cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kemi-Tornion lentoasema
Kemi-Tornion lentoasema on Finavian ylläpitämä lentoasema Kemissä. Lentoasema sijaitsee Paattion kaupunginosassa ja osittain myös Keminmaan kunnan puolella, kuusi kilometriä Kemin keskustasta pohjoiseen ja 18 kilometriä Tornion keskustasta itään. Vuonna 2019 lentoaseman kautta kulki noin 63 579 matkustajaa.
Lentoasemalta on kulkuyhteydet lähinnä taksilla. Lähimmät linja-autot Kemiin, Tornioon ja muualle Lappiin kulkevat 700 metrin päässä sijaitsevalta pysäkiltä.
Lentoasemalla on yksi kiitotie, 18/36, jonka pituus on 2 503 metriä. Aiemmin lentoasemalla oli myös toinen kiitotie (09/27), mutta se poistettiin käytöstä vähäisen käytön vuoksi.
Vuonna 2010 Kemi-Tornion lentoasema sai Finavian myöntämän kannustuspalkinnon kulujen hallinnasta sekä peruslentoasemakonseptin tuloksellisesta ja esimerkillisestä toteuttamisesta.
Kesäkuussa 2017 Norwegian Air Shuttle ja Finnair lensivät Kemi-Tornion lentoasemalle, kun Oulun lentoaseman kiitotie päällystettiin.
Historia
Lentoaseman rakentaminen aloitettiin 1937. Syksyllä 1938 lentokenttä täytti II luokan lentokentän vaatimukset, mutta lopullisesti kenttä valmistui vasta 1939. Asemalla oli tuolloin vain väliaikainen puurakennus toimisto- ja odotustiloina sekä vaatimaton lennonjohtotorni. Jatkosodan aikana lentokenttä oli saksalaisten joukkojen hallinnassa. Lähtiessään Kemistä Lapin sodan alettua saksalaiset tuhosivat lentokentän kiitotien, konehallin ja turvallisuuslaitteet. Nykyinen asemarakennus valmistui sodan jälkeen 1953. Sitä on myöhemmin laajennettu 1960- ja 1980-luvuilla.
Ivar Giaever
Ivar Giaever ([ˈjeːvər]; alun perin Giæver, s. 5. huhtikuuta 1929) on norjalainen fyysikko. Giaever jakoi vuonna 1973 Nobelin fysiikanpalkinnon Leo Esakin ja Brian Josephsonin kanssa tutkimuksestaan tunneloitumisilmiöstä suprajohteessa. Giaever työskentelee Oslon yliopiston professorina.
Elämä
Giaever syntyi vuonna 1929 toisena lapsena perheen yhteensä kolmesta lapsesta. Hän varttui Totenissa, jossa hänen isänsä John A. Giaever toimi farmaseuttina. Perusopetuksen hän sai Totenissa, mutta toisen asteen opinnot hän kävi Hamarin kaupungissa. Ennen opintojensa aloittamista Norjalaisessa teknillisessä instituutissa vuonna 1948, hän oli töissä vuoden Raufoss Munition -tehtailla. Giaever valmistui mekaniikan insinööriksi vuonna 1952. Seuraavana vuonna hän suoritti asepalveluksen Norjan armeijassa, ja sen jälkeen hänet otettiin Norjan hallitukselle töihin patenttitutkijaksi.
Ivar Giaever meni naimisiin Inger Skramstadin kanssa vuonna 1952 ja suhteeseen syntyi neljä lasta. Giaeveristä tuli Yhdysvaltain kansalainen vuonna 1964.
Solmukit
Solmukit (Spergularia) on kohokkikasvien (Caryophyllaceae) heimoon kuuluva kasvisuku. Siihen luetaan kuuluvaksi 50 lajia, joiden lisäksi sukuun on kuvattu 160 muutakin lajia, mutta niiden taksonominen asema on toistaiseksi epäselvä. Solmukit muistuttavat paljolti hatikoita (Spergula) ja ne ovat aiemmin myös sisällytetty hatikoiden sukuun kuuluviksi. Solmukkien tieteellinen nimikin (Spergularia) tarkoittaa "Spergulankaltaista" eli hatikankaltaista. Solmukit eroavat hatikoista emien vartaloiden lukumäärän perusteella; solmukeilla emit ovat kolmivartaloisia ja hatikoilla viisivartaloisia.
Solmukit ovat yksi-, kaksi- tai monivuotisia ruohovartisia kasveja, jotka voivat olla kaljuja tai karvallisia. Solmukkien varsi on maanmyötäinen, rento ja haarova. Lehdet ovat kapeita sekä hieman möyheitä ja korvakkeet ovat yleensä pienet, joskus yhteenkasvaneet. Solmukkien kukat ovat viisilukuisia. Kukkien verholehdet kalvolaitaisia, terälehdet yleensä vaaleanpunaisia ja emit kolmivartaloisia. Solmukkien hedelmä on munanmuotoinen, hammasluomainen kota.
Suomessa ja Ruotsissa tavataan kolmea solmukkilajia. Niistä Suomessa punasolmukki (Spergularia rubra) on selvästi yleisin ja merisolmukki (Spergularia media) harvinaisin.
Auskultantti
thumb|[[Jyväskylän seminaarin naisoppilaita 1920-luvulla.]] Auskultantti eli opettajakokelas tai opetusharjoittelija on opettajankoulutustaan suorittava henkilö, joka on edennyt käytännöllisen harjoittelun vaiheeseen. Yleensä nimitystä käytetään normaalikoulussa opettajan pedagogisten opintojen harjoittelua suorittavasta opiskelijasta, mutta nykyisissä opettajankoulutuksen järjestelyissä on mahdollista suorittaa harjoittelu myös tavallisessa koulussa, joita kutsutaan tässä yhteydessä ”kenttäkouluiksi”.
Ibrahim al-Ja’fari
Ibrahim al-Ašaiqir al-Ja’fari (, s. 1947, Karbala) on irakilainen lääkäri ja poliitikko. Hän oli Irakin pääministeri Irakin siirtymäkauden hallituksessa tammikuun 2005 vaalien jälkeen, ja ulkoministeri vuosina 2014–2018 Haider al-Abadin hallituksessa.
Irakin väliaikaishallituksessa 2004 al-Ja’fari oli toinen kahdesta varapresidentistä – tehtävä oli lähinnä seremoniallinen. Hän on ollut myös islamilaisen da’wa-puolueen (Hizb al-da’wa al-islamiyya) puhemies.
Auskultantti
Nimitys auskultantti on peräisin latinan verbistä auscultare ’kuunnella’ ja viittaa siihen, että erityisesti 1800-luvulla tyypillisin opettajankoulutuksen opetusmuoto oli pätevän opettajan pitämien oppituntien seuraaminen. Rinnakkaiskoulujärjestelmän aikana kansakoulunopettajaseminaarien viimeisen vuoden opiskelijoita kutsuttiin auskultanteiksi, samoin kuin oppikoulunopettajiksi normaalikouluissa pätevöitymässä olleita maistereita ja kandidaatteja.
Ibrahim al-Ja’fari
Al-Ja’fari syntyi Karbalassa 1947, jolloin sai nimekseen Ibrahim al-Ašaiqir. Hän kävi Mosulin yliopistoa ja valmistui lääketieteen tohtoriksi. Hän on uskonnoltaan šiia ja liittyi da’wa-puolueeseen jo 1968. Valmistuttuaan 1974 hän osallistui da’wan kapinaan, joka pyrki syrjäyttämään hallitsevan maallisen Baath-puolueen. Kapinan epäonnistuttua Ibrahim al-Ašaiqir lähti maanpakoon Iraniin 1980 ja siirtyi sieltä Lontooseen.
Auskultantti
Aineenopettajaksi opiskeleva auskultantti suorittaa opettajan pedagogiset opinnot (60 op) yleensä yhdessä lukuvuodessa. Tällöin harjoittelu normaalikoululla ja teoriaopetus opettajankoulutuslaitoksella limittyvät toisiinsa. Usein opinnot suoritetaan opiskelun loppuvaiheessa, jolloin ne edeltävät välittömästi valmistumista. Pedagogiset opinnot voi suorittaa myös erillisinä opintoina. Tähän kehotetaan erityisesti muutoin päteviä, ylemmän korkeakoulututkinnon suorittaneita henkilöitä, jotka työskentelevät epäpätevinä opettajina.
Ibrahim al-Ja’fari
Vuoden 2003 Irakin valloituksen jälkeen Ibrahim al-Ašaiqir palasi pian maahan ja Yhdysvallat valitsi hänet heinäkuussa 2003 väliaikaishallintoneuvostoon. Hän toimi sen ensimmäisenä presidenttinä yhden kuukauden. 1. kesäkuuta 2004 hänet valittiin toiseksi varapresidentiksi Irakin hallitukseen.
Auskultantti
1900-luvun alkupuolelta alkaen aina 1950-luvulle kansakoulunopettajaseminaarien pääsyvaatimuksena oli kansakoulu-, myöhemmin keskikoulututkinto. Ylioppilaiden olikin 1930-luvulle saakka mahdollista pätevöityä kansakoulunopettajiksi vuodessa seuraamalla seminaaria hospitantteina. Mahdollisuus lakkasi, kun Jyväskylän seminaari muuttui Kasvatusopilliseksi korkeakouluksi, joka erikoistui ylioppilaiden kouluttamiseen kansakoulunopettajiksi.
Ibrahim al-Ja’fari
Ibrahim al-Ašaiqirin al-Da’wa liittyi yhdistyneen irakilaisten liiton (al-I’tilaf al-iraqi al-muwahhad, United Iraqi Alliance, tässä UIA) vaalilistalle šiiapuolueiden kanssa ja oli toinen vaalilistalla SCIRI:n johtajan Abdulaziz Hakimin jälkeen.
Joulukuun 2005 vaalien jälkeen al-Ja’fari ja SCIRI:n Adil Abdulmahdi olivat vahvimmat pääministeriehdokkaat. UIA, johon molemmat kuuluivat, nimitti al-Ja’farin.
Yhdysvaltain presidentti George W. Bushin hallinto ilmoitti al-Ja’farille, ettei halua hänen jatkavan maan johdossa, eikä osallistuvan seuraaviin vaaleihin.
Yritysjohtaminen
Johtaminen on työtä, jolla pyritään vaikuttamaan organisaation nykyiseen ja tulevaan toimintaan organisaatiolle asetettujen tavoitteiden toteuttamiseksi ja päämäärien saavuttamiseksi.
Johtaminen
Johtaminen määritellään kirjallisuudessa lukuisilla eri tavoilla. Yhteistä useimmille määritelmille on, että niissä korostetaan johtamista välineenä, jolla organisaation, kuten liikeyrityksen, tavoitteet ja päämäärät voidaan saavuttaa. Johtaminen ei kohdistu vain organisaation nykytilaan, vaan sillä pyritään tavallisesti vaikuttamaan myös siihen, minkälaiseksi organisaation tulevaisuus muodostuu. Johtaminen määrittää organisaation toiminnan suunnan, johon ei ajauduta vaan hakeudutaan.
Johtajat ovat organisaatiossa toimivia erikoistuneita ammattilaisia, jotka rationaalisesti analysoivat organisaation tavoitteiden saavuttamiseksi asetettuja tehtäviä, ja suunnittelevat näiden analyysien pohjalta järjestelmiä, joilla kontrolloidaan tavoitteiden saavuttamiseksi tehtävää työtä. Johtajuus on muodollinen asema organisaation hierarkiassa, mutta toisaalta se on myös rooli, joka voi olla henkilöllä, jolla ei ole muodollista johtoasemaa (vrt. organisaation epävirallinen kulttuuri). Johtaminen voidaan myös määritellä toiseen henkilöön vaikuttamiseksi, jolloin voidaan ajatella, että johtamista harjoittavat kaikki organisaation jäsenet ja johtaminen on aina kaksisuuntaista toimintaa. Näin ollen voidaan sanoa, että johtamista eivät harjoita vain ammattijohtajat vaan myös alaiset johtavat esimiehiään.
Johtaminen voidaan jakaa kolmeen tasoon. Strateginen taso viittaa organisaation pitkän aikavälin suunnitteluun ja niin sanottuihin suuriin linjoihin, ja siitä vastaa organisaation ylin johto. Taktinen taso viittaa keskipitkän aikavälin suunnitelmiin, ja siitä vastaa organisaation linjajohto. Operatiivisella tasolla viitataan organisaation päivittäisen toiminnan johtamiseen, josta vastaavat suorittavan portaan esimiehet.
Eräänä keskeisempänä ja myös kaikkein kiistanalaisimpana näkökulmana johtajuuteen voidaan pitää omistajalähtöisen ja johtajakeskeisen johtamismallin vastakkainasettelua. Omistajakeskeisen mallin mukaan organisaation tavoitteena on omistajien siihen sijoittaman varallisuuden maksimointi. Johtajakeskeisen mallin mukaan organisaation tavoite puolestaan on kasvu ja markkinaosuuden lisääminen. Tämä omistajien ja johdon intressien eroavaisuus leimaa keskustelua, jota käydään organisaatioiden (lähinnä liikeyritysten) olemassaolon tarkoituksesta.
Johtamisjärjestelmät ovat keskeisiä johtamisen työvälineitä. Johtamisjärjestelmiä tarvitaan sekä organisaation sisäisten tavoitteiden, kuten toiminnan suuntaamisen, tehostamisen ja seurannan, että ulkoisten tavoitteiden, kuten laadun varmistamisen (asiakkaiden näkökulmasta), saavuttamiseksi. Johtamisjärjestelmät voidaan jakaa strategisiin johtamisjärjestelmiin (esimerkiksi Balanced Scorecard), ulkoisesti sertifioitaviin johtamisjärjestelmiin (esimerkiksi ISO-järjestelmä) sekä operatiivisiin sisäisiin johtamisjärjestelmiin (esimerkiksi erilaiset vuosikellojärjestelmät).
Johtaminen jäsennetään kirjallisuudessa yleensä kahteen toisistaan eroavaan osa-alueeseen, asioiden johtamiseen ja ihmisten johtamiseen eli johtajuuteen. Tällainen tarkastelu on kuitenkin mielekäs lähinnä teoreettisesti tai pedagogisesti: käytännössä asioiden ja ihmisten johtamista ei ole mahdollista erottaa toisistaan, vaan menestyvässä (liike)toiminnassa molempia tarvitaan.
Asioiden johtaminen
Asioiden johtamisella tarkoitetaan organisaation toiminnan ja toimintaprosessien hallintaa, suunnittelua, organisointia, kontrollointia sekä niihin liittyvää päätöksentekoa. Asioiden johtamisessa keskeisessä asemassa ovat strategiat, rakenteet ja järjestelmät. Asioiden johtamiselle luonteenomaista on pyrkimys organisaation toiminnan vakauteen ja ennustettavuuteen. Asioiden johtamista luonnehditaan toisinaan ylhäältä alas -johtamiseksi, jota kuvaa esimies–alainen-suhde.
Käytännössä asioiden johtaminen tarkoittaa yrityksissä muun muassa asioiden hallintaa, kuten resurssien käyttötapoja, työmenetelmiä ja organisaatioteknologiaa sekä strategian, markkinoiden ja toimintaympäristön hallintaa.
Käytännön liiketoiminnassa asioiden johtaminen liittyy kaikkein keskeisimmin yrityksen strategiseen päätöksentekoon eli liiketoiminnan kehittämiseen. Modernin strategisen johtamisen taustalla voidaan katsoa olevan suuryritysten kannattavuusongelmat toisen maailmansodan aikoihin, jolloin strategisen suunnittelun merkitys erityisesti korostui.
Strategisen johtamisen perussuuntaukset voidaan nähdä seuraavasti: systeeminäkökulman mukaan strategia on ylhäältä annettu rationalistinen suunnitelma, jota organisaatiossa toteutetaan. Prosessinäkökulman mukaan strategia on puolestaan toiminnan ja oppimisen kautta syntyvä ja muuttuva toimintamalli. Huomattava on, etteivät nämä näkökulmat ole toisiaan poissulkevia vaan molempia tarvitaan.
Strategisen johtamisen osa-alueet ovat strategiaprosessi (suunnittelu, sisältö ja toteutus), strategiaprosessin konteksti (sisäinen ja ulkoinen), strategian sisältö (liikeidea ja kilpailustrategia) sekä strategia-analyysin työvälineet ja strateginen muutos.
Strateginen suunnittelu koostuu yleensä seuraavista vaiheista: päämäärien ja tavoitteiden asettaminen, nykytilan kartoitus, toimintavaihtoehtojen kartoittaminen, toimintalinjan (eli strategian) valinta, strategian toimeenpano, toiminnan valvonta ja arviointi. Strategiseen valintaan ja kehittämiseen voidaan nähdä kaksi lähtökohtaa: lähtökohtana ympäristön mahdollisuudet tai lähtökohtana omat resurssivahvuudet.
Keskeisiä käsitteitä käytännön strategisessa johtamisessa ovat liikeidea, missio arvot ja visio, kilpailustrategia.
Ihmisten johtaminen eli johtajuus
Ihmisten (työn) johtamisella eli johtajuudella tarkoitetaan prosessia, jossa vaikutetaan organisoidun ryhmän toimintaan sen tavoitteiden ja päämäärien saavuttamiseksi. Johtajuus on käsitteenä hyvin monimerkityksinen, ja sille löytyy kirjallisuudessa satoja määritelmiä. Yhteistä määritelmille on pyrkimys etsiä selitystä sille, mitä johtajuus on ja mikä tekee johtajuudesta tehokasta. Yleisesti voidaan todeta, että johtajuus on sellaista toisten ihmisten käyttäytymiseen vaikuttamista, jossa ihminen pyrkii saamaan toiset ihmiset ymmärtämään ja hyväksymään sen, mitä ja miten on tehtävä, jotta toiminta organisaation tavoitteiden saavuttamiseksi mahdollistuisi.
Johtajuuden tutkimuksessa on kehitetty useita teorioita hyvästä johtajuudesta. Teorioita voidaan jaotella perussuuntauksen (paradigman) mukaan seuraavasti: johtajuuden piirreteoria (keskeistä johtajan persoonallisuuden ja luonteen piirteet), johtamistaitojen teoria (keskeistä johtajan kyvykkyydet), johtajuustyylien teoria (keskeistä johtajan käyttäytyminen), johtajuuden kontigenssiteoria (keskeistä johtamisen tilannesidonnaisuus) ja johtamisen vaihtoteoria (keskeistä johtajan ja alaisten keskinäissuhde).
Johtamisen tutkimuksen historiaa
Johtamisen ja organisoinnin tutkimuksen taustalla on länsimainen teollinen vallankumous 1800-luvulla. Kiristyvä kilpailu, koneistettu suurteollisuus ja palkattu yritysjohto olivat kimmokkeena työn organisoinnin tutkimukseen ja kehittämiseen.
Alan ensimmäisiä tunnettuja teoksia on Charles Babbagen (1792–1871) On the Economy of Machinery and Manufactures (1832). Babbage korostaa muun muassa tehtävien jakamista ja työntekijöiden erikoistumista. Koska uusien tehtävien oppimiseen kuluu aikaa, tulee Babbagen mukaan työntekijän tehdä samaa tehtävää ja kartuttaa taitojaan toiston avulla.
Organisaatiotutkimuksen tunnetuin klassikko on Frederick Winslow Taylor (1856–1915), ja erityisesti hänen pääteoksensa The Principles of Scientific Management vuodelta 1911 ( suom. Karisto, Arvi A. v. 1914 ). Tieteellisen liikkeenjohdon teoriassa Taylor korostaa hyvän organisaation ominaisuuksina selvästi määriteltyä työnjakoa, erikoistunutta henkilökuntaa ja selkeitä käskyvaltasuhteita. Taylorin esittämiin periaatteisiin sisältyy näkemyksiä tehokkaasta organisaatiosta ja työntekijöiden motivoinnista. Taylorin tavoitteena on organisaatiossa työskentelevien ihmisten tiukka kontrolli. Taylorin oppien mukaiseen työn organisointiin ja johtamiseen viitataan nykyisin käsitteellä taylorismi.
Johtamis- ja organisaatiotutkimuksen historiaan liitetään tavallisesti myös sosiologian klassikko Max Weber (1864–1920) ja hänen käsitteensä byrokratia. Weber ei viittaa byrokratialla kuitenkaan virkavaltaisuuteen kuten se nykyisin ymmärretään, vaan hänen mielestään byrokratia on tietynlainen organisaatiotyyppi, joka on syntynyt kapitalismin myötä. Byrokratia perustuu päämäärätietoiseen toimintaan sekä oman edun ja korkeamman hyödyn tavoitteluun. Tällainen organisaatiotyyppi edellyttää rationaalis-legaalista hallitsemistyyppiä; legitimiteetti nojaa järjellä perusteltuihin lakeihin.
Johtaminen tieteenä
Organisaatioiden ja johtamisen tutkimus on soveltavaa tiedettä, joka perustuu muun muassa taloustieteeseen, politologiaan, sosiologiaan, psykologiaan, sosiaalipsykologiaan, antropologiaan ja historiaan.
Tieteellisen tutkimuksen tarkoituksena on kuvata, selittää ja ennustaa, miten ja miksi yritykset ja ihmiset tekevät erilaisia valintoja erilaisissa tilanteissa ja millaisiin tuloksiin ne johtavat. Tutkimus antaa yhteiskunnallisille päätöksentekijöille tietoa, työvälineitä ja viitekehyksiä yritysten ja niissä toimivien ihmisten käyttäytymisestä. Tutkijat antavat myös ohjeita ja suosituksia siitä, miten erilaisissa tilanteissa tulisi toimia haluttujen tehtävien suorittamiseksi ja tavoitteiden saavuttamiseksi.
Johtaminen tieteenä ja tutkimusalueena voidaan jakaa moneen eri tutkimusperinteeseen. Yksi tapa hahmottaa laajaa aluetta on tarkastella sitä organisaatioiden ja johtamisen tutkimukseksi nimitettynä kokonaisuutena, jonka alakokonaisuuksia ovat strateginen johtaminen, organisaatioteoria (, OT), henkilöstöjohtaminen (, HRM), kriittinen johtamistutkimus (, CMS), johtamisen oppimisen  sekä organisaatiokäyttäytymisen (, OB).
Suomessa johtamista ovat opiskelleet muun muassa kauppatieteen maisterit, tuotantotalouden diplomi-insinöörit sekä johtamisen tai yritysjohtamisen erikoisammattitutkinnon suorittaneet.
Johtamisen opetus Suomessa
Johtamista voi opiskella myös muun muassa yksityisissä koulutuskeskuksissa. Näistä suurin Suomessa on Management Institute of Finland MIF Oy.
Bakteeritauti
Bakteeritauti on tauti, jonka on aiheuttanut suoraan bakteeri tai bakteerin erittämät aineet. Bakteeritaudit hoidetaan antibiooteilla. Bakteeritautien hoitaminen on vaikeutunut antibioottiresistenssin yleistyttyä.
Achrenius
Achrenius on suomalainen pappis- ja runoilijasuku, jonka jäsenet vaikuttivat 1700-luvulla. Suvun alkuperä on selvitetty vuoteen 1657, jolloin Uskelassa Kirjolan rälssitalossa oli isäntänä Perttu Matinpoika. Hänen pojanpoikansa Simo Kreunpoika (Simon Gregorii) opiskeli Turun koulussa ja sai siellä sukunimen Acrenius, joka lienee johdannainen terävää, älykästä ja reipasta tarkoittavasta latinan sanasta acer.
Farkas
Farkas on muun muassa seuraavien unkarilaisten henkilöiden sukunimi:
Stenroth
Stenroth on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Jan Otto Andersson
Jan Otto Andersson (s. 24. elokuuta 1943 Turku) on suomalainen tutkija, valtiotieteen tohtori, kansainvälisen talouden dosentti sekä Suomen Attacin entinen puheenjohtaja. Andersson on kirjoittanut yli 200 tieteellistä artikkelia tai teosta.
Vuonna 1990 Andersson oli perustamassa Vasemmistoliittoa, jonka hallituksessa hän istui muutaman vuoden. Andersson oli Vasemmistoliiton ehdokkaana eduskuntavaaleissa 1991 ja europarlamenttivaaleissa 1999, mutta hän ei tullut valituksi. Ennen uutta puoluetta Andersson vaikutti 1960-luvulta alkaen sen edeltäjä SKDL:ssä. 1980-luvulla Andersson kuului SKDL:n hallitukseen ja hän oli mukana laatimassa liiton, ja sen jäsenpuolue SKP:n, puolueohjelmia. Anderssonin panos on ollut huomattava myös Vasemmistoliiton ohjelmissa. Hän on toiminut vuoden Varsinais-Suomen Vasemmistoliiton puheenjohtajana.
Jan Otto Anderssonilla on kaksi tytärtä, Laura Lotta Andersson ja Vihreän liiton entinen kansanedustaja Janina Andersson.
Lin Biao
thumb|right|Lin Biao Lin Biao (5. joulukuuta 1907 – 13. syyskuuta 1971) oli kiinalainen poliittinen johtaja ja Kiinan kansanarmeijan marsalkka, joka kuului puhemies Mao Zedongin lähimpiin miehiin. Kulttuurivallankumouksen tärkeimpiin johtajiin lukeutunutta Liniä pidettiin jonkin aikaa Maon todennäköisenä seuraajana, mutta myöhemmin hänet tuomittiin petturiksi. Vuonna 1971 Lin yritti huonolla menestyksellä kaappausta Maon syrjäyttämiseksi ja kuoli lento-onnettomuudessa ollessaan pakomatkalla.
Elämä
Lin oli varakkaan tehtailijan poika, joka liittyi 18-vuotiaana sosialistiseen nuorisoliittoon. Hän pääsi Whampoan sotilasakatemiaan, missä tutustui Zhou Enlaihin. 1926 Lin Biao osallistui pohjoiseen retkikuntaan, jonka tarkoituksena oli lannistaa pohjoisessa kiinalaiset sotapäälliköt.
Tšiang Kai-šekin tultua Guomindangin puheenjohtajaksi kommunistit puhdistettiin puolueesta, mutta selvinneet perustivat Jiangxhin neuvoston. Kansalliset saartoivat kommunistit, jotka lokakuussa 1934 aloittivat 100 000 sotilaan voimin pitkän marssin Koillis-Kiinaan turvaan. Perille tuhansien kilometrien marssista oli vuoden kuluttua 20. lokakuuta 1935 selvinnyt vain 30 000.
Puumalan kirjasto
Puumalan kirjasto tai Puumalan lähikirjasto on Puumalan kirkonkylällä toimiva yleinen kirjasto. Se on kunnankirjasto, mutta myös osa Mikkelin seutukirjastoa ja Lumme-kirjastoja. Lumme-kirjastokimpan aineistot ovat kirjastokimppaan osallistuvien kuntien asukkaiden lainattavissa. Puumalan ensimmäinen kirjasto perustettiin vuonna 1872. Nykyiset kirjastotilat sijaitseva Puumalan torin laidalla.
Lin Biao
Elämä
Lin Biao erikoistui lähinnä sissisotaan, haavoittui 1938 ja pääsi hoitoon Moskovaan vuoteen 1942 saakka. Vuonna 1945 Lin Biaosta tuli koillisen Kansan vapautusarmeijan komentaja. Hän jatkoi sissitaktiikkaa luopumalla yrityksestä pitää kaupungit hallussa, mutta pureutui ympäröivään maaseutuun eristäen Guomindangin joukot kaupunkeihin. Vuoteen 1948 mennessä Guomindang oli menettänyt Mantšurian Kansan vapautusarmeijalle. Lin Biaon komentama 4. kenttäarmeija osallistui Pekingin, Wuhanin, Kantonin ja Hainanin saaren valtauksiin. Lin Biaon ajattelussa korostui neljä ensisijaisperiaatetta: miesmäärä ennen aseita, politiikka ennen muuta, ideologia ennen rutiineja ja käytäntö ennen kirjaviisautta.
Lin Biao oli myös vastuussa kiinalaisista vapaaehtoisjoukoista Korean sodassa 1950–1953, minkä ansiosta hänet ylennettiin 1955 Kansan vapautusarmeijan marsalkaksi. Kiinan kommunistisen puolueen poliittisen toimikunnan, politbyroon, varapuheenjohtaja hänestä tuli 1958 ja puolustusministeri 1959. Elokuussa 1966 Mao esitti Lin Biaota Liu Shaoqin sijaan seuraajakseen.
Lin Biao osallistui kulttuurivallankumouksen avaamiseen pitämällä 3. lokakuuta 1966 puheen, jossa kehotti arvostelemaan niitä, jotka ovat saaneet vaikutteita Nikita Hruštšovin Stalinia kohtaan suuntaamasta kritiikistä. Lin Biao myös kokosi Maon kootuista puheista pienen taskukirjan, joka myöhemmin tuli tunnetuksi Maon punaisena kirjana.
Lin Biaon tapaan myös Zhou Enlai tuki aluksi kulttuurivallankumousta, mutta alkoi epäillä sitä sen jälkeen kun revisionistien ja kulttuurivallankumousta kannattavien nuorten punakaartilaisten väliset riidat puhkesivat väkivaltaisuuksiksi. Vuoden 1966 lopussa Zhou Enlai kehotti lopettamaan hyökkäykset puoluevirkailijoita vastaan. Kulttuurivallankumouksen henki kuitenkin säilyi kansanvapautusarmeijan tuella ja puhemies Maon säilyessä kampanjan johdossa. Revisionismia edustanut Liu Shaoqi erosi 13. lokakuuta 1968 mennessä kaikista viroistaan.
Lin Biao kannatti myös Maon vaimon johtamaa ns. Neljän koplaa. Pienen aseellisen kapinan jälkeen alettiin epäillä, että Lin Biao suunnittelee puhemies Maon murhaa ja vallankaappausta. Kiinan virallisen historian mukaan Lin Biao pelkäsi Maon kääntyneen häntä vastaan ja asemansa pelastamiseksi Lin Biao yritti vallankaappausta, minkä hänen oma tyttärensä paljasti.
Lin Biao yritti paeta Kiinasta Neuvostoliittoon lentokoneella, mutta kone putosi Mongoliassa. Kiinan korkein sotilasjohto puhdistettiin Lin Biaon kuolemaa seuranneina viikkoina.
NATO-patruuna
NATO-patruuna voi tarkoittaa:
Keith Holyoake
Keith Jacka Holyoake (11. helmikuuta 1904 Pahiatua, Uusi-Seelanti – 8. joulukuuta 1983) oli uusiseelantilainen poliitikko, joka toimi Uuden-Seelannin pääministerinä 1960–1972 ja kenraalikuvernöörinä 1977–1980. Hän edusti keskustaoikeistolaista kansallispuoluetta (National Party).
Maanviljelijä Holyoake valittiin Uuden-Seelannin parlamenttiin ensi kerran vuonna 1932, ja vuonna 1949 muodostetussa hallituksessa hän toimi varapääministerinä ja maatalousministerinä.
Holyoake toimi Sir Sidney Hollandin sairastuttua väliaikaisena pääministerinä muutaman kuukauden ennen vaaleja 1957. Kansallispuolue hävisi vaalit työväenpuolueelle, ja Holyoake toimi seuraavat kolme vuotta opposition johtajana. Hänen johdollaan kansallispuolue voitti vuoden 1960 vaalit ja kolmet parlamenttivaalit sen jälkeen niin, että Holyoake pysyi pääministerinä 12 vuoden ajan vuoteen 1972 saakka. Vain kaksi henkilöä on toiminut Uuden-Seelannin pääministerinä häntä pidempään: Richard Seddon (1893-1906) ja William Massey (1912-1925).
Pääministerikautensa jälkeen Holyoake palasi toimimaan parlamentissa. Vuonna 1975 hän osallistui aktiivisesti Robert Muldoonin voitokkaaseen vaalikampanjaan ja nimitettiin hallitukseen uudella muodollisella nimikkeellä Minister of State. Vuosina 1977–1980 Holyoake toimi Uuden-Seelannin kenraalikuvernöörinä, vaikkei virkaan yleensä ollut tapana nimittää aktiivipoliitikkoja. Hänelle on muiden arvonimien lisäksi myönnetty Sukkanauharitarikunnan jäsenyys ainoana Uudessa-Seelannissa asuvana.
Myyrmanni
pienoiskuva|Myyrmannin ostoskeskus Paalutorilta nähtynä elokuussa 2013. pienoiskuva|[[Myyrmäkitalo, Myyrmäen kirjasto, taidemuseo Artsi ja Myyrmanni helmikuussa 2020.]] Myyrmanni on kauppakeskus Myyrmäessä Länsi-Vantaalla. Se sijaitsee Myyrmäen rautatieaseman vieressä.
Myyrmannissa on yli 90 liikettä, joista suurin on K-Citymarket. Muita päävuokralaisia ovat muun muassa S-market, Alko, H&M, Lindex, Clas Ohlson, Tokmanni ja Burger King.
1994–2002
Myyrmanni avattiin 2. lokakuuta 1994. Se oli aikanaan Itäkeskuksen jälkeen Suomen toiseksi suurin kauppakeskus; myöhemmin sen kuitenkin ohittivat useat suhteellisen lähelle avatut uudemmat kauppakeskukset, kuten Jumbo ja Sello. Alusta alkaen Myyrmanniin avattiin muun muassa Anttila, K-Citymarket, Tarjoustalo ja kuuden ravintolan muodostama ravintolamaailma.
Ensimmäisenä vuonna Myyrmannissa kävi noin kuusi miljoonaa asiakasta. Aluksi kauppakeskuksen omisti Kiinteistö Megamyyri Oy, josta osa oli Sammon ja KOP:n omistuksessa sekä osa Keskon ja loput Ilmarisen omistuksessa. Citycon osti enemmistön Myyrmannista vuonna 1999.
Myyrmannin räjähdys
Myyrmannissa tapahtui 11. lokakuuta 2002 useita ihmishenkiä vaatinut räjähdys. Kauppakeskuksessa olleen pelle-esityksen aikana räjähti kotitekoinen haulipommi, jonka valmistajaksi paljastui 19-vuotias vantaalainen kemiantekniikan opiskelija Petri Gerdt. Pommi surmasi seitsemän ihmistä, mukaan lukien pommittajan itsensä, ja haavoitti yli 160 paikallaolijaa. Pommi-iskujen harvinaisuus Suomessa aiheutti Pohjoismaiden välistä huomiota, ja muun muassa Ruotsin pääministeri Göran Persson välitti osanottonsa räjähdyksessä kuolleiden omaisille ja loukkaantuneille. Myös Citycon ja Kiinteistö Oy Myyrmanni esittivät syvän osanottonsa onnettomuudessa menehtyneiden uhrien omaisille ja onnettomuudessa loukkaantuneille.
Pommiräjähdys aiheutti kauppakeskuksen keskusaulassa ja sen lähialueella runsaasti vahinkoa, mutta rakennuksen kantaviin rakenteisiin ei tullut oleellisia vaurioita. Cityconin ja Kiinteistö Oy Myyrmannin vakuutukset kattoivat räjähdyksestä aiheutuneet aineelliset vahingot ja sulkemisajan vuokranmenetykset.
2003–
Vuonna 2005 Myyrmannissa kävi noin 7,1 miljoonaa asiakasta ja sen kokonaismyynti oli noin 158 miljoonaa euroa. Tammikuussa 2006 Citycon osti loput 26 prosenttia Myyrmannin osakkeista.
International Harvester S-sarja
S-sarja oli amerikkalaisen International Harvesterin vuosina 1955 – 1957 valmistama kevyiden hyötyajoneuvojen mallisarja. A-sarja korvasi S-sarjan vuonna 1958.
S-sarja -nimi otettiin uudelleen käyttöön vuonna 1977 esitellyn, Fleetstar-sarjan korvaavan mallisarjan nimenä. Vuonna 1979 S-sarjaa laajennettiin kattamaan tuotannosta poistuvan Loadstar-sarjaa vastaavat versiot. Loadstar-sarjan korvaajana S-sarjan versiot olivat pääasiassa kevyeen ja keskiraskaaseen jakelu- ja keskipitkänmatkan rahtiliikenteeseen tarkoitettuja versioita. Fleetstar-sarjan korvanneet mallit olivat raskaampia ja niiden käyttösovellukset löytyivät pääasiassa rekkaveturi-, kuorma-auto- ja dumpperikäytöstä. Vuonna 2001 S-sarjan kuorma-autot ja veturit korvasi International 4000-/Durastar-sarja.
International Harvester oli perinteikäs bussialustojen valmistaja ja myös S-sarjaan suunniteltiin "Schoolmaster"-versio. S-sarjan bussialusta oli viimeinen IH-yhtiön suunnittelua edustanut, vuonna 2005 sen korvasi Navistar International -yhtiön International 3300.
1955 – 57
Alkuperäisen S-sarjan nimi juontuu vuoteen 1955, jolloin International Harvester esitteli R-sarjan seuraajan mallivuodelle 1956. S-sarjan ajoneuvoja valmistettiin vain kevyisiin (light-duty pickup truck) ja keskiraskaisiin (medium-duty truck) painoluokkiin. R-sarjasta, ja itse asiassa sitä edeltäneestä L-sarjasta, perityneet raskaat mallit pysyivät käytännössä muuttumattomina. Tästä alkoi International Harvesterin raskaan sarjan ja myöhemmin myös keskiraskaiden kuorma-automallien eriytyminen kevyistä lava-autoista. R-sarjaan uutena mallina esitelty Travelall-full-size station wagon tuli nyt tarjolle myös nelivetoisena versiona.
Uuden S-sarjan muutokset olivat ainoastaan kosmeettisia, tekniikka oli tuttua jo edeltäneistä mallisarjoista. Edeltäneistä L- ja R-sarjoista tuttu käytäntö oli myös, että painoluokkien jakaja kevyempien ja kaikkein raskaimpien sarjojen välillä sijoittui 180- ja 190-alasarjojen taitteeseen. Raskain mallivuoden 1956 keulalla varustettu S-sarjalainen oli telivetoinen, 15-tonninen SF-182. Sen kantavuus alustana oli 33 000 lbs (10,8 t) ja yhdistelmäpaino 45 000 lbs (20,4 t).
Pääasiassa maatalouskoneiden parissa ja ajoneuvojen tuontiyhtiönä toiminut, brasilialainen International Harvester Máquinas S.A., oli Brasilian teollisuuden kehittämisohjelman mukaisesti siirtymässä myös ajoneuvojen valmistukseen. Yhtiön ensimmäinen tuote oli raskas S-184 "Loadstar".
1977 – 2001
Alkuvuodesta 1977 International Harvester aloitti uuden, keskiraskaan S-sarjan valmistuksen. Tämän uuden kulmikasnokkaisen kuorma-autosarjamalliston nimeksi piti ensin tulla Tristar, mutta jo piirustuspöytävaiheessa päätettiin, että uuden malliston myötä asteittain luovuttaisiin nimistä (Fleetstar, Paystar, Loadstar, Cargostar, Transtar ym.) ja siirrytään muiden amerikkalaisvalmistajien tavoin kirjainmallistoihin.
S-sarja korvasi markkinoilla jo ikääntyvät Loadstar- ja Fleetstar-sarjat. Ensimmäiseksi myyntiin tulivat raskaammat 2200-, 2500-, ja 2600-mallit, kokonaispainoltaan 28 000 – 45 000 lbs (12,7 – 20,4 t). Vuonna 1978 sarjaa täydennettiin kevyemmillä 1600 – 2000 -malleilla. Vuonna 1978 päätettiin, että telimalleissa kirjain "S" korvataan kirjaimella "F". Sitä ennen S-2000 – 2600 -mallistossa oli ollut myös 6x4-versioita. Raskaimmat S-sarjalaiset ja kevyimmät F-sarjalaiset menivät reilusti päällekkäin. Niinpä esimerkiksi S-2275 oli tismalleen yhtä järeä kuin F-2275, molemmat sai jopa 350-hv V8-dieseleillä.
S-sarja sai heti markkinoille tulostaan lähtien suuren suosion mitä moninaisimmissa käyttösovelluksissa: rahtiautona, dumpperina, betoniautona, jätepakkarien alustana tai esim. rekkaveturina. S-sarjan valmistuksessa käytettiin standardisoituja komponentteja ja osia, tämä mahdollisti niiden määrän vähentämisen 30% edeltäjiinsä verrattuna. Hyttien valmistuksessa käytettiin ensi kertaa robottihitsausta.
Kun International Harvester vuonna 1987 muutti nimekseen Navistar International, S-sarja sai osakseen kevyitä kosmeettisia muutoksia. Ohjauspyörän IHC-logo korvattiin Navistarin timantti-logolla. Ulkopuolella maskin yläreunan iso International-teksti sai väistyä ja se korvattiin pienemmällä, maskin alareunaan sijoitetulla oranssilla tekstin ja Navistar-logon yhdistelmällä.
1989 facelift
S-sarjan ulkonäköä modernisoitiin sisältä ja ulkoa perusteellisemmin vuonna 1989. Samalla sarjalle tehtiin nimenmuutos; kuorma-autot muodostivat 4000-sarjan ja rekkaveturit 8000-sarjan. Tekniikkaan ei sinällään tehty muutoksia, vaan voimalinjan muutokset seurasivat komponenttivalmistajien tuotekehitystä, oli niiden valmistajana sitten Navistar tai jokin ulkopuolinen toimittaja. Tuotelinjan valmistus jatkui aina mallivuoden 2001 loppuun ja se sai historiansa aikana vielä pari merkittävämpää ohjaamon sisätilojen päivitystä, vuosina 1992 ja 1995.
S-sarjan 1955 - 57 malleja
Light-Duty Conventional-Cab:
Parcel-Delivery Trucks:
Milk Delivery Trucks:
Medium- ja Heavy-Duty Conventional-Cab:
S-sarjan 1978 -2001 malleja
S-2000 series heavy-duty highway tractor (1978½-89):
BBC: = mitta etupuskurin etureunasta ohjaamon takaseinään set-back front axle: = taaksepäin siirretty etuakseli
Koulubussialusta: Conventional: = "perinteinen" eli pitkäkeulainen Forward-control: = "edestä ohjattava" eli pystykeulainen (ohjaamo etuakselin päällä tai sen etupuolella)
Cab-Over-Engine (COE):
Dumpperit:
Kellie Wells
Kellie Wells (s. 16. heinäkuuta 1982 Richmond, Virginia) on yhdysvaltalainen yleisurheilija, jonka päälaji on 100 metrin aitajuoksu.
Wells voitti Yhdysvaltojen-mestaruuden 2011 sisäradoilla 60 metrin aitajuoksussa ja ulkoradoilla 100 metrin aitajuoksussa. Daegun MM-kilpailuissa hän keskeytti 100 metrin aitajuoksun loppukilpailun törmättyään aitaan. Lontoon olympialaisissa 2012 hän sai pronssia ennätyksellään 12,48.
Hammarö
Hammarön maalaiskunta, kauppala ja nykyinen kunta kuuluivat kaikki Hammarön seurakuntaan.
Ewald Hegewald
Ewald Hegewald oli saksalainen kreikkalais-roomalaisen tyylin painija.
Hegewald voitti maailmanmestaruuden 67,5 kilogramman painoluokassa Breslaun MM-kisoissa 1913. Vuonna 1909 hän voitti kultamitalin 62,5 kilogramman painoluokassa epävirallisissa EM-kilpailuissa Dresdenissä.
Hammarön kunta
thumb|right|250px|Hammarön kunnantalo Skoghallissa. thumb|right|250px|Jakobsbergsbron yhdistää Hammarön ja Karlstadin toisiinsa.
Hammarön kunta on Värmlannin läänissä sijaitseva Ruotsin kunta. Maakuntajaossa se kuuluu Värmlantiin. Kunnan keskustaajama on Skoghall.
Kunnan maapinta-ala on 59,44 neliökilometriä (1.1.2016) ja asukasluku 16 668 henkeä (31.12.2020).
Pinta-alaltaan Hammarö on Ruotsin pienimpiä kuntia. Kunta sijaitsee Vänernin pohjoisrannalla ja pohjoisessa sitä ympäröi kaikkialla paljon suurempi Karlstadin kunta. Hammarö on Ruotsin tiheimmin asuttu muualla kuin Tukholman läänissä, Skånen läänissä tai Länsi-Götanmaan läänissä sijaitseva kunta.
Vuonna 2007 kunnassa oli 4,04 km² peltoa, joten saman ajankohdan maapinta-alaan vertaamalla saadaan peltojen osuudeksi 7,1 prosenttia kunnan maapinta-alasta.
Kuntajaon kehitys
Hammarön maalaiskunta muutettiin vuonna 1950 Hammarön kauppalaksi ilman aluemuutoksia. Vuoden 1971 kuntauudistuksessa kauppala muutettiin nykyiseksi Hammarön kunnaksi. Hammarön ja Munkforsin kunnat ovat ainoat Värmlannin läänin kunnat, jotka koostuvat ainoastaan yhdestä entisestä pitäjästä.
Väestönkehitys
Kunnan väestö taustan mukaan on esitetty seuraavassa taulukossa.
Hieman vanhempien vuoden 2009 lopun tietojen mukaan kunnassa asui 133 Suomessa syntynyttä, mikä vastasi 0,9 prosenttia kunnan väestöstä.
Vuoden 2010 tietojen mukaan 20 vuotta täyttäneiden kuntalaisten mediaaninettotulot olivat 210 825 kruunua. Vuodelta 2007 olevan tiedon mukaan kuntalaisten nettovarallisuuden mediaani oli 120 000 kruunua.
Vuoden 2011 lopussa kunnan väestö jakautui eri ikäryhmiin seuraavasti:
Elinkeinot
Seuraava taulukko kuvaa työpaikkojen ja työllisten jakautumista eri elinkeinojen kesken. Luvut on laskettu kahdessa eri Statistiska centralbyrånin tilastossa ilmoitettujen perusteellisempien tietojen pohjalta. "Päiväväestö" (ruots. dagbefolkning) kertoo kunnassa sijaitsevista työpaikoista ja "yöväestö" (ruots. nattbefolkning) puolestaan kunnassa asuvien elinkeinosta. Työpaikkaomavaraisuus on laskettu päivä- ja yöväestön suhteena. Alkutuotanto tarkoittaa maa- ja metsätaloutta sekä kalastusta. Jalostuksen kohdalla on laskettu yhteen tavaranvalmistus- ja kierrätysteollisuus, energia- ja ympäristöyritykset sekä rakennusteollisuus. Muut toimialat on laskettu palveluihin lukuun ottamatta niitä, joiden elinkeino on tuntematon.
Taajamat
Kunnan keskustaajama on lihavoitu.
Entiset taajamat
Ruotsissa on tilastoitu taajamaväestö aikaisemmin myös vuosina 1960, 1965, 1970, 1975, 1980, 1990, 1995, 2000 ja 2005. Jonakin tai joinakin näistä vuosista kunnassa on ollut myös seuraavan luettelon mukaiset taajamat, jotka eivät enää ole taajamia:
Lövnäs on sittemmin kasvanut yhteen Skoghallin taajaman kanssa.
Pientaajamat
Yli 200 asukkaan taajamien lisäksi kunnassa on vuoden 2010 tietojen perusteella myös seuraavat 50–199 asukkaan pientaajamat:
Kunnanvaltuusto
Ruotsissa valitaan joka neljäs vuosi edustajat valtiopäiville, alueiden valtuustoihin ja kunnanvaltuustoihin. Seuraavassa taulukossa on esitetty valtiopäivillä edustettuina olevien puolueiden saamat valtuustopaikat Hammarön kunnanvaltuustossa vuodesta 1973 lähtien.
Piirit
Vuodesta 2016 alkaen kunnassa on yksi piiri, Hammarön piiri.
Seurakunnat
Vuoden 2012 aluejaon mukaan kunnassa on seuraavat Ruotsin kirkon seurakunnat:
Historialliset seurakunnat
Seuraavassa luettelossa on mainittu kaikki nykyisen kunnan alueella sijainneet seurakunnat. Jos seurakunta on lakkautettu, niin sen perässä on asteriski (*). Mahdolliset suluissa lukevat nimet ovat seurakunnan vaihtoehtoisia tai vanhempia nimiä. Jos nimen perässä lukee kbfd, niin kyseessä "kirkonkirjapiiri", joka ei ole muodostanut omaa seurakuntaa, vaikka ne seurakuntiin rinnastetaankin.
Heikki Santala
Heikki Santala (s. 1934 Kauhava) on suomalainen tietoliikenteen uranuurtaja ja pitkän linjan ammattiyhdistysaktivisti. Järjestöneuvos Santala toimi ammattijärjestötehtävissä lähes 40 vuoden ajan. Hän oli perustamassa kaikkiaan seitsemää eri ammattiliittoa ja työttömyyskassaa ja toimi niiden puheenjohtajina. Suomen Tietoliikennetekniset ry:n puheenjohtajana hän toimi yhtäjaksoisesti 31 vuotta.
Koulutukseltaan Heikki Santala on kansainvälinen radiosähköttäjä. Hän kuitenkin erikoistui heti ammattitutkinnon suoritettuaan 1964 tietoliikenteen automatisointiin tietokoneiden avulla, mikä erityisesti 1960-luvulla oli pioneerityön luonteista; kuten Ilmatieteen laitoksen sääviestiliikenteen automatisointi, ja myös VR:n automaattinen paikanvarausjärjestelmä 1970-luvulla. Ammattijärjestötehtävissä Santalan tiukka toiminta jakoi mielipiteitä puolesta ja vastaan. Tasavallan presidentti myönsi 2005 Heikki Santalalla järjestöneuvoksen arvonimen hänen yhteiskunnallisista ansioistaan. Santala jäi eläkkeelle 70-vuotiaana vuonna 2004.
Santala on kirjoittanut aktiivisesti yleisönosastokirjoituksia ja keskustelupalstakommentteja esimerkiksi Ilkkaan ja  Helsingin Sanomiin. Hän on ottanut kantaa mm. Jyrki Kataisen hallitusneuvotteluihin, yksityiseen pysäköinninvalvontaan ja homoseksuaalisuuteen. Politiikassa hän on ollut mukana toimimalla Kauniaisten kaupunginvaltuustossa sekä  SDP:n paikallisyhdistyksessä.
Acme Whistles
pienoiskuva|Kuvassa vasemmalla Acme Thunderer -pilli. Acme Whistles (alkuperäiseltä nimeltä J Hudson & Co) on englantilainen vuonna 1860 perustettu vihellyspillejä valmistava yritys. Acmen perusti työkaluseppä Joseph Hudson. Acme valmistaa niin sanottuja perushernepillejä, herneettömiä yli sadan desibelin pillejä ja sormipillejä.
Liekkiö
Kirjalliset maininnat
Liekkiön olemuksesta on ristiriitaisia käsityksiä. Ensimmäisen kerran Liekkiön mainitsee Mikael Agricola vuonna 1551 ilmestyneen Dauidin psalttarin alkupuheen jumalaluettelossa hämäläisten tuntemana epäjumalana:
Samantapainen maininta on myös Sigfrid Aron Forsiusiuk sen jumalaluettelossa.
Kansanperinnettä 1700-luvulla kerännyt Kristfrid Ganander mainitsee teoksessaan Mythologica Fennica (1789) Liekkiön olevan
Kansanperinne
Myöhemmässä satakuntalaisessa perinteessä liekkiö miellettiin surmatun lapsen sieluksi tai kummitukseksi. Liekkiö ei tavallisesti tehnyt pahaa kenellekään, mutta saattoi häiritä matkustavaisia itkemällä ja ulisemalla. Jossain yhteydessä liekkiö oli liekinkaltainen, jolloin kyse oli eräänlaisesta virvatulesta.
Merikarvialta 1911 kerätty kansantarina kertoo liekkiön kohtaamisesta:
Åbergin museo
Åbergin museo on sarjakuviin ja leluihin keskittynyt museo, joka sijaitsee Ruotsissa Håbon kunnan Bålstassa. Sen on perustanut Lasse Åberg vuonna 2002.
David Wise (televisiokäsikirjoittaja)
David Wise (1. helmikuuta 1955 – 3. maaliskuuta 2020 ) oli yhdysvaltalainen televisiokäsikirjoittaja, joka aloitteli uraansa 1970-luvulla Star Trekin animaatiosarjan parissa. Myöhemmin hän oli vaikuttamassa suuresti The Transformersin ja erityisesti Turtles – mutanttikilpikonnat -sarjan tarinoihin. Wise oli mukana myös vuoden 1983 He-Manissa, Tikun ja Takun pelastuspartiossa, sekä Zorrossa.
Åbergin museo
Leikkikalukokoelmassa on sadoittain esineitä vuosilta 1928-1940 ja se on samalla yksi maailman suurimmista Disney-aiheisista kokoelmista. Museossa on myös paljon sarjakuvaoriginaaleja ja taidekokoelma, jossa on mm. Andy Warholin ja Pablo Picasson teoksia.
Liekkiö
Kansanperinne
Uno Harvan mukaan tapaturmaisen tai väkivaltaisen kuoleman uhriksi joutuneen ihminen katsottiin joskus haluavan jotenkin ilmaista itsensä näyttäytymällä usein jossain muussa kuin omassa hahmossaan. Liekkiön uskottiin olevan tällainen salaa surmatun, metsään kätketyn lapsen kummitus. Yleisen käsityksen mukaan liekkiö oli pimeän aikana levottomasti liikehtivä kummituslintu, joka seurasi vaeltavaa matkamiestä, ja eri tavoin äännellessään saattoi kirkua, huutaa tai jopa toistaa ihmisen puhetta.
Joidenkin tulkintojen mukaan ainakin pohjois-satakuntalainen liekkiö-perinne erosi muista kummitteleviin, surmattuihin lapsiin liittyvistä käsityksistä erityisesti siten, että liekkiö on ikään kuin persoonaton lapsivainaja. Lapsenmurhamyyteissä taas kysymyksessä voidaan katsoa olevan joku tietty kummitteleva lapsi, ihtiriekko, joka ilmaisee itsensä tietyssä tarkoituksessa valitsemalleen henkilölle, yleensä saadakseen sielulleen rauhan. Liekkiö taas ei välttämättä tunnu olevan niinkään pelastamassa omaa sieluaan, vaan pelkästään kummittelee metsässä. Joskus liekkiöön liitettiin demonisiakin piirteitä.
Metsänhaltija, jumala, vai kummitteleva lapsivainaja
Liekkiö-nimeä käytettiin kansanperinteessä monenlaisista eri olennoista. Yhteinen piirre tuntui olevan se, että liekkiö liittyi metsämaahan ja käsitettiin jonkinlaiseksi vainajahengeksi, mutta saattoi esiintyä joskus metsänhaltijanakin. Kerrotaan, että liekkiö oli joskus varoittanut metsässä nukkuvaa kohta kaatuvasta puusta. Tämä selittänee senkin, miksi liekkiö esiintyy Agricolalla puiden ja ruohojen haltijana - monet haltijat miellettiin nimenomaan vainajahengiksi, joita eri syistä lepyteltiin ja joille uhrattiin ja joilta myös suojauduttiin.
Kalevanpoika
Kristfrid Ganander nimeää yhden myyttisistä Kalevanpojista Liekiöiseksi. Ei ole tiedossa, liittyykö tämä muutoin kuin nimensä puolesta kummitus-liekkiöön.
Vanhoissa raamatunkäännöksissä
Liekkiö esiintyy nimenä jonkinlaiselle huutavalle pahalle hengelle vanhoissa raamatunkäännöksissä.
Vuoden 1642 Biblia kääntää Jesaja 34:14:n Edomin tuhoa käsittelevän kohdan seuraavasti:
Vuoden 1776 Biblia mainitsee myös liekkiön:
Vuoden 1992 uusi kirkkoraamattu puhuu villivuohista kutsumassa toisiaan:
You’re Gonna Get It!
You're Gonna Get It! on yhdysvaltalaisyhtye Tom Petty and the Heartbreakersin toinen studioalbumi, ja se on ilmestynyt vuonna 1978 Shelter Recording Co., Inc:n kustantamana. Tuottajina ovat toimineet Denny Cordell, Noah Shark ja Tom Petty.
Yhtyeen esikoisalbumi oli ilmestynyt vuonna 1976 ja sen jälkeen Petty Heartbreakers-yhtyeineen oli vieraillut Euroopassakin mm. Englannissa Knebworthin festivaaleilla hyvällä menestyksellä. Tämän toisen albumin tekoa olivat keikkailun lisäksi viivästyttäneet myös sopimusneuvottelut levy-yhtiön kanssa. Petty oli sitten arvellut, että levyn äänitykseen menisi kuukausi, mutta aikataulu venyi nelinkertaiseksi. Lopputuloksena oli kuitenkin hyvätasoinen, kriitikoiden kehuma rock-albumi. Yhtye sai siitä myös ensimmäisen kultalevynsä.
Kappaleet
Sivu 2
Levyetiketissä päätöskappaleen nimi on muodossa "Baby's a Rock and Roller".
Erie Times-News
Erie Times-News on yhdysvaltalainen Eriessä, Pennsylvaniassa ilmestyvä sanomalehti. Lehden ensimmäinen numero julkaistiin 12. huhtikuuta 1888, tuolloin nimellä Erie Daily Times. Vuonna 1959 nimeksi tuli Erie Morning News, ja nykyisen nimensä lehti sai vuonna 2000.
Lehden levikki arkisin on 56 124 kappaletta ja sunnuntaisin 75 680 kappaletta.
Antti Achrenius
Anders (Antti) Achrenius (5. huhtikuuta 1745 Turku – 23. heinäkuuta 1810 Nousiainen) oli suomalainen pappi ja pietistijohtaja.
Anders Achrenius oli rukoilevaisuuden hengellisen isän, Nousiaisten kirkkoherrana toimineen Abraham Achreniuksen poika. Anders Achrenius opiskeli Turun akatemiassa vuodesta 1758 valmistuen filosofian maisteriksi 24. heinäkuuta 1766. Hänet vihittiin papiksi Turun hiippakunnassa 18. helmikuuta 1769 ja toimi sen jälkeen isänsä Nousiaisen kirkkoherran apulaisena. Vuonna 1778 Achreniuksesta tuli Nousiaisten kirkkoherra ja vuosina 1793–1806 hän toimi lääninrovastina. Kirkkoherraksi kuningas nimitti Achreniuksen ilman virkaehdotusta seurakunnan vahvan kannatuksen ansiosta. Achrenius piti Nousiaisten pappilassa pyhäpäivisin seuroja, jotka olivat erittäin suosittuja. Niissä on arvioitu kesäisin käyneen jopa 400 henkeä. Achreniuksen uskonkäsitystä on pidetty varsin evankelisena.
Rooney
Rooney voi viitata muun muassa seuraaviin:
846 Naval Air Squadron
846 Naval Air Squadron (NAS) on Kuninkaallisen laivaston ilmavoimien RNAS Yeoviltoniin Somersetiin sijoitettu lentolaivue, jonka kalustona ovat Westland Sea King HC.4 helikopterit. Laivueen tehtävänä on tarjota joukkojen ja materiaalin kuljetuksia merijalkaväen 3. kommandoprikaatille.