cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Päijänne (Kinnulan Kangaskylä)
Päijänne on pieni suolampi Kinnulassa lähellä Kangaskylää.
Salamiin taistelu
Tausta
Ateenalaiset olivat paenneet Salamiin saarelle sen jälkeen kun persialaiset olivat voittaneet Thermopylain taistelun elokuussa 480 eaa. Persialaiset vuorostaan valtasivat ja polttivat Ateenan. Artemisionin taistelun päätyttyä ilman ratkaisua kreikkalaisten laivasto perääntyi Salamiille. Spartalaiset olisivat halunneet perääntyä Peloponnesokselle ja puolustaa Korintin kannasta, mutta ateenalainen Themistokles sai heidät jäämään. Hänen mukaansa persialaiset pystyisivät hyökkäämään Peloponnesokselle suuren laivastonsa ansiosta, vaikka kannas olisikin kreikkalaisten hallussa.
Taistelijat
Kreikkalaisilla oli 371 kolmisoutua ja pienempiä laivoja. Heidän johtajansa oli Themistokles, vaikka spartalainen Eurybiades olikin virallisesti kreikkalaisten johtaja. Spartalaisilla oli vain 16 laivaa ja ateenalla 180 laivaa, mutta spartalaiset näkivät itsensä kreikkalaisten luonnollisiksi johtajiksi. Muista laivoista 40 Korinttista, 30 Aiginasta, 20 Khalkiista, 20 Megarasta ja loput muista kaupungeista. Persialaisten laivasto koostui 1207 laivasta jotka tulivat Persian alaisilta foinikialaisilta, egyptiläisiltä ja joonian kreikkalaisilta. Kserkses itse oli niin varma voitosta että antoi rakennuttaa valtaistuimen Salamiin vastaiselle rannalle, josta hän voisi nähdä tulevan taistelun.
Taistelu
Herodotos kertoo, että tämän tarkoituksena oli sitoa egyptiläinen laivasto-osasto taisteluun ja estää sitä hyökkäämästä Kreikan laivaston selustaan. Korinttilaiset eivät kuitenkaan kohdanneet vihollisia ja palasivat takaisin kunnostautuen taistelussa yhtä hyvin kuin muutkin kreikkalaiset. Lopulta kreikkalaiset hyökkäsivät persialaisia laivoja vastaan. Kuten aikaisemmin Artemisionin taistelussa, suurempi persialainen laivasto ei pystynyt liikkumaan kunnolla kapeassa salmessa. Myös kova tuuli aiheutti sen etteivät persialaiset päässeet perääntymään. Lopulta kaaos oli niin täydellinen, kun yhä useammat persialaislaivaston alukset pyrkivät pakoon törmäten omiin aluksiin, jotka yhä yrittivät eteenpäin. Taistelun kummallakin osapuolella oli laivoissaan sotilaita joiden tehtävä oli vallata vihollisen laivoja. Taistelun aikana persialaisen komentajan Ariamenesin laiva törmäsi Themistokleen laivaan ja Ariamenes sai surmansa seuranneessa taistelussa. Kevyemmät kreikkalaiset laivat saivat upotettua ainakin 200 persialaista laivaa. Kserkses oli ollut varma voitosta, mutta Persian merivoimat tuhottiin aivan kuninkaan silmien edessä. Myös 3 Kserkseen veljenpoikaa sai surmansa taistelussa.
Erikoinen etu kreikkalaisilla oli jokaiselta sotilaalta vaadittu täydellinen uimataito: persialaisten merimiehiä ja sotilaita hukkui suuret määrät laivojen upotessa - mutta kun joskus upposi kreikkalainen laiva, sen miehistö pelastui uimalla.
Lopputulos
Taistelun jälkeen Kserkses perääntyi Hellespontokselle. Hän halusi saada armeijansa Aasian puolelle ennen kuin kreikkalaiset saivat tuhottua hänen rakentamansa sillan. Kreikkalaiset olivat tosin päättäneet olla tuhoamatta siltaa koska muuten Kserkseen olisi jäätävä Kreikkaan suuren armeijansa kanssa. Kserkses jätti Mardonioksen pienemmän armeijan kanssa suojaamaan jo vallattuja alueita. Kreikkalaiset löivät kuitenkin hänet Plataiain taistelussa vuonna 479 eaa.
Karatšajevsk
Karatšajevsk on kaupunki Karatšai-Tšerkessiassa Venäjällä. Se sijaitsee Kaukasusvuorten pohjoisrinteellä Kubanjoen varrella 60 kilometriä Tšerkesskistä lounaaseen. Kaupunki on Karatšajevskin piirin keskus, mutta ei itse kuulu sen yhteyteen, vaan muodostaa erillisen kaupunkipiirikunnan. Asukkaita on 20 300 henkeä (vuonna 2013).
Kaupunki on perustettu vuonna 1929. Vuoteen 1944 saakka sen nimenä oli Anastas Mikojanin mukaan Mikojan-Šahar. Karatšaiden karkotuksen jälkeen vuonna 1944 se liitettiin Georgiaan nimellä Kluhori. Vuonna 1957 kaupungin nimeksi tuli Karatšajevsk ja se liitettiin jälleen Venäjään.
SFML
SFML (Simple and Fast Multimedia Library, suom. Yksinkertainen ja nopea multimediakirjasto) on helppokäyttöinen ja monialustainen ohjelmointirajapinta multimediaohjelmointiin. SFML on kirjoitettu C++:lla, mutta sitä voi käyttää muidenkin ohjelmointikielten kanssa, kuten C, C#, D, Euphoria, Go, Haskell, Java(kehitys keskeytetty), OCaml, Pascal, Python, Ruby, Rust, ja Visual Basic. SFML voidaan sanoa oliopohjaiseksi vaihtoehdoksi SDL-kirjastolle.
SFML tarjoaa laitteistokiihdytetyn tuen 2D-grafiikalle käyttäen OpenGL:ää sekä useita moduuleita helpottamaan erityisesti pelien ja multimedian ohjelmointia. SFML-piirtokontekstit ovat aina OpenGL-konteksteja, joten niihin voidaan piirtää SFML:n omien funktioiden lisäksi myös suoraan myös OpenGL-komennoilla.
Kirjasto on saatavilla Linuxille, macOS:lle ja Windowsille 32- ja 64-bittisille versioille.
SFML on lisensoitu avoimen lähdekoodin zlib/png-lisenssillä.
Moduulit
Tällä hetkellä saatavilla olevat moduulit ovat:
Kaikkia moduuleita voidaan käyttää itsenäisenä, paitsi grafiikkamoduulia joka tarvitsee ikkunamoduulin toimiakseen, sekä kaikki moduulit jotka tarvitsevat toimiakseen järjestelmämoduulia.
Esimerkkiohjelma
Luodaan uusi ikkuna johon piirretään vihreä ympyrä.
Lindsey Vonn
Lindsey C. Vonn (o.s. Kildow, s. 18. lokakuuta 1984 Saint Paul, Minnesota) on yhdysvaltalainen uransa lopettanut alppihiihtäjä.
Vonn on voittanut alppihiihdon maailmancupin kokonaiskilpailun neljä kertaa (2008–2010 ja 2012). Hänen parhaat saavutuksensa ovat tulleet vauhtilajeista, mutta hän on saavuttanut voittoja myös tekniikkalajeissa.
Arvokilpailut
Ensimmäisissä olympialaisissaan Salt Lake Cityssä 2002 Vonn oli superyhdistetyssä kuudes ja pujottelussa 32:s. Vuonna 2003 hän saavutti hopeaa syöksylaskun nuorten MM-kisoissa.
Bormion MM-kisoissa 2005 Vonn sijoittui syöksylaskussa ja alppiyhdistetyssä neljänneksi sekä supersuurpujottelussa yhdeksänneksi. Torinon olympialaisissa 2006 Vonn loukkaantui harjoituslaskussa, mutta pystyi kilpailemaan kaksi päivää myöhemmin. Hän sijoittui Super-G:ssä seitsemänneksi, syöksylaskussa kahdeksanneksi ja pujottelussa 14:nneksi. Åren MM-kisoissa 2007 hän saavutti hopeaa syöksylaskussa ja supersuurpujottelussa.
Val d’Isèren MM-kilpailuissa 2009 Vonn voitti supersuurpujottelun sekä syöksylaskun maailmanmestaruuden. Vancouverin olympialaisissa 2010 hän voitti syöksylaskussa kultaa ja supersuurpujottelussa pronssia. Garmisch-Partenkirchenin MM-kisoissa 2011 Vonn sai hopeaa syöksylaskussa ja oli seitsemäs supersuurpujottelussa.
Kaudella 2013–2014 Vonn kärsi loukkaantumisista. Hän jätti maailmancupin kesken eikä osallistunut Sotšin olympialaisiin. Vailin/Beaver Creekin MM-kilpailuissa 2015 hän sijoittui pronssille supersuurpujottelussa, oli viides syöksylaskussa ja 14:s suurpujottelussa. Sankt Moritzin MM-kilpailuissa 2017 hän sai pronssia syöksylaskussa ja oli viides alppiyhdistetyssä. Saavuttamansa pronssimitalin myötä Vonnista tuli 32 vuoden ja 117 vuorokauden ikäisenä vanhin alppihiihdon MM-mitaleille yltänyt naisurheilija.
Pyeongchangin olympialaisissa 21. helmikuuta 2018 Vonn voitti pronssia syöksylaskussa ja hänestä tuli vanhin nainen, joka on voittanut mitalin olympialaisten alppilajeissa. Supersuurpujottelussa hän oli kuudes.
Vuoden 2019 MM-kilpailuissa Åressa Vonn voitti MM-kilpailujen syöksylaskusta pronssia. Se oli hänen uransa viimeinen kilpailu.
Maailmancup
Vonn on voittanut 82 maailmancupin osakilpailua. 43 voittoa on syöksylaskusta ja näistä 14 on tullut Kanadan Lake Louisessa kilpailluista syöksykilpailuista. Lisäksi hän on ollut maailmancupin osakilpailuissa 34 kertaa toinen ja 20 kertaa kolmas (kauden 2017–2018 loppuun mennessä).
Kaudella 2007–2008 Vonn voitti maailmancupin kokonaiskilpailun ja syöksycupin, 2008–2009 maailmancupin kokonaiskilpailun, syöksycupin ja supersuurpujottelucupin, 2009–2010 maailmancupin kokonaiskilpailun, syöksylaskun, supersuurpujottelun ja alppiyhdistetyn cupin, 2010–2011 alppiyhdistetyn, syöksylaskun ja supersuurpujottelun cupin, 2011–2012 maailmancupin kokonaiskilpailun, syöksylaskun, supersuurpujottelun ja alppiyhdistetyn cupin ja 2012–2013 syöksylaskun cupin. Kaudella 2014–2015 hän voitti syöksylaskun ja supersuurpujottelun cupin. Kauden 2015–2016 hän joutui jättämään kesken loukattuaan polvensa 27. helmikuuta 2016 Andorran kisassa. Vonn johti tuolloin maailmancupia. Hän sijoittui maailmancupin kokonaiskilpailussa lopulta toiseksi ja voitti syöksylaskucupin. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän on sijoittunut toiseksi myös kaudella 2010–2011 ja kolmanneksi 2014–2015.
Yksityiselämä
Vonn on ollut naimisissa Thomas Vonnin kanssa vuosina 2007–2010. Sen jälkeen hän seurusteli golfaaja Tiger Woodsin kanssa vuosina 2013–2015. Ja NHL-jääkiekkoilija P. K. Subbanin kanssa vuosina 2018–2020, jonka kanssa hän oli myös kihloissa. Vonnilta ilmestyi tammikuussa 2022 elämäkertakirja Rise: My Story.
911 Operator
911 Operator on Jutsu Gamesin kehittämä, vuonna 2017 julkaistu videopeli. Pelaaja toimii hätäkeskuspäivystäjänä, jonka tehtävä on lähettää oikeat yksiköt tapahtuneisiin hätätilanteisiin ja vastata myös puheluihin.
Pelaaminen
Alussa pelaaja valitsee tiimit ja heille tarvikkeita hätätilanteita varten. Kun peli alkaa, kartalle ilmestyy merkki, jossa on joko poliisin, ambulanssin tai paloauton merkki. Pelaajan tehtävänä on valita yksiköt hätätilanteen mukaan. Oikea yksikkö täytyy lähettää matkaan ennen kuin on liian myöhäistä. Pelissä voi saada myös puheluita, joiden kohdalla pelaajan on selvitettävä mitä ja missä tapahtuu. Jos antaa väärät ensiapuohjeet, saapuu paikalle liian myöhään tai joku henkilö tai henkilökunnan jäsen kuolee, pelaaja menettää mainepisteitään. Pelaaja erotetaan, jos maine laskee liikaa.
Modet
Career Modessa pelaajan täytyy saada tarpeeksi paljon mainetta ja pisteitä päästäkseen seuraavaan kaupunkiin pelaamaan. Modessa pelataan esimerkiksi New Yorkissa ja Chicagossa.
Free Game Modessa pelaaja voi valita, missä kaupungissa haluaa pelata. Mikäli Career Modessa olevat kaupungit eivät kiinnosta, voi ladata muita kaupunkeja muista maista. Kun pelin nollaa tai lataa ensimmäisen kerran, peli ehdottaa ladattavaksi kaupunkia, jossa olit. Tässä modessa ei voi edetä toisiin kaupunkeihin.
Editorit
Pelissä on editori, jolla pelaajat voivat suunnitella omia puheluitaan peliin ja julkaista niitä muille.
Henrique Capriles
thumb|Henrique Capriles Radonski Henrique Capriles Radonski (s. 11. heinäkuuta 1972) on venezuelalainen poliitikko ja asianajaja. Hänet valittiin Mirandan osavaltion kuvernööriksi marraskuussa 2008. Capriles oli opposition ehdokkaana vuoden 2012 presidentinvaalissa. Capriles keräsi vaaliviranomaisten mukaan hieman alle 45 prosentin äänisaaliin. Istuva presidentti Hugo Chávez sai runsaat 54 prosenttia äänistä.
Liittoutuneet
Liittoutuneet tarkoittaa yleensä toisessa maailmansodassa 1939–1945 akselivaltoja vastaan taistellutta liittoumaa. Merkittävimmät liittoutuneiden jäsenet olivat Britannia, Ranska, Neuvostoliitto, Yhdysvallat ja Kiinan tasavalta. Liittoutuneita olivat vastassa akselivallat, joihin kuuluivat Saksa, Italia, Japani, Unkari, Bulgaria ja Romania. Suomi oli Saksan liittolainen ja Pohjois-Suomen rintamasta vastasivat saksalaiset.
Tausta
Britannia, Ranska ja Puola solmivat ennen toisen maailmansodan syttymistä 6. huhtikuuta 1939 sotilaallisen liiton. Myös Neuvostoliitto otettiin mukaan neuvotteluihin, jotka kuitenkin epäonnistuivat. Neuvostoliitto solmi sitten hyökkäämättömyyssopimuksen Saksan kanssa. Liittoutuneiden puolelle sotaan liittyi Kiina 9. joulukuuta 1941, Neuvostoliitto 22. kesäkuuta 1941 ja Yhdysvallat 8. joulukuuta 1941. 1. tammikuuta 1942 lähtien liittoutuneita nimitettiin virallisissa yhteyksissä ”yhdistyneiksi kansakunniksi”. Nämä valtiot nousivat myös sodan jälkeen Yhdistyneiden kansakuntien turvallisuusneuvoston pysyviksi jäsenvaltioiksi.
Toinen maailmansota
Toinen maailmansota alkoi Saksan hyökätessä Puolaan 1. syyskuuta 1939. Tämän jälkeen Britannia ja Ranska julistivat sodan Saksalle. Britannian lisäksi myös useat Brittiläisen kansainyhteisön maat julistivat sodan Saksalle ja lähettivät joukkoja sitä vastaan: Australia, Kanada, Etelä-Afrikka ja Uusi-Seelanti. Britannian ja Alankomaiden siirtomaat taistelivat emämaidensa osana.
Ranska antautui Saksalle 22. kesäkuuta 1940. Saksan perustamasa nukkevaltiosta Vichyn Ranskasta tuli de facto osa akselivaltoja heinäkuussa 1940. Vapaan Ranskan pakolaishallituksen joukot olivat pienemmät kuin muiden liittoutuneiden. Ranskan siirtomaissa käytiin taisteluja Vapaan Ranskan ja Vichyn Ranskan kesken, tai Vichyn Ranskan ja Britannian sekä Yhdysvaltojen kanssa. Brittien heinäkuussa 1940 Ranskan laivastoa vastaan tekemä hyökkäys, jossa kuoli satoja merimiehiä, aiheutti merkittävää brittien vastaista mielialaa Vichyn Ranskan asevoimissa ja siirtomaissa vuosien ajan. Vapaan Ranskan lisäksi myös useat toiset akselivaltojen miehittämät maat jatkoivat taistelua pakolaishallitusten ja vastarintaliikkeiden muodossa: Alankomaat, Belgia, Jugoslavia, Kreikka, Luxemburg, Norja, Puola, Tanska ja Tšekkoslovakia.
Yhdistyneiden kansakuntien perustajat
pienoiskuva|pysty|vasen|Yhdysvaltalainen juliste vuodelta 1942: ”Yhdistyneet kansakunnat taistelevat vapauden puolesta.” Yhdistyneiden kansakuntien sopimuksen alkuperäiset allekirjoittajat 1. tammikuuta 1942 olivat: Alankomaat, Australia, Belgia, Costa Rica, Dominikaaninen tasavalta, El Salvador, Etelä-Afrikka, Guatemala, Haiti, Honduras, Intia, Jugoslavia, Kanada, Kiina, Kreikka, Luxemburg, Neuvostoliitto, Nicaragua, Norja, Panama, Puola, Tšekkoslovakia, Uusi-Seelanti, Yhdistynyt kuningaskunta ja Yhdysvallat. Muut toisen maailmansodan aikaiset allekirjoittajat olivat aikajärjestyksessä: Meksiko, Filippiinit, Etiopia, Irak, Brasilia, Bolivia, Iran, Kolumbia, Liberia, Ranska, Ecuador, Peru, Chile, Uruguay, Turkki, Egypti, Syyria ja Libanon. Näiden valtioiden osallistuminen sotatoimiin jäi lähinnä symboliseksi.
Muut liittoutuneet
Heinäkuussa 1944 aloitettiin Brasilian 25 300 miehen joukon laivaaminen Italiaan, jossa he osallistuivat taisteluihin marraskuusta alkaen. Mongolian sotilaita osallistui sotaan neuvostoliittolaisten tukena ensin Saksaa ja sitten Japania vastaan. Irlannin tasavaltaan viitattiin ”neutraalina liittolaisena”. Sodan loppupuolella myös Ruotsi oli kallistuneena liittoutuneiden puolelle, vaikka se oli puolueeton.
Ensin Britannian ja sitten Yhdysvaltain miehittämä Islanti julistettiin vuonna 1944 itsenäiseksi miehitetystä Tanskasta. Saksalaisten Grönlantiin perustamat tukikohdat tuhottiin, ja alue säilyi liittoutuneilla.
Jerry Orbach
Jerome (Jerry) Bernard Orbach (20. lokakuuta 1935 New York City, New York – 28. joulukuuta 2004 New York City, New York) oli yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tunnettiin parhaiten roolistaan etsivä Lennie Briscoena televisiosarjassa Kova laki. Lisäksi Orbach oli hyvin tunnettu Broadway-tähti. Hän ilmoitti vuonna 2004 jättävänsä Kovan lain 12 vuoden jälkeen, mutta palasi näyttelemään Kova laki: Oikeuden ratkaisu -sarjaan, jossa hän ehti esiintyä kahdessa jaksossa ennen kuolemaansa.
Orbachilla oli keskeinen elokuvarooli filmeissä Sidney Lumetin Vallan terällä (1981), Emile Ardolinon Dirty Dancing – kuuma tanssi (1987), Uli Edelin Pääteasema Brooklyn (1989) ja Woody Allenin Rikoksia ja rikkomuksia (1989).
Orbach oli juutalainen. Hän oli naimisissa Marta Curron kanssa vuosina 1958–1975. Liitto päättyi eroon. Curron kanssa Orbachilla oli kaksi lasta, Chris ja Tony. Orbach avioitui Elaine Cancillan kanssa vuonna 1979.
Orbach menehtyi vuonna 2004 eturauhassyöpään, joka oli todettu jo lähes kymmenen vuotta aikaisemmin.
Wesley Willis
Elämäkerta
Wesley Willis syntyi Chicagossa 31. toukokuuta 1963. Hänellä oli kuusi veljeä ja kolme siskoa. Willisin ollessa kuusivuotias perhe hajosi useiden kaltoinkohtelusta tulleiden valitusten jälkeen. Osa sisaruksista meni orpokoteihin ja toiset, kuten Willis, lähetettiin sukulaisten luo. Vuonna 1968 Willis päätyi asumaan setänsä luokse Phoenixiin. Hän asui setänsä luona kymmenen vuotta, kunnes hänen setänsä pidätettiin ja tuomittiin lapsen raiskaamisesta. Vuonna 1978 Willis palasi Chicagoon ja asui jonkin aikaa orpokodissa. 1980 hän muutti äitinsä ja tämän silloisen aviomiehen luokse. Mies pahoinpiteli sekä Wesleyä että hänen äitiään. Wesley alkoi piirtää ja myydä tekemiään piirustuksia kaupungilla. Vuoteen 1989 mennessä hän oli säästänyt 600 dollaria muuttaakseen pois kotoa, mutta hänen isäpuolensa ryösti rahat aseella uhaten 21. lokakuuta. Samana päivänä hän alkoi kuulla ääniä ja myöhemmin hänellä todettiin skitsofrenia. Äänet kiroilivat ja pilkkasivat häntä, ja hän nimesi ne Heartbreakeriksi, Nervewreckeriksi ja Meansuckeriksi. Hänen mukaansa musiikin harrastaminen auttoi häntä psykoottisten jaksojen aikana. Skitsofrenian toteamisen jälkeen hänen isäpuolensa ajoi hänet pois ja hän muutti isänsä luokse.
Vuonna 1992 hän alkoi kirjoittaa lauluja, ja pian sen jälkeen kitaristi Dale Meiners vei hänet studiolleen levyttämään ja auttoi häntä löytämään asunnon. Meiners ja Willis muodostivat lopulta Wesley Willis Fiasco -nimisen yhtyeen, jonka keulakuva Willis oli. 1990-luvun alussa he julkaisivat useita itse tuottamiaan nauhoituksia. Vuonna 1991, kun Willis matkusti bussissa ja kiroili päässään kuuluville äänille, eräs toinen matkustaja luuli Willisin kiroilleen hänelle ja viilsi veitsellä hänen oikeaan poskeensa. Willisin kasvoihin jäi arpi hänen loppuelämäkseen. Willis sai ilman Fiasco-yhtyettään vuonna 1995 levytyssopimuksen American Recordsilta ja teki säännöllisiä kiertueita, pääsi MTV:hen ja vieraili Howard Sternin radio-ohjelmassa 26. syyskuuta 1996. Willis julkaisi American Records -levymerkillä kaksi albumia. Vuonna 2002 hänellä todettiin krooninen myelooinen leukemia, ja seuraavana vuonna hän joutui leikkaukseen sisäisen verenvuodon takia. Ei ole varmaa liittyikö verenvuoto leukemiaan vai ei. Leikkauksen jälkeen hänen tilansa heikkeni nopeasti ja hän kuoli sairaalassa 21. elokuuta 2003.
Tuotanto
Willisin tussilla piirtämiä teoksia on kuvailtu omaperäisiksi. Piirustukset ovat usein hyvin yksityiskohtaisia ja niihin on kuvattu esimerkiksi ohi ajaneiden bussien mainoksia ja autojen rekisterikilpiä. Piirroksia on myyty satojen dollarien hintaan. Ne jäivät kuitenkin vähemmälle huomiolle Willisin musiikkiuran alun jälkeen. Willisin musiikkia on kuvattu humoristiseksi, mutta toisaalta ärsyttäväksi. Kappaleet kertovat Willisin ystävistä, yhtyeistä, bussimatkoista ja arkipäivän kokemuksista. Monissa kappaleissa kerrotaan myös eläimiin sekaantumisesta. Willisin mukaan äänet hänen päässään hiljenivät, kun niille lausui tarpeeksi törkeitä sanoituksia.
Kulttuurissa
Daniel Bitton teki vuonna 2003 Willisistä kertovan dokumenttielokuvan nimeltä Wesley Willis: The Daddy of Rock 'n' Roll. Dokumentti seuraa Willisin elämää Chicagossa hänen tavatessaan ystäviään ja tuntemattomia. Vuonna 2008 ilmestyi dokumenttielokuva Wesley Willis’s Joy Rides, jonka ensiesitys oli Slamdance-elokuvafestivaaleilla. Dokumentti voitti Gold Hugo for the Chicago -palkinnon Chicagon kansainvälisillä elokuvafestivaaleilla. Willisin kappale Rock N Roll McDonald's oli Morgan Spurlockin elokuvassa Super Size Me, ja kappale Birdman Kicked my Ass on animaatiosarja Harvey Birdman, Attorney at Lawin DVD julkaisun valikkokappaleena. Useissa Winampin versioissa on esimerkkinä mp3-tiedosto, jolla lainataan Willisin sanontaa: "Winamp, it really whips the llama's ass".
Rougemont
Rougemont on alppikunta Pays-d'Enhautssa Vaud’n kantonissa eteläisessä Sveitsissä. Sen asukasluku oli vuoden 2014 lopulla 889 ja pinta-ala on 48,53 km². Lähin kaupunki on Montreux. Sarinejoki virtaa kunnan läpi. Kuntalaisista 73,1 % puhuu äidinkielenään ranskaa, 16,7 % saksaa ja 3,8 % englantia.
Aina 1800-luvulle asti Rougemont oli maatalousvaltainen kunta. Kun MOBin rautatie Montreux’stä valmistui vuonna 1904, Rougemontiin rakennettiin hotelli. Kunta sijaitsee Château-d'Oexn ja Gstaadin (molemmat huomattavia hiihtokeskuksia) välillä, joten se ei ole eristäytynyt ja turistit tuovat kunnalle rahaa. Noin puolet (23 km²) maa-alueesta on viljelyskäytössä. Kunta omistaa noin 100 hehtaaria metsää.
1120
Kuolleita
1120'erne
Doubs (joki)
Doubs on Juravuoristosta alkunsa saava joki, joka virtaa Ranskan ja Sveitsin alueella. Doubs laskee Rhônen sivujokeen, Saôneen.
Doubsin alkulähde on Mouthessa, Champagnolen kaupungin itäpuolella. Joki virtaa ensin noin 100 kilometriä koilliseen, lähelle Delémontia, jonka lounaispuolella se kääntyy länteen laskien Saôneen Dijonin eteläpuolella. Doubs on La Chaux-de-Fondsin luoteispuolella 44 kilometrin matkan Sveitsin ja Ranskan rajajokena. Delémontin länsipuolella joki virtaa 30 kilometriä Sveitsin alueella.
Anke Möhring
Anke Möhring (s. 28. elokuuta 1969 Magdeburg, Saksi-Anhalt) on saksalainen entinen uimari ja olympiamitalisti. Hän edusti urallaan Itä-Saksaa. Möhring voitti naisten 400 metrin vapaauinnin olympiapronssia Soulista 1988. Hän voitti uransa aikana myös viisi Euroopan-mestaruutta sekä yhden hopean ja pronssin.
Paunikko
Paunikko viittaa Crassula-suvun kasveihin:
Jean-Pierre Coffe
thumb|220px|Jean-Pierre Coffe helmikuussa 2012. Jean-Pierre Coffe (24. maaliskuuta 1938 Lunéville, Meurthe-et-Moselle – 29. maaliskuuta 2016 Lanneray, Eure-et-Loir ) oli ranskalainen radio- ja televisioesiintyjä, ruokakriitikko, kirjoittaja, kokki ja näyttelijä.
Coffe puolusti voimakkaasti aitoa keittiötä ja paikallisia tuotteita, mutta hänen osallistumisensa halpahallin mainoskampanjaan herätti keskustelua.
Hän näytteli muun muassa Volker Schlöndorffin elokuvassa Swannin rakkaus (1984) ja Claude Chabrolin elokuvassa Mustapukuisen naisen arvoitus (1978), jossa hänellä oli tohtori Déonin rooli.
Jääkiekon SM-sarjakausi 1962–1963
Jääkiekon SM-sarjakausi 1962–1963 oli jääkiekon SM-sarjan 34. kausi. Rauman Lukko voitti mestaruuden, samalla katkesi tamperelaisseurojen kuuden vuoden mestaruusputki. Tappara sijoittui hopealle ja Ilves pronssille. TP-V ja HIFK tippuivat Suomen sarjaan, josta kaudeksi 1963–1964 SM-sarjaan nousivat TPS ja WU.
Sarjataulukko
Tampereen Pallo-Veikot ja Helsingin IFK putosivat Suomensarjaan, josta tilalle nousivat Turun Palloseura ja Warkauden Urheilijat.
Tammerkoski
pienoiskuva|Ilmakuva Tammerkoskesta
Tammerkoski on koski Tampereella Näsijärven ja Pyhäjärven välillä. Korkeusero järvien välillä on 18 metriä, ja vesi virtaa koskessa etelään eli Näsijärvestä Pyhäjärveen. Tampere on aikoinaan alkanut rakentua tämän kosken rannalle. Tammerkosken rannat ovat Suomen vanhimpiin kuuluvaa teollisuusmiljöötä, johon kuuluvat muun muassa Finlaysonin ja Tampellan tehtaat. Nykyään kosken varrella toimii enää vain Takon kartonkitehdas, mutta monet vanhoista tehdasrakennuksista ovat yhä jäljellä. Tammerkoski on yksi Suomen kansallismaisemista.
Tammerkosken rannalla on vuonna 1986 rakennettu, 63 metriä korkea Sokos Hotel Ilves.
Sillat
Tammerkosken yli johtavat seuraavat sillat, järjestyksessä Näsijärvestä Pyhäjärveen päin (pohjoisesta etelään):
Voimalaitokset
Tampellan, Finlaysonin ja Keskiputouksen voimalat ovat Tampereen kaupungin omistuksessa. Alakosken voimalan omistaa Koskienergia Oy.
Tammerkosken voimalaitoksien yhteenlaskettu teho on noin 18 megawattia ja vuosituotanto noin 74 gigawattituntia, mikä vastaa noin 3 700 sähkölämmitteisen omakotitalon vuosikulutusta.
Historiaa
Tammerkoski syntyi noin 7 500 vuotta sitten. Alkujaan muinais-Näsijärven vedet virtasivat kohti pohjoista ja laskivat nykyisen Lapuanjoen latvavesien kautta Pohjanlahteen. Veden virtauksiin kuten myös Suomen järvien kehitykseenkin on vaikuttanut voimakkaasti maankohoaminen, joka oli voimakkaimmillaan jääkautisen mannerjään vetäytymisen jälkeen. Maannousu jatkuu yhä edelleen ja nykyisin Tampereella se on noin viisi millimetriä vuodessa. Etelässä vesi nousi jatkuvasti ja syntyi puro, joka syövytti vähitellen hiekkaiseen maaperään kosken. Vähitellen koski kasvoi ja syntyi nykyinen Tammerkoski, jonka kautta vesi virtaa Näsijärvestä 18 metriä alempaan Pyhäjärveen. Näsijärven pinta aleni, kunnes veden virtaus pohjoiseen laskujokeen tyrehtyi. Vielä nykypäivänäkin on havaittavissa joitain merkkejä entisestä pohjoisesta lasku-uomasta. Purkukohdan lähellä on kallio lähellä maanpintaa ja siihen loppui huomattavasti alempana olevaan Pyhäjärveen johtavan lasku-uoman syveneminen. Ilman kalliota Näsijärven vedet olisivat voineet huveta lähes olemattomiin.
Tammerkosken yläjuoksulle syntyi lopulta nykyinen Tampereen kaupunki. Ensimmäisten Tammerkosken myllypatojen rakentaminen sijoitetaan historiateoksissa keskiajalle, viimeistään 1400-luvulle. Myllyoikeuksista käydystä riidasta on varhaisin tieto vuodelta 1466, jolloin Takahuhti, Messukylä ja Tammerkoski kiistelivät myllyosuuksistaan. Runsaat sata vuotta myöhemmin valtiovalta huomasi ensi kertaa Tammerkosken edulliset luonnonolosuhteet ja päätti korvata talonpoikien myllyt omalla kruununmyllyllään. Päätös jäi kuitenkin asukkaiden vastustuksen vuoksi toteutumatta.
Tammerkoskelle syntyi 1600-luvun alussa vahva maakunnallinen markkinapaikka. Vakinainen markkinapaikka säilyi Tammerkosken kartanon lähellä, kosken yli johtavan sillan länsipuolella. Kenraalikuvernööri Pietari Brahe määräsi vuonna 1638, että Tammerkoskella oli pidettävä vuosittain kahdet markkinat, syysmarkkinat Pertun päivänä elokuussa ja talvimarkkinat Matin päivänä helmikuussa. 1700-luvun alussa päämarkkinat siirrettiin taas Harjuun.
Kuningas Kustaa III matkasi vuonna 1775 Suomeen. Hän allekirjoitti Ruotsissa Gripsholmin linnassa Tammerkosken (nyk. Tampere) kaupungin perustamiskirjan 1.10.1779.
Tammerkoski oli vuosina 1775–1870 rajana Hämeen läänin ja Turun ja Porin läänin välillä. Tampereen kaupunki perustettiin alkujaan kosken länsirannalle, ja vasta vuonna 1876 siihen liitettiin kosken itäpuolella oleva alue.
Kosken äärellä sijainneet tehtaat
Tammerkosken rannoilla toimi 1800- ja 1900-luvuilla monia suuria teollisuusyrityksiä. Sen yläjuoksun länsi­rannalla oli Finlaysonin tehdasalue, itäpuolella Tampella. Molempien teollinen toiminta lopetettiin 1990-luvulla, mutta suuri osa vanhoista tehdasrakennuksista on yhä jäljellä, nykyään suurelta osin toimisto­käytössä.
Satakunnansillan eteläpuolella kosken länsirannalla on entinen Frenckellin paperitehdas. Se perustettiin jo vuonna 1783 ja lopetti toimintansa vuonna 1928. Tampereen kaupunki osti alueen aikoen rakentaa sinne uuden kaupungintalon sekä asuintaloja. Sotien vuoksi suunnitelma jäi kuitenkin toteuttamatta. Nykyään vanhassa tehdasrakennuksessa toimii toimistoja sekä teatteri.
Hämeensillan eteläpuolella kosken itärannalla toimi Tamfeltin verkatehdas vuosina 1856–1967. Nykyään tehdas toimii Hankkiossa noin 8 kilometrin päässä. Suurin osa tehtaan vanhoista rakennuksista purettiin vuoteen 1982 mennessä, ja tilalle rakennettiin asuintaloja, Hotelli Ilves ja kauppakeskus Koskikeskus.
Ainoa yhä Tammerkosken varrella toimiva tehdas on kosken alajuoksun länsirannan Takon kartonkitehdas.
Vuosien 1993–2001 20 markan setelissä on näkymä Tammerkosken yläjuoksusta ja sen rannalla olevista teollisuusrakennuksista Satakunnansillalta pohjoiseen katsottuna.
Tunnustukset
Tammerkosken yläjuoksun valaistusratkaisu voitti vuonna 1999 Vuoden valaistuskohde -kilpailun. Kilpailun järjestivät Suomen Valaistusteknillinen Seura ja Valo 99 -tapahtuman järjestäjät.
Papunen
Papunen on suomalainen sukunimi seuraavilla henkilöillä:
FIA World Endurance Championship -kausi 2012
FIA World Endurance Championship -kausi 2012 oli FIA WEC -maailmanmestaruussarjan ensimmäinen kausi. Kausi alkoi 17. maaliskuuta Yhdysvalloissa Sebringin moottoriradalla ja päättyi 28. lokakuuta Kiinassa Shanghain radalla.
Kilpailukalenteri
Kauden kilpailut:
Arterioskleroosi
Arterioskleroosi eli valtimonkovettumatauti on tavallisesti korkeasta verenpaineesta johtuva valtimoiden seinien paksuuntuminen ja kimmoisuuden väheneminen. Arterioskleroosi on yläkäsite valtimoiden seinämien paksuuntumiseen ja niiden seinämien joustavuuden vähenemiseen johtaville systeemisille valtimotaudeille kuten ateroskleroosi, arterioloskleroosi ja Mönckebergin arterioskleroosi. Arterioskleroosi on tavallisesti iäkkäiden ihmisten tauti. Suomessa potilaista noin 90 prosenttia on yli 60-vuotiaita.
Maunulan muumio
Maunulan muumio on vakiintunut kutsumanimeksi miehelle, jonka muumioitunut ruumis löytyi Helsingin Maunulassa sijaitsevasta kerrostaloasunnosta huhtikuussa 2000. Hän oli ollut vuoteellaan kuolleena kuusi vuotta. Muumioituminen on selitetty muun muassa kuivalla huoneilmalla ja hyvällä ilmanvaihdolla.
Käsittely julkisuudessa
Tapaus herätti paljon keskustelua siitä, voisiko yksinäisiä ja syrjäytyneitä ihmisiä jotenkin auttaa tai muuten toimia siten, että tällaista ei tapahtuisi. Sosiaalivirastoa muun muassa syytettiin siitä, että se oli vain maksanut hänen vuokransa eikä ollut selvittänyt tarkemmin hänen olosuhteitaan tai edes sitä, oliko hän ylipäänsä elossa. Toisaalta oltiin sitä mieltä, että viranomaiset eivät saa tarpeettomasti puuttua ihmisten yksityisyyteen. Tällaisia tapauksia on paljon kaupunkien kerrostaloissa, joissa ihmiset ovat joskus varsin vähän tekemisissä samassa talossa asuvien naapuriensa kanssa.
Samanlaista keskustelua käytiin myös kesällä 2006, kun Yleisradion toimittaja Ilpo Hakasalo oli löydetty asunnostaan puoli vuotta kuolemansa jälkeen.
Elämänvaiheet
Maunulan muumio oli vuonna 1938 Helsingissä syntynyt yksin elänyt mies. Helsingin Sanomien Kuukausiliitteessä 11/2000 kerrottiin hänen elämäntarinansa. Jutun aineisto oli kerätty pääasiassa viranomaisten rekistereistä sekä haastattelemalla hänen entistä aviopuolisoaan ja entisiä naisystäviään.
Mies oli vanhempiensa ainoa lapsi. Hän harrasti muun muassa partiota ja oli kovasti kiinnostunut autoista ja moottoripyöristä. Hänen elämänsä alkoi kuitenkin mennä sivuraiteelle jo kouluaikana, koska hänen koulumenestyksensä ei ollut kovin hyvä. Käden taitoja edellyttävissä kouluaineissa kuten veistossa hän menestyi, mutta esimerkiksi kielet ja matematiikka tuottivat vaikeuksia. Koulunkäynti jäi kesken luokalle jäämisten vuoksi.
Häntä kuvattiin levottomaksi ihmiseksi, joka ei jaksanut pysyä kauan paikoillaan. Työsuhteet olivat lyhyitä, ja kotiosoitteet vaihtuivat usein. Hän oli työskennellyt muun muassa satamassa, merillä, tietöissä ja trukinkuljettajana. Äidin kuolema 1950-luvun puolivälissä oli hänelle kova isku. Isänsä kanssa hänen välinsä olivat huonot. Hän oli armeijasta päästyään lyhyen ajan avioliitossa, josta syntyi kaksi lasta.
Mies syyllistyi lukuisiin omaisuusrikoksiin, joista hän sai nykykäytäntöön verrattuna ankarat vankilatuomiot. Koko 1960-luvun hän oli pääasiassa vankilassa. Hän onnistui myös kerran pysymään karkumatkalla useita vuosia. Vapaalla jalalla ollessaan hän asui naisystäviensä luona tai oli vailla vakinaista asuntoa. 1980-luvun lopulla hän sai vuokra-asunnon Maunulasta ja asui siellä yksinään. Samoihin aikoihin hän oli päässyt työ­kyvyttömyys­eläkkeelle sydäninfarktin vuoksi. Hän ei osannut käsitellä rahaa vaan tuhlasi heti kaiken, minkä vuoksi hänen eläkkeensä ohjattiin sosiaaliviraston välitystilille, josta maksettiin vuokrat ja muut pakolliset maksut. Koska välit lapsiin ja muihin omaisiin olivat katkenneet vuosia aikaisemmin ja maksuliikenne toimi sosiaaliviraston kautta, kukaan ei vuosikausiin tullut yrittäneeksi ottaa häneen yhteyttä siten, että olisi saanut tietää hänen kuolleen.
Kuolema
Kiinteistön huoltohenkilöstö löysi hänen muumioituneen ruumiinsa mennessään asentamaan palovaroitinta asuntoon. Koska ovikellon soittoon ei vastattu, sisään mentiin yleisavaimella. Poliisin tutkimuksissa kuolinpäiväksi vahvistettiin 15. helmikuuta 1994 muun muassa eteisen lattialle kertyneen postin perusteella. Hän oli siis kuollessaan 55-vuotias.
Edesmenneen tuhkat päätyivät Honkanummen hautausmaan uurnalehtoon kuusi vuotta kuoleman jälkeen. Uurnalehdossa olevaan muistokiveen kiinnitettiin messinkinen nimilaatta useiden kymmenien samanlaisten laattojen jatkoksi.
Arto Bryggare
Arto Kalervo Bryggare (s. 26. toukokuuta 1958 Kouvola) on suomalainen entinen aitajuoksija ja SDP:n kansanedustaja vuosina 1995–1999 sekä 2003–2007.
Bryggaren parhaina urheilusaavutuksina voinee pitää 110 metrin aitajuoksun MM-hopeaa (1983) ja olympiapronssia (1984).
Koulutukseltaan Bryggare on kauppatieteiden kandidaatti. Bryggare jättäytyi kansanedustajan sopeutumiseläkkeelle vuonna 2007 pudottuaan eduskunnasta.
Urheilu-ura
Bryggare oli aikanaan 110 metrin aitajuoksijana maailman huipulla. Hänen viisi ulkoratojen arvokisamitaliaan ovat edelleen ainutlaatuinen suoritus suomalaiselta pikajuoksijalta. Tämä ketju sai alkunsa vuonna 1978 ja päättyi kahdeksan vuotta myöhemmin, ja tuona aikana hän jäi vain yksissä arvokisoissa ilman mitalia.
Ensimmäisen kerran Bryggare sijoittui aikuisten arvokisoissa mitaleille 20-vuotiaana Prahan vuoden 1978 EM-kisoissa häviten DDR:n Thomas Munkeltille vain kaksi sadasosasekuntia ja Puolan Jan Pustylle yhden sadasosan. Mitalikolmikon ajat olivat 13,54, 13,55 ja 13,56. Bryggaren aika oli uusi Suomen ennätys. Kaksi vuotta myöhemmin Moskovan olympialaisissa Bryggare selviytyi ensimmäisenä suomalaisena 110 metrin aitajuoksun olympiafinaaliin ja oli kuudes ajalla 13,76. Voiton vei jälleen Munkelt sadasosasekunnin turvin ennen Kuuban ”ikuista kakkosta” Alejandro Casañasia.
Ateenan vuoden 1982 EM-kilpailuissa Bryggare oli vielä puolimatkassa kärjessä, mutta sitten alkoivat vanha kiistakumppani Munkelt ja Neuvostoliiton Andrei Prokofjev nousta ja Bryggare sijoittui lopulta kolmanneksi ajalla 13,60. Bryggaren pettymys purkautui kovaan itkuun. Seuraavana vuonna Helsingissä järjestettiin ensimmäiset yleisurheilun MM-kilpailut. Bryggare jäi kotikisoissa ajallaan 13,46 neljän sadasosasekunnin päähän maailmanmestaruudesta. Yhdysvaltojen Greg Foster oli suursuosikki mutta kompuroi kolmeen viimeiseen aitaan ja Bryggare pääsi heittäytymään aivan tuntumaan. Alkueränsä Bryggare voitti Suomen-ennätyksellä 13,44.
Los Angelesin olympialaisissa 1984 Bryggare oli elämänsä vireessä aitoen heti alkuerissä ihanneoloissa uuden Suomen ja Pohjoismaiden ennätyksen 13,35. Välierät hän suoritti rutiinilla kunnes oli finaalin vuoro. Siitä oli tulla farssi, sillä Greg Foster nykäisi kerran ja toisenkin. Viereisellä radalla ollut Bryggare ei voinut olla häiriintymättä Fosterin temppuilusta. Kaikki odottivatkin lähettäjän ”ylös”-komentoa, mutta sitä ei koskaan kuulunut. Tämän hyödynsi ulkoradalla juossut Yhdysvaltojen Roger Kingdom, joka voitti uudella olympiaennätysajalla 13,20. Bryggare oli kolmas ajalla 13,40 ennen Kanadan Mark McKoyta.
Stuttgartin EM-kisoissa 1986 Bryggare otti uransa viimeisen ulkoratojen arvokisamitalin nuoren ranskalaisen Stéphane Caristanin jälkeen ajalla 13,42. Caristanin voittoaika 13,20 oli uusi Euroopan ennätys ja täsmälleen sama kuin Kingdomin kahden vuoden takainen olympialaisten voittoaika. Seuraavana vuonna järjestetyissä yleisurheilun toisissa MM-kisoissa Roomassa Bryggare selviytyi loppukilpailuun mutta ei kyennyt siinä starttaamaan laisinkaan verryttelyssä ilmenneen jalkavamman takia.
Sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailuissa Bryggare voitti kahdesti kultaa ja saavutti kolme muuta mitalia. Kultaa hän voitti 50 metrin aitajuoksussa Grenoblessa 1981 ja 60 metrin aitajuoksussa Liévinissa 1987. Bryggare voitti nuorten Euroopan-mestaruuden Donetskissa 1977.
Bryggaren uraa varjostivat lukuisat jalkavammat, joista vaikein, akillesjänteen katkeaminen, tapahtui Hämeenlinnan Kalevan kisoissa 1988.
Purppuraa
Purppuraa on Dingon albumi, joka julkaistiin 26. lokakuuta 2005. Se ei myynyt Dingon menestysvuosien tavoin: albumi oli Suomen TOP40-listalla vain kaksi viikkoa, käyden julkaisuviikollaan yhdeksäntenä. Toisella viikolla se oli sijalla 23 ja kolmannella viikolla se putosi listalta kokonaan.
Arto Bryggare
Urheilu-ura
Bryggaren ura sai lopullisen päätöksensä vuonna 1992 Barcelonan olympiakisoissa, joissa hän jäi ensimmäisiin alkueriin ollen eränsä viides ajalla 13,92. Saman vuoden Kalevan kisoissa hän teki kuitenkin historiaa ottamalla uransa 12. Suomen-mestaruuden ajalla 13,70.
Purppuraa
Albumista on julkaistu kaksi singleä. Ensimmäinen single, ”Musta leski” julkaistiin 8. kesäkuuta 2005 ja ”Purppuraa”-single julkaistiin 12. lokakuuta 2005. Kappaleesta ”Purppuraa” tehtiin myös musiikkivideo.
Arto Bryggare
Urheilu-ura
Bryggaren Los Angelesin olympialaisten alkuerissä juoksema 13,35 säilyi Suomen ennätyksenä 2.6.2021 asti, jolloin Elmo Lakka paransi sitä ajalla 13,31.
Purppuraa
Kappaleet
Kaikkien laulujen sanoitus, sävel ja laulu Pertti Neumann, ellei toisin mainita.
Pustantulikukka
Pustantulikukka (Verbascum speciosum) on kaksivuotinen tulikukkalaji, jota esiintyy Kaakkois-Euroopasta Lounais-Aasiaan. Se kasvaa puolesta metristä kahteen metriin korkeaksi. Varsi on tiheästi lyhytkarvainen ja melko karheakarvainen. Aluslehdillä ja alimmilla varsilehdillä lapa on ehytlaitainen, suippokärkinen, muodoltaan suikeasta kapean vastapuikeaan. Kukinto koostuu runsaista pitkistä haaroista, jotka ovat melko pystyjä tai ylöskaartuvia. Kukan lähes säteittäinen teriö on keltainen, kahdesta kolmeen senttimetriä leveä ja alapinnalta tähtikarvainen. Heteiden palhot ja osittain myös ponnet ovat valkokarvaisia. Lajin voi sekoittaa käentulikukkaan (Verbascum lychnitis).
Arto Bryggare
Politiikka
Bryggare valittiin kansanedustajaksi (SDP) ensimmäisen kerran Helsingin vaalipiiristä vuoden 1995 eduskuntavaaleissa. Toiselle kaudelle hänet valittiin vuoden 2003 vaaleissa. Eduskunnassa Bryggare oli valtiovarainvaliokunnan, talousvaliokunnan, tulevaisuusvaliokunnan ja suuren valiokunnan jäsen.
Purppuraa
Kansikuvista kaksi eri versiota
left|200px|thumb|Toinen versio albumin kansikuvasta. Purppuraa-albumin kansikuvasta on kaksi versiota. Ensimmäinen julkaistiin Dingon levy-yhtiön, Edel Recordsin kotisivuilla syyskuun 2005 alussa, ja myöhemmin myös virallisilla kotisivuilla. Alkuperäisessä versiossa Purppuraa-kirjoitus oli punaisella ja Dingon logo värjätty kullalla.
Arto Bryggare
Politiikka
Vuosina 1993–2012 Bryggare oli Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen. Hän ei asettunut ehdolle enää vuoden 2012 kuntavaaleissa.
Purppuraa
Kansikuvista kaksi eri versiota
Lokakuussa 2005 kansikuvaa muutettiin. Purppuraa-kirjoitus vaihdettiin violetin väriseksi ja tekstin ympärille lisättiin koristeita. Dingon logon väriä myös muutettiin. Jälkimmäisestä versiosta tuli albumin virallinen kansikuva.
Arto Bryggare
Politiikka
Vuoden 2015 eduskuntavaaleissa Bryggare sai 889 ääntä, eikä tullut valituksi.
Yksityiselämä
Bryggaren vanhemmat ovat apulaispoliisimestari Unto Bryggare ja Toini Rinkinen. Bryggare meni naimisiin kilpajuoksija Lotta Suvirannan kanssa 1991. Vuonna 2015 pari haki avioeroa. Heillä on kolme lasta, joista poika Samuli on moniottelija. Arto Bryggare avioitui saksalaisen yleisurheilijan Heike Drechslerin kanssa toukokuussa 2019. Bryggaren ensimmäinen vaimo oli pituushyppääjä Anna-Maija Bryggare.
John Gurdon
John Bertrand Gurdon (s. 2. lokakuuta 1933) on brittiläinen kehitysbiologi ja solubiologian professori. Gurdon toimii nimeään kantavassa instituutissa Cambridgen yliopistossa. Gurdon sai vuoden 2012 Nobelin fysiologian tai lääketieteen palkinnon yhdessä Shinya Yamanakan kanssa. He ovat tutkineet solujen kehittymistä ja erityisesti sitä, kuinka erilaistuneet solut voidaan ohjelmoida uudelleen kantasoluiksi.
Gurdon väitteli Oxfordin yliopistossa vuonna 1960 ja teki post doc -opintoja Caltechissa Kaliforniassa. Hän palasi Oxfordiin eläintieteen lehtoriksi vuonna 1962. Vuonna 1972 hän siirtyi Cambridgen yliopistoon solubiologian professoriksi ja sieltä omaa nimeään kantavaan instituuttiin.
Making Mirrors
Making Mirrors on belgialais-australialaisen muusikko ja tuottaja Gotyen kolmas studioalbumi, jonka julkaisi Eleven Music 19. elokuuta 2011. Albumilta julkaistiin seitsemän singleä, tunnetuimpana Somebody That I Used to Know. Albumi nauhoitettiin vuosien 2008-2011 aikana kotistudiossa Gotyen vanhempien omistamalla maatilalla. Albumi myi kolmikertaista platinaa muusikon kotimaassa Australiassa ja voitti vuonna 2013 parhaan vaihtoehtoalbumin Grammy-palkinnon.
Minä ja ministeri
Minä ja ministeri on vuonna 1934 valmistunut suomalainen komediaelokuva, jonka on ohjannut Risto Orko apulaisohjaajanaan Topo Leistelä. Elokuva perustuu Leistelän näytelmään Kotityranni vuodelta 1934 ja hänen salanimellä Pierre Gaston Durac kirjoittamaansa näytelmään Piika jonkas minulle annoit (1926).
Valjuksi ja kankeaksi komediaksi luonnehdittu elokuva on Orkon esikoisohjaus. Kriitikon mukaan parasta elokuvassa on eräät miljööt ja musiikkijaksot. Elokuvan ensi-ilta oli 18. maaliskuuta 1934 Kino-Palatsissa Helsingissä.
Juoni
Ulkoministeriön vastanainut virkamies Raimo Vehari (Joel Rinne) ja hänen vaimonsa Marja (Maire Suvi) etsivät lehti-ilmoituksella taloustöihin ja ruoanlaittoon perehtynyttä kotiapulaista. Paikan ottaa Veharin esimiehen ministeri Hirvimaan (Uuno Laakso) täti Priskilla Paukkaja (Hertta Leistén), joka alkaa tarmokkaasti järjestellä nuorenparin asioita. Priskilla alkaa myös hankkia Raimolle ylennystä uhaten paljastaa salaisen suhteen, joka ministerillä on tanssijatar Virvan (Birgit Kronström) kanssa.
Nikolai Oleinikov
thumb|150px|Nikolai Oleinikov. Nikolai Makarovitš Oleinikov (17. elokuuta (J: 5. elokuuta) 1898 nykyisen Rostovin alueen Kamenskajan kylä – 24. marraskuuta 1937 Leningrad ) oli venäläinen lastenkirjailija ja runoilija.
Nikolai Oleinikov syntyi vauraaseen kasakkaperheeseen. Hän osallistui Venäjän kansalaissotaan puna-armeijan komentajana ja liittyi kommunistipuolueeseen vuonna 1920. Oleinikov toimi lehtimiehenä Donin Rostovissa ja siirtyi vuonna 1925 Leningradiin, jossa hän työskenteli lastenkirjallisuuden kustantamossa sekä Jež ja Tšiž -lastenlehtien toimittajana yhdessä Samuil Maršakin ja Jevgeni Švartsin kanssa. Hän osallistui Oberiu-kirjailijaryhmän toimintaan ja tutustui varsinkin Daniil Harmsiin ja Aleksandr Vvedenskiin.
Oleinikov julkaisi 1920–1930-luvuilla kymmeniä lastenkirjoja. Vuosina 1934–1936 hän laati Jevgeni Švartsin kanssa myös useita elokuvakäsikirjoituksia. Kirjailijan satiiriset runot jäivät hänen elinaikanaan lähes kokonaan tuntemattomiksi. Ensimmäinen runokokoelma ilmestyi lännessä vuonna 1975.
Oleinikov joutui Stalinin vainojen uhriksi. Hänet pidätettiin heinäkuussa 1937, tuomittiin kuolemaan syytettynä vastavallankumouksellisesta toiminnasta ja ammuttiin.
Aleksei Jemelin
Aleksei Vjatšeslavovitš Jemelin (, s. 25. huhtikuuta 1986 Toljatti, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on venäläinen jääkiekkoilija. Hän on pelipaikaltaan puolustaja.
Ura
Montreal Canadiens varasi Jemelinin NHL:n varaustilaisuudessa 2004, varausvuorolla 84. Hän on Lada Toljattin kasvatti ja pelasi seurassa kauteen 2006–2007 asti, ennen siirtymistään Ak Bars Kazaniin. Kausilla 2008–2009 ja 2009–2010 hän voitti Kazanissa KHL:n Gagarin Cupin mestaruuden. Kaudesta 2011–2012 lähtien Jemelin on kuulunut NHL:ssä Canadiensin vakiokokoonpanoon. Jemelin on pelannut Venäjän maajoukkueessa yhdet olympialaiset ja viidet MM-kilpailut, joissa hän on ollut voittamassa maailmanmestaruuden 2012, MM-hopeaa 2010, sekä MM-pronssia 2007 ja 2016. Juniorimaajoukkueista hänellä on alle 18-vuotiaista kultaa 2004, sekä alle 20-vuotiaista hopeaa 2005 ja 2006
Luettelo zombielokuvista
Tämä on luettelo, johon koottu joitakin zombielokuvia.
Kallista kipua
Kallista kipua on yhdysvaltalainen sairaalamaailmaan sijoittuva komediallinen draamasarja. Ohjelman ensimmäinen jakso esitettiin USA Network -kaapelikanavalla 4. kesäkuuta 2009. Sarja nousi nopeasti yhdeksi Yhdysvaltojen katsotuimmista kaapelikanavalla esitettävistä draamasarjoista.
Ohjelma kertoo Hank Lawsonista, joka saa potkut lääkärinvirasta hoitovirheen vuoksi. Pian potkujen jälkeen Hankin tyttöystävä jättää hänet, ja elämän suunta muuttuu sen myötä täysin. Hank matkaa veljensä Evanin kanssa Hamptoniin, jossa hän ryhtyy "seurapiirien henkilääkäriksi". Yllättäen läheisen sairaalan työntekijä Jill Casey pyytää Hankia hoitamaan kaupungin vähäosaisia, ja pian Hank on tilanteessa, jossa hänen pitäisi päättää, tehdäkö hyvää itselle vai muille.
Sarjan ensimmäinen kausi kattaa kaikkiaan 12 jaksoa, jotka esitettiin kesän 2009 aikana. USA Network tiedotti 28. heinäkuuta 2009, että sarja saa jatkuu toiselle tuotantokaudelle, joka sisältää 16 jaksoa. Toinen tuotantokausi alkoi heinäkuussa 2009 ja päättyi alkuvuodesta 2011. Sarja saa myös kolmannen tuotantokauden, joka tulee olemaan 16 jakson mittainen.
Suomessa sarjan esittäminen aloitettiin MTV3-kanavalla 7. tammikuuta 2011. MTV3 on tilannut ohjelmistoonsa myös sarjan toisen tuotantokauden.
Balochistan
Balochistan on Pakistanin läntisin provinssi. Sen pinta-ala on 347 190 km², joten se on Pakistanin provinsseista laajin. Asukkaita siellä on vajaat kymmenen miljoonaa. Balochistanin pääkaupunki on Quetta. Balochistan on osa historiallista Belutšistania, jonka aluetta on myös Iranin ja Afganistanin puolella.
Maantiede ja ilmasto
Balochistan on Iranin ja Afganistanin rajanaapuri, ja sillä on pitkä rantaviiva Arabianmerellä. Maastoltaan Balochistan on enimmäkseen vähäsateista kivikkoerämaata. Eniten sataa maakunnan koillisosassa: 200–500 mm vuodessa. Quettassa on kuuminta kesäkuusta elokuuhun, jolloin keskimääräinen päivän ylin lämpötila on 35–36 celsiusastetta. Marraskuusta helmikuuhun yön keskimääräinen alin lämpötila on pakkasen puolella.
Historia
Aleksanteri Suuren valtakunta ulottui nykyisen Balochistanin alueelle. Sille nimen antaneet belutšit eli baluchit saapuivat seudulle vasta 1300-luvulla.
Balochistan oli brittien vallassa vuosien 1877–1947 ajan osana brittiläistä Intiaa.
Balochistan sai nykyiset rajansa vuonna 1970.
Balochistania ovat koetelleet monet maanjäristykset. Balochistanin maanjäristys vuonna 1945 vaati noin 4 000 ihmisen hengen. Pakistanin maanjäristys 2008 surmasi yli 200 ja Pakistanin maanjäristys 2013 yli 500 henkeä.
Talous ja liikenne
Balochistanissa on maakaasua, öljyä ja kultaa, mutta niitä ei ole juuri hyödynnetty.
Kuivuus rajoittaa maanviljelystä. Vehnää, hirssiä ja riisiä viljellään kotitarpeiksi, hedelmiä myös myyntiin. Lampaankasvatus on laajamittaista. Pienimuotoinen teollisuus tuottaa tekstiileitä, elintarvikkeita ja pieniä koneita.
Quettan lentokenttä palvelee kotimaanliikennettä. Sinne menee rautatie ja maantie Karachin satamakaupungista. Maantieverkko yhdistää suurimpia kaupunkeja, muuten liikenneyhteydet ovat huonot.
Väestö ja koulutus
Suurimmat etniset ryhmät ovat belutšit, paštut ja sindhit. Puhutuimmat kielet ovat belutši, brahui, paštu ja sindhi.
Vuonna 2013 vain 41 prosenttia väestöstä laskettiin lukutaitoisiksi. Erityisen huono on naisten lukutaitotilanne. Monet koulurakennuksista ovat rappiolla, kaikissa ei ole sähköä.
Balochistanin yliopisto on perustettu 1970.
Politiikka
Maakunnassa asuvat belutšit eli baluchit ovat tyytymättömiä Pakistanin keskushallintoon. Belutšit vaativat itselleen suurempaa osaa alueen luonnonvaroista. Tyytymättömyys on usein puhjennut väkivaltaisuuksiksi. Keskushallintoa syytetään kidnappauksista ja muista ihmisoikeusrikkomuksista.