cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Myskihärkä
Elinympäristö ja levinneisyys
Alaskan alkuperäinen myskihärkäkanta metsästettiin sukupuuttoon 1800-luvulla. Myskihärkää on onnistuneesti istutettu 1900-luvulla muun muassa kivikkoiselle ja lyhytkasvuiselle Dovren ylängölle Norjaan, mistä eläimet vaelsivat Ruotsin puolelle Tännäsiin Härjedaleniin. Vuonna 1986 julkaistussa Dovren kunnan vaakunassa on myskihärän kuva. Myskihärkiä elää istutettuina jonkin verran myös Siperian tundralla Taimyrin niemimaalla, missä laji viihtyy hyvin. Niitä on viety myös itäisen Siperian edustalla olevalle Wrangelinsaarelle. Grönlannissa siirrettiin 1960-luvulla 27 myskihärkää Länsi-Grönlannin Kangerlussuarqiin eli Söndre Strömfjordiin, missä alkujaan 27 eläimen kanta oli 1990-luvun puoliväliin tultaessa kasvanut jo 3 500 yksilön joukoksi. Laidun on siellä parempaa kuin lajin luontaisella elinalueella itärannikolla. Myskihärkiä on istutettu myös Luoteis-Grönlannin Qaanaaqiin ja Pohjois-Amerikassa Alaskaan ja Arktisille saarille, esimerkiksi Banksin saarelle, jossa elää nykyään suurin myskihärkäjoukko, noin 68 000 yksilöä. Sen sijaan Islannissa, Pohjois-Ruotsissa ja Huippuvuorilla toteutetut istutusyritykset epäonnistuivat ehkä liiallisen lämmön ja kosteuden takia, osin kannan pienuuden takia.
Ekologia
Kanadan Banksinsaarella on raportoitu elävän noin 1,1–3 myskihärkää neliökilometriä kohden, koska Kanadan arktisten saarten tundra on yleensä hyvin niukkatuottoinen. Myskihärät elävät yleensä ylä-arktisella tundralla matalilla alamaan "keitailla", joissa kasvipeite kattaa noin puolet maapinta-alasta. Ne myös liikkuvat Ellesmeren saarella vuodenaikojen mukaan ravinnon perässä.
Devonin saarella myskihärkiä elää tiheässä esimerkiksi Truelove Lowlandsin märkäsaraniityillä, jossa myskihärkien biomassa on kesällä 300–400 kg/km². Talvella ja keväällä myskihärät ovat alueelta poissa.
Devonin saaren myskihärät syövät saaren vuotuisesta biomassatuotannosta vain 1–2 %, mikä on saman verran kuin suuren kasvinsyöjät yleensä Taimyrin niemimaalla. Tämä on kuitenkin 15–20 % joidenkin myskihärän suosimien niittyjen vuotuisesta biomassatuotannosta. Toisaalta talvella myskihärät söivät Devonin saaren tutkitun alueen tuotannosta 15 %, mikä on kymmenen kertaa enemmän kuin kesällä. Myskihärät syövät eniten tietyiltä niityiltä. Ellesmeren saarella myskihärät viettävät 83 % ajastaan niityillä, joiden ala on 31 % tutkitusta alasta. Myskihärät syövät näiltä alueilta 48 % maan pinnalla olevista kasvinosista. Myskihärkien laiduntaminen myös suosii tiettyjä laiduntamista kestäviä lajeja, esimerkiksi Carex stans -saralajia verrattuna muun muassa Carex membranacea -saraan ja luhtavillaan (Eriophorum angustifolium). Carex stans -saran massasta on suurempi osa maan alla: niillä on pidemmät ja muodoltaan vaihtelevammat maavarret. Samoin Oxytropis viscida -keulankärkilaji pieneni myskihärän laiduntamisen takia.
Historia
Myskihärän elinympäristön arvellaan muistuttavan jollain tavoin jääkauden aikaisen villamammutin elinympäristöä. Myskihärkää pidetään peuran lisäksi toisena säilyneenä lajina jääkauden aikaisesta suureläimistöstä, pleistoseenin megafaunasta. Myskihärkiä eli jääkaudella muun muassa Länsi- ja Keski-Euroopassa. Lajin levinneisyyden eteläraja lienee ulottunut Keski-Ranskasta Puolan ja Pohjois-Ukrainan kautta läntiseen Etelä-Siperiaan ja idempänä Jakutskin lähelle. Lajia ei tavattu esim. Baikalin seuduilla. Beringiassa myskihärkä lienee elänyt vain napapiirin pohjoisosissa. Idempänä Pohjois-Amerikassa laji eli havumetsävyöhykkeen länsiosissa, Suurilla tasangoilla ja Mississippin laaksossa. Tuolloin ilmasto oli siellä nykyistä kylmempi. Laji kehittyi alun perin Euraasiassa ja kulkeutui Amerikkaan ehkä jo 200 000–90 000 vuotta sitten, ja Grönlantiin luultavasti vasta viime jääkauden jälkeen. Manner-Euroopan viimeisimmät lajia koskevat fossiililöydöt ovat Pohjois-Ruotsin Jämtlandista, jossa myskihärkiä eli vielä 6 000 vuotta sitten. On arveltu, että myskihärkä olisi hävinnyt Siperiasta Taimyrin niemimaalta vasta parituhatta vuotta sitten, mahdollisesti ihmisen metsästettyä sen sukupuuttoon. Ainakin Venäjällä tämän lajin istutuksia onkin puolusteltu hävinneen lajin palautusistutuksina.
KD:s Svenska Organisation
KD:s Svenska Organisation (lyh. KDS) on Suomen Kristillisdemokraattien ruotsinkielinen järjestö. KDS toimii kaksikielisyyteen liittyvien asioiden parissa. Puolueen sisällä järjestö edustaa kielipolitiikan ja suomenruotsalaisen aluepolitiikan asiantuntijuutta. KDS:n puheenjohtajana toimii vuonna 2021 Leo Byskata.
Historia
Lokakuussa 1975 Helsingin, Itä-Uudenmaan ja Pohjanmaan ruotsinkieliset paikallisosastot yhdistivät voimansa ja perustivat puolueen ruotsinkielisen erityisjärjestön. Järjestön ensimmäiseksi puheenjohtajaksi valittiin Asser Stenbäck Helsingistä.
Tervola
250px|pienoiskuva|Kuntataajamaa Keskustien pohjoispäässä
Tervola on Suomen kunta, joka sijaitsee Lapin maakunnan lounaisosassa. Kunnassa asuu 0 ihmistä ja sen pinta-ala on 0 km2, josta 0 km2 on vesistöjä. Väestötiheys on 0 asukasta/km2.
Naapurikuntia ovat Keminmaa, Ranua, Rovaniemi, Simo, Tornio ja Ylitornio. Tervola sijaitsee Kemin ja Rovaniemen välillä, Tervolan keskustaan on Rovaniemeltä noin 75 kilometriä ja Kemistä noin 45 kilometriä.
Tervolassa valtaa pitävät puolueet kunnallisvaltuustossa ovat keskusta ja vasemmistoliitto. Kunta on jakautunut pitkällä aikavälillä poliittiseen keskustaan ja vasemmistoon.
Liikenne
Valtatie 4 kulkee kunnan halki Kemijoen länsipuolitse ja Seututie 926 joen itäpuolitse ja siitä käytetäänkin nimitystä ”itäpuolentie”. Rovaniemelle Tervolan keskustasta pääsee kahta kautta, joko nelostietä tai itäpuolentietä. Molempia pitkin kertyy matkaa noin 75 km.
Keminmaahan pääsee kolmea tietä: nelostietä, seututietä 926 tai Paakkolan kautta kulkevaa tietä numero 9291, josta käytetään myös nimitystä ”länsipuolentie”. Nelostien tai länsipuolentien kautta Keminmaahan on matkaa 37 km. Itäpuolen tien kautta noin 45 km. Tervolasta lähtee myös seututie 929 Mellakosken kautta Ylitorniolle, jonne matkaa tulee 87 km. Ylitorniolle pääsee myös Arpelan kautta, seututietä 927. Tätä kautta matkaa kertyy samat 87 km, mikäli oikaisee Aapajoen kylän halki. Nopein reitti Tornioon on Valtatie 4 + Valtatie 29. Valtateitä pitkin Tornioon tulee matkaa 51 km ja Arpelan kautta 52 km. Ajallisesti moottoritie on vain muutaman minuutin nopeampi.
Tervolan keskustasta lähtee itään seututie 923 Sompujärven kautta Simon Alaniemen kylään. Tie on osittain sorapintainen.
Tervola sijaitsee Laurila–Kelloselkä-radan varrella, ja lähes kaikki rataosalla liikennöivät VR:n henkilöjunat pysähtyvät Tervolan rautatieasemalla. Junavuoroja on useita päivässä. Linja-autovuoroja Kemistä ja Rovaniemeltä on myös useita päivässä. Pääasiallinen liikennöitsijä oli Veljekset Salmela Oy.
Opiskelu
pienoiskuva|Ammattiopisto Lappia. Tervolassa on neljä toimivaa alakoulua. Ne sijaitsevat Lapinniemellä, Kaisajoella, Louella ja Mattisella. Kunnan ainoa yläkoulu on Lapinniemellä. Tervolassa on myös lukio, sekä Louella sijaitseva ammattiopisto Lappian oppilaitos, jossa maaseutu- ja käsityöpuoli sekä koirahoitola.
Talous ja elinkeinot
Tervolan talous on ollut monena vuotena peräkkäin plussan puolella. Tervolan työpaikoista noin 15 % sijoittuu alkutuotantoon eli maa- ja metsätalouteen. Elinkeinorakenteesta jalostuksella on noin 20 %:n ja palveluilla noin 63 %:n osuudet. Kunnan elinkeinotehtäviä hoitaa keskitetysti Tervolan kunnan kokonaan omistama elinkeinoyhtiö Riverbank Oy.
Suurimpia työllistäjiä Tervolassa ovat kunnan lisäksi Millog Oy, Veljekset Vaara Oy, Paakkola Conveyors Oy, Tervolan Saha ja Höyläämö Oy ja Tervolan Konepaja Oy.
Tapahtumia
Suosittuja ajanvietteitä Tervolassa ovat perinteeksi muodostuneet Maaseudulta käsin -messut, jonka yleisömäärän ennätys on noin 11 000 kävijää. Tervolan suurin talvitapahtuma Paakkolan Pilkit. Lisäksi Tervolassa järjestetään Ämpäripääpäivät, joissa kisataan muun muassa maailmanmestaruustason kilpailut ämpärinheitosta. Ämpäripää-kisat juontavat juurensa tervolalaisille annettuun Ämpäripää-nimeen, jonka synnystä on useita tarinoita. Lisäksi Tervolassa on muun muassa syysmarkkinat.
Kirkkorakennukset
pienoiskuva|Tervolan kirkko. Tervolan keskustaajamassa on kolme Tervolan evankelis-luterilaisen seurakunnan kirkkoa, joista vanhin puukirkko (kutsutaan Vanhaksi kirkoksi) on rakennettu vuonna 1687. Uudempi kirkko (1864) rakennettiin Vanhan kirkon viereen Kemijoen rannalle. Uusin kirkko sijaitsee seurakuntakeskuksessa, joka on otettu käyttöön vuonna 1974. Kaikki kirkot ovat edelleen käytössä, joskin isoa ristikirkkoa käytetään melko harvoin muun muassa sen kovien lämmityskustannusten vuoksi. Samasta syystä myös Vanhaa kirkkoa käytetään harvoin kylminä vuodenaikoina. Isoa kirkkoa käytetään pääsääntöisesti vain jouluaaton hartauksissa, sekä juhannuksena konfirmaatiojumalanpalveluksessa. Kirkot kuuluvat tiekirkkoihin.
Tervolan Varejoella sijaitsee vuonna 1950 rakennettu Oulun ortodoksisen seurakunnan Pyhittäjä Trifon Petsamolaisen rukoushuone. Rukoushuone rakennettiin Pariisin rauhansopimuksessa Neuvostoliitolle luovutetun Petsamon ortodoksisten evakkojen käyttöön, joita asutettiin Varejoelle. Tsasounan yhteyteen on rakennettu Petsamon luostarin kellotapulin näköisversio Petsamon evakkojen muistomerkiksi.
Muuta
Tervolan Törmävaarassa sijaitsee Digita Oy:n radio- ja televisioasema, jonka masto on 302 metriä korkea.
Anttilankankaan alueella toimii myös Puolustusvoimia palveleva Millog Oy:n Tervolan toimipiste, joka on entinen Puolustusvoimien Materiaalilaitoksen alainen Tervolan varikko (TerV). Alueella sijaitsee myös Pohjois-Suomen Huoltorykmentin alainen Tervolan varasto.
Kemijoen vesivoimaloista Ossauskosken vesivoimalaitos sijaitsee kunnan alueella.
Tervolan Varevaarassa sijaitsee vuonna 2013 valmistunut TuuliWatti Oy:n 10 tuulimyllyn tuulivoimapuisto. Tuulivoimaa on suunniteltu myös Varevaaran viereiseen Löylyvaaraan, Tervolan ja Simon kuntien rajalle Hevosselkään sekä Tervolan ja Tornion kaupungin rajalle Valkiavaaraan.
Luonto ja nähtävyydet
Tervolassa maisema alkaa saavuttaa lappilaisia piirteitä vaaroineen ja hillasoineen. Maisemaa hallitsee Suomen pisin joki, Kemijoki, jonka varrella muun muassa kuntakeskus sijaitsee.
Tervolassa sijaitsee Kätkävaara, minkä korkeus on noin 189 metriä. Kätkävaara on suosittu luontokohde. Kätkävaaran luontopolku on yhteensä 7 km pitkä ja merkitty. Luontopolun varrella on luontotorni, kaksi tulipaikkaa, sekä tulistelukota vaaran huipulla.
Tervolan luontonähtävyyksiin kuuluu muun muassa Pyhäportin koski Suolijoella sekä jokivarsimaisema läpi kunnan. Muita nähtävyyksiä ovat muun muassa Varejoen kylässä sijaitseva Kivikylä, Tervolan vanha kirkko ja Ylipaakkolan jokirantaa mukaileva kylä meri-lappilaisessa maisemassa.
Tervolan pinta-alasta noin kaksi prosenttia on sisävesiä. Vähintään hehtaarin laajuisia järviä on 76. Suurimmat järvet ovat Ossauskosken voimalaitoksen yläallas, Konttijärvi, Haapajärvi ja Akkunusjärvi.
Tervolassa, seututiellä 928 sijaitsee myös Suomen seitsemänneksi pisin tiesilta, joka toimii liikenteen välittäjänä Kemijoen yli valtatie 4:ltä kuntakeskukseen ja Seututielle 926. Sillalla on pituutta 494 metriä ja se on valmistunut vuonna 1975.
Väestönkehitys
Seuraavassa kuvaajassa on esitetty kunnan väestönkehitys viiden vuoden välein vuodesta 1980 lähtien. Käytetty aluejako on 1.1.2017 tilanteen mukainen.
Kylät
Hastinrinne, Isonpalonperä, Kaisajoki, Kiviaho, Koivu, Korpela, Kuusikko, Kätkävaara, Lapinniemi (keskusta), Lehmikumpu, Liimatta, Loue, Mattinen, Ossauskoski, Paakkola, Palonperä, Peura, Reutuaapa, Sihtuuna, Suolijoki, Suukoski, Varejoki, Ylipaakkola
Taajamat
Vuoden 2017 lopussa Tervolassa oli 3 068 asukasta, joista 1 221 asui taajamissa, 1 804 haja-asutusalueilla ja 43:n asuinpaikat eivät olleet tiedossa. Tervolan taajama-aste on 40,4 %. Tervolan taajamaväestö jakautuu kahden eri taajaman kesken:
Kunnan keskustaajama on lihavoitu.
Seurakunnat
Vuoden 2018 aluejaon mukaan Tervolassa on seuraavat Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunnat:
Suomen ortodoksisen kirkon seurakunnista Tervolan alueella toimii Oulun ortodoksinen seurakunta.
Sanchezin perilliset
Sanchezin perilliset (The Children of Sanchez) on Hall Bartlettin tuottama ja ohjaama yhdysvaltalais-meksikolainen draamaelokuva vuodelta 1978. Italialaisen neorealismin tärkeän hahmon Cesare Zavattinin yhdessä Bartlettin kanssa käsikirjoittama elokuva perustuu antropologi Oscar Lewisin romaaniin Sanchezin lapset (suom. Pentti Saarikoski, WSOY 1975).
Juoni
Meksikon pääkaupungin köyhälistökortteleissa leskeksi jääneen työmiehen tytär Consuela (Lupita Ferrer) tahtoo muutosta naisten asemaan niin kotona kuin työpaikallaankin, mutta jääräpäinen ja vanhanaikainen isä Jesus (Anthony Quinn) panee vastaan. Hänestä työläisten on parempi pitää suunsa kiinni. Vähitellen tytär saa kuitenkin isän päätä kääntymään.
Vastaanotto
Elokuvan ensi-illassa Washingtonin MacArthur-teatterissa oli läsnä Yhdysvaltojen silloinen presidentti Jimmy Carter puolisoineen, ja tilaisuuden tuotto ohjattiin meksikolaisten maahanmuuttajien auttamiseen.
Helsingin Sanomien Mikael Fräntin mukaan isää näyttelevä Anthony Quinn on elokuvan voimahahmo ja mestarikuvaaja Gabriel Figueroa hoitaa tehtävänsä hyvin, mutta elokuva muodostuu liikaa erillisistä episodeista eikä Chuck Mangionen populaari jazz oikein tue tarinaa.
Mangione sai musiikistaan Grammy-palkinnon ja Golden Globe -ehdokkuuden. Elokuva osallistui Moskovan elokuvajuhlien kilpailusarjaan.
Insomniac (Enrique Iglesiasin albumi)
Insomniac on Enrique Iglesiaksen kahdeksas studioalbumi, joka julkaistiin 11. kesäkuuta 2007.
Insomniac sisältää 15 kappaletta. Ensimmäisten 12 jälkeen mukana on Luis Gómez-Escolarin uudelleen sanoittamat espanjankieliset versiot kappaleista Do You Know? (The Ping Pong Song) (Dímelo), Somebody's Me (Alguien Soy Yo) ja Tired of Being Sorry (Amigo Vulnerable). Albumin ainoa vierailija on rap-artisti Lil Wayne, joka on mukana Push-kappaleessa.
Albumilla on mukana kaksi kappaletta, jotka Iglesias oli esittänyt eri yhteyksissä neljän vuoden mittaisen julkaisutaukonsa aikana. Ensimmäinen on Ring My Bells, josta kuultiin puolen minuutin ote Tommy Hilfigerin True Star -tuoksun tv-mainoksessa, jossa Iglesias oli mukana. Toinen on Somebody's Me, jonka Iglesias kävi esittämässä Extreme Makeover: Home Edition -tv-ohjelmassa Yhdysvalloissa.
Kaksi Insomniacin kappaleista on niin kutsuttuja cover-versioita; kappaleen Tired of Being Sorry levytti alun perin Ringside-yhtye ja Sweet Isabelin American Radio -yhtye.
Ensimmäinen albumilta julkaistu single oli ''Do You Know? (The Ping Pong Song)''. Toinen singlejulkaisu oli Yhdysvalloissa Somebody's Me ja Euroopassa Tired of Being Sorry. Neljäntenä julkaistiin Step Up 2: The Streets -elokuvan soundtrackiltäkin löytyvä Push. Kaikista singlejulkaisuista on tehty myös musiikkivideot.
Insomniac julkaistiin MuchMusicin internetsivuilla kuunneltavaksi 5. kesäkuuta, jo viikkoa ennen virallista julkaisupäivää.
Mad Butcher
Mad Butcher on saksalaisen thrash metal -yhtye Destructionin toinen EP, joka julkaistiin vuonna 1987.
Maailman rauha (patsas)
Maailman rauha (myös Rauha maailmalle,, ) on Moskovan kaupungin Helsingin kaupungille lahjoittama pronssiveistos, jonka on veistänyt kuvanveistäjä Oleg Kirjuhin. Patsas sijaitsi Hakaniemenrannassa, ja se paljastettiin 14. tammikuuta 1990, kaksi kuukautta Berliinin muurin murtumisen jälkeen. Patsas kuuluu Helsingin taidemuseon kokoelmiin. Teos siirrettiin varastoon 8. elokuuta 2022.
Patsas on 6,5 metriä korkea. Siinä eri mantereita edustavat ihmiset kannattelevat toisella kädellään maapalloa, jossa on lehvät. Vapaat kätensä patsaan hahmot ovat puristaneet nyrkkiin, minkä avulla he osoittavat mieltään maailmanrauhan puolesta.
Maailman rauha on herättänyt keskustelua Suomessa. Vuonna 2008 se valittiin sekä kolmanneksi rumimmaksi että kolmanneksi rakastetuimmaksi helsinkiläiseksi patsaaksi sanomalehtien lukijaäänestyksissä.
Tausta
pienoiskuva|Kopio veistoksesta Moskovassa [[Kansojen ystävyyden yliopisto|Kansojen ystävyyden yliopiston edustalla olevan pylvään päässä. ]] Vuonna 1983 sovitun Moskovan ja Helsingin patsaidenvaihtosopimuksen mukaan Helsinki lahjoitti Moskovalle Antti Neuvosen veistoksen Rauhan lapset (1990).
Vuoden 1983 jälkeen Oleg Kirjuhinin veistoksesta käytiin pitkä kulttuuripoliittinen keskustelu, jossa sitä vastustettiin kovin sanoin. Vaihtoehtona olleesta Leninin patsaasta Helsingin kaupunki kieltäytyi.
Maailman rauha on yksi monista alkuperäisveistoksen kopioista. Niitä sijoitettiin Neuvostoliiton kaupunkeihin ja Helsinkiin tiettävästi niiden jälkeen viimeisenä. Helsinki oli ainoa Neuvostoliiton ulkopuolinen pystytyspaikka.
Veistos oli osa 1980-luvun lopulla laadittua Hakaniementorin kokonaissuunnitelmaa. Helsingin Sanomissa 1986 julkaistun artikkelin mukaan torin suunnitelmaan olisivat kuuluneet Kirjuhinin Rauha maailmalle -veistoksen lisäksi veistoskilpailun voittaneet Jukka Vikbergin punatiilistä rakennettu Riemukaari ja Reijo Paavilaisen punagraniittinen Hermeksen pöytä. Ne olisi sijoitettu Hakaniemen kauppahallin lähelle.
Veistos saapui osina Helsinkiin 1989. Kuvanveistäjä Kirjuhin valvoi patsaan hitsaustöitä.
Camilo José Cela
Camilo José Cela Trulock (11. toukokuuta 1916 Padrón, La Coruña, Espanja – 17. tammikuuta 2002 Madrid, Espanja) oli espanjalainen Nobel-palkittu kirjailija ja vuodesta 1957 alkaen aina kuolemaansa saakka espanjan kielenhuollon merkittävimmän instituution, Real Academia Españolan (RAE) jäsen.
Maailman rauha (patsas)
Paljastus
Toimittaja Timo Kalevi Forssin mukaan paljastustilaisuudessa vuonna 1990 vanha YYA-retoriikka oli vielä voimissaan ja siinä nähtiin ”suurvaltapoliittista vaivaantuneisuutta ja karvahattulähetystöjen pönötystä”. Helsingin ylipormestari Raimo Ilaskivi (kok.) luonnehti tilaisuudessa veistosta ”intohimoiseksi, selkeäksi ja konkreettiseksi vetoomukseksi rauhan ja ystävyyden puolesta”. Neuvostoliittoa edusti Moskovan kaupunkineuvoston toimeenpanevan komitean puheenjohtaja Valeri T. Saikinin johtama valtuuskunta, johon kuului myös veistoksen tekijä Kirjuhin.
Camilo José Cela
Elämänvaiheet
Cela opiskeli lääketiedettä ja jonkin verran filosofiaa ja kirjallisuutta Madridissa. Hän taisteli Espanjan sisällissodassa diktaattori Francon johtamissa kansallismielisten joukoissa ja muun muassa haavoittui rintamalla. Sodan päätyttyä Cela toimi lehtimiehenä sekä erilaisissa tehtävissä julkisella sektorilla.
Kimmo Pietiläinen
Kimmo Pietiläinen (s. 21. toukokuuta 1947 Helsinki) on suomalainen kustantaja, tietokirjailija ja kääntäjä. Hänen perustamansa Terra Cognita -kustantamo on julkaissut erityisesti ulkomaista luonnontieteellistä, teknistä ja matemaattista kirjallisuutta. Pietiläinen on suomentanut yli 150 tietokirjaa.
Elämä ja ura
Pietiläisen isä oli kirurgi ja äiti kemisti. Vuonna 1951 perhe muutti Kanadan Port Arthuriin, jossa se asui viitisen vuotta kunnes palasi Suomeen.
Pietiläinen on koulutukseltaan teoreettinen fyysikko. Vapaana tiedetoimittajana hän on ollut vuodesta 1973. Hän on ollut Suomen Kuvalehden toimittaja ja kirjoittanut tiedeartikkeleita muun muassa Uuteen Suomeen ja Aamulehteen. 1980-luvun alkupuolen Pietiläinen toimi mainostoimiston copywriterina erityisesti teknis-tieteellisten asiakkaiden parissa.
1980-luvun loppupuolen Pietiläinen oli osakkaana Mauno Saaren ja Paavo Haavikon kanssa viestintäyrityksessä Haavikko & Pietiläinen & Co Oy, joka sulautui Haavikon Art House -kustantamon kanssa. Pietiläinen vastasi sitten Art Housen luonnontieteellisen ja teknisen kirjallisuuden käännöksistä.
Vuodesta 1997 alkaen Pietiläinen on toiminut tietokirjojen kustantajana ja kääntäjänä perustamassaan Terra Cognitassa. Hän on suomentanut muun muassa Richard Dawkinsin, Jared Diamondin ja Richard Feynmanin teoksia.
Näkemyksiä tietokirjallisuuden kustantamisesta
Pietiläisen mukaan nykyaikaisen luonnontieteellisen ja länsimaisen ajattelun tuominen Suomeen suomen kielellä oli retuperällä miltei 15 vuotta. Hänen mukaansa on tärkeää, että uusimpiin luonnontieteellisiin ajatuksiin ja tutkimukseen voisi perehtyä omalla äidinkielellä. Pietiläisen mukaan tietokirjat edustavat länsimaisen ajattelun suurimpia saavutuksia ja on kritisoinut valtion kirjallisuuden tukitoimien kohdentumista muille alueille.
Pietiläisen mielestä suuret kustantajat eivät hoida sivistystehtäväänsä vaan keskittyvät tuottamaan vähällä vaivalla kaavamaista tuotantoa sen sijaan että seuraisivat ulkomaista keskustelua ja kehittäisivät suomalaista ajattelua.
Palkinnot ja tunnustukset
Pietiläinen sai Vapaa-ajattelijain liiton myöntämän Väinö Voipio -palkinnon 2007 uskontokriittisen kirjallisuuden suomentamisesta. Palkintoperusteluissa todettiin Pietiläisen kääntäneen kirjallisuutta, jota valtio ei ole halunnut tukea käännösapurahoin. Hänen kääntämänsä kirjat Jumalharha (Richard Dawkins), Lumous murtuu (Daniel C. Dennett) ja Uskon loppu (Sam Harris) ovat herättäneet paljon keskustelua.
Vuonna 2009 Pietiläinen sai Suomen tiedetoimittajain liiton Vuoden tiedetoimittaja -palkinnon. Palkintoperustelujen mukaan hänen toimintansa kääntäjänä ja kustantajana on merkittävää myös siksi, että suuret kustantajat ovat julkaisseet varsin vähän luonnontieteellisiä tietokirjoja suomeksi. Pietiläinen on myös kouluttanut tietokirjojen kääntäjiä ja toiminut tieteen kansantajuistajana ja keskustelijana Yleisradion radio-ohjelmissa.
Camilo José Cela
Elämänvaiheet
Cela avioitui vuonna 1944 María del Rosario Conde Picavean kanssa, jonka kanssa sai myös ainoan lapsensa, Camilo Josén, kaksi vuotta myöhemmin.
Kimmo Pietiläinen
Palkinnot ja tunnustukset
Vuonna 2014 Pietiläinen sai Eino Leinon palkinnon ennakkoluulottomuudesta ja rohkeudesta kustantajana ja kääntäjänä.
Camilo José Cela
Elämänvaiheet
Vuonna 1977 Celasta tuli senaattori Espanjan parlamenttiin, mutta hänen poliittinen uransa katkesi vaaleissa kaksi vuotta myöhemmin.
Kimmo Pietiläinen
Teokset
Ilmestyskirja-sarjan kirjoittajana Paavo Haavikon ja Tuomas Keskisen kanssa:
Camilo José Cela
Tuotanto
Ensimmäisen romaaninsa, eksistentialistisen La Familia de Pascual Duarte (suom. Pascual Duarten perhe), Cela julkaisi vuonna 1942. Se oli ensimmäinen huomattava Espanjan sisällissodan jälkeen ilmestynyt romaani. Siinä kuvataan murhaan syyllistyneen miehen elämäntarinaa ja mietteitä. Peitellysti siinä arvostellaan oman aikansa yhteiskuntamoraalia, jossa sallitaan väkivaltaa. Esikoisromaanin eksistentialismi jatkui seuraavassa teoksessa, Pabellón de reposo vuonna 1943 ja tätä seurasi niin ikään eksistentiaalinen Viaje a la Alcarria vuonna 1948.
Maailman rauha (patsas)
Paljastus
Forssin mukaan glasnost ja perestroika olivat kuitenkin jo vaikuttaneet neuvostokansalaisten ajatteluun. Taiteilija kertoi paljastamistilaisuudessa patsaan olevan realistinen mutta ei sosialistinen. Hän ei myöskään halunnut luonnehtia teoksensa naiskuvaa sen koommin kapitalistiseksi kuin sosialistiseksikaan.
Camilo José Cela
Tuotanto
Vuonna 1953 julkaistu Mrs. Caldwell habla con su hijo oli Celalle irtiotto realismista, ja tämän jälkeen kirjailija elelikin yli 15 vuotta hiljaiseloa kirjallisella rintamalla. Seuraavan romaaninsa, kokeellisen ja surrealistisen San Camilo 1936, Cela julkaisi vasta vuonna 1969. Hän kuvaa siinä väkevin ja kammottavin kuvin sisällissotaan ajautuvaa Espanjaa. samalla se on värikylläinen fresko seksuaalisuuden, rikosten, hulluuden ja sankaruuden maailmasta. Se on siten vastakohta Mehiläispesän yksitoikkoiselle ankeudelle.
Maailman rauha (patsas)
Tulkintoja
Patsaan liikanimi kansan suussa on Lasse Lehtisen mukaan ”katiskavarkaat”.
Patsaan nyrkkiä heristävien hahmojen tulkitaan edustavan eri maanosia, mutta joukosta puuttuu Aasian edustaja. Patsaan malliksi kulttuuritoimittaja Hannu Marttila on tulkinnut Pariisin Luxembourgin puiston suihkulähteen keskellä olevan Jean-Baptiste Carpeaux’n veistoksen Neljä maanosaa.
Kylmän sodan aikaista taidetta tutkinut Maija Koskinen kirjoitti Rauhanpuolustajat-lehdessä: ”Veistos on melkoinen reliikki, ja se voidaan tulkita jonkinlaiseksi suomettumisen muistomerkiksi. Tässä vaiheessa oltiin kuitenkin jo hakemassa uutta suhdetta itänaapuriin. Koko 1980-luvun alkoi olla nähtävissä, että Neuvostoliiton systeemi tulee jollain tavoin muuttumaan tai hajoamaan. Veistoshankkeen suhteen juna oli kuitenkin jo tullut asemalle.”
Tervaus (1991)
Patsas tervattiin torstaina 10. lokakuuta 1991 Aleksis Kiven päivänä kello 16 alkaen. Tervaajat olivat valtiotieteiden ylioppilas Jari Kajas, oikeustieteen ylioppilas Mikael Jungner ja lääketieteen ylioppilas Sara Hirvelä. Tervan päälle oli laitettu höyheniä. Poliisi saapui paikalle kello 16.25 ja tilaisuus kesti kello 16.40:een, jolloin kaikki kolme kuljetettiin poliisiautossa pois.
Itseään ”Höyhenryhmäksi” kutsuneen joukon mielestä patsas on ruma eikä sovi ympäristöön. Töhrijöiden tarkoituksena oli lähettää terveisiä Helsingin kaupunginvaltuustolle. Ryhmän mielestä Helsinki teki virheen ottaessaan patsaan vastaan samaan aikaan kun kommunismi oli päättymässä Itä-Euroopassa.
Räjäytysyritys (2010)
Patsas yritettiin räjäyttää kaasupullolla 9.–10. toukokuuta 2010 puolenyön aikaan. Poliisi tutki tapausta törkeänä vahingonteon yrityksenä. Toukokuussa 2016 eräs muusta rikoksesta tuomiota kärsivä vanki tunnusti räjäytysyrityksen, ja häntä vastaan nostettiin syyte. Huhtikuussa 2017 Itä-Suomen hovioikeus tuomitsi tekijän kahden vuoden ehdottomaan vankeuteen. Hovioikeus lyhensi käräjäoikeuden antamaa tuomiota kahdeksalla kuukaudella, koska tekijä oli oikeuden päätöksen mukaan edesauttanut teon selvittämistä.
Mielenosoitus Ukrainan lipulla (2014)
Ukrainan kansallispäivän vastaisena yönä 24. elokuuta 2014 patsaaseen ripustettiin Ukrainan lippuja. Lipuista oli silminnäkijöiden mukaan aamun valjettua kuitenkin jäljellä vain riekaleita.
Camilo José Cela
Tuotanto
Hänen loppuajan tuotantonsa romaaneista tärkeimpiä ovat kaiketi Mazurca para dos muertos (1983, suom. Masurkka kahdelle kuolemalle) ja Cristo versus Arizona (1994). Mazurca on eräänlainen synteesi Celan koko tuotannosta. Juoni kiertyy kahden murhan ympärille ja sen päähenkilöt elävät viettiensä tahdottomina orjina. Näin Cela jällen korostaa ihmisten avuttomuutta ympäristönsä paineessa.
Celan viimeiseksi julkaistuksi teokseksi jäi Madera de boj, jonka aiheena on Costa de la Muerten eli Kuoleman rannikon kalastajien elämä.
Celan taiteelle on ominaista huumori, joka pehmentää teosten raakaa ja usein veristä maailmaa. Kansan rakastamaksi Cela taas on tullut kotimaata ylistävien matkakirjojen kirjoittajana.
V838 Monocerotis
Purkauksen kulku
thumb|left|300px|V838 Mon erottuu [[Hubble-avaruusteleskooppi|HST:n kuvissa kirkkaana tähtenä punaisen kaasupilven keskellä. Vasemmassa reunassa näkyy valokaiun (light echo) laajeneminen ympäröivässä tähtienvälisen aineen pilvessä.]]
Tutkimalla vanhoja kuvia samasta kohtaa taivasta, on arveltu, että ennen purkausta V838 Mon olisi ollut spektriluokan F3 V -tähti. Purkaus havaittiin 10. tammikuuta 2002 ja kun huomattiin, että kohde on novaksi poikkeuksellisen kylmä, sitä alettiin havaita intensiivisesti. Kohde saavutti huippukirkkautensa 6. helmikuuta, jonka jälkeen se alkoi himmentyä nopeasti. Maaliskuun alussa tähti kirkastui vielä kerran, tällä kertaa voimakkaimmin infrapuna-alueella. Huhtikuun 2002 aikana tähden kirkkaus saavutti uudelleen purkausta edeltäneen tason 15,6 magnitudia. Tähden fysikaalinen luonne oli kuitenkin muuttunut ja nyt aikaisemman pääsarjatähden sijasta paikalla oli punainen ylijättiläinen. Spektrissä esiintyvien metallien ja hiilimonoksidin perusteella on esitetty, että V838 Monocerotiksen pintalämpötila olisi vain 2 300 K ja spektriluokka L. Purkauksen aikana V838 Mon oli yksi galaksimme kirkkaimpia tähtiä.
Kiintoisa yksityiskohta V838 Monocerotiksessa on sitä ympäröivä laaja pölykuori, joka näkyy erittäin hyvin kohteesta purkauksen jälkeen otetuissa kuvissa. Etenkin alkuvaiheessa käytiin runsaasti keskusteluja siitä, liittyykö pöly nykyiseen purkaukseen, onko se mahdollisesti jonkin aikaisemman purkauksen jäänne vai sattuuko tähti vain sijaitsemaan tällaisen pölykertymän läheisyydessä. Asiasta ei ole vieläkään saatu täyttä varmuutta. On myös mahdollista, että kyseessä on jäänne tähtienvälisestä pilvestä, josta V838 Mon on muodostunut, jolloin kyseessä olisi varsin nuori tähti.
Samankaltaisia kohteita
V838 Monocerotiksen purkaus ei ole erikoisuudestaan huolimatta täysin ainutlaatuinen. Vuonna 1988 Andromedan galaksissa havaittiin äkillisesti ilmestynyt hyvin kirkas punainen jättiläistähti, joka sai nimen M31-RV (sanoista M31 Red Variable). M31-RV:n absoluuttiseksi bolometriseksi magnitudiksi arvioitiin huimat –9,95 mikä vastaa noin 7,5 miljoonan Auringon luminositeettia ja sen pintalämpötila oli noin 4 000 K. Tähden ympäriltä havaittiin pölykuori, jonka säde oli noin 8000 Auringon sädettä.
Vuonna 1994 Linnunradassa havaittiin kirkas punainen jättiläistähti, joka sai nimen V4332 Sagittarii. Spektroskooppisten mittausten perusteella sen pintalämpötila aleni 4400K:sta 2300K:iin kolmessa kuukaudessa. V4332 Sgr:n ympäriltä ei havaittu pölykuorta.
On esitetty, että nämä tähdet yhdessä V838 Monocerotiksen kanssa muodostaisivat uuden muuttuvien tähtien luokan SECS (engl. Stars Erupting into Cool Supergiants).
Mahdollisia selitysmalleja
V838 Monocerotiksessa tapahtuneen prosessin kulkua on vaikea selittää, sillä ilmiö on lyhytaikainen ja ainoat vastaavalla tavalla käyttäytyneet tähdet tunnetaan vain kesken purkauksen tehdyistä havainnoista. Selitysmalleja ilmiölle on viime vuosina julkaistu useita, mutta lähes kaikki ovat jossakin suhteessa ongelmallisia.
Ganserin oireyhtymä
Ganserin oireyhtymä on psyykkinen sairaus, josta kärsivät jäljittelevät psykoottisina pitämiään oireita.
Ganserin oireyhtymä on häilyvä käsite; se saattaa kuvastaa mm. huomion tai hoidon halua (ks. Münchhausenin oireyhtymä). Rikollisilla esiintyvää syyntakeettomaksi tekeytymistä nimitetään ”vankilapsykoosiksi”. Yleensä tila ilmenee persoonallisuushäiriöistä kärsivillä.
Ganserin oireyhtymä on nimetty saksalaisen psykiatri Sigbert Ganserin mukaan, joka kuvasi vuonna 1898 uuden ”hysteerisen oireyhtymän” kolmella potilaalla. Yleensä oireet paranevat, mutta joillakin niitä saattaa seurata masennusjakso. Enimmän osan Ganserin oireyhtymästä kärsivistä uskotaan olevan miehiä. Oireista on raportoitu niin nuorilla, nuorilla aikuisilla, keski-ikäisillä kuin jonkin verran iäkkäämmilläkin, mutta keskimääräinen ikä on erään tutkimuksen mukaan noin 32.
Abaša
pienoiskuva|Abašan sijainti Georgiassa. pienoiskuva|Abašan kaupungin pääkatu.
Abašan kaupunki liitetään erityisesti neuvostokauden talouskokeiluun, jonka aloitti Georgian kommunistisen puolueen pääsihteeri Eduard Ševardnadze 1970-luvulla. Vuonna 1971 Ševardnadze ryhmitteli kaikki alueen maataloustuotantolaitokset, myös kolhoosin, saman hallinnon alle. Samaan aikaan kaikki maatöissä olevat saivat materiaalisia ja taloudellisia etuja. Kokeilu paransi alueen tilannetta ja johti tuotannon nopeaan kasvuun, vaikka Abašan piirikunta oli aiemmin ollut erittäin köyhää aluetta. Kokeilu oli Neuvostoliiton ensimmäinen yksityisyritys Leninin jälkeen. 1980-luvulla "Abašan kokeilua" laajennettiin eri puolille Georgiaa vaihtelevalla menestyksellä.
Ampumahiihdon maailmanmestaruuskilpailut 1996
Ampumahiihdon maailmanmestaruuskilpailut 1996 järjestettiin 3.–11. helmikuuta Ruhpoldingissa, Saksassa. Kisojen menestynein maa oli Venäjä, joka voitti kahdeksasta lajista neljä kultamitalia.
Rauta(III)sulfaatti
Rauta(III)sulfaatti eli ferrisulfaatti (Fe2(SO4)3) on rauta- ja sulfaatti-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää veden puhdistukseen, väriaineena ja muiden rautayhdisteiden valmistamiseen.
Ominaisuudet
Huoneenlämpötilassa rauta(III)sulfaatti on harmahtavanvalkoista kiteistä ainetta. Kidevedettömän yhdisteen lisäksi tunnetaan useita kidevedellisiä muotoja kuten monohydraatti (Fe2(SO4)3·H2O), heksahydraatti (Fe2(SO4)3·6H2O), heptahydraatti (Fe2(SO4)3·7H2O) ja nonahydraatti (Fe2(SO4)3·9H2O). Kidevesi poistuu näiden yhdisteiden rakenteesta kuumennettaessa. Rauta(III)sulfaatit liukenee kohtalaisesti veteen ja hydraatit kidevedetöntä yhdistettä runsaammin. Liuetessaan rauta(III)sulfaatti usein hydrolysoituu. Kuumennettaessa rauta(III)sulfaattia 480 °C:n lämpötilaan se hajoaa rauta(III)oksidiksi. Rauta(III)sulfaatti muodostaa alkalimetallisulfaattien ja alumiinisulfaatin kanssa alunoita.
Valmistus ja käyttö
Rauta(III)sulfaattia voidaan valmistaa hapettamalla rauta(II)sulfaattia väkevien typpi- tai rikkihappojen avulla tai kloorin avulla. Toinen tapa muodostaa yhdistettä on liuottaa rauta(III)oksidia väkevään rikkihappoon. Suomessa ferrisulfaattia valmistaa Kemira Porissa titaanidioksidin valmistuksessa syntyvästä sivutuotteesta sekä Voda Nordic Oy Kokkolassa.
Rauta(III)sulfaattia käytetään jätevesien puhdistuksessa saostavana kemikaalina, väriaineena ja väriaineiden valmistuksessa, alunoiden valmistuksessa, peittana tekstiilien värjäyksessä ja laboratorioreagenssina.
Imagáisi
Imagáisi on Skandien Lyngsalpenen osassa sijaitseva vuori Omasvuonon ja Tromssan kuntien rajalla, Pohjois-Norjassa. Vuoren korkein kohta on 1 416 metriä merenpinnan tasoa ylempänä.
Eternal Devastation
Eternal Devastation on saksalaisen thrash metal -yhtye Destructionin toinen albumi, joka julkaistiin vuonna 1986.
Jamaikan historia
Jamaikan historia alkaa ensimmäisten asukkaiden saapumisesta vuoden 600 tienoilla. Ensimmäinen saarella käynyt eurooppalainen oli Kristoffer Kolumbus vuonna 1494, ja vuonna 1509 saapuivat ensimmäiset uudisasukkaat. Saarta alun perin asuttaneet tainointiaanit oli käytännössä hävitetty jo 1600-luvulle tultaessa. Vuonna 1655 maa siirtyi espanjalaisilta englantilaisille ja pysyi heidän hallussaan aina itsenäistymiseensä vuonna 1962 asti.
Esihistoria
Jamaikan ensimmäiset asukkaat tulivat todennäköisesti kahdessa itäisessä muuttoaallossa. Punaisesta keramiikasta tunnetut ihmiset, joista tiedetään hyvin vähän, tulivat saarelle noin vuonna 600. Heitä seurasi 200 vuoden päästä tainot, jotka asuttivat koko saaren. Tainojen elämä perustui kalastamiseen ja maanviljelyyn, ja kylien johtajina toimivat caciquet.
Orjasaareksi
Kristoffer Kolumbus saapui Jamaikalle ensimmäisenä eurooppalaisena vuonna 1494 toisella matkallaan Atlantin yli. Juan de Esquivel perusti vuonna 1509 saarelle ensimmäisen uudisasutuksen, Sevilla la Nuevan. Pääkaupunki siirrettiin sieltä vuonna 1534 Santiago de la Vegan (nykyinen Spanish Town). Espanjalaiset alistivat tainot, joista monet kuolivat myös sairauksiin ja orjuuteen. Espanja perusti saarelle kaakao- ja kahviplantaaseja. Saarelle alettiin tuoda myös orjia. Tainot olivat 1600-luvun alussa jo käytännössä hävitetty. Saarilla eli tuolloin noin 3 000 ihmistä.
Vuonna 1655 Englanti valtasi Jamaikan espanjalaisilta ja teki siitä siirtomaansa. Jamaikasta tuli pian merirosvojen turvasatama. Sotilaskuvernööri pelkäsi espanjalaisten hyökkäyksiä, joten hän toivotti merirosvot tervetulleiksi. Port Royal oli tunnetuin rikkaista mutta vaarallisista merirosvosatamista. 1700-luvun aikana Jamaika kehittyi brittiläisen imperiumin tärkeimmäksi sokerin tuottajaksi ja Karibian orjakaupan keskukseksi. Sokerituotanto oli huipussaan 1700-luvun aikana, ja vuosisadan lopulla Jamaikalla oli jo 300 000 orjaa.
Kruununsiirtomaana
Orjakaupan kieltämisen jälkeen sokeriplantaasien työvoimaksi tuotiin intialaisia ja kiinalaisia työntekijöitä. Orjuus lakkautettiin 1830-luvulla, virallisesti 1834 ja lopullisesti 1838. Entisistä orjista tuli pientilallisia, joiden elinolot olivat surkeita. Vuonna 1865 puhkesi Morant Bayn kapina, joka kukistettiin verisesti.
Jamaika julistettiin vuonna 1866 kruununsiirtomaaksi. Kuvernööri John Peter Grant järjesti saaren poliittisesti uudestaan: hän muun muassa perusti poliisivoimat sekä uudisti oikeuslaitosta ja terveydenhuoltoa. Jamaikasta tuli merkittävä banaanin tuottaja, kun United Fruit Company tuli saarelle.
Jamaikalla alkoi 1900-luvun alussa nousta myös kansallisaate. Marcus Garvey perusti vuonna 1914 Universal Negro Improvement Association -järjestön, joka pyrki edistämään mustaa nationalismia ja panafrikkalaisuutta. Asema kruununsiirtomaana herätti entistä enemmän närää 1930-luvun laman aikana. Kuohunta kärjistyi vuoden 1938 laajoihin mellakoihin.
Itsehallinnosta itsenäisyyteen
Jamaika sai osittaisen itsehallinnon vuonna 1944. Saari sai vähitellen omaa päätäntävaltaa, vuonna 1958 siitä tuli osa brittiläistä Länsi-Intian federaatiota ja se itsenäistyi lopulta vuonna 1962. Ensimmäinen pääministeri oli Jamaikan työväenpuolueen (JLP) Alexander Bustamante.
Itsenäisyyden alku sujui menestyksekkäästi, ja maassa kehitettiin alumiiniteollisuutta ja matkailua. Vuonna 1966 maassa vierailivat kuningatar Elizabeth II ja rastafareille tärkeä Haile Selassie. Kansainyhteisön kisat vuonna 1966 oli merkittävä urheilutapahtuma.
1960-luvun lopussa maata vaivasi kuivuus.
Michel Manley ja Edward Seaga
Hallitus ei selvinnyt kuivuuden hoitamisesta ja lakoista hyvin, ja vuoden 1972 protestivaaleissa Michael Manleyn johtama työväenpuolue sai 19 paikkaa 37:stä. Aluksi se harjoitti varsin länsimaalaismielistä ulkopolitiikkaa, mutta myöhemmin Manley ilmoitti ihanteekseen sosialismin. Monia yhtiöitä kansallisetettiin varsinkin kaivosalalla, mutta markkinatalous sai kuitenkin jatkua. Manleyn ystävyys Fidel Castron kanssa ja tiiviit kauppasuhteen Neuvostoliittoon saivat länsimaat vähentämään yhteistyötä. Jamaika pääsi kuitenkin AKT-maiden joukkoon ja Lomén sopimus ja sen seuraaja Cotonoun sopimus vuonna 2000 takasivat maalle kaupapoliittisia etuja kuten tullien rajaamista.
Talous kääntyi laskuun 1970-luvulla ja vuoteen 1980 mennessä maa oli menettänyt jo neljänneksen bruttokansantuotteestaan. Varsinkin vuonna 1972 valtaan nousseen vasemmistolaisen kansanpuolueen (PNP) Michael Manleyn ensimmäisellä kaudella 1972–1980 kaksipuoluejärjestelmän puolueiden tukemien jengien väliset yhteenotot kärjistyivät aseellisiksi ja kokaiinikaupalla rikastuneiden jengien levottomuuksista pääkaupungissa Kingstonissa tuli säännöllisiä erityisesti vaalien aikaan.
Työväenpuolueen Edward Seagan pääministerikaudella 1980–1989 monet ulkomaalaiset öljy- ja alumiiniyritykset päättivät lähteä Jamaikalta, ja hallitus osti niiden liiketoiminnan.
Seaga ohjasi ulkopolitiikkaa jälleen länsimielisempään suuntaan. Lokakuussa 1983 Yhdysvallat hyökkäsi Grenadaan, ja Jamaika yhdessä monien muiden Karibian maiden kanssa lähetti joitakin satoja miehiä mukaan.
PNP boikotoi vuoden 1983 vaaleja, koska koki viime hetkellä muutetun vaalipiirijaon haitalliseksi eikä kynennyt niemämään ehdokkaita neljässä päivässä.
Kone
thumb|250px|Kuva erilaisista koneista vuodelta 1890. Kone on laite, jonka avulla voidaan aikaansaada energian muodon, vaikutustavan, -suunnan tai -kohdan säännöllisiä muutoksia. Täten koneilla voidaan muuttaa kappaleen asemaa tai muotoa. Säännöllisyyttä on se, että kone toistaa jatkuvasti tai vähintään aina samankaltaisesti toimintonsa tai toimintojensa yhdistelmän. Toistettavuus tässä rajoittuu luonnollisesti valmistustarkkuuteen.
Skýdra
Skýdra on Kreikan kaupunki ja samanniminen kunta (Δήμος Σκύδρας, Dímos Skýdras), joka sijaitsee Péllan alueyksikössä Keski-Makedonian alueella. Koko kunnan pinta-ala on 239,525 neliökilometriä ja väkiluku 20 188. Varsinaisen Skýdran kaupungin väkiluku on 5 406 (vuonna 2011).
Jamaikan historia
Michel Manley ja Edward Seaga
Vuonna 1988 hurrikaani Gilbert aiheutti suuria tuhoja. Infrastuktuurin jälleenrakennus ei sujunut kovin mallikkaasti, ja kansan luottamus hallitukseen heikkeni. Manley sai hallita toisen kauden 1989-1992. P. J. Patterson oli pääministerinä 1992–2006. Vuosina 1998-2001 maassa oli talousongelmia ja väkivaltaisia levottomuuksia, jotka tukahdutettiin armeijan avulla. Vuonna 2006 Pattersonin seuraajaksi nousi Portia Simpson-Miller. Vuoden 2007 parlamenttivaalit voitti JLP, ja Bruce Goldingista tuli pääministeri. Vuonna 2011 hänen seuraajakseen valittiin Andrew Holness.
Skýdra
Nykyinen Skýdran kunta muodostui, kun Skýdra ja Meniída yhdistyivät vuoden 2011 alussa Kallikrates-suunnitelman mukaisesti.
Jamaikan historia
Portia Simpson-Miller ja Andrew Holness
Portia Simpson-Miller oli Jamaikan historian ensimmäinen naispuolinen pääministeri. Hän tuli ensimmäisen kerran pääministeriksi vuonna 2006 pääministeri P.C.Pattersonin vetäydyttyä eläkkeelle, jolloin Simpson-Miller tuli kansallispuolueen PNP:n johtoon ja pääministeriksi. Vuoden 2007 vaaleissa PNP kuitenkin kärsi niukan vaalitappion ja työväenpuolue JLP siirtyi valtaan.
Skýdra
Kunnan osat
Vuoden 2011 kuntauudistuksesta lähtien Skýdran kunta muodostuu kahdesta kunnallisyksiköstä, jotka vastaavat uudistusta edeltäneitä kuntia. Kunnallisyksiköt sekä niihin kuuluvat kylä- ja kaupunkiyhdyskunnat ja asutukset ovat:
Kone
Tavallisimmin koneilla tarkoitetaan laitteita, joiden voidaan sanoa tekevän työtä ihmisen puolesta ja käyttävät siis energian lähteenään jotakin muuta kuin ihmisen lihasenergiaa. Sellaisia ovat esimerkiksi höyrykoneet, poltto- ja sähkömoottorit sekä kaikki niillä toimivat laitteet. Fysiikassa termiä kone käytetään kuitenkin yleisemmässä merkityksessä, jolloin koneita ovat kaikki laitteet, joilla voidaan muuntaa voiman suuruutta tai suuntaa käytännöllisemmäksi. Tässä mielessä koneita ovat myös niin sanotut yksinkertaiset koneet kuten vipu ja kalteva taso, sekä monet muut käsikäyttöiset mekanismit kuten mekaaninen ovikello tai lukko, jossa työn tekee ihminen.
Toimiakseen kone tarvitsee energialähteen ja tämä energian lähde on yleensä jokin moottori, mutta voi olla myös käyttäjä itse. Työkalun, esimerkiksi haarukan tai lapion, erottaa koneesta se, että sillä tehtävän liikkeen toistettavuus riippuu käyttäjästä. Varhemmin koneen käsitteeseen on liitetty vaatimus liikkuvista osista, mutta koska sähköliesi on myös energiaa muuntava kone ja siinä ei tarvita liikkuvia osia, niin tästä vaatimuksesta on luovuttu. Kone-termin merkitys on tullut laajemmaksi tietokoneen vuoksi, koska siinä muunnetaan informaatiota muodosta toiseen. Laajin "kone"-termin käyttö esiintyy filosofisessa väitteessä "eläin on kone", jossa koneella tarkoitetaan, että eläimen kaikki, niin mekaaniset, sähköiset ja kemialliset toiminnot toimivat luonnonlakien mukaan eli eläimeen ei sisälly mitään yliluonnollista.
Ihminen ja kone
Ihmisen ja koneen ero on tekniikan kehittyessä tullut yhä vaikeammin erotettavaksi ja ongelmakohdaksi on tullut yhä enemmän ihmisen määrittely tässä vertailussa. Aihepiirin termeissä on siirrytty automaateista, roboteista ja androideista enemmän käsittelemään kyborgeja, "kyberneettisiä organismeja". Tekniikka ei ole enää välttämättä ihmisen suoraan käyttämä väline, vaan se saattaa olla ihmistä itseään, esimerkkinä sydämentahdistin, sisäkorvaimplantti ja tekonivel.
Koneiden jaottelu
thumb|250px|[[Sanomalehtipainokone saksalaisesta museosta.]] thumb|250px|Laboratoriopaperikone. Koneita voidaan jaotella sen mukaan, kuinka itsenäistä niiden toiminta on. Esimerkiksi käsiporakone vaatii toimiakseen jatkuvasti ihmisen sitä käyttämään. Automatisoituun tuotantolinjaan liitetty porakone voi toimia itsenäisesti ohjelmointinsa mukaan vikaantumiseen saakka. Koneista voidaan muodostaa erilaisia laitoksia, joissa useat erilaiset koneet tekevät teollisia prosesseja kuten tuotteiden valmistusta. Koneet auttavat ihmisiä tekemään liian raskaat tai yksitoikkoiset työt ihmisten puolesta.
Yksinkertaiset koneet
Fysiikassa nimitetään yksinkertaisiksi koneiksi eräitä yksinkertaisia laitteita, joita ei yleiskielessä tavallisesti nimitetä koneiksi, mutta joita käytetään myös varsinaisten koneiden osina. Sellaisia ovat:
Jamaikan historia
Portia Simpson-Miller ja Andrew Holness
Lokakuussa 2011 JLP:n johtaja ja pääministeri Bruce Golding astui syrjään ja hänen seuraajakseen valittiin Andrew Holness, joka oli ollut vuodesta 2007 Goldingin hallituksen opetusministeri. 39-vuotiaasta Holnessista tuli Jamaikan historian nuorin pääministeri ja hänen tehtäväkseen jäi johdattaa puolueensa kahden kuukauden päässä oleviin seuraaviin parlamenttivaaleihin. Hän oli myös ensimmäinen Jamaikan itsenäistymisen jälkeen syntynyt pääministeri.
Joulukuun 2011 parlamenttivaaleissa PNP sai kuitenkin suuren vaalivoiton; PNP sai 41 parlamentin 63 paikasta JLP:n saadessa vain 22 paikkaa .Portia Simpson-Miller palasi Jamaikan pääministeriksi ja Andrew Holnessin ensimmäinen pääministerikausi jäi kahden kuukauden mittaiseksi.
Sosialistisesta menneisyydestään huolimatta PNP-puolue laittoi kovilla säästötoimenpiteillä Jamaikan talouden hyvään kuntoon; talous kasvoi ja inflaatio oli vähäinen, mutta työttömyys säilyi korkeana. Helmikuun 2016 parlamenttivaaleissa oppositiossa oleva JLP sai niukan vaalivoiton. JLP sai parlamenttiin 33 paikkaa ja PNP 30, joten pääministeri Simpson-Miller joutui väistymään. Maaliskuussa 2016 JLP:n johtajasta Andrew Holnessista tuli taas Jamaikan pääministeri. Erittäin niukan vaalivoiton seurauksena JLP:n enemmistö oli lopulta vain yksi paikka.
Tammikuussa 2017 pääministeri Andrew Holness vieraili Israelissa ensimmäisenä Jamaikan pääministerinä.
Näätälä
Vuonna 1937 Näätälän kylässä oli 395 asukasta. Näätälän asukkaiden tärkein elinkeino oli maa- ja metsätalous. Vuonna 1937 kylässä oli 615 ha peltoa, 41 ha niittyä ja 1 461 ha metsää. Teollisuuslaitoksia kylässä ei ollut.
Näätälässä toimi nuorisoseura, nimeltä Pyrkijä. Näätälän marttayhdistys perustettiin vuonna 1934.
Kansakoulut
Näätälän kylän alueella oli kaksi kansakoulua. Näätälän koulu sijaitsi kylän keskustassa ja sen koulupiiriin kuului suurin osa Näätälästä. Näätälän koulu oli perustettu vuonna 1899, jolloin myös ensimmäinen koulurakennus valmistui. Koulu tuhoutui Suomen sisällissodassa vuonna 1918. Uusi koulu valmistui vuonna 1920. Vuonna 1939 koulussa oli kaksi opettajaa ja 29 oppilasta.
Näätälän kylän eteläisimmässä osassa sijaitsi Rajaharjun kansakoulu. Rajaharjun koulupiiriin kuului Näätälän eteläosan lisäksi Lyykylänjärven kylän itäosa. Rajaharjun koulu perustettiin vuonna 1919. Kunnan ostamasta Rajaharjun kartanon päärakennuksesta tehtiin koulurakennus vuonna 1927. Koulurakennus paloi vuonna 1933 ja seuraavana vuonna rakennettiin uusi koulu. Vuonna 1939 koulussa oli kaksi opettajaa ja 43 oppilasta. Rajaharjun koulu tuhoutui talvisodassa. Jatkosodan aikana Rajaharjun koulu rakennettiin uudelleen vuosina 1943–1944, mutta koulua ei ehditty ottaa käyttöön ennen aluemenetyksiä.