cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tulkkilan silta
Aikaisemmat sillat
Kokemäen kirkko sijaitsi aiemmin joen pohjoisrannalla, vanhan hautausmaan lähellä. Kun uusi kirkko rakennettiin joen eteläpuolelle 1780-luvulla, jäi muun muassa pappila joen vastarannalle. Tulkkilan merkitys kasvoi, ja siksi nykyisen sillan paikan lähelle rakennettiin väliaikainen silta 1850-luvulta lähtien. Silta purettiin aina talveksi, jolloin joki ylitettiin jäitä myöten, ja rakennettiin keväällä uudelleen jäiden lähdettyä. Tilapäistä siltaa kutsuttiin yleisesti ”kirkonportaiksi”.
Tulkkilan kohdalle valmistui ensimmäinen kiinteä silta vuonna 1893. Silta oli puinen, kolmiaukkoinen, amerikkalaistyylinen katettu silta, tyypiltään ristikkosilta. Maatuet ja virtapilarit olivat luonnonkiveä. Se oli ensimmäinen Kokemäenjoen ylittävä kiinteä silta. Silta tuhoutui 17. huhtikuuta 1918, kun punakaartilaiset räjäyttivät ja polttivat sen perääntyessään.
Uusi teräsbetonisilta
Koska puusillan kivisten virtapilareiden alaosat säilyivät tulipalossa, uusi silta rakennettiin niiden varaan samoilla jännemitoilla. Uuden sillan rakennustyöt aloitettiin kesäkuussa 1918. Sillan rakensi helsinkiläinen Oy Constructor Ab. Työpäällikkönä oli insinööri Manne Muoniovaara, ja työvoimana käytettiin kokemäkeläisiä punavankeja. Siltasuunnitelma oli insinööri Emil Holmbergin. Silta avattiin liikenteelle loka-marraskuun vaihteessa, ja se valmistui lopullisesti 13. marraskuuta 1918. Rakentamisaika oli 106 päivää.
Tulkkilan silta oli suunniteltu kuuden tonnin ajoneuvokuormalle. Sillan toiseen päähän rakennettiin koppi siltavahdille, joka veloitti hevoskärryiltä aluksi 10 penniä ylityksestä. Raha aiottiin käyttää sillan huoltoon ja kunnostukseen. Sillalle pystytettiin myös liikennemerkki, jossa kiellettiin juoksuttamasta hevosia.
Sillan korjaukset
Siltaa on kunnostettu muun muassa 1950- ja 1970-luvuilla. Sillan ajoneuvoliikennettä rajoitettiin, mutta esimerkiksi vuonna 2006 tehdyssä museokohdeselvityksessä sillan todettiin vaikuttavan liikennemäärään nähden ahtaalta. Varsinais-Suomen ely-keskus oli huolissaan sillan kantavuudesta. Sen vuonna 2010 teettämässä tutkimuksessa todettiin, että vaikka silta korjattaisiin alkuperäiskuntoon, se ei täyttäisi nykyisiä kevyen liikenteen sillan kantavuusvaatimuksia. Sillan vahvistaminen ei myöskään varmuudella parantaisi sillan kantokykyä. Jos olevia liikennerajoituksia ei noudateta, silta jouduttaisiin korjaamaan kevyen liikenteen sillaksi. Liiallinen liikennerasitus saattaisi jopa kuluttaa sillan "loppuun", jolloin se suljettaisiin kaikelta liikenteeltä, mutta museosiltaa ei kuitenkaan purettaisi. Vuonna 2012 päätettiin, että ajoneuvoliikenne sillalla lopetetaan. 13. elokuuta 2013 kaupunki ja Ely-keskus sulkivat sillan autoliikenteeltä, ja sillasta tuli kevyen liikenteen silta. Sen kerrottiin kestävän vain noin 2 000 kilon painon.
Virtapilareiden kunnostus vuosina 2012–2013
Sillan eroosiovaurioituneita virtapilareita päätettiin kunnostaa vuonna 2012. Työhön kuului niiden vedenalaisten osien vahvistaminen jäärasitusta vastaan. Suojaksi laitettiin ruostumatonta terästä olevat levyt, ja levyjen ja kivipilareiden väli täytettiin betonilla. Työ tehtiin ponttooneilta. Urakka alkoi 9. heinäkuuta 2012, ja se oli tarkoitus saada valmiiksi kuudessa viikossa, mutta viikon kestäneen työrupeaman jälkeen työt oli keskeytettävä. Runsaat sateet aiheuttivat virtauksen kasvun ja nostivat veden pintaa 1,5 metrillä, joten työskentely ponttooneilta käsin ei käynyt päinsä. Vielä elokuun puolivälissä vedentulo esti työt, ja tuolloin arveltiin, että niitä voidaan jatkaa elokuun lopulla. Korjausta päästiin jatkamaan vasta 29. elokuuta, ja silloinkin työtä tehtiin suurimmaksi osaksi yöaikaan, jolloin joen virtaamaa voitiin rajoittaa. Työ eteni ennakoitua hitaammin. Marraskuun alussa todettiin, että suojaavat teräslevyt on saatu paikoilleen mutta että betonointi uusien levyjen ja vanhojen virtapilareiden välistä puuttuu. Talven tulo uhkasi lykätä töiden loppuun saattamisen seuraavaan vuoteen. Parin viikon päästä voitiin vain todeta, että talvi ja Kokemäenjoen virtaus veivät voiton ja korjaustyöt siirtyivät. Maaliskuussa 2013 sillan korjauksen urakoivan Destian työnjohtaja ennusti, että töihin päästäisiin uudelleen vasta juhannuksen 2013 jälkeen. Kesäkuussa vahvistettiin, että korjaustyöt alkaisivat uudestaan 25. kesäkuuta ja jatkuisivat koko loppuviikon. Korjauksia tehtiin myös yöllä, jolloin joen virtaamaa voitiin rajoittaa. Tällä yrittämällä puuttuvat työt saatiin tehtyä, ja sillan perustukset saatiin viimein kuntoon. Korjaustyön kustannukset olivat noin 100 000 euroa.
Varsinaisen sillan kunnostus vuonna 2014
Sillan varsinainen korjaus alkoi huhtikuun ensimmäisellä viikolla 2014. Korjauksen ajaksi silta jouduttiin sulkemaan kokonaan kesäkuun alusta lukien. Korjaus maksoi noin 700 000 euroa ja valmistui marraskuun puolivälissä 2014.
Pisteprosessi
Pisteprosessi on matemaattinen malli, jossa käsiteltävä ilmiö muodostuu pisteittäisistä havainnoista, esimerkiksi maastossa olevien puulajien sijainneista. Pisteprosessien avulla yritetään oppia systeemin tilajärjestyksestä käyttämällä yksittäisten havaintojen tuomaa informaatiota hyväksi. Pisteprosessiteoria on osa yleisempää stokastisen geometrian teoriaa.
Huom: Pisteprosessilla voidaan myös tarkoittaa aikaparametrisoitua stokastista prosessia, jolloin satunnaismuuttujan tila-avaruus on spatiaalisen avaruuden (dimensio >1) sijaan esimerkiksi reaaliakseli. Tätä tulkintaa noudatetaan englanninkielisen wikipedian artikkelissa.
Määritelmä
Olkoon toden­näköisyys­avaruus. Määritellään yksinkertaisten reaalilukujen jonojen joukko, jossa leikkausominaisuus määrittelee niin sanotun lokaalin äärellisyyden. Olkoon tästä joukosta muodostettu sigma-algebra, ja määritellään kuvaus
.
Kuvaus \phi on pisteprosessi, jos se on -mitallinen, ts. jos
kaikilla.
Tulkinta
Pisteprosessilla \phi on kaksi tulkintaa:
1. \varphi on satunnainen joukko, eli kuuluu satunnaiseen jonoon \{x_{n}\}.
2. \varphi on satunnainen laskentamitta, eli kaikille Borel-joukoille sisältää n pistettä prosessista \varphi.
Pisteprosessien yhteydessä määritellään käsitteet stationaarisuus ja isotrooppisuus, joista ensimmäinen kuvaa pisteiden jakauman siirtoriippumattomuutta ja jälkimmäinen kuvaa riippumattomuutta suunnan (kierron) suhteen.
Pisteprosessit voidaan myös laajentaa merkkisiin tapauksiin lisäämällä sijaintitietojen x_n rinnalle merkkitieto m_n, jolloin saadaan uusi prosessi, niin sanottu merkkinen pisteprosessi.
Perustyökaluja
thumb|right|Pisteprosessi ja [[Ripleyn K-funktio|K-funktion estimaatti. Katkoviivalla merkittyyn täysin satunnaiseen tilaan verrattuna voidaan nähdä, että kyseinen pisteprosessi sisältää lyhyillä etäisyyksillä repulsiivista käyttäytymistä.]]
Pisteprosessien tilajärjestyksen tutkimiseen on kehitetty useita eri työkaluja, ja niistä useimmin käytettyjä ovat seuraavat datasta estimoitavat (stationaarisessa tapauksessa):
1. Intensiteetti \lambda, joka kuvaa pisteiden keskimääräistä lukumäärää pinta-alayksikköä kohden.
2. K(r)-funktio, joka kuvaa pisteiden lukumäärän jakautumista r-säteisessä pallossa, kun pallon keskipisteenä on satunnainen prosessin piste.
3. H_{s}(r)-funktio, joka kuvaa tyhjän tilan jakautumista prosessissa huomioimalla r-säteiseen palloon osuvat pisteet keskipisteen ollessa satunnaisessa alueen pisteessä.
4. D_{k}(r)-funktio, joka on jakauma k:nnen naapurin etäisyydelle.
Jokaisesta em. funktiosta on monia eri versioita, esimerkiksi reunakorjattuja versioita jotka ottavat havaintoalueen rajallisuuden huomioon.
Datan pikaisessa tutkimisessa tulkinta funktioiden antamasta kuvaajasta tehdään vertaamalla kuvaajan muotoa täydellisen satunnaisuuden tilaan eli Poisson-prosessin tuottamaan vastaavaan funktion arvoon.
Katso myös
Todennäköisyys
Adheesio
Adheesio kahden eri aineen välinen vetovoima. Koheesio on vastaavasti saman aineen sisäinen vetovoima.
Adheesio esimerkiksi veden ja juomalasin välillä aiheuttaa kapillaari-ilmiön, jossa vedenpinta nousee lasin pintaa ylöspäin. Pinta nousee niin ylös, että veden ja lasin välinen adheesio on yhtä suuri kuin veden sisäinen koheesio.
Adheesio on tärkeää erityisesti maaleissa ja liimoissa. Materiaalit täytyy valita siten, että maalin ja maalattavan pinnan välinen adheesio on mahdollisimman suuri.
HMS Clarkia (K88)
HMS Clarkia (viirinumero K88) oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1940 valmistunut Flower-luokan korvetti toisessa maailmansodassa.
Valmistus
Alus tilattiin 19. syyskuuta 1939 Belfastista Pohjois-Irlannista Harland and Wolffilta, missä köli laskettiin 30. lokakuuta 1939 telakkanumerolla 1060. Alus laskettiin vesille 7. maaliskuuta 1940 ja valmistui reilua kuukautta myöhemmin 22. huhtikuuta.
Palvelus
Alus myytiin romutettavaksi 1947.
Emil von Qvanten
thumb|upright|Emil von Qvanten elämänsä loppupuolella. Emil von Qvanten, salanimi Peder Särkilax, (22. elokuuta 1827 Pori – 5. joulukuuta 1903 Sanremo) oli suomalaissyntyinen runoilija.
Von Qvanten kirjoitti sanat Suomen lauluun (”Suomi-Sång”) vuonna 1842. Runo on myöhemmin tullut tunnetuksi kuorolauluna Fredrik Paciuksen säveltämällä melodialla. Sanoitusta on korjannut J. L. Runeberg.
Von Qvantenin puoliso oli ruotsalainen kirjailija Aurora von Qvanten.
Etsuko Handa
Etsuko Handa (s. 10. toukokuuta 1965 Shizuoka) on japanilainen entinen jalkapalloilija.
Jalkapallomaajoukkue
Handa debytoi Japanin maajoukkueessa kesäkuussa 1981. Hän kuului Japanin joukkueeseen myös MM-kilpailuissa 1991, 1995 ja kesäolympialaisissa 1996. Hän on pelannut 75 maaottelua ja tehnyt niissä 19 maalia.
Patrik Virta
Patrik Valtteri Virta (s. 6. maaliskuuta 1996 Hämeenlinna) on suomalainen jääkiekkoilija, joka pelaa Saksan DEL-liigan ERC Ingolstadtissa. Hän toimii joukkueen varakapteenina. Virta on pelipaikaltaan keskushyökkääjä, mutta hän osaa pelata myös laidassa. Virta laukoo oikealta.
Seuraura
Virta on Hämeenlinnan Pallokerhon kasvatti. Hän toimi kaudella 2011–2012 seuran C-nuorten kapteenina ja oli runkosarjassa HPK:n paras pistemies ja syöttäjä tehoilla 15+20=35. Kaudella 2012–2013 Virta oli seuran B-nuorten paras pistemies tehoilla 18+28=46 ja kevään 2013 pudotuspeleissä HPK:n paras pistemies ja maalintekijä tehoilla 5+2=7. Hän vahvisti kauden aikana myös HPK:n B2-nuoria, joiden mukana Virta voitti kauden päätteeksi Suomenmestaruuden. Kauden 2013–2014 hän pelasi pääasiassa seuran A-nuorissa, joiden kanssa Virta osallistui myös Junior Club World Cupiin, joka päättyi hopeaan.
Kaudella 2014–2015 Virta debytoi HPK:n SM-liigajoukkueessa. Hän teki liigadebyyttinsä 18. lokakuuta 2014 Vaasan Sportia vastaan. Virta merkittiin HPK:n nelosketjun vasempaan laitaan Toni Jalon ja Eetu-Ville Arkiomaan viereen. Hän sai ottelussa jääaikaa 5.32 minuuttia. Virta avasi maalitilinsä SM-liigassa kahdella osumalla hänen 19-vuotissyntymäpäivänään viidennessä ottelussaan 6. maaliskuuta 2015 Tampereen Ilvestä vastaan. Virran toinen osuma jäi HPK:n 3–1-voittoon päättyneen ottelun ratkaisumaaliksi. Hänet palkittiin ottelun Ilta-Sanomien kolmen tähden tähtipelaajana ja myös Juhani Parkkinen valitsi Virran legendojen tähtien kolmostähdeksi. Hän pelasi kauden aikana kaikkiaan viisi SM-liigaottelua. Suurimman osan kaudestaan Virta pelasi kuitenkin A-nuorissa. Hän sijoittui tehoilla 29+46=75 koko A-nuorten SM-liigan pistepörssissä toiseksi edellään vain Ilveksen Eemeli Suomi. Virta teki koko sarjassa eniten ylivoimamaaleja (15) ja hänet palkittiin A-nuorten SM-liigan joulukuun 2014 kuukauden pelaajana. Virta voitti myös kevään 2015 pudotuspelien piste- ja maalipörssin tehoilla 10+5=15. Hän voitti kauden päätteeksi A-nuorten SM-hopeaa. Virta palkittiin koko A-nuorten SM-liigan parhaana pelaajana Teemu Selänne -palkinnolla, parhaana hyökkääjänä Saku Koivu -palkinnolla sekä valittiin ensimmäiseen tähdistökentälliseen.
Kaudeksi 2015–2016 Virta siirtyi kaksivuotisella sopimuksella Turun Palloseuraan. Elokuussa 2015 seura lainasi hänet alustavasti koko ensimmäisen sopimuskauden kattavalla sopimuksella Mestis-joukkue TUTO Hockeyn riveihin. Virta pelasi alkukaudella vain neljä runkosarjaottelua, kunnes hän palasi syyskuun lopulla TPS:n vahvuuteen paikkaamaan loukkaantumisia. Virta pelasi joukkueessa kauden aikana 33 runkosarja- ja yhden playoff-ottelun tehopistein 2+2=4 sekä viisi Mestarien liigan ottelua tehopistein 1+2=3. Loppukaudella hän vahvisti myös Mestis-joukkue Savonlinnan Pallokerhoa seitsemän runkosarja- ja viiden playoff-ottelun verran. Lokakuussa 2016 Virta teki TPS:n kanssa kaksivuotisen jatkosopimuksen.
Virta sai alkukaudella 2016–2017 osaksi Éric Perrinin ja Tadas Kumeliauskasin loukkaantumisten myötä vastuuta aina TPS:n ykkössentterin roolissa. Hän teki runkosarjassa lopulta 49 ottelussa tehot 14+12=26 ja oli joukkueen kolmanneksi paras maalintekijä. Pudotuspeleissä Virta oli tehoilla 5+1=6 TPS:n paras pistemies ja maalintekijä, kuten myös Mestarien liigassa tehoilla 3+3=6. Hän myös jakoi CHL:ssä joukkueen sisäisen tehotilaston voiton kolmen muun pelaajan kanssa lukemalla +5. Virran SM-liigauran ensimmäinen playoff-maali syntyi ensimmäisessä puolivälieräottelussa 21. maaliskuuta 2017 ylivoimalla Helsingin IFK:ta vastaan. Hänen osumansa jäi TPS:n 4–1-voittoon päättyneen ottelun voittomaaliksi. Virta sai ottelussa myös syöttöpisteen oltuaan kakkossyöttäjänä Erik Thorellin vastustajan tyhjään maaliin viimeistelemään osumaan. Kari Kanervo valitsi hänet ottelun Alumnien tähtien kakkostähdeksi. HIFK kuitenkin lopulta voitti koko ottelusarjan ja eteni välieriin otteluvoitoin 4–3.
New York Rangers varasi yli-ikäisen (21 vuotta) Virran seitsemännellä kierroksella 207. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2017. Kaudella 2017–2018 hän teki lopullisen läpimurtonsa SM-liigan eliittiin ja oli tehoilla 14+26=40 TPS:n kolmanneksi paras pistemies. Kaudeksi 2018–2019 Virta siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella KHL:n slovakialaisjoukkue HC Slovan Bratislavaan. Marraskuussa 2018 hänen sopimuksensa kuitenkin purettiin. Seuraavana päivänä Virran vahvistettiin siirtyvän loppukauden sopimuksella Ruotsin SHL-liigan Örebro HK:hon.
Kaudeksi 2019–2020 Virta palasi Suomeen ja siirtyi kaksivuotisella sopimuksella Tapparaan. Joulukuun 2019 lopulla hän joutui yli kuukaudeksi sivuun, kun HPK:n Tommi Tikka taklasi Virtaa poikittaisella mailalla päähän. Tikalle ei tuomittu tilanteesta jäähyä. Kaudeksi 2020–2021 Virta nimettiin Tapparan varakapteeniksi. Hän teki SM-liigan yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 21+15=36, joilla Virta oli joukkueen paras maalintekijä ja kolmanneksi paras pistemies. Hän jakoi koko SM-liigan maalipörssin kahdeksannen sijan HPK:n Valtteri Puustisen ja Pelicansin Rudolf Červenýn kanssa. Pudotuspeleissä Virta jäi yhdeksässä ottelussa kuitenkin kokonaan ilman tehopisteitä. Joulukuussa hän teki Tapparan kanssa kaksivuotisen jatkosopimuksen.
Virta oli kaudella 2021–2022 17 osumallaan Tapparan kolmanneksi paras maalintekijä. Hän voitti kauden päätteeksi Suomenmestaruuden. Virta eteni joukkueen kanssa myös Mestarien liigan finaaliin, mutta mestaruuden vei lopulta kuitenkin ruotsalainen Rögle BK lukemin 2–1. Loppukaudella 2022–2023 hän kärsi loukkaantumisista. Virta ajautui Tapparassa lopulta sivuraiteille ja pudotuspeleissä hänen oli vaikea mahtua joukkueen kokoonpanoon. Virta pelasi vain kaksi playoff-ottelua. Hän voitti kauden päätteeksi Suomenmestaruuden. Virta voitti kauden aikana Mestarien liigan mestaruuden.
Huhtikuussa 2023 Hämeen Sanomat uutisoi lehden saamien tietojen mukaan Virran palaavan kasvattajaseuraansa Hämeenlinnan Pallokerhoon, mutta hänen sopimuksensa sisältäneen myös option ulkomaille siirtymisestä. Kesäkuussa Virran vahvistettiin lopulta siirtyvän kaudeksi 2023–2024 vuoden mittaisella sopimuksella Saksan DEL-liigan ERC Ingolstadtiin.
Maajoukkueura
Virta on pelannut 15 nuorten maaottelua. Hän putosi viimeisten joukossa alle 20-vuotiaiden MM-leiriryhmästä vuoden 2016 turnaukseen. Hän on pelannut myös yhden poikien maaottelun ja Virta osallistui myös alle 18-vuotiaiden MM-leiritykseen vuoden 2014 turnaukseen.
Muuta
Virran isä Tony pelasi omalla urallaan neljät miesten MM-kilpailut ja hän pelasi myös kaksi NHL-ottelua Minnesota Wildissa kaudella 2001–2002.
Patrik Virta valmistui ylioppilaaksi Hämeenlinnan lyseon lukiosta keväällä 2015.
Jongunjärvi
Jongunjärvi eli Jonku on Iijoen vesistöön kuuluva järvi Pudasjärvellä Pohjois-Pohjanmaalla. Järven pinta-ala on 25,26 km2. Se laskee Iijoen kautta Perämereen, ja sen korkeustaso on 118,9 merenpinnan yläpuolella. Järvi sijaitsee noin 15 kilometriä kuntakeskuksesta Kurenalta kaakkoon. Rantaviivaa järvellä on 73,1 kilometriä. Suuria järveä halkovia niemiä ovat Karvosenniemi ja Liikasenniemi. Saaria järvessä on 39. Niistä suurimmat ovat Pirkonsaari, Isosaari, Vattusaari, Telkkäsaari ja Riuskasensaaret. Järvi on hyvin matala, sillä keskisyvyys on vain 1,3 m ja suurin syvyys 3,8 m. Suurin syvyys on mitattu aivan järven pohjoisosasta läheltä Jongunsuvantoa, jossa järvi laskee Iijokeen.
Jongunjärven vedenlaatu on erinomainen. Suurin järveen laskeva vesistö on Korpijoki, joka tuo vesiä mm. Jaurakkajärveltä, Puhosjärveltä ja aina Puolangan sekä Suomussalmen pohjoisosien vesistöistä saakka. Myös pieni Puronoja laskee järveen.
Makokou
Makokou on kaupunki Gabonissa Ogooué-Ivindon provinssissa. Kaupungissa oli noin 20 700 asukasta vuoden 2013 väestönlaskennassa.
Ida Asplund
Asplundin talvella 2005 Helsingin Sanomien Nyt-liitteessä antama haastattelu aiheutti kohua ja keskustelua. Hänen mukaansa suomenruotsalaiset eivät ole suomalaisia mutteivät toisaalta ruotsalaisiakaan vaan oma kansansa. Haastattelussa Asplund myös painotti, että suomenruotsalaisuus ei tarkoita vain sitä, että Suomesta kotoisin oleva henkilö puhuu äidinkielenään ruotsia vaan myös sitä, että henkilöllä on suomenruotsalaiseksi määriteltävää sukutaustaa eivätkä kaikki Suomesta lähtöisin olevat ruotsinkieliset siten ole suomenruotsalaisia. Hän myös syytti suomenkielisiä suomenruotsalaisen kulttuuriperinnön ryöväämisestä, koska Johan Ludvig Runebergin ja Tove Janssonin kaltaisten ruotsinkielisten taiteilijoiden tuotanto esitetään osana suomalaiskansallista kulttuuria. Asplundin mukaan se, että Runeberg piti itseään ruotsinkielisenä suomalaisena, johtui siitä, että Runeberg oli aikansa lapsi.
Asiaa käsiteltiin ruotsinkielisissä sanomalehdissa ja Yleisradion Aamu-TV:ssä. Silloinen RKP:n puheenjohtaja Jan-Erik Enestam, joka kannattaa näkemyksiä suomenruotsalaisista suomalaisina, jotka puhuvat äidinkielenään ruotsia sekä kaikkien Suomesta kotoisin olevien äidinkielenään ruotsia puhuvien laskemista suomenruotsalaisiksi, nimesi Asplundin ”suomenruotsalaisten suurimmaksi viholliseksi”. Sisuradiolle antamassaan haastattelussa Asplund sanoi Nyt-liitteessä, että hänen suomenruotsalaisten geenejä koskevista lausunnoistaan on esitetty vääriä tietoja. Samalla hän kuitenkin mainitsi, että suomalaisten ja suomenruotsalaisten välillä on muitakin kuin kielieroja.
Asplund on vaikuttanut muun muassa I-Fisk ja Finlandssvensk samling -nimisissä järjestöissä. Asplund on kasvanut Ruotsissa. Hänen äitinsä on ruotsalainen ja isänsä suomenruotsalainen, mutta hän kokee kokonaan itsensä suomenruotsalaiseksi. Suomen puolella hänen juurensa ovat Uudenkaarlepyyn Munsalassa. Asplund on opiskellut oikeustiedettä Uumajan yliopistossa.
Rogelio Sánchez González
Rogelio Sánchez González (23. huhtikuuta 1921 – 22. joulukuuta 2011) oli meksikolainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 25. maaliskuuta 1944 ja nimitettiin Coliman hiippakunnan piispaksi 23. heinäkuuta 1972. Piispaksi vihkiminen seurasi 4. lokakuuta. Pääkonsekraattorina toimi José Salazar López, jota avustivat Ignacio de Alba y Hernández ja Adolfo Hernández Hurtado.
Sánchez González erosi tehtävistään piispana 8. helmikuuta 1980 ja kuoli 90-vuotiaana joulukuussa 2011.
Toivo Kuula
Toivo Timoteus Kuula (7. heinäkuuta 1883 Alavus – 18. toukokuuta 1918 Viipuri) oli suomalainen säveltäjä. Fennomaaninen Kuula suosi kansallisromanttisia aiheita ja sai myöhemmässä tuotannossaan vaikutteita ranskalaisesta impressionismista. Kuula kuoli 34-vuotiaana Suomen sisällissodan jälkimainingeissa.
Säveltäjän ura
Toivo Kuulan isä Matti Kuula oli syntyjään Töysästä, aiemmalta sukunimeltään Taikinamäki ennen kuin hän sai sotilasnimeksi Kuula. Kuulan äiti Susanna oli omaa sukuaan Vehkakoski ja hän oli kotoisin Alavudelta. Lestadiolaissaarnaajana toiminut, Turkin sodassakin taistellut vääpeli ja Vaasan asemapoliisi Matti Kuula toivoi pojastaan pappia, mutta musiikki vei voiton.
Toivo Kuula opiskeli musiikkia Helsingin musiikkiopistossa (myöhemmin Sibelius-Akatemia) vuosina 1900–1903, mutta joutui varojen puutteessa keskeyttämään. Ensimmäiset merkittävät yksinlaulut ”Aamulaulu” ja ”Syystunnelma” syntyivät jo ennen kuin hän pääsi jatkamaan opintojaan Helsinkiin helmikuussa 1906. Etelä-Pohjanmaan Kotiseutuyhdistyksen apurahan turvin hän keräsi vuoden 1907 kesällä 362 kansanlaulua ja 34 polskaa Pohjanmaalta.
Kuula avioitui vuonna 1905 luokkatoverinsa Rauha Nelimarkan (Silja Valo) kanssa. Heille syntyi tytär Aune (toukok. 1905), joka kuoli parin kuukauden kuluttua, heinäkuussa ja haudattiin Pylkönmäelle (Saarijärven naapuripitäjään). Syksystä 1907 puolisot asuivat erillään; Silja asui Kuulan vanhempien luona.
Vuonna 1913 Toivo Kuula sai lopulta eron Siljasta ja kihlautui laulaja Alma Silventoisen kanssa. Heidät vihittiin Lappeenrannan Skinnarilanhovissa 29. huhtikuuta 1914, ja 4. huhtikuuta 1917 syntyi tytär Sinikka, josta myöhemmin tuli tunnettu pianotaiteilija.
thumb|right|Toivo Kuula vuonna 1903. Toivo Kuulan ensimmäiset merkittävät yksinlaulut ”Tuijotin tulehen kauan” ja ”Suutelo” syntyivät keväällä 1907 samaan aikaan viulusonaatin kanssa.
Seuraavan talven aikana Kuula sävelsi pianotrioa sekä yksinlaulut ”Kesäyö kirkkomaalla” ja ”Epilogi”. Ne kuultiin hänen sävellyskonsertissaan Lappeenrannassa 7. lokakuuta 1908 yhdessä pianotrion ja viulusonaatin kanssa. Konsertti oli suuri menestys, ja arvosteluissa katsottiin jopa, että Kuulan edellä oli enää Jean Sibelius. Vuosina 1908–1909 Kuula opiskeli kontrapunktia, orkestrointia, säveltämistä ja orkesterinjohtamista ulkomailla Bolognassa, Leipzigin konservatoriossa ja Pariisissa. Pariisissa syntyi Kuulan ehein suurimuotoinen teos Orjan poika sopraanolle, baritonille, kuorolle ja orkesterille.
Säveltäjänä Toivo Kuula edusti varhaistuotannossaan kansallisromantiikkaa mutta otti myöhemmin aineksia myös uudesta ranskalaisesta musiikista. Erityisen merkittävä Kuula oli laulusäveltäjänä. Sekä hänen yksinlaulunsa että kuorolaulunsa ovat edelleen suosiossa.
Kuula toimi kapellimestarina Oulussa Soitannollisen Seuran orkesterissa vuosina 1910–1911 ja sen jälkeen Helsingissä Robert Kajanuksen orkesterin apulaiskapellimestarina yhdessä hyvän ystävänsä Leevi Madetojan kanssa vuosina 1912–1914. Kun apulaiskapellimestarin virka lakkautettiin, Kuula toimi vapaana taiteilijana ja kiersi kaikkialla Suomessa konsertoimassa yhdessä vaimonsa kanssa. Vuonna 1916 hänet kutsuttiin Viipurin Musiikin Ystävien orkesterin kapellimestariksi. Hän oli myös vuonna 1917 perustetun Suomen Säveltäjien Liiton (SSL) perustajajäsen.
Väkivaltainen kuolema Viipurissa
Suomen sisällissodan aikana Viipurin Musiikin Ystäväin Seuran orkesterin kapellimestarina työskennellyt Kuula asui perheineen Viipurin lähellä Säiniöllä sijainneessa huvilassaan. Sisällissodassa Viipuri kuului punaisten valtaamiin alueisiin. Tämän vuoksi Kuula joutui piileskelemään punakaartin pakkovärväyksiä. Valkoisten suorittaman Viipurin valtauksen jälkeen perheen oli tarkoitus lähteä Luhankaan kesänviettoon, mutta tämä suunnitelma muuttui, kun Kuula vaimoineen kutsuttiin vapunaattona Vaasan rykmentin II pataljoonan esikuntaan vappulounaalle. Lounaan jälkeen siirryttiin Viipurin Seurahuoneelle, jossa Kuula esiintyi sotilaille. Illalla Alma Kuula lähti kotiin, mutta Toivo Kuula jäi vielä Seurahuoneelle jatkamaan juhlia. Farmaseuttina aikaisemmin toiminut jääkärivääpeli Oskar Pirinen oli hankkinut paikalle spriitä Viipurin Punaisenlähteentorin apteekista, ja pian juhlijat, Kuula mukaan lukien, humaltuivat vahvasti.
Kuula riitaantui läsnä olleiden jääkäreiden kanssa siitä, oliko jääkäreillä vai talonpoikaisarmeijalla suurempi osuus Suomen vapauttamisessa. Jääkärit arvostelivat myös Kuulan säveltämää Suojeluskuntamarssia ja pitivät Sibeliuksen säveltämää Jääkärimarssia parempana. Kun eräs paikalla ollut huusi: ”Deutschland, Deutschland über alles!”, huusi Kuula tähän vastineeksi: ”Suomi, Suomi yli kaiken!” Eräs henkilö suututti Kuulaa sanomalla tälle: ”Mikä sinä olet meitä arvostelemaan – mitä sinä olet tehnyt muuta kuin heiluttanut tahtipuikkoasi ryssille?” Myös kielikysymys otettiin mukaan kiistaan, sillä monet mukana olleista jääkäreistä olivat suomenruotsalaisia, Kuula puolestaan vankkumaton fennomanian kannattaja.
thumb|150px|Toivo Kuula vuonna 1983 julkaistussa posti­merkissä. Kiistely muuttui pian käsirysyksi, jolloin jääkärivänrikki Mauritz Nylund pakotti Kuulan perääntymään huoneen poikki uunin luokse. Kuulaa lyötiin nyrkillä kasvoihin, jolloin hän veti esiin pienen puukon ja viilsi sillä Nylundia niskaan. Muut jääkärit raivostuivat tästä. Paettuaan Seurahuoneen pihalle Kuula kompastui ja kaatui maahan. Armoa anellutta Kuulaa ammuttiin revolverilla päähän.
Tajuihinsa palannut mutta suuria tuskia kärsinyt Kuula kuoli pari viikkoa myöhemmin 18. toukokuuta 1918 Viipurin lääninsairaalassa. Tapauksen tutkinta kesti pitkään, eikä ketään saatu lopulta tuomittua. Todennäköisimpänä syyllisenä pidettiin jääkärikapteeni Pekka Heikkaa, mutta hän hukkui purjehdusonnettomuudessa Vaasassa juuri ennen oikeuskäsittelyä. Oikeudessa syylliseksi todettiin jääkärivääpeli Oskar Pirinen, joka oli vangittu Viipurissa 1918 pian Kuulan ampumisen jälkeen ja sitten surmattu pakoyrityksen yhteydessä. Kuulan elämäkerran kirjoittaja Juhani Koivisto on esittänyt epäilyksen, jonka mukaan Heikka ja Pirinen ehkä vaiennettiin, jottei oikeuskäsittelyssä paljastuisi kiusallisia tietoja Kuulan murhaan osallistuneista.
Toivo ja Alma Kuula on haudattu vieretysten Helsingin Hietaniemen hautausmaalle. Keväällä 1922 Toivo Kuulan haudalle pystytettiin hautapatsas. Sen suunnitteli arkkitehti Oiva Kallio ja Toivo Kuulan pronssinen kohokuva oli Alpo Sailon tekemä. pienoiskuva|Anu Matilaisen Toivo Kuulan muistomerkki, 1988 on Helsingin Toivo Kuulan puistossa.
Kunnianosoitukset ja muistomerkit
Alavudella on Johannes Haapasalon Toivo Kuulan muistomerkki, joka pystytettiin vuonna 1963. Alavudella on myös järjestetty Toivo Kuula -laulukilpailuita ja Taidekeskus Harrissa avattiin vuonna 2010 Toivo Kuulalle omistettu huone. Seinäjoella on Klemetti-Kuulan patsas (1963). Vaasan Kaupungintalon puistossa on myös vuonna 1963 paljastettu Wäinö Aaltosen Toivo Kuulan patsas.
Vaasassa ja Oulussa on Toivo Kuulan muistolaatat. Vuonna 1983 julkaistiin Toivo Kuulan postimerkki. Helsingin Toivo Kuulan puistossa on vuonna 1988 valmistunut hänelle omistettu Anu Matilaisen muistomerkki.
Reinhold Stecher
Reinhold Stecher (22. joulukuuta 1921 Innsbruck – 29. tammikuuta 2013) oli itävaltalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 19. joulukuuta 1947 ja nimitettiin Innsbruckin hiippakunnan piispaksi 15. joulukuuta 1980. Piispaksi vihkiminen seurasi 25. tammikuuta 1981. Pääkonsekraattorina toimi Paulus Rusch, jota avustivat Joseph Gargitter ja Bruno Wechner.
Stecher jäi eläkkeelle 10. lokakuuta 1997.
Piaggio P.149
Piaggio P.149 oli italialaisen Piaggion valmistama sotilaskoulukone, jonka ensilento tehtiin vuonna 1953.
Kehitys
P.149 kehitettiin aikaisemman P.148:n tilalle. P.149:ssä on sisäänvedettävä kolmipyöräinen laskuteline ja tilaa neljälle tai viidelle matkustajalle. Ensimmäin prototyyppi lensi ensilentonsa 19. kesäkuuta 1953.
Vain muutama myytiin, kunnes Saksan ilmavoimat valitsivat lentokoneen sotilaskoulukoneeksi.
Toimintahistoria
Saksan ilmavoimat käytti konetyyppiä vuosina 1957–1990.
Bernin lentokentällä Belpissä toimiva Swissairin lentokoulu käytti jonkin verran saman tyypin lentokoneita.
Käyttäjät
Focke Wulf/Piaggio P.149D ohjaamo|thumb|right
Toshiyuki Kuroiwa
Toshiyuki Kuroiwa (s. 27. helmikuuta 1969, Tsumagoi, Gunma) on entinen japanilainen pikaluistelija. Hän edusti maataan kolmissa peräkkäisissä talviolympialaisissa vuosina 1992–2000. Hän voitti hopeaa vuoden 1992 talviolympialaisissa Albertvillessä.
HMS Erica (K50)
HMS Erica (viirinumero K50) oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1940 valmistunut Flower-luokan korvetti toisessa maailmansodassa.
Kristiina Kouros
Kristiina Kouros (o.s. Huuskonen, s. 19. marraskuuta 1966) on suomalainen ihmisoikeuksiin erikoistunut juristi. Hän on toiminut Ihmisoikeusliiton pääsihteerinä 2000–2012 ja sen jälkeen asiantuntijana Ihmisoikeuskeskuksessa. Aiemmin hän on toiminut myös vapaana toimittajana, yrittäjänä sekä oikeustieteen opettajana
HMS Erica (K50)
Valmistus
Alus tilattiin 19. syyskuuta 1939 Belfastista Pohjois-Irlannista Harland and Wolffilta, missä köli laskettiin 22. helmikuuta 1940 telakkanumerolla 1067. Alus laskettiin vesille 18. kesäkuuta ja valmistui vielä samana vuonna 9. elokuuta.
Palvelus
Alus tuhoutui osuttuaan miinaan Benghazin edustalla 9. helmikuuta 1943.
Kristiina Kouros
Ura
Kouros on toiminut useissa luottamistehtävissä, muun muassa varapuheenjohtajana ihmisoikeusjärjestön kansainvälisessä liitossa (Fédération Internationale pour les Droit Humaine, FIDH varapuheenjohtajana ulkoministeriön asettamassa Kansainvälisten ihmisoikeusasiain neuvottelukunnassa ja hallituksen jäsenenä ja puheenjohtajana Kansalaisjärjestöjen ihmisoikeussäätiössä (KIOS). Ulkopoliittisen instituutin (Upi) neuvottelukunnassa hän toimi eduskunnan kansliatoimikunnan nimeämänä jäsenenä vuosina 2013-2017 ja hallituksen jäsenenä Anders Chydenius -säätiössä vuodesta 2001 alkaen.
Kouros on kirjoittanut ihmisoikeuksista artikkeleita ja toimittanut teoksia. Kouros on toiminut vuosina 2000-2012 myös Ihmisoikeusraportti-lehden vastaavana päätoimittajana, Savon Sanomien kolumnistina vuosina 1999-2012 ja Lakimiesuutiset -lehden vakituisena avustajana ja toimitusneuvoston jäsenenä 1990-luvun lopulla ja 2000-luvun alkuvuosina.
Kouros oli vuoden 2003 eduskuntavaaleissa ehdokkaana sitoutumattomana Vihreiden listalla ja vuoden 2007 eduskuntavaaleissa hän oli kokoomuksen ehdokkaana.
Kristiina Kouroksen tiestä ihmisoikeuksien pariin on tehty radio-ohjelma Ylen kuusi kuvaa -ohjelmasarjaan.
Yksityiselämä
Kristiina Kourosin aviomies on lääkäri, kirjailija ja elokuvaohjaaja Alexis Kouros.
Hyundai Trajet
thumb|250px|Hyundai Trajet Hyundai Trajet on eteläkorealaisen Hyundai Motor Companyn vuosina 1999–2008 valmistama seitsenpaikkainen tila-auto. pienoiskuva|Facelift-mallin Hyundai Trajet. Sen moottorivaihtoehdot olivat 2,0- ja 2,7-litraiset bensiini- ja 2,0-litrainen dieselmoottori, käsivalintainen tai automaattivaihteisto.
Audi A6
pienoiskuva|Audi A6 (C7) takaa. pienoiskuva|Audi A6 (C6) 2004–2011. pienoiskuva|Audi A6 (C5) 1997–2004. pienoiskuva|Audi A6 (C4) 1994–1997.
Audi A6 on Audin vuodesta 1994 lähtien valmistama automalli, joka kilpailee edustusluokan autojen sarjassa muun muassa Mercedes-Benzin E-sarjan ja BMW 5-sarjan kanssa. Audi A6 syntyi, kun neljännen sukupolven Audi 100 nimettiin kesällä 1994 A6:ksi, uuden nimeämiskäytännön (AX) mukaan.
Audi A6 C6 (2004–2011)
Sedan-versio esiteltiin keväällä 2004 ja farmarimalli Avant vuotta myöhemmin. Audi pyrki malliuudistuksella muokkaamaan A6:n imagoa aikaisempaa edustavampaan ja urheilullisempaan suuntaan. Ulkomitoiltaan ja sisätiloiltaan malli on aikaisempaa lähempänä A8-mallia. Muotoilultaan auto on hieman vanhempaa C5-koria kulmikkaampi. Suurin muutos tapahtui ehkä keulan muotoilussa, johon ilmestyi kromireunainen alhaalta ylös yltävä maski (single frame).
Rekikylä
Rekikylä on kylä Reki-Vesalan alueella Vesalan kaupunginosassa Oulussa entisen Ylikiimingin kunnan alueella. Kylä seututien 833 varrella, noin 10 kilometriä Ylikiimingistä Oulun suuntaan. Asukkaita on noin 100.
Kylä sijaitsee käytännössä kokonaan Ouluntien varressa ja pääosin sen pohjoispuolella. Alue on pohjavesialuetta ja hiekkakangasta, laajoja 1950-luvulla aloitettuja soranottopaikkoja on edelleen käytössä Juminkankaan alueella kylän länsipuolella. Kylän vesistöt ovat vähäiset ja rajoittuvat pääasiassa Kiiminkijokeen, Vepsänjokeen sekä soranottopaikkojen pohjavesilampiin. Kylältä saa alkunsa myös Kalimenjoki joka on ainut kokonaisuudessaan Oulun kaupungin alueella virtaava joki.
Palvelut
Päiväkotia lukuun ottamatta peruspalveluja kylällä ei ole. Lähin päivittäistavarakauppa löytyy Ylikiimingistä ja muut palvelut kuntakeskuksesta. Rekikylä kuuluu Vesalan koulupiiriin. Entinen Rekikylän koulu on nykyisin yksityisomistuksessa ja siellä toiminut muun muassa veneveistämö.
Historia
Rekikylän alueella on ollut asutusta jo kivikaudella. Rekikylästä on löydetty kivikautinen asuinpaikka, joka käsittää yhteensä 140 asumuspainannetta sekä kiviröykkiöitä. Asumusalueita on mahdollisesti kiertänyt paaluaita, joka viittaisi alueen väkivaltaiseen menneisyyteen.
K. Juva & Haavekuva (albumi)
K. Juva & Haavekuva on samannimisen suomalaisen yhtyeen studioalbumi vuodelta 2001.
Äänityksestä ja miksauksesta on vastannut T. T. Oksala ja masteroinnista Mika Jussila.
Albumi on RPR Recordsin tuotantoa. Yhtiön osoite on ollut Valtakatu 3, 26100 Rauma. Jakelusta on vastannut Musiikkijakelu Oy, Puistomäenkatu 49, 20810 Turku, www.musiikkijakelu.fi. CD-levyjä on valmistanut CD-Linja Oy.
Kappaleet
Kappaleet on säveltänyt ja sanoittanut K. Juva, ellei toisin ole mainittu. Sovitukset ovat esittävän yhtyeen käsialaa.
K. Juva & Haavekuva
Manageroinnista on vastannut RPR Production Oy / Riku Räsänen, www.rpr-production.fi.
Bengalin Subah
Bengalin Subah oli Mogulivaltakunnan hallitsema alue Bengalissa, nykyisen Intian ja Bangladeshin alueella. Bengalin Subahin perustivat mogulihallitsijat, jotka Bengalin sulttaanikunnan valloittamisen jälkeen liittivät alueen omaan imperiumiinsa. Mogulivallan romahtamisen jälkeen Bengalia hallinnut nawab alkoi toimia itsenäisesti. Bengalin hallitsijat toimivat itsenäisesti vuoteen 1757 saakka, jolloin Englannin Itä-Intian kauppakomppania valloitti sen.
Patrik Augusta
Patrik Augusta (s. 13. marraskuuta 1969 Jihlava, Tšekkoslovakia) on tšekkiläinen jääkiekkoilija. Pelipaikaltaan hän on laitahyökkääjä.
Augusta aloitti uransa Tšekkoslovakian pääsarjan Dukla Jihlavassa, jossa hän pelasi kaudet 1988–1992. Toronto Maple Leafs varasi hänet NHL:ään 1992 varaustilaisuuden seitsemännellä kierroksella numerolla 149. Augusta siirtyi Pohjois-Amerikkaan heti samana vuonna, mutta pelasi ensimmäisen kauden AHL-joukkue St. John's Maple Leafsissa. Seuraavalla kaudella hän pääsi pelaamaan kaksi NHL-ottelua, mutta kausi 1994–1995 meni taas kokonaan farmissa. Kaudet 1995–1998 hän pelasi IHL-joukkue Long Beach Ice Dogsissa, kunnes teki sopimuksen Washington Capitalsin kanssa. Hän ei seuraavalla kaudella päässyt kuitenkaan pelaamaan kuin kaksi ottelua NHL:ssä, joten hän suuntasi takaisin Eurooppaan Saksan DEL-liigaan. Kaudet 1999–2001 hän pelasi Schwenninger Wild Wingsissä, seuraavat kaksi kautta Krefeld Pinguinessä ja vuodesta 2003 hän on kiekkoillut Hannover Scorpionsissa.
Maajoukkueurallaan Augusta edusti Tšekkoslovakiaa 1992 talviolympialaisissa ja saman vuoden MM-kisoissa. Tšekkoslovakia saavutti molemmista turnauksista pronssia.
Savannitasku
Savannitasku (Oenanthe heuglinii) on afrikkalainen hyönteissyöjälintu, joka on nimetty Theodor von Heuglinin kunniaksi. Sitä pidettiin aiemmin nokiotsataskun (Oenanthe bottae) alalajina.
Koko ja ulkonäkö
Linnun pituus on 13-14 cm. Aikuisen höyhenpuku on yläpuolelta tumman harmaanruskea, alapuolelta oranssinruskea, pää on tummanruskea tai mustahko ja silmän yläpuolella on valkoinen leveähkö juova. Pyrstö on mustavalkoinen.
Elinympäristö
Avoimet kallioiset savannit ja muut lyhytkortiset kuivat avomaat.
Ravinto
Savannitasku on hyönteissyöjä.
Päivi Korvajärvi
Päivi Heleena Korvajärvi (s. 12. marraskuuta 1951 Ilmajoki ) on suomalainen sosiaalipsykologi ja työelämän tutkija. Hän väitteli aiheenaan työelämän sukupuolittuneet käytännöt Tampereen yliopistosta 1998. Hän on myös kirjoittanut useita artikkeleita ja toimittanut kirjoja, jotka käsittelevät empiiristä, etnografista, työelämäntutkimusta sekä sukupuolen merkitystä työelämässä.
Korvajärvi on syntynyt Ilmajoella ja päässyt ylioppilaaksi Ilmajoen yhteiskoulusta 1970.
Korvajärvi toimii Tampereen yliopistossa naistutkimuksen, erityisesti yhteiskuntatieteellisen naistutkimuksen professorina.
Lars Sackleen
pienoiskuva|Kuvernööri Lars Sacklen muotokuva Lars Sackleen (vuoteen 1837 Sacklén; 5. helmikuuta 1788 Vehmaa – 16. maaliskuuta 1870 Helsinki) oli suomalainen senaattori ja korkea virkamies.
Sacklén suoritti tuomarintutkinnon Turun akatemiassa 1807 ja toimi hallituskonseljin virkamiehenä vuodesta 1809, aloittaen vain kuukauden kuluttua sen perustamisesta. Vuodesta 1817 hän toimi oikeusosastossa isojakoasioista vastaavana esittelijäsihteerinä ja oli vuonna 1826 komissaarina valvomassa Suomen ja Venäjä välisen rajan käyntiä Oulun läänissä. Sacklén oli 1829–1831 Savon ja Karjalan läänin varamaaherra ja sen jälkeen Kuopion läänin vakituinen maaherra 1831–1837. Hän kuului senaatin talousosastoon vuosina 1833–1854, josta vuodet 1833–1840 hän oli valtiovaraintoimituskunnan päällikkö ja 1840–1854 kansliatoimikunnan päällikkö. Tämän jälkeen hän oli 1854–1865 senaatin oikeusosaston varapuheenjohtaja. Sacklén aateloitiin vuonna 1837 nimellä Sackleen ja korotettiin 1859 vapaaherraksi. Hän sai 1830 valtioneuvoksen ja 1854 salaneuvoksen arvonimen. Hän kuului useisiin tärkeisiin komiteoihin. Ensimmäisillä valtiopäivillä 1863–1864 Sackleen oli aatelittomien edustajien valtakirjojen tarkastaja, saneli valan säätyjen puhemiehille ja luki keisarin avajaispuheen suomenkielisen käännöksen.
Lars Sackleenin setä oli senaattori Clas Johan Sacklén, joka aateloitiin vuonna 1818 nimellä Edelskiöld. Lars Sackleenin poika, kenraalikuvernöörinkanslian toimituspäällikkö Lars August Sackleen, sai isänsä tavoin valtioneuvoksen arvonimen. Lars Sackleenista polveutuu Sackleenin vapaaherrallinen aatelissuku.
Pop-lehti
POP on vuodesta 1999 vuoteen 2011 ilmestynyt suomenkielinen levyjenkeräilijöille suunnattu aikakauslehti, jossa julkaistiin artistien historiikkeja sekä diskografiatietoja. Lehden ilmestymistiheys vaihteli 4–6 numeron vuositahdissa ja sitä julkaistiin yhteensä 50 numeroa. Sen levikki oli keskimäärin noin tuhat kappaletta liikkuen siis samoissa luvuissa kuin aiemmin julkaistulla samaa aihetta käsitelleellä Rare-lehdellä. POP julkaisi myös musiikkikirjallisuutta POP-Kirjat sarjassaan.
POP-lehti harjoittaa nykyään levynjulkaisutoimintaa levymerkkinsä Rocket Recordsin kautta.
POP-kirjat
POP-kirjat on POP-lehden kustantama kirjajulkaisusarja, jossa ilmestyy muun muassa musiikillisia elämäkertoja, diskografiateoksia sekä artistien sanoituskokoelmia. Kirjajulkaisutoiminta alkoi vuonna 2002.
POP-lehden julkaisemat kirjat
01. Toivo Kärki - Sävellysten ensilevytykset 1933-2001
02. Irwin Goodman - Kehdosta hautaan
03. Elton John – Musiikillinen elämäkerta
04. Neil Young – Rock-musiikin Cowboy
05. The Sweet – Purkkaa, jytää, glamouria ja hysteriaa
06. David Bowie - Rockin kameleontti
07. Bob Dylan - Ikuinen vaeltaja
08. Juha ”Watt” Vainio - diskografia
09. Iggy Pop - Amerikan keisari
10. Yes - Jatkuvan muutoksen portaat
11. Deep Purple - Vuodet 1967-2006
12. Suomalainen progressiivinen rock - Synty ja kehitys vuosina 1967-1974
13. Slade - Hämmästyttävä rock´n´roll syndrooma
15. Sanat - Vexi Salmi
16. Queen - Yhtyeen julkisuuskuvan muodostuminen...
17. U2 - Neljä kovaa Dublinista
18. Ritarien varjot - Autotallirokin aatelisia
19. The Jesus And Mary Chain - Psykoottinen ketjureaktio
20. Ville Leinonen - Äänettömiä salamoita
21. Eric Clapton - Elämän siniset sävelet
22. "Death Not Ends It" - Kuoleman läsnäolo Jim Morrison- muistelmissa
23. Raul Reiman - Iskelmärunoilija
25. Kari Peitsamo: Kari Peitsamon Pieni punainen kirja
26. Veikko Tiitto: Veikko Lavi -diskografia
27. Pasi Lehtomaa: The Byrds – viidennen ulottuvuuden veljeskunta
Gjakovë
Gjakovë (, serb. Đakovica) on kaupunki Kosovossa. Se sijaitsee 360 metrin korkeudessa strategisessa paikassa Albanian rajan ja Kosovon ydinalueiden välillä. Se sijaitsee neljän suuren valtatien risteyksessä: tiet vievät Preciin, Prizreniin, Pristinaan ja Albanian rajanylityspaikalle Qafe Morineen. Vuonna 2011 Dakovican alueella arvioitiin asuneen 150 000 asukasta, joista kaupungissa 94 556.
Historia
Đakovica/Gjakovën vanha kaupunki kasvoi 1400-luvulla Hadumin moskeijan ympärille, ja on Unescon maailmanperintökohde. Se vaurioitui 1999 sodassa, mutta on rakennettu entiseen asuunsa.
Gjakovë on yksi pahimmin Kosovon sodassa vaurioituneista kaupungeista. Vuonna 2004 levottomuudet leimahtivat alueella uudelleen ja kirkkoja vandalisoitiin. KFOR:in rauhanturvaajat ja monet kansainväliset järjestöt ovat toimineet alueella. Terzijski-silta Gjakovëssa|thumb|left
Talous
Gjakovë oli Kosovon tärkeimpiä teollisuuskeskuksia vuoteen 1998 asti. Teollisuuden parissa työskentelevien ihmisten määrä on kuitenkin vähentynyt 275 000:sta noin 7 000:een. Uudet yritykset ovat pieniä tai keskisuuria tekstiili-, metalli- ja kuljetusalan yrityksiä.
Mediatoimisto
Mediatoimisto on mainontaa käyttäviä yrityksiä ja yhteisöjä (eli mainostajia) palveleva yritys, joka auttaa niitä tavoittamaan nykyiset ja potentiaaliset asiakkaat eri viestinnän keinoin mahdollisimman tehokkaasti. Konkreettisesti mediatoimisto tekee suunnitelman tulevassa mainoskampanjassa käytettävistä medioista (lehdet, tv, radio, ulkomainonta, suoramarkkinointi jne.) ja neuvottelee hyväksytyn suunnitelman mukaisen mediatilan ja -ajan hankinnoista medioiden kanssa mainostajan lukuun. Kun mainostoimisto vastaa mainosviestien sisällön suunnittelusta, mediatoimisto vastaa näiden mainosviestien sijoittelusta eri medioihin niin, että mainostajan asettamiin kampanjatavoitteisiin ylletään mahdollisimman kustannustehokkaasti.
Mediatoimisto pyrkii ymmärtämään ihmisten käyttäytymistä ja tarpeita, ja tämän tiedon avulla luomaan malleja, joiden avulla tavoitetaan halutut ihmiset tehokkaasti.
Mediavertailu ja mediavalinta
Mediatoimistot tekevät mediasuunnitelmia paljolti tilastomatemaattisin menetelmin kohderyhmän ominaisuuksia ja käyttäytymistä sekä eri medioiden tavoittavuutta ja muita ominaisuuksia kuvaavien tutkimusten ja tilastoaineistojen perusteella. Yleisimpiä tunnuslukuja medioiden vertailussa ovat seuraavat:
Mediatoimistoketjut
Mainos- ja viestintätoimistojen tavoin valtaosa maailman mediatoimistoista on järjestäytynyt toimistoketjuiksi, jotka puolestaan ovat fuusioituneet keskenään ja keskittyneet yhä enemmän muutaman suuren markkinointiviestintäkonsernin (Dentsu, Havas Worldwide, Interpublic, Omnicom Group, Publicis ja WPP) omistukseen.
Mediatoimistot Suomessa
Suomen ensimmäinen mediatoimisto oli vuonna 1973 Salomaa-yhtiöiden perustama Oy Dagmar Ab. Siihen asti mediasuunnittelun ja mainostilan ostot olivat hoitaneet mainostajat itse tai niin sanottujen auktorisoitujen eli täyden palvelun mainostoimistojen mediaosastot. Auktorisoidut mainostoimistot saivat valtaosan tuloistaan mediaostoista lohkaistuista palvelupalkkioista, niin sanotuista mainostoimistoalennuksista. Dagmarin ja toisena mediatoimistona perustetun Datumin tulo markkinoille vaikutti siihen, että isoista täyden palvelun mainostoimistoista alkoi irrota pieniä suunnitteluvetoisia mainostoimistoja, jotka laskuttivat lähinnä vain luovasta työstä. Täyden palvelun toimistot menestyivät kuitenkin hyvin aina 1990-luvulle, jolloin mainostoimistoalennus poistettiin mediamyynnistä Kilpailuviraston päätöksellä, ja mediat saivat vallan päättää hinnoittelustaan itse.
Suomen suurimmat mediatoimistot vuonna 2012 olivat:
Suomen mediatoimistoista OMD Finland Oy, PHD Finland Oy ja Toinen PHD (entinen Toinen Helsinki) kuuluvat emoyritykseen Omnicom Media Group Finland Oy ja sitä kautta Omnicom Groupiin. Myös Dagmarilla on epäsuora yhteys Omnicomiin omistajansa Salomaa Groupin kautta, jonka eräiden muiden yritysten osaomistajana on Omnicomiin kuuluvan Grey-ketju. WPP-ryhmän jäseniä ovat Virta ja MEC Finland Oy. Interpubliciin kuuluu Ium Helsinki. Havas Worldwide Helsinki on osa Havas Media konsernia. Carat ja Vizeum kuuluvat japanilaislähtöiseen Dentsu Aegis Network -ketjuun.
Command & Conquer: Red Alert
Command & Conquer: Red Alert on Westwood Studiosin kehittämä ja Virgin Interactiven vuonna 1996 julkaisema reaaliaikainen strategiapeli. Peli sijoittuu vaihtoehtoiseen historiaan, jossa liittoutuneet taistelevat Neuvostoliittoa vastaan.
Pelistä julkaistiin ilmaisjakeluversio 31. elokuuta vuonna 2008 sarjan 13-vuotisjuhlan kunniaksi. Versio on ladattavissa Electronic Artsin sivustolta.
Peli julkaistiin 5. kesäkuuta 2020 remasteroituna 4k-grafiikoille yhdessä Command & Conquer: Tiberian Dawnin kanssa Steamissa ja Originissa Command & Conquer Remastered Collection -kokoelmassa. Kokoelmassa ovat mukana myös lisäosat Counterstrike ja The Aftermath. Remasteroinnista vastasi Petroglyph Games, jonka työntekijöinä on monia entisiä Westwood Studios -yhtiössä aiemmin työskennelleitä.
Pelaaminen
Red Alert muistuttaa suuresti edeltäjäänsä Tiberian Dawnia. Pelaajan tulee ensin perustaa tukikohta ja kerätä malmia pelialueelta, mistä saamillaan varoilla voi rakentaa uusia rakennuksia ja yksiköitä. Rakennuksiin lukeutuvat komentokeskus, jota ilman ei ole mahdollista rakentaa uusia rakennuksia; malminjalostamo, jonne kerätty malmi toimitetaan varojen saamiseksi, sekä erilaiset yksikkötuotanto- ja puolustusrakennukset. Pelialue on aluksi pelaajan näkymättömissä ennen kuin tämän yksiköt liikkuvat sen läpi. Liittoutuneiden yksiköt ovat yleensä heikompia kuin Neuvostoliitolla, ja näillä pelattaessa on suurempi merkitys salavihkaisuudella ja yllätysmomentilla.