cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ydinase
Ydinpommin koosta ja sen rajoituksista
0,1–200 kilotonnin räjähdettä sanotaan kilotonniluokan aseeksi, ja yli 0,5 megatonnin aseet ovat selvästi megatonniluokan aseita. Näin ollen atomipommit ovat aina melko ”pieniä”, kilotonniluokan aseita. Nykyajan mannertenvälisissä ohjuksissakin ydinkärkien räjähdysteho on yleensä alle 500 kilotonnia, esimerkiksi ”Peacekeeperissä” 340 kilotonnia. Tosin Peacekeeper oli MIRV-ohjus, joka kantoi kymmentä ydinkärkeä. Yhteenlaskettu teho siis oli 3,4 megatonnia. Venäläisen Topol-ohjuksen kärjen räjähdysteho on 750 kilotonnia. Toisen maailmansodan aikana Saksaa pommitettiin 1,6 megatonnin voimalla käyttäen tavanomaisia räjähteitä.
Tykkityyppinen uraanipommi
pienoiskuva|Karkea tykkityyppisen uraanipommin rakennekaavio. Uraanikappaleet ammutaan yhteen, jolloin kriittinen massa saavutetaan ja pommin räjäyttävä ketjureaktio alkaa. Uraanipommin rakenne on yksinkertainen. Pommin runkona on putki. Putken toisessa päässä on painava uraanikappale, ja toisessa kevyempi, joka ammutaan räjähdyspanoksella isompaan kappaleeseen kiinni. Isommassa kappaleessa on pienemmän kappaleen kokoinen lovi. Kriittinen massa saavutetaan, kun pienempi kappale iskeytyy paikalleen ja ketjureaktio alkaa. Joskus molemmat kappaleet on kuorrutettu sopivalla tavalla neutroneja heijastavalla aineella (muun muassa beryllium, volframi, luonnonuraani). Mukana voi olla myös poloniuminen erillinen neutronilähde, mutta se ei ole välttämätön.
Hiroshiman pommi pohjautui tähän tykkityyppiseen rakenteeseen, joka on helppo rakentaa ja jota kehiteltäessä ei tarvita suuria määriä monimutkaisia testejä.
Imploosioperiaatteinen plutoniumpommi
oikea|pienoiskuva|Imploosioon perustuva plutoniumpommi, jossa räjähdelinssit (keltainen, ruskea) puristavat plutoniumin kasaan (sisin vaaleansininen). Välissä on räjähdelinssien paineaaltoa tasaavia ja ketjureaktiota tehostavia kerroksia. Pommin keskustassa oleva vihreä pallo on ketjureaktion käynnistävä neutronilähde. Plutoniumpommi on tykkityyppistä uraanipommia huomattavasti vaikeampi valmistaa, koska tykkityyppisessä plutoniumpommissa ketjureaktio pyrkii alkamaan liian aikaisin ja tuottamaan vain pienen räjähdyksen. Ketjureaktion alku johtuu fissiokelpoisen Pu-239:n seassa olevan Pu-240:n ja muiden plutoniumin isotooppien itsestään tapahtuvasta fissiosta. Pu-240 on siis niin epävakaa, että se pystyy fissioitumaan ilman neutronipommitusta. Tämä neutronintuotanto on ongelma tehokkaan plutoniumpommin suunnittelijalle.
Tykkityyppinen rakenne plutoniumpommissa on teoriassa mahdollinen, mutta silloin pommi kasvaa liian suureksi ja raskaaksi, jotta se soveltuisi käytännön aseeksi.
Plutoniumpommissa kutistetaan ontto plutoniumpallo räjäyttämällä niin pieneksi ja tiheäksi, että ketjureaktio alkaa. Tällä menetelmällä kriittinen massa saavutetaan 1/10:llä siitä ajasta, jonka tykkityyppinen pommi vaatii. Plutoniumpommi räjähtää aluksi "sisään”, eli siinä tapahtuu ns. imploosio (eli eksploosion eli räjähdyksen vastakohta).
Imploosiomenetelmässä on käytännön ongelmana se, että plutoniumkappaleen kutistavan sokkiaallon on oltava tarkoin pallomainen, joten pommi on koottava alle millimetrin tarkkuudella. Räjähde on sytytettävä useista kohdin täysin samanaikaisesti.
Koska pommissa on useita sytyttimiä, syntyy monta erillistä toistensa kanssa ristiin menevää sokkiaaltoa.
Eri sytytyspaikoista lähtevät sokkiaallot on siis yhdistettävä. Tämä tapahtuu käyttämällä kahta räjähdysainetta. Toisessa sokkiaalto etenee nopeasti, toisessa hitaasti. Hidas räjähdysaine on sisempänä ja nopea räjähde, jossa sytytys tapahtuu, ulompana. Näistä kahdesta kootaan pallon osa, ”linssi”.
Hidas aine on karkeasti ulospäin osoittava pehmeä kartio. Näiden rajapinta taittaa sokkiaaltoa rajapintaa vastaan kohtisuorassa olevaan suuntaan, normaaliin päin. Kun rajapinta on muotoiltu oikein, sokkiaalto saadaan keskitettyä kuten valonsäteet linssillä menemään pommin keskusta kohti. Eri imploosiorakenteissa on vaihteleva määrä linssejä. Linssien sisällä on vielä ohuehko nopean räjähteen kerros, vahvistin.
Linssien jälkeen on oltava yleensä sokkiaaltoa vahvistava nopean räjähteen pallomainen kerros tai toinen linssikerros.
Teoriassa imploosio on yksinkertainen, mutta sen toteuttaminen käytännössä vaikeaa. Yhdysvallat käytti vuosina 1944–1945 imploosiomenetelmän kehittämiseen tuhansia henkilötyövuosia. Nykyään tehtävä on helpompi, imploosiota voi simuloida supertietokoneilla.
Räjähdysaine on sytytettävä monilla eri puolilla tarkoin yhtäaikaisesti. Plutoniumydintä ympäröi räjähdysaaltoa (sokkiaaltoa) tasaava aine, ja sen keskellä on neutronilähde.
Imploosiopommi on oikein tehtynä voimakkaampi kuin tykkityyppinen pommi, koska siinä fissioituvan aineen tiheys kasvaa suuremmaksi kuin tykkityyppisessä. Huonosti tehty imploosiopommi on pienitehoinen, sen voima voi olla muutamista tonneista yhteen kilotonniin.
Plutoniumpommin pohjamateriaali on myrkyllistä ja kemiallisesti reaktiivista ja siksikin vaikeaa käsitellä. Plutoniumiin lisätään yleensä galliumia, jotta se säilyisi sopivassa metallin allotrooppisessa muodossa, delta-faasissa, ja se kuorrutetaan sopivalla aineella, esimerkiksi kullalla, jottei gallium reagoisi ympäristön kanssa. Plutonium-240:n itsestään tapahtuva eli spontaani hajoaminen lämmittää plutoniumia. Lämpeneminen voi olla pommia rakentavalle ongelma, jos lämpöä ei johdeta pois.
Imploosiopommeissa on onton plutoniumpallon välissä kaksi kerrosta: sisempänä alumiini-, beryllium- tai alumiiniberylliumseoskerros ja luonnonuraanikerros. Sisempi kerros on pienitiheyksistä, ulompi suuritiheyksistä. Sisempi heijastaa sokkiaaltoa takaisin ja pienentää sen jälkeen tapahtuvaa paineen laskua, ulompi pitää pommia koossa ketjureaktion alkaessa. Näin pommin voima kasvaa.
pienoiskuva|Keltaruskeat räjähdelinssit puristavat plutoniummassan kriittiseen tilavuuteen ja tiheyteen.
Räjähdekerros koostuu räjähdelinsseistä, jotka on liitetty yhteen jalkapallomaisesti: esimerkiksi 20 kuusikulmiota, 12 viisikulmiota. Linssissä on hitaan räjähteen kartio, joka osoittaa ulospäin, ja sisäänpäin osoittava nopean räjähteen kartiomainen kolo, joka sopii hitaaseen räjähteeseen saumattomasti. Linssejä saattaa olla kaksi kerrosta päällekkäin. Sytytys tapahtuu esimerkiksi voimakkaalla virralla räjähtävällä langalla. Sytyttiminä käytetään krytroneja, jotka pystyvät kytkemään 4 000 voltin voimakasvirtaisen pulssin muutamassa sekunnin miljardisosassa. Parhaaksi pommin kuorimateriaaliksi on todettu luja alumiiniseos duralumiini (dural).
pienoiskuva|Violetti: räjähde, vaaleansininen: plutonium. Pallomaisen plutoniumpommin (esimerkkinä Fat Man) rakenne on seuraava:
Atomipommin räjähtäessä vain pieni osa kriittistä massaa vastaavasta määrästä vapauttaa energiaa haljetessaan. Fat Manille tämä oli vain 1,4 % ja parhaimmille pommeille 20 %. Koska on vaikeaa pitää suurta määrää fissioituvaa ainetta pienessä tilavuudessa, atomipommin käytännön raja räjähdysvoimalle on muutamia satoja kilotonneja.
Fuusiopommit
Fuusiopommit saavat räjähdysenergiansa keveiden aineiden (vety tai helium) fuusioituessa raskaammiksi aineiksi vapauttaen suuren määrän energiaa. Näitä pommeja kutsutaan yleensä vetypommeiksi tai lämpöydinpommeiksi. Käytännössä fuusiopommin yhteydessä tarvitaan aina myös fissiopommia, joka synnyttää fuusioon tarvittavan korkean lämpötilan. Fuusiopommi on fissiopommia räjähdysvoimaltaan huomattavasti tehokkaampi.
Fuusiopommin toiminta
pienoiskuva|Fuusiopommin karkea rakennekaavio 1. Keltainen: säteilykanava, esimerkiksi polystyreeniä 2. Punainen: fissiokelpoinen aine 3. Harmaa: tavanomainen räjähde 4. Turkoosi: fuusioaineen suojus 5. Vihreä: fuusioituva aine 6. Valkoinen: tyhjää 7. Musta: pommin kuori Vasemmalla puolella on fissiovaihe, oikealla fuusiovaihe. Fuusiovaiheen keskellä oleva ontto fissioituva ainesauva on ns. sytytystulppa.
Ideana on se että fissiopommin aiheuttama räjähdys luo riittävän suuren paineen ja kuumuuden, eli sopivat olosuhteet häiriöttömälle fuusioreaktion alkamiselle.
Kiihdytetty fissiopommi
Kiihdytetyt fissiopommit perustuvat siihen, että fissiopommissa fissioituvan aineen keskelle sijoitetaan pieni määrä fuusioituvaa ainetta, josta lähtevä neutronisäteily saa aikaan lisää fissiota pommin ytimessä kasvattaen räjähdystehoa noin kaksinkertaiseksi. Itse fuusio tuottaa lisäystä räjähdystehoon vain mitättömän pienen määrän.
Kobolttipommi
Kobolttipommien kuoret on valmistettu koboltista, joka räjähdyksessä muuttuu radioaktiiviseksi. Tarkoituksena on tehdä pommin laskeumasta myrkyllisempi, ja saastuttaa ympäristöä pitempään. Puhutaan ”suolatuista pommeista”. Vaikutuksen saamiseksi eri pituisille ajoille kuoriin on käytetty myös muun muassa sinkkiä.
Mikäli kobolttipommi räjäytettäisiin korkealla ilmakehässä, koboltti muuttuisi pieniksi hiukkasiksi ja saastuttaisi maapallon hyvin laajalti hiukkasten levitessä tuulten mukana. Koboltin radioaktiivisen isotoopin koboltti-60:n puoliintumisaika on 5,27 vuotta.
Neutronipommi
Neutronipommi antaa fissiossa vapautuvien neutronien karata pommista, mikä lisää säteilyvaikutusta huomattavasti. Tämä suuntaa pommin tuhovaikutuksen entistä selkeämmin elollisia olentoja kohtaan, rakennelmien selvitessä vähäisemmillä tuhoilla.
”Likaiset pommit”
Likaiset pommit eli radiologiset aseet ovat aseita, joissa tavanomainen räjähdys levittää radioaktiivista ainetta ympäristöön. Vaikutus on sama kuin ydinaseen radioaktiivisella laskeumalla. Kyse ei ole siis varsinaisesta ydinaseesta. Likainen pommi soveltuu hyvin terroristin aseeksi, sillä säteily pieninäkin määrinä lisää pommin kauhuvaikutusta. Periaatteessa likainen pommi voi saastuttaa jonkin alueen asumiskelvottomaksi kymmeniksi vuosiksi ja lisätä syöpäriskiä laajemmalla alueella.
Ydinaseen merkitys
Ydinase on ollut tähän mennessä ainoa ase, jota ei ole käytetty sen jälkeen, kun se on ollut vähintään kahden maan hallussa. Aikanaan muun muassa jalkajousta, konekivääriä ja ruutia tehokkaampia räjähdysaineita pidettiin aseina, jotka joko vaikuttaisivat sodankäynnin loppumiseen tai joiden käyttö ”sivistyneiden” maiden välillä olisi tuomittavaa. Japanissa ruutiin perustuvien aseiden omistaminen kiellettiin 1600-luvulla kuolemanrangaistuksen uhalla.
Yhdysvaltain halun taustaksi rajoittaa joukkotuhoaseita on esitetty sitä, että se rajoittaa Yhdysvaltain toimintamahdollisuuksia maailmassa. Edelleen Mao Zedongin kerrotaan sanoneen, että kymmenellä ydinaseella Kiina saavuttaisi koskemattomuuden. Ilmiö näkyy myös Yhdysvaltain ja Pohjois-Korean suhteissa.
Eri maiden ydinaseohjelmat
Manhattan-projektin tuloksena Hiroshimaa ja Nagasakia ydinpommitettiin kesällä 1945. Neuvostoliitto sai ensimmäisen ydinaseensa todennäköisesti vakoilemalla Yhdysvaltain aseohjelmaa. Iso-Britannia oli mukana Manhattan-ohjelmassa yhdessä Kanadan kanssa. Ranska lienee aloittanut ydinaseohjelmansa 1956. Vielä 1930-luvulla Saksa oli ollut ydintutkimuksen edelläkävijä, mutta toisen maailmansodan aikana Yhdysvallat, Britannia ja Neuvostoliitto ohittivat sen.
Kiinassakin ydinasetutkimus aloitettiin jo vuonna 1953, ja päätös ydinaseistuksen hankkimisesta tehtiin vuonna 1955 tai 1956. Sosialistiset Kiina ja Neuvostoliitto aloittivat 1950-luvulla tiiviin yhteistyön muun muassa ydinteknologian alalla salaisten sopimusten siivittämänä. Neuvostoliitto jopa lupasi toimittaa Kiinalle ydinaseen mallikappaleen sekä apua ydinaseen rakentamisessa. Maiden välien viilentyessä Kiinalle ei toimitettu ydinasetta ja vuonna 1960 Neuvostoliitto veti neuvonantajansa pois. Ensimmäisen kerran Kiina kokeili ydinasetta 16. lokakuuta 1964. Kiina antoi 20. kesäkuuta 1966 lausunnon, jonka mukaan se ei missään olosuhteissa liity osittaiseen ydinkoekieltosopimukseen eikä osallistu mihinkään aseidenriisuntakonferenssiin.
Israel on hyvin todennäköisesti omistanut 1960-luvulta asti ydinaseen, mutta sen viranomaiset ovat antaneet tästä vain epämääräisiä lausuntoja. Israel on jarruttanut ja estänyt Irakin todennäköistä ydinaseohjelmaa Israelin ilmavoimien tuhotessa 1981 Al-Tuwaithan Osirak-ydinreaktorin. Irakin ydinaseohjelma alkoi 1971 huolimatta siitä, että maa liittyi ydinsulkusopimukseen 1969. Irakin oletettiin olleen muutaman vuoden tai kuukausien päässä ydinaseen valmistumisesta Persianlahden sodassa 1991.
Iran on rakentanut uudelleen Bushehrin ydinvoimalan Venäjän avulla vuodesta 1995. Iran on rakentanut laitoksia, joilla se pystyy rikastamaan uraania. Maalla on myös useita ydintutkimuslaitoksia. Yhdysvallat väittää Iranin kehittelevän ydinasetta.
Etelä-Afrikka kehitti melko alkeellisen tykkityyppisen uraaniin perustuvan ydinpommin. Etelä-Afrikassa on suuret uraanivarat, mikä on ollut tiedossa pitkään. Pommin tuotanto-ohjelma kesti parikymmentä vuotta ja maalla oli muutamia pommeja, jotka on nyttemmin purettu.
Ydinaseiden leviäminen
pienoiskuva|300px|Neuvostoliiton/Venäjän ydinkärkien määrä 1949–2002 Ydinsulkusopimus estää virallisesti ydin­aseiden leviämistä. Sopimusta valvoo tarkastuksin kansainvälinen atomienergiajärjestö IAEA. Moni sopimusta allekirjoittamaton maa on hankkinut itselleen ydinaseen. On maita, jotka ovat havitelleet ydinasetta ydinsulkusopimuksesta huolimatta.
On helpompaa rakentaa vähemmän korkealuokkainen ydinase kuin mitä yhdysvaltalaiset kehittivät Manhattan-projektissa. Ydinaseen valmistaminen vie teollisuusmaalta kymmenestä viiteentoista vuotta. Aika voi olla lyhyempikin, jos ydinpolttoainekierto on pommintekoon sopiva. Japania pidetään maana, joka pystyisi helposti valmistamaan ydinaseen, jos haluaisi. Kehitysmaa tarvitsee tekniikkaa valmistaakseen ydinaseen. Uraanin rikastamiseen tai plutoniumin jälleenkäsittelyyn soveltuvan ydintekniikan ostoyritykset voivat kertoa ydinaseen havittelusta. Tietyntyyppiset reaktorit soveltuvat pommituotantoon paremmin kuin toiset. Toimiva tutkimusreaktori saattaa kertoa ydinaseen kehittelystä.
Siviilikäyttöisen hyötöreaktorin avulla voidaan tuottaa ydinaseisiin kelpaavaa materiaalia, ja ainakin Pakistanin, Intian, Iranin sekä Pohjois-Korean epäillään näin jo tehneen.
Fissiopommeja voidaan myös tuhota laimentamalla ne ydinpolttoaineeksi sopivaksi ja ”polttaa” ne ydinvoimalassa.
Suurvallat ja kansainväliset järjestöt seuraavat monesti ydinaseiden kehittelystä epäiltyjen maiden, esimerkiksi Iranin toimia. Jonkun maan pinnalla tai ilmakehässä tekemiä ydinkokeita voidaan havaita esimerkiksi yhdysvaltalaisilla Vela-satelliiteilla, jotka havaitsevat valonvälähdykset ja gammasäteilyn. Yllättävä maanjäristys alueella, jossa niitä ei yleensä esiinny, voi liittyä maanalaiseen ydinkokeeseen. Myös maanalaisesta ydinkokeesta voi vuotaa joskus ulos säteilyä, jonka vakoilijat voivat mitata paikan päällä. Maanalaisten ydinkokeiden aiheuttamia maanjäristyksiä voidaan vaimentaa tai eliminoida suorittamalla ydinkoe suolakupoliin öljyllä syövytetyssä ontossa tilassa. Tarkoitukseen sopivat puhtaat suolakerrostumat ovat harvinaisia.
Ydinaseiden käyttö
pienoiskuva|Erilaisia ydinräjäytyksiä. 1. Ilmakehässä, 2. Maan alla, 3. Yläilmakehässä. 4. Veden alla Ydinaseita on käytetty taistelutoimissa vain kaksi kertaa, Nagasakissa ja Hiroshimassa, mutta niitä on usein aiottu käyttää myös muissa kriiseissä ja sodissa. Korean sodan aikana YK:n joukkojen yhdysvaltalaiskomentaja kenraali Douglas MacArthur ehdotti kirjeessään kongressinjäsen Martinille ydinaseiden käyttämistä pohjoiskorealaisia ja kiinalaisia vapaaehtoisia vastaan.
Ydinpommien räjähdysvoimat mitataan vastaavana trotyylimäärinä. Trotyyli (TNT, Trinitrotolueeni) on tavallinen räjähde sotilaskäytössä. Kahdenkymmenen kilotonnin (kt) räjähdys vapauttaa siis yhtä paljon energiaa kuin kahdenkymmenentuhannen trotyylitonnin räjäyttäminen. Erikoissuurten tavanomaisten pommien voima on vain noin 0,044 kt eli 44 t. Suurten vetypommien voima mitataan miljoonina trotyylitonneina eli megatonneina (Mt).
Strategisia ydinaseita käytetään toisiaan täydentävissä järjestelmässä eli ”triadissa”. Ydinkärkiä voidaan sijoittaa pommikoneisiin, mannertenvälisiin- ja SLBM-ohjuksiin.
Hiroshiman ja Nagasakin pommitukset
pienoiskuva|[[Little Boy]] upright|pienoiskuva|Little Boy sisältä pienoiskuva|Fat Man Hiroshiman ja Nagasakin tuhonneet pommit pudotettiin molemmat B-29 Superfortress -pommikoneista. Ensimmäinen pommi pudotettiin Enola Gay -nimisestä koneesta 6. elokuuta 1945, jota ohjasi eversti Paul Tibbets. Pommi pudotettiin 31 000 jalan korkeudesta (9 450 m) ja pommi räjähti kello 8:15 (JST) pudottuaan vapaasti 1 800 jalan korkeuteen (550 m). Pommin teho vastasi noin 13 kilotonnia TNT:tä, nykymittapuilla varsin vaatimattomasti, mutta se tappoi välittömästi noin 75 000 ihmistä. Tämän Little Boy -pommin paino oli 4 000 kg ja siinä käytettiin uraani-235-isotooppia. Vastaavaa pommia ei ollut koskaan ennen testattu.
Nagasakin yllä 9. elokuuta 1945 räjäytetty Fat Man -pommi oli täysin erilainen, siinä käytettiin fissioituvana aineena plutoniumia. Tämäntyyppinen pommi oli jo kerran räjäytetty 16. heinäkuuta Trinity-koealueella New Mexicossa. Pommi painoi 4 545 kg ja se pudotettiin Bockscar-nimisestä B-29-koneesta, jota ohjasi majuri Charles Sweeney. Pommin teho oli noin 20 kt ja räjähdyskorkeus sama kuin Little Boyn, eli 550 m. Nagasakin mäkisen maaston vuoksi tuhovaikutus jäi pienemmäksi, mutta pommi tappoi silti 73 900 ihmistä.
Japani oli päättänyt taistella loppuun asti, mutta keisarin esitettyä diplomaattisen ratkaisun etsimistä ja liittoutuneiden lievennettyä ehdottoman antautumisen vaatimusta muotoon, että keisari voisi jäädä valtaistuimelleen, päättivät japanilaiset olla vastaamatta Potsdamin julistukseen ja odottaa tuloksia neuvostoliittolaisten kautta käydyille keskusteluille. Japanin vastaamattomuus tulkittiin liittoutuneiden johdossa siten, että Japani oli hylännyt julistuksen ehdot.
Pommien vaikutukset näkyvät yhä
Ihmiset ympäri maailman muistavat vuosittain Hiroshiman ja Nagasakin atomipommitusten uhreja. Yhdysvaltalaisten pudotettua atomipommit vuonna 1945 Japanissa kuoli 200 000 siviiliä.
40-vuotisen tutkimuksen perusteella Hiroshiman ja Nagasakin ydinpommit eivät aiheuttaneet geneettistä vahinkoa, joka tuottaisi jälkeläisissä mutaatioita. Tutkimuksessa ydinpommista selviytyneiden saamista lapsista ei löytynyt lisääntyneesti kromosomivirheitä, syöpiä, veriproteiinimutaatioita eikä synnynnäisiä vaivoja. Atomipommeista huomattavalle säteilyannokselle altistuneiden naisten lasten poikkeamat ja synnynnäisvaivat eivät olleet yleisempiä kuin Japanin keskiarvo.
Pitkäaikaisessa seurantatutkimuksessa pommien säteilyn laskettiin olleen syynä n. tuhanteen syöpätapaukseen. Säteilylle altistuneiden ja siltä säästyneiden vanhempien jälkeläisten sairastuvuudessa ei havaittu eroa.
Markku Laine
Markku Juhani Laine (s. 26. toukokuuta 1955 Maaria) on suomalainen keskimatkojen juoksija. Hän edusti uransa aikana Liedon Lujaa ja Turun Tovereita.
Laine karsiutui Montrealin olympialaisissa 1976 1 500 metrin alkuerissä. Hän edusti Suomea aikuisten maaotteluissa vuosina 1975–1981, ja voitti Tukholmassa käydyissä maaotteluissa 800 metrin juoksun 1979 ja 1 500 metriä 1981. Hän voitti 1 500 metriä myös Euroopan cupin B-finaalissa Ateenassa 1981.
Laine voitti 1 500 metrin Suomen-mestaruuden 1976 ja 1981 sekä sai SM-hopeaa 1975 ja 1979. Sisäratojen Suomen-mestaruuden hän voitti 800 metrillä 1978. Viestijuoksun SM-kilpailuissa hän sai 4 × 400 metrin viestissä kultaa 1981 ja 1982, 4 × 800 metrillä pronssia 1980 ja 1981 sekä 4 × 1 500 metrin viestissä kultaa 1981.
Airai
Airai on Palaun saarivaltion toiseksi asutetuin osavaltio Kororin jälkeen. Se sijaitsee Babeldaobin saaren etelärannikolla. Airain pinta-ala on 44 neliökilometriä ja siellä on 2 464 asukasta (vuonna 2015). Myös osavaltion suurin asutuskeskus on nimeltään Airai.
Airain osavaltiossa sijaitsee Palaun kansainvälinen lentoasema. Osavaltio on yhdistetty sillalla läheiseen Kororin saareen.
Uuden Musiikin Kilpailu 2018
thumb|Suomen edustajaksi valittu Saara Aalto. Uuden Musiikin Kilpailu 2018 (UMK 2018) järjestettiin 3. maaliskuuta 2018. Kilpailu oli järjestyksessään seitsemäs Uuden Musiikin Kilpailu. Poikkeuksena aiempiin vuosiin kilpailu käytiin ainoastaan yhden artistin kilpailuna, jossa kilpaili kolme Saara Aallolle tehtyä kappaletta. Voittajaksi äänestettiin kappale "Monsters".
Formaatti
Yleisradio järjesti avoimen haun kappaleista syyskuussa 2017, sekä heti edellisvuoden kilpailun jälkeen viikon kestäneen haun, jossa pystyi ilmoittautumaan pelkkänä artistina tai pelkällä kappaleella. Yle kuitenkin ilmoitti 7. marraskuuta, että se on valinnut Suomen edustajaksi Saara Aallon.
Uuden Musiikin Kilpailu 2018 järjestettiin 3. maaliskuuta 2018 Espoo Metro Areenalla, jossa kolmesta kappaleesta valittiin yleisöäänestyksen ja kansainvälisten raatien yhteistuloksella Suomen edustuskappale vuoden 2018 Eurovision laulukilpailuun. Kansainväliset raadit olivat vuonna 2018 Portugali, Islanti, Iso-Britannia, Italia, Sveitsi, Norja, Ranska ja Viro.
Kritiikki
Yleisradion tapa nostaa Saara Aalto Suomen vuoden 2018 euroviisuedustajaksi sai vastaansa kritiikkiä. Yle perusteli Saara Aallon yksimielistä valintaa sillä, että muita sopivia ehdokkaita ei löytynyt ja että yleisö toivoi tunnettua artistia edustajaksi. Muun muassa musiikintekijöiden etujärjestön Suomen musiikintekijät ry:n mukaan Yle muutti Uuden Musiikin Kilpailun sääntöjä kesken kilpailun ja valitsi Saara Aallon euroviisuedustajaksi ilman kunnollista kilpailutusta.
Finaali 3. maaliskuuta 2018
Finaalia seurasi keskimäärin 730 000 televisionkatsojaa.
Tupsalejäkälä
Tupsalejäkälä (Lobaria amplissima) on keuhkojäkälien sukuun kuuluva jäkälä. Se on yläpinnalta kuivana harmaa, kosteana vihreä. Tupsalejäkälän halkaisija voi olla jopa 30 senttimetriä. Se kasvaa vanhoilla sammalpeitteisillä puilla, mutta myös kivialustoilla. Suomessa sitä on tavattu vain tunturikallioden raoissa. Laji on luokiteltu Suomessa erittäin uhanalaiseksi.
Marlene Dietrich
Marlene Dietrich (oik. Marie Magdalene Sieber o.s. Dietrich von Losch; 27. joulukuuta 1901 Schöneberg (nyk. osa Berliiniä), Saksa – 6. toukokuuta 1992 Pariisi, Ranska ) oli saksalais-yhdysvaltalainen näyttelijä ja laulaja.
Dietrich tunnettiin suorasukaisten ja itsenäisten naisten esittäjänä. Hän pukeutui usein frakkiin ja silinterihattuun, ja seksuaali- ja sukupuoliroolirajojen rikkojana hänen sanottiin olleen aikaansa edellä.
Ura
thumb|Marlene Dietrich thumb|left|220px|[[Gary Cooper ja Marlene Dietrich elokuvan Marokko trailerissa (1930)]] Dietrich aloitti uransa kabareelaulajana Berliinissä 1920-luvulla. Hän ehti näytellä monissa elokuvissa ennen läpimurtoaan Josef von Sternbergin ohjaamassa Sinisessä enkelissä (1930). Legendan mukaan Hollywoodiin emigroitunut von Sternberg, joka vieraili Saksassa ohjatakseen Sinisen enkelin, poimi Dietrichin naispääosaan nähtyään tämän kabareenäyttämöllä. Tosiasiassa Dietrich kuitenkin pyrki rooliin muiden näyttelijöiden joukossa, ja Sternberg joutui tekemään paljon töitä vakuuttaakseen tuotantoyhtiön ja miespääosanäyttelijän, Emil Janningsin, siitä, että Dietrich oli paras ehdokas Lola Lolan rooliin. Elokuvasta tehtiin versio sekä saksaksi että englanniksi ja se nosti Dietrichin suureksi tähdeksi liki yhdessä yössä.
Josef von Sternbergin palatessa Yhdysvaltoihin Dietrich seurasi hieman myöhemmin hänen mukanaan. Kaksikko teki 1930-luvun alkupuoliskolla useita menestyselokuvia, joista tunnetuin on Marokko (1930). Kuuluisa kohtaus, jossa Dietrich laulaa valkoisessa frakissa, suutelee yleisössä olevaa naista ja heittää sitten ruusun Gary Cooperille, on peräisin juuri tästä elokuvasta. Dietrich sai elokuvasta uransa ainoan Oscar-ehdokkuuden.
Adolf Hitler olisi halunnut tehdä Dietrichistä Saksan loistavan tähden, mutta kansallissosialistien kiihkeänä vastustajana tämä kieltäytyi kunniasta ja otti vuonna 1937 Yhdysvaltain kansalaisuuden. Toisen maailmansodan sytyttyä Dietrich lähti viihdytysjoukkoihin liittoutuneiden puolelle. Hän matkasi liittoutuneiden kanssa Saksaan asti ja levytti sodan aikana ehkä tunnetuimman laulunsa "Lili Marleen", josta tuli hitti kummallakin puolella rintamaa. Vuonna 1947 Dietrichille myönnettiin sota-ajan ansioistaan Yhdysvaltain ”Medal of Freedom”.
Sodan jälkeen Dietrich harvensi esiintymistään elokuvissa ja keskittyi laulu-uraansa. Hän konsertoi muun muassa Las Vegasissa, Moskovassa ja Israelissa. Saksassa tähteä vastassa oli mielenosoittajia, jotka eivät olleet antaneet anteeksi hänen osallistumistaan liittoutuneiden ponnisteluihin. Kylmän vastaanoton vuoksi Dietrich ei enää palannut Saksaan.
Nürnbergin tuomio (1961) ja pieni cameorooli elokuvassa Poreilua Pariisissa (1964) olivat Dietrichin viimeiset kuuluisat elokuvatyöt. 1970-luvun puolivälissä tähti loukkasi lavalla jalkansa ollessaan esiintymässä Australiassa ja vetäytyi julkisuudesta. Hänen viimeiseksi elokuvakseen jäi Pariisissa vuonna 1978 kuvattu Suuri gigolo, jossa Dietrich esiintyi David Bowien kanssa. Vuonna 1984 Dietrich antoi syvällisen henkilöhaastattelun ystävälleen Maximilian Schellille, joka julkaisi haastattelunauhat dokumenttielokuvassaan Marlene. Elokuva oli Oscar-ehdokkaana, vaikka Dietrich ei ollut sallinut itseään enää kuvattavan sitä varten.
Yksityiselämä
thumb|220px|Marlene Dietrich viihdyttää yhdysvaltalaisia rintamasotilaita vuonna 1944. Marlene Dietrich meni naimisiin Rudolf Sieberin kanssa vuonna 1924, ja liitto kesti Sieberin kuolemaan vuonna 1976 asti. Heille syntyi yksi lapsi, Maria vuonna 1924 (myöh. Maria Riva). Avioliitto perustui ystävyydelle, ja 1930-luvun jälkeen Sieber ja Dietrich eivät juuri asuneet samalla mantereella. Dietrichillä oli lukuisia kuuluisia mies- ja naisrakastajia.
Vaikka Dietrich pysytteli loppuelämänsä ajan pariisilaiseen huoneistoonsa erakoituneena ja vietti 12 viimeistä vuottaan vuoteenomana, hän piti ahkerasti yhteyttä läheisiinsä puhelimella ja kirjeitse. Hän kirjoitti omaelämäkerran nimeltä Berliinitär.
Irene Eijs
Irene Eijs (s. 16. joulukuuta 1966) on alankomaalainen soutaja. Hän saavutti olympiapronssia pariairokaksikossa Atlantassa 1996. Samoissa kisoissa hän sijoittui pariaironelosessa kuudenneksi ja neljä vuotta aiemmin Barcelonan olympialaisissa yksikössä kahdeksanneksi. Maailmanmestaruuskilpailuissa hän saavutti hopeaa pariairokaksikossa ja pronssia pariaironelosessa Tampereella 1995.
Tunturikeuhkojäkälä
Tunturikeuhkojäkälä (Lobaria linita) on keuhkojäkälien sukuun kuuluva jäkälä. Sen yläpinta on ruskea, kiiltävä ja kuoppainen. Alapinta on ruskea ja nukkakarvainen. Kasvaa sammalikolissa tunturikankailla ja tunturikoivikoissa. Suomessa tavattu harvinaisena Lapin tuntureilla. Laji on luokiteltu Suomessa silmälläpidettäväksi.
Marlene Dietrich
Yksityiselämä
Dietrich kuoli munuaisvaivoihin 90-vuotiaana Pariisissa. Hänet on haudattu Berliiniin Friedenauhun Stubenrauchstrassen hautausmaalle. Berliinin kaupunki osti näyttelijän jäämistöt, joista perustettiin Berliinin Filmimuseon yhteyteen ”Marlene Dietrich Collection Berlin”. Filmimuseossa on myös jatkuva näyttely, jossa esitellään Dietrichin elämää, hänen tavaroitaan ja vaatteitaan. Berliini on nimennyt Berliinin elokuvajuhlien keskeisen tapahtumapaikan, Potsdamer Platzin lähettyvillä olevan aukion Marlene-Dietrich-Platziksi.
Dietrichin elämästä kertoo yksityiskohtaisesti ja kaunistelematta Maria Rivan vuonna 1992 kirjoittama kirja ''Marlene Dietrich. By Her Daughter''.
Lee Chong-hyun
Lee Chong-hyun (s. 11. heinäkuuta 1996 Soul, Etelä-Korea) on eteläkorealainen jääkiekkoilija, joka pelaa kotimaassaan Yonsei Universityn yliopistojoukkueessa. Hän on pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä ja laukoo oikealta.
Seuraura
Chong-hyun siirtyi jo varhain juniorina Suomeen. Hän pelasi kaudella 2011–2012 Tapparan B-, B2- ja C-nuorissa sekä Ruoveden Seurakunnan Atleettien B2-nuorissa. Chong-hyun voitti Tapparassa kauden päätteeksi C-nuorten SM-hopeaa. Kaudeksi 2012–2013 hän palasi kotimaahansa ja siirtyi Sun Duck High Schoolin joukkueeseen.
KHL:n laajennusjoukkue Admiral Vladivostok varasi Chong-hyunin 64. pelaajana KHL:n varaustilaisuudessa 2013. Hänestä tuli kaikkien aikojen ensimmäinen ja toistaiseksi ainoa KHL:ään varattu eteläkorealaispelaaja. Kaudella 2014–2015 Chong-hyun toimi Sun Duck High'n kapteenina. Kesken kauden hän siirtyi kuitenkin Yhdysvaltoihin NAHL-junioriliigan Coulee Region Chilliin. Samalla kaudella Chong-hyun jatkoi sieltä edelleen NA3HL-junioriliigan La Crosse Freezeen.
Kaudeksi 2015–2016 Chong-hyun siirtyi Kanadaan PIJHL-junioriliigan Port Moody Panthersiin. Hän voitti joukkueen sisäisen piste- ja maalipörssin tehoilla 15+13=28, vaikka Chong-hyun siirtyikin kesken kauden, tammikuussa 2016 BCHL-junioriliigan Prince George Spruce Kingsiin. Hän pelasi siellä kokonaan kauden 2016–2017.
Chong-hyun palasi kaudeksi 2017–2018 kotimaahansa ja siirtyi Yonsei Universityn yliopistojoukkueeseen.
Maajoukkueura
Chong-hyun edusti Etelä-Koreaa MM-kilpailuissa vuonna 2018, jotka olivat joukkueen kaikkien aikojen ensimmäiset pääsarjatasolla. Etelä-Korean turnaus päättyi kuitenkin putoamiseen IA-divisioonaan. Hän pelasi myös IA-divisioonan MM-kilpailuissa vuonna 2017, jolloin Chong-hyun voitti hopeaa. Hän pelasi myös Aasian talvikisoissa vuonna 2017, jolloin Chong-hyun voitti hopeaa.
Chong-hyun pelasi myös alle 20-vuotiaiden IIA-divisioonan MM-kilpailuissa vuosina 2015 ja 2016, joista ensimmäinen turnaus päättyi pronssiin. Jälkimmäisessä turnauksessa hän oli Etelä-Korean paras syöttäjä kuudella syöttöpisteellään. Chong-hyun pelasi myös alle 18-vuotiaiden IB-divisioonan MM-kilpailuissa vuonna 2013 sekä IIA-divisioonan MM-kilpailuissa vuonna 2014, jolloin hän toimi Etelä-Korean varakapteenina ja voitti hopeaa. Chong-hyun voitti tehoilla 4+7=11 koko turnauksen pistepörssin sekä hän jakoi syöttöpörssin voiton Liettuan Deivid Cetvertakin ja Alankomaiden Max Hermensin kanssa.
Porlammin kotiseutumuseo
Makasiinin alue, Kievarintie 27
Makasiinin alue käsittää neljä rakennusta:
Sirénin talomuseo, Käkikoskentie 151
Sirénin talomuseon alueella on Sirénin tilan päärakennus ja kaksi aittaa sekä vinttikaivo ja kyläkeinu. Matti Sirénin perikunta lahjoitti huonokuntoiset rakennukset Porlammin museolle vuonna 1965. Rakennusten tontti oli aluksi vuokralla ja vuonna 1995 maa saatiin ostettua museolle.
Talon historia
Alun perin hirsisen talon (huone ja keittiö) rakensivat Erik ja Maria Tuominen vuonna 1876. John Vestman perheineen laajensi taloa toisen huoneen verran vuosina 1912–1913. Matti Sirén osti talon Westmaneilta vuonna 1915. Hän oli Artjärven kartanon torpparina kunnes muutti Porlammille ja toi suuremman kaksikerroksisen vaate- ja vilja-aitan tullessaan. Toinen aitta (liha-aitta) oli jo olemassa. Tilaan kuului viljeltyä maata ja metsää, pihapiirissä sijaitsi myös sauna, puusuoja navetta ja vanhassa ladossa kanala ja sikolätti. Sauna oli lähimpänä ja lato kauimpana tiestä. Matti Sirén (1860–1956) asui talossa kuolemaansa saakka. Matilla ja hänen vaimollaan Leena Tiinalla, (k. 1920-luvulla ja jota kutsuttiin Helenaksi) oli viisi lasta: Maria, Aino, Emil, Hilda (k. 1940) ja Yrjö. Talossa ei koskaan ollut omaa kaivoa, vaan vesi haettiin lähteestä nykyisen Paavolan pellolta.
Porlammin koulumuseo, Kievarintie 2
Koulumuseo päätettiin perustaa, kun Porlammin kylän alueelta lakkautettiin kaksi koulua lyhyen ajan sisällä 1980–1990-lukujen vaihteessa. Kylän yhteismaiden hallituksen kanssa neuvoteltiin lopputulos, jonka mukaan Vanhasta koulusta saadaan kaksi luokkaa koulumuseota varten. Tilat vuokrattiin ja kunnostettiin. Koulumuseo avattiin käyttöön vuonna 1992. alt=Porlammin kotiseurumuseon valokuva-arkisto|pienoiskuva|Nainen odottaa junaa Porlammin asemalla. Foto Juho Pessala Porlammin kotiseutumuseolla on myös lasinegatiivikokoelma, joka koostuu paikallisen valokuvaajan Juho Pessalan (1893–1956) ottamista valokuvista. Niissä on muun muassa maisemia, rakennuksia, työntekoa, perhekuvia, vihkikuvia, lapsikuvia. Kuvia on 1910-luvulta 1950-luvulle.
Kiinalainen nimi
Kiinalaisessa kulttuurissa nimet kirjoitetaan aina järjestyksessä sukunimi−etunimi (esim. Mao Zedong, ei "Zedong Mao"). Henkilöitä puhutellaankin joko koko nimellä tai pelkällä sukunimellä. Etunimeä käytetään lähinnä perhepiirissä.
Sukunimet
Kiinan kymmenen yleisintä sukunimeä vuonna 2006 olivat Li, Wang, Zhang, Liu, Chen, Yang, Huang, Zhao, Zhou ja Wu. 1,3 miljardin asukkaan Kiinassa on vain noin 700 sukunimeä. Viime vuosina viranomaiset ovatkin suunnitelleet sukunimien määrän kasvattamista sekaannuksien välttämiseksi.
Etunimet
Kiinassa ei ole olemassa virallista nimikalenteria, joten etunimen antaminen on käytännössä vapaata. Kaksitavuiset etunimet ovat yksitavuisia yleisempiä; jälkimmäistä arvostetaan kuitenkin enemmän, mikäli se sointuu yhteen sukunimen kanssa.
Länsimaisten ihmisten voi olla vaikea erottaa kiinalaisten miesten ja naisten nimiä toisistaan ääniasun perusteella. Erot tapahtuvat lähinnä nimien merkityksen mukaan. Miesten nimissä korostetaan oppineisuuteen, vaurauteen ja menestykseen liittyviä sanoja. Naisten nimissä on enemmän niin sanottuja naisellisia hyveitä kuten lempeys, kauneus, kärsivällisyys ja puhtaus, sekä kukkien ja lintujen nimiä. Nykyään länsimaiset etunimet ovat yleistymässä Kiinassakin.
Kohteliaisuusnimi
Kohteliaisuusnimi oli Kiinassa aiemmin yleinen käytäntö. Etunimestä poiketen kohteliaisuusnimi annettiin vasta aikuisuudessa, naisille 15-vuotiaana ja miehille 20-vuotiaana. Aikuisiin henkilöihin viitattiin yleensä sukunimellä. Etunimeä käytettiin vain läheisten ystävien kesken ja kohteliaisuusnimeä korostuneen kohteliaassa puheessa. Modernissa kiinassa etu- ja kohteliaisuusnimeä ei eroteta toisistaan, vaan tilalle on tullut niiden yhdistelmä ”etunimi-kohteliaisuusnimi”.
Courtney Lee
thumb|Courtney Lee vuonna 2009 New Jersey Netsin paidassa. Courtney Lee (s. 3. lokakuuta 1985 Indianapolis, Indiana) on yhdysvaltalainen koripalloilija. Hän pelaa ammatikseen NBA-joukkue Dallas Mavericksissä. Lee varattiin vuoden 2008 NBA:n varaustilaisuudessa numerolla 22 Orlando Magiciin. Hän pelasi ennen NBA-uraansa Western Kentuckyn yliopistossa. Hän on 196 senttimetriä pitkä ja painaa 91 kiloa.
Yliopistoura
Lopetettuaan yliopistossa hän oli jaetulla ensimmäisellä sijalla Western Kentuckyn kaikkien aikojen parhaan pisteidentekijän Jim McDanielsin kanssa tekemällä yhteensä 2 238 pistettä. Hän pelasi yliopistojoukkueessaan yhteensä 3 957 minuuttia, aloitti 127 peliä, heitti vapaaheittonsa lähes 82:n prosentin tarkkuudella, heitti 245 kolmen pisteen heittoa, riisti pallon 242 kertaa, syötti korin 281 kertaa ja torjui vastustajan heiton 78 kertaa.
NBA-ura
Lee pelasi ensimmäisen kautensa NBA:ssa kaudella 2008–2009 Orlandon riveissä tehden runkosarjassa keskimäärin 8,4 pistettä, ottaen 2,3 levypalloa ja syöttäen 1,2 koriin johtanutta syöttöä ottelua kohden. Hän pelasi 77 ottelua aloittaen niistä 42. Orlando pääsi kyseisellä kaudella finaaleihin mutta hävisi Los Angeles Lakersille otteluvoitoin 4–1. Lee siirtyi Orlandosta New Jersey Netsiin 25. kesäkuuta 2009 yhdessä Rafer Alstonin ja Tony Battien kanssa vaihdossa Vince Carteriin ja Ryan Andersoniin. Lee pelasi New Jerseyssä vain kauden 2009–2010. Hän siirtyi 11. elokuuta 2010 neljän joukkueen välisessä kaupassa Houston Rocketsiin. Kahden Houstonissa pelatun kauden jälkeen hän siirtyi 20. heinäkuuta 2012 kolmen joukkueen välisessä kaupassa Boston Celticsiin ja teki nelivuotisen, 21,5 miljoonan dollarin arvoisen sopimuksen.
Russ Feingold
thumb|right|Russ Feingold Russell Dana ”Russ” Feingold (s. 2. maaliskuuta 1953) on yhdysvaltalainen lakimies ja demokraattisen puolueen poliitikko. Hän edusti vuodesta 1993 vuoteen 2011 Wisconsinia Yhdysvaltain senaatissa.
Courtney Lee
NBA-ura
Tammikuussa 2014 Lee siirtyi Memphis Grizzliesiin, helmikuussa 2016 Charlotte Hornetsiin, kesällä 2016 New York Knicksiin ja tammikuussa 2019 Dallas Mavericksiin.
Russ Feingold
Feingold syntyi Wisconsinissa juutalaiseen perheeseen. Hänen isovanhempansa olivat venäläisiä ja galitsialaisia maahanmuuttajia. Feingold opiskeli Joseph A. Craig High Schoolissa, Wisconsin–Madisonin yliopistossa, Oxfordin yliopiston Magdalen Collegessa sekä Harvardin Law Schoolissa. Hän sai Juris Doctorin arvon vuonna 1979.
Courtney Lee
Muuta
Leellä on tatuointi, jossa lukee R.I.P. Danny Rumph. Se on omistettu hänen joukkuekaverilleen yliopistossa, joka kuoli pelikentälle.
Russ Feingold
Feingold tuli vuonna 1982 valituksi Wisconsinin senaattiin. Hän istui siinä, kunnes sai paikan Yhdysvaltain senaatissa. Hänellä on ollut kaksi avioliittoa. Hän meni vuonna 1977 naimisiin Sue o.s. Levinen kanssa ja sai kaksi lasta, Jessican ja Ellenin. Parin erottua yhdeksän vuotta myöhemmin Feingold solmi uuden avioliiton Mary Speerschneiderin, o.s. Erpenbachin kanssa. Mary oli eronnut Timm Speerschneiderista ja saanut tämän kanssa kaksi lasta, Samin ja Tedin. Mary ja Russ ilmoittivat 11. huhtikuuta 2005 hakevansa avioeroa. Kun Feingold ei ole Washington DC:ssä, hän asuu Wisconsinin Middletonissa.
Feingold oli ainoa senaattori, joka äänesti vuonna 2001 kiisteltyä Patriot Act -lakia vastaan. Hänestä tuli myös 17. elokuuta 2005 ensimmäinen senaattori, joka esitti tarkkaa päivämäärää vetäytymiseksi Irakista. Hän kannatti tämän tapahtumista viimeistään 31. joulukuuta 2006. Asiaa harkittuaan hän päätti olla asettumatta ehdolle Yhdysvaltain presidentinvaalissa 2008.
Feingold oli vuonna 2010 ehdolla neljännelle kaudelle Yhdysvaltain senaatissa, mutta hävisi republikaani Ron Johnsonille prosentein 47–52.
Pseudomonas syringae
Pseudomonas syringae on aiheuttanut tuhoa erilaisilla viljelyskasveilla. Muun muassa päärynätarhoilla, joissa se muiden harmaahomeiden ja sinihomeiden ohella aikaansaa sadon pilaantumista. Omat bakteerin geneettiset muotonsa pilaavat esimerkiksi tomaatteja ja muita viljelykasveja.
Pseudomonas syringaen muoto ''pv. aesculi'' on erikoistunut hevoskastanjaan, jonka se sairastuttaa esimerkiksi puistoissa halkeamien ja haavojen kautta. Sairastuneen puun pintaan muodostuu ruskeita laikkuja. Infektoituneita puita ei voi parantaa esimerkiksi antibiootein, vaan ne on kaadettava tartunnan leviämisen estämiseksi. Tautia on tavattu ainakin Britanniassa, Norjassa ja Suomessa.
Pseudomonas syringaen muoto ''pv. coronafaciens aiheuttaa heinäkasveilla kauran kehälaikkua, joka muistuttaa ilmenemismuodoltaan Drechslera avenae'' -sienen aiheuttamaa kauranlehtilaikkua. Kehälaikku tavattiin Suomessa ensi kerran vuonna 2007 kauralta eikä sitä pidetä erityisen vaarallisena. Otollinen tilanne kehälaikulle on viileä ja kostea kesä. Muun muassa kirvat voivat levittää kehälaukkua.
Kyllikki Muttilainen
Kyllikki Hellevi Muttilainen (s. 30. toukokuuta 1946 Rautjärvi) on suomalainen kansanedustaja ja poliitikko. Muttilainen toimi kansanedustajanavuosina 1990–1995 edustaen Mikkelin läänin vaalipiiriä ja kuului sosialidemokraattiseen eduskuntaryhmään. Eduskuntaan hän nousi Suomen EU-suurlähettilääksi siirtyneen Erkki Liikasen seuraajana vuonna 1990 ja uudelleen vuoden 1991 eduskuntavaaleissa. Ennen kansanedustajuuttaan hän toimi kassapäällikkönä tavaratalo Maksimatissa Mikkelissä ja edustajakausiensa jälkeen muun muassa projektisihteerinä Etelä-Savon maakuntaliitossa sekä projektisihteerinä ja toimitsijana liikealan ammattiliitossa.
Eetu Vaarama
Edvard (Eetu) Vaarama, sukunimi aik. Hallongrén (12. kesäkuuta 1878 Karttula – 29. tammikuuta 1938 Kuopio) oli suomalainen oppikoulun lehtori ja rehtori ja kokoomuksen kansanedustaja.
Eetu Vaaraman vanhemmat olivat rahastonhoitaja, tukkiasioitsija Otto Hjalmar Hallongrén ja Susanna Angeliina Lyytikäinen. Hän pääsi ylioppilaaksi Jyväskylän lyseosta 1898 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1900 sekä suoritti kasvatusopin tutkinnon 1904. Hänestä tuli filosofian maisteri 1923 ja hän suoritti teologisessa tiedekunnassa uskonnon lehtorin virkaan vaaditut arvosanat.
Viiriäispyyjuoksija
Viiriäispyyjuoksija, aikaisemmalta nimeltään viiriäispyy (Turnix sylvaticus, syn. T. sylvatica) on pyyjuoksijoiden heimoon kuuluva viiriäistä muistuttava lintu. René Louiche Desfontaines kuvaili lajin holotyypin Algerin lähistöltä vuonna 1789. Lajista tunnetaan kaikkiaan yhdeksän alalajia. Nimialalaji sylvaticus muodosti aiemmin populaation Pohjois-Afrikassa ja Etelä-Espanjassa, mutta se elää nykyään vain Marokossa. Se julistettiin sukupuuttoon kuolleeksi Espanjasta vuonna 2018; maan viimeinen varmistettu havainto lajista on vuodelta 1981. Muita alalajeja tavataan Saharan eteläpuolisessa Afrikassa metsiä ja autiomaita lukuun ottamatta, sekä Aasiassa, jossa niiden esiintymisalue ulottuu Intiasta ja Myanmarista itään aina Filippiineille ja Indonesiaan saakka.
Salmin ortodoksinen kirkko
thumb|Pyhän Nikolauksen kirkko. Kuva vuodelta 2011. Salmin ortodoksinen kirkko eli Pyhän Nikolauksen kirkko on raunioitunut ortodoksinen kirkko Salmissa Karjalan tasavallassa Venäjällä. Ennen alueen luovuttamista Neuvostoliitolle kirkko sijaitsi Viipurin läänin Salmin kunnassa. Kirkko rakennettiin vuonna 1825, ja se vaurioitui pahoin talvi- ja jatkosodan aikana.
Eetu Vaarama
Vaarama oli kansanedustajana 1933–1938 edustaen Kuopion läänin läntistä vaalipiiriä. Vaarama kuoli kesken edustajakautensa ja hänen seuraajakseen eduskuntaan tuli kokoomuksen Yrjö Hirvensalo. Vaarama oli presidentin valitsijamiehenä vuosien 1925, 1931 ja 1937 presidentinvaaleissa. Hän oli myös Kuopion kaupunginvaltuuston puheenjohtajana sekä toimi muun muassa Suomen opiskelevan nuorison raittiusliiton keskustoimikunnan puheenjohtajana ja Kokoomuksen puoluevaltuuskunnan jäsenenä.
Eetu Vaarama oli naimisissa vuodesta 1905 Martha Katarina Virtamon kanssa.
Parti progressiste soudanais
Fily Dabo Sissokon kannattajien perustama PPS oli ranskalaismielinen konservatiivinen puolue, joka edusti siirtomaaviranomaisten ja perinteisten ryhmien näkökantoja. Vuoden 1956 vaaleissa se menetti asemansa Union soudanaise – Rassemblement démocratique africain -puolueelle. Vuonna 1958 PPS otti nimen Parti du régroupement soudanais. Samana vuonna Sissoko liittyi US–RDA:han ja puolue lopetti toimintansa.
Mehmet Scholl
Mehmet Tobias Scholl (s. 16. lokakuuta 1970) on saksalainen jalkapalloilija. Scholl tuli tunnetuksi pitkästä urastaan FC Bayern Münchenissä. Hän pelasi hyökkäävänä keskikenttäpelaajana.
Ura
Scholl aloitti ammattilaisuransa Karlsruher Sport Clubissa ja siirtyi Bayern Müncheniin jo vuonna 1992. Hän pelasi Bayern Münchenissä yhteensä 449 ottelua tehden 116 maalia (tilanne kauden 2005–2006 jälkeen).
Scholl on yksi Saksan Bundesliigan historian menestyksekkäimmistä pelaajista voitettuaan peräti kahdeksan liigamestaruutta, enemmän kuin kukaan muu pelaaja häntä ennen. Hän teki Bundesliiga-debyyttinsä Karlsruhen joukkueessa 21. huhtikuuta 1990 tullessaan kentälle 78. minuutilla vierasottelussa 1. FC Kölniä vastaan. Hän teki samassa ottelussa myös ensimmäisen Bundesliiga-maalinsa. Hän on tehnyt liigaurallaan 97 maalia (11 Karlsruhelle, 86 Bayernille) 378:ssa ottelussa (58 Karlsruhessa, 320 Bayernissa). Schollin vahvuuksina jalkapalloilijana on pidetty hänen kykyään tehdä peliä sekä hänen harhautus- ja vapaapotkutaitojaan. Vuoden 2001 alussa hänet äänestettiin vuoden 2000 parhaaksi pelaajaksi Bundesliigan ja Kakkosbundesliigan pelaajien äänestyksessä.
Scholl pelasi Saksan maajoukkueessa 36 ottelua vuosien 1995–2002 aikana ja teki niissä yhteensä kahdeksan maalia. Hän oli mukana maajoukkueessa myös Saksan voittaessa vuoden 1996 EM-kisat. Vuoden 2000 EM-kisoissa hän pelasi Saksan kaikissa kolmessa ottelussa tehden yhden maalin.
Scholl kärsi uransa aikana useista loukkaantumisista, mikä esti häntä vakiinnuttamasta paikkaansa maajoukkueessa ja pakotti hänet lopulta lopettamaan maajoukkueuransa ennen vuoden 2002 MM-kilpailuja. Scholl on yksi menestyksekkäimmistä saksalaisista jalkapalloilijoista, joka ei ole koskaan pelannut maailmanmestaruuskisoissa.
Scholl meni vuonna 1993 naimisiin Susanne Pfannendörferin kanssa. Heidän poikansa Lucas-Julian syntyi heinäkuussa 1996. Scholl ja hänen vaimonsa erosivat lokakuussa 1996 vain kolme kuukautta yhteisen lapsen syntymän jälkeen. Tällä hetkellä Scholl seurustelee Jessica-nimisen naisen kanssa, jonka kanssa hänellä on yksi yhteinen lapsi, helmikuussa 2006 syntynyt tytär Polli.
Yksityiselämä
Scholl syntyi Karlsruhessa saksalaisen äidin ja turkkilaisen maahanmuuttajaisän lapsena. Hänen isänsä jätti perheen Mehmetin ollessa viisivuotias ja palasi Turkkiin. Kun hänen äitinsä meni myöhemmin naimisiin saksalaisen Hermann Schollin kanssa, Mehmetin alkuperäinen sukunimi, Yüksel, vaihdettiin hänen isäpuolensa sukunimeen Scholl.
Canon EOS R5
Canon EOS R5 on japanilaisyhtiö Canonin valmistama täyden kinofilmikoon peilitön Canonin R-sarjan digitaalinen järjestelmäkamera, jossa käytetään RF-sarjan objektiivejä. Kamera julkaistaan kesäkuussa 2020. Kamerassa käytetään Canonin RF-sarjan objektiivejä kuten laajan 10-kertaisen zoomausalueen Canon RF 24-240MM F4-6.3 IS USM -objektiiviä. Kameralla on mahdollista ottaa myös 8K-videota (16:9) 7 680 × 4 320 (30 kuvaa/s) ja 4K-videota (16:9) 3 840 × 2 160 (120 kuvaa/s). Kameraan käyvät SD-, SDHC-, SDXC-, UHSI- ja UHSII-muistikortit. Muut R-sarjan kamerat ovat Canon EOS R, Canon EOS RP, Canon EOS Ra ja Canon EOS R6.
Tähystäjä
Tähystäjä on lentokoneessa tai maatukikohdassa olevassa tarkkailupisteessä oleva henkilö, jonka tehtävänä tarkkailla mahdollisesti ilmaantuvia viholliskoneita. Usein konekivääriampujat suorittivat pommikoneistaan tähystystä, ainakin syöksypommittajista. Monimoottorisissa raskaissa pommituskoneissa näitä ilmatilan tarkkailutehtäviä saattoivat suorittaa myös mekaanikot ja apumekaanikot.
Myöhemmin tutkan käyttö syrjäytti tähystäjät. Nykyään sekä taistelu- että pommikoneet käyttävät automaattisia suunnistusjärjestelmiä sekä erilaisia omasuojajärjestelmiä. thumb|Lottia [[ilmavalvontatehtävissä.]] Viime sotien aikana ilmatilan tarkkailua toteuttivat aistihavaintoina erillisistä ilmavalvontatorneista käsin sekä iv-lotat että sotilaspojat. Ennen ilmavalvontatutkien saapumista näiden puolustuksellinen työskentely oli tärkeää Suomen väestönsuojelulle ja ilmapuolustukselle.
Emuu
Emuut ovat itäsuomalaisia ja karjalaisia myyttisiä olentoja, jotka ovat jonkin kasvi- tai eläinlajin kantavanhempia. Emuu on synnyttänyt tai luonut jonkin kasvi- tai eläinlajin ja kantaa vastuun lajin toiminnasta ja huolenpidosta. Sana emuu on muunnos vanhasta äitiä tarkoittavasta sanasta emo.
Metsästäjät pyysivät usein loitsuin eläinlajien kantavanhemmilta metsästysonnea. Ajateltiin, että kantavanhempi päättää, kenelle se antaa jälkeläisiään saaliiksi. Myös monilla pahoilla olennoilla tai asioilla oli kantavanhempi. Pahaa olentoa voitiin yrittää karkottaa vanhempansa luo tai uhata, että jos olento ei tottele, sen käytöksestä kerrotaan vanhemmalle. Myös kantavanhempaa saatettiin käskeä panemaan lapsensa kuriin. Monet kantavanhemmat tunnettiin nimeltä, tosin nimitykset vaihtelivat eri perinteissä.