cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ever-Frost
Ever-Frost on suomalaisen goottimetalli -yhtye Sentencedin neljäs single. Se julkaistiin 27. huhtikuuta 2005 levymerkillä Century Media Records.
Kappale ylsi Suomen virallisen listan ensimmäiselle sijalle.
Mohammed Chaouch
Mohammed Chaouch (, s. 12. joulukuuta 1966 Aklim, Marokko) on marokkolainen valmentaja entinen jalkapalloilija. Hän vietti suurimman osan urastaan Ranskassa, jonne Chaouch siirtyi Marokosta voitettuaan Marokon cupin vuonna 1987. Hän vietti pitkään OGC Nicen riveissä, jossa Chaouch pelasi yli 100 ottelua Ranskan pääsarjassa. Chaouch edusti myös Marokkoa vuoden 1994 MM-kisoissa ja kaksissa Afrikan-mestaruuskisoissa vuosina 1988 ja 1992. Hän pelasi yhteensä 71 maaottelua Marokon paidassa ja teki muun muassa maalin Saudi-Arabiaa vastaan vuoden 1994 MM-kisoissa.
Pelaajauransa jälkeen Chaouch siirtyi valmentamaan FC Istresin alle 18-vuotiaiden joukkuetta vuosina 2004–2007. Sittemmin hän valmensi myös Al Rayyanin alle 18-vuotiaiden joukkuetta.
Syökö kuningas makkaraa?
Kirjan päähenkilönä on Sörkan makkaratehtaalla työskentelevä Ville, jonka elämä koostuu huonoista naissuhteista ja keskioluen kittaamisesta. Korkeasaaren veneessä hän ihastuu kauniiseen thaimaalaistyttöön Li-Anniin, joka on lomailemassa Suomessa. Ville saa tytön osoitteen ja jouduttuaan töistä lomautetuksi, hän päättää seurata Li-Annia Thaimaahan. Voittaako rakkaus Li-Anniin vai Villen eurooppalainen mukavuudenhalu ja luontainen levottomuus?
Kustantajan esittelytekstissä sanotaan kirjan tunnelman ja tyylin omaavan hengenheimolaisuutta Aki Kaurismäen ja Jack Kerouacin tuotannon kanssa.
Aminohapot
thumb|right|220px|Alfa-aminohapon yleinen rakenne. Hiileen on kiinnittynyt karboksyyliryhmä (COOH), aminoryhmä (NH2), vety (H) ja jokin kolmas ryhmä (R).
Aminohapot ovat orgaanisia yhdisteitä, joissa on sekä amino- (-NH2) että karboksyyliryhmä (-COOH) liittyneenä samaan molekyyliin. Aminoryhmä on emäksinen ja karboksyyliryhmä hapan. Aminohapot polymeroituvat polypeptideiksi. Polypeptidiketjun pituuden ylittäessä 50 sitä aletaan yleensä kutsua proteiiniksi. Ihmiselle välttämättömiä aminohappoja on 20, joista 11 elimistö osaa itse valmistaa. Loput yhdeksän välttämätöntä aminohappoa on saatava ravinnosta. Soluissa aminohapot valmistetaan entsyymien ohjaamana.
Kemiallisia ominaisuuksia
Aminohapot esiintyvät tavallisimmin fysiologisessa pH:ssa (pH 7,4) kahtaisioneina, jolloin karboksyyliryhmä on negatiivisesti varautunut ja aminoryhmä on positiivisesti varautunut. Jos aminohapon aminoryhmä on sitonut saman aminohapon karboksyyliryhmän luovuttaman vetyatomin, tapahtumaa kutsutaan sisäiseksi suolanmuodostukseksi. Näin muodostunut COO−-ryhmä voi sitten toimia emäksenä ja NH3+-ryhmä happona. Koska aminohappo on sekä happo että emäs, sitä sanotaan amfolyyttiseksi yhdisteeksi.
Aminohapot voivat polymeroitua, jolloin ne muodostavat peptidejä. Tällöin aminohapot liittyvät toisiinsa peptidisidoksin kondensaatioreaktiossa. Kaikki proteiinit ovat muodostuneet useista kymmenistä, jopa sadoista tai tuhansista polymeroituneista aminohapoista (polypeptidi). Proteiinien rakenneosina esiintyy yleisesti 20 erilaista alfa-aminohappoa – kaikkia lajeja ei kuitenkaan ole mukana jokaisessa proteiinissa, ja joissain tapauksissa peptidiketjussa oleva aminohappo voi muuntua vielä näistä 20 poikkeavaksi. Proteiinien aminohapot ovat optisesti aktiivisia ja kaikki L-isomeerejä, lukuun ottamatta yksinkertaisinta aminohappoa eli glysiiniä, jonka alfa-hiiliatomiin on amino- ja karboksyyliryhmän lisäksi liittynyt kaksi vetyatomia.
Aminohapot pysyvät koossa yli 100 °C:ssa proteiinien hajottua. Ensimmäisenä hajoavat kysteiini 175–178 °C:ssa ja glutamiini 185–186 °C:ssa, ja aminohapot alkavat kiehua vasta yli 200 °C:ssa.
Aminohappojen ryhmittely
Aminohappojen tärkein biokemiallinen ominaisuus on niiden hydrofobisuus tai hydrofiilisyys ja happamuus tai emäksisyys. Kaikki happamat ja emäksiset aminohapot ovat hydrofiilisiä. Nämä ominaisuudet ovat tärkeitä muun muassa proteiinien alfa-kierteissä ja proteiinien laskostumisessa. Aineenvaihdunnassa on merkittävää myös se, mitä erityisryhmiä tai atomeja aminohappo sisältää.
Rakenteet
Rakenteet ja lyhenteet niille 20 aminohapolle, joita vastaa jokin geneettinen koodi.
Biologinen rooli
Elimistössä on jopa kymmeniä aminohappoja, mutta vain kahtakymmentä aminohappoa vastaa jokin kolmen emäsparin yhdistelmä DNA:n geneettisessä koodissa. Kaikki DNA:n koodaamat aminohapot ovat ns. alfa-aminohappoja, joissa amiini- ja karboksyyliryhmä liittyvät samaan hiileen. Alfa-aminohapot ovat biokemiassa keskeisiä molekyylejä. Lisäksi aminohapoilla on erilliset L- ja D-muodot, mutta elimistön kaikki aminohapot ovat L-aminohappoja. Osa aminohapoista voi ihmisen elimistössä muuttua toisikseen. Niiden joukossa on kuitenkin kahdeksan välttämätöntä aminohappoa, joita ihminen ei kykene valmistamaan muista vaan joita on saatava riittävästi ravinnosta. Jotkut hormonit ovat oligopeptidejä, jotka koostuvat muutamista aminohapoista. Esimerkiksi oksitosiini, joka käynnistää kohdun ja maitorauhastiehyiden supistumisen, koostuu yhdeksästä aminohaposta. Vasopressiini, joka puolestaan osallistuu verenpaineen säätelyyn, rakentuu myös yhdeksästä aminohaposta. Oksitosiinin ja vasopressiinin aminohappoketjuissa on eroa yhden aminohapon verran, mikä kuitenkin vaikuttaa ratkaisevasti niiden toimintaan ihmiselimistössä. Sokeriaineenvaihdunnan säätelyssä keskeinen hormoni, insuliini on 51 aminohaposta muodostunut hormoni.
Välttämättömät aminohapot
Välttämätön aminohappo on aminohappo, jota eliö ei itse pysty valmistamaan muista aineista, jolloin sen on saatava niitä ravinnosta.
Välttämättömien aminohappojen lista vaihtelee lajeittain. Eri eläinlajeilla lista välttämättömistä aminohapoista on erilainen ja tarve täytyy huomioida rehujen valmistuksessa.
Raja välttämättömän ja ei-välttämättömän aminohapon välillä voi olla epäselvä, koska elimistö voi valmistaa aminohappoja toisista aminohapoista. Rikkipitoisia aminohappoja metioniinia ja homokysteiiniä voidaan valmistaa toisistaan mutta ei yksinkertaisemmista aineista. Samoin kysteiiniä voidaan valmistaa homokysteiinistä, mutta ei yksinkertaisemmista aineista. Niinpä rikkipitoisia aminohappoja käsitellään toisinaan yhtenä ryhmänä.
Ihmiselle välttämättömiä aminohappoja on 9: histidiini, tryptofaani, lysiini, metioniini, fenyylialaniini, treoniini, valiini, leusiini, isoleusiini.
Valmistus
Soluissa aminohapot valmistetaan entsyymien ohjaamana. Eläimet saavat osan aminohapoista kasviravinnosta. Ihminen osaa tuottaa osan tarvitsemistaan aminohapoista kehossaan, mutta kahdeksaa aminohappoa ihmisen on saatava valmiina ravinnosta. Bakteerit, hiiva ja kasvit kykenevät tuottamaan kaikki tarvitsemansa aminohapot itse. Kemiallisesti aminohappoja voidaan valmistaa halogeenihapoista substituutioreaktiolla ammoniakin kanssa, jolloin halogeeniryhmä korvautuu aminoryhmällä. Reaktio tapahtuu noin 50 asteessa ja tarvitsee ammoniakkia ja suolahappoa. Aminohappoja syntyy myös aldehydeistä ammoniakin ja syaanivedyn avulla.
Lyhenteet ja nimeämislogiikka
Kolmikirjaimiset lyhenteet saadaan englanninkielisistä nimistä niin, että aina vähintään kaksi ensimmäistä kirjainta kolmikirjaimisessa lyhenteessä vastaa koko nimen ensimmäisiä kirjaimia (kahta tai kolmea; esim. fenyylialaniini, eng. Phenylalanine, kolmikirjaiminen lyhenne on Phe) paitsi isoleusiinin tapauksessa, jossa lyhenne on "Ile" eikä esimerkiksi "Iso" tai "Isl" (Ile painottaa sitä, että isoleusiini on nimenomaan isomeeri leusiinille.) Koska englannin aakkosia on 26 kappaletta ja tavallisia aminohappoja 20, saadaan yksikirjaimiset lyhenteet hieman kolmikirjaimisia monimutkaisemmin seuraavasti;
Marble Arch
thumb|Marble Arch Marble Arch on Carraran marmorista rakennettu riemukaari Westminsterin alueella Lontoossa, Ison-Britannian pääkaupungissa. Monumentti sijaitsee Oxford Streetin, Park Lanen ja Edgware Roadin risteyksessä lähellä Hyde Parkin Speakers’ Corneria.
Aminohapot
Muistisääntö aminohapoista yksikirjaimisilla lyhenteillä
Aminohapot voidaan jakaa ryhmiin useammilla tavoilla sivuketjujen ominaisuuksiensa mukaan. Yksi ryhmittelytapa sivuketjujen mukaan , kukin yksittäinen ryhmä kasvavan koon mukaan, (esimerkiksi GAVLI; koot G<A<V<L = I, leusiini ja isoleusiini ovat isomeerejä) on P eli proliini ei kuulu mihinkään näistä ryhmistä; se on syklinen, muttei aromaattinen, minkä lisäksi aminohapon rungon typpi ja alfa-hiili ovat mukana osana rengasta toisin kuin missään muussa aminohapossa; vaikka se on neutraali ja "sivuketju" sisältää vain hiiltä, se ei ole alifaattinen eikä aromaattinen. G eli glysiini on suluissa, koska siinä myöskään ei ole alifaattista hiiliketjua vaan pelkkä vety, mikä tekee siitä yksinkertaisimman (pienimmän) aminohapon. H eli histidiini on myös suluissa, koska se ei keskimäärin ole fysiologisessa pH:ssa positiivisesti varautunut; vasta pH:n laskiessa alle arvon 6,0 yli 50% todennäköisyydellä histidiinin sivuketju on positiivisesti varautunut.
Marble Arch
John Nashin suunnittelema Marble Arch rakennettiin alun perin vuonna 1833 Buckinghamin palatsin sisäänkäynniksi. Monumentin esikuvina toimivat muun muassa Konstantinuksen riemukaari Roomassa ja Arc de Triomphe du Carrousel Pariisissa. Alun perin Nash oli suunnitellut vielä suuremman ja loistokkaamman riemukaaren. Hänen alkuperäisen suunnitelmansa mukainen pienoismalli on nähtävissä Victoria and Albert Museumissa. Toteutuneen riemukaaren huipulle oli myös tarkoitus sijoittaa kuningas Yrjö IV:n patsas, mutta tämän seuraajan Vilhelm IV:n mielestä riemukaaren kustannukset olivat nousseet jo liian korkeiksi.
Aminohapot
Muistisääntö aminohapoista yksikirjaimisilla lyhenteillä
Kun ryhmät laitetaan peräkkäin, saadaan seuraava muistisääntö (kun G, P ja H otetaan mukaan) (G)AVLI1344-FYW(P)-CM24-ST112-K(H)R1234-DENQ23(ag). ST1:n 1 ei siis kuvaa hiilen määrää, kuten ei myöskään KHR1234:n 1, 2 tai 3, vaan ST1:n 1 on hydroksyyliryhmän paikka sivuketjussa, hiilten määrä taas on 1 ja 2 (ST112). KHR:n 1, 2 ja 3 taas kuvaavat typen määrää sivuketjussa, 4 on hiilten määrä, joka on vakio. CM24:n 2 ja 4 kuvaavat siis hiilen ja rikin summaa; kysteiinissä (rikkisillat) rikki on ketjun päässä, metioniinissa taas toiseksi viimeisenä.
Marble Arch
Riemukaari siirrettiin vuonna 1851 Buckinghamin palatsin laajennustöiden tieltä nykyiselle paikalleen, missä se toimi Lontoon maailmannäyttelyn sisäänkäyntinä samana vuonna. Se toimi myös alun perin sisäänkäyntinä Hyde Parkiin.
Marble Archiin kuului alun perin myös erinäisiä kaiverruksia ja patsaita, jotka siitä on sittemmin irrotettu. Sen yläosassa on kolme pientä huonetta, joita Lontoon poliisi käytti toimipisteenään ja tarkkailuasemanaan ainakin vuoteen 1968 asti.
Marble Archia ympäröivää aluetta kutsutaan usein kokonaisuudessaan Marble Archiksi. Myös läheinen Lontoon metron asema on nimetty sen mukaan. Marble Archin risteys valittiin vuonna 2007 Highway Insurance -vakuutusyhtiön kyselyssä maan kolmanneksi eniten autoilijoissa pelkoa herättäväksi risteykseksi.
Aiheesta muualla
51.51306°N, -0.15889°W
Mikko Salonen
Mikko Salonen (s. ) on suomalainen kendōka (renshi 7. dan) ja Suomen kendoseurojen keskusliiton koulutusvastaava. Hän on aloittanut kendon harjoittelemisen vuonna 1987. Salonen on Markus Freyn lisäksi toinen Suomen kahdesta 7. danin kendokasta, ja renshi opettaja-arvon saaneista kendon opettajista.
Salonen on esiintynyt Aleksi Mäkelän ohjaamassa elokuvassa Vares – yksityisetsivä ja Bomfunk MC’s-musiikkivideolla Something Going On.
Mikko Salonen julkaisi vuonna 2010 Nippon kendo kata: johdatus japanilaiseen miekkailuun kirjan, joka on ensimmäinen suomen kielellä kendosta julkaistu kirja.
Suomen Kendoseurojen keskusliitto kutsui 21. huhtikuuta 2012 Mikko Salosen kendoliiton kunniajäseneksi.
Ihaab Boussefi
Ihaab Boussefi (‎; s. 23. kesäkuuta 1985 Tripoli) on libyalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän edustaa seuratasolla Al-Ittihadia, jota hän on edustanut urallaan yhteensä viiden kauden ajan.
Boussefi pelasi Libyan maajoukkueessa Afrikan-mestaruuskisoissa 2012, joissa hän teki kaksi maalia ottelussa Senegalia vastaan.
Ryhävalas
Ryhävalas (Megaptera novaeangliae) on uurteisvalaiden heimoon kuuluva, oman sukunsa ainoa laji. Sitä tavataan kaikilla maailman merillä ja ne suosivat matalia rannikkovesiä.
Koko ja ulkonäkö
pienoiskuva|vasen|220px|Ryhävalaan koko ihmiseen verrattuna. Ryhävalas poikkeaa ulkonäöltään selvästi muista uurteisvalaista. Niiden yläpuoli on musta, sinimusta tai tummanharmaa, alapuolella on myös valkoista, niillä on siipimäiset, varsin liikkuvat, ruumiinkokoon nähden erittäin pitkät (6 metriä) kylkievät sekä pyöreämpi ja tuhdimpi ulkomuoto kuin virtaviivaisilla sukulaisillaan. Myös pyrstö on keskiosaa leveämpi ja se on notkea ja voimakas. Selkäevä on vain pieni tynkä. Painoa niille kertyy keskimäärin 25–48 tonnia ja pituus vaihtelee 12–18 metrin välillä. Kuten monilla muillakin valailla, naaras on urosta suurempi.
Ryhävalailla on ihossaan niin kutsuttuja ektoparasiiteja, eli eläimiä, jotka kiinnittyvät ihoon väliaikaisesti (kuten nahkiaiset) tai pysyvästi (merirokot). Vatsapuolella ja kuonossa niillä on myös paljon poimuja. Suuta reunustavissa kyhmyissä on herkkiä tuntokarvoja. Ryhävalaalla on kaksiosainen hengitysaukko.
Levinneisyys
Ryhävalas esiintyy kaikilla maailman valtamerillä. Nykyisin kanta on vahvin Atlantin länsiosissa. Ryhävalas viettää kesät viileämmissä vesissä korkeammilla leveysasteilla ja lisääntyy talvisin trooppisilla ja subtrooppisilla vesillä. Poikkeuksena on kanta Arabianmerellä, joka pysyy trooppisilla vesillä vuoden ympäri. Laji puuttuu Välimeren itäosista.
Ryhävalas ui noin 25 000 kilometriä vuodessa edestakaisin, 5 000 kilometriä keskimäärin lisääntymis- ja ruuanetsintäseutujensa välillä. Reitit ovat säännöllisiä, eivätkä valaat yleensä seikkaile. Aikaisempi ennätys, 6 000 kilometriä, rikkoutui, kun amerikkalaiset valtameritutkijat tekivät DNA-testin valaalle, jonka huomasivat Madagaskarilla. Valas oli lähtenyt Brasiliasta ja oli uinut 10 000 kilometrin matkan, mutta tutkijat eivät vielä tiedä syytä tälle käytökselle.
Pohjois-Atlantin itäosassa valaat vaeltavat kesäisin pitkin Norjan rannikkoa pohjoiseen ja palaavat syksyllä takaisin trooppisille alueille. Ryhävalaita harhautuu joskus myös Itämerelle. Suomen vesillä ryhävalas on tavattu varmuudella kolme kertaa. Vuonna 1978 ”Valpuri”-valas seikkaili Itämerellä yli puoli vuotta, kunnes se kuoli talvella ilmeisesti nälkään. Perämerellä tehtiin ryhävalashavainto kesällä 2006. Tämä ”Veetiksi” kutsuttu nuori yksilö löydettiin lopulta kuolleena Riianlahdelta sen törmättyä alukseen. Toukokuussa 2018 nähtiin ”Lotaksi” nimetty ryhävalas Merenkurkussa ja Rauman edustalla.
Lisääntyminen
Emo imettää 4–5 metristä poikastaan vähintään puolen vuoden ajan. Naaras saattaa olla yhtä aikaa tiineenä ja nuoren poikasen emo. Ryhävalaat eivät ole yksiavioisia, eli parittelukumppanit vaihtelevat.
Ravinto
vasen|220x220px|kehyksetön Ryhävalaat tekevät pitkiä ruokavaelluksia kylmävetisille alueille etelään. Pintavedestä ne pyytävät pääasiassa krillejä tai kalaparvia mutta myös pieneläinplanktonia. Kuten muutkin uurteisvalaat, ryhävalas ui kita avoinna pieneläinparven läpi, sulkee sitten suunsa ja painaa kielensä vasten kitalakea siivilöiden veden pois pitkien hetuloidensa läpi, seuloen samalla ravinnon talteen. Se laajentaa muidenkin uurteisvalaiden tapaan kitaansa kurkun uurteiden avulla. Ryhävalaat voivat kalastaa myös ilmakuplaverkon avulla saalista; tällöin ne uivat parven alapuolelle ja puhaltavat ilmaa ulos. Tämä hätäännyttää kalat ja näin kuplaverkon keskelle kerääntyy runsaammin ravintoeläimiä, jotka valas sitten pintaan noustessaan hotkaisee suuhunsa.
Kanta
Ihminen on huomattavasti vaikuttanut kaikkien ryhävalaskantojen pienenemiseen. On arvioitu, että valaanpyynti hävitti jopa 90 prosenttia ryhävalaskannasta. Vielä 1800-luvulla maailman merissä eli 100 000 ryhävalasta, mutta pian tämän jälkeen ne pyydystettiin lähes sukupuuttoon. Pelkästään vuosien 1905 ja 1965 välillä tapettiin noin 168 000 ryhävalasta. Jo 1960-luvun alussa kokonaismäärä oli pienentynyt alle 10 000 yksilöön. Laji rauhoitettiin vuonna 1966. Kannat ovat siitä pitäen kasvaneet 4–9 prosentin vuosivauhtia nykyiseen noin 25 000 yksilöön. Ihmisen lisääntynyt toiminta rannikkovesillä sekä monen kilometrin mittaiset kalaverkot aiheuttavat ryhävalaille merkittävää haittaa. Lisäksi merien äänisaasteen lisääntyminen häiritsee valaiden keskinäistä yhteydenpitoa ja suunnistamista, mikä on niille erittäin vakava uhka.
Ääntely
Ryhävalaista vain urokset laulavat ja nekin vain lisääntymisaikaan. Tällöin yhtämittaista laulantaa saattaa kestää jopa vuorokauden ajan, mutta yleensä yksittäinen laulu kestää 5–40 minuuttia. Aikoinaan merenkävijät luulivat tätä merenneidon tai aaveen lauluksi.
Laulut koostuvat sävelkorkeudeltaan vaihtelevista ulinoista, viserryksistä, murahduksista ja voihkaisuista. Koska laulut ovat monimutkaisia, niiden arvellaan vahvasti sisältävän runsaasti muutakin informaatiota kuin vain lisääntymiseen liittyviä viestejä. On jopa esitetty, että niissä olisi mukana aikaisempien sukupolvien historiaa, jota siirretään nuorille yksilöille.
Toisaalta sekä urokset, naaraat että poikaset ääntelevät esimerkiksi varoitustarkoituksessa, ilmaistakseen läsnäolonsa toisille valaille ja kutsuakseen toisiaan koolle.
Ryhävalaiden laulua on äänitetty runsaasti CD-äänilevyille ja Norjassa laulantaa esitetään jopa radioasemilla.
Ryhävalas fiktiossa
Elokuva Star Trek IV: kotiinpaluu rakentuu pitkälti ryhävalaiden ympärille; valaslaji on hävinnyt ja sitä etsimään tulee voimakas ja vihamielinen muukalaislaji.
Gungor
Gungor oli yhdysvaltalainen gospel-musiikkia esittänyt yhtye, jonka perusti aviopari Michael ja Lisa Gungor. Yhtyeen musiikkia ovat verrattu Sufjan Stevensiin, Bon Iveriin ja Arcade Fireen. Uransa aikana yhtye sai kaksi Grammy-ehdokkuutta.
Ura
Ennen Gungor-nimellä esiintymistä Michael Gungor oli julkaissut kaksi sooloalbumia sekä kaksi albumia vaimonsa kanssa nimellä "The Michael Gungor Band". Nimen vaihdon myötä myös yhtyeen kokoonpano ja musiikillinen tyyli muuttuivat. Ensimmäinen Gungor-nimellä julkaistu albumi Beautiful Things ilmestyi vuonna 2010. Sen tyylilajina oli Sufjan Stevens -tyylinen indie folk ja mukana oli myös post-rock-vaikutteita. Tunnettu gospel-muusikko Israel Houghton oli vierailijana albumin kappaleessa "Heaven". Albumi oli Grammy-ehdokkaana kategoriassa Best Rock or Rap Gospel Album.
Vuonna 2011 Gungor julkaisi toisen albuminsa Ghosts Upon the Earth, joka sai Grammy-ehdokkuuden kategoriassa Best Contemporary Christian Music Album, ja live-albumin A Creation Liturgy vuonna 2012. Yhtyeen kolmas studioalbumi I Am Mountain julkaistiin vuonna 2013, jonka jälkeen yhtye esiintyi 60 kaupunkia käsittäneellä kiertueella. Gungor esitti konsertin vuonna 2014 South by Southwest -festivaalilla.
Gungor oli noussut yhdeksi arvostetuimmista 2010-luvun gospel-esiintyjistä Yhdysvalloissa. Gungorit olivat kuitenkin alkaneet yksityiselämässään epäillä uskoaan Jumalaan. Heistä tuli ateisteja, ja he ottivat musiikissaan etäisyyttä kristinuskoon, mikä nousi uutiseksi yhdysvaltalaisessa kristillisessä mediassa. Vuonna 2018 Michael Gungor kertoi Twitterissä, ettei hän kutsu itseään enää ateistiksi, vaan vuoden ateistivaiheen jälkeen hän oli alkanut määritellä itsensä mystikoksi.
Vuosina 2015-2016 yhtye julkaisi One Wild Life -albumitrilogian, jonka teemana oli ihmisen elämän tarkoitus maailmankaikkeudessa. Albumeilla he käsittelivät myös uskosta luopumisesta seuranneita kokemuksia ja haasteita.
Gungor ilmoitti lopettamisestaan alkuvuodesta 2019. He esiintyivät vielä viimeisellä "End of the World" -nimisellä kiertueella, ja julkaisivat Archives-nimisen kokoelmalevyn, jolla oli mukana sekä aiemmin julkaistuja että julkaisemattomia kappaleita.
Yhtyeen musiikki
Michael ja Lisa Gungor ovat kuvailleet musiikkiaan siten, ettei se kuulu mihinkään tiettyyn genreen, ja kuvailivat sitä mm. adjektiiveilla "vaihtoehtoinen" ja "kokeellinen". Yhtyeen musiikkia on verrattu Sufjan Stevensiin, Bon Iveriin ja Arcade Fireen, ja sitä on luokiteltu indie rock, post-rock, progressiivinen rock ja soft rock -genreihin.
Leukonoe
Leukonoe, joskus myös Leukon(o)ion , oli antiikin aikainen Leontis-fyleen kuulunut Attikan eli Ateenan kaupunkivaltion muodostaneen alueen demos. Se kuului fylen asty-trittykseen eli kaupunkialueen demoksiin.
Leukonoen oletetaan sijainneen Ateenaan länsipuolella suunnilleen nykyisen Peristérin tienoilla.
Ahtsalmi
Ahtsalmi on Lohjan 2. kaupunginosa. Se muodostaa yhdessä Anttilan kaupunginosan kanssa Lohjan ydinkeskustan.
Raja Anttilan ja Ahtsalmen välillä kulkee linjaa Vuorisenkatu – Harjukatu – Postikatu – Aurlahdenkatu – Rantapuisto – Laiturikatu. Kaakossa Ahtsalmen Keskilohjasta erottaa Lohjanharju ja valtatie 25. Lounaassa sijaitsevat Myllylammen ja Neitsytlinnan kaupunginosat. Raja näiden välillä on epäsäännöllinen, mutta kulkee kuitenkin Lohjanjärveltä harjulle vanhainkodin ja Porlan välistä.
Ahtsalmessa on sijainnut Valtion väestönsuojelukoulu.
Palvelut
Ahtsalmessa sijaitsevat muun muassa vanhainkoti, pääterveysasema (Keskustan terveysasema), poliisilaitos, Länsi-Uudenmaan käräjäoikeuden Lohjan istuntopaikka sekä Prisma-keskus ja linja-autoasema. Myös Harjun urheilukenttä, jäähalli ja Virkistysuimala Neidonkeidas sijaitsevat kaupunginosassa.
Keskustan kaupallisista palveluista ja kouluista suuri osa sijaitsee Anttilan kaupunginosassa, Ahtsalmen välittömässä läheisyydessä.
Sami Aalto
Sami Aalto (s. 1980 Turku) on suomalainen telinevoimistelija, joka edustaa Turun Urheiluliittoa. Häntä valmentaa Andrei Pop.
Aalto on voittanut urallaan 15 Suomen-, 8 Pohjoismaiden- ja 11 Pohjois-Euroopan mestaruutta. SM-mitaleita Aallolla on yli 50 kappaletta. Moniottelun Suomen mestaruuden Aalto on voittanut ennätykselliset kahdeksan kertaa.
Veijo
Veijo on suomalainen miehen etunimi ja harvinainen sukunimi. Nimi on syntynyt Veikko-nimen muunnelmana Nimi Veijo on annettu 1900-luvun alusta vuoden 2019 loppuun mennessä 11 198 suomalaiselle, joista yli puolet on 1940- ja 1950-luvuilla syntyneitä. Veijon nimipäivä on 9. tammikuuta. Samana päivänä nimipäiväänsä viettävät myös Veikko, Veli ja Veikka.
Cocktailkutsuilmiö
Cocktailkutsuilmiöllä (cocktail party effect) tarkoitetaan ihmisen kykyä erottaa yksittäisen ihmisen puhe monen yhtäaikaisen puhujan ja taustahälyn seasta. Vaikka henkilön ympärillä olisi useita puhujia, hän voi keskittyä kuuntelemaan yhtä puhujaa ja unohtaa muut puhujat.
Radiohead
Radiohead on englantilainen vaihtoehtorock-yhtye Oxfordshirestä. Yhtye koostuu laulaja Thom Yorkesta, kitaristi Jonny Greenwoodista, kitaristi Ed O’Brienista, basisti Colin Greenwoodista ja rumpali Phil Selwaysta. Radiohead on julkaissut yhdeksän studioalbumia ja myynyt yli 25 miljoonaa äänitettä.
Radiohead julkaisi ensimmäisen singlensä, ”Creep”, vuonna 1992. Debyyttialbumi, Pablo Honey, seurasi vuonna 1993. ”Creep” jäi aluksi tuntemattomaksi, mutta kun se julkaistiin vuoden päästä uudelleen, siitä tuli suuri hitti. Radioheadin suosio nousi seuraavan albumin, The Bendsin (1995), myötä. Radioheadin kolmas albumi, OK Computer (1997), nosti yhtyeen jo maailmankuuluksi. Albumia pidetään yleisesti 1990-luvun albumien virstanpylväänä.
Albumien Kid A (2000) ja Amnesiac (2001) julkaisun aikoihin Radiohead oli suosionsa huipulla, vaikkakin albumit jakoivat kuuntelijoiden mielipiteet. Noihin aikoihin yhtyeen tyyli muuttui kokeellisemmaksi ja elektronisemmaksi. Albumi Hail to the Thief (2003) oli yhtyeen viimeinen albumi EMI:lle. Radioheadin seitsemäs albumi, In Rainbows (2007), julkaistiin itsenäisesti digitaalisesti. Samaa linjaa jatkoi yhtyeen kahdeksas albumi The King of Limbs (2011).
Yhtyeen kokoaminen ja ensimmäiset vuodet (1986–1991)
thumb|Abingdonin koulu, jossa yhtye muodostettiin. Radioheadin jäsenet tutustuivat Abingdonin poikakoulussa Oxfordshiressä. Yorke ja Colin Greenwood olivat samalla vuosiluokalla, O’Brien ja Selway vuotta ylemmällä ja Jonny Greenwood kaksi vuotta alemmalla luokalla. He perustivat vuonna 1986 yhtyeen, joka sai nimekseen On a Friday, koska se harjoitteli perjantaisin koulun musiikinluokassa. Yhtye soitti ensimmäisen keikkansa loppuvuodesta 1986 Oxfordissa, Jericho Tavern -nimisessä pubissa. Jonny Greenwood oli aluksi kosketinsoittaja mutta siirtyi pian kitaristiksi.
Vaikka Yorke, O’Brien, Selway ja Colin Greenwood aloittivat vuonna 1987 opinnot yliopistossa, yhtye harjoitteli yhä viikonloppuisin ja loma-aikoina. On a Friday perustettiin uudelleen vuonna 1991, kun kaikki muut paitsi Greenwood olivat suorittaneet yliopistotutkinnon. Yhtye äänitti demoja, kuten Manic Hedgehogin, ja esiintyi Oxfordissa. Vaikka Oxfordshiressä ja Thamesin laaksossa oli aktiivinen indiescene 1980-luvun lopussa, se keskittyi lähinnä shoegazing-yhtyeisiin, kuten Rideen ja Slowdiveen. On a Friday ei soittanut tämän tyylisuunnan musiikkia, joten se ei saanut vielä suosiota.
Kun On a Friday alkoi esiintyä useammin, levy-yhtiöt ja tuottajat kiinnostuivat yhtyeestä. Oxfordin Courtyard-studioiden toinen omistaja Chris Hufford seurasi On a Fridayn esiintymistä Jericho Tavernissa. Yhtye teki Huffordiin vaikutuksen, ja hän tuotti kumppaninsa Bryce Edge kanssa yhtyeelle demon. He ovat siitä lähtien olleet yhtyeen managereita. Pian Colin Greenwood ja EMI-levy-yhtiön edustaja Keith Wozencroft tapasivat levykaupassa, jossa Greenwood työskenteli. Tapaaminen johti siihen, että yhtye teki kuusi albumia käsittävän levytyssopimuksen loppuvuodesta 1991. Yhtye vaihtoi EMI:n pyynnöstä nimensä Radioheadiksi Talking Headsin True Stories -albumilla olevan samannimisen kappaleen mukaan.
Pablo Honey, The Bends ja alkuajan menestys (1992–1995)
Radioheadin ensimmäinen EP, Drill julkaistiin maaliskuussa 1992. Se tehtiin Courtyard-studiossa, ja sen tuottivat Hufford ja Edge. EP:n listamenestys oli surkea, ja siksi yhtye palkkasi esikoisalbuminsa tuottajiksi Paul Kolderien ja Sean Sladen, jotka olivat aikaisemmin työskennelleet Pixiesin ja Dinosaur Jr:n kanssa. Albumi äänitettiin Oxford-studiossa loppuvuodesta 1992. Radiohead alkoi saada huomiota brittiläisessä musiikkilehdistössä julkaistuaan ”Creep”-singlen loppuvuodesta 1992. Kaikki arvostelut eivät kuitenkaan olleet myönteisiä, vaan esimerkiksi NME moitti albumia eikä BBC Radio 1 suostunut soittamaan ”Creepiä”, koska se oli ”liian masentava”. Radioheadin ensimmäinen albumi, Pablo Honey, julkaistiin helmikuussa 1993. Sen musiikkityyliä verrattiin 1990-luvulla suosittuun grungeen. Pablo Honey ei menestynyt Britannian albumilistoilla, kuten eivät myöskään albumin julkaisua seuranneet singlet ”Stop Whispering” ja ”Anyone Can Play Guitar”.
”Creepin” uudelleenjulkaisu alkoi kuitenkin yllättäen menestyä ulkomailla, ja sitä soitettiin paljon myös radiossa. Kun Radiohead lähti Yhdysvaltoihin kiertueelle alkuvuodesta 1993, ”Creepin” musiikkivideota oli esitetty usein MTV:ssä. Kappaleen uudelleenjulkaisu nousi toiseksi Billboard modern rock -listalla ja seitsemänneksi Britannian singlelistalla. Radiohead kuitenkin lähes hajosi, koska menestyksen takia heidän kiertueensa piteni ja kesti lopulta toista vuotta. Yhtye sanoi kiertueen olleen ”surullinen kokemus”, koska kiertueen lopulla se soitti yhä samoja kappaleita, jotka se oli nauhoittanut kaksi vuotta aikaisemmin.
Amerikan-kiertueen jälkeen Radiohead alkoi tehdä toista albumiaan ja palkkasi tuottajakseen John Leckien, Abbey Road -studioiden veteraanin. Paineet olivat kovat, koska ”Creepin” suosion takia albumilta odotettiin paljon. Yhtye teki kiertueen Australaasiassa ja Lähi-idässä vaihtaakseen maisemaa ja vähentääkseen paineita. Silti Yorke koki tilanteen ahdistavaksi. Vuoden 1994 EP My Iron Lung, joka sisälsi samannimisen singlen, oli Radioheadin reaktio toiseen albumiinsa kohdistettuihin odotuksiin. Yhtye oli pyrkinyt tekemään syvällisempiä kappaleita. Singleä markkinoitiin valtavirran ulkopuolisilla radiokanavilla, ja lopulta myynti oli parempaa kuin odotettiin, sillä yhtyeellä oli jo uskollisia ihailijoita. Radiohead kehitti paljon uusia kappaleita kiertueella. Yhtye sai toisen albuminsa, The Bendsin, valmiiksi loppuvuodesta 1994, ja se julkaistiin toukokuussa 1995.
OK Computer, kuuluisuus ja myönteinen kritiikki (1996–1998)
Radioheadin seuraavalle albumille oli jo nauhoitettu kaksi uutta kappaletta: ”Lucky”, joka julkaistiin hyväntekeväisyyssinglenä sotalapsien hyväksi, ja ”Exit Music (For a Film)”, jota kuultiin myöhemmin Baz Luhrmannin vuoden 1996 elokuvassa William Shakespearen Romeo ja Julia. Radiohead aloitti tuottaja Nigel Godrichin kanssa uuden albumin työstön vuonna 1996. Godrich oli tuottanut aikaisemmin ”Lucky”-singlen ja sen b-puolen ”Talk Show Host”. Heinäkuuhun mennessä yhtye oli äänittänyt neljä kappaletta harjoitustilassaan maaseudulla, lähellä Didcotia. Yhtye päätti viimeistellä kappaleet kiertueella, jonka se teki Alanis Morissetten lämmittelijänä. Loput albumista äänitettiin St Catherine’s Courtin kartanossa Bathin lähellä. Nauhoitukset olivat rauhallisia. Yhtye soitti koko päivän, käytti eri huoneita ja kuunteli The Beatlesia, DJ Shadow’ta, Ennio Morriconea ja Miles Davisia. Äänitykset saatiin valmiiksi vuoden 1996 lopulla, ja maaliskuussa 1997 albumi oli myös miksattu ja masteroitu.
OK Computer sai lopulta loistavat arviot kriitikoilta, ja yhtye yllättyi sen saamasta suosiosta. Albumin julkaisua seurasi ”Against Demons” -maailmankiertue. ”No Surprises” -singlen musiikkivideon ohjaaja Grant Gee oli mukana ja kuvasi yhtyettä kiertueella. Materiaalista tehtiin dokumentti Meeting People Is Easy, joka julkaistiin vuonna 1998. Dokumentissa nähdään yhtyeen yleinen kyllästyminen musiikkiteollisuuteen ja lehdistöön, mikä vie yhtyeen lähelle hajoamista. Noihin aikoihin yhtye julkaisi musiikkivideokokoelman 7 Television Commercials ja kaksi EP:tä, jotka koostuivat OK Computerin b-puolista.
Kid A, Amnesiac ja tyylinmuutos (1999–2001)
thumb|right|Jonny Greenwood on käyttänyt levytyksissä ja konserteissa useita erilaisia [[Elektroninen musiikki|elektronisia instrumentteja Kid A:n ja Amnesiacin aikana.]]
Radiohead ei keikkailut aktiivisesti vuosien 1997–1998 kiertueensa jälkeen. Ainoa konsertti oli vuonna 1998, jolloin yhtye esiintyi Amnesty Internationalin konsertissa Pariisissa. Yorke myönsi myöhemmin, että yhtye oli tuolloin lähellä hajoamista ja että hän kärsi masennuksesta. Radiohead alkoi tehdä OK Computerin seuraajaa alkuvuodesta 1999. Vaikka levy-yhtiö ei enää painostanut yhtyettä eikä heillä ollut määräaikaa levyn valmistumiselle, paineet olivat silti kovat. Kaikilla yhtyeen jäsenillä oli erilaiset näkemykset Radioheadin tulevaisuudesta, ja Yorke kamppaili laulujen tekemisen kanssa. Lopulta yhtyeen jäsenet sopivat uudesta tyylistä ja määrittivät paikkansa yhtyeessä uudelleen. Radiohead sulkeutui tuottaja Nigel Godrichin kanssa studioihin Pariisissa, Kööpenhaminassa ja Gloucesterissa sekä lopuksi omaan vastavalmistuneeseen studioonsa Oxfordissa. Nauhoitukset kestivät lähes 18 kuukautta ja päättyivät huhtikuussa vuonna 2000.
Radiohead julkaisi neljännen albuminsa, Kid A:n, vuoden 2000 lokakuussa. Samalla nauhoitetusta materiaalista julkaistiin myöhemmin myös toinen albumi. Kid A ei jatka OK Computerin tyyliä. Se on musiikiltaan ja sanoituksiltaan minimalistinen, ja siinä on aikaisempaa vähemmän kitaroita mutta enemmän erilaisia elektronisia instrumentteja (kuten ondes martenot), ohjelmoituja elektronisia rytmejä ja jazztorvia. Se oli Radioheadin suurin kaupallinen menestys ja nousi suoraan listaykköseksi monissa maissa, kuten Yhdysvalloissa. Menestystä on selitetty hypellä: albumi levisi Napsteriin jo muutamia kuukausia ennen julkaisuaan ja sitä odotettiin hartaasti OK Computerin jälkeen. Vaikka Kid A:lta ei julkaistu singlejä, ”Optimisticin” ja ”Idiotequen” promoversioita soitettiin radiossa. Lyhytvideoita, ”blipejä”, oli vapaassa jakelussa Internetissä, ja niitä soitettiin myös musiikkikanavilla. ”Blipien” taustalla soi katkelmia kappaleista.
Kid A sai vuonna 2001 Grammy-palkinnon parhaana vaihtoehtoalbumina, ja se oli myös ehdokkaana vuoden albumiksi. Kid A:ta sekä ylistettiin että kritisoitiin. Sitä kehuttiin paljon, mutta valtavirran kriitikot sanoivat myös albumin olevan vaikea, ”kaupallinen itsemurha”, ja toivoivat yhtyeen palaavan aiempaan tyyliinsä. Radioheadin fanit jakautuivat samaan tapaan: toiset olivat tyrmistyneitä ja toiset pitivät albumia yhtyeen parhaana. Yorke oli kuitenkin yllättynyt siitä, että albumia pidettiin vaikeana ja epäkaupallisena. Hänen mielestään levyn ei ollut tarkoitus olla vaikea eikä radikaali. Radiohead teki Euroopan keikkansa erikoisvalmisteisessa teltassa, jossa ei ollut mainoksia, ja Pohjois-Amerikassa se soitti pienemmissä teattereissa.
Seuraava albumi Amnesiac julkaistiin vuoden 2001 kesäkuussa. Se koostuu Kid A:n nauhoitussessioissa tehdyistä kappaleista, joten se on samantyylinen kuin Kid A, mutta sen kappaleissa on enemmän jazzvaikutteita. Amnesiac oli musiikillinen ja kaupallinen menestys kautta maailman. Se nousi toiseksi Yhdysvaltojen albumilistalla ja oli ehdolla Grammy- ja Mercury-palkintoihin. Albumilta julkaistut singlet ”Pyramid Song” ja ”Knives Out”, Radioheadin ensimmäiset singlet sitten vuoden 1997, eivät menestyneet hyvin. Myös kappale ”I Might Be Wrong” piti ensin julkaista singlenä, mutta lopulta sen sijasta julkaistiin marraskuussa 2001 livelevy I Might Be Wrong: Live Recordings. Se sisältää liveversioita Kid A:n ja Amnesiacin kappaleista sekä akustisen, ennenjulkaisemattoman kappaleen ”True Love Waits”. Amnesiacin julkaisun jälkeen yhtye aloitti maailmankiertueen ja kiersi Pohjois-Amerikassa, Euroopassa ja Japanissa.
Hail to the Thief ja tauko (2002–2004)
Yorke on kertonut, että nimi Hail to the Thief viittaa Yhdysvaltain vuoden 2000 presidentinvaaleihin. Hän kuuli sanonnan ensimmäistä kertaa BBC Radio 4:n John Quincy Adamsin haastattelussa. Yorke selitti, että vaikka albumiin vaikuttivatkin vuosien 2001 ja 2002 maailmantapahtumat, se ei ole poliittinen tai protestialbumi. Hail to the Thiefin julkaisun jälkeen Radiohead lähti maailmanlaajuiselle kiertueelle, joka alkoi toukokuussa 2003 ja päättyi toukokuussa 2004 Coachella-festivaalille. Yhtye julkaisi EP:n COM LAG (2plus2isfive) kiertueen aikana. Se koostuu Hail to the Thiefin nauhoitussessioiden aikaisista b-puolista. Kiertueensa jälkeen Radiohead alkoi kirjoittaa uusia kappaleita ja harjoitella studiossaan Oxfordissa, mutta meni jo pian tauolle. Yhtyeellä ei ollut enää levytyssopimusta, ja jäsenet kuluttivat loppuvuoden 2004 leväten ja sooloprojekteissa.
In Rainbows ja uusi julkaisumenetelmä (2005–2008)
thumb|upright|right|Yorke konsertissa [[Lontoon Brixtonissa vuonna 2006.]] Radiohead alkoi helmikuussa 2005 tehdä seitsemättä studioalbumiaan. Yhtye äänitti syyskuussa 2005 pianokappaleen ”I Want None of This”, joka meni sotalapsien hyväksi tehdylle albumille Help: A Day in the Life. Albumia myytiin internetissä, ja "I Want None of This" oli ladatuin kappale, vaikkei sitä julkaistukaan singlenä. Yhtyeellä ei ollut tuolloin levytyssopimusta, koska se oli täyttänyt sopimuksensa EMI:n kanssa vuonna 2004 COM LAG:in julkaisulla. Yorke kertoi Time-lehden haastattelussa: Radiohead oli aloittanut uuden albuminsa nauhoittamisen omin avuin ja tuottaja Mark Stentin kanssa. Loppuvuodesta 2006, Euroopan ja Pohjois-Amerikan kiertueen jälkeen, jolla he soittivat ensimmäistä kertaa 13:a uutta kappaletta, he palasivat nauhoittamaan Nigel Godrichin kanssa Englannin maaseudulle. Albumi valmistui kesäkuussa vuonna 2007, ja se masteroitiin seuraavan kuun aikana New Yorkissa.
Radioheadin seitsemäs albumi, In Rainbows, julkaistiin digitaalisessa muodossa lokakuussa 2007, jolloin se oli ladattavana yhtyeen kotisivuilta ostajan valitsemalla hinnalla. Mahdollinen hinta vaihteli ilmaisesta 99,99:ään puntaan. Vaikka onkin raportoitu, että albumia ladattiin 1,2 miljoonaa kertaa julkaisupäivänä, Radioheadin manageri ei ole paljastanut virallisia latauslukuja. Hän väitti, että Internetjakelun oli tarkoitus lisätä fyysisen albumin myyntiä. " Samassa raportissa kerrottiin myös, että lataajista 38 prosenttia myös maksoi levystä ja keskimääräinen hinta oli ollut kuutisen dollaria. Yorken mukaan Radioheadin tulot In Rainbowsin digitaalisesta latauksesta olivat suuremmat kuin kaikkien muiden albumien digitaalisista latauksista yhteensä. Runsaan kuukauden kuluttua tiedotettiin, että Radiohead oli varovaisestikin arvioiden ansainnut useita miljoonia euroja nettimyynnillä.
Albumista julkaistiin joulukuun alussa discbox-versio, joka sisälsi bonus-CD:n, kaksilevyisen vinyyliversion ja kovakantisen lehtisen, jossa oli kansitaidetta. In Rainbows julkaistiin Euroopassa normaalina CD:nä joulukuun viimeisenä päivänä ja Pohjois-Amerikassa tammikuun ensimmäisenä päivänä. Euroopassa levy-yhtiönä toimi XL Recordings ja Pohjois-Amerikassa TBD Records. Albumi nousi suoraan ensimmäiseksi sekä Britanniassa että Yhdysvalloissa. Albumin listasijoitus Yhdysvalloissa oli Radioheadin paras sitten Kid A:n, Britanniassa ykkössija oli yhtyeen viides. Albumin ensimmäinen single ”Jigsaw Falling into Place” julkaistiin Britanniassa tammikuussa 2008. Toinen single albumilta oli ”Nude”, joka julkaistiin 31.3.2008. ”Nuden” sijoitus Billboard Hot 100 -listalla oli 37:s, joka on yhtyeen ensimmäinen kappale listalla sitten vuoden 1996 ”High and Dryn” ja yhtyeen ensimmäinen 40 parhaan joukossa sitten ”Creepin”.
Yhtye lähti kiertueelle Pohjois-Amerikkaan, Eurooppaan, Etelä-Amerikkaan ja Japaniin toukokuussa 2008. Kiertue jatkui vuoden loppuun saakka.
In Rainbows sai erittäin hyvät arviot kriitikoilta, yhdet parhaista Radioheadin uralla. Kriitikot kiittivät, että albumilla on helpommin lähestyttävä äänimaailma ja persoonallisemmat sanoitukset kuin aikaisemmin. Jonny Greenwood kertoi albumin julkaisun olleen koe, joka kannatti tehdä. ”Ihmiset jäivät miettimään hetkeksi, minkä arvoista musiikki on.” In Rainbows oli ehdokkaana Mercury Music Prize -palkinnon saajaksi vuonna 2008.
EMI julkaisi vuoden 2008 kesäkuussa Radioheadin Greatest Hits -kokoelman Radiohead: The Best of. Kokoelmalla ei ole kappaleita In Rainbowsilta, koska levy-yhtiön levytyssopimus ei kata sitä. Yhtye ei ole ollut mukana kokoelman teossa. Yhtye on jatkanut singlejen ja musiikkivideoiden julkaisemista In Rainbowsilta. Radiohead julkaisi huhtikuussa 2008 musiikkivideon kappaleelle ”All I Need” promotoidakseen MTV:n EXIT-kampanjaa. Kappaleen ”House of Cards” digitaalisesti tehty video julkaistiin heinäkuussa 2008 Creative Commons -lisenssin alaisena. ”House of Cards” julkaistiin ”Bodysnatchersin” kanssa radiosinglenä. Neljäntenä singlenä albumilta julkaistiin syyskuussa 2008 ”Reckoner”, jolle organisoitiin samantyyppinen remix-kilpailu kuin ”Nudelle”.
Itsenäistä työskentelyä ja The King of Limbs (2009-2012)
thumb|Radiohead esiintymässä King of Limbs -kiertueella vuonna 2012. Radiohead ilmoitti 14.2.2011 julkaisevansa kahdeksannen pitkäsoittonsa The King of Limbs (2011). Viikkoa myöhemmin albumi oli saatavilla yhtyeen nettisivuilta. Albumin työstäminen oli alkanut jo toukokuussa vuonna 2009. Albumia myytiin Yhdysvalloissa 300 000 kappaletta ja suoraan yhtyeen oman sivuston kautta 300 000 - 400 000 kappaletta. Se oli yhtyeen ensimmäinen albumi, joka ei myynyyt Yhdysvalloissa kultalevyyn vaadittavaa määrää. Toisaalta manageri Chris Hufford sanoo albumin olleen kenties tuottoisin Radioheadin julkaisu, koska perinteisesti valtaosa levymyynnin tuloista päätyy levy-yhtiölle.
Tauko, lisää soolotyöskentelyä ja A Moon Shaped Pool (2012–)
The King of Limbs -albumin ja kiertueen jälkeen yhtye ei julkaissut viiteen vuoteen uutta albumia. Thom Yorke jatkoi työskentelyä sivuprojektinsa Atoms for Peace kanssa ja sai julkisuutta arvostelemalla musiikkijakopalvelu Spotifyn tulonjakoa. Hän veti omat tuotteensa pois Spotifystä, mutta boikotti ei ulottunut Radioheadin albumeihin.
Vuoden 2014 alussa Radiohead julkaisi yhdessä brittiläisen digitaalitaidestudion kanssa PolyFauna-nimisen appsin.
Vuonna 2016 yhtyeeltä ilmestyi vihdoin uusi albumi, A Moon Shaped Pool, jonka julkaisi levy-yhtiö XL Recordings. Yhtiö osti oikeudet myös Radioheadin EMI:lle vuosina 1993–2003 levyttämiin albumeihin. Juuri ennen levyn julkistusta yhtye tyhjensi kaikki sosiaalisen median kanavansa. Yhtye tilasi indieohjaajilta lyhyitä videoita albumin kappaleiden osista. Sen jälkeen yhtye kutsui harrastajia tekemään omia videoitaan albumin ”Daydreaming”-kappaleesta.
Vuonna 2018 yhtye, levy-yhtiö tai lakimiehet uhkasivat viedä Lana Del Reyn oikeuteen, koska Reyn kappaleella "Get Free" on samanlainen sointikulku kuin Radioheadin Creep - singlellä.
Musiikilliset vaikutteet
Radioheadin jäsenten varhaisia vaikuttajia olivat Queen, Elvis Costello, post-punk -yhtyeet, kuten Joy Division, Siouxsie and the Banshees ja Magazine, ja 1980-luvun alternative rock -yhtyeet, kuten R.E.M., Pixies, The Smiths ja Sonic Youth. Radiohead alkoi kiinnostua elektronisesta musiikista 1990-luvun puolessavälissä, erityisesti trip-hop-yhtye Massive Attackista ja DJ Shadow’n instrumentaalisesta hip hopista. DJ Shadow onkin mainittu yhtenä vaikutteiden antajana OK Computerille, Miles Davisin, Ennio Morriconen, Beatlesin ja Beach Boysin lisäksi. Jonny Greenwood on kertonut myös säveltäjää Krzysztof Pendereckin inspiroineen OK Computerin äänimaailmaa. Noihin aikoihin yhtyettä verrattiin progressiivisen rockin yhtyeisiin, kuten Pink Floydiin, mutta yhtyeen oman käsityksen mukaan progressiivinen rock ei ollut vaikuttanut siihen.
Kid A:n ja Amnesiacin elektroninen tyyli oli tulosta Yorken kiinnostuksesta glitch-, ambient techno- ja IDM- musiikkia kohtaan. Yorke kuunteli Warp Recordsin artisteja, kuten Autechrea, Aphex Twiniä, Boards of Canadaa ja Squarepusheria. Charles Mingusin ja Alice Coltranen jazz sekä 1970-luvun Krautrock-yhtyeet, kuten Can ja Neu!, antoivat myös tärkeitä vaikutteita noihin aikoihin. Jonny Greenwood oli edelleen kiinnostunut 1900-luvun taidemusiikista, ja Pendereckin ja Olivier Messiaenin vaikutus oli ilmeinen. Jonny soittaa monissa Kid A:n ja sitä seuraavien albumien kappaleissa ondes Martenot’a, elektronista soitinta, jota edellä mainitut säveltäjät olivat käyttäneet.
Yhtye sai edelleen vaikutteita elektronisesta musiikista seuraavalle albumilleen, Hail to the Thiefille, vaikkakin kiinnostui uudelleen myös kitararockista. Yhtyeen jäsenet jatkoivat klassisen musiikin säveltäjien ja Canin kuuntelua, ja uusina inspiraation lähteinä toimivat The Beatles ja Neil Young. Vuodesta 2005 lähtien, In Rainbowsin kanssa työskennellessään, yhtye on maininnut saaneensa vaikutteita experimental rockista, hip hopista ja elektronisesta musiikista, kuten Liarsilta, glitch-yhtye Modeselektorilta, Spank Rockilta ja M.I.A:lta. Yhtyeen jäsenet ovat myös korostaneet olevansa kiinnostuneita reggaesta ja dub-musiikista, mistä osoituksena on Jonny Greenwoodin vuoden 2007 albumi Jonny Greenwood Is the Controller, jolle Greenwood on kerännyt eri dub-artistien esittämiä suosikkejaan.
Roolien vaihto
Radioheadin musiikkityylin kehittymisen taustalla ovat olleet sen jäsenien erilaiset musiikkimaut ja vahvuudet. Kitaristi Jonny Greenwood on ainoa, joka on opiskellut musiikin teoriaa, ja hän on myös työskennellyt BBC:ssä. Greenwood on multi-instrumentalisti, joka soittaa kitaran ja koskettimien lisäksi ondes Martenot’a, banjoa, viulua ja huuliharppua. Hän on myös muokannut musiikkia elektronisesti ja digitaalisesti viime vuosina. Kaikkia soittimia hän ei ole kuitenkaan soittanut levyllä. Greenwood on tehnyt Radioheadille myös jousisovituksia, esimerkiksi kappaleisiin ”Climbing Up the Walls”, ”How to Disappear Completely” ja ”Pyramid Song”. Yorke soittaa kitaraa ja pianoa ja on ollut joskus DJ:nä Flickernoise-nimisessä techno-yhtyeessä. Hän on keskittynyt 2000-luvulla myös musiikin digitaaliseen manipulointiin. Hän väitti vuonna 2003, että jos hänen olisi pakko päättää, tekisikö hän musiikkia vain tietokoneella tai kitaralla, hän valitsisi tietokoneen.
Yhtyeen perustamisesta saakka Yorke on johtanut Radioheadia. Vuoden 2000 haastattelussa hän sanoi, että yhtye toimii kuin ”YK, ja Yorke on Yhdysvallat”. Poikkeus tähän on laulujen tekeminen. Vaikka Yorke on vastuussa lähes kaikkien kappaleiden sanoituksista, säveltäminen ja sovittaminen on yhteistyötä. Haastatteluissa on selvinnyt, että kaikki jäsenet ovat vastuussa niistä. Kaikkien yhtyeen kappaleiden tekijänä onkin virallisesti Radiohead. Kid A:n ja Amnesiacin nauhoitukset toivat muutoksia Radioheadin musiikkityyliin, mutta yhtyeen työskentelytavat muuttuivat vielä enemmän. Ed O’Brien kuvaili tilannetta vuonna 2000:
Tyylinmuutoksen jälkeen yhtyeen jäsenet ovat olleet joustavampia eri soittimien suhteen, ja nykyään he vaihtavat soittimia eri kappaleiden vaatimuksien mukaan. Albumeilla Kid A ja Amnesiac Yorke soitti koskettimia ja bassoa, Jonny Greenwood soitti enemmän ondes Martenot’a kuin kitaraa, basisti Colin Greenwood samplasi paljon ja O’Brien ja Selway tekivät rumpukomppeja rumpukoneilla ja muokkasivat kappaleita digitaalisesti. He löysivät myös uuden tavan soittaa omia soittimiaan, kun olivat kokeilleet välillä muita. Hail to the Thiefin rennoissa nauhoituksissa vuonna 2003 syntyi uusi johtamistapa, eikä Yorke ollut enää niin selvä johtaja kuin aikaisemmin.
Avustajat
right|thumb|Stanley Donwood ja Thom Yorke suunnittelivat yhtyeelle tämän karhulogon albumin Kid A mainoskampanjaa varten. Yhtyeellä on läheiset suhteet tuottajiinsa ja insinööreihinsä, erityisesti Nigel Godrichiin ja graafiseen suunnittelijaansa Stanley Donwoodiin. Godrich on työskennellyt Radioheadin kanssa The Bendsistä lähtien ja tullut kuuluisaksi yhtyeen ansiosta. Godrichia on jopa pidetty yhtyeen ”kuudentena jäsenenä”, samaan tapaan kuin George Martinia The Beatlesissä. Donwood on tehnyt kaikkien albumien ja muun tuotannon kansitaiteen vuodesta 1994 lähtien. Hän työskentelee usein yhdessä Yorken kanssa, jonka hän tapasi jo taidekoulussa, ja Yorke onkin merkitty usein kansien toiseksi tekijäksi pseudonyymeillä ”Tchock” tai ”The White Chocolate Farm”. Donwoodin tekemissä teoksissa on öljyvärimaalauksia, tietokoneella tehtyjä kuvia, kollaaseja ja antiikkisia julisteita. Haastatteluissa hän on sanonut työskentelevänsä lähellä paikkaa, missä yhtye nauhoittaa, jotta löytäisi musiikille sopivan tyylin. Donwood voitti vuonna 2002 Yorken kanssa Grammy-palkinnon Amnesiacin erikoisversion pakkauksesta.
Muita yhtyeen avustajia ovat olleet Graeme Stewart, Dilly Gent ja Peter Clemens. Stewart on ollut Radioheadin äänitysinsinööri Kid A:sta ja Amnesiacista lähtien. Hän on myös tehnyt insinöörityön Jonny Greenwoodin ja Yorken sooloalbumeilla Bodysong ja The Eraser. Gent on taas vastannut yhtyeen musiikkivideoista OK Computerista lähtien. Hän ei ole itse tehnyt kaikkia videoita vaan auttanut löytämään sopivan ohjaajan. Yhtyeen esiintymisissä teknikkona toimii Peter ”Plank” Clemens, joka on työskennellyt yhtyeen kanssa The Bendsistä lähtien. Hän laittaa yhtyeen soittimet valmiiksi sekä studiosoittoa että esiintymisiä varten.