cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Costa Concordian karilleajo
Päällikkö livistää
Päällikön seurassa ollut Domnica Cemortan kertoi jälkikäteen, että kun päällikkö oli käskenyt evakuoida laivan, hän ja päällikkö kiipesivät aluksi korkealle kohdalle laivaa. Hän kertoi päällikön odottaneen helikopteria. Kun mitään ei tapahtunut, päällikkö päätti mennä alas ja jätti Cemortanin. Hylky oli lähimmillään noin 50 metrin päässä rannasta. Sää oli hyvä, eikä tuullut kovasti. Päällikkö väitti jälkikäteen pudonneensa pelastusveneeseen, kun laiva kallistui. Hän kertoi jääneensä siihen tunniksi jumiin ennen kuin miehistö sai laskettua pelastusveneen, koska muut pelastusveneet olivat tiellä. Vastoinkäymisistä huolimatta miehistö evakuoi alusta melko tehokkaasti.
Päällikkö poistui laivasta kello 23.30. Kannella oli yhden aikaan vielä sata evakuoitavaa ja laivan sisäosissa lisää. Viimeiset matkustajat ja miehistön jäsenet poistuivat noin kello 03.00. Päällikkö oli ilman virkapukua pelastusveneessä viltti lämmikkeenään. Yhtiön tiedottajan mukaan päällikkö olisi silminnäkijöiden mukaan viipynyt aluksella melko kauan. Päällikkö viipyi laivalla evakuointikäskyn jälkeen kuitenkin korkeintaan 45 minuuttia, vaikka matkustajien pelastaminen vei tunteja.
Digital Bath
Digital Bath on alternative metal -yhtye Deftonesin kappale, joka julkaistiin promosinglenä White Ponylta vuonna 2001. Kappale nousi Billboardin Modern Rock Tracks -listalla sijalle 16. Albumin aikaisempien singlejen tyyliin kappale on yksi yhtyeen tunnetuimmista.
Kappale erottuu yhtyeen aiemmasta materiaalista, sisältäen paljon erilaisia efektejä kuten veden kuplimista. Tämän lisäksi kappale sisältää yhden yhtyeen tunnetuimmista rumpukompeista. Vaikka kappaletta pidetään usein kauniina, solisti Chino Moreno on kertonut kappaleen kertovan fantasiasta, jossa hän houkutteli naisen ammeeseen ja tappoi hänet sähköllä surmaten.
Mies Marseillesta
Mies Marseillesta on vuonna 1937 valmistunut suomalainen komediaelokuva, jonka on ohjannut Tapio Ilomäki. Se perustuu Simo Penttilän samannimiseen seikkailufarssiin vuodelta 1936. Elokuva kuvattiin Jäger-Filmin uudella studiolla Haagassa.
Costa Concordian karilleajo
Päällikkö livistää
Päällikkö ei suostunut palaamaan laivalle valvomaan pelastustöitä rannikkovartioston kehotuksesta huolimatta noin kello 1.46 eikä tuntia ennen sitä, jolloin rannikkovartiosto oli ottanut yhteyttä ensimmäisen kerran päällikköön. Hän väitti Livornon rannikkovartioston komentaja Gregorio Maria de Falcolle johtavansa pelastustyötä maalta ja ettei hän voinut palata laivalle veneellään, koska sen moottori oli sammunut ja koska muut tekevät pelastustyön kuitenkin. Rannikkovartioston komentaja aloitti viimeisen puhelun rauhallisesti, mutta hän suuttui Schettinon haluttomuudesta palata laivalle ja oli niin vihainen päällikölle, että kiroili. Falco sanoi puhelimessa Schettinolle: "Kannelle, hitto soikoon!" De Falco sanoi myös, että kapteenin se pitäisi tietää, montako ruumista laivalla on, ei hänen. Sitten päällikkö pakeni paikalta taksilla. Schettinon asianajajan mukaan päällikkö ei päässyt takaisin laivalle, koska alus oli kallistunut pahasti.
Mies Marseillesta
Penttilän kolminäytöksisen näytelmän kantaesitys oli Helsingin Kansanteatterissa 2. lokakuuta 1936. Osa näyttelijöistä oli mukana myös elokuvaversiossa. Mies Marseillesta oli Tapio Ilomäen ainoa käsikirjoitus- ja ohjaustyö.
Harmaakoirahai
Harmaakoirahai tai harmaahai (Galeorhinus galeus) on koirahaiden (Triakidae) heimoon kuuluva haikala, joka kasvaa jopa kaksimetriseksi. Sitä tavataan 50–100 metrin syvyydessä mantereiden länsirannikoilla sekä Välimeressä. Se on melko yleinen Tanskan salmissa. Sitä kalastetaan ruoaksi ja urheilukalastuksen takia – harmaahain evästä tehdään haineväkeittoa. Harmaahaita pidetään myös monissa yleisöakvaarioissa.
Costa Concordian karilleajo
Pelastustoimet
Pahasti kallistuneesta laivasta etsittiin uhreja myös sukeltamalla. Kaksi ihmistä löytyi seuraavana päivänä elossa laivan sisältä. Italian rajavartioston sekä meri- ja ilmavoimien helikopterit tekivät evakuointilentoja. Alus oli kyljellään puoliksi veden alla kääntyneenä tulosuuntaansa, mutta se ei uponnut kokonaan, koska sen alla oli hiekkasärkkä. Onnettomuuden sattuessa laivassa oli 2 380 tonnia polttoainetta, minkä pelättiin aiheuttavan ympäristöonnettomuuden. Katastrofia ei kuitenkaan syntynyt, ja aluksesta tyhjennettiin 2 000 tonnia öljyä ja jätevettä. Myös sään arveltiin voivan aiheuttavan ongelmia. Kyljellään makaavan aluksen pelättiin liikahtavan särkältä ja uppoavan 70 metrin syvyyteen. Vuoden kuluttua onnettomuudesta laiva makasi yhä hiekkasärkällä.
Mies Marseillesta
Elokuvan ensi-ilta oli 27. maaliskuuta 1937 Helsingissä Astor- ja Rea-teattereissa sekä useissa maaseutukaupungeissa. Sen yleisömenestys oli kehno, ja kriitikot pitivät sitä enimmäkseen ”elokuvattuna teatterina”. Elokuvasta ei ole tiedossa säilynyttä materiaalia.
Costa Concordian karilleajo
Miehistö
Laivalla oli onnettomuuden sattuessa 4 229 henkeä, joista 1 023 oli miehistön jäsentä. Laivalla olleet matkustajat edustivat 62 kansallisuutta (tuhat italialaista, 500 saksalaista ja 160 ranskalaista). Miehistöstä suurin osa toimi aluksen talousosastolla eli aluksen ravintoloissa, baareissa ja muissa matkustajapalvelutehtävissä "Kaikki merkit viittaavat siihen, että suurinta osaa miehistöstä voisi verrata hotellihenkilökuntaan, jolla ei ole mitään merimieskoulutusta", totesi merenkulun turvallisuutta tutkivan Marine Risk Management -yhtiön toimitusjohtaja Johan Dalby. Suuri osa henkilökunnasta oli aasialaisia, eivätkä he puhuneet lainkaan italiaa.
Harmaakoirahai
Ravinto
Harmaahai syö kaikenlaisia eläimiä. Sille kelpaavat esimerkiksi pikkukalat, mustekalat ja raadot.
Mies Marseillesta
Juoni
Tekniikan ylioppilas Petteri ja kapteeni evp. Jere Renkonen saapuvat Terijoelle arkkitehti Matti Marraksen vieraiksi tämän vuokraamaan huvilaan. Kesken kaiken paikalle saapuu huvilan omistaja, venäläinen emigranttiruhtinas Asatiánts sisarentyttärensä Darjan kanssa. Petteri saa salakuuntelun avulla selville, että ruhtinas odottaa huvilaan ”miestä Marseillesta”. Tämän on määrä viedä salin suureen kaappiin kätketty salainen paperi rajan yli Moskovaan. Paperi sisältää tiedon ruhtinaan sukukalleuksien piilopaikasta.
Illan kuluessa selviää, että huvilaa on käytetty vakoiluliikenteen etappina ja kaapista on haettu papereita säännöllisin väliajoin. Lopulta paikalle saapuu myös ”mies Marseillesta”, joka osoittautuu kenraali Velikoviksi. Velikov aikoo kaapista saadun asiakirjan avulla todistaa uskollisuutensa uusille neuvostoisännilleen. Rangaistukseksi hänet lähetetään rajan yli ilman papereita. Oikea salainen paperikin löytyy, ja ruhtinas Asatiánts saa selville sukunsa aarteen kätköpaikan.
Costa Concordian karilleajo
Pelastuneet ja uhrit
22. maaliskuuta 2012 tietojen mukaan onnettomuudessa kuoli 30 ja kateisiin jäi kaksi matkustajaa, jotka löydettiin myöhemmin. Laivalla oli kaksi suomalaista matkustajaa. Asianomaiset vahvistivat Suomen ulkoasiainministeriölle olleensa mukana turmassa ja selvinneensä loukkaantumattomina.
Tutkinta
Alussa varustamo väitti aluksen olleen reitillään mutta muutti myöhemmin kantaansa. Varustamon mukaan turma oli päällikön syy, koska tämä ajoi laivan pois reitiltä. Varustamon mukaan päällystö ei toiminut hätätilanteessa kuten sen olisi pitänyt. Laivan päällikkö Francesco Schettino ja yliperämies Ciro Ambrosio pidätettiin kuulustelujen jälkeen epäiltynä kuolemantuottamuksesta, haaksirikosta ja poistumisesta laivasta ennen kuin kaikki matkustajat oli pelastettu. Alussa päällikkö kiisti kaikki syytteet ja sanoi, ettei karia ollut merikartassa ja että miehistö poistui viimeisenä. Päällikkö sai italialaisten vihat niskoilleen toiminnallaan ja valheillaan, minkä vuoksi hän oli 17. tammikuuta 2012 poliisivartiossa. Schettinon ilmoitettiin olevan onnettomuuden takia murtunut mies.
Henrik Ervast
Henrik Ervast (16. helmikuuta 1776 Siikajoki – 23. syyskuuta 1838 Helsinki) oli suomalainen lakimies, joka toimi kahteen otteeseen senaattorina.
Costa Concordian karilleajo
Tutkinta
Uusimpien tietojen mukaan päällikkö ei poistunut laivalta ensimmäisten joukossa mutta ei viimeisenäkään. Puolustuksen mukaan päällikkö pelasti ihmishenkiä ohjatessaan vaurioituneen aluksen matalaan veteen. 18. tammikuuta Schettino määrättiin kotiarestiin. Arvostetun Lloyd's List Intelligencen mukaan Schettino oli aiemmin ajanut läheltä saarta yhtiön luvalla. Schettinon kuuleminen aloitettiin maaliskuun alussa. Syyttäjä vaati Schettinolle yli 2 000 vuotta vankeutta, josta 12 vuotta tulisi pelkästään laivan hylkäämisestä. Päällikköä alettiin kuulla oikeudessa maaliskuun alussa 2012. Oikeus totesi toukokuussa 2012 päällikön kyvyttömäksi tehtäväänsä, koska oikeuden mukaan tämä ei ollut toiminut tarpeeksi sinnikkäästi komentotehtävissä ja ottanut tarpeeksi vastuuta matkustajien turvallisuudesta. Tutkijoiden mukaan päällikkö ei hallinnut pelastusoperaatiota. Oikeus katsoi, että vastaavanlainen onnettomuus saattaisi toistua mikäli Schettino jatkaisi kapteenin tehtävissä.
Henrik Ervast
Ervastin vanhemmat olivat pitäjänkirjuri Henrik Ervast ja Beata Kristina Fortelius. Ervastin puoliso vuodesta 1797 oli Lovisa Bohm (k. 1854). Ervast valmistui hovioikeuden auskultantiksi Turun yliopistosta 1793, jossa hänen lahjakkuutensa oli herättänyt huomiota. Hänet nimitettiin Vaasan hovioikeuden sihteeriksi 1801 ja Ylä-Karjalan tuomiokunnan tuomariksi 1803. Vuonna 1809 hänestä tuli hallituskonseljin oikeusosaston jäsen. Juuri hän lienee vastannut pääosin Suomen lakien mukaan tarkistetusta uudesta esityksestä kenraalikuvernöörin ja prokuraattorin ohjesäännöksi. Vuonna 1812 hän palasi omasta pyynnöstään takaisin tuomiokuntaansa. Vuonna 1818 hänet nimitettiin Vaasan hovioikeuden varapresidentiksi, mutta 1833-1838 hän toimi uudelleen senaatin oikeusosaston jäsenenä.
Costa Concordian karilleajo
Tutkinta
Päällikkö Schettino syytti jälkikäteen onnettomuudesta indonesialaista ruorimiestä, joka ei ollut ymmärtänyt ohjeita kielivaikeuksen takia. Schettinon mukaan muutkaan miehistön jäsenet eivät tiedottaneet hänelle edessä olevan maata, ja hän oli näin ollen uskonut kaiken olevan kunnossa. Schettino väitti edelleen pudonneensa pelastusveneeseen vahingossa. Aluksen omistajayhtiö torjui mahdolliset rikossyytteet maksamalla miljoonan euron sakot.
Oikeudenkäynti
Toukokuussa 2013 päällikköä uhkasi 20 vuoden vankeus kuolemantuottamuksesta, aluksen hylkäämisestä ja ympäristötuhoista. Schettinon asianajajan mukaan onnettomuus oli työtapaturma.
17. heinäkuuta 2013 alkoi oikeudenkäynti Schettinoa ja neljää muuta aluksen työntekijää vastaan, näiden joukossa ruorimies. Puolustus ajoi lyhennettyä kolmen vuoden ja viiden kuukauden vankeusrangaistusta, koska päällikkö ei ollut yksin syyllinen turmaan. Oikeuden ei uskottu suostuvan rangaistuksen lyhentämiseen ja muuttamiseen kotiarestiksi, jottei Schettino pystyisi toimimaan samoin uudestaan. Myös Schettinon seurassa ollut Cemortan esitti lausuntonsa Schettinon oikeudenkäynnissä.
20. heinäkuuta 2012 viisi miehistön jäsentä ja muuta vastuullisena pidettyä tuomittiin oikeudessa eripituisiin vankeusrangaistuksiin, mutta niiden uskottiin jäävän käytännössä ehdollisiksi. Varustamon kriisijohtaja Foberto Ferranini sai kahden vuoden ja 10 kuukauden vankeusrangaistuksen. Tuomiot tulivat kuolemantuottamuksista ja laiminlyönneistä.
Syyttäjä vaati 26 vuotta vankeutta Scettinolle, mutta oikeus alensi tuomiota.
11. helmikuuta 2015 päällikkö Francesco Schettino tuomittiin kuolemantuottamuksesta, aluksen hylkäämisestä ja haaksirikon aiheuttamisesta 16 vuodeksi vankeuteen. Schettino sanoi puolustuspuheessaan tiedotusvälineiden sälyttäneen hänelle kaiken vastuun onnettomuudesta.
Vuonna 2016 Schettino ei edelleenkään istunut vankilassa onnettomuuden takia. Scettino valitti tuomiostaan monta kertaa eri oikeusasteisiin. Schettino nosti valitusoikeudenkäynnin, jossa hän syytti varustamoa, indonesialaista perämiestä ja merivartiostoa. Valitusoikeudenkäynti ei mennyt läpi. Sitten vetoomustuomioistuinkaan ei muuttanut tuomiota vuonna 2016. Myös korkein oikeus piti aiemman tuomion voimassa, ja niinpä Schettino joutui vankilaan toukokuussa 2017.
Nostoyritys
Laivan jättämistä paikalleenkin harkittiin nosto-operaation kalleuden vuoksi. Ennen laivan nostoa aluksesta poistettiin poltto- ja voiteluaineet. Urakan hoitivat hollantilainen Smit Internationale ja italialainen Neri SpA.
Costa Concordia nostettiin ensin kokonaisena kellumaan ja hinattiin sitten romuttamolle Genovaan keväällä 2014. Nosto-operaation hoitivat amerikkalainen Titan Salvage ja italialainen Micoperi. Aluksi noston arveltiin valmistuvan keväällä 2013, mutta tammikuussa 2013 työn ennustettiin valmistuvan "kesän loppuun mennessä". Aluksen nostaminen aloitettiin 15. syyskuuta 2013. Laivan pystyynnostaminen on eräs monimutkaisimmista pelastusoperaatioista merenkulun historiassa. Aluksen alle rakennettiin keinotekoinen merenpohja, jonka avulla alus nostettiin pystyyn. Pelastajat varautuivat romun ja saastumisen estämiseen tarkoin varotoimin. Alus oli vajonnut vuoden kuluessa kolme metriä. Sen runko oli alkanut ruostua, ja sen pelättiin hajoavan nostoyrityksen aikana.
Sky Newsin mukaan työhön budjetoitiin 600 miljoonaa euroa. Nostoprojektissa työskenteli noin 400 henkilöä. Toimenpide viivästyi useita kertoja, ja sitä valmisteltiin vuoden ajan. Parbuckle-nimellä tunnetussa nostomenetelmässä 114 000 tonnia painava risteilyalus oikaistiin pystyyn kylkeen kiinnitettyjen vaijerien avulla. Vaijerit puolestaan oli kiinnitetty aluksen sivulle asennettuihin lisäosiin, jotka tukivat aluksen kellumista, kun se nostettiin pystyyn mereen rakennetulle aputasolle. Alusta nostettiin hitaasti, kolme metriä tunnissa. Alus saatiin lopulta suoristettua 19 tunnin työn jälkeen. Laiva romutettiin Genovassa vuonna 2014.
Aiheesta muualla
Costa Concordia
Power in the Blood
Power in the Blood on brittiläisen acid house-, blues-, country- ja gospelyhtye Alabama 3:n kolmas studioalbumi, joka julkaistiin 12. elokuuta 2003. Albumin kappale "Reachin'" julkaistiin singlenä.
Acoustic Power
Ensimmäiset 10 000 kappaletta painettua Power In The Blood albumia sisälsi myös toisen levyn nimeltä Acoustic Power, joka sisälsi kuusi akustista kappaletta.
Kosovon lippu
thumb|Kosovon lippu. [[21. helmikuuta 2008]]
Kosovon lipussa on sinisellä taustalla kultainen Kosovon kartta ja yläosassa kuusi hopeista, viisikärkistä tähteä kuvastaen maan kuutta etnistä ryhmää (albaanit, serbit, bosnit, goranit, romanit ja turkkilaiset). Kosovon parlamentti hyväksyi lipun 17. helmikuuta 2008 suunnittelukilpailun tuloksena.
Taustaa
Kosovon albaanit ovat perinteisesti käyttäneet etnisyytensä tunnuksena Albanian lippua, kun taas serbit ovat käyttäneet Serbian lippua. Tämän takia maakunnalla ei ollut mitään virallista tunnusta, joten sellainen oli luotava ennen Kosovon itsenäistymistä.
Uuden lipun etsintä
Ensimmäisen ehdotuksen Kosovon lipuksi esitteli Ibrahim Rugova 29. lokakuuta 2000 lehdistötilaisuudessa. Tässä "Dardanian lipuksi" kutsutussa lipussa oli Albanian vaakuna kultareunuksisessa ympyrässä sinisellä taustalla. Vaakunan yläpuolella oli kuusisakarainen kultainen tähti, ja sen keskellä oli neliosainen kelta-puna-musta-keltainen kilpi, jossa oli tekstin "Dardania" sisältävä nauha. Lippu ei kuitenkaan koskaan saanut suosiota.
Juha Riippa
Juha Riippa (s. 12. syyskuuta 1968 Kokkola) on entinen suomalainen jalkapalloilija. Puolustuksessa ja keskikentällä pelannut Riippa voitti Suomen mestaruuden vuonna 1996 FC Jazzin joukkueessa.
Riippa edusti suurimman osan urastaan porilaista FC Jazzia, jossa hän toimi myös kapteenina. FC Jazz voitti Riipan aikana kaksi Suomen mestaruutta, mutta kaudella 1993 Riippa ei pelannut loukkaantumisen vuoksi yhtään ottelua. Jazzin lisäksi Riippa edusti Suomessa Tampereen Ilvestä, Kokkolan Pallo-Veikkoja, ja Helsingin Jalkapalloklubia. Skotlantilaisessa Hibernianissa hän kävi pelaamassa yhden ottelun kaudella 1996–1997.
Suomen maajoukkueessa Juha Riippa pelasi yhden maaottelun. Poikien ja nuorten maajoukkueissa otteluita kertyi 27.
Riippa on toiminut Jalkapallon Pelaajayhdistyksen perustamassa Suomen urheilijoiden koulutus- ja ammatinedistämissäätiössä.
Tällä hetkellä Riippa työskentelee Länsi-Suomen Osuuspankissa konttorinjohtajana.
Rooman Sapienza-yliopisto
thumb|Yliopiston kampus vuonna 1938. Rakennukset on suunnitellut arkkitehti [[Marcello Piacentini.]] Rooman Sapienza-yliopisto (, aiemmin Università di Roma "La Sapienza", joskus myös Universita di Roma I) on yli 115 000 opiskelijallaan Euroopan suurin yliopisto ja eräs suurimpia maailmassa. Yliopisto on vanhin Rooman kolmesta valtiollisesta yliopistosta. Sen perusti paavi Bonifatius VIII vuonna 1303.
Maailman viidensadan huippuyliopiston Shanghai-yliopistovertailussa Rooman Sapienza-yliopisto ylsi vuonna 2016 sijaluvulle 151–200 ja oli vertailussa Italian paras tai toiseksi paras yliopisto. Yliopiston kansainvälinen sijoitus on ollut laskussa edeltävän kymmenen vuoden aikana. THE-yliopistorankingissa 2017 yliopisto ylsi sijaluokkaan 251–300.
Yliopiston laitokset sijaitsevat eri puolilla Roomaa, mutta enimmäkseen Città Universitaria -korttelissa Termini-rautatieaseman lähellä. Yliopistolla on neljä kampusta myös Rooman ulkopuolella.
Karsinnat jalkapallon Euroopan-mestaruuskilpailuihin 2008
Tällä sivulla seurataan karsintoja jalkapallon vuoden 2008 EM-kisoihin.
Lohkoarvonnat
Karsinta EM-lopputurnaukseen alkoi syyskuussa 2006. Karsintajoukkueet on jaettu seitsemään eri lohkoon aiempien EM-karsintojen sekä vuoden 2006 MM-karsintojen menestyksen perusteella. Jokaisesta lohkosta jatkoon pääsee kaksi joukkuetta. Isäntämaat Sveitsi ja Itävalta ovat kisoissa mukana automaattisesti.
Lohkoarvonta suoritettiin 27. tammikuuta 2006 Sveitsin Montreux'ssä.
Tilastot
Maalit
13 maalia
David Healy
10 maalia
Eduardo da Silva
9 maalia
Ebi Smolarek
8 maalia
Cristiano Ronaldo
7 maalia
Steffen Iversen
Mladen Petrić
Jon Dahl Tomasson
David Villa
Nikola Žigić
3 maalia
Jari Litmanen
Maaliin johtaneet syötöt
7 syöttöä
Jan Kozak
6 syöttöä
Dennis Rommedahl
Franck Ribéry
4 syöttöä
Efstathios Aloneftis
Andrei Aršavin
Nicklas Bendtner
Torsten Frings
John Arne Riise
Jonatan Johansson
Joonas Kolkka
Kerimäen vaakuna
thumb|150px|Kerimäen vaakuna (1951-2012) Kerimäen kunnanvaakuna on saanut aiheensa Kerimäen sijainnista ja sen kuuluisasta puukirkosta. Vaakunan kello viittaa pitäjässä sijaitsevaan ”kristikunnan suurimpaan puukirkkoon”. Aaltokoro ja verkko puolestaan symboloivat pitäjän sijaintia Puruveden järven rannalla.
Vaakunan on suunnitellut Gustaf von Numers, ja se vahvistettiin käyttöön 17. huhtikuuta 1951. Vaakunan selitys on ”aaltokorokatkoisen kilven mustassa yläkentässä kultainen kirkonkello, kultaisessa alakentässä musta, reunoihin ulottuva verkko”.
Vaakuna jäi epäviralliseksi kotiseutuvaakunaksi 2013, kun Kerimäki ja Punkaharju liittyivät Savonlinnan kaupunkiin.
Eurakoski
thumb|[[Kiukaisten kirkko.]]
Mebrahtom Keflezighi
Mebrahtom Keflezighi (s. 5. toukokuuta 1975 Asmara, Eritrea) on yhdysvaltalainen kestävyysjuoksija.
Eurakoski
Eurakoski on kylä ja taajama Euran kunnassa Satakunnassa. Se sijaitsee noin 10 kilometriä Euran keskustaajaman pohjoispuolella kantatien 43 tuntumassa. Eurakoski oli vuonna 2009 Euraan liitetyn Kiukaisten kunnan hallinnollinen keskus ja yhdessä Panelian kanssa toinen sen keskustaajamista. Eurakoskella on asukkaita 1 566 (2013). Vuoden 2021 lopussa Eurakosken taajamassa oli 738 asukasta ja sen pinta-ala oli 3,34 neliökilometriä.
Mebrahtom Keflezighi
Keflezighin ollessa 12-vuotias hänen 13-henkinen perheensä muutti pakolaisena Italian kautta Yhdysvaltoihin. He asettuivat asumaan San Diegoon ja anoivat Yhdysvaltojen kansalaisuutta vuonna 1997. Tuohon aikaan ei ollut vielä varmaa, että Eritrea osallistuisi Sydneyn olympialaisiin omalla joukkueellaan. Keflezighi sai Yhdysvaltojen kansalaisuuden 2. heinäkuuta 1998 ja otti heti osaa Yhdysvaltojen mestaruuskilpailujen 5 000 metrin juoksuun, jossa sijoittui neljänneksi. Hän sijoittui seuraavan vuoden Yhdysvaltojen mestaruuskilpailuissa 10 000 metrin juoksussa samoin neljänneksi.
Eurakoski
Eurakosken läpi virtaa Pyhäjärvestä alkunsa saava Eurajoki ja kylän kautta kulkee myös Rauman rata. Eurakoskella sijainnut Kiukaisten rautatieasema paloi huhtikuussa 2014. Kylässä sijaitsee myös vuonna 1761 rakennettu Kiukaisten kirkko. Vuosina 1919–2003 Eurakoskella toimi nahkatehdas, joka tunnettiin nimillä Satanahka ja Sata Leather. Tehdasrakennuksen on suunnitellut arkkitehti Heikki Tiitola.
Mebrahtom Keflezighi
Vuonna 2000 Keflezighi voitti Yhdysvaltojen mestaruuden 10 000 metrillä ja pääsi näin Sydneyn olympialaisiin. Flunssan takia hän sijoittui olympialaisissa kuitenkin vasta kahdenneksitoista. Vuonna 2001 hän teki uuden Yhdysvaltojen ennätyksen 10 000 metrillä ajalla 27.13,98. Edmontonin MM-kisoissa hän oli samalla matkalla kahdeskymmeneskolmas. Seuraavana vuonna hän voitti jälleen 10 000 metrin Yhdysvaltojen mestaruuden ja osallistui ensimmäistä kertaa New Yorkin maratonille, jossa sijoittui yhdeksänneksi. Vuonna 2003 hän oli Pariisin MM-kisoissa 10 000 metrillä kuudestoista ja Chicagon maratonilla seitsemäs.
Vuonna 2004 hän osallistui Ateenan olympialaisten maratonille. Hän sijoittui juoksussa toiseksi voittamalla kolmanneksi tulleen Vanderlei de Liman 42 sekunnilla. New Yorkin maratonilla hän oli toinen 2004 ja kolmas 2005. Bostonin maratonilla hän sijoittui kolmanneksi 2006. Keflezighi voitti New Yorkin maratonin 2009 ennätyksellään 2.09.15. Vuonna 2012 hän sijoittui Lontoon olympialaisten maratonilla neljänneksi ajalla 2.11.06. Vuonna 2014 hän voitti Bostonin maratonin ajalla 2.08.37.
Keflezighin ennätykset ovat 1 500 metrillä 3.42,29 (1998), 5 000 metrillä 13.11,77 (2000), 10 000 metrillä 27.13,98 (2001) ja maratonilla 2.08.37 (2014).
Sanikkakasvit
Sanikkakasvit (Pteridaceae) on Polypodiales-lahkoon kuuluva kasviheimo. Siihen kuuluu noin 50 sukua ja arviolta 950 lajia. Sanikkakasvit ovat levittäytyneet joka puolelle maapalloa.
Nuorena nukkunut (vuoden 1937 elokuva)
Nuorena nukkunut on Teuvo Tulion ohjaama elokuva vuodelta 1937. Yrjö Kivimiehen käsikirjoitus perustuu Frans Emil Sillanpään romaaniin Nuorena nukkunut (1931).
Taustaa
Nuorena nukkunut on Sillanpään romaaneista ensimmäinen, josta on tehty elokuva. Myöhemmin elokuvaksi muokattiin kaikki muutkin romaanit. Tulio teki elokuvasta myös ruotsinkielisen version, joka myytiin Ruotsiin. Elokuvan musiikin kokosi Kauko Ero kansanlaulujen sävelmistä.
Kivimies jätti käsikirjoituksesta pois sodan ja Siljan isän, joista varsinkin sota on alkuteoksessa ja Juha Nevalaisen käsikirjoittamassa Witikan ohjauksessa keskeinen.
Valtion filmitarkastamo hyväksyi elokuvan ensin ilman sensurointeja, mutta tuli kolmen viikon kuluttua tulokseen että rakkauskohtaus tallinylisillä ja saunakohtaus on karsittava.
Elokuvan esityskopiot tuhoutuivat Adams Filmin tulipalossa vuonna 1959, ja Kavan kokoelmista puuttuu myös elokuvan käsikirjoitus. Tammikuussa 2015 Ranskan elokuva-arkiston Cinémathèque françaisen kokoelmista löydettiin elokuvan esityskopion osa 3/5, joka on noin 20 minuutin mittainen.
Arviot
Elokuva sai aikalaisarvioissa yleisesti kiitosta. Veikko Sirviö (Ilta-Sanomat) pahoittelee ensin, ettei elokuva kykene täysin välittämään alkutekstiä, mutta huomauttaa sitten: "Nuorena nukkunut on filmikertomuksenakin kuitenkin saavutus, joka antaa kaikille kotimaisen elokuvan ystäville syytä iloon: suomalaisen filmitaiteen taival näyttää ratkaisevasti käyvän täyttymystään kohti." Arvo Ääri (Helsingin Sanomat) kirjoittaa: "Tuliolle on annettava avoin tunnustus taiteellisesta lyyrillisyydestä". Kriittisiäkin arvioita aikalaislehdissä on: "[Kuvaaja Erik Blombergin ansiota] on suuressa määrin se, että [elo]kuva on näinkin nautittava."
Vuonna 1961 Aarne Laurila tyrmää Projektio-lehdessä (1/1961) Tulion elokuvan täysin: "Teuvo Tulio [on tehnyt kirjasta] tyrmistyttävän elokuvan. Tai ei hän sitä oikeastaan Sillanpään hienosta runoelmasta tehnyt, kirjailijan aineksia on väärentämättöminä vain lyhyt tekijän allekirjoittama johdantolause. Ei riittänyt juonen mullertaminen (isä pudotettiin pois eikä sodasta puhuttu mitään), vaan vastenmielisintä oli alituinen kaunistelu ja valehtelu."
Sadiq al-Mahdi
pienoiskuva|Sadiq al-Mahdi vuonna 1964. Sadiq al-Mahdi (25. joulukuuta 1935 Omdurman, Anglo-egyptiläinen Sudan – 26. marraskuuta 2020 Abu Dhabi, Arabiemiirikunnat ) oli sudanilainen uskonnollinen johtaja ja poliitikko. Hän johti Sudanin Hizb al-Umma -puoluetta ja oli Ansar-suufilahkon imaami. Hän oli Sudania 1883–1898 hallinneen mahdiksi itsensä nimittäneen Muhammad ibn Abdallan seuraaja.
Al-Mahdi toimi Sudanin pääministerinä kahdesti: ensimmäistä kertaa 1966–1967 ja 1986–1989. Hänen ensimmäinen hallituksensa oli Umma-puolueen ja Hassan al-Turabin puolueen ja pienempien puolueiden yhteishallitus.
Al-Mahdi nousi valtaan 1986 maan ensimmäisissä vaaleissa 17 vuoteen. Hänen valtakautensa aikana maan talous ja sisällissota vain pahenivat. Kuusi vuotta kestänyt sisällissota, jonka hallituksen joukot olivat häviämässä, oli jo johtanut 250 000 nälänhädän uhriin. Viimeisinä viikkoina Khartoumin asukkaat olivat protestoineet kaduilla talousvaikeuksia ja vaatineet entisen presidentin paluuta. Kesäkuussa 1989 al-Mahdi pidätytti 14 upseeria ja 50 siviiliä vallankaappauksen suunnittelusta ja yrityksestä nostaa entinen presidentti Jaafar Nimeiry maanpaosta takaisin valtaan.
30. kesäkuuta 1989 vallan kaappasi prikaatikenraali Omar al-Bashirin johtama sotilaiden ryhmä, nimeltään Kansallisen pelastuksen vallankumouksen neuvosto ja Bashir otti hoitaakseen valtionpäämiehen, pääministerin, puolustusministerin ja asevoimien komentajan tehtävät.
Al-Mahdi kuoli COVID-19-tautiin.
Teemu Mäki
pienoiskuva|Teemu Mäki vuonna 2022. Teemu Tuomas Mäki (s. 14. lokakuuta 1967 Lapua) on suomalainen kuvataiteilija, sekä teatteriohjaaja, kirjailija ja kuvataiteen tohtori. Hän toimi kuvataiteiden professorina Taideteollisen korkeakoulun visuaalisen kulttuurin osastolla (eli Aalto-yliopiston Taiteen laitoksella) viisivuotiskauden 2008–2013.
Mäki on Suomen Taiteilijaseuran puheenjohtaja (2018–) ja kuvataiteilijajärjestöjen eurooppalaisen katto-organisaation, IAA Europen presidentti (2022–).
Tuotanto
Mäki suoritti kuvataiteen tohtorin tutkinnon Kuvataideakatemiassa vuonna 2005. Mäki on alun perin taidemaalari, mutta 1990-luvun alusta lähtien hän on tehnyt ja esittänyt valokuvia, videoteoksia ja installaatioita, kuten myös maalauksia ja piirustuksia.
Tohtorin tutkintonsa jälkeen Mäki on jakanut aikansa kuvataiteen, kirjallisuuden, esitystaiteen (teatteri / tanssi / ooppera) ja tutkimuksen kesken.
Mäki on pitänyt noin kuusikymmentä yksityisnäyttelyä ja osallistunut noin 250 yhteisnäyttelyyn.
Vuonna 1997 Mäki palkittiin Suomen Taiteilijaseuran Palokärkipalkinnolla. Vuonna 2021 hänen valokuvakirjansa Miten olla mies tai nainen tai jotain muuta? valittiin Vuoden Valokuvataidekirjaksi.
Pääteemat
Mäki on omien sanojensa mukaan moraalirelativisti, ateisti ja sosialisti. Hän on toiminut kolumnistina Voima-lehdessä, jossa hän on ottanut kantaa yhteiskunnallisiin ilmiöihin samaan henkeen kuin taideteoksissaan. Mäellä on pääteemoja, joihin hän palaa yhä uudelleen sekä taideteoksissaan että ei-taiteellisissa kirjoituksissaan ja julkisissa puheissaan. Kulutuskapitalismin kritiikki on niistä yksi ja äärimmäisen sananvapauden puolustaminen on toinen. Kolmas teema on vaatimus kulutuksen nopeasta vähentämisestä ekokatastrofin torjumiseksi. Seksuaali-identiteetti näkyy esimerkiksi hänen valokuvasarjastaan Miten olla mies tai nainen? ja sen esittelytekstistä, jossa Mäki kirjoittaa, että:
''Miten olla mies tai nainen? / How to Be a Woman or a Man? ''on sarja muotokuvia naisista ja miehistä. Monen eri iän, sukupuoliroolin, maailmankatsomuksen ja ammatin naisista ja miehistä. Sarjan valokuvissa yritän tehdä näkyväksi elinikäistä, sisäistä ja ulkoista, kamppailua, jota ihminen käy yrittäessään elää kulttuurimme tuottamien mies- ja naisroolien kanssa.
Kuvasarjan toinen pääaihe on kuolevaisuus, jonka eräs ulottuvuus sukupuolisuus on. Vain ne oliot, jotka eivät lisäänny jakautumalla vaan yhtymällä, tarvitsevat sukupuolia ja seksuaalisuuksia.
Vaikka sukupuolen alkusyy on perimmälti biologinen, on sukupuoli silti pääosin kulttuurin tuotetta. Teemu Mäen näkemyksen mukaan jotkut yrittävät täyttää ympäristön sanelemat roolimalliodotukset, toiset epäröivät mitä roolia tai rooliyhdistelmää pyrkisivät toteuttamaan. Osa muokkaa aktiivisesti annettuja rooleja tai käyvät peräti sotaa stereotyyppisiä rooleja vastaan hyväksymättä mitään tarjolla olevista ihanteista." Kuolevaisuus vaikuttaa olevan Mäelle teemoista läheisin. Hän väittää, että kaikki ihmisen kokemat merkitykset ja mahdollisuus inhimilliseen intohimoon juontuvat ihmisen kuolevaisuudesta. Tätä teemaa Mäki on käsitellyt muun muassa runokokoelmassaan Kuolevainen, samannimisessä videoteoksessa, valokuvasarjassa Death at Work ja lukuisissa maalauksissa, kuten esimerkiksi teoksessa Vittupää / Pussyhead. Sama teema toistuu jälleen myös hänen toukokuussa 2014 julkaistussa taiteellista tutkimusta käsittelevässä artikkelissaan Nokkakolari – taide ja tutkimus kohtaavat.
Keskustelua ja tutkimusta
Jotkut Mäen kolumnien ja taideteosten kannanotot ovat aiheuttaneet kiivasta keskustelua. Hän on muun muassa vastustanut prostituution kriminalisointia väittäen, että jos seksityö on vapaaehtoista, ei se välttämättä ole sen huonompaa työtä kuin muutkaan työt. Tuon vapaaehtoisuuden voi Mäen mukaan yhteiskunta taata vain riittävällä sosiaaliturvalla, ei kielloilla.
Suoritettuaan tohtorin tutkinnon Mäki on tehnyt aktiivisesti taiteellista tutkimusta. Hän ohjaa useita tohtoriopiskelijoita ja toimi Taiteellisen tutkimuksen tohtoriohjelman (TAhTO)] johtoryhmässä ja ohjausryhmässä vuosina 2012–2015. Hän on myös taiteellisen tutkimuksen kausijulkaisun Ruukun toimitusneuvoston jäsen.
Väitöskirja mukaan lukien Mäki on kirjoittanut vuoteen 2021 mennessä yhdeksän kirjaa, lähinnä esseekokoelmia ja runoteoksia. Lisäksi Mäki on kirjoittanut useita näytelmiä ja lukuisia artikkeleita.
Teatterityönään hän on ohjannut muun muassa Kiasma-teatteriin, Viirus-teatteriin, Teater Von Krahliin (Tallinnassa), Teatteri Takomoon, Teatteri Telakalle ja Tanssiteatteri Minimiin.
Videoteoksia ja kissantappokohtaus
Mäki tuli tunnetuksi vuonna 1988 tekemästään videoteoksesta Sex and Death, joka on väkivallan eri muotoja käsittelevä montaasi. 30 minuuttia kestävässä teoksessa on kuuden sekunnin pituinen kohtaus, jossa Mäki tappaa kissan kirveellä. Tämän jälkeen hän ejakuloi ruumiin päälle. Teosta kutsuttiin ”kissantappovideoksi”. Valtion elokuvatarkastamo kielsi teoksen julkisen esittämisen vuonna 1989 pitäen sitä ”raaistavana ja epäsiveellisenä”.
Rikostuomio
Vuonna 1991 Helsingin hovioikeus tuomitsi Mäen eläinrääkkäyksestä 1 400 markan sakkoihin ja maksamaan 1 700 markkaa korvauksia Helsingin eläinsuojeluyhdistykselle, jolta sai kissan. Hovioikeus katsoi, ettei kissa kuollut riittävän nopeasti, koska Mäen käyttämä kirves oli liian tylsä ja pieni. Mäki oli myös ottaessaan kissan vastaan sitoutunut hoitamaan sitä hyvin ja siihen, ettei sitä saa lopettaa ilman yhdistyksen lupaa.
Jatkovaiheet
Vuonna 1994 Valtion taidemuseo osti kokoelmiinsa 20 000 markan hintaan Mäen videoteoksen My Way, a Work in Progress, joka sisältää osia Sex and Death -teoksesta mukaan lukien kissantappokohtauksen. Elokuvatarkastamon päätöksen takia teos oli kuitenkin käytännössä vain tutkijoiden nähtävillä. Asia palasi uudestaan mediaan vuonna 2004, jolloin keskustelu heräsi siitä, että teos oli hankittu Kiasman kokoelmiin. Tämä sai kritiikkiä kansalaisilta, Kiasman sponsoriyrityksiltä ja kulttuuriministeri Tanja Karpelalta. Karpela ilmoitti museolle, että Valtion taidemuseon rahoitus on vaarassa. Teos siirrettiin lopulta Kiasman kokoelmista toisen Valtion taidemuseon yksikön, Kuvataiteen keskusarkiston, kokoelmiin.
Teemu Mäki on kirjoittanut kohua käsittelevän esseen nimeltä Kissa, joka on julkaistu hänen esseekokoelmassaan ''Näkyvä pimeys. Esseitä taiteesta, filosofiasta ja politiikasta''. Siinä hän tuo esiin mielipiteensä mm. katsojien tekopyhyydestä ja kaksinaismoralismista huomauttamalla, että yleisö kauhistui kissantappokohtauksesta, joka kestää kuusi sekuntia, mutta ohitti kaiken muun vielä pahemman väkivallan, jota koko video on täynnä: dokumenttikuvia sodasta, nälästä, ekokatastrofista ja rakenteellisesta väkivallasta sekä pakkotyöstä. Essee on luettavissa myös hänen kotisivuillaan.
Harvoihin Mäen "kissantappovideon" ymmärtäjiin lukeutuu valokuvataiteilija Harri Pälviranta, joka on tehnyt väitöskirjansa väkivaltaa kuvaavan dokumentaarisen taiteen vastaanotosta. Pälviranta sanoo ymmärtävänsä ja hyväksyvänsä Mäen elokuvassaan suorittaman kissan tappamisen. "Joskus eläimen voi tappaa taiteen vuoksi, vaikka tappaminen on väärin", Pälviranta toteaa. Kissantappovideota ja sen julkaisemista on puolustanut myös elokuvavaikuttaja Aleksi Bardy. Myös Ylen kulttuuritoimittaja Tuomas Karemo on sitä mieltä, että teos pitäisi päästää pannasta, vaikka kissantappokohtaus onkin häiritsevä ja järkyttävä. Teemu Mäki itse ei ole koskaan pyytänyt anteeksi tai sanonut katuvansa tekemäänsä kissantappokohtausta.
Elokuvia
Pitkien elokuvien lisäksi Mäen tuotantoon kuuluu nelisenkymmentä video- tai mediataideteosta.
Veikko Sinisalon Stipendirahasto
Veikko Sinisalon Stipendirahasto perustettiin 6. päivänä huhtikuuta 1978 Kajaanissa. Se, että rahasto perustettiin Kajaaniin, on sidoksissa "Sana ja Sävel kalevalaisessa Kajaanissa" -tapahtumaan, joka nyttemmin tunnetaan Kajaanin Runoviikkona. Rahasto sai alkunsa, kun taiteilijaprofessori Veikko Sinisalo lahjoitti 1 500 markkaa rahastolle, joka "tukisi nuoria lausujia lausuntataiteen kivikkoisella tiellä sekä pitäisi yleisön mielenkiintoa yllä lausuntataidetta kohtaan". Rahastolle annettiin nimi peruspääoman antajan eli Veikko Sinisalon mukaan. Rahaston alkupääoma muodostui Veikko Sinisalon kahdesta lahjoituksesta sekä Kajaanin kaupungin myöntämästä 2 500 markan lahjoituksesta. Pääomaa edellä mainituista kertyi yhteensä 5 000 markkaa.
Veikko Sinisalon stipendirahasto on niin sanottu epäitsenäinen säätiö, koska se ei ole rekisteröity patentti- ja rekisterihallitukseen. Rahastolla on omat säännöt, jonka henkeä stipendirahaston hoitokunta pyrkii parhaalla mahdollisella tavalla toteuttamaan. Rahaston hoitokunnan kokouksia on pidetty säännöllisesti vuosittain. Stipendirahaston ensimmäinen kokous perustamisensa jälkeen pidettiin 3.7.1978 Kajaanin kulttuuritoimistossa.
Rahaston näkyvin toimintamuoto on Veikko Sinisalon kirkkoiltojen sekä Veikko Sinisalo -kilpailun, aiemmin Vuoden nuori lausuja -kilpailu, järjestäminen. Rahasto on myös Kajaanissa järjestettävien Eino Leino -iltamien taustavoimia.
Veikko Sinisalon kirkkoilta
Veikko Sinisalon kirkkoilta järjestetään vuosittain Kajaanin Runoviikon yhteydessä. Kirkkoiltojen merkitys on rahaston olemassaololle merkittävä, sillä niiden järjestäminen on rahaston ainoa tapa itse aktiivisesti kartuttaa tulojaan.
Historia
Kirkkoiltojen syntyminen ei ollut aivan ongelmatonta, sillä 1970-luvun lopussa ei ollut tapana pitää kirkon ulkopuolisia tilaisuuksia, ainakaan jos ne poikkesivat kirkon evankelisesta sanomasta ja yleisestä uskonnollisesta luonteesta epätradiotionaalisella tavalla. Ensimmäinen Veikko Sinisalon Stipendirahaston järjestämä kirkkoilta aiottiin pitää vuonna 1979, ja se sai kirkon vanhoillisessa siivessä hyvinkin negatiivista palautetta. Veikko Sinisalon käymät keskustelut Kajaanin kirkkoherra Aarne Kyllösen kanssa tuottivat kuitenkin tulosta, ja Kyllösen arvovalta ratkaisi asian rahaston hyväksi - kirkkoillat saivat alkaa. Alusta alkaen kirkkoillat saavuttivat suuren suosion. Ensimmäisellä kerralla kaikki halukkaat eivät edes mahtuneet sisälle kirkkoon. Tästä eteenkinpäin kirkkosali on aina täyttynyt.
Ohjelma
Lähes poikkeuksetta kirkkoilta rakentuu oman kaavansa mukaisesti. Se alkaa musiikilla. Seuraavaksi ohjelmassa on ollut Kajaanin kirkkoherran avauspuheenvuoro. Lausuntaesitykset on sijoitettu piispan puheenvuoron kummallekin puolelle, sillä niillä ei ole ollut mitään säännönmukaista paikkaa. Lausuntaesitysten paikka mietittään joka kerta erikseen riippuen lausujien valitsemista runoista ja teksteistä. Niiden täytyy sopia yhteen ja edetä loogisesti sisällön mukaan. Kirkkoillan päättää aina yhteislauluna laulettu Suvivirsi. Illan päätteeksi Kajaanin seurakunta on järjestänyt kirkkokahvit saurakuntakodissa, jonne on kutsuttu piispan lisäksi kirkkoillan esiintyjät sekä seurakuntalaisia.
Janne Seva
Janne Oskari Seva (s. 27. helmikuuta 1971 Nurmijärvi) on suomalainen entinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Hän pelasi urallaan SM-liigassa yhteensä 387 runkosarjaottelua tehopistein 69+85=154 ja keräten 301 jäähyminuuttia, 14 playoff-ottelua tehopistein 3+2=5 ja keräten 12 jäähyminuuttia sekä viisi karsintasarjan otteluatehopistein 1+1=2 ja keräten neljä jäähyminuuttia. Hän pelasi urallaan myös Iso-Britanniassa ja Itävallassa. Seva laukoi oikealta.
Seuraura
Nurmijärvellä syntynyt Seva oli Tampereen Ilveksen kasvatti. Hän voitti joukkueessa A-nuorten Suomenmestaruuden vuonna 1991 ja SM-hopeaa vuonna 1992. Seva teki liigadebyyttinsä kaudella 1989–1990, jolloin hän sai tililleen yhden SM-liigaottelun. Kaudella 1990–1991 Seva ei saanut tililleen yhtään SM-liigaottelua. Hän pelasi ison osan kaudestaan lainalla I-divisioonajoukkue KooKoossa, jossa Seva teki kymmenessä ottelussa yhden maalin. Kevätkautensa hän pelasi lähinnä Ilveksen hopeaa voittaneissa A-nuorissa.
Kausi 1991–1992 oli Sevalle tulokaskausi SM-liigassa ja se toi hänelle 40 runkosarjaottelussa tehot 2+4=6. Neljännestä varsinaisesta liigakaudestaan 1994–1995 Seva pelasi lähes puolet lainalla sarjatasoa alempana KOO-VEEssa ja hän kuului joukkueen tehokkaimpiin pelaajiin tehtyään 22 runkosarjaottelussa tehot 9+15=24, kunnes Seva siirtyi siirtotakarajalla loppukaudeksi Ilveksen vahvuuteen. Kaudella 1995–1996 hän pelasi 13 ottelua KOO-VEEssä ja 11 ottelua Ilveksessä, kunnes Seva siirtyi kesken kauden Iso-Britannian toiseksi korkeimalle sarjatasolle, BNL-joukkue Durham Waspsiin.
Kaudeksi 1996–1997 Seva siirtyi Itävallan pääsarjajoukkue Wiener EV:n riveihin. Hän oli joukkueen kolmanneksi paras pistemies tehopistein 17+23=40. Seva edusti Wieneriä kauden aikana myös EHL:ssä. Kaudeksi 1997–1998 hän palasi SM-liigaan ja siirtyi Rauman Lukon riveihin. Seva pelasi Lukossa uransa parhaat vuodet; ensimmäisellä kaudellaan hän oli joukkueen toiseksi paras pistemies Aigars Ciprussin jälkeen tehoilla 11+18=29. Seuraavalla kaudella 1998–1999 Seva teki SM-liigan yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 15+18=33. Hän oli Lukon kolmanneksi paras maalintekijä. Kaudella 1999–2000 Seva oli tehoilla 15+16=31 joukkueen kolmanneksi paras maalintekijä ja jakoi Lukon sisäisen pistepörssin kolmannen sijan Timo Peltomaan kanssa. Hänen viimeistä Lukko-kauttaan 2000–2001 varjosti alkukauden eripura päävalmentaja Vasili Tihonovin kanssa sekä nivusvamma, jonka takia Sevan runkosarja jäi vain 18 ottelun mittaiseksi.
Seva siirtyi kaudeksi 2001–2002 Espoo Bluesiin. Hänestä kaavailtiin joukkueeseen kakkossentteriä ja Toni Koivusen korvaajaa. Seva esiintyi harjoituskaudella edukseen, mutta hän osoittautui lopulta pettymykseksi ja putosi Bluesin nelosketjuun. Seva kärsi kauden aikana myös pienistä loukkaantumisista. Alkukaudella 2002–2003 hän pelasi joukkueessa pienessä roolissa vain neljä ottelua ja kärsi myös loukkaantumisista, kunnes Seva siirtyi marraskuussa 2002 loppukauden kattaneella sopimuksella Porin Ässiin. Tammikuussa 2003 hänen kautensa todettiin kuitenkin päättyneeksi keuhkoveritulpan myötä. Myös Sevan ammattilaisura päättyi tähän.
Seva palasi kaukaloihin vielä kaudella 2004–2005. Hän siirtyi tammikuussa 2005 edustamaan Lempäälän Kisaa II-divisioonaan. Kausi päättyi joukkueen sarjanousuun Suomi-sarjaan, mutta Seva ei kuitenkaan jatkanut pelaajauraansa.
Maajoukkueura
Seva pelasi Lukko-kausinaan myös Suomen A-maajoukkueessa. Hän oli mukana mm. joukkueen MM-leiriryhmässä vuoden 2000 turnaukseen, mutta putosi ryhmästä kahden Tanskaa vastaan pelatun harjoitusottelun jälkeen.
Muuta
Nykyään Seva kuuluu painotalo Ainesmestarit Oy:n johtoon. Hän kuuluu myös Lempäälän Kisan hallitukseen ja toimii joukkueen G-05-junioreiden valmentajana.
Volgalaiset kielet
Volgalaiset kielet on yksi uralilaisen kielikunnan sisäistä kielten polveutumista kuvaavaan perinteiseen, monilta osin nykyisin jo vanhentuneeksi katsottuun binääriseen sukupuumalliin kuuluneista kieliryhmistä. Yhdessä suomalais-saamelaisten kielten kanssa niiden katsottiin tässä mallissa muodostavan suomalais-volgalaisten kielten ryhmän.
Nykyisessä tutkimuksessa volgalainen välikantakieli (joka olisi mordvan ja marin yhteinen kantakieli) ja suomalais-volgalainen välikantakieli (joka olisi saamen, itämerensuomen, mordvan ja marin yhteinen kantakieli) ovat yleisesti hylättyjä ainakin suomalaisten tutkijoiden keskuudessa.
Edelleen voidaan kuitenkin käyttää vanhoja nimityksiä viittaamaan maantieteellisesti määriteltyihin kieliryhmiin, ilman että oletetaan näille yhteistä kantakieltä. Niinpä voidaan puhua suomalais-ugrilaisista, suomalais-permiläisistä ja suomalais-volgalaisista kielistä silloin kun on tarpeen erottaa nämä kielikunnan kokonaisuudesta muuten kuin geneettisinä yksikköinä.
Luokittelu
Volgalaisia kieliä on kaksi, joista kumpikin jakautuu kahteen päämurteeseen, joita usein pidetään myös itsenäisinä kielinä. Volgalaiset kielet luokitellaan seuraavasti:
Mari ja mordva eivät ole keskenään kovin läheistä sukua. Kielten luokittelu volgalaisiksi kieliksi onkin siten enemmän maantieteellinen kuin kielitieteellinen jako. Mordvassa on enemmän yhteisiä piirteitä suomalais-saamelaisiin kieliin kuin mariin verrattuna.
Kielten nykytilanne
Volgalaisten kielten puhujamäärät ja kielialueet ovat seuraavassa taulukossa:
Miquelon-Langlade
Miquelon-Langlade on toinen Ranskalle kuuluvan Saint-Pierre ja Miquelonin kunnista. Kunta käsittää alueellisen yhteisön saaret Langladen ja Miquelonin, joista asutusta on vain Miquelonilla. Kunnan asukasluku vuonna 2009 oli 604.
Keltasiivet
Keltasiivet (Lithosiinae) on siilikkäiden heimoon kuuluva perhosryhmä, jonka useimmat lajit elävät maapallon trooppisilla alueilla.
Keltasiipien ryhmä on verraten huonosti tunnettu eikä sen sisäisestä taksonomiasta ole varmuutta. Ne ovat pieniä, pitkänomaisia ja litteitä perhosia, joiden imukärsä on hyvin kehittynyt ja lajit vierailevatkin usein kukilla. . Etusiivet ovat kapeat ja kärjestään usein pyöristyneet. Siipisuonituksessa ja genitaaleissa on huomattavia eroja, mutta pistesilmät ovat hyvin pienet tai puuttuvat kokonaan.
Munat ovat muista siilikäsryhmistä poiketen sileäpintaisia. Toukat ovat vähemmän karvaisia kuin muiden siilikkäiden toukat ja ne käyttävät ravinnokseen putkilokasvien lisäksi myös sammalia, maksasammalia, jäkäliä sekä puiden oksilla kasvavia leviä. Koteloiden sijainti ja ulkoasu vaihtelevat hyvin paljon huomaamattomista, tiiviin kotelokopan ympäröimistä räikeänvärisiin.
Keltasiipiä tavataan maailmassa noin 3500 lajia, joista 105 esiintyy palearktisella alueella ja 39 Euroopassa. Ryhmän lajeja tavataan etenkin trooppisessa Amerikassa, Etelä- ja Kaakkois-Aasiassa sekä Australiassa.
Lajit Suomessa
Suomessa ryhmän lajeja on tavattu 17, joista yksi on vakinaiseen lajistoon kuulumaton harhailija.
Ähtärinjärven Uutisnuotta
Ähtärinjärven Uutisnuotta on Ähtärin, Alajärveen kuuluvan Lehtimäen sekä Soinin puolueeton paikallislehti, jonka pääkonttori on Ähtärissä. Mainitut kolme kuntaa ympäröivät Ähtärinjärveä, ja ne myös ovat lehden pääasiallinen levikkialue.
Lehti ilmestyy kerran viikossa keskiviikkoisin. Näkövammaisia varten Ähtärin seurakunta lukee Uutisnuottaa äänikirjoiksi.
Ähtärinjärven Uutisnuotta perustettiin syksyllä 1986 ja se alkoi ilmestyä marraskuussa 1986. Lehden ensimmäinen päätoimittaja oli Heikki Ahopelto. Kustantajana toimii Suomenselän Sanomat Oy.
Uutisnuotan ohella saman alueen paikallislehtiä ovat Suomenselän Sanomat ja Viiskunta sekä Ykköset!-ilmaisjakelulehti.
Kirsi Ståhlberg
Ståhlberg valmistui muusikoksi Lahden ammattikorkeakoulusta musiikkiteatterin koulutusohjelmasta vuonna 2006 pääaineinaan laulu ja näyttelijän työ. Hän näytteli Timo Rautiainen & Neljäs Sektori -yhtyeen musiikkivideossa Piru minut periköön.
Ståhlberg on naimisissa ja hän sai miehensä kanssa tyttölapsen marraskuussa 2014.
Ståhlberg on toiminut vuodesta 2017 Ylellä rekrytointikonsulttina ja tekee sen lisäksi äänitöitä ja mainoksia.
Fujimi
Fujimi on Japanin kaupunki Honshūn saarella Kantōn alueella Saitaman prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin eteläosassa Musashinon ylängöllä. Kaupunki on rakentunut Arajoen oikealle rannalle. Fujimissa on 112 132 asukasta (heinäkuussa 2020) ja sen pinta-ala on 19,77 neliökilometriä.