cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Falklandinsaaret
Historia
Lopulta kumpikin luopui tukikohdistaan saarella, Englanti vuonna 1774 ja Espanja vuonna 1811, mutta aluevaatimukset jäivät voimaan. Saarista tuli brittiläisten ja yhdysvaltalaisten valaan- ja hylkeenpyytäjien tukialuetta. Vaatimus saarten hallinnasta periytyi Espanjalta itsenäiselle Argentiinalle, joka 1820-luvulla perusti saarille taas pienen siirtokunnan. Vuonna 1833 britit kuitenkin kaappasivat vallan saarilla argentiinalaisen siirtokunnan ollessa sekasorrossa. Seuraavina vuosikymmeninä brittiläiset kolonialistit asuttivat saaret. Falklandinsaarten elinkeinoja olivat kalastus, lampaankasvatus ja hylkeenpyynti; myöhemmin saarille syntyi jonkin verran teollisuuttakin.
Argentiinan ja Britannian kiista saarten hallinnasta alkoi kärjistyä uudelleen 1960-luvulla, jolloin dekolonisaatio kannusti argentiinalaisten nationalistien toiveita brittiläisen ”siirtomaavallan” väistymisestä. Falklandinsaarelaisten enemmistö kuitenkin halusi jäädä Britannian alaisuuteen. Vuonna 1971 solmittu sopimus vahvisti ja virallisti Argentiinan ja Falklandinsaarten siteitä, mutta argentiinalaisten pettymykseksi Britannia piti kiinni valta-asemastaan saarilla. Koska Falklandinsaaret olivat Britannian alusmaa, ei saarten asukkailla kuitenkaan ollut täysiä Britannian kansalaisoikeuksia, kuten vapaata muutto-oikeutta Ison-Britannian saarelle.
Maaliskuussa 1982 Argentiinan sotilasjuntta miehitti saaret toivoen saavansa kansallishengestä tukea talousvaikeuksien horjuttamalle valta-asemalleen. Diplomaattisen sovittelun epäonnistuttua Britannian pääministeri Margaret Thatcher lähetti armeijansa vastaiskuun. Lyhyen mutta kiivaan meri-, ilma- ja maasodan jälkeen saaret palautuivat brittien hallintaan. Saarten maastossa oli sodan jälkeen suuri määrä raivaamattomia jalkaväkimiinoja. Viimeiset raivaamattomat miinat raivattiin vuonna 2009 aloitetussa hankkeessa ja 10. marraskuuta 2020 saaret julistettiin miinoista vapaiksi. Argentiina vaatii saaria yhä itselleen ja on toistuvasti ottanut asian esille sekä diplomaattisissa keskusteluissa Britannian kanssa että YK:ssa, mutta mitään neuvotteluja saarten kohtalosta ei ole käyty. Argentiina on luvannut, ettei yritä enää ratkaista aluekiistaa sotilaallisin keinoin.
Sodan jälkeen Britannia on vahvistanut Falklandinsaarten puolustusta ja toteuttanut infrastruktuurihankkeita. Turismi on saanut merkitystä elinkeinona. Vuodesta 1983 falklandinsaarelaisilla on ollut täydet Britannian kansalaisoikeudet. Saarten voimassa oleva perustuslaki on vuodelta 1985.
Politiikka
thumb|left|Maatila Falklandinsaarilla. Toimeenpanovallan taustalla on Britannian kuningas, jonka edustajana toimii kuvernööri. Vuonna 1985 säädettiin saarille perustuslaki. Sen mukaan joka neljäs vuosi valitaan kahdeksan lakiasäätävää edustajaa. Nämä valitsevat keskuudestaan kolme toimeenpanevaan neuvostoon. Toimeenpanevan neuvoston tehtävänä on kuvernöörin neuvominen. Toimeenpanevassa neuvostossa on edellä mainittujen lisäksi viisi jäsentä ja taloussihteeri.
Lakiasäätävässä neuvostossa on kymmenen jäsentä, taloussihteeri ja kahdeksan lakiasäätävää edustajaa. Sen puhemiehenä toimii kuvernööri.
Saarten puolustuksesta vastaa Yhdistynyt kuningaskunta. Saarten asukkaat ovat lähes kaikki brittejä. He saivat kansalaisuuden 1. tammikuuta 1983 kansalaisuuslain myötä.
Saarten kautta hallinnoidaan myös Britannialle kuuluvia Etelä-Georgiaa ja Eteläisiä Sandwichsaaria. Nämä saaret, joilla ei ole varsinaista pysyvää asutusta, kuuluivat ennen vuotta 1985 suoraan osaksi Falklandinsaarten territoriota. Ne sijaitsevat lähellä Eteläistä jäämerta yli tuhannen kilometrin päässä Falkdlandinsaarista.
Isossa-Britanniassa Falklandinsaaria, siinä missä kaikkia muitakin merentakaisia alueita, edustaa maan hallituksessa oma ministeri. Vuonna 2022 tässä virassa toimi Zac Goldsmith.
Poliittinen status
Vuonna 2001 Britannian pääministeri Tony Blair vieraili saarilla ensimmäisenä pääministerinä sitten vuoden 1982 sodan. Argentiinan presidentti Néstor Kirchner ilmoitti puheessaan Falklandin sodan 22. vuosipäivänä saarien olevan vielä kerran osa Argentiinaa. Venezuelan presidentti Hugo Chávez kehotti 10. helmikuuta 2006 Britanniaa luovuttamaan saaret takaisin Argentiinalle.
3. tammikuuta 2007 Argentiinan ulkoministeriö vaati Britanniaa neuvotteluun Falklandin saarten saamisesta Argentiinan hallintaan. Ministeriö piti käsittämättömänä, ettei Britannia suostu edes keskustelemaan aiheesta. YK ja Amerikan valtioiden järjestö OAS ovat kehottaneet maita käynnistämään kahdenväliset neuvottelut saarten asemasta.
Maaliskuussa 2013 Falklandinsaaret järjesti kansanäänestyksen kuulumisestaan Britanniaan. Äänestysprosentti oli 92, ja lähes 99 prosenttia äänestäneistä tahtoi Falklandinsaarten kuuluvan jatkossakin Britanniaan. Argentiina ei tunnustanut äänestyksen tulosta. Äänestyksen toivottiin lopettavan kiistan Argentiinan ja Britannian välillä.
Vuonna 2022 Kiina ilmoitti tunnustavansa saaret osaksi Argentiinaa. Vastaavasti Argentiina tunnusti Taiwanin osaksi Kiinaa.
Maantiede
thumb|260px|right|Kartta saarista Saaret sijaitsevat 483 kilometrin päässä Etelä-Amerikan mantereesta. Saaristo koostuu kahdesta pääsaaresta, Itä- ja Länsi-Falklandista, sekä 200 pienestä saaresta. Itä- ja Länsi-Falklandin jälkeen saarista kolmanneksi suurin on Weddellinsaari. Pinnanmuodoltaan saaret ovat mäkisiä.
Tammikuun keskilämpötila Port Stanleyssä on +9 °C ja heinäkuun keskilämpötila +2 °C. Saaret sijaitsevat kylmällä vyöhykkeellä.
thumb|250px|left|Falklandinsaaret satelliittikuvassa marraskuussa 1999.
Talous
Suurimmat elinkeinot ovat kalastus ja maatalous.
thumb|upright|left|Christchurchin katedraali Stanleyssä
Rhea (kuu)
Rhea on Saturnuksen toiseksi suurin sekä aurinkokunnan yhdeksänneksi suurin kuu. Sen löysi italialainen tähtitieteilijä Giovanni Domenico Cassini 23. joulukuuta 1672. Rhea on saanut nimensä kreikkalaisen mytologian titaanin Rhean mukaan. Se on myös ensimmäinen kuu, jonka ympärillä on havaittu olevan rengasjärjestelmä.
Nimeäminen
Rhea on nimetty kreikkalaisen mytologian Rhean, ”jumalten äidin”, mukaan. Sitä kutsutaan myös nimellä Saturnus V (koska se on viides suuri kuu planeetasta ulospäin). Cassini nimesi neljän löytämänsä kuun (Tethyksen, Dionen, Japetuksen ja Rhean) ryhmän ”Ludvigin tähdiksi”  tukijansa kuningas Ludvig XIV:n kunniaksi.
Fyysiset ominaisuudet
left|thumb|[[Maan, Kuun ja Rhean kokovertailu.]]
Sisäinen rakenne
Rhea on jäinen kappale, jonka keskitiheys on noin 1,233 g/cm³. Alhainen tiheys viittaa siihen, että kuu koostuu 25-prosenttisesti erilaisista kivistä (keskitiheys 3,0 g/cm³) ja 75-prosenttisesti vesijäästä (tiheys 0,9 g/cm³). Vaikka Rhea on aurinkokunnan yhdeksänneksi suurin kuu, sen massa on vain kymmenenneksi suurin.
Aiemmin epäiltiin, että kuun ydin koostuisi kivestä, mutta Cassini-luotaimen vuonna 2005 tekemistä mittauksista on päätelty, että kuun rakenne on homogeeninen ja ydin on siten osittain jäätä.
Rhean hitausmomentista on ollut paljon kiistelyä. Aluksi Cassinin kuvien jälkeen sen arveltiin olevan 0,4. Myöhemmin uuden arvion mukaan luku oli 0,34. Seuraava arvio oli 0,37. Myöhemmin kuitenkin alettiin ajatella, ettei lukua voisi päätellä vain vetovoiman perusteella.
Pinta
Rhean pinnalla sijaitsee 48 kilometrin läpimittainen Inktoni-kraatteri. Se on luultavaksi yksi nuorimmista Saturnuksen sisempien kuiden kraattereista. Näkyvällä puoliskolla on lisäksi kirkkaita alueita, joiden uskotaan syntyneen Rhean alkuvaiheissa jäätulivuorten vaikutuksella, kun kuun sisus oli nestemäinen.
Ilmakehä
Marraskuussa 2010 Nasa ilmoitti, että Rhealta on havaittu heikko ilmakehä, joka on lähes kokonaan eksosfääriä. Ilmakehä koostuu hapesta ja hiilidioksidista.
Renkaat
thumb|Taiteilijan näkemys Rhean renkaista. Voyager 1 -luotaimen ohilennolla luotain havaitsi latautunutta elektronivirtaa Saturnuksen magneettikentässä Rheaan päin, mutta havaintoja ei tutkittu sen tarkemmin. Vasta Cassinin ohilennon jälkeen ilmiöön alettiin kiinnittää huomiota, mikä nosti epäilyksiä Rhean mahdollisesta rengasjärjestelmästä, joka koostuisi pääasiassa pienkappaleista. Kuusta otetuissa kuvissa ei kuitenkaan näkynyt merkkejä renkaista. Nasa vahvisti renkaiden olemassaolon 6. maaliskuuta 2008 ilmestyneessä Science-tiedejulkaisussa.
Tutkimus
Cassini-luotain on kuvannut Rheaa muutamia kertoja vaihtelevilta etäisyyksiltä. Yksi ohilento tehtiin 26. marraskuuta 2005 500 kilometrin päästä, ja toinen 30. elokuuta 2007 5 750 kilometrin päästä. Tähän mennessä toiseksi lähin ohilehto tapahtui 2. maaliskuuta 2010 vain 100 kilometrin etäisyydeltä. Tällä ohilennolla oli tarkoitus hankkia lisätietoa Rhean renkaista, mutta tietoa ei saatu ja tiedonkeruu siirrettiin tulevaisuudessa paremmasta kulmasta tapahtuvaan lentoon. Uusin ohilento tehtiin 69 kilometrin etäisyydeltä 11. tammikuuta 2011.
Alfhild (runo)
Alfhild nousi suosituksi äitienpäivärunoksi heti valmistuttuaan. Viidan äidin lisäksi keskeisellä sijalla runossa ovat hänen isänsä Emil "Eemeli" Viita sekä Viidalle rakas Pispalan alue Tampereella.
Tapani Kansan esittämä ja Heikki Sarmannon säveltämä Alfhild ilmestyi Kansan albumilla Betonimylläri (Heikki Sarmannon sävellyksiä Lauri Viidan runoihin) vuonna 1987.
Tapio Vilpponen
thumb|Tapio "Roy" Vilpponen Tapio Vilpponen (31. toukokuuta 1913 Rauma – 31. elokuuta 1994 Helsinki) oli suomalainen käsikirjoittaja, lavastaja, puvustaja, taidemaalari, graafikko, sisustussuunnittelija, kuvanveistäjä, copywriter, toimittaja, pilapiirtäjä ja pakinoitsija. Hän myös näytteli muutamassa elokuvassa. Vilpponen käytti salanimiä Roy ja Juan Batiste Montauban. Vilpponen kirjoitti useita kioskilukemistoja (El Zorron seikkailut, Tilly, Pekka Lipponen junior) sekä nelisensataa jatkojännäriä.
Vilpponen valmistui sisustusarkkitehdiksi ja jatko-opiskeli alaa muuan muassa Lontoossa ja São Paulossa. Hän toimi Suomi-Filmi Oy:n PR-miehenä sekä mainos- ja taideosaston päällikkönä 1939–1958, sitten Mainos-TV:n päälavastajana ja taideosaston päällikkönä. Vilpponen teki lavastuksia ja käsikirjoituksia kymmeniin kotimaisiin elokuviin ja noin 150 tv-näytelmään.
Vuonna 1944 helsinkiläiset elokuvatoimittajat päättivät perustaa Vilpposen aloitteesta Elokuvajournalistit-yhdistyksen. Sen erääksi päätarkoitukseksi tuli alusta alkaen tunnustuspalkintojen jakaminen kotimaisten elokuvien parhaille vuosittaisille saavutuksille. Ensimmäiset Jussi-patsaat jaettiin Helsingin ravintola Adlonissa 16. marraskuuta 1944. Vilpponen itse kertoi idean syntyyn vaikuttaneen useamman henkilön. Hän oli itse ensimmäisiä Jussi-palkittuja vuonna 1944, kun hänet palkittiin parhaasta lavastuksesta elokuvasta Herra ja ylhäisyys. Seuraavana vuonna Vilpponen voitti jälleen parhaan lavastuksen palkinnon, tällä kertaa elokuvasta Linnaisten vihreä kamari. Vilpponen voitti Jussin myös 1951 sekä vuosikymmeniä myöhemmin 1989 betoni-Jussin elämäntyöstään suomalaisten elokuvien parissa.
Ensimmäisen käsikirjoituksensa Vilpponen teki elokuvaan En ole kreivitär. Myöhemmin vuosina 1954–1960 hän teki kuusi käsikirjoitusta Veikko Itkoselle. Elokuvalavastuksia hän teki uransa aikana yli 60 ja toimi Suomi-Filmin Uutisaitan päätoimittajana 1943–1953.
Filmografia
thumb|Vuoden [[Jussi-palkinnot 1951|1951 Jussi-palkitut. Viides vasemmalta Tapio Vilpponen.]]
Arvo Ahlroos
Ahlroosin vanhemmat olivat kirvesmies Aatto August Ahlroos ja Hulda Katariina Lind. Ahlroos opiskeli Voionmaan opistossa 1956–1957 ja Työväen Akatemiassa 1957–1959. Hän suoritti opintoja myös Yhteiskunnallisessa korkeakoulussa.
Ahlroos työskenteli vapaana toimittajana 1960–1965 ja kirjoitti 1960-luvun alkupuolella kirjallisuusarvosteluja, pakinoita ja kolumneja Keskisuomalaiseen, Jyväskylän Sanomiin ja Jyväskylän Ylioppilaslehteen. Ahlroos oli perustamassa Keski-Suomen kirjailijat r.y:tä ja toimi yhdistyksen ensimmäisenä sihteerinä. Hän toimi sittemmin Yleisradiossa dokumenttitoimittajana ja teki toistasataa dokumenttiohjelmaa televisiolle. Ahlroos oli luomassa Tampereella dokumenttikoulukuntaa Yle TV2:een. , jossa hän työskenteli toimittajana 1965–1975 ja Yleisradion erikoistoimittajana vuodesta 1976 alkaen.
Reino Ruokolainen
Reino Olavi Ruokolainen (5. kesäkuuta 1929 Helsinki – 30. joulukuuta 2012) oli suomalainen sisustusarkkitehti, joka tunnetaan huonekalumuotoilijana ja monien hotellien ja matkailualan yritysten sisustusten suunnittelijana.
Reino Ruokolainen opiskeli keskikoulun jälkeen Taideteollisessa oppilaitoksessa. Hän toimi Haimi Oy:n taiteellisena johtajana vuosina 1956–1963 ja suunnitteli yritykselle paljon moderneja puuhuonekaluja. Hän perusti oman sisustusarkkitehtitoimiston vuonna 1960.
Ruokolainen suunnitteli Finnairin suihkukoneiden ulkovärityksiä ja matkustamojen sisustuksia sekä yhtiön Suomessa ja ulkomailla sijaitsevien lipputoimistojen sisustukset 1960- ja 1970-luvulla. Mannerheimintielle vuonna 1971 valmistuneen hotelli Inter-Continentalin (nyk. Scandic Continental) sisustuksen hän suunnitteli yhdessä Ilmari Tapiovaaran ja Antti Nurmesniemen kanssa ja oli vastuussa hotellihuoneiden ilmeestä. Muita Ruokolaisen sisustuksia ovat olleet Helsingin Kuparitalo (1957, Töölönkatu 4) ja Vaasan Central-hotelli (1972).
Ruokolaisen vanhemmat olivat autotarkastaja Yrjö Arvid Ruokolainen ja liikkeenharjoittaja Martta (o.s. Hykkönen). Ruokolaisen puoliso oli pedikyristi Maire Kyllikki (o.s. Lindegrén) vuodesta 1948. Ruokolainen oli Sisustusarkkitehdit ry:n johtokunnan jäsen vuodesta 1957. Hän sai kultamitalin California State Fair and Exposition näyttelyssä Yhdysvalloissa vuosina 1961 ja 1961. Ruokolaiselle myönnettiin vuonna 1993 Suomen Leijonan I luokan ritarimerkki. Ruokolainen harrasti kalastusta ja kenneltyötä.
James Karen
pienoiskuva|James Karen James Karen (28. marraskuuta 1923 – 23. lokakuuta 2018 Los Angeles, Yhdysvallat ) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän syntyi venäjänjuutalaisille vanhemmille Pennsylvanian osavaltiossa.
Karen esiintyi näyttämöllä, elokuvissa ja televisiossa. Tunnettuja rooleja oli muiden muassa sarjoissa As the World Turns, All My Children ja Eight Is Enough sekä kauhukomediassa The Return of the Living Dead (1985) ja sen vuoden 1988 jatko-osassa.
Lambda Aurigae
Lambda Aurigae (λ Aur / λ Aurigae) on kaksoistähti 41,2 valovuoden päässä. Näennäisen suuruusluokan 4,69 A-komponentti on keltainen alijättiläinen, B-komponentti himmeämpi 13,4 suuruusluokan tähti.
Pál Kovács (miekkailija)
thumb|Pál Kovácsin hauta Pál Kovács (17. heinäkuuta 1912 Debrecen – 8. heinäkuuta 1995 Budapest) oli unkarilainen miekkailija ja olympiavoittaja. Hänen aseenaan oli säilä.
Pál Kovács voitti kultaa viisissä olympiakisoissa, mitä parempaan on pystynyt vain hänen joukkuetoverinsa Aladár Gerevich. He molemmat kuuluivat Unkarin miehistöön, joka voitti säilämiekkailussa joukkuekultaa Berliinissä 1936, Lontoossa 1948, Helsingissä 1952, Melbournessa 1956 ja Roomassa 1960 – Gerevich aloitti kultamitalien keräämisen jo vuonna 1932. Henkilökohtaisen olympiavoiton Kovács saavutti Helsingissä 1952 saatuaan neljä vuotta aiemmin pronssia. Henkilökohtaisen maailmanmestaruuden hän voitti 1937 ja 1953.
Diéminatou Sangaré
Diéminatou Sangaré (s. 1966 ) on malilainen hallintovirkailija, joka toimii maan hallituksen sosiaali- ja terveysministerinä.
Sangaré suoritti ylioppilastutkintonsa teknisessä lyseossa vuonna 1985 ja valmistui insinööriekonomistiksi Leningradissa vuonna 1991. Hän on suorittanut myös sosiaalialan tutkinnot Norsunluurannikolla ja Ranskassa. Sangaré on työskennellyt Malin sosiaaliturvainstituutissa, sairasvakuutuskassassa ja sosiaaliturvakassan pääjohtajana. Hänet nimitettiin Choguel Maïgan hallituksen terveys- ja sosiaalikehitysministeriksi kesäkuussa 2021.
Pieter Mortier
280px|pienoiskuva|Mortierin julkaisutuotantoa: Golfo di Cattaro eli karttakuva [[Kotorinlahti|Kotorinlahdelta.]] 280px|pienoiskuva|Mortier, Carte Generale de l'Afrique, 1700
Castro Daire
Castro Daire on kunta Viseun piirissä, Portugalissa. Sen pinta-ala on 379 km² ja väkiluku noin 15 300. Castro Dairen nykyinen pormestari on Fernando Carneiro. Kunnan juhlapäivä on 29. kesäkuuta.
Pieter Mortier
Pieter Mortier (myös nimellä Pierre Mortier) (Leiden 1661 – 1711 Amsterdam) oli ranskalaista syntyperää oleva kartografi, kaivertaja sekä kirjakauppias, joka toimi Amsterdamissa Hollannissa 1600-luvun lopussa ja 1700-luvun alussa. Hänen uransa huippuna voidaan pitää loistavaa meriatlasta Le Neptune François.
Perhe
Pieter Mortierin isovanhemmat olivat ranskalaisia pakolaisia. Sekä isoisä Martijn de Mortier että isoäiti Jenne de Lanoy syntyivät Bonissa tai Bondyssa Pariisin lähellä. He muuttivat Leideniin Hollantiin avioituessaan vuonna 1625, ja saivat pojan nimeltä Pieter. Vuonna 1655 tämä vanhempi Pieter avioitui Anna Bootin kanssa. He muuttivat Amsterdamiin joko vuonna 1661 tai 1662 sen jälkeen, kun heidän poikansa Pieter oli syntynyt. Nuoremmasta Pieter Mortierista tuli sittemmin kirjakauppias.
Ura
Pieter Mortierille oli vuonna 1690 myönnetty oikeus julkaista ja levittää ranskalaisten kustantajien karttoja ja kartastoja Hollannissa. Tästä etuoikeudesta hän otti täyden hyödyn irti. Mortierille oli helpompaa päästä käsiksi ranskalaisten kartografien tuotantoon syntyperänsä tähden. Näin hän pääsi julkaisemaan sellaisten kartantekijöiden aineistoa kuin esimerkiksi Guillaume Delisle, Nicolas de Fer, Alexis-Hubert Jaillot, Nicolas Sanson sekä Frederik de Wit. Mortierin liiketoiminnan nousu menestykseen rakentui pitkälti tämän varaan.
Useimmat muut hollantilaiset kustantajat olivat jähmettyneet paikoilleen ja vain julkaisivat uudelleen entisiä, jo vanhentuneita karttojaan. Sen sijaan ranskalaiset kartantekijät tuottivat tarkempia ja ajantasaisempia karttoja kuin kukaan muu. Mortier hyödynsi hienoa hollantilaista painotaitoa ja julkaisi koristeellisia ja hyvälaatuisia painoksia tuoreista ranskalaisista kartoista. Hänen painonsa ylin saavutus oli suuremmoisen merikartaston Le Neptune Françoisin julkaiseminen.
Perintö
Pieter Mortier kuoli vuonna 1711. Hänen leskensä jatkoi painotoimintaa, kunnes Pieterin poika Cornelius siirtyi yrityksen johtoon vuonna 1721. Cornelius Mortier otti liikekumppanikseen lankonsa Jean Covensin. Covens & Mortierin kustantamo jatkoi karttojen ja atlasten julkaisua vuoteen 1866 saakka.
Rusolaukkaneilikka
Rusolaukkaneilikka eli laukkaneilikka (Armeria maritima) on monivuotinen, vähän ruoholaukan näköinen kasvi. Sitä kasvatetaan myös koristekasvina. Laji on Suomessa rauhoitettu ja uhanalainen.
Ulkonäkö ja koko
thumb|vasen
Laukkaneilikan lehdet kasvavat mättäänä. Ne säilyvät vihreinä talvellakin. Lehdettömät kukkavarret nousevat 10–15 cm:n korkeuteen. Mykerömäinen kukinto on vaalean purppuranpunainen.
Levinneisyys
Laukkaneilikkaa kasvaa harvinaisena Pohjois- ja Keski-Euroopan rannoilla, sekä Saksassa, Tanskassa ja Etelä-Ruotsissa myös sisämaassa. Pohjois-Amerikassa on oma alalajinsa.
Elinympäristö
Laukkaneilikka tarvitsee paljon valoa, mutta kestää hyvin kuivuutta. Luonnonvarainen laukkaneilikka kasvaa töyräillä, etenkin rannoilla. Puutarhassa sitä viljellään kivikkokasvina.
Vieux-Fort (kunta)
thumb| Kunta keltaisella, sen keskustaajama punaisella. Vieux-Fort on kunta Saint Lucian saaren kaakkoisnurkassa Karibialla. Sen pinta-ala on 44 km2 ja vuoden 2010 asukasluku 14 632. Kunnan keskustaajama Vieux-Fort on Saint Lucian toiseksi suurin kaupunki. Se on yleisilmeelltään moderni kaupunki, mutta siirtomaatyylisiä rakennuksia on säilynyt kaupungin keskustassa.
Kunnan alueella toimii satama ja Hewanorran kansainvälinen lentoasema. Se on Saint Lucian kahdesta lentoasemasta suurempi, ja perustettiin toisen maailmansodan aikana sotilaslentokentäksi.
Roy
Roy on alkujaan englantilainen ja skotlantilainen miehen etunimi. Nimi johtuu todennäköisesti kelttiläisestä sanasta ruadh, joka merkitsee punaista ja erityisesti punatukkaista, mutta se on usein yhdistetty myös ranskan kuningasta tarkoittavaan sanaan roi. Roy esiintyy myös sukunimenä.
Suomessa nimi Roy on 1900-luvun alusta vuoden 2019 loppuun mennessä annettu 1 273 pojalle. Nimeä ei ole suomen­kielisessä kalenterissa, mutta suomen­ruotsalaisen kalenterin mukaan Royn nimipäivä on 7. syyskuuta.
Sinivalmuska
Sinivalmuska (Lepista nuda) on helttasieni, jota tavataan havu- ja lehtimetsissä. Muut Lepista-suvun sienet ovat yleensä nimeltään malikoita.
Koko ja ulkonäkö
Sinivalmuska on tanakka, lakki on 5–15 senttiä leveä ja väriltään sini- tai ruskeanvioletti, märkänä laikkuinen. Lakin pinta on sileä, nuorempana pallomainen, vanhemmiten laakeita, reunat alas kääntyneitä ja mutkaisia. Jalka tukeva ja lyhyt, 6-10 cm pitkä ja 2-3 cm leveä, tyvestä leveämpi. Sinipunertavan värinen, valkohärmeinen, sen yläosa on itiöpölystä vaaleampi. Heltat ovat kolotyviset violetit, vanhemmiten muuttuvat ruskehtaviksi. Sinivalmuskan malto on vaalean violetinruskeaa ja itiöpöly on väriltään vaaleanpunertavaa. Malto on vaaleanviolettia, kiinteää ja maku mieto. Tuoksu aromaattinen, ja vähenee sientä kypsennettäessä.
Samankaltaiset lajit
Sinivalmuskan kanssa saman näköisiä lajeja ovat syötäväksi kelpaamattomat haisu- ja löyhkäseitikki, mutta ne ovat metsäsieniä ja niiden itiöpöly on ruskeaa. Lisäksi ne erottaa sinivalmuskasta muun muassa niiden toisenlaisen voimakkaan hajun perusteella.
Kasvupaikka ja elinympäristö
Sinivalmuskan itiöemät ilmestyvät maan pinnalle myöhään, yleensä syyskuun jälkeen. Sienet kasvavat usein suurina yhdyskuntina, joita voi tavata vielä marraskuussa. Sienen kasvupaikoilla on usein paljon lahoavaa lehtiainesta, elinpaikkoja ovat muun muassa kompostit, hakamaat, lehdot ja puistot. Härmämalikka kasvaa samanlaisilla paikoilla.
Käyttö
Sinivalmuska on miellyttävän tuoksuinen ja makuinen ja sitä käytetäänkin ruokasienenä. Sienen voi käsitellä kuivaamalla tai pakastamalla omassa nesteessään keittämisen jälkeen. Joidenkin tietojen mukaan voisi syödä ilman esikäsittelyä, mutta ryöppääminen miedontaa sienen makua, minkään sienien syömistä raakana kuitenkaan ei suositella.
Tempel 1
Tempel 1 (virallisesti 9P/Tempel) on Ernst Wilhelm Leberecht Tempelin 3. huhtikuuta 1867 löytämä komeetta. Kun komeetta löydettiin, sen kiertoaika oli 5,68 vuotta, ja se havaittiin uudelleen vuosina 1873 ja 1879. Tempel 1:n kiertorata menee kuitenkin ajoittain läheltä Jupiteria niin, että tämä vaikuttaa sen kiertoaikaan. Tämä tapahtui vuonna 1881, ja kiertoaika piteni 6,5 vuoteen. Muutos vaikutti myös komeetan havaitsemiseen, ja sitä ei seuraavan kerran havaittu kuin vasta 1960-luvulla, jolloin amerikkalainen astronomi Brian G. Marsden teki komeetan radasta tarkkoja laskelmia ottaen huomioon Jupiterin vaikutuksen.
4. heinäkuuta 2005 kello 5:45 UTC NASA n Deep Impact -avaruusluotaimen iskeytyjäosa osui tarkoituksellisesti Tempel 1:n pintaan.
Pippa Middleton
thumb|Pippa Middleton. Philippa Charlotte "Pippa" Middleton (s. 6. syyskuuta 1983) on englantilainen juhlasuunnittelija, julkisuuden henkilö ja Walesin prinsessa Catherinen sisar.
20. toukokuuta 2017 Pippa Middleton vihittiin avioliittoon investointipankkiiri James Matthewsin kanssa. He olivat kihlautuneet vuosien yhdessäolon jälkeen edellisen vuoden heinäkuussa. Heillä on vuosina 2018, 2021 ja 2022 syntyneet lapset, joista esikoinen on poika.
Middleton oli morsiusneitona sisarensa ja prinssi Williamin häissä huhtikuussa 2011. Kuvasarja Pippa Middletonista nousemassa kirkon portaita kantaen sisarensa laahusta muodostui erääksi tapahtuman ikonisimmista.
Reaalifantasia
Reaalifantasia on käsite, jota on vuodesta 2006 alkaen käyttänyt suomalainen reaalifantastikoiksi itseään kutsuva kirjailijoiden ryhmä, jonka perustajat ovat kirjailijat Anne Leinonen, J. Pekka Mäkelä, Juha-Pekka Koskinen sekä sanan keksinyt Pasi Ilmari Jääskeläinen.
Julistuksensa mukaan 2000-luvun suomalaiset reaalifantastikot operoivat arkitodellisuuden pohjalta, mutta hyödyntävät maailmankirjallisuuden niitäkin keinoja, jotka ovat suomalaisille realisteille olleet vieraita; he ammentavat tuotantoonsa vaikutteita muun muassa eteläamerikkalaisilta maagisilta realisteilta ja venäläisiltä kirjailijoilta kuten Mihail Bulgakov, science fictionista, fantasiasta, yhteiskunnallisesti valveutuneesta proosasta, psykologisista jännäreistä, jopa dekkareista.
Reaalifantastikkojen mukaan reaalifantasia ei ole uusi genre, vaan pikemminkin genrerajoista luopumista, uusi tapa hahmottaa kirjallisuuden koko kenttää.
Francis
__EISISLUETT__ Francis on miehen etunimi. Se on englantilainen muoto nimestä Franciscus (lat. ’ranskalainen’).
Digi- ja väestötietoviraston mukaan Francis on vuoteen 2021 mennessä ollut Suomessa virallisena etunimenä noin 680 miehellä ja noin 20–30 naisella.
Cinfães
Cinfãesin nykyinen pormestari on Armando Mourisco. Kunnan juhlapäivä on 24. kesäkuuta.
S/S Suvi-Saimaa
thumb|400px|[[SS Heinävesi ja SS Heinävesi II (nyk. S/S Suvi-Saimaa) yhteiskuvassa 1910-luvun alussa]] S/S Suvi-Saimaa on Lappeenrannan matkustajasatamassa S/S Prinsessa Armaadan vieressä ravintolalaivana oleva sisävesihöyrylaiva, joka tunnettiin ennen S/S Kallavesi -nimellä. Alus on liikkunut omin konein viimeksi 1990-luvun alussa. Laivassa on yli 200 asiakaspaikkaa kahdella kannella sekä laivan salongeissa.
Entlebuchinpaimenkoira
Entlebuchinpaimenkoira on koirarotu, joka kuuluu sveitsinpaimenkoiriin. Entlebuchinpaimenkoira on neljästä sveitsinpaimenkoirasta pienin.
Toisin kuin muut paimenkoirat, sveitsinpaimenkoirat kuuluvat Fédération Cynologique Internationalen eli FCI:n roturyhmäluokituksessa ryhmän yksi sijaan ryhmään kaksi. Ne muodostavat tämän ryhmän alaryhmän kolme. Pohjoismaiden kennelliitot luokittelevat sveitsinpaimenkoirat ryhmään G eli seurakoirien ryhmään.
Suomen Sveitsinpaimenkoirat -yhdistys toimii kaikkien sveitsinpaimenkoirien rotujärjestönä Suomessa.
Ageusia
Ageusia merkitsee kyvyttömyyttä maistaa. Makuaistin puuttumiseen kuuluu toisinaan hajuaistin puuttumista, anosmiaa.
Ageusiaa lievempi makuaistin toiminnan häiriö on hypogeusia, heikentynyt makuaisti. Syitä ovat mm. kudosvauriot sekä erilaiset neurologiset sairaudet, kuten Bellin halvaus, familiaalinen dysautonomia ja MS-tauti.
Kirgiisien sosialistinen neuvostotasavalta
Kirgiisien sosialistinen neuvostotasavalta, lyhenteeltä Kirgiisien SNT oli Neuvostoliiton osavaltio Keski-Aasiassa. Se käsitti nykyisen Kirgisian alueen.
Kirgiisien SNT muodostettiin Venäjän SFNT:aan kuuluneesta Kirgiisien ASNT:sta 5. joulukuuta 1936. Neuvostoliiton hajotessa Kirgiisien SNT muutti nimensä Kirgistanin tasavallaksi 30. elokuuta 1991 ja julistautui itsenäiseksi seuraavana päivänä. Vuonna 1993 maan nimi muutettiin nykyiseen muotoonsa Kirgisia.
Läntinen Zhou-dynastia
Läntinen Zhou-dynastia (西周 [Xi Zhou]) hallitsi Kiinassa 1066 – 771 eaa. Se oli osa Zhou-dynastiaa.
Historia
Shang-dynastian valta-asemaa nousi uhkaamaan valtakunnan läntisillä rajamailla sijainnut Zhou-heimo. Zhou-vallan keskuspaikka sijaitsi Weijoen laaksossa, nykyisen Shaanxin alueella, lähellä Xi'ania. Zhout kukistivat Shangit lopullisesti Muyen taistelussa. Taistelun ajankohdasta ei olla yksimielisiä, mutta se sijoittuu muutaman vuosikymmenen sisälle, vuoden 1050 eaa. molemmin puolin. Tarinat kertovat Zhou-dynastian ensimmäisen kuninkaan Wun olleen hyveellinen kuningas, joka kukisti tyrannimaisen Shang-kuninkaan. Todellisuudessa Xia-, Shang-, ja Zhou-dynastiat olivat osaksi päällekkäisiä, mutta niiden valtakeskukset sijaitsivat eri puolilla Keltaisenjoen laaksoa. Ne olivat teokraattisia pronssikauden valtioita, joissa kuningas sai valtansa uskonnollisesta merkityksestään.
Zhou-dynastian vallan alkuaikoina alkoi kehittyä feodaalinen järjestelmä, jossa maa-alueet läänitettiin oman klaanin ja liittolaisklaanien jäsenten kesken. Zhou-ruhtinaiden omassa suorassa hallinnassa ollut alue käsittivät osia nykyisen Shaanxin ja Henanin alueista. Näin ollen Zhou-kuninkaan valta koostui käytännössä hänen suorassa hallinnassaan olevasta pääkaupungista, sekä useista vasallivaltioista, jotka maksoivat veroa Zhou-kuninkaalle. Zhou-kuninkaan valta perustui siihen että hän oli jumalallisessa asemassa, jonka lääninherrat tunnustivat ylimmäksi valtiaaksi. Järjestelmässä oli se heikkous, että kun lääninherrat kasvoivat voimakkaammiksi, he alkoivat toimia itsenäisesti ja pitivät Zhou-kuningasta enää nimellisenä hallitsijana. Järjestelmän tarkoitus oli vahvistaa Zhou-hallitsijan valtaa, mutta myöhemmin kuninkaat eivät enää pystyneet jakamaan uusia läänityksiä vasalleilleen, minkä seurauksena vasallit alkoivat samaistua omaan alueeseensa eivätkä enää olleet uskollisia Zhou-hallinnolle. Läänityksistä syntyi ajan kuluessa useita itsenäisesti toimivia pieniä valtiota, jotka taistelivat vallasta keskenään.
Zhou-dynastian vasallit muuttuivat yhä tyytymättömimmiksi ja kuninkaan oli yhä vaikeampi ylläpitää valtaansa. Valtakuntaa uhkasivat myös Keski-Aasian aroilla vaeltavat jousilla varustautuneet hevospaimentolaiset, jotka muodostivat nopealiikkeiset taistelujoukot. He aiheuttivat huomattavia levottomuuksia Keski-Aasiassa 800-luvulla eaa. Kuningas Youn valtakaudella vuosina 781-771 eaa. kuninkaan arvovalta oli jo niin heikko, että yksikään vasalli ei tullut avuksi, kun barbaariheimot hyökkäsivät lännestä Zhoun valtakeskukseen ja surmasivat kuningas Youn.
Hallitsijat
(Wang 王 tarkoittaa kuningasta; käännöstä herttua tällä sivulla käytetään arvonimestä wujue 五爵.)
Elämä ja kulttuuri
Historialliset tapahtumat Zhou-kaudella kirjattiin muistiin bambusta tehtyihin liuskoihin, mutta niitä ei ole säilynyt. Tekstejä on kuitenkin vuosisatojen ajan kopioitu, ja suuri osa niistä on siten edelleenkin luettavissa. Näistä kirjoituksista on tullut myös kungfutselaisuuden klassikoita. Oleellisia kirjoja ovat:
Muutokset yhteiskunnassa
Hallitun alueen laajuuden vuoksi alueellisiksi hallitsijoiksi oli saatava luotettavia henkilöitä. Täten erityisesti lähellä pääkaupunkia nimitettiin valtaan sukulaisia. Toinen seuraus laajasta valtakunnasta oli byrokratian tarve. Kirjurintoimistosta tuli huomattavan tärkeä. Valtasuhteet muuttuivat: nyt kuninkaat olivat yksinkertaisesti virkamiesten päämiehiä. Alueellisiksi johtajiksi nimitetyt sukulaiset kävivät sukupolvien vaihtuessa etäämmiksi, ja niin ollen alueet alkoivat etääntyä kuninkaasta ja itsenäistyä. Runoista ja muista kirjoituksista tuli yksilöllisempiä ja niissä saatettiin ilmaista omia mielipiteitä hallitsevasta luokasta. Kirjallisuudessa siirryttiin uskontokeskeisyydestä kohti maailmankuvaa, jossa luonto ja ihmiset olivat keskeisessä asemassa. Ihmiset vastasivat omasta elämästään sen sijasta, että esi-isät tai Taivas olisivat tehneet sen heidän puolestaan.
Kudjero Gapin lento-onnettomuus 1972
Lennolla kuljetettiin kadettikoululaisia sekä heidän kouluttajiaan, jotka olivat palaamassa harjoitusleiriltä. Kolmen päivän etsintöjen jälkeen viidakosta löytyi neljä kadettikoululaista, jotka olivat selvinneet onnettomuudesta ja lähteneet etsimään apua. Heidän lisäkseen onnettomuuspaikalta pelastettiin viides eloonjäänyt, joka kuitenkin kuoli myöhemmin.
Jos nukun kiltisti sohvalla...
Jos nukun kiltisti sohvalla... on suomalaislaulaja Pete Seppälän debyyttialbumi, joka julkaistiin Suomen Sony BMG:n kautta 25. lokakuuta 2006.
Albumilta julkaistiin singleinä kappaleet ”Neljä seinää” ja ”Petterin jukeboksi”. Sävellyksiä levylle ovat tehneet mm. Petri Munck, Kristian Maukonen ja Sengi Lukangu. Sanoituksista suuri osa on Peten omia (kappaleet 1, 3, 6, 12) tai Peten ja muiden sanoittajien yhteistyötä (2, 4, 5). Tekstit ovatkin levyllä tärkeässä roolissa, eli laulut kertovat hyvin erilaisia, sekä herkkiä että humoristisia tarinoita. ”Sitruunaperhonen”, joka sai ensiesityksensä syksyn 2006 Elämä Lapselle -konsertissa, kertoo leukemiaan kuolleesta pikkutytöstä, ”Petterin jukeboksi” taas kaveriporukan perjantai-illanvietosta. Levyn nimikappale luettelee kliseitä, joita ihmiset lausuvat toisilleen baareissa (”Tulisitko jatkoille jos nukun kiltisti sohvalla?”), mutta kertoo samalla tarinaa rakastumisesta, kun se viimeisin seuraksi lähtenyt tyttö jääkin vierelle pidemmäksi aikaa.
”Vuodenajat vaihtuu” -balladissa on pelkkä pianosäestys, jonka Lenni-Kalle Taipale soitti kansitekstien mukaan ensimmäisellä otolla nauhalle. Muut kappaleet ovat rentoa pop-rockia, ja Seppälä yhtyeineen esittää niitä keikoilla selvästi raskaampina rock-versioina.
Matka taiteen historiaan
Matka taiteen historiaan on Marjatta Tolosen vuonna 1998 ilmestynyt kirja länsimaisen taiteen historiasta. Teoksen kustansi Kirjayhtymä ja vuonna 2006 ilmestyneen kolmannen painoksen Tammi. Kirja perustuu 1980-luvulla julkaistuun Pieneen taidehistoriaan, jonka toisena tekijänä oli Riitta Nikula.
Miten valmiiksi tullaan
Miten valmiiksi tullaan on Irinan 14. lokakuuta 2009 julkaistu neljäs studioalbumi. Se nousi Suomen virallisen listan sijalle 2.
Levyn ensimmäisenä singlenä julkaistiin Irinan ensimmäinen kokonaan itse säveltämä ja sanoittama ”Et huomaa”, joka lähetettiin radioille heinäkuun lopussa 2009 ja se nousi nopeasti yhdeksi eniten Suomen radioissa soivaksi kappaleeksi. Levyn toisena singlenä julkaistiin ”Näe minut tässä”, johon Tuukka Temonen ohjasi videon. Kolmas single oli ”Jälki”, joka julkaistiin albumin kolmantena singlenä helmikuun alussa 2010. Heltechin opiskelijat tekevät Kappaleeseen musiikkivideon helmikuun aikana.
Kappaleet
Kaikki kappaleet sovittaneet Jyrki Tuovinen, Janne Kasurinen, Miika Colliander, Antti Pitkäjärvi, Jussi Saxlin sekä J Salonen, ellei toisin mainittu.
TV4 Media
thumb|TV4 Median logo vuoteen 2020 TV4 Media AB on ruotsalainen mediayhtiö, jonka omistaa ruotsalainen teleoperaattori Telia Company.
Heinäkuussa 2018 Telia osti ruotsalaiselta Bonnierilta Bonnier Broadcastingin, johon kuuluivat Ruotsin TV4, C More ja suomalainen MTV. Kauppahinta oli 9,2 miljardia kruunua (888 miljoonaa euroa) käteisellä. Kaupan jälkeen Ruotsin valtio tulee hallitsemaan yleisradioyhtiö SVT:n lisäksi maan suurinta yksityistä kanavaa. Maan poliitikot pitivät median keskittymistä valtion käsiin ongelmallisena.
Sepänkannas
Sepänkannas (ruots. Smedsede) on asuinalue ja kylä Kirkkonummella, Kantvikin itäpuolella. Sepänkannaksella sijaitsee muun muassa Sepänkannaksen päiväkoti, joka valmistui vuonna 2016. Sepänkankaalta Kirkkonummen keskustaan on noin 4 kilometriä.
Pete Burns
Peter ”Pete” Jozzeppi Burns (5. elokuuta 1959 – 23. lokakuuta 2016) oli englantilainen muusikko, televisio-persoona, laulaja-lauluntekijä ja Dead or Alive -yhtyeen keulakuva. Yhtyeen isoin hitti on ”You Spin Me Round (Like a Record)” vuodelta 1984. Burnsin isä oli englantilainen, äiti oli kotoisin Heidelbergistä, Saksasta.
Pete Burns esiintyi sittemmin muun muassa Englannin Celebrity Big Brotherissa vuonna 2006 ja plastiikkakirurgian vaaroista kertovassa televisiosarjassa. Hänelle tehtiin kymmeniä kosmeettisia leikkauksia.
Burns kuoli sydänkohtaukseen 57-vuotiaana 23. lokakuuta 2016.
Nuoruus ja perhe
Pete Burns syntyi Port Sunlightissa 5. elokuuta vuonna 1959. Pete Burnsin isä Francis Burns oli englantilainen ja äiti Evelina Maria Bettina Quittner von Hudec syntyjään saksalainen. Burnsin äiti pakeni Saksasta natsihallinnon aikana, koska hänen isänsä oli juutalainen. Perheeseen kuului myös isoveli Tony Burns.
Burnsin mukaan hänen äidillään Evelinalla oli ongelmia päihteiden ja huumeiden kanssa ja tämä yritti useita kertoja myös itsemurhaa, mutta Pete rakasti äitiään siitä huolimatta. Burns oli usein poissa koulusta ja vietti sen sijaan päivänsä äidin kanssa.
12-vuotiaana Burns halusi näyttää erilaiselta ja aloitti ulkonäkönsä muokkaamisen hiuksista, mikä herätti koulussa huomiota. Burns lopetti koulunkäynnin 14‑vuotiaana. Burns työskenteli 16-vuotiaana kampaamossa ja tapasi Lynne Corlettin, joka oli töissä samassa kampaamossa. Alkuun he eivät pitäneet toisistaan, mutta myöhemmin he avioituivat.
Ura
Ennen musiikki-uraansa Burns työskenteli Probe Records nimisessä levy-yhtiössä. Vuonna 1977 Burns perusti yhtyeen nimeltä Mystery Girls, joka tuli tiensä päähän jo saman vuoden lopussa.
Vuoden 1979 alussa Burns perusti Nightmares in Wax -yhtyeen. Muut perustajajäsenet olivat kosketinsoittaja Martin Healy, kitaristi Mick Reid, basisti Rob Jones ja rumpali Paul Hornby. Yhtyeen nimeksi vaihtui 1980 Dead or Alive, ja 1980-luvun alussa tehtiin useita kokoonpanomuutoksia. Burnsin androgyyni ulkonäkö alkoi herättää huomiota, ja häntä vertailtiin paljon laulaja Boy Georgeen.
Dead or Aliven debyyttialbumi Sophisticated Boom Boom julkaistiin toukokuussa 1984. Albumiin sisältyvä single ”That's the Way (I Like It)” oli menestys Britanniassa. Yhtyeen toinen studioalbumi Youthquake julkaistiin toukokuussa 1985. Siltä julkaistiin single ”You Spin Me Round (Like a Record)”, joka oli maailmanlaajuinen menestys – ja samalla se on yhtyeen menestynein kappale. Pete Burns aloitti soolouran vuonna 1994.
TV-julkisuus
Burns alkoi esiintyä 1990-luvun lopulla useissa televisio-ohjelmissa. Vuonna 2006 Burns oli mukana Englannin Celebrity Big Brotherissa. Ohjelmassa hän kertoi, että yksi hänen turkiksistaan on tehty gorillan turkista. Turkki vietiin Big Brother -talosta pois, sillä gorilla-turkiksen hallussapito on laitonta Britannissa. Testeissä turkis osoittautui colobusapinan turkista tehdyksi, ja sekin on maassa laiton. Burns ei kuitenkaan saanut vankeusrangaistusta koska uskottiin, että turkis oli tuotu maahan ennen kuin colobusapinaturkiksen hallussapidosta tuli laitonta.
Yksityiselämä
Vuonna 1980 Pete Burns meni naimisiin Lynne Corlettin kanssa; liitto päättyi eroon vuonna 2006. Samana vuonna Burns aloitti seurustelun Michael Simpsonin kanssa.
Ensimmäinen kauneusleikkaus Burnsille tehtiin 1987. Burns sai veritulpan 2002 ja joutui olemaan teho-hoidossa kymmenen päivää. Vuonna 2004 hänelle tehty kauneusleikkaus epäonnistui, ja sen seurauksena hänen huulensa turposivat eivätkä enää palautuneet operaatiosta. Huulet aiottiin amputoida, mutta se voitiin vielä estää Italiassa tehdyillä korjausleikkauksilla. Huulien korjaaminen kesti yli vuoden ja maksoi yhteensä enemmän kuin miljoona puntaa.
Diskografia
Katso myös: Dead or Aliven Diskografia
Kirjallisuutta
Pete Burns: Freak Unique (2006)
Libya
Libyan valtio eli Libya  on valtio Pohjois-Afrikassa. Libya sijaitsee Välimeren rannalla ja se on pääosin Saharan aavikkoa. Libyan rajanaapurit ovat idässä Egypti, kaakossa Sudan, etelässä Tšad sekä Niger ja lännessä Algeria sekä Tunisia. Libyan pinta-ala on 1 759 000 neliökilometriä ja se on kooltaan Afrikan neljänneksi suurin valtio. Libyan väkiluku on hieman yli seitsemän miljoonaa.
Libya oli Italian siirtomaa. Yhdistyneet kansakunnat julisti Libyan vuonna 1951 itsenäiseksi kuningaskunnaksi, jonka hallitsija oli Idris I. Monarkia kumoutui vuoden 1969 arabisosialistisessa vallankumouksessa, jonka jälkeen Muammar Gaddafi johti maata itsevaltiaana vuosikymmeniä. Hänen johdollaan talous kansallistettiin ja maasta tehtiin sosialistinen valtio. Gaddafi sai surmansa sisällissodassa vuonna 2011. Sisällissodan jälkeen maa on ollut levoton ja tilanne eskaloitui toiseksi sisällissodaksi vuonna 2014.
Libya on merkittävä maaöljyn ja maakaasun tuottaja ja se on ollut OPECin jäsen vuodesta 1962. Libyan bruttokansantuote henkeä kohden on ollut Afrikan maista korkeimpia.
Varhainen historia
Arkeologisista löydöistä voidaan päätellä, että nykyisen Libyan rannikolla oli kivikautista asutusta 8000-luvulla eaa. Berberit ovat levittäytyneet Saharaan ilmeisesti 3000-luvulla eaa., mutta jo ennen heitä sisämaassa oli liikkunut paimentolaisia.
Foinikialaiset käyttivät suojaisia satamia ennen 1200-lukua eaa. He kehittivät kauppasuhteet berbereihin, ja vaikuttivat näiden kulttuuriin. Karthagon kolmen kaupungin rypäs sai nimen Tripolis. Myös kreikkalaiset merenkulkijat ylittivät Välimeren tottuneesti. He perustivat Kyreneen kaupungin 631 eaa. Samaan aikaan Saharan autiomassa, Fezzanin alueella asuivat berbereistä ja paimentolaisista polveutuneet garamantit. Garamantit saapuivat alueelle ennen vuotta 1000 eaa., ja heidän valtakuntansa oli vaikutusvaltaisimmillaan vuosien 500 eaa. ja 500 jaa. välillä.
Tripolitania ja Kyrenaika olivat kukoistavia Rooman provinsseja noin neljänsadan vuoden ajan. Kyrenaikaan asettui laaja juutalais­yhteisö, joka oli karkotettu Palestiinasta kapinan jälkeen. Kristinusko levisi Rooman afrikkalaisiin provinsseihin 400-lukuun mennessä.
Arabit tulivat 600-luvun puolimaissa Libyan alueelle, missä islamilaisen legendan mukaan myyttinen kalifi Omar I (634–644) valtasi Tripolin. Arabit alkoivat asuttaa rannikkoa jättäen sisämaan berberiheimoille. Libyan rannikko oli kuitenkin strategisesti tärkeä, joten muut valtiot kiinnostuivat alueesta. Aragonian kuningas Ferdinand Katalonialainen valtasi Tripolin vuonna 1510 ja luovutti sen Maltan ritarikunnalle vuonna 1530, mutta alue ei kuitenkaan pysynyt Maltan hallussa kuin parikymmentä vuotta. Turkkilainen merirosvo Dragut valloitti alueen vuonna 1551 ja perusti sinne turkkilaisen provinssin. 1700-luvulla provinssi alkoi irtautua Turkista, vaikka paššat maksoivat silti veroja ottomaaneille. Ottomaanien valtakunta hallitsi koko Libyaa lukuun ottamatta Kyrenaikan kaupunkia, jota hallitsi šeikki Muhammed Ibn Ali al-Senusi. Ottomaanien valta Välimeren Afrikan rannikolla mureni, kun ranskalaiset valtasivat Algerin vuonna 1830 ja Tunisian vuonna 1881, Libya jäi Ottomaanien valtakunnalle vuoteen 1911 asti.
Kun vuonna 1911 länsimaiden kiinnostus oli Toisessa Marokon kriisissä italialaiset päättivät hyökätä Libyaan. Italian armeija hyökkäsi Tripoliin ja onnistui kaupungin valtaamisessa. Tämän jälkeen Italia valloitti Kyrenaikan ja rannikkoseudut, muttei onnistunut sisämaan valtauksessa paikallisten heimojen vastarinnan vuoksi. Ochyn rauhansopimuksessa Libya liitettiin Italiaan Italian Libyana.
Kun toinen maailmansota alkoi, Italia evakuoi siirtolaisia takaisin emämaahan. Libya oli italialais-saksalaisten ja englantilaisten joukkojen rajujen taistelujen näyttämö vuosina 1941–1943. Kuuluisin taistelu oli Tobrukin piiritys vuonna 1942. Englantilaiset valtasivat Tripolitanian ja Kyrenaikan, ja Ranska Fezzanin vuonna 1943. Lisäksi Libyan aavikoilla asuvat heimot ottivat yhteen rajusti sisämaassa saksalaisten ja italialaisten joukkojen kanssa. Sodan jälkeen maa jäi Yhdistyneiden kansakuntien valvontaan, mutta maassa oli edelleen myös paljon italialaisia.
Itsenäisyys
thumb|left|120px|[[Idris I.]] thumb|left|120px|[[Muammar Gaddafi.]] Yhdistyneet kansakunnat julisti Libyan itsenäiseksi kuningaskunnaksi vuonna 1951. Maan ensimmäiseksi hallitsijaksi tuli Kyrenikan emiiri Mohammed Idris al-Mahdi al-Sensusi, joka otti nimekseen Idris I. Libya liittyi OPECin jäseneksi vuonna 1962. Idris sai lähes itsevaltiaan vallan, mutta hallitseminen oli vaikeaa paimentolaisheimojen liikkuvuuden takia. Kun Idris oli ulkomailla sairaalahoidossa, maassa tapahtui vuonna 1969 upseereiden järjestämä arabi­sosialistinen vallankumous, jota johti kapteeni, vallankaappauksen aikana vallankaappaajaryhmän everstiksi ylentämä, Muammar Gaddafi. Gaddafin johdolla talous kansallistettiin ja maasta tehtiin sosialistinen valtio. Vuonna 1973 Libya hyökkäsi Tšadiin, muttei onnistunut liittämään uusia alueita itselleen. 1970-luvulla Libya solmi kolme valtioliittoa Syyrian, Tunisian ja Egyptin kanssa, mutta kaikki liitot raukesivat.
Epäily terrorismin tukemisesta
Libyaa epäiltiin 1980-luvulta lähtien osallisuudesta kansainvälisen terrorismin tukemiseen. Vuonna 1981 Yhdysvallat ampui alas kaksi maan hävittäjää ja pommitti vuonna 1986 Tripolia ja Bengasia, muttei saanut Gaddafia hengiltä. Vuonna 1986 Libyaa syytettiin pommin räjäyttämisestä Länsi-Berliinissä eräässä diskossa, jossa se surmasi amerikkalaisia sotilaita.
Välit viilenivät lopullisesti vuonna 1988, kun Pan Amin lento Lontoosta New Yorkiin räjähti pienen Lockerbien kylän yläpuolella Skotlannissa. Tämä tapahtuma tunnetaan nimellä Lockerbien pommi-isku. Huhtikuussa 1992 Yhdistyneet kansakunnat julisti pakotteet Libyaa vastaan sen painostamiseksi luovuttamaan kaksi libyalaista tiedustelu-upseeria epäiltynä osallisuudesta Lockerbien iskuun. Lopulta epäillyt luovutettiin, ja toinen epäillyistä tuomittiin vuonna 2002. Libyaa valtiona ei tuomittu. Vuonna 2009 Skotlanti luovutti tuomitun vangin Libyaan terveyssyistä.
Vuonna 1989 Libya, Algeria, Marokko, Mauritania ja Tunisia muodostivat Arabien Maghreb-liiton.
Läheneminen länteen
Maiden välit paranivat kun Gaddafi tuomitsi syyskuun 11. päivän iskut 2001 Yhdysvaltoihin ja luovutti Lockerbien pommi-iskusta epäillyt. Libya maksoi korvauksia Lockerbien pommi-iskun uhreille, vaikkei tunnustanutkaan osuuttaan iskuun. Vuoden 2004 aikana taloussaarrot purettiin ja Libyan öljyvarat tulivat jälleen länsimaiden markkinoille. Libyan suhteet ulkovaltoihin paranivat tämän jälkeen nopeasti. Aikaisemmin Yhdysvallat luki Libyan pahan akseliin kuuluvaksi, mutta poisti sen tästä luettelosta vuonna 2006. Britannian Tony Blair vieraili maassa kaksi kertaa, Britannia myi Libyalle ohjuksia ja brittiläinen BP allekirjoitti 29. toukokuuta 2007 Libyan kanssa kahden miljardin dollarin sopimuksen maan kaasukenttien hyödyntämisestä. Myös Ranska myi maalle aseita, ja Nicolas Sarkozy puhui Libyaan rakennettavan ydinvoimalan puolesta. Italia solmi vuonna 2009 Libyan kanssa ystävyys- ja yhteistyösopimuksen, jossa se lupasi korvata Libyalle viisi miljardia Yhdysvaltain dollaria viiden vuoden aikana siirtomaa-ajan tuhoista.
Sisällissota, väliaikaishallinto ja vaalit
Arabikevät levisi vuonna 2011 Libyaankin, ja Gaddafin vastustajat aloittivat pian aseellisen kapinan. 17. helmikuuta alkanut kapina sai pian Naton ilmavoimien tuen. YK:n turvallisuusneuvosto asetti lentokiellon Libyan ilmatilaan. Sisällissotaan osallistui länsimaisia Nato-joukkoja, mutta Gaddafia ei pyritty tappamaan, koska YK:n päätöslauselma ei oikeuttanut sitä. Gaddafia vastustaneet kapinalliset surmasivat Gaddafin 20. lokakuuta 2011 ja julistivat sodan päättyneeksi 23. lokakuuta.
Sisällissodan jälkeen Ison-Britannian parlamentin tutkimuksen mukaan maan strategia perustui virheellisiin oletuksiin ja vaillinaiseen aineiston tulkintaan, eikä hallitus kyennyt osoittamaan uhkia joita väitettiin Libyan hallituksen kohdistavan siviileihin.
Libyaa hallitsevaksi tahoksi julistautui Muammar Gaddafin vastaisten kapinallisten Siirtymäajan kansallinen neuvosto, jonka ovat tunnustaneet useat valtiot. 7. heinäkuuta 2012 järjestettiin vaalit, joissa valittiin Yleinen kansankongressi, joka korvasi Siirtymäajan kansallisen neuvoston. Kansankongressin tehtävä oli laatia maalle uusi perustuslaki 18 kuukauden kuluessa. Tämä kuitenkin epäonnistui määräajassa.