cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
SeaBus
Liikennöinti
Lautat liikennöivät maanantaista lauantaihin kello 6.00–1.00 ja sunnuntaisin 8.00–23.00. Ruuhka-aikana kaksi lauttaa liikennöi samalla reitillä ja kohtaavat toisensa puolimatkassa. Tällöin vuoroväli on noin 15 minuuttia. Ruuhka-ajan ulkopuolella ja sunnuntaisin vuoroväli on noin 30 minuuttia, koska käytössä on vain toinen lautoista. SeaBus liikennöi Vancouverissa sijaitsevan Waterfront Stationin ja Burrard Inlet -vuonon vastarannalla, North Vancouverin kaupungissa sijaitsevan Lonsdalen sataman väliä. Niiden etäisyys on 3,24 kilometriä. Lautta kulkee normaalisti 11,5 solmun (21,3 km/h) nopeudella, joka on rajoitettu vesialueen muuta liikennettä haittaavien aaltojen minimoiseksi. Lautat tekevät yli 50 ylitystä päivittäin.
Lautat
Kaikki kolme alusta ovat katamaraaneja, joissa on kaksi keulaa, eli lautat voivat liikenöidä molempiin suuntiin samoin ominaisuuksin. Lautoissa on kaksi runkoa, joissa molemmissa on kaksi erillistä dieselmoottoria ja ruoripotkuria edeltävää mekaanista kääntyvää potkuria. Tämänkaltainen toteutus oli erittäin harvinainen 1970-luvulla rakennetuissa aluksissa. Kaikki neljä potkuria kääntyvät 360 astetta ja ovat täysin itsenäisiä. Tämän vuoksi lautta voi liikkua kaikkiin suuntiin. Lauttojen kapasiteetti on 400 matkustajaa, ja molemmissa satamissa on automaattiset laskurit, jotka rajoittavat matkustajien määrän.
Katuesiintyjä
thumb|Rumpuja soittava katuesiintyjä [[Ann Arborissa, Yhdysvalloissa.]] Katuesiintyjiä ovat kaupunkien kaduilla esiintyvät katusoittajat, jonglöörit, muotokuvapiirtäjät, tanssijat, elävät patsaat ja muunlaiset esiintyjät, jotka keräävät ohikulkijoilta vapaaehtoisia rahalahjoituksia. Katuesityksiin vaaditaan yleensä kaupungin lupa, mutta joissakin kaupungeissa katuesiintyminen on vapaata tietyillä alueilla ja tiettyinä aikoina.
Huolia paratiisissa
Huolia paratiisissa (Trouble in Paradise) on Ernst Lubitschin ohjaama ja tuottama yhdysvaltalainen romanttinen komediaelokuva vuodelta 1932. Sitä pidetään yhtenä Lubitschin parhaimmista elokuvista ja monien kriitikoiden mielestä ”Lubitschin kosketus” on siinä täydellisimmillään.
Elokuva valittiin vuonna 1991 Yhdys­valtojen kongressin kirjaston National Film Registryyn, johon kootaan esteetti­sesti, historialli­sesti tai kulttuuri­sesti merkittäviä amerikkalais­elokuvia. The New York Timesin kriitikot valitsivat sen vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Yhdysvaltain laivastoministeri
Yhdysvaltain laivastoministeri (Secretary of the Navy, SECNAV) on Yhdysvaltain puolustusministerin alaisuudessa toimivan laivastoministeriön korkein siviilivirkamies. Ministerin virka vaatii presidentin nimityksen ja senaatin hyväksynnän.
Anni Järvenpää
Järvenpää aloitti luistelun vuonna 2006. Junioreiden SM-kilpailuissa ja Pohjoismaiden mestaruuskilpailuissa hän oli toinen vuonna 2015. 15-vuotias Järvenpää voitti joulukuussa 2015 taitoluistelun naisten Suomen mestaruuden. Edellisen kerran yhtä nuori luistelija oli voittanut Suomen mestaruuden vuonna 1974.
Helmikuussa 2016 Järvenpää osallistuu Lillehammerin nuorten olympialaisiin.
Gunnar Albrecht
Gunnar Ernst Fredrik Albrecht (27. joulukuuta 1874 Vihti – 31. tammikuuta 1947 Helsinki) oli suomalainen varatuomari, joka toimi Postihallituksen pääjohtajana vuodesta 1919 lähtien ja edelleen 1927 perustetun Posti- ja lennätinlaitoksen ensimmäisenä pääjohtajana vuoteen 1943 saakka. Hän valmistui Helsingin yliopistosta vuonna 1900 ja työskenteli sen jälkeen senaatin virkamiehenä ennen nimitystään Postihallituksen johtoon.
Rise to It
Musiikkivideo
”Rise to It” -kappaleesta kuvattiin myös musiikkivideo, jonka ohjasi Mark Rezyka. Videossa yhtyeen laulajakitaristi Paul Stanley sekä laulajabassokitaristi Gene Simmons nähdään valmistautumassa konserttiin takahuoneessa vuonna 1975 ikonisissa puvuissaan ja maskeissaan. Stanley yrittää vakuuttaa Simmonsille, että yhtye voisi luopua maskeistaan ja asusteistaan, ja silti jatkaa samana yhtyeenä. Gene vastaa Stanleyn olevan kahjo, mutta tämä vakuuttaa ettei ole mitään, mitä Kiss ei voi tehdä. Tämän jälkeen itse kappale pyörähtää käyntiin yhtyeen esittäessä sitä konsertissa lavalla. Lavaosuudet kuvattiin Hollywoodissa.
Frans Joosef II
Frans Joosef II (koko nimi Franz Josef Maria Aloys Alfred Karl Johannes Heinrich Michael Georg Ignaz Benediktus Gerhardus Majella, 16. heinäkuuta 1906 Deutschlandsberg, Itävalta-Unkari – 13. marraskuuta 1989) oli Liechtensteinin ruhtinas vuodesta 1938 aina kuolemaansa asti 1989 eli 51 vuoden ajan.
Kasvukeskus
thumb|400px|[[Jyväskylä on yksi Suomen kasvukeskuksista.]] Kasvukeskus määritellään usein kaupungiksi tai muuksi keskukseksi, jossa väkiluku ja työpaikkojen määrä kasvavat.
Frans Joosef II
Frans Joosef oli prinssi Aloisin ja Itävallan arkkiherttuatar Elisabet Amalien poika. Hänestä tuli Liechtensteinin ruhtinas lapsettoman isosetänsä ruhtinas Frans I:n jälkeen, kun hänen isänsä oli luopunut oikeudestaan kruunuun vuonna 1923.
Kasvukeskus
Suomessa merkittävimpiä kasvukeskuksia ovat Helsingin, Tampereen ja Turun seudut, joille asutuksen ennustetaan keskittyvän entistä voimakkaammin. Helsingin keskustajaamassa asuu 1,250 miljoonaa asukasta, eli lähes neljäsosa koko Suomen väestöstä. Entiset kasvukeskukset Seinäjoki, Vaasa, Lahti ja Joensuu menettävät asukkaita vuoden 2019 väestöennusteiden mukaan. Helsingin, Turun ja Tampereen ennustetaan olevan ainoat kasvukeskukset tulevaisuudessa.
Frans Joosef II
Nuoruus ennen ruhtinasaikaa
Frans Joosefin kummi oli Itävalta-Unkarin keisari Frans Joosef I. Nuoruutensa hän vietti vuosina 1911–1914 Määrissä Groß Ullersdorfin linnassa. 1920-luvulla hän opiskeli Wienissä ja suoritti korkeakoulututkinnon metsätieteissä. Sen jälkeen hän hoiti sukunsa maita nykyisen Tšekin alueella. Edeltäjänsä Frans I:n kuoleman jälkeen kesällä 1938 hän siirtyi asumaan ruhtinakuntaansa Vaduzin linnaan, josta tuli hänen vakituinen asuntonsa.
Natsien vallan kasvaessa Keski-Euroopassa ruhtinas joutui ottamaan huomioon sen toiminnassaan. Hän teki maaliskuussa 1939 kohteliaisuuskäynnin Berliiniin. Ruhtinaskunnassa yrittivät natsimieliset voimat saada kevään 1939 aikana maan valtaansa, mutta suurin osa väestöstä, hallitus ja parlamentti yhdessä ruhtinaan kanssa vastustivat toimia. Näin natsien toiminta raukeni ruhtinaskunnassa.
Toisen maailmansodan aika
Liechtenstein säilytti puolueettomuutensa toisen maailmansodan aikana. Tulliliiton ehtojen mukaisesti Sveitsi vartioi Liechtensteinin rajoja Suur-Saksan suuntaan. Sodan aikana valtuutettuna pakolaisneuvotteluissa saksalaisten kanssa toimi ruhtinaan nuorempi veli prinssi Charles Alfred. Vuosina 1933–1944 Liechtenstein antoi turvapaikan kaikkiaan 400 pakolaiselle, joista 125 oli juutalaisia.
Vuonna 2005 tuli esille tieto, että Strasshofin keskitysleirin juutalaisvankeja oli työskennellyt ruhtinaan Itävallassa sijainneessa kartanossa. SS oli tarjonnut juutalaisvangit ruhtinaan käyttöön.
Sodan jälkeinen aika
Prinssi Frans Joosef II meni naimisiin 7. maaliskuuta 1943 kreivitär Georgina von Wilczekin (s. 24.10.1921 - 18.10.1989) kanssa. Parilla oli viisi lasta:
Viimeiset elinvuodet
Frans Joosef II siirsi suurimman osan vallastaan 26. elokuuta 1984 pojalleen Hans Adamille. Hän kuoli 13. marraskuuta 1989 vain 26 päivää vaimonsa kuoleman jälkeen. Hän hallitsi 51 vuotta ja oli kuollessaan pisimpään vallassa ollut eurooppalainen valtionpäämies.
Muu toiminta
Ruhtinas Frans Joosef II oli Kansainvälisen olympiakomitean (KOK) pitkäaikainen jäsen vuosina 1936–1980 eli 44 vuoden ajan, joka on pisimpiä KOK-jäsenyyksiä. Hänen tyttärestään prinsessa Norasta tuli KOK:n jäsen neljä vuotta myöhemmin.
Luettelo Ruotsin linnoista
Tämä artikkeli on luettelo Ruotsin linnoista. Luettelossa ovat mukana linnat (, borg), linnoitukset (fästning) ja linnojen rauniot (slottsruin), mutta herraskartanot (herrgård, herresäte) on jätetty luettelosta pois. Linnat ovat luettelossa aakkosjärjestyksessä maakunnittain. Keskimmäisessä sarakkeessa on mainittu myös kunta, jossa linna sijaitsee.
Kieronperä
Kieronperä on kylä Salon kaupungin Perniössä. Kylä sijaitsee Perniön pohjoisosassa Yliskylän itäpuolella.
Kieronperän naapurikylät ovat Arpalahti, Pohjankartano ja Kuhminen. Kieronperä sijaitsee Yliskyläntien varrella ja valtaosa kylän alueesta on mäkistä ja soista metsämaata. Kyläalueen eteläosa on peltoa. Kieronperä lienee saanut nimensä alueen pedonajoista eli kierroista.
Kieronperä, Arpalahti ja Kuhminen ovat alkujaan olleet samaa kylää. Kieronperän pappila erotettiin keskiajalla omaksi yhden talon kyläkseen. Perniön kivikirkko valmistui 1400-luvun lopulla, jolloin papin virka-asunto muutti lähemmän uutta kirkkoa ja Kieronperästä tuli tavallinen maatila. Isojaon aikaan kylässä oli kantatilan lisäksi muutama torppa. 1800-luvulla kantatila jakautui Vanhataloksi ja Uusitaloksi. Kylään perustettiin 1894 Kieronperän kansakoulu, joka oli toiminnassa vuoteen 1971 asti. Yliskylän kulmakunta on sittemmin hiljentynyt ja palvelut kaikonneet.
Luettelo SM-liigan jäähypörssin voittajista
Tämä on luettelo jääkiekon SM-liigan runkosarjan eniten jäähyminuutteja keränneistä pelaajista vuosittain.
Ruskea koiranpunkki
Ruskea koiranpunkki eli koiranpuutiainen (Rhipicephalus sanguineus) on nisäkkäiden verta imevä ulkoloinen, joka muistuttaa suuresti puutiaista ja jota yleisimmin tavataan koiralta. Toisin kuin puutiainen, koiranpunkki on sopeutunut kuivuuteen, ja Suomen oloissa sitä löytyy lähinnä sisätiloista. Se ei ole kovin tarkka isäntälajistaan, ja se voi imeä verta myös muilta nisäkkäiltä, kuten ihmiseltä.
Koiranpuutiaisen erottaa puutiaisesta siinä, että sillä on pidemmät raajat, ja tämän vuoksi se on puutiaista nopealiikkeisempi. Lisäksi koiranpuutiaisella on puutiaisesta eroavia rakenteita, jotka voidaan erottaa valomikroskoopissa: koiranpuutiaisen pää on kolmiomainen, ja sen suuosat ovat puutiaisen suuosia selvästi lyhyemmät. Lisäksi koiranpuutiaisen takaruumiissa on piparkakkumainen reunus, jota puutiaisella ei ole.
Elämänkierto
Koiranpuutiaisnaaras munii isäntäeläimen iholla tapahtuvan parittelun jälkeen ympäristöön kerrallaan noin 2 000 munaa, joista noin kuukauden kuluttua kuoriutuu kuusiraajaisia toukkia. Toukat tarvitsevat veriaterian, jonka jälkeen ne luovat nahkansa ja muuttuvat kahdeksanjalkaisiksi nymfeiksi. Myös nymfin täytyy imeä verta ennen nahanluontiaan, jonka jälkeen siitä kehittyy aikuinen koiranpuutiainen. Elämänkierto munasta aikuiseksi punkiksi kestää sopivissa olosuhteissa noin 60 vuorokautta, mutta epäsopivissa oloissa siihen voi kulua jopa puoli vuotta.
Carmona
Carmona on kaupunki Andalusian itsehallintoalueella Lounais-Espanjassa. Kaupunki sijaitsee noin kolmekymmentä kilometriä koilliseen Sevillasta. Carmonan väkiluku on noin 28 600 (2016).
Teela
Luominen
Teelan loi Mattelin taiteilija Mark Taylor, joka oli kehittänyt idean keihäällä ja kilvellä aseistautuneesta sankarittaresta. Taylor piirsi hahmolle alun perin ruskeat saappaat ja valkoisen puvun, kultaisen keihään ja kilven sekä vaaleat hiukset. Taylorin ensimmäinen versio Teelasta esiintyi muun muassa ensimmäisessä Masters of the Universe -pienoissarjakuvassa He-Man and the Power Sword.
Lopullinen Teelan hahmo oli yhdistelmä kahdesta Taylorin luomasta hahmosta: varhaisesta Teelan hahmotelmasta ja Velhottaresta. Taustalla vaikuttanut tekijä oli Mattel, joka ei uskonut, että kahdelle naispuoliselle toimintafiguurille olisi riittävästi kysyntää samana vuonna. Myöhempänä toteutetun tutkimuksen myötä kuitenkin selvisi, että lähes 40 prosenttia Masters of the Universe -toimintafiguureita keränneistä lapsista oli kuitenkin tyttöjä. Toisen naispuolisen hahmon paikan täytti lopulta niin ikään Taylorin luoma hahmo Zodac.
Taylorin varhainen Velhotar-hahmo oli tarkoitettu sekä hyvän että pahan puolella toimivaksi kaksoisagentiksi. Hahmo oli pukeutunut ruskeisiin saappaisiin, vihreään asuun ja käärmeen pään muotoiseen haarniskaan, joka myöhemmin periytyi Teelan ylle. Myös Velhotar kuitenkin esiintyi vielä myöhemmin ulkonäöltään hyvin samankaltaisena hahmona kuin Teela.
Teelan ensiesiintyminen tapahtui pienoissarjakuvissa, joissa hahmolla ei kuitenkaan ollut vielä taustatarinaa. Ensimmäisen syntymätarinan kirjoitti Mark Texeira pienoissarjakuvaan Tale of Teela, jossa hahmo oli Skeletorin tekemä kloonaus Velhottaresta.
He-Man (1983–1985)
thumb|Teela [[He-Man (vuoden 1983 animaatiosarja)|1980-luvun animaatiosarjassa.]] Filmationin tuottamassa 1980-luvun He-Man-animaatiosarjassa Teelan alkuperäisenä ääninäyttelijänä toimi Linda Gary. Animaatiosarjassa Teela on Asemiehen adoptiotytär. Hänen biologinen äitinsä on Harmaakallolinnan suojelija Velhotar, joka antoi Teelan Asemiehen adoptoitavaksi sen jälkeen, kun Velhottaren mies ja Teelan biologinen isä oli kuollut.
Asemies sai tietää Zoar-haukan muodon ottaneen Velhottaren huolehtineen vastasyntyneestä Teelasta kallion reunalla olleen linnunpesän suojassa. Mer-Man yritti kidnapata Teelan tämän ollessa pieni ja vielä Velhottaren huolehdittavana, mutta epäonnistui.
Teela saa sarjan aikana selville totuuden äidistään, mutta tapahtuneesta järkyttynyt Velhotar poistaa voimiensa avulla totuuden pois Teelan muistista suojellakseen tätä. Animaatiosarjan mukaan Teelan kerrotaan kuitenkin jonain päivänä ottavan äitinsä paikan Harmaakallolinnan suojelijana. Teelan biologisen isän henkilöllisyys ei käy sarjan aikana ilmi, mutta Asemies mainitsee tämän olleen eräs Eternian parhaimmista miehistä.
Teela toimii animaatiosarjassa prinssi Adamin kouluttajana ja vartijana, mutta ei ole tietoinen hänen olevan He-Man. Teela soimaa Adamia usein laiskuudesta, pelkurimaisuudesta ja siitä, ettei hän kiinnitä huomiota koulutukseensa. Teela on taidoiltaan erinomainen ja maltillinen taistelija, mutta hän kuitenkin sortuu toisinaan uhkarohkeisiin tekoihin lujan temperamenttisuutensa vuoksi. Teela suuttuu herkästi, mikäli hänen mielipiteensä ei kerää kunnioitusta tai huomiota muilta, tai muut ovat hänen kanssaan eri mieltä. Hänen levottomuutensa ja äkkipikaisuutensa johtavat Teelan toisinaan ajattelemattomuuden vuoksi myös vaarallisiin tilanteisiin.
Masters of the Universe (1987)
thumb|left|200px|[[Chelsea Field esitti Teelaa vuoden 1987 elokuvassa.]] Vuonna 1987 ensi-iltansa saaneessa Cannon Filmsin elokuvassa Masters of the Universe Teelan roolissa esiintyi näyttelijä Chelsea Field. Varhainen elokuvaan tarkoitettu konseptiversio Teelasta käsitti yhä hahmon kaksiosaisen bikiniasun sekä käärmeenmuotoisen panssarin, mutta lopullinen elokuvassa käytetty harmaa kokovartaloasu erosi lopulta alkuperäisen toimintafiguurin ulkonäöstä räikeästi ja sisälsi vain muutaman viittauksen hahmon alkuperäiseen ulkonäköön.
Teelasta käsikirjoitettiin elokuvaan vakavailmeinen taistelijna, joka ei näytä huumorintajuaan toisille. Hahmon levoton luonne koki myös muutoksen, vaikka elokuvan Teela onkin yhä jokseenkin äkkipikainen persoona. Teelan adoptioisä Asemiehen roolia elokuvassa esitti näyttelijä Jon Cypher. Teelan ei mainita elokuvassa olevan Velhottaren biologinen tytär.
Super He-Man (1990–1991)
1990-luvun alussa esitetyssä Super He-Man -animaatiosarjassa Teela esiintyi yhden jakson verran. Hahmon ääninäyttelijänä toimi Cathy Weseluck. Jakso, jossa Teela esiintyi, oli sarjalle harvinainen viittaus 1980-luvun He-Man-sarjaan. Super He-Man -animaatiosarjassa Teelan ulkonäkö on kuitenkin täysin erilainen kuin 1980-luvun animaatiosarjassa, sillä hahmon hiusväri on punaisen sijaan blondi, ja hänellä on yllään vaaleanpunainen puku. Joidenkin arvioiden mukaan hahmon uudelleensuunnitellun ulkonäön taustalla oli yritys saada Teela muistuttamaan ulkoisesti She-Ran hahmoa, mutta toisaalta hahmon ulkonäön on arveltu perustuneen myös 1980-luvun alkuperäisissä pienoissarjakuvissa esiintyneeseen Teelaan.
He-Man (2002–2004)
thumb|right|Teela [[He-Man (vuoden 2002 animaatiosarja)|2000-luvun animaatiosarjassa.]] 2000-luvun He-Man-animaatiosarjassa Teelan hahmo on pitkälti 1980-luvun sarjaa vastaava pieniä muutoksia lukuun ottamatta. Hahmon alkuperäisenä ääninäyttelijänä toimi Lisa Ann Beley, ja suomalaisessa versiossa Jenni Laakso. Teela on animaatiosarjassa taitava taistelija, joka on salaa ihastunut He-Maniin ja nälvii taisteluiden aikana paikalta katoavaa prinssi Adamia tämän laiskuuden ja rohkeudenpuutteen vuoksi.
Toisen tuotantokauden jaksossa Teelan kerrotaan olevan sarjan tapahtumien aikaan 16-vuotias. Nuoresta iästään huolimatta hän on kuninkaallisen kaartin kapteeni, ja nähdään useissa animaatiosarjan jaksoissa komentamassa ja ohjeistamassa kuninkaallisen palatsin sotilaita. Hahmo on luonteeltaan röyhkeä ja aggressiivinen taistelija, jolla on halu todistaa kykynsä muille.
He-Man-sarjassa Teelan adoptioisä Asemiehen kerrotaan olevan Eternian sankareihin liittyneen Fiston veli. Vuoden 2002 animaatiosarjan kertoman taustatarinan mukaan Asemies ja Fisto vieraantuivat toisistaan Eternian Suuren Levottomuuden aikana, jolloin Fisto haavoittui taistelussa ja sai muistinmenetyksen sekä väitetysti hylkäsi Asemiehen taistelukentälle. Fiston vihjataan myös sarjassa olevan Teelan biologinen isä. Teela on Velhottaren tytär, ja hän saa hetkellisesti telepaattisia kykyjä vastaanotettuaan verensiirron biologiselta äidiltään. Hänen telepaattiset kykynsä kuitenkin hälvenevät samalla, kun Velhottaren veri sekoittuu hänen omaansa.
Naisten Suomi–Ruotsi-yleisurheilumaaottelu 1964
Vuoden 1964 naisten Suomi–Ruotsi-maaottelu käytiin Helsingin Olympiastadionilla 12. ja 13. syyskuuta.
HMS Bellerophon (1786)
HMS Bellerophon oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1786 vesillelaskettu Arrogant-luokan 74-tykkinen kolmannen luokan linjalaiva, jolla Ranskan keisari Napoleon I antautui heinäkuussa 1815. Alus tunnettiin miehistönsä parissa lempinimellä Billy Ruffian.
Valmistus
pienoiskuva|vasen|Bellerophon Frindsburyssä Valmistuneen aluksen tykkikannen pituus oli etriä ja kölin pituus etriä. Aluksen leveys oli etriä. Syväys oli etriä ja uppouma 1604 27/94 burthenia. Aseistuksena oli kummallakin tykkikannella 28 tykkiä siten, että alemmalla 32 naulan ja ylemmällä 18 naulan tykkejä. Näiden lisäksi aluksella oli 9 naulan tykkejä, joista puolikannella 14 ja etukannella neljä. Aluksen täyslaidallinen painoi 781 naulaa. Aluksen täyteen miehistöön kuului 550 henkeä.
Ranskan vallankumoussodat
Sodan alkaessa vallankumouksellisten hallinnoimaa Ranskaa vastaan alus palautettiin palvelukseen 12. maaliskuuta 1793. Aluksen päällikkönä oli jälleen Pasley. Alus liitettiin amiraali Richard Howen johtamaan Kanaalin laivastoon. Alus lähti 14. heinäkuuta laivaston mukana Spitheadistä St. Helenalle, mutta neljä päivää myöhemmin alus kolaroi Scillynsaarten edustalla HMS Majesticin kanssa, jolloin Bellerophon menetti keulamaston sekä päämaston yläosat sekä niiden takiloinnit. Lisäksi aluksen runko vaurioitui, joten Howe määräsi HMS Ramilliesin hinaamaan aluksen Plymouthiin korjattavaksi.
pienoiskuva|Taistelu 1. kesäkuuta 1794 Pasley ylennettiin 14. tammikuuta 1794 kommodoriksi, joten seuraavana päivänä aluksen päälliköksi saapui William Johnstone Hope. Alus partioi viisi kuukautta Ouessantin edustalla. Aluksen ollessa 400 merimailia Brestistä länteen se vastaanotti 28. toukokuuta HMS Phaetonilta viestin, joka ilmoitti tuntemattomista purjeista etelälounaassa. Tuntemattomat alukset osoittautuivat Ranskan laivaston amiraalin Louis-Thomas Villaret-Joyeusen johtamaksi laivastoksi, joka purjehti länteen vastaanottamaan Amerikasta saapuvaa viljasaattuetta. Ensikohtaamisessa 28. toukokuuta Bellerophon kohtasi 110-tykkisen Révolutionnairen. Tykkitulessa aluksen mastot vaurioituivat ja Bellerophon joutui irrottautumaan taistelusta. Huono sää esti varsinaisen taistelun syntymisen ennen kuin 1. kesäkuuta.
Taistelussa 1. kesäkuuta Pasley menetti jalkansa, mikä jouduttiin amputoimaan. Bellerophon menetti mastonsa ja siten liikuntakyvyn taistellessaan Éolen kanssa. Howe määräsi fregatti HMS Latonan auttamaan liikuntakyvytöntä alusta. Bellerophonin miehistöstä sai surmansa ainoastaan neljä ja 27 haavoittui. Aluksen palatessa 10. kesäkuuta Portsmouthiin korjattavaksi kontra-amiraali Pasley siirrettiin Haslarin sairaalaan lähelle Gosportia. Osallisuudestaan taistelussa Pasley sai 26. kesäkuuta baronetin arvon sekä 1 000 punnan vuotuisen eläkkeen. Pasley kuoli 1808. Aluksen päälliköksi saapui 1. joulukuuta lordi James Cranstoun.
Alus lähti 26. toukokuuta 1795 Spitheadistä liittyäkseen vara-amiraali William Cornwallisin laivastoon, jonka muut alukset olivat HMS Royal Sovereign, HMS Brunswick, HMS Mars sekä fregatit HMS Phaeton ja HMS Pallas. Laivasto saapui 7. kesäkuuta Penmarchin edustalle, jossa ne seuraavana päivänä takaa-ajoivat ja valtasivat kahdeksan pientä alusta Le Palaisin redillä Belle Îlen edustalla. Amiraali Villaretin johtama Ranskan laivasto saapui 12. kesäkuuta Brestistä. Ranskan laivastoon liittyivät kontra-amiraali Jean Gaspard de Vencen johtamat alukset Île de Groixin edustalla, minkä jälkeen laivastoon kuului 13 linjalaivaa, kaksi fregattia, kaksi prikiä sekä kutteri. Cornwallisin laivasto havaitsi 16. kesäkuuta kello 9 aamulla saapuvan Ranskan laivaston. Pahasti alakynnessä oleva Cornwallis määräsi laivastonsa irtautumaan. Bellerophon muodosti Brunswickin kanssa parin. Alus ampui perän ja puolikannen tykeillä kärjessä purjehtivaa ranskalaisalusta ennen pakoa.
Kesäkuun lopulla laivasto palasi Cawsandinlahdelle Plymouthin ulkopuolella täydentämään elintarvikevarastojaan ennen kuin se palasi Ouessantin ja Belle Îlen edustalle partioimaan. Ankkuroidessaan Spitheadiin syyskuun puolivälissä Cranstoun määräsi yhdeksän merijalkaväen sotilasta kapinaan yllyttämisestä sotaoikeuteen, joka kuitenkin vapautti syytetyt taistelussa osoitetun rohkeuden vuoksi. Tammikuussa 1796 alus palasi Ouessantin edustalle valvomaan Brestiä käyden vain täydentämässä elintarvikkeita. Lordi Cranstoun luovutti 11. syyskuuta aluksen päällikkyyden Henry D'Esterre Darbylle. Alus oli kuitenkin ollut jo edeltäneet kuusi kuukautta ensimmäisen upseerin John Loringin alaisuudessa, koska Cranstoun oli siirretty 12. huhtikuuta Grenadan kuvernööriksi.
Alus palasi 2. tammikuuta 1797 Plymouthiin, missä se liitettiin Bantrynlahtea valvovaan laivastoon. Sen tehtävänä oli etsiä Irlantiin purjehtiva Ranskan maihinnousulaivasto. Oltuaan kovassa merenkäynnissä alus meni suojaan Corkiin, missä oli ankkurissa amiraali Robert Kingsmillin HMS Polyphemus. Maaliskuussa Bellerophon palasi Spitheadiin, missä se vastaanotti uudet ohjeet. Aluksen tuli liittyä Sir John Jervisin johtamaan Välimeren laivastoon Cadizin edustalla. Alus saapui 30. maaliskuuta laivastoon, jossa se heti liitettiin kontra-amiraali Horatio Nelsonin rannikon läheisyyteen sijoitettuun osastoon.
Love (yhdysvaltalainen televisiosarja)
Love on yhdysvaltalainen romanttinen komediasarja, jonka ovat luoneet Judd Apatow, Paul Rust ja Lesley Artin. Sen pääosia esittävät Gillian Jacobs ja Rust. Loven ensimmäinen, 10 jakson mittainen kausi julkaistiin Netflixissä 19. helmikuuta 2016. Viimeinen kausi julkaistiin vuonna 2018.
HMS Bellerophon (1786)
Ranskan vallankumoussodat
pienoiskuva|Aboukirin taistelu Nelsonin saatua käskyn Jervisiltä tarkastaa Toulonin ranskalaisalukset hän siirsi johtamansa osaston, johon Bellerophon kuului, Välimerelle toukokuun alussa 1798. Jervis lähetti pian Thomas Troubridgen HMS Cullodenin täydentämään Nelsonin osastoa. Sen jälkeen Nelsonilla oli käytössään yhdeksän linjalaivaa. Nelsonin osasto etsi amiraali François-Paul Brueys d'Aigalliersin johtamaa Ranskan laivastoa pitkin Välimerta. Etsintä päättyi 1. elokuuta Abukirin taisteluun, jossa Bellerophon oli taistelulinjan kahdeksantena. Vaikka aluksen päällikön Darbyn oli tarkoitus haastaa Franklin, se kävi kuitenkin tykistötaistelun Ranskan laivaston lippulaiva 120-tykkisen L’Orientin kanssa. L'Orientin päällikkö määräsi ammuttavaksi heti taistelun alussa kaksi yhteislaukausta, jotka kaatoivat miehiä kannella, tuhosivat pääosan puolikannen tykeistä sekä katkoivat takilaa. Lisäksi ranskalaisaluksen takilassa olleet muskettimiehet ampuivat Bellerophonin kannella olleita. Darby sai osuman päähänsä menettäen tajuntansa, jolloin hänet kannettiin ruumaan saamaan hoitoa. Aluksen päälliköksi nousseet ensimmäinen luutnantti Daniel ja toinen luutnantti Lander, jotka kumpikin haavoittuivat, mutta kykenivät jatkamaan toimintaansa. Neljäs luutnantti John Hadaway haavoittui ja kannettiin ruumaan. Viides luutnantti George Joliffe kaatui, minkä jälkeen Daniel menetti henkensä. Yli tunnin kestäneessä tykkitulessa aluksen mesaani ja päämasto katkesivat, jolloin luutnantti Lander sai peräkannella surmansa. Tällöin päälliköksi nousi kolmas luutnantti 24-vuotias Robert Cathcart, joka totesi ranskalaisaluksella syttyneen tulipalon. Cathcart määräsi katkenneiden mastojen takilan katkottavaksi, jotta pahoin vaurioitunut alus kykenisi irtautumaan palavasta aluksesta. Täysin mastoton alus ajautui hieman kauemmas jolloin laskettiin ainoa jäljellä ollut ankkuri mereen. Alus vastaanotti yhteislaukauksen lähellä olleelta Tonnantilta sekä kauempana olleelta Heureux'lta ennen taistelun päättymistä. Aluksella oli taistelussa saanut surmansa 49 miestä ja 148 haavoittunut. Alukselle tehtiin tilapäistakila, minkä jälkeen se purjehti Gibraltarille.
Alus palasi 2. huhtikuuta 1800 Spitheadiin, missä se oli karanteenissa kolme päivää. Aluksen varastot tyhjennettiin, minkä jälkeen se siirrettiin 16. huhtikuuta Portsmouthin telakalle. Alus poistettiin palveluksesta 3. toukokuuta ja otettiin telakalle vasta 5. syyskuuta. Telakalla alus modernisoitiin, mikä maksoi 32 608 puntaa. Se palautettiin palvelukseen 25. kesäkuuta 1801 päällikkönään lordi Garlies ja vapautui telakalta kaksi päivää myöhemmin. Alus lähti 21. elokuuta Kanaalin laivastoon osallistuakseen Brestin saartoon. Garlies luovutti 25. marraskuuta aluksen päällikkyyden John Loringille.
Torbayssa aluksen päällikkö Loring sai uudet ohjeet, minkä jälkeen aluksen varastot täydennettiin. Alus lähti 2. maaliskuuta 1802 Plymouthista viiden muun aluksen kanssa liittyäkseen amiraali John Duckworthin laivastoon Länsi-Intiassa. Osasto saapui 25 päivää myöhemmin Barbadokselle, jonne matkattiin Azorien kautta. Alus saapui 12. huhtikuuta määränpäähänsä Port Royaliin Jamaikalla, mikä oli sen kotisatamana seuraavat puolitoista vuotta. Alus suojasi saattueita Karibian saarten ja Halifaxin välillä.
Napoleonin sodat
Toukokuussa sotatoimien jälleen alkaessa Loring ylennettiin kommodoriksi ja hänet nimitettiin Länsi-Intiassa olevien laivastovoimien komentajaksi. Osasto valtasi myöhemmin kesäkuussa Ranskan laivaston korvetin Mignonnen ja prikin.
Osaston ollessa Cap-Françoisin edustalla Saint-Dominguen rannikolla havaittiin 24. heinäkuuta Ranskan laivaston linjalaivat Duguay-Trouin ja Duquesne sekä fregatti Guerrière. Näistä Duquesne vallattiin seuraavana päivänä loppujen päästessä pakoon. Loring sai marraskuussa neuvottelupyynnön kenraali Rochambeaulta, joka johti kenraali Jean-Jacques Dessalinesin johtamien Haitin kapinallisten piirittämää Saint-Dominguen ranskalaisvaruskuntaa. Neuvottelujen jälkeen ranskalaiset saivat nousta laivoihinsa ja siirtyä sotavankeuteen Jamaikalle.
Toukokuussa 1805 alus liittyi Gibraltarilla vastamuodostettuun vara-amiraali Collingwoodin osastoon, jonka tehtävänä oli valvoa Cadizia. Maanantaina 21. lokakuuta Collingwoodin laivasto havaitsi merelle lähteneen Espanjan ja Ranskan yhdistyneen laivaston, johon kuului 33 linjalaivaa, viisi fregattia ja kaksi prikiä. Collingwoodilla oli 27 linjalaivaa, neljä fregattia sekä kutteri ja kuunari. Seuranneessa Trafalgarin taistelussa Cooke kaatui jo alkuvaiheessa Monarcan mastoissa olleiden muskettimiesten osuessa, jolloin ensimmäinen luutnantti Willian Cumby otti komennon. Aluksen tykit vaurioittivat kahdella täyslaidallisella vakavasti Espanjan laivaston Monarcaa, jonka Cumbyn lähettämä valtausmiehistö otti valvontaansa. Alus otti valvontaansa myös Bahaman, jonka kanssa se oli vaihtanut laukauksia taistelun alkuvaiheessa. Taistelussa aluksella sai surmansa 28 miestä ja haavoittui 123.
Taistelun jälkeen aluksella ei ollut juurikaan takilaa, joten se keinui voimakkaasti myrskyn noustessa. Aluksen varamasto saatiin paikalleen ja takilaa korjattua parin seuraavan päivän aikana. Alukselta havaittiin torstaina 24. lokakuuta kahdeksan linjalaivaa, jotka ottivat hinaukseen taistelussa vallatun Espanjan laivaston San Agustínen. Bellerophon kykeni 27. lokakuuta aloittamaan paluumatkan Gibraltarille, jonne se saapui seuraavana päivänä. Aluksen haavoittuneet siirrettiin maihin ja vaurioiden korjaamista jatkettiin seuranneet kahdeksan päivää. Richard Thomas vastaanotti 3. marraskuuta aluksen päällikkyyden, mutta jo seuraavana päivänä päälliköksi kotimatkaa varten saapui HMS Royal Sovereignilta Edward Rotherham. Alus lähti Gibraltarilta Nelsonin ruumista kuljettavan HMS Victoryn ja HMS Belleislen kanssa. Start Pointin edustalla alus erkani osastosta ja ankkuroi Cawsandinlahdelle, mistä se jatkoi 14. joulukuuta Plymouthiin. Alus siirrettiin kymmenen päivää myöhemmin telakalle korjattavaksi.
Venäjän keisarikunnan liityttyä sotaan Ranskan rinnalle Bellerophon lähetettiin 1809 amiraali Sir James Saumarezin johtamaan Itämeren laivastoon, joka lähti 24. toukokuuta Göteborgista. Se saapui 4. kesäkuuta Karlskronaan, mistä Bellerophon ja HMS Minotaur jatkoivat Suomenlahdelle, jonne osaston muut alukset saapuivat kuukauden lopulla. Hangon edustalla alukset lähettivät 19. kesäkuuta joukkoja veneillä valtaamaan rannikon läheisyydessä olevia aluksia. Neljän rannikkopatterin tuleen joutunut valtausosasto valtasi yhden patterin, jonka se tuhosi. Valtausosasto palasi Bellerophonille mukanaan viisi haavoittunutta. Alus osallistui 7. heinäkuuta myös Barösundissa vastaavaan operaatioon. Alus palasi Britteinsaarille suojaten kauppalaivoja ja saapui 21. marraskuuta Yarmouthin redille.
Salainen agentti 86 (elokuva)
Salainen agentti 86 (Get Smart) on yhdysvaltalainen toimintakomediaelokuva vuodelta 2008. Se pohjautuu samannimiseen 1960-luvun televisiosarjaan.
HMS Bellerophon (1786)
Napoleonin sodat
Alus saapui 6. tammikuuta 1810 Sheernessiin, missä pohjan kuparointia korjattiin sekä tehtiin joitakin pieniä korjauksia. Kustannuksia syntyi 3 313 puntaa, mistä pääosa oli työvoimakuluja. Alus vapautui 18. helmikuuta telakalta. Se viipyi Noressa, kunnes alus keväällä palasi Hollannin rannikolle. John Halsted vastaanotti 23. elokuuta aluksen päällikkyyden, mikä siirtyi 5. marraskuuta Portsmouthissa Augustus Brinelle. Alus siirrettiin 15, marraskuuta kuparoitavaksi Portsmouthissa telakalle, mistä se vapautui 30. marraskuuta. Alus lähti 13. joulukuuta aloittaen partioinnin Texelin ja Hoek van Hollandin välillä.
Salainen agentti 86 (elokuva)
Arvioita
Turun Sanomien Kaisa Kujanpään mielestä Maxwell Smartista on tehty tässä elokuvassa niin fiksu, että Steve Carellin on vaikea astua hahmonsa kenkäpuhelinkenkiin. ”Se mitä Steve Martinin johdolla tehtiin Vaaleanpunaiselle pantterille, tapahtuu nyt Salainen agentti 86:lle”, kirjoitti Kujanpää ja tarkoitti idean vesittämistä. Hänestä parhaat hetket tässä komediassa nähdään vilauksina pienissä sivurooleissa.
HMS Bellerophon (1786)
Napoleonin sodat
Joulukuussa 1812 alus palasi Portsmouthiin, missä se siirrettiin 22. tammikuuta 1813 telakalle. Kuukautta myöhemmin vapauduttuaan telakalta aluksen päällikkyyden vastaanotti Edward Hawker, joka valmistautui vastaanottamaan vara-amiraali Sir Richard Goodwin Keatsin uuden Newfoundlandin kuvernöörin ja kuljettamaan hänet Spitheadistä St. Johnsiin. Amiraalin saavuttua alus lähti 22. huhtikuuta merelle suojaten kolmen muun sotalaivan kanssa 72 kauuppa-aluksen saattuetta. Alus saapui 31. toukokuuta St. John’siin, mistä se jatkoi viikkoa myöhemmin saattueen mukana Bermudalle. Palatessaan St. John’siin alus valtasi amerikkalaisen kaapparin. Alus lähti 22. marraskuuta saattueen mukana merelle saapuen kuukautta myöhemmin Torbayhin, mistä se jatkoi Portsmouthiin.
Pääosan helmikuusta 1814 alus oli Portsmouthin telakalla kuparoitavana. Alus lähti 26. huhtikuuta Newfoundlandiin suojaten saattuetta, minkä jälkeen se partioi Pohjois-Amerikan vesillä ennen paluutaan Spitheadiin joulukuussa. Maaliskuussa 1815 alus siirtyi Noreen, missä aluksen päälliköksi tuli 9. huhtikuuta Frederick Lewis Maitland. Aluksen päällikkö vastaanotti käskyn siirtyä Plymouthiin liittyäkseen kontra-amiraali Sir Henry Hothamin laivastoon, jonka tehtävänä oli saartaa Ranskan rannikon Loiren ja Gironden väliset satamat. Alus ankkuroi 31. toukokuuta Rade des Basquesiin, jolloin havaittiin kaksi Ranskan laivaston fregattia Méduse ja Saale sekä korvetti Balladiére ja priki Épervier ankkurissa Île d'Aixilla. Ranskalaisaluksia valvottiin seuraavana kuukausi. Maitland sai 30. kesäkuuta nimettömän viestin, jonka mukaan Napoleon olisi vetäytymässä Waterloossa kärsimänsä tappion jälkeen Bordeaux'iin.
thumb|[[William Quiller Orchardson: Napoleon Bellerophonin kannella (n. 1880)]] Napoleon nousi 8. heinäkuuta Saalen kannelle. Saman aikaisesti Bellerophonin tueksi olivat saapuneet fregatit HMS Myrmidon ja HMS Slaney. Kaksi päivää myöhemmin saapuivat kreivi Emmanuel de Las Cases ja kenraali Savary tuomaan Maitlandille tiedon Napoleonin ja hänen perheensä passista Yhdysvaltoihin. Maitlandilla oli kuitenkin käsky estää Napoleonin pako. Neuvottelun aikana saapui sluuppi HMS Falmouth, joka toi amiraali Hothamin käskyn passin hylkäämisestä. HMS Daphne ja HMS Cyrus saapuivat 12. heinäkuuta täydentämään piirityslaivastoa. Samana päivänä Ranska antautui virallisesti liittokunnalle, jolloin Napoleonista tuli virallisesti pakolainen. Hän päätti antautua ja luottaa brittiläiseen oikeuteen.
Sotien jälkeen
Napoleon nousi 15. heinäkuuta Épervieriin, jolla hän siirtyi Bellerophonille antautumaan. Hänellä oli mukanaan 48 henkilön seurue sekä suuri määrä kirjoja, hopeaa ja matkatavaraa. Seuraavana päivänä kello 14 alus lähti vankeineen Britteinsaarille saattajinaan fregatit Myrmidon ja Slaney. Alus saapui 24. heinäkuuta Torbayhin. Lordi Keith antoi uudet määräykset, joiden mukaan alus siirrettiin Plymouthin salmeen kaksi päivää myöhemmin. Alusta oli vastassa noin 10 000 ihmisen väkijoukko pienissä veneissä. Ihmiset toivoivat saavansa nähdä vilauksen aluksen kuuluisasta vangista, joten Napoleon näyttäytyi aluksen kannella noin kello puoli seitsemän joka ilta.
Alus määrättiin muutettavaksi vastaanottoalukseksi, joten se siirrettiin joulukuussa 1815 telakalle muutostöitä varten. Työt valmistuivat syyskuussa 1816, minkä jälkeen alus ankkuroitiin Thamesin estuaariin lähelle HMS Retributionia. Ensimmäinen vankierä kuljetettiin alukselle Langstoneen ankkuroidulta HMS Portlandilta. Alukselle voitiin sijoittaa kaikkiaan 435 vankia. Vankien olosuhteita parantavien lakien tullessa voimaan alus siirrettiin 1823 poikien sijoituspaikaksi. Kun 120-tykkinen ensimmäisen luokan linjalaiva HMS Waterloo (ex -HMS Talavera) nimettiin 5. lokakuuta 1824 uudelleen HMS Bellerophoniksi, piti aiemmin nimeä kantanut alus nimetä Amiraliteetin määräyksellä HMS Captivityksi.
Alus oli edelleen ankkurissa Thamesillä, kunnes se siirrettiin 26. huhtikuuta 1826 telakalle Sheernessiin, missä se varustettiin siirrettäväksi Plymouthiin. Telakalla aluksen pohjasta poistettiin kuparointi, minkä jälkeen se pohjustettiin ja kuparoitiin uudelleen. Alus vapautui 24. toukokuuta telakalta ja lähti 4. kesäkuuta Sheernessistä Plymouthiin. Alus saapui uuteen sijoituspaikkaansa neljä päivää myöhemmin. Se ankkuroitiin Devonportin edustalle vastaanottoproomuksi vuoteen 1834. Alus myytiin 21. tammikuuta 1836 romutettavaksi Plymouthissa 4 030 punnalla.
Kesäkuski
Kesäkuski on viihdeohjelma, jossa Mikko Kuustonen kyydittää eri autolla jokaisessa jaksossa yhtä julkisuuden henkilöä. Ensimmäinen jakso esitettiin MTV3-kanavalla 2. heinäkuuta ja viimeinen jakso 3. syyskuuta 2015.
Pussipedot (heimo)
Pussipedot eli pienpussipedot (Dasyuridae) on pussipetojen lahkoon (Dasyuromorphia) kuuluva nisäkäsheimo, johon kuuluvat muun muassa pussihiiret, pussilumikot, pussikärpät, pussinäädät ja pussiahma. Heimon edustajat elävät Australiassa ja Uudessa-Guineassa. Pienin pussipeto on Ningaui timealeyi (2–9,4 g) ja suurin pussiahma (6–8 kg).
Luokittelu
Pussipetojen heimo sisältää 2 alaheimoa, 4 tribusta ja 20 sukua, joissa on kaikkiaan 69 lajia :
Nuori Suomi
thumb|300px|Nuori Suomi -sinetti judosalin seinälläNuori Suomi ry oli suomalainen valtakunnallinen sitoutumaton liikunta-alan järjestö, jonka tehtävänä oli edistää lasten ja nuorten hyvinvointia ja elämäniloa liikunnan ja urheilun avulla.
Nuori Suomi, Suomen Liikunta ja Urheilu sekä Suomen Kuntoliikuntaliitto päättivät vuosikokouksissaan kesäkuussa 2012 uuden järjestön perustamisesta, toimintojen siirtämisestä uuteen järjestöön ja vanhojen järjestöjen yhdistystoiminnan lakkauttamisesta. Toiminnot ja henkilökunta siirtyivät uuteen järjestöön, Valoon vuoden 2013 alussa.
Perustehtävät
Nuoren Suomen perustehtävänä oli lisätä lasten ja nuorten hyvinvointia liikunnan ja urheilun avulla. Järjestön arvot perustuivat lasten ja nuorten parhaan edistämiselle. Tämä tarkoittaa sitä, että lasten ja nuorten kasvua ja kehitystä tuetaan liikunnassa ja urheilussa. Tärkeänä pidettiin myös lapsuuden kunnioittamista. Lasten ja nuorten liikunnassa ja urheilussa tärkeänä pidettiin iloa, oppimista, kaveruutta ja yhdenvertaisuutta.
Nuoren Suomen toiminta jakautui neljään painopisteeseen:
Päivähoito
Varhaiskasvatusten suositusten mukaisesti alle kouluikäisten lasten tulisi liikkua reippaasti kaksi tuntia joka päivä. Kouluikäisten fyyseisen aktiivisuuden suositusten mukaan 7–13-vuotiaiden tulee liikkua vähintään kaksi tuntia joka päivä ja 13–18-vuotiaiden vähintään 1–1,5 tuntia joka päivä monipuolisesti ja ikään sopivalla tavalla. Kuitenkin vain alle puolet lapsista ja nuorista liikkuu terveytensä kannalta riittävästi. .
Koulu
Nuori Suomi pyrki lisäämään toimillaan koululaisten päivittäistä liikkumista. Vuosittaiseen Liikuntaseikkailu osallistui 180 000 alakoululaista. Myös Vipinää välkälle! oli Nuoren Suomen kampanja. Järjestön tavoitteena oli saada lisää liikuntaa kouluun: koulumatka tehdään liikkuen, välitunnit vietetään liikkuen, opettajat käyttävät liikuntaa välineenä muussa opetuksessa ja iltapäivisin on tarjolla monipuolisia liikuntamahdollisuuksia kerhoissa.
Nuori Suomi tarjosi kouluille materiaaleja ja vinkkejä siihen, kuinka koulusta voisi tehdä liikkuvamman. Nuoren Suomen strategiaan oli kirjattu tavoitteeksi koulunpihojen muokkaaminen lähiliikuntapaikoiksi, ja järjestöllä oli antaa kouluille malleja kouluympäristön kehittämiseksi.
Urheiluseurat
Kansallisen liikuntatutkimuksen mukaan urheiluseuratoiminta on lasten ja nuorten suosituin harrastus: 92 prosenttia 3–18-vuotiaista ilmoittaa harrastavansa jotain liikuntaa. Lähes puolet 7–18-vuotiaista tytöistä ja pojista on mukana urheiluseuratoiminnassa.
Nuori Suomi pyrki lisäämään ohjaajien ja valmentajien innostusta ja osaamista muuan muassa järjestämällä koulutuksia ja seminaareja.
Yksi Nuoren Suomen toimintamuodoista oli Sinettiseura-toiminta. Nuori Suomi -sinetti on lapsia ja nuoria liikuttavien urheiluseurojen laatutunnus, jota urheiluseurat pystyvät hakemaan tietyin ehdoin. Sinettiseuroja oli Suomessa vuoden 2009 loppuun mennessä 529. Sinettiseuran arvopohja rakentuu Nuoren Suomen arvoille, eli lapsen ja nuoren parhaan edistämiselle. Sinettiseuratoiminnan tavoitteena on löytää seurassa yhteinen toimintatapa ja periaatteet, joilla laadukasta lasten ja nuorten toimintaa voidaan toteuttaa. Nuori Suomi pyrkii tarjoamaan koulutusta ja muuta apua Sinettiseuroille, jotta seurat pystyvät jatkamaan laadukasta toimintaa.
Muu toiminta
Alun perin Nuori Suomi -projekti aloitettiin SVUL:ssa kasvatuksellisista syistä. Tavoitteena oli edistää lasten ja nuorten monipuolista liikkumista, jolla ei ollut kilpailullisia päämääriä. Varsinkin nuoret putoavat usein pois seuratoiminnasta, mikäli lopettavat kilpailun. Nuori Suomi kannusti siihen, että nuorille löydettäisiin seuroista nuoren omien intressien mukaisia tehtäviä ja toimintamuotoja, kuten harrasteurheilua, valmentamista, toimitsemista tai luottamustehtäviä.
Vuosina 2009–2011 Nuori Suomi resurssoi yhteistyössä SLU:n kanssa Your Move -kampanjaa. Your Move -kampanjan tavoitteena oli lisätä 13–19-vuotiaiden nuorten liikkumista, parantaa nuorten mielikuvia urheilusta ja aktivoida nuoret itse vaikuttamaan omiin liikkumisen mahdollisuuksiinsa. Your Move koostui kolmesta osasta:
Your Moven pääajatuksena oli aktivoida nuoret itse järjestämään toimintaa itselleen. Your Move Suurtapahtuma 2011 oli urheiluväen ensimmäinen yhdessä järjestämä liikunnan ja urheilun suurtapahtuma nuorille.
Nuoren Suomen tehtävänä oli myös edistää lähiliikuntapaikkojen rakentamista tutkimus- ja kehittämistoiminnalla sekä koulutus- ja asiantuntijapalveluilla.
Yhdysvaltain ensimmäinen nainen
thumb|upright=1.25|Viisi ensimmäistä naista [[Dallasissa huhtikuussa 2013. Vasemmalta oikealle: Michelle Obama, Laura Bush, Hillary Clinton, Barbara Bush ja Rosalynn Carter.]] Yhdysvaltain ensimmäinen nainen on Yhdysvaltain presidentin vaimo. Hän toimii Valkoisessa talossa hallinnoijana sekä järjestettyjen vastaanottojen, juhlien ja virallisten illallisten emäntänä. Hänen odotetaan nykyisin myös toimivan miehensä hallinnon edustajana yhteiskunnallisissa asioissa. Hänellä ei kuitenkaan ole virallista asemaa, eikä hän saa palkkaa.
Nimitys
Nimitystä ”ensimmäinen nainen” (engl. First Lady) alettiin käyttää Yhdysvalloissa sisällissodan jälkeen, ensimmäisenä Ulysses S. Grantin vaimosta Julia Grantista. Aiemmin presidentin vaimosta käytettiin muita nimityksiä, kuten Lady Washington, Rouva Presidentti, presidentitär (presidentress) sekä tasavallan kuningatar tai demokraattinen kuningatar.
Asema ja historia
Yhdysvaltain ensimmäisten presidenttien vaimot olivat vielä näkymättömiä maan politiikassa. Ensimmäisen naisen rooli muuttui aiempaa näkyvämmäksi ja poliittisesti merkittävämmäksi 1900-luvun alussa. Edith Roosevelt oli miehensä Theodore Rooseveltin (presidenttinä 1901–1909) neuvonantaja. Hän oli myös ensimmäinen, joka palkkasi itselleen omaa henkilökuntaa. Edith Wilson toimi käytännössä jonkin aikaa maan johtajana miehensä Woodrow Wilsonin saatua sairauskohtauksen 1919. Eleanor Roosevelt määritteli ensimmäisen naisen roolin uudelleen vuosina 1933–1945: hän antoi haastatteluja, piti lehdistötilaisuuksia ja ajoi poliittisia tavoitteitaan monella alueella. Jacqueline Kennedy nousi ihailluksi tyyli-ikoniksi 1960-luvun alussa. Lady Bird Johnson, Betty Ford, Rosalynn Carter ja Hillary Clinton olivat yhteiskunnallisesti aktiivisia ensimmäisiä naisia, ja etenkin Carter ja Clinton myös poliittisesti aktiivisia ja vaikutusvaltaisia. Hillary Clinton on ensimmäinen Yhdysvaltain ensimmäisistä naisista, joka on valittu poliittiseen virkaan, kun hänet valittiin New Yorkin senaattoriksi 2000. Hän toimi Yhdysvaltain ulkoministerinä vuosina 2009–2012, ja hän on pyrkinyt kahdesti presidentiksi.
Jill Bidenista tuli vuonna 2021 ensimmäinen Yhdysvaltain presidentin vaimo, joka jatkaa omaa työtään Valkoisen talon ulkopuolella. Biden työskentelee yliopiston opettajana ja on myös ensimmäinen tohtoriksi väitellyt presidentin puoliso Yhdysvalloissa.
Kaseariat
Kaseariat (Casearia) on pajukasvien (Salicaceae) heimoon kuuluva kasvisuku. Sukuun kuuluu noin 200–250 lajia. Suvun lajit elävät trooppisella ja subtrooppisella alueella Afrikassa, Aasiassa, Australiassa, Pohjois- ja Etelä-Amerikassa sekä Tyynenmeren saarilla.
Krokomin kunta
Krokomin kunta on Jämtlandin läänissä sijaitseva Ruotsin kunta. Maakuntajaossa se kuuluu Jämtlandiin. Kunnan keskustaajama on Krokom.
Kunnan maapinta-ala on 6 154,45 neliökilometriä (1.1.2016) ja asukasluku 15 352 henkeä (31.12.2021).
Vuonna 2007 kunnassa oli 90,17 km² peltoa, joten saman ajankohdan maapinta-alaan vertaamalla saadaan peltojen osuudeksi 1,5 prosenttia kunnan maapinta-alasta.
Kunnassa sijaitsevia muinaisjäännöksiä ovat Glösan kalliopiirrokset ja Gärdenin kalliopiirrokset. Siellä sijaitsee myös Oldflån-Ansättenin luonnonsuojelualue.
Kuntajaon kehitys
Vuoden 1862 kunnallislakien astuessa voimaan alueen pitäjistä perustettiin seitsemän maalaiskuntaa: Alsen, Aspås, Föllinge, Näskott, Offerdal, Rödön ja Ås. Föllingen maalaiskunnasta erotettiin vuonna 1889 Laxsjön ja vuonna 1901 Hotagenin maalaiskunta.
Vuoden 1952 kuntauudistuksessa Laxjö liitettiin takaisin Föllingeen. Lisäksi Rödöniin liitettiin Aspås, Näskött ja Ås. Vuonna 1969 myös Hotagen liitettiin takaisin Föllingeen. Vuonna 1974 muodostettiin Krokomin kunta yhdistämällä Alsenin, Föllingen, Offerdalin ja Rödönin kunnat. Kunnan nimi otettiin Krokomin taajamasta, joka on kunnan keskustaajama.
Vaakuna
Vain Offerdalin maalaiskunnalla oli aikaisemmin käytössään vaakuna.
Väestönkehitys
Kunnan väestö taustan mukaan on esitetty seuraavassa taulukossa.
Hieman vanhempien vuoden 2009 lopun tietojen mukaan kunnassa asui 78 Suomessa syntynyttä, mikä vastasi 0,5 prosenttia kunnan väestöstä.
Vuoden 2010 tietojen mukaan 20 vuotta täyttäneiden kuntalaisten mediaaninettotulot olivat 185 525 kruunua. Vuodelta 2007 olevan tiedon mukaan kuntalaisten nettovarallisuuden mediaani oli 67 000 kruunua.
Vuoden 2011 lopussa kunnan väestö jakautui eri ikäryhmiin seuraavasti:
Elinkeinot
Seuraava taulukko kuvaa työpaikkojen ja työllisten jakautumista eri elinkeinojen kesken. Luvut on laskettu kahdessa eri Statistiska centralbyrånin tilastossa ilmoitettujen perusteellisempien tietojen pohjalta. "Päiväväestö" (ruots. dagbefolkning) kertoo kunnassa sijaitsevista työpaikoista ja "yöväestö" (ruots. nattbefolkning) puolestaan kunnassa asuvien elinkeinosta. Työpaikkaomavaraisuus on laskettu päivä- ja yöväestön suhteena. Alkutuotanto tarkoittaa maa- ja metsätaloutta sekä kalastusta. Jalostuksen kohdalla on laskettu yhteen tavaranvalmistus- ja kierrätysteollisuus, energia- ja ympäristöyritykset sekä rakennusteollisuus. Muut toimialat on laskettu palveluihin lukuun ottamatta niitä, joiden elinkeino on tuntematon.
Taajamat
Kunnassa on 11 taajamaa, joiden osuus kunnan väestöstä vuoden 2010 lopussa oli 50,4 prosenttia. Taajamien ulkopuolella asui tuolloin 7 209 asukasta. Seuraavassa on lueteltu kunnan alueella sijaitsevat taajamat väkilukuineen:
Kunnan keskustaajama on lihavoitu. Asteriskilla (*) merkityt taajamat kuuluvat tähän kuntaan vain osittain, ja edellä on merkitty kunkin taajaman tähän kuntaan kuuluvan osan väestö. Koko Östersundin taajamassa on 44 327 asukasta, ja se kuuluu pääosin Östersundin kuntaan.
Entiset taajamat
Ruotsissa on tilastoitu taajamaväestö aikaisemmin myös vuosina 1960, 1965, 1970, 1975, 1980, 1990, 1995, 2000 ja 2005. Jonakin tai joinakin näistä vuosista kunnassa on ollut myös seuraavan luettelon mukaiset taajamat, jotka eivät enää ole taajamia:
Pientaajamat
Yli 200 asukkaan taajamien lisäksi kunnassa on vuoden 2010 tietojen perusteella myös seuraavat 50–199 asukkaan pientaajamat:
Entiset pientaajamat
Ruotsissa on tehty tilastoja pientaajamista aikaisemmin myös vuosina 1990, 1995, 2000 ja 2005. Seuraavat paikkakunnat ovat olleet pientaajamia jonakin tai joinakin vuosina vuosien 1995, 2000 ja 2005 aikana, mutta ne eivät olleet pientaajamia vuonna 2010: