cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Hans-Joachim Marseille
Arviointeja
Jagdgeschwader 52:n ässä ja myöhempi Bundeswehrin kenraali Johannes Steinhoff kuvailee haastattelussaan entistä sodanaikaista alaistaan Marseillea täydelliseksi ”playboyksi, jota kiinnostivat taistelua enemmän kaupunkien yöelämä ja kauniit tytöt.” Steinhoff sanoo Marseillen olleen silti älykäs, nopea ja aggressiivinen taistelija. Steinhoffin mukaan Marseillen puute oli se, ettei hän ollut ”joukkuepelaaja”, eivätkä muut Jagdgeschwader 52:n lentäjät halunneet häntä siipimiehekseen.
Nimikkokoneet
Marseille lensi neljällä eri Bf 109 F-4/Trop-nimikkokoneella:
Panthoidos
Panthoidos (n. 280/275 eaa.) oli antiikin kreikkalainen megaralaiseen ja dialektiseen koulukuntaan kuulunut filosofi. Hän keskittyi filosofiassa logiikkaan.
Panthoidos kirjoitti teoksen Monitulkintaisuuksista (Peri amfiboliōn), jota vastaan stoalainen Khrysippos hyökkäsi omassa teoksessaan. Panthoidos oli eri mieltä kuin Diodoros Kronos eräästä tämän keskeisestä argumentista: Diodoros katsoi, että kaikki mikä on tapahtunut on välttämättä totta; siksi mikään, mikä ei voi koskaan olla totta, ei ole mahdollista. Panthoidos puolestaan katsoi, että jokin, joka ei koskaan voi olla totta, on mahdollista; mahdoton ei koskaan voi olla mahdollisen seuraus; ja siksi kaikki tapahtunut ei ole välttämättä totta.
Antichrist Superstar
Antichrist Superstar on Marilyn Mansonin studioalbumi vuodelta 1996. Levyllä vierailevat Dave Ogilvie ja Nine Inch Nailsin Trent Reznor.
Listasijoitukset
Albumi
Singlet
Christoph Schlingensief
Christoph Schlingensief (24. lokakuuta 1960 Oberhausen, Saksan liittotasavalta – 21. elokuuta 2010 Berliini, Saksa) oli saksalainen elokuva- ja teatteriohjaaja.
Schlingensief aloitti uransa elokuvaohjaajana mutta siirtyi myöhemmin teatteri- ja oopperaohjaajaksi. Hän työskenteli muun muassa Bayreuthin Wagner-juhlilla. Julkisuudessa hänet tunnettiin erityisesti provokaatioistaan, joista tunnettu on muukalaisvihan teeman esiintuominen Wienissä. Wienin keskustassa oli kontti, johon hän sijoitti pakolaisia ja kysyi, kuka karkotetaan ensimmäisenä.
Sairastuttuaan keuhkosyöpään 2008 hän otti aiheekseen sairauden ja kuolemanpelon. Sairastumisen jälkeen hän työskenteli yhä täysitehoisesti, muun muassa suunnitteli Burkina Fasoon kulttuurikylän. Sen suunnittelee arkkitehti Francis Kéré, ja rakentamista tukee muun muassa kirjailija Henning Mankell.
Schlingensiefin puoliso oli hänen pitkäaikainen työtoverinsa, Suomessa syntynyt pukusuunnittelija ja teatterilavastaja Aino Laberenz, jonka kanssa hän avioitui elokuussa 2009.
Air Francen lento 8969
Air Francen lento 8969 kaapattiin 24. joulukuuta 1994 Algerissa, Algerian pääkaupungissa. Koneen kaappasivat neljä algerialaisen islamistisen Aseellisen islamilaisen ryhmän (GIA) terroristia. Kaappareiden vaatimus oli kahden kielletyn Front Islamique du Salut -puolueen jäsenen vapautus. He tappoivat kolme matkustajaa. Kaappausdraama päättyi 26. joulukuuta Marseillen kansainvälisellä lentokentällä, kun Ranskan terrorisminvastainen erikoisosasto GIGN vapautti koneen ja kaikki kaappaajat saivat surmansa.
Kaappaus
24. joulukuuta 1994 kello 11.15 neljä aseistautunutta Groupe Islamique Armén terroristia, jotka olivat pukeutuneet Air Algerie -lentoyhtiön pukuihin, nousivat Houari Boumedienen lentoasemalta Air Francen lennolle 8969 kohti Charles de Gaullen kansainvälistä lentoasemaa. Miehet väittivät tulevansa tarkastamaan konetta. He tutkivat matkustajien passit, vaativat sulkemaan ikkunat ja luovuttamaan kaikkien henkilökohtaiset omaisuudet mustiin muovipusseihin. Tarkastuksen jälkeen he kieltäytyivät lähtemästä, jolloin selvisi etteivät he ole Air Algerien henkilökuntaa vaan terroristeja, jotka aikoivat kaapata koneen. Terroristien johtaja, 25-vuotias Abdul Abdullah Yahia, otti esille AK-47-rynnäkkökiväärin ja Uzi-konepistoolin ja alkoi vaatia koneen henkilökunnalta ja matkustajilta yhteistyötä. Lentokoneessa oli 220 matkustajaa ja 12 miehistön jäsentä.
Kello 14.00 yksi terroristeistä huomasi, että koneessa oli algerialainen poliisi, ja Yahia määräsi vangitsemaan tämän. Poliisi vietiin matkustamoon, jossa hänet ammuttiin. Muutama minuutin päästä kaappaajat ottivat yhteyttä lennonjohtoon ja vaativat nousulupaa. Kun heidän vaatimuksiinsa ei suostuttu, kaappaajat heittivät surmatun algerialaispoliisin ruumiin kiitotielle näytteeksi. Kaappaajien vaatimuksena oli kahden kielletyn Front Islamique du Salut -puolueen jäsenen vapautus.
Balladur vaati vastavuoroisesti naisten ja lasten vapauttamista, johon suostuttiin neljä tuntia myöhemmin. Noin 60 matkustajaa oli päästetty vapaaksi koneesta ennen jouluaaton päättymistä. Myöhemmin kaapparit luopuivat aiemmista vaatimuksistaan ja vaativat vapaata lentoa Pariisiin, jossa he pitäisivät tiedotustilaisuuden ja jos tähän ei suostuttaisi, he ampuisivat yhden panttivangin.
Algerian armeija oli saartanut koneen ja Ranskan erikoisjoukkojen komentaja Philippe Legorjus keskusteli Algerian armeijan komentajan kanssa. Kaapparit vaativat armeijan vetäytymistä, mutta algerialaiset suhtautuivat tähän hyvin vastahakoisesti. Kriisineuvosto Ranskassa oli perustanut tukikohdan Air Francen päämajaan Pariisissa ja he päättivät, että kone päästettäisiin lentämään Ranskaan. Samalla GIGN hälytettiin asemiin.
Ongelmia tuli, kun algerialainen eversti kieltäytyi saamastaan käskystä vetäytyä koneen vierestä. Vihaiset kaapparit teloittivat vietnamilaisen diplomaatin ja heittivät hänet kiitotielle aikaisemmin ammutun poliisin ruumiin viereen. Kello 21.30 jouluaattona Ranskan suurlähetystön kokki tuli radioon ja sanoi terroristien surmaavan hänet, jos kone ei saisi nousulupaa puolen tunnin sisällä. Algerialainen eversti piti yhä joukkoja koneen ympärillä. Terroristit surmasivat kokin kello 22.00 ja uhkasivat ampua yhden matkustajan puolen tunnin välein, ellei kone saisi lupaa lentää Pariisiin. Viranomaisille ilmoitettiin myös koneessa olevan dynamiittia.
GIGN:n johtaja Denis Favier kokosi joukkonsa ja suunnitteli vapautusoperaation. Tiimi harjoitteli vapautusta omalla erikoiskoneella, kunnes heidät lennätettäisiin Algeriin. Kun he olivat matkalla he eivät saaneetkaan laskeutumislupaa Algeriin. Kaksi tuntia myöhemmin lentokoneen piti palata Espanjaan ja laskeutua odottamaan lisäohjeita.
Tämän tilanteen jälkeen Ranskan pääministeri Balladur kääntyi Algerian presidentin Lamine Zeroulin puoleen, joka lopulta määräsi koneen lentämään Pariisiin. 40 tuntia kaappausdraaman alkamisesta Algerian armeija kokosi konetta piirittäneet joukkonsa ja 26. joulukuuta kone sai luvan nousta. Neuvottelijaryhmä Pariisissa päätti, että koneen piti laskeutua Marseilleen 400 kilometrin päähän Pariisista. Lennonjohto sai salaa ilmoitettua ohjaamoon, että kaappareille piti kertoa ettei polttoaine riittäisi Pariisiin. Kone oli jo Algerissa käyttänyt lähes kaiken polttoaineen sähkön tuotannon takia.
Pari tuntia tuon operaation jälkeen kone lähti liikkeelle ja ajatettiin kohti lennonjohtotornia, jonka vieressä Yahia uhkasi räjäyttää koneen neljännestunnin kuluttua.
Isku
Kaappausdraaman aikana GIGN oli saapunut kello 17.08 Marseilleen ja oli jo taisteluvalmiudessa. Yhden kaapparin alkaessa ampua kohti tornia 30 erikoisjoukkojen miestä ryhtyi hyökkäykseen. Kaikki koneen kolme ovea räjäytettiin auki. Koneen etuosassa puhkesi taistelu kaappareiden ja GIGN:n välillä. Kaapparit avasivat tulen ja heittivät käsikranaatteja ohjaamon ikkunasta. GIGN vastasi tuleen ja odotti, kunnes vastatulitus loppuisi. Sen jälkeen erikoisjoukot ryhtyivät evakoimaan matkustajia nopeasti ulos koneesta hätälaskuun tarkoitettua liukumäkeä pitkin.
Kaikki neljä kaappaajaa saivat surmansa. Kolme matkustajaa kuoli koko kaappausdraaman kuluessa. Lopun tulitaistelun aikana loukkaantui 13 matkustajaa, kolme henkilökunnan jäsentä ja 11 GIGN:n sotilasta.
Naisten Viiri
Naisten Viiri oli Yhdysvalloissa vuosina 1936–1978 ilmestynyt suomenkielinen kommunistinen naistenlehti.
Toverittaren ja Työläisnaisen toimintaa jatkanut Naisten Viiri ilmestyi aluksi Eteenpäin-lehden sisarjulkaisuna New Yorkin osavaltion Yonkersissa. Työmies–Eteenpäin-lehden perustamisen yhteydessä vuonna 1950 se siirtyi Wisconsinin Superioriin. Naisten Viirin toimittajina työskentelivät muun muassa Emma Mattila (1930- ja 1940-luvuilla), Emma Tuominen (1950-luvulla), Frank Walli (1960-luvulla) ja Helen Kruth-Leiviskä (1970-luvulla).
Alaotsikolla The only Finnish women’s journal in America julkaistu kaksitoistasivuinen viikkolehti sisälsi poliittisen aineiston lisäksi yleisluontoisia naisia kiinnostavia artikkeleita ja uutisia, kotitalousneuvoja ja kaunokirjallisuutta, joiden tarkoitus oli vedota myös laajempaan yleisöön. Lehti lakkasi suomenkielisen lukijakunnan vähennyttyä.
Werther
upright|pienoiskuva|Jules Massenet’n oopperan Werther ranskalainen ensi-iltajuliste. Werther on ranskalaisen Jules Massenet’n säveltämä nelinäytöksinen ooppera. Sen libreton ovat kirjoittaneet Édouard Blau, Paul Milliet ja Georges Hartmann, ja se pohjautuu saksalaisen Johann Wolfgang von Goethen romaaniin Nuoren Wertherin kärsimykset. Ensiesityksensä teos sai Wienissä 16. helmikuuta 1892. Suomen ensi-esitys oli Suomalaisessa oopperassa tammikuussa 1922.
Michael Burston
Michael ”Mick” Burston eli ”Würzel” (23. lokakuuta 1949 – 9. heinäkuuta 2011 ) oli englantilainen muusikko, joka tunnettiin parhaiten työstään Motörheadin kitaristina.
Motörheadin albumien lisäksi hän julkaisi kaksi sooloalbumia, Bess ja Chill-Out or Die. Hän esiintyi myös vierailevana artistina lukuisissa yhtyeissä Motörheadin jälkeen.
Pirkkalan vaakuna
thumb|150px|Pirkkalan vaakuna Pirkkalan vaakuna on Pirkkalan kunnan tunnus. Vaakunan aiheen turkiskoro viittaa turkiksiin, jotka olivat perusta pirkkalaisten maineeseen ja mahtiin.
Vaakunan selitys kuuluu ”kilpi halkoinen ja turkiskorokatkoinen hopea-punainen.” Vaakunan on suunnitellut Gustaf von Numers, ja Pirkkalan kunnanvaltuusto hyväksyi sen kokouksessaan 26. syyskuuta 1951. Sisäasiainministeriö vahvisti vaakunan käyttöön 28. marraskuuta samana vuonna.
Carry On
Carry On on brittiläinen pienellä budjetilla toteutettujen komediaelokuvien sarja, johon kuuluu yhteensä kolmekymmentä vuosien 1958 ja 1978 välillä tehtyä elokuvaa. Sarjan kaikki elokuvat kuvattiin Pinewoodin studioilla, ja ne ohjasi Gerald Thomas ja tuotti Peter Rogers. Elokuvien vakionäyttelijöihin kuuluivat muun muassa 26 elokuvassa esiintynyt Kenneth Williams, Joan Sims (24 elokuvaa), Charles Hawtrey (23 elokuvaa) ja Sid James (19 elokuvaa). Carry On -elokuvat eivät yleensä saaneet kriitikoilta positiivisia arvosteluja, mutta suuren yleisön keskuudessa ne olivat suosittuja. Eri tuotantoryhmä toteutti vielä elokuvan Carry On Columbus vuonna 1992.
Sarjan elokuva Carry On Up the Khyber (1968) valittiin 1900-luvun vaikuttavimpien brittiläisten elokuvien joukkoon BFI:n kyselyssä vuonna 1999.
Synteettinen evoluutioteoria
Synteettinen evoluutioteoria (moderni synteesi, uusdarwinismi) on tieteellinen teoria, joka syntyi 1920- ja 1930-luvuilla kun klassinen Charles Darwinin luonnonvalintaa korostava evoluutioteoria sovitettiin yhteen uuden populaatiogenetiikan kanssa. Synteettisen evoluutioteorian syntyyn vaikuttivat ajan kehittyneet tutkimusmenetelmät ja uudet oivallukset biologiassa. Teoria syrjäytti varhaisempien "mendelistien" (muun muassa Richard Goldschmidt) käsitykset hyppäyksittäin eli ns. makromutaatioiden kautta etenevästä evoluutiosta. Nimensä mukaisesti (synteesi, 'kokonaisnäkemys') teoria yhdisti aikansa eri tieteenalojen havainnot yhdeksi kokonaisuudeksi. Olennaisinta synteettisessä evoluutioteoriassa oli se, että se sovitti evoluution yksiköt (geenit) ja sen mekanismin (valinnan) yhteen.
Synteettisen evoluutioteorian jälkeen on kehittynyt vaiheittain nykyinen evoluutioteoria, jonka näkemys on pääasiassa 1970- ja 1980-luvuilta peräisin. Synteettisen evoluutioteorian ajan jälkeen on seurannut vapaamman ajattelun aika, eikä kehitystä enää aina haluta rajoittaa tiettyihin kaavamaisuuksiin. Pääpiirteissään nykyinen käsityskin on samanlainen kuin Darwinin alkuperäinen teoria. Darwin ei vain pystynyt aikanaan esittämään periytymisen mekanismia. Gregor Mendelin keksimät periytymissäännöt keksittiin uudelleen 1900-luvun vaihteessa, jonka jälkeen uusdarwinismi alkoi muotoutua vaiheittain.
Uusdarwinismin keskeisiä päätelmiä:
Lewitzinponi
Lewitzinponi on Itä-Saksassa kehitetty harvinainen ponirotu.
Ominaisuudet
Lewitzerien säkäkorkeus on 138-148 cm. Ne ovat usein lehmänkirjavia, mutta myös yksiväriset rekisteröidään. Niillä on suurehko pää sekä suora tai aavistuksen kyömy profiili. Kaula on hyvin muotoutunut, ja säkä on selkeä. Selkä ja takaosa ovat leveitä, ja jalat ovat vahvat ja kaviot kovat. Lewitzerillä kuuluisi olla tahdikkaat ja joustavat liikkeet.
Luonteeltaan lewitzerit ovat tyypillisen ponimaisia. Ne ovat itsepäisiä ja vaatimattomia.
Historia
Lewitzerit kehitettiin entisessä Itä-Saksassa 1950-luvulla. Niille perustettiin kantakirja vuonna 1971, kun huomattiin että maatöissä käytetyistä poneista voisi kehittää oman rotunsa. Lewitzer-ponien määrä oli tuolloin vähäinen. Niiden polveutumisesta ei ole tarkkaa tietoa: ne voivat olla pelkkien alkuperäisponien tai niiden ja muiden hevosten risteytyksiä. Tyypiltään ne olivat melko alkukantaisia, joten jalostuksessa niihin käytettiin trakehneria ja täysiverisiä. Vuonna 1976 alettiin kiinnittää huomiota väritykseen. Silloin ponien ihanneväritys oli lehmänkirjava. Nykyisin rodun eläimet jaetaan värityksen mukaan: A tobianokirjavat ja B kaikki muut paitsi tiikerinkirjavat ja overot eli tobianokuviosta poikkeavat lehmänkirjavat. 1990-luvulla valtion omistama jäi yksityisen omistajan käsiin, ja lewitzerit lähes katosivat puoliveristen tieltä. Niitä oli jäljellä vain 12, kun muutamat rodusta kiinnostuneet perustivat yhdistyksen jatkamaan sen kasvatusta. Nykyään rekisterissä on parisataa yksilöä, ja suosio on nousussa. Rotu tarvitsee kuitenkin suojelua ja jatkojalostusta.
Jalostus
Koska lewitzerejä on niin vähän, rekisteriin hyväksytään myös yksilöitä, joiden toinen vanhempi on lewitzer ja toinen saksalainen ratsuponi, connemara, newforestinponi, B-sektion welshponi, arabialainen, angloarabi, englannintäysiverinen tai tobianokirjava, alle 155 cm korkea hevonen.
Käyttö
Lewitzerit ovat voimakkaita ja kestäviä, joten niitä käytetään ratsuina sekä valjakko- ja työponeina. Ne ovat värityksensä vuoksi suosittuja erityisesti lastenratsuina. Rodusta on jalostettu kolme eri tyyppiä: lastenponi, kilpaponi ja vaunuponi.
Hans von Essen
Hans Olof von Essen (31. joulukuuta 1900 Lappeenranta – 23. elokuuta 1973 Halikko) oli suomalainen eversti ja Mannerheim-ristin ritari numero 30. Mannerheim-ristin ritarin arvo hänelle myönnettiin 22. lokakuuta 1941.
Ura
Hans von Essenin isä oli kenraalimajuri Didrik von Essen. Von Essen osallistui vapaaehtoisena Suomen sisällissotaan 1918 ja kävi Kadettikoulun 1. kadettikurssin 1919–1920. Sotakorkeakoulun 10. kurssilta hän valmistui 1935. Hän palveli Uudenmaan rakuunarykmentissä (URR) nuorempana upseerina ja adjutanttina 1920–1927 sekä eskadroonanpäällikkönä 1927–1930. Ratsuväkiprikaatin aliupseerikoulua hän johti 1930–1931. RemK:n johtajana hän oli 1931–1933. Ratsukoulua hän johti 1935–1937. Sotilasasiamiehenä Varsovaan, Prahaan ja Bukarestiin hän oli 1937–1939.
Jatkosodan jälkeen hän toimi sotilasasiamiehenä Tukholmassa 1944–1946. Uransa päätteeksi hän toimi Porin sotilaspiirin päällikkönä vuoden 1946 aikana, ja erosi tämän jälkeen vakinaisesta palveluksesta. Vuodesta 1946 alkaen hän toimi Vakuutusyhtiö Teollisuus-Palossa vuoteen 1959 asti. Hän oli mukana perustamassa Suomen Teollisuuden Vartiointi Oy:tä (nyk. Securitas) 1959 ja toimi yhtiössä toimitusjohtajana vuoteen 1968 asti.
Von Essen edusti Suomea kenttäratsastuksessa vuoden 1928 kesäolympialaisissa Amsterdamissa ja sijoittui viidenneksi, mikä on edelleen suomalaisratsastajien parhaita sijoituksia kansainvälisissä arvokilpailuissa. Hän oli myös Suomen joukkueen johtajana vuoden 1939 hiihdon maailmanmestaruuskilpailuissa Zakopanessa.
Hans von Essenin puoliso vuodesta 1940 oli Kira Brunou (1911–2010), Andrej Rudnevin tytär.
Imubarbit
Imubarbit (Garra) on karppien heimoon (Cyprinidae) kuuluva kalasuku. Siihen kuuluu 146 lajia, joita tavataan etupäässä Aasiassa, mutta pienempi osa elää Afrikassa:
Wihurinkoski
Wihurinkoski oli Heinolassa vuodesta 1970 alkaen toiminut virvoitusjuomatehdas ja olutpanimo.
Tehtaan perustajalla, Wihuri-yhtiöillä, oli panimotoimintaa jo vuodesta 1952 alkaen jolloin yhteistyö Porvoon Panimo - Borgå Bryggerin kanssa alkoi. Panimot sulautuivat vuonna 1961 ja vuonna 1970 aloitti Wihurinkoski toimintansa Heinolan Hevossaaressa. Samana vuonna juomien valmistus Porvoossa lopetettiin.
Virvoitusjuomat
Vuonna 1973 Wihurinkoski alkoi valmistaa Jaffa-nimistä appelsiinilimonadia. Tästä närkästyi kilpailija Hartwall, joka oli valmistanut samannimistä appelsiinijuomaa jo vuodesta 1948 Israelin satamakaupungista ottamallaan nimellä. ”Suuressa jaffasodassa” Patentti- ja rekisterihallitus suositteli Wihurinkoskelle nimestä luopumista, vaikkakaan maantieteellisiä nimiä ei voinut suojata muuten kuin pitkän vakiintuneen käytön takia. Muutkin virvoitusjuomatehtaat ihmettelivät PRH:n kantaa, koska olivat itsekin käyttäneet Jaffa-nimeä Hartwallin reagoimatta. Keskuskauppakamari ei ottanut selvää kantaa, ja Hartwall luopui aikeestaan viedä asia oikeuteen.
Oluet
Wihurinkosken olutmerkkejä olivat "Kosken Kohinaa" ja "Vaalea Viikinki". Yrityksen tunnuslauseena tunnettiin ilmaisu "Saa koskea". Oluet olivat kuitenkin suomalaismakuun kitkeriä eivätkä menestyneet markkinoilla.
Uudelle omistajalle
Juomatehdas kuului Wihuri-konserniin vuoteen 1973 asti, jolloin se myytiin lahtelaiselle Mallasjuoma Oy:lle hyvällä voitolla perustamiskustannuksiin nähden. Tehdas jatkoi entiseen tapaan juomien valmistusta mutta Mallasjuoman tuotemerkeillä. Satoja tuhansia litroja vanhentumaan päässyttä Wihurinkosken olutta kaadettiin Alkon vaatimuksesta ja ajan tapaan maahan.
Hartwall Oy:n ostettua 1994 Mallasjuoman toiminnot siirtyi myös Wihurinkosken tehdas uudelle omistajalle. Juomien valmistus keskitettiin Lahteen ja Hevossaaren tehdas suljettiin. Nykyään entisen juomatehtaan tiloissa toimii useita pienempiä eri alojen yrityksiä.
Nils Dardel
Nils Elias Kristofer von Dardel, tunnettu nimellä Nils Dardel, joskus myös Nils de Dardel (25. lokakuuta 1888 Bettna, Flen – 25. toukokuuta 1943 New York), oli ruotsalainen taidemaalari.
Elämä ja ura
Dardelin tunnetuimpia maalauksia ovat Crime Passionnel, Svarta Diana ja Den döende dandyn, jotka kaikki kuuluvat Tukholman Moderna museetin kokoelmiin. Dardell teki paljon myös tilausmuotokuvia.
Dardel muutti toisen maailmansodan vuosina ensin Kuuban Havannaan ja sieltä New Yorkiin. Hän kuoli sydänkohtaukseen newyorkilaisessa taiteilijahotellissa. Hän kärsi vakavasta sydänviasta ja pelkäsi kuolevansa nuorena. Kuolemanpelko oli yksi hänen taiteensa keskeisistä teemoista.
Lokakuussa 2012 Dardelin maalaus Vattenfallet myytiin Bukowskin huutokaupassa 25 miljoonalla Ruotsin kruunulla, mikä teki siitä siihen asti kalleimman ruotsalaisen modernistisen maalauksen.
Yksityiselämä
Nils Dardel kuului von Dardelin aatelissukuun. Hänen isoisänsä oli taidemaalari Fritz von Dardel.
Dardel oli avoimesti biseksuaali aikana, jolloin homoseksuaalisuus oli Ruotsissa kiellettyä. Hänellä oli suhde taiteenkerääjä ja balettiseurueen perustaja Rolf de Marén kanssa.
Dardel kihlautui salaa Nita Wallenbergin kanssa 1918, mutta suku ei hyväksynyt taiteilijaa ja kihlaus purettiin. Nita vaikutti voimakkaasti Dardelin taiteeseen vuosina 1917-1920. Vuosina 1921–1934 Nils Dardel oli naimisissa kirjailija Thora Klinckowströmin (1899–1995) kanssa. Heidän tyttärensä oli taiteilija Ingrid von Dardel (1922–1962), jonka poikia ovat taidemaalarit Henry Unger (s. 1945) ja Nils Ekwall (s. 1954).
Dardel vietti loppuelämänsä vuodesta 1930 lähtien amerikan-ruotsalaisen kirjailijan Edita Morrisin s. Toll (1902—1988) kanssa, joka oli tahollaan naimisissa kirjailija ja toimittaja Ira Victor Morrisin kanssa.
Räntämäen rautatieasema
Räntämäen rautatieasema (, ratakm 270+800) oli V luokan rautatieasema Turussa, Kärsämäen kaupunginosassa Turku–Toijala-radan varrella. Kärsämäellä oli ensin pysäkki, mutta Hellaksen makeistehdas toivoi 1920-luvulla, että pysäkki saisi asemaoikeudet, jotka se myöhemmin saikin.
Räntämäen asemarakennus on kooltaan pienehkö ja siinä asemamiehen asuinhuoneet sijaitsivat samassa rakennuksessa kuin itse asema. Asemarakennus on rakennettu 1939 ja siihen liittyvä ulkohuone eli kellarirakennus on tehty samana vuonna. Rakennukset on suunniteltu keskusjohtoisesti rautatiehallituksessa, ja ne on mahdollisesti suunnitellut Ungern tai Thure Hellström. Räntämäen asemalla on kulttuurihistoriallista arvoa osana Kärsämäen ja sen alueen teollisuushistoriaa ja sen julkisivut ja vesikaton perusmuoto on suojeltu.
Asema eli kukoistuskauttaan 1940-luvulla. Pääasiallisia lähteviä tavaroita olivat makeiset, jauhot ja kutomoteollisuustuotteet. Matkalippuja myytiin vuonna 1947 noin 1 000, vuonna 1963 enää 120 kappaletta kuukaudessa. Asema lakkautettiin 1. marraskuuta 1987.
Räntämäen asema paloi osittain heinäkuussa 2006 tuhopoltossa. Turku myi omistamansa asemarakennuksen toukokuussa 2007.
Rahan metsästäjät
Rahan metsästäjät on Jarkko Sipilän yhdessä Scott Stevensonin kanssa kirjoittama jännitysromaani finanssikriisin alkuajoilta, vuosilta 2007-2008. Stevensonin aihepiiristä englanniksi kirjoittama rinnakkaisteos keskittyy miljöökuvaukseen. Siitä Sipilän romaanin rikoselementti puuttuu.
Juoni
Romaani sijoittuu New Yorkin finanssikeskuksessa Wall Streetilla toimivaan pankkiin. Sen keskeisimmät henkilöt ovat kaksi pankissa työskentelevää arvopaperidealeria, Sasquatch, Sasq, eli Magnus Saastamoinen ja hänen esimiehensä Chip, Charles  Smith III. Romaanin rakenteessa pankkitoimintaan, erityisesti johdannaisilla käytävään kauppaan, liittyvä juoni lomittuu siihen kytkeytyvän murhan tutkimuksen etenemisen kanssa kahdessa eri aikatasossa. Nämä elementit kohtaavat romaanin 28. luvussa.
Rahan metsästäjät kuvaa sijoitusammattilaisen työn kiivasta rytmiä ja raakaa vastuullisuutta: "Tämäkin päivä oli ollut täynnä stressin täyteisiä puheluita, neuvotteluja, raportteja, sähköposteja. Aamuseitsemästä iltaseitsemään. Paine syntyi siitä, että joka päivä piti tulla tulosta."
Yhdysvaltalaisten asuntolainoista koottuihin sijoitustuotteisiin kohdistuvan johdannaiskaupan periaatteet tulevat esiin kirjan 3. luvussa Lounas, jossa Chip ja Sasq esittelevät osastonsa toimintaa tiimin uudelle jäsenelle.
Vastaanotto
Kirja-arvostelussaan Ritva Sorvali (2013) korostaa romaanin antamaa kuvaa pankkialan ahneuden ja kiireisyyden tuhoisuudesta sijoitusammattilaisten perhe-elämälle.
Lentopallon Mestaruusliigakausi 2012–2013
Lentopallon mestaruusliigakausi 2012−2013 alkoi miesten osalta 20. syyskuuta.
Loppuottelut
Suomen mestarit: Edgardo Goas, Lauri Kerminen, Mikko Keski-Sipilä, John Klanac, Joe Klein, Mauri Kurppa, Antti Leppälä, Olli-Pekka Ojansivu, Tomi Rumpunen, Urpo Sivula, Ville-Erik Tarkiainen, Antti Ylitalo. Joukkueen valmentaja Tommi Tiilikainen.
Naisten sarjataulukko
Viron joukkue Viron joukkue ei enää pelannut 3.kierroksella. 26.-27. tammikuuta pelattiin Final Four -turnaus, johon selvisi kahden ensimmäisen kierroksen kolme parasta suomalaisjoukkuetta sekä Viljandi. Sijoitukset Final Four -turnauksessa: 1)LP Viesti 2)LP Kangasala  3)HPK  4)Viljandi.
Loppuottelut
Suomen mestarit: Johanna Aaltonen, Sini Häkkinen, Hillaelina Hämäläinen, Laura Iltanen, Kaisa Jokinen, Sara Kojo, Noora Kosonen, Lena Kozyriatska, Mona Kärkkäinen, Hanna Lashch, Vappu Ritala, Heidi Sjöholm, Dubravka Stojanovic. Valmentaja Kari Raatikainen.
Putkiraivain
thumb|350px|Putkiraivain kuvattuna [[israelilaisessa museossa.]] Putkiraivain on 20 metriä pitkä ja 20 kiloa painava TNT:stä ja lasikuidusta valmistettu, useasta osasta koottava räjähde. Putkiraivaimella raivataan aukko iskuportaan jalkaväelle.
Putkiraivain työnnetään vihollisen suojamiinoitteeseen, jonka jälkeen se räjäytetään. Räjähtäessään putkiraivain raivaa noin 70 senttiä leveän "käytävän", jota pitkin pystytään hyökkäämään vihollisen asemiin.
Sinihai
Sinihai (Prionace glauca) on suurikokoinen tiikerihaiden heimon kala, joka painaa täysikasvuisena 60–80 kiloa. Sitä tavataan syvissä vesissä lauhkeilla ja trooppisilla merialueilla aina Norjasta Etelä-Afrikkaan. Sinihai viihtyy viileähkössä vedessä, ja siksi se lämpimämmillä alueilla pysyy varsin syvällä, kun taas viileämmillä alueilla se on lähempänä pintaa. Sinihaita ei myöskään tavata matalissa lämpimissä merissä kuten Punaisellamerellä tai Meksikonlahdella.
Putkiraivain
Suomen puolustusvoimilla on tällä hetkellä käytössä putkiraivain m66 sekä putkiraivain m95.
Sinihai
Sinihai voi muuttaa pitkiä matkoja, esimerkiksi Uuden-Englannin edustalta Etelä-Amerikkaan.
Lisääntyminen
Sinihain jälkeläiset kehittyvät emon ruumiin sisällä; poikasia on kerralla 25-100 kappaletta.
Ravinto
Sinihait syövät enimmäkseen kalaa ja mustekaloja, vaikka ne kykenevät tarvittaessa nappaamaan suurempiakin saaliseläimiä.
Eva Hortensia Synnerberg
Eva Hortensia Synnerberg, taiteilijanimi Hortense (9. tammikuuta 1856 Heinola – 15. helmikuuta 1920 ) oli suomalainen oopperalaulaja, kansainvälisesti tunnettu mezzosopraano. Hän opiskeli Pietarissa ja Milanossa, jossa hänen opettajansa oli Francesco Lamperti. Synnerberg piti ensikonserttinsa Helsingissä 1875. Hän oli sittemmin kiinnitettynä muun muassa Lontoossa Covent Gardenin oopperassa 1876 ja 1877–1879. Pidettyään jäähyväiskonsertin Helsingissä 1896 hän siirtyi 1898 opettajaksi Harkovan konservatorioon.
Hänen vanhempansa olivat eversti Albert Theodor Synnerberg ja Eva Carolina Augusta Bergenstråle.
David Fumanelli
250px|pienoiskuva|David Fumanelli vuonna 2014. David Fumanelli (s. 21. huhtikuuta 1992 Milano) on italialainen moottoriurheilija. Hän aloitti kilpa-uransa vuonna 2008 Italian Formula Renault-sarjassa. Hän sijoittui sarjan 25:ksi keräten 14 pistettä. Vuonna 2009 Fumanelli kilpaili European F3 Open-sarjassa. Hän sijoittui ensimmäisellä kaudellaan sarjan kahdeksanneksi ottaen kaksi voittoa. Hän jatkoi sarjassa vuonna 2010 sijoittuen sarjan kolmanneksi ottaen kolme voittoa ja kolme paalupaikkaa. Fumanelli jatkoi vuonna 2011 sijoittuen sarjan toiseksi ottaen neljä voittoa ja neljä paalupaikkaa.
Vuonna 2012 Fumanelli ajoi GP3-sarjassa MW Arden-tallissa. Hän keräsi 47 pistettä ja sijoittui kerran palkintokorokkeelle Euroopan osakilpailussa sijoittuen sarjan 11:ksi. Vuonna 2013 Fumanelli jatkoi GP3:ssa siirtyen Trident-talliin. Hän saavutti kauden avauskilpailussa kuusi pistettä, jotka jäivät samalla hänen kauden ainoiksi. Hänet korvattiin päätösviikonloppuna Robert Creganilla. Vuonna 2014 Fumanelli kilpailee Blancpain Sprint Series -sarjassa sijoittuen Sliver Cup -luokan toiseksi yhdessä Stefano Colombon kanssa. Vuonna 2015 Fumanelli siirtyi uuteen Renault Sport Trophy -sarjaan voittaen Endurance -luokan mestaruuden yhdessä Dario Capitanion kanssa. Eliittiluokassa hän sijoittui sarjassa kolmanneksi.
Isaac Kiprono Songok
Vuonna 2001 hän voitti Debrecenissä käydyissä nuorten MM-kisoissa 1 500 metrillä kultamitalin ajalla 3.36,78. Maastojuoksun MM-kisoista Songok on voittanut tukun mitaleita. 2004 Brysselissä hän oli lyhyellä matkalla seitsemäs ja saavutti Kenian joukkueessa pronssia. 2005 Saint-Etiennessa ja Saint Galmierissa hän juoksi lyhyellä matkalla pronssille ja sai joukkuekilpailusta hopeaa Kenenisa Bekelen tähdittämän Etiopian takana. 2006 Fukuokassa hän oli lyhyellä matkalla hopealla jälleen Bekelen takana ja sai lisäksi matkan joukkuekilpailusta kultamitalin. Kesäkuussa 2006 hän voitti 5 000 metrin kilpailun Kultaisen liigan Oslon GP:ssä jättäen taakseen Bekelen. Osakan MM-kilpailuissa 2007 hän karsiutui 5 000 metrillä alkuerissä.
Songok on 170 senttimetriä pitkä ja painaa 54 kilogrammaa.
Alexandra David-Néel
Alexandra David-Néel (oik. Louise Eugénie Alexandrine Marie David; 24. lokakuuta 1868 Saint-Mandé, Ranskan keisarikunta – 8. syyskuuta 1969 Digne, Ranska) oli belgialais-ranskalainen tutkimusmatkailija, spiritualisti, buddhalainen, kirjailija ja oopperalaulaja. Hän oli kiinnostunut itämaisista uskonnoista ja filosofiasta ja kirjoitti niistä sekä matkoistaan useita kirjoja. David-Néel vieraili muun muassa tiibetiläiseksi naamioituneena Lhasassa. Hänen kirjoituksensa ovat vaikuttaneet moniin itämaisista uskonnoista kiinnostuneisiin länsimaisiin, muun muassa beatnik-kirjailijoihin.
Nuoruus
thumb|left|David-Néel teini-ikäisenä vuonna 1886. Alexandra David-Néel syntyi vuonna 1868 Pariisin esikaupungissa Saint-Mandéssa. Hänen alkuperäinen nimensä oli Louise Eugénie Alexandrine Marie David. Hänen isänsä oli ranskalainen toimittaja ja opettaja. Äiti oli kotoisin Belgiasta, jonne perhe muutti, kun Alexandra oli kuusivuotias.
Ensimmäiset matkat
David teki jo 17-vuotiaana ensimmäisen matkansa Belgiasta junalla Sveitsin kautta Italiaan. Seuraavana vuonna hän pyöräili Euroopassa ja päätyi myös Lontooseen, missä hän osallistui ryhmään, joka oli yhteydessä Helena Blavatskyn teosofiseen seuraan. Hän kääntyi tuolloin päiväkirjansa mukaan buddhalaisuuteen.
David muutti 21-vuotiaana Pariisiin ja kävi Sorbonnen yliopiston itämaisten uskontojen kursseille. Naisia ei vielä tuolloin hyväksytty varsinaisiksi oppilaiksi. David opiskeli itämaisia uskontoja myös Guimet-museon lukusalissa.
David pystyi vuonna 1890 lähtemään Intiaan saatuaan isoäidiltään perinnön. Hän asui Intiassa, kunnes hänen rahansa loppuivat. Palattuaan Eurooppaan hän kiersi oopperaseurueessa ja käytti lavanimeä Mademoiselle Myrial. Seurue vieraili muun muassa monissa Ranskan Pohjois-Afrikan siirtomaissa. Tunisissa hän tapasi rautatieinsinööri Philippe Néelin, jonka kanssa hän meni naimisiin vuonna 1904. Ajalle poikkeuksellisesti David-Néel piti oman sukunimensä ja lisäsi nimeensä miehensä nimen väliviivalla.
Intiassa ja Sikkimissä
thumb|David-Néelin matkakumppani, munkki Aphur Yongden. David-Néel matkusti vuonna 1911 Ranskan opetusministeriön apurahan turvin uudestaan Intiaan, missä hän opiskeli sanskritia Varanasissa. Hän oli luvannut miehelleen palaavansa kotiin 18 kuukauden päästä, mutta matkasta tuli huomattavasti pidempi. David-Néel tapasi miehensä seuraavan kerran vasta toukokuussa 1925.
David-Néel tapasi matkalla 13. dalai-laman Thubten Gyatson ja vieraili Sikkimin kuningaskunnan kuninkaallisessa luostarissa, missä hän tapasi kruununprinssi Sidkeong Tulku Namgyalin. David-Néel asui Sikkimissä vuosien 1914–1916 aikana yli vuoden luolassa. Hänelle tuotiin sinne ateria päivässä. Yksi häntä auttaneista munkeista oli Aphur Yongden, josta tuli David-Neélin matkakumppani ja adoptiopoika.
Naamioituneena Lhasaan
David-Néel ja Yongden ylittivät vuonna 1916 luvattomasti Tiibetin kuningaskunnan rajan. Tiibet oli suljettu ulkomaalaisilta, ja heidät karkotettiin maasta. He eivät voineet matkustaa Eurooppaankaan, sillä ensimmäinen maailmansota esti matkustajalaivaliikenteen. He suuntasivat Euroopan sijaan Japaniin, jossa he tapasivat muun muassa buddhalaismunkki Ekai Kawaguchin, joka oli vieraillut Tiibetin pyhässä kaupungissa Lhasassa kiinalaislääkäriksi naamioituneena.
David-Néel päätti Kawaguchin innoittamana pyrkiä myös Lhasaan. Hän lähti Yongdenin kanssa Kiinan halki, ja joskus 1920-luvun alkupuolella he viettivät aikaa Kumbumin luostarissa. He jäivät talvella 1922–1923 kiinni Gobin autiomaasta, ja heidät karkotettiin. David-Néel ja Yongden pääsivät Lhasaan lopulta vuonna 1924 kaakkoista reittiä. David-Néel oli naamioitunut tiibetiläiseksi naiseksi ja Yongden tämän pojaksi.
Suosituksi kirjailijaksi
David-Néel vietti kaksi kuukautta Lhasassa ja palasi Ranskaan keväällä 1925. Hän kirjoitti matkoistaan lehtiin, ja kirjoitukset julkaistiin kirjana 1927. Kirja oli suosittu, ja siitä saatujen tulojen ansiosta David-Néel osti talon Dignestä, missä hän asui Yongdenin kanssa.
David-Néel päätti vuonna 1937 palata Kiinaan Kumbumin luostariin. Kiinassa hän joutui olemaan useamman vuoden toisen maailmansodan syttymisen takia. David-Néel asettui paikoilleen Digneen vasta 78-vuotiaana ja keskittyi tämän jälkeen kirjoitustyöhönsä.
David-Néel eli yli 100-vuotiaaksi ja kuoli kuusi viikkoa ennen 101-vuotissyntymäpäiväänsä. Hänen tuhkansa siroteltiin Gangesjokeen lähellä Varanasia.
Vaikutus
David-Néel oli ensimmäisiä ihmisiä, jotka popularisoivat tiibetinbuddhalaisuuden länsimaissa. Hän nousi suosituksi vuonna 1927 julkaistun kirjansa myötä. Kirjassa hän kertoi matkastaan Lhasaan. David-Néelista tuli kirjan ansiosta kansainvälisesti tunnettu naistutkimusmatkailija ja suosittu Tiibetin ja buddhalaisuuden tuntija.
Monet sukupolvensa edustajista kiinnostuivat Aasiasta sekä itämaisista uskonnoista ja filosofiasta David-Néelin kirjojen myötä. Heihin kuuluivat muun muassa Alan Watts, joka kirjoitti esipuheen David-Néelin teoksen The Secret Oral Teachings in Tibetan Buddhist Sects Yhdysvaltain-painokseen, sekä beat-sukupolven edustajat Jack Kerouac, Allen Ginsberg ja Gary Snyder. Ginsberg on kertonut kiinnostuneensa syvemmin buddhalaisuudesta ja kääntyneensä uskontoon David-Néelin kirjoitusten ansiosta.
Teokset
David-Néel kirjoitti kirjojen lisäksi useita sanomalehtiartikkeleita. Hänen kirjojaan ovat:
Bis(trimetyylisilyyli)sulfidi
Bis(trimetyylisilyyli)sulfidi (C6H18Si2S) on organopiiyhdisteisiin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää reagenssina orgaanisen kemian synteeseissä.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö
Huoneenlämpötilassa bis(trimetyylisilyyli)sulfidi on väritöntä nestettä, jolla on voimakkaan epämiellyttävä haju. Yhdiste reagoi veden kanssa hydrolysoituen. Aine liukenee muun muassa dietyylieetteriin, tetrahydrofuraaniin, asetonitriiliin ja aromaattisiin liuottimiin.
Trimetyylisilyylisulfidia valmistettiin ensimmäisen kerran trimetyylikloorisilaanin ja hopeasulfidin välisellä reaktiolla, mutta nykyään käytetään halvempia lähtöaineita. Orgaanisen kemian reaktioissa yhdistettä käytetään pelkistämään muun muassa sulfoksideja, selenoksideja ja telluroksideja sekä nitroryhmiä. Lisäksi se reagoi karbonyyliyhdisteiden kanssa, jolloin muodostuu tiokarbonyyliyhdisteitä. Lisäksi sitä käytetään allyylisilaanien valmistukseen. Ainetta käytetään myös metallien ja sulfidi-ionien muodostamien klustereiden, nanopartikkeleiden ja kvanttipisteiden valmistukseen ja näillä on käyttöä elektroniikkasovellutuksissa.
Soini Mikkonen
Soini Armas Mikkonen oli suomalainen sotilas ja Mannerheim-ristin ritari numero 31. Komppanianpäällikkönä Jalkaväkirykmentti 12:ssa palvellut Mikkonen nimitettiin Mannerheim-ristin ritariksi 22. lokakuuta 1941. Sotilasarvoltaan hän oli nimityshetkellä luutnantti. Mikkonen menehtyi jatkosodassa helmikuussa 1944.
Elämä
Varusmiespalveluksessa Soini oli 1928–1930 Terijoella polkupyöräpataljoona 1:ssä (PPP 1). Hän oli aktiivisena soittajana Karjalan Kaartin Rykmentin soittokunnassa 1930–1937. Ylioppilaaksi hän valmistui Viipurin reaalikoulu, maanviljelys- ja kauppalyseosta 1937. Hän oli nuorempana upseerina 1937-1938, minkä jälkeen hän hakeutui Kadettikouluun Santahaminaan. Suoritettuaan kadettikurssin 22 1938–1939 hän valmistui upseeriksi.
Talvisota
Talvisodassa Soini oli tiedustelu-upseeri ja komppanianpäällikkö jalkaväkirykmentti 6:ssa.
Jatkosota
Soini Mikkonen tunnettiin huimapäisenä komppanian päällikkönä. Kenraalimajuri Hjalmar Siilasvuo esitti Mikkoselle 2. luokan Mannerheim-ristiä lokakuussa 1941. Mikkosen ansioiksi esitettiin muun muassa seuraavat seikat:
Viimeinen sissiretki
Kapteeniksi 30. maaliskuuta 1943 ylennetyn Mikkosen johtama viiden miehen ryhmä lähti partioimaan Jolmajärven maastoon 13. helmikuuta 1944 kello 11.30. Ryhmä lähestyi Koivujärveä avonaiselta suolta, kun järven vastarannalla harjanteella havaittiin vihollisia. Vihollinen avasi konepistooli- ja pikakivääritulen, ja Mikkonen haavoittui välittömästi jalkaansa. Muut ryhmän jäsenet yrittivät auttaa Mikkosen pois rannalta, mutta ennen suojaan pääsemistä hän sai kuolettavan osuman. Partiosta selvinneet sotilaat kertoivat Mikkosen kuolleen. Vapaaehtoisista muodostettu partio palasi Koivujärven rannalle ja löysi ritarin ruumiin.
Soini Mikkonen haudattiin Viipurin sankarihautausmaahan. Ritarin hautaa ei enää ole olemassa, vaan paikalla on graniittinen muistomerkki.
Tert-butyylidimetyylisilyylikloridi
tert-Butyylidimetyylisilyylikloridi eli tert-butyylidimetyylikloorisilaani (C6H15SiCl) on silaaneihin kuuluva piitä sisältävä orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään orgaanisen kemian synteeseissä.
Ominaisuudet
tert-Butyylidimetyylisilyylikloridi on huoneenlämpötilassa valkoista kiteistä ja hygroskooppista ainetta. Yhdiste liukenee moniin orgaanisiin liuottimiin esimerkiksi tetrahydrofuraaniin, dimetyyliformamidiin ja dikloorimetaaniin.
Valmistus
tert-Butyylidimetyylisilyylikloridia voidaan valmistaa kloorin ja tert-butyylidimetyylisilaanin välisellä reaktiolla. .
tert-Butyylidimetyylisilyylikloridia käytetään liittämään karboksyylihappoihin, alkoholeihin, fenoleihin, amiineihin ja tioleihin suojaryhmäksi tert-butyylidimetyylisilyyliryhmä ja katalyyttinä käytetään imidatsolia tai 4-dimetyyliaminopyridiiniä. Tämä ryhmä on hyvin steerisesti estynyt, minkä vuoksi suojatut ryhmät eivät reagoi epätoivotulla tavalla. Suojaus voidaan purkaa tetrabutyyliammoniumfluoridin avulla. tert-Butyylidimetyylisilyyliryhmän vakauden vuoksi tert-butyylidimetyylisilyylikloridia käytetään myös suhteellisen stabiilien silyylienolieettereiden, keteenien ja keteeniasetaalien valmistamiseen. Näillä yhdisteillä on käyttöä orgaanisten synteesien välituotteina.
Vesa Karjalainen
I-divisioona
Karjalainen on Savonlinnan Pallokerhon kasvatti. Hän pelasi ensimmäiset ottelunsa I-divisioonassa kaudella 1984–1985. 18-vuotiaana miesten peleissä debytoinut Karjalainen teki tulokkaaksi hyvät tehot (10+23=33). Hän oli koko sarjan pistepörssin seitsemästoista. Kausi 1986–1987 oli todellinen läpimurto I-divisioonassa Karjalaisen tehdessä runkosarjassa tehot 39+23=62. Hän oli pistepörssin yhdeksäs ja maalipörssissä hän oli toinen Imatran Ketterän Patrick Ryanin kanssa edellään vain Vaasan Sportin Håkan Hjerpe.
Kaudeksi 1987–1988 Karjalainen siirtyi tuolloin I-divisioonassa pelanneen HPK:n riveihin. Hän paransi edellisen kauden pistesaldoaan entisestään tehdessään tehot 40+36=76. Karjalainen oli pistepörssin kolmas ja maalipörssin toinen. Hänellä oli kauden paras +/– -saldo (+67) ja hänet valittiin kauden päätteeksi myös ensimmäiseen tähdistökentälliseen, jossa kaikki pelaajat olivat HPK:sta, paitsi pistepörssivoittaja Jari Hirsimäki. Kauden päätteeksi HPK nousi SM-liigaan. Karjalainen edusti joukkuetta seuraavat neljä kautta.
Sanit
thumb|San-mies [[Botswanassa.]] Sanit eli bušmannit tai busmannit ovat eteläisessä Afrikassa, Kalaharin autiomaassa, Botswanassa, Namibiassa ja Etelä-Afrikan tasavallassa elävä kansa. Sanien lähin sukulaiskansa ovat khoit eli hottentotit, joiden kanssa he muodostavat niin sanotun khoisan-ryhmän. Saneja arvioidaan nykyisin olevan noin 100 000 henkeä.
Nimitys
Saneilla ei ole mitään omaa nimeä puhumissaan kielissä. Nimitys bušmanni tulee hollannin kielen sanasta bosjemans, joka tarkoittaa pensaikkoihmisiä. Nykyisin sen käytöstä on kuitenkin luovuttu ja esimerkiksi useat antropologit pitävät sitä loukkaavana. 1970-luvulta eteenpäin ryhmää on ryhdytty kutsumaan khoiden eli hottentottien puhuman naman kielen sanalla san. Nimi tarkoittaa "ulkopuolisia" ja oli alun perin halventava. Vuonna 1996 Namibiassa järjestetyssä kokouksessa san-kansan edustajat päättivät sallia sen käytön kansasta puhuttaessa. Suomessa saneista on myös käytetty nimeä pensastolaiset. Eri heimot käyttävät itsestään muun muassa nimiä Ju/’hoansi ja !Kung.
Vesa Karjalainen
SM-liiga
TuTon noustua SM-liigaan Karjalainen edusti sitä kaksi kautta. Kaudella 1994–1995 hän oli TuTon kolmanneksi paras pistemies tehoilla 16+23=39. Lukema oli Karjalaisen henkilökohtainen yhden kauden piste-ennätys SM-liigassa. Seuraavalla kaudella hän teki tehot 19+11=30 ja oli taas joukkueen kolmanneksi paras pistemies, mutta paras maalintekijä. Hän jakoi joukkueen sisäisen maali- sekä pistepörssin sijoituksensa Juha Virtasen kanssa. TuTon kausi päättyi pettymykseen, kun joukkue putosi takaisin I-divisioonaan. Karjalainen palasi kaudeksi 1996–1997 HPK:hon ja voitti SM-pronssia keväällä 1997.
Sanit
Historia
Geenitutkimuksissa on havaittu, että sanien ja muiden nykyihmisten sukupuut erkaantuivat lopullisesti jo paljon aiemmin kuin 100 000 vuotta sitten, ja ei-sanien sukuhaarat erkaantuivat toisistaan vasta sitä myöhemmin. Viimeisten sadantuhannen vuoden aikana saneilla ja ei-saneilla on ollut vain vähän yhteisiä esivanhempia. Sanit kuuluvat ihmiskunnan vanhimpiin Y-kromosomin DNA:n haploryhmiin A ja B.
Vuoden 1650 tienoilla saneja oli yli 300 000. Heidän määränsä laski 1900-luvun puolivälissä 50 000:een. Vuonna 1961 Kalahariin perustettiin riistansuojelualue, jossa sanit saattoivat metsästää. Botswanan hallitus alkoi 1980-luvulla ajaa saneja pois sieltäkin. Vuonna 1992 sanit järjestivät ensimmäisen sanien alueellisen konferenssin, jossa käsiteltiin sanien yhteiskunnallisia oloja.
Vesa Karjalainen
Pelaajauran jälkeen
Kaudeksi 2011–2012 Karjalainen siirtyi Mestis-joukkue Kiekko-Vantaan apuvalmentajaksi Samu Kuituselle.
Sanit
Historia
thumb|San-tyttöjä nykyaikaisissa vaatteissa. Botswanan hallinto oli aiemmin pakkosiirrättänyt saneja perinteisiltä asuinalueiltaan Kalaharin autiomaasta New Xaden asutuskeskukseen, jossa heille tarjottiin muun muassa ilmainen koulutus ja terveydenhuolto. Sanit vastustivat pakkosiirtoja, eikä suurin osa varhaiskantaisesta, perinteisestä pyyntikulttuurista länsimaiseen elämänrytmiin vaihtaneista saneista sopeutunut hyvin uuteen ympäristöön. Elämäntavan muuttuminen synnytti sanien keskuudessa masentuneisuutta, alkoholismia, huumeidenkäyttöä ja rikollisuutta. New Xaden asutuskeskukseen siirretyiltä saneilta kiellettiin entisaikainen metsästys ja keräily täysin, ja niitä, jotka yrittivät tällä tavoin hankkia ruokaa perheelleen, rankaistiin kiduttamalla. Vuonna 2006 Botswanan korkein oikeus päätti useita vuosia kestäneen oikeusjupakan, jossa maan hallitusta syytettiin sanien laittomasta pakkosiirrosta New Xaden asutuskeskukseen. Oikeus päätti, että sanit saavat palata takaisin vuosituhansia vanhoille kotiseuduilleen Kalaharin autiomaahan.
Nykyisin Botswanan, Namibian ja Angolan valtioiden alueilla asuu noin 100 000 sania.
Elinkeinot
Monet sanit työskentelevät nykyisin maatiloilla. Osa viljelee maata tai paimentaa omaa karjaansa. Jotkut elävät sosiaalituilla ja kansainvälisen avun varassa. Osa työskentelee sotilaina. Köyhyys ja työttömyys on yleistä, kuten myös AIDS, masennus, alkoholismi ja perheväkivalta.
Koulunkäynti
Useimmat sanlapset menevät kouluun, joista jotkin ovat khoisankielisiä. Namibian sanlapsista 67 prosenttia menee kouluun. Toiselle luokalle heistä jatkaa neljäsosa, toisen asteen oppilaitoksesta valmistuu yksi sadasta, eikä yksikään jatka yliopistoon. Sankoululaisten tilanne on samankaltainen myös naapurimaissa. Valmistuminenkaan ei usein tuo työpaikkaa.
Yhteisöt ja asumukset
Sanit jakautuvat heimoihin, joita ovat esimerkiksi !Kung, !Xo, G/wi ja Kua. Kullakin heimolla on omat tapansa. Yhteen ryhmään kuuluu 20–60 ihmistä: isä, yksi tai useampi vaimo sekä lapsia. Yksilö voi jättää oman ryhmänsä ja liittyä toiseen ryhmään esimerkiksi avioliiton kautta. Kullakin ryhmällä on noin 1000 neliökilometrin elinalue, jolla he liikkuvat veden ja riistan perässä. Ryhmällä ei ole johtajaa, mutta vanhoilla miehillä ja taitavilla metsästäjillä voi olla valtaa tietyissä asioissa.
Sukupuolilla on yhtäläisesti valtaa perheessä ja yhteisössä. Metsästys on miesten tehtävä ja kasvien keräily naisten tehtävä. Miehet käsittelevät eläinten nahat, joista tehdään esimerkiksi vaatteita. Naiset tekevät strutsinmunista helminauhoja. Lasten ei ole pakko osallistua kotitöihin, vaan he yleensä leikkivät. Tytöt alkavat kerätä ruokaa ja pojat metsästää noin 14 vuoden iässä.
Ryhmä asuu avoimessa leirissä, eikä yksityisyyttä juurikaan ole. Sanit säilyttävät tavaroitaan majoissa; itse he menevät majoihin sisään vain huonolla säällä. Majat tehdään oksista, risuista ja ruohosta. Saneilla ei ole paljon omaisuutta, jotta he pystyisivät vaeltamaan helposti.
Ruoka
thumb|upright|Metsästäjä levittämässä toukasta saatua myrkkyä nuolenpäähän. Sanien perinteinen ruokavalio koostuu pääasiassa kasveista, joita naiset keräilevät. Sanit käyttävät noin 150 eri ruokakasvia. He syövät myös riistaa ja lentomuurahaisia, kaikkiaan noin 100 eri eläinlajia. Nykyisin useimmat sanit ostavat ruokansa työssään ansaitsemallaan rahalla.
Sanien nuolenpäät on perinteisesti tehty luusta kuten strutsin sääriluusta. Nykyisin käytetään usein metallia. Nuolen osuma ei ole sinänsä tappava, vaan saaliseläimen tappaa nuolenpäässä oleva erään kovakuoriaisen toukasta saatu myrkky.
Kieli
Sanit puhuvat khoisankieliä, joiden erikoispiirteenä ovat naksausäänteet. Sanit eivät juurikaan käytä lukusanoja eivätkä laske aikaa tai vuosia. He välittävät historiaansa tarinankerronnan, laulujen ja tanssin avulla.
Tavat
Sanit elävät kirjoittamattomia sääntöjään noudattaen. Niihin kuuluu esimerkiksi saaliin tasapuolinen jako metsästyksen jälkeen. Vierailijat laskevat aseensa aina maahan. Riidat pyritään ratkaisemaan aggression sijasta puhumalla. Sääntöjen rikkojaa ojennetaan puhumalla tai laulamalla. Avioliitot ovat vanhempien järjestämiä. Tytöt naitetaan usein jo seitsemän vuoden iässä, joskin he elävät vanhempiensa kanssa murrosikäiseksi asti. Pojat menevät naimisiin noin 14-vuotiaana. Avioeroja ja moniavioisuutta esiintyy.
Sanit tanssivat huvikseen sekä kaikissa elämän tärkeissä vaiheissa, kuten syntymän, aikuistumisen, avioliiton ja saaliinjakamisen yhteydessä. Tärkeä tanssitapahtuma on !kia-seremonia, joka pidetään kerran tai kahdesti viikossa auringonlaskusta auringonnousuun. Soittimena sanit käyttävät usein jousipyssyä tai //gwashi-jousisoitinta.
Lahjojen antaminen on sanien elämässä yleinen käytäntö.
Miehet pukeutuvat perinteisesti lannevaatteisiin ja naiset etu- ja takapuolen peittäviin essuihin. Nykyisin jotkut käyttävät myös länsimaisia vaatekappaleita. Strutsinmunista tehdään koristeita, nykyisin myös muovista. Miehet leikkaavat usein hiuksiinsa kuvioita. Kumpikin sukupuoli tekee ihoonsa arpia koristeeksi ja siirtymäriittien merkiksi.
Taide
thumb|Sanien kalliomaalauksia. Vanhimmat säilyneet sanien kalliomaalaukset ovat 6000 vuotta vanhoja. Niissä esiintyy ihmisiä ja villieläimiä, uudemmissa myös eurooppalaisia uudisasukkaita laivoineen, vankkureineen ja univormuineen. Nykyisin kalliomaalaajia ei enää ole.
Tarinat ja myytit
Sanien kulttuuriin kuuluu tarinankerronta, joissa kuvaillaan metsästysretkiä, tapahtumia ja kokoontumisia. Strutsi on suosittu tarinoiden aihe. Sanien tarinatuokiot voivat kestää tuntikausia yhteen menoon.