cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ammutaan paikalla -julistus
Ammutaan paikalla -julistus oli valkoisten joukkojen ylipäällikön, kenraali Gustaf Mannerheimin Suomen sisällissodan alkuvaiheissa 25. helmikuuta 1918 antama julistus. Julistuksella annettiin menettelytapaohjeet valkoisille joukoille muun muassa vankien otosta, ja se antoi joukoille laajat valtuudet suorittaa teloituksia oman harkintansa mukaan. Julistus sisälsi ohjeita erityisesti rintaman selustasta tavattujen punaisten kohteluun, mutta se koski myös taisteluissa saatujen vankien ja antautuneiden kohtelua.
Julistuksen mukaan: Menettely oli vastoin vuoden 1907 Haagin sopimusta, jonka mukaan sotavankien kohtalosta ei voinut päättää joukko-osasto tai yksittäinen henkilö, vaan he olivat hallituksen vastuulla.
Julistuksen mallina oli käytetty vuoden 1906 Venäjän sotaväen rikoslakia ja niitä menettelytapoja, joita Venäjällä oli käytetty sisäisten levottomuuksien kukistamisessa vuoden 1905 vallankumouksen jälkeen muun muassa Baltiassa. Julistuksen seurauksena antautuneita punaisia alettiin tappaa taistelujen loppuvaiheissa siinä määrin, että valkoisten ylijohto yritti huonolla menestyksellä hillitä sitä jo maaliskuun lopulla. Julistus oli tarkoitettu olemaan voimassa vain sotatoimialueella, mutta sitä sovellettiin myös sen ulkopuolella.
”Ammutaan paikalla” -julistuksen valmisteli päämajan etappiosaston tutkinto- ja poliisiasiainkanslian päällikkö, varatuomari Ossian Procopé.
Jamssit
Jamssien mukula muistuttaa ulkonäöltään suuresti punaista bataattia (Ipomoea batatas), jopa niin paljon, että asiaan perehtymättömän on vaikea erottaa niitä valokuvasta. Ainakin Yhdysvalloissa jamssi-nimitystä käytetään virheellisesti myös bataatista. thumb|150px|Jamssin mukula
Jamssit ovat trooppisen vyöhykkeen kasveja, ja niitä tunnetaan ainakin 12 lajia, joista vain yksi on peräisin uudelta mantereelta. Jamssit ovat ikivanhoja kasveja, joita on arveltu olleen jo jurakaudella. Jamssien koko vaihtelee suuresti: ne saattavat pienimmillään olla hieman perunaa suurempia juurimukuloita, mutta jotkin lajit tekevät jopa 20 kilon mukuloita. Suurin tunnettu juurimukula on löydetty isojamssilta (Dioscorea alata) Malesiasta, ja se painoi 60 kiloa. Jamssit tekevät mukulat noin kahden metrin syvyyteen. Jamssien viljely onkin melko monimutkaista; köynnöksiä pitää tukea vahvoin tukirakentein, kun mukuloita kaivetaan maasta. thumb|Siemeniä
Ammutaan paikalla -julistus
Julistuksen taustaa
Vangiksi jääneet punaisten asemasta oli erilaisia tulkintoja, ja eräiden mielestä heitä tuli kohdella sotavankeina. Toisten mukaan he taas olivat maanpetokseen syyllistyneitä kapinallisia. Vaasan senaatti ei julistanut sotaa Venäjälle eikä asettanut maata sotatilaan, koska se olisi merkinnyt kaiken vallan siirtymistä armeijan ylijohdolle. Koska Venäjää vastaan ei ollut sotatilaa, punaisia voitiin Suomen lain mukaan tuomita vain valtiopetoksesta, josta ei ollut säädetty kuolemanrangaistusta. Maanpetoksesta voitiin lain mukaan tuomita kuolemaan vain sotatilan ollessa voimassa.
Jamssit
Jamssilajeja
Tunnetuimpia viljeltyjä lajeja:
Ammutaan paikalla -julistus
Julistuksen taustaa
Valkoisen armeijan ylijohto katsoi puolestaan paremmaksi sen, että punakaartilaisia pidettäisiin siviileinä. Silloin heillä ei olisi sotavangin oikeuksia. Lopulta päädyttiin kompromissiin, jonka mukaan rankaisutoimet perustuivat juridisesti hätävarjeluun. Toisin sanoen väkivaltaa saattoi käyttää henkeä tai omaisuutta puolustaessa.
Jamssit
Jamssilajeja
Muita lajeja:
Ammutaan paikalla -julistus
Julistuksen taustaa
Sisällissodan alkaessa Mannerheim antoi luvan perustaa sotaoikeuksia, joilla oli oikeus langettaa myös kuolemantuomioita. Taistelun aikana kiinni saadut murhaajat ja murhapolttajat voitiin ”arkebuseerata”. Käytännössä sotaoikeuksien tehtäviä alkoivat hoitaa suojeluskuntien esikunnat. Vankien käsittelystä ei ollut vielä ohjeita, joten vangitseminen tai vapauttaminen oli kuulustelijoiden oman harkinnan varassa. Sodan alkuvaiheissa ei kuolemantuomioita kuitenkaan vielä jaettu kovin runsaasti.
Phra Ruang -dynastia
Phra Ruang -dynastia hallitsi Thaimaan edeltäjää Sukhothain kuningaskuntaa vuodesta 1238. Dynastian aikana kehitettiin thai-kirjoitus ja heimoista alkoi kehittyä nykyisin tunnettu thai-kansa. Laajimmillaan kuninkaiden valta ulottui 1284 Mekong-joelta Ligoreen. Naapurimaan Lannan tavoin yhteiskunta perustui Sakdina-järjestelmään.
Ammutaan paikalla -julistus
Julistuksen taustaa
”Ammutaan paikalla” -julistusta täydensi Mannerheimin nimissä samana päivänä suojeluskuntien piiripäälliköille ja joukko-osastojen päälliköille osoitettu kiertokirje, jossa kiellettiin sotaoikeuksien asettaminen ja toiminta sekä jo perustettujen sotoikeuksien määräämien kuolemantuomioiden täytäntöönpano. Käytännössä tällä kiellolla ei kuitenkaan ollut paljoa vaikutusta, sillä paikalliset joukot ja niiden komentajat toimivat varsin itsenäisesti pitkälle kevääseen saakka.
Tietotekniikkarikollisuus
Tietotekniikkarikollisuus eli tietokonerikollisuus on rikollisuuden laji, johon liittyy tietokoneen tai tietoliikenneverkkojen käyttö.
Britannian hallituksen laskelmien mukaan tietokonerikollisuus aiheuttaa maalle vuosittain 32,4 miljardin euron vahingot. Tästä summasta aineettoman omaisuuden varkaudet muodostavat 11 miljardia ja teollisuusvakoilu yhdeksän miljardia euroa. Muu osuus koostuu muun muassa internetpetoksista, identiteettivarkauksista, kiristämisestä ja talousrikoksista.
Yksi tietotekniikkarikoksien laji ovat tietokonevirukset. Lisäksi tapahtuu pankki- ja luottokorttitietoihin liittyviä huijauksia. Suomessa pankkikortit edellyttävät erillistä, tietoverkon ulkopuolella lähetettävää avainlukutunnuskortin avainlukua. Näin pankkikorttitietoihin liittyvää ongelmaa ei koeta Suomessa yhtä laajaksi kuin niissä maissa, joissa vastaavaa käytäntöä ei ole. Yhdysvalloissa esimerkiksi kauppaketju TJX:ltä joutui vääriin käsiin 45 600 000 luotto- tai maksukortin numeroa.
Guido Nylander
Guido Nylander oli suomalainen jääkärikapteeni. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan joukkueen varajohtajana Valkoisessa armeijassa. Varsinaisen elämäntyönsä hän teki kansakoulun opettajana ja armeijassa sekä suojeluskuntajärjestössä. Suomen myöhempiin sotiin hän osallistui muun muassa komppanianpäällikkönä.
Perhe ja koulutus
Hänen vanhempansa olivat kauppias Johan Teodor Nylander ja Selma Irene Vasarainen. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1924 Aune Inkeri Schroderuksen kanssa. Hän kävi kansakoulun ja kansanopiston sekä kaksi luokkaa Uudenkaarlepyyn ruotsalaista seminaaria, josta hän valmistui kansakoulunopettajaksi vuonna 1926. Nylander suoritti jääkärialiupseereille järjestetyn aktiiviupseerikurssin Kadettikoulussa vuonna 1921 ja useita muita kursseja Suojeluskuntain päällystökoulussa.
Jääkärikausi
thumb|300px|Jääkäripataljoona 27:n 4. komppania kuvattuna Libaussa vuonna 1917. Nylander liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n täydennysjoukkoon 3. helmikuuta 1917, josta hänet siirrettiin pataljoonan 4. komppaniaan 12. kesäkuuta 1917.
Suomen sisällissota
Nylander astui Suomen armeijan palvelukseen aliupseeriksi ylennettynä Saksassa 11. helmikuuta 1918 ja saapui Suomeen (Vaasaan) 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan joukkueen varajohtajaksi 2. Jääkärirykmentin 6. jääkäripataljoonan 2. komppaniaan. Hän osallistui edellä mainitussa joukossa taisteluihin Kalevankankaalla ja Tampereella. Tampereen valloituksen jälkeen hänet siirrettiin 5. huhtikuuta 1918 alkaen 5. Jääkärirykmentin 14. jääkäripataljoonan l. komppaniaan ja osallistui sen riveissä taisteluihin Karjalankannaksella.
Sisällissodan jälkeinen aika
Nylander palveli sisällissodan jälkeen edelleen 5. Jääkärirykmentissä, josta muodostettiin myöhemmin Kuopion jalkaväkirykmentti 4. Hän toimi rykmentissä koulutusaliupseerina 1. komppaniassa. Kuopion jalkaväkirykmentti 4:stä hänet siirrettiin 5. syyskuuta 1918 Itämeren jalkaväkirykmentti 1:een, josta taasen muodostettiin myöhemmin Porin rykmentti. Porin rykmentissä hän toimi komppanianvääpelinä 5. komppaniassa. Nylander erosi armeijasta 15. marraskuuta 1919 vai voidakseen liittyä Karjala (Aunuksen retkikuntaan). Niin sanotulla lomallaan retkikunnassa hän palveli 12. toukokuuta – 19. heinäkuuta 1919 välisen ajan aunukselaisista muodostetun pataljoonan 1. komppanian päällikkönä. Edellä mainitun komppanian päällikkönä hän osallistui taisteluihin Tuuloksessa, Alavoistella ja Vitelessä.
Sotaretkeltä palattuaan hän työskenteli hetken Etsivän keskuspoliisin palveluksessa, kunnes astui takaisin armeijan palvelukseen 30. tammikuuta 1921 ja palveli koulutusaliupseerina Käkisalmen läänin rykmentissä 15. helmikuuta 1921 saakka. Hän erosi armeijasta toistamiseen ja astui 1. syyskuuta 1921 suojeluskuntajärjestön palvelukseen ja hänet sijoitettiin sotilasohjaajaksi Etelä-Hämeen suojeluskuntapiiriin, josta hänet siirrettiin 1. marraskuuta 1921 Suojeluskuntain yliesikunnan päällystökoulun vääpeliksi. Suojeluskunnista Nylander erosi 28. helmikuuta 1922 ja astui 28. maaliskuuta 1923 jälleen armeija palvelukseen ja nyt hänet sijoitettiin nuoremmaksi upseeriksi Tampereen rykmentin 1. konekiväärikomppaniaan. Kolmannen ja viimeisen kerran hän erosi armeijasta 9. tammikuuta 1924 ja työskenteli sen jälkeen kansakoulun opettajana Pernajan Thorsbyn koulussa 15. marraskuuta 1926 – 1. marraskuuta 1927 ja Kirkkonummella 1. marraskuuta 1927 – 1. elokuuta 1928 väliset ajat. Opettajan töistä hän astui takaisin suojeluskuntajärjestön palvelukseen 1. heinäkuuta 1928 ja nyt hänet sijoitettiin aluepäälliköksi Uudenmaan eteläisen suojeluskuntapiirin X alueelle.
Ruskovatsamedestäjä
Ruskovatsamedestäjä (Cinnyris bouvieri) on medestäjien heimoon kuuluva varpuslintu.
Guido Nylander
Talvi- ja jatkosota
Nylander osallistui talvisotaan komppanianpäällikkönä Jalkaväkirykmentti 10:ssä ja osallistui taisteluihin Suokannassa, Hyötiönjoella, Makslahdella ja Kuolemajärvellä. Myöhemmin sodan kestäessä hänet siirrettiin aluepäälliköksi Etelä-Uudenmaan suojeluskuntapiiriin. Välirauhan aikana Nylander jatkoi entisessä tehtävässään Etelä-Uudenmaan suojeluskuntapiirissä, kunnes jatkosodan puhjettua hänet komennettiin komppanianpäälliköksi Jalkaväkirykmentti 24:ään.
Ruskovatsamedestäjä
Levinneisyys
Ruskovatsamedestäjää tavataan Afrikan keskiosissa. Lajin kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Guido Nylander
Talvi- ja jatkosota
Myöhemmin hänet siirrettiin rintamajoukoista Jalkaväenkoulutuskeskus 11:een, jossa hän toimi koulutus- ja aseupseerina. Koulutuskeskuksessa hän toimikin sitten koko sodan ajan, minkä jälkeen hän erosi vakinaisesta palveluksesta ja työskenteli kansakoulun opettajana Lapinjärvellä vuoteen 1949 saakka ja sen jälkeen Nybron kansakoulussa Myrskylässä vuoteen 1957 saakka.
Mobiilikortti
Mobiilikortti on kanta-asiakaskortin tai jäsenkortin korvaava ohjelma matkapuhelimessa.
Mobiilikortissa on pääsääntöisesti kaikki sama informaatio kuin vastaavassa muovikortissa. Magneettiraita on korvattu 2D-viivakoodilla, jota kassajärjestelmät ja viivakoodinlukijat osaavat lukea. Korttisovelluksen käyttäjä voi saada myös sähköisiä mainoksia puhelimeensa.
Maailmalla toimivat mm. Foursquare, Cardmobili, Loopt ja Shopkick sekä Motorola Mobile Loyalty-korttisovellus; Suomessa markkinoista kilpailevat Cardu, Intellipocket ja Mobiilikortti.
Thompsonin rautatieasema
Thompsonin rautatieasema on rautatieliikennepaikka Thompsonin kaupungissa Manitobassa Kanadassa. Liikennepaikka sijaitsee kaupungin itälaidalla noin kilometrin päässä keskustasta, OmniTRAX-konserniin kuuluvan Hudson Bay Railwayn hallinnoimalla rataosalla Thompson Jct – Thompson.
Liikennepaikalla pysähtyvät Winnipegin ja Churchillin välillä liikennöivät VIA Railin Hudson Bay -henkilöjunat. Koska Thompson on sivuradan pääteliikennepaikka, on junien veturit siirrettävä Thompsonissa junan toiseen päähän, että juna voi palata takaisin The Pas'n ja Churchillin väliselle rataosuudelle.
Rautatien Thompsoniin on rakentanut Canadian National Railway, ja se on avattu liikenteelle 1969. Omistus siirtyi Hudson Bay Railwaylle vuonna 1997.
Ratapiha käsittää rautatieaseman raiteiston lisäksi teollisuusratoja kaupungin itä- ja eteläpuolella, ja aikaisemmin siihen liittyi kaivokset ja teollisuuslaitokset yhdistävä pitkä sivurata. Sivurata ulottui pisimmillään Soab Creek -joen rannalla sijainneelle kaivokselle noin 75 kilometrin päähän Thompsonista. Sivuraide on sittemmin purettu.
Jaén (maakunta)
Jaén on maakunta eteläisessä Espanjassa Andalusian itsehallintoalueella. Sen rajanaapureita ovat Córdoban, Ciudad Realin, Albaceten ja Granadan maakunnat. Maakunnan pääkaupunki on Jaén.
Jaénin pinta-ala on 13 496 neliökilometriä. Väkiluku on 643 484 (vuonna 2017) ja väestötiheys 47,7 asukasta neliökilometrillä. Kuudesosa väestöstä asuu pääkaupungissa. Maakunnassa on yhteensä 97 kuntaa.
Jáenissa on neljä kansallispuistoa. Maakunnassa on myös kaksi tärkeää renessanssinaikaista kaupunkia, Úbeda ja Baeza, jotka on nimetty Unescon maailmanperintökohteiksi.
center|thumb|300px|Parque Natural de la Sierra de Andújar
Rukia Kuchiki
Rukia Kuchiki (朽木ルキア,) on kuvitteellinen hahmo Tite Kubon luomassa manga- ja animesarjassa Bleach. Hän on ensimmäinen hahmo, jonka katsoja näkee animessa.
Hohtomedestäjä
Hohtomedestäjä (Cinnyris habessinicus) on medestäjien heimoon kuuluva varpuslintu.
Rukia Kuchiki
Tausta
Rukia varttui Rukogai 78:lla ryöstelevässä orpolapsijoukossa Renji Abarain ja muiden ystäviensä kanssa. Rukia ja Renji löysivät ajoissa hengenvoimansa, joiden avulla he pääsisivät shinigamien akatemiaan paremman elämän toivossa. He lupasivat lähtevänsä vasta, kun kaikilla olisi oma sielunvoimansa. Lähellä aikuisikää muut ystävät kuitenkin kuolivat, minkä jälkeen Rukia ja Renji lähtivät akatemiaan. Rukia menestyi hieman keskivertoa paremmin, ja Kuchikin perhe adoptoi hänet. Rukian tultua 13. divisioonaan hän tapasi Kaien Shiban ja pääsi sinne. Miyako-niminen jäsen ja Kaienin rakastettu muuttuivat holloweiksi ja alkoivat teurastaa alokkaita. Hollow muutti myös Kaienin hollow'ksi. Kaien hyökkäsi Rukian kimppuun, minkä jälkeen Rukian oli pakko tappaa hänet. Rukia lähti oikeaan maailmaan, ja samana päivänä Renjistä tuli Byakuya Kuchikin luutnantti.
Hohtomedestäjä
Levinneisyys
Hohtomedestäjää tavataan Afrikan itäosissa sekä Arabian niemimaalla. Lajin kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Rukia Kuchiki
Muuta
Rukia tapaa ihmisten maailmassa Ichigo Kurosakin, jolla on vahva hengenvoima, minkä takia hän näkee haamuja, holloweja ja shinigameja. Rukia haavoittuu taistelussa hollow'ta vastaan ja joutuu antamaan voimiaan Ichigolle – suuren henkivoimansa ansiosta hän kuitenkin vie ne kaikki. Rukia ei voi palata Soul Societyyn ilman voimiaan, joten hän joutuu jäämään ihmisten maailmaan. Ilman voimiaan Rukian silti pitää tappaa holloweja ja lähettää haamuja eteenpäin, joten hän laittaa Ichigon tekemään nämä työt puolestaan. Renji ja Byakuya kuitenkin löytävät Rukian, jota Ichigo yrittää epätoivoisesti suojella. Rukia viedään Soul Societyssä neuvosto 46:n eteen, ja hän saa kuolemanrangaistuksen. Ichigo, Orihime Inoue, Yasutora Sado, Uryū Ishida ja Yoruichi Shihōin saapuvat pelastamaan häntä, ja heidän ryhmäänsä liittyvät myös Renji, Hanatarō ja Ganju. Rukian kuolemantuomiosta kuitenkin luovutaan, kun Sōsuke Aizen tappaa 46 huoneen 40 viisasta ja 6 tuomaria ja liittyy holloweihin. Rukia jää Soul Societyyn, koska uskoo saavansa voimansa siellä helpommin takaisin, mutta palaa kuitenkin ihmisten maailmaan, kun bountot alkavat uhmata sitä. Rukia saa voimansa takaisin, kun Mamashi-niminen bounto ottaa hänet haltuunsa ja kaivaa voimat esiin. Orihime onnistuu vapauttamaan Rukian Mamashin kynsistä, jolloin Rukian voimat jäävät Rukialle.
Toisen kanssa
Toisen kanssa on Yle TV2:lla keväällä 2014 esitetty suomalainen kuusiosainen draamasarja. Sarjan on ohjannut Lauri Nurkse, käsikirjoittanut Marika Kuortti ja sen pääosissa näyttelevät Krista Kosonen ja Mikko Leppilampi.
Juoni
Sarja kertoo pariskunnasta, Saarasta (Krista Kosonen) ja Toukosta (Mikko Leppilampi), jotka ovat pitkään yrittäneet saada lasta. Merkittävässä osassa sarjassa on myös Saaran työ lastensuojelun sosiaalityöntekijänä.
Pablo Hernández
Pablo Hernández -nimisiä henkilöitä:
Toisen kanssa
Tuotanto
Sarjassa Krista Kososen esittämän päähenkilön Saaran Susanna-siskoa esittänyt Miina Maasola joutui marraskuussa 2013 auto-onnettomuuteen kesken sarjan kuvausten. Maasola ehti näytellä omat kohtauksensa yhtä kuvauspäivää lukuun ottamatta. Helmikuussa 2014 Maasola menehtyi onnettomuudessa saamiinsa vammoihin. Sarjan ensimmäisen osan lopussa oli omistus ”Miina Maasolan muistolle”.
Toisen kanssa julkaistiin DVD:llä 24. syyskuuta 2014. Se esitettiin uusintana 29. joulukuuta 2014 – 7. tammikuuta 2015. Toisen kerran Yle esittää sarjan uusintana alkuvuodesta 2019.
Vastaanotto
Krista Kosonen ja Mikko Nousiainen saivat parhaan mies- ja naisnäyttelijän Kultainen Venla -ehdokkuudet. Lisäksi ohjelma oli ehdolla yleisöäänestyksessä vuoden parhaaksi TV-ohjelmaksi.
Tammikuussa 2015 järjestetyssä gaalassa Krista Kosonen palkittiin parhaana naisnäyttelijänä.
Arvid Lindman
Salomon Arvid Achates Lindman (19. syyskuuta 1862 Österbybruk – 9. joulukuuta 1936 Croydon Englanti, lento-onnettomuus) oli ruotsalainen poliitikko ja teollisuusmies.
Arvid Lindman syntyi Österbybrukissa, teollisuusmiehen Emil Achates Lindmanin poikana. Hän meni naimisiin 1888 Anna Lovisa "Annie" Almströmin kanssa, joka oli teollisuusmiehen Robert Almströmin ja Eva Pålmanin tytär. He saivat kolme lasta.
Lindman kävi laivaston sotakorkeakoulun ja yleni amiraaliksi. Poliitikkona hän edusti maltillista konservatismia. Vuosina 1912–1935 hän oli Lantmannapartietin puheenjohtaja parlamentissa. Lindman oli myös johtaja Telegrafstyrelsenissä 1904–1907, mutta oli virkavapaalla suurimman ajan. Toimitusjohtajana hän oli Iggesunds brukissä vuosina 1892–1903 ja samoin Strömbacka bruks AB:ssa 1903–1923.
Vuosina 1906–1911 ja 1928–1930 hän oli oikeistohallitusten pääministerinä. Hänen ensimmäinen hallituksensa toteutti muun muassa miesten yleisen äänioikeuden.
Vuosina 1913–1935 hän oli Allmänna valmansförbundetin puheenjohtaja.
Zoe Sugg
Zoe Elizabeth Sugg (s. 28. maaliskuuta 1990) on englantilainen YouTube-videobloggaaja, joka tunnetaan faniensa keskuudessa lempinimellään Zoella. Hänen videoblogillaan oli vuoden 2019 alussa lähes 12 miljoonaa tilaajaa ja suosituimmilla videoilla yli 23 miljoonaa katselukertaa. Videot käsittelevät enimmäkseen muotia, kauneusvinkkejä ja ostosten esittelyä.
The Daily Telegraph mainitsi Suggin vuonna 2013 yhtenä Britannian merkittävimmistä twiittaajista. Syksyllä 2014 YouTube mainosti hänen kanavaansa Lontoon Old Streetin liikenneympyrään avatulla uudella digitaalisella mainostaululla. Samaan kampanjaan kuului laaja televisio-, printti- ja kadunvarsimainonta.
Marraskuussa 2014 Penguin Books julkaisi Suggin esikoisromaanin Girl Online, joka nousi kolmanneksi amazon.co.uk:n bestseller-listalla pelkkien ennakkovarausten perusteella. Sugg osallistui myös Band Aid 30 -levytyssessioon. Girl Onlinea myytiin ensimmäisellä viikollaan kaikkien aikojen ennätysmäärä Britanniassa, yli 78 000 kappaletta.
Zoe Suggin nuorempi veli Joseph (yleisesti Joe, YouTube-nimi ThatcherJoe) on myös tunnettu YouTube-vloggaaja. Sisarukset ovat tehneet yhdessä paljon videoita molempien YouTube-kanaville.
Alistair Overeem
Alistair Cees Overeem (s. 17. toukokuuta 1980 Hounslow, Englanti) on hollantilainen vapaaottelija ja potkunyrkkeilijä. Hän piti hallussaan Strikeforcen raskaansarjan mestaruutta vuodesta 2007 vuoteen 2011 saakka. Lisäksi Overeem oli vuoden 2010 DREAMin raskaansarjan mestari. Hän otteli ensimmäisen kerran UFC:ssä Brock Lesnaria vastaan UFC 141 -tapahtumassa 30. joulukuuta 2011. Overeem voitti ottelun teknisellä tyrmäyksellä.
Varhaiset vuodet
Alistair Overeem syntyi Hounslowissa, Yhdistyneessä kuningaskunnassa jamaikalaiselle isälle ja hollantilaiselle äidille vuonna 1980. Hänellä on myös itseään neljä vuotta vanhempi isoveli, Valentijn. Alistair sai heti syntyessään sekä Alankomaiden että Britannian kansalaisuuden. Overeemin vanhemmat erosivat tämän ollessa kuusivuotias, minkä jälkeen hän eikä Valentijn ole isäänsä nähneet. Heidän äitinsä, Clair muutti parin kuukauden päästä poikien kanssa Hollantiin, jossa pieni Alistair alkoi kilpailla monissa eri urheilulajeissa. Aivan pienenä hän oli innokas pikajuoksussa, yleisurheilussa ja baseballissa. Ensikosketuksen Overeem sai kahdeksanvuotiaana, kun tuolloin hänen äitinsä kiinnostui ajatuksesta viedä poikansa harjoittelemaan judoa ja samana vuonna hän alkoi myös kilpailla lajissa. Harrastus ei kestänyt kovin kauan kun nuori Overeem kilpaili viimeiset ottelunsa noin yhdentoista vanhana ja pian luopui harrastuksesta. Myöhemmin kun Overeem oli viisitoistavuotias nuorukainen, hänen veljensä, Valentijn oli päättänyt ottaa hänet mukaansa paikalliselle salille, joka opetti kehälajeja kuten potkunyrkkeilyä, thainyrkkeilyä, nyrkkeilyä ja lukkopainia, jossa Valentijn oli itse harjoitellut jo kolme vuotta. Aluksi nuori Alistair ei ymmärtänyt tämänkaltaisia lajeja ja näki niiden harjoitteet hyvin väkivaltaisina ja vaarallisina, mutta kun hän huomasi kuinka hänen veljensä pystyi nauttimaan siitä ja kun hän pääsi harjoittelemaan maailmanluokan ottelijoiden kuten Bas Ruttenin ja Joop Kasteelin kanssa hän alkoi pikkuhiljaa nauttimaan siitä itsekin.
Luettelo Antti Tuiskun kappaleista
Tämä on luettelo Antti Tuiskun kappaleista. Kappaleet on pyritty järjestämään julkaisuajan mukaan vanhimmasta uusimpaan.
Alistair Overeem
Vuosi 2012
Overeemilla oli mahdollisuus otella UFC:n raskaansarjan mestaruudesta hallitsevaa mestaria Júnior dos Santosia vastaan, mutta Overeem epäonnistui ottelua edeltävässä dopingtestissä. Hänen testosteronitasonsa epitestosteronitasoonsa nähden oli yli kaksi kertaa sallittua suurempi, joten hän menetti paikan Frank Mirille epäiltynä anabolisten steroidien käytöstä.
Potkunyrkkeily
K-1
Vapaaottelu
DREAM
2 Hot 2 Handle
UFC
Kapernaum
Kapernaum (, tai, ) oli antiikin aikainen kalastajakylä tai kaupunki Galileassa Palestiinassa nykyisen Israelin alueella. Sen kukoistuskautta on ollut aika 150-luvulta eaa. 600-luvulle jaa. Kapernaum tunnetaan erityisesti Jeesuksen julkisen toiminnan keskuksena Galileassa. Myös monet apostolit olivat sieltä kotoisin.
Maantiede
Kapernaum sijaitsi Ala-Galileassa Genesaretinjärven pohjoisrannalla pohjoiseen Tiberiaan kaupungista. Seutu oli Sebulonin ja Naftalin heimojen aluetta. Magdalan kaupunki sijaitsi järven rannalla noin yhdeksän kilometriä Kapernaumista lounaaseen, kun taas etäisyys Tiberiaaseen oli noin 13 kilometriä. Betsaida sijaitsi noin kuusi kilometriä Kapernaumista koilliseen ja Kinneret noin kolme kilometriä länteen. Kaupungin paikka on nykyisen Israelin koillisosissa.
Kapernaumin kautta kulki merkittävä kauppareitti Via Maris eli ”Meren tie”. Josephuksen mukaan kaupungin lähellä oli huomattava lähde, jota jotkut pitivät jopa Niilin alkulähteenä, koska seudulla oli samoja kaloja kuin Aleksandrian lähellä.
Varhaishistoria
Kapernaumin paikalla on ollut asutusta viimeistään varhaisella pronssikaudella 2000-luvulla eaa. Paikalla tuolloin ollut kylä oli Kinneretin kaupungin alaisuudessa. Kaupungin asutushistoriassa on katkos israelilaisella rautakaudella 1200-luvulta 500-luvulle eaa. Paikka asutettiin uudestaan 400-luvulla eaa. Asutus laajeni hellenistisellä kaudella, ja nousi kukoistukseen Hasmonien hallitsijasuvun aikana 100-luvulla eaa., mikä esitetään usein myös kaupungin perustamisen ajankohdaksi. Tämän myötä Kapernaum syrjäytti vähitellen merkityksessä Kinneretin.
pienoiskuva|vasen|Kapernaumin synagogan rauniot (ylhäällä) ja Pietarin talon paikalla oleva Pyhän Pietarin kirkko. pienoiskuva|vasen|Kapernaumin raunioita. Kapernaumin nimi tulee heprean sanasta Kefar, 'kylä' sekä nimestä Nahum, eli ”Nahumin kylä”. Keskiaikaisen juutalaisen perinteen mukaan se oli Nahumin hautapaikka. Kaupunkia ei kuitenkaan mainita Vanhassa testamentissa sen myöhäisen syntyhistorian vuoksi.
Roomalainen kausi
100- ja 200-luvulla Kapernaum oli merkittävä juutalaisen ja rabbiinisen hartauselämän keskus. Laajimmillaan kaupunki on ollut varhaisella bysanttilaisella kaudella 400-luvulla. Sen tuolloiseksi väkiluvuksi on arvioitu noin.
Myöhempi historia ja kaivaukset
Kapernaum kärsi tuhoja persialaisten hyökkäyksessä 600-luvun alkupuolella sekä arabikaudella, joka alkoi pian tämän jälkeen. Kaupunkia tuhosi myös vuoden 665 maanjäristys.
Lennox–Gastaut’n oireyhtymä
Lennox–Gastaut’n oireyhtymä [] on lapsuusiässä kehittyvä oireisto, jolle luonteenomaista on vaikeahoitoinen epilepsia. Sairastavilla monesti esiintyy kehitysvammaisuutta. Oireisto on nimetty William G. Lennoxin ja Henri Gastaut’n mukaan.
Lennox–Gastaut’n oireyhtymän syistä ei tiedetä paljoa. Raskaudenaikaisilla aivovaurioilla on arveltu olevan yhteys oireiston kehittymiseen.
Kapernaum
Myöhempi historia ja kaivaukset
Nykyisessä Kapernaumissa on arkeologisen alueen lisäksi fransiskaaniluostari sekä ortodoksinen Pyhien Apostolien kirkko. Suomessa Kapernaumin mukaan on nimetty Seinäjoen kaupunginosa Kapernaumi.
Rakennukset ja löydökset
Kapernaum on laajimmillaan 400-luvulla käsittänyt noin kuuden hehtaarin kokoisen alueen. Tästä on nykyisin kaivettu esiin noin kolmasosa. Kapernaumin cardo maximus -pääkatu kulki pohjois-eteläsuunnassa. Suuri osa kaupungin rakennuksista oli myöhemmän ajan synagogaa lukuun ottamatta tehty paikallisesta tummasta basalttikivestä. Järven rannalta on löydetty jäänteitä kaupungin satamasta.
Lennox–Gastaut’n oireyhtymä
Epilepsiasta kärsivistä lapsista 3–11 prosentilla on Lennox–Gastaut-oireisto. Potilaista hieman suurempi osa on miehiä kuin naisia. Arviolta 1–2,8 henkilöä 10 000:sta kärsii Lennox-Gastaut'n oireyhtymästä.
Kapernaum
Synagoga
Kapernaumin varhaisempi synagoga oli olemassa ensimmäisen vuosisadan alkupuolella eli Jeesuksen aikana. Se oli Galilean juutalaisten pääsynagoga, ja evankeliumien mukaan Jeesuksen julkisen toiminnan keskus kaupungissa. Jeesus saarnasi synagogassa usein, ja piti siellä muun muassa saarnan ”elämän leivästä”. Jeesus myös paransi paikalla miehen, joka oli saastaisen hengen vallassa, sekä herätti eloon synagogan esimiehen Jairoksen tyttären. Synagogan rakennuttajaksi mainitaan sadanpäämies, jonka palvelijan Jeesus paransi.
Lennox–Gastaut’n oireyhtymä
Lennox-Gastaut'n oireyhtymään kuuluu selvästi lisääntynyt pitkittyneen epileptisen kohtauksen, status epilepticuksen riski. Status epilepticus on hengenvaarallinen tila, ja Lennox–Gastaut’n oireyhtymään kuuluukin kasvanut kuolleisuus. Usein kuolema on tapaturmainen.
Kapernaum
Synagoga
Myöhempi synagoga, jonka rauniot paikalla ovat edelleen, rakennettiin Jeesuksen ajan synagogan paikalle myöhäisellä roomalaisella tai varhaisella bysanttilaisella kaudella 300-luvun lopulla. Synagoga oli rakennettu pohjois-eteläsuunnassa, ja sen pituus oli noin 24,4 metriä ja leveys noin 18,7 metriä. Rakennus oli tehty valkoisesta kalkkikivestä, joka oli tuotu seudulle kauempaa. Synagogasta on säilynyt yksi kunnostettu kokonainen seinä, muiden seinien alaosaa sekä pylväitä. Rakennuksen kaivaukset suoritettiin vuonna 1905 ja kunnostustyöt vuonna 1926.
Pietarin talo
pienoiskuva|Pietarin talon ja sen paikalle rakennetun oktagonikirkon rauniot nykyisen kirkon alla.
Simon Pietarin talo sijaitsi kristillisen perinteen mukaan pääkadun varrella lähellä järven rantaa. Jeesuksen oletetaan asuneen siellä Kapernaumissa ollessaan. Evankeliumien mukaan Jeesus paransi siellä Pietarin anopin sekä halvaantuneen, joka laskettiin taloon kattoon tehdystä aukosta.
Myöhemmin kristityt kunnioittivat Pietarin kotina paikalla ollutta pohjakaavaltaan lähes neliönmuotoista rakennusta tai huonetta (Insula Sacra). Viimeistään 300-luvulla se oli paikallisen seurakunnan kokoontumispaikkana. Se muutettiin kirkkomaiseksi tilaksi (Domus Ecclesia) ja erotettiin muusta kaupungista muurilla. Kirkon rakennutti Tiberiaan kreivi Joosef. Rakennuksen seinistä on löydetty lukuisia varhaiskristillisiä piirtokirjoituksia kreikaksi, arameaksi, syyriaksi ja latinaksi. Rakennukseen viittaa muun muassa pyhiinvaeltaja Egeria.
400-luvun jälkimmäisellä puolella talon paikalle rakennettiin oktagonin eli kahdeksankulmion muotoinen kirkko. Se koostui pienemmästä oktagonista, joka oli suoraan Pietarin talon paikalla, ja sitä ympäröineestä suuremmasta oktagonista. Kirkko tuhoutui persialaisten hyökkäyksessä 600-luvun alussa. Sen raunioiden yläpuolella on nykyisin moderni katolinen fransiskaanien kirkkorakennus, joka vihittiin käyttöön 29. kesäkuuta 1990. Kirkossa on lasinen lattia, jonka läpi näkyvät kirkon alla olevat rauniot.
Lennox–Gastaut’n oireyhtymä
Antiepileptiset lääkkeet tehoavat Lennox–Gastaut’n oireyhtymään yleensä heikosti. Vuonna 2018 julkaistun tutkimuksen mukaan kannabidiolia lääkkeenä käyttäneestä kohderyhmästä suurin osa, joilla oli kyseinen oireyhtymä, pääsi eroon kohtauksistaan.
Kašinin piiri
thumb|250px|Kašinin piiri Tverin alueen kartalla. Kašinin piiri on paikallinen itsehallintoalue Tverin alueen kaakkoisosassa Venäjällä. Vuonna 1929 perustetun piirin pinta-ala on 1 972 neliökilometriä. Asukkaita on 26 800 henkeä (vuonna 2009).
Piirin hallinnollinen keskus on Kašinin kaupunki. Lisäksi siihen kuuluu 11 maalaiskuntaa:
Piirin kautta kulkee Moskovan, Sonkovon ja Pietarin välinen rautatie. Maatalous on keskittynyt pellavan viljelyyn. Kašinin kaupunki oli keskiajalla itsenäisen ruhtinaskunnan keskus. Nykyään siellä on mm. elintarviketeollisuutta ja kylpylä.
Drew Mikuska
Drew Mikuska (s. 12. toukokuuta 1994 Chicago, Illinois) on yhdysvaltalainen lapsinäyttelijä, joka tunnetaan parhaiten roolistaan "Cody" elokuvissa Scary Movie 3 ja Scary Movie 4.
Mikuska aloitti 4-vuotiaana Chicagossa näyttelemisen, jonka lisäksi hän on opiskellut musiikkia.
Codyn rooli
Scary Movie -sarjan Cody on alun perin orpo, josta huolehtii Cindy Campbell (Anna Faris). Cody joutuu monesti erittäin vakaviin onnettomuuksiin, mutta selviytyy. Esimerkiksi Scary Movie 3 päättyy Codyn jäämiseen auton alle. Scary Movie 4 -elokuvassa käy ilmi, että Cindy on lähettänyt Codyn sotilasopistoon.
Codyllä on Scary Movie 3:ssa kyky nähdä tulevaa.
Renault 40CV
40CV oli ranskalaisen ajoneuvovalmistaja Société des Automobiles Renault’n vuosina 1911–1928 valmistama suurikokoinen henkilöauto. Autosta valmistettiin historiansa aikana useita eri versioita, jotka on nimetty kaksiosaista kirjainmerkintää käyttäen.
Yleistä
Mallinimi Renault 40CV ei viittaa johonkin tarkasti määriteltyyn malliin, mutta tämän nimen alle luokitelluille autoille on yhteinen piirre se, että ne edustivat valmistajansa malliston yläpäätä 1900-luvun toisella ja kolmannella vuosikymmenellä. Valmistushistoriansa aikana eri 40CV-malleja oli kaikkiaan kymmenkunta ja uuden mallin esittely saattoi tapahtua nopeimmillaan jopa vuoden sisällä edeltävän mallin valmistuksen aloittamisesta. Toisinaan malliversioiden väliset erot ovat ulkoisesti huomaamattomia ja keskittyvät lähinnä tekniselle puolelle, toisinaan taas kahden perättäisen mallin välinen ero on selvästi nähtävissä. Tämä liittyy hyvin läheisesti auto- ja moottoritekniikan yleiseen kehitykseen, joka tuolloin, autoilun alkuvuosikymmeninä, eteni valtavin harppauksin. Nimi 40CV tarkoittaa automallin moottorin laskennallisten verohevosvoimien määrää ja usein ei moottorin todellista tehoa tiedetä tai tämä tieto on hävinnyt.
Seuraavissa kappaleissa käsitellään 40CV-versioita niiden kronologisessa esittelyjärjestyksessään.
40CV ennen I maailmansotaa
Ennen ensimmäistä maailmansotaa Renault valmisti malleja, joiden suora jälkeläinen 40 CV -perhe on. Edeltänyt Type BH sai osakseen kevyitä päivityksiä, mutta mallin pääpiirteet ja moottori siirtyivät uuteen malliin lähes muuttumattomina.
Type CG (1911–1913)
Type CG oli ensimmäinen 40CV ja se esiteltiin 2.–18. joulukuuta 1910 pidetyssä Pariisin autonäyttelyssä. Mallin myynti alkoi 19. päivänä tammikuuta vuonna 1911. Erot edeltäneeseen BH-malliin olivat enemmänkin teknisten ratkaisujen kehityksiä ja liittyivät moottorin voiteluun, jonka kuljettajan sijasta hoiti nyt moottorin sisäinen öljypumppu, voimansiirron välityssuhteisiin ja jarrurumpujen kokoon. Moottorina käytettiin samaa 7536 cm³:n kuusisylinteristä rivimoottoria kuin edeltäneessä Type BH:ssa, mutta moottorin teho oli pudotettu lukemaan 40 CV @ 1200 r/min, aiemman 50 CV @ 1000 r/min sijaan. Moottorin rakenteena oli kolme peräkkäistä, kaksisylinteristä lohkoa ja sen kehittämä voima välitettiin neliportaisen vaihteiston kautta kardaaniakselin avulla taka-akselille. Rakenne oli tuohon aikaan hyvin edistyksellinen, koska monet valmistajat käyttivät voiman siirtoon vielä hihnoja tai ketjuvetoa.
Type CG:n akseliväli oli 3,6 metriä ja alustan myyntihinta oli omana aikanaan 21 000 Ranskan frangia.
Vuoden 1913 alussa mallin moottoritehoa jouduttiin pudottamaan rajusti. Syynä tähän oli Ranskan hallituksen määräys, joka oli tullut voimaan 15. joulukuuta 1912. Type CG:n teho pudotettiin 31 CV:hen, muutoin moottoriin ei tehty muutoksia ja kolmelohkoinen rivikuutonen jatkoi elämäänsä seuraaviin malliversioihin. Samassa yhteydessä mallin akseliväli kasvoi 3,9 metriin.
Type CG:n ominaisuuksista kertoo jotain se, että malli kilpaili samoista ostajista Rolls-Royce Silver Ghostin kanssa. Tämän hintaluokan autoissa eräs insinöörien tavoitteista oli värinätön ja mekaanisesti äänetön käynti ja molemmat valmistajat pyrkivät tähän mm. samankaltaista moottorirakennetta käyttämällä. Type CG:n valmistus päättyi vuoden 1913 puolivälissä, 52:n valmistuneen yksilön jälkeen.
Type DT (1913–1914)
Heinäkuun 25. päivänä vuonna 1913 Renault esitteli Type CG:n seuraajan, Type DT:n. Eroavaisuudet edeltäjään olivat nytkin mekaanisia ja ne koskivat muutoksia 4-portaisessa vaihteistossa ja välityssuhteissa, jarrurumpujen mitoissa ja sytytysjärjestelmässä, jossa matalajännitemagneetto oli korvattu pyörivällä ankkurilla varustetulla korkeajännitemagneetolla. 7,5-litraisen rivikuutosen tekniset mitat pysyvät ennallaan, poraus oli 100 mm ja iskunpituus 160 mm. Edeltäneen CG-mallin moottorimuutoksen myötä sen teho oli 31 CV @ 1200 r/min ja mallin huippunopeus oli 110 km/h.
Edeltäneen CG-mallin tavoin auton akseliväli oli 3,9 m. DT-mallia ehdittiin valmistaa vain 21 kappaletta, koska sen seuraaja tuli tuotantoon jo helmikuussa 1914.
Zellwegerin oireyhtymä
Zellwegerin oireyhtymä on synnynnäinen oireisto, joka johtuu peroksisomien toimintahäiriöistä. Seurauksena häiriöistä on solujen vaurioitumista maksan, munuaisten ja aivojen alueella. Monesti Zellweger-potilaat todetaan varhaislapsuudessa näkö- ja kehitysvammaisiksi. Heillä esiintyy myös maksan laajentumista, hepatomegaliaa.
Renault 40CV
Type ES (1914–1916)
thumb|Renault Type ES
Zellwegerin oireyhtymä
Usein oireyhtymään kuuluu sydänvika. Oireiston aiheuttaa periytyvä geenivirhe. Hoitomuotoja ei juuri ole, ja ennuste on yleensä huono. Usein vammautunut lapsi kuolee kuuden kuukauden sisällä esimerkiksi vakavaan maksavaurioon.
Zellwegerin oireyhtymä ilmenee yhdellä noin 80 000–100 000:sta.
Renault 40CV
Type ES (1914–1916)
Helmikuun 21. päivänä vuonna 1914 markkinoille tuotiin malliversio Type ES. ES erosi edeltäneestä DT-mallista jälleen vaihteiston ja tasuspyörästön muuttuneiden välityssuhteiden osalta, mutta siinä oli lisäksi uusi kaasutin ja kuljettajan kannalta todellinen ylellisyysvaruste, ohjauspyörän kallistuksen säätö, todennäköisesti ensimmäisenä maailmassa.
Takajousituksessa oli siirrytty 3/4-elliptisestä lehtijousesta puolielliptisen lehtijousen käyttöön. Moottorina oli edelleen 7539 cm³:n kuusisylinterinen rivimoottori, mutta nyt alustan akseliväli oli lyhennetty 3,9 metristä 3,7 metriin. Malli esiteltiin I maailmansodan aattona joten sen valmistusmäärä jäi ainoastaan 45 kappaleeseen.
Type HD (1919–1920)
Type HD tuotiin markkinoille 9. päivänä toukokuuta vuonna 1919. Tämä on ensimmäinen 40CV-malli, jota valmistettiin I maailmansodan jälkeen ja muutokset edeltäneeseen ES-malliin olivat hyvin vähäisiä. Tämä johtui osittain myös sodanjälkeisestä talouden tilasta; sotateollisuuden jäljiltä Renaultilla oli runsaasti tuotantokapasiteettia ja työvoimaa, mutta huikeisiin lukemiin karanneen inflaation takia vähän tilauksia tämän kokoluokan autoille. HD-malli sai uudet renkaat ja se varustettiin upouudella keksinnöllä: sähköstartilla. Lisäksi vaihteiston ja tasauspyörästön välityssuhteita muutettiin, joten suoritusarvot edeltäneen mallin kanssa eivät ole aivan identtiset. HD-mallia valmistetaan elokuuhun 1920 mennessä 72 kappaletta.
Type HF (1920–1921)
Elokuun 14. päivänä vuonna 1920 Renault tuo myyntiin Type HF:n, jonka on tarkoitus korvata HD, johon nähden, tällä kertaa, on huomattavia eroja, erityisesti teknisellä puolella. Monen vuoden jälkeen suurimpaan malliin vaihtuu moottori, jonka iskutilavuus on nyt 9120 cm³. Uusi moottori on tehty vanhaa 7,5-litraista sylinterilohkoa hyödyntäen, porausta kasvattamalla. Moottorin todellinen maksimiteho on noin 100 hv:n tietämissä. Uuden kaasuttimen toimintaa oli parannettu ja takajousitusta kehitetty. Auton paino oli noussut, mutta kasvanut moottoriteho piti mallin huippunopeuden yli 100 km/h:ssa. HF-mallia valmistettiin toukokuuhun 1921 mennessä 35 kappaletta.
Mallit IR ja JP (1921–1923)
thumb|Type JP Touring Wiederkehr 1922
4. elokuuta samana vuonna markkinoille tuodaan Type JP. JP oli varustettu uudella voimansiirron rakenteella, jossa kardaaniakseli oli sijoitettu vaihteiston ja takasillan toisiinsa yhdistävän putken sisään. Näin koko auton voimalinja oli yhtenäinen paketti. Pyörät olivat halkaisijaltaan pienemmät, aiemmin vain takapyöriin vaikuttanut jarrujärjestelmä voitiin valita myös etupyöriin vaikuttavana. Mallista oli kaksi versiota, Grand Tourisme-ja Sport, ne olivat vastaavasti kahdella eri akselivälillä, 4- ja 3,8 metriä. Vaikka Grand Tourisme -mallin moottori oli käytännössä sama kuin IR:n ja HF:n, Sport-version moottorin todellinen teho oli n. 130 hv. Grand Tourismen huippunopeus oli noin 115–120 km/h, kun taas Sportille ilmoitettiin 130 km/h huippunopeus. JP-mallia valmistettiin huhtikuuhun 1922 mennessä 35 yksilöä.
Mallit IR1 ja IR2
11. huhtikuuta 1922 markkinoille tuotiin mallit IR1 ja IR2, joissa oli, yhtenä ensimmäisistä autoista maailmassa, kaikkiin neljään pyörään vaikuttavat hydraulitoimiset rumpujarrut. Järjestelmä rakentui siten että käsijarru vaikutti hydraulisesti kaikkiin neljään pyörään ja polkimen painaminen vaikutti kardaaniakseliin. Renault oli valmistajana hyvin innovatiivinen ja yhtiön nelipyöräjarrujärjestelmä esiteltiin muutamaa kuukautta aiemmin, kuin vastaavasta laitteistosta tunnettu Lancia Lambda. IR1- ja IR2-mallien tuotanto päättyi vuoden 1923 lopulla.
Mallit JD ja JV (1922–1923)
IR1 ja IR2 eivät olleet ainoat 40CV-perheen mallit, jotka tulivat tuotantoon huhtikuussa 1922, sillä samaan hengenvetoon tehdas esitteli kaksi muuta versiota, jotka jakoivat paikat Renaultin malliston yläpäässä välillä 1922 ja 1923. Nämä mallit olivat JD ja JV. Ensin mainitussa suurin uutinen oli luopuminen 4-portaisesta vaihdelaatikosta ja siirtyminen kolmeportaisen vaihteiston käyttöön. Toinen, vähemmän näkyvä ero oli, että käsijarru vaikutti kaikkiin neljään pyörään, kun poljin vaikutti edelleenkin vain takapyöriin, mutta ei enää kardaaniakselia jarruttamalla. Muilta osin JD:n ominaisuudet olivat samat kuin edeltäneiden IR- ja JP-mallien. Mallin tuotanto päättyi marraskuussa 1922, kun sitä oli valmistettu vain kaksi kappaletta.
Neljäs malli, JV, lanseerattiin myös huhtikuussa 1922. Sen erot aiempiin malleihin olivat jälleen jarrujärjestelmän ominaisuuksissa. JV:n jarrujärjestelmä oli varustettu tehostimella, yhtenä ensimmäisistä malleista ja merkeistä maailmassa. Toinen merkittävä ero oli, että jalkajarru vaikutti kaikkiin neljään pyörään, kun taas käsijarru palasi vaikuttamaan ainoastaan ​​takapyöriin. Lisäksi toisin kuin JD-mallissa ,vaihteisto oli jälleen 4-nopeuksinen. JV-mallin valmistus päättyi marraskuussa 1923 ja niitä valmistui 42 kappaletta.
Type JV1
Pariisissa marraskuussa 1922 esitelty JV1 oli tarkoitettu JD:n korvaajaksi, ja sitä valmistettiin rinnan kolmen muun, aiemmin mainitun kärkimallin kanssa. Verrattuna näihin, ja kaikkiin muihin aikaisempiin 40CV-malleihin, JV1 erosi lähinnä runkonsa osalta, jota oli takapäästään muokattu, jousipakkojen uudenlaisen ripustuksen johdosta. Jäähdytinkennoja oli yhden sijasta kaksi, mutta ne sijaitsivat edelleen konehuoneen takaosassa. Keulapeitteen muotoilua on hieman muodistettu ja virtaviivaistettu, etenkin takapäästä, jossa se on muotoiltu samaan tasaan rintapellin kanssa, mutta muutoin sen design pysyy edelleen uskollisena Billancourtin perinteille. Myös auton sisätilat saavat osakseen uudistuksia.
JV1:n voimanlähde oli sama kuin aiempien mallien, eli 6-sylinterinen 9120 cm³:n rivimoottori, mutta sitä oli uudistettu siten, että verotettavaksi tehoksi lasketaan 42 hv. Arvo tulee pysymään samana 40CV-dynastian loppuun saakka. Moottorin todellinen teho oli noin 150 hv. Lisäksi malli sai myös päivityksiä uuden ohjauspyörän, välityssuhteiden ja jarrujensa osalta, jotka olivat hieman erilaiset kuin JV-mallissa.
JV1:n tuotanto kesti vuoden, jonka aikana myytiin 148 yksilöä.
Mallit MC ja MC1 (1923–1926)
thumb|Renault Type MC
Marraskuussa 1923 markkinoille esitellään malli MC, joka on Renaultin vastine ranskalais-espanjalaisen Hispano-Suizan ylelliselle H6-mallille. MC eroaa melko paljon edeltäneistä IR1-, IR2-, JV- ja JV1-malleista. Mallissa on muun muassa uusi kaasutin ja uusi jarrutehostin. Lisäksi malli on tarjolla kahdella eri akselivälillä, normaali 3801 mm ja pitkä 3994 mm. Mallia valmistettiin marraskuuhun 1924 mennessä 169 kappaletta. Näistä kuusi oli esi-sarjan autoja, jotka valmistettiin esiteltäväksi Pariisin autonäyttelyssä, jossa MC debytoi. Malli sai hyvän maineen suoritusarvoistaan, tarkasta ohjauksestaan ja hyvästä ajettavuudestaan.
MC korvattiin marraskuussa 1924 mallilla MC1, jossa palattiin vanhempaan, JV1-mallissa käytössä olleeseen jarrutehostimeen, mutta MC-mallin uuden kaasuttimen myötä moottorin hengitystä parannettiin. MC1 oli tuotannossa maaliskuuhun 1926 ja sitä valmistettiin 236 kappaletta.
Type NM (1925–1928)
thumb|Renault Type NM
40CV-perheen viimeinen edustaja, NM, esiteltiin Pariisin autonäyttelyssä syyskuussa 1925, mutta sen markkinointi alkoi vasta tammikuussa 1926. Tässä uudessa mallissa, joka oli viimeinen pitkä 40CV, palattiin jälleen kolmeportaisen vaihteiston käyttöön mutta samalla siinä esiteltiin uutena innovaationa kuiva yksilevykytkin, joka korvasi siihen asti käytössä olleen kartiokytkimen. Muita uusia ajatuksia tulevaisuudesta edustivat kevytmetalliosien käyttö alustan joidenkin osien valmistuksessa sekä öljynjäähdytimen kenno, joka oli sijoitettu moottoritilan etuosaan. Viimeksi mainittu uudistus oli suoraa kehitystä vastavalmistuneella Montlhéryn kilparadalla suoritetuista koeajoista. Koska NM profiloitui suorituskykyiseksi malliksi, yhtiö päätti säilyttää valmistusohjelmassa toistaiseksi myös MC1-mallin niitä ostajia varten, jotka arvostivat enemmän perinteisempää 40CV:n tyyliä. Voimanlähteenä NM-mallissa oli sama 6-sylinterinen, 9,1-litrainen ja 150 hevosvoimainen moottori kuin JV1:ssä, sen avulla NM pääsi korimallista riippuen noin 120 km/h huippunopeuteen.
Maaliskuussa 1926 MC1 otettiin pois tuotannosta jonka jälkeen NM oli Renaultin hinnastossa ainoa 40CV-malli. Mallin suosio alkoi osoittaa hiipumisen merkkejä, koska potentiaalisille asiakkaille oli tarjolla lukuisia, modernimpeja vaihtoehtoja. 40CV-malleja oli valmistettu jo 15 vuoden ajan, mutta yhtiö ei ollut vielä valmis poistamaan mallistoa markkinoilta, vaan päivitti tekniikkaa uuteen uskoon. Pariisin autonäyttelyssä, syksyllä 1926, esiteltiin toisen sarjan NM. Tässä uudessa painoksessa NM:n akseliväli pidennettiin 3801 mm:stä 3871 mm:iin. Mallia oli päivitetty myös uuden jousitusjärjestelyn ja uuden jarrutehostimen avulla. Myyntiluvut saatiin jälleen nousuun, mutta oli selvää, että oli tarpeen ajatella mallille manttelinperijää. Vuoden 1928 jälkimmäisellä puoliskolla pitkään palvellut 40CV-sarja siirrettiin historiaan ja sen paikan Renaultin lippulaivana otti uusi Reinastella (Type RM). NM-mallia valmistettiin kaikkiaan 147 kappaletta.
Norlyn
Norlyn Oy (aluksi Nordnyl Oy) oli vuosina 1966–1976 toiminut suomalainen tekstiiliteollisuusyritys, Säteri Oy:n tytäryhtiö. Sen suurin tehdas oli Torniossa Torpin teollisuusalueella sijainnut, kreppisukkia sekä sukkahousuja valmistanut teollisuuslaitos. 1970-luvun taitteessa Norlyn oli nopeasti kasvava yritys, joka työllisti enimmillään noin tuhat työntekijää. Sillä oli 1970-luvun alkupuolella kaksi muutakin tehdasta Torniossa (kreppilankoja valmistava Texlyn Oy ja naisten jerseytrikoita tekevä Jennifer Oy) sekä tehtaat myös Simossa, Ruotsin Haaparannalla ja Pohjois-Karjalan Nurmeksessa.
Vuonna 1971 Norlyn sai tasavallan presidentin myöntämän vientipalkinnon tunnustuksena hyvin kehittyneestä vientitoiminnasta. Samana vuonna Tornio vietti kaupungin perustamisen 350-vuotisjuhlaa, jossa kunniavieraana oli presidentti Kekkonen. Hän vieraili juhlien yhteydessä myös Norlynin tehtaalla. Pian muoti kuitenkin vaihtui minihameista farkkuihin ja housupukuihin, ja sukkahousujen menekki romahti maailmanlaajuisesti.
Norlyn Oy siirtyi vuonna 1976 Suomen Trikoo Oy:n omistukseen, ja samalla lopetettiin kaikki muut tehtaat Torniota lukuun ottamatta. Omistuksen siirtyessä Suomen Trikoolle Torniossa oli sukkatehtaan palveluksessa 350 työntekijää, kreppilankaa valmistavassa Texylonissa 27, trikoovaatteita ompelevassa Jenniferissä 95 ja toimihenkilöitä kaikkiaan 80 eli kaikkiaan lähes 550 työntekijää. Norlyn jäi eloon tuotemerkkinä, jota ovat sittemmin käyttäneet Finnwear, Vogue Group ja Nanso.
Tornion tehdas lakkautettiin 2016, ja samaan aikaan sen silloinen omistaja Nanso myi Norlyn-merkin ja muita tuotemerkkejä norjalaisen Orklan tytäryhtiölle Pierre Robertille.
Ennen Norlyniä Torniossa oli vuodesta 1956 toiminut Amar-sukkahousuista tunnettu Ke-Ri Oy, joka jatkoi 1960-luvun puolivälissä Kerilon-nimisenä sukkalankavalmistajana. Näin sukkateollisuus oli 1950-luvulta 1970-luvulle kaupungin merkittävin teollisuustoimiala.
Suomi–Ruotsi-maaottelu 1953
Suomi–Ruotsi-maaottelu vuonna 1953 käytiin Tukholmassa Tukholman Olympiastadionilla 30. ja 31. heinäkuuta.
Peki'in
Peki'in on pääasiassa druusien ja kristittyjen arabien asuttama kylä Israelin Pohjoisella hallintoalueella. Kylällä on myös pitkä juutalainen historia, mutta heitä asui 2010-luvulla kylässä enää yksi. Peki'in asukasluku oli vuoden 2018 lopussa 5 815.
Maantiede
thumb|vasen|Paikallista maisemaa. Peki'in sijaitsee Israelin Ylä-Galilean alueella.
Historia
thumb|vasen|Kylän juutalaisia asukkaita vuoden 1930 paikkeilla. Nykyisen Peki'inin alueella on ollut ihmisasutusta jo pitkään. Lähellä ollutta luolaa käytettiin hautapaikkana jo myöhäisellä kalkoliittisella kaudella.
Peki'in on mahdollisesti Josephuksen Juutalaissodan historiassa mainitsema Baca. Beqa mainitaan sittemmin teoksessa Pesikta de-Rav Kahana ja nimi Peki'in esiintyy ensi kertaa teoksessa Kohelet Rabbah. Kohelet Rabbahin tarinan mukaan rabbi Simeon ben Yohai piilotteli paikallisessa luolassa toisen juutalaissodan aikana. Hänen kirjoittamansa Zohar on kabbalalaisuudessa pyhänä pidetty kirjoitus. Rooman valtakunnan kaudella kylässä asui arkeologisten löytöjen perusteella juutalaisia ja muita ryhmiä.