cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Euandros Fokislainen
Euandros Fokislainen (, ; 200- ja 100-lukujen eaa. vaihde) oli antiikin kreikkalainen Platonin Akatemiaan kuulunut filosofi, joka oli kotoisin Fokiista. Akatemiassa hän oli Lakydeen oppilas ja seuraaja. Myöhemmin hän toimi Akatemian johdossa yhdessä Telekleen kanssa.
Immasenjärvi
Historiaa
Vuoden 1855–1856 Kalmbergin kartastossa järven karttanimi on ”Immajärvi” ja sen kaakkoisrannassa sijaitsee kartassa järven ainoa maatila. Sillä on itärannassa rantaniittyjä ja ylempänä on yhtenäinen peltopalsta. Hirvivuoren juurella on rannassa pitkä mutta kapea niemi, joka kurkottaa kohti nykyistä ainoaa saarta.
Euandros Fokislainen
Lakydeen viimeisen kymmenen elinvuoden aikana, noin vuosina 215–205 eaa., Euandros ja Telekles olivat auttaneet Akatemian johtamisessa, koska Lakydes oli ollut vakavasti sairaana. He jatkoivat Akatemian johdossa Lakydeen kuoleman jälkeen ilman muodollista valintaa. Telekleen kuoltua vuonna 167/166 Euandros jatkoi Akatemian johdossa vielä joitakin vuosia. Euandrosta itseään seurasi hänen oppilaansa Hegesinos.
Immasenjärvi
Historiaa
Vuoden 1970 peruskartassa on maatiloja kuusi ja itäpuolista aluetta kutsutaan nimellä Immanen. Rannat ovat edelleen soistuneita, mutta ylempää tulee järveen neljä kuivatusojaa. Vuoden 1986 kartassa on joitakin peltoja metsitetty ja Uutelan talon, Töyrylän talon ja Lastenniemen rantaan on rakennettu vapaa-ajan asuntoja. Sopeenvuorelle on rakennettu kolmiomittauspiste.
Euandros Fokislainen
Euandroksen omasta filosofisesta ajattelusta tai kirjoituksista ei tiedetä mitään. Hän kuitenkin todennäköisesti jatkoi Arkesilaoksen akateemista skeptisismiä jossakin muodossa. Iamblikhos mainitsee useita pythagoralaisia Euandros-nimisiä filosofeja, jotka olivat kotoisin Krotonista, Metapontionista ja Leontinista. Plutarkhos mainitsee puolestaan kreetalaisen Euandroksen. Nämä kaikki ovat eri henkilöitä.
Immasenjärvi
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Harjunjoen–Lappalanjärven alueella (14.18), jonka Immasenjärven–Ruokojärven alueeseen (14.183) se kuuluu. Se on osa Valkealan reitin pääreittiä ja on sen läpivirtausjärvi. Sen valuma-alueen pinta-ala on 1 077 neliökilometriä ja järven vedenpinnan korkeus on 67,2 metriä mpy.
Järveen laskee myös sen lähialueelta pieniä vesistöjä. Merkittävin niistä on Välijoen kautta sen eteläpäähän laskeva Rautjärvi. Siihen laskee muutama pienempi lampi, soita ja Salpausselän pohjavesiä. Immasenjärven luoteispäähän laskee Hevossillanoja, jonka valuma-alueella sijaitsevat Matolampi ja Vuorinen.
Luettelo pikkuplaneetoista: 325001–326000
Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen 325001:stä ja päättyen 326000:een. Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
And the Lefthanded
And The Lefthanded on suomalainen vuonna 1994 perustettu rockyhtye. Yhtye tunnettiin aiemmin nimellä Larry and the Lefthanded, mutta kitaristi Larry Guitarin erottua yhtyeestä vuonna 1999 nimi muutettiin nykyiseen muotoon. Jäsenistä Mikko Viljakainen ja Timo Kaukolampi tunnetaan myös Op:l Bastards -yhtyeestä.
Westerplatten taistelu
Westerplatten taistelu oli Saksan Puolan-offensiivin ja toisen maailmansodan ensimmäinen taistelu. Se käytiin 1.–7. syyskuuta 1939 saksalaisten ja puolalaisten välillä Danzigissa (nyk. Gdansk) Westerplatten niemimaalla sodan ensimmäisellä viikolla. Pieni puolalainen varuskunta puolustautui moninkertaisesti vahvemman vihollisen maalta, mereltä ja ilmasta tapahtunutta hyökkäystä vastaan.
Puolalainen varuskunta
thumb|left|200px|Kasarmirakennuksen rauniot vuonna 2005 Kansainliiton neuvosto oli sallinut Puolan pitää 88 sotilaan varuskuntaa Westerplatten niemimaalla Danzigin vapaakaupungissa. Niemimaan erotti mantereesta kanava, mutta sinne pääsi maitse kapeaa laituria pitkin. Puolan hallussa oleva osa Westerplattea oli erotettu muusta Danzigista tiilimuurilla.
Elokuuhun 1939 mennessä puolalainen varuskunta oli kasvanut 182 sotilaaseen. Varuskuntaan kuului myös 27 siviilityöntekijää. Sen aseistukseen kuului 75 mm:n kenttätykki, kaksi 37 mm:n panssarintorjuntatykkiä ja neljä kranaatinheitintä. Sotilailla oli myös käytettävissään yllättävän suuri määrä konekiväärejä miesmäärän nähden, 41 kappaletta.
Varuskunta oli kevyesti linnoitettu, joskaan siihen ei kuulunut maanalaisia osia tai rakennelmia. Linnoitukseen kuului viisi niemimaan metsikköön piilotettua pientä betonibunkkeria ja vartiotupaa sekä suuri betoninen kasarmirakennus ja myös juoksuhautojen ja barrikadien verkosto. Suunnitelman mukaan linnoitteen oli tarkoitus kestää hyökkäystä 12 tunnin ajan, ja sinä aikana maitse saapuvien pääjoukkojen oli tarkoitus saapua apuun.
Varuskunnan komentaja oli majuri Henryk Sucharski, jonka varakomentajana oli kapteeni Franciszek Dąbrowski. Nyttemmin löydettyjen todisteiden mukaan Dąbrowski oli toiminut taistelun toisesta päivästä lähtien varsinaisena komentajana, sillä Sucharski oli tuolloin saanut saksalaisten ilmahyökkäyksen aikana hermoromahduksen.
Taistelu
thumb|250px|Taistelulaiva Schleswig-Holstein Ennen ensimmäistä maailmansotaa rakennettu saksalainen taistelulaiva Schleswig-Holstein purjehti Danzigin satamaan muka rauhanomaiselle laivastovierailulle elokuun lopulla 1939. Alus ankkuroi kanavaan Westerplatten ja mantereen välille lähelle puolalaisten varuskuntaa. Se vietti satamassa muutaman hiljaisen päivän.
Ensimmäinen päivä
Yllättäen 1. syyskuuta 1939 klo 4.45 paikallista aikaa taistelulaiva Schleswig-Holstein ampui täyslaidallisen 280 mm ja 150 mm tykeillään kohti Westerplatten linnoitusta. Täyslaidallista pidetään todennäköisenä toisen maailmansodan avauslaukauksena.
Yllättävää avausta seurasi osasto helppoa ja nopeaa voittoa odottavaa saksalaista jalkaväkeä. Osasto kulki tykkitulen tiilimuuriin avaamasta aukosta, mutta joutui vuorostaan itse yllätetyksi. Puolustajat avasivat ristitulen kohti saksalaisia huolellisesti valmistelluista ja piilotetuista tuliasemista. Samana päivänä saksalaiset yrittivät kahdesti ilman tulosta kärsien odottamattoman suuria tappioita. Puolalaisten ainoa kenttätykki ampui 28 laukausta kohti saksalaisten asemia kanavan toisella puolella. Se ehti osua useisiin tuliasemiin ja komentopaikkaan ennen kuin siihen osui. thumb|350px|Kartta taistelusta Puolustajat tekivät myös vastahyökkäyksen tuhoten saksalaisten poliisin vartiopaikan käsikranaateilla. Tosin kaksi puolalaista haavoittui kuolettavasti hyökkäyksessä. Ensimmäisen päivän aikana puolalaiset kärsivät tappioina yhden kaatuneen ja seitsemän haavoittunutta, joista viisi kuoli myöhemmin. Saksalaiset menettivät 17 kaatunutta ja 53 vakavasti haavoittunutta 225 päivän aikana taisteluun osallistuneista. Lisäksi yksi komppanianpäällikkö haavoittui kuolettavasti. Kaikkiaan saksalaiset ilmoittivat tappioikseen 40–50 kaatunutta päivän aikana. Heidän tappionsa olisivat olleet suurempia, ellei majuri Sucharski olisi keskeyttänyt kranaatinheittimiensä tulitusta muutaman yhteislaukauksen jälkeen. Sucharski halusi säästää ammuksia, jonka tähden ehdittiin ampua vain 104 laukausta 860 kranaatista, sillä kranaatinheittimet tuhottiin seuraavana päivänä.
Westerplatte jatkaa taistelua
Tulituksen ja Stukahyökkäysten ansiosta Westerplatten alueen peitti suuri ja sakea savupilvi. Saksalaiset uskoivat, ettei kukaan voinut selvitä moisesta pommituksesta, vaikka jälkeenpäin puolustajat olivat kärsineet vain suhteellisen pieniä tappioita. Saksan merijalkaväki, Danzigin SS-osasto ja poliisijoukot tekivät muutamia varovaisia koehyökkäyksiä, jotka puolalaiset torjuivat. Hyökkäysten varovaisuuden vuoksi saksalaiset kärsivät vain pieniä tappioita. Puolalaiset onnistuivat tuhoamaan hyökkäyksen aikana myös yhden panssaroidun resiinan.
Puolan radio raportoi päivittäin: ”Westerplatte jatkaa taistelemista.” Tukijoukot mukaan lukien kaikkiaan 3 400 saksalaista oli sidottuna viikon kestäneeseen taisteluun 182-henkistä varuskuntaa vastaan.
Piroksikaami
Piroksikaami on tulehdusta ja kipua lievittävä tulehduskipulääke. Piroksikaami kuuluu oksikaameihin kuten meloksikaamikin. Oksikaameille on ominaista pitkä puoliintumisaika ja hidas imeytyminen. Tästä seuraa että ne eivät sovellu niinkään akuutin kivun hoitoon. Pidempiaikaiseen säännölliseen käyttöön taas paremmin koska pitkä puoliintumisaika mahdollistaa annostelun kerran päivässä. Piroksikaamista on sekä suun kautta nautittavia että iholle levitettäviä valmisteita.
Westerplatten taistelu
Antautuminen
Aamulla 7. syyskuuta majuri Sucharski otti tehtävänsä takaisin. Hän piti taistelun jatkamista toivottomana ja päätti antautua. Suurin osa upseereista ja miehistöstä vastusti antautumista, koska he halusivat taistelun jatkamisen kannustavan koko Puolaa puolustussodassa. Alaistensa vastustuksesta huolimatta Sucharski nostatti valkoisen lipun linnakkeen ylle aamulla klo 09.45.
Saksalaisten komentaja kenraali Friedrich Eberhardt oli niin vaikuttunut urheasta vastarinnasta, että palautti Sucharskin antautumisen merkiksi antaman seremoniallisen sapelin. Samaan aikaan saksalaiset kuulustelivat väkivaltaisesti varuskunnan radistia Kazimierz Rasińskia. Kun hän kieltäytyi luovuttamasta viestisalauskoodeja vangitsijoilleen, saksalaiset ampuivat hänet saman tien.
Taistelun jälkeen
thumb|160px|Saksalaiset nostavat hakaristilippunsa vallatun linnoituksen ylle Westerplatten sitkeä vastarinta ylivoimaa vastaan kannusti muuta Puolaa taistelemaan. Puolalaisten puolustukselle ei annettu juuri mahdollisuuksia, sillä pian myös toinen suurvalta, Neuvostoliitto hyökkäsi Puolaan vallaten maan itäosan.
Puolalainen runoilija Konstanty Ildefons Gałczyński kirjoitti varuskunnan puolustajien muistoksi runon Pieśń o żołnierzach Westerplatte (Westerplatten sotilaiden laulu). Runo vahvisti sodan loppupuolella syntynyttä myyttiä Westerplatten puolustajista, että he taistelivat viimeiseen mieheen, vaikka todellisuudessa suurin osa sotilaista selvisi hengissä antautumiseen asti. Eräs Puolan kansanarmeijan yksikkö nimettiin 1. puolalaiseksi Westerplatten puolustajien panssariprikaatiksi.
Totuus komentajasta
Majuri Sucharski selvisi sodasta mutta kuoli jo vuonna 1946. Hänet ylennettiin prikaatinkenraaliksi, ja hänelle myönnettiin korkein puolalainen ansiomerkki Virtuti Militari. Hänestä tuli kiistelty hahmo, kun 1990-luvulla esitettiin väite, että hänen osuutensa taistelun johtamisessa oli ollut luultua vähäisempi. Asia nousi esiin kapteeni Dąbrowskin kuoltua. Väitteiden mukaan Sucharskin alaiset olivat vannoneet, etteivät paljasta eläessään, että heidän nimetty komentajansa kärsi hermoromahduksesta suurimman osan taistelusta. Stanisława Górnikiewicz-Kurowska kyseenalaisti kirjassaan Westerplatte Wojna i pamięć Sucharskin hermoromahdusta koskevat väitteet. Górnikiewicz-Kurowskan luettelemien asiakirjalähteiden ja hänen tekemien haastattelujen mukaan Sucharski säilytti Westerplatten puolalaisten komennon loppuun asti. Vaikka Sucharskin hermoromahdusta koskevat väitteet pitäisivät paikkansa, on Westerplatten taistelusta jo kehittynyt puolalaisten sankaritarina, jossa totuus ja myytti lomittuvat toisiinsa.
Sodan jälkeen
Sodan jälkeisinä vuosina useat puolalaiset koulut ja laivat nimettiin Westerplatten puolustajien kunniaksi. Linnoituksen parakkien ja bunkkereiden rauniot jätettiin pääosin taistelun jälkeiseen kuntoon ja ne ovat yhä jäljellä. Yksi vartiotuvista muutettiin sodan jälkeen museoksi, jonka käytävää koristaa kaksi Schleswig-Holsteinin 280 mm tykin hylsyä. Taistelun paikalle on pystytetty 25 metriä korkea monumentti.
Aiheesta muualla
thumb|130px|Westerplatten muistomerkki
Walter E. Bryant
Walter E. Bryant (14. tammikuuta 1861 Sonoma, Kalifornia – 21. toukokuuta 1905 San Francisco) oli yhdysvaltalainen lintutieteilijä.
Walter Bryantin vanhemmat olivat Daniel Sharp ja Susan H. Bryant. Hän opiskeli yksityisesti ja oli pienestä pitäen kiinnostunut luonnosta. Jo seitsemänvuotiaana hän sai isältään kiväärin ja tämä opetti hänet ampumaan. Hän tutki ja keräsi kasveja ja linnunmunia sekä täytti lintuja ja nisäkkäitä. Vuosina 1886–1894 hän toimi Kalifornian tiedeakatemian kuraattorina. Hän teki useita tutkimusmatkoja Alaskasta Keski-Amerikkaan. Erityisesti häntä kiinnostivat kolibrit, joita hänellä oli suuri kokoelma.
Bryant nimesi linnuista guadalupenkeijun (Oceanodroma macrodactyla) ja nisäkkäistä mustajäniksen (Lepus insularis).
Kim Nabb
Kim Nabb (s. 30. huhtikuuta 1985 Vaasa) on suomalainen jääkiekkoilija, joka pelasi valtaosan urastaan Vaasan Sportissa, Mestiksessä, missä voitti kahdesti Mestiksen mestaruuden. Nabb lopetti ammattilaisuransa kauteen 2013–2014, ja pelaa nykyisin Peurunka Hockey Leaguessa (PHL) Miesten Harrastesarja Peurungassa.
Pelaajaura
Nabb on Sportin kasvatti, ja hän pelasi ensimmäisen ottelunsa edustusjoukkueessa kaudella 2001–2002. Hän pelasi Sportissa kauteen 2008–2009 asti, mistä hän siirtyi SM-liigaseura Lukkoon kahdeksi kaudeksi. Hän oli tehnyt sopimuksen Lukon kanssa jo kaudeksi 2008–2009, mutta hänet vielä kauden vuokralla Sportissa. Nabb teki Mestis-finaalien 2009 neljännen ottelun jatkoajalla Sportille mestaruuden ratkaisseen maalin.
Kauden 2009–2010 Nabb pelasi kokonaan Lukossa. Seuraavankin kauden hän aloitti Raumalla, mutta hänen sopimuksensa purettiin marraskuussa 2010, ja hän palasi loppukaudeksi Sportiin. Sportissa Nabb teki 16 pistettä 24 ottelussa ja oli pudotuspeleissä auttamassa Sportia jälleen Mestiksen mestaruuteen. Kauden jälkeen Ruotsin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Allsvenskanissa pelaava Mora IK teki sopimuksen Nabbin kanssa.
Nabb edusti Moraa yhden kauden ja teki sen aikana 14 pistettä 46 ottelussa. Seuraavaksi kaudeksi hän palasi Sportiin, jonka kanssa teki vuoden sopimuksen. Yhden Sportissa pelatun kauden jälkeen Nabb siirtyi kaudeksi 2013–2014 Ranskan liigan Morzineen, missä pelasi 35 ottelua tehoin 16+14=30.
Yhden Morzinen kauden jälkeen Nabb on pelannut Suomessa useissa eri II-divisioonan ja III-divisioonan joukkueissa, mukaan lukien Muik Hockey, Malax IF ja Peurunka HT.
Tirvanjärvi
Tirvanjärvi on Kymenlaaksossa Kouvolan Valkealassa Tirvalla sijaitseva järvi.
Maantietoa
Tirvanjärven pinta-ala on 104 hehtaaria eli 1,0 neliökilometriä, se on 2,3 kilometriä pitkä ja 1,7 kilometriä leveä. Se sijaitsee kuusi kilometriä Kaipiaisista ja kahdeksan kilometriä Utista. Järven itäpuolella kohoaa Tirvan kylällä yli 20 metrin korkeuteen mäki ja etelämpänä toinen 40 metriä korkea Kokinmäki. Kaakkoispuolella on vielä yhtä korkea Puramäki. Kylän takana ennen Immasenjärveä joki tekee mutkia kiertäessään Miilusaaren kahdelta puolelta. Tirvanjärven pohjoisrannat ovat sitä vastoin alavat ja paikoitellen soistuneet. Niitä on myös viljelty, vaikka pellot eivät nykyään ylety rantaan asti.
Järvessä on kaksi saarta, joiden yhteispinta-ala on 11,5 hehtaaria (11 % järven pinta-alasta). Suursaari on 510 metriä pitkä ja 290 metriä leveä. Sen pinta-ala on lähes 11 hehtaaria, joten Pienisaarelle jää loput. Suurisaari on autio metsäsaari, mutta Pienisaaressa on kesämökki. Suurisaari melkein tukkii järven koillispuolelta tulevan joen uoman ja jakaa siten järven kahdeksi järvenaltaaksi. Saaren kummaltakin puolelta virtaa vesi parin metrin syvyisiä salmia myöten järvenselän puolelle. Pienisaari jää Suurisaaren taakse joensuun edustalle. Miilusaari näkyy järvelle, vaikka se kuulukin yläpuoliselle joelle.
Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Järven tilavuudeksi on saatu 2,2 miljoonaa kuutiometriä eli 0,0022 kuutiokilometriä. Sen syvyys on 10,3 metriä ja keskisyvyydeksi on saatu 2,1 metriä. Pienialaisia syvänteitä on järvessä kolme. Yksi sijaitsee Pajukosken ja Ruunakosken alapuolella, kaksi muuta Suurisaaren kummankin salmen suulla. Myös järven luusuassa on lähes 10-metrinen syvänne, mutta se jää alapuolisen joen puolelle.
Luontoarvoja
Järven vedenväri on ruskea, mikä johtuu veden suuresta humuspitoisuudesta. Näkösyvyys on 1,9 metriä. Järven tila on hyvä. Järvessä viihtyy runsaslukuisena ainakin hauki, ahven ja siika. Siihen on istutettu kuhaa ja järvitaimenta.
Historiaa
Vuoden 1855–1856 Kalmbergin kartastossa järven nimi kirjoitettiin ”Tirvajärvi”. Kartan mukaan järvessä olisi ollut vain yksi pitkä saari. Pasijoki oli tuolloin nimeltään ”Tirvajoki”, vaikka kartassa ei silloin ollut Tirvan kylää vielä. Järven lounaisrannassa sijaitsi ”Kourula by”, jonka yhteinen manttaali oli 24 jaettuna kahdeksalle talolle. Kartassa luki ”Gardemeister” kohdassa, jossa sijaitsee nykyään Pasi. Haukilahden perä oli kartassa raivattu niitylle ja kauempana oli pieniä peltomaita.
Miilusaaren alapäässä sijaitseva patojärjestely on vanha. Paikalla ollut saha paloi 1940-luvulla eikä koskesta otettu tämän jälkeen voimaa. Laitoksessa ei ollut enää koneistojakaan. Kun voimalan uutta käynnistämistä yritettiin 1980-luvulla, ei siihen saatu lupaa, vaan hanke olisi pitänyt käsitellä uuden voimalan rakentamisena. Padon pudotukseksi oli merkitty 4,2 metriä ja keskivirtaamaksi 4,2 m³/s.
Vuoden 1970 peruskartassa oli järven läntinen puoli raivattu laajasti peltomaksi. Haukilahden suorannat olivat kuitenkin vielä pensaikkomaista suota. Noin kolmasosa Suurisaarta oli peltona. Vuoden 1986 kartassa näkyy joidenkin kapeiden peltopalstojen muututtua metsäksi. Myös Suurisaaren pellot on samassa yhteydessä metsitetty.
Vesistösuhteet
Järven lähialueen ojia on vähän. Aluksi kannattaa mainita Pasinjoki, joka laskee Haukilahteen käytyään ensin Pasin kulmakunnalla. Sen pääuoma tulee Hangasjärven ja pian Matalajärven kautta. Joki muodostaa oman Pasinjoen–Hangasjärven valuma-alueensa (14.184) ja sen vesimäärät ovat lukuun ottamatta vesireitin pääuomaa muita ojia suuremmat. Järven yläpuoliseen järvialtaaseen laskee Kokinmäen takaa Kalliolampi. Tähän Kalliolamminojaan on johdettu mukaan kahden suon kuivatusvesiä. Samalta suunnalta laskee Korpilahteen luontaisen oloinen metsäpuro. Sen valuma-alue on edellistä laajempi ja se kokoaa sekä Haimiston että Suurenlähteensuon kuivatusvesiä. Kivitörössä siihen yhtyy koillisesta pienestä Vaajalammesta alkava oja, johon vuorostaan laskee Valkialampi. Haukilahteen tulee Mustasuolta toinenkin oja. Suon kuivatusojiin on tuotu myös Tenjärven ja Mustalammen yhteinen laskuoja. Tirvanjärven luusuaan laskee lyhyt Savilammen laskuoja.
Mustlampi (Mäntyharju, Kousa, eteläinen)
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 2,4 hehtaaria, se on 200 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Siinä ei ole kartan mukaan saaria. Lammen rantaviivan pituus on 650 metriä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Rievelin valuma-alueella (14.17), jonka Karjolammen–Kousanjärven valuma-alueeseen (14.178) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 89,6 metriä mpy.
Intianhyyppä
Intianhyyppä (Vanellus malabaricus) on aasialainen kahlaaja. Sen elinympäristö käsittää Etelä-Pakistanin, Intian, Bangladeshin ja Sri Lankan. Lajin holotyypin kuvaili Pieter Boddaert Intian Malabarrannikolta 1783.
Huppuhyyppä
Huppuhyyppä (Vanellus cinereus) on itäaasialainen kahlaaja. Sen elinympäristö käsittää Kiinan koillisosan ja läheiset alueet Venäjältä ja Japanista, sekä mahdollisesti Mantšurian ja Sisä-Mongolian. Pesimättömiä lintuja tavataan laajalla alueella Etelä- ja Kaakkois-Aasiassa. Lajin holotyypin kuvaili Edward Blyth Kalkuttasta 1842.
Hegesinos Pergamonlainen
Hegesinos Pergamonlainen (n. 160 eaa.) oli antiikin kreikkalainen Platonin Akatemiaan kuulunut filosofi. Hän oli kotoisin Pergamonista. Hegesinos toimi Akatemian johtajana Euandroksen jälkeen ja välittömästi ennen Karneadesta. Hän vaikutti vuoden 160 eaa. aikoihin, mutta muuten hänestä ei tiedetä juurikaan mitään muuta. Vaikuttaa kuitenkin siltä, että hän hyväksyi Arkesilaoksen akateemisen skeptisismin ainakin jossakin muodossa.
Belgian jääkiekkoliitto
Belgian kuninkaallinen jääkiekkoliitto on Belgian jääkiekkoliitto. Liiton alaisuuteen kuuluvat maajoukkue, liigat sekä junioritoiminta.
Heteractis crispa
Zooksantelli-levät elävät merivuokon sisällä endosymbioosissa. Muutamat vuokkokalalajit ja muut koralliahvenet elävät vuokon välittömässä läheisyydessä ja sen lonkeroiden suojassa.
Japanin urheilu
Urheilu on Japanissa suosittu vapaa-ajanviettotapa niin liikuntana kuin penkkiurheilunakin. Jalkapallo on 1990- ja 2000-luvuilla noussut yhdeksi maan suurimmista lajeista. Suosittuja ovat sekä perinteiset japanilaiseen kulttuuriin kuuluvat lajit, esimerkiksi judo, sekä uudemmat tulokkaat, kuten baseball. Japanilaiset myös seuraavat trendejä, ja lajien suosio saattaakin joissakin tapauksissa vaihtua nopeasti.
Japanissa ei ole virallista kansallisurheilulajia, mutta Japanin sumopainiliitto määrittää sumopainin maan kansallisurheiluksi. Katsojamäärillä mitattuna suosituin laji on baseball.
Historia
thumb|Maalaus muinaisesta sumopainista [[Heian-kausi|Heian- tai Kamakura-kaudelta]]
Ennen Meiji-restauraatiota
Ennen Edo-kautta sumopaini liitettiin šintolaisuuteen. Näin ollen sumopainiottelut olivat sekä uskonnollisia- että urheilutapahtumia. Uskotaan, että jotkut sumo-ottelut olivat täysin uskonnollisia, ja että niiden tulos oli sovittu etukäteen kami-jumalolentojen tyydyttämiseksi. Joskus sumo-otteluista myös ennustettiin: jos esimerkiksi kalastaja ja maanviljelijä ottelivat ja kalastaja voitti, oli tälle tiedossa hyvää kalastusonnea.
Kamakura-kaudella syntyivät monet taistelulajit. Kyūdō oli kyūjutsu-nimellä samuraiden vapaa-ajanvietettä. Yabusame (jousiammunta hevosen selässä) oli myös aluksi urheilua, mutta nykyään uskonnollinen seremonia. Metsästyskin kasvatti suosiotaan urheilulajina, jossa käytettiin apuna koiria: metsästys tunnettiin nimellä inuoimono, kirjaimellisesti takaa-ajo koiralla.
Edo-kaudella urheileminen ajanvietteenä kasvatti suosiotaan. Urheilu yhdistettiin kuitenkin usein uhkapeliin. Shōgunit ja daimiot suosivat kyūdōta ajanvietteenä, ja lajissa järjestettiin kilpailuja ja ennätysyrityksiä. 26. huhtikuuta 1686 samurai Wasa Daihachirō teki lyömättömän ennätyksen ampumalla vuorokauden aikana 13 053 nuolta, joista 8 133 osui maaliinsa. Huomionarvoista on, että ennätys tehtiin 2,2 metriä korkeassa ja 120 metriä pitkässä käytävässä. Nykyajan olympialaisissa jousiampujien etäisyys maaliin on ”vain” 70 metriä. Itsepuolustuslajit, kuten jūjutsu, olivat Edo-kaudella suosittuja.
Meiji-restauraation jälkeen
thumb|200px|[[Karateharjoituksia Shurin linnan edustalla 1938.]] Meiji-restauraation jälkeen Japaniin alkoi saapua useita länsimaisia urheilulajeja. Urheileminen liitettiin koulujen toimintaan ja yliopistojen väliset ottelut tulivat suosioon. 1870-luvun aikana japanilaisille esiteltiin yleisurheilu, jalkapallo, rugby union, kriketti ja luistelu. Vuonna 1911 itävaltalainen henkilö antoi Japanin armeijalle hiihto-opetusta. Tuohon aikaan urheileminen oli maassa harvinaista, mutta urheilun lisääminen koulutusohjelmiin lisäsi sen suosiota ympäri maan. Läntisiä urheilulajeja pidettiin aluksi henkisen kurin harjoitusmuotona, mutta nykyisin japanilaiset ovat ymmärtäneet urheilun virkistyskäytön. Ammattilaisurheilutoiminta alkoi 1920-luvulla, mutta huhut lahjuksista ja yleinen mielipide siitä, että urheilun pitäisi olla vain amatööreille, elivät vahvoina. Jopa toisen maailmansodan jälkeen, kun urheilulähetykset televisiossa ja radiossa yleistyivät, koulujenväliset urheilutapahtumat houkuttelivat ammattilaisurheilua enemmän yleisöä.
Japaniin saapui myös pienempiä urheilulajeja, kuten pöytätennis ja miekkailu. Vaikka näiden lajien näkyvyys ei olekaan maanlaajuista, on niillä silti maassa hieman suosiota. Baseball ja ammattilaispaini näkyivät usein Japanin television alkuaikoina, ja nyrkkeilyä sekä sumopainia näytettiin kausiluontoisesti. Alun perin vallalla oli käsitys, että urheilutapahtumien televisiointi vähentäisi katsojien kiinnostusta lähteä paikan päälle ja jäädä kotiin katsomaan samaa tapahtumaa ilmaiseksi. Kävi kuitenkin päinvastoin, ja kiinnostus urheilua kohtaan lisääntyi, oheistuotteita myytiin enemmän ja urheilulähetykset yleistyivät. thumb|200px|Judoa [[Okinawalla]] Judo liitettiin virallisten olympialajien perheeseen vuonna 1964 Tokion kesäolympialaisissa. Keirin-pyöräilylaji taasen pääsi olympiaohjelman virallisten lajien listalle vuoden 2000 Sydneyn olympialaisissa.
Moottoriurheilu on kasvattanut suosiotaan Japanissa etenkin 1900-luvun jälkipuoliskolla. Maan autonvalmistajat käyttävät eri kilpasarjoja tuotteidensa markkinoimiseen, ja monet nuoret ajavat amatöörisarjoissa kuluttaen ajokkeihinsa huomattavia summia. Japanista kotoisin oleva moottoriurheilulaji drifting on leviämässä ulkomaille.
Olympialaiset
Japani on osallistunut jokaisiin olympiakisoihin vuodesta 1912 lähtien neljää poikkeusta lukuun ottamatta: väliin jäivät vuoden 1948 talvi- sekä kesäolympialaiset, vuoden 1924 talviolympialaiset ja vuoden 1980 kesäolympialaiset. Japanin mitalisaldo olympialaisista on 394 mitalia, ja maa on olympialaisten kaikkien aikojen mitalitilastossa toiseksi parhaana aasialaisena maana sijalla 15. Japani on isännöinyt olympialaisia neljä kertaa: Tokio isännöi vuosien 1964 sekä 2020 kesäolympialaisia, Sapporo vuoden 1972 talviolympialaisia ja Nagano vuoden 1998 talviolympialaisia.
Telekles
Telekles (k. 167/166 eaa.) oli antiikin kreikkalainen Platonin Akatemiaan kuulunut filosofi. Akatemiassa hän oli Lakydeen oppilas ja seuraaja. Myöhemmin hän toimi Akatemian johdossa yhdessä Euandroksen kanssa.
Lakydeen viimeisen kymmenen elinvuoden aikana, noin vuosina 215–205 eaa., Telekles ja Euandros olivat auttaneet Akatemian johtamisessa, koska Lakydes oli ollut vakavasti sairaana. He jatkoivat Akatemian johdossa Lakydeen kuoleman jälkeen ilman muodollista valintaa. Telekleen kuoltua vuonna 167/166 Euandros jatkoi Akatemian johdossa vielä joitakin vuosia.
Japanin urheilu
Oppilaitokset ja urheilu
thumb|right|[[Japanin lukioiden baseball-mestaruuskisat Kōshienin stadionilla]] Japanin oppilaitoksissa on mahdollisuus harrastaa monipuolisesti eri urheilulajeja. Jo lastentarhalaiset ja ala-asteen oppilaat voivat urheilla yksityisissä urheiluseuroissa, joihin voi liittyä kohtuullisella summalla. Useimmissa budō-lajeissa harjoittelun voi aloittaa jo 4–5 -vuotiaana. Kun oppilas aloittaa 5. luokan, koulu tarjoaa ilmaista koulupäivän jälkeistä harrastustoimintaa, johon oppilaat voivat osallistua. Koulu rohkaisee oppilaita liittymään urheiluseuroihin myös tämän jälkeen.
Telekles
Telekleen omasta filosofisesta ajattelusta tai kirjoituksista ei tiedetä mitään. Hän kuitenkin todennäköisesti jatkoi Arkesilaoksen akateemista skeptisismiä jossakin muodossa.
Japanin urheilu
Oppilaitokset ja urheilu
Oppilaitosten välinen kilpailutoiminta on prefektuureissa ja kansallisesti aktiivista, ja jotkut turnaukset, kuten Japanin lukioiden baseball-mestaruuskisat ja lukioiden jalkapalloturnaus, ovat maassa hyvin suosittuja.
Rakennelmat
Japanissa on 239 660 liikuntapaikkaa erilaisille urheilumuodoille. 62,2 % näistä rakennelmista oli rakennettu toisen asteen opetuksen käyttöön, 3,8 % oli korkeakoulujen tiloja ja 23,6 % julkisia tiloja. 3,5 % oli yksityisten yhtiöiden työntekijöilleen rakentamia liikuntapaikkoja ja 7,0 prosentin käyttötarkoitus oli joku muu.
Yleisimmät liikuntapaikat olivat tilaston mukaan kuntosalit (21,8 %), monikäyttöiset stadionit (20,7 %), ulkona sijaitsevat uima-altaat (14,1 %), ulkona sijaitsevat tenniskentät (9,3 %) sekä baseball- ja softball-kentät (4,5 %).
Aiheesta muualla
Японія 日本
Sound of Silver
Kappaleet
Kaikki kappaleet kirjoittanut James Murphy, ellei toisin mainita.
Mike Halmo
Michael Halmo (s. 15. toukokuuta 1991 Waterloo, Ontario, Kanada) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka teki vuonna 2019 vuoden sopimuksen DEL-joukkue Iserlohn Roostersin kanssa. Hän on pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä. Halmo on pelannut urallaan 20 NHL-ottelua New York Islandersissa kaudella 2013–2014.
Junioriura
Halmo vietti juniorivuotensa pääosin kotikaupungissaan Ontarion Waterloossa. Hän pelasi Waterloo Wolvesin joukkueessa, kunnes Owen Sound Attack varasi Halmon 88. pelaajana OHL:n varaustilaisuudessa 2007. Hän pelasi kauden 2007–2008 MWJHL-junioriliigan Waterloo Siskinsissä. Halmo siirtyi Sound Attackin OHL-joukkueeseen kaudeksi 2008–2009, jolloin hän teki runkosarjassa kahdeksan tehopistettä. Kaudella 2009–2010 Halmo teki runkosarjassa 29 tehopistettä ja hän myös voitti joukkueensa sisäisen jäähypörssin 121 rangaistusminuutillaan. Kaudella 2010–2011 hän teki runkosarjassa 43 tehopistettä. Halmo voitti kauden päätteeksi OHL:n mestaruuden, J. Ross Robertson Cupin.
Kaudella 2011–2012 Halmo nousi Sound Attackin kapteeniksi. Hän voitti joukkueen sisäisen piste-, maali- ja syöttöpörssin tehoilla 40+45=85, joilla Halmo jakoi koko OHL:n maalipörssin kahdeksannen sijan Niagara IceDogsin Andrew Agozzinon ja Saginaw Spiritin Josh Shallan kanssa sekä pistepörssin yhdeksännen sijan London Knightsin Seth Griffithin, Kitchener Rangersin Tobias Riederin ja Saginaw Spiritin Vincent Trocheckin kanssa. Hän voitti myös Sound Attackin sisäisen tehotilaston lukemalla +24 sekä sisäisen jäähypörssin 162 minuutillaan, joilla Halmo sijoittui koko OHL:n jäähypörssissä viidenneksi. Runkosarjan kolmanneksi viimeisellä kierroksella, 10. maaliskuuta 2012 hän taklasi Sarnia Stingin Nail Jakupovia päähän. Halmo sai teostaan kymmenen ottelun pelikiellon ja hänen kautensa OHL:ssä päättyi tähän.
Ammattilaisura
Samana päivänä ennen viimeistä OHL-otteluaan NHL-varaamaton Halmo teki kolmivuotisen tulokassopimuksen New York Islandersin kanssa. Kärsittyään pelikieltonsa OHL:ssä hän siirtyi huhtikuussa amatööritry-out -sopimuksella AHL-joukkue Bridgeport Sound Tigersin vahvuuteen. Halmo pelasi siellä loppukeväänä viisi runkosarjaottelua tehden yhden maalin. Hän pelasi joukkueen vahvuudessa myös koko kauden 2012–2013, joka oli Halmon varsinainen tulokaskausi AHL:ssä ja se toi 46 runkosarjaottelussa tehot 5+9=14.
Kaudella 2013–2014 Halmo oli Sound Tigersin toiseksi paras maalintekijä ja kolmanneksi paras pistemies tehoilla 18+20=38. Hän jakoi myös joukkueen sisäisen tehotilaston voiton Matt Donovanin kanssa lukemalla +11. Helmikuussa 2014 Halmo nostettiin yhdessä Ryan Stromen ja Anders Leen kanssa Islandersin NHL-joukkueen vahvuuteen paikkaamaan loukkaantumisia. Halmo pelasi siellä kauden aikana kaikkiaan 20 runkosarjaottelua tehden yhden maalin. Hän teki NHL-debyyttinsä 27. helmikuuta 2014 Toronto Maple Leafsia vastaan. Halmo sai ottelussa jääaikaa 9.01 minuuttia. NHL-uransa avausmaalin Halmo teki 1. huhtikuuta 2014 Florida Panthersia vastaan. Kaudella 2014–2015 hän toimi Sound Tigersin varakapteenina ja pelasi koko kauden joukkueen vahvuudessa. Halmo pelasi kauden aikana vain 33 runkosarjaottelua joulukuussa 2014 tulleen ylävartalovamman vuoksi, mikä piti hänet sivussa 31 ottelun ja noin kolmen kuukauden ajan. Heinäkuussa 2015 Halmo teki Islandersin kanssa vuoden mittaisen ja kaksisuuntaisen jatkosopimuksen.
Halmo pelasi kauden 2015–2016 kokonaan Bridgeport Sound Tigersin AHL-joukkueen vahvuudessa ja toimi joukkueen varakapteenina. Hän oli tehoilla 22+19=41 Sound Tigersin toiseksi paras maalintekijä ja Halmo jakoi joukkueen sisäisen pistepörssin kolmannen sijan James Wrightin kanssa. Heinäkuussa 2016 hän teki vapaana agenttina vuoden mittaisen ja kaksisuuntaisen sopimuksen Tampa Bay Lightningin kanssa. Halmo pelasi koko kauden 2016–2017 farmijoukkue Syracuse Crunchissa, joiden kolmanneksi paras maalintekijä hän oli 16 osumallaan.
Pelityyli
Elite Prospects -sivuston Erik K. Pirin mukaan Halmo on tanakka laitahyökkääjä, joka pelaa röyhkeästi ja työteliäästi, eikä epäröi tarvittaessa tapella. Halmolla on kuitenkin myös kohtuullisen hyvät hyökkäyspään taidot.
Das Modell
Kappale julkaistiin ensin 7"-singlelevyllä Saksassa (B-puoli: "Neonlicht"). Englanninkielisenä versiona se julkaistiin heinäkuussa 1981 lopulta "Computer love" -singlen B-puolelle. Tämä single saavutti sijan 36 Ison-Britannian listalla.
Kun radio-DJ:t alkoivat soittaa "Computer Love" -singlen B-puolta, levy-yhtiö EMI päätti julkaista joulukuussa 1981 singlen uuden version "The Model" A-puolena. Yhtyeen on sanottu vastustaneen julkaisua. Uusi single saavutti 1. sijan helmikuussa 1982 ja oli 21 viikkoa Ison-Britannian singlelistan sijoilla 1–75.
Cover-versiot
Kappaletta on versioitu aktiivisesti. Esimerkiksi Rammstein on tehnyt industrial-tyylisen cover-version ”Das Modell” vuonna 1997. Suomalainen Eläkeläiset-yhtye on puolestaan tehnyt humppatyylisen cover-version ”Humppamalli”.
Regiment de Meuron
Rykmentti toimi Ceylonilla Hollannin Itä-Intian kauppakomppanian palveluksessa. Vuonna 1795 kauppakomppania ei pystynyt maksamaan palkkasaataviaan ja ajautui konkurssiin. Rykmentti liittyi Britannian armeijan palvelukseen lupauksella, jonka mukaan heille maksetaan normaalin brittisotilaan palkka ja armeija korvaa kauppakomppanian maksamattomat palkkarästit.
Vuoteen 1798 mennessä kaikki palkkavaatimukset oli hoidettu ja rykmentti oli kiinteä osa Britannian armeijaa. He palvelivat Mysoren sodassa 1799, Napoleonin Välimeren ja Espanjan itsenäisyystaisteluissa 1806–1812 ja Kanadassa vuoden 1812 sodassa sekä Red River Colonyssä. Winnipegissä St. Bonifacen kaupunginosassa sijaitseva katu on nimetty rykmentin mukaan, Rue des Meurons.
Asafa Powell
Asafa Powell (s. 23. marraskuuta 1982 Saint Catherine) on jamaikalainen pikajuoksija. Hän on 100 metrin juoksussa kaikkien aikojen tilastossa neljäntenä ajallaan 9,72 s, jonka hän juoksi syyskuussa 2008. Powell valittiin vuonna 2006 IAAF:n vuoden miesyleisurheilijaksi.
Ura
Asafa Powell aikoi ryhtyä sähköinsinööriksi ennen kuin aloitti urheilu-uransa. Hänen vanhempi veljensä Donovan Powell on myös kilpaillut pikajuoksussa. Monista maanmiehistään poiketen Asafa Powell päätti olla muuttamatta Yhdysvaltoihin uransa vuoksi ja harjoittelee Jamaikan pääkaupungissa Kingstonissa.
Yleisurheilun MM-kilpailuissa 2003 Powell juoksi alkuerien nopeimman ajan 10,05 s mutta puolivälierissä hänet hylättiin varaslähdön vuoksi. Samassa erässä hylättiin varaslähdön vuoksi myös Yhdysvaltain Jon Drummond, joka vastusti hylkäystään heittäytymällä radalle makaamaan pitkäksi aikaa.
Seuraavalla kaudella Powell alitti 10 sekuntia useamman kerran ja oli Ateenan olympialaisissa yksi voittajasuosikeista, mutta kovatasoisessa finaalissa Powell sijoittui viidenneksi ajalla 9,94 s. Kauden aikana hän alitti kymmenen sekuntia yhdeksän kertaa, ja hänen kauden paras aikansa oli 9,87 s.
14. kesäkuuta 2005 Powell juoksi Ateenassa uuden maailmanennätyksen 9,77 s (tuulilukema +1,6 m/s) parantaen Tim Montgomeryn edellistä ME:tä yhdellä sadasosasekunnilla. Myöhemmin Montgomeryn tulos hylättiin dopingtuomion takia. Montgomeryn juoksua edeltänyt maailmanennätys oli myös Ateenassa juostu Maurice Greenen 9,79 s.
Helsingin MM-kisoissa 2005 Powellia ei nähty: hän joutui jäämään pois nivuslihaksen repeämän takia, joka tuli Lontoon GP-kisan satasella.
Vuoden 2006 Kansainyhteisön kisoissa Powell voitti 100 metriä ja pikaviestin Jamaikan joukkueessa.
Justin Gatlin alitti Powellin ME-ajan 12. toukokuuta 2006 Dohassa juostuaan ajan 9,76 s. IAAF kuitenkin lopulta hyväksyi ME:tä sivuavan ajan 9,77 s, sillä kisajärjestäjät olivat pyöristäneet ajan väärin. Myöhemmin Gatlin kärysi dopingista. 11. kesäkuuta Gatesheadin GP-kilpailuissa Powell sivusi maailmanennätystään 9,77 s (+1,5 m/s).
Kesän 2006 Kultaisen liigan 100 metriä oli Powellin hallintaa. Hän voitti kaikissa kuudessa osakilpailussa lajinsa ja ansaitsi yhteensä 249 999 Yhdysvaltain dollaria palkintorahaa. Hänen lisäkseen kuusi osakilpailua voittivat Jeremy Wariner ja Sanya Richards. Powell alitti jokaisessa Kultaisen liigan kilpailussa kymmenen sekuntia. Zürichissä hän sivusi maailmanennätystä ja juoksi jo kolmannen kerran urallaan ajan 9,77 s. Pariisissa sekä Roomassa hän juoksi 9,85 s ja Berliinissä 9,86 s. Tiukimmalle hän joutui Brysselissä, jossa hän huonosta ja epätasaisesta lähdöstä johtuen juoksi 9,99 s.
Osakan MM-kisoissa vuonna 2007 Powell sijoittui 100 metrin finaalissa kolmanneksi ajalla 9,96 s. Kilpailun voitti Yhdysvaltain Tyson Gay, jonka voittoaika oli 9,85 s. Hopeamitalin saavutti Powellin pikkuserkku, Bahaman Derrick Atkins, juostuaan ajan 9,91 s, joka oli myös maan ennätys.
Powell juoksi uuden maailmanennätyksen 9,74 s (+1,7) Italian Rietissä 9. syyskuuta 2007 järjestetyn Grand Prix -kilpailun alkuerässä vaikka höllensi vauhtiaan loppumetreillä. Samana iltana loppukilpailussa Powell juoksi nollatuulessa 9,78 s. Seuraavan vuoden toukokuussa nuori maanmies Usain Bolt riisti ennätyksen itselleen kaksi sadasosaa parempana (9,72 s).
Berliinin MM-kilpailuissa 2009 hän juoksi 100 metrillä kolmanneksi ajalla 9,84 s. Kilpailun voitti Usain Bolt maailmanennätysajalla 9,58 s ja Tyson Gay oli toinen ajalla 9,71 s. Berliinin MM-kilpailuissa Powell alitti kymmenen sekuntia kolmesti ja hän nousi eniten kymmenen sekunnin alituksia juosseeksi pikajuoksijaksi. Hänellä oli tuolloin sallituissa oloissa 54 kymmenen sekunnin alitusta. Ennen häntä listan kärjessä oli Maurice Greene, joka juoksi urallaan 52 kertaa alle kymmenen sekunnin. Kesän 2009 jälkeen Powellilla oli 60 kymmenen sekunnin alitusta 100 metrillä. Pikaviestissä Powell juoksi ankkuriosuuden Jamaikan voittaessa maailmanmestaruuden kilpailuennätyksellä 37,31.
Powell ei kilpaillut Daegun MM-kilpailuissa 2011 nivusvamman vuoksi. Seuraavana vuonna Powell loukkaantui Lontoon olympialaisten sadan metrin loppukilpailussa ja joutui päättämään kilpailukautensa. Syynä oli jälleen nivusvamma.
Kesäkuussa 2013 Jamaikan mestaruuskilpailuissa Powell antoi piristettä sisältäneen dopingnäytteen ja sai 18 kuukauden kilpailukiellon. Powell valitti kilpailukiellosta urheilun kansainväliseen vetoomustuomioistuimeen (CAS) ja CAS lyhensi kilpailukiellon kuuden kuukauden pituiseksi.
Powell juoksi Pekingin MM-kilpailuissa 2015 toisen osuuden kultaa voittaneessa maansa pikaviestijoukkueessa. 100 metrillä hän sijoittui seitsemänneksi. Portlandin MM-hallikilpailuissa 2016 hän juoksi alkuerissä maanosan ennätyksen 6,44, jota sivusi välierissä. Loppukilpailussa hän sai hopeaa ajalla 6.50. Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 hän juoksi avausosuuden kultaa voittaneessa Jamaikan 4 × 100 metrin viestijoukkueessa.
Perhe
Powellin perhe on kohdannut monta traagista tapahtumaa. Asafan viidestä veljestä kaksi on kuollut traagisesti. Michael Powell murhattiin taksiin New Yorkissa ja amerikkalaista jalkapalloa pelannut Vaughan Powell kuoli kesken jalkapallo-ottelun Georgiassa. Lisäksi pastori-isä Michael Powellia on ammuttu leukaan ryöstöyrityksessä Jamaikalla.
Äksymmät vanhat herrat
Äksymmät vanhat herrat on Jack Lemmonin ja Walter Matthaun komediaelokuva vuodelta 1995. Se on jatkoa elokuvalle Äksyt vanhat herrat. Se on myös viimeinen elokuva, jossa Burgess Meredith näytteli.
Juoni
Naapurukset John Gustafson (Lemmon) ja Max Goldman (Matthau) tulevat nykyään paremmin toimeen. He yrittävät järjestää lapsilleen (Hannah ja Pollack) häitä ja estää uuden asukkaan (Loren) avaaman ravintolan käynnin, koska se tuli entisen viehekaupan tilalle.
Vastaanotto
DVD-oppaan Pekka Suorsan mielestä jatko-osa jää melko tyhjänpäiväi­seksi, mut­ta pääosien esittäjien roolityöt kantavat ja komedia yllättäen pa­ra­nee lop­pua koh­ti. Hän antaa elokuvalle kolme tähteä viidestä.
Grönlannin mannerjäätikkö
pienoiskuva|upright|Grönlannin kartta, jossa näkyy mannerjään paksuus. pienoiskuva|Grönlannin mannerjää on painanut saaren keskiosan kuopalle. Grönlannin mannerjäätikkö on Grönlannin sisäosia peittävä jäätikkö. Se on laajalti kaksi kilometriä paksu ja paksuimmalta kohdaltaan noin 3,2 kilometriä paksu. Se on 2 500 km pitkä ja 1 000 km leveä.
Uutta jäätikköä syntyy jatkuvasti oman painonsa ansiosta tiivistyvästä lumesta. Osa jäästä sulaa pois kesän aikana, osa sulaa jään aiheuttaman valtavan paineen takia jäätikön pohjalla ja osa virtaa pois jäävuorina.
Grönlannin mannerjäästä 7 % laskeutuu mereen Sermeq Kujalleqista (, ”eteläinen jäätikkö”) ja se synnyttää myös enemmän jäävuoria kuin mikään muu pohjoisen pallonpuoliskon jäätiköistä.
Historia
Grönlannin mannerjäätikkö yhdistyi useammista yksittäisistä jäätiköistä isoksi jäämassaksi kahdesta yhteen miljoonaa vuotta sitten. Grönlannin jäätikkö oli nykyistä laajempi jääkaudella, mutta se oli hieman nykyistä pienempi tuhansia vuosia sitten holoseenin lämpöhuipun aikoihin. Grönlannissa oli nykyistä lämpimämpää vielä keskiajan lämpökaudella, jolloin viikingit kävivät siellä.
Jään sulaminen
Jää sulaa jäätikön reunaa ympäröivällä sulamisalueella, jossa lämpötila nousee kesällä kyllin korkeaksi. Sulamisalue on ollut esimerkiksi vuonna 2007 40 % koko jäätiköstä. Sen reunalla jää on noin 500 metriä paksua. Sulamista tapahtuu alueella huhti–lokakuussa ja tämä alue laajenee huhti–lokakuun välillä. Yöpakkasia on tällä alueella kesälläkin, ja ne jäädyttävät pinnan yöksi. Nopeimmin jäätikkö sulaa reunoiltaan, kun taas keskellä jäätikköä on havaittu myös jään paksunemista.
Jäätä sulattavat osaltaan kryokoniitiksi sanotut pienet tummat hituset, jotka koostuvat muun muassa tuulen tuomasta pölystä ja levistä. Niiden tummuus heikentää jään heijastavuutta ja lisää lämmön imeytymistä, mikä taas sitten nopeuttaa sulamista. Jäälle syntyy kesällä sulamisvedestä jäätikköjärviä ja -jokia. Jäähän syntyy sen liikkuessa peruskallion päällä suuria halkeamia, joihin järvet lopulta syöksyvät synnyttäen kuilumaisen jäätikkökaivon. Vesi virtaa jään alla liukastaen sen liikettä.
1990-luvun puolivälissä sulamisvedet nostivat merenpintaa 0,13 millimetriä vuodessa, kun taas 1997–2003 vuosittainen määrä oli jo 0,25 millimetriä. Jos mannerjäätikkö sulaisi kokonaan, se nostaisi merenpintaa kuudella metrillä.
The Wiz: Original Motion Picture Soundtrack
The Wiz: Original Motion Picture Soundtrack on yhdysvaltalaisen laulajan Michael Jacksonin ensimmäinen soundtrack-albumi sekä soundtrack musikaalielokuvalle Taikuri Oz, jossa Jackson näyttelee pääroolissa. Albumi julkaistiin 18. syyskuuta 1978. Albumin on tuottanut suurimmaksi osaksi Quincy Jones ja sitä pidetään Jonesin sekä Jacksonin ensimmäisenä yhteistyön tuloksena. Jones tuotti myöhemmin Jacksonin menestyksekkäät albumit Off the Wall (1979), Thriller (1982) ja Bad (1987).
Albumilta julkaistiin singleinä kappaleet ”Ease on Down the Road”, ”You Can’t Win” ja ”A Brand New Day”.
Kappaleluettelot
Kaikki kappaleet kirjoittanut Charlie Smalls ellei toisin mainita.
Levy 1, A-puoli
Levy 1, B-puoli
Levy 2, B-puoli
Gemini 10
Gemini 10 (virallisesti Gemini X) oli yhdysvaltalainen kahden astronautin avaruuslento, joka laukaistiin 18. heinäkuuta 1966. Muiden Gemini-ohjelman lentojen tapaan alus nostettiin avaruuteen Titan-kantoraketilla. Lennolla harjoiteltiin telakoitumista kahden Agena-rakettivaiheen kanssa sekä avaruuskävelyä. Harjoitukset olivat välttämättömiä tulevia kuulentoja varten ja Gemini 10 olikin yksi NASA:n siihen asti onnistuneimpia lentoja. Agena-rakettivaiheeseen telakoituneen Gemini 10:n rataa muutettiin useaan kertaan. Gemini 10 laskeutui Atlantin valtameren länsipuolelle 21. heinäkuuta 1966.
Lento
Lennon alkuvaiheessa tapahtuneen ohjausvirheen vuoksi aluksen kurssille palauttamiseen vaadittiin kaksi ylimääräistä polttoa, mikä kulutti huomattavan paljon polttoainetta. Lentosuunnitelmaa mukautettiin siten, että Gemini 10 pysyi telakoituna Agena target vehiclen kanssa 39 tuntia eikä irrottautunut ylimääräisiä telakointiharjoituksia varten. Lentoradan muutokset tehtiin suunnitelmien mukaisesti käyttäen Agenan moottoreita. Tämä oli ensimmäinen kerta kun miehitettyä alusta ohjattiin aluksen ulkoisen moottorin avulla.
Ensimmäisen avaruuskävelyn aikana Collins otti valokuvia seisten Gemini-kapselin avatusta luukusta poistumatta aluksesta. Avaruuskävely lopetettiin etuajassa, kun molempien astronauttien silmät alkoivat ärtyä. Astronautit huomasivat myös pistävän hajun, jonka epäiltiin olevan peräisin ilmastointi- ja paineistusjärjestelmästä tulleesta litiumhydroksidista.
Lento oli siitä poikkeuksellinen, että Gemini telakoitui kahden eri kohteen kanssa. Hieman ennen Gemini 10:tä laukaistun Agenan kanssa tehdyn telakoitumisen lisäksi alus telakoitui myös aiemmalta Gemini 8-lennolta jääneen Agenan kanssa. Tämä oli ensimmäinen telakoitoituminen passiivisen kohteen kanssa, sillä telakointialuksen akut olivat kuluneet loppuun. Agenan tutkat tai mitkään telakointiavustimet eivät toimineet, joten lähestyminen ja telakointi suoritettiin kokonaan manuaalisesti. Tämän arvioitiin ennalta olevan hyvin haasteellista, sillä etäisyyksien ja nopeuden arviointi visuaalisesti on avaruudessa hyvin vaikeaa. Telakoituminen saatiin kuitenkin tehtyä onnistuuneesti.
Toisen avaruuskävelyn tavoitteena oli noutaa Agenassa oleva mikrometeoroidi-keräin ja vaihtaa se uuteen. Tämäkään ei onnistunut täysin ongelmitta. Agenan pinta on tasainen, eikä siinä ole tarttumiseen tarkoitettuja kahvoja tai raiteita, joten Collinsilla oli vaikeuksia pysyä siinä kiinni. Lipuessaan Agenan ohi hän käytti liikkumisen apuvälineeksi tarkoitettua kannettavaa typpi-asetta, jolla hän pääsi takaisin Agenan luo ja tartuttua kiinni rakettivaiheen johdoista. Collins sai irrotettua vanhan keräimen Agenasta, mutta uuden asennus osoittautui hankalammaksi, ja hän päätti hylätä sen ja palata takaisin Gemini-kapseliin vanhan keräimen kanssa. Ollessaan solmussa turvavaijerinsa kanssa, Collins menetti kameransa, eikä saanut otettua valokuvia avaruuskävelyllä.
Telakoitumisten lisäksi lennon päätehtävänä oli selvittää onko avaruuden säteilystä haittaa tuleville avaruuslennoille. Lennolla mukana olevaa laitteistoa käytettiin mittamaan säteilyarvoja Etelä-Atlantin anomalian alueella sekä beetasäteilyä yleisesti. Avaruuden säteilyn tutkiminen oli tärkeää tulevien Apollo-tehtävien valmisteluun, sillä näin voitiin varmistaa astronauttien turvallisuus pitkillä lennoilla, joilla astronautit altistuvat säteilylle pidempään.
Kierrettyään 43 kierrosta maan ympäri, Gemini 10 aloitti laskeutumisen. Alus laskeutui mereen Länsi-Atlantille noin 6 kilometriä suunnitellusta laskeutumispaikasta. Lento kesti yhteensä 70 tuntia ja 46 minuuttia.
Keith Ballard
Keith Ballard (s. 26. marraskuuta 1982 Baudette, Minnesota, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, joka pelasi uransa aikana yli 600 NHL:n runkosarjaottelua vuosina 2005–2015. Hän edusti urallaan NHL:ssä Phoenix Coyotesia, Florida Panthersia, Vancouver Canucksia ja Minnesota Wildia. Yhdysvaltain maajoukkueessa Ballard voitti pronssia MM-kilpailuista 2004.
Junioriura
Ballard kuului kaudella 1999–2000 Yhdysvaltain nuorten kehitysohjelmaan ja pelasi USHL:ssä ohjelman omassa joukkueessa. Seuraavaksi kaudeksi hän siirtyi saman sarjan Omaha Lancersiin, ja hänet valittiin kauden päätteeksi USHL:n tähdistökentälliseen.