellutehdas. Tehtaan omisti Kajaanin Puutavara Osakeyhtiö (myöh. Kajaani Oy).
Tehdas vihittiin käyttöön 28.7.1910. Tehdas oli valmistuessaan pohjoisin sellutehdas Suomessa. Tehdas sijaitsi punatiilisissa rakennuksissa tehdasalueen nk. "vanhalla puolella". Tehdas lopetettiin sen käytyä vanhanaikaiseksi ja kannattamattomaksi. Eräänä merkittävimpänä syynä lakkautukseen olivat myös tehtaan aiheuttama jätevesikuorma vesistölle sekä vanhentunut tekniikka. Jäteveden puhdistuksen parantaminen olisi vaatinut huomattavia investointeja, joita vanhaan tehtaaseen ei kannattanut toteuttaa. Myös tehtaan keittomenetelmän muuttaminen sulfaattiprosessiksi hylättiin samoista syistä. Tehtaan vieressä olevaan Peurapäänlahteen johdettiin sellutehtaan kuitupitoiset jätevedet ja lahti liettyi umpeen. Sellutehdas pysäytettiin 31.3.1982 hieman ennen uuden paperikoneen PK4:n käynnistämistä joka tapahtui 2.5.1982. Tehdas ehti toimia lähes 72 vuotta.
Sellutehtaan välittömässä läheisyydessä olivat myös vanha paperitehdas (PK1), höyryvoimalaitos ja muun muassa spriitehdas. Suurin osa sellutehtaan rakennuksista on purettu. Tehdasalueen omistaa nykyisin UPM-Kymmene-konserni ja siellä toimii saha sekä muita ei-puunjalostusalan yrityksiä.
Sellutehtaan osastot
Tehdasrakennuksen keskellä oli 32 metriä korkea keitto-osasto, jossa oli aluksi kolme keitintä. Keitto-prosessi tapahtui Frankin kalkkimaitomenetelmällä, jossa happo valmistettiin johtamalla rikin poltosta saatua rikkidioksidia kalkkimaitoon. Keittimien korkeus oli 12,6 metirä ja halkaisija 5,1 metriä. Rakennuksen toisessa päässä oli happo-osasto ja toisessa sihtiosasto ja kuivaamo. Vieressä sijaitsevassa rakennuksessa olivat kuorimo, hakku ja seulat. Höyryvoimalaitos oli myös erillisessä rakennuksessa ja oli yhteinen paperitehtaan kanssa.
Höyryvoimalaitos
Sellutehtaan voimaosasto oli yhteinen paperitehtaan ja sahan kanssa. Vanha höyryvoimala purettiin 2000-luvun alussa. Kaikki kattilat on purettu. Alkuperäisessä höyryvoimalassa oli vuonna 1910 5 kattilaa, jotka oli suunniteltu tuottamaan höyryä sellutehtaalle. Nämä kattilat poistettiin vuonna 1941. Vuonna 1922 hankittiin hilikäyttöinen kattila. Vuonna 1925-1927 rakennettiin kokonaan uusi höyryvoima-asema, johon myös nykyinen tiilinen savupiippu kuului. Vuonna 1932 hankittiin suurtehohöyrykattila, jonka tulipinta oli 397 m² Kaikki nämä kattilat on poistettu jo aiemmin.
Turbiinit:
Turbiineihin oli yhdistettynä generaattorit sähkön tuottamista varten.
Tuotantomäärät ja tuotteet
Tehtaan kapasiteetti oli noin 120 000 t/a. Tuotanto jakautui ulos myytävään valkaistuun sulfiittiselluloosaan n. 90 000 t/a, oksamassaan n. 6 000 t/a ja omaan jalostukseen menevää sulfiittiselluloosaan n. 24 000 t/a. Aluksi valtaosa tuotannosta myytiin Venäjälle. 1920-luvulta alkaen Englanti oli suurin asiakasmaa. Muita merkittäviä vientimaita olivat Italia, Neuvostoliitto sekä muut läntisen Euroopan maat. Pitkäaikaisin asiakas oli Lancashire Paper Mills, joka oli asiakkaana 1926-1982.
Tuotannosta noin 80 % vietiin ulkomaille: Eurooppaan 60%, Pohjois-Amerikka 10%. 20% käytettiin omassa paperitehtaassa.
Holvikaari (kivimuodostuma)
Sisämaassa holvikaaria synnyttävät lähinnä vesi ja tuuli. Rannikon holvikaaret nousevat merestä, ja niitä syntyy aaltojen kulutustyön vaikutuksesta. Aluksi syntyy luolia, jotka kovertuessaan syvemmiksi yhdistyvät toisiinsa ja muodostavat holvikaaren. Se laajenee yhä leveämmäksi, kunnes sen katto romahtaa. Jotkin meressä seisovat yksinäiset kivipylväät eli raukit ovat romahtaneita holvikaaria, ja ennen pitkää nekin romahtavat.
Utahissa sijaitsevassa Archesin kansallispuistossa on noin 2 000 luonnon muovaamaa holvia.
Jean-Sébastien Giguère
Ura
Anaheim kauppasi Giguéren tammikuussa 2010 Toronto Maple Leafsiin.
Giguére teki heinäkuussa 2011 kahden vuoden sopimuksen Colorado Avalanchen kanssa.
Giguére lopetti uransa kauden 2013/2014 jälkeen.
Pikkumesipaunikko
Pikkumesipaunikko eroaa muista mesipaunikkolajeista ripsilaitaisten lehtiensä perusteella. Nimensäkin mukaisesti pikkumesipaunikon kukat ovat hyvin pienet, halkaisijaltaan vain 6 mm. Kukkien verhiö on väriltään violetti.
Sorvi
Sorvissa käytettävät terät
Yleisin konepajoilla käytettävä terätyyppi on kovametallista sintrattu teräpala, joka kiinnittyy erilliseen varteen ruuvilla. Työkalujen varret on standardisoitu. Teräpaloja on jopa satoja eri kokoisia ja muotoisia ja ne ovat yleensä käännettäviä, jos leikkaava särmä rikkoutuu tai kuluu tylsäksi. Teräpalojen etu on jopa yli viisinkertaiset työstönopeudet verrattuna pikateräkseen, mutta haittapuolena on kalliimpi hinta.
Työstettävän aihion kiinnitys
Itse työstettävä kappale kiinnittyy istukkaan eli pakkaan, joita on moneen käyttötarkoitukseen. Eniten käytetty istukka on kolmileukainen istukka, jossa on kolme leukaa, jotka liikkuvat yhtäaikaisesti kiristettäessä, jolloin pyöreä kappale tulee aina melko tarkasti keskelle. Toinen yleinen malli on nelileukaistukka, joita on kahdentyyppisiä. Itsekeskittyvä nelileukaistukka on samanlainen kuin kolmileukainen mutta mahdollistaa neliömäisen kappaleen kiinnittämisen. Toinen variaatio on manuaalisesti keskitettävä nelileukaistukka, jossa jokaista leukaa voidaan kiristää erikseen jolloin saadaan erikoisen muotoinenkin kappale keskitettyä haluttuun kohtaan. Kappaleen tarkka keskittäminen suoritetaan aina piirtojalan tai mittakellon avulla.
Valmistettavia tuotteita
Sorveilla valmistettuja tuotteita ovat koriste-esineet, kuten kuviolliset pöydän-, lampun- ja kaiteenjalat. Metallisorveilla, nykyisin yleensä NC-sorveilla, valmistetaan kaikki tarkkuutta vaativat pyörähdyskappale-tyyppiset koneenosat mukaan lukien lukuisat auton moottorin osat, kampiakselit, männät, sylinteriputket ym.
Tarmo Reunanen
Seuraura
Toukokuussa 2015 Reunanen teki kolmivuotisen juniorisopimuksen TPS:n SM-liigajoukkueen kanssa. Samana kesänä Jokerit varasi hänet 102. pelaajana KHL:n varaustilaisuudessa 2015. Reunanen pelasi kaudella 2015–2016 TPS:n A-nuorissa vain 11 runkosarjaottelua, kunnes hänen runkosarjansa päättyi loukkaantumiseen. Reunanen edusti TPS:ää ennen loukkaantumistaan myös Junior Club World Cupissa. Hän palasi kaukaloihin A-nuorten SM-liigan pudotuspeleissä sekä vahvisti myös TPS:n B-nuoria. Reunanen ei debytoinut kauden aikana seuran liigajoukkueessa.
Kesäkuussa 2019 Reunanen teki kolmivuotisen NHL-tulokassopimuksen New York Rangersin kanssa. Hänen sopimukseensa on kirjattu pykälä pelata kaudella 2019–2020 vielä lainalla Lukossa, mikäli Reunanen ei saa paikkaa Rangersin NHL-kokoonpanosta. Seura lähetti Reunasen harjoitusleirin päätteeksi ensin AHL-joukkue Hartford Wolf Packin vahvuuteen, jossa hän harjoitteli muutaman päivän, kunnes syyskuun lopulla Reunasen vahvistettiin siirtyvän loppukaudeksi lainalle Lukkoon.
Lokakuussa 2020 New York Rangers lainasi Reunasen 15. joulukuuta asti ulottuvalla sopimuksella TUTO Hockeyn Mestis-joukkueeseen. Jo marraskuussa 2020 hän siirtyi kuitenkin lainalle sarjatasoa ylemmäs Hämeenlinnan Pallokerhon SM-liigajoukkueeseen. Joulukuussa Rangers kutsui Reunasen harjoitusleirilleen. Tammikuun 2021 harjoitusleirin päätteeksi seura lähetti hänet kuitenkin Hartford Wolf Packin AHL-joukkueeseen. Reunanen pelasi siellä suurimman osan kaudestaan tehden 21 runkosarjaottelussa tehot 4+13=17, joilla hän oli koronaviruspandemian lyhentämällä kaudella joukkueen tehokkain puolustaja. kutsuttiin alkukaudella 2020–2021 kolme kertaa Rangersin NHL-joukkueen "taksiryhmään", kunnes hän teki lopulta NHL-debyyttinsä 15. maaliskuuta 2021 Philadelphia Flyersia vastaan. Reunanen merkittiin Rangersin kolmospuolustajapariin Brendan Smithin viereen. Hän sai ottelussa jääaikaa 8.57 minuuttia. Reunanen sai ottelussa myös syöttöpisteen Artemi Panarinin tekemään maaliin. Hänestä tuli Rangersin seurahistorian ensimmäinen NHL-debyytissään tehopisteen tehnyt puolustaja yli yhdeksään vuoteen, sillä edellisen kerran vastaavaan oli pystynyt syöttöpisteellään Stu Bickel joulukuussa 2011. Reunanen ylsi myös suomalaisittain erikoiseen ennätykseen, sillä hänestä tuli ensimmäinen pelaaja, joka on pelannut samalla kaudella sekä Mestiksessä, SM-liigassa, AHL:ssä että NHL:ssä. Reunanen pelasi NHL:ssä kauden aikana kaikkiaan neljä runkosarjaottelua.
Suomen joukkue lentopallon Maailmanliigassa 2006
Suomen lentopallomaajoukkue pelasi historiansa toisen kerran Lentopallon maailmanliigassa kaudella 2006. Joukkue sijoittui lopulta lohkossaan kolmanneksi, ja maailmanliigassa lopulta 11. sijalle.
Tarmo Reunanen
Seuraura
Alkukauden 2021–2022 Reunanen pelasi kokonaan Hartford Wolf Packin AHL-joukkueessa, kunnes maaliskuussa 2022 New York Rangers kauppasi hänet Carolina Hurricanesiin vaihdossa hyökkääjä Maksim Letunoviin. Vaikka NHL:n siirtotakaraja oli umpeutunut viikkoa aiemmin, Reunanen oli sallittua kaupata samana päivänä vastaan tulleen AHL:n siirtotakarajan puitteissa. Hän ei kuitenkaan ollut enää loppukaudella edustuskelpoinen NHL:ään, joten Reunanen pelasi kauden loppuun Hurricanesin farmijoukkue Chicago Wolvesissa. Hän ei kuitenkaan saanut peliaikaa pudotuspeleissä, jotka päättyivät AHL:n mestaruuteen, Calder Cupiin. Reunanen kuitenkin pelasi riittävän yhteismäärän AHL:n runkosarjaotteluita, joten hän kuului virallisesti mestaruusjoukkueeseen ja Reunanen sai nimensä mestaruuspokaaliin.
Suomen joukkue lentopallon Maailmanliigassa 2006
Muuta
Suomi sai paikan maailmanliigaan, kun Kreikka luopui juuri ennen liigan alkua paikastaan. Suomi oli hakenut jo paikkaa pitkään, ja onnistui lopulta saamaan paikan.
Tarmo Reunanen
Maajoukkueura
Reunanen edusti Suomea alle 18-vuotiaiden Ivan Hlinkan muistoturnauksessa vuonna 2015. Hän oli mukana myös alle 18-vuotiaiden MM-leiriryhmässä vuoden 2015 turnaukseen, mutta Reunanen ei päässyt kuitenkaan lopullisen kisajoukkueeseen.
Reunanen edusti myös Suomen alle 17-vuotiaiden maajoukkuetta World U-17 Hockey Challengessa ja Euroopan nuorten olympiafestivaaleilla vuonna 2015, joista jälkimmäisenä mainittu turnaus päättyi pronssiin. Hän oli turnauksessä myös viidellä syöttöpisteellään joukkueensa paras syöttäjä Aapeli Räsäsen kanssa. Reunanen on kuulunut myös alle 17-vuotiaiden maajoukkueen kapteenistoon. Yhteensä hän on pelannut 11 nuorten ja 39 poikien maaottelua.
Suomen A-maajoukkueessa Reunanen on pelannut kuusi ottelua ilman tehopisteitä. Hän teki A-maajoukkueessa Euro Hockey Challengen Nordic Cupissa 11. huhtikuuta 2019 Aalborgissa Tanskaa vastaan. Reunanen merkittiin Suomen kolmospuolustajapariin Juuso Vainion viereen.
Pelityyli
Faneille.com -sivuston toimittaja Toni Rajamäen mukaan Reunanen on pienehkö puolustaja, mutta siihen nähden kokonaisvaltainen. Rajamäen mukaan hän loistaa omassa päässä pelinlukutaidoillaan ja hyökkäyspäässä kiekollisilla avuillaan.
Muuta
Reunasen pikkuveli Julius pelasi jääkiekkoa hyökkääjänä A-junioriksi asti. Veljesten isä on entinen nyrkkeijä Anssi Reunanen.
Pähkinähiiri
Lisääntyminen
Naaras saa tavallisesti pari kertaa vuodessa 3–5 poikasta.
Tarmo Reunanen
Muuta
Reunanen valmistui ylioppilaaksi Kerttulin lukiosta keväällä 2017. Hän harrasti lapsena myös jalkapalloa, salibandya ja golfia. Reunanen oli ala-asteikäisenä ikäluokkansa golfin valtakunnallisessa mestaruusturnauksessa toinen. Hän pelaa omien sanojensa mukaan golfia edelleen harrastusmielessä.
Pähkinähiiri
Ravinto
Pähkinähiiren ravinto koostuu pääosin siemenistä ja marjoista. Keväisin niille kelpaavat myös hyönteiset ja muut pienet selkärangattomat.
Elintavat
Pähkinähiiret elävät perhekunnittain tai pienissä ryhmissä. Aikuiset yksilöt saattavat rakentaa puihin, pensaisiin, linnunpönttöihin tai puunkoloihin kuivasta heinästä itselleen 3–5 kesäpesää, joissa ne vuoron perään lepäilevät. Talvensa ne viettävät lokakuulta huhtikuulle maapesässään kiven alla, jossa ne nukuvat yksin talviunensa.
Jens Christian Christensen
Jens Christian Christensen (21. marraskuuta 1856–19. joulukuuta 1930) oli tanskalainen opettaja ja Venstre-puolueen poliitikko. Hän valmistui opettajaksi vuonna 1877 ja toimi pääministerinä 1905–1908.
Tamponi
Perustamponeissa on poistonaru, joka helpottaa sen poistamista, sekä joskus myös asetin.
Ilmeisesti erilaisista materiaaleista valmistettuja tamponeja on ollut olemassa jo tuhansia vuosia, mutta poistonarulla ja asettimella varustetun tamponin patentoi yhdysvaltalainen tohtori Earle Haas vuonna 1931.
Yhä useammat naiset etsivät vaihtoehtoja kertakäyttöisille tamponeille ja kuukautissiteille esimerkiksi terveydellisistä, ympäristö-, taloudellisuus- tai käytännön syistä. Suosittuja vaihtoehtoja ovat ympäristöystävällisestä, valkaisemattomasta (ja usein geenimuuntelemattomasta) puuvillasta tai joskus luonnonmukaisesta puuvillasta valmistetut tamponit, pestävät kankaiset kuukautissiteet, luonnon pesusienestä valmistetut tamponit sekä kuukautiskupit.
Asetintamponit
Asetintamponi usein helpottaa käyttöä varsinkin tottumattomilla käyttäjillä. Asetin toimii hieman ruiskun tavoin, ja koostuu kahdesta osasta – sisemmästä ja ulommasta asetinputkesta. Asetin voidaan valmistaa joko muovista tai kartongista.
Tamponia tai asettimen osia ei saa huuhtoa alas WC-pöntöstä, koska tamponit voivat kerääntyä putkien mutkiin ja lopulta aiheuttaa tukoksen.
Toksinen šokkioireyhtymä
Toksinen šokkioireyhtymä (TSS) eli tamponišokki on harvinainen, mutta vaarallinen tila, joka aiheutuu myrkkyjä tuottavasta bakteerikannasta. Näitä bakteereita löytyy yleisesti ihmisiltä nenästä, kainaloista, nivusista ja emättimestä, mutta osalle ihmisistä ne voivat aiheuttaa TSS:n puhkeamisen. Hoitamattomana TSS on vakava sairaus, johon voi kuolla. Sen oireita voivat olla muun muassa kuume, ripuli ja huimauksen tunne.
Šokin välttämiseksi tulee tamponia käyttää vain kuukautisten aikana (ei siis valkovuodon imemiseen) ja vuotoon nähden mahdollisimman pienellä imukyvyllä varustettua. Lisäksi samaa tamponia ei tule käyttää kuutta-kahdeksaa tuntia enempää. Suositeltu vaihtoväli on 4–8 tuntia.
MIS
MIS tai Mis voi tarkoittaa ainakin seuraavia
Franck Ribéry
Seurajoukkueura
Ribéry siirtyi tammikuussa 2005 viidellä miljoonalla eurolla Turkin Superliigan Galatasarayhin, jossa pelasi kevään aikana 14 liigaottelua. Hän teki maalin seuran kaataessa Fenerbahçen Turkin Cupin finaalissa maalein 5–1. Kesällä 2005 hän siirtyi ilmaissiirrolla Ranskan pääsarjaseura Olympique Marseilleen. Hän pelasi seurassa kahden kauden aikana 60 Ligue 1:n ottelua, joissa teki 11 ja syötti 15 maalia. UEFA Cupin yhdeksässä ottelussa hän viimeisteli yhden maalin. Hän oli voittamassa UEFA Intertoto Cupia 2006.
Ribéry siirtyi Bundesliigan Bayern Müncheniin 30 miljoonalla eurolla kesällä 2007. Hän pelasi seurassa 12 kauden aikana 273 Saksan pääsarjaottelua, joissa teki 86 ja syötti 120 maalia. Hän voitti Saksan-mestaruuden kausilla 2007–2008, 2009–2010 sekä seitsemän kertaa peräkkäin kausilla 2012–2019. Saksan Cupin hän voitti 2008, 2010, 2013, 2014, 2016 ja 2019, Saksan liigacupin 2008 ja DFL-Supercupin 2010, 2012, 2016, 2017 ja 2018.
Ribéry voitti Mestarien liigan kaudella 2012–2013, jolloin teki 12 ottelussa yhden maalin ja syötti viisi, joista yksi oli loppuottelun voittomaali. Mestarien liigan kakkonen hän oli kaudella 2009–2010, jolloin teki seitsemässä ottelussa yhden maalin ja alusti kolme, mutta oli pelikiellon vuoksi sivussa finaalista. Kauden 2011–2012 Mestarien liigassa hän viimeisteli kolme maalia ja syötti viisi. Rangaistuspotkukilpailutappioon päättyneessä loppuottelussa hän tuli loukkaantumisen vuoksi jatkoajalla vaihtoon. Kaikkiaan hän pelasi Bayern-vuosinaan 87 Mestarien liigan ottelua, joissa teki 18 maalia ja antoi 28 maalisyöttöä. UEFA Cupin 11 ottelussa hän viimeisteli kolme ja syötti seitsemän maalia. Hän voitti 2013 seurajoukkueiden maailmanmestaruuden ja UEFA Super Cupin.
Bundesliigan kausi 2018–2019 oli Ribéryn viimeinen Bayern Münchenin paidassa. Tämän jälkeen hän siirtyi italialaisen Fiorentinan riveihin.
Maajoukkueura
Ranskan maajoukkueessa Ribéry on pelannut vuosina 2006–2014 kaikkiaan 81 maaottelua ja tehnyt niissä 16 maalia. Ensimmäisen maaottelunsa hän pelasi Turkkia vastaan toukokuussa 2006. Hän pelasi kaikissa otteluissa Ranskan saavuttaessa hopeaa MM-kilpailuissa 2006. Ottelussa Espanjaa vastaan hän teki ensimmäisen maajoukkuemaalinsa. Loppuottelussa hänet otettiin jatkoajalla vaihtoon. Hän pelasi Ranskan kaikissa kolmessa ottelussa EM-kilpailuissa 2008 ja MM-kilpailuissa 2010 sekä neljässä ottelussa EM-kilpailuissa 2012.
Muuta
Ribéryllä on kasvoissaan suuri arpi, jonka hän sai kaksivuotiaana auto-onnettomuudessa. Ribéry on uskonnoltaan muslimi.
Hovisäveltäjä
Nimitys hovisäveltäjä juontaa juurensa ajasta, jolloin säveltäjät olivat hallitsijan tai kirkon palveluksessa. Hallitsijan palveluksessa toiminut säveltäjä kirjoitti musiikkia hallitsijan viihdyttämiseksi ja hovin tilaisuuksiin. Nimitystä käytettiin 1500-luvulta 1900-luvun alkuun. Perinnettä jatkaa myös nimikkosäveltäjän (engl. composer-in-residence) toimi.
Mile Svilar
Mile Svilar (s. 27. elokuuta 1999 Antwerpen) on serbialais-belgialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan maalivahti. Hän edustaa Italian Serie A:ssa pelaavaa AS Romaa.
Anderlecht
Svilar oli Anderlechtin edustusjoukkueen kolmas maalivahti kaudella 2016–2017 mutta ei pelannut yhtäkään ottelua.
Hostikka
Hostikka on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Mile Svilar
Maajoukkueura
Svilar edusti Belgian nuorten maajoukkueita ja pelasi muun muassa alle 17-vuotiaiden Euroopan-mestaruuskilpailuissa 2016. Aikuisten tasolla hän siirtyi edustamaan Serbiaa. Hän on pelannut toistaiseksi ainoan miesten maaottelunsa syyskuussa 2021 Qataria vastaan.
OIS
OIS on lyhenne seuraavista asioista: