cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
M/S Coolaroo
Maamerkki Helsingin edustalla
Toivo Torkkel nosti laivasta ensin potkurin pois ja sitten keulatäkillä sijainneen varapotkurin (nelilapaisen pronssipotkurin, joka painoi 10 050 kiloa), ja vuosikausia työ jatkui ja maamerkki pieneni pienenemistään. Jäähdytyskoneistot, peräsin ja koko laiva romutettiin räjäyttämällä ja vietiin pois, mutta 200 tonnia painava kaksitahtinen pääkone Burmaster Wain sai jäädä, koska se oli niin tiukasti pultattu pohjaköliin kiinni, eikä moottori mennyt edes räjäyttämällä kappaleiksi – ainoastaan pääkoneen kannet saatiin pois (jokaisessa kuudessa sylinterissä oli oma, kolme tonnia painava metrin paksuinen kansi. Koneessa oli ollut 7 100 hevosvoimaa, 115 kierrosta, ja sen kampiakselikin oli puoli metriä paksu.) Coolaroon karilleajo, omistajan vaihdosten värikkäät käänteet sekä romuttamisen yksityiskohdat kerrotaan ja kuvaillaan tarkasti Toivo Torkkelin pojan Mika Torkkelin kirjassa: Eliittisukeltaja Toivo Torkkelin elämä.
Osa peräkantta muutamine hytteineen oli irronnut ja uponnut noin 14 metrin syvyyteen alle sadan metrin päähän. Se ei kiinnostanut romuttajaa, ja saikin olla hylättynä aina kesään 1989 asti, jolloin kaksi sukeltajatyttöä löysi sen sattumalta. Sen jälkeen aluksen hyteissä onkin sukellettu ahkerasti: niiden syvyys on juuri sellainen, että hylky on suojassa jäiden ruhjomiselta.
Sukeltajien suosikkikohde
M/S Coolaroon hylyn jäänteistä tuli nopeasti pääkaupunkiseudun sukeltajien suosikkikohde, ja suuret määrät tukialuksia näkyykin sen yläpuolella joka kesä.
Hylyn keulaosa, joka käsittää ykkösruuman ja osan toisesta, on parhaiten säilynyt; keulamasto oli paikallaan ja osa sen varusteistakin vielä kesällä 2006.
Keulaosa on noin kolmisenkymmentä astetta kallellaan oikealle ja nojaa sen vieressä olevaan, laidan korkeudelle kohoavaan hiekkadyyniin, joka on muodostunut pelastustyön yhteydessä alukseen lastatusta karkeasta kivensekaisesta hiekasta. Jäljellä olevien ruumatilojen pohjalta voi vielä löytää merkkejä hiekkapainolastista.
Hiukan kauempana on aluksen pääkone, potkuritunneli ja -akseli, joiden ympärillä on vielä alkuperäistä pohjalevytystä. Koneen ylimmän osan rungon päällä on vettä keskimäärin 1,2 metriä, ja paikalla on noin kymmenen sentin vahvuisia, pahasti vääntyneitä kansipultteja, jotka ylimmillään ulottuvat noin 30 sentin syvyyteen, mikä tekee koneeseen kiinnittymisen vaaralliseksi. Koneen alaosa on avoin, ja joskus muutamat hoikimmat sukeltajat tapaavat puikahtaa kiertokankien välistä.
Onnettomuus
Kesällä 1994 sattui keulalla kuolemaan johtanut sukellusonnettomuus. Se onkin ainoa lajissaan tässä kohteessa.
Öljyntorjuntaa
Hylyssä pelättiin olevan öljyä, joten purjehduskausina 2005–2006 hylky oli tutkinnan vuoksi sukelluskiellossa; elokuussa 2006 kielto päättyi, kun hylky osoittautui puhtaaksi öljystä.
Timmy Simons
Timmy Simons (s. 11. joulukuuta 1976 Diest) on belgialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttämies. Hän pelasi viimeksi Club Bruggessa vuosina 2013–2018.
Korealainen kosmetiikka
alt=Valokuva K-beauty Exposta Koreassa. Kuvassa on ihmisiä tutkimassa tapahtuman kosmetiikkatarjontaa.|pienoiskuva|K-beauty Expo Korea -tapahtuma Etelä-Koreassa. Korealainen kosmetiikka eli K-beauty tarkoittaa Etelä-Koreassa valmistettua kosmetiikkaa. Kansainvälisesti käytetty termi “K-beauty” tulee sanoista Korean beauty. Suomessa aiheesta puhutaan yleensä joko sen kansainvälisellä termillä tai vain korealaisena kosmetiikkana.
K-beauty tunnetaan sen monipuolisista ihonhoitotuotteista sekä monivaiheisista ihonhoitorutiineista. Korealainen ihonhoito perustuu ongelmien ennaltaehkäisyyn eikä vain niiden hoitamiseen. Sen tavoitteena on saada hyvin kosteutettu ja virheetön iho, joka saavutetaan erilaisilla tuotteilla ja rutiineilla.
Timmy Simons
Simons pelasi Belgian maajoukkueessa 94 maaottelua ja teki niissä kuusi maalia.
Simons on 186 senttimetriä pitkä ja painaa 78 kilogrammaa.
Korealainen kosmetiikka
Korealainen kosmetiikka on suosittua sekä sen kotimaassa Etelä-Koreassa että ulkomailla. Vuonna 2021 Etelä-Korea oli maailman viidenneksi suurin kosmetiikan viejä. Korealaisen kosmetiikan maailmanvalloitus on liitetty Hallyu-ilmiöön, joka tarkoittaa korealaisen kulttuurin, kuten esimerkiksi K-pop -musiikin, tv-sarjojen tai muodin, viemistä ulkomaille. Hallyu on kiinankielinen sana, joka tarkoittaa korealaista aaltoa. Tämän lisäksi K-beauty tuotteet mielletään sekä laadukkaiksi että edullisiksi, mikä lisää niiden suosiota.
Kosmetiikkateollisuus Etelä-Koreassa
Korealaiseen kulttuuriin kuuluu tarkat kauneusihanteet, jotka voivat vaikuttaa elämässä menestymiseen. Ulkonäkö voi vaikuttaa esimerkiksi työpaikan saantiin. Vallitsevien kauneusihanteiden vuoksi kauneusleikkaukset ovat alati kasvava ala Etelä-Koreassa. Kauneusihanteet vaikuttavat myös kosmetiikan suosioon, mikä on johtanut kosmetiikkayritysten väliseen kiihkeään kilpailuun. Etelä-Koreassa ihonhoitotuotteita käyttävät sekä naiset että miehet ja he ovat tarkkoja tuotteiden laadusta. He ovat myös valveutuneita kuluttajia, jotka tietävät paljon tuotteiden koostumuksista. Kaikki tämä lisää yritysten tarvetta kehittää jatkuvasti uusia ja parempia tuotteita.
Nopeasti ja innovatiivisesti kehittyvä kosmetiikkateollisuus on tehnyt Etelä-Koreasta kosmetiikan edelläkävijän. Korealaisen kosmetiikan menestyksestä otetaan myös mallia. Esimerkiksi korealaista alkuperää olevat BB-voiteet ja tyynymeikkivoiteet ovat päätyneet myös muiden maiden kosmetiikkayritysten valikoimiin. Tämän lisäksi jotkin länsimaalaiset brändit myös kehittävät ja valmistavat tuotteitaan Etelä-Koreassa.
Etelä-Korea kuuluu kauneusteollisuuden top 10 kärkimaihin. Vuonna 2021 yli puolet Etelä-Korean kosmetiikkaviennistä meni Kiinaan. Maan vienti lisääntyi samana vuonna myös Yhdysvalloissa, Japanissa, Ranskassa ja Isossa-Britanniassa.
Korealainen ihonhoito
Korealaisen ihonhoidon tavoitteena on mahdollisimman virheetön iho. Ihon ongelmat pyritään ennaltaehkäisemään jo ennen niiden ilmenemistä. Ihonhoidolla pyritään myös ylläpitämään ihon kosteustasapainoa. Hyvin kosteutettu iho näyttää heleämmältä ja nuorekkaammalta, sillä se voi häivyttää juonteita. Näiden tavoitteiden saavuttamisen keskiössä ovat aamuisin ja iltaisin tehtävät ihonhoitorutiinit. Tyypillinen illalla tehtävä ihonhoitorutiini voi sisältää kymmenen vaihetta, jotka ovat: öljypohjainen puhdistusaine, vesipohjainen puhdistusaine, kuorinta, kasvovesi, essence-hoitoneste, seerumi, kangasnaamio, silmänympärysvoide, kosteusvoide ja yönaamio. Rutiinit voivat olla myös lyhyempiä tai pidempiä riippuen siitä millaista hoitoa iho tarvitsee.
Korealaisissa ihonhoitotuotteissa käytetään monipuolisesti erilaisia ainesosia. Jotkin ainesosat voivat olla sellaisia, joita käytetään länsimaisissa tuotteissa vähäisin määrin kuten esimerkiksi etanaseerumi. Etanaseerumi on suosittu ainesosa korealaisissa anti-age -tuotteissa sen ihoa korjaavan ja uudistavan vaikutuksen vuoksi. Myös luonnollisia ainesosia kuten vihreä tee, hunaja, aloe vera, papaija ja avokado käytetään paljon. Muita käytössä olevia vaikuttavia ainesosia ovat muun muassa AHA ja BHA -hapot, rohtosammakonputki, C-vitamiini, gingseng, hyaluronihappo, keramidit, kollageeni, niasinamidi ja teepuu.
Erik Wilén
Erik Wilhelm ”Erkka” Wilén (15. heinäkuuta 1898 Helsinki – 23. heinäkuuta 1982 Helsinki) oli suomalainen pikajuoksija ja olympiamitalisti. Wilén edusti Suomea kolmissa olympiakisoissa, 1920, 1924 ja 1928. Hän voitti 400 metrin aitajuoksussa hopeaa Pariisin kisoissa 7. heinäkuuta 1924.
Suomen kansallisena tasolla Wilén menestyi kaikilla juoksumatkoilla 100 metriä – 800 metriä mukaan lukien 110 metrin ja 400 metrin aidat voittaen kaikilla Suomen mestaruuksia. 400 metrillä hän juoksi parhaan aikansa 49,0 vuonna 1923. Se säilyi Suomen ennätyksenä 10 vuotta.
Uransa jälkeen Wilén toimi Berliinin 1936 olympialaisiin valmistautuvien suomalaisten pikajuoksijoiden valmentajana.
Urheiluansioistaan Wilénille myönnettiin Suomen urheilun kultainen ansioristi vuonna 1957.
Walter Abish
Elämä ja ura
Abish syntyi Wienissä Itävallassa. Hän pakeni lapsena perheineen ensin Italiaan, sitten Nizzaan ja vuosiksi 1940–1949 Shanghaihin. Vuonna 1949 perhe muutti Israeliin, jossa Abish suoritti armeijan ja kiinnostui kirjoittamisesta. Hän muutti vuonna 1957 Yhdysvaltoihin ja sai maan kansalaisuuden vuonna 1960.
Abishin tunnetuimpiin teoksiin kuuluu Alphabetical Africa (1974). Hän sai vuonna 1981 romaanista How German Is It (1980) PEN/Faulkner-kaunokirjallisuuspalkinnon. Romaaniensa lisäksi hän julkaisi novelleja.
Negeri Sembilan
Negeri Sembilan (jawiksi نڬري سمبيلن) on Malesian osavaltio, joka sijaitsee Malakan niemimaan länsirannikolla. Sen naapuriosavaltioita ovat Malakka, Johor, Pahang ja Selangor. Lounaassa osavaltio rajoittuu Malakansalmeen. Negeri Sembilanin pinta-ala on 6 686 neliökilometriä ja asukasluku noin 1 miljoona. Osavaltion pääkaupunki on Seremban.
Historia
1400-luvulla nykyinen Negeri Sembilanin alue oli osa Malakan sulttaanikuntaa. Malakan sulttaanikunta kukistui vuonna 1511, kun Portugali valloitti alueen. Vuonna 1641 hollantilaiset vuorostaan valloittivat alueen portugalilaisilta.
Siirtomaavaltojen päähuomion kiinnittyessä muihin alueisiin, nykyisen Negeri Sembilanin alueelle virtasi minangkabaulaisia uudisasukkaita Sumatralta 1700-luvulla. Malakan niemimaalle tuli uudisasukkaita myös toisesta suunnasta; bugislaisia Sulawesiltä. Negeri Sembilanin alue oli turvaton ulkoisia uhkia vastaan, ja bugislaisten vaikutusvallan kasvaessa alueella minangakabaut kääntyivät entisen kotimaansa puoleen saadakseen suojelua alueelleen. Negeri Sembilan ei ollut yhtenäinen alue, vaan alueella oli yhdeksän pientä valtiota, mistä juontuu myös osavaltion nimi; Negeri Sembilan tarkoittaa suomeksi yhdeksää valtiota.
Vuonna 1773 alueen yhdeksän minangakabau-valtiota yhdistettiin, sillä alue pystyi yhtenäisempänä vastaamaan paremmin ulkoisiin uhkiin. Löyhän valtioliiton ensimmäiseksi hallitsijaksi, eli Yang di-Pertuan Besariksi, tuli Raja Melewar, joka oli Minangakabau-prinssi Sumatralta. Negeri Sembilanin alueella on runsaat tinavarannot, mistä kiinnostuivat myös muut. Tinasta aiheutuneet kiistat aiheuttivat poliittista epävakautta, ja Raja Melewarin kuoltua Negeri Sembilan ajautui poliittisesti erilleen Sumatrasta.
Paikalliset poliittiset epävakaudet päättyivät kun Malakan niemimaata hallinneet britannialaiset painostivat Negeri Sembilanin yhdeksän valtion päälliköt liittymään yhteen, ja Negeri Sembilan liittyi Liittoutuneisiin malaijivaltioihin vuonna 1896.
Toisen maailmansodan aikana japanilaiset miehittivät alueen, ja sodan loputtua alue palasi brittien hallintaan. Negeri Sembilan itsenäistyi Britanniasta osana Malaijan liittovaltiota, vuonna 1957.
John Logie Baird
thumb|Bairdin rintakuva hänen syntymäkaupungissaan [[Helensburghissa, Skotlannissa.]] John Logie Baird (13. elokuuta 1888 – 14. kesäkuuta 1946) oli skotlantilainen sähköinsinööri. Hän rakensi vuonna 1923 ensimmäisen käytännöllisen televisiolaitteen. Vuonna 1929 hänen mekaaninen järjestelmänsä otettiin käyttöön virallisissa koelähetyksissä Lontoossa ja Berliinissä. Vaikka täysin elektroniset järjestelmät syrjäyttivät Bairdin keksimät tekniikat nopeasti, Bairdin ideat olivat television alkuaikoina hyvin merkittäviä. Bairdin mekaaninen televisio oli myös merkittävä ensimmäisten väritelevisiolähetysten tekniikkaa keksittäessä, ja Baird olikin ensimmäinen värillisen kuvaputken kehittänyt insinööri.
BlueWhite Resorts
BlueWhite Resorts Oy oli vuonna 2005 perustettu suomalainen matkailualan yritys, joka toimi viidellä paikkakunnalla Itä-Suomessa , sekä aikaisemmin myös Venäjän Karjalassa. Sen pääomistaja oli Pekka Sivonen. Muihin omistajiin kuului muun muassa Seppo Sairanen. BlueWhite Resorts laajeni nopeasti ostamalla erityisesti kalastus- ja vesimatkailuun keskittyneitä matkailualan yrityksiä Itä-Suomen alueelta. Taloustaantuma sotki kuitenkin suunnitelmat ja yritys ajautui konkurssiin vuonna 2012.
John Logie Baird
Bairdin elektromekaaninen ”televisor”-televisiojärjestelmä pohjautui kuvan skannaukseen Nipkowin levyn avulla ja kuvan muuntamiseen analogiseksi signaaliksi. Bairdin kuvastandardiksi muodostui 30 juovaa. Kuva oli pystysuunnassa ja Nipkow-levyn ja vastaanottolaitteessa olevan levyn johdosta hieman kaareva. Kuvan erottelutarkkuus ei ollut kovin suuri.
BlueWhite Resorts
Vuonna 2007 yhtiö osti Kuopion Vehmersalmen Ritoniemessä matkailupalveluita harjoittaneet yhtiöt, sekä Tahkolla sijaitsevan Tahko Safarit Oy:n. BlueWhite Resortsilla oli suunnitelmissa aloittaa mittavat investoinnit Ritoniemeen. Sinne suunniteltiin muun muassa kylpylää ja golfkenttää. Yritys valittiin myös Kuopion lentoasemalle rakennetun järviterminaalin isännäksi.
BlueWhite Resorts hankki kesällä 2007 omistukseensa Suomen suurimman sisävesiristeilyaluksen M/S Koli III:n ja M/S Vinkeri II:n Saimaa Ferries Oy:ltä. M/S Koli III, jonka uusi nimi on M/S BlueWhite Eagle, vuokrattiin Kuopion Roll Risteilyille, jonka lipun alla se aloitti vesireittiliikenteen kesästä 2008 alkaen välillä Kuopio–Lappeenranta. Vuokrasopimuksen kestoksi sovittiin kolme vuotta.
Route nationale 7
RN7 on osa 1225 kilometrin pituista liikennekäytävää, joka johtaa Bamakosta Abidjanin valtamerisatamaan. Burkina Fason kautta on yhteydet myös Ghanan, Togon ja Beninin satamiin. Tietä pitkin kulkee noin puolet Malin ulkomaankaupasta.
Vuonna 1965 valmistunut maantie uudistettiin vuosina 1988–1990. Kymmenen metriä leveällä tiellä on seitsemän metriä leveä asfaltoitu ajorata. Tien kaltevuus on enintään 4,4 prosenttia ja viitenopeus sata kilometriä tunnissa.
Bamakon ja Bougounin välinen 152 kilometrin osuus uudistettiin Maailmanpankin tuella 2000-luvun alussa. Vuonna 2017 ryhdyttiin rakentamaan Sikasson läpi kulkevaa nelikaistaista väylää, ja suunnitelmissa on myös Norsunluurannikon ja Burkina Fason rajoille johtavien osuuksien korjaaminen. Norsunluurannikolle on rakenteilla uusi päällystetty maantie RN7:lta Zantiébougousta.
BlueWhite Resorts
Tammikuussa 2010 BlueWhite Resorts Oy ja sen tytäryhtiö Saimaan Tähti Oy jättivät yrityssaneeraushakemuksen Pohjois-Savon käräjäoikeudelle. Sen myötä BlueWhite Resortsin majoitus-, ravintola- sekä ohjelmapalvelutoiminta lakkasi ja yritys kehittyi kiinteistöjen kehittämiseen, vuokraukseen ja myyntiin.
22. huhtikuuta 2010 julkistettiin, että Pielaveden Sammon puheenjohtaja Timo Perälä on vuokrannut Tervon Lohimaan BlueWhite Resortsilta viideksi vuodeksi. Tammikuun puolivälistä suljettuna ollut matkailukohde avataan äitienpäiväviikonloppuna. Kuusi päivää myöhemmin JP-Ravintoloiden ilmoitettiin vuokranneen järvihotelli ja kartanoravintola Sahanlahden. Vuokranantaja on Saimaan Tähti Oy, joka on BWR:n tytäryhtiö.
Pedersören seurakunta
Pedersören seurakunta on Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunta Pohjanmaalla, Pedersören kunnassa. Seurakunta kuuluu Porvoon hiippakunnassa Pedersören rovastikuntaan ja on osa Pietarsaarenseudun seurakuntayhtymää. Kirkkoherrana toimii viransijaisena Tomas Portin. Vuonna 2021 seurakunnassa oli 8 889 jäsentä.
Pedersöre on Pohjanmaan vanhimpia seurakuntia. Se on perustettu 1200-luvun puolivälissä. Pedersörestä on erotettu omiksi seurakunnikseen Kokkolan emäseurakunta vuonna 1467, Kruunupyy ja Uusikaarlepyy 1607, Lappajärvi 1786, Luoto 1864, Ähtävä 1865, Purmo 1867 ja Pietarsaari 1904.
Vuonna 1977 Ähtävän ja Purmon kunnat yhdistyivät Pedersören kanssa, jolloin alueelle perustettiin Pietarsaarenseudun seurakuntayhtymä, johon myös Pietarsaaren seurakunnat liittyivät. Vuoden 2020 alussa Purmon, Ähtävän ja Pedersören seurakunnat yhdistyivät uudeksi Pedersören seurakunnaksi.
Papisto
Seuraavat henkilöt ovat toimineet Pedersören seurakunnan kirkkoherroina:
Anatol Vah’njanyn
Anatol (Natal) Klymentovytš Vah’njanyn (19. syyskuuta 1841 Synjava, Peremyšlin piirikunta, Galitsia (nyk. Sieniawa, Puola) – 11. helmikuuta tai 8. maaliskuuta 1908 Lviv) oli ukrainalainen säveltäjä, orkesterinjohtaja, kirjailija ja yhteiskunnallinen aktivisti.
Vah’njanyn opiskeli Lvivin kreikkalais-katolisessa pappisseminaarissa, valmistui Wienin yliopistosta 1868 ja opetti sen jälkeen vuodesta 1870 Lvivin akateemisessa kimnaasissa. Hän oli aktiivinen sekä yhteiskunnallisesti että kulttuurin parissa ja perusti yksin tai muiden kanssa useita yhdistyksiä, kuten Wienin Sitšin opiskelijayhdistyksen (1867) ja lviviläiset musiikkiseurat Torban (1869) ja Bojan (1891) sekä Lysenkon musiikkiopiston (1903), jonka johtaja hän oli 1903–1906. Hän oli Galitsian Prosvita-seuran ensimmäinen johtaja (1868–1870). Hänet valittiin Galitsian paikallisvaltuustoon, ja hän oli Itävallan parlamentin jäsen vuosina 1894–1900. Hän sävelsi Länsi-Ukrainan ensimmäisen oopperan Kupalo, johon hän kirjoitti myös libreton (1870–1892). Hän sävelsi myös muiden teksteihin ja teki kuorosovituksia ukrainalaisista kansanlauluista. Hän käänsi Nikolai Gogolin ja Ivan Turgenevin teoksia ja kirjoitti neljä romaania, kertomuksia, runoja ja lehtiartikkeleita. Hänen muistelmansa ilmestyivät Lvivissä 1908 ja I. Hrynevetskyin kirjoittama elämäkerta 1961.
Äänen masterointi
thumb|[[Magneettinauha eli avokelanauha oli yleinen työväline masternauhan tekoon analogisen musiikkituotannon aikakaudella. Niitä käytetään edelleen, mutta valtaosa musiikista tuotetaan digitaalisesti.]] pienoiskuva|Esimerkki [[miksaustasoista äänenvoimakkuudelle.]] Äänen masterointi on musiikkituotannon jälkiprosessi, jossa nauhoitetusta äänimateriaalista luodaan masternauha kopiointiprosessia varten.
Remasterointi
Remasterointi tai uudelleenmasterointi voi elokuvateollisuudessa tarkoittaa monia asioita visuaalisten tehosteiden parantamisesta suuriin muutoksiin elokuvan leikkauksessa. Eräät filmille tallennetut elokuvat muuttuvat ajan myötä vaaleanpunaisiksi ja muita virheitä ilmenee, joista johtuen remasterointi on tapauskohtaista.
Masternauha
Masternauha liittyy analogiseen musiikin tuottamiseen, jota ei tehdä enää kovin paljon, koska mekaanisen pyörivän magneettinauhan tilalla käytetään digitaalista tekniikkaa ja laitteistoja. Masteroinnin lopputulos on siis tietokoneella luotava ja luettava mastertiedosto.
Kultamasteri
Kultamasteri tarkoittaa tietokoneohjelmiston julkaisuelinkaaressa versiota, joka on kokonainen ja viimeisessä kehitysvaiheessa sekä valmis toimitettavaksi asiakkaalle tai julkaistavissa kaupallisesti. Termiä käytetään muun muassa videopeliteollisuudessa, kun voidaan prässätä master-levy, jota monistetaan.
Die Hard – vain kuolleen ruumiini yli
Elokuva perustuu 1970-lukulaiseen Roderick Thorpen romaaniin Vain kuolleen ruumiini yli (Nothing Lasts Forever). Romaanin sankari on John McClane, newyorkilainen poliisi, joka on losangelesilaisessa pilvenpiirtäjässä, kun sen valloittaa joukkio saksalaisia terroristeja johtajanaan Hans Gruber. Elokuva otettiin vastaan hyvin ja sen sanottiin olevan aikakautensa parhaita toimintaelokuvia. Elokuva tuotti pelkästään Yhdysvalloissa noin 80 miljoonaa dollaria ja oli myös kriitikoiden ylistämä. Elokuva on saanut neljä jatko-osaa: Die Hard 2 – vain kuolleen ruumiini yli (1990), Die Hard – Koston enkeli (Die Hard with a Vengeance 1995), Die Hard 4.0 (2007) ja A Good Day to Die Hard (2013). Elokuvasarja on tuottanut teattereissa yhteensä yli 1,3 miljardia dollaria.
Saksalaisessa versiossa terroristien nimet muutettiin saksankielisistä englanninkielisiksi. Muun muassa Hansin nimi vaihtui Jackiksi, Karlin nimi Charlieksi ja Heinrichin nimi Henryksi. Tämä haluttiin tehdä, koska Punaisella armeijakunnalla oli edelleen vahva jalansija Saksan maaperällä. Elokuvan repliikit dubattiin ennen julkistamista.
Die Hardin suosio johti lauseen ”Die Hard jossain” syntymiseen. Tällä viitataan toimintaelokuviin, joissa on yksi sankari vastassaan suuri joukko roistoja suljetussa tilassa. Esimerkiksi Speed – Kuoleman kyydissä -elokuvaa kuvataan usein lauseella ”Die Hard linja-autossa” ja Kaappaus merellä -elokuvaa lauseella ”Die Hard laivalla”. Elokuvasta on myös kehitetty lukuisia videopelejä.
The New York Timesin kriitikot valitsivat Die Hardin vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Juoni
Jouluaattona John McClane saapuu Los Angelesiin tapaamaan vaimoaan, joka työskentelee Nakatomi Plazassa, Nakatomi-yhtymän pilvenpiirtäjässä. Yhtymän johto juhlii onnistuneita miljoonakauppoja. Juhlinta kuitenkin keskeytyy tylysti, kun 12 aseistettua terroristia ottaa johtoryhmän panttivangiksi.
Panttivankien joukossa on myös McClanen vaimo Holly. Terroristit, jotka todellisuudessa ovatkin joukko häikäilemättömiä ammattirikollisia, ilmoittavat haluavansa kassaholvissa olevat 640 miljoonan arvopaperit. Panttivankien ainoa toivo on McClane, joka onnistuu pakenemaan terroristeilta pilvenpiirtäjän yläkerroksiin. McClane joutuu aloittamaan yksinäisen miehen sodan, aseenaan vain oma oveluus ja virka-ase.
Rooleissa
thumb|200px|Nakatomi Plazan tapahtumat kuvattiin Fox Plazalla.
Mikojan MiG-29
Mikojan MiG-29 (,, "tukipiste") on vuonna 1983 Neuvostoliiton palvelukseen astunut Mikojan-Gurevitšin valmistama hävittäjä, josta on tuotettu monia versioita.
Ensilentonsa ”tuote 9” -prototyyppi lensi 6. lokakuuta 1977. Yhdysvaltain tiedustelusatelliitit havaitsivat sen saman vuoden aikana. Koneen sarjatuotanto alkoi MiG-29B-mallista 1982 Moskovassa ja se otettiin käyttöön Neuvostoliiton ilmavoimissa elokuussa 1983. MiG-29:a varusti lähinnä etulinjan ilmapuolustusta, kun raskas Su-27 tarkoitettiin torjumaan esim. jäämerellä Pohjoisnavan yli hyökkääviä pommikoneita. MiG-29 tavoitteena oli toimia huonoiltakin kiitoteiltä suojaamaan hyökkäävien maavoimien sotilasajoneuvoja tukien etenevien joukkoja ja ilmasodan maataistelukoneita. Kestävien laskutelineiden ja lentokoneen voimalaitteen ilmanoton vahvan suojauksen tarkoituksena oli varmistaa lentokoneen tekninen toimintakyky vihollisen pommituksista vahingoittuneista ilmatukikohdista tai tukikohdista, joita ei oltu aikaisemmin valmistauduttu käyttämään tämän lentokonetyypin tukikohtina.
thumb|MiG-29:n ohjaamo.
Myöhemmin koneen kehitystyötä on jatkettu tietojärjestelmien ja avioniikan kehittämisellä. Lentokoneesta on useita eri versioita. Naton nimitykset kuudelle tärkeimmälle versiolle ovat: Fulcrum-A, perusversio; Fulcrum-B, kaksipaikkainen harjoituskone; Fulcrum-C, lisäpolttoaineella ja elektroniikalla varustettu MiG-29S; Fulcrum-D, laivastoversio MiG-29K; Fulcrum-E, päivitetty MiG-29M, joka ei tullut sarjatuotantoon; Fulcrum-F, MiG-29OVT/MiG-35.
Marquetten piirikunta (Michigan)
Marquetten piirikunta on Yhdysvaltojen Michiganin osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 66 017 vuonna 2020. Piirikunnan hallintokeskus on Marquetten kaupunki. Piirikunta on perustettu vuonna 1843.
Mikojan MiG-29
Hävittäjän perusversio pystyi jokasään päivä- ja yötoimintaan. Vientiversio oli aseistettu keskipitkänmatkan R-27R1 ja lyhyenmatkan R-73E-ohjuksin. Perusmallin asevarustus maakohteita vastaan sisälsi kohteeseen ohjautumattomat pommit ja raketit, jotka lentäjän täytyy kohdistaa. Täsmäaseiden käyttökyky tuli mahdolliseksi MiG-29SMT-malliin Žuk-ME-tutkan myötä. Tämän hävittäjän lentäjäkäyttöliittymään tulivat lentäjän käyttöön ohjaamoon digitaalinäytöt ja HOTAS-periaatteella (hands on throttle-and-stick) toteutettu tärkeiden kytkimien sijoittaminen tehonsäätövivulle ja ohjaussauvaan.
Tyyppejä
Valmistusmääräarvio:
Vuosina 1982–1997 1 257 kappaletta (MAPO-MiG), mistä 840 kpl tyyppiä 9.12 ja 207 tyyppiä 9.13., minkä lisäksi joitain kappaleita muualla (Sokol Nižni Novgorodissa). EADS Deutschlandin mukaan valmistusmäärä voi olla 1 400, mistä on jäljellä käytössä 750.
Kehitysmalli MiG-29SMT
thumb|MiG-29SMT [[MAKS|MAKS-ilmailunäyttelyssä 2009]] Päivitetty MiG-29SMT-versio kehitettiin 1990-luvun lopulla. Sen edeltäjä oli MiG-29S-malli vuodelta 1995. Vanhoja koneita voi päivittää osin tai kokonaan MiG-29SMT-tasolle. Lisäksi uusia tämän mallin hävittäjiä rakennettiin Jemenille ja Eritrealle. Koneita on modernisoitu noin 180, joista 150 Venäjän ilmavoimille.
Tutka ei ole enää N019ME, mikä kykenee valvomaan yhtä kohdetta, vaan Žuk-M, joka kykenee valvomaan kymmentä kohdetta ja tulittamaan yhtä aikaa neljää ja jonka kantama on 120 kilometriä edellistä pidempi kulkusuunnassa. Tutka mahdollistaa myös täsmäaseiden käytön. Ohjaamoon on sijoitettu kaksi suurta monitoiminäyttöä.
MiG-29 SMT:n lentomatka on entistä pidempi lisätankein. Sen siirtolentomatka on 1 800 kilometriä omin sisäisin polttoainesäiliöin. Kolmella lisäpolttoainetankilla koneen siirtolentomatka on 3 000 km. Kolmella lisäpolttoainetankilla ja kerran ilmassa tankattuna sen lentomatka on yli 5 000 kilometriä. Kolmella lisäpolttoainetankilla varustettuna ja kahdella R-73E-ohjuksella aseistettunakin se saavuttaa 3 000 kilometrin lentomatkan.
Saksan liittotasavalta modernisoi Saksan demokraattisen tasavallan 24 MiG-29:ää, jotka se myi muiden neuvostotyyppisten sotilaslentokoneiden kanssa Puolalle. Puola itse modernisoi MiG-29:t MiG-29 SMT:ksi venäläisen MAPO ANT:n avulla. Uusiminen maksoi noin neljä miljoonaa dollaria yhdeltä koneelta. Vuonna 2008 Peru solmi sopimuksen 19 koneensa modernisoinnista yhteensä 106 miljoonan Yhdysvaltain dollarin hintaan.
Yhdysvallat osti Moldovasta 21 MiG-29 hävittäjää, joista kuusi oli mallia A, yksi oli mallia B ja neljätoista mallia C. Moldova on lisäksi myynyt Jemenille kaksitoista MiG-29:ää, joista seitsemän on palautettu. Kaikkiaan Moldovan sosialistiselle neuvostotasavallalle jäi Neuvostoliitolta 35 MiG-29:ää.
Puola ostaa Ukrainalta keskipitkän kantaman Р-27Р1 -ilmataisteluohjuksia.
Entisiä ja nykyisiä käyttäjämaita
400px|thumb|MiG-29:n käyttäjävaltiot (entiset punaisella)
Koneiden lähettäminen Ukrainaan
Puola on ilmoittanut asettavansa MiG-29 -koneensa Yhdysvaltojen käyttöön Ukrainan konfliktin johdosta. Maaliskuussa 2023 kerrottiin, että Puola lähettää noin tusinan koneita Ukrainaan.
Maaliskuussa 2023 Slovakia ilmoitti koneidensa lähettämisestä Ukrainaan. Aiemmin Slovakia on sopinut viereisten NATO-maiden Tšekin ja Puolan kanssa sen ilmatilan valvonnasta, jolloin sen MiG-hävittäjät voidaan toimittaa Ukrainaan.
Ehdokkuus Suomeen
Kun Suomi suunnitteli hävittäjäkalustonsa uusimista 1980-1990-lukujen vaihteessa, ajatuksena oli, että samoin kuin edellisten hävittäjähankintojen kohdalla, nytkin puolet koneista hankittaisiin lännestä ja puolet idästä, ja MiG-29:n oli tarkoitus olla se Neuvostoliitosta hankittava konemalli. Neuvostoliiton hajotessa itähankinnasta luovuttiin ja sen sijaan Suomi lähetti tarjouspyynnön McDonnell Douglasille, joka ei kuulunut alkuperäiseen tarjouskilpailuun. Kilpailun muut ehdokkaat olivat Saab JAS 39 Gripen, Dassault Mirage 2000-5, General Dynamics F-16 sekä McDonnell Douglas F/A-18 Hornet, joka lopulta voitti tarjouskilpailun. Vuonna 2017 julkisiksi tulleiden asiakirjojen mukaan MiG-29 oli ehdokkaista kallein hankintakustannuksiltaan samoin kuin käyttökustannuksiltaan. Se ei myöskään täyttänyt Ilmavoimien vaatimuksia elektroniikan, huoltojärjestelmän eikä käyttöiän osalta. Sen käyttöikä oli vain puolet siitä mitä läntisillä kilpailijoilla.
Sudanin asekaupat
Sudanin uskotaan saaneen heinäkuussa 2008 12 MiG-29-hävittäjää Valko-Venäjän kautta ja että ne olisi sijoitettu Wadi Seidnan sotilaslentoasemalle. Venäjän federaatio on kieltänyt osallistuneensa kauppaan, koska Sudanin tasavalta on asevientikiellossa Darfurin konfliktin vuoksi. Toukokuussa 2008 Darfurin vastarintaliike ampui alas yhden MiG-29-hävittäjän ja "venäläinen" lentäjä sai surmansa.
Venäjän federaatio oli 2001 allekirjoittanut yhteistyösopimuksen puolustusvälinetoimituksista Sudanin tasavallan kanssa.
Emmi Nuorgam
pienoiskuva|308x308px|Emmi Nuorgam Emmi Nuorgam (s. 14. marraskuuta 1988 Tampere, Suomi) on Suomessa asuva saamelainen toimittaja, projektipäällikkö ja kulttuurivaikuttaja.
Toimittaja Miisa Nuorgam on Emmi Nuorgamin sisar.
Ura
Emmi Nuorgam on valmistunut Tampereen ammattikorkeakoulusta mediatuottajaksi vuonna 2012. Vuosina 2010–2014 Nuorgam työskenteli J. Karppanen Oy:ssä ja tuotti mm. Yö -yhtyeen, Popedan ja Maija Vilkkumaan kiertueita ja konsertteja. Lisäksi Nuorgam toimi Musiikki & Media -ammattilaistapahtuman sekä Lost In Music -kaupunkifestivaalin tuottajana.
Vuodesta 2016 eteenpäin Nuorgam on ollut mukana PING Helsinki -start upissa. PING Helsinki on sisältömarkkinointiin ja vaikuttajamarkkinointiin erikoistunut asiantuntijayritys. 2016–2017 hän toimi yrityksen Chief commercial officerina ja vuodesta lähtien yrityksen 2018 Influencer Matchmakerina. Nuorgam on edustanut suomalaisia somevaikuttajia Huoltovarmuuskeskuksen Mediapoolissa vuodesta 2018 lähtien.
Vuonna 2018 Nuorgam aloitti toimittajana ja projektipäällikkönä Yle Kioskissa. Nuorgam veti projektia, jossa Yle toteutti maailman ensimmäisen chatbot-tyylisen vaalikoneen. Vaalibotti herätti keskustelua mediassa ja sitä kritisoitiin sen puolueellisuuden takia. Vaalibotista toteutettiin versio myös vuoden 2019 Eurovaaleihin.
Vuonna 2020 Mediapooli, Valtioneuvoston kanslia ja PING Helsinki käynnistivät hankkeen, joka otti somevaikuttajat mukaan koronavirusta koskevaan viestintään ja määritteli somevaikuttajat huoltovarmuuskriittiseksi toimijaksi. Nuorgam toimii hankkeessa johtavana asiantuntijana. Hanke sai myös kansainvälistä huomiota.
Vuodesta 2020 lähtien Nuorgam on työskennellyt Suvi West in Eatnameamet – Hiljainen taistelumme -dokumenttielokuvan vaikuttavuustuottajana.
Anneli Qveflander
Kirsti Anneli Qveflander-Sarpaneva (s. 27. maaliskuuta 1929 Tampere) on suomalainen lavastaja ja pukusuunnittelija. Hän on myös suunnitellut kankaita Marimekolle, astioiden koristelua Arabialle sekä kirjojen kansia ja kuvituksia. Parhaiten hänet tunnetaan mielikuvituksekkaista ja värikylläisistä lavastuksista ja puvustuksista.
Ura
Keskikoulun käytyään Qveflander työskenteli Tukholmassa Nordiska Kompaniet -tavaratalossa 1947–1948, jossa sai valmistaa muun muassa vöitä ja muita asusteita Ruotsin kuningashuoneen jäsenille. Hän opiskeli ensin metallitaidetta ja sitten graafista suunnittelua Taideteollisessa oppilaitoksessa 1948–1952. Vapaan kuvataiteen ohella hän toimi Pohjanlanden Verkatehdas Oy:n taiteellisena neuvonantajana 1953–1955 ja sitten mainostoimistoissa Lintas ja Markkinointi Viherjuuri 1959–1969.
Qveflander on työskennellyt muun muassa Suomen kansallisoopperalle, jonne hän oli kiinnitettynä vakituisesti 1969–1970, Helsingin kaupunginteatterille, Savonlinnan oopperajuhlille ja Suomen Kansallisteatterille, jonne hänet kiinnitettiin 1980. Hänet tunnetaan erityisesti voimakkaasta värien käytöstä ja runsaista barokin ja rokokoon tyylisuunnista vaikutteita ottavista kuvioista,
Yksityiselämä
Anneli Qveflander oli naimisissa taiteilija Pentti Sarpanevan kanssa vuosina 1955–1965. Heidän vanhempi tyttärensä Pia Sarpaneva (s. 1956) on arkkitehti ja professori.
Espanjalainen rekisterikilpi
thumb|Espanjalainen rekisterikilpi Espanjan rekisterikilpijärjestelmä on valtakunnallinen. Se koostuu tällä hetkellä formaatista.
1900–1971
Ensimmäinen järjestelmä oli aluekohtainen. Alueet määräytyivät maakuntien mukaan. Se koostui enintään kahdesta kirjaimesta ja enintään kuudesta numerosta. (AB-123456). Kirjaimet muodostivat aluetunnuksen. Aluetunnus muodostui yleensä alueen nimen ensimmäisestä tai ensimmäisestä ja toisesta kirjaimesta. Joskus aluetunnus muodostui alueen pääkaupungin nimen alkukirjaimista, kuten Álavan VI, joka tarkoitti Álavan pääkaupunkia Vitoriá-Gasteizia. Tämä järjestelmä loppui lokakuun alussa 1971, kun sekä Madrid (960985) että Barcelona (918387) olivat lähellä numeroa 999999.
1971–2000
Toinen järjestelmä oli edellisen tapaan aluekohtainen. Siinä käytettiin enintään kahta kirjainta, aina neljää numeroa, ja enintään kahta kirjainta .  oli aluetunnus,    oli numerot  :sta  :ään ja   oli aakkosittain juoksevat kirjaimet. Kaikkia muita kirjaimia käytettiin, paitsi Q:ta ja R:ää. Lisäksi kirjaimia A, E, I ja O käytettiin vain ensimmäisenä aakkosittain juoksevana kirjaimena, ei toisena. Näin ollen yhden aluetunnuksen alle mahtui 4 800 000 yhdistelmää (10 000*24*20). Tämä järjestelmä loppui syyskuun puolivälissä 2000. Madrid oltiin lähellä loppua tunnuksessa  ja Barcelonassakin tunnuksessa. Seuraavaksi pisimmälle oli päässyt Valencia, mutta se oli päässyt vain tunnukseen.
Ilja Sorokin
Ilja Igorjevitš Sorokin (s. 4. elokuuta 1995 Mežduretšensk, Venäjä) on venäläinen jääkiekkomaalivahti, joka pelaa NHL-joukkue New York Islandersissa.
Espanjalainen rekisterikilpi
2000–
Kolmas ja nykyinen järjestelmä on valtakunnallinen ja muotoa. Sen ensimmäinen tunnus oli. Se käyttää kirjaimia B, C, D, F, G, H, J, K, L, M, N, P, R, S, T, V, W, X, Y ja Z. Viimeinen kirjain vaihtuu aina 10 000 myönnetyn kilven jälkeen, esimerkiksi kilpeä  seuraa kilpi. Elokuun 2021 lopussa oli päästy aakkosissa kirjainyhdistelmään.
Ilja Sorokin
Seuraura
Sorokinin kasvattajaseura on Vimpel Mežduretšensk. Hän debytoi Metallurg Novokuznetskin paidassa KHL:ssä kaudella 2012–2013, jolloin Sorokin pelasi siellä viisi runkosarja- ja kolme Nadežda Cup-ottelua. Pääosin hänen kautensa eteni kuitenkin MHL-junioriliigan Kuznetskije Medvedissä. Kauden 2013–2014 Sorokin aloitti Metallurgissa lähinnä Niko Hovisen ja Nikita Ložkinin kolmosmaalivahtina. Hovisen lähdettyä hänen vastuunsa kasvoi ja Sorokin pelasi kauden aikana lopulta 27 runkosarja- ja yhden Nadežda Cupin ottelun. Maaliskuussa 2014 hän teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen Metallurgin kanssa.
Espanjalainen rekisterikilpi
Muut kilpityypit
Kaikissa näissä kilpityypeissä on kirjain, neljä numeroa ( — ) ja kolme kirjainta, jotka ovat samat kuin henkilöautoissa eli espanjan kielen kirjaimet ilman kirjaimia A, E, I, Ñ, O, Q ja U.
Mopot
Mopojen kilvissä ensimmäinen kirjain on C, sitten tulee neljä numeroa ja sitten kolme kirjainta. Pohja on keltainen ja kilpi kolmirivinen. Ensimmäisellä rivillä on kirjain C ja numero-osasta ensimmäinen numero, toisella rivillä numero-osasta loput kolme numeroa ja kolmannella rivillä kolme kirjainta. Ensimmäinen kilpi oli. Elokuun 2021 lopussa oli päästy aakkosissa kirjainyhdistelmään.
Erityisautot
Erityisautojen (kuten traktorien ja moottorityökoneiden) rekisterikilvissä ensimmäinen kirjain on E, sitten seuraa neljä numeroa ja sitten kolme kirjainta. Ensimmäinen kilpi oli. Elokuun 2021 lopussa oli päästy aakkosissa kirjainyhdistelmään.
Franz Schmidt
Franz Schmidt (22. joulukuuta 1874 Pressburg – 11. helmikuuta 1939 Perchtoldsdorf) oli itävaltalainen säveltäjä, sellisti, pianisti ja musiikkipedagogi. Hänen tuotantoonsa kuuluu muun muassa neljä sinfoniaa, muita orkesteriteoksia, kaksi oopperaa ja kamarimusiikkia. 1900-luvun ensimmäisinä vuosikymmeninä häen musiikkiaan esitettiin paljon, mutta säveltäjä on jäänyt vähemmälle huomiolle oltuaan viimeisinä vuosinaan natsien suosiossa. Schmidt oli Wienissä oppinsa saanut katolilainen, joka sävelsi postromanttista musiikkia, eikä hänen musiikkiaan luokiteltu rappiotaiteeksi.
Ilja Sorokin
Seuraura
New York Islanders varasi Sorokinin kolmannella kierroksella 78. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2014. Hän pelasi Metallurgissa alkukaudella 2014–2015 22 ottelua, kunnes seura kauppasi hänet jouluaattona 2014 TsSKA Moskovaan. Seuraavana päivänä Sorokin teki joukkueen kanssa kaksivuotisen jatkosopimuksen. Hän pelasi loppukaudella TsSKA:ssa kuusi runkosarjaottelua ja vietti suurimman osan siitä lähinnä MHL-joukkue Krasnaja Armijassa. Heinäkuussa 2020 Sorokin teki yksivuotisen sopimuksen New York Islandersin kanssa. Syyskuussa 2021 Sorokin teki Islandersin kanssa kolmevuotisen ja yhteensä 12 miljoonan dollarin arvoisen jatkosopimuksen.
Franz Schmidt
Schmidtin tunnetuimpia sävellyksiä ovat neljä sinfoniaa (1902–1934), löyhästi Victor Hugon romaaniin Pariisin Notre-Dame perustuva ooppera Notre Dame (1904) ja oratorio Das Buch mit sieben Siegeln (Seitsemän sinetin kirja, 1937) Johanneksen ilmestyksen pohjalta.
Ilja Sorokin
Maajoukkueura
Sorokin pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2015, jolloin hän voitti hopeaa. Hän debytoi Venäjän A-maajoukkueessa, Helsingin Hartwall Areenalla Karjala-turnauksessa 9. marraskuuta 2014 Tšekkiä vastaan. Sorokin torjui Venäjän 4–2-voittoon päättyneessä ottelussa 26 kertaa. Sorokin on edustanut Venäjää jääkiekon MM-kilpailuissa vuosina 2016 ja 2017. Sorokin oli voittamassa olympiakultaa venäläisten olympiaurheilijoiden joukkueessa 2018.
Franz Schmidt
Varhaiset vaiheet ja tyylin kehittyminen
Taustoiltaan unkarilais-saksalainen Schmidt muutti vuonna 1888 Wieniin, jossa opiskeli pianonsoittoa, vaikka päätti myöhemmin keskittyä säveltämiseen.
Schmidt soitti vuodesta 1896 selloa Wienin filharmonikoissa, mutta jätti tehtävänsä vuonna 1911 ja aloitti toisen sinfoniansa säveltämisen. Sinfonia kantaesitettiin joulukuussa 1913. Samoihin aikoihin Alban Bergin, Arnold Schönbergin, Anton Webernin sekä Alexander von Zemlinskyn musiikin konsertin keskeytti Wienissä yleisön raivo ja Igor Stravinskin Kevätuhrin kantaesitys nostatti mielenosoitukselliset reaktiot Pariisissa. Schmidtin musiikkia ei kuitenkaan otettu vastaan samalla tavalla. Hän sävelsi melodista musiikkia, ei omaksunut atonaalisuutta eikä ekspressionismia ja pysyi toisessa sinfoniassaan uskollisena Wolfgang Amadeus Mozartin, Ludwig van Beethovenin, Johannes Brahmsin ja Anton Brucknerin perinnölle. Vaikutteita säveltäjä omaksui myös Richard Wagnerilta ja Gustav Mahlerilta. Schmidt käytti teoksissaan 1800-luvun sinfonista muotoa, kun ajankohtaisia olivat jo kaksitoistasäveljärjestelmä, uusasiallisuus ja jazz.
Wienin filharmonikoissa toimiessaan Schmidtin ja kapellimestari Mahlerin välinen suhde oli myrskyisä. Schmidt opetti nykyisessä Universität für Musik und darstellende Kunst Wienissä pianon- ja sellonsoittoa sekä kontrapunktia ja sävellystä. Hän eteni oppilaitoksen johtajaksi. Hänen johdollaan opiskelivat muiden muassa Israel Brandmann, Friedrich Wührer, Theodor Berger, Marcel Rubin ja Alfred Uhl. Schmidt sai korkea-arvoisia kunnianosoituksia, kuten Brucknerin tavoin Franz Joosefin mitalin ja Wienin yliopiston kunniatohtorin arvon.
1930-luku
Schmidtin neljäs sinfonia (1934) on sävelletty hänen kuolleen tyttärensä muistolle. Emma-tytär kuoli odottamattomasti synnyttämisen yhteydessä vuonna 1932. Schmidtin ensimmäinen vaimo oli psykiatrisessa sairaalassa jo vuonna 1919 ja kuoli natsihallinnon uhrina kolme vuotta säveltäjän kuoleman jälkeen. Toisen avioliiton Schmidt solmi nuoremman pianonsoiton opiskelijan kanssa.
Schmidt kärsi vaikeista terveysongelmista 1930-luvun alusta saakka. Hänen "Sieg Heil!" -huudahdukseen päättyvä kantaattinsa Deutsche Auferstehung oli natsihallinnon tilaama, mutta jäi keskeneräiseksi. Sen viimeistelyn sijaan Schmidt sävelsi kaksi yksikätisen juutalaisen pianisti Paul Wittgensteinin tilaamaa teosta: klarinettikvinteton A-duurissa (kesä 1938) ja toccatan d-mollissa (lokakuussa 1938). Deutsche Auferstehung on sävelletty Oskar Dietrichin sanoihin, eikä Schmidtille todennäköisesti jätetty valinnanvaraa tilauksen vastaanottamisen suhteen. Schmidtiltä kesken jääneen teoksen viimeisteli Robert Wagner, ja se kantaesitettiin huhtikuussa 1940; teokseen sisältyvää Fuga Solemnis -osiota säveltäjä kuvasi "Reichin voiman uudeksi heräämiseksi saneltujen rauhanehtojen tuoman nöyryytyksen jälkeen". Schmidt muistetaan kuitenkin pääasiassa Das Buch mit sieben Siegeln -oratoriosta (1935–1937). Tämän teoksen kantaesityksessä Schmidtin raportoitiin tehneen natsitervehdyksen, mikä suuresti vahingoitti hänen sodanjälkeistä mainettaan. Oratoriokin on omistettu säveltäjän tyttären muistolle. Tästä huolimatta natsiviranomaiset tulkitsivat kesäkuussa 1938 kantaesitetyn, Ilmestyskirjaan pohjautuvan työn uuden hallintonsa projektioksi.
Vuonna 1938 natsit nimesivät Schmidtin Itävallan alueen suurimmaksi silloin elossa olleeksi säveltäjäksi. Säveltäjä kuoli kuukausia Anschlussin jälkeen. Hänet on haudattu Zentralfriedhofiin. Schmidtillä oli pansaksalaisia tuntemuksia, mutta hänen ei tiedetä ilmaisseen suoraan antisemitistisiä kantoja. Hänellä oli lukuisia juutalaisystäviä, kuten Hans Keller ja Oskar Adler, jotka pakenivat Anschlussin jälkeen Englantiin ja puolustivat edesmennyttä säveltäjää tämän jälkeenkin. Adler piti Schmidtin toimintaa natsihallinnon alaisuudessa poliittisen naiiviuden tuloksena. Kellerkään ei pitänyt Schmidtiä natsimielisenä vaan katsoi tämän tulleen natsien "omimaksi". Eräät musikologit ovat arvelleet, että Schmidtin musiikki olisi voinut tulla kuoleman jälkeen useammin esitetyksi, jos säveltäjällä olisi ollut paremmat välit kapellimestari Herbert von Karajaniin. Schmidt väitti Karajanille, ettei tällä olisi tulevaisuutta orkesterinjohdossa.
Hans Pfitzneriin samaistettu jokseenkin vanhoillinen ja modernismin hylännyt tyyli on tulkittu kansallismielisyyden ja jopa fasistisuuden merkiksi. Natsiaikojen toiminnan heikentämästä maineesta huolimatta Schmidtin musiikkia on pyritty nostamaan uudelleen esille, ja esimerkiksi vuonna 2015 Wienin filharmonikot esittivät hänen toisen sinfoniansa Lontoon Promsissa.
Audaz (D31)
Audaz (runkonumero D31) oli Espanjan laivaston vuonna 1951 vesillelaskettu Audaz-luokan hävittäjä.
Valmistus
Alus tilattiin Ferrolista, missä köli laskettiin 26. syyskuuta 1945. Alus laskettiin vesille 24. tammikuuta 1951 ja otettiin palvelukseen 30. kesäkuuta 1953.
Palvelus
Alus poistettiin palveluksesta vuonna 1974.
Aleksei Ionov
pienoiskuva|Aleksei Ionov marraskuussa 2017. Aleksei Ionov (s. 18. helmikuuta 1989 Kingisepp, Neuvostoliitto) on venäläinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan laitahyökkääjä. Hän on pituudeltaan 177-senttimetrinen. Hän on edustanut kotimaassaan vuonna 2008 alkaneella pääsarjaurallaan Zenit Pietaria, Kuban Krasnodaria, Anži Mahatškalaa, Dynamo Moskovaa, lainasopimuksella TsSKA Moskovaa, Rostovia ja lokakuusta 2020 alkaen Krasnodaria. Hän on pelannut Venäjän valioliigassa 292 ottelua ja tehnyt niissä 49 maalia. Hän on voittanut Zenitin joukkueessa UEFA Cupin vuonna 2008 sekä Venäjän liigamestaruuden ja cupin vuonna 2010.
Ionov pelasi Venäjän alle 17-, alle 19- ja alle 21-vuotiaiden maajoukkueissa. Hän pelasi Venäjän A-maajoukkueessa ensimmäisen kerran maaliskuussa 2011 ystävyysottelussa Qataria vastaan. Hän kuului Venäjän joukkueeseen MM-kilpailuissa 2014 mutta ei saanut peliaikaa. Hän on kesäkuun 7. päivään 2021 mennessä pelannut 35 maaottelua ja tehnyt niissä neljä maalia.
Milja Saari
Milja Saari on suomalainen tasa-arvopolitiikan tutkija. Hän työskentelee Suomen Akatemialla tiedeasiantuntijana.
Saaren mukaan tasa-arvolaki ei toteudu palkkauksessa, koska sitä ei pystytä valvomaan. Hän edistäisi tätä lisäämällä luottamusmiesten oikeuksia saada tarkkoja palkkatietoja. Tämän pitäisi tapahtua jollei yksilötasolla niin vähintään ryhmittäin, vaativuusluokittain ja palkanosittain jolloin palkkojen määräytymisperusteita pystyttäisiin arvioimaan. Palkkoja tulisi voida myös vertailla eri töiden ja toimialojen välillä. Tasa-arvon kannalta pitäisi pyrkiä siihen, että samanarvoisesta työstä maksetaan samaa palkkaa eikä vain siihen, että samasta työstä maksetaan samaa palkkaa.
Vuonna 2009 Saari sai yhdessä Anne Maria Hollin kanssa Wilma Rule Award -tunnustuksen artikkelistaan ''Representing women? The representation of women in the parliamentary standing committee hearings in Finland.''
Belgian koripallomaajoukkue
Belgian koripallomaajoukkue edustaa Belgiaa koripallon arvokisoissa.
Olympialaisissa
Belgian koripallomaajoukkue on osallistunut olympialaisiin kolme kertaa. Vuonna 1936 joukkue oli ensimmäistä kertaa mukana olympialaisten koripallo-osuudessa. Loppusijoitus oli kuitenkin vasta yhdeksästoista. Vuonna 1948 Belgia oli mukana Lontoon olympialaisissa ja sijoittui yhdenneksitoista. Sijoitusottelussa Belgia voitti Filippiinit. Toistaiseksi viimeisin olympiaesiintyminen on vuodelta 1952. Maan sijoitus oli lopulta kisojen seitsemästoista.
EM-kisoissa
Belgia on osallistunut 17 kertaa koripallon Euroopan-mestaruuskilpailuihin. Parhaimmillaan maa on ollut neljäs vuonna 1947 ja kuudes 1935. Edellisen kerran vuonna 1979 mukana ollut Belgia sijoittui vuonna 1993 kahdenneksitoista. Tämän jälkeen se selviytyi kisoihin seuraavan kerran 2011, jolloin se hävisi kaikki viisi alkulohko-otteluaan. Vuonna 2013 se sijoittui alkulohkossaan kolmanneksi ja jatkolohkossaan viidenneksi ja päätyi koko turnauksessa yhdeksännelle sijalle. EM-kilpailuissa 2015 se oli kolmastoista ja 2017 yhdeksästoista.
Nordic Regional
thumb|250px|Nordic Leisuren MD-87 Nordic Regional oli Tukholmassa kotipaikkaansa pitävä ruotsalainen lentoyhtiö. Se operoi säännöllistä kotimaan liikennettä Ruotsissa sekä lomalentoja Nordic Leisure -nimellä. Se lopetti toimintansa vuonna 2008.
Reittikohteet
Tammikuussa 2005 Nordic Regional lensi säännöllisesti seuraaviin kohteisiin: Jällivaara, Luulaja, Östersund, Tukholma-Arlanda ja Uumaja.
Laivasto
Elokuussa 2006:
Cecil D. Andrus
Cecil Dale Andrus (25. elokuuta 1931 Hood River, Oregon – 24. elokuuta 2017 ) oli yhdysvaltalainen demokraattisen puolueen poliitikko.
Viidakon Ykä
Viidakon Ykä (George of the Jungle) on 1997 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen komediaelokuva. Tämä Tarzan-parodia kertoo viidakossa varttuneen Ykän (Brendan Fraser) ja valkoisen naisen, Ursulan (Leslie Mann), rakkaustarinan. Ursulan äiti, josta tulee Ykän anoppi, ei siedä heidän suhdettaan ja tekee kaikkensa, jotta he eroaisivat. Ursulan entinen poikaystävä, huono-onninen ja hieman yksinkertainen Lyle van de Groot uhkaa myös heidän avioliittoaan.
Cecil D. Andrus
Andrus opiskeli Oregon State Universityssa ja palveli vuosina 1951–1955 Yhdysvaltain laivastossa. Hän muutti Orofinoon, Idahoon ja toimi uuden osavaltionsa kuvernöörinä kahteen otteeseen vuosina 1971–1977 ja 1987–1995. Hän toimi vuosina 1977–1981 Yhdysvaltain 42. sisäministerinä.
Andrus oli vielä toisen kuvernööriytensä jälkeen aktiivinen Idahon demokraattisen puolueen toiminnassa. Häneltä ilmestyi vuonna 1998 muistelmateos Politics Western Style.
Viidakon Ykä
Viidakon Ykä asuu puumajassa fiksun gorillaystävänsä Apinan kanssa ja hänellä on lemmikkinorsu nimeltä Musti. Ykä pitää liaaneissa keinumisesta, mutta kolhii itsensä aina törmäämällä puunrunkoon.
Vuonna 2004 valmistui Viidakon Ykä 2, joka on ensimmäisen elokuvan jatko-osa.
Elokuva perustuu piirrossarjaan George of the Jungle (1967), jota ei ole nähty Suomessa.
Cesvaine
Cesvaine on kaupunki Itä-Latvian Vidzemessä ja samannimisen hallintoalueen keskus. Se sai kaupunginoikeudet vuonna 1991. Vuonna 2020 siellä oli 1 323 asukasta.