cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
LV 241
LV 241 on digitaalinen, hyppivätaajuuksinen, Suomen puolustusvoimien käytössä oleva pataljoonaradio, jonka teholähteenä on ladattava NiCd-akku. Radio toimii 30–107,975 MHz:n taajuudella sekä salaamattomana että salattuna. Salaamattomana se toimii kaikkien VHF -radioiden, kuten LV 217 ja LV 217M:n kanssa analogisena, mutta kun se asetetaan salattuun, taajuushypintä-tilaan, voi dataa/puhetta vastaanottaa/lähettää vain toinen, samalle taajuudelle ja asetuksille säädetty radio. Lähetysteho on joko 0,25 tai 5 wattia. Radion valmistaja on israelilainen Elbit Systems. Radio tunnetaan tuotenimellä Tadiran CNR-900 (tuoteperhe).
Kesäkuussa 2012 Puolustusvoimat ilmoitti hankkivansa vuosien 2021–2022 aikana 3 000 Android-järjestelmään perustuvaa tablettia, joiden on tarkoitus olla langattomasti yhteydessä reitittimeen ja tiedon on tarkoitus kulkea siitä kaapelin kautta LV 241 -radioon.
Josh Green
Joshua Green (s. 16. marraskuuta 1977 Camrose, Alberta, Kanada) on uransa jo lopettanut kanadalainen jääkiekkoilija, joka pystyi pelaamaan sekä vasempana laitahyökkääjänä että keskushyökkääjänä.
Ura
Green pelasi vuosina 1993–1997 WHL:ää Medicine Hat Tigersissa, Swift Current Broncosissa ja Portland Winterhawksissa. Kaudella 1997–1998 hän pelasi puolen kautta AHL:n Fredericton Canadiensissa. Seuraavalla kaudella Green pelasi AHL:ää Springfield Falconsissa ja NHL:ää Los Angeles Kingsissä. Kaudella 1999–2000 hän pelasi AHL:n Lowell Lock Monstersissa ja NHL:n New York Islandersissa.
Kaudella 2000–2001 Green pelasi AHL:ää Hamilton Bulldogsissa kahden runkosarjaottelun verran ja NHL:ää Edmonton Oilersissa kolmen pudotuspeliottelun verran. Seuraavan kauden hän vietti kokonaisuudessaan Oilersissa. Kaudella 2002–2003 Green pelasi 20 ottelua Oilersissa, neljä ottelua New York Rangersissä ja 21 ottelua Washington Capitalsissa. Seuraavalla kaudella hän pelasi AHL:ää Lowell Lock Monstersissa sekä NHL:ää Calgary Flamesissä ja New York Rangersissä. Työsulkukauden 2004–2005 Green vietti kokonaisuudessaan AHL:n Manitoba Moosessa. Seuraavalla kaudella hän pelasi AHL:ää Manitoba Moosessa ja NHL:ää Vancouver Canucksissa, jossa vietti koko kauden 2006–2007.
Kauden 2007–2008 Green edusti Itävallan pääsarjan Red Bull Salzburg EC:tä. Seuraavalla kaudella hän pelasi AHL:ää Iowa Chopsissa ja NHL:ää Anaheim Ducksissa. Kauden 2009–2010 Green edusti Elitserienin Modoa. Seuraavalla kaudella hän pelasi AHL:n Syracuse Crunchissa ja NHL:n Anaheim Ducksissa.
Kaudella 2011–2012 Green pelasi AHL:ää Oklahoma City Baronsissa ja NHL:ää Edmonton Oilersissa. Seuraavan kauden hän vietti kokonaisuudessaan AHL:n Oklahoma City Baronsissa ja toimi myös joukkueen kapteenina.
Kaudet 2013–2015 Green edusti Tapparaa ja kaudet 2015–2017 KooKoota.
In Trance
In Trance on saksalaisen heavy metal -yhtye Scorpionsin vuonna 1975 julkaisema albumi. Albumin tyylisuunta poikkeaa täysin kahdesta edellisestä albumista, joissa oli vaikutteita progressiivisesta krautrockista. Albumin musiikissa on enemmän vaikutteita heavy metalista, ja yhtye saavuttikin enemmän suosiota tämän ansiosta verrattuna kahteen edelliseen albumiin.
Piippukiitäjä
Piippukiitäjä, aikaisemmalta nimeltään savupiippupääsky (Chaetura pelagica) on pohjoisamerikkalainen kiitäjälaji. Se rakentaa pesänsä pystypintaan, nimensä mukaisesti savupiippuun.
Tuntomerkit
Piippukiitäjä on 12–13 senttimetriä pitkä. Piippukiitäjä on ruumiinmuodoltaan paksu ja erityisesti sen käsisiipi on leveä. Kyynärsiipi on selvästi kapeampi, joten siiven muoto on hyvin tunnusomainen. Väritykseltään piippukiitäjä on harmaanruskea; kurkku ja rinnan yläosa ovat muuta ruumista hieman vaaleammat. Piippukiitäjän ääni on töksähtelevä kitinä.
Levinneisyys
Piippukiitäjä pesii Yhdysvaltojen itäosissa sekä eteläisessä Kanadassa. Se on muuttolintu, joka talvehtii Ecuadorin itäosissa, Perussa, Brasilian luoteisosissa ja Chilen pohjoisosissa. Harhailijoita on tavattu Euroopassa ainakin Isossa-Britanniassa, Kanarian saarilla, Ranskassa, Irlannissa ja Ruotsissa.
Kannan koko on arviolta 15 miljoonaa yksilöä. Kannankehitys on pienenevä ja laji on luokiteltu vaarantuneeksi. Vuonna 2016 julkaistun tutkimuksen perusteella lajimäärä olisi vähentynyt 67 prosentilla vuodesta 1970 vuoteen 2014.
Harry Belafonte
Harold George ”Harry” Belafonte, Jr. (syntyjään Harold George Bellanfanti, Jr., 1. maaliskuuta 1927 Harlem, New York, New York – 25. huhtikuuta 2023 ) oli yhdysvaltalainen muusikko, laulaja, näyttelijä ja ihmisoikeustaistelija. Belafonte on mainittu "Calypson kuninkaaksi", hänet tunnetaan karibian tyylisestä musiikistaan 1950-luvulla. Belafonten ehkä tunnetuin laulu on The Banana Boat Song eli Banaaninlastaajan laulu eli Day-O.
Arttu Lausniemi
Arttu Lausniemi (s. 9. elokuuta 2001 Vammala) on suomalainen jääkiekkoilija, joka pelaa Mestis-joukkue Kokkolan Hermeksessä. Hän on pelipaikaltaan keskushyökkääjä, mutta Lausniemi osaa pelata myös laidassa.
Harry Belafonte
Elämäkerta
Belafonte solmi RCA Victor levy-yhtiön kanssa sopimuksen vuonna 1952. Hänen ensimmäinen menestysalbumi Calypso (1956) oli LP, jota myytiin yli miljoona kappaletta. Albumi oli numero neljä Billboardin Top 100 -listalla 1. sijalla 31 viikkoa, 58 viikkoa listan TOP 10:n joukossa ja 99 viikkoa Yhdysvaltain listoilla.
Arttu Lausniemi
Ura
Lausniemi on Vammalan Palloseuran kasvatti. Hän siirtyi D-juniori-ikäisenä Tampereen Ilvekseen. Kaudella 2016–2017 Lausniemi oli C-nuorten SM-sarjan runkosarjassa joukkueen paras pistemies tehoilla 7+10=17. Alkukauden 2017–2018 hän pelasi suurimmaksi osaksi Ilveksen B2-nuorissa, joiden varakapteenina Lausniemi toimi, mutta hän siirtyi kuitenkin kesken kauden Porin Ässien B-nuoriin. Kaudella 2018–2019 Lausniemi toi seuran B-nuorten kapteenina.
Harry Belafonte
Musiikki
Belafonte on esittänyt monenlaista musiikkia esimerkiksi bluesia, folkia ja gospelia. Hän jatkoi musiikin tekemistä RCA levy-yhtiössä 1950-luvulta 1970-luvulle. Hän on esiintynyt muun muassa Frank Sinatran, afrikkalaisen laulajan Miriam Makeban ja kreikkalaisen laulajan Nana Mouskourin kanssa 1960-luvulla. Hänen albumilla Midnight Special (1962) esiintyi ensi kertaa nuori Bob Dylan. Belafonte sai Grammy-palkinnon albumeista Swing That Hammer (1960) ja An evening with Belafonte/Makeba (1965). Hänen albumiensa tekeminen hidastui, kun hän erosi RCA-yhtiöstä 1970-luvulla. Häneltä ilmestyi vain yksi levyalbumi 1980-luvulla.
Arttu Lausniemi
Ura
Kaudella 2019–2020 Lausniemi oli Ässien A-nuorten kolmanneksi paras pistemies tehoilla 15+28=43. Hän nousi samalla kaudella seuran SM-liigajoukkueeseen, jossa Lausniemi pelasi kaksi runkosarjaottelua ilman tehopisteitä. Hän teki liigadebyyttinsä 5. joulukuuta 2019 Mikkelin Jukureita vastaan. Lausniemi merkittiin Ässien nelosketjun oikeaan laitaan Niklas Appelgrenin ja Mikko Salmion viereen. Hän sai ottelussa jääaikaa 10.11 minuuttia.
Harry Belafonte
Musiikki
Islands Records -yhtiön televisioitu konsertti esitettiin 1997. The Long Road to Freedom, An Anthology of Black Music, moni-artistinen projekti levytettiin 1960- ja 1970-lukujen aikana, kun Belafonte oli vielä RCA:n levy-yhtiössä, mutta lopullisesti sen julkaisi BMG-yhtiö vuonna 2001. Belafonte on ensimmäinen värillinen mies, joka on voittanut Emmy-palkinnon, ensimmäisellä TV-ohjelmalla Tonight with Belafonte vuonna 1959. Belafonte esiintyi 1960-luvulla monissa TV-ohjelmissaesimerkiksi Julie Andrewsin, Petula Clarkin, Lena Hornen ja Nana Mouskourin kanssa. Hän oli myös vieraileva tähti The Muppet Show -tv-ohjelmassa vuonna 1978. Hänet on palkittu taiteen kansallisella mitalilla vuonna 1994. Hän voitti Grammy-palkinnon vuonna 2000 elämäntyöstään. Hän on yksi yhdeksästä aikakauslehti AARP:n palkinnon saaneista.
Arttu Lausniemi
Ura
Lausniemi aloitti kauden 2020–2021 Ässien U20-joukkueessa ja hän kärsi myös loukkaantumisista. Marraskuussa 2020 seura lainasi hänet toistaiseksi voimassa olevalla sopimuksella Mestis-joukkue Kokkolan Hermekseen. Lausniemi pelasi siellä seitsemän ottelua, kunnes tammikuussa 2021 hän palasi Ässiin, kun Mestis oli tauolla, eikä Hermes järjestänyt ohjattuja harjoituksia pelaajien lomautusten vuoksi. Mestiksen jatkuttua helmikuussa Lausniemi palasi Hermekseen, jossa hän pelasi kauden aikana kaikkiaan 18 runkosarjaottelua tehopistein 3+6=9 ja 12 playoff-ottelua tehopistein 2+7=9. Lausniemi voitti kauden päätteeksi Mestis-hopeaa.
Harry Belafonte
Musiikki
Belafonte on vuodesta 1956 lähtien pitänyt konserttikiertueita ympäri maailman. Hän on jatkanut konserttien pitämistä maailmanlaajuisesti 2000-luvulle saakka. Hän esiintyi viimeisen kerran konsertissa vuonna 2003, ja on antamissaan haastatteluissa ilmoittanut luopuneensa esiintymisestä.
Belafonte toipui 1990-luvun lopulla eturauhassyövästä. Hänet on palkittu National Medal of Artsilla.
Filmografia
Belafonte on esiintynyt monissa elokuvissa:
Belafontelle tarjottiin Porgyn roolia Otto Premingerin elokuvassa Porgy ja Bess, mutta hän kieltäytyi roolista, koska koki hahmon rasistiseksi stereotypiaksi Amerikan mustista. Belafonte oli tyytymätön hänelle tarjottuihin elokuvarooleihin ja hän katsoi parhaimmaksi keskittyä musiikkiin 1960-luvulla. Belafonte esiintyi kahdessa elokuvassa Buck and the Preacher (1972) ja Uptown Saturday Night (1974) Sidney Poitierin kanssa. Belafonte tuotti ja ohjasi musiikkielokuvan Beat Street vuonna 1984. Belafonte ei esiintynyt päärooleissa 1990-luvulta lähtien. Hän esiintyi John Travoltan kanssa draamaelokuvassa White Man`s Burden ja Robert Altmanin elokuvassa Kansas City 1996. Hän on esiintynyt TV-sarjassa Swing Vote 1999. Vuonna 2006 hän esiintyi elokuvassa Bobby, joka on draama Robert Kennedyn murhasta.
Kyllikki ja hatut
Kyllikki ja hatut on Jaakko Pakkasvirran ohjaama televisioelokuva, jonka tuotti Yleisradion Televisioteatteri vuonna 1971. Yleisradion ohjelmaneuvoston päätöksellä sitä ei koskaan esitetty. Ohjelmaneuvoston kannan mukaan liian monet TV-teatterin tuotannoista keskittyivät noihin aikoihin vieraantumisilmiön kuvaamiseen marxilaisista lähtökohdista.
Harry Belafonte
Poliittinen ja humanitaarinen toiminta
thumb|Harry Belafonte vuonna 1954. Belafonten menestys muusikkona ei ole suojannut häntä rasistiselta syrjinnältä. Tämän seurauksena häntä kiellettiin esiintymästä Yhdysvaltojen eteläisissä osavaltioissa vuosina 1954–1961. Presidentti John F. Kennedy nimitti hänet kulttuurin neuvonantajaksi vuonna 1961. Belafonte oli kansalaisoikeusliikkeen ensimmäisiä kannattajia 1950-luvulla ja yksi Martin Luther Kingin kannattajista. Hän oli vapauttamassa Martin Luther Kingiä Birminghamin vankilasta ja käytti tuhansia dollareita muiden kansalaisoikeusaktivistien vapauttamiseksi. Hän antoi taloudellista tukea Vapauden Ratsastajat -järjestölle. Belafonte oli järjestämässä työn ja vapauden mielenosoitusmarssia Washingtoniin vuonna 1963.
Kyllikki ja hatut
Juoni
Pakkasvirran, Jarkko Tammisen ja Väinö Pennasen käsikirjoittamassa tarinassa lahkolaisuskovaiseksi kasvanut nuori Kyllikki työskentelee saneerauksen alle joutuvassa helsinkiläisessä tekstiilitehtaassa, joka suljetaan huolimatta ammattiyhdistysliikkeen pyrkimyksistä. Hän etsii apua kaduilla kiertävästä ääriuskonnollisesta ”Hatut”-ryhmästä, mutta ei saa rauhaa mielelleen. Kyllikki palaa kotiseudulleen ja tajuaa vähitellen, että uskonnon sijasta todellinen apu hänen tilanteeseensa löytyy yhteiskunnallisesta tiedostamisesta ja ay-liikkeestä. Luennoiva kertojaääni pyrkii varmistamaan, että katsoja ymmärtää tarinan sanoman tekijöiden tarkoittamalla tavalla.
Harry Belafonte
Poliittinen ja humanitaarinen toiminta
Belafonte oli järjestämässä "We Are the World" -kappaleen levytystä yhdessä 45 huippuartistin kanssa Live Aid -konserttiin vuonna 1985. Laulun tuotto lahjoitettiin Afrikan hätäavulle. Belafonte valittiin Unicefin hyvän tahdon lähettilääksi 3. maaliskuuta 1987. Tämän jälkeen lähti Senegaliin ja Dakariin järjestämään hyväntekeväisyyskonserttia Saharan hätää kärsiville lapsille. Belafonte matkusti Ruandaan vuonna 1994, ja käynnisti mediakampanjan Ruandan apua tarvitseville lapsille. Etelä-Afrikassa hän työskenteli HIV/AIDS vastaisessa kampanjassa 2001. Hän vastaanotti afrikkalaisilta Bishop John T. Walker -palkinnon ansiokkaasta humanitaarisesta työstä vuonna 2002. Belafonte vastaanotti BET-palkinnon vuonna 2006. Vuonna 2014 hänelle myönnettiin Jean Hersholtin humanitaarinen palkinto.
Stefan Ingves
250px|thumb|Stefan Ingves Stefan Nils Magnus Ingves (s. 23. toukokuuta 1953 Turku) toimi Ruotsin keskuspankin pääjohtajana vuosina 2006–2022. Hän on viettänyt lapsuutensa Närpiössä, Vaasassa ja Oravaisissa. Hänen sukunsa on isän puolelta Lapväärtistä.
Ingves on valmistunut maisteriksi vuonna 1976 ja väitellyt taloustieteen tohtoriksi vuonna 1984 Tukholman kauppakorkeakoulusta.
Ecuadorinviidakkohaukka
Ecuadorinviidakkohaukka (Leucopternis occidentalis) on haukkojen heimoon kuuluva lintu. Sitä tavataan Ecuadorissa ja Perussa. Sen lukumääräksi esitetään alle tuhat aikuista yksilöä, mutta määrä on pienenemässä sen elinalueiden hävittämisen vuoksi, ja siksi se on luokiteltu erittäin uhanalaiseksi.
Sen elinpiiriä ovat subtrooppiset ja trooppiset kuivat ja kosteat lähinnä ikivihreät metsät.
Ulkonäkö
Sen koko on 45–48 cm. Se on keskikokoinen mustavalkoinen haukka. Aikuisen peitinhöyhenet ja siivet ovat mustat. Pää ja niska ovat harmaat valkoisin juovin. Pyrstö on valkoinen, ja siinä on leveä musta raita kärjen alapuolella. Linnun alapuoli on valkoinen, jalat keltaiset. Nuoret linnut ovat ruskeampia päältä, ja niiden peitinhöyhenissä on tummia raitoja. Sen ääni on voimakas karhea kirkuna, joka usein toistuu, etenkin lennossa.
Krokotiilieläimet
Krokotiilieläimet (Crocodylia) on suurten matelijoiden lahko. Lahkoon kuuluu nykyään 23 lajia; ne kaikki ovat hyvin vesielämään sopeutuneita. Sana ”krokotiili” tulee kreikan kielen sanasta κροκόδειλος (krokodeilos), joka viittaa pieneen Kreikassa elävään liskoon. Nimitys annettiin noin 2000 vuotta sitten, kun kreikkalaiset maailmanmatkaajat näkivät krokotiileja Egyptissä. Krokotiilieläinten kaltaisia eläimiä on ollut olemassa jo triaskaudelta lähtien ja ne ovat lintujen ohella dinosaurusten lähimpiä sukulaisia. Lahkon jäsenillä on nelikammioinen sydän.
Iho ja ruumiinmuoto
Krokotiilieläinten ruumis on selkä- ja vatsapuolelta litteä. Pyrstö taas on pystysuunnassa litteä, paksu ja usein runkoa pitempi. Hännän yläpinnan suuret pystysuuntaiset sarveiskilvet muodostavat leveän harjanteen, joka tehostaa krokotiilin uintia. Häntä on hyvin lihaksikas ja voimakas. Jalat sitä vastoin ovat melko lyhyet ja heikohkot, mutta useimmat krokotiilieläimet pystyvät kannattelemaan niiden varassa ruumistaan ja pystyvät jopa juoksemaan niiden avulla lyhyitä matkoja. Takaraajoissa on varpaiden välissä räpylät, joita eturaajoissa ei ole. Eturaajat ovat takaraajoja lyhyemmät. Eturaajoissa on viisi ja takaraajoissa neljä varvasta. Niistä kolmessa on melko tylpät kynnet. Kaikkien lajien ruumiinmuoto on virtaviivainen. Krokotiilieläinten iho on paksu ja sarveistunut. Selkäpuolta peittävät neliskulmaiset, kyhmymäiset sarveislevyt. Ne ovat selän kohdalla paksuja, mutta ohenevat ja kapenevat häntää kohti. Myös kaulan, niskan ja kylkien sarveislevyt ovat selän levyjä pienemmät. Sarveislevyjen alla on myös paljon iholuutumina syntyneitä luulevyjä. Alligaattoreilla ja kaimaaneilla luulevyt ovat yleensä vatsapuolella, gaviaalilla selässä ja krokotiileilla vain rinnassa. Sekä luu- että sarveislevyt ovat yleensä irrallaan sekä luustosta että toisistaan. Kyljet ja vatsa ovat useimmilla lajeilla suomujen peitossa, mutta niissäkin voi olla luutumia ja sarveistumia. Suomupeite uusiutuu vähitellen sitä mukaa kuin se kuluu. Koko vaihtelee 1,5-metrisestä kääpiökaimaanista 7-metriseen suistokrokotiiliin.
Luusto ja sisäelimet
Krokotiilieläinten luusto, aivojen ja sydämen rakenne poikkeavat selvästi muista matelijoista ja niissä on monia yhtäläisyyksiä erityisesti lintujen kanssa. Erityisesti krokotiilieläinten lantion rakenne on lähempänä lintuja kuin muita nykyään eläviä matelijoita. Toinen luuston erikoisominaisuus on se, että krokotiilieläimillä on irrallisia tavallisten kylkiluiden ohella vatsakylkiluita, joita on krokotiilieläinten lisäksi vain tuataroilla. Häpyluu on lähes tai täysin lonkkamaljakon ulkopuolella. Telaluu ja kantaluu ovat rinnakkain. Krokotiilieläimillä on todettu olevan veressään luontaista antibioottia tulehduksiin ja haavoihin, minkä ansiosta ne pystyvät toipumaan pahoistakin haavoista tai raajojen ja hännän silpoutumisesta. Krokotiilieläinten sydän on hyvin erikoislaatuinen. Se on nelilokeroinen lintujen ja nisäkkäiden tapaan ja sen avulla krokotiilieläimet pystyvät muuttamaan kehonsa verenkiertoa, mihin mikään muu eläin ei pysty. Verenkierron ohjauksen avulla krokotiilieläin voi ohjata hapekasta verta aivoihinsa ja keuhkoihinsa, jolloin se voi pysyä pinnan alla useita tunteja. Sydämen kammiot erottaa toisistaan hyvin kehittynyt väliseinä. Väliseinä rajoittaa tehokkaasti tympeän ja hapekkaan veren sekoittumista aorttien yhteisessä tyvessä. Aorttia on krokotiilieläimillä kaksi. Aivot ovat selvästi pienemmät kuin linnuilla ja nisäkkäillä, mutta silti suuremmat kuin millään muilla nykymatelijoilla. Krokotiilieläinten älykkyyteen viittaavat esimerkiksi poikasten hoito ja kyky tehdä yhteistyötä saalistaessaan. pienoiskuva|vasen|200px|Krokotiilieläinten kallo on hyvin luinen.
Hampaat ja leuat
Krokotiilieläinten leuat ovat eläinkunnan vahvimmat ja niiden puristusvoima voi olla lähes tuhat kilogrammaa. Leuat liikkuvat vain pystysuunnassa. Leukojen avaajalihakset sen sijaan ovat heikot ja monessa tapauksessa ihminen voi pitää niiden leukoja kiinni pelkin käsin, vaikka niiden aukaisemiseen tarvittaisiin voiman puolesta trukki. Useimmilla krokotiilieläinlajeilla on kartiomaiset, osalla piikkimäiset hampaat. Kaikista muista matelijoista poiketen ne ovat kiinni oikeissa hammaskuopissa. Hampaat ovat kartiomaisia, juurettomia ja hyvin vahvoja ja soveltuvat hyvin kovaankin käsittelyyn. Ne eivät kuitenkaan sovellu pureskeluun vaan saaliin kiinnipitämiseen. Krokotiilieläinten hampaat kuluvat paljon erityisesti saaliin käsittelyssä ja ne uusiutuvat rajattomasti säännöllisin väliajoin. Hampaat voivat kestää kaksi vuotta, mutta yleensä ne uusiutuvat puolen vuoden välein. Hampaat ovat onttoja ja uusi hammas voi kasvaa jo lähes täyteen mittaansa vanhan hampaan sisällä. Tällöin vanhan hampaan irrotessa uusi on jo käyttövalmis. Krokotiilieläin voi käyttää elinaikanaan jopa 3 000 hammasta. Kurkunpään paksu iholäppä sulkee nielun ja estää veden pääsyn keuhkoihin, minkä ansiosta krokotiilieläimet voivat pitää kitaansa ammollaan veden alla. Se auttaa myös saalistuksessa. Eläin voi tarvittaessa avata läpän esimerkiksi syödäkseen. Läpän luona on niin sanotut sisäsieraimet, joiden avulla krokotiilieläimet voivat ottaa tehokkaasti happea. Krokotiilieläimet voivat pidättää hengitystään veden alla jopa 2 tuntia, mutta yleensä sukellus kestää korkeintaan 20 minuuttia.
Aistit ja aistinelimet
Krokotiilieläinten aisteista parhaiten kehittyneitä ovat kuulo-, haju- ja näköaisti. Niiden aistinelimet ovat kehittyneet vastaamaan vesielämän vaatimuksia. Sieraimet sijaitsevat kuononpäässä kohoumina. Myös silmät ovat ylhäällä, minkä ansiosta krokotiilieläin voi väijyä saalista jättäen vain silmät ja sieraimet näkyviin. Silmät liikkuvat eri suuntiin, mikä tehostaa krokotiilieläinten stereoskooppista näkökykyä. Silmäterä muodostaa kapean poikittaisvaon, joka laajenee pimeässä tehden hämäränäöstä erinomaisen. Krokotiilieläimet erottavat myös värejä. Silmissä on läpinäkyvä vilkkuluomi, joka sulkeutuu aina eläimen sukeltaessa. Eläimen sukeltaessa myös sieraimet sulkeutuvat kokonaan niissä olevien läppien ansiosta. Myös korva-aukot menevät umpeen sukelluksissa, koska niiden kohdalla on pieni sulkeutuva läppä, joka muistuttaa nisäkkäiden korva-aukkoa. Kieli on lyhyt ja paksu, ja se on kiinnittynyt suupohjaan. Kidan viereisessä nahassa erottuu pieniä huokosia, joita on myös pään ympärillä ja niskassa. Krokotiileilla ja gaviaaleilla niitä on ympäri nahkaa. Huokosten pohjalla on aistinsoluja, jotka aistivat värähtelyjä vedessä. pienoiskuva|vasen|200px|Niilinkrokotiili
Maalla
Krokotiilieläimet mielletään usein liikkumaan hitaasti vatsallaan raahautuen, mutta ne pystyvät nostamaan ruumiinsa ilmaan tanakoiden raajojensa ansiosta. Kaikista muista matelijoista poiketen ne pystyvät pitämään jalkojaan jopa ruumiin alapuolella mikä on tyypillisempää nisäkkäille ja dinosauruksille. Ne pystyvät yksinkertaiseen juoksuun, ja pienet lajit jopa eräänlaiseen laukkaan. Parhaimmillaan ne pystyvät juoksemaan 17 kilometrin tuntivauhtia. Kaikkein nopein laji on australiankrokotiili. Krokotiilieläimet voivat myös liikkua liskojen tapaan, jolloin ne liikuttavat vain yhtä jalkaa kerrallaan ja laahaavat vatsallaan. Tämä on tavallinen tapa erityisesti joenrantatöyräällä liikkuessa.
Levinneisyys ja elinympäristö
pienoiskuva|oikea|200px|Orinoconkrokotiili kolumbialaisella savannilla. Krokotiilieläimiä tavataan lähes kaikkialla trooppisilla ja subtrooppisilla makeanveden alueilla. Niitä tavataan kaikilla mantereilla paitsi Euroopassa ja Antarktiksella. Alligaattoreiden levinneisyysalueen painopiste on Etelä- ja Keski-Amerikassa, mutta myös Yhdysvaltain kaakkoisosissa ja Itä-Kiinassa. Krokotiileja elää Afrikassa, Aasian kaakkoisrannikolla, Indonesiassa sekä Australian pohjoisosissa. Gaviaalia tavataan Intiassa ja sen naapurimaissa. Leviämistä on rajoittanut erityisesti lämpötila ja se, että ne eivät yleensä tule toimeen merivedessä. Useimmat lajit elävät makeanveden vesistöissä, mutta jotkin lajit kuten suistokrokotiili viihtyvät hyvin merivedessä ja ovat siten levinneet hyvinkin kaukaisille saarille kuten Fidžille. Leviämistä kauemmas päiväntasaajasta on myös rajoittanut heikko kylmänsietokyky ja vain mississipin- ja Kiinan alligaattori elävät suhteellisen viileässä ilmastossa ja vaipuvat tarpeen tullen horrokseen. Vuoristoistakin krokotiilieläimet puuttuvat ja niitä esiintyy vain noin 1000 metrin korkeuteen saakka. Elinympäristövaatimukset vaihtelevat muutoin paljolti lajin mukaan. Mieluisin elinpaikka on silti runsaskasvinen vesistö, jossa virtaus on hidas. Nopeasti virtaavat ja karutkin vedet kelpaavat, kunhan lämpöä ja ruokaa vain on tarpeeksi.
Ravinto
Kaikki krokotiilieläimet ovat puhtaasti lihansyöjiä, mutta ruokavalio on muuten monipuolinen. Ravintoon vaikuttaa erityisesti koko ja kallon muoto. Pitkäkuonoiset lajit kuten gaviaali ja australiankrokotiili syövät enimmäkseen kalaa, kun taas leveäkalloinen kiinanalligaattori voi murskata kilpikonnan kuoren. Muiden alligaattorilajien ja useimpien krokotiilien kuono samanlainen eli melko lyhyt ja leveä. Kuono soveltuu sieppaamiseen ja rajustikin rimpuilevan saaliin kiinnipitämiseen. Suuret yksilöt voivat tappaa kookkaita saaliseläimiä kuten hirvieläimiä, antilooppeja ja kenguruita. Kala on kuitenkin tärkein ravinnon lähde ja sitä syövät ainakin säännöllisesti kaikki krokotiilieläinlajit. Ruokavalioon kuuluvat myös monenkokoiset nisäkkäät, linnut, matelijat, sammakkoeläimet, etanat, hyönteiset ja ravut. Myös kannibalismi on yleistä. Krokotiilieläimet nielevät myös kiviä. Ne muodostavat noin prosentin eläimen ruumiinpainosta. Kivet auttavat tasapainon säilyttämisessä vedessä ja ravinnon hienontamisessa. Lisäksi ne toimivat hyvänä lisäpainona, kun krokotiilieläin painuu sukelluksiin tai hukuttaa saalista. pienoiskuva|200px|Vahvan pyrstönsä avulla krokotiilieläimet voivat nousta pystysuoraan vedestä nappaamaan lintuja ja [[lepakot|lepakoita. Kuvassa suistokrokotiili.]] Krokotiilieläinten ravinnon käyttö on hyvin säästeliästä ja tehokasta. Niillä on enemmän vatsahappoja kuin millään muilla selkärankaisilla. Ne ovat niin voimakkaita että ne krokotiilieläimet pystyvät sulattamaan saaliin luut, sorkat, sarvet ja karvat. Noin 60 prosenttia ravinnosta muuttuu rasvaksi, joka varastoituu eri puolille ruumista, erityisesti häntään. Suuret krokotiilit voivat paastota rasvavarastonsa turvin jopa kaksi vuotta. Niiden energiankulutus on muutenkin hidasta nisäkkäisiin ja lintuihin verrattuna. pienoiskuva|vasen|200px|Saalista saanut amerikankrokotiili [[Tikalin kansallispuistossa.]]
Saalistustavat
Krokotiilieläimet saalistavat yleensä väijyksistä odottaen kärsivällisesti, että saaliseläin tulee riittävän lähelle, ja hyökkäävät sitten nopeasti saaliin kimppuun. Niiden tärkeintä saalista, kalaa, ne pyydystävät yleensä pään nopealla sivuttaisliikkeellä. Sopivassa virtapaikassa ne voivat asettua virran eteen, avata kitansa ammolleen, ja odottaa, että kala ui suoraan kitaan. Kalat eivät näe leukoja, eivätkä krokotiilieläimet kaloja, mutta ne reagoivat välittömästi pieneenkin kosketukseen. Saalistustapa on hyvä erityisesti silloin kun kalat nousevat kutemaan. Saalis napataan yleensä leuoilla, mutta jos kala ui pyrstön kohdalle, se tapetaan tai tainnutetaan nopealla pyrstöniskulla, minkä jälkeen se on helppo syödä. Hännällään se voi tainnuttaa myös lintuja.
Kun saaliina on vaikkapa peura tai gaselli, se käyttää sekä pyrstöään että päätään. Hyökkäys on usein niin nopea, että eläin saattaa singahtaa maalle. Nopeassa hyökkäyksessä saaliseläimen luut voivat murtua, ja eläimestä tulee täysin puolustuskyvytön. Jos esimerkiksi kohteena on uiva lintu tai juomaan tullut nisäkäs, krokotiili yleensä sukeltaa ja ui hitaasti lähemmäs. Saalistavaa krokotiilia, jolta korkeintaan näkyy silmät ja sieraimet, on vaikea nähdä. Ruumiinrakenne mahdollistaa väijymisen varsin matalassa vedessä. Se voi rauhassa odottaa, että saalis tulee hyvän iskuetäisyyden päähän. Isku on niin nopea, että uhri ei usein edes ehdi reagoida, kun krokotiili on saanut siitä jo otteen. Lintu tai pieni nisäkäs kuolee heti.
Suuret saaliit tapetaan kuitenkin yleensä hukuttamalla, jolloin krokotiili tarttuu saaliseläimen kurkkuun tai päähän, ja pitää sen pinnan alla kunnes eläin kuolee. Jos uhri on suurikokoinen, muut krokotiilit tulevat paikalle kamppailun houkuttelemina ja auttavat hukuttamisessa, ja myöhemmin saaliin käsittelyssä.
Kun saalis on tapettu, ongelmana on usein paloittelu. Krokotiilieläimet eivät pysty pureskelemaan tai nylkemään saalista kiinnipitämiseen tarkoitetuilla hampaillaan. Pieni saaliseläin niellään kokonaisena, mutta suurempia saaliita ne yrittävät paloitella ravistelemalla päätään ja samalla saalista puolelta toiselle, käyttäen apuna omaa ruumiinpainoaan. Suurimmista ne ottavat mieluiten kiinni jalasta, ja alkavat pyöriä nopeasti ympäri. Menetelmä on tehokas, ja jalka tai muu lihapala vääntyy nopeasti korkkiruuville ja repeää sitten saaliin kehosta. Jos saalis on niin pieni että se vain pyörii krokotiilin mukana, lajitoverit tulevat apuun. Toinen krokotiili tarttuu saaliin toiseen päähän ja ne alkavat yhdessä pyörittää saalista eri suuntiin. Saaliinjaolla voi usein olla kymmeniä yksilöitä. pienoiskuva|oikea|200px|Vastakuoriutuneita mississippinalligaattorin poikasia ja munia. Lajin naaraat hoitavat poikasia kaikkein pisimpään aina kolmanteen ikävuoteen asti.
Evoluutio
Krokotiilieläinten kehityshistoriaa ei tunneta aukottomasti, mutta ”krokotiileiksi” kutsuttuja matelijoita uskotaan eläneen maapallolla jo noin 225 miljoonaa vuotta. Ne ilmeisesti kehittyivät alkukantaisista arkosaureista omaksi ryhmäkseen triaskauden puolivälissä. Varhaisimmat krokotiileiksi varmistetut fossiilit ovat varhaiselta jurakaudelta. Ne kuuluivat primitiiviseen Sphenosuchia-ryhmään. Varhaisimmat krokotiilit elivät nykyisistä poiketen maalla ja ne olivat pitkäjalkaisia. Seuraava ryhmä, Protosuchia kehittyi jurakauden alussa. Ne olivat myös maaelämään sopeutuneita ja pitkäjalkaisia, mutta ne alkoivat siirtyä vähitellen vedessä elämiseen. Niiden sierainaukot alkoivat erottautua suulta. Monet sen ajan krokotiileista alkoivat elää maan lisäksi joissa, järvissä, lammissa ja merissä. Ne olivat hyvin menestynyt matelijaryhmä tuolloin. Useimmat lajit olivat tosin aluksi melko pieniä, noin 1–3-metrisiä kalansyöjiä. Jurakauden alku- ja keskivaiheilla kehittyi Thalattosuchia-ryhmän merikrokotiileja, jotka kuitenkin katosivat ilmeisesti melko varhain. Jurakauden jälkeen monien lajien koko alkoi kasvaa ja kehittyi hyvin suuria lajeja kuten liitukauden puolessavälissä elänyt Sarcosuchus ja liitukauden lopulla elänyt Deinosuchus. Molemmat kasvoivat jopa 12–15-metrisiksi. Pienin tunnettu krokotiili oli liitukauden alussa elänyt Bernissartia joka kasvoi vain 60 senttimetrin pituiseksi. Liitukauden lopulla elänyt tylppäkuonoinen Simosuchus oli luultavasti kasvinsyöjä. Sen hampaat olivat tylpät apilanlehden muotoiset ja monikulmaiset. Lisäksi sen leukojen puruvoima oli heikko. Nykykrokotiilit (Eusuchia ja Crocodylia) kehittyivät noin 90 miljoonaa vuotta sitten. Niistä polveutuvat kaikki nykyään elävät lajit. Niiden arvellaan kehittyneen puolittain vesielämään sopeutuneista Goniopholidae ja Atoposauridae heimojen krokotiileista. Liitukauden massasukupuutosta selvisivät Eusuchia-ryhmän ohella vain Sebecosuchia-ryhmään kuuluneita lajeja, mutta ne hävisivät myöhemmin. Varsinaiset alligaattorit kehittyvät jo liitukauden lopulla, gaviaalit mioseenikaudella noin 25 miljoonaa vuotta sitten, krokotiilit paleoseenikaudella noin 60 miljoonaa vuotta sitten ja kaimaanit oligoseenikaudella noin 30 miljoonaa vuotta sitten.
Manfred Kokot
Manfred Kokot (s. 3. tammikuuta 1948 Templin) on Itä-Saksaa edustanut yleisurheilija ja olympiamitalisti. Hän kilpaili pikajuoksussa ja edusti urallaan kahta eri seuraa, SC Leipzigia ja SC DHfK:ta. Kokot oli mukana maansa hopeaa voittaneessa pikaviestijoukkueessa Montrealin olympialaisissa 1976. Lisäksi hän voitti pikaviestissä kaksi mitalia EM-kilpailuista ja 60 metrillä kolme mitalia sisäratojen EM-kilpailuista.
Kun vuonna 1987 kansainvälinen yleisurheiluliitto vahvisti ensimmäiset viralliset sisäratojen maailmanennätykset merkittiin 50 metrin juoksun maailmanennätys Kokotin nimiin. Myöhemmin tämä aika 5,61 vuodelta 1973 kuitenkin katsottiin virheelliseksi ja pyyhittiin ME-tilastosta. Kokot itsekään ei ollut koskaan pitänyt aikaa oikeana.
Toni Ståhl
Toni Kenneth Ståhl (s. 11. toukokuuta 1985 Tuusula) on suomalainen jalkapalloilija, joka edustaa North American Soccer Leaguen Carolina RailHawksia. Kaudet 2006–2009 hän pelasi NCAA-yliopistosarjassa Connecticutin yliopiston joukkueessa Huskiesissa ja kaudella 2010 Major League Soccerin Philadelphia Unionissa. Pelipaikaltaan hän on puolustava keskikenttäpelaaja tai keskuspuolustaja.
Suomi ja yliopistovuodet Connecticutissa
Suomessa Ståhl pelasi B-junioriksi asti Helsingin Jalkapalloklubissa, josta hän siirtyi suoraan miesten peleihin Atlantikseen. Yhden Atlantis-kauden jälkeen Ståhl pelasi kolme vuotta FC Espoossa. Jatkuvista loukkaantumisista kärsinyt Ståhl katsoi uranäkymänsä Suomessa heikoiksi ja muutti Yhdysvaltoihin Connecticutin yliopistoon opiskelemaan psykologiaa, missä hänen jalkapallouransa kuitenkin lähti uuteen nousuun.
Ensimmäisenä vuonnaan Yhdysvalloissa Ståhl valittiin Big East -konferenssin vuoden tulokkaaksi, seuraavana kolmena vuonna konferenssin tähdistöjoukkueeseen ja seniorivuonnaan lisäksi Big Eastin vuoden keskikenttäpelaajaksi. Hän sai myös maanlaajuista tunnustusta päästyään semifinalistien joukkoon vuoden parhaalle yliopistojalkapalloilijalle annettavan Hermann Trophyn ehdokasvalinnoissa.
Philadelphia Union
Joulukuussa 2009 Ståhl allekirjoitti 1 + 4 vuoden mittaisen sopimuksen Pohjois-Amerikan ammattilaisliigan Major League Soccerin kanssa. Sopimuksessa on optio siirtymisestä Euroopan sarjoihin. Ruotsalainen Halmstad ja tanskalainen Aalborg tarjosivat Ståhlille sopimusta, ja englantilainen Burnley, jonka testissä hän kävi heinäkuussa 2009 joukkueen leireillessä Yhdysvalloissa, oli hänestä kiinnostunut, mutta hän päätti jäädä Yhdysvaltoihin.
14. tammikuuta 2010 järjestetyssä MLS SuperDraft -varaustilaisuudessa Ståhlin joukkueeksi varmistui liigan tulokas Philadelphia Union, joka varasi hänet toisen kierroksen ensimmäisenä, numerolla 17. Hän on ensimmäinen liigaan varattu suomalainen. Ennen häntä liigassa ovat pelanneet Simo Valakari ja Antti Sumiala.
Ståhl teki ensiesiintymisensä MLS:ssä kauden 2010 avauskierroksella 25. maaliskuuta Seattle Soundersia vastaan. Avauskokoonpanossa olleen Ståhlin ottelu päättyi 41. minuutilla kahta varoitusta seuranneeseen ulosajoon. Ottelu jäi hänen ainoakseen MLS:ssä kaudella 2010. Huhtikuussa Ståhl pelasi Unionin kanssa U.S. Open Cupin ottelussa ja yhden USL Second Divisionin ottelun lainalla Unionin yhteistyöjoukkueessa Harrisburg City Islandersissä, mutta muutoin esiintymiset rajoittuivat harjoitusotteluihin. Union suojasi Ståhlin marraskuussa 2010 järjestetyltä MLS Expansion Draftilta, mutta tammikuussa 2011 seura ilmoitti, että se ei käytä hänen sopimusoptiotaan.
Fort Lauderdale Strikers
Ennen kautta 2011 Ståhl kävi koeajalla muun muassa Allsvenskaniin palanneessa ruotsalaisessa IFK Norrköpingissä, mutta teki lopulta sopimuksen Yhdysvaltain ja Kanadan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla North American Soccer Leaguessa pelanneen Fort Lauderdale Strikersin kanssa huhtikuussa 2011. Kaudella 2011 Ståhl oli joukkueensa kolmanneksi eniten minuutteja pelannut pelaaja, ja hänet valittiin joukkuetoverinsa ja puolustajakollegansa Lance Laingin kanssa liigan Best XI -tähdistöjoukkueeseen. Strikers sijoittui NASL:n runkosarjassa neljänneksi ja ylsi pudotuspeleissä liigan loppuotteluun, jossa Minnesota Stars oli kuitenkin vahvempi.
Antti Palomäki
Antti Palomäki (k. 3. joulukuuta 1916 Tervola) oli suomalainen poliisikonstaapeli, joka murhattiin joulukuussa 1916 Tervolan kunnassa sijaitsevalla Koivun rautatieasemalla.
Palomäen surman takana olivat jääkäriliikkeen värvärit Antti Isotalo ja Johan Snellman. Syynä olivat hänen tekemänsä jääkärien ilmiannot, mutta ilmeisesti mukana oli myös henkilökohtaista kaunaa. Palomäen ruumiista löydettiin kahdeksan pistoolin luotia. Varsinaista ampujaa ei milloinkaan saatu selville, mutta todennäköisimmin se oli Isotalo. Väärällä nimellä liikkunut Isotalo oli saapunut Suomeen samana syksynä osallistuttuaan sitä ennen ensimmäisen maailmansodan taisteluihin Misajoella Latviassa.
Pararosaniliini
Pararosaniliini (C19H18ClN3) on magentaväriaine, joka on aniliinin johdos. Kiinteä pararosaniliini on väriltään vihreää. Paitsi väriaineena pararosaniliinia on käytetty myös akvaarioissa sen bakteereja vastustavien ominaisuuksien vuoksi.
Synteesi
Pararosaniliinia valmistetaan hapettamalla 4,4'-metyleenidianiliinin ja aniliinin reaktiotuotetta hapettimen ja katalyytin avulla.
Käyttö
Pararosaniliinia voidaan käyttää ilman rikkidioksidipitoisuuden määrittämiseen. Rikkidioksidi reagoi tetrakloromerkuraatti-ionien kanssa synnyttäen dikloorisulfiittimerkuraattiyhdisteen. Pararosaniliini ja liuokseen lisätty formaldehydi reagoivat dikloorisulfiittimerkuraatin kanssa, jolloin syntyy punainen pararosaniliinimetyylisulfonihappo. Hapon pitoisuus voidaan määrittää spektrofotometrisesti. Tämä menetelmä soveltuu rikkidioksidipitoisuuden määrittämiseen parhaiten silloin, kun sitä on ilmassa 0,01–5,00 ppm.
Hermione (kaupunki)
Hermione oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Argoliin maakunnassa Kreikassa. Se sijaitsi nykyisen Ermiónin kaupungin paikalla.
Maantiede
Hermione sijaitsi pienellä niemellä Argoliin itärannikolla. Kaupungin länsipuolella oli tasankoa, joka oli hyvää maanviljelysaluetta. Kaupunkivaltion alueeseen kuuluivat myös kaupungin edustalla sijainnut Aperopian (nyk. Dokós) saari ja alun perin myös Hydrean (nyk. Hydra/Ýdra) saari. Hermionen pohjoispuolella sijaitsi Troizenin kaupunkivaltion alue ja eteläpuolella Halieisin kaupunkivaltion alue.
Historia
Hermionen lähellä, antiikin aikaisen kaupungin länsipuolella, on ollut asutuspaikka viimeistään mykeneläisellä kaudella. Kreikkalaisessa mytologiassa alue kuului Diomedeen vallassa olleisiin alueisiin. Varhaisin maininta kaupungista on Homeroksen Iliaan laivaluettelossa, jossa sen kerrotaan olleen yksi Argoliin kaupungeista, joka lähetti laivoja Troijan sotaan.
Hermione kuului Kalaurian amfiktyoniliittoon. Kaupungista oli kotoisin muun muassa 500-luvulla eaa. elänyt lyyrinen runoilija Lasos. Herodotos kertoo, että hermionelaiset myivät Hydrean Samokselta paenneille, tyranni Polykrateen valtaa vastustaneille kapinallisille.
Hermione osallistui persialaissotiin lähettämällä kolme laivaa Salamiin taisteluun ja 300 miestä Plataiain taisteluun. Peloponnesolaissodassa kaupunki kuului Spartan johtamaan peloponnesolaisliittoon. Tämän vuoksi ateenalaiset tuhosivat kaupungin vuonna 430 eaa. Liitto Spartan kanssa kesti vielä 300-luvun eaa., mutta vuonna 229 eaa. Hermione pakotettiin mukaan Akhaian liittoon. Kaupunki oli suureksi osaksi hylätty 100-luvulla jaa.
Rakennukset ja löydökset
Hermionen kaupungin alkuperäinen paikka oli niemen kärjessä. Myöhemmän antiikin aikana kaupunki oli siirretty lännemmäksi suurin piirtein nykyisen kaupungin paikalle, lähelle niemen länsipuolella olevaa pitkänomaista kukkulaa, jonka nimi oli Pron. Se toimi kaupungin uutena akropoliina. Kaupungissa oli kaksi satamaa kaupungin niemen kummallakin puolella. Kaupunki oli ainakin niemen itäosassa ympäröity muurilla, josta on säilynyt joitakin osia.
Niemessä sijaitsi Poseidonille omistettu temppeli, joka oli rakennettu 500-luvun eaa. lopulla tai 400-luvun eaa. alussa. Sen perustukset ovat näkyvissä. Kaupungissa tiedetään olleen myös Athenelle omistettu temppeli, sekä Demeter Khthonialle omistettu temppeli, jonka oletetaan sijainneen nykyisen Pyhien arkkienkelten (Ágioi Taxiárches) kirkon tienoilla. Pron-kukkulan pohjoispuolelta on löydetty roomalaisaikaisen akveduktin jäänteitä.
Andy Chiodo
Andy Chiodo (s. 25. huhtikuuta 1983 Toronto, Kanada) on kanadalainen entinen jääkiekkomaalivahti ja nykyinen maalivahtivalmentaja. Chiodo pelasi viimeksi Itävallassa HC Innsbruckin riveissä ja siirtyi kauden 2017-2018 alusta OHL-joukkue Ottawa 67's:n maalivahtivalmentajaksi.
Ura
Chiodo pelasi ennen ammattilaisuraansa OHL-junioriliigan Toronto St. Michael's Majors -joukkueessa. New York Islanders varasi hänet NHL:ään kesällä 2001. Islanders ei kuitenkaan tehnyt Chiodon kanssa sopimusta, minkä vuoksi hän tuli uudestaan varauskelpoiseksi. Pittsburgh Penguins otti Chiodon uudestaan kesällä 2003 199. varausvuorolla. Chiodo aloitti ammattilaisuransa 2003–2004, jolloin pääsi pelaamaan muutamassa pelissä Pittsburghissa. Pääosa kaudesta meni kuitenkin AHL-joukkue Wilkes-Barre/Scranton Penguinsissa, joka eteni aina AHL:n finaaleihin asti häviten kuitenkin Milwaukee Admiralsille. Seuraavien kahden kauden aikana Chiodo ei pelannut yhtään NHL-ottelua ja joutui pelaamaan useita otteluita myös ECHL:n Wheeling Nailersissa.
Pohjois-Amerikan vuosinaan Chiodo osallistui otteluissa muutaman kerran tappeluihin, joissa vastustajina oli muun muassa Ottawan Ray Emery sekä AHL:n finaalisarjassa Antero Niittymäki.
Kaudeksi 2006–2007 Chiodo siirtyi SM-liigaan. Hän teki vuoden sopimuksen Kärppien kanssa. Chiodo loukkaantui kuitenkin harjoituskaudella ja sopimus purettiin, kun Kärppien Tuomas Tarkki nousi liigan huippuihin. Tämän jälkeen Chiodo siirtyi hetkeksi Jokereihin, mutta parin ottelun jälkeen myös Helsingissä ottelut päättyivät loukkaantumiseen. Hieman ennen SM-liigan siirtoajan umpeutumista Chiodo siirtyi HPK:hon, jonka riveissä pelasi loistavat pudotuspelit voittaen myös SM-pronssia. Kauden päätyttyä Chiodon ennustettiin suuntaavan Pohjois-Amerikkaan, mutta jopa HPK:n seurajohdon yllätykseksi hän pyysi uutta sopimusta. Sopimusehdotus annettiin ja mietinnän jälkeen Chiodo päätti jatkaa HPK:ssa myös kaudella 2007-2008. Chiodo kuitenkin palasi kesken kauden takaisin Ouluun, jossa voitti Kärppien riveissä Suomen mestaruuden. Kaudeksi 2008-2009 Chiodo siirtyi Valko-Venäjälle, KHL-seura Minskin Dynamoon.
Marraskuussa 2013 Chiodo hankittiin Tapparassa epäonnistuneen Zoltán Hetényin tilalle kauden loppuun kestävällä sopimuksella.
Niko Kaukovalta
Saavutukset
Pesäpallotuomarina:
Kirkkokatu (Oulu)
Kirkkokatu on katu Oulun keskustan ruutukaava-alueella. Katu alkaa Myllytullin koulun ja Åströminpuiston luota, jatkuu Pokkisen ja Vanhatullin kaupunginosien läpi sekä Hollihaan ja Leverin kaupunginosien rajaa pitkin ja päättyy Tarkka-ampujankadulle.
Kirkkokatu on Isokadun ohella Oulun keskustan tärkeimpiä kauppakatuja. Pakkahuoneenkadun ja Saaristonkadun välinen osuus on osa kävelykatu Rotuaaria. Kirkkokadun varrella sijaitsevat myös Oulun tuomiokirkko ja Oulun kaupungintalo sekä Franzénin, Snellmanin, Mannerheimin, Heinätorin ja Kyösti Kallion puistot.
Kirkkokatu on merkittävä kevyen liikenteen reitti. Autoliikenteelle sen merkitys on pienempi, eikä sillä ole joukkoliikennettä.
Amerikansomalit
Amerikansomalit ovat Yhdysvaltain kansalaisia, jotka ovat syntyneet tai joiden juuret ovat Somaliassa. Suurin osa heistä on saapunut 1990-luvulla pakolaisina, mutta ensimmäiset saapuivat jo 1940-luvulla. Yhdysvaltain somaliyhteisö on maailman seitsemänneksi suurin ja se käsittää 35 760 henkilöä, tosin osa tästä määrästä kuuluu myös Somalian muihin kansoihin kuten Somalian bantuihin, joita Yhdysvalloissa on 12 000.
Suurin osa Yhdysvaltain somaleista asuu Minneapolissa ja Saint Paulissa Minnesotan osavaltiossa, mutta heitä on myös muissa suurissa kaupungeissa kuten New Yorkissa ja San Franciscossa. Minnesotan suosion taustalla ovat hyvät sosiaalietuudet, koulutusmahdollisuudet ja työllisyystilanne. Suurten vähemmistöjen muodostumista on myös edistänyt uusien tulokkaiden halukkuus muuttaa jo olemassa oleviin somaliyhteisöihin.
Somalien keskuudessa on esiintynyt Yhdysvalloissa laittoman khat-päihteen käyttöä. Islamistitaistelijat ovat houkutelleet Yhdysvalloissa asuvia somalialaistaustaisia lapsia ja nuorukaisia lähtemään Somaliaan osallistumaan taisteluihin. Arviot lähteneistä vaihtelevat kymmenistä satoihin.
Juuso Majava
Juuso Majava (s. 7. huhtikuuta 1989 Rovaniemi) on suomalainen jalkapalloilija, joka edustaa Veikkausliigassa pelaavaa Rovaniemen Palloseuraa. Hän on pelipaikaltaan laitahyökkääjä.
Majavan pelaajaura ylimmillä sarjatasoilla alkoi kaudella 2006, kun hän nousi RoPS:in Ykkösen joukkueeseen. Veikkausliiga-debyyttinsä hän teki 15. toukokuuta 2008 vierasottelussa FF Jaroa vastaan. Majava edusti RoPS:ia kaudet 2006–2009, mutta kärsittyään loukkaantumisista koko kauden 2009 hänen sopimustaan ei uusittu. Kaudeksi 2010 Majava siirtyi AC Ouluun. Hän solmi yksivuotisen jatkosopimuksen AC Oulun kanssa vuoden jatko-optiolla joulukuussa 2011.
Majavan vanhempi veli Juha Majava on entinen jalkapalloilija.
Majava on pelannut yhteensä yhdeksän poikien maaottelua. Hän debytoi maajoukkueessa 4. syyskuuta 2007 alle 18-vuotiaiden maajoukkueen ottelussa Tšekkiä vastaan.
HK Slavija Sofia
HK Slavija Sofia ( tunnetaan myös nimellä White Wolves on bulgarialainen jääkiekkoseura, joka on kotoisin Sofiasta. Seura pelaa bulgarian jääkiekon pääsarjassa. Seura on voittanut 17 kertaa Bulgarian mestaruuden, sekä sillä on 11 Bulgarian Cupin voittoa.  Seura voitti Bulgarian mestaruuden viimeksi kaudella 2008-2009.
Symphony of Enchanted Lands II: The Dark Secret
Symphony of Enchanted Lands II: The Dark Secret on Rhapsody of Firen vuonna 2004 julkaisema konseptialbumi. Se sai nimensä vuonna 1998 julkaistun Symphony of Enchanted Lands -levyn mukaan, jonka musiikillinen tyyli oli yhtyeen jäsenten mielestä samanlainen kuin uudella albumilla.
Kazuyoshi Funaki
Kazuyoshi Funaki (s. 27. huhtikuuta 1975 Yoichi, Hokkaido) on japanilainen, 1990-luvun lopulla menestynyt mäkihyppääjä, maailmanmestari ja olympiavoittaja. Hänelle oli ominaista hyvin rohkea V-lentotyyli, jossa pää oli syvällä suksien välissä.
Symphony of Enchanted Lands II: The Dark Secret
Albumi äänitettiin useilla studioilla. Sen tuotti Joey DeMaio. Lukuun ottamatta italiankielistä kappaletta "Guardiani del destino" ja latinankielistä "Ira Divinaa" koko levy on englanninkielinen.
Kazuyoshi Funaki
Funaki sijoittui talven 1994–1995 Keski-Euroopan mäkiviikon toiseksi. Hän jäi yhteispisteissä 23,4 pistettä voittaja Andreas Goldbergerin taakse.
Funakin parhaat mäkihyppyvuodet ovat ajoittuneet 1990-luvun loppupuoliskolle. Funakin paras sijoitus mäkihypyn maailmancupin kokonaiskilpailusta on kaudelta 1997-1998, jolloin hän oli yhteispisteissä toinen Slovenian Primož Peterkan jälkeen. Samaisena talvena hän voitti myös Keski-Euroopan mäkiviikon, ja talviolympialaisissa Naganossa hän voitti kotiyleisön edessä kultaa suur- ja joukkuemäessä ja sijoittui Suomen Jani Soinisen jälkeen hopealle normaalimäen kilpailussa. Samana vuonna hän voitti vielä Oberstdorfissa lentomäen maailmanmestaruuden.
Menestys jatkui vielä seuraavalla kaudella. Ramsaun MM-kisoissa vuonna 1999 Funaki voitti normaalimäen maailmanmestaruuden ja oli mukana Japanin hopeaa voittaneessa joukkuemäen joukkueessa.
Funaki harrastaa kalastusta ja uintia. Hänellä on myös yritys johdettavanaan.
Funaki lopetti uransa mäkihyppääjänä keväällä 2018.
Nūn
Nūn on arabialainen kirjain, joka on arabian kirjaimistossa 25. kirjaimena. Kuitenkin monissa muissa kirjaimistoissa on paljon lisämerkkejä niin, että esimerkiksi persialaisessa kirjaimistossa nūn on 29. kirjain. Nūn vastaa heprealaista nunia (נ) ja näillä kirjaimilla onkin sama äännearvo, eli alveolaarinen nasaali, /n/. Lukuarvoltaan nūn on 50.
Otto Holmström
Otto Selim Holmström (13. toukokuuta 1879 Temmes – 21. joulukuuta 1948 Raahe) oli suomalainen majuri ja kirjailijanimeä Eva Erkkilä käyttänyt muistelmakirjailija.
Holmströmin vanhemmat olivat Sotkamon kirkkoherra Nils Holmström (1838–1892) ja Amanda Josefina Ehnqvist (1839–1914). Hän pääsi ylioppilaaksi vuonna 1901 Oulun lyseosta. Holmström toimi opettajana Raahen alkeiskoulussa ja työskenteli myös sanomalehtimiehenä. Vuoden 1918 jälkeen Holmström meni suojeluskuntajärjestön palvelukseen, yleni majuriksi ja toimi piiripäällikkönä Raahen suojeluskuntapiirissä. Virkaeron jälkeen hän asui Raahessa. Holmström harrasti sukututkimusta ja kirjoitti aiheesta artikkeleita Suomen Sukututkimusseuran Genos-aikakauskirjaan sekä Oulussa ja Raahessa ilmestyneisiin sanomalehtiin.
Pump pump
Pump pump on Fredin ja ystävien (Titta Jokinen, Anneli Koivisto, Irma Tapio, Aimo Lehto ja Antti Hyvärinen) esittämä musiikkikappale vuodelta 1976. Kappale voitti Suomen euroviisukarsinnat 1976 ja edusti Suomea vuoden 1976 Eurovision laulukilpailussa, jossa se sai 44 pistettä ja päätyi 18 kilpailukappaleen joukossa 11. sijalle.
Esitys muistetaan muun muassa koreografiastaan, jossa esiintyjät tönivät ”pylly vasten pyllyä, pump pump” -hokeman jälkeen takamuksiaan yhteen toistensa kylkiä vasten. Koreografian on laatinut Aira Samulin.
Euroviisututkija Mari Pajala sanoo ”Pump pump” -kappaleen usein nousevan esiin, kun Eurovision laulukilpailua tarkastellaan camp-hengessä, eli kun kiinnitetään huomiota kaikkeen Euroviisuihin sisältyvään keinotekoisuuteen, pinnallisuuteen ja yliampuvuuteen. Tällaisen asenteen valossa kappale näyttäytyy ”naiivina yrityksenä toteuttaa seksikäs ja vetävä tanssinumero, jonka sofistikoitunut myöhempi yleisö tunnistaa epäonnistuneeksi”. 1990–2000-luvuilla juuri 1970-luku on Pajalan mukaan muutenkin ollut camp-harrastajien suosiossa ”vuosikymmenenä, jonka tyyli unohti”.
Toisaalta kappaletta ei omana aikanaankaan tarkoitettu otettavan vakavasti: Fredi suunnitteli sen tarkoituksella humoristiseksi ja camp-henkiseksi. Kun ”Pump pump” voitti Suomen karsinnoissa muut, taiteellisempina pidetyt esitykset, sitä moitittiin ”kaupallisuudesta”. Kappaleen esittäjä ja säveltäjä Fredi tunnettiin humoristina: hän oli osa 1970-luvulla televisiossa suosittua Kivikasvot-sketsi- ja huumorimusiikkiryhmää, jonka tunnetuin huumorikappale ”Tankeros Love” oli juuri edellisen vuoden 1975 suuri listahitti Suomessa.
Bleed Together
Bleed Together on Soundgardenin vuonna 1997 julkaisema single. Monet sanovat sitä yhtyeen kokoelman A-Sidesin ainoaksi ennenjulkaisemattomaksi kappaleeksi. Tosiasiassa se julkaistiin jo "Burden In My Hand"-singlen b-puolena vuonna 1996. Ainut versio singlestä on yksi-raitainen promo-single. Promo-singlen Meksikon versio tavaa A-Sidesin väärin. Meksikon versiolla lukee albumilta A-Slides.