cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Toni Koivisto
Vuodet ulkomailla
Toukokuussa 2009 Koivisto teki kahden vuoden sopimuksen KHL-joukkue Metallurg Magnitogorskin kanssa. Hän vietti siellä kuitenkin vain yhden vuoden ja siirtyi kaudeksi 2010–2011 kaksivuotisella sopimuksella Ruotsiin Elitserien-joukkue Frölunda HC:n riveihin. Koivisto jakoi 14 osumallaan joukkueen sisäisen maalipörssin voiton Niklas Anderssonin ja Mika Pyörälän kanssa ja voitti myös Frölundan sisäisen tehotilaston lukemalla +11. Kaudella 2011–2012 hän teki joukkueessa 17 pelaamassaan runkosarjassa kuitenkin vain yhden maalin. Koivisto turhautui otteisiinsa ja hänen sopimuksensa purettiin Koiviston omasta aloitteesta lokakuun 2011 lopulla. Noin viikkoa myöhemmin hän siirtyi loppukauden kattaneella sopimuksella Luleå HF:ään. Koivisto teki loppukaudella 35 runkosarjaottelussa 17 tehopistettä ja oli kevään 2012 pudotuspeleissä joukkueen paras pistemies tehtyään viidessä ottelussa tehot 2+3=5. Helmikuussa 2012 hän teki kaksivuotisen jatkosopimuksen Luulajan kanssa.
Kaudella 2012–2013 Koivisto oli Luulajan toiseksi paras pistemies Niklas Olaussonin jälkeen tehoilla 10+16=26. Hän kuului kevään 2013 pudotuspeleissä joukkueen sankareihin; Koivisto teki kuudennessa puolivälieräottelussa 23. maaliskuuta 2013 vieraissa ex-seuraansa Frölundaa vastaan Luulajan 2–4-voittoon päättyneen ottelun voittomaalin, joka ratkaisi joukkueelle välieräpaikan. Viidennessä välieräottelussa 6. huhtikuuta 2013 Färjestad BK:ta vastaan hän puolestaan syötti Linus Klasenin jatkoerässä ajassa 72.45 syntyneen 2–1-voittomaalin, joka vei Luulajan finaaleihin. Koivisto voitti kauden päätteeksi Elitserien-hopeaa. Hän voitti kauden aikana Luulajassa myös European Trophyn mestaruuden. Koivisto oli alkulohkossa joukkueen paras pistemies tehoilla 5+4=9. Hän ei kuitenkaan jatkanut Luulajassa enää viimeistä sopimuskauttaan, vaan purki sopimuksensa perhesyistä toukokuussa 2013.
Paluu Lukkoon
Koivisto palasi kaudeksi 2013–2014 kolmivuotisella sopimuksella Rauman Lukkoon. Hän pelasi varsin keskinkertaisen kauden ja oli 15 osumallaan joukkueen kolmanneksi paras maalintekijä. Koivisto voitti kauden päätteeksi SM-pronssia. Kaudella 2014–2015 hän oli Lukon toiseksi paras maalintekijä ja kolmanneksi paras pistemies tehoilla 15+17=32. Kevään 2015 pudotuspeleissä Koivisto jakoi joukkueen sisäisen pistepörssin voiton Aaron Gagnonin kanssa tehoilla 5+5=10. Hän voitti myös Lukon sisäisen tehotilaston lukemalla +14.
Kaudeksi 2015–2016 Koivisto nimettiin Lukon varakapteeniksi. Hän oli joukkueen kolmanneksi paras pistemies tehoilla 17+29=46, joilla Koivisto jakoi SM-liigan pistepörssin seitsemännen sijan SaiPan Chad Raun kanssa. Kevään 2016 pudotuspeleissä hän oli Lukon paras pistemies tehtyään viidessä puolivälieräottelussa tehot 1+3=4. Mestarien liigassa Koivisto oli joukkueen paras maalintekijä ja jakoi Lukon sisäisen pistepörssin voiton Janne Lahden kanssa tehoilla 7+6=13. Syyskuussa 2015 hän teki tehot 5+4 ja teholukema oli +6. Koivisto nimettiinkin SM-liigan syyskuun kuukauden pelaajaksi. Marraskuussa hän teki kolmivuotisen jatkosopimuksen Lukon kanssa.
Kaudella 2017–2018 Koivisto jakoi tehoilla 12+19=31 Lukon sisäisen pistepörssin toisen sijan Janne Keräsen kanssa edellään vain Arttu Ilomäki. Kaudella 2018–2019 hän jakoi 18 osumallaan joukkueen sisäisen maalipörssin kolmannen sijan Justin Danforthin kanssa. Maaliskuussa 2019 Koivisto teki Lukon kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen, kuten taas vuotta myöhemmin maaliskuussa 2020.
Koivisto nousi kauden 2020–2021 toisessa ottelussaan ja uransa 682. runkosarjaottelussaan 3. lokakuuta 2020 Lukon SM-liigahistorian eniten runkosarjaotteluita pelanneeksi pelaajaksi ohi Erik Hämäläisen. 16. maaliskuuta 2021 hän pelasi joukkueessa uransa 718. runkosarjaottelun, jolla Koivisto nousi koko Lukon seurahistorian ottelutilaston kärkeen Hämäläisen ohi, kun huomioidaan myös Hämäläisen Lukko-ottelut I-divisioonassa. Koivisto voitti kauden päätteeksi Suomenmestaruuden. Lukon kapteeni Heikki Liedes antoi hänen poikkeuksellisesti nostaa ensimmäisenä mestaruuspokaali Kanada-maljan ilmaan.
Maajoukkueura
Koivisto pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 2001 ja 2002, joista ensimmäinen turnaus päättyi hopeaan ja jälkimmäinen pronssiin. Hän pelasi myös alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2000, jolloin Koivisto voitti maailmanmestaruuden.
Suomen A-maajoukkueessa Koivisto pelasi yhteensä 34 ottelua tehopistein 4+7=11. Hän teki A-maajoukkuedebyyttinsä 5. huhtikuuta 2002 ensimmäisessä kaksoismaaottelussa Lappeenrannassa Venäjää vastaan. Koivisto teki ottelussa myös ensimmäisen A-maajoukkuemaalinsa, joka jäi Suomen 3–2-voittoon päättyneen ottelun voittomaaliksi. Hän putosi viimeisten joukossa vuoden 2008 MM-joukkueesta.
Muuta
Koiviston pikkuveli Eetu on pelannut myös jääkiekkoa.
Johannes Käbin
Johannes Käbin (alk. Ivan Käbin, 24. syyskuuta 1905 Kalvi – 26. lokakuuta 1999 Tallinna) oli Viron kommunistisen puolueen ensimmäinen sihteeri 1950–1978 ja sen jälkeen vuosina 1978–1983 Neuvosto-Viron korkeimman neuvoston puheenjohtaja.
Ennen toista maailmansotaa Neuvostoliitossa
Johannes Käbinin perhe muutti Virosta Pietariin Venäjälle vuonna 1910. Niinpä hän kasvoi venäjänkielisessä ympäristössä venäjän tullessa hänen pääkielekseen. Hän käytti ennen toista maailmansotaa Neuvostoliitossa itsestään venäläismuotoista nimeä Ivan Kebin Johannes Käbinin asemasta.
Nuoren neuvostovallan aikaan hän työskenteli 1920-luvun alussa kausiluonteisissa töissä Leningradin lähellä Hatsinassa. Hän liittyi kommunistiseen nuorisojärjestöön Komsomoliin vuonna 1923. Vuonna 1926 hän aloitti opiskelut Leningradissa Karl Liebknechtille nimetyssä puoluekoulussa. Kebin liittyi Neuvostoliiton kommunistiseen puolueeseen puoluekoulusta pääsyn jälkeen vuonna 1927. Tällöin hänet nimitettiin Leningradin alueen Hatsinaan kyläneuvostoon puoluetyöntekijäksi toimien siellä vuoteen 1931 jatkaen sen jälkeen puoluetyötehtävissä Leningradin alueella muun muassa Kommunarin paperitehtaalla sekä Omskin alueella.
Kebin opiskeli vuosina 1936–1938 Leningradissa puolueaktivisteja kouluttavassa puoluekoulussa ja toimi sen jälkeen vuosina 1939–1941 marxismi-leninismin lehtorina Ivan Gubkinille nimetyssä Venäjän valtion öljy- ja kaasukorkeakoulussa.
Sodan aika 1941–1944
Ivan Kebin palasi vuonna 1941 Viroon propagandatyöntekijäksi ollen maassa aina saksalaismiehitykseen asti. Hänen tehtäviinsä kuului muun muassa Viron lehdistön valvonta. Toisen maailmansodan aikaan hän toimi puoluetyössä puna-armeijaan liitettyjen Viron armeijan yksiköiden parissa sekä valmensi evakuoituja virolaisia kommunistivirkailijoita Jaroslavlissa Viroon palaamista varten. Lyhyen aikaa syksyllä 1942 hän toimi puoluetoimitsijana Omskissa. Puna-armeijan vallattua Viron Ivan Kebin tuli itsekin Viroon venäläisten vallattua Tallinnan syyskuussa 1944.
Sodan jälkeinen aika
Ivan Kebin kuului sodan jälkeen tulleisiin venäjänvirolaisiin, jotka saivat venäläisten rinnalla keskeisen aseman Neuvostoliiton valtaamassa Virossa. Kielellisesti venäjänvirolaisista käytettiin nimitystä ”jeestiläiset” siitä syystä, että he äänsivät vironkielisen e-kirjaimen venäläiseen tapaan je’ksi.
Käbinin oman kertoman mukaan silloinen Neuvosto-Viron puoluejohtaja venäjänvirolainen Nikolai Karotamm koki hänet Moskovan lähettämäksi kilpailijaksi siirtäen hänet aluksi vähempiarvoisiin tehtäviin. Ensimmäiset tehtävät olivat Kommunistipuolueen keskuskomitean propagandaosaston 1. varapuheenjohtaja ja sitten Puoluehistorian instituutin johtaja. Käbin nousi 1940-luvun lopulla näköalapaikalle Viron kommunistipuolueen propaganda- ja agitaatiosihteeriksi (myöh. ideologiasihteeri).
Viron kommunistipuolueen ensimmäinen sihteeri
Presidentti Kekkosen maaliskuussa 1964 tapahtuneen Viron vierailun yhteydessä selvisi, että Johannes Käbinin inkerinsuomalainen puoliso Toini Käbin vaikutti mieheensä mm. myönteiseen suhtautumiseen Suomen ja Neuvosto-Viron suhteita koskevissa kysymyksissä.
Käbin joutui ensimmäisen kerran sisäiseen valtataisteluun kommunistipuolueen toisena sihteerinä toimineen venäjänvirolaisen Artur Vaderin kanssa. Kilpailijansa valtaannousuhankkeista selvän saanut Käbin sai torjutuksi Vaderin siirrättämällä hänet edustukselliseen Neuvosto-Viron johtajan virkaan vuonna 1970. Käbinin valta oli siihen niin vahva, että sanottiin ”Virossa ei nuppineulakaan pudonnut hänen tietämättään”. Työstään Neuvostoliiton hyväksi hän sai vuonna 1975 Sosialistisen työn sankarin arvonimen. Koko 1970-luku eli Neuvostoliiton silloisen johtajan Leonid Brežnevin aika oli Virossa jatkuvaa valtataistelua, jossa tiukemman keskusvallan venäläismieliset kannattajat johtajanaan kommunistipuolueen toinen sihteeri venäläinen Konstantin Lebedev ja vironvirolaiset johtajanaan Johannes Käbin taistelivat asemastaan. Vuonna 1977 Käbin ja hänen puolueen ideologiasihteeriksi nostama vironvirolainen Vaino Väljas joutuivat Neuvostoliiton kommunistipuolueen keskuskomitean kuulusteluun aiheena neuvostotasavallan tila. Käbin piti tilannetta hyvänä, sillä maatalouteen vahvasti suuntautunut Viron neuvostotasavalta oli saavuttanut asetetut tavoitteet. Paine syrjäänsiirtämiseksi kuitenkin jatkui.
Johannes Käbinin vastaisessa kampanjassa häntä syytettiin nationalististen suuntautusten suosimisesta. Neuvosto-Viron johtoelimiin oli noussut Käbinin tukemana uusia vironvirolaisia. Kamppailu huipentui keväällä 1978, jolloin Käbin syrjäytettiin ja tilalle valittiin venäjänvirolainen keskusvallan luottomies Karl Vaino. Siirtoa perusteltiin sillä, että ”Käbin oli jo ammentanut itsensä tyhjiin eikä pystynyt tehokkaasti taistelemaan Virossa nousevaa nationalismia vastaan”. Käbin siirrettiin Vaderin kuoleman johdosta vapautuneeseen edustukselliseen Neuvosto-Viron presidentin virkaan, jossa hän toimi vuoteen 1983, jolloin hän erosi myös kommunistipuolueen keskuskomiteasta.
Toisin kuin aiemmat Viron kommunistijohtajat Käbin vietti loppuelämänsä Virossa asuen tallinnalaisessa kerrostaloasunnossa inkerinsuomalaisen vaimonsa kanssa.
David I
thumb|right|David I:n sinetti
Davidista tuli Skotlannin kuningas vuonna 1124 veljensä Aleksanterin kuoltua. Davidia pidettiin hurskaana kuninkaana, sillä hän perusti monia luostareita kuten Holyrood, Melrose ja Dryburgh, sekä piispanistuimet Caithnessiin, Dunblaneen ja Aberdeeniin. Laajoja lahjoituksia sekä paheksuttiin että kunnioitettiin, mutta itse asiassa munkit paransivat valtion taloutta kehittämällä lammastaloutta ja hiilikaivoksia. David perusti myös linnoitukset Stirlingiin, Perthiin ja Dunfermlineen sekä Skotlannin ensimmäisen rahapajan.
Red Deer
Red Deer on kaupunki keskisessä Albertassa, Kanadassa, jossa oli vuonna 2006 82 772 asukasta. Kaupunki sijaitsee Calgary–Edmonton-käytävän puolivälissä. Red Deer on Albertan kolmanneksi väkirikkain kaupunki Calgaryn ja Edmontonin jälkeen. Alueen tärkeimmät teollisuuden alat ovat öljyteollisuus ja maataloudessa viljan- sekä karjankasvatus.
Historia
Red Deer on saanut nimensä kaupungin läpi virtaavasta samannimisestä joesta. Red Deer -joki on ollut tärkeässä asemassa alueen First Nations -intiaaneille. Tuhansien vuosien aikana intiaanit metsästivät joen lähistöllä viihtyviä biisoneita, peuroja, hirviä ja vapiteja ruuaksi sekä majavia ja muita turkiseläimiä lämpimien vaatteiden valmistusta varten. Myöhemmin he kävivät vaihtokauppaa turkiksilla eurooppalaisten turkiskauppiaiden kanssa. 1900-luvun puolivälin tienoilla alueella asui mustajalka-, cree-, nakoda- ja metis-intiaaneja.
Red Deerin varrella oli runsaasti vapiteja, joten paikalliset intiaanit kutsuivatkin jokea nimellä Waskasoo seepee. Ensimmäiset eurooppalaiset luulivat alueen vapiteja eurooppalaisiksi saksanhirviksi ja nimesivät joen väärin Red Deer -joeksi (saksanhirvi on englanniksi "red deer"). Myöhemmin paikalle perustettu kaupunki peri saman väärin käännetyn nimen. Red Deerin sivujoki Waskasoo Creek kantaa edelleen creen kielistä nimeä.
Holkki
Holkki on putki- tai rengasmainen vahviste tai tuppimainen suojus. Holkkeja käytetään eristämiseen, kiertämiseen, liittämiseen, ohjaamiseen tai tiivistämiseen. Niitä valmistetaan lukemattomista eri materiaaleista, yleisimmin metallista ja muovista. Esimerkiksi puukkojen kokoamiseen ja koristeluun käytetty hela on yhdenlainen holkki. Myös hylsy on merkitykseltään lähellä holkkia ja joissain yhteyksissä sen synonyymina käytetty, mutta vakiintunut tarkoittamaan patruunan kuorta.
Arkikielessä holkilla voidaan tarkoittaa mitä erilaisimpia holkin muotoisia asioita. Puhutaan esimerkiksi lyijykynän, männän tai laakerin holkista. Salaojan putkien liitosten tiivistämiseen tarkoitettua holkkia kutsutaan myös muhviksi. Holkkihiha puolestaan tarkoittaa sellaista hihaa, joka on samaa kangaskappaletta kuin muu vaate (tällaiset hihat on esimerkiksi kimonossa).
Holkkitupakka
Entisaikaan tupakkaa poltettiin niin sanotuista holkkisavukkeista. Tällaisessa savukkeessa ei ollut suodatinta, vaan kovitettu ontto paperikartio, joka oli päästä avoin. Savukkeessa tuli käyttää erityistä puista holkkia, jotta tupakanpuruja ei olisi kulkeutunut suuhun. Holkit myytiin savukeaskien mukana. Kuuluisin suomalainen holkkisavukemerkki oli Työmies. Kansan suussa holkkitupakkaa kutsuttiin myös pilli- tai pöllitupakaksi.
Holkkitupakan myötä holkki vakiintui tarkoittamaan monen muun lisäksi erilaisia savukkeiden imukkeita, joista käytetään myös nimitystä loppi ja mynni.
Elokuu (yhtye)
Elokuu oli suomalainen hip hopia ja iskelmää yhdistelevä yhtye, jonka muodostavat reggaeartisti Nopsajalka, rap-artisti Juno ja tuottaja Jonas W. Karlsson. Yhtye perustettiin vuoden 2011 lopulla ja se kutsuu musiikkiaan cityhumpaksi.
Historia
Elokuun toinen albumi, Pöytä on katettu, julkaistiin 24. toukokuuta 2013. Se sijoittui kahdeksannelle sijalle Suomen virallisella albumilistalla. Albumin esikoissingle "Tänään lähtee" julkaistiin saman vuoden helmikuussa, ja se nousi Suomen virallisen singlelistan 12. sijalle. Toinen single "Valvoo" julkaistiin kesällä 2013. Kummastakin singlestä on julkaistu myös musiikkivideot.
Yhtye soitti viimeisimmän keikkansa joulukuussa 2013. Nopsajalka on sittemmin ilmoittanut lopettaneensa keikkailun.
Diskografia
pienoiskuva|300px|Elokuu [[Ilosaarirock|Ilosaarirockissa 2012.]]
Sherwood Anderson
thumb|Sherwood Anderson vuonna 1933 Sherwood Anderson (13. syyskuuta 1876 Camden, Ohio – 8. maaliskuuta 1941 Colón, Panama) oli yhdysvaltalainen kirjailija. Hän vaikutti novelleillaan erityisesti ensimmäisen ja toisen maailmansodan välisen ajan kirjallisuuteen.
Henkilöhistoria
Ohiossa syntyneen Andersonin isä oli etelävaltiolaista sukua, äiti puolestaan italialaista syntyperää. Perhe vaihtoi asuinpaikkaa usein. Andersonin äiti kuoli hänen ollessaan 14-vuotias. Kolmen vuoden kuluttua Anderson muutti Chicagoon, missä hän työskenteli eri ammateissa neljä vuotta.
Espanjan–Yhdysvaltain sodassa Anderson otti osaa Kuuban taisteluihin. Sodan jälkeen hän palasi Ohioon, meni naimisiin ja ryhtyi maalausliikkeen hoitajaksi, mutta lähti jälleen Chicagoon ja päätyi lopulta kirjoittamaan ensimmäistä romaaniaan Windy McPherson’s Son, joka ilmestyi vuonna 1916. Anderson matkusteli muun muassa Euroopassa ja asui myös New Yorkissa ja New Orleansissa. Ensimmäisen vaimonsa kuoltua Anderson avioitui kuvanveistäjä Tennessee Mitchellin kanssa.
Kirjallinen tuotanto
Kirjailijan uransa alkuvaiheessa Andersonin tukijoihin kuuluivat muiden muassa Chicagon kirjallisuusliikkeen johtohahmot Theodore Dreiser, Carl Sandburg ja Ben Hecht, jotka kannustivat häntä julkaisemaan tekstejään eri lehdissä ja auttoivat myös kahden ensimmäisen teoksen julkaisussa.
Anderson tunnetaan etenkin novelleistaan, mutta hän julkaisi myös romaaneja ja runoja. Anderson vaikutti aikansa kertomakirjallisuuteen ja muun muassa Ernest Hemingwayn, William Faulknerin ja John Steinbeckin tuotantoon. Hänen tunnetuin teoksensa lienee novellikokoelman ja romaanin rajamailla liikkuva Winesburg, Ohio (1919), joka on ilmestynyt suomeksi nimellä Pikkukaupunki (1955).
Andersonin kirjallinen tyyli pohjautui arkikieleen ja sai vaikutteita Gertrude Steinilta.
Multidisciplinary Association for Psychedelic Studies
Multidisciplinary Association for Psychedelic Studies (MAPS, suom. Psykedeelien tutkimuksen monialainen yhdistys) on yleishyödyllinen yhteisö, jonka tavoitteena on luoda ja levittää tutkimustietoa psykedeeleistä. MAPS on Yhdysvaltain verohallinnon vahvistama järjestö, jonka toimialoja ovat tutkimus ja koulutus. MAPS:n perusti filosofian tohtori Rick Doblin vuonna 1986. Sen päämaja on tällä hetkellä Santa Cruzissa, Kaliforniassa. MAPS on asettanut pyrkimyksekseen hoitaa sairauksia, joihin tavanomaiset lääkkeet auttavat rajoitetusti. Tällaisia sairauksia ovat esimerkiksi traumaperäinen stressihäiriö, kipu, päihderiippuvuus ja masennus, johon liittyy kuolemanhalua. MAPS:n pyrkimyksenä on kehittää psykedeeleistä ja kannabiksesta reseptilääkkeitä, sekä tarjota niiden haitoista ja hyödyistä tutkimustietoon pohjaavaa koulutusta.
Saavutukset
MAPS on tutkinut LSD:n psykoterapeuttisia vaikutuksia syöpäpotilailla sekä toteuttanut FDA:n tukeman tutkimuksen MDMA:n käytöstä psykoterapiassa hoidettaessa traumaperäistä stressihäiriötä. MAPS on ansioitunut myös sponsorina tuettuaan lääkinnällisiä tutkimuksia tekevän professori Lyle Crakerin (Massachusetts Amherstin yliopisto) pyrkimyksiä saada Yhdysvaltain huumepoliisilta lisenssi kannabiksen tuotantolaitosta varten. Järjestö on tukenut myös tohtori Donald Adamsin (Kalifornian yliopisto) tutkimusta kannabisvaporisaattorin vaikutuksista. Tutkimus oli ensimmäinen laatuaan.
MAPS avusti tohtori Charles Grobia suunnittelemaan, hyväksyttämään ja rahoittamaan ensimmäisen yhdysvaltalaisen FDA:n tukeman tutkimuksen MDMA:n vaikutuksista ihmiskoehenkilöihin. 19. heinäkuuta 2010 Journal of Psychopharmacology julkaisi erään MAPS:n kliinisen tutkijan, tohtori Michael Mithoeferin, MDMA-tutkimusten tulokset. MAPS kuvaili tutkimuksia lupaaviksi, ja totesi kyseisen pilottitutkimuksen demonstroivan, että MDMA:lla avustettua, tarkoin seurattua psykoterapiaa voidaan käyttää tarkoin seulotussa ryhmässä potilaita, joilla on krooninen ja muille hoitomuodoille resistentti traumaperäinen stressihäiriö.
Sami Ryhänen
Sami Ryhänen (s. 22. toukokuuta 1980 Vantaa) on suomalainen jääkiekkohyökkääjä.
Ryhänen aloitti junioritason pelaamisen Espoossa pelaamalla muun muassa Bluesin C-junioreissa, jonka jälkeen hän siirtyi HIFK:n B-junioreihin. A-junioreissa hän aloitti HIFK:ssa, mutta palasi syksyksi 1999 Espooseen pelaamaan Bluesin A-junioreihin. Kaudeksi 2000–2001 hän siirtyi Mestis-joukkue Jää-Kotkiin, josta kuitenkin sai nopeasti lähteä, ja uusi pelipaikka löytyi Ranskan I-divisioonan Strasbourgista. Kaudella 2001–2002 Ryhänen yritti uudelleen Mestiksessä, tällä kertaa KJT:ssä, mutta joutui lähtemään KJT:stäkin kesken kauden. Seuraavat vuodet hän pelasi Ranskan pääsarjan Clermontissa, Allsvenskanin Halmstadissa ja Uppsalassa sekä Norjan Elitserienin Stjernenissä.
Läpimurtonsa Mestiksessä Ryhänen teki Kirkkonummen Salamoissa kaudella 2005–2006, jolloin hän aloitti kauden tehopisteillä 10+24 ja johti Mestiksen pistepörssiä, kun siirtyi kesken kauden SM-liiga-seura Lukkoon. Lukossa Ryhänen pelasi 22 ottelua ja teki 12 tehopistettä. Kaudeksi 2006–2007 hän siirtyi SaiPaan.
SaiPassa Ryhänen pelasi puolitoista kautta. Hänet vapautettiin sopimuksestaan kesken kauden 2007–2008 pelillisten syiden takia. Loppukauden Ryhänen pelasi Allsvenskanin IF Björklövenissä, jossa hän oli sarjan paras aloittaja. Keväällä 2008 Ryhänen teki sopimuksen Espoon Bluesin kanssa. Bluesissa Ryhänen pelasi 43 ottelua, hän oli joukkueensa toiseksi tehokkain pelaaja. Hän siirtyi tammikuussa 2009 Tapparaan vaihdossa Teemu Nurmeen. Kesällä 2009 Ryhänen pelasi rullakiekkoa Tampereella Pahalammen joukkueessa numerolla 95,7.
Tapparassa Ryhänen teki runkosarjassa 10 ottelussa tehot 1+6 ja karsinnoissa 3 ottelussa tehot 0+1. Ryhänen ei kuitenkaan jatkanut seurassa alkukauden 2009–2010 jälkeen. Kesken kauden 2009–2010 Ryhänen siirtyi Lempäälän Kisaan. LeKissä Ryhänen pelasi runkosarjassa 10 ottelua ja teki 10 pistettä. Pudotuspeleissä Ryhänen pelasi 8 ottelua ja teki 6 pistettä. LeKi oli lopulta Mestiksen neljäs, kun LeKi hävisi pronssiottelun KooKoolle.
Ryhänen pelaa jääkiekon lisäksi rullakiekkoa. Vuoden 2007 MM-kisoissa hän oli Suomen toiseksi paras pistemies joukkueen voittaessa hopeaa.
One-Two-Go Airlinesin lento 269
One-Two-Go Airlinesin lento 269 oli reittilento Bangkokin Don Muangin lentoasemalta Phuketin kansainväliselle lentoasemalle 16. syyskuuta 2007. Laskeutuessaan Phuketin kentälle huonossa säässä kone ajautui ulos kiitotieltä ja osui sitä reunustaviin puihin ja maavalliin, minkä jälkeen se syttyi tuleen hajoten kahteen osaan. Turmakone oli noussut ilmaan 14.30 paikallista aikaa, ja onnettomuus tapahtui 15.40 (11.40 Suomen aikaa). One-Two-Go lentää Phuketiin Bangkokista kuudesti viikossa.
Onnettomuuslennolla oli 123 matkustajaa, joista huomattava osa ulkomaalaisia, ja seitsemän miehistön jäsentä. Onnettomuuspäivän iltaan mennessä kuolleita löydettiin 87, ja loukkaantuneita oli 43.
Siviili-ilmailuvirkailija Chiasak Angkauwan sanoi, että lentokone oli pyytänyt laskeutumislupaa mutta että pilotti ei ilmeisesti nähnyt kiitotietä selvästi. Matkustajana ollut thaimaalainen kertoi, että kone laskeutui rajusti, hypähti ja liukui sivuun kiitotieltä. Liikenneministeri Thira Haochareon sulki Phuketin lentoaseman väliaikaisesti.
Oksavan voimalaitos
Oksavan voimalaitos on Revon Sähkön vuonna 1975 rakennuttama vesivoimala Haapajärvellä Kalajoessa. Sen nykyinen omistaja on Vattenfall Sen putouskorkeus on 10,5 metriä ja teho 3 MW.
Yhdysvallat vastaan Microsoft
Yhdysvallat vs. Microsoft (United States v. Microsoft Corporation, Civil Action No. 98-1232) oli Yhdysvaltain liittovaltion vuonna 1998 aloittama siviilikanne Microsoft Corporationia vastaan. Tapauksen keskeinen väite oli, että Microsoft oli väärinkäyttänyt monopoliasemaansa Intel-pohjaisten tietokoneiden käyttöjärjestelmämyynnissä ja WWW-selaimensa levittämisessä, ja siten rikkonut Sherman Act -kilpailulakia. Keskeinen kysymys oikeustapauksessa oli Internet Explorer -selaimen liittäminen Windows-käyttöjärjestelmän mukaan ja sen mahdollinen kilpailua vääristävä vaikutus. Lisäksi oikeustapauksessa pohdittiin sitä, oliko Microsoft muuttanut ohjelmarajapintojaan jotta ne suosisivat Internet Exploreria muiden selaimien kustannuksella, ja että oliko Microsoft toiminut väärin painostaessaan laitevalmistajakumppaneitaan Windowsin ja Internet Explorerin toimittamiseen myytävien koneiden mukana. Kanne päättyi sopimukseen liittovaltion kanssa 2004 Microsoftin myönnyttyä avaamaan rajapintojaan muille valmistajille.
Tapauksen historia
Microsoftin toiminta oli herättänyt liittovaltion kiinnostuksen jo muutamaa vuotta aiemmin, kun vuonna 1991 liittovaltion kauppakomissio tutki mahdollista monopolin väärinkäyttöä käyttöjärjestelmämarkkinoilla. Komissio lopetti tutkimuksen 1993 päätymättä yksimieliseen lopputulokseen. Saman vuoden elokuussa Yhdysvaltojen oikeusministeriö alkoi tutkia samaa aihetta, mikä johti nopeasti vuoden 1994 heinäkuussa vapaaehtoiseen sopimukseen Microsoftin kanssa, jossa yritys suostui olemaan sitomatta muita yrityksen tuotteita Windowsiin, mutta säilytti oikeuden lisätä Windowsiin uusia ominaisuuksia. Tällä varjolla Microsoft sitoi ensimmäisen kerran Windows 95:n yhteydessä oman selaimensa käyttöjärjestelmän mukaan, aluksi erilliseen lisäosapakettiin mutta seuraavasta käyttöjärjestelmäversiosta lähtien suoraan käyttöjärjestelmän myyntiversioon. Microsoftin tulkinnan mukaan selain oli ominaisuus, ei tuote.
Oikeudenkäynti alimmassa oikeusasteessa
Vuonna 1998 oikeusministeriön selvitys oli valmis, ja se yhdessä 20 Yhdysvaltain osavaltion kanssa haastoi 18. toukokuuta 1998 Microsoftin oikeuteen laittomasta kilpailun rajoittamisesta. Myöhemmin saman vuoden lokakuussa oikeusministeriö nosti toisen kanteen, jossa syytettiin Microsoftia vuonna 1994 tehdyn sopimuksen rikkomisesta ja tietokonevalmistajien pakottamisesta liittämään Internet Explorer osaksi myytäviä tietokoneita. Oikeustapaus pantiin vireille Washingtonin piirioikeudessa, ja tuomarina toimi Thomas Penfield Jackson.
Todistelu
Microsoftin silloinen toimitusjohtaja Bill Gates todisti valaehtoisesti useita kertoja, ja alan media nopeasti maalasi kuvan kysymyksiä välttelevästä johtajasta. BusinessWeek-lehti luonnehti Gatesin vastauksia tarkoituksellisen epämääräisiksi ja monin paikoin täysin ristiriitaisiksi syyttäjän todisteina esittämien sähköpostien kanssa.
Microsoft esitti todistelunaan myös lukuisia videonauhoja, joista yksi näytti kuinka Internet Explorerin poistaminen Windowsista aiheutti hidastumista ja virhetoimintaa. Nauha oli yrityksen varatoimitusjohtaja James Allchinin mukaan katkoton nauhoitus yhdestä tietokoneesta, mutta syyttäjä pian huomasi että nauhalla työpöydän jotkut kuvakkeet mysteerisesti katoavat ja ilmestyvät uudelleen, johtaen epäilyksiin nauhan aitoudesta. Allchin myöhemmin myönsi että hänen alaisensa olivat tehneet virheen videon nauhoituksessa, ja tarjosi uuden nauhan todistusaineistoon, tällä kertaa ilman väitettä käyttöjärjestelmän hidastumisesta. Yrityksen tiedottaja Mark Murray pilkkasi julkisuudessa syyttäjää "videotuotannollisiin yksityiskohtiin tarttumisesta".
Toinen Microsoftin esittelemä nauha näytti, että kilpailevan Netscape-selaimen asentaminen America Onlinen käyttäjälle on helppoa ja nopeaa; asennus sujui nauhalla ripeästi ja selaimen pikakuvake ilmestyi työpöydälle itsestään. Liittovaltio tuotti oman nauhan samasta toimenpiteestä, paljastaen että Microsoftin nauhalta oli poistettu pitkä ja monimutkainen osa asennusvaiheesta ja että pikakuvake ei todellisuudessa ilmesty työpöydälle itsestään, pakottaen käyttäjän ensin etsimään sen. Yrityksen varatoimitusjohtaja Brad Chase vahvisti että Microsoftin nauha oli valheellinen.
Mediapeli
Microsoft puolusti itseään julkisuudessa tarmokkaasti, väittäen että yrityksen menestyksestä kateelliset kilpailijat olivat yrittämässä tukahduttaa Microsoftin innovaatioita, ja että liittovaltio oli vain pelinappula oikeusprosessissa. The Washington Post ja New York Times -sanomalehdissä ilmestynyt kokosivun mainos, jonka oli ostanut amerikkalainen The Independent Institute, syytti samoin kilpailijoita kuluttajien etujen vastaisesta toiminnasta.
Tuomio
Tuomari Jackson totesi lausumassaan 5. marraskuuta 1999 että Microsoftin hallitseva markkina-asema x86-pohjaisissa tietokoneissa oli monopoli, ja että yritys oli yrittänyt tuhota tähän monopoliin kohdistuvia uhkia, joita olivat muun muassa Apple, Java, Netscape, Lotus Notes, Real Networks ja Linux. 3. huhtikuuta 2000 hän antoi kaksiosaisen tuomionsa oikeusjutussa, jossa hän määräsi Microsoftin jaettavaksi kahteen osaan; yksi käyttöjärjestelmän valmistamiseksi ja toinen muiden ohjelmistokomponenttien valmistamiseksi.
Valitus
26. syyskuuta 2000 syyttäjä yritti siirtää Microsoftin valituksen suoraan Yhdysvaltojen korkeimpaan oikeuteen ajan säästämiseksi, mutta korkein oikeus kieltäytyi kuulemasta tapausta, ja prosessi siirtyi liittovaltion valitustuomioistuimeen.
Liittovaltion valitustuomioistuin Washington D.C.:n piirialueelle kumosi tuomari Jacksonin päätöksen. Tämä johtui osittain siitä, että valitustuomioistuin tulkitsi jakomääräyksen liian laajaksi, ja osittain siitä että tuomari Jackson oli antanut haastatteluja uutismedialle käsittelyn aikana, rikkoen näin Yhdysvaltojen tuomareiden virkamenettelyohjeita. Jackson ei saapunut paikalle valitustuomioistuimen käsittelyyn jossa hänen toimintaansa moitittiin.
Valitustuomioistuin ei kuitenkaan kumonnut Jacksonin lausumaa jossa todettiin jutussa toteennäytetyt faktat. Valitustuomioistuin palautti jutun alempaan oikeusasteeseen suppeamman loppuratkaisun löytämiseksi. Ennen sen saamista oikeusministeriö ilmoitti 6. syyskuuta 2001 että liittovaltio ei enää vaatisi Microsoftin pilkkomista, vaan lievempää rangaistusta kilpailun rajoittamisesta.
Sovinto liittovaltion kanssa
2. marraskuuta 2001 oikeusministeriö saavutti sopimuksen Microsoftin kanssa asian loppuunsaattamisesta. Sopimukseen sisältyi vaatimus Microsoftin ohjelmointirajapintojen (API) avaamisesta kolmansien osapuolten käyttöön, ja kolmen henkilön toimikunnan asettamisesta, jolla olisi täysi pääsy yrityksen järjestelmiin, kirjanpitoon ja lähdekoodiin ehtojen noudattamisen varmistamiseksi. Oikeusministeriö ei kuitenkaan vaatinut Microsoftia muuttamaan ohjelmakoodiaan, tai kieltänyt sitä liittämästä muita ohjelmistoja Windowsiin tulevaisuudessa. 1. marraskuuta 2002 tuomari Colleen Kollar-Kotelly antoi tuomionsa, hyväksyen oikeusministeriön sovintoehdotuksen suurimmalta osin. Yhdeksän osavaltiota (Kalifornia, Connecticut, Iowa, Florida, Kansas, Minnesota, Utah, Virginia ja Massachusetts) ja Washingtonin piirialue eivät hyväksyneet sovintoehdotusta, koska heidän mielestään se ei ollut tarpeeksi ankara Microsoftin kilpailun rajoittamisen estämiseksi. 30. kesäkuuta 2004 oikeus hyväksyi yksimielisesti oikeusministeriön sovintoehdotuksen.
Microsoftin velvollisuudet sovintoehdotuksessa päättyivät 12. marraskuuta 2007, mutta myöhemmin Microsoft suostui jatkamaan velvollisuuksiaan osittain vielä kahden vuoden ajan, ja tarvittaessa vuoteen 2012 asti.
Michael Jackson (radiotoimittaja)
Jackson sai seitsemän Emmy-palkintoa, tähden Hollywood Walk of Famelle ja vuonna 2003 hänet nimettiin Radio Hall of Fameen. Jacksonin täyskaiman, muusikko Michael Jacksonin kuoltua vuonna 2009 tämän fanit kokoontuivat suremaan toimittaja-Jacksonin Walk of Fame -tähdelle, sillä pääsy muusikon omalle tähdelle oli estettynä tekeillä olleen Bruno-elokuvan ensi-iltavalmistelujen vuoksi.
Jackson kuoli kotonaan tammikuussa 2022. Hän oli viimeisen vuosikymmenen ajan sairastanut Parkinsonin tautia.
Voikola
pienoiskuva|Voikolamakeisia. Voikola on karamellimainen makeinen, joka toffeen tavoin perustuu kolmeen ainekseen: voihin, kermaan ja sokeriin. Toffee ja voikola eroavat siinä, että voikola on kovaa, kun taas toffee on pehmeämpää.
Voikolan alkuperää ei täysin tunneta, mutta historialle on useita vaihtoehtoja. Englanninkielisen nimityksen butterscotch kantasanoina ovat butter (voi) ja scotch (skotlantilainen), mistä ehkä voi saada viitteitä sen alkuperästä. Sen keksijöiksi on mainittu myös ainakin yksi historiallinen skotlantilainen, Samuel Parkinson Doncasterista.
Aiheesta muualla
Ирис (конфеты) Smörkola
Vuk Karadžić
thumb|200px|Vuk Stefanović Karadžić (1787-1867) thumb|200px|Vuk Karadžićin synnyinkoti
Vuk Stefanović Karadžić (6. marraskuuta (J: 26. lokakuuta) 1787 Tršić – 7. helmikuuta 1864 Wien) oli serbialainen kirjailija ja lingvisti. Hän on merkittävin serbian kirjakielen uudistaja.
Vuonna 1818 Karadžić julkaisi serbian kielen kieliopin, joka loi pohjan nykyisille serbian, kroatian ja bosnian kielille (tunnettiin aikaisemmin yhdessä nimellä serbokroaatti). Karadžić standardisoi kieleen kyrilliset aakkoset, jotka noudattavat tiukasti fonetiikan periaatteita. Karadžićin tunnettu motto oli "Пиши као што говориш и читај како је написано" (Piši kao što govoriš, čitaj kao što je napisano, Kirjoita niin kuin puhutaan, lue niin kuin se on kirjoitettu). Hän myös etäännytti serbian kirjakieltä serbialaisesta ja venäläisestä kirkkoslaavista ja toi sitä lähemmäksi kansan kieltä.
Varhainen elämä
Karadžićin vanhemmat olivat Stefan ja Jegda (omaa sukuaan 'Zrnić'), ja hän syntyi Tršićin kylässä lähellä Loznicaa Serbiassa, joka tuolloin kuului Ottomaanien valtakuntaan. Hänen perheensä oli peräisin Drobnjacista, ja hänen äitinsä oli syntynyt Ozrinićissa Nikšićissä (nykyään Montenegrossa). Hänen perheessään oli korkea lapsikuolleisuus, joten hän sai nimen Vuk ('susi'), jotta noidat ja pahat henget eivät vahingoittaisi häntä (perinteisesti nimi 'Vuk' annettiin vahvistamaan kantajaansa).
Koulutus
Vuk Karadžić oli onnekas ollessaan sukua Jevta Savić Čotrićille, ainoalle lukutaitoiselle paikalliselle, joka opetti hänet lukemaan ja kirjoittamaan. Karadžić jatkoi opiskeluaan Loznicassa Tronošan luostarissa. Hän oppi siellä kalligrafiaa jossa hän käytti ruokoa kynän sijaan ja ruutiliuosta musteena. Oikean paperin sijaan hän oli onnekas, jos löysi patruunan kääreitä. Luostarissa Karadžićin aika meni suurimmaksi osaksi karjasta huolehtimiseen, eikä aikaa juuri jäänyt opiskelemiseen, joten hänen isänsä vaati häntä palaamaan kotiin. Sillä välin oli vuonna 1804 Ottomaanien valtakuntaa vastaan puhjennut kapina. Epäonnistuttuaan pyrkimyksissään päästä Sremski Karlovcin lukioon, jonne 19-vuotias Karadžić oli liian vanha, hän muutti Petrinjaan, jossa hän oli muutaman kuukauden opiskelemassa latinaa ja saksaa. Myöhemmin hän muutti Belgradiin tavatakseen arvostetun tutkijan Dositej Obradovićin ja pyytääkseen häneltä tukea opintoihinsa, mistä Obradović kieltäytyi. Pettynyt Karadžić matkusti Jadariin ja alkoi työskennellä Jakov Nenadovićin kirjurina. Kun Belgradin yliopisto (tunnetaan paremmin nimellä Grande École tai Velika skola) perustettiin, Karadžić oli yksi sen ensimmäisistä opiskelijoista.
Myöhempi elämä ja kuolema
Pian Karadžić kuitenkin sairastui ja matkusti Pestiin ja Novi Sadiin saamaan hoitoa jalkaansa siinä onnistumatta. Karadžić palasi myöhemmin Serbiaan, mutta ottomaanien hävittyä kapinallisille vuonna 1813 hän joutui muuttamaan Wieniin. Siellä hän tapasi kokeneen, slavistiikasta kiinnostuneen kielitieteilijän Jernej Kopitarin. Kopitarin vaikutus auttoi Karadžićia serbian kielen ja ortografian uudistamisessa. Toinen tärkeä vaikuttaja oli Sava Mrkalj.
Vuosina 1814 ja 1815 Vuk julkaisi kaksi osaa teoksestaan "Srpske Narodne" (suom. Serbialaiset kansanlaulut). Myöhemmin teosta julkaistiin neljä, sitten kuusi, ja lopulta yhdeksän osaa. Laajoina painoksina julkaistut laulut herättivät huomiota Euroopassa ja Amerikassa. Goethe kuvaili niiden olevan "erinomaisia" ja "vetävän vertoja Salomonin Laulujen laululle".
Karadžić jatkoi laulujen keräämistä 1830-luvulle saakka. Hän saapui Montenegroon syksyllä 1834. Huonovointisuutensa vuoksi hän vietti talven Kotorinlahdella ja palasi keväällä 1835. Kotorinlahdella asuessaan Karadžić tapasi Risanissa syntyneen Vuk Vrčevićin. Vrčevićistä tuli Karadžićin uskollinen työtoveri, joka lähetti keräämiään kansanlauluja ja -tarinoita Karadžićille Wieniin useiden vuosien ajan. Toinen yhtä ahkera Karadžićin avustaja oli Boka Kotorskasta kotoisin oleva pappi Vuk Popović. Vrčević ja Popović olivat molemmat Vukin epäitsekkäitä avustajia etnografisen, kansanperinteisen ja leksikaalisen materiaalin kokoamisessa. pienoiskuva|Vuk Karadžićin muistomerkki [[Belgradissa.]] Suurinosa Karadžićin teoksista oli julkaisukiellossa Serbiassa ja Itävallassa Miloš Obrenovićin hallinnon aikaan. Poliittisesta näkökulmasta katsoen Obrenović piti Karadžićin teoksia potentiaalisena uhkana useasta syystä. Yksi niistä oli joidenkin teosten sisältö, jonka oli mahdollista herättää kansassa isänmaallisuutta ja vapaudentahtoa, ja saada heidät nousemaan turkkilaisia vastaan. Tästä puolestaan olisi ollut haittaa Obrenovićille, joka oli hiljattain onnistunut neuvottelemaan rauhan ottomaanien kanssa.
Montenegrossa Njegošin painokoneessa ei käytetty vanhentunutta "Ъ|kovaa merkkiä"; toisin sanoen, se noudatti Karadžićin ortografiaa. Obrenović paheksui Njegošin päätöstä luopua merkistä, joka oli aiheuttanut erimielisyyttä, myös kirkolliseen hierarkiaan liittyen. Karadžićin teokset saivat kuitenkin osakseen arvostusta ja tunnustusta muualla, etenkin Venäjällä. Venäjän keisari Aleksanteri I myönsi Karadžićille täyden eläkkeen vuonna 1826.
Kielelliset uudistukset
Karadžić uudisti serbian kirjakieltä ja standardisoi serbian kyrillisen aakkoston tiukan foneettisen periaatteen mukaan, joka perustui saksan kieleen ja Jan Husin tšekin kielen aakkostoon. Karadžićin uudistukset nykyaikaistivat serbian kirjakieltä ja etäännyttivät sitä serbialaisesta ja venäläisestä kirkkoslaavista lähemmäksi kansan puhetta, erityisesti itäisen Hertsegovinan murretta, jota hän itse puhui. Karadžić oli Đuro Daničićin ohella vuoden 1850 Wienin kirjallisuussopimuksen tärkeimmät serbialaiset allekirjoittajat. Sopimus oli itävaltalaisten viranomaisten rohkaisema, ja se loi pohjan serbian kielelle, monille sen muodoille, joita serbit käyttävät nykyään Serbiassa, Montenegrossa, Bosnia ja Hertsegovinassa ja Kroatiassa. Karadžić käänsi Uuden testamentin serbiaksi, joka julkaistiin 1868.
Vukovialainen vaikutus tuntui kielessä vuosisadan loppuun asti. Sitä ennen serbit saavuttivat itsenäisyyden vuonna 1878, ja kansallinen kulttuuri alkoi kukoistaa Belgradissa ja Novi Sadissa. Huolimatta Wienin sopimuksesta serbit kehittivät ekavialaisen aksentin, jota puhuttiin heidän kahdessa kulttuurisessa pääkaupungissaan ja jota myös serbien suuri enemmistö puhui.
Kirjallisuus
Kielellisten uudistustensa lisäksi Karadžić myös edisti suullista kirjallisuutta, jossa hän käytti lähteenä talonpoikaiskulttuuria. Talonpoikaisen kasvatuksensa vuoksi hän samastui voimakkaasti talonpoikaiseen suulliseen kirjallisuuteen, ja hän kokosi kansanlauluja, satuja ja sanontoja. Vaikka Karadžić ei liene pitänytkään talonpoikaiselämää romanttisena, hän kuitenkin piti sitä serbialaisen kulttuurin olennaisena osana. Hän keräsi useita nidoksia kansan proosaa ja runoutta, johon kuuluu kirja hänen yli sadasta lapsena oppimastaan lyyrisestä ja eeppisestä laulusta, jotka hän kirjoitti muistiin ulkomuistista. Hän myös julkaisi ensimmäisen kansankielisen serbian sanakirjan. Hän sai töihinsä melko vähän rahallista apua ja eli ajoittain köyhyydessä, vaikka ruhtinas Miloš Obrenović myönsi hänelle eläkkeen hänen elämänsä viimeiseksi yhdeksäksi vuodeksi. Joissakin tapauksissa Karadžić salasi sen tosiasian, että hän ei vain kerännyt kansanrunoutta suullisen kirjallisuuden pohjalta, vaan myös kirjoitti puhtaaksi muiden Sremin alueen keräilijöiden käsin kirjoitettuja laulukirjoja.
Ei-kielelliset työt
Kirjallisten ansioidensa lisäksi Vuk Karadžić antoi panoksensa Serbian antropologialle, johon hän yhdisti sen aikaisen etnografian. Hän jätti jälkeensä muistiinpanoja ihmiskehon fyysisistä muodoista etnografisten muistiinpanojen lisäksi. Hän otti käyttöön kirjakieleen rikkaan terminologian ruumiin osista (aina päästä varpaisiin). Näitä termejä käytetään edelleen niin tieteessä kuin arkikielessä. Hän antoi muiden asioiden lisäksi oman tulkintansa kytköksistä ympäristön ja asukkaiden välillä, johon kuuluu osat ravinnosta, asuinoloista, hygieniasta, sairauksista ja hautaamistavoista. Tämä puoli Vuk Karadžićista on vähemmän tunnettua.
Risto Räppääjä ja yöhaukka
Risto Räppääjä ja yöhaukka on Timo Koivusalon ohjaama Risto Räppääjästä kertova suomalainen koko perheen elokuva, jonka ensi-ilta oli 19. helmikuuta 2016. Se perustuu Sinikka ja Tiina Nopolan samannimiseen kirjaan (2015).
Juoni
Risto Räppääjä löytää onkimatoja kaivaessaan aarteen ja löytöpaikalla aloitetaan arkeologiset kaivaukset. Kun alueelta löytynyt arvokas rautakautinen sormus katoaa, näyttää varmalta, että lähistöllä liikkuu kaivauksia ryöväävä yöhaukka. Tapaus saa ällistyttävän käänteen, kun selviää, että Rauha Räppääjä on sekaantunut asiaan. Vielä kummallisemmaksi kaikki menee, kun Lennart Lindberg joutuu epäiltynä telkien taakse. Risto päättää alkaa kansainväliseksi seikkailijaksi, ja lähtee yöhaukan jäljille.
Tuotanto
Elokuvaa kuvattiin kesällä 2015 muun muassa Villilän studioilla Nakkilassa, Herrankukkarossa Rymättylässä sekä Naantalin kesäisessä vanhassa kaupungissa. Risto Räppääjä ja yöhaukka on Risto Räppääjä -sarjan kuudes elokuva. Kuten kaksi edellistä, tämänkin elokuvan tuotti Artista-Filmi.
José Carreras
José Carreras (syntyjään Josep Maria Carreras i Coll, s. 5. joulukuuta 1946 Barcelona) on katalonialainen oopperatenori.
Carreras syntyi Barcelonassa. Hän esiintyi Espanjan radiossa 8-vuotiaana ja poikasopraanona Liceussa 11-vuotiaana. Hän opiskeli Conservatori Superior de Música del Liceussa. Carreras aloitti pian myös kansainvälisen uransa. Vuonna 1971 hän esiintyi Lontoossa ja vuonna 1972 Yhdysvalloissa.
Vuonna 1991 José Carreras vieraili Turussa, silloisessa Typhoon-Arenassa nykyisessä Turkuhallissa, yhdessä Montserrat Caballén kanssa. Heitä säesti Stockholm Sinfonietta johtajana Elio Boncompagni. Konsertin taltioi televisiolle Yleisradion TV1. Ohjelma Huippukonsertti: José Carreras ja Montserrat Caballé Turussa esitettiin TV1:ssä ensi kerran 9.11.1991. Vuonna 1993 hän konsertoi Typhoon-Arenassa sopraano Ilona Tokodyn kanssa itsenäisyyspäivän gaalassa, säestäjänä oli Turun kaupunginorkesteri, jota johti Vjekoslav Sutej.
Carrerasilla todettiin 1980-luvun lopulla leukemia, ja vuonna 1988 hän perusti José Carrerasin kansainvälisen leukemiasäätiön. Carreras on pitänyt myöhemmällä urallaan yhteiskonsertteja Luciano Pavarottin ja Plácido Domingon kanssa ”Kolme tenoria” -nimellä. Oopperan lisäksi Carreras on laulanut zarzuelaa.
Bird
Bird voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Romanian jalkapallomaajoukkue
Romanian jalkapallomaajoukkue edustaa Romaniaa kansainvälisissä jalkapallon maajoukkuekilpailuissa.
Christian Anfinsen
Christian Boehmer Anfinsen (26. maaliskuuta 1916 – 14. toukokuuta 1995) oli yhdysvaltalainen kemisti, joka sai Nobelin kemianpalkinnon vuonna 1972 RNA:n synteesiä koskevista tutkimuksistaan. Hänen työnsä auttoi selvittämään proteiinien rakennetta ja muodostumista elävässä solussa ja aminohappojen järjestyksen merkitystä. Hän oli norjalaista syntyperää.
Fennistiikka Greifswaldissa
Fennistiikan oppiaine kuuluu Greifswaldin yliopiston fennistiikan ja skandinavistiikan laitokseen. Oppiaineen professori on vuodesta 2010 lähtien ollut Marko Pantermöller. Lisäksi oppiaineessa työskentelee suomalainen lehtori, kaksi assistenttia ja yksi sivutoiminen tuntiopettaja. Opetusta tarjotaan sekä kandidaatti- että maisteritasolla (B.A.- ja M.A.-tutkinnot), ja lisäksi on mahdollista suorittaa myös tohtorin tutkinto. Opiskelijoita on tällä hetkellä noin 50.
Historiasta nykypäivään
Vuonna 1918 Greifswaldin yliopistoon perustettiin skandinavistiikan laitos. Laitos ei kuulunut mihinkään tiedekuntaan, ja tämä mahdollisti sen, että laitoksessa työskenteli filologien lisäksi myös maantieteilijöitä, oikeusoppineita, historioitsijoita ja kansantaloustieteilijöitä. Suomen oppiaine perustettiin osaksi tätä laitosta marraskuussa 1920, ja vuonna 1921 työnsä aloitti yliopiston – ja samalla koko Saksan – ensimmäinen suomen kielen lehtori, Arvid Rosenquist. Vuonna 1922 Suomen oppiaineesta tuli itsenäinen fennistiikan laitos skandinavistiikan laitoksen rinnalle. (Laitoksen historian aikana sen nimi muuttui moneen kertaan.) Tieteellishistoriallisesta näkökulmasta tarkasteltuna Greifswaldin yliopisto on Göttingenin Georg August -yliopiston jälkeen kaiketi Saksan toiseksi tärkein Suomi-tuntemuksen syntypaikka.
Opetustyön lisäksi laitos oli aktiivinen tieteellisten tutkimussarjojen julkaisija perustamisestaan lähtien aina toiseen maailmansotaan saakka. Vuodesta 1933 lähtien laitoksen toiminnassa jouduttiin kuitenkin tekemään vähittäisiä muutoksia, sillä Suomeen liittyvät tutkimukset olivat kiinnittäneet kansallissosialistien huomion. Selvin muutos laitoksen työskentelymahdollisuuksissa tapahtui kuitenkin vasta vuonna 1939, sillä tällöin tutkimustyötä rajoitettiin voimakkaasti, julkaisutoiminta lakkautettiin ja vaadittiin niitä, joilla on yhteyksiä ulkomaille ”palvelemaan Saksaa taistelussa vastavakoilun hyväksi”.
Vuonna 1945 laitoksen toiminta lakkautettiin kokonaan, ja Greifswaldin fennistiikan tulevaisuus muuttui täysin epävarmaksi. Skandinavistiikan laitos sai jatkaa toimintaansa vasta vuonna 1954, ja vuonna 1955 laitokselle myönnettiin lupa palkata suomen kielen lehtori, joka aloitti opetustyönsä seuraavan vuoden helmikuussa. Lehtorina työskenteli tuolloin Reino Järvinen, ja suomen kielen, kirjallisuuden ja kulttuurin lisäksi opiskelijat perehtyivät Suomen talouteen, sisäpolitiikkaan ja kansainvälisiin suhteisiin. Tämä mahdollisti sen, että laitoksessa pystyttiin kouluttamaan Pohjois-Eurooppaan liittyvien kysymysten asiantuntijoita. Myöhemmin painopiste siirtyi kääntäjien ja tulkkien koulutukseen.
Vuonna 1977 Greifswaldiin perustettiin fennistiikan professuuri, joka oli vuonna 1921 perustetun lehtoraatin tavoin ensimmäinen Saksassa. Professoreina ovat työskennelleet Kurt Schmidt (1977–1993), Pekka Lehtimäki (1994–2000), Sirkka-Liisa Hahmo (2000–2008) ja vuodesta 2008 lähtien oppituolin nykyinen haltija Marko Pantermöller.
Vuonna 2008 skandinavistiikan laitos muutettiin skandinavistiikan osastoksi, joka oli osa suurempaa vieraiden kielten laitosta. Vuonna 2013 oppiaine jälleen itsenäistyi, ja laitoksen nykyinen nimi on Fennistiikan ja skandinavistiikan laitos. Greifswaldissa suorittamiensa opintojen lisäksi fennistiikan opiskelijoilla on ERASMUS-ohjelman puitteissa mahdollisuus opiskella Suomessa Helsingin, Turun, Tampereen, Jyväskylän ja Itä-Suomen yliopistossa sekä Virossa Tallinnan ja Tarton yliopistossa.
Fennistiikan opiskelijat ja opettajat ovat myös mukana Nordischer Klang -festivaalin järjestelyissä. Tämä festivaali on suurin Pohjoismaiden ulkopuolella järjestettävä pohjoismainen kulttuurifestivaali.
Opetuksesta
Sekä kandidaatti- että maisteritason opintoihin sisältyy käytännön kielitaito-opetuksen lisäksi kursseja kielitieteestä ja kirjallisuustieteestä sekä opetusta maantuntemuksesta ja kulttuurista. Laitoksen oman opetushenkilökunnan lisäksi opetusta pitävät vierailevat luennoitsijat. Opiskelijoilla on myös mahdollisuus osallistua esim. käännöstyöpajoihin.
Kirjasto
Laitoksen tavoitteena oli historiansa alkuajoista lähtien laajan ja kattavan fennistisen kirjaston kokoaminen. Koska Greifswald ja Suomi kuuluivat molemmat 1800-luvun alkupuolelle saakka Ruotsiin, yliopisto sai ensimmäiset Suomeen liittyvät painotuotteensa Ruotsista, myöhemmin kirjoja saatiin luonnollisestikin Suomesta. Vanhin Greifswaldin yliopiston omistuksessa oleva painotuote on Ericus Schroderuksen Lexicon Latino-Scondicum, joka on ensimmäinen sanakirja, joka sisältää suomen kielen sanastoa. Tästä sanakirjasta on säilynyt vain harvoja kappaleita. Fennistiikan ja skandinavistiikan laitoksen nykyinen laitoskirjasto tarjoaa oppiaineen henkilökunnalle ja opiskelijoille erinomaiset mahdollisuudet suomen kielen ja suomalaisen kulttuurin opiskeluun ja tutkimiseen.
Rohtoraunioyrtti
Rohtoraunioyrtti (Symphytum officinale) on monivuotinen lemmikkikasveihin kuuluva kasvi.
Ulkonäkö ja koko
Rohtoraunioyrtti kasvaa 30–120 senttimetriä korkeaksi. Sen varsi on karvainen, lehdet ovat ruodilliset ja johteiset. Kukat ovat kellomaisia ja 12–18 millimetriä pitkiä. Väriltään ne ovat tumman- tai vaaleansinipunaisia tai sinisiä. Kasvi kukkii kesä–syyskuussa.
Kasvupaikka
Rohtoraunioyrtti kasvaa niityillä, tienvarsilla, joutomailla ja ojissa.