cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Morten Olsen
Ura pelaajana
Morten Olsen aloitti peliuransa kotikaupungissaan, Vordingborg IF:n joukkueessa, josta siirtyi Tanskan 1. divisioonan mestaruuden voittaneeseen B 1901:een. Olsen nousi maansa alle 21-vuotiaiden A-maajoukkueeseen 1970 ja debytoi syyskuussa Puolan alle 21-vuotiaita vastaan pelatussa ystävyysottelussa tehden yhden maalin. Vain kolme viikkoa myöhemmin A-maajoukkueen päävalmentaja Rudi Strittich kutsui Olsenin maajoukkueeseen, jossa Olsen debytoi Norjaa vastaan.
Seuratasolla Olsen pelasi B 1901:ssä kolme kautta ennen siirtymistään Belgiaan. Olsen teki 1972 sopimuksen Cercle Brugge KSV:n kanssa. Seura oli noussut Belgian pääsarjaan vuotta aikaisemmin. Olsenin ensimmäisellä pelikaudella Cercle Brugge sijoittui liigassa neljänneksi, mutta seuraavana kautena jäi keskikastiin. 1976 Olsen siirtyi RDW Molenbeekiin, joka oli voittanut Belgian mestaruuden vuotta aikaisemmin. Olsenin peliaikana Molenbeek pelasi kärkisijoista liigassa. 1980 Olsen siirtyi Belgian menestyneimpään seuraan, RSC Anderlechtiin.
Brysseliläisseurassa Olsen voitti Belgian mestaruuden heti ensimmäisellä kaudella. RSC:n puolustus, jonka keskustassa Olsen pelasi, sekä maalivahdit päästivät kauden aikana ainoastaan 25 maalia 34 ottelussa. Olsen pelasi RSC:ssä kaikkiaan kuusi kautta voittaen kolme mestaruutta. Olsen oli mukana kokoonpanossa, kun RSC eteni UEFA Cupin loppuotteluun kaudella 1982–1983 ja kaatoi SL Benfican. Hänet valittiin 1983 Tanskan vuoden pelaajaksi. Larsen oli mukana UEFA Cupin loppuottelussa myös seuraavalla kaudella, mutta RSC hävisi Tottenhamille.
RSC:n vuosinaan Olsen pelasi myös maajoukkueessa ja 1981 hän saavutti seitsemäntenä tanskalaisena 50 A-maaottelun rajan. 1983 maajoukkuevalmentaja Sepp Piontek teki Olsenista maajoukkueen kapteenin. 1984 Olsen oli mukana, kun Tanska selvisi kahdenkymmenen vuoden jälkeen arvoturnaukseen, Ranskan EM-kilpailuihin 1984. Tanska eteni aina välieriin saakka, joissa se hävisi Espanjalle rangaistuspotkukilpailussa. Olsen oli yksi Tanskan onnistujista rp-kilpailussa. Lokakuussa 1985 Olsen ylitti toisena tanskalaisena 75 A-maaottelun rajan. Olsen oli maajoukkueen kapteenina Tanskan ensimmäissä MM-kilpailuissa 1986, joissa joukkue eteni 1. pudotuspelikierrokselle, jossa hävisi jälleen Espanjalle.
Tanskan vuoden pelaajaksi 1986 valittu 36-vuotias Olsen jätti RSC Anderlechtin MM-kilpailuiden jälkeen ja siirtyi Saksaan ja 1. FC Kölnin joukkueeseen. Maajoukkueessa Olsen jatkoi edelleen ja kantoi kapteenin nauhaa EM-kilpailuissa 1988. Elokuussa 1989 Olsen ylitti 100 A-maaottelun rajan. FC Kölnissä Olsen sijoittui 1. bundesliigassa sijoille kaksi ja kolme. 1989 Olsen päätti aktiiviuransa 39-vuotiaana.
Ura valmentajana
Pitkän pelaajauran tehnyt Olsen aloitti valmentajan tehtävänsä tammikuussa 1990 Brøndby IF:n päävalmentajana. Olsenin johdolla kööpenhaminalaisseura voitti kaksi Tanskan mestaruutta. Olsenin tavoitteena oli tehdä joukkueesta Euroopan kentillä menestyvä joukkue kovan kuntoharjoittelun avulla. Brøndby etenikin UEFA Cupin välieriin kaudella 1990–1991. Olsen sai potkut joukkueen päävalmentajan tehtävistä 1992 laskusuuntaan lähteneiden otteiden ja pelaajakauppojen vuoksi epäsuosioon joutumisen takia.
Olsen palasi 1993 FC Kölniin, jonka valmentajana hän pelasti seuran putoamasta 2. bundesliigaan. Saksassa Olsen suoritti valmentajalisenssin ja 1993 hän sai "Fussball Lehrer Licenz" -diplomin. Olsen toimi FC Kölnin päävalmentajana kaksi kautta, jona aikana joukkue säilyi pääsarjassa, muttei menestynyt erityisemmin. Syksyllä 1995 joukkue sai tanskalaisesta tarpeekseen ja Olsenille annettiin potkut.
EM-kilpailujen 2000 jälkeen ruotsalainen Bo Johansson jätti Tanskan maajoukkueen päävalmentajan tehtävät ja Olsen palkattiin hänen seuraajakseen. Olsen luotsasi Tanskan MM-kilpailuihin 2002, joissa joukkue voitti alkulohkonsa kaatamalla mm. hallitsevan maailmanmestari Ranskan. Tanskan taival päättyi kuitenkin 1. pudotuspelikierrokselle joukkueen hävittyä Englannille 0–3. Olsen teki kilpailuiden jälkeen nelivuotisen jatkosopimuksen ja johdatti joukkueen EM-kilpailuihin 2004, mutta kohtalona oli jälleen pudota 1. pudotuspelikierroksella, tällä kertaa Tšekille maalein 3–0. Huolimatta Tanskan karsiutumisesta MM-kilpailuista 2006, Olsen ja Tanskan jalkapalloliitto tekivät vuoteen 2010 ulottuvan jatkosopimuksen.
Olsenin johdolla Tanskalle kävi köpelösti myös EM-karsinnoissa vuoden 2008 lopputurnaukseen. Tanska jäi karsintalohkossa F neljänneksi kilpailuihin menneiden Espanjan ja Ruotsin sekä Pohjois-Irlannin taakse. Tanskan liitto kuitenkin luotti edelleen Olsenin ja tämä sai jatkaa tehtävässään. Luottamus palkittiin ja hän johdatti Tanskan MM-kisoihin 2010 karsintalohkonsa voittajana. Tammikuussa 2010 hän allekirjoitti vuoteen 2012 kestävän jatkosopimuksen Tanskan jalkapalloliiton kanssa. Olsenin johdolla Tanskan menestys MM-lopputurnauksessa oli vaatimatonta. Joukkue voitti vain Kamerunin 2–1 ja putosi jatkosta jo alkulohkovaiheessa. EM-kisoissa 2012 Olsenin ja Tanskan kohtalo oli samankaltainen, sillä avausottelun 1–0 voitto Alankomaista ei riittänyt jatkoon kovasta alkulohkosta.
Tanskan jalkapalloliitto luotti kokeneeseen Olsenin vaisuista tuloksista huolimatta. Joukkue jäi ailahtelevien peliesitysten myötä ulos MM-kisoista 2014, mutta hänet palkittiin vuoteen 2016 ulottuneella jatkosopimuksella. EM2016-karsinnoissa Tanska pelasi jälleen ailahtelevasti, mutta selvisi lohkokolmosena jatkokarsintoihin. Lopputurnauspaikan esteeksi muodostui Ruotsi, joka oli jatkokarsinnoissa parempi yhteismaalein 4–3. Karsinnat jäivät Olsenin yli 15 vuotta kestäneen päävalmentajauran viimeisiksi ja hän jätti tehtävänsä marraskuussa 2015.
Bud Spencer
Bud Spencer (31. lokakuuta 1929 Napoli – 27. kesäkuuta 2016 Rooma), oikealta nimeltään Carlo Pedersoli, oli italialainen uimari ja näyttelijä.
Elämä ja ura
Carlo Pedersoli syntyi 31.10.1929 Napolissa ja hänen vanhempansa olivat Alessandro Pedersoli ja Rosa Facchetti. Vuonna 1935 hän aloitti koulun ja vuoden opiskeltuaan liittyi ensi kertaa uimaseuraan. Perhe muutti vuonna 1940 pommituksia pakoon turvallisempaan kaupunkiin, Roomaan. Roomassa hän jatkoi kouluaan ja valmistui hyvin arvosanoin vuonna 1946. Tämän jälkeen Carlo jatkoi opintojaan Rooman yliopistossa, yhtenä nuorimpana yliopisto-opiskelijana Italiassa, pääaineenaan kemia. Sodan jälkeen elämä oli kuitenkin kohtalaisen kovaa ja Pedersolin perhe muuttikin miltei heti opiskelujen alettua Etelä-Amerikkaan, Brasiliaan. Siellä Carlo opiskeli portugalin kieltä ja teki erinäisiä töitä mm. Rio de Janeirossa. Musiikki oli yksi hänen intohimoistaan ja hän tutustui Brasilialaiseen musiikkiin, josta hän piti kovasti. Palattuaan vuonna 1948 takaisin Roomaan hän jatkoi opintojaan. Kemian opiskelu oli aikaavievää ja hän aloitti lakiopinnot. Tämä mahdollisti paremmin urheilun ja etenkin uinnin harrastamisen. Näihin aikoihin Carlo myös otteli muutaman nyrkkeilyottelun raskassarjalaisena, voittaen ne kaikki.
Vaikkakaan Carlo ei juurikaan pitänyt harjoittelusta, hän kehittyi nopeasti uimarina ja vuonna 1949 hän voitti ensimmäisen Italian mestaruutensa vapaauinnissa. Seuraavana vuonna hän oli ensimmäinen Italialainen, joka kykeni uimaan 100 metriä alle minuutissa (vapaauinti, 19 syyskuuta 1950, aika 00:59.50). Olympialaisissa hän edusti maataan 1952 Helsingissä (100m vapaauinti, semifinaali) ja 1956 Melbournessa (semifinaali). Vuonna 1957 hän lopetti uimarin uransa. Uransa aikana hän oli voittanut seitsemän henkilökohtaista Italian mestaruutta (lisäksi kolme juniori- ja neljä viestimestaruutta). Hän pelasi myös vesipalloa huipputasolla (mm. Italian mestari 1954 / S.S. Lazio, Välimeren mestaruus 1955 Italian maajoukkue).
Carlon ensimmäinen elokuvaesiintyminen tapahtui vuonna 1949 elokuvassa Quel fantasma di mio marito (julkaistiin vuonna 1950). Siinä hän näytteli pienen osan uimarina. Seuraava rooli oli vuonna 1951 valmistuneessa elokuvassa, nimeltä Quo Vadis. Rooli oli pieni, joten tämänkään elokuvan lopputeksteihin ei hän saanut nimeään.
Lopetettuaan urheilijan uransa, vuonna 1957, Carlo matkusti takaisin Etelä-Amerikkaan, tällä kertaa Venezuelaan. Siellä hän etsi itseään ja teki erinäisiä töitä, mm. 9kk esimiehenä tekemässä Panamericana-valtatietä. Vaikka hänellä olikin koti-ikävä, hän jatkoi työskentelyään Caracasissa, Alfa Romeon alaisena. Paluu takaisin Italiaan ja Roomaan, tapahtui vuonna 1959. Samana vuonna hän sai roolin elokuvaan Hannibal. Elokuvassa näytteli myös hänen tuleva hyvä ystävänsä Terence Hill. Kuvausten aikana he eivät kuitenkaan kohdanneet, vaan ensitapaaminen tapahtui vasta vuonna 1967, elokuvan Luoja armahtaa – minä en kuvausten alkaessa. Tämäkin kohtaaminen oli jäädä tapahtumatta, sillä alkuperäisten roolitusten mukaan Hillin rooli oli annettu toiselle näyttelijälle.
Carlo oli naimisissa Maria Amaton kanssa, vuodesta 1960, ja heillä oli kolme lasta: Giuseppe (synt. 1961), Cristiana (synt. 1962) ja Diamante (synt. 1972). Marian isä, Giuseppe Amato, oli menestyvä ja vaikutusvaltainen tuottaja Italiassa. Naimisiin mentyään Carlo piti taukoa näyttelijänä. Hän toimi vuosina 1960-64 säveltäjänä RCA Records levy-yhtiöllä, säveltäen kappaleita mm. Rita Pavonelle. Purettuaan sopimuksen heidän kanssaan hän perusti tuotantoyhtiön, joka tuotti pääasiassa dokumentteja ja mainoksia italialaiselle televisiolle. Vuonna 1967 Carlo palasi elokuvien pariin, kun Giuseppe Colizzi, joka oli hänen vaimonsa Marian tuttava, tarjosi yhtä pääosaa elokuvasta Luoja armahtaa – minä en. Elokuvaan tarvittiin vahvaa "jättiläistä", johon hän kokonsa puolesta hyvin sopi. Carlo ei alkuun ollut roolista kovin kiinnostunut, mutta lopulta kuitenkin suostui tarjoukseen. Hän ei halunnut riskeerata asemaansa "hassujen länkkäreiden" takia ja kasvattikin tavaramerkiksi tulleen partansa, jotta häntä ei tunnistettaisi. Tähän elokuvaan Carlo otti käyttöönsä taiteilijanimensä, Bud Spencer, joka pohjautui Spencer Tracyyn ja Budweiser-olueen. Bud ei osannut kovin hyvin englantia, eikä ratsastaa hevosella, joten tuossa vaiheessa hän vielä ajatteli, ettei näyttelijän ura sen enempiä etene. Lisäksi Italo-Western genren menestys oli laskenut 60-luvun lopulla. Yleisö kuitenkin piti kaksikosta Spencer/Hill ja Spencerin ura näyttelijänä lähti nousuun. Hän esiintyi yhdessä Terence Hillin kanssa kahdessa Colizzin ohjaamassa lännenelokuvassa, Luojan lähettiläät sekä Veristen saappaiden kukkula. Kaksikon läpimurtoelokuva oli Enzo Barbonin (Joka muutti nimekseen E.B. Clucher) ohjaama Nimeni on Trinity – paholaisen oikea käsi. Kaikkiaan hän teki Hillin kanssa 18 elokuvaa.
Esiinnyttyään elokuvassa Siitä vaan pojat! vuonna 1972 Spencer hankki itselleen helikopterin ja lentokoneen lentämiseen oikeuttaneet lupakirjat. Vaikka Bud olikin -70 luvulla hyvinkin kiireinen, löysi hän aikaa toiselle intohimolleen, musiikille. Hän teki laulut mm. elokuviinsa Hyttynen ja Mutaa kuonoon! sano virtahepo. Vuonna 1981 hän perusti oman lentoyhtiön Mistral Airin, mutta siirtyi sittemmin lastenvaatealalle. 1980-luvun jälkeen hän ei enää esiintynyt yhtä ahkerasti elokuvissa, mutta kirjoitti niihin käsikirjoituksia. Hän rekisteröi myös nimiinsä lukuisia (12kpl) patentteja, mm. kertakäyttöisen hammasharjan jossa hammastahna oli mukana.
Spencer meni mukaan politiikkaan vuonna 2005, kun pääministeri Silvio Berlusconi pyysi häntä Forza Italia -puolueen ehdokkaaksi Latiumin aluevaaleihin. Hän ei kuitenkaan saanut valintaan riittäviä ääniä.
Vuonna 2010, toukokuun 27, julkaistiin Budin ensimmäinen kirja Altrimenti mi arrabbio Saman vuoden lopulla kirja julkaistiin myös Unkarissa ja myöhemmin vuonna 2011 Saksassa. Kirjojensa ohessa Bud teki myös musiikkia, Hän julkaisi useita singlejä ja vuonna 2016 hän julkaisi musiikkialbumin nimeltä Futtetenne. Levyllä on kymmenen (10) kappaletta, jotka on tehty hänen eri elämänvaiheissa. Levyn kaksi viimeistä kappaletta, Ciuf ciuf ca ja In una nuvola hän on tehnyt vuonna 1961 ja omistanut ne hänen "elämänsä rakkaudelle", Maria vaimolle.
Oman ilmoituksen mukaan hän oli ”pennitön mies” ja rahat eivät riittäneet edes asunnon vuokraan. Koko omaisuus kului yksityiselämän suuriin ongelmiin, velkoihin ja munauksiin.
Spencerin viimeiseksi kommentiksi roomalaisessa sairaalassa hänen Giuseppe-poikansa mukaan jäi: ”Kiitos”.
Mittoja ja voimia
Spencer oli 193 senttimetriä pitkä. Hänen painonsa oli 125 kilogrammaa ja syntymäpainonsa kuusi kilogrammaa. Hän painoi 1950-luvulla uimarina 100–105 kilogrammaa ja 1970–80-luvulla suurimman menestyksensä aikaan 120–130 kilogrammaa. Vuonna 2000 Spencer painoi 140 kilogrammaa ja vuodesta 2010 eteenpäin 125 kilogrammaa painettuaan parhaimmillaan 152 kilogrammaa. Spencerin kengännumero oli 47.
Spencer esitti elokuvissa olevansa hyvin vahva: muun muassa vuoden 1972 elokuvassa Siitä vaan pojat! hän puristaa kookospähkinän palasiksi yhdellä kädellä. Spencer oli todellisuudessakin niin vahva käsivoimiltaan vielä liki 80-vuotiaana, että hän puristi vaivattomasti omenan liiskaksi yhdellä kädellä yleisön edessä, epäuskoisen italialaisen televisiojuontajan hämmästellessä vieressä. Spencer kykeni nostamaan aikuisen miehen noin vaan tieltään lantiosta nostaen ilmeenkään värähtämättä. Elokuvissa hän nosti, heitteli ja löi niin lujaa, että ihminen heitti voltin vaikkapa takaraivoon avokämmenellä lyötynä. Suunnattomat voimat edesauttoivat Spenceriä monien tappelukohtausten järjestämisessä sekä erilaisten voimankoitosten esittämisessä. Hänen tavaramerkikseen jäi ihmisen tyrmääminen vasaraiskulla suoraan päälakeen. Spencerin voimat sai tuntea muun muassa raskaan sarjan nyrkkeilijä Joe Bugner, joka esiintyi vierailevana tähtenä useissa elokuvissa ja oli otellut oikeassa elämässä täydet erät Muhammad Alia vastaan vuonna 1975. Spencerin ja kanssanäyttelijä Terence Hillin yhteiset elokuvat olivat kaiken kaikkiaan tunnettuja lukuisista harjoitelluista tappelukohtauksistaan.
Filmografia
Huom. Jos elokuvalla ei ole suomenkielistä nimeä, käytetään kansainvälistä (englanninkielistä) julkaisunimeä. Suluissa elokuvan alkuperäinen nimi.
Kirjat
huom. Kirjoista ei ole suomenkielisiä julkaisuja, joten ISBN -koodit ovat otettu saksankielisistä julkaisuista.
Hall Pass – lupa rellestää
Hall Pass – lupa rellestää (Hall Pass) on vuonna 2011 ilmestynyt romanttinen komedia, jonka ovat tuottaneet ja ohjanneet Farrellyn veljekset. Elokuvan pääosissa näyttelevät Owen Wilson, Jason Sudeikis, Stephen Merchant, Jenna Fischer ja Christina Applegate.
David Leggio
David Leggio (s. 31. heinäkuuta 1984 Buffalo, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen jääkiekkomaalivahti.
Vuosina 2004-2008 Leggio pelasi NCAA-yliopistosarjaa Clarksonin yliopiston joukkueessa. Hänet valittiin vuonna 2007 sarjaan parhaaksi maalivahdiksi ja ensimmäiseen tähdistökentälliseen. Vuonna 2008 hänet valittiin sarjan toisen tähdistökentällisen maalivahdiksi. Kaudella 2008–2009 hän pelasi ECHL:n Florida Everbladesissa. Leggio pelasi myös kaksi AHL-ottelua Albany River Ratsissa ja Binghamton Senatorsissa.
Kaudeksi 2009-2010 Leggio teki sopimuksen SM-liigassa pelaavan Turun Palloseuran kanssa, jossa hän korvasi NHL:aan siirtyneen Alexander Salákin joukkueen ykkösmaalivahtina. Kauden päätteeksi joukkue voitti Suomen mestaruuden.
Kaudeksi 2010–2011 Leggio teki yksivuotisen sopimuksen NHL-seura Buffalo Sabresin kanssa. Hän kuitenkin pelaa Sabresin farmiseura Portland Piratesissa AHL-liigassa.
Maajoukkueura
Leggio valittiin Yhdysvaltain jääkiekkomaajoukkueen kolmanneksi maalivahdiksi vuoden 2010 maailmanmestaruuskilpailuihin, mutta hän ei pelannut yhdessäkään ottelussa.
Jon Fontas
Jon Fontas (s. 16. huhtikuuta 1955 Arlington, Massachusetts, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen entinen jääkiekkoilija, joka pelasi keskushyökkääjänä. Hän pelasi rightilta.
Ura
Kausi 1978–1979 Fontasilla kului IHL:n Saginaw Gearsissa, jossa hänet palkittiin vuoden yhdysvaltalaissyntyneenä tulokkaana Ken McKenzie Trophyllä. Fontas teki IHL:n runkosarjassa 79 ottelussa tehot 36+45=81, joilla hän oli Gearsin toiseksi paras pistemies Marcel Comeaun kanssa. Fontasia ei ikinä varattu NHL:ään, vaan hän teki syyskuussa 1979 sopimuksen vapaana agenttina Minnesota North Starsin kanssa. Fontas pelasi siellä sekä kaudella 1979–1980 että 1980–1981 yhden NHL-ottelun. Kauden 1979–1980 hän pelasi lähinnä CHL:n Oklahoma City Starsissa. Kaudella 1980–1981 Fontas pelasi siellä viisi ottelua, mutta hän pelasi lähes koko kauden EHL-joukkue Baltimore Clippersissä. Fontas teki siellä 63 runkosarjaottelussa tehot 25+47=72, joilla hän oli joukkueen sisäisen pistepörssin toinen Gerry Ciarcian jälkeen.
Pohjois-Amerikan vuosien jälkeen Fontas pelasi neljä kautta Suomessa. Hän pelasi kauden 1981–1982 SM-liigajoukkue Jokereissa, jossa 36 ottelussa syntyi tehot 20+23=43. Fontas voitti Jokereiden sisäisen piste-, maali- ja syöttöpörssin. Jokerit joutuivat keväällä 1982 liigakarsintoihin, mutta onnistuivat säilyttämään sarjapaikkansa. He voittivat kolmannessa ja ratkaisevassa karsintaottelussaan JYPin murskalukemin 11–2. Fontas oli Jokereiden tehokkain pelaaja tehoilla 3+4=7.
Vuodet 1982–1984 Fontas pelasi I-divisioonaa Joensuun Kiekko-Pojissa. Kaudella 1982–1983 hän oli tehoilla 25+34=59 sarjan pistepörssin toinen FoPSin Jouni Rinteen jälkeen. Fontasin jälkeen pistepörssissä sijoilla 3. ja 4. olivat joukkuetoverit Hannu Kapanen ja Pekka Räsänen, joiden kanssa Fontas muodosti tehokkaan kolmikon. Kauden päätteeksi JoKP selvisivät liigakarsintoihin, mutta joukkue hävisi Kärpille ratkaisevassa viidennessä pelissään 4–1. Kaudella 1983–1984 Fontas oli I-divisioonan pistepörssin kolmas Rinteen ja Lukon Jari Torkin jälkeen.
Fontas palasi kaudeksi 1984–1985 SM-liigaan ja siirtyi SaiPaan. Hän oli tehoilla 12+15=27 joukkueen kolmanneksi paras pistemies. SaiPan sisäisen pistepörssin voitti New Hampshiren yliopistosta tuttu joukkuetoveri Ralph Cox ja toiseksi tuli Heikki Mälkiä. SaiPa joutui keväällä 1985 liigakarsintoihin, mutta onnistui säilyttämään sarjapaikkansa. Kausi jäi Fontasin uran viimeiseksi.
Uran jälkeen
Nykyään Fontas asuu New Hampshiren Nashuassa. Hän on ollut vaimonsa Dianen kanssa yhdessä 28 vuotta. Heillä on kolme poikaa, joista vanhin 26-vuotias ja nuoremmat kaksovet ovat reilut 23 vuotta vanhoja.
Fontas omistaa jääkiekon valmennusopiston nimeltä The Hockey Academy, joka perustettiin vuonna 1992.
Kaudella 2015–2016 Fontas toimi EHL:ssa pelaavan New England Wolves-joukkueen General Managerina.
Intef I
Intef I oli Egyptin ensimmäisen välikauden 11. dynastian aikaan vuosina 2125–2112 eaa. hallinnut faarao.
Intef hallitsi Thebasta käsin ja valloitti pohjoisesta Koptoksen ja Denderan sekä etelästä useita kaupunkeja aina el-Kabiin asti. Intef sai alistettua myös Hierakonpoliin valtaansa, tavoitteenaan yhdistää Ylä- ja Ala-Egypti ja palauttaa vanhan valtakunnan aikainen vauraus Egyptiin.
Intefiin viitataan Thutmosis III:n aikaisessa "esi-isien salissa" tittelillä "lääninherra ja perintöprinssi". Eräässä steelassa häneen yhdistetään titteli "perintöprinssi ja mahtava Theban läänin lääninherra". Denderasta löytyneessä steelassa on taas käytettyä titteliä "mahtava etelän prinssi". Intef saattoi siis mahdollisesti olla ensimmäistä välikautta edeltävän kuninkaallisen suvun perillinen. Tämä mahdollisesti auttoi hänen valtaannousuaan.
Intefin oletetaan kuolleen jo hyvin nuorena. Arviot ovat yleensä 20 ja 30 vuoden välillä. Intef haudattiin kallioon hakattuun hautaan Thebassa. Hautapaikalla on useita samankokoisia hautakammioita joiden oletetaan olevan Intefin perheelle tarkoitettuja.
Ylikapitalisaatio
Ylikapitalisaatio on taloudellinen ilmiö, jossa arvopaperin tasearvo suhteessa markkina-arvoon on suurempi kuin sen markkina-arvo, eikä taseen kasvattaminen paranna merkittävästi sen markkina-arvoa. Tämä koskee erityisesti tilanteita, joissa pääomahyödykkeet ovat panoksena, joka on tarpeen tavaroiden tai palveluiden tuotannossa, ei niinkään tilanteita, joissa toisiaan vastaavia finanssi-instrumentteja ei ole arvioitu niiden tuoton perusteella.
Yrityksissä ylikapitalisaatiota voidaan purkaa esimerkiksi liiketoimintojen kehittämisellä, yritysostoilla, omien osakkeiden takaisinostoilla ja osingoilla.
On the Radio
On the Radio voi viitata:
Luettelo kansanedustajista
Luettelo kansanedustajista vuodesta 1907 alkaen. Luettelo on järjestetty eduskuntaryhmittäin. Sama henkilö on voinut olla useammassa ryhmässä, jolloin hänet on merkitty kaikkien edustamiensa ryhmien kohdalle. Nimien perässä suluissa olevat luvut ilmaisevat vuosia, joina kansanedustaja on toiminut otsikon mukaisessa ryhmässä. Mikäli edustaja on vaihtanut ryhmää vaalikauden aikana tai heti vaalikautta seuraavissa vaaleissa, tämä on ilmaistu nuolella (→). Merkinnöillä aik. ja myöh. tarkoitetaan tilannetta, jossa edustaja on päässyt eri puolueesta eduskuntaan yksien vaalien yli aiemmin tai myöhemmin. Näiden merkintöjen osalta luettelo on vajaa ja joitakin näitä on vielä merkitty kolmella pisteellä (...).
Eduskuntaryhmä Virtanen
Puolue: Ekologinen puolue Vihreät / Kirjava "puolue" – Elonkehän puolesta
Kansallinen Kokoomus
Edustajat on jaoteltu sen mukaan, millä vuosikymmenellä he ovat nousseet ensimmäistä kertaa eduskuntaan (edustajauransa toisessa puolueessa aloittaneet on sijoitettu sen mukaan, minä vuonna he aloittivat toisen puolueen edustajana).
1900- tai 1910-luvulla eduskuntaan nousseet
1920-luvulla eduskuntaan nousseet
1930- tai 1940-luvulla eduskuntaan nousseet
1950- tai 1960-luvulla eduskuntaan nousseet
1970- tai 1980-luvulla eduskuntaan nousseet
1990- tai 2000-luvulla eduskuntaan nousseet
2010- tai 2020-luvulla eduskuntaan nousseet
Maalaisliitto / Keskustapuolue / Suomen Keskusta
Edustajat on jaoteltu sen mukaan, minä vuonna he aloittivat kansanedustajana.
1900- tai 1910-luvulla eduskuntaan nousseet
1920- tai 1930-luvulla eduskuntaan nousseet
1940- tai 1950-luvulla eduskuntaan nousseet
1960- tai 1970-luvulla eduskuntaan nousseet
1980- tai 1990-luvulla eduskuntaan nousseet
Assia Djebar
Djebar syntyi Cherchellissä ja pääsi vuonna 1955 Pariisin École normale supérieureen. Hän julkaisi ensimmäisen romaaninsa La soifin vuonna 1957; isänsä reaktiota pelätessään hän oli ottanut käyttöönsä taiteilijanimen. Hän solmi vuonna 1958 ensimmäisen avioliittonsa Ahmed Ould-Rouïsin kanssa.
Luettelo kansanedustajista
Maalaisliitto / Keskustapuolue / Suomen Keskusta
2000- tai 2010-luvulla eduskuntaan nousseet
Assia Djebar
Erottuaan Assia Djebar meni vuonna 1980 uusiin naimisiin algerialaisen runoilija Malek Alloulan kanssa. Assia Djebar oli New Yorkin yliopiston ranskankielisen kirjallisuuden professori ja vuoden 1996 Neustadt-palkittu. Hän oli toistuvasti ehdolla Nobelin kirjallisuuspalkinnon saajaksi.
Vuodesta 2005 Assia Djebar täytti Ranskan akatemian viidennen paikan. Hän kuoli pariisilaisessa sairaalassa 6. helmikuuta 2015.
Luettelo kansanedustajista
Maalaisliitto / Keskustapuolue / Suomen Keskusta
2020-luvulla eduskuntaan nousseet
Suomen Sosialidemokraattinen Puolue
1900-vuosikymmenellä ensimmäistä kertaa eduskuntaan nousseet:
1910- tai 1920-luvulla ensimmäistä kertaa eduskuntaan nousseet:
1930- tai 1940-luvulla ensimmäistä kertaa eduskuntaan nousseet:
1950- tai 1960-luvulla ensimmäistä kertaa eduskuntaan nousseet:
Soissons
Soissons on Aisnejoen varrella Aisnen departementissa Ranskassa sijaitseva kaupunki. Vuonna 2017 siellä asui noin 28 500 asukasta. Kaupungin lähellä on sen pitkän historian aikana käyty useita huomattavia taisteluita.
Luettelo kansanedustajista
Suomen Sosialidemokraattinen Puolue
1970- tai 1980-luvulla ensimmäistä kertaa eduskuntaan nousseet:
1990- tai 2000-luvulla ensimmäistä kertaa eduskuntaan nousseet:
2010- tai 2020-luvulla ensimmäistä kertaa eduskuntaan nousseet:
Soissons
Soissons mainitaan roomalaisissa lähteissä ensimmäisen kerran kelttiläisellä nimellään Noviodunum, ”uusi mäkilinna”. Caesarin aikaan se oli svessionien asutuskeskus. Kaupunki oli 400-luvulla lyhytikäisen Soissons'n kuningaskunnan pääkaupunki. Frankkien kuningas Klodvig valloitti sen vuonna 486 Soissonsin taistelussa. Soissons kuului sittemmin frankkien hallitsemaan Neustriaan.
Napoleonin sotien aikana Preussin joukot ryöstivät Soissonsin kahdesti. Ranskan–Preussin sodassa vuonna 1870 kaupunkia piiritettiin, kunnes se antautui.
Nykyisin Soissons on tunnettu metalli-, kone-, lasi- ja kumiteollisuudestaan sekä 1100–1200-luvulla rakennetusta katedraalistaan.
Sä olet kaunis
Sä olet kaunis on Juice Leskisen säveltämä ja sanoittama kappale, joka ilmestyi singlenä vuonna 2003. Sen B-puolella oli ”Vaiti, aivan hiljaa”, joka oli julkaistu jo samannimisellä albumilla edellisenä vuonna. Se jäi Leskisen viimeiseksi soolosingleksi, sillä sen jälkeen häneltä ilmestyi vain joitakin Mikko Alatalon kanssa tehtyjä levyjä. ”Sä olet kaunis” on rakkauslaulu, jonka ajatus on, että tavallinen arkiaamukin voi olla kaunis, kun sen jakaa oman rakkaan kanssa. Juice Leskisen tuotannossa onnelliset perhe-elämän kuvaukset ovat melko harvinaisia, vaikka loppupään tuotannossa niitä onkin muutamia.
Brasilian Grand Prix 1973
Brasilian Grand Prix 1973 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 11. helmikuuta 1973 Interlagosin radalla. Kyseessä oli ensimmäinen F1-sarjaan kuuluva Brasilian Grand Prix. Kilpailun voitti kotikisaansa ajanut Emerson Fittipaldi, jolle voitto oli kauden toinen. Fittipaldin lisäksi myös Denny Hulme sai nimiinsä kilpailun nopeimman kierroksen ajettuaan saman ajan kierroksella 20. Lotus-talli otti 50. voiton ja nousi näin Ferrarin ohi voittojen määrässä
Sä olet kaunis
Kappaleen esittävät levyllä Juice Leskinen (laulu), Jani Kemppinen (urut), Seppo Alajoki (sähkökitara), Nipa Niilola (akustinen kitara ja sähkökitara), Juuso Nordlund (basso) ja Arto Rautajoki (rummut).
KK Krka
KK Krka on slovenialainen koripalloseura Novo mestosta. Seura on voittanut historiansa aikana kuusi Slovenian mestaruutta.
Historia
Seura perustettiin vuonna 1948. Kaudella 1999–2000 Krka voitti ensimmäisen Slovenian mestaruutensa ja sai osallistumisoikeuden Suproleagueen. Tämä oli myös ensimmäinen kerta, jolloin joukkue pelasi korkeimmalla kansainvälisellä tasolla. Kaudella 2002–2003 seura osallistui ULEB Cupiin, jossa se sijoittui toiseksi. Kotimaassa Krka voitti samalla kaudella historiansa toisen Slovenian mestaruuden. Viimeisimmän kerran joukkue pääsi Euroliigaan kaudella 2003–2004, mutta sijoittui lohkonsa viimeiseksi. Kaudella 2010–2011 Krka selviytyi EuroChallengen loppuotteluun, jossa se voitti Lokomotiv Kubanin.
HMAS Vampire (D68)
Palvelus Britannian kuninkaallisessa laivastossa
Koeajojen jälkeen alus liitettiin 14. hävittäjälaivueeseen, jossa se oli ensimmäisen maailmansodan loppuun. Se oli marraskuusta 1918 alkaen kotivesillä ja Välimerellä ennen reserviin siirtoaan.
Kylmyysnapa
Kylmyysnapa on maapallon pohjoisen tai eteläisen pallonpuoliskon kylmin paikka. Kylmyys määritellään tavallisimmin alimman mitatun lämpötilan mukaan. Pohjoinen kylmyysnapa on Siperiassa Sahan tasavallassa, ja eteläinen kylmyysnapa on Etelämantereella.
HMAS Vampire (D68)
Siirto Australialle
Australian hallitus päätti korvata laivastollaan olleet viisi S-luokan hävittäjää (Stalwart, Success, Swordsman, Tasmania ja Tattoo) ja laivueenjohtajan Anzacin vaihtamalla Britanniasta uudempia aluksia. Amiraliteetti päätti luovuttaa V-luokan alukset Vampiren ja HMS Vendettan sekä W-luokan alukset HMS Voyagerin ja HMS Waterhenin. Lisäksi luovutettiin laivueenjohtajaksi Scott-luokan laivueenjohtaja HMS Stuart. Luovutettavat alukset poistettiin 11. lokakuuta 1933 Portsmouthissa kuninkaallisen laivaston palveluksesta ja siirrettiin Australian laivastolle.
Kylmyysnapa
Sijainnit ja olosuhteet
Maapallon kylmimmät paikat sijaitsevat lähellä napoja, kaukana merestä ja korkealla merenpinnasta. Tällaisia paikkoja ovat Etelämantereen itäinen ylätasanko, itä-Siperian keskiosat ja Grönlannin keskiosat. Kylmintä on kun on tyyntä ja taivas on kirkas, mutta aurinko ei paista.
HMAS Vampire (D68)
Palvelus Australian laivastossa
Alus poistettiin palveluksesta 31. tammikuuta 1934, jolloin se sijoitettiin reserviin. Alus palautettiin palvelukseen 14. heinäkuuta 1936 matkatakseen Sydneystä Westernportiin, jonne se saapui 17. heinäkuuta. Alus korvasi Tattoon, joka toimi Flinderin laivastonvarikolla eli HMAS Cerberuksessa proomuna. Se poistettiin uudelleen palveluksesta seuraavana päivänä, jolloin se sijoitettiin C-luokan reserviin.
Kylmyysnapa
Pohjoisen pallonpuoliskon kylmyysnapa
thumb|right|200px|Tammikuun keskilämpötilat [[Arktis|arktisilla alueilla kahden metrin korkeudella pinnasta. Sahan tasavallan alue erottuu pallon oikeassa yläosassa tummana läiskänä.]] Pohjoisen pallonpuoliskon kylmyysnapa on Venäjän Itä-Siperian Sahan tasavallassa. Verhojanskin kaupungissa (67°33′N, 133°23′E) mitattiin tammikuussa 1885 lämpötilaksi −67,8 °C ja Oimjakonin kylässä (63°15′N, 143°9′E) mitattiin helmikuussa 1933 −67,7 °C. Kumpikin paikka sijaitsee korkeudeltaan noin 100 metriä merenpinnasta. Verhojansk ja Oimjakon kilpailevat nykyisin kylmyysnapaturisteista.
Eteläisen pallonpuoliskon kylmyysnapa
thumb|right|200px|Vostokin sijainti Etelämantereella Eteläisellä pallonpuoliskolla kylmintä on Etelämantereella. Kahden metrin korkeudelta maan pinnasta mitattu matalin lämpötila on venäläisellä Vostok-tutkimusasemalla (78°28′S, 106°52′E) vuonna 1983 mitattu −89,2 °C. Vuoden 2010 elokuussa tehdyissä satelliittimittauksissa mantereelta löydettiin kohtia, jossa lämpötila oli jään pinnalla alimmillaan −93,2 °C. Kylmin paikka sijaitsi kohdassa 81,8° eteläistä leveyttä ja 59,3° itäistä pituutta 3,9 kilometrin korkeudessa merenpinnasta. Kaikkein kylmimmät paikat Etelämantereella ovat korkeimpia kohtia toisiinsa yhdistävillä harjanteilla sijaitsevia "taskuja".
HMAS Vampire (D68)
Palvelus Australian laivastossa
Alus palautettiin palvelukseen 11. toukokuuta 1938 päällikkönään Jack Donovan. Alus sijoitettiin Australian laivueeseen, jossa se oli Australian lähivesillä sukellusveneentorjuntatehtävissä. Alus oli 8. syyskuuta Fremantlen edustalla partioimassa.
Alus lähti 14. lokakuuta 1939 yhdessä Voyagerin kanssa Fremantlesta kohdatakseen laivueen muut alukset Singaporessa. Laivue siirtyi samalla Stuartin päällikön H.M.L. Wallerin alaisuuteen. Laivueen piti kouluttautua Singaporessa, mutta matkalla se määrättiin jatkamaan Välimerelle. Fremantlesta lähteneet alukset saapuivat Singaporeen 21. lokakuuta ja loppuosasto 29. lokakuuta.
Laivue jatkoi 13. marraskuuta matkaansa Singaporesta jakautuen matkalla. Vampire ja Voyager muodostivat HMS Kentin ja Ranskan laivaston risteilijä Suffrenin kanssa etsintäosaston, jonka tehtävänä oli löytää Saksan laivaston risteilijä Admiral Graf Spee Intian valtamereltä. Se vapautui joulukuussa etsintätehtävästä, minkä jälkeen se jatkoi matkaansa Maltalle, jonne se saapui 24. joulukuuta. Laivueesta muodostettiin 2. tammikuuta 1940 Maltalla Välimeren laivaston 19. hävittäjäviirikkö.
1940
Vampire osallistui partiomatkoihin sekä harjoituksiin viirikön mukana. 19. ja 20. hävittäjäviirikkö liitettiin 27. toukokuuta 1940 yhteen muodostettaessa 10. hävittäjälaivue. Alus osallistui edelleen harjoituksiin valmistauduttaessa mahdolliseen Italian sodanjulistukseen.
Alus suojasi 11. kesäkuuta Aleksandriasta lähtenyttä laivasto-osastoa tehtäessä syöksyä Egeanmerelle. Alus erkani seuraavana päivänä laivastosta liittyen laivueeseensa Aleksandriassa. Se yllätti 13. kesäkuuta miinanlaskussa olleen Italian laivaston sukellusveneen, mutta ei kyennyt tuhoamaan sitä miinojen estäessä toimintaa. Alus suojasi 26. kesäkuuta saattuetta Kreikkaan. Suojana olleet hävittäjät erkanivat seuraavana päivänä saattueesta suojaten paluumatkalla Port Saidiin matkaavaa saattuetta.
Vampire suojasi 7. heinäkuuta Välimeren laivaston mukana Maltalta matkanneita saattueita MF1 ja MF2 operaatiossa MA5. Alus osallistui 9. heinäkuuta Calabrian taisteluun. Se erkani seuraavana päivänä osastosta liittyen saattueen MS1 suojaksi. Alus vaurioitui lähelle osuneista pommeista, minkä jälkeen HMS Janus vapautti sen 11. heinäkuuta suojaustehtävästä. Se matkasi yksinään Aleksandriaan.
Alus kuului osastoon, joka määrättiin 23. heinäkuuta harhautusoperaatioon esittämään Kastelórizon maihinnousua. Alus liittyi 26. heinäkuuta osastoon Kastelórizon edustalla. Seuraavana päivänä se esitti maihinnousua. Osasto matkasi 29. heinäkuuta takaisin Aleksandriaan.
Vampire suojasi 30. elokuuta Välimeren laivaston mukana Maltalle matkaavaa saattuetta MS2 sekä paluumatkalla laivastoon saapuvia täydennyksiä operaatiossa MB3. Alus oli 2. syyskuuta osana laivaston suojana olleita hävittäjiä Maltalta Aleksandriaan, jonne osasto saapui 5. syyskuuta hyökättyään matkalla Ródoksella olevia akselivaltojen joukkoja vastaan. Se siirrettiin 14. syyskuuta Port Taufikiin telakalle huollettavaksi.
Alus palasi 24. syyskuuta saattuepalvelukseen. Se suojasi 9. lokakuuta laivaston mukana Maltalle matkannutta saattuetta MF3 ja Aleksandriaan palannutta saattuetta ME4. Alus joutui 12. lokakuuta Italian laivaston hävittäjien hyökkäyksen kohteeksi, jolloin RN Artigliere vaurioitui. Italian ilmavoimien torpedokoneiden hyökkäyksessä vaurioitui 14. lokakuuta risteilijä HMS Liverpool, jonka suojaksi alus määrättiin.
Alus siirrettiin 16. lokakuuta Aleksandriassa kattiloiden puhdistukseen. Palvelukseen palattuaan se suojasi 25. lokakuuta taistelulaiva HMS Malayaa partiomatkalla Kason salmeen suojattaessa saattuetta. Palattuaan alus suojasi 28. lokakuuta ensimmäistä saattuetta Kreetalle. Saattue pääsi 30. lokakuuta perille Sudanlahdelle. Alus suojasi 4. marraskuuta laivueensa mukana saattuetta AN6 Kreetalle. Alus purjehti 8. marraskuuta Maltalle, jossa se liittyi 10. marraskuuta Port Saidiin matkaavaan saattueeseen ME3. Saattue joutui 13. marraskuuta ilmahyökkäykseen, ja se saapui seuraavana päivänä Port Saidiin, jolloin suojaus vapautui tehtävistään.
Laivueensa mukana alus määrättiin rannikkolaivueen Force B:hen tukemaan maavoimien taistelua. Alus oli 11. joulukuuta Sollumissa suunnittelemassa iskua Bardiaan. Se siirtyi seuraavana päivänä Aleksandriaan, kun isku peruutettiin alueella riehuneen hiekkamyrskyn vuoksi. Alus osallistui 15.–16. joulukuuta iskuun vetäytyviä italialaisjoukkoja vastaan. Alus palasi 18. joulukuuta osaston mukana Aleksandriaan, jossa se siirrettiin seuraavana päivänä telakalle koneiden huoltoon.
1941
Vampire palasi palvelukseen 9. tammikuuta 1941. Alus suojasi 11. tammikuuta laivueen mukana laivastoa, joka iski Dodekanesiassa oleviin akselivaltojen tukikohtiin. Osasto palasi 16. tammikuuta Aleksandriaan iskun peruunnuttua. Alus tuki 21. tammikuuta Tobrukiin hyökkäävää 6. australialaista divisioonaa tykkitulella. Se etsi seuraavana päivänä tuloksetta Italian laivaston risteilijä RN San Giorgiota Tobrukin edustalta, jolloin se valtasi voiteluöljyä kuljettaneen kuunarin.
Alus saattoi 17. helmikuuta HMS Terrorin Bardiasta Tobrukiin, minkä jälkeen se lähti Aleksandriaan. Alus liitettiin heti satamaan saavuttuaan saattueeseen GA2 Egyptistä Pireukseen. Se suojasi 12. maaliskuuta saattuetta AG3 Prieuksesta ja edelleen 12.–18. huhtikuuta saattueen AN27 Pireukseen, josta saattueen AS26 Egyptiin. Alus suojasi 24. huhtikuuta saattueen AG15 Pireukseen, jossa se erkani 27. huhtikuuta saattueesta liittyen Kreikan evakuointeihin osallistuviin aluksiin. Alus liittyi 28. huhtikuuta saattueen GA14 Nauphliasta Aleksandriaan suojaukseen. Aleksandriassa se liitettiin seuraavana päivänä lentotukialusosastoon, jonka tehtävänä oli suojata saattuetta GA15. Se palasi 3. toukokuuta Aleksandriaan, jossa se määrättiin 6. toukokuuta suojaamaan saattuetta AN30 Sudanlahdelle. Vampire palasi 9. toukokuuta Aleksandriaan.
Vampire määrättiin 10. toukokuuta suojaamaan saattuetta AS30 Sudalahdesta Egyptiin. Alus palasi seuraavana päivänä ´rannikkolaivueeseen, jonka mukana se kuljetti tarvikkeita Tobrukiin. Alus irrotettiin 21. toukokuuta kuljetustehtävästä lisääntyneiden ongelmien vuoksi erityisesti voimansiirrossa. Alus vapautettiin 25. toukokuuta osallistumisesta kuninkaallisen laivaston operaatioihin Välimerellä, ja se aloitti 28. toukokuuta matkan Punaisenmeren kautta Singaporeen telakalle.
Alus siirrettiin 16. kesäkuuta Singaporessa telakalle, josta se palasi palvelukseen marraskuussa. Alus viipyi Singaporessa saattuetehtävissä kuun lopun, kunnes se siirrettiin 3. joulukuuta itäisen laivaston Force G:hen. Alus suojasi 5. joulukuuta taisteluristeilijä HMS Repulsea matkalla Darwiniin. Osasto palasi seuraavana päivänä Singaporeen saatuaan tiedon Japanin laivaston saattueesta Siaminlahdella.
Vampire liitettiin 8. joulukuuta Force Z:aan, jonka tehtävänä oli torjua Malesian itärannikolla japanilaisten maihinnousu. Osasto joutui seuraavana päivänä keisarillisen Japanin laivaston ilmavoimien hyökkäyksen kohteeksi, jolloin raskaat alukset upposivat. Vampire pelasti 225 eloonjäänyttä palaten Singaporeen. Alus liitettiin 15. joulukuuta suojaamaan miinanlaskua Kuantanin edustalle. Se liitettiin 19. joulukuuta joukkojenkuljetussaattueeseen, joka kuljetti joukkoja Singaporesta Colomboon.
1942
Vampire määrättiin 10. tammikuuta 1942 suojaamaan Abdun atollilta Singaporeen matkaavaa saattuetta GM1, joka kuljetti Englannista saapuvia täydennysjoukkoja. Alus erkani 13. tammikuuta saattueesta sen saavuttua Singaporeen. Alus liitettiin 20. tammikuuta ABDA-osastoon suojaamaan saattueita. Alus suojasi 24. tammikuuta Ratan Baystä saattuetta MS2A. Hävittäjät määrättiin 26. tammikuuta torjumaan keisarillisen Japanin laivaston saattuetta Endaihin Malesian itärannikolle. Alukset kohtasivat seuraavana päivänä Japanin laivaston hävittäjä Shirayukin, jolloin Vampire laukaisi kaksi torpedoa ilman tulosta. Alus kykeni vetäytymään taistelusta vaurioitta.
Vampire määrättiin 28. tammikuuta suojaamaan saattuetta Singaporesta Sundasalmeen. Alus erkani saattueesta sen saavuttua määränpäähänsä, minkä jälkeen se purjehti Padangiin. Alus suojasi 1. helmikuuta kahta joukkojenkuljetusalusta Bataviasta Sundasalmeen. Se liittyi seuraavana päivänä Bataviaan matkaaviin saattueisiin DM2 ja BM12, joista se erkani seuraavana päivänä niiden saavuttua määränpäähänsä.
Alus suojasi 5. helmikuuta Tandjong Priokista Colomboon, josta se erkani 11. helmikuuta sen saavuttua määränpäähänsä. Alus liitettiin samalla itäiseen laivastoon. Alus suojasi 1. maaliskuuta laivaston mukana Intian valtamerellä saattuetta SU1, joka kuljetti australialaisia sotilaita Lähi-idästä Australiaan. Alus erkani saattueesta valmistautuakseen Madagaskarin maihinnousuun ja siirtoonsa Ceylonille.
Vampire purjehti 8. huhtikuuta Trincomaleesta laivaston kanssa välttääkseen odotettavissa olevan Japanin laivaston lentotukialuksilta lähteneiden koneiden hyökkäyksen Ceylonille. Japanilaiset lentokoneet havaitsivat osaston seuraavana päivänä, jolloin alus joutui hyökkäyksen kohteeksi jäätyään ilman ilmasuojaa. Alus katkesi pommituksessa kahtia. Laivan mukana menehtyi aluksen kapteeni sekä seitsemän miehistönjäsentä. Loput miehistöstä pelasti sairaalalaiva Vita, joka ei joutunut hyökkäyksen kohteeksi.
Arja Jussila
Arja Irmeli Jussila (o.s. Myllyselkä, s. 29. huhtikuuta 1953 Muhos) on entinen suomalainen pituushyppääjä. Hän edusti Oulun Pyrintöä ja häntä valmensivat Antti Matinolli ja Eero Jussila.
Jussila jäi Helsingin MM-kilpailuissa 1983 karsinnassa ilman tulosta. Samoin hänelle kävi myös Lièvinin sisäratojen EM-kilpailuissa 1987. Hän edusti Suomea aikuisten maaotteluissa vuosina 1979–1988 voittaen ulkoratamaaottelujen pituuskilpailun Lappeenrannassa ja Tukholmassa 1983, Tampereella 1987 sekä Øyestadissa 1988.
Jussila saavutti Kalevan kisoissa hopeaa 1979, 1983, 1984, 1985, 1986 ja 1988 sekä pronssia 1982. Sisäratojen SM-kilpailuissa hän voitti kultaa 1986 ja 1987 sekä hopeaa 1983 ja 1988. Pohjoismaiden hallimestaruuskilpailuissa hän voitti kultaa 1987 ja hopeaa 1986. Viestijuoksun SM-kilpailuissa hän voitti kultaa 4 × 100 metrin viestissä 1986. Kolmiloikassa hän oli Kalevan kisoissa parhaimmillaan neljäs 1990.
Jussila hyppäsi ulkorataennätyksensä 649 cm Tyrnävällä 15. kesäkuuta 1986. Hallissa hän hyppäsi parhaimmillaan 645 Oslossa 14. helmikuuta 1987.
Vincent Manngard
Karl Rudolf Vincent Manngård on suomalaissyntyinen kiinteistösijoittaja. Hän on syntynyt Närpiössä, mutta muutti Yhdysvaltoihin 17-vuotiaana. Hän asuu nykyään Long Islandilla, New Yorkin osavaltiossa.
Suomessa Manngard tunnetaan parhaiten Tampereen Ilveksen SM-liigajoukkueen entisenä pääomistajana. Hän oli joukkueen pääomistaja vuodesta 1993 lähtien ja myi seuran 7.2.2017. Hän omisti ennen 7.2.2017 tehtyä kauppaa 62 % Ilves-Hockey Oy:stä, joka on Ilveksen edustusjoukkueen toiminnasta vastaava yhtiö.
Arvo Heino
Arvo Henrik Heino (19. tammikuuta 1911 Haukipudas – 25. elokuuta 2006 Oulu ) oli suomalainen juristi, joka toimi Oulun kaupunginjohtajana vuosina 1961–1974. Ennen kaupunginjohtajaksi tuloaan hän oli työskennellyt Oulun kaupunginsihteerinä.
Naš sovremennik
Naš sovremennik (, suomeksi ”Meidän aikalaisemme”) on Moskovassa Venäjällä ilmestyvä kaunokirjallinen aikakauslehti. Vuonna 1956 perustettua lehteä julkaistiin aluksi neljästä kuuteen kertaan vuodessa. Vuonna 1958 siitä tuli kuukausilehti. Naš sovremmenikiä edelsi vuosina 1933–1937 ja 1949–1955 ilmestynyt kalenteri, jonka numerointi alkoi lokakuun vallankumouksesta (esim. God XXXVIII vuonna 1955).
Lehti ilmestyi aluksi Neuvostoliiton ja vuodesta 1958 Venäjän SFNT:n kirjailijaliiton äänenkannattajana. Sen päätoimittajana työskentelivät Viktor Poltoratski (1956–1958) ja Boris Zubavin (vuodesta 1958). Vuonna 1968 Naš sovremennik oli ideologisista syistä lakkautettuna. Vuonna 1969 päätoimittajaksi tuli Sergei Vikulov, jonka vuonna 1989 korvasi Stanislav Kunjajev.
Limetinvihreä
Limetinvihreä (usein myös limenvihreä) on kellanvihreä, limettiä muistuttava väri. Limen vihreä on hyvin kirkas väri, joskus hieman vaalea.
Naš sovremennik
Poliittiselta linjaltaan Naš sovremennik on Venäjän kansallismielisten voimien äänenkannattaja. 1970-luvulla se tunnettiin ”maaseutuproosastaan”, jota kirjoittivat muun muassa Fjodor Abramov, Viktor Astafjev, Vasili Belov, Valentin Rasputin, Vladimir Solouhin ja Vasili Šukšin. 1980-luvulta lähtien lehti on keskittynyt yhteiskuntapoliittiseen aineistoon.
Vuonna 1986 lehden painos oli 220 000 kappaletta. Vuonna 1990 painosmäärä nousi 480 000:een mutta on sen jälkeen voimakkaasti laskenut. Nykyään levikki on 10 000 kappaleen tienoilla.
Naruto: Ultimate Ninja (pelisarja)
thumb|Pelin Naruto: Ultimate Ninja 4 alkuperäinen kansi. Naruto: Ultimate Ninja sarja (Japanissa Naruto: Narutimate Hero (ＮＡＲＵＴＯ－ナルト－ ナルティメットヒーローシリーズ)) on CyberConnect2:n kehittämä ja Namco Bandain julkaisema sarja taistelupelejä PlayStation 2:lle. Sarja perustuu Masashi Kishimoton manga- ja anime-sarjaan Naruto. Sarjassa on kolme Naruton ensimmäiseen osaan perustuvaa tarinaa, joiden jälkeen kaksi, jotka perustuvat Naruto Shippūdeniin.
Syagrius
300px|thumb|Syagriuksen hallitsema alue Syagrius (k. 486) oli viimeinen Rooman käskynhaltija Gallian alueella aikana, jolloin Länsi-Rooma oli jo kukistunut.
Naruto: Ultimate Ninja (pelisarja)
Naruto Shippuuden: Ultimate Ninja 4
Naruto Shippuuden: Ultimate Ninja 4 (Japanissa nimellä Naruto Shippuuden: Narutimate Accel (ＮＡＲＵＴＯ－ナルト－ 疾風伝 ナルティメットアクセル)) on neljäs osa Ultimate Ninja -sarjaa, ja ensimmäinen Accel-sarjaa. Se julkaistiin Japanissa 5. huhtikuuta 2007, julkaistiin Pohjois-Amerikassa 24. maaliskuuta 2009 ja Australiassa ja Euroopassa 15. toukokuuta 2009. Peli esittelee Naruto Shippūden -hahmoja ensimmäistä kertaa, mukana 52 pelattavaa hahmoa. Pelissä käydään läpi 17 ensimmäistä jaksoa Naruto Shippuuden -sarjasta. Muut muutokset sisältävät esittelyn parannelluista ultimate jutsuista, jotka muuttuvat elämän muuttuessa tai pelaajan muuttuessa toiseen muotoon. Graafistakin ulkoasua on muunneltu, (säilyttäen piirretyn ulkonäön. Jotkin jutsut täytyy saada löytämällä tiettyjä tavaroita yksinpelissä). Hero's History on täysin uudistettu ja kohtauksia Naruto Ultimate Ninja 3:sta on paranneltu.
Syagrius
Syagriuksen arvonimi oli magister militum ja hän hallitsi Novidunumin (nykyisen Soissonsin) ympärille muodostunutta aluetta Galliassa, nykyisessä Pohjois-Ranskassa. Hän oli Gallian edellisen magister militumin Aegidiuksen poika. Syagrius sai käskynhaltijan aseman isänsä kuoltua vuonna 464.
Naruto: Ultimate Ninja (pelisarja)
Naruto Shippuuden: Narutimate Accel 2
Naruto Shippuuden: Narutimate Accel 2 (NARUTO－ナルト－ 疾風伝 ナルティメットアクセル2) on viides osa Ultimate Ninja -sarjasta ja toinen Accel-sarjasta. Peli julkaistiin Japanissa 20. joulukuuta 2007 ja Suomessa 27. marraskuuta 2009. Peli jatkaa Naruto Shippūdenin tarinaa, pääosassa ensimmäistä Naruton ja Sasuken tapaamista tässä aikajanassa. Peli jatkaa roolipeliä, jota on nähty aiemmissa peleissä, jossa pelaajat voivat taivaltaa osissa kylää ja nähdä ympäristöä sekä kyläläisiä. Suurin pelilisäys liittyy apuhahmojen esittelyyn. Apuhahmot valitaan hahmovalikosta mutteivät ole pelattavissa, mutta voidaan kutsua taisteluun milloin vain ekstratuhon tuottamiseksi. Jotkin hahmoyhdistelmät voivat suorittaa ainutlaatuisia jutsuja; nämä yhdistelmät kuvastavat yhteistyötä jota nähdään animessa ja mangassa.
Aiheesta muualla
it:Naruto: Ultimate Ninja NARUTO -ナルト- (ゲーム)
Syagrius
Frankkien kuningas Klodvig voitti Syagriuksen Soissonsin taistelussa 486 ja mestautti hänet. Samalla päättyi Rooman valta Galliassa.
Luettelo Suomen virallisen mid-price-listan ykkösistä vuonna 2007
Tämä on luettelo Suomen virallisen mid-price -listan ensimmäistä sijaa hallussaan pitäneistä mid-price -levyistä vuonna 2007.
Jason Akeson
Jason Akeson (s. 3. kesäkuuta 1990) on kanadalainen jääkiekkoilija.
Junioriura
Akeson pelasi vuosina 2006–2008 CJHL-joukkue Cumberland Gradsissa. Hän teki yhteensä 114 pistettä 88 pelissä. Kaudella 2007–2008 Akeson pelasi 13 ottelua OHL-joukkue Kitchener Rangersissa. Hän syötti niissä kaksi maalia. Akeson palasi Kitcheneriin kaudella 2008–2009, jolloin pelasi ensimmäisen kokonaisen kautensa OHL:ssä. Kitchener jäi keskisen divisioonan viimeiseksi, josta huolimatta Akeson pelasi onnistuneen kauden tehden 56 pelissä 64 pistettä. Hänet nimettiin liigan toiseen tähdistöön. Kaudella 2009–2010 hänen tililleen kertyi 80 pistettä hänen pelatessaan Jeff Skinnerin ja Jeremy Morinin välissä. Hän pelasi kaudella 56 peliä. Pudotuspeleissä hän pelasi 20 ottelua, joissa teki 19 pistettä. Viimeisellä OHL-kaudellaan 2010–2011 Akeson jakoi liigan pistepörssin voiton Tyler Toffolin kanssa 108 pisteellä. Hän sijoittui liigan syöttöpörssin ensimmäiseksi 84 syötöllään. Akeson nimettiin liigan herrasmiespelaajaksi hänen istuttuaan jäähyllä vain 23 minuutin ajan. Hänelle annettiin myös Leo Lalonde Trophy, joka annetaan liigan parhaalle yli-ikäiselle pelaajalle.