cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Helsingin tuomiokirkko
Arkkitehtuuri
Engelin kuoltua ja E. B. Lohrmannin jatkettua hänen työtään kirkko koki lisää muutoksia. Kirkon rakenteen pelättiin olevan liian heikko, joten siihen lisättiin Lohrmannin johdolla päätornin tueksi neljä kulmatornia ja katolle Pietarin Iisakin kirkkoa jäljitellen kaksitoista apostoleja kuvaavaa sinkkipatsasta. Ne ovat maailman suurin yhtenäinen sinkkiveistoskokoelma. Koska kirkon kupoliin ei uskallettu sijoittaa painavia kirkonkelloja, Lohrmann suunnitteli myös pääjulkisivun portaiden reunoille sivurakennukset, joista toinen on kellotapuli, toinen kappeli. Nämä muutokset olivat ristiriidassa Engelin alkuperäisten suunnitelmien kanssa ja rikkoivat kirkon pelkistetyn ulkoasun. Kirkkosali noudattaa paremmin Engelin alkuperäistä arkkitehtuuria.
Kahdentoista apostolin patsaat
thumb|Yksi apostoliveistoksista, Bartolomeus. Kirkon päätykolmioiden ylle sijoitettiin Pietarin Iisakin kirkkoa jäljitellen kaksitoista apostoleja kuvaavaa, August Wredovin ja Hermann Schievelbeinin veistämää sinkkipatsasta. Näistä ovat kirkon länsisivulla, Unioninkadun puolella Tuomaan, Pietarin ja Simon Kananeuksen patsaat, joista Pietarin patsas on keskimmäisenä kirkon pääoven yläpuolella. Eteläsivulla, Senaatintorin puolella ovat Bartolomeuksen, Johanneksen ja Matteuksen patsaat. Itäsivulla ovat Jaakob nuoremman, Paavalin ja Jaakob vanhemman patsaat. Pohjoissivulla ovat Filippuksen, Andreaan ja Mattiaksen patsaat. Schievelbeinin veistämiä ovat Pietari, Paavali, Simon, Tuomas ja molemmat Jaakobit. Wredowin veistämiä ovat Andreas, Matteus, Taddeus, Johannes, Filippus ja Bartolomeus. Patsaat valettiin S. P. Deravannen sinkkivalimossa Berliinissä vuosina 1845–1847 ja sijoitettiin kirkon katolle vuonna 1849. Ne ovat yksi maailman suurimmista yhtenäisistä sinkkiveistoskokoelmista. Ne entisöitiin vuosina 1996–1998 kunnostuksen yhteydessä.
Sisätilat
thumb|left|Alttari ja alttaritaulu. Tuomiokirkon valkea, lyhytsakaraisen tasavartisen ristin muotoinen kirkkosali on hyvin pelkistetty. Sen ainoat varsinaiset koristeet ovat kolme nurkkasyvennyksiin sijoitettua patsasta, jotka esittävät reformaattoreita Martti Luther, Philipp Melanchthon ja Mikael Agricola. Neljännessä nurkassa on Engelin suunnittelema pyöreä saarnatuoli kultaisine baldakiineineen.
Lutherin ja Melanchthonin patsaat ovat suurennettuja kipsikopioita vuonna 1868 valmistuneesta Wormsin Luther-monumentista, jonka on tehnyt saksalainen kuvanveistäjä Ernst Rietschel. Pariisissa tehdyt suurennokset tuotiin Helsinkiin vuonna 1886 ja kuvanveistäjä Karl Magnus von Wright suunnitteli niille jalustat. Mikael Agricolan patsas on suomalainen Ville Vallgrenin tekemä. thumb|Urut. Ortodoksisten kirkkojen ikonostaaseihin ihastunut Engel suunnitteli kirkkoon suurikokoisen alttarirakennelman. Siihen kuului suuri kullattu risti, jota ympäröi kultainen sädekehä sekä kaksi rukoilevaa enkeliä; risti ja alttarin jalusta olisi ortodoksista tyyliä jäljitellen koristeltu Raamattu-aiheisin maalauksin. Engelin kuoltua suunnitelmasta toteutettiin vain enkelit, jotka seisovat nykyisen alttarin kahden puolen. Alkuperäinen alttaritaulu oli Robert Wilhelm Ekmanin Jeesus siunaa lapsia, mutta keisari Nikolai I ei pitänyt taulusta ja lahjoitti sen tilalle venäläisen taiteilijan T. K. von Neffin maalauksen Jeesuksen ristiltäotto. Ekmanin alttaritaulu sijoitettiin Vanhaankirkkoon.
Kirkon alla oleva holvisto eli krypta rakennettiin alun perin kirkon kellariksi, jossa sijaitsivat kirkon lämmityslaitteet ja halkovarastot. Maalattiainen kirkon kellari oli tyhjillään yli sata vuotta, kunnes se remontoitiin käyttöön 1970-luvulla. Nykyisin kryptassa on näyttelytiloja ja pieni kahvila, Café Krypta.
Tuomiokirkko restauroitiin perusteellisesti vuosina 1996–1999. Kryptaa kunnostettiin lisää tämän korjausvaiheen aikana. Sinne hankittiin myös uusi alttarilaite ja taiteilija Carolus Enckellin maalaama alttarimaalaus sekä kirkkotekstiilit, jotka ovat tekstiilitaiteilija Päikki Prihan käsialaa.
Georges Rouault
thumb|Georges Rouaultin talo [[Beaumont-sur-Sarthessa.]] Georges Henri Rouault (27. toukokuuta 1871 Pariisi – 13. helmikuuta 1958 Pariisi) oli ranskalainen taidemaalari. Hän oli tyyliltään ekspressionisti ja fauvisti.
Rouault syntyi Pariisissa työväenluokan kortteleissa. Hänen isänsä oli käsityöläinen, ja isoisänsä taidetta keräävä postilaitoksen työntekijä. Rouault pääsi vuonna 1891 École des Beaux-Artsiin, jossa hän opiskeli Gustave Moreaun johdolla. Vuonna 1917 hän solmi sopimuksen taidevälittäjä Ambroise Vollardin kanssa: Rouault sai kuukausipalkkaa, Vollard yksinoikeuden hänen kaikkiin töihinsä. Vaikka tämä takasi Rouaultille taloudellisesti huolettoman toimeentulon, järjestely hidasti Rauoultin töiden tulemista julkisuuteen, sillä hän osallistui vain harvoihin näyttelyihin.
Rouault kuoli 86-vuotiaana synnyinkaupungissaan Pariisissa.
Harriet Harman
Harriet Ruth Harman (s. 30. heinäkuuta 1950) on brittiläinen työväenpuolueen poliitikko, joka toimi vuoden 2007 kesäkuusta lähtien työväenpuolueen varajohtajana, alahuoneen johtajana sekä tasa-arvoministerinä. Hänellä oli myös Lord Privy Seal -arvonimi. Vuoden 2010 vaalitappion ja pääministeri Gordon Brownin eron jälkeen hänestä tuli Työväenpuolueen ja opposition väliaikainen johtaja.
Harman syntyi Lontoossa. Hänen isänsä toimi lääkärinä ja hänen äitinsä asianajajana. Hän opiskeli Yorkin yliopistossa ja saavutti sieltä politiikan tutkinnon. Tämän jälkeen Harman toimi asianajajana ihmisoikeuksia ajavassa The National Council for Civil Liberties -järjestössä vuosina 1978–1982, kunnes hänet valittiin parlamenttiin Peckhamin vaalipiiristä vuonna 1982. Vuosina 1992–1997 hän toimi erilaisissa tehtävissä varjohallituksessa, kunnes hänestä tehtiin Työväenpuolueen vaalivoiton myötä sosiaaliturvaministeri ja naisasiaministeri vuosiksi 1997–1998. Hän toimi vuosina 2001–2005 hallituksen ja kruunun neuvonantajana lakiasioissa. Vuonna 2007 hänet valittiin työväenpuolueen varajohtajaksi.
Nathaniel Philip Rothschild
Rothschild on JNR Limitedin puheenjohtaja, mm. kauppaa, metalleja, ja kaivosalaa. Hän on myös toiminut Atticus Capitalissa vuodesta 1996 sen hajoamiseen vuoteen 2009. Hänellä on laajasti kansainvälisiä bisneskohteita.
Vysotskin lauluja
20 suosikkia – Vysotskin lauluja on Mika ja Turkka Mali -duon Vladimir Vysotskin lauluista koostuva kokoelma-albumi vuodelta 1998. Levy on osa 20 suosikkia -kokoelmalevysarjaa.
Nikolai Mjasojedov
thumb|Nikolai Mjasojedov vuonna 1915. Nikolai Aleksandrovitš Mjasojedov (1850 – ?) oli venäläinen juristi, virkamies ja konservatiivinen poliittinen vaikuttaja. Hän toimi Suomessa Viipurin läänin kuvernöörinä vuosina 1902–1905 ja kannatti Suomeen kohdistunutta yhdenmukaistamispolitiikkaa.
Mjasojedov kuului Tulan alueelta lähtöisin olleeseen aatelissukuun. Hän valmistui vuonna 1872 Moskovan yliopiston oikeustieteellisestä tiedekunnasta ja työskenteli sen jälkeen eri viroissa Venäjän oikeuslaitoksen syyttäjänvirastoissa. Vuosina 1881–1882 hän oli sisäministeriössä ministeri Nikolai Ignatjevin määräämissä erikoistehtävissä, mutta palasi sen jälkeen syyttäjänuralle. Vuonna 1893 Mjasojedov nimitettiin hallitsevaan senaattiin sotilasasioiden muutoksenhakuoikeuden yliprokurorin apulaiseksi. Hän jäi vuonna 1902 eläkkeelle Venäjän oikeusministeriön palveluksesta, mutta sai jo samana vuonna nimityksen Suomeen Viipurin läänin kuvernööriksi. Kuvernöörinä Mjasojedov puolusti venäläistämispolitiikkaa, mikä teki hänestä yhden aktivistien vihan kohteista. Aktivisti Matti Reinikka yritti maaliskuussa 1905 ampua Mjasojedovin tämän toimistossa, mutta osui häntä vain takapuoleen ennen aseensa jumittumista. Mjasojedov ei loukkaantunut vakavasti.
Toukokuussa 1905 Mjasojedov nimitettiin hallitsevan senaatin jäseneksi ja hän sai salaneuvoksen arvonimen. Lokakuussa 1907 tsaari nimitti hänet Venäjän valtakunnanneuvostoon, jossa hän liittyi oikeistolaisiin. Hän oli yksi vuonna 1908 imperiumin otteen vahvistamiseksi perustetun Venäjän reuna-alueiden seuran (Russkoje okrainnoje obštšestvo) perustajajäsenistä. Hänet nimitettiin tammikuussa 1909 jäseneksi komiteaan, joka valmisteli Suomea koskevan yleisvaltakunnallisen lainsäädännön periaatteita, ja vuodesta 1914 hän kuului myös Suomen asiain neuvottelukuntaan. Mjasojedovin vaiheet vuoden 1917 helmikuun vallankumouksen jälkeen eivät ole tiedossa.
Visions, Scenes and Dreams
Vuonna 1978 perustetun yhtyeen ensimmäinen single, myös tältä albumilta hieman erilaisena versiona löytyvä "Down the Line" julkaistiin loppuvuodesta 1980 ja se sai huomiota voittamalla Mainos-TV:n Levyraati-ohjelman jakson. Varsinainen albumi äänitettiin tuottaja Kassu Halosen johdolla Takomo-studioilla Helsingissä. Tyylillisesti albumi edustaa 1970-lukulaista hard rockia, jossa kitarat ja urut soivat tasavertaisessa asemassa Deep Purplen ja Uriah Heepin tyyliin. Yhtye onkin haastattelussa todennut albumin musiikin pohjautuvan selkeisiin esikuviin oman tyylin ollessa vielä hahmottumassa. Kaikki kappaleet ovat yhtyeen omaa materiaalia ja sanoituksia on ollut tekemässä yhtyeen jäsenten lisäksi myös Heikki Wiik.
Albumi sai kansainvälistäkin huomiota, kun Deep Purplesta tunnettu laulaja ja tuolloin menestyksekästä sooloyhtyettään luotsannut Ian Gillan kiinnostui Zero Ninesta levyn kuultuaan ja lupautui tuottamaan yhtyeen seuraavan albumin.
Paula Devicq
Paula Michelle Devicq (s. 7. heinäkuuta 1965 Edmonton, Alberta) on kanadalainen näyttelijä, joka esiintyi vuosina 1994–2000 Kirsten Bennett Thomas Salingerin roolissa televisiosarjassa Viiden juttu. Sen jälkeen hän on esiintynyt muun muassa vuosina 2001–2002 näytetyssä draamasarjassa 100 Centre Street. Hän on toiminut myös mallina. Hänen entinen miehensä on Joseph Lyle Taylor. Hän myös asui 1990-luvulla yhdessä Scott Wolfin kanssa.
Perdita Hyde-Sinclair
Perdita Hyde-Sinclair (o.s Hyde) on fiktiivinen hahmo englantilaisessa dramaasarjassa Emmerdale. Häntä esittää näyttelijä Georgia Slowe.
Hahmo ja luonne
Perdy on naimisissa lakimies Grayson Sinclairin kanssa. Hän asuu yhdessä miehensä ja anoppinsa kanssa Oakwellin kartanossa. Perdylla oli veli Harry, joka menehtyi Bosnian sodassa. Harryn hautajaisissa Perdy tapasi myös miehensä Graysonin. Perdy ei ole tullut toimeen Graysonin äidin Rosemaryn kanssa. Rosemary haluaisi lapsenlapsia, mutta Perdita on kärsinyt jo viidestä keskenmenosta, ja se voi olla vaaraksi perheen nimelle.
Elämää Emmerdalessa
Perdy tuli mukaan kuvioihin Oakwellin kartanossa pidetyissä illallisilla.
Joseph Highmore
Joseph Highmore (13. kesäkuuta 1692 Lontoo – 3. maaliskuuta 1780 Canterbury, Kent) oli brittiläinen taidemaalari. Hän maalasi sekä muotokuvia että maisemia ja hänen tyylinsä edusti englantilaista rokokoota.
Highmore opiskeli Sir Godfrey Knellerin johdolla Lontoossa vuodesta 1713 ja hänen varhaistuotantonsa muotokuvat jäljittelivät Knellerin tyyliä. Highmoren maalaukset saivat myös vaikutteita ranskalaisen rokokoon maalareilta, kuten Philippe Mercieriltä ja Hubert Gravelotilta, jotka vaikuttivat Lontoossa 1730- ja 1740-luvuilla.
Hänen poikansa Anthony Highmore (1719–1799) oli myös taidemaalari, ja yksi tämän 15 lapsesta, Anthony Highmore (1758–1829), kirjoitti lainoppia käsitteleviä julkaisuja ja oli yhteiskunnallinen aktivisti.
Algareesi
Algareesi (omakielinen nimitys alguerés, katalaanin yleiskielellä alguerès) on katalaanin kielen murre, jota puhutaan Sardinian saarella L'Alguer'n kaupungissa. Katalonialaiset siirtolaiset toivat kielen seudulle 1300-luvun loppupuoliskolla. Nykyään kieltä puhuu äidinkielenään noin neljännes kaupungin asukkaista, mutta huomattavasti suurempi osa ainakin ymmärtää sitä. Italian valtio ja Sardinian aluehallitus ovat antaneet kielelle virallisen vähemmistökielen aseman.
Puhujia algareesilla on arviolta 20 000 – 30 000. Kielen tulevaisuus on uhattuna.
Nikolai Januškevitš
thumb|Nikolai Januškevitš Nikolai Nikolajevitš Januškevitš (13. toukokuuta (J: 1. toukokuuta) 1868 – helmikuu 1918 Oredež) oli venäläinen kenraali, joka toimi Venäjän päämajan eli Stavkan esikuntapäällikkönä ensimmäisen maailmansodan alkuvaiheessa vuosina 1914–1915.
Januškevitš valmistui upseeriksi vuonna 1888 ja yleni everstiksi 1903 sekä kenraalimajuriksi 1909. Hän työskenteli vuodesta 1905 korkeissa viroissa sotaministeriössä ja toimi professorina Nikolain yleisesikunta-akatemiassa, jonka johtajaksi hänet nimitettiin tammikuussa 1913. Hän sai samalla ylennyksen kenraaliluutnantiksi. Januškevitš nimitettiin maaliskuussa 1914 pääesikunnan päälliköksi, ja maailmansodan puhjettua muutamaa kuukautta myöhemmin hänestä tuli ylipäällikkönä toimineen suuriruhtinas Nikolai Nikolajevitšin esikuntapäällikkö. Januškevitš pääsi esikuntapäälliköksi ilman merkittäviä sotilaallisia ansioita, koska hän oli poliittisista syistä ja miellyttävän luonteensa vuoksi hovin ja keisari Nikolai II:n suosiossa. Sodan aikana hänellä ei ollut asemaansa vastannutta vaikutusvaltaa rintamakomentajiin ja hän jätti monet asiat päämajoitusmestari Juri Danilovin päätettäviksi sekä syytti muita vastoinkäymisistä. Januškevitš myös käytti asemaansa juutalaisten vainoamiseen. Lokakuussa 1914 hänet ylennettiin jalkaväenkenraaliksi.
Crazy Little Thing Called Love
Crazy Little Thing Called Love on rock-yhtye Queenin single albumilta The Game. Kappale on myös ainoa, jossa kappaleen säveltänyt, Queenin edesmennyt laulaja Freddie Mercury soittaa kitaraa. Kappale tehtiin Elvis Presleyn muistolle, jonka huomaa kappaleen sävellyksestä, sanoista ja laulutyylistä.
Freddie Mercury on useiden lähteiden mukaan säveltänyt kappaleen muutamassa minuutissa makoillessaan kylpyammeessa hotellissa. Hän soittaa myös kappaleessa akustista kitaraa.
Ranskan Grand Prix 1957
Ranskan Grand Prix 1957 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 7. heinäkuuta 1957 Rouen-Les-Essarts -radalla. Kilpailun voitti Juan Manuel Fangio, jolle voitto oli kauden kolmas.
Samedanin lentoasema
Samedanin lentoasema on lentoasema Kaakkois-Sveitsissä Graubündenin kantonissa Samedanin kunnassa. Lentoasema sijaitsee Engadinin laaksossa 1 700 metrin korkeudessa.
Lentoasema palvelee erityisesti matkailun tarpeita, säännöllistä reittiliikennettä kentälle ei ole. Kentän kautta kulki vuonna 2016 10 420 matkustajaa, joista neljännes (2 450 henkilöä) oli kaupallisen helikopteriliikenteen matkustajia, neljännes (2 832 henkilöä) lentokoneiden tilausliikenteen matkustajia ja puolet (5 138 henkilöä) yksityisiä, erilaisilla lentoaluksilla liikkuvia kulkijoita.
Samedan on yksi Sveitsin valtiollisen pelastuspalvelun (Rega) tukikohtia.
Risto Kalliomaa
Risto Olavi Kalliomaa (20. tammikuuta 1916 Lahti – 29. maaliskuuta 1992 Lahti) oli suomalainen kääntäjä.
Holly Webb
pienoiskuva Holly Webb (s. 1976 Lontoo, Englanti) on brittiläinen lastenkirjailija. Hänen kirjojaan on käännetty 31 eri kielelle. Sophy Williams on kuvittanut monia hänen kirjoittamiaan lastenkirjoja.
Risto Kalliomaa
Kalliomaa suomensi pääosin hämeenlinnalaiselle Nide Oy kustantamolle erilaista alkukieleltään englantilaista kirjallisuutta, kuten rikoskirjallisuutta, historiallisia romansseja, seikkailuromaaneja, tieteiskirjallisuutta, kauhukirjallisuutta, humorismia, ja vankila- ja sotakuvauksia.
Holly Webb
Teoksia
Tässä on lueteltu osa Webbin 130 kirjasta.:
Risto Kalliomaa
Kalliomaa tuli ylioppilaaksi 1937 Lahden Lyseosta. Hän valmistui 1941 Lahden Kauppaoppilaitoksen ylioppilasluokalta ja toimi Lahden Polttimo Oy:n konttoripäällikkönä.
Kalliomaan puoliso oli Eeva Raatikainen. Hämeenlinnassa 1946 syntynyt Helsingin yliopiston taidehistorian professori emerita ja tietokirjailija Riitta Konttinen ja kansitaiteilija Heikki Kalliomaa ovat Risto Kalliomaan lapsia.
Vuollejokisimpukka
Vuollejokisimpukka (Unio crassus) on virtaavissa vesissä elävä, luonnonsuojelulailla suojeltu suursimpukkalaji. Se on myös mainittu Euroopan unionin luontodirektiivin liitteessä IV (a), joka tarkoittaa, että lajin yksilöt ovat EU:ssa tiukasti suojeltuja myös muualla kuin suojelualueilla. Laji on paikoin runsaslukuinen useissa Etelä-Suomen joissa.
Ulkonäkö ja koko
Vuollejokisimpukka on muodoltaan soikea ja kasvaa 5–10 cm pitkäksi. Sen kuori on vihertävän tummanruskea.
Levinneisyys
Vuollejokisimpukka esiintyy luonnonvaraisena Keski-, Itä- ja Pohjois-Euroopassa, mutta on käynyt harvinaiseksi tai hävinnyt useilta alueilta ja on siksi Euroopan-laajuisesti suojeltu. Laji luokiteltiin vuonna 2011 erittäin uhanalaiseksi, sillä laji on taantunut selvästi 1980-luvun jälkeen, ja aiemmat arviot lajin tilasta perustuivat vanhempiin tietoihin. Lajin tilanne on edelleen kohtalaisen hyvä Baltiassa ja Venäjän Euroopan-puoleisessa osassa. Suomessa se on uhanalainen.
Etelä-Suomen joista tunnetaan paikoin tiheitä kantoja. Vantaanjoesta Kehä III:n sisäpuolelta on laskettu tiettävästi maailman runsain esiintymä, arviolta kolme miljoonaa yksilöä. Myös Karjaan Mustionjoessa on arveltu elävän jopa miljoonan yksilön kanta. Heinäkuussa 2014 sattuneen Harjavallan nikkelipäästön johdosta Kokemäenjoessa kuoli suuri määrä vuollejokisimpukoita useiden muiden simpukkalajien ohella. Kaikkiaan vuollejokisimpukkaesiintymiä tunnetaan 26 etelä- ja länsisuomalaisesta joesta, joista monetkaan eivät ole luonnontilaisia vaan entuudestaan ruopattuja tai muuten ihmistoiminnan aikanaan hallitsemia, kuten Vantaa.
Portugalissa elävä lähes samannäköinen simpukka on määritetty eri lajiksi, Unio tumidiformis.
Elintavat
Vuollejokisimpukan sukupuolet ovat erilliset. Koiraat kutevat touko-kesäkuun vaihteessa. Siittiöt kulkeutuvat virran mukana ja hedelmöittävät naaraassa sen munat, joista syntyvät toukat aluksi kehittyvät naaraan kiduspussissa. Keskikesällä toukat siirtyvät kasvamaan kalojen kiduksiin. Toisin kuin harvinaisen raakun toukat, vuollejokisimpukan toukat eivät käytä jalokaloja isäntinä, vaan kehittyvät tavallisissa onki- ja pikkukaloissa, kuten ahvenessa, särkikaloissa, kolmipiikissä ja kivisimpussa. Toukat käyvät läpi muodonmuutoksen, ja lopulta irrottautuvat kaloista ja vajoavat pohjaan, johon asettuvat pysyvästi. Ne tulevat sukukypsiksi noin nelivuotiaina.
Suojeluhankkeita
Koskenkylänjokea kunnostettaessa vuonna 2006 suojellut vuollejokisimpukat siirrettiin kunnostettavilta koskialueilta erikoisluvalla toisaalle jokeen ympäristömuutosten tieltä.
Chittagong
Chattogram , joka tunnettiin huhtikuuhun 2018 saakka nimellä Chittagong , on kaupunki Bangladeshin kaakkoisosassa Bengalinlahden rannikolla. Chattogram (Chittagong) on maan toiseksi suurin kaupunki Dhakan jälkeen ja maan merkittävin satamakaupunki. Vuonna 2011 kaupungin asukasluku oli 2 592 439 ja suuremman metropolialueen 4 009 423.
Suomen ulkoministeriön matkustustiedotteen mukaan Chattogramissa matkustavan on syytä noudattaa erityistä varovaisuutta. Lain ja yleisen järjestyksen noudattaminen on maassa heikentynyt ja esimerkiksi puhelinliikennekin on ajoittain epävarmalla pohjalla.
Historia
thumb|vasen|Keskiaikainen Kadam Mubarakin moskeija. thumb|Chittagongin sotahautausmaa. Chattogramin varhaisesta historiasta ei tiedetä paljoa. Burmalaisten kronikoiden mukaan alueella vaikutti 500- ja 600-luvuilla useita arakanilaisia hallitsijoita. Arabilähteissä paikasta puhutaan 800-luvulta lähtien. Yhden tarinan mukaan kaupungin nimi on johdettu arabiankielen sanasta Shat ja Gangesjoen nimestä Ganga, jolloin nimi saattaisi viitata Gangesin suistoon. Myöhemmin portugalilaiset ja venetsialaiset lähteet puhuvat Porto Grande -nimisestä kaupungista, joka on viitannut nykyiseen Chattogramiin. Al-Idrisi mainitsee alueella käyneen muslimikauppiaita ja matkailijoita esimerkiksi Bagdadista ja Basrasta, mutta varsinaisesti muslimivalta alueella alkoi vasta ghuridikenraali Bakhtiyar Khaljin vallattua Bengalin alueen vuonna 1204. Kiinalainen historioitsija Ma Huan, joka vieraili paikkakunnalla 1405, viittaa siihen nimellä Chit-le-gan, kertoen kiinalaisten kauppa-alusten käyneen paikalla usein. Porto Grandesta puhunut portugalilainen João de Barros kuvaili kaupunkia vuonna 1552 Bengalin kuningaskunnan rikkaimmaksi. Arakanilaiset valtasivat alueen vuonna 1538 ja Intian Suurmogulit vuonna 1666. Vuonna 1760 kaupunki luovutettiin brittien Itä-Intian kauppakomppanialle.
Chattogram (Chittagong) kehittyi huomattavasti brittien rakennettua kaupunkia sisämaahan yhdistävän Bengalin ja Assamin välisen rautatien. Brittien ja paikallisten välit eivät tosin pysyneet aina hyvinä ja sepoy-kapinan aikana vuonna 1857 paikalliset intialaiset armeijan osastot kapinoivat siirtomaaherrojansa vastaan. Kapina kukistettiin ja brittivalta jatkui. Vuonna 1925 Kalkuttassa surmattiin paikallisia muslimeja ja seuranneet väkivaltaisuudet levisivät myös Chittagongiin. Toisen maailmansodan aikana kaupunki oli tärkeä brittien sotilastukikohta, jota vastaan japanilaiset tekivät ilmaiskuja. Osa paikallisista vaurastui sotatoimien tuottamalla liike-elämällä, mutta toisaalta vuonna 1943 kaupunkiin iski suuri nälänhätä. Intian jaon yhteydessä vuonna 1947 Chittagongista tuli muun nykyisen Bangladeshin ohella osa Pakistania. Bangladeshin itsenäisyyssodan alkaessa vuonna 1971 Bangladeshin itsenäisyys julistettiin radiolähetyksellä Chittagongista ja kaupunki kärsi huomattavia vaurioita sodan aikana. Sittemmin Chittagongin satamasta tuli itsenäisen Bangladeshin pääsatama.
Liikenne ja talous
Chittagong on merkittävä liikenteen solmukohta. Kaupungista on maantie ja rautatieyhteys Dhakaan, Comillaan ja Feniin. Lentoliikennettä on pääkaupunki Dhakaan, sekä ulkomailla esimerkiksi Kolkataan, Masqatiin ja Dubaihin. Chittagongin satama on maan pääasiallinen ulkomaankaupan yhteys. Chittagong on myös yksi Bangladeshin tärkeimmistä teollisuuden keskuksista. Kaupungissa on esimerkiksi teräs-, kemikaali- ja öljyteollisuutta. Monilla ulkomaalaisilla yrityksillä on sivukonttoreita kaupungissa. Tärkeimpiin vientituotteisiin lukeutuvat tee, juutti ja vuoriöljy.
Väestö
Kaupunkiin on saapunut sen historian aikana useita eri väestönryhmiä, joiden vaikutus näkyy osittain edelleen. Osa paikallissita polveutuu esimerkiksi arabeista, paštuista ja osa portugalilaisista. Monet chittagongilaiset itse ovat historiansa aikana muuttaneet muualle maailmaan. brittien siirtomaakaudella esimerkiksi Intiaan ja Burmaan muuttaneista monet palasivat takaisin toisen maailmansodan jälkeisenä aikana.
Penn & Teller
300px|thumb|Penn & Teller lavalla [[James Randin kanssa The Amaz!ng Meeting 2012 -tapahtumassa.]] Penn & Teller on yhdysvaltalainen taikuri- ja komediakaksikko, jonka jäsenet ovat Penn Fraser Jillette (Penn) ja Teller. He ovat tunnettuja muun muassa siitä, että paljastavat taikatemppujensa salaisuudet tehtyään ne. Kaksikko on esiintynyt useissa TV-sarjoissa ja elokuvissa. Heidän imagonsa rakentuu ateismin, skeptismin, libertarianismin ja Las Vegasin ympärille.
Esiintyminen
Heidän "Magician vs. Juggler" -ohjelmanumerossaan Teller esittää korttitemppuja mykkänä samalla kun Penn jonglööraa ja puhuu. Penn kertoo kuinka hän ja Teller eroavat toisistaan: Jonglöörit ovat tavallisesti sosiaalisesti aktiivisia lapsia jotka menevät ulos ja oppivat jonglööraamista toisilta lapsilta ja maagikot taas ovat epäsosiaalisia lapsia jotka linnoittautuvat taloon harjoittelemaan ja keksimään taikatemppuja.
Heidän ohjelmansa koostuu tavallisesti groteskeista taikatempuista, huijareiden paljastamisesta ja erikoisista jekuista.
Sarjassaan Penn & Teller: Bullshit! Penn ja Teller taikovat kuitenkin melko vähän ja keskittyvät tämän sijasta käsittelemään skeptisesti eriasteisia taikauskoisia oppeja ja huijauksia, kuten maailmanlopun kultteja, fengshuita, teholaihdutustuotteita ja pullovesimarkkinoita.
Palotška
Ӏ on kyrillinen kirjain. Se sisältyy monen Kaukasian alueella puhuttavan kielen aakkosiin. Näitä ovat abaza, adygei, dargva, inguuši, kabardi, laki, lezgi, tabasarani ja tšetšeeni. Kirjain on samannäköinen kuin latinalaisen kirjaimiston I ja kyrillisen kirjaimiston І. Kirjaimen käyttöä hankaloittaa sen puuttuminen monista näppäinasetteluista ja fonteista, minkä vuoksi sen korvikkeena käytetään yleisesti latinalaista kirjainta I, kyrillistä kirjainta І tai jopa numeroa 1, vaikka tällainen käyttö onkin väärää.
Ääntäminen
Kirjaimella Ӏ ei tavallisesti ole itsenäistä äännearvoa, vaan sitä käytetään osoittamaan edeltävän kirjaimen poikkeavaa ääntämystä. Avaarissa se ilmaisee, että edeltävä konsonantti on ejektiivinen, esimerkiksi кIалъазе // ’puhua’. Adygeissa, inguušissa, kabardissa ja tšetšeenissä se on myös glottaaliklusiilin /ʔ/ merkki. Esimerkkinä on kabardin sana елъэӀуащ // ’hän (mies) pyysi häneltä (nainen) jotakin’.
Aikka Hakala (rumpali)
Aimo ”Aikka” Hakala (3. heinäkuuta 1946 Helsinki – 14. joulukuuta 2021) oli suomalainen rumpali, joka soitti urallaan lukuisissa kokoonpanoissa.
Hakala oli myös kysytty studio- ja keikkamuusikko. Hänen soitti muun muassa Vanhan Isännän kiertueilla ja levyillä sekä Freud Marx Engels & Jungissa. Hänet mainitaan yhtyeen kappaleessa "Danny Show", joka perustuu Hakalan omiin kokemuksiin Dannyn kiertueen mukana. Hakalan muihin yhteistyökumppaneihin kuuluivat esimerkiksi Hector, Irina Milan, Albert Järvinen, Esa Pakarinen, Reijo Taipale, Irwin Goodman, Cumulus, M. A. Numminen ja Pedro Hietanen. 1980-luvulla Hakala soitti pitkään Beritin yhtyessä. Iskelmälaulaja oli hänen silloinen asuinkumppaninsa.
1980-luvun lopulla Hakala lopetti päätoimisen muusikkouransa ja aloitti päivätyössä autojen varaosamyymälän varastomiehenä. Myöhemmin hänelle myönnettiin taiteilijaeläke.
Hakala mainitsi vuonna 2009 Viidakkorumpu-lehden haastattelussa varhaiseksi esikuvakseen rumpalina The Shadowsin Brian Bennettin ja myöhemmiksi vaikuttajikseen Ginger Bakerin ja Matti Oilingin.
Kotkansaari
Kotkansaari on saari Suomenlahden pohjoisrannikolla Kotkassa. Kotkan kaupungin keskusta sijaitsee saarella. Saarella on asemakaavassa kaikkiaan viisi kaupunginosaa, eli Kotkansaari 1, 2, 3 ja 4 sekä Katariina (5). Kaupunginosien 1–4 asukasluku on 10 519 ja Katariinan 698 (31.12.2016).
Maantiede
Kotkansaaren erottaa Hovinsaaresta kapeimmillaan noin 15 metrin levyinen Kivisalmi. Saaren korkein kohta on Haukkavuoren näkötornin alue. Sapokanlahti työntyy kapeana saaren sisäosiin. Luonnontilaista rantaa on jäljellä lähinnä Katariinan kaupunginosassa saaren eteläosassa.
Historia
Kotkansaari kuului jo keskiajalta Kyminkartanon maihin. 1790-luvulla Venäjän valtio lunasti alueen Ruotsinsalmen merilinnoituksia varten, ja Kotkansaarelle muodostui Ruotsinsalmen linnoituskaupunki. Saarella olleet linnoitukset ja linnoituskaupunki tuhoutuivat suureksi osaksi Krimin sodassa (Oolannin sota) vuonna 1855.
Bah’mutin piiri
thumb|160px|left|Bah’mutin piirin alue ennen heinäkuun 2020 alueuudistusta. Sekä piirin että sen hallintokeskuksen nimi muutettiin Ukrainan parlamentin päätöksellä 12.5.2016 osana maan pyrkimystä luopua kommunistisen ja fasistisen perinteen mukaisista paikkakuntanimistä. Aiemmin piirin hallintokeskus oli nimeltään Artemivsk ja piiri oli Artemivskin piiri.
Kotkansaari
Historia
Kymin kunnan teollistumisen myötä Kotkansaaren asukasluku alkoi nousta uudelleen ja 1870-luvun lopulla se oli noin 1 000. Ruotsinsalmen linnoituskaupungin raunioille alkoi muodostua Kotkan kaupungin keskusta. Saarelle perustettuja sahoja olivat vuonna 1871 valmistunut Carl Henrik Ahlqvistin ja Johan Friedrich Hackmanin yhteisesti perustama saha, jota alettiin kutsua uusien sahojen rakentamisen myötä Vanhaksi sahaksi, sekä vuonna 1872 norjalaisen yhtiön W. Gutzeit & Co perustama saha, joka oli valmistuessaan Suomen suurin.
Bah’mutin piiri
Itä-Ukrainan sodan seurauksena myös piirin rajoja on muutettu sotavuosien aikana. Joitain osia aiemmasta Bah’mutin piirin eteläosasta kuului vuodesta 2014 lähtien Ukrainan hallituksen kontrollin ulkopuolelle jääneisiin kapinallisalueisiin, eli vuodesta 2014 Venäjän sotilaallis-taloudellisella tuella ylläpidetyn nukkehallinnon piiriin. Heinäkuun 2020 piirijaossa Bah’mutin piirin eteläpuolelle muodostettiin (de jure) Horlivkan piiri usean piirin kapinallisalueelle jääneistä osista. Lounaassa Bah’mutin piirin naapurina on Pokrovskin piiri ja lännessä Kramatorskin piiri. Itänaapurina on Luhanskin alue.
Kotkansaari
Historia
Sahaa nimitettiin myöhemmin Norjan sahaksi ja sen tehdasalueen ulkopuolella oli kaksi luhtikäytävällistä asuinrakennusta, Kirkkopytinki ja Herrojen pytinki, joissa asuivat sahan norjalaiset työnjohtajat ja ammattimiehet. Tällaiset kaksikerroksiset sivukäytävätalot ovat ainutlaatuisia Suomessa.
Bah’mutin piiri
Yleisesti Ukrainan heinäkuun 2020 aluehallinnollisessa uudistuksessa alueisiin kuuluvien piirien lukumäärää supistettiin huomattavasti, hallinnon rakennetta yksinkertaistettiin, kaupungit liitettiin piireihin kuuluviksi. Bah’mutin piiriin muutos merkitsi väkiluvun huomattavaa kasvua, vaikka uuden piirin pinta-ala 1 748,3 neliökilometriä supistui hieman aiemmasta (7/2020 asti: 1 921,42 km²). Muun muassa Bah’mutin kaupunki liitettiin Bah’mutin piiriin; tätä ennen se oli oma kaupunkipiirinsä. Vuonna 2017 piirin väkiluvuksi arvioitiin 108 637 ihmistä (1.1.2017), joista kaupunkilaisiksi tilastoitiin 77 997 ihmistä. Vuonna 2021 kaupunkiväestöön kuului 195 177 ihmistä, eli seitsemän kaupungin (Bah’mut 72 310 as., Zalizne 5 020 as., Svitlodarsk 11 281 as, Siversk 11 068 as., Soledar 10 692 as., Toretsk 31 513 as., Tšasiv Jar 12 557 as.) ja 11 kaupunkityyppisen taajaman asukaat.
Kotkansaari
Historia
Kotkansaarelle syntyneen teollisuusyhdyskunnan ylin järjestyksenvalvoja oli vielä 1870-luvun alkupuolella Hovinsaaren kruununpuiston metsäntarkastaja. 1870-luvun puolivälissä Kotkansaari sai ensimmäisen järjestysmiehensä, postin, lennättimen, majatalon ja tullikamarin. Valtiovalta ryhtyi 1874 valmistelemaan kaupungin perustamista. Kotkan kaupunki erotettiin Kymin kunnasta 1879. Alkuvaiheessa kaupunkiin kuuluivat vain Kotkansaari ja Hovinsaaren eteläosat. Kotkansaari sai rautatieyhteyden Kouvolan kautta vuonna 1890, jolloin Kotkan rata valmistui.
Bah’mutin piiri
Bah’mutin piiri tuli Venäjän hyökkäyssodan 2022 johdosta sotatoimialueeksi.
Leonardo da Vinci
Leonardo di ser Piero da Vinci (15. huhtikuuta 1452 Vinci, Toscana, Kirkkovaltio – 2. toukokuuta 1519 Amboise, Indre-et-Loire, Ranskan kuningaskunta) oli italialainen tieteilijä, matemaatikko, insinööri, keksijä, anatomi, taidemaalari, kuvanveistäjä, arkkitehti, kasvitieteilijä, muusikko ja kirjailija. Leonardoa on usein kuvattu ”renessanssi-ihmisen” arkkityypiksi, mieheksi, jonka ilmeisen äärettömän uteliaisuuden tasolle nousivat vain hänen keksijänkykynsä. Häntä pidetään laajalti yhtenä kaikkien aikojen suurimmista taidemaalareista ja ehkäpä kaikkien aikojen monipuolisimmin lahjakkaana ihmisenä.
Kotkansaari
Asemakaava ja kadut
Ruotsinsalmen linnoituskaupungin aikana Kotkansaarella oli jo suppea asemakaava, jossa nykyinen Kirkkokatu oli pääkatuna. Kotkan kaupungin vanhin asemakaava on vuodelta 1878. Kaava laadittiin pääpiirteissään Ruotsinsalmen linnoituskaupungin katujen suuntaiseksi ruutukaavaksi, tosin Kotkansaaren kallioisuutta pidettiin ongelmana jäykän neliömäiselle kaavalle. Kaavaa laajennettiin vuonna 1891, jolloin muun muassa Kirkkokadun sijaan Aleksanterinkadusta (nykyinen Keskuskatu) suunniteltiin puistokatu. Seuraavan asemakaavan suunnittelivat Valter Thomé ja Hugo Lilius, ja se hyväksyttiin vuonna 1917. Tässä kaavassa vanhan ruutukaavan ympärille suunniteltiin maastoon enemmän mukautuvia aukioita, puistoja ja katuja. Kaavaan tehtiin uudistuksia ja lisäyksiä vuonna 1923 (Birger Brunila) ja 1927 (Otto-Iivari Meurman).
Kotkansaaren ruutukaavan tärkeimmät kadut ovat lounaasta koilliseen kulkevat Satamakatu, Kirkkokatu, Keskuskatu, Kymenlaaksonkatu ja Puutarhakatu sekä näitä risteävät luoteesta kaakkoon kulkevat Koulukatu, Kotkankatu, Kapteeninkatu, Kaivokatu, Ruotsinsalmenkatu ja Kauppakatu. Tammikatu ja Puistotie kulkevat Katariinan kaupunginosaan, johon kuuluvat Kotkansaaren eteläosat.
Leonardo da Vinci
Leonardo da Vinci syntyi avioliiton ulkopuolella notaari Piero da Vincin ja maalaistyttö Caterinan pojaksi Vincissä Firenzen alueella. Hän sai koulutuksensa arvostetun firenzeläisen taidemaalarin Verrocchion ateljeessa ja toimi suuren osan työelämänsä alkupuolesta Ludovico il Moron palveluksessa Milanossa. Myöhemmin hän työskenteli Roomassa, Bolognassa ja Venetsiassa ja vietti viimeiset vuotensa Ranskassa kuningas Frans I:n hänelle lahjoittamassa kodissa.
Kotkansaari
Asemakaava ja kadut
Kotkan kadunnimistössä oli alun perin useita nimiä, jotka periytyivät tsaarinvallan ajalta ja nimettiin uudelleen vuonna 1937. Näitä ovat Aleksanterinkatu (nykyinen Keskuskatu), Katariinankatu (Kymenlaaksonkatu) ja Konstantiininkatu (Koulukatu). Muita muutoksia kadunnimissä verrattuna vuoden 1923 asemakaavaan on esimerkiksi Koulukatu (nykyinen Kauppakatu), Iso Satamakatu ja Pieni Satamakatu (nykyinen Ruotsinsalmenkatu), Kauppamiehenkatu (nykyinen Kaivokatu), Postikatu (nykyinen Kotkankatu) ja Bulevardinkatu (nykyinen Puistotie).
Leonardo da Vinci
Insinöörinä Leonardon ajatukset olivat huomattavasti edellä aikaansa. Hän kehitteli helikopterin, panssarivaunun, aurinkovoimalan, laskimen, kaksoisrungon ja suurpiirteisen teorian laattatektoniikasta. Hänen suunnitelmistaan suhteellisen harvat toteutettiin tai oli mahdollista toteuttaa hänen elinaikanaan, mutta jotkin hänen pienemmistä keksinnöistään otettiin käyttöön, kuten automaattinen puolankelain ja kone langan vetolujuuden kokeilemiseksi. Tiedemiehenä hän edisti huomattavasti anatomian, rakennustekniikan, optiikan ja hydrodynamiikan kehitystä.
Lapsuus, 1452–1466
thumb|Leonardon varhaisin tunnettu piirros Arnon laaksosta vuodelta 1473. [[Uffizi.]]
Leonardo syntyi 15. huhtikuuta 1452 ”yön kolmantena tuntina” toscanalaisessa Vincin kukkulakaupungissa Arno-joen laaksossa Firenzen alueella. Ensimmäiset viisi vuottaan hän eli läheisessä Anchianon kylässä. Hän oli firenzeläisen notaarin Messer Piero Fruosino di Antonio da Vincin ja talonpojan tyttären Caterinan avioliiton ulkopuolella syntynyt poika. Caterinan henkilöhistoriaa ei tiedetä, ja siitä on esitetty erilaisia teorioita, kuten että hän olisi ollut orja Lähi-idästä tai Afrikasta, tai lähellä Vinciä asunut orpotyttö. Leonardolla ei ollut nykyisenkaltaista sukunimeä: ”da Vinci” tarkoittaa yksinkertaisesti ”Vincistä”, ja hänen koko syntymänimensä kuului ”Leonardo di ser Piero da Vinci”, eli ”Leonardo, (Mes)ser Pieron poika Vincistä”. Hänen lapsuudestaan ei juurikaan ole säilynyt tietoa, mutta Giorgio Vasari ja muut ovat tehneet siitä oletuksia. Viisivuotiaana hän muutti isänsä, isovanhempiensa ja setänsä Francescon kotiin Vinciin, jossa hänen isänsä oli mennyt naimisiin 16-vuotiaan Albiera-nimisen tytön kanssa. Albiera rakasti Leonardoa, mutta kuoli varhain. Leonardo kirjasi myöhemmin muistiin vain kaksi sattumusta lapsuudestaan. Toista hän piti enteenä: leija putosi taivaalta ja leijui hänen kehtonsa yläpuolella niin, että sen pyrstösulat osuivat hänen kasvoihinsa. Toinen sattumus tapahtui, kun hän oli tutkimusretkellä vuorilla. Hän löysi luolan, ja kertoi tunteneensa toisaalta pelkoa luolan sisällä mahdollisesti asustelevaa hirviötä kohtaan mutta toisaalta uteliaisuutta saada selville, mitä luolassa oli.
Kotkansaari
Arkkitehtuuri
Saaren vanhinta rakennuskantaa ovat Ruotsinsalmen linnoituskaupungin aikaiset Pyhän Nikolaoksen kirkko (1801, uusklassismi), joka mainitaan usein Kotkan vanhimpana rakennuksena sekä Ruotsinsalmen merilinnoitukseen kuuluneet Fort Katarinan rauniot. Pieneen Ruotsinsalmen merilinnoitukseen kuuluneeseen linnoitusrakenteeseen, Redutti Kotkaan, on perustettu yrttipuutarha.
Leonardo da Vinci
Verrocchion työpajassa, 1466–1476
thumb|upright|[[Kristuksen kastaminen (Verrocchio)|Kristuksen kastaminen (1472–1475), Verrocchio ja Leonardo. Uffizi.]]
Vuonna 1466, neljäntoista vuoden ikäisenä, Leonardo pääsi oppipojaksi Verrocchio-nimellä tunnetun Andrea di Cionin ateljeehen. Hän oli yksi aikansa menestyneimmistä taiteilijoista. Arvostetun mestarin työpaja oli Firenzen sivistyksen keskipisteessä, mikä varmisti nuorelle Leonardolle humanistisen koulutuksen. Ateljeehen liitettyjä tai siellä opiskelleita taiteilijoita, joista tuli myös kuuluisia, olivat Ghirlandaio, Perugino, Botticelli ja Lorenzo di Credi.
Verrocchion työpajan kaltaisessa renessanssiajan ateljeessa taiteilijoita pidettiin ensisijaisesti käsityöläisinä, ja vain mestarilla – kuten Verrocchiolla – oli korkea sosiaalinen asema. Työpajan tuotteisiin kuului koristeltuja turnajaiskilpiä, maalattuja myötäjäisarkkuja, ristiäisvateja, votiivilaattoja, pieniä muotokuvia ja uskonnollisia kuvia. Tärkeitä tilauksia olivat alttaritaulut kirkkoihin ja muistopatsaat. Huomattavimmat työt olivat freskoja kappeleihin, kuten Ghirlandaion ja hänen ateljeensa luomat freskot Tornabuonin kappeliin, ja suuret patsaat, kuten Donatellon Gattemelatan ratsastajapatsaat ja Verrocchion Bartolomeo Colleonin patsas.
Oppipoikana Leonardo sai luultavimmin koulutusta erilaisissa taidoissa, joita ajan perinteisessä työpajassa tarvittiin. Vaikka monet käsityöläiset erikoistuvatkin esimerkiksi kehysten valmistukseen, kultaukseen tai pronssinvalantaan, Leonardo lienee saanut tutustua laajaan kirjoon tekniikoita, ja hänellä oli mahdollisuus oppia teknistä piirtämistä, kemiaa, metallurgiaa, metallitöitä, kipsinvalantaa, nahkatöitä, mekaniikkaa ja puusepäntaitoja itsestään selvien taiteellisten taitojen, kuten piirtämisen, maalauksen, kuvanveiston ja mallintamisen lisäksi.
Vaikka Verrocchio vaikuttaakin pyörittäneen tuotteliasta ja tehokasta ateljeeta, hän oli ensisijaisesti kultaseppä ja metallityöntekijä. Suurin osa ateljeen maalauksista oli hänen työntekijöidensä tuotantoa, ja hänet voidaan varmistaa vain harvan maalauksen tekijäksi. Vasarin mukaan Leonardo teki yhden niistä, Kristuksen kastamisen, yhteistyössä Verrocchion kanssa. Vasarin mukaan Leonardo maalasi Jeesuksen kaavusta kiinni pitäneen nuoren enkelin niin paljon paremmin kuin mestarinsa, että Verrocchio laski siveltimensä eikä koskaan enää maalannut. Tämä on luultavasti liioittelua. Tarkasti tutkittaessa voidaan havaita, että teoksen temperakerroksen päälle on maalattu runsaasti korjauksia uudella öljymaalaustekniikalla. Maisema, ruskean vuoripuron läpi nähtävät kivet ja suuri osa Jeesuksen hahmosta ovat lähtöisin Leonardon kädestä.
Kotkansaari
Arkkitehtuuri
Vanhaa puutaloarkkitehtuuria edustavat Norjan sahan pytingit, jotka ovat norjalaisten kirvesmiesten rakennuttamia (1872), Ahlqvistin talo (S. Gripenberg 1878), Vanha paloasema (Th. Borchardt 1898, uusrenessanssi) ja Vapaakirkko Beetel (Kotkan Vapaakirkko, Arthur Gauffin 1914).
Vuosisadan vaihteen ja 1900-luvun alkupuolen arvokkaisiin kivirakennuksiin kuuluvat muun muassa: 250px|right|thumb|Näkymä Palotorninvuorelta Tukkukaupantalon sisäpihalle.
Leonardo da Vinci
Verrocchion työpajassa, 1466–1476
Toinen nuoren Leonardon kannalta olennainen Verrocchion luomus on Daavidin pronssipatsas, jota pidetään nykyään Bargellon museossa. Perinteen mukaan sen mallina oli ateljeen oppipoika Leonardo. Jos tämä on totta, Daavidin hahmoon puettu Leonardo oli hoikka ja lihaksikas poika, huomattavan erilainen kuin pyöreä androgyyni Daavid, jonka Verrocchion opettaja Donatello teki ja johon Verrocchion veistosta usein verrataan. On myös ehdotettu, että arkkienkeli Mikael Verrocchion maalauksessa Tobias ja enkeli olisi Leonardon muotokuva.
Kotkansaari
Arkkitehtuuri
Funktionalismia edustavat Kotkan kaupungin rahatoimisto (entinen Suomalainen Säästöpankki, Pauli E. Blomstedt 1934) ja Kotkan kaupungintalo (Erkki Huttunen 1934).
Leonardo da Vinci
Verrocchion työpajassa, 1466–1476
Leonardon elämän tältä kaudelta on tallentunut vähän tietoa. Yksi esimerkki on hänen varhaisin päivätty työnsä, musteella tehty piirros Arnon laaksosta, jossa on päivämäärä 5. elokuuta 1473. Vuoteen 1472 mennessä, 20-vuotiaana, Leonardo oli pätevä toimimaan mestarina taiteilijoiden ja lääkäreiden Pyhän Luukaksen killassa. Kuitenkin senkin jälkeen kun hänen isänsä oli perustanut hänelle oman työpajan, hän oli niin kiintynyt Verrocchioon, että jatkoi yhteistyötä tämän kanssa.
Työelämä, 1476–1513
thumb|[[Kuninkaiden kumarrus, 1481. Uffizi. Tämä merkittävä työ keskeytyi, kun Leonardo lähti Milanoon.]]
Oletetaan, että Leonardolla oli oma työpajansa Firenzessä vuosina 1476–1481. Vuoden 1476 oikeuden pöytäkirjojen mukaan häntä syytettiin kolmen muun nuoren miehen kanssa sodomiasta, mutta kaikki vapautettiin syytteistä. Siitä lähtien vuoteen 1478 saakka hänen työstään tai edes olinpaikastaan ei ole säilynyt minkäänlaisia tietoja.
Vuonna 1478 häneltä tilattiin alttaritaulu Pyhän Bernardin kappeliin. Vuonna 1481 San Donato a Scopeton munkit tilasivat häneltä Kuninkaiden kumarruksen. Seuraavana vuonna Leonardo, joka oli Vasarin mukaan erittäin lahjakas muusikko, valmisti hopeisen hevosen pään muotoisen lyyran. Lorenzo de’ Medici oli siitä niin vaikuttunut, että hän päätti lähettää lyyran ja sen tekijän Milanoon varmistaakseen rauhan Milanon herttuan Ludovico il Moron kanssa. Samoihin aikoihin Leonardo kirjoitti Ludovicolle usein lainatun kirjeen, jossa hän kuvaili lukuisia ihmeellisiä asioita, joita hän voisi tekniikan alalla saavuttaa, ja kertoi kykenevänsä myös maalaamaan.
Leonardo teki suuren osan työstään Milanossa vuodesta 1482 vuoteen 1499, jolloin Ranskan kuningas Ludvig XII miehitti kaupungin. Siellä häneltä tilattiin kuuluisimmista teoksistaan kaksi, Luolamadonna neitseellisen syntymän veljeskunnalle ja Pyhä ehtoollinen Santa Maria delle Grazien luostarille. Asuessaan Milanossa vuosina 1493–1495 Leonardo luetteloi elätettäviensä joukkoon Caterina-nimisen naisen verodokumenteissaan. Caterina kuoli vuonna 1495, ja hänen hautajaistensa yksityiskohtaisen menoluettelon perusteella hän oli Leonardon äiti eikä palvelustyttö.
thumb|upright|Piirustus hevosesta Leonardon päiväkirjoissa. Kuninkaallinen kirjasto, [[Windsorin linna.]] Leonardo työskenteli Ludovicolle usean eri hankkeen parissa. Niihin kuului lavojen ja kilpailujen valmistelu erikoistilaisuuksiin, kupolin suunnittelu Milanon katedraaliin ja Francesco Sforzan, Ludovicon edeltäjän, valtavan ratsastajapatsaan mallin valmistus. Leonardo teki savesta valtavan hevosen mallin, jota alettiin kutsua nimellä ”Gran Cavallo”. Se oli suurempi kuin ainoat kaksi renessanssin ajan ratsastajapatsasta, Donatellon Gattemelatan patsas Padovassa ja Verrocchion Bartolomeo Colleonin patsas Venetsiassa. Seitsemänkymmentä tonnia pronssia varattiin sen valamiseen. Monumentti jäi keskeneräiseksi usean vuoden ajaksi, mikä ei ollut Leonardolle lainkaan epätavallista. Vuonna 1492 hevosen savimalli valmistui, ja Leonardo teki jo yksityiskohtaisia suunnitelmia sen valamista varten. Michelangelo vihjasi töykeästi, ettei Leonardo kykenisi valamaan sitä. Marraskuussa 1494 Ludovico antoi pronssin kanuunoiden valmistukseen kaupungin puolustamiseksi Kaarle VIII:n hyökkäykseltä.
Vuonna 1499 Kaarle VIII:n seuraaja Ludvig XII palasi valloittaakseen Milanon. Ranskalaiset hyökkäysjoukot käyttivät ”Gran Cavallon” täysikokoista savimallia maalitauluna harjoitellessaan ampumista. Kun Ludovico Sforza oli syrjäytetty, Leonardo pakeni apulaisensa Salain ja ystävänsä matemaatikko Luca Paciolin kanssa Venetsiaan, jossa hän sai töitä sotilasarkkitehtina ja -insinöörinä. Hän kehitteli tapoja puolustaa kaupunkia merihyökkäykseltä.
Palatessaan Firenzeen vuonna 1500 hän ja hänen taloutensa otettiin serviittimunkkien vieraiksi Santissima Annunziatan luostariin ja heille annettiin työpaja, jossa Vasarin mukaan Leonardo loi piirroksen neitsyestä ja lapsesta Pyhän Annan ja Johannes Kastajan kanssa. Luonnos sai osakseen niin suurta ihailua, että ”miehet ja naiset, nuoret ja vanhat” kerääntyivät katsomaan sitä ”kuin olisivat osallistuneet suureen festivaaliin”.
Vuonna 1502 Leonardo astui paavi Aleksanteri VI:n pojan Cesare Borgian palvelukseen sotilasarkkitehtina ja -insinöörinä matkustaen ympäri Italiaa työnantajansa kanssa. Hän palasi Firenzeen, jossa hän liittyi jälleen Pyhän Luukaksen kiltaan 18. lokakuuta 1503, ja vietti kaksi vuotta suunnitellen ja maalaten suurta Anghiarin taistelu -seinämaalausta signorialle. Michelangelo suunnitteli sen kumppanin Cascinan taistelun. Firenzessä vuonna 1504 hän kuului komiteaan, joka oli perustettu siirtämään Michelangelon Daavid vastoin taiteilijan tahtoa.
Vuonna 1506 hän palasi Milanoon, joka oli joutunut Massimiliano Sforzan käsiin, kun sveitsiläiset palkkasoturit olivat ajaneet ranskalaiset pois kaupungista. Monet Leonardon huomattavimmista taidemaalarioppilaista tai -seuraajista joko tunsivat hänet tai työskentelivät hänen kanssaan Milanossa. Heihin kuuluivat Bernardino Luini, Giovanni Antonio Boltraffio ja Marco D’Oggione. Hän ei kuitenkaan pysynyt Milanossa kauan, koska hänen isänsä oli kuollut vuonna 1504, ja vuoteen 1507 mennessä hän oli palannut Firenzeen selvittämään isänsä maatilaa koskevia ongelmia veljiensä kanssa. Viimeistään seuraavana vuonna hän oli palannut jälleen Milanoon ja asui omassa talossaan Porta Orientalessa Santa Babilan kaupunginosassa.
Vanhuus ja kuolema
thumb|Ranskan [[Clos Lucé, jossa Leonardo kuoli vuonna 1519.]]
Syyskuusta 1513 vuoteen 1516 Leonardo vietti suuren osan ajastaan Vatikaanin Belvederessä Roomassa, jossa sekä Rafael että Michelangelo toimivat aktiivisesti. Lokakuussa 1515 Ranskan Frans I valtasi Milanon takaisin. 19. joulukuuta Leonardo oli paikalla Frans I:n ja paavi Leo X:n tapaamisessa, joka tapahtui Bolognassa. Frans tilasi Leonardolta mekaanisen leijonan, joka kykeni kävelemään eteenpäin ja avaamaan rintansa paljastaakseen kimpun liljoja. Vuonna 1516 hän astui Fransin palvelukseen ja hänen käyttöönsä annettiin Clos Lucén kartano lähellä kuninkaan residenssiä, Amboisen linnaa. Siellä hän vietti elämänsä kolme viimeistä vuotta ystävänsä ja oppilaansa Francesco Melzin kanssa. Hän sai 10 000 scudon suuruista eläkettä.
Leonardo kuoli Clos Lucéssa Ranskassa 2. toukokuuta 1519. Frans I:stä oli tullut hänen läheinen ystävänsä. Vasari kertoo, että kuningas piti Leonardon päätä sylissään hänen kuollessaan, mutta tämä tarina, jota ranskalaiset rakastavat ja jonka Ingres, Ménageot ja muut ranskalaiset taiteilijat ovat kuvanneet romanttisiin maalauksiinsa, saattaa olla pikemminkin legenda kuin tositapahtuma. Vasari kertoo myös, että viimeisinä päivinään Leonardo kutsui luokseen papin tehdäkseen synnintunnustuksen ja saadakseen pyhän sakramentin. Tahtonsa mukaisesti hänen arkkuaan seurasi 60 kerjäläistä. Hänet haudattiin Saint-Hubertin kappeliin Amboisen linnaan. Melzi oli Leonardon pääperillinen ja hänen testamenttinsa toimeenpanija; hän sai rahan lisäksi Leonardon maalauksia, työvälineitä, kirjaston ja henkilökohtaisia esineitä. Leonardo muisti myös toista pitkäaikaista oppilastaan ja kumppaniaan Salaita ja hänen palvelijaansa Battista di Vilussista, jotka saivat kumpikin puolet Leonardon viinitarhoista, veljiään, jotka perivät maata, ja palvelijatartaan, joka peri hyvän mustan viitan, jossa oli turkisreunus.
Suhteet ja vaikutteet
thumb|upright|Ghibertin Paratiisin portit (1425–1452) olivat kaupunkilaisten ylpeyden aihe. Monet taiteilijat auttoivat niiden luomisessa.