cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Henrik I (Navarra)
Nuoruus
Henrik oli Thibaut I:n ja tämän kolmannen vaimon, Margarita de Bourbonin nuorempi poika ja kuningas Thibaut II:n veli. Hän toimi valtionhoitajana useita kertoja Thibautin ollessa poissa maasta. V. 1269 Henrik avioitui Artoisin Blanchen, kuningas Ludvig IX:n veljentyttären kanssa.
Kuninkuus
Henrikin hallituskauden alussa Navarran talous kukoisti, mutta Ranskan ja Englannin (joka hallitsi Gascognea) väliset kiistat rajoittivat Navarran pääsyä merelle. Tämän takia hän suunnitteli tyttärensä Johannan naittamista Englannin Edvard I:n pojalle, mutta suunnitelma ei koskaan toteutunut. Hän tuli suhteellisen hyvin toimeen aateliston kanssa, vaikka olikin valmis ylläpitämään rauhaa keinoja kaihtamatta. Champagnen kreivinä Henrik vietti paljon aikaa Ranskassa olevilla maillaan, mikä herätti tyytymättömyyttä navarralaisissa.
Henrik tuki aluksi Alfonso X:n veljen Filipin kapinaa v. 1270, toivoen saavansa takaisin Kastilialle menetettyjä alueita. Hän veti myöhemmin tukensa pois, ja yritti luoda liiton Kastilian kanssa sopimalla poikansa Thibautin avioliitosta Alfonson tyttären kanssa syyskuussa 1272. Thibaut kuitenkin kuoli seuraavana vuonna, vain kolmivuotiaana, pudottuaan Estellan linnan muurilta.
Henrik ei elänyt pitkään poikansa jälkeen; tarinan mukaan hän tukehtui oman lihavuutensa vuoksi v. 1274. Häntä seurasi Navarran valtaistuimella tyttärensä Johanna I.
Pohjankangas
Pohjankangas on noin 30 kilometrin pituinen harjumuodostuma Satakunnan pohjoisosassa.
Pohjankangas sijaitsee suurimmaksi osaksi Kankaanpään kaupungin alueella. Aivan pohjoisin osa Pohjankankaasta on Karvian kunnan alueella ja kuuluu Kauhanevan–Pohjankankaan kansallispuistoon. Kankaanpäässä oleva alue on lähes kokonaan valtion omistuksessa ja muodostaa Pohjankankaan ampuma-alueen, joka on kaikkiaan noin 20 kilometrin pituinen.
Pohjankangas alkaa Kankaanpään Niinisalosta, jonka eteläpuolelle se jatkuu parinkymmenen kilometrin pituisena Hämeenkankaan harjumuodostumana. Alueen eteläosassa on Mustakeidas-niminen keidassuo, jonka jälkeen alkaa varsinainen Pohjankankaan harju.
Toinen maailma (televisio-ohjelma)
Toinen maailma on vuonna 2016 valmistunut tanskalainen koko perheelle suunnattu joulukalenteri. Sarjan ensimmäinen jakso lähetettiin Tanskan DR1-kanavalla 1. joulukuuta 2016 ja uusi jakso lähetettiin joka päivä jouluaattoon asti.
Sarjan kuvaukset alkoivat marraskuussa 2015 ja viimeiset jaksot kuvattiin Egeskovin linnassa 30. kesäkuuta 2016.
Käsikirjoituksen ovat kirjoittaneet Bo Hr. Hansen ja Nikolaj Scherfig, joiden käsiala on myös Jesus og Josefine (2003) ja Mikkel og Guldkortet (2008). Sarja on ohjannut Lars Kaalund, joka on ohjannut mm. Rita.
Nietalahti
Nietalahti (myös Niettaanselkä) on matalahko metsäjärvi Ilomantsin eteläosassa Pohjois-Karjalassa. Sen pinta-ala on kuusi neliökilometriä. Järvi sijaitsee Suomen ja Venäjän rajalla, Venäjän puoleinen osuus mukaan luettuna järven pinta-ala on 7,5 neliökilometriä. Etäisyys Joensuusta on 74 kilometriä itään.
Maantiede
Nietalahtea jakavat länsirannan haarautuvat niemet (Likunlinnansärkkä, Mäntyniemi) ja 33 saarta, joista 4 on yli hehtaarin laajuisia. Suurimmat saaret ovat Haaposaari ja Nehvonsaari järven pohjoisosassa. Nietalahden syvin kohta, 16 metriä, sijaitsee luonnonsuojelualueen ympäröimänä saarten ja niemien suojaamalla vesialueella. Likunlinnansärkän ja Mäntyniemen välisen Kivilahden syvin kohta on 12 metriä. Vain pari prosenttia järvestä on korkeintaan 10 metriä syvä.
Nietalahti on samantasoinen sen luoteispuoleisen Nuorajärven kanssa. Järviä yhdistää Petkeljärven ja Karpanjärven kautta kulkeva vesiväylä.
Nietalahden vesitilavuus on 21 263 500 kuutiometriä.
Nietalahti (04.922.1.080) kuuluu Nuorajärven alueeseen (04.922), joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Vuoksen päävesistössä (04). Toinen jakovaihe on Mekrijärven-Nuorajärven alue (04.92) ja ensimmäinen Koitajoen valuma-alue (04.9). Nuorajärven alueella on 84 vähintään hehtaarin laajuista vakavettä, joista Nietalahti on Nuorajärven jälkeen laajin. Lähes jokainen Nuorajärven alueen vakavesi on syvyysluodattu.
Kahina Bahloul
thumb|right|Kahina Bahloul vuonna 2021
Bahloul syntyi algerialaiselle muslimi-isälle sekä ranskalaiselle äidille, jolla on kristilliset ja juutalaiset juuret. Hän vietti lapsuutensa ja nuoruusikänsä Algeriassa aikana, jolloin maassa käytiin sisällissotaa islamistien ja sotilaallisen hallinnon välillä. Bahloul palasi Pariisiin vuonna 2003 ja sai tohtorin arvon islamin tutkimuksessa École pratique des hautes étudesistä. Pariisin terrori-iskut marraskuussa 2015, jotka Isis otti nimiinssä, saivat Bahloulin tuntemaan tarvetta ryhtyä imaamiksi, koska hän oli eri mieltä salafismin dominoimien moskeijoiden islamin opetuksesta. Vuonna 2018 Bahloul ilmoitti Fatiman moskeijan perustamisesta Pariisiin. Hankkeen päämääräksi otettiin inklusiivisen moskeijan luominen. Suufilaisuudesta innoitusta hakenut moskeija on avoin miehille ja naisille sekä ei-muslimeille. Viikottaisten rukousten johdossa päätettiin soveltaa järjestelyä, jossa mies- ja naispuolinen imaami vuorottelisivat.
Bahloul on edistänyt modernia islamin muotoa, jossa muun muassa tunnustetaan miesten ja naisten välinen tasa-arvo. Hänen mukaansa Koraani ei oikeuta alistamista vaan sitä voidaan hänen mukaansa tulkita parhaana välineenä kamppailussa patriarkaattia vastaan. Bahloul on perustanut järjestön ja luennoinut islamista sekä muista uskonnoista Youtube-kanavalla nimeltään Parle-moi d'Islam. Eräät muut ranskalaiset musliminaiset, kuten Eva Janadin ja Anne-Sophie Monsinay ovat seuranneet Bahloulin esimerkkiä imaamiksi ryhtymisessä. Maaliskuussa 2021 Bahloul julkaisi kirjan Mon islam, ma liberté, jossa selittää taustaansa ja liberaalia visiotaan islamista. Hän on pitänyt suurena ongelmana aikansa islamissa sen tarkastelua patriarkaalisten tai jopa misogyynisten linssien läpi. Hän on peräänkuuluttanut mahdollisuutta lähestyä uskonnollisia kirjoituksia eri tavoin 2000-luvulla.
Syyskuussa 2022 Bahloul ilmaisi täyden tukensa Iranin naisille, jotka osoittivat mieltään riisumalla huivinsa. Hän totesi, ettei hijabin käyttö ollut aina ollut normi islamilaisissa yhteisöissä. Hänen mukaansa pukeutumisvaatimusten toteuttaminen yleistyi uskonnollisen fundamentalismin nousun myötä. Bahloul myös esitti näkemyksen, että huivin esittäminen islamin symbolina olisi syytä lopettaa.
Gentianales
Lahkon kemiallisia ominaisuuksia ovat iridoidien, indolialkaloidien, flavonien ja flavonolien esiintyminen; sen sijaan myrisetiini on harvinaista. Rauhaskarvat puuttuvat. Korkkijälsi sijaitsee varren pinnalla. Lehtiruodin johtojänne tai -jänteet ovat poikkileikkaukseltaan kaarimaisia. Kasvit haarautuvat tämänvuotisista versoista ja niiden lehtiasento on vastakkainen. Kutakin lehtiparia yhdistää varren poikki kulkeva juova. Lehdet ovat usein korvakkeellisia ja niissä on erityssuomuja. Kukan sikiäimessä on paljon siemenaiheita.
Heimot
Lahkossa on viisi heimoa, joista Suomen kasvistossa ovat edustettuna matara- ja katkerokasvit. Oleanterikasveista Suomessa tavataan vain lounaassa kasvavaa kalliokäärmeenpistonyrttiä (Vincetoxicum hirundinarium) sekä paikoitellen puutarhakarkulaisena kasvavaa pikkutalviota (Vinca minor).
Jääkiekon maailmanmestaruuskilpailujen 2021 kokoonpanot
Tämä on luettelo jääkiekon maailmanmestaruuskilpailuihin 2021 nimetyistä urheilijoista. Pelaajan nimen yhteydessä on ilmoitettu hänen pelipaikkansa, pelinumeronsa kilpailuissa ja kaudella 2020–2021 edustamansa seura.
Lohko B
Pääartikkeli: Suomen joukkue jääkiekon maailmanmestaruuskilpailuissa 2021
Pääartikkeli: Suomen joukkue jääkiekon maailmanmestaruuskilpailuissa 2021
In Between
In Between voi viitata:
Data-analyysi
Data-analyysi kattaa erityyppisiä menetelmiä ja lähestymistapoja, joita yhdistää pyrkimys muodostaa eri tavoin kerätystä tiedosta (data) kiinnostavaa korkeamman tason informaatiota ja malleja, jotka puolestaan mahdollistavat erilaisten hyödyllisten johtopäätösten tekemisen. Tilastotieteessä data-analyysi linkittyy mm. datan keräämiseen, sen sisältävien muuttujien muokkaamisen ja datan visuaaliseen tarkasteluun sekä erilaisten todennäköisyysmallien rakentamiseen.
Malinee Peris
thumb|right|Malinee Peris
Data-analyysi
Klassinen data-analyysi nojaa tutkijan ennakko-olettamuksiin kohteena olevan ilmiön luonteesta ja pyrkii varmistamaan vastaako ilmiöstä kerätty tieto ilmiöstä oletettua mallia. Se nojaa tilastollisen mallittamisen menetelmiin.
Malinee Peris
Malinee (Jayasinghee-)Peris (s. 1929) on srilankalainen pianisti.
Data-analyysi
Eksploratiivinen data-analyysi tekee niukemmin oletuksia kohdeilmiöstä. Siinä ilmiötä kuvaava malli muodostetaan osana analyysiprosessia esimerkiksi informaatioteoreettisten menetelmien ja argumenttien avulla.
Malinee Peris
Peris aloitti opintonsa kotimaassaan, piti ensimmäisen resitaalinsa Colombossa 12-vuotiaana ja pääsi hallituksen sekä The Times of Ceylon -lehden stipendien turvin Eurooppaan jatkamaan opintojaan. Hänen opettajinaan olivat London College of Musicissa Lance Dossor, Isolde Menges, Ivor James ja Herbert Howells. Lisäksi hän opiskeli Henryk Sztompkan johdolla Puolassa sekä Leon Fleisherin, Earl Wildin ja Ilona Kabosin johdolla Yhdysvalloissa. Eniten vaikutusta hänen esiintymiseensä ja musiikkikoulutukseensa on kuitenkin ollut unkarilaissyntyisellä virtuoosi Louis Kentnerillä, joka oli hänen opettajansa ja mentorinsa yli kahdenkymmenen vuoden ajan.
Data-analyysi
Bayesilainen data-analyysi on laskennallinen menetelmä, joka mahdollistaa ilmiötä kuvaavan asiantuntijatiedon ja sen epävarmuuden sisällyttämisen analyysin tuloksena syntyvän mallin rakenteeseen ns. priorijakaumien avulla.
Malinee Peris
Peris tuli palkituksi Frédéric Chopin -pianokilpailussa Varsovassa. Paikkoja, joissa hän on urallaan esiintynyt, ovat olleet muiden muassa Lontoo, Amsterdam, Bryssel, Köln, Lissabon, Lausanne, México ja Montréal sekä kohteet Kiinassa, muualla Aasiassa, Australiassa, entisissä Neuvostoliitossa ja entisessä Jugoslaviassa. YK:n pääsihteerin kutsumana hän esiintyi YK:n yleiskokouksen salissa 22. Ihmisoikeuksien päivän kunniaksi. Peris on julkaissut albumeita muun muassa Brioso-yhtiön kautta.
Data-analyysi
Kvalitatiivinen data-analyysi perustuu ilmiötä käsittelevään laadulliseen tietoon, jota ei välttämättä ole saatettu numeeriseen asuun.
Sinav
Sinav on vuonna 2006 ensi-iltansa saanut turkkilainen komedia- ja draamaelokuva, jonka on ohjannut Ömer Faruk Sorak. Elokuvan pääosissa nähdään Yağmur Atacan, İsmail Hacıoğlu, Rüya Önal, Tuba Büyüküstün, Caner Özyurtlu, Altan Erkekli ja Volkan Demirok. Jean-Claude Van Damme tekee elokuvassa pienen roolin ammattirosvona. Hän teki roolinsa ilmaiseksi ja suoritti oman roolinsa kuvaukset kolmessa päivässä.
Juoni
Mert, Sinan, Gamze, Kaan ja Uluç kokevat lukiossa opiskelun hankalaksi ja he kärsivät suurista paineista tulevan yliopiston pääsykokeen vuoksi. Heidän täytyy pitää arvosanat korkeina, mutta tilanne näyttää huonolta. Opiskelijat päättävät kuitenkin varastaa koevastauksia kokeisiin ja onnistuneen keikan päätteeksi he suunnittelevat myös murtautuvansa yliopiston tietopankkiin saadakseen selville pääsykokeen vastaukset. Tehtävä on kuitenkin vielä hankalempi, sillä valtion viraston tekemiä kokeita vartioi aseistetut vartijat. Opiskelijat päättävät ottaa yhteyttä mestarivarkaaseen Charlesiin ja suostutella hänet tulemaan Turkkiin.
Malinee Peris
Peris opetti pianonsoittoa professorina George Washingtonin yliopistossa ja valmensi myös kamarimusiikkikokoonpanoja. Hän sai helmikuussa 1993 Kala Keerthin arvon tunnustuksena elinikäisistä ansioistaan taiteiden parissa. Yhdysvaltain Sri Lanka -yhdistys myönsi hänelle palkinnon elinikäisistä saavutuksista marraskuussa 2007. Peris oli naimisissa suurlähettiläs D. A. de Silvan kanssa. Hän sai kolme lasta, joista tuli lääkäreitä Yhdysvalloissa. Peris on Steinway-artisti. Hän on toipunut rintasyövästä.
Data-analyysi
Data-analyysin eri vaiheet
Data-analyysi voidaan jakaa neljään eri vaiheeseen:
Esikäsittely
Dataa tarvitsee usein esikäsitellä ennen varsinaista analyysiä. Se voi sisältää puuttuvia havaintoja tai virheitä. Se voi vaatia myös skaalausta tai muunnoksia (esim. neliöjuuri tai logaritmi) muuttujille tai voi olla, että sitä täytyy kerätä useasta riippumattomasta lähteestä. Outlierien täytyy huomioida ja poistaa tai korjata, mikäli mahdollista. Puuttuvat havainnot voidaan imputoida käyttäen moni-imputointia.
Analyysi
Datan visuaalinen tarkastelu on usein tehokasta analyysiä. Aineiston kiinnostavista muuttujista saa hyvän kuvan piirtämällä hajontakuvion. Piirtämällä histogrammi voidaan tarkastella muuttujan jakaumaa. Usean muuttujan välisiä keskinäisiä riippuvuuksia voidaan tarkastella mm. korrelaatiolla ja regressiolla.
Bayesilaisessä tilastotieteessä analyysin kohteena on parametriavaruus, sillä havaintoavaruus pidetään tunnettuna ja kiinteänä. Siinä sovitetaan todennäköisyysmalli dataan ja lasketaan saadun posteriorijakauman perusteella todennäköisyyksiä. Posteriorijakauman avulla voidaan myös mm. ennustaa tulevia havaintoja. Bayesilaisessa tilastotieteessä pääosassa on Bayesin kaava.
Neuvosto-Venäjän–Ukrainan sota
Neuvosto-Venäjän–Ukrainan sota sisältää useita vuosina 1917–1921 erityisesti bolševikkien ja Ukrainan kansantasavallan välillä tapahtuneita aseellisia konflikteja. Se oli osa Venäjän sisällissotaa ja Ukrainan itsenäisyyssotana tunnettua laajempaa konfliktia, jossa ukrainalaisten ja venäläisten lisäksi taisteli muun muassa puolalaisia, saksalaisia ja Itävalta-Unkarin joukkoja. Neuvostoliittolaisessa historiankirjoituksessa sotaa käsitellään sisällissotaan liittyvänä Ukrainan alueiden vapauttamisena länsi- ja keskieurooppalaisten sekä puolalaisten sotavoimien miehitysvallasta, kun taas moderni ukrainalainen historiankirjoitus käsittelee sitä epäonnistuneen itsenäisyyssodan näkökulmasta.
Taustaa
Vuoden 1917 helmikuun vallankumouksen myötä Venäjän väliaikainen hallitus suostui myöntämään osalle Ukrainaa paikallisen autonomian ja tunnustamaan Ukrainan Keskusneuvoston (Tsentraljna Rada) sen edustukselliseksi mutta väliaikaiselle hallitukselle alisteiseksi elimeksi. Lokakuun vallankumouksen yhteydessä Ukrainan hallitus ei suostunut tunnustamaan bolsevikkihallintoa lailliseksi auktoriteetiksi Ukrainassa, vaan päätyi julistamaan Venäjän tasavallan autonomisena osana toimivan Ukrainan kansantasavallan (voidaan myös kääntää ”kansalliseksi tasavallaksi”) perustamisesta 20. marraskuuta. Joulukuussa Harkovassa kokoontuneessa yleisukrainalaisessa neuvostojen kongressissa bolsevikit puolestaan päättivät Ukrainan neuvostojen kansantasavallan perustamisesta kilpailevaksi suvereniteetiksi Ukrainassa.
Data-analyysi
Ohjelmia data-analyysin tekemiseen
Suosittuja ilmaisia ja avoimen lähdekoodin ohjelmia ovat R, Rapid Miner ja WEKA.
Neuvosto-Venäjän–Ukrainan sota
Joulukuu 1917 – kesäkuu 1918
Vladimir Antonov-Ovsjenkon johtama venäläisistä sotilaista ja Harkovan ja Donbassin työläisistä muodostetuista punakaartilaisista koostunut Ukrainan rajalle asetettu 30 000 miehen vahvuinen armeija lähti 25. joulukuuta hyökkäykseen neljänä ryhmänä ja onnistui valtaamaan Harkovan, Lozovan, Jekaterinoslavin, Oleksandrivsken, Pultavan, Konotopin, Hluh'ivin ja Kiovan. Hyökkäyksessä he saivat tukea paikallisilta Dneprjoen itäpuolen bolševikkihenkisiltä kapinallisilta. Valloitettuaan Kiovan Mihail Muravjovin johdolla neuvostojoukot jatkoivat hyökkäystään Dneprjoen länsipuolelle ja onnistuivat puskemaan Ukrainan kansalliset joukot Žytomyr–Korosten–Sarny -linjalle.
Helmikuussa 1918 Brest-Litovskin rauhan solmimisen jälkeen sotaan liittyi keskusradan joukkojen puolelle saksalaisia ja itävaltaunkarilaisia sotilaita, jotka onnistuivat yhdessä kenraali K. Prisovskyn ja Symon Petljuran johdolla työntämään neuvostojoukot pois ensin Dneprin länsipuolisista kaupunkikeskuksista ja Kiovan uudelleenvaltauksen jälkeen ottamaan sen itäpuoliset alueet hallintaansa, samalla kun Petro Bolbotšanin ja Volodymyr Sikevytšin joukot valtasivat Krimin ja Donbassin alueet pakottaen bolsevikit myöntymään Brest-Litovskin rauhan ehtoihin ja solmimaan alustavan rauhansopimuksen Ukrainan hallituksen kanssa 12. kesäkuuta 1918.
Data-analyysi
Ohjelmia data-analyysin tekemiseen
Maksullisia ohjelmia ovat MATLAB, SPSS, SAS, STATISTICA ja jBEAM.
Neuvosto-Venäjän–Ukrainan sota
Tammikuu 1919 – joulukuu 1919
Toinen vaihe sodassa käynnistyi, kun saksalaisten tukema Ukrainan valtion ”hetmannihallitus” hävisi Ukrainan kansantasavallan direktoraatin joukoille. Bolševikit reagoivat muodostamalla Ukrainan väliaikaisen talonpoikien ja työläisten hallituksen 20. marraskuuta 1918 ja aloittamalla etenemisen Vladimir Antonov-Otsjenkon, Josif Stalinin ja Volodymyr Zatonskyn johtamilla sotajoukoilla, minkä seurauksena direktoraatti julisti sodan Neuvosto-Venäjälle 16. tammikuuta 1919. Neuvostojoukot valtasivat uudelleen Dneprin itäpuoliset alueet, sekä 5. helmikuuta Kiovan ja onnistuivat jakamaan Ukrainan kansalliset joukot kahtia erilliseen pohjoiseen ja eteläiseen ryhmään. Ukrainalaiset joukot yrittivät vastahyökkäystä maaliskuussa ja onnistuivat miltei pääsemään Kiovaan asti, mutta neuvostojoukot vastasivat hyökkäykseen onnistuen pakottamaan eteläisen armeijakunnan perääntymään Romanian puolelle, jossa se riisuttiin aseista samalla työntäen kansallisen armeijan pääjoukot Volyniaan lähelle Puolan rajaa.
Edettyään Kiovaan asti kansalliset joukot kohtasivat kaupunkia hallussaan pitävän Anton Denikinin vapaaehtoisarmeijan joukot ja päätyivät vetäytymään kaupungista. Ukrainan kansallisen armeijan ja Galitsian armeijan johtokunta oli eri mieltä siitä, miten Denikinin joukkojen kanssa tulisi toimia ja sotilaita vaivasi puhjennut kuumetauti. Kun Galitsian armeija teki rauhansopimuksen Denikinin joukkojen kanssa 6. marraskuuta, kansallinen armeija joutui vaikeaan tilanteeseen marraskuun lopulla, kun bolsevikkien joukot olivat onnistuneet valtaamaan useita Denikinin armeijan miehittämiä alueita Dneprjoen länsipuolelta ja puolalaiset olivat edenneet Ukrainan länsiosiin. Kansallisessa armeijassa päätettiin luopua tavanomaisista sotilasoperaatioista konferenssissa 4. joulukuuta ja keskittyä vastarintaliikkeeseen perustuvaan partisaanisodankäyntiin.
Joulukuu 1919 – marraskuu 1921
Kansallinen armeija toteutti 6. joulukuuta 1919 aina 6. toukokuuta 1920 kestäneen ensimmäisenä talvisotaretkenä tunnetun vastarintaoperaation neuvostojoukkoja vastaan Myhailo Omeljanovytš-Pavlenkon johdolla. Ukrainan hallitus solmi Puolan kanssa 22. huhtikuuta Varsovan rauhansopimuksen, jonka seurauksena puolalaiset joukot käynnistivät yhteishyökkäyksen ukrainalaisten kanssa. He tulivat torjutuiksi Semjon Budjonnyin johtamassa puna-armeijan vastahyökkäyksessä. Puolalais-ukrainalaiset joukot onnistuivat pakottamaan puna-armeijan joukko-osaston perääntymään Podoliaan, mutta puolalaiset solmivat erillisrauhan Neuvosto-Venäjän kanssa 18. lokakuuta. Sen jälkeen ukrainalaiset joukot jatkoivat vielä sotimista 21. lokakuuta asti, kunnes ne joutuivat ylittämään Puolan rajan Galitsiassa, jossa ne riisuttiin aseista.
Toisena talvisotaretkenä tunnettu hyökkäys marraskuussa 1921 oli Ukrainan kansallisen armeijan viimeinen sotilasoperaatio Ukraina-Neuvosto-Venäjän sodassa. Sen toivottiin innostavan ukrainalaisia kapinoimaan bolsevikkeja vastaan. Juri Tjutjunnykin johdolla muodostettiin kaksi retkikuntaa Podoliassa ja Volyniassa, joista Podolian ryhmä palasi Volynian kautta Puolaan 29. marraskuuta ja Volynian ryhmä joutui Hryhorii Kotovskyn johtaman puna-armeijan ratsuväen pysäyttämäksi Mali Mynkyn lähellä käydyssä taistelussa 17. marraskuuta.
Sodan jälkiseuraukset
Sodan myötä suurin osa Ukrainasta yhdistettiin Ukrainan sosialistiseksi neuvostotasavallaksi, joka oli yksi neljästä 30. joulukuuta 1922 perustetun Sosialististen neuvostotasavaltojen liiton perustajajäsenestä Venäjän, Valko-Venäjän ja Transkaukasian sosialististen neuvostotasavaltojen kanssa, samalla kun Galitsia ja Länsi-Volynia liitettiin osaksi Puolaa Riian rauhassa maaliskuussa 1921. Rauhasta huolimatta partisaanien toiminta jatkui vielä vuoden 1922 puoleenväliin.
NORDCAPS
Sopimuksen korvasi Nordefco-puolustusyhteistyö vuonna 2009.
DKW 3=6 Monza
DKW 3=6 Monza oli länsisaksalaisen Auto Unionin sekä korivalmistajien Donnenhauer & Stauss, Massholder ja Schenk vuosina 1955–1960 valmistama urheiluauto.
Suzanne Fiol
Fiol opiskeli taidetta Ohion Antioch Collegessa ja päätti sanojensa mukaan jo tällöin omistaa elämänsä kokeelliselle kulttuurille. Hän valmistui Art Institute of Chicagosta ja Pratt Institutesta. Fiol työskenteli 1980–1990-luvuilla lukuisissa New Yorkin taidegallerioissa, kuten Donald Wrenin, Marcuse Pfeiferin ja Brent Sikkeman gallerioissa. Toimittuaan useiden gallerioiden johdossa Fiol perusti Jan-Willem Dikkersin ja Martynka Wawrzyniakin kanssa Issue Management -valokuvaustoimiston, jonka edustamien taidevalokuvaajien joukossa ovat olleet Jack Pierson, Mitch Epstein, Richard Kern, Renee Cox ja Marilyn Minter. Helmikuussa 2003 Fiol perusti ISSUE Project Room -nimisen taide- ja esitystilan entisen autotallin tiloihin East Villagen Sixth Streetille. Tila siirrettiin toiseen paikkaan Brooklyniin kaksi vuotta myöhemmin, ja vuonna 2007 se muutti vielä uuteen paikkaan Brooklynissa. Tämän jälkeen ISSUE Project Room sai pysyvän kotipaikan Brooklynin keskustan 110 Livingston Street -rakennuksesta. Fiol lopetti toimintansa Issue Management -valokuvaustoimistossa pian aloitettuaan ISSUE Project Roomin toiminnan. Hän omistautui tilansa taiteelliselle johtamiselle ja sen taiteenlajien rajat ylittävän lähestymistavan edistämiselle. ISSUE Project Room vakiinnutti asemansa epätavallisiin nykymusiikin muotoihin erikoistuneiden toimijoiden keskuudessa. Sinne tuli sellaisia esiintyjiä kuin Marc Ribot, Anthony Coleman ja Elliott Sharp. Tilassa alettiin järjestää myös kirjallisuuden lukutilaisuuksia ja taidenäyttelyitä.
Fiol on valokuvataiteellaan edustettuna monissa yksityisissä kokoelmissa sekä Art Institute of Chicagon, Brooklyn Museumin, Queens Museumin ja Milwaukee Art Museumin pysyvissä kokoelmissa. Hän oli naimisissa Joaquin Fiolin kanssa, mutta avioliitto päättyi eroon. Hän sai Sarah-nimisen tyttären. Fiolilla todettiin vuonna 2008 keuhkosyöpä, joka levisi aivoihin. Hän kuoli sairauteen 49-vuotiaana lokakuussa 2009.
DKW 3=6 Monza
Auton moottori oli kolmisylinterinen kaksitahtimoottori, jota sai kahdella iskutilavuudella. Monza 900 -mallin teho oli 40 hevosvoimaa ja Monza 1000:n 44–50 hevosvoimaa. Tehokkaammalla moottorivaihtoehdolla auton huippunopeus oli yli 155 km/h.
Alustojen saanti vaikeutui Auto Unionin esiteltyä AU 1000 Sp -mallin, joka kilpaili Monzan kanssa. Valmistus päättyi vuonna 1959 Auto Unionin ja Friz Wenkin riitaannuttua; vuonna 1960 myytiin vielä joitain yksilöitä asiakkaiden toimittamille alustoille. Kokonaistuotantomäärä oli 229–239 autoa.
Suunnittelu
Vuonna 1954 DKW-autojen virittämiseen erikoistunut Albercht-Wolf Mantzel sekä myyntiedustaja Günther Ahrens ehdottivat stuttgartilaisen korivalmistaja Donnenhauer & Staussin johtaja Gottfried Donnenhauerille DKW:n alustaan perustuvan urheiluauton suunnittelua. Donnenhauer suunnitteli lyhennetylle DKW F91:n alustalle urheilullisen korin, josta valmistettiin luonnollisen kokoinen teräslevystä tehty malli. Sarjatuotannossa kuitenkin päätettiin soveltaa lasikuituvahvisteista muovia. Prototyypin pohjalta valmistettiin kaksipuoliset muotit, joiden välissä korinosat puristettiin. Prosessin avulla pinnoista saatiin erittäin sileitä. Korin osat kiinnitettiin kehikkoon liimaamalla ja niittaamalla. Valmis kori painoi vain noin 125 kg.
Auto esiteltiin IAA:ssa syyskuussa 1955 Dannenhauer & Staussin osastolla. Tämän jälkeen yritys valmisti myyntiin neljä yksilöä nimellä DKW Solitude. Samassa näyttelyssä Auto Union esitteli uuden leveämmälle alustalle rakennetun F93-mallin, joka tulisi korvaamaan tuotannossa olleen F91:n. Donnenhauer onnistui kuitenkin sovittamaan korin uudelle alustalle vain hieman rungon takapäätä muuttamalla, ja viides yksilö perustui jo F93:n tekniikkaan. Omamassaltaan 735-kiloinen auto ylti 140 km/h huippunopeuteen, joka oli 15 km/h enemmän kuin tavanomaisen F93:n.
Kuudennen yksilön tuulilasin kulmat oli pyöristetty, sillä auton ollessa täysin kuormattuna korin havaittiin antavan periksi lasien kulmista, mikä johti veden vuotamiseen sisälle koriin. Seuraavissa autoissa myös sivuikkunoiden kulmat oli pyöristetty. Kuudennen auton moottorin iskutilavuutta kasvatettiin yhteen litraan, minkä jälkeen sillä osallistuttiin Italiassa Autodromo di Monza -kilpailuun joulukuussa 1956. 72-tuntisen kilpailun aikana autolla ajettiin 10 041 km. Saavutus rikkoi kaikkiaan viisi ennätystä. Tähän asti urheiluautohankkeesta sivussa pysynyt Auto Union osti ennätysauton ja esitteli sitä ympäri liittotasavaltaa. Auton mallinimeksi vaihtui samalla Monza.
Sarjavalmistus
Vuonna 1957 Wenk teki uuden sopimuksen Stuttgartin Feuerbachissa sijainneen Karosseriefabrik Robert Schenkin kanssa. Schenk valmisti uudet työkalut ja optimoi valmistusprosessin. Erona aikaisempiin yksilöihin Schenkin valmistamissa autoissa jäähdyttimen säleikkö on konepeiton sijaan kiinnitetty korin alaosaan. Myös takalokasuojan kaaria muutettiin. Kaarten leikkaukset sahattiin edelleen käsin, joten kaikki kaaret ovat hiukan erilaisia. Alkuperäisen DKW:n rungon lyhennys tehtiin nyt siten, että auton tilava polttoainetankki voitiin sovittaa kokonaan runkopalkkien väliin. B-pilarissa sisäilmanpoistoaukkojen kohdalla ollut syvennys poistettiin, ja nyt siinä oli vain kaksi pisaranmuotoista koristelistaa. Aikaisemmissa yksilöissä takavalot oli lainattu Porsche 356A:sta, mutta Schenkin valmistamissa käytettiin 356B:n sekä joissain yksilöissä Mercedes-Benz 300SL Roadsterin takavaloja. Ainakin yhteen autoon asennettiin kattoikkuna.
Auto Union toi vuonna 1958 markkinoille oman urheilumallinsa AU 1000 Sp:n. Tämä johti Auto Unionin ja Wenkin väliseen eturistiriitaan ja Auto Union alkoi viivytellä alustojen toimittamisessa Wenkille. Vuonna 1959 riitä oli johtanut siihen pisteeseen että Wenk vaati Auto Unionia oikeusteitse täyttämään toimitussopimukseen kirjatut sitoumukset. Tämä ei johtanut toivottuun lopputulokseen ja Wenk joutui maksamaan oikeuskulut. Lisäksi Auto Union purki sopimuksen ja Monzan tuotannolta putosi pohja. Alkuvuonna 1959 Wenk purki edustussopimuksen Auto Unionin kanssa. Koreja asennettiin asiakkaiden toimittamiin alustoihin alkuvuoteen 1960 saakka, jonka jälkeen Monzan tuotanto päättyi. Valmistusmäärä oli yhteensä 229–239, joista viisitoista oli valmistanut Donnenhauer & Stauss, 80–90 Massholder ja Schenkin valmistamia oli 134.
Moottori ja voimansiirto
Moottorilta voima välittyi halkaisijaltaan 180-millisen yksilevyisen kuivan kytkimen kautta nelivaihteiseen vaihteistoon, joka oli ensimmäistä vaihdetta ja peruutusvaihdetta lukuun ottamatta synkronoitu. Vaihteistossa oli myös vapaakytkin. Monza 900-mallissa oli hieman suurempi vetoyörästön välityssuhde. Autossa oli etupyöräveto.
Runko ja alusta
Auton kantavana rakenteena oli umpinainen kotelopalkkirunko. Jousituksena sekä edessä että takana oli poikittainen lehtijousi. Etuakselilla oli alapuoliset kolmiotuet ja takana putkiprofiilista valmistettu jäykkä akseli. Joka pyörällä oli rumpujarrut.
Kori ja varusteet
Kori oli lasikuituvahvisteinen kaksiovinen muovikori. Auto oli 2+2-paikkainen, joten edessä oli paikat kahdelle ihmiselle ja takana lisäistuimet kahdelle. Sähköjärjestelmä oli 6-volttinen ja polttoainetankin tilavuus 54 litraa.
Moottoriurheiluhistoria
Joulukuussa 1956 Italiassa ajetussa Autodromo di Monza -kilpailussa auto rikkoi kaikkiaan viisi ennätystä. 72 tuntia kestäneessä kilpailussa auto kulki 10 041 km keskinopeudella 139,459 km/h. 4000 mailin kohdalla keskinopeus oli 140,839 km/h, 48 tunnin ajon jälkeen 140,961 km/h, 5000 maililla 138,565 km/h ja 10 000 km kohdalla 139,453 km/h. Kuljettajina olivat Günther Ahrens ja düsseldorfilainen kilpa-ajaja Heinz Meier sekä sveitsiläiset Roberto Barbay ja Georg Theiler.
Duke of Edinburgh -luokka (risteilijä)
Duke of Edinburgh -luokka oli Britannian kuninkaallisen laivaston kuuden panssariristeilijän muodostama alusluokka. Luokan alukset laskettiin vesille vuosina 1904 ja 1905. Ne voidaan jakaa asennettujen apuaseiden perusteella kahteen alaluokkaan, jolloin kaksi ensimmäistä alusta muodostavat varsinaisen Duke of Edinburgh -luokan ja loput neljä Warrior-luokan.
Alusluokka oli ensimmäinen Philip Wattsin ollessa laivaston rakennusviraston johtajana.
Suunnittelu
Luokan alusten pääaseina olivat kuusi 9,2 tuuman tykkiä, joista neljä oli asennettu yläkannen kulmiin ja loput kaksi keulakannelle ja perään. Kahdessa ensimmäisessä apuaseina oli viisi kuuden tuuman tykkiä kummallakin kyljellä. Muina aseina olivat kaksikymmentä kolmen naulan yläkannelle tykkiä mastojen ympärille ryhmitettyinä. Loppujen neljän apuaseina oli kaksi 7,5 tuuman tykkiä kummallakin laidalla.
Palvelus
HMS Natal tuhoutui räjähdyksessä joulukuussa 1915, minkä syynä pidetään viallisen kordiitin itsesyttymistä. HMS Duke of Edinburgh, HMS Black Prince ja HMS Warrior ottivat osaa Skagerrakin taisteluun 1. risteilijäviirikössä, jolloin kaksi viimeksi mainittua upposi joko taistelussa tai saamiensa vaurioiden vuoksi. HMS Cochrane ja HMS Achilles kuuluivat 2. risteilijäviirikköön. HMS Achilles oli taistelun aikana telakalla huollettavana. Cochrane ajoi matalikolle marraskuussa 1918 Mersey-joella, minkä jälkeen se romutettiin korjauskelvottomana. Viimeiset luokan alukset romutettiin 1921.
* = arvioitu hinta aseistettuna
Bernie Nicholls
thumb|Bernie Nicholls Bernie Irvine Nicholls (s. 24. kesäkuuta 1961 Haliburton, Ontario, Kanada) on entinen jääkiekkoilija. Keskushyökkääjänä pelannut Nicholls aloitti uransa Kingston Canadiansin joukkueessa, jossa jo herätti huomiota monilahjakkuudellaan. Los Angeles Kings varasi hänet neljännellä kierroksella vuoden 1980 varaustilaisuudessa kaikkiaan sijaluvulla, 73. 17 vuotta kestäneellä uralla Nicholls pelasi NHL-liigassa 1127 ottelua Los Angelesin lisäksi New York Rangersissa, Edmonton Oilersissa, New Jersey Devilsissa, Chicago Blackhawksissa ja San Jose Sharksissa ja keräsi kaikkiaan 1209 tehopistettä.
Nicholls teki kolme seuraennätystä Los Angeles Kingsissä pelatessaan. Hänen nimissään on kauden maaliennätys (70 osumaa kaudella 1988–89). Edelleen hänellä on seuran yhden ottelun syöttöennätys (6 kappaletta) samoin kuin ottelukohtainen piste-ennätys (8 kappaletta): molemmat ottelussa Toronto Maple Leafsia vastaan 1. joulukuuta 1988 tehtyjä.
Burundi
Burundi, virallisesti Burundin tasavalta, on pieni valtio Itä-Afrikassa suurten järvien alueella. Se rajautuu pohjoisessa Ruandaan, etelässä ja idässä Tansaniaan ja lännessä Kongon demokraattiseen tasavaltaan. Burundilla ei ole rannikkoa, mutta sillä on lounaassa rantaviivaa Tanganjikajärvellä.
Twat, tutsit ja hutut ovat asuneet Burundin alueella siitä lähtien, kun valtio muodostui viisi vuosisataa sitten. Tutsit hallitsivat Burundia kuningaskuntana yli 200 vuoden ajan. 1900-luvun alussa Saksa ja Belgia kuitenkin miehittivät alueen, jolloin Burundi ja Ruanda yhdistettiin Ruanda-Urundi-nimiseksi eurooppalaisten siirtomaaksi. Poliittisia levottomuuksia esiintyi koko alueella tutsien ja hutujen välisten sosiaalisten erojen vuoksi. Ne saivat Burundissa aikaan sisällissodan 1900-luvun puolivälin jälkeen. Nykyään Burundia hallitaan edustuksellisena demokratiana, jossa on presidenttivaltainen järjestelmä. 62 prosenttia burundilaisista on katolilaisia, 8–10 prosenttia muslimeita ja loput seuraavat alkuperäistä animistista uskontoa tai protestanttista kristillisyyttä.
Burundi on yksi maailman kymmenestä köyhimmästä valtiosta. Sisällissotien jäljiltä Burundin bruttokansantuote on alhainen, väestönkasvu on epävakaata ja resursseja on niukasti. Koboltti ja kupari ovat Burundissa hyödynnettäviä luonnonvaroja. Maan tärkeimpiin vientituotteisiin kuuluvat kahvi ja sokeri.
Maantiede
thumb|vasen|Burundin topografinen kartta Burundi on sisämaavaltio keskisen Afrikan itäosassa. Sen pinta-ala on 27 834 neliökilometriä, ja siitä noin kymmenes on järviä. Maan rajanaapurit ovat pohjoisessa Ruanda, idässä ja etelässä Tansania ja lännessä Kongon demokraattinen tasavalta, ja rajaa maalla on 1 140 kilometriä.
Vaikka Burundi sijaitsee tropiikissa, sen ilmasto vaihtelee suuresti korkeuden mukaan. Ylänköalueilla on viileää; vuoden keskilämpötila on noin 21 °C ja vuotuinen sademäärä 1 500–1 800 millimetriä. Alempana, kuten Imbon laaksossa sijaitsevassa Bujumburassa, on lämpimämpää ja vähäsateisempaa. Tanganjikajärven rannoilla sataa vain 1 000 millimetriä vuodessa. Bujumburassa keskimääräinen ylin lämpötila on 29–31 °C ympäri vuoden, yön alin vähäsateisella jaksolla kesäkuusta elokuuhun 17 °C, muulloin noin 19 °C.
Burundin maa-alue on pääosin käytetty maatalous- ja laidunmaaksi. Maatalousväestön asutus on aiheuttanut metsien häviämistä, eroosiota ja elinympäristöjen tuhoutumista. Metsät ovat hävinneet lähes koko maasta liikakansoituksen vuoksi, eikä niitä ole enää kuin korkeimpien vuorten rinteillä. Maassa on kolme kansallispuistoa, Kibiran kansallispuisto luoteessa (pieni alue sademetsää Ruandan Nyungwen metsän kansallispuiston vieressä), Rurubun kansallispuisto koillisessa (Rurubujoen varrella) ja Rusizin kansallispuisto lähellä Kongon rajaa.
Hutujen ja tutsien yhteiskunta
Burundin varhaisimmat asukkaat olivat pygmikansaa nimeltä twat, joiden alkuperästä ei ole täyttä yhteisymmärrystä. Hutuja alkoi asettua alueelle 1000-luvulla ja tutseja 1500-luvun puolivälin jälkeen. Tutsit perustivat pieniä päällikkökuntia, joissa tutsit maksoivat karjalla hutujen tekemästä maataloustyöstä ja sadosta. Tutsit myös ottivat käyttöön hutujen kielen kirundin sekä monia heidän tapojaan. Tutsien ja hutujen välisestä jaosta tuli varsin löyhä, ja luokitus perustui erityisesti yhteiskunnalliseen luokkaan.
Tutsipäällikkö Ntare I perusti 1600-luvun puolivälissä feodaalinen kuningaskunnan valloitettujaan joitakin päällikkökuntia. Burundiin muodostui siten rajat, jotka eivät ole myöhemmin eurooppalaisten vetämiä valtiorajoja.
Eurooppalaisten valtakausi
Burundi sijaitsee vaikeakulkuseilla Afrikan sisämaassa, joten eurooppalaiset saapuivat sinne vasta 1800-luvun puolivälin jälkeen, jolloin Richard Burton ja John Hanning Speke etsivät sieltä Niilin lähteitä. Saksa sai 1884–1885 järjestetyssä Berliinin konferenssissa Burundin ja Ruandan. Se alkoi hallita alueita Saksan Itä-Afrikan alaisuudessa.
Belgialaiset joukot miehittivät sen osana ensimmäistä maailmansotaa. Sodan jälkeen Burundi siirtyi Belgian hallintaan osana Kansainliiton yhdistettyä Ruanda-Urundin mandaattialuetta. Belgialaiset hajottivat vanhan päällikkörakenteen ja loivat uuden järjestelmän, jossa valta keskittyi selkeästi tutseille ja hutut olivat alempaa luokkaa.
Itsenäisyys
Poliittiset puolueet syntyivät 1940-luvun lopulta alkaen ja maa itsenäistyi 1. heinäkuuta 1962. Demokraattisten rakenteiden ollessa heikkoja tutsikuningas Mwambutsa IV otti ohjat perustuslaillisena monarkkina.
Hutupääministerin murha vuonna 1965 aiheutti hutujen kapinointia ja hallituksen tukahduttamistoimia. Prinssi Ntare V syrjäytti isänsä Mwambutsan vuonna 1966, mutta hänet itsensä syrjäytti samana vuonna pääministeri Michel Micombero. Micombero lakkautti monarkian, mutta hutujen levottomuudet jatkuivat ja kulminoituivat kapinaan vuonna 1972. Hutut surmasivat ensin noin 2 000 tutsia, sitten tutsit tappoivat 100–200 000 hutua, ja hutut taas noin 10 000 tutsia. Käytännössä kaikki koulutetut hutut tapettiin tai lähtivät maanpakoon. Eversti Jean-Baptiste Bagaza kaappasi vallan vuonna 1976 ja pyrki edistämään maareformia, vaaliuudistusta ja kansallista sovintoa, vaikka hänen sotilashallintonsa koostui pääosin tutseista. Bagaza valittiin presidentiksi ainoana ehdokkaana vuoden 1984 vaalissa, mutta hänen hallituksensa alkoi sortaa yhä ankarammin toisinajattelijoita ja uskonnollisia ryhmiä.
Majuri Pierre Buyoya syrjäytti Bagazan ja kaappasi vallan armeijan avulla 3. syyskuuta 1987. Hutujen ja tutsien väliset jännitteet purkautuivat jälleen vuonna 1988 väkivaltaisina yhteenottoina hutuopposition, armeijan ja kovan linjan tutsien välillä johtaen noin 150 000 ihmisen kuolemaan. Buyoya hyväksyi vuonna 1991 uuden demokraattisen perustuslain ja vuoden 1993 vaaleissa nousi valtaan maan ensimmäinen hutupresidentti, FRODEBU-puolueen Melchior Ndadaye. Armeijan tutsiupseerit murhasivat Ndadayen lokakuussa 1993. Maa syöksyi jälleen sisällissotaan, joka vaati kymmeniätuhansia kuolonuhreja. FRODEBU:n johtama hallitus onnistui kuitenkin säilyttämään valtansa ja nostamaan uudeksi presidentiksi Cyprien Ntaryamiran helmikuussa 1994. Ntaryamira sai kuitenkin surmansa lentokoneen alas ampumisessa 6. huhtikuuta 1994 yhdessä Ruandan presidentin Juvénal Habyarimanan kanssa.
Sylvestre Ntibantunganya nousi uudeksi presidentiksi 8. huhtikuuta 1994, mutta sisäiset väkivaltaisuudet jatkuivat. FRODEBU-hallitus kaatui 25. heinäkuuta 1996 Buyoyan johtamassa kaappauksessa, mutta se ei lopettanut sisällissotaa. Vuoden 2001 jälkeen rauhanprosessi on kuitenkin edennyt ja hutu Domitien Ndayizeye nousi presidentiksi vuonna 2003 vallanjakosopimuksen mukaisesti.
Vuonna 2004 YK:n joukot ottivat haltuunsa rauhanturvaamistehtävät Afrikan unionin joukoilta. Helmikuussa 2007 YK katsoi rauhanturvaoperaation päättyneeksi ja alkoi keskittyä jälleenrakentamiseen.
Vuonna 2008 oli verisiä yhteenottoja FNL:n ja hallituksen joukkojen välillä. FNL riisuttiin aseista ja se muuttui poliittiseksi puolueeksi vuonna 2009. Vuoden 2010 presidentinvaalien jälkeen FNL:n johtaja Agathon Rwasa piiloutui maan alle, mutta ilmoitti osallistuvansa vuoden 2015 vaaleihin.
Burundin presidenttinä vuodesta 2005 toiminut Pierre Nkurunziza on johtanut maata autoritaarisella otteella. Nkurunziza valittiin uudelleen presidentiksi vuosien 2010 ja 2015 vaaleissa. Hänen kiistanalainen valintansa kolmannelle kaudelle vuonna 2015 aiheutti maassa levottomuuksia, joissa kuoli ainakin 1 200 ihmistä ja 400 000 ihmistä joutui lähtemään kodeistaan. Vuonna 2018 hyväksytettiin kansanäänestyksellä muutos perustuslakiin, minkä jälkeen Nkurunziza voisi periaatteessa jatkaa presidenttinä vuoteen 2034 saakka.
Joulukuussa 2018 Burundi vaihtoi pääkaupunkiaan ja uusi pääkaupunki on Gitega. Edellinen pääkaupunki Bujumbura on jatkossa pelkästään maan taloudellinen keskus. Hallinnolliset toiminnot siis siirretään Gitegaan.
Hallitseva puolue CNDD-FDD valitsi tammikuussa 2020 kenraali Evariste Ndayishimiyen ehdokkaakseen toukokuussa 2020 suunniteltuihin vaaleihin. Hän on hallitsevan puolueen pääsihteeri ja presidentti Nkurunzizan läheinen liittolainen ja arveltiinkin, että Nkurunziza säilyy tärkeänä taustavaikuttajana mahdollisen presidentinvaihdoksen jälkeenkin. Burundin tärkein oppositiopuolue CNL nimesi ehdokkaakseen Agathon Rwasan, joka on entinen kapinallisjohtaja ja presidentti Nkurunzizan pitkäaikainen poliittinen vastustaja. Agathon Rwasa oli myös johtava oppositioehdokas vuosien 2010 ja 2015 vaaleissa, joita molempia hän kuitenkin lopulta boikotoi.
Kesäkuussa 2020 Evariste Ndayishimiye nousi suunniteltua aiemmin Burundin uudeksi presidentiksi Nkurunzizan kuoltua äkillisesti. Edeltäjänsä suosikki Evariste Ndayishimiye oli voittanut toukokuun 2020 presidentinvaalit, joita oppositio syytti vilpillisiksi.
Politiikka
thumb|Pierre Nkurunziza, Burundin presidentti 2005-2020. Burundi on siirtymäkauden edustuksellinen monipuoluedemokratia, jossa on presidenttijohtoinen järjestelmä. Burundin presidentti on sekä valtionpäämies että hallituksen johtaja. Maassa on yhteensä 21 rekisteröityä poliittista puoluetta. 13. maaliskuuta 1992 tutsi, vallankumousjohtaja Pierre Buyoya laati perustuslain, joka loi edellytykset monipuoluejärjestelmälle. Kuusi vuotta myöhemmin, 6. kesäkuuta 1998 perustuslakia muutettiin: parlamentin paikkamäärää lisättiin ja lakiin tehtiin lisäys kahta varapresidenttiä varten. Vuonna 2000 Burundiin valittiin Arushan rauhansopimuksen mukaisesti siirtymäkauden hallitus.
Burundilla on kaksikamarinen parlamentti, joka koostuu siirtymäkauden kansankokouksesta ja siirtymäkauden senaatista. Kansankokouksessa on 118 jäsentä ja sen suurin puolue on CNDD-FDD, joka sai vuoden 2005 vaaleissa 58,55 prosenttia äänistä. Seuraavaksi eniten ääniä saivat FRODEBU, 21,7 prosenttia, ja UPRONA , 7,21 prosenttia. Burundin perustuslain mukaan paikkoja täytetään 100 vaaleilla valitun paikan lisäksi niin, että 60 prosenttia parlamenttipaikoista on hutujen, 40 prosenttia tutsien, 30 prosenttia naisten ja kolme paikkaa twa-kansan jäsenten hallussa. Kansankokouksen jäsenet valitaan yleisillä vaaleilla viisivuotiskausiksi.
Senaatissa on 54 paikkaa, joista kolme on varattu entisille presidenteille. Perustuslain mukaan myös 30 prosenttia senaatin jäsenistä täytyy olla naisia. Suurin osa edustajista valitaan valitsijamiesten välityksellä eri provinsseista, presidentti nimittää 14 edustajaa ja kolme paikkaa on varattu twa-kansan jäsenille. Jokaisesta provinssista valitaan yksi hutu- ja yksi tutsisenaattori. Senaatin vaalikausi on viisi vuotta.
Burundin parlamentti valitsee presidentin viideksi vuodeksi kerrallaan. Presidentti nimittää virkamiehet ministerineuvostoonsa, joka harjoittaa toimeenpanovaltaa ja jossa on 26 jäsentä. Ministerineuvoston jäseneksi voidaan valita sellainen, jonka kaksi kolmasosaa parlamentista hyväksyy. Presidentti valitsee myös kaksi varapresidenttiä. Vuosina 2005–2020 Burundin presidentti on ollut Pierre Nkurunziza, ensimmäinen varapresidentti Prosper Bazombaza (vuodesta 2014) ja toinen varapresidentti Gervais Rufyikiri (vuodesta 2010).
Vapauksien kehitys
Freedom Housen vuoden 2022 raportin mukaan Burundi ei ole vapaa maa. Maa on ollut poliittisessa ja taloudellisessa kriisissä vuodesta 2015 alkaen. Vuonna 2005 päättyneen, 12 vuotta kestäneen sisällissodan jälkeen saavutetut demokraattiset voitot on kumottu siirtymällä kohti autoritaarista politiikkaa ja väkivaltaisella tukahduttamisella kaikkia hallitsevaa puoluetta, kansallista neuvostoa vastustavaa vastaan.
Hallinnollinen jako
thumb|Burundin 18 provinssia (aluehallinnon 1. taso). Burundi on jaettu 18 provinssiin, 129 kuntaan, jotka jaetaan edelleen yli 2 000 kukkulaan. Maan aluehallinto on rakennettu näiden yksiköiden mukaisesti. Vuonna 2000 Bujumburan käsittävä provinssi jaettiin kahtia Bujumburan maakuntaan (Bujumbura Rural) ja maakuntatasoiseen Bujumburan kaupunkiin (Mairie de Bujumbura). Keväällä 2015 muodostettiin Rumongen provinssi yhdistämällä Bururin provinssin länsiosa (kolme kuntaa) ja Bujumbura Ruralin eteläosaan (kaksi kuntaa).
Provinssitason aluehallinnollinen jako on seuraava:
Talous
Burundi on yksi maailman köyhimmistä valtioista. Syitä tähän ovat esimerkiksi meriyhteyden puute, kehittymätön oikeusjärjestelmä, rajalliset koulutusmahdollisuudet ja HIV:n/AIDSin yleisyys. Noin 80 prosenttia burundilaisista elää köyhyydessä. Nälänhätiä ja puutetta ruoasta on esiintynyt ympäri Burundia, erityisesti 1900-luvulla, ja Maailman ruokaohjelma WFP:n mukaan 44 prosenttia alle viisivuotiaista lapsista kärsii kroonisesta aliravitsemuksesta. Erään 178 maassa tehdyn tieteellisen tutkimuksen mukaan Burundin asukkaat ovat vähiten tyytyväisiä elämäänsä maailmassa. Köyhyyden vuoksi Burundi on riippuvainen ulkomaisesta avusta.
Burundin merkittävin elinkeino on maatalous, joka muodosti 58 prosenttia bruttokansantuotteesta vuonna 1997. 90 prosenttia maataloudesta on omavaraisviljelyä. Maan tärkein tulonlähde on kahvi, joka muodostaa 93 prosenttia Burundin viennistä. Muita maataloustuotteita ovat puuvilla, tee, maissi, durra, bataatti, banaanit, maniokki, naudanliha, maito ja nahat. Burundissa esiintyviin luonnonvaroihin kuuluvat uraani, nikkeli, koboltti, kupari ja platina. Maatalouden lisäksi harjoitettavia elinkeinoja ovat esimerkiksi maahantuotujen komponenttien kokoaminen, julkiset rakennushankkeet, elintarvikkeiden käsittely ja kevyiden taloustavaratuotteiden, kuten peittojen, kenkien ja saippuan valmistus. Burundin rahayksikkö on Burundin frangi (BIF); heinäkuussa 2008 yhtä Yhdysvaltain dollaria vastasi 1 184 frangia.
Väestö
Suurin osa burundilaisista asuu maaseudulla ja vain kuusi prosenttia kaupungeissa. Väestötiheys on noin 315 henkeä neliökilometriä kohden, toiseksi korkein Saharan eteläpuolisessa Afrikassa. Arviolta 85 prosenttia väestöstä on etnisiä hutuja, 15 prosenttia tutseja ja alle yksi prosentti twaita. Merkittävin uskonto on roomalaiskatolisuus, jota harjoittaa 62 prosenttia väestöstä. Seuraavaksi eniten kannattajia on alkuperäisuskonnoilla (23 prosenttia), protestanttisuudella (5 prosenttia) ja islamilla (10 prosenttia). Burundin anglikaaninen kirkko tosin väittää, että yli kymmenen prosenttia väestöstä on sen jäseniä. Raporttien mukaan kristityt saattavat muodostaa jopa 90 prosenttia väestöstä, jolloin suurin osa muista burundilaisista olisi muslimeita.
Helmikuuhun 2022 mennessä maassa oli annettu noin 11 000 COVID-rokotusta eli vähemmän kuin yksi rokotus tuhatta asukasta kohti.
Burundissa on kolme virallista kieltä: kirundi, ranska ja englanti. Väestöstä 98 prosenttia puhuu kirundia. Afrikassa on harvinaista, että valtiossa on näin laajasti puhuttu yksi yhteinen paikalliskieli. Kirundi on nimetty vuoden 2005 perustuslaissa Burundin kansalliskieleksi. Belgian siirtomaavallan perintönä ranska on maan tärkein eurooppalainen kieli. 3–10 prosenttia väestöstä osaa sujuvasti ranskaa, mutta ranska on maan koulutetun väestön, eliitin, liike-elämän ja hallinnon kieli. Englanti tuli myös viralliseksi kieleksi vuonna 2014, ja se on paljon ranskaa vähemmän käytetty kieli Burundissa. Englanti otettiin viralliseksi kieleksi lähinnä, jotta helpotettaisiin yhteistyötä englantia käyttävien Itä-Afrikan maiden kanssa.
Kulttuuri
250px|thumb|right|Gitega-rumpuja. 250px|thumb|right|Jalkapalloa Burundissa. Burundin nykykulttuuriin ovat vaikuttaneet paikalliset perinteet ja naapurivaltioiden kulttuuri, vaikka sisäiset levottomuudet ovatkin häirinneet maan kulttuurielämää. Koska maatalous on Burundin merkittävin elinkeino, tyypillinen burundilainen ateria koostuu bataatista, maissista ja herneistä. Koska liha on kallista, sitä syödään vain muutaman kerran kuukaudessa. Kun toisensa läheisesti tuntevat burundilaiset kokoontuvat, he juovat impeke-olutta suuresta astiasta. Jokainen osallistuja saa pillin yhtenäisyyden merkiksi.
Käsityöt ovat Burundissa merkittävä taidemuoto ja matkailijoiden suosiossa. Korinpunonta on suosittu käsityölaji. Muita Burundissa valmistettuja käsityötuotteita ovat esimerkiksi naamiot, kilvet, patsaat ja keramiikka.
Rumpumusiikki on huomattava osa Burundin kulttuuriperintöä. Maailmankuulu ryhmä Master Drummers of Burundi, joka on esiintynyt yli 40 vuoden ajan, tunnetaan perinteisestä rumpumusiikista. Yhtye käyttää amashako-, ibishikiso- ja ikiranya-rumpuja. Rumpuesityksiä pidetään usein erilaisissa juhlissa ja sukutapaamisissa ja niihin liittyy usein tanssi. Tunnettuja burundilaisia tansseja ovat abatimbo, jota esitetään virallisissa seremonioissa ja rituaaleissa, ja nopeatahtinen abanyagasimbo. Joitakin yleisiä soittimia ovat huilu, sitra, ikembe, indonongo, umuduri, inanga ja inyagara.
Suullinen perinne on Burundissa vahva, ja sen kautta historia ja elämänkokemus välittyvät nuoremmille sukupolville tarinoiden, runouden ja laulujen välityksellä. Burundilaisia kirjallisuuden lajeja ovat imigani, indirimbo, amazina ja ivyivugo.