cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ČSD M290.0
Suunnittelu
Projektia vetämään asetettiin Tatran autonsuunnittelijana tunnettu Hans Ledwinka. Hänen tiimiinsä kuuluivat lujuuslaskelmista vastannut insinööri Aurel Erdős, insinööri Woller sekä sähkömekaanisen voimansiirron suunnittelusta vastannut Josef Sousedík Ringhofferilta. Junan sisustuksen ja värityksen suunnitteli Vladimir Grégr. Keulalle asetettiin Tšekkoslovakian vaakunaa muistuttava kohokuvio, jonka oli muotoillut kuvanveistäjä Nušl.
Adam Hložek
pienoiskuva|Adam Hložek alle 21-vuotiaiden maaottelussa Kreikkaa vastaan lokakuussa 2019. Adam Hložek (s. 25. heinäkuuta 2002 Ivančice) on tšekkiläinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on pituudeltaan 188-senttimetrinen. Hän edustaa Tšekin jalkapalloliigassa pelaavaa Sparta Prahaa. Hän on pelannut Tšekin maajoukkueessa vuodesta 2020.
ČSD M290.0
Suunnittelu
Sopivaa aerodynaamista muotoa haettiin sotatieteellisen instituutin tuulitunnelissa tehdyissä testeissä. Vaunun lujuuden varmistamiseksi tehtiin perusteellisia kuormituskokeita, jotka jatkuivat tammikuulle 1936. Ensimmäisellä, tuolloin vielä keskeneräinen yksilöllä tehtiin ajokokeita, joissa vaunun dieselmoottorit havaittiin aivan liian meluisiksi. Tämän pohjalta päädyttiin radikaaliin ratkaisuun; moottorit päätettiin korvata bensiinikäyttöisillä. Tarvittavat muutostyöt tehtiin kiireellisesti muutaman viikon sisällä.
Adam Hložek
Hložek pelasi Sparta Prahan junioreissa vuodesta 2014 ja nousi edustusjoukkueeseen kaudella 2018–2019. Hän on kauden 2020–2021 loppuun mennessä pelannut 72 pääsarjaottelua ja tehnyt niissä 25 maalia. Kaudella 2020–2021 hän oli 15 maalillaan liigan paras maalintekijä yhdessä Jan Kuchtan kanssa. Hän voitti Tšekin Cupin vuonna 2020. Hän teki kaudella 2019–2020 Eurooppa-liigan karsinnoissa maalin Trabzonsporia vastaan ja pelasi kaudella 2020–2021 varsinaisessa Eurooppa-liigassa yhden ottelun.
Hložek on pelannut Tšekin nuorisomaajoukkueissa. Hän pelasi ensimmäisen kerran Tšekin A-maajoukkueessa syyskuussa 2020 Kansojen liigan ottelussa Slovakiaa vastaan. Kesän 2021 EM-kilpailuissa hän tuli vaihdosta kentälle kaikissa kolmessa alkulohko-ottelussa ja neljännesvälierässä. EM-kilpailujen päättyessä hän on pelannut seitsemän maaottelua.
ČSD M290.0
Teknisiä tietoja
Junan kummassakin päässä oli telit joiden akselivälit olivat 4 150 mm. Telien välinen etäisyys oli 18 500 mm. Junassa oli Knorrin paineilmajarrut. Pyörät olivat taotut ja niiden sisäpuolille oli muotoiltu jarrurummut. Akseleilla oli SKF:n vierintälaakerit. Akselit oli varustettu lehtijousin. Kantavat rakenteet koostuivat ohutseinäisistä neliö- ja ympyräprofiiliputkista ja korin liitoksissa oli sovellettu sähköhitsausta.
Vesijäähdytteiset moottorit oli sijoitettu rinnakkain ja niiden pakokaasut oli johdettu katolle.
250px|thumb|ČSD M290.0:n [[teli.]] Junan kenties mielenkiintoisin tekninen yksityiskohta oli Sousedíkin suunnittelema ja patentoima voimansiirto. Generaattori oli rakennettu tavallisesta poiketen siten että polttomoottorilta irrotuskytkimen kautta kulkeva akseli pyöritti staattoria. Tästä syntyvällä sähkövirralla käytettiin sähkömoottoria, joka välitti momentin vaihteiston kautta vetoakselille. Samalla akselilla oli kuitenkin myös generaattorin roottori.
Järjestelmä toimi siten, että polttomoottorin alkaessa tuottaa sähköä ja sähkömoottorin pyörittäessä generaattorin roottoria, generaattorin kuorma pieneni, sillä tällöin roottorin ja staattorin suhteellinen kierrosnopeusero pieneni. Lisäämällä sähkömoottorin kuormaa generaattorin vastus kasvoi, ja siinä syntyvä sähkömagneettinen kenttä pyrki kiihdyttämään roottorin akselin pyörimisnopeutta. Näin ollen momentti välittyi voimansiirtoakselille kahta kautta. Sähkömoottorin akselilla oli vapaakytkin, joten vedon voi kytkeä pois päältä katkaisemalla virran sähkömoottorista. Vetävän akselin vetopyörästössä oli kartiohammaspyörästö, jossa oli paineilmakäyttöinen suunnanvaihtaja. Testien jälkeen juniin päätettiin asentaa turvallisuuden parantamiseksi kuolleen miehen kytkimet, jotka hätätilanteessa sammuttivat moottorit ja kytkivät jarrut päälle.
Voimansiirron mekaaninen hyötysuhde oli voimansiirtoakselin kierrosnopeudella 440 1/min 82,5 prosenttia ja nopeudella 1260 1/min 94 prosenttia. Moottorin kierrosnopeus pysyi tällöin samalla tasolla, 1320 1/min. Juna pystyi kiihtymään kolmessa minuutissa ja 4,4 kilometrin matkalla 130 km/h nopeuteen.
Vaunun lämmitys toimi koksilla. Keskellä oli keittiö jossa oli sähköliesi, jääkaappi sekä ulkopuolisella virtalähteellä toimiva lämminvesivaraaja.
Käyttöhistoria
200px|thumb|right|ČSD M290.0:n mainos. Junat oli alun perin tarkoitus luovuttaa jo vuonna 1935, mutta ne myöhästyivät aikataulustaan seuraavalle vuodelle pitkiksi venyneiden lujuuslaskentojen tähden. Molemmat yksilöt luovutettiin ČSD:lle 28. helmikuuta 1936, jolloin ne aloittivat säännöllisen liikennöinnin Bratislavaan.
Toisen maailmansodan puhjettua junat jäivät pois käytöstä. Sodan jälkeen rautatiekalustoa haluttiin yhtenäistää, ja malli ei palannut säännölliseen liikenteeseen. Niitä käytettiin erilaisten valtuuskuntien matkoihin, muun muassa Nürnbergin oikeudenkäyntiin matkustettaessa sekä paikallisliikenteen käyttöön. M290.001 jäi pois liikenteestä 1953 ja M290.002 vuonna 1960. Jälkimmäinen saatiin pelastettua Tatran museoon Kopřivniceen. Junan kunnostamisesta liikennöintikelpoiseksi on ollut keskusteluja, mutta toistaiseksi tuloksetta.
Nimi Slovenská strela on otettu uudelleen käyttöön Prahan ja Bratislavan välillä liikennöivissä Pendolino ETR 680 -junissa.
Aiheesta muualla
Slovenská strela
Ioánnis Paraskevópoulos
Ioánnis Paraskevópoulos (, 25. joulukuuta 1900 Theisóa, Kreikka – 8. huhtikuuta 1984 Ateena, Kreikka) oli kreikkalainen taloustieteilijä, pankkiiri, poliitikko ja kaksinkertainen virkamieshallitusten pääministeri. Lisäksi hän oli moninkertainen ministeri.
Opinnot ja ammatilliset tehtävät
Ioánnis Paraskevópoulos opiskeli oikeustiedettä ja taloustiedettä Ateenan yliopistossa ja valmistuttuaan hän jatkoi laki- ja talousopintoja Münchenin, Jenan, Leipzigin ja Lontoon yliopistoissa. Hän suoritti tohtorintutkinnon Leipzigissa ja Lontoossa. Hän työskenteli 1920-luvulla Deutsche Bankissa ja British Midland Bankissa. Vuonna 1929 hän palasi Kreikkaan ja sen keskuspankkiin.
Vuonna 1936 Paraskevópoulos siirtyi akateemiselle uralle. Hänet valittiin Ateenan yliopiston poliittisen taloustieteen apulaisprofessoriksi sekä vuonna 1938 Ateenan kauppakorkeakoulun professoriksi. Vuonna 1939 hän aloitti apulaisprofessorina ja 1942 valtiotieteen professorina Panteion-yliopistossa. Vuonna 1961 hänestä tuli Panteion-yliopiston yliopiston rehtori.
Poliittiset tehtävät
Paraskevópoulos toimi 1940-luvulta lähtien ministeritehtävissä; Nikólaos Plastírasin hallituksessa 1945 huoltoministerinä ja kansantalousministerinä, Pétros Voúlgarisin halituksessa 1945 huoltoministerinä, arkkipiispa Damaskinóksen hallituksessa 1945, Dimítrios Kiousópouloksen hallituksessa 1952 sekä Konstantínos Karamanlísin hallituksissa kauppa-, teollisuus- ja työministerinä 1950-luvulla.
Marraskuun 1963 vaalien jälkeen Kreikan poliittinen tilanne ajautui umpikujaan vuoden loppuun mennessä. Väliaikaiseksi ratkaisuksi kuningas Konstantin pyysi Paraskevópoulosta muodostamaan virkamieshallituksen, kunnes seuraavat parlamenttivaalit saadaan järjestettyä. Samanaikaisesti pääministeriyden lisäksi hän toimi sisäministerinä, joka oli olennainen rooli vaalijärjestelyissä. Paraskevópouloksen virkamieshallitus toimi helmikuuhun 1964, jonka jälkeen vaalivoittaja Keskustaunionin Geórgios Papandréou muodosti uudelleen hallituksensa.
Kreikan poliittinen tilanne jatkui edelleen rauhattomana. Niinpä Stéfanos Stefanópouloksen hallitus kaatui oikeistolaisen Kansallisradikaali unioni -puolueen vedettyä tukensa hallitukselta. Kuningas Konstantin joutui jälleen tilanteeseen, jossa Paraskevópouloksen virkamieshallitus nähtiin ratkaisuksi seuraaviin vaaleihin asti. Paraskevópoulos toimi tällä kertaa myös puolustusministerinä. Maaliskuun lopussa 1967 Paraskevópoulos jätti kuitenkin hallituksensa eron, kun Kansallisradikaalit vetivät tukensa hallitukselta muodostaen sen jälkeen itse uuden hallituksen puolueensa johtaja Panagiótis Kanellópoulos pääministerinä. Huhtikuun 1967 jälkeen Paraskevópoulos jäi eläkkeelle julkisesta elämästä.
Paraskevópoulos kuoli 83-vuotiaana vuonna 1984.
Hydrogeeli
Hydrogeeli on polymeeri, joka pystyy imemään sisäänsä suuren määrän vettä. Veden imeytyminen aiheuttaa geelin turpoamisen. Hydrogeeli on kahdesta eri faasista muodostuva materiaali. Hydrogeeleissä huokoinen läpäisevä kiinteä polymeeri on veteen liukenematon kolmiulotteinen, luonnollisten tai synteettisten polymeerien ja nesteen verkosto. Monet hydrogeelit ovat synteettisiä, mutta jotkut ovat myös peräisin luonnosta. Termi ‘hydrogeeli’ keksittiin vuonna 1894.
The Contract Killer
The Contract Killer (, Sat sau ji wong, tunnetaan myös nimellä Hitman) on vuonna 1998 julkaistu hongkongilainen toimintakomedia. Elokuvan pääosia esittävät Jet Li, Eric Tsang, Simon Yam, Renji Sato, Gigi Leung, Paul Rapowski, Hideri Meiken ja Yip Kwong-Kim. Elokuvan on ohjannut Tung Wei.
Hydrogeeli
Hydrogeelien luokittelu
Hydrogeelit voidaan jakaa kahteen luokkaan, fysikaaliset ja kemialliset hydrogeelit, riippuen siitä millaisia polymeeriketjuja yhteen sitovat silloittajat ovat. Kemiallisissa hydrogeeleissä muodostuu vahvoja kovalenttisia sidoksia. Fysikaalisissa hydrogeleissä polymeerien väliset sidokset ovat heikkoja sidoksia, kuten vetysidoksia, van Der Waalsin voimat ja dipoli-dipolisidoksia.
Kemialliset hydrogeelit voivat johtaa vahvoihin palautuviin tai irreversiibeleihin geeleihin kovalenttisen sidoksen vuoksi. Kemialliset hydrogeelit, kuten disulfidisidosten kautta silloittuvien tiomeerien hydrogeelit, ovat myrkyttömiä ja niitä käytetään lukuisissa lääkevalmisteissa. Sekä kemiallisilla että fysikaalisilla hydrogeeleillä on kyky palautua alkuperäisiin ominaisuuksiinsa yksinkertaisesti muuttamalla ulkoista ärsykettä, kuten pH:ta tai ionipitoisuutta (alginaattihappo) tai lämpötilaa. Fysikaalisilla hydrogeeleillä on yleensä korkea biologinen yhteensopivuus ja ne eivät ole myrkyllisiä.
Valmistaminen
Kaikki hydrogeelit muodostuvat polymeereistä, jotka voidaan jakaa laajasti kahteen luokkaan alkuperänsä mukaan: luonnolliset tai synteettiset polymeerit. Luonnollisia polymeerejä hydrogeelien valmistukseen ovat hyaluronihappo, kitosaani, hepariini, alginaattihappo, gelatiini ja fibrinogeeni. Yleisiä synteettisiä polymeerejä, joista voidaan muodostaa hydrogeelejä, ovat polyvinyylialkoholi, polyetyleeniglykoli, natriumpolyakrylaatti, akrylaattipolymeerit ja niiden kopolymeerit. Vaikka luonnolliset hydrogeelit ovat yleensä myrkyttömiä, ja tarjoavat usein muita etuja lääketieteelliseen käyttöön, kuten bioyhteensopivuus, biohajoavuus, antibiootti/antimykoottinen vaikutus ja parantavat läheisen kudoksen regeneraatiota, niiden stabiilisuus ja lujuus ovat yleensä paljon alhaisemmat kuin synteettisten hydrogeelien. On myös synteettisiä hydrogeelejä, joita voidaan käyttää lääketieteellisiin sovelluksiin, kuten polyetyleeniglykoli (PEG), polyakrylaatti ja polyvinyylipyrrolidoni (PVP).
Fysikaalisia hydrogeelejä voidaan valmistaa kahdella eri mekanismilla. Ensimmäinen on nanokuituisten peptidiketjun geeliytyminen, jota yleensä havaitaan oligopeptidien esiasteilla. Esiasteet kokoontuvat itsestään kuiduiksi, nauhoiksi ja putkiksi, jotka kietoutuvat muodostaen ei-kovalenttisia ristisidoksia. Toisessa mekanismissa polymeeriketjuja yhdistää heikot sidokset ja vesiliukoiset linkkerit ja tämä havaitaan yleensä pidemmissä monidomeenirakenteissa.
Valopolymerointi on yksi käytetyimmistä polymerointimenetelmistä kemiallisten hydrogeelien valmistamisessa. Tässä menetelmässä fotoinitiaattoreita, yhdisteitä, jotka hajoavat fotonien absorptiosta, lisätään prekursoriliuokseen. Kun prekursoriliuos altistetaan voimakkaalle valonlähteelle, tavallisesti ultraviolettisäteilylle, fotoinitiaattorit hajoavat ja muodostavat vapaita radikaaleja, jotka aloittavat polymerointireaktion, joka muodostaa ristisidoksia polymeeriketjujen välille. Tämä reaktio pysähtyy, jos valonlähde poistetaan, jolloin hydrogeelissä muodostuneiden ristisidosten määrää voidaan hallita. Hydrogeelin ominaisuudet riippuvat suuresti sen ristisidosten tyypistä ja määrästä, joten fotopolymerointi on suosittu valinta hydrogeelien hienosäätöön. Tätä tekniikkaa käytetään paljon solu- ja kudosteknologiasovelluksissa, koska sillä on kyky injektoida tai muovata soluilla ladattu prekursioliuos haavakohtaan ja jähmettää se paikallisesti.
Fysikaalisesti silloitettuja hydrogeelejä voidaan valmistaa eri menetelmillä riippuen kyseessä olevan heikon sidoksen luonteesta. Polyvinyylialkoholihydrogeelit valmistetaan yleensä jäädytys-sulatustekniikalla. Tällöin liuos jäädytetään muutamaksi tunniksi, sitten sulatetaan huoneenlämmössä ja sykliä toistetaan, kunnes muodostuu vahva ja stabiili hydrogeeli. Alginaattihydrogeelit muodostuvat alginaatin ja 2+ varautuneiden kationien välisistä ionivuorovaikutuksista. Suola, yleensä kalsiumkloridi, liuotetaan natriumalginaattivesiliuokseen, jolloin kalsiumionit muodostavat ionisidoksia alginaattiketjujen välille. Gelatiini hydrogeelit muodostuvat lämpötilan muutoksesta. Gelatiinin vesiliuos muodostaa hydrogeelin alle 35-37℃:n lämpötilassa, kun kollageenikuitujen väliset Van Der Waalsin vuorovaikutukset muuttuvat voimakkaammiksi kuin molekyylin lämpövärähtelyt.
Peptidipohjaiset hydrogeelit
Peptidipohjaisilla hydrogeeleillä on poikkeukselliset bioyhteensopivuus- ja biohajoavuusominaisuudet, mikä mahdollistaa niiden laajan käytön erityisesti biolääketieteessä. Sellaisenaan niiden fysikaalisia ominaisuuksia voidaan hienosäätää niiden käytön maksimoimiseksi. Menetelmiä tämän tekemiseksi ovat aminohapposekvenssin, pH:n, kiraalisuuden modulointi ja aromaattisten yhdisteiden lisääminen osaksi hydrogeeliä. Aminohappojen järjestys sekvenssissä on ratkaiseva geeliytymisen kannalta. Yksi esimerkki tästä on lyhyt peptidisekvenssi Fmoc-Phe-Gly, joka muodostaa helposti hydrogeelin, kun taas Fmoc-Gly-Phe ei muodosta hydrogeeliä, sillä kahden vierekkäisen aromaattisen osan siirtäminen haittaa aromaattisia vuorovaikutuksia. Myös pH:n muuttamisella voi olla samankaltaisia vaikutuksia, esimerkkinä naftaleenilla (Nap) modifioitujen dipeptidien Nap-Gly-Ala ja Nap-Ala-Gly käyttö, joissa pH:n lasku aiheuttaa edellisen geeliytymisen, mutta johtaa kiteytymiseen jälkimmäisessä. Uusi stratedia homogeenisten ja toistettavien hydrogeelien muodostamiseksi on eräs pH-alennusmenetelmä, jossa käytetään glukono-δ-laktonia (GdL), jossa GdL hydrolysoituu vedessä  glukonihapoksi. Hydrolyysi on hidasta, mikä mahdollistaa tasaisen pH-muutoksen ja johtaa siten toistettaviin homogeenisiin geeleihin. Tämän lisäksi haluttu pH voidaan saavuttaa muuttamalla lisätyn GdL:n määrää. GdL:ää on käytetty useaan otteeseen Fmoc- ja Nap-dipeptidien hydrogelaatioon. Toisaalta Morris ''et. al.'' raportoi GdL:n käytöstä “molekyyli laukaisimena” geeliytymisjärjestyksen ennustamiseksi ja hallitsemiseksi. Kiraalisuudella on myös olennainen rooli geelin muodostumisessa, ja jopa yksittäisen aminohapon kiraalisuuden muuttaminen sen luonnollisesta L-aminohaposta sen epäluonnolliseksi D-aminohapoksi voi vaikuttaa merkittävästi geeliytymisominaisuuksiin, sillä L-aminohapot eivät muodosta geelejä. Monet tutkimukset ovat osoittaneet, että aromaattisilla vuorovaikutuksilla on keskeinen rooli hydrogeelin muodostumisessa  vuorovaikutuksen geeliytymisen seurauksena.
Ympäristövaste
Yleisimmin havaittu ympäristön herkkyys hydrogeeleissä on vaste lämpötilaan. Monilla hydrogeeleillä on lämpötilasta riippuvainen faasimuutos, joka voidaan luokitella joko ylempään kriittiseen liuoslämpötilaan (UCST) tai alempaan kriittiseen liuoslämpötilaan (LCST). UCST-hydrogeelien vesiliukoisuus lisääntyy korkeammissa lämpötiloissa, mikä johtaa niiden siirtymiseen geelistä (kiinteästä) liuokseen (nestemäiseksi) lämpötilan noustessa (samanlainen kuin puhtaiden materiaalien sulamispistekäyttäytyminen). Tämä ilmiö saa myös UCST-hydrogeelit laajenemaan (lisäämään niiden turpoamissuhdetta) lämpötilan noustessa niiden ollessa UCST:n alapuolella. Kuitenkin hydrogeeleillä, joissa on LCST:t, on käänteinen lämpötilariippuvuus, jolloin niiden vesiliukoisuus laskee korkeammissa lämpötiloissa. LCST-hydrogeelit siirtyvät nestemäisestä liuoksesta kiinteään geeliin lämpötilan noustessa, ja ne myös kutistuvat (vähentävät turvotussuhdettaan) lämpötilan noustessa, kun ne ovat LCST:n yläpuolella.
Eri hydrogeeleillä on erilainen lämpövaste, mikä vaikuttaa hydrogeelin valitsemiseen eri sovelluksiin. Esimerkiksi biolääketieteen alalla LCST-hydrogeelejä tutkitaan lääkkeiden annostelujärjestelminä, sillä ne ovat ruiskeena (nestemäisiä) huoneenlämmössä ja jähmettyvät sitten jäykäksi geeliksi altistuessaan ihmiskehon korkeammalle lämpötilalle. On monia muitakin ärsykkeitä, joihin hydrogeelit voivat reagoida. Näitä ovat muun muassa pH, glukoosi, sähköiset signaalit, valo, paine, ionit, antigeenit ja paljon muuta.
Lisäaineet
Hydrogeelien mekaanisia ominaisuuksia voidaan hienosäätää monin tavoin huomioimalla niiden hydrofobiset ominaisuudet. Toinen menetelmä hydrogeelien lujuuden tai elastisuuden modifioimiseksi on päällystää ne vahvemmalle/jäykemmälle alustalle. Muiden lisäaineiden, kuten nanohiukkasten ja mikrohiukkasten, on osoitettu muuntavan merkittävästi tiettyjen biolääketieteellisissä sovelluksissa käytettävien hydrogeelien jäykkyyttä ja geeliytymislämpötilaa.
Käsittelytekniikat
Vaikka hydrogeelin mekaanisia ominaisuuksia voidaan säätää ja muokata silloitustiheyden ja lisäaineiden avulla, mekaanisia ominaisuuksia voidaan myös parantaa tai optimoida erilaisiin sovelluksiin erityisillä käsittelytekniikoilla. Näitä tekniikoita ovat electrospinning, 3D/4D-tulostus, itsejärjestäytyminen ja kylmävalu. Yksi ainutlaatuinen käsittelytekniikka on monikerroksisten hydrogeelien muodostaminen erilaisten mekaanisten ominaisuuksien luomiseksi. Tämä voidaan tehdä polymeroimalla hydrogeelimatriisit kerros kerrokselta UV-polymeroinnin avulla. Tämä tekniikka voi olla hyödyllinen kun tehdään hydrogeelejä, jotka jäljittelevät nivelrustoa. Kyseinen tekniikka siis mahdollistaa materiaalin, jolla on kolme erillistä osaa, joilla on erilliset mekaaniset ominaisuudet.
Toinen kehittyvä tekniikka hydrogeelimekaanisten ominaisuuksien optimoimiseksi on hyödyntää Hofmeister-sarjaa. Tämän ilmiön vuoksi lisäämällä suolaliuosta hydrogeeliaggregaatin polymeeriketjut kiteytyvät, mikä lisää hydrogeelin sitkeyttä. Tätä suolaamiseksi kutsuttua menetelmää sovelletaan polyvinyylialkoholi hydrogeeleihin lisäämällä natriumsulfaattisuolaliuosta. Kylmävalu on kolmas menetelmä, jossa suunnattu lämpötilagradientti aikaansaadaan hydrogeeliin, joka muodostaa materiaaleja, joilla on anisotrooppisia mekaanisia ominaisuuksia. Polyvinyylialkoholi hydrogeelien kylmävalu- ja suolauskäsittelytekniikoita hyödynnetään, jotta saadaan aikaan hierarkkisia morfologioita ja anisotrooppisia mekaanisia ominaisuuksia. Hydrogeelien suunnattu jäätyminen auttaa kohdistamaan ja yhdistämään polymeeriketjut luoden anisotrooppisia hunajakennoputkimaisia rakenteita, kun taas hydrogeelin suolaaminen tuottaa nanofibrilli verkon näiden kennoputkimaisten rakenteiden pinnalle. Vaikka näiden hydrogeelien vesipitoisuus on yli 70%, sitkeysarvot ovat selvästi korkeammat kuin vedettömien polymeerien, kuten polydimetyylisiloksaanin (PDMS), Kevlarin ja synteettisen kumin, sitkeysarvot. Arvot ylittävät myös luonnollisen jäntee n ja hämähäkin silkin sitkeyden.
Biomateriaalit
Kudosten uusiutumista voidaan tukea implantoiduilla tai injektoiduilla hydrogeeleillä, jotka tarjoavat mekaanista tukea, paikallista lääkitystä tai soluterapiaa, paikallista solujen aktivointia tai immunomodulaatiota sekä nanohiukkasten kapselointia paikallista fototermistä tai brakyterapiaa varten. Hydrogeeliset lääkeannostelujärjestelmät sopivat elimistöön biohajoavuutensa, bioyhteensopivuutensa ja myrkyttömyytensä vuoksi. Materiaaleja, kuten kollageenia, kitosaania, selluloosaa ja polymaitohappo-koglykolihappo on käytetty laajasti lääkkeiden toimittamiseen elimiin, kuten silmiin, nenään, munuaisiin , keuhkoihin , suolistoon , ihoon ja aivoihin. Tuleva työ keskittyy hydrogeelien myrkyllisyyden vähentämiseen ja bioyhteensopivuuden parantamiseen.
Orthez
Orthez on ranskalainen kaupunkikunta, joka sijaitsee Pyrénées-Atlantiques-departementissa, joka puolestaan on osa Akvitanian aluetta. Kaupungin asukkaita kutsutaan nimellä orthézien tai sitten vuonna 1973 Ortheziin liitetyn Sainta-Suzannen kunnan mukaan saint-suzannais.
Alueen maantieteellisen asema
Kaupungin lävitse virtaa Pau’n joki, jolla on osittain vielä hyvin vanha kelttiläinen nimi ”gave de Pau”, sekä siihen laskevat joet Laâ, Rontrun ja Gaséloup. Myös Luy de Béarn. Jokeen laskevat ojat Ourseau ja Pas de Salles, ovat osa kaupungin alueen vesistöä.
Nimistö
Kaupungin nimen kirjoitusasu on aiemmin ollut muodossa Ortez tai Ortensium, mistä ovat todisteena vuosilta 193 ja 1194 säilyneet Sauveladen asiakirjat. Kirjoitusmuoto Orthensium ilmenee vuonna 1220, muoto Ortes on vuodelta 1375, Ortais ilmenee 1300-luvulla Jean Froissart’n kirjoituksissa, muotoa Sen-Per de Ortes käyttivät vuonna 391 Navarran notaarit, ja muotoa Hertes Paun kaupungin talosvirasto vuonna 1578.
Historia
Kaupungin vanhimmat muistomerkit ovat kaksi romaanista arkkitehtuuria edustavaa kirkkoa, jotka ovat peräisin 1000-luvulta. Kirkoista toinen sijaitsee linnoituksessa ja toinen osana pyhän Pietarin kirkkoa.
Kaupunki on tulosta kahden kylän yhteenliittymisestä vuonna 1260. Tätä yhteenliittymää, jossa nyt eri kylät liittyivät yhteen, symboloi kaupungin vaakunassa olevat silta ja pyhän Pietarin avaimet.
Vuonna 1385 Orthezissä oli 436 savua. Bearnen varakreivi piti asemapaikkanaan kaupunkia 1200- ja 1300-luvuilla.
Sodan ja rauhan keskus Muisti
pienoiskuva|280px|Ulkokuva Sodan ja rauhan keskus Muistin ja Päämajamuseon rakennuksesta. (Kuva: Pihla Liukkonen / Kontrastia) Sodan ja rauhan keskus Muisti on Mikkelissä kesällä 2021 avattu humanistis-yhteiskuntatieteellinen tiedekeskus. Toiminta on organisoitu osakeyhtiömuotoisesti. Muisti johdattaa kävijät sodan ilmiöön ja kulttuuriperintöön. Yhdessä samassa rakennuksessa toimivan Päämajamuseon kanssa Muisti muodostaa sotahistoriallisen museokokonaisuuden, joka kertoo sodasta edistääkseen rauhaa.
Näyttelyt
Muistin ensimmäinen näyttelykokonaisuus Poikkeustila käsittelee toista maailmansotaa. Poikkeustila sisältää yhteensä kahdeksan näyttelykohdetta, joiden näyttelykierto on mukautettu Päämajamuseon näyttelyn kanssa. Sodan ja rauhan keskus Muistin näyttely sisältää yli tuhat neliömetriä näyttelytilaa ja yli 600 historiallista kuvaa.
Muistin näyttelytyötä ohjaa tieteellinen neuvottelukunta, jossa on jäseninä historioitsijoita sekä kulttuurintutkimuksen, historian didaktiikan ja tiedekeskuspedagogiikan asiantuntijoita. Neuvottelukunta varmistaa jatkuvan yhteyden säilymisen tutkijoihin, ajankohtaiseen tutkimustietoon ja tutkimusta tekeviin instituutioihin.
Näyttelyjen taustalla on tietosisältöjen lisäksi Muistin oma oppimissuunnitelma, joka pohjaa kansallisiin opetussuunnitelmiin. Muisti pyrkii mahdollistamaan erilaisten historia- ja yhteiskuntatieteisiin kuuluvien taitojen oppimisen: historiallisen empatian ja eettisen ajattelun kehittymisen, syy- ja seuraussuhteiden ja laajojen kokonaisuuksien hahmottamisen, lähdekriittisyyden ja omien tulkintojen tekemisen sekä uteliaisuuden heräämisen ja elinikäisen oppimisen mallien omaksumisen.
Tunnustuksia
Mikkelin Nuorkauppakamari myönsi Vuoden mikkeliläinen -tunnustuksen (2021) Sodan ja rauhan keskus Muistille. Tunnustuksen vastaanotti Muistin toimitusjohtaja Olli-Pekka Leskinen.
Mikkelin Seudun Matkailupalvelu ry myönsi vuosikokouksessaan 1. kesäkuuta 2022 Vuoden matkailuteko 2021 -palkinnon Sodan ja rauhan keskus Muistille. Palkinto myönnetään ansiokkaasti tehdystä työstä Mikkelin seudun vetovoimaisuuden ja matkailuelinkeinon hyväksi.
Einstein (suku)
Einstein-suku on saksanjuutalainen suku, jonka varhaisimmat merkinnät ovat vuodelta 1665, jolloin Baruch Moses Ainstein liittyi Buchaun seurakunnan jäseneksi. Baruch Ainsteinin jälkeläiset muuttivat suvun nimen E-kirjaimella alkavaksi, jollaisena se tunnetaan nykypäivänä.
1000px|thumb|center|Albert Einsteinin sukupuu, kuvattu vain Einstein-suvun sukuhaara
Albert Einstein
Suvun ylivoimaisesti tunnetuin jäsen on saksalais-yhdysvaltalainen teoreettinen fyysikko Albert Einstein. Einstein tuli tunnetuksi koko fysiikan mullistavilla teorioilla. Tunnetuimmat teoriat ovat suppea- ja yleinen suhteellisuusteoria sekä valosähköisen ilmiön selittäminen. Einstein oli naimisissa kaksi kertaa. Ensimmäinen vaimo oli serbialainen Mileva Marić, jonka kanssa hän sai kolme lasta. Suhde Marićin kanssa päättyi vuonna 1919 ja hän meni uusiin naimisiin serkkunsa Elsa Löwenthalin kanssa.
Einsteinilla oli yksi sisar, Maria Einstein. Mariasta käytetään usein nimitystä Maja.
Suku ennen Albert Einsteinia
Albert Einstein vanhemmat Hermann Einstein ja Pauline Einstein (o.s. Koch) olivat molemmat juutalaisia ja molemmilla oli kauppiassukuinen tausta. Hermann Einsteinilla oli kolme veljeä, August Ignaz, Heinrich ja Jakob sekä kaksi siskoa Jette ja Friederike. Vuonna 1880 Hermann ja Jakob Einstein perustivat Müncheniin Jakob Einstein & Co -nimisen yrityksen, joka asensi vesi- ja kaasujohtoja ja toimi myöhemmin myös sähkötekniikan alalla.
Albert Einsteinin jälkeläiset
Albert Einsteinin jälkeläisistä vain Hans Albert on saanut lisää jälkeläisiä. Hans Albert sai kaksi poikaa ja adoptoi yhden tyttären. Poikien nimet ovat Bernhard Caesar ja Klaus Martin. Klaus Martin kuoli kuitenkin 6-vuotiaana kurkkumätään.
Bernhard Caesar Einstein sai viisi lasta Aude Ascher Einsteinin kanssa. Thomas Martin Einstein (Santa Monica, CA, USA, 1955), Paul Michael Einstein (1959) (Ranska), Eduard Albert Einstein (Ted) (1961–) (Los Angeles, CA, USA), Mira Einstein-Yehieli (1965–) (Israel), Charles Quincy Ascher Einstein (Charly) (1971–) (Sveitsi)
Six Nations Championship
thumb|Kilpailuun osallistuvat maat
Six Nations Championship on vuosittain järjestettävä rugby unionin maajoukkuekilpailu, johon osallistuu kuusi eurooppalaista maajoukkuetta: Englanti, Irlanti, Italia, Ranska, Skotlanti ja Wales.
Historia
Maailmanhistorian ensimmäinen rugby union -maaottelu pelattiin vuonna 1871 Englannin ja Skotlannin välillä. Kahdentoista vuoden ajan maajoukkueet pelasivat vain satunnaisia ystävyysotteluita, kunnes vuonna 1883 järjestettiin ensimmäinen Home Championship -turnaus. Turnaukseen osallistuivat neljä Britteinsaarten maajoukkuetta (Englanti, Irlanti, Skotlanti ja Wales). Vuonna 1910 Ranska tuli virallisesti mukaan turnaukseen ja nimi muuttui Five Nations Championshipiksi Ranska tosin ei ollut mukana vuosina 1930–1939. 1970-luvulle tultaessa turnaus oli kasvanut pohjoisen pallonpuoliskon suosituimmaksi rugbytapahtumaksi. Turnauksessa ei jaettu minkäänlaista palkintopystiä tai -pokaalia ennen vuotta 1993. Vuonna 2000 mukaan tuli Italia ja nimi muuttui nykyiseksi Six Nation Championshipiksi.
Pelisysteemi
Jokainen joukkue kohtaa toisensa kerran. Kotikenttäetu vaihtelee vuorovuosittain. Voitosta jaetaan kaksi, tasapelistä yksi ja tappiosta nolla pistettä.
Ennen vuotta 1994 mestaruus jaettiin mikäli kärkijoukkueet olivat tasapisteissä. Nykyisin mestaruus tässä tapauksessa ratkaistaan tehtyjen/päästettyjen pisteiden perusteella.
Palkinnot
Turnauksen voittaja saa vuonna 1993 käyttöön otetun The Championship Trophy -kiertopalkinnon. Palkintopokaali on hopeaa ja sen on suunnitellut James Brent-Ward.
Lisäksi turnauksen sisällä jaetaan lukuisia palkintoja joukkueiden keskinäisten otteluiden mukaisesti:
Dale Clarke
Dale Clarke (s. 23. maaliskuuta 1978 Sarnia, Ontario, Kanada) on kanadalainen uransa lopettanut jääkiekkopuolustaja. Clarke on tunnettu hyvästä laukauksestaan ja peliälystään. Hän osaa myös käsitellä kiekkoa hyvin.
Hän pelasi kausilla 2007–2008 ja 2008–2009 SM-liigan Espoo Bluesissa. Clarke teki kaudelle 2009–2010 yksivuotisen sopimuksen HIFK:n kanssa ja seuraavalle kaudelle (2010–2011) hän siirtyi Ruotsin Elitserienissä pelaavaan Brynäsin joukkueeseen.
Clarke palasi Espoo Bluesiin kesken kauden 2011–2012 ja pelasikin loppukauden Bluesissa. Seuraavan kauden alussa hän ei pelannut missään, mutta teki lopulta tammikuussa sopimuksen Tapparan kanssa.
Ihon kuorinta
Ihon kuorinta on kosmeettinen ihonhoitotoimenpide, jossa ihon pinnalta poistetaan kuolleita soluja, jotka tekevät ihon himmeäksi ja kuivaksi. Kuorinta puhdistaa, pehmentää ja kirkastaa ihoa, ja lisäksi sen avulla parannetaan ihon uusiutumista, verenkiertoa ja aineenvaihduntaa.
Kuorinnassa iholle levitetään keratolyyttistä eli keratiinia liuottavaa kemiallista ainetta. Kuorinta-aine voi vaikuttaa joko entsymaattisesti tai mekaanisesti, ja mahdollisia raaka-aineita on useita. Kuorinta-aine turvottaa ihon sarveiskerroksen kuolleita, hilseileviä soluja, jotka saadaan sitten helposti irrotettua hieronnan avulla. Eläviä ihosoluja kuorinta ei poista.
Kuorinta suoritetaan yleisimmin kasvoille, mutta sen voi tehdä myös vartalon iholle. Normaalille iholle kuorinnan voi suorittaa kerran viikossa, joidenkin suositusten mukaan kevyessä muodossaan jopa päivittäin. Rasvaiselle iholle kuorinnan voi suorittaa normaalia ihoa tiheämmin ja kuivalle harvemmin. Kuorinta saattaa olla epäsuositeltavaa iholle, joka on ohut, erittäin kuiva ja arka, ärtynyt tai tulehtunut, tai joka kärsii jostain sairaudesta tai allergiasta.
Mainz
Mainz on Rheinland-Pfalzin osavaltion pääkaupunki läntisessä Saksassa. Vuoden 2011 väestönlaskennassa siellä oli 200 344 asukasta. Mainz sijaitsee Reinin varrella muodostaen kaksoiskaupungin joen toisella puolella Hessenissä sijaitsevan Wiesbadenin kanssa. Kaupunki on kirjapainon kehittäjän Johannes Gutenbergin ja televisiokanava ZDF:n kotikaupunki, ja siellä pidetään vuosittain karnevaalit, joihin osallistuu jopa yli miljoona ihmistä pitkienkin matkojen päästä. Kaupungilla on jalkapallojoukkue 1. FSV Mainz 05, joka nousi kaudeksi 2004–2005 Saksan pääsarjaan Bundesliigaan. Kaupungissa on yliopisto Johannes Gutenberg-Universität Mainz, jossa oli vuonna 2007 noin 34 500 opiskelijaa.
Historia
Roomalainen kenraali Drusus perusti Mainzin edeltäjän, roomalaisen tukikohdan castrum Moguntiacumin, vuonna 13 eaa. Moguntiacumilla oli koko Rooman valtakunnan ajan sotilaallista merkitystä sijaintinsa ansiosta. Se oli muun muassa Rooman jokilaivaston tukikohta ja maakunnan pääkaupunki. Alemannit piirittivät kaupunkia vuonna 368.
Vuoden 406 viimeisinä päivinä germaaniset heimot käyttivät harvinaista tilaisuutta hyväkseen ja ylittivät jäätyneen joen Mainzin kohdalla ja yllättivät roomalaisten puolustuksen. Tapahtumasta kertoo Wallace Breemin historiallinen romaani Eagle in the Snow.
Rooman valtakunnan hajoamisen jälkeen vuonna 476 frankit saivat vuonna 496 Klodvig I:n johdolla haltuunsa Länsi-Euroopan. Mainzista tuli sijaintinsa vuoksi yksi Frankkien valtakunnan keskuksista. Klodvigin myöhempi seuraaja Dagobert vahvisti Mainzin muureja ja perusti sinne yhden valtaistuimistaan.
Vuonna 962 perustetussa Pyhässä saksalais-roomalaisessa keisarikunnassa Mainzin arkkipiispa oli yksi vaaliruhtinaista. Keskiajalla Mainz oli slaaveihin ja germaaneihin kohdistuneen kristillisen käännytystyön keskus. Rooman lisäksi Mainz on ainoa hiippakunta, jota kutsutaan Pyhäksi istuimeksi (sancta sedes), ja Mainzin arkkipiispa oli perinteisesti primas germaniae, paavin sijaisia Alppien pohjoispuolella. Mainzin arkkipiispan erityisasema perustui siihen, että istuimen alkuperäinen haltija oli saksalaisten kristillistämisessä keskeisenä hahmona pidetty Pyhä Bonifatius. Vuonna 1244 arkkipiispa Siegfried myönsi Mainzille kaupunginoikeudet, ja siten kaupunkilaiset saivat oikeuden valita valtuuston.
Vuonna 1461 kaupungissa kiistelivät asemastaan kaksi arkkipiispaa. Kaupunkilaiset tukivat Diether von Isenburgia, ja häntä vastassa oli Adolf II von Nassau, jonka paavi oli nimennyt. Vuonna 1462 Adolf II joukkoineen valtasi kaupungin ryöstellen ja surmaten 400 asukasta. Henkiin jääneille annettiin oikeudessa kaksi mahdollisuutta: ne, jotka eivät lupaa seurata Adolfia (mm. Johannes Gutenberg), menettäisivät omaisuutensa ja karkotettaisiin kaupungista tai vangittaisiin, ja Adolfin seuraajat jakaisivat keskenään takavarikoidun omaisuuden. Uusi arkkipiispa riisti Mainzilta kaupunginoikeudet.
Ranskan vallankumouksen aikana Mainzin valloitti vuonna 1792 vallankumousarmeija. 18. maaliskuuta 1793 Mainzin jakobiinit ja ympäröivien kaupunkien demokraatit julistautuivat ”Mainzin tasavallaksi”. Preussi ei halunnut demokraattista tasavaltaa Saksaan, joten sen armeija valtasi Mainzin ranskalaisten antauduttua 22. heinäkuuta 1793.
Ranskalaiset palasivat vuonna 1797 Napoleon Bonaparten johdolla. Tappioiden vuoksi Napoleonin oli vetäydyttävä toukokuussa 1814. Vuosina 1816–1866 Mainz oli Ranskan vastaisen rajan tärkein linnoitus, ja siellä oli huomattavasti sekä itävaltalaisia että preussilaisia sotilaita.
Preussin ja Itävallan sodassa 1866 Mainz oli puolueeton alue. 1870–1871 käydyn Ranskan–Preussin sodan jälkeen Mainz menetti strategista merkittävyyttään, koska Saksan raja siirtyi länteen, kun Elsass-Lothringen siirtyi Saksalle.
Vuosisatojen ajan Mainzin asukkaat olivat kärsineet tilanpuutteesta ja sen aiheuttamista sairauksista. Vuonna 1874 Mainziin liitettiin Gartenfeldin alue, ja kaupungin pinta-ala kaksinkertaistui, ja Mainz pääsi mukaan teolliseen vallankumoukseen.
1800-luvun lopulla Mainziin rakennettiin uusi kaupunginosa Neustadt ja suunniteltiin uusi viemärijärjestelmä (sitten roomalaisten ajan) sekä rakennettiin merkittäviä rakennuksia: Mainzin kaupungintalo, joka oli aikansa suurin, kylpylöitä ja protestanttinen tuomiokirkko.
Ensimmäisen maailmansodan jälkeen ranskalaiset miehittivät Mainzia vuoteen 1930. Toisessa maailmansodassa pommitukset tuhosivat lähes kaikki kaupungin historialliset rakennukset, joista useimmat on kuitenkin sittemmin rakennettu uudelleen. Kaupungista tuhoutui sodassa noin 80 prosenttia. Sodan jälkeen Mainz jäi Ranskan ja Yhdysvaltain miehityssektorien väliin, ja rajana olleen Reinin yhdysvaltalaisen puolen alueet liitettiin osaksi Wiesbadenia.
Mainzissa oli yliopisto vuosina 1477–1816, ja se perustettiin vuonna 1946 uudelleen nimellä Johannes Gutenberg-Universität Mainz.
Huipukkuus
thumb|right|150px|Ylempi jakauma on litteähuippuinen ja alempi terävähuippuinen. Ylemmässä kuvassa huipukkuuskerroin on -0.194 ja alemmassa 0.055.
Huipukkuus on jakauman muotoa kuvaava tilastotieteellinen käsite. Huipukkuuskerroin g_2 (joskus myös \gamma_2) kuvaa jakauman huipun terävyyttä. Jos g_2>0, niin jakauma on terävähuippuinen eli huipukas. Jos taas g_2<0, niin jakauma on litteähuippuinen eli huiputon. Huipukkuus on vaikeampi nähdä jakauman kuvaajasta kuin vinous.
Otoshuipukkuuskerroin lasketaan kaavalla
missä n on otoskoko, m_4 neljäs keskusmomentti, m_2 on toinen keskusmomentti (eli otosvarianssi), x_i on otoksen i:s arvo ja on otoskeskiarvo.
Luhdanjoen valuma-alue
Luhdanjoen valuma-alue (vesistöaluetunnus 35.85) on Kanta-Hämeessä Hollolassa, Janakkalassa, Hausjärvellä ja Hämeenlinnassa sijaitseva Mommilanjärveen laskevan joen ja samalla Vanajan reitin valuma-alueessa sijaitseva toisen jakovaiheen valuma-alue. Sen pinta-ala on 84,09 neliökilometriä ja alueen järvisyys on 0,9 %. Vesistön valuma-alueen alarajana on Mommilanjärvi, jossa reitin vedet tulevat seuraavaksi Puujoen alueelle (35.82).
Luhdanjoen valuma-alue kuuluu Kokemäenjoen vesistöön (vesistöaluetunnus 35) ja on Vanajan reitin valuma-alueen (35.8) kolmannen jakovaiheen viides osa-alue, joka valuma-alueen pienuuden vuoksi ei enää jaeta osa-alueisiin. Siihen kuuluu 8 järveä tai lampea, joiden pinta-ala on yli hehtaarin.
Alla esiteltävässä alueen kuvauksessa on käytetty lähteinä Suomen ympäristökeskuksen viranomaistietoja ja Maanmittauslaitoksen karttapalvelua.
Joen pääuoma
Kanalansillanoja alkaa metsäisiltä soilta Kanalan ja Kataloisten kylien takana. Ojan kulku peltoaukeiden halki tapahtuu syviä ja suoraksi peruttuja johto-ojia myöten. Ojan nimi vaihtuu juuri pelloilla, jossa sitä kutsutaan Häntästenojaksi. Järvisuo on hyvin kosteaa ja sinne on voitu kaivaa ojaa vain rajoitetusti. Paikalla lienee ainemmin ollut Perinkäistenjärveäkin suurempi vesistö. Perinkäistenjärvestä joki alkaa virtaamalla luoteeseen. Laaselassa Lapinjoki tekee puolen kierroksen mutkan ja alkaa virrata sitten kaakkoon päin. Laaselan mutkassa joesta tulee Hämeenlinnan ja Janakkalan rajajoki Arrankorvelle asti.
Valuma-alue
Yläjuoksun merkittävin sivuhaara on Savioja, joka yhtyy Lapinjokeen Arrankorven laajan peltoaukean luoteispäähän. Se saa alkunsa Perinkäistenjärven itäpuolelta, jossa sijaitsevat peräkkäin Mustakatos ja Palojärvi. Ojitetulla Mustijärvensuolla olevat Taka-Mustijärvi ja Etu-Mustijärvi laskevat Palojärveen. Niiden eteläpuolella sijaitseva Savilammi laskee Savilammensuon kuivatusvesien mukana myös Palojärveen. Mustakatoksen kaakkoipuolella sijaitseva Kuiva Valkjärvi laskee Ajoksensuon kuivatusojien mukana Saviojan keskijuoksulle.
Luhdanjokeen vasemmalta yhtyy Harasjärven laskuoja. Asukkaat ovat muokanneet laskuojaa ja sen varrella on paljon tekolampia.
Koivukehän kylän länsipuolella sijaitsee pieni Valkjärvi, jolla ei ole merkitty karttaan laskuojaa. Eteläpuolella sijaitseva Ristisuo ja Suontausta ovat tiheästi ojitettua suomaata. Niiden laskuoja yhtyy Luhdanjokeen Hietoisessa lähellä joensuuta.
Vääksyn kanava
thumb|Vääksyn kanava vuonna 2021.
Vääksyn kanava eli Vesijärven kanava on Asikkalassa sijaitseva kanava, joka yhdistää Vesijärven Päijänteeseen. Se kulkee Toisen Salpausselän poikki Vesijärven laskujoen Vääksynjoen suuntaisesti hieman sen itäpuolella.
Kanava
Kanavan pituus on 1,3 kilometriä, ja sitä voivat käyttää enintään 35,0 metriä pitkät, 8,3 metriä leveät, 11 metriä korkeat ja syväykseltään 2,4-metriset alukset. Vääksyn kanava on nykyään Suomen vilkkain veneilykanava. Kanavassa on vain yksi sulku. Vedenpintojen korkeusero on noin kolme metriä. Kanavan ylittävän läppäsillan alikulkukorkeus suljettuna on 2,1 metriä. Kanavan ympärillä on Asikkalan keskustaajamaksi muodostunut Vääksy.
Historia
Kanavahankkeesta oli keskusteltu jo 1850-luvulla, mutta kanavasuunnitelma valmistui vasta vuoden 1868 syksyllä. Rakentaminen aloitettiin samana vuonna ja kanava valmistui 1871. Se uusittiin perusteellisesti 1908–1911. Ennen Vääksyn kanavaa Päijänteen ja sitä kolme metriä korkeammalla vedenpinnaltaan olevan Vesijärven yhdisti Vääksyn koski.
Kanavan rakennuspäätös tehtiin samalla kun Lahden kautta kulkevan Riihimäki–Pietari-rautatien rakennuspäätös. Vesiyhteys Päijänteeltä Lahteen yhdistyi näin ratayhteyteen rannikolle ja sen teollisuuskeskuksiin. Toisaalta kanavan valmistuminen oli yksi tekijöistä, jotka johtivat erillisen Loviisan–Vesijärven rautatien toteuttamiseen. Tämä rata valmistui useiden hylättyjen suunnitelmien jälkeen vuonna 1901. Lahden Niemestä Loviisan Valkoon kulkenut kapearaiteinen rautatie yhdessä kanavan kanssa muodostivat Keski-Suomesta Suomenlahdelle tärkeän kuljetusreitin, jonka kulta-aika oli 1900-luvun alkupuoliskolla.
Kanavan käyttökeskuksesta suoritetaan myös Kalkkisten ja Kimolan kanavien palvelusulutukset kauko-ohjauksella sekä Padasjoella sijaitsevan Kellosalmen läppäsillan avaukset. Vääksyn, Kalkkisten ja Kimolan kanavien käyttö- ja kunnossapitotehtävistä vastaa Väyläviraston urakoitsijana Mismo Oy.
LED-tekniikkaa
Vääksyn kanava on varustettu LED-opastimilla. LEDit ovat käytössä niin tieliikenteessä kuin veneliikenteelläkin. Tieliikenteelle on asennettu varoituslaitos, joka sisältää kokopuomit, äänivaroituslaitoksen, kaksi kolmiaukkoista varoitusvaloa ja kaksi kaksiaukkoista varoitusvaloa sekä ennakkovaroitusvalot jotka sijaitsevat noin 200 metrin päästä risteyksestä.
Karl Wilhelm Wefring
Karl Wilhelm Wefring (11. lokakuuta 1867 Eiker – 28. syyskuuta 1938) oli norjalainen lääkäri ja Frisinnede Venstre -puolueen poliitikko. Hän istui suurkäräjillä vuosina 1916–1918 ja 1925–1927 sekä toimi Norjan puolustusministerinä 1920–1921, 1923–1924 ja 1926. Vuosina 1930–1937 hän johti oslolaista Rikshospitaliet-sairaalaa.
Mayer
Mayer tai von Mayer on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Vilus
Vilus on järvi Koskenpään kylässä Jämsän pohjoisosassa. Sen pinta-ala on noin 33 hehtaaria. Pitkänomaisen järven etelä–pohjoissuuntainen ulottuvuus on noin 1,7 kilometriä. Viluksen pohjoispuolella sijaitsee Iso Rautavesi, jonka pinta on 90 senttimetriä Vilusta alempana. Viluksen vedet laskevat muutaman sadan metrin mittaista Vilusojaa pitkin Isoon Rautaveteen, josta reitti kulkee Uuttanaan ja edelleen etelään kohti Päijännettä.
Viluksen itäpuolella on Vilusvuori, jonka huippu on noin 50 metriä Viluksen pintaa korkeammalla. Vilusvuoren eteläpuolella on Salahakkuunmäki ja pohjoispuolella Vilusviita. Paikannimirekisterin mukaan Suomessa ei ole muita Vilus-nimisiä paikkoja; Somerolla on Vilusoja-niminen virtavesi.
Vilus kuuluu Iso-Rautaveden-Kalmaveden kolmannen jakovaiheen vesistöalueeseen, joka puolestaan kuuluu toisen jakovaiheen Iso Rautaveden alueeseen. Ensimmäinen jakovaihe on Jämsän reitin valuma-alue ja päävesistö on Kymijoen vesistö.
Salaisuus (albumi)
Salaisuus on lauluyhtye Rajattoman albumi, joka julkaistiin 4. marraskuuta 2016. Albumi koostuu 11 uudesta suomenkielisestä kappaleesta.
Fennia-ryhmä
thumb|right|Fennian konttori Vaasassa. Fennia-konserni muodostuu vahinkovakuuttamiseen erikoistuneesta Fenniasta, vapaaehtoisia henki-, eläke- ja säästövakuutuksia tarjoavasta Vakuutusosakeyhtiö Henki-Fenniasta sekä palveluyhtiö Fennia-palvelu Oy:sta.
Fennia-konsernin yhtiöistä Fennia on keskinäinen vakuutusyhtiö. Koska asiakas on omistaja ja ulkopuolisia sijoittajia ei ole, Fennia-konsernin voittoja voidaan käyttää asiakkaiden palvelujen kehittämiseen. Henki-Fennia ja Fennia-palvelu Oy ovat Fennian tytäryhtiöitä. Fennialla on Suomessa 37 konttoria, joissa työskentelee vakuutusmyyjiä ja vakuutusyrittäjiä.
Fennian juuret ulottuvat vuoteen 1882, jolloin perustettiin Palovakuutusosakeyhtiö Fennia. Vuonna 1928 syntyi puolestaan Fennian historian toinen päähaara, kun joukko yrittäjiä perusti Yrittäjäin Vakuutus Keskinäinen Yhtiön lakisääteisiä tapaturmavakuutuksia varten. Fennia ja Yrittäjäin Vakuutus yhdistettiin vuonna 1983, ja näin syntyi Yrittäjäin Fennia. Fennia-ryhmä syntyi useiden yritysjärjestelyjen tuloksena vuonna 1998. Vuonna 2001 silloinen Yrittäjäin Fennia -nimi muutettiin Fenniaksi. Aiemmin Fennia-ryhmään kuuluva työeläkeyhtiö Eläke-Fennia fuusioitui LähiTapiola Eläkeyhtiön kanssa ja sulautumisen seurauksena uusi Keskinäinen Työeläkevakuutusyhtiö Elo aloitti toimintansa vuoden 2014 alussa. Fennia osti 27. marraskuuta 2018 suomalaisen Folksam Vahinkovakuutus Oy:n, josta tuli kaupan seurauksena Fennian tytäryhtiö. Folksam Vahinkovakuutus muutti helmikuussa 2019 nimensä Fennia Vahinkovakuutukseksi. Toukokuussa 2020 Fennia myi Varainhoidon ja Fennia Kiinteistöt -yhtiönsä S-Pankille.
Fennia käynnisti vuonna 2019  monivuotisen  Tulevaisuuden Fennia -uudistamishankkeen. Yhtiön tavoitteena on olla alansa asiakaslähtöisin toimija. Hankkeen ensimmäisenä näkyvänä virstanpylväänä uudistettiin Fennian brändi.
Fennia on järjestänyt vuodesta 1990 alkaen yhdessä Design Forum Finlandin kanssa yrityksille suunnatun muotoilukilpailun (Fennia Prize), jonka tavoitteena on tukea korkeatasoisten tuotteiden ja palveluiden tuottamista ja edistää teollisuuden kilpailukykyä ja kansainvälistymistä.
Fennia jakaa vuosittain Valtakunnallista yrittäjäpalkintoa. Vuoden 1968 jälkeen Valtakunnallinen yrittäjäpalkinto on myönnetty yli 200 yritykselle ja yrittäjälle. Fennia on tehnyt vuosikymmenten ajan yhteistyötä monien yrittäjäjärjestöjen kanssa. Lisäksi Fennialla on laaja sidosryhmäverkosto, joka koostuu muun muassa palveluita tuottavista yhteistyökumppaneista ja rahastokumppaneista.
Fennian tavoitteena on olla rakentamassa vastuullista ja yrittäjähenkistä yhteiskuntaa. Siksi Fennia osallistuu vastuulliseen toimintaan lukuisilla yhteiskunnan osa-alueilla ja on missionsa mukaisesti olemassa yrittäjyyttä ja elämää varten.
Central Christian Church
Central Christian Church voi viitata ainakin seuraaviin kirkkoihin:
Argilliitti
Argilliitti on hienojakoinen sedimenttikivilaji, joka koostuu pääosin kovettuneesta savesta. Argilliitit ovat käytännössä kiinteytynyttä mutaa ja liejua. Ne sisältävät vaihtelevasti silttikokoisia hiukkasia. Argilliitit halkeilevat rapautuessaan ja muuttuvat tuolloin saviliuskeeksi. Huonosti kovettunutta argilliittia kutsutaan mutakiveksi. Ne sisältävät usein runsaasti alumiinia ja piitä, sekä vaihtelevan määrän alkali- ja maa-alkalimetallikationeita. Termi peliitti liitetään usein näihin sedimentteihin ja sedimenttikiviin. Argilliittien metamorfoosi tuottaa liusketta, fylliittiä ja peliittistä liusketta.
"Musta saviliuske"
Haida-intiaanien veistokset Kuningatar Charlotten saarilla Brittiläisen Kolumbian rannikolla ovat merkittäviä alkuperäiskansojen kulttuuriaarteita. Ne on luotu kovasta ja mustasta argilliitista, jota kutsutaan usein "mustaksi saviliuskeeksi". Tämän kaltaista argilliittia esiintyy vain yhdellä kivilouhoksella, joka sijaitsee lähellä Skidegaten haidayhteisöä Grahaminsaarella, Slatechuck-vuoren Slatechuck Creek -joen yläsyvängöllä.
Vielä 1900-luvun alussa mustaa saviliusketta vietiin Brittiläisen Kolumbian pääkaupunkiin Victoriaan työstettäväksi. Nykyään haidat ovat sen ainoita käyttäjiä. Liuskeesta luodut taide-esineet ovat olleet aina korkealaatuisia ja arvostettuja maailmanlaajuisesti. Haidat aloittivat esineiden veistämisen ja myymisen merimiehille 1800-luvulla. Heidän työnsä jatkuu nykypäivänäkin.
Lähteet
Schiefer
Ailton Canela
Ailton Cesar Junior Alves da Silva (18. marraskuuta 1994 Matão, Brasilia – 28. marraskuuta 2016 La Unión, Kolumbia) oli brasilialainen jalkapalloilija. Hänet tunnettiin nimellä Ailton Canela ja Canela. Hänen seuransa oli Chapecoense. Canela menehtyi lento-onnettomuudessa, jossa sai surmansa useita jalkapalloilijoita ja muita merkittäviä henkilöitä.
Jarmo Kytölehto
Jarmo Antero Kytölehto (s. 23. kesäkuuta 1961 Petäjävesi) on suomalainen entinen ralliautoilija.
Kytölehto on pienen A-ryhmän Suomen-mestari vuodelta 1990 ja 1991, sekä N-ryhmän Suomen-mestari vuodelta 1992. MM-tasolla Kytölehto oli kärkitaistelussa tavallisesti Suomen rallissa, jossa sijoittui kolmanneksi vuosina 1996 ja 1997.
Vuoden 1998 Suomen ralliin Kytölehto pääsi ajamaan Colin McRaen tallikaverina Subarun tehdastallin Subaru Impreza WRC:llä. Hän epäonnistui kuitenkin ja jäi pistesijojen ulkopuolelle kahdeksanneksi. Viimeisinä aktiivivuosinaan 1999 ja 2000 Kytölehto ajoi tehtaan etuvetoisella Vauxhallilla pääasiassa Britannian mestaruussarjaa.
Kytölehdon kartanlukijana toimi lähes hänen koko uransa ajan Arto Kapanen.