cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Capoeira
1900-luku
Ehkä suurimpana muutoksena nähtiin kuitenkin isompien ryhmien synty ja capoeiran leviäminen kaikkiin maailman suurkaupunkeihin. Esimerkiksi johtorakenteeltaan poikkeuksellinen, mestrekoalition hallinnoima Senzala-ryhmä, mestre Camisan ABADÀ-ryhmä, ABADÀ:sta lähteneiden mestre Paulinho Sabián, mestre Bonecon ja mestre Paulãon Capoeira Brasil -ryhmä, mestre Mão Brancan Meia Lua Inteira -ryhmä ja mestre Suassunan Cordão de Ouro -ryhmä ovat kasvaneet valtaviksi, kymmeniätuhansia oppilaita sisältäviksi megaryhmiksi, joilla on toimipisteitä useammalla kuin kahdella mantereella. Lisäksi näistä ryhmistä erkaantuneita pienempiä ryhmiä on vastaavasti vieläkin enemmän. Capoeirakouluja ja -tyylejä saattaa nykyään löytyä useita Skandinaviasta ja jopa pienemmistäkin kaupungeista.
Capoeira ei standardoitumisesta huolimatta ole ollut viime vuosikymmeninäkään aivan harmitonta touhua. Se on hyvin monimuotoista, ja turistin ulottumattomissa olevat Rio de Janeiron slummien rodat ovat nykyäänkin jotain aivan muuta kuin capoeirarodat Suomen kesäisissä puistoissa.
2000-luku
Capoeira on viimeisen kymmenen vuoden aikana jatkanut voimakasta leviämistään ympäri maailmaa, ja seuroja on nykyään runsaasti kaikilla asutuilla mantereilla, likipitäen kaikissa maissa. Suomessa capoeiran harrastajia on oletettavasti noin 800, ja seuroja on suurimmissa kaupungeissa.
Ottelu
thumb|Kaksi capoeiristaa rodassa [[Porto Alegressa. Yleisö lyö tahtia käsillään.]] Ottelu tapahtuu ringissä eli rodassa, jossa tanssijat tai ottelijat eli capoeiristat ottelevat vastakkain. Roda alkaa gungan äänestä. Silloin aloitetaan ladainha tai jokin vastaava laulu. Sitä seuraa lisää lauluja, joilla tanssin tunnelmaa säädellään tai tanssin tapahtumia kommentoidaan. Yleisö osallistuu tapahtumaan laulamalla kertosäkeitä ja taputtamalla rytmikkäästi käsiään. Capoeiristojen tanssi muistuttaa sanatonta vuoropuhelua, jossa capoeiristat viestivät toisilleen liikkeidensä kautta ja musiikin rytmissä. Erilaiset rytmit tekevät tanssista eriluonteista. Tanssijoiden liike on jatkuvaa, heidän liikkeensä ovat spontaaneja, eikä ennalta harjoitettua koreografiaa ole. Oleellista on liikkeiden kauneus ja sulavuus. Suoraa väkivaltaisuutta ei korosteta.
Capoeirista tarkkailee herkeämättä vastustajaansa liikkuen ja etsien hyökkäyspaikkoja, ja hän iskee nopeasti kun sellainen avautuu. Hyökkäys voi olla lyönti tai potku, jolla vastustaja pyritään kaatamaan. Erilaisia potkuja ovat kierrepotku armada, kantapääpotku gancho, vasaramainen potku martelo sekä viikatepotku rasteira. Tesoura on saksiliike, jolla vastustaja kaadetaan. Capoeirista saa koskettaa maata vain viidellä ruumiinosalla: käsillä, jalkapohjilla ja päällä. Hyökkäyksiä ei torjuta (esquiva) blokkaamalla vaan väistämällä hyökkäyksen voiman suuntaisesti ilman kuitenkaan perääntymistä. Kehän reunalle vetäytyminen johtaa oman liikkuvuuden katoamiseen. Vastustajan hyökkäyksen voimaa hyödyntämällä myös omiin vastahyökkäyksiin saa lisää voimaa.
Musiikki ja soittimet
thumb|upright|left|Capoeiraa säestetään [[berimbaulla.]] Rytmiä capoeiristoille soitetaan berimbaulla. Se on puun kuten biribapuun varresta valmistettu, noin seitsemän kämmenmittaa ja halkaisijaltaan pari kämmenmittaa paksu soitin. Päästä päähän on viritetty kieli. Ääntä vahvistava kaikukoppa on kuiva pullokurpitsa, jossa on ympyränmuotoinen aukko. Berimbauta on kolmea tyyppiä matalaäänisestä korkeaääniseen. Soitinta pidetään vasemmassa kädessä. Soittimella voidaan tuottaa kaksi eri ääntä puukepin ja kolikon avulla. Berimbaun rytmit voivat olla luonteeltaan erilaisia, esimerkiksi hitaita tai nopeita, tai harmonisia tai ei-harmonisia. Erilaisten rytmien kautta määrätään tanssin luonne.
Muita capoeiran soittimia ovat pandeiro-tamburiini ja atabaque-rumpu sekä agogô, kaksiosainen lehmänkello, ja reco-reco, raspi.
Berimbaun rytmejä säestetään laululla. Lauluja on kolmen tyyppisiä. Corridosissa solisti laulaa yhden säkeen ja kuoro vastaa samalla kertosäkeellä. Quadrasissa solisti improvisoi neljä säettä ja kuoro vastaa aina samalla kertosäkeellä. Laidanha-laulussa, joka lauletaan ennen pelin alkamista, solisti laulaa ensin yksin ensimmäisen osan ja sen jälkeen kuoron kanssa kuoron vastatessa hänelle toistamalla hänen sanansa. Capoeiran laulujen sanoituksissa on opetuksia, käyttäytymissääntöjä ja elämänfilosofiaa. Moni laulu viittaa johonkin candomblé-yksikköön.
Tyylit ja taistelutavat
Capoeiran kaksi päätyyliä ovat capoeira de angola ja capoeira regional.
Capoeira de angola
Capoeira de angola -tyyli on pääosin rauhallisempaa, raskaampaa ja täynnä erilaisia riittejä sekä tapoja. Angola-tyylissä tärkeää ovat erilaiset tapahtumat, kuten passo-á-dois, jossa ottelijat kohtaavat hetkellisesti tiettyjen sääntöjen mukaan. Capoeira angolat ovat monitasoisia ja saattavat toisinaan kiihtyä erittäin nopeiksikin. Angola-tyyliä pidetään perinteisempänä capoeiran tyylinä.
Capoeira regional
pienoiskuva|Mestre Bimba group, 2022 Capoeira regional on tyyliltään nopeaa, ilmavaa ja akrobaattista. Regional-tyylin pelaajia voi nykyään nähdä useiden yhtyeiden musiikkivideoissa ja joissakin mainoksissa. Kuten angola-tyylissäkin, musiikki ja kulttuuri ovat tärkeässä osassa myös regional-tyylissä. Osittain laulut ovat samoja mutta esimerkiksi berimbaulla soitettava rytmi on erilaista sekä musiikin tahti on usein nopeampaa. Laulut lauletaan brasilianportugaliksi.
Bahiassa capoeiran erään osa-alueen koodisto muokkautui uudestaan, kun muista capoeiratyyleistä erottui regional-tyylisuunta 1930-luvulla. Capoeira regional -koulukunta henkilöityi hyvin vahvasti mestre Bimbaan (Manoel dos Reis Machado), joka lisäsi oppimaansa capoeiraan muista kamppailulajeista vaikutteina tulleita kamppailu- ja taistelutekniikoita, opetusmenetelmiä, uusia ottelumuotoja ja keskiluokkaisuutta. Esimerkiksi jogo de cinturan akrobaattiset ainekset toivat lajiin lisää näyttävyyttä. Bimban capoeira regional, kuten sitä nykyään kutsutaan, sai aluksi nimityksen "bahialainen taistelulaji" (port. luta regional baiana). Myöhemmin nimi capoeira regional vakiintui käytäntöön. Bimban esittelemiin uutuuksiin kuului opetusmenetelmien osalta esimerkiksi valmiiksi suunniteltuja pariharjoituksia, musiikissa Bimba ansioksi luetaan esimerkiksi íuna-rytmin kehittäminen. Bimban suurin saavutus lienee silti ollut capoeiran tietynlainen keskiluokkaistaminen erilaisten seremonioiden, avoimien kurssien ja kamppailullisen käyttäytymiskoodiston kautta.
Suomessa
Suomeen capoeiran toi Amsterdamista vuonna 1989 Claudio Lemos. Hän piti Suomessa kursseja, joiden osanottajat jatkoivat lajin harrastamista ja vakiinnuttivat sen Suomeen. Vuonna 1995 pääkaupunkiseudulla perustettiin Capoeira Capital ry, jonka tavoitteena on tehdä capoeiraa Suomessa tunnetuksi. Capoeira-tapahtumia ja vyöjuhlia järjestetään nykyisin eri puolilla Suomea, ja seuroja löytyy kaikista suurimmista kaupungeista.
Jerry Ahtola
Seuraura
Ahtola on turkulaisen Kiekko-67:n kasvatti. Hän siirtyi B-juniori-ikäisenä Turun Palloseuraan kaudeksi 2002–2003. Seuraavalla kaudella 2003–2004 Ahtola voitti tehoilla 23+20=43 koko B-nuorten SM-sarjan runkosarjan piste- ja maalipörssin. Hän voitti myös kevään 2004 pudotuspelien pistepörssin tehoilla 4+7=11. Ahtola voitti B-nuorten Suomenmestaruuden sekä keväällä 2003 että 2004. Keväällä 2005 hän voitti A-nuorten SM-hopeaa.
Toisella A-juniorikaudellaan 2005–2006 Ahtola oli TPS:n paras maalintekijä tehtyään 21 runkosarjaottelussa 11 osumaa. Hänet valittiin A-nuorten SM-liigan lokakuun kuukauden pelaajaksi. Ahtola teki samalla kaudella myös debyyttinsä miesten peleissä pelatessaan Mestistä syksyllä alle 20-vuotiaiden maajoukkueessa sekä keväällä lainalla TuTossa. Hän teki kauden aikana Mestiksessä yhteensä 23 runkosarjaottelussa tehot 6+2=8 sekä seitsemässä playoff-ottelussa tehot 1+1=2. Ahtola voitti TuTossa kauden päätteeksi Mestis-pronssia. Kaudeksi 2006–2007 hän palasi TPS:n A-nuoriin, joiden kapteenina Ahtola toimi. Hän pelasi joukkueessa koko kauden ja oli tehoilla 15+23=38 TPS:n toiseksi paras pistemies Tommi Laineen jälkeen.
Jäätyään A-nuorissa yli-ikäiseksi Ahtola siirtyi kaudeksi 2007–2008 Helsingin IFK:hon, jonne hän sai sopimuksen try-outin kautta. Kausi oli Ahtolan debyytti- ja tulokaskausi SM-liigassa. Hän pelasi 50 runkosarjaottelua tehopistein 5+6=11 ja kolme playoff-ottelua ilman tehopisteitä. Ahtola teki SM-liigadebyyttinsä kauden avausottelussa 11. syyskuuta 2007 Hämeenlinnan Pallokerhoa vastaan. Hänet merkittiin HIFK:n kakkosketjun oikeaan laitaan Raymond Murrayn ja Janne Keräsen viereen. Liigauransa avausosuman Ahtola teki runkosarjan kuudennella kierroksella 27. syyskuuta 2007 vieraissa JYPiä vastaan. Hän sai ottelussa myös yhden syöttöpisteen Tommi Kovasen tekemään maaliin. Ahtola jatkoi HIFK:ssa myös kaudella 2008–2009, joka toi hänelle runkosarjassa seitsemän tehopistettä.
Kolmas HIFK-kausi 2009–2010 oli Ahtolalle läpimurto SM-liigassa. Hän muodosti toimivan ketjun Mikael Granlundin ja Teemu Ramstedtin kanssa ja teki 56 runkosarjaottelussa tehot 23+10=33. Jo lokakuussa yhden kauden piste-ennätyksensä rikkonut Ahtola oli HIFK:n paras maalintekijä ja sijoittui koko SM-liigan maalipörssissä kuudenneksi. Tammikuussa 2010 hän teki seuran kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen. Kaudella 2010–2011 Ahtola teki runkosarjassa tehot 13+9=21 ja voitti Suomenmestaruuden keväällä 2011. Toukokuussa 2011 hän teki HIFK:n kanssa taas vuoden mittaisen jatkosopimuksen.
Ahtola ei tehnyt ainuttakaan tehopistettä kymmenessä HIFK:ssa pelaamassaan ottelussa alkukaudella 2011–2012. Hän jäi joukkueessa pieneen rooliin ja siirtyi lokakuussa 2011 loppukauden kattavalla sopimuksella Tapparaan. Ahtola oli kauden päättyessä 14 osumallaan joukkueen paras maalintekijä Antti Erkinjuntin kanssa. Helmikuussa 2012 hän teki joukkueen kanssa kaksivuotisen jatkosopimuksen. Kesken kauden 2012–2013, tammikuussa 2013 Ahtola jätti kuitenkin Tapparan ja siirtyi Rauman Lukon riveihin. Koska Lukko oli pelannut ennen hänen siirtoaan vähemmän otteluita kuin Tappara, pystyi Ahtola pelaamaan kauden aikana yhteensä 62 runkosarjaottelua eli kaksi ottelua enemmän kuin joukkueet pelaavat runkosarjassa. Hänen saavutuksensa on SM-liigan yhden kauden pelattujen runkosarjaotteluiden ennätys, johon on yltänyt sittemmin myös kesken kauden 2015–2016 HPK:sta Tapparaan siirtynyt Juhani Jasu.
Ahtola sai Lukossa vahvan alun, mutta kuuden pelatun ottelun jälkeen hän ei tehnyt maalia 20 otteluun. Ahtolan maalihanat aukesi lopulta 23. maaliskuuta 2013 kolmannessa puolivälieräottelussa Jokereita vastaan, jolloin hän iski ykkösketjussa kaksi osumaa. Kaudella 2013–2014 Ahtola oli vuodenvaihteessa kaksi kuukautta sivussa loukkaantumisen vuoksi. Hän voitti kauden päätteeksi SM-pronssia. Helmikuussa 2014 Ahtola teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen Lukon kanssa. Kausi 2014–2015 hänellä päättyi loukkaantumisen vuoksi runkosarjaan maaliskuussa 2015.
Kaudeksi 2015–2016 Ahtola palasi kotikaupunkiinsa ja siirtyi kaksivuotisella sopimuksella Turun Palloseuraan. Kevään 2016 pudotuspeleissä hänen teholukemansa +3 oli kolmen muun pelaajan ohella joukkueen paras. Kaudeksi 2017–2018 Ahtola palasi vuoden mittaisella sopimuksella Helsingin IFK:hon. Joukkuetta siirtyi myös valmentamaan hänelle TPS:stä tuttu Ari-Pekka Selin. Syyskuussa 2017 Ahtola loukkaantui lennettyään rajusti laitaan kamppailutilanteessa. Kuntouduttuaan hän pelasi marraskuussa yhden ottelun lainalla Mestis-joukkue Rovaniemen Kiekossa. Ahtola jäi HIFK:ssa kuitenkin pieneen rooliin ja myös vähille tehoille, sillä hän teki 36 runkosarja- ja neljässä playoff-ottelussa vain kolme tehopistettä. Ahtola voitti kauden päätteeksi SM-pronssia.
Ahtola siirtyi kaudeksi 2018–2019 vuoden mittaisella sopimuksella Tampereen Ilvekseen. Hän pelasi loukkaantumisten vuoksi kuitenkin vain 26 runkosarjaottelua sekä yhden ottelun lainalla Mestis-joukkue KOOVEE:ssä. Ahtolan kausi todettiin päättyneeksi tammikuussa 2019. Kauden jälkeen Ilves ilmoitti, että Ahtola ei jatka enää joukkueessa. Myös hänen pelaajauransa päättyi tähän.
Maajoukkueura
Ahtola pelasi Suomen A-maajoukkueessa viisi ottelua. Hän teki A-maajoukkuedebyyttinsä Euro Hockey Tour -tasolla Channel One Cupin 16. joulukuuta 2010 Espoossa pelatussa avausottelussa Tšekkiä vastaan. Ahtola nimettiin Suomen joukkueeseen, kun Teemu Laine joutui jäämään turnauksesta sivuun.
Ahtola pelasi myös 21 nuorten maaottelua.
Pelityyli
Elite Prospects -sivuston Matias Strozykin mukaan Ahtola oli isokokoinen hyökkääjä, joka karvasi hyvin. Strozyk mainitsi hänet myös hyväksi luistelijaksi, joka teki kovasti töitä ja riisti kiekkoa. Ahtola oli parantanut uransa edetessä myös viimeistelytaitojaan.
Muuta
Ahtolan serkku on urallaan pudotuspelit mukaan lukien 146 NHL-ottelua pelannut maailmanmestari (1995) ja olympiahopeamitalisti (Torino 2006) Petteri Nummelin. Serkukset ovat pelanneet joukkuetovereina Lukossa ja TPS:ssä.
Heinäkuussa 2018 Varsinais-Suomen käräjäoikeus tuomitsi Ahtolan ja hänen silloisen joukkuetoverinsa Jonne Virtasen osallisuudesta nuuskan myyntiin ja salakuljetukseen. He molemmat myönsivät esitutkinnassa ostaneensa jutun päätekijältä nuuskaa koko vuoden 2016 ajan. Ahtola tuomittiin maksamaan 20 päiväsakkoa yhteensä 1620 euroa sekä lisäksi tupakka- ja arvonlisäveroa 1808,74 euroa.
Roivas
Roivas on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Vladimir Granat
thumb|Vladimir Granat Vladimir Granat (s. 22. toukokuuta 1987 Ulan-Ude, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on venäläinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän edustaa Venäjän jalkapalloliigan Dynamo Moskovaa.
Aleksandr Kokorin
thumb|Aleksandr Kokorin Aleksandr Kokorin (s. 19. maaliskuuta 1991 Moskova, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on venäläinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän edustaa Italian Serie A:ssa pelaavaa Fiorentinaa, johon hän siirtyi tammikuussa 2021 pelattuaan siihen saakka Venäjän Valioliigaa eri joukkueissa.
Kokorin edusti maataan vuoden 2012 EM-kisoissa, vuoden 2014 MM-kisoissa ja vuoden 2016 EM-kisoissa. Lokakuun 2018 alussa Kokorin vangittiin epäiltynä kahdesta pahoinpitelystä ja hän sai yhden vuoden ja seitsemän kuukauden vankeustuomion, jota hän kärsi toukokuusta 2019 Moskovan lähellä sijaitsevassa vankilassa.
Luettelo pikkuplaneetoista: 239001–240000
Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen 239001:stä ja päättyen 240000:een. Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Stenholm
Stenholm on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Disney+
The Walt Disney Company osti heinäkuussa 2016 kolmanneksen BAMTechin osakkeista miljardilla dollarilla. 8. elokuuta 2017 Disney julkisti nostavansa osakkuutensa yhtiöstä 75 prosenttiin 1,58 miljardilla dollarilla ja aikovansa perustaa BAMTechin teknologiaan perustuvan oman tilausvideopalvelun, kun Disneyn sopimus Netflixin kanssa päättyi vuonna 2019. Disney Streaming Services LLC perustettiin maaliskuussa 2018 ja siirrettiin BAMTechin ja ESPN+:n ohella uuden Walt Disney Direct-to-Consumer & Internationalin omistukseen. Lokakuussa 2020 Walt Disney Direct-to-Consumer & International lakkautettiin ja tilalle perustettiin Disney Media and Entertainment Distribution, jonka vastuulle Disney+ siirrettiin.
23. helmikuuta 2021 Kanadassa, Euroopassa, Australiassa, Uudessa-Seelannissa ja Singaporessa Disney+:aan lisättiin uusi brändätty osio nimeltä Star, joka sisältää ABC Signature Studiosin, 20th Televisionin, FX:n, Freeformin, 20th Century Studiosin, Searchlight Picturesin, Touchstone Picturesin sekä Hollywood Picturesin sisältöä. Se tullaan julkaisemaan myöhemmin samana vuonna muuallekin päin maailmaa, paitsi Yhdysvaltoihin, joissa suurin osa Stariin lisätystä sisällöstä on katsottavissa Hulun kautta. Latinalaiseen Amerikkaan Starin sisältö sen sijaan julkaistiin kesäkuussa 2021 erillisenä palveluna nimeltä Star+.
Kiinteistötoimitusrikos
Kiinteistötoimitusrikos on Suomen lainsäädännössä rangaistavaksi säädetty teko, jossa henkilö rikkoo tahallaan tai huolimattomuudesta tiettyjä toimitusinsinöörin asettamia rajoituksia tai antamia määräyksiä. Sellaisella kiinteistötoimituksen kohteena olevalla alueella, jonka omistus saattaa toimituksen seurauksena muuttua, saa tehdä muutostöitä vain toimitusinsinöörin asettamin rajoituksin tai hänen antamallaan luvalla toimituksen aloittamisesta tiedottamisen ja tilusten haltuunoton välisenä aikana. Luvanvaraisia töitä ovat puuston hakkuu, maa-ainesten otto, uusien rakennusten rakentaminen, olemassa olevien rakennusten korjaus ja muut omaisuuden arvoa tai käyttötarkoitusta muuttavat toimet. Toisaalta toimitusinsinöörin on annettava lupa työhön, ellei se merkittävästi vaikeuta kiinteistötoimituksen suorittamista tai vaaranna toimituksen toteuttamista. Toimitusinsinöörin asettamia rajoituksia ja luparatkaisua on noudatettava, vaikka asiassa olisi aloitettu muutoksenhaku. Kiinteistötoimitusrikoksesta voidaan tuomioistuimessa tuomita sakko tai enintään kuuden kuukauden vankeus.
Vuoden 1997 alussa voimaan tulleesta kiinteistönmuodostamislaista saatujen käytännön kokemusten perusteella hallitus ehdotti lakiin tehtäväksi eräitä tarkistuksia ja täydennyksiä. Alkuperäiseen lakiin sisältyi vain toimitusinsinöörin oikeus asettaa tiettyjä rajoituksia ja antaa lupia edellä kuvattuihin toimiin, mutta ei mitään rangaistussäännöksiä. Oikeuskäytännössä katsottiin, ettei rikoslain rangaistussäännöksiä voitu tällaisessa tapauksessa soveltaa, koska se olisi heikentänyt vastaajan oikeusturvaa. Siksi asiaa käsitellyt eduskunnan maa- ja metsätalousvaliokunta ehdotti 1998 kiinteistönmuodostamislakiin lisättäväksi asian erityiskriminalisointia koskevan säännöksen. Näin asianosainen ei voisi teoillaan häiritä kiinteistötoimituksen suorittamista ja heikentää muiden asianosaisten asemaa.
Jonathan Tah
Jonathan Tah (s. 11. helmikuuta 1996 Hampuri) on norsunluurannikkolaisia sukujuuria omaava saksalainen jalkapalloilija, joka edustaa Bundesliigassa pelaavaa Bayer Leverkusenia. Oikeajalkainen Tah on pelipaikaltaan keskuspuolustaja.
Seurajoukkueura
Tah'n kasvattajaseura on Hamburger SV. Hän pelasi seuran kakkosjoukkueessa vuosina 2013–2014. Debyyttinsä seuran ykkösjoukkueessa Bundesliigassa Tah teki elokuussa 2014 Hertha BSC:iä vastaan. Hän pelasi kauden aikana Bundesliigassa 16 ottelua. Syyskuussa 2014 Tah siirtyi kauden mittaiselle lainalle 2. Bundesliigan Fortuna Düsseldorfiin, jossa hän oli kauden aikana kentällä 23 ottelussa.
Heinäkuussa 2015 Tah siirtyi Bundesliigan Bayer Leverkuseniin. Hän debytoi seuran paidassa elokuussa 1899 Hoffenheimiä vastaan. Hän on kauden 2020–2021 loppuun mennessä pelannut 161 bundesliigaottelua, joissa hän on tehnyt viisi ja syöttänyt kuusi maalia. Mestarien liigassa hän on pelannut 16 ja Eurooppa-liigassa 18 ottelua.
Maajoukkueura
Tah edusti Saksaa monissa nuorten maajoukkueissa. Vuosina 2014–2015 hän kuului Saksan alle 19-vuotiaiden maajoukkueeseen, jossa otteluita kertyi kuusi ja maaleja yksi. Hän pelasi kolme ottelua ikäluokan EM-kilpailuissa 2015. Vuonna 2015 hän debytoi alle 21-vuotiaiden maajoukkueessa. Hän pelasi kaikki viisi ottelua Saksan saavuttaessa hopeaa alle 21-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2019.
Aikuisten tasolla Tah olisi voinut halutessaan edustaa joko Saksaa tai Norsunluurannikkoa. 26. maaliskuuta 2016 hän teki debyyttinsä Saksan maajoukkuessa Englantia vastaan. Kesäkuussa 2016 hänet nimettiin Euroopan-mestaruuskilpailujen joukkueeseen vuonna 2016 Antonio Rüdigerin sijaan. Hän ei kuitenkaan päässyt pelaamaan turnauksessa. Hän on pelannut kaikkiaan 13 maaottelua, joista neljä on ollut EM-karsintaotteluja.
Yksityiselämä
Hänen äitinsä on saksalainen ja isansä on norsunluurannikkolainen.
Matthew Booth
Matthew Booth (s. 14. maaliskuuta 1977 Fish Hoek, Kapkaupunki) on eteläafrikkalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. Hän pelaa Mamelodi Sundownsin joukkueessa Etelä-Afrikan pääsarjassa Premier Soccer Leaguessa. Hän on myös pelannut Etelä-Afrikan maajoukkueessa vuodesta 1999 lähtien.
Fanny von Hertzen
Fanny von Hertzen oli vuonna 1910 Suomen edustajana NNKY:n kansainvälisessä kokouksessa Berliinissä, vuonna 1920 Valkonauhan maailmanliiton kokouksessa Lontoossa ja vuonna 1928 vastaavassa kokouksessa Lausannessa. Päätoimisesti hän oli Helsingin suomenkielisen NNKY:n sihteerinä 1906–1910, Suomen valkonauhaliiton sihteerinä 1914–1917, varapuheenjohtaja 1918–1921 ja liiton puheenjohtajana 1921–1935. Samanaikaisesti hän oli Keski-Helsingin valkonauhayhdistyksen puheenjohtaja 1928–1935 ja myöhemmin Luumäen valkonauhayhdistyksen puheenjohtaja 1943–1950.
Matthew Booth
Kansainvälinen ura
Booth teki debyyttinsä Etelä-Afrikan maajoukkueessa helmikuussa 1999 Botswanaa vastaan. Hän on toistaiseksi pelannut 29 maaottelua, ja tehnyt yhden maalin. Pituutensa vuoksi häntä pidetään yhtenä tärkeimmistä pelaajista joukkueessaan.
Fanny von Hertzen
Kansainvälisissä luottamustehtävissä hän toimi alkoholitonta kulttuuria edistävän pohjoismaisen naisliikkeen keskuskomiteassa 1926–1935 ja Valkonauhan maailmanliiton hallintoneuvostossa 1926–1934. Hän on julkaissut teoksen Suomen valkonauhaliikkeen 35-vuotiskertomus (1931).
Matthew Booth
Kansainvälinen ura
Booth osallistui olympialaisiin vuonna 2000. Hän oli myös mukana MM-kisoissa 2010.
Yksityiselämä
Vuodesta 2006 lähtien Booth on ollut naimisissa kansainvälisen mallin Sonia Bonneventian kanssa. Heillä on kaksi poikaa, Nathan Katlego ja Noah Neo.
Booth on voittanut paikan eteläafrikkalaisten fanien sydämiin. Aina kun hän koskettaa palloa, katsomo huutaa hänen nimeään, mikä voi helposti kuulostaa buuaamiselta.
Haukivuoren Kisailijat
Haukivuoren Kisailijat, lyhenne Haki, on Mikkelissä, entisen Haukivuoren kunnan alueella toimiva urheiluseura. Seura on perustettu vuonna 1945 ja sen lajivalikoiman rungon ovat aina muodostaneet yleisurheilu ja lentopallo. Nykyisin Hakin jäsenmäärä on noin 150 ja lentopallon ja yleisurheilun lisäksi sen lajivalikoimiin on tullut hiihto, suunnistus ja tennis.
Naseby (1655)
Naseby oli Englannin laivaston vuonna 1655 vesillelaskettu 60-tykkinen linjalaiva.
Valmistus
Alus tilattiin 3. heinäkuuta 1654 Woolwichin telakalta, jossa rakennustöistä vastasivat Phineas Pett ja Peter Pett. Se laskettiin vesille 12. huhtikuuta 1655.
Palvelus
Alus otettiin palvelukseen 1656 merikenraalien Robert Blaken ja Edward Montagun lippulaivana päällikkönään Roger Cuttance. Oltuaan vuodet 1657–1658 erillisaluksena ilman lippulaiva statusta se vietti pääosan vuodesta 1658 reservissä. Vuoden lopulla Cuttance palautti aluksen palvelukseen Montagun lippulaivana. Alus oli 1659 Gibraltarinsalmessa ja kuljetti toukokuussa 1560 Kaarle II:n sekä Montagun ja Pepyn Scheveningenistä Englantiin.
Kuningasvallan palauttamisen yhteydessä aluksen nimeksi tuli 23. toukokuuta 1660 HMS Royal Charles. Vuodet 1660-1661 aluksen päällikkönä oli edelleen Cuttance ja se oli Sandwichin jaarlin lippulaivana. Alus osallistui 31. heinäkuuta 1661 Algerin hyökkäykseen. Sen päälliköksi tuli 14. marraskuuta Robert Clerke aluksen jatkaessa palvelustaan Välimerellä Sandwichin jaarlin lippulaivana.
pienoiskuva|vasen|Van Minderhoutin maalaus Lowestoftin taistelusta Aluksen päälliköksi tuli 18. maaliskuuta 1662 jälleen Cuttance, joka jäi tehtävästä 20. kesäkuuta. Alus oli 30. marraskuuta 1664 Yorkin herttuan lippulaivana päällikkönään Sir William Penn (kuollut 31. heinäkuuta 1665) ja 3. kesäkuuta 1665 Lowestoftin taistelussa punaisen laivueen keskimmäisessä osastossa. John Harman oli lippukapteenina 26. maaliskuuta – 10. kesäkuuta 1665. Aluksen päällikkönä oli 20. helmikuuta 1666 Sir John Kempthorne, joka viipyi aluksella 9. kesäkuuta saakka. Alus oli Albemarlen lippulaivana punaisen laivueen etuosastossa 1.–4. kesäkuuta neljän päivän taistelussa, jossa aluksen miehistöstä sai surmansa 32 ja haavoittui 55.
Mustanruunikko
thumb|Musta rungon väri (tässä kulottunut) ja punaruskeat alueet turvan ja silmien ympärillä ovat tyypilliset mustanruunikoille. Mustanruunikko on hevosväri, jossa runko on miltei musta mustin jouhin ja jaloin, mutta punertavia tai kellanruskeaa väriä on silmien, turvan, kainaloiden ja nivusen alueilla. Väri muistuttaa tummanruunikkoa, jossa on sanoin mustat jalat ja jouhet ja mahdollisesti miltei musta runko, mutta ei punaruskeita merkkejä.
Mustanruunikon värityksen geneettinen tausta on selvinnyt vasta hiljan. 1900-luvulla esiintyi useita erilaisia teorioita mustanruunikon värityksen synnystä. Nykyään aidot mustanruunikot voidaan erottaa muista väreistä DNA-testillä.
Tunnistaminen
Mustanruunikon pitäminen ruunikon sävyn sijaan erillisenä värinä perustuu melko uuteen tutkimukseen, joten aidon mustanruunikon tunnusmerkeistä on yhä epäselvyyttä. Kirjassaan Equine Color Genetics hevosvärien tutkija Dan Phillip Sponenberg kirjoitti "ylipäätään mustanruunikoiksi kutsutaan kaikkia tummia mustajalkaisia ja -jouhisia värityksiä, jotka ovat mustaa vaaleampia mutta ruunikkoa tummempia". Tässä kirjassa hän luokittelee kaikki mustajalkaiset ja -jouhiset punertavat väritykset ruunikoiksi ja kaikki mustajalkaiset- ja jouhiset mustansekaiset väritykset mustanruunikoiksi (brown). Nämä määritelmät ovat täsmällisiä, mutta eivät uudemman tutkimuksen valossa enää paikkansapitäviä.
thumb|Vaaleat silmän- ja turvanympärykset ja nivunen sekä väristä puuttuva punertavuus viittaavat siihen, että tämän hevosen väri saattaa olla haalea mustanruunikon sävy.
Aitoa mustanruunikkoa väriä voidaan luonnehtia lähinnä mustana tai lähes mustana värityksenä, jossa on puna- tai kellanruskeaa karvaa "pehmeissä kohdissa" eli turvan ja silmien seudulla, korvien sisäpuolella, vatsan alla, kainalossa ja takapolven edessä-  Kuten muissakin hevosväreissä, myös mustanruunikoissa on sävyeroja. Kaikkein tummimmat ovat aivan mustia vaaleampia kohtia lukuun ottamatta ja vaaleammat sävyt sekaantuvat helposti tummanruunikkoon. Jouhet ja jalat ovat aina mustat.
Geneettinen tausta
thumb|left|Tämä tamma on selkeä esimerkki mustanruunikosta värityksestä. Eräs eumelaniinin tuotantoon vaikuttava proteiini on melanokortiini 1 -reseptori eli MC1R. MC1R-proteiinin toiminnan määrää Extension-niminen lokus, jonka tunnus on E. MC1R-proteiinin toimimattomuuden aiheuttava mutaatio hevosen MC1R-geenissä tunnistettiin vuonna 1996. Tämän geenimuunnoksen lyhenne on pieni e, täydessä muodossaan Ee. Koska kaikilla hevosilla on kaksi MC1R-geeniä, jotka periytyvät toinen toiselta ja toinen toiselta vanhemmalta, ne hevosille, joilla on yksi "viallinen" alleeli (e) MC1R-geenistä, muodostuu eumelaniinia. Jos hevosella on kaksi "viallista" alleelia eikä siis yhtään toimivaa E-alleelia, siinä ei voi syntyä eumelaniinia karvoitukseen eikä sen karvoissa voi siis olla mustaa pigmenttiä. Tällaiset hevoset ovat pohjaväriltään rautiaita.
Mustanruunikon fenotyypin synnyssä tärkeimmässä roolissa on agouti-signaalipeptidi (ASIP) tai yksinkertaisesti Agouti. Toimiva Agouti-peptidi toimii kuin vaihdin punaruskean feomelaniinin ja mustanruskean eumelaniinin välillä. Juuri ASIP vastaa tumman ja vaalean värin vaihtelusta eläimen ruumiissa, joskin se vastaa myös koko väritykseen vaikuttavista vaikutuksista. ASIP kiinnittyy MC1R-proteiineihin ja estävät väliaikaisesti näitä jatkamasta eumelaniinin tuotantoa, jolloin sijaan tuottuu feomelaniinia. Agouti-geenissä on neljä eri alleelia:
Aa- ja At-alleelit voidaan tunnistaa DNA-testillä. Mustanruunikolla hevosella on oltava vähintään yksi toimiva MC1R-geeni (E-lokuksessa alleelit EEEE tai EEEe) ja jompikumpi seuraavista genotyypeistä A-lokuksessa: AtAt tai AtAa. Myös ruunikoilla ja villiruunikoilla hevosilla voi olla yksi At-alleeli, mutta sen vaikutus estyy nämä väritykset tuottavien dominoivampien A+- tai AA-alleelien vuoksi.
Aiempia teorioita
Varhainen teoria nykyään tunnustetun hevosen agouti-geenin olemassaolosta esitettiin ensi kertaa vuonna 1951 Miguel Odriozolan artikkelissa A los colores del caballo ("Hevosen väreistä"), jonka William Ernest Castle myöhemmin katselmoi lehdessä Genetics. Tämä teoria oli vallitseva 1990-luvulle asti, jolloin samankaltaisia ilmiöitä havaittiin muissa lajeissa, mikä tarjosi perusteita uusille teorioille.
Musta ja pangare
Jonkin aikaa mustanruunikon fenotyyppiä kuvattiin pangare-tekijän muuntamaksi mustaksi väritykseksi. Pangare on yleinen piirre esimerkiksi przewalskinhevosella ja niin kutsutuilla primitiivisillä roduilla kuten exmoorinponilla. Pangare tuottaa vaaleaa yleensä luonnonvalkoista tai vaaleankellervää karvaa silmien ja turvan seudulle ja rungon alaosaan. Näin ollen mustanruunikoilla olisi siis Agouti-geenin lokuksessa resessiivinen AaAa-genotyyppi. Sponenberg kuvaili mustanruunikot näin ja esitti, että tummanruunikot (hänen määritelmänsä mukaan nokiset ruunikot) voitaisiin erottaa mustanruunikoista värin punertavuuden perusteella: "jauhokuonovaikutus on yleensä vaaleampi ja kellertävämpi kuin hyvin nokisten hevosten ei-mustiksi jääneet alueet (jotka tapaavat olla punertavampia)".
thumb|Nämä exmoorinponit voivat olla tumman- tai mustanruunikoita, mutta niillä on pangarekuvio, joka on vaalea mustanruunikon punasävyisiin alueisiin verrattuna. Tämä teoria hylättiin kun hevosten agouti-geeni (ASIP) jaksotettiin vuonna 2001, eikä yhdelläkään mustanruunikon fenotyypin hevosista ollut homotsygoottia resessiivistä AaAa-genotyyppiä.
Tyrosinaasi-ruskea
TYRP1-geenin mutaatioihin yhdistetyt fenotyypit ovat tyypillisesti punertavia tai suklaanruskeita toisin kuin mustanruunikoiden hevosten mustavaltainen väritys, ja aiheuttaa usein myös punertavanruskean ihon ja vaaleasävyiset silmät. Tällaista ei mustanruunikoilla esiinny, ja TYRP1-geenin osuus väritykseen suljettiin pois geenin jaksottamisen jälkeen vuonna 2001.
Extension-brown ja dominanttimusta
Täysmusta väritys on kiehtonut hevosten kasvattajia vuosisatojen ajan, ja täysmustia rotuja kuten friisiläishevonen onkin jalostettu. Mustien hevosten jalostamisessa on kuitenkin kaksi vaikeutta: jotkut mustat hevoset kulottuvat valon ja hikoilun vaikutuksesta, ja kahden "mustan" hevosen yhdistelmästä saattaa joskus syntyä muita kuin mustia varsoja. Joissain tapauksissa kulottuneen mustan väri voi olla jopa vaaleampi kuin tumman ei-mustan hevosen. thumb|left|Haalistuneet mustat hevoset (AaAa) voidaan sekoittaa tumman- tai mustanruunikohin.
Tästä syystä W.E. Castle oletti, että Extension-lokuksella olisi kolmas alleeli, ED eli "dominanttimusta". Perustuen siihen, että tällaista oli muissa eläimissä esiintynyt Castle esitti ED-alleelin estävän Agouti-lokuksen dominoivan AA-alleelin toiminnan, jolloin musta väri ei rajoittuisi jalkoihin ja jouhiin, ja tuloksena olisi mustia tai lähes mustia hevosia, jotka kuitenkin voisivat tuottaa ruunikkoja jälkeläisiä. Hänen olettamuksensa oli että usein melkein musta mustanruunikko väritys voisi aiheutua tästä alleelista.
Myös Sponenberg esitti Extension-brown-alleelia (EB), joka dominoisi villityyppialleelia EE. Hän kuvasi alleelin vastaavan nokikuviosta, joka olisi mustanruunikot ja kaikki ruunikon sävyt erottava tekijä.
Molemmat teoriat hylättiin kun hevosen MC1R- eli Extension-geenin tutkimuksessa mitään tällaista alleelia ei löydetty. Todennäköisesti nokikuviota kuitenkin ohjaa jokin geneettinen tekijä.
Tummanruunikko vai mustanruunikko?
thumb|Selkeän punainen sävy, ylälinjalta leviävä nokikuvio ja suhteellisen rajoittunut mustuus jaloissa viittaavat tämän hevosen olevan tummanruunikko. Sekä ruunikoilla että mustanruunikoilla hevosilla on laaja skaala erilaisia sävyjä, jotka johtuvat muun muassa mustan karvan kulottumisesta, ruokinnasta ja esimerkiksi nokikuviosta tai vastavarjostuksesta.
Monet mustat hevoset kulottuvat tai haalistuvat auringonvalon ja hien vaikutuksesta. Haalistumattomia mustia voidaan kutsua sysi- tai kiiltomustiksi. Muidenkin väritysten mustat alueet voivat haalistua samoin. Haalistumaton tummanruunikko saattaa siis olla tummempi kuin auringon kulottama mustanruunikko. Myös mineraalien tai vitamiinien puutokset voivat vaalentaa väriä.
Mustajalkaisilla hevosilla, joiden runko ei ole musta, esiintyy usein nokikuvioksi kutsuttu ilmiö. Nokikuvioisessa värityksessä karvoituksessa on mustia tai tummia karvoja, jotka keskittyvät hevosen selän puolelle eikä juuri leviä mahan puolelle. Nokikuviota pidetään vastavarjostuksen muotona. Nokikuviotonta hevosta voidaan kutsua "puhtaaksi" tai "kirkkaaksi". Nokikuvio voi olla heikko tai hyvin voimakas, ja siihen liittyy usein papumuskuvio. Tummanruunikot hevoset ovat tyypillisesti nokisia. Joissain tapauksissa voimakas nokikuvio voi mustata hevosen selän ja kyljet ja tuottaa mustanruunikkoa paljon muistuttavan värityksen.
Resessiiviselle Aa-alleelille DNA-testin kehittänyt ranskalainen tutkimusryhmä keskusteli myös mahdollisuudesta, että Extension-geenin tsygoottisuudella voisi olla vaikutusta fenotyyppiin. Ryhmä löysi vaaleammilta ruunikoilta tilastollisesti merkittävän taipumuksen olla E-lokuksen suhteen heterotsygootteja (EEEe), ja tummemmat ruunikot olivat useammin homotsygootteja (EEEE). Tutkijat pitivät mahdollisena, että muut tekijät saattaisivat vaikuttaa tähän ilmiöön, ja uskoivat laajemman tutkimuksen olevan tarpeen.Tämänkaltaista tsygoottisuudesta riippuvaa käyttäytymistä ei havaittu Agouti-geenin suhteen.
Tikkipeli
thumb|Tyypillinen tikkipelin kierros. Ruutujätkä oli ensimmäinen pelattu kortti, eikä kukaan pelaajista pystynyt lyömään samaa maata. Tikin voittaja riippuu pelin säännöistä. Tikkipeli on korttipelityyppi, jossa pelaajat kilpailevat tikkien saamisesta. Kullakin pelikierroksella jokainen pelaaja lyö vuorollaan pöytään yhden kortin, yleensä avoimesti ja myötäpäivään edeten. Korkeimman sopivaa maata olevan kortin lyönyt voittaa kierroksen. Tikeissä on usein niin sanottuja valttikortteja, jotka kuuluvat muita arvokkaampaan maahan. Tikkipeleissä on erilaisia pakkoja, ja yleisimmin peleissä pitää lyödä samaa maata ilman valttipakkoa, jos pelaajalla ei ole lyödä sopivaa maata. Pelistä riippuu, millaiseen tikkimäärään pyritään: pelaajat pyrkivät saamaan esimerkiksi mahdollisimman monta tikkiä, mahdollisimman vähän tikkejä tai täsmälleen ennalta lupaamansa määrän tikkejä.
Tikkipelejä on monia erilaisia, ja ne jaetaan perustikki- ja pistetikkipeleihin. Ne jaetaan edelleen moniin alaryhmiin, ja lisäksi on monia pelejä, joissa on tikkimäisiä piirteitä. Perustikeissä ei korteilla ole erityisarvoa, vaan niiden tavoitteena on yleensä voittaa jokin tietty määrä tai mahdollisimman monta tikkiä. Pistetikkipeleissä pelin voittaja määräytyy kerättyjen tikkien mukaan. Molemmissa ryhmissä on myös misääripelejä, joissa tavoitteena on olla voittamatta tikkejä.
Pelin eteneminen
Tikkipeleissä pelaajat kilpailevat tikkien voittamisesta. Tikillä tarkoitetaan yhtä kierrosta, jonka aikana yleensä kaikki pelaajat pelaavat yhden kortin pöytään. Joissain peleissä voidaan pelata useampiakin kortteja kierroksella. Tikin voittaja saa yleensä kortit itselleen ja mahdollisuuden aloittaa seuraava kierros. Koko pelin voittaa usein se, joka kerää eniten tikkejä tai voittaa arvokkaimmat kortit itselleen.
Tikkipeleissä käytetään valttikortteja. Valtit kuuluvat tiettyyn maahan, joka on muita arvokkaampi. Tikin voittaa suurin valtti, jos pelissä on mukana valtteja. Tarot-korteissa on erilliset valtit, mutta useissa peleissä valttina oleva maa vaihtelee jakojen välillä.
Pakot
Tikkipeleissä on sääntöjä, jotka määräävät, mitä kortteja saa pelata. Näitä sääntöjä kutsutaan pakoiksi. Jos pelissä on maapakko eli maantuntopakko, tikkiin on lyötävä sitä maata oleva kortti, jolla tikki on aloitettu. Jos pelaajalla ei ole tarvittavaa maata, hän saa pelata mitä korttia tahansa. Joissain peleissä on valttipakko, jolloin valttia on pakko pelata, jos pelaajalla ei ole kädessään kysyttyä maata. Sakaamiseksi kutsutaan turhan, väärää maata olevan kortin pelaamista. Sakaamisessa pelaaja voi pyrkiä esimerkiksi poistamaan kädestään pieniä kortteja.
Jos pelissä on ylimenopakko, pelaajan on aina pelattava tikkiin kortti, joka voittaa siihen asti pelatut kortit. Ylimenopakko voi koskea myös vain valtin pelaamista.
Pakoista on eri peleissä erilaisia yhdistelmiä eikä kaikkia pakkoja ole joka peleissä. Löyhimmällään ei ole mitään pakkoja, mutta silloin pelit ovat usein melko kaoottisia. Yleisin sääntö länsimaisissa tikkipeleissä on maantuntopakko ilman valttipakkoa. Siitä käytetään nimeä visti- tai bridgesääntö suosituimpien sitä käyttävien pelien mukaan. Maantunnustuspakosta voi olla myös sellainen variaatio, jossa valttiakin voi pelata, vaikka pystyisikin pelaamaan maata. Sääntö on vanhanaikainen ja melko harvinainen. Valttipakko on harvinainen tarot-pelien ulkopuolella, mutta taroteissa se on perussääntö. Ylimenopakko on myös harvinainen sääntö.
Jaottelu
Tikkipelit on suurin niin sanottujen pelaamispelien ryhmä. Se voidaan jakaa edelleen kahteen luokkaan perustikki- ja pistetikkipeleihin. Lisäksi tikkipeleihin voidaan lukea joitakin pelejä, joiden pelimekanismi eroaa hieman muista tikkipeleistä.
Perustikkipeleissä tikin arvo ei riipu sen sisältämistä korteista, ja niiden päämääränä on yleensä voittaa jokin tietty määrä tai mahdollisimman monta tikkiä. Joskus tavoitteena voi olla myös voittaa esimerkiksi viimeinen tikki tai hävitä tikit. Perustikkipelit voidaan jakaa edelleen kymmeneen alakategoriaan. Tunnetuimpia perustikkipelejä ovat 1700-luvulla suosittu visti ja siitä kehittynyt bridge.
Pistetikkipeleissä korteilla on arvo ja pelin voittaja määräytyy kerättyjen pisteiden mukaan. Pistetikeissä on sekä pelejä, joissa on määrä kerätä pisteitä mutta myös niin sanottuja misääripelejä, joissa on tarkoitus välttää pisteitä. Peleissä, joissa kerätään pisteitä, voittaja määräytyy sen mukaan, kuka ylittää ensimmäisenä tietyn pisterajan tai saa eniten pisteitä. Harvinaisemmassa tapauksessa pisteitä on tarkoitus saada mahdollisimman lähelle ennustettua maksimipistemäärää. Monissa tikkipeleissä on lisäksi muitakin mahdollisuuksia saada lisäpisteitä, kuten kädessä olevien korttien yhdistelmästä.
Perustikki- ja pistetikkipelien lisäksi on useita pelejä, joiden pelimekaniikka muistuttaa tikkipelejä. Niissä pelaajat pelaavat vuorollaan tikin, mutta kierroksen ei tarvitse mennä koko pöydän ympäri tai se voi mennä useamman kerran sen ympäri. Pelaajat voivat myös hankkia lisää kortteja pelin aikana. Näiden syiden takia näissä tikkiä muistuttavissa peleissä kädet voivat olla pelaajilla eri suuruiset.
Tikki bridgessä
Bridgessä on maantunnustuspakko, mutta ei valttipakkoa eikä ylimenopakkoa. Korttien arvojärjestys maan sisällä korkeimmasta alimpaan on normaali: A,K,Q,J,10,9,8,7,6,5,4,3,2. Pelin valtti määräytyy tarjouskierroksen perusteella, myös valtiton peli (sangi) on mahdollinen. Edellisen tikin voittaja aloittaa seuraavan.
Isosveitsinpaimenkoira
Isosveitsinpaimenkoira (Grosser Schweizer Sennenhund) on sveitsiläinen koirarotu, nimensä mukaisesti sveitsinpaimenkoirista kookkain. Rodun alkuperäinen käyttötarkoitus oli toimia vahti- ja vetokoirana, mutta nykyisin se on myös seura-, suojelu- ja perhekoira.
Ulkonäkö
Isosveitsinpaimenkoira on vankka, lihaksikas ja vahvaluustoinen koira. Sillä on kolmivärinen turkki. Se on liikkuvainen ja kestävä huolimatta koostaan ja painostaan. Sukupuoleen liittyvät erot uroksen ja nartun välillä ovat selvät.
”Isosveitsinpaimenkoiran turkki ei ehkä ole niin kaunis kuin bernin pitkä, kiiltävä turkki, mutta grosse on arkipäiviä eikä sunnuntaita varten. Ja onhan viikossa edelleenkin kuusi arkipäivää ja vain yksi sunnuntai.” (Moritz Magron)
Luonne
Isosveitsinpaimenkoira on erinomainen seura- ja perhekoira leppoisan luonteensa vuoksi. Ne ovat valppaita, pelottomia, itsevarmoja ja sopeutuvaisia. Grosset ovat uskollisia perhejeenjäsenille ja hyväntahtoisia tutuille ihmisille. Rotu ei sovellu tarhakoiraksi.
Rotu on melko itsepäinen, joten se ei ole helpoin mahdollinen koulutettava. Se soveltuu kuitenkin monipuolisesti harrastamiseen, kuten esimerkiksi paimennukseen, tokoon, agilityyn tai jäljetykseen.
Alkuperä
250px|thumb|left|Rodun kantaisä Barri von Herzogbuchsee, josta huomaa miten keskeinen rotutyyppi ei ole juurikaan muuttunut. Sveitsin Kennelklubin (SKG) 25-vuotisjuhlanäyttelyssä vuonna 1908 kaksi ”lyhytkarvaista berninpaimenkoiraa” tuotiin ensimmäisen kerran professori A. Heimin arvosteltavaksi. Tämä huomattava sveitsinpaimenkoirien kehittäjä tunnisti esitetyissä koirissa vanhan, sukupuuttoon kuolleeksi luullun rodun.
Isosveitsinpaimenkoira polveutuu niin sanotuista teurastajien koirista, jotka olivat laajalle Keski-Eurooppaan levinneitä vahvoja, kolmivärisiä, joskus musta-ruskeita tai keltaisia koiria. Niitä käytettiin vetokoirina, vahteina sekä karjan kuljettamisessa ja ne olivat suosittuja teurastajien, maanviljelijöiden ja karjakauppiaiden keskuudessa. SKG tunnusti rodun 1909. Rodulle perustettiin vuonna 1912 oma rotujärjestö, der Klub für Grosse Schweizer Sennenhunde. FCI julkaisi vuonna 1939 ensimmäisen rotumääritelmän.
Isoveitsinpaimenkoiria käytettiin muun muassa Sveitsin armeijassa veto- ja kantokoirina toisen maailmansodan aikana.
Suomen ensimmäinen isosveitsinpaimenkoira tuotiin Ruotsista vuonna 1976.
Terveys ja turkinhoito
Isosveitsinpaimenkoirilla esiintyviä sairauksia ja häiriöitä ovat esimerkiksi lonkka- ja kyynärnivelen kasvuhäiriö, olkanivelen osteokondroosi (OCD) sekä vatsalaukun kiertymä.
Rodulla esiintyy muun muassa myös epilepsiaa sekä erilaisia silmäsairauksia.
Isosveitsinpaimenkoiralla on lyhyt, säänkestävä turkki ja tiheä aluskarva. Aluskarva suojaa hyvin kylmältä ja kostealta. Turkin hoitaminen on erittäin helppoa: pesu ja harjaus tarvittaessa riittää. Karvanlähtöaikaan turkkia suositellaan harjattavaksi päivittäin karvan vaihtumisen nopeuttamiseksi.
Nervo
Nervo on australialainen elektronista tanssimusiikkia tekevä duo, johon kuuluvat kaksoset, Olivia ja Miriam Nervo. He myös sanoittavat kappaleita, ja heidän sanoittamansa kappale ”When Love Takes Over” on voittanut Grammyn.
Nervo aikoi julkaista ensimmäisen albuminsa vuoden 2013 aikana, mikä toteutui vasta Collateralin julkaisemisen myötä vuonna 2015.
Katson sineen taivaan
Katson sineen taivaan on Katri Helenan esittämä musiikkikappale, joka sisältyy myös artistin samannimiselle albumille. Kappaleen on säveltänyt Matti "Fredi" Siitonen ja sanoittanut Vexi Salmi.
Laulu edusti Suomea vuoden 1979 Eurovision laulukilpailussa, jossa se sijoittui sijalle 14. Pisteitä sille kertyi 38, korkeimpana Sveitsin antamat 8 pistettä.
Silloisessa suomalaislehdistössä kappaletta verrattiin pari vuotta aiempaan euroviisuvoittajaan ”L’Oiseau et l’enfant”, jonka Katri-Helena oli levyttänyt suomeksi sanatarkalla käännösnimellä ”Lintu ja lapsi”. Toisaalta siinä kuultiin ”tavallista suomalaista nyyhkyä” ja ”suomalaishengellistä loppunousua”. Hengellisyyteen ja virsimäisyyteen viitattiin myös laulun rukousta muistuttavan sanoituksen osalta. Kristillisen symboliikan ohella laulussa on havaittu myös isänmaallisia mielleyhtymiä sinisine väreineen.
Charles Secrétan
Charles Secrétan (1815 Lausanne, Sveitsi – 1895 Lausanne, Sveitsi) oli sveitsiläinen filosofinen kirjailija. Hän opiskeli Lausannessa ja kuunteli Münchenissä Schellingin luentoja. Hän vaikutti professorina Lausannessa 1838–1846, Neuchâtelissa 1850–1866, vuodesta 1866 taas Lausannessa. Hän esitti omaperäistä, kristillismielistä filosofista maailmankatsomusta, jossa keskeinen käsite on vapaus, muun muassa teoksissa Philosophie de la liberté (1849), joka on hänen pääteoksensa teosten Principe de la morale (1884), La civilisation et la croyance (1887) ohella. Muita hänen teoksiaan ovat La raison et le christianisme (1863) ja Mon utopie (1892).
Katson sineen taivaan
Kappaleessa on kuultu vahvoja yhtäläisyyksiä myös César Cuin sävellykseen pianopreludi op. 64 nro 2 e-molli.
Panu Tuomikko
Panu Pellervo Tuomikko (s. 7. elokuuta 1977 Ristiina) on suomalainen näyttelijä.
Tuomikko valmistui nuoriso-ohjaajaksi ennen siirtymistään teatteri- ja elokuva-alalle. Hän toimi vuonna 2013 julkaistun koululaisille suunnatun Kaikki kuvaa -elokuvakasvatussivuston juontajana. Tuomikko on opiskellut muun muassa Jamilahden ja Voionmaan kansanopistoissa, sekä suorittanut teatteritieteiden ja elokuvatutkimuksen opintoja Helsingin yliopistossa. Opiskeluaikanaan hän oli Ilves-Teatterin jäsen sekä näytteli Metropolia Ammattikorkeakoulun tuotannoissa.
Vuodet 2007–2009 Tuomikko toimi näyttelijänä Petroskoin Kansallisessa teatterissa Venäjällä näytellen suomen, venäjän sekä karjalan kielellä. Hän teki siellä muun muassa Biarmia-musikaalin pääroolin. Viimeksi Tuomikko nähtiin teatterilavalla talvella 2016, jolloin hän esiintyi tuottamassaan ja itse kirjoittamassaan Selfie-monologissa Kansallisteatterin Lavaklubilla. Nykyään Tuomikko on mukana Businessteatteri-ryhmässä, joka palvelee liike-elämän toimijoita ja työyhteisöjä teatterin keinoin.
Tuomikko on näytellyt elokuvissa sekä TV-sarjoissa. Hän on tehnyt noin 20 lyhytelokuvan pääosaa ja ensimmäinen kokoillan elokuvan pääosadebyytti tapahtui vuonna 2019 Arttu Haglundin elokuvassa Poissa. Näyttelemisen lisäksi Tuomikko on muun muassa kirjoittanut ja ohjannut kaksi lyhytelokuvaa, lukee äänikirjoja, pitää elokuvatyöpajoja lapsille sekä opettaa kamerakynän pedagogiikkaa.
Dmitri Kombarov
Dmitri Vladimirovitš Kombarov (, s. 22. tammikuuta 1987 Moskova, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on venäläinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan laitapuolustaja. Hän edustaa Venäjän jalkapalloliigan Spartak Moskovaa.
Kapala
Kapalan kunta rajoittuu pohjoisessa Koutialan piirin N’Goutjinan ja Sincinan, idässä Koloniguén, etelässä Sinkolon ja lännessä Zangasson kuntiin. Maisemaa leimaavat tasangot ja laaksot. Pysyviä vesistöjä ei ole. Kasvillisuus on metsäsavannia.
Raahen Lentopallo
Raahen Lentopallo, lyhenne RaLepa, on raahelainen lentopalloseura, joka on perustettu vuonna 1989. Seuran miesten edustusjoukkue pelasi vielä kaudella 2010-2011 2-sarjaa, jonka jälkeen edustustoiminnasta luovuttiin ja nykyisin miesten joukkue kilpailee Raahen seutukunnan alueella pelattavassa harrastesarjassa.
György Ligeti
thumb|György Ligeti vuonna 1984. György Sándor Ligeti (28. toukokuuta 1923 Dicsőszentmárton (nyk. Târnăveni, Transilvania) – 12. kesäkuuta 2006 Wien) oli unkarilaissyntyinen Itävallassa asunut säveltäjä, jota laajalti pidetään yhtenä 1900-luvun suurista soitinmusiikkisäveltäjistä. Useat hänen sävellyksistään ovat klassisen musiikin piireissä hyvin tunnettuja, mutta suuri yleisö tuntenee hänet parhaiten teoksista, joita Stanley Kubrick käytti elokuvissaan 2001: Avaruusseikkailu ja Eyes Wide Shut.
Raahen Lentopallo
Aiheesta muualla
Seuran kotisivut
György Ligeti
Elämä
Itävallassa Ligeti pystyi tapaamaan useita avantgarden avainhahmoja, jotka olivat olleet Unkarissa hänen saavuttamattomissaan. Näihin kuuluivat säveltäjät Karlheinz Stockhausen ja Gottfried Michael Koenig, joista molemmat työskentelivät uraauurtavan elektronisen musiikin parissa. Ligeti työskenteli samassa kölniläisessä studiossa kuin hekin, ja vaikka häntä inspiroivatkin äänet, joita hän siellä pystyi luomaan, hän päätyi tekemään vain vähän elektronista musiikkia ja keskittyi sen sijaan soitinsävellyksiinsä, jotka usein kuitenkin sisältävät elektronista musiikkia muistuttavia tekstuureja. Vuodesta 1961 hän toimi professorina Tukholman konservatoriossa ja kasvatti siellä toimiessaan kokonaisen ruotsalaisen säveltäjäkoulukunnan.