cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Azerbaidžanin sosialistinen neuvostotasavalta
Neuvosto-Venäjän tuki
Neuvosto-Venäjä alkoi tukea sotilaallisesti Bakun kommuunia. Bakuun lähetettiin kesäkuussa 1918 seitsemän panssaroitua ajoneuvoa, 13 lentokonetta, 80 tykistöasetta, 160 konekivääriä ja 10 000 kivääriä, ammuksia sekä leipää. Lisäksi Neuvosto-Venäjän Berliinin suurlähettiläs A. A. Joffe vaati Saksaa pidättymästä tukemasta liittolaistaan Osmanien valtakuntaa hyökkäämästä Bakuun Brest-Litovskin rauhansopimuksen perusteella. Kuitenkin eserrien ja menševikkien hallitus onnistui ulkomaalaisten avulla kukistamaan neuvostovallan. Britit ja eserrit ampuivat Bakun kommuunin johtavat komissaarit, muun muassa S. G. Šaumjanin, M. A. Aizbekovin, P. A. Džaparidzen, I. T. Fioletovin ja D. Zevin. Heidät ammuttiin Krasnovodskissa kaikkiaan 26 komissaarin joukossa 20. syyskuuta 1918. Tästä muistoksi on Moskovassa edelleen 26 bakulaisen komissaarin katu.
Brittien valtakausi
4. elokuuta – 4. syyskuuta 1918 Bakussa olivat sotilaallisesti läsnä britit, kun taas 15. syyskuuta 1918 alkaen kaupungin olivat vallanneet osmanit. Vastavallankumoukselliset tukeutuivat osmaneihin. Mudroskin rauhan 1918 perusteella entente cordiale ja Osmanien valtakunta sopivat siitä, että osmanien joukot vetäytyvät Bakusta. Syksyllä 1918 ne vetäytyivät ja paikalle tulivat britit marraskuussa 1919.
Uusi yritys
Alkuvuodesta 1919 vallankumoukselliset aloittivat uudelleen toimintansa. 15. joulukuuta 1918 oli muodostettu Bakun työläiskonferenssi, joka koostui 251 työväenorganisaation edustajasta. Kaukasuksen piirikomitean Bakun toimiston päälliköksi tuli maaliskuun 1919 alussa Anastas Mikojan. Bolševikit toimittivat laittomasti Astrahanin puna-armeijan tarvitsemaa bensiiniä ja voiteluaineita. Meritse oli muutamassa kuukaudessa laivattu 20 000 puutaa bensiiniä ja 3 500 puutaa voiteluaineita.
Kansankomissaarien neuvosto perusti islamilaisen Taka-Kaukasiaan osaston, jota johti S. M. Efendiev, joka ylläpiti kiinteitä suhteita Bakun puolueorganisaation kanssa. Toukokuussa Bakuun tuli laittomasti G. K. Ordžokidze.
Vuosien 1919–1920 vaihteessa Azerbaidžan ajautui taloudelliseen kriisiin, mistä oli etua vallankumouksellisille.
Perustaminen
pienoiskuva|Azerbaidžanin kommunistipuolueen (bolševikit) toinen puoluekokous järjestettiin 16. lokakuuta vuonna 1920. Bolševikit perustivat Azerbaidžanin sosialistisen neuvostotasavallan 28. huhtikuuta vuonna 1920. Valta maassa siirtyi Azerbaidžanin demokraattisen tasavallan hallitukselta Väliaikaiselle vallankumoukselliselle komitealle, joka toimi Azerbaidžanin kommunistisen puolueen (bolševikit) keskuskomiteana. Sen lisäksi Azerbaidžaniin perustettiin kansankomissaarien neuvosto, jonka johtoon nimitettiin Nəriman Nərimanov. Azerbaidžanin bolševikit, joita johti Anastas Mikojan, noudattivat päätöksissään VKP(b):n määräyksiä ja raportoivat sille. Vallankumouksessa Bakun vallankumouksellisia työläisiä oli avustanut puna-armeija.
Syyskuun 30. päivänä 1920 Azerbaidžanin sosialistinen neuvostotasavalta ja Neuvosto-Venäjä solmivat liittosopimuksen, jonka allekirjoittivat Behboud Shahtahtinsky ja Lenin. Tuotantovälineet, kuten perusteollisuus, joukkoliikennevälineet, pankit ja maa-alueet, kansallistettiin. Maaliskuun 16. päivänä vuonna 1921 Turkin ja Neuvosto-Venäjän väillä solmitun sopimuksen perusteella Nahitševanin alue sai autonomisen sosialistisen neuvostotasavallan aseman. Toukokuun 6.-19. päivinä vuonna 1921 kokoontunut Ensimmäinen yleisazerbaidžanilainen neuvostojen kongressi hyväksyi Azerbaidžanin sosialistisen neuvostotasavallan perustuslain. Samalla Väliaikainen vallankumouksellinen komitea lakkautettiin, ja ylimmäksi lainsäädäntöelimeksi perustettiin uusi keskuskomitea, jossa oli 75 jäsentä ja 25 varajäsentä ja jonka johtoon nimitettiin Mukhtar Hajiyev. Keskuskomitean hallintoneuvostona toimi politbyroo, jossa oli 13 jäsentä. Kongressi perusti myös 1300 kyläneuvostoa, joissa oli yhteensä 30 000 edustajaa.
Transkaukasian sosialistinen federatiivinen neuvostotasavalta
pienoiskuva| Azerbaidžanin sosialistisen neuvostotasavallan tunnus, joka oli yleisesti käytössä 1920- ja 1930-luvuilla. Vuonna 1922 muodostettiin Transkaukasian sosialistinen neuvostotasavalta. Azerbaidžan liittyi kansakuntana Neuvostoliittoon vuoden 1922 lopussa. Se kehittyi taloudellisesti, kaupungistui ja teollistui Transkaukasian sosialistisen federatiivisen neuvostotasavallan osana, kuten Georgia ja Armeniakin. Vuonna 1933 Azerbaidžanin kommunistisen puolueen pääsihteeriksi nimitettiin Mircəfər Bağırov. Transkaukasia hajosi vuonna 1936, jolloin Azerbaidžanista tuli jälleen neuvostotasavalta.
Vuodet 1936-1991
Vuonna 1936 Azerbaidžanin sosialistisessa neuvostotasavallassa, joka oli osana Transkaukasian sosialistista federatiivista neuvostotasavaltaa liittynyt Neuvostoliittoon vuonna 1922, otettiin käyttöön uusi perustuslaki. Yleisazerbaidžanilaisen neuvostojen kongressin Azerbaidžanin kommunistisen puolueen ylimpänä päätöksentekoelimenä korvasi korkein neuvosto. Ensimmäinen Azerbaidžanin korkein neuvosto, jossa oli 310 edustajaa, valittiin vaaleilla kesäkuun 24. päivänä vuonna 1938. pienoiskuva|Azerbaidžanin sosialistisen neuvostotasavallan lippu vuosina 1940-52. Vuosina 1937-38 toteutetuissa poliittisissa puhdistuksissa teloitettiin ampumalla yli 50 000 azerbaidžanilaista ja yli 100 000 azerbaidžanilaista lähetettiin vankileireille. Kyrilliset aakkoset korvasivat latinalaiset vuonna 1939. Toisessa maailmansodassa azerbaidžanilaiset sotilaat taistelivat puna-armeijaan kuuluneessa jalkaväkidivisioonassa, joka se sai kutsumanimen Taganrog -divisioona.
Sodan jälkeen tieteellinen tutkimus öljyn jalostamisessa alkoi kehittyä, ja uusia tutkimuslaitoksia perustettiin. Moskovan valtionyliopistossa opiskellut Yusif Mammadaliyev palasi Azerbaidžaniin ja ryhtyi kehittämään moottoriöljyn ominaisuuksia ja synteettisen kumin valmistamista.
Alueellisesti kehitys Azerbaidžanissa oli epätasaista. Koulutettujen ihmisten asuttaman, kansainvälisen Bakun kaupungin ja perinteiseen tapaan elävän maaseutuväestön välinen ero elinoloissa kasvoi teollistumisen myötä. Nikita Hruštšovin kaudella Azerbaidžanissa elettiin aiempaa vapaammin, mutta 1970- ja 1980-luvuilla suunnitelmatalouden heikkoudet ja Yhdysvaltojen kylmässä sodassa harjoittama patoamispolitiikka johtivat talouskasvun pysähtymiseen.
Vuonna 1969 Heydər Əliyev valittiin Azerbaidžanin kommunistisen puolueen keskuskomitean pääsihteeriksi. Kamran Baghirov toimi Əliyevin jälkeen Azerbaidžanin kommunistisen puolueen keskuskomitean pääsihteerinä vuosina 1982-1988. Vuoristo-Karabahin konfliktin vuoksi hänen tilalleen nimitettiin Abdurrahman Vazirov. Väkivaltaisuudet antoivat uusille poliittisille ryhmille, kuten Azerbaidžanin kansanrintamalle, tilaisuuden haastaa kommunistien yksipuoluejärjestelmää.
Vuonna 1989 väestön määrä Azerbaidžanissa oli noin 7 miljoonaa. Suurin väestöryhmä olivat azerit. Kaksi suurinta vähemmistökansallisuutta olivat venäläiset ja armenialaiset. Vuosina 1989-90 Azerbaidžanista karkotettiin noin 300 000 armenialaista.
Lakkauttaminen
Azerbaidžanin sosialistinen neuvostotasavalta lakkautettiin 30. elokuuta 1991, jolloin Azerbaidžan itsenäistyi Neuvostoliitosta.
Ympäristöherkkyys
Ympäristöherkkyys on tila, jossa henkilö oirehtii tai kärsii poikkeuksellisesti esimerkiksi sähköstä, hajuista, kemikaaleista tai sisäilmasta, vaikkei kyse ole sairaudesta, allergiasta tai muusta altisteen suorasta vaikutuksesta elimiin. Esimerkiksi hajuyliherkkyys on eri asia kuin hajusteallergia. Allergiassa elimistö tuottaa vasta-aineita. Ympäristöherkkyyttä ei voi todentaa lääketieteellisesti, joten usein kannattaa ensin lääketieteellisin tutkimuksin sulkea pois sairaudet, kuten allergiat. Tyypillisiä oireita ovat mm. hengenahdistus, vatsakipu ja keskittymisvaikeudet.
Ympäristöherkkyys on lisätty Suomen ICD-10-tautiluokitukseen nimikkeellä "R 68.81: Jatkuva tai toistuva poikkeuksellinen herkkyys ympäristön tavanomaisille tekijöille", mm. jotta sen yleisyyttä voitaisiin seurata. Kansainvälisessä tautiluokituksessa (ICD) tilaa ei ole luokiteltu sairaudeksi.
Vakavasti ympäristöherkkiä on alle prosentti, mutta muutama prosentti ihmisistä tekee sen vuoksi muutoksia arkeensa. Ympäristöherkät ovat yleensä naisia.
Mekanismi ja hoito
Näyttöä altisteiden suorasta biofysikaaliskemiallisista vaikutusmekanismeista tai geeneistä ei ole. Keskushermoston sensitisaatiosta on alustavaa näyttöä, ja se on tällä hetkellä tutkituin                    mekanismi. Alustavan näytön mukaan ympäristöherkkyys syntyy, kun jostain syystä aivot alkavat reagoida rajusti vähäisiinkin ärsykkeisiin. Kun ympäristöherkän limbinen järjestelmä ("liskonaivot") uskoo uhkaan, se voi käynnistää stressihormonien ja sytokiinien toiminnan sekä sympaattisen ja parasympaattisen hermoston reaktioita ja esimerkiksi nostaa kuumetta. Vaikka syynä oireisiin on uskomus, oireet ovat todellisia ja voivat olla tuskallisia ja haitallisia.
Hopperin menetelmässä "aivot ohjelmoidaan uudelleen" niin, että ne eivät enää "lähetä virheellisiä viestejä" uhasta. Ihminen harjoittelee puolen vuoden ajan sanomaan itselleen, että uhan tunne on virheellinen ja aitoa uhkaa ei ole. Hopperin menetelmän avulla potilaat ovat vapautuneet yliherkkyydestä mm. hajusteille, hometaloille, ruoka-aineille ja sähkölle. Tässä ympäristöherkkyys tulee erottaa todellisesta allergiasta: homeille, ruoka-aineille ja hajusteille voi olla oikeaakin allergiaa.
Oikean hoidon määrittämiseksi Sosiaali- ja terveysministeriö suosittaakin tutkimaan lääketieteen menetelmin, löytyykö sairauksia vai onko kyse vain ympäristöherkkyydestä. Ympäristöyliherkkyyden oireiston tai tilan hoitoon ei ole tarjolla tehokkaita näyttöön perustuvia hoitoja.
Vaikka osalla ympäristöherkistä ei ole allergioita, on esitetty, että todelliset allergiaoireet voivat vähitellen "opettaa" ihmisen välttelemään asioita, joista hän uskoo saavansa oireita, ja näin altistaa allergikon ympäristöherkkyydelle.
Ympäristöherkillä on useammin kuin muilla allergiaa, astmaa, ahdistuneisuutta, masennusta, toiminnallisia häiriöitä ja elimellisoireisia eli somatoformisia psykiatrisia häiriöitä. Esimerkiksi allergia tai astma saattaa herkistää tuoksuille.
Altistuskokeissa tietoisuus altistumisesta on ollut ratkaisevaa oireiston syntymiselle ei todellinen altistus. Esimerkiksi useissa kaksoissokkokokeissa on osoitettu, että esimerkiksi sähköyliherkille ei ole eroa sillä, onko sähkökenttää vai ei, vaan he raportoiva oireita yhtä lailla valealtistuksen kuin todellisen altistuksen kohdalla. Tällä perusteella kyse olisi nosebo-ilmiöstä (lumevaikutus).
Potilaan kokemus
Eräs ympäristöherkkä kertoi alkaneensa saada oireita ensin koulun todetuista sisäilmaongelmista mutta vähitellen lähes "kaikesta": hajusteista, pesuaineista, maaleista, painomusteesta, tietokoneista, puhelimista. Uupumusta, raajojen tärinää, hengenahdistusta, silmien kutinaa. Hän koki elämänsä menneen pilalle. Kuultuaan ympäristöherkkyydestä kärsineen Annie Hopperin menetelmästä hän alkoi ajatella ympäristöherkkyyttään "fyysisenä aivovammana" ja korjasi Hopperin menetelmällä reaktionsa vähitellen täydellisesti.
Tutkimuksia
Environmental Research -tiedelehdessä julkaistussa kaksoissokkotutkimuksessa kolmen minuutin pelotteludokumentti matkapuhelinsäteilystä tuotti terveille koehenkilöille sähköyliherkkyyden, painovoimadokumentti ei. Henkilöt saivat oireita, kun he luulivat saavansa säteilyä, mutta oikeasti he eivät erottaneet, milloin heihin kohdistui sähkömagneettinen kenttä ja milloin ei. Kyseessä oli nosebo, jollaista vaaroja korostavat uutiset tuottavat.
Rheinau (Baden)
Rheinau on kaupunki Saksassa, Baden-Württembergin osavaltiossa. Kaupungin pinta-ala on 73,4 neliökilometriä, ja siellä oli kesäkuun 2022 lopussa 11 300 asukasta. Rheinau sijaitsee Reinin varrella Ranskan vastaisella rajalla.
pienoiskuva|vasen|Rheinaun kartta. Pienemmässä kuvassa kaupungin sijainti [[Ortenaukreisin piirikunnassa.]] Rheinaun kaupunki perustettiin vuonna 1975 kuntaliitoksilla. Tuolloin yhdistettiin Freistettin kaupunki sekä Rheinbischofsheimin, Helmlingenin, Memprechtshofenin, Hausgereutin, Holzhausenin, Diersheimin, Honaun ja Linxin kunnat keskenään.
Malluaiset
Malluaiset (Notonectidae) eli isomalluaiset (vrt. pikkumalluaiset) on vesiluteiden heimo, jonka lajeja asustaa erityisesti reheväkasvuisissa lammissa. Malluaiset syövät muita vesiselkärangattomia sekä leviä. Vaikka malluainen on täysin sopeutunut vedenalaiseen elämään, se voi silti tarpeen tullen lentää muualle. Malluaiset löytävät uudet vesistöt heijastuvuuden perusteella, minkä vuoksi erehtyneitä malluaisia voi löytyä muun muassa autojen peltipinnoilta tai muilta kiiltäviltä pinnoilta.
Talvensa malluaiset viettävät pohjan sedimenttiin ja kasvillisuuteen kaivautuneena. Malluaiset selviävät vedenpinnan alapuolella pitkiä aikoja mukanaan kantamansa erityisen hengitysilmakuplan ansiosta.
Kyproksen kansalliskirjasto
Kyproksen kansalliskirjasto on Kyproksen pääkaupungissa Nikosiassa toimiva  kansalliskirjasto.
Kansalliskirjaston alkuna pidetään vuonna 1927 perustettua Kyproksen yleisestä kirjastoa (Cyprus Public Library).
Pauli Huhtala
Pauli Vilho Johannes Huhtala (10. heinäkuuta 1903 Isokyrö – 1967 ) oli suomalainen majuri, sotilasaiheisten tietokirjojen kirjoittaja ja johtaja.
Henkilöhistoria
Huhtala ylennettiin vänrikiksi 1926, luutnantiksi 1930, kapteeniksi 1936 ja majuriksi 1941.
Raitioliikenne
pienoiskuva|Raitotie Helsingin [[Katajanokka|Katajanokalla.]] pienoiskuva|[[Kalasatama–Pasila-raitiotie rakenteilla Helsingissä.]] Raitioliikenne tarkoittaa raitiovaunulla harjoitettavaa joukkoliikennettä. Raitiovaunu on katuliikenteeseen soveltuva raitiotietä pitkin kulkeva joukkoliikenneväline. Se muistuttaa junaa, mutta on tyypillisesti kapeampi, lyhyempi ja usein nivelletty. Raitiotie muistuttaa rautatietä, mutta on sovitettu katuolosuhteisiin sekä on tavallisesti kaarteiltaan ja profiililtaan jyrkempi. Alun perin useimmat raitiolinjat rakennettiin kapearaiteisten rautateiden tavoin normaalia kapeammalle raideleveydelle, koska se mahdollisti jyrkemmät mutkat, mistä oli etua etenkin tiheästi ruutukaavaan rakennetuissa keskustoissa. Nykyään raitiovaunuliikenteen määrän ollessa jälleen kasvussa uusia raitioteitä rakennettaessa raideleveydeksi valitaan käytännön syistä yhä useammin normaaliraideleveys 1 435 mm. pienoiskuva|Raitiovaunu PESA 120N pysäkillä [[Varsovassa, Puolassa.]]
Raitioteiden historia
pienoiskuva|vasen|[[New York|Newyorkilainen hevosraitiovaunu vuodelta 1895.]] pienoiskuva|Raitioliikennettä Pärnu maanteen varrella [[Tallinnassa kesäkuussa 1983.]] Ensimmäinen raitiotie rakennettiin vuonna 1807 Etelä-Walesiin, Britanniaan. Tämä Swansea ja Mumbles -rata rakennettiin kalkkikiven, hiilen ja rautamalmin kuljettamiseksi satamaan. Alkuun liikenne radalla kulki hevosvetoisena, sitten höyryn voimalla ja lopuksi sähköllä.
Amerikkalainen Thomas Davenport valmisti noin vuonna 1835 muutamia mallivaunuja, joissa käytettiin akkuja voimanlähteenä. Englantilainen Davinson rakensi vuonna 1842 kaksiakselisen vaunun, jota käytettiin Edinburghin ja Glasgow’n radalla. Vaunun nopeudeksi on arvioitu noin 6 km/h. Amerikkalainen Page rakensi vuonna 1851 hiukan nopeampia vaunuja. 1860-luvulla kokeiltiin sähkökoneita vaunujen käyttövoimana. Saksalainen Siemens & Halske kehitti vuonna 1879 veturin, jossa oli kolmen hevosvoiman moottori ja kaksi vaunua, ja esitteli sen Berliinissä. Seuraavina vuosina yhtiö rakensi useita raitioteitä. Amerikkalainen Daft rakensi vuonna 1884 kahden mailin pituisen sähköradan Baltimoren ja Hampdenin välille. Radalla kulkivat kolmen tonnin moottorivaunut. Amerikkalainen J. C. Henry rakensi radan vuonna 1885 Kansas Cityyn. C. J. van Depole rakensi useita raitioteitä. Vasta vuonna 1888 raitioteiden rakennus pääsi vauhtiin Frank J. Spraguen rakennettua Virginian Richmondissa 18 kilometrin pituisen radan. Tämän radan päällä käytettiin ensimmäisen kerran radan yläpuolelle sijoitettua kosketinjohdinta ja moottorivaunussa olevaa kosketinrullaa.
Raitiovaunut tulivat monessa kaupungissa käyttöön 1800-luvun lopulla. Niistä tuli nopeasti tärkeimpiä kaupungin sisäisiä joukkoliikennevälineitä. Aluksi ne olivat hevos­vetoisia, mutta vuosi­sadan vaihteen aikoihin niissä sähkökäyttöiset raitiovaunut syrjäyttivät kaikkialla hevos­raitio­vaunut.
Raitiovaunut
Raitiovaunun perustavanlaatuinen ero junaan (paikallisjuna ja metro) on se, että raitiovaunua ajetaan kokonaan kuljettajan varassa kuten tieliikenneajoneuvoa, kun taas junaa ajetaan liikenteenohjauksen antamien määräysten eli opasteiden mukaan kullekin junalle erikseen turvatulla kulkutieosuudella. Käytännössä siis raitioliikenteessä kuljettaja kääntää itse vaihteet ja huolehtii vaunujen pitämisestä turvallisen etäisyyden päässä toisistaan, kun junassa puolestaan tämä tehtävä kuuluu liikenteenohjaajalle kuljettajan vain ajaessa junaa liikenteenohjaajan antamien opasteiden mukaan. Tämä tekee raitiovaunulla tapahtuvan liikennöinnin raskasta raideliikennettä huomattavasti joustavammaksi ja vähemmän alttiiksi liikennehäiriöille. Toisaalta raskaan raideliikenteen etuna on suurempi linjanopeus ja suurempi kuljetuskapasiteetti.
Etiopia
Etiopian Addis Abebaan avattiin vuonna 2016 Saharan eteläpuolisen Afrikan ensimmäinen pikaraitiotie.
Tunisia
Tunisian pääkaupungissa Tunisissa on eräs pohjoisen Afrikan harvoista raitiotiejärjestelmistä.
Norja
Norjassa raitiovaunuja käytetään Oslossa, Bergenissä ja Trondheimissä.
Ruotsi
Ruotsin vanhoja raitiotiekaupunkeja ovat Göteborg, Norrköping ja Tukholma. Uusi pikaraitiotie avattiin vuonna 2019 Lundiin.
Leif Groop
Leif Christer Groop (s. 1. heinäkuuta 1947 Ylimarkku) on suomalainen sisätauteihin ja endokrinologiaan erikoistunut lääkäri, joka työskentelee Lundin yliopiston endokrinologian senioriprofessorina ja Helsingin yliopiston yhteydessä toimivan Suomen molekyylilääketieteen instituutin (FIMM) tutkimusjohtajana. Hänet tunnetaan erityisesti aikuistyypin diabeteksen tutkijana.
Raitioliikenne
Ranska
Ranskassa suurin osa raitiotiejärjestelmistä lakkautettiin 1900-luvulla ja korvattiin metroilla tai linja-autoilla, mutta vuosisadan lopulta alkaen on ryhdytty rakentamaan jälleen uusia raitioteitä, kuten Nizzan raitiotie.
Leif Groop
Groop valmistui lääkäriksi Bernin yliopistosta Sveitsistä, jolla oli sopimus kouluttaa lääkäreitä Suomeen. Hän toimi sitten lääkärinä Närpiössä. Groop valmistui lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi Helsingin yliopistosta 1982. Hänen englanninkielinen väitöskirjansa (1982) oli otsikoitu Heterogeneity of type 2 diabetes : a study of clinical, genetic, immunological and metabolic aspects. Hän on toiminut vuodesta 1993 alkaen ylilääkärinä ja endokrinologian professorina Lundin yliopistossa Ruotsissa.
Raitioliikenne
Suomi
Suomen joissakin suurimmissa kaupungeissa on ollut raitioliikennettä. Tällä hetkellä toimivaa raitioliikennettä on ainoastaan Helsingissä (hevosilla 1891–1900, sähköllä vuodesta 1900) ja Tampereella (vuodesta 2021). Suomessa on aiemmin ollut raitioliikennettä myös Turussa (hevosilla 1890–1902, sähköllä 1902–1972) ja Viipurissa (sähköllä 1912–1957). Uusia raitioteitä on rakenteilla Espooseen sekä suunnitteilla Turkuun, Ouluun ja Vantaalle. Jyväskylän, Lahden ja Kuopion kaupungit ovat selvittäneet duoraitioliikenteen mahdollisuuksia.
Venäjä
Venäjällä on raitioteitä useissa kaupungeissa. Venäjän Suomea lähin raitiotieverkko on Pietarissa.
Leif Groop
Professori Groop on tuottelias tutkija, jonka julkaisut ovat keränneet runsaasti viittauksia. Hirsch-indeksillä mitattuna hän on eräs viitatuimpia suomalaisia (joulukuun alussa 2020, Google Scholarin aineistosta laskettu koko uran h=168). Vuonna 1994 hänelle myönnettiin tutkimuksistaan maailman diabeteskongressin Rodriguez Minor-palkinto. Hänelle on myönnetty myös eurooppalaisen diabetesyhdistyksen Claude Bernard -palkinto, sekä suomalainen sisätautitutkimuksen Esko Nikkilä -palkinto (2008). Hän sai vuonna 2012 Oslon yliopiston myöntämän Anders Jahren lääketieteellisen pääpalkinnon. Vuonna 2014 Matti Äyräpään palkinnon aikuistyypin diabeteksen tutkimuksista. Hän on saanut Ruotsissa Fernströmin palkinnon 2013 ja Söderbergin lääketieteen palkinnon 2014. Lääketieteen J. W. Runebergin palkinnon hän sai vuonna 2019.
Raitioliikenne
Australia
Australiassa on useita raitiotiekaupunkeja, ja Melbournen raitiotiejärjestelmä on eräs maailman laajimmista.
Channel 4
thumb|150px|Channel 4:n logo vuoteen 2015. Channel 4 on brittiläinen julkisen palvelun televisiokanava. Termillä "Channel 4" voidaan viitata myös kanavan omistavaan yhtiöön eli Channel Four Television Corporation.
Kanava sai alkunsa parlamentin aloitteesta, ja se aloitti säännölliset lähetykset 2. marraskuuta 1982. Päivää aikaisemmin 1. marraskuuta Channel 4:n sisarkanava S4C (Sianel Pedwar Cymru, suom. Walesin neljäs kanava) aloitti lähetyksensä yksinomaan Walesissa yhteistyössä BBC:n kanssa. S4C:n ohjelmat lähetettiin pääosin kymrin kielellä. S4C vei Channel 4:n kanavapaikan, minkä vuoksi Channel 4 ei näkynyt Walesissa 30 vuoteen. Channel 4:n suurimmat kilpailijat ovat toinen pitkäikäinen julkisen palvelun kanava BBC sekä sen kaupallinen kilpailija ITV.
thumb|Channel 4:n pääkonttori [[Lontoossa]]
Vaikka Channel 4 onkin julkisessa omistuksessa oleva julkisen palvelun kanava, sitä ei rahoiteta televisiomaksuilla tai verovaroista, vaan kaikki sen toiminnot rahoitetaan mainoksilla.
Vuodesta 1993 lähtien Channel 4 on esittänyt ”vaihtoehtoisen joulutervehdyksen” kuningattaren puheelle. Ensimmäisen joulupuheen piti gayikoni Quentin Crisp. Myöhempiä joulutervehdyksiä ovat esittäneet muun muassa Jesse Jackson, Ali G, koomikko Rory Bremner (esitti prinsessa Dianaa), Brigitte Bardot, Sharon Osbourne, Jamie Oliver ja Marge Simpson. Vuonna 2007 tervehdyksen esitti Afganistanissa vammautunut vääpeli Andrew Stockton ja vuonna 2008 Iranin presidentti Mahmud Ahmadinežad.
Paavo J. Paavola
pienoiskuva|Paavo J. Paavola vuonna 1972. Paavo Johannes Paavola (1. joulukuuta 1935 Punkaharju – 18. tammikuuta 2021 Helsinki) oli suomalainen juristi, oikeustieteen lisensiaatti ja varatuomari, joka tuli tunnetuksi valtakunnansovittelijana.
Paavola aloitti lakimiesuransa syyttäjänä Tampereen raastuvanoikeudessa ja myöhemmin asianajotoimiston lakimiehenä. Hän on toiminut Lauritsalan kauppalansihteerinä 1966 ja Lappeenrannan kaupunginsihteerinä 1967. Paavola oli Paperiteollisuuden työntekijäliiton lakimiehenä 1967–1969 ja SAK:n lakimiehenä 1970, valtakunnansovittelija 1971–1979, tulopoliittinen virkamies 1975–1976, Kunnallisen sopimusvaltuuskunnan johtaja 1979–1987, Kunnallisen työmarkkinalaitoksen johtajana 1987–1993.
Paavolan ensimmäinen vaimo oli psykiatri Eeva-Liisa Paavola, o.s. Vaarnila (k. 1973), jonka kanssa hänellä on kaksi tytärtä. Toinen vaimo on sairaanhoidon opettaja Aino Paavola, o.s. Kärki.
Luoteiskaukasialaiset kielet
Luokittelu
Luoteiskaukasialaisia kieliä on viisi, ja ne voidaan jakaa kolmeen ryhmään:
Abhaasilais-abazalaiset kielet
Tšerkessiläiset kielet
Ubyhilaiset kielet
Yakuzi Pato
Yakuzi Pato on vuonna 2006 perustettu turkulaislähtöinen instrumental-yhtye, joka on julkaissut kaksi albumia ja yhden EP:n.
Aiheesta muualla
Yhtyeen kotisivu
Mary T. Meagher
Mary Terstegge Meagher (s. 27. lokakuuta 1964 Louisville, Kentucky) on yhdysvaltalainen uimari ja olympiavoittaja. Häntä pidetään usein kaikkien aikojen parhaana perhosuimarina ja häntä kutsuttiinkin lempinimellä ”Madame Butterfly”.
Mary T. Meagher aloitti kilpaurheilun jo nuorena tehden ensimmäisen perhosuinnin maailmanennätyksensä jo 14-vuotiaana vuonna 1979 Pan-Amerikan kisoissa. Olympiaboikotin vuoksi Meagher ei voinut osallistua Moskovan kisoihin 1980.
Vuoden 1981 Yhdysvaltojen mestaruuskilpailut Brown Deerissa, Wisconsinissa olivat Meagherin näytöstä. Hän rikkoi kisoissa sekä 100 metrin että 200 metrin perhosuinnin maailmanennätykset. 100 metrillä hän paransi omaa vuoden 1980 ME-aikaansa 59,26 peräti aikaan 57,93. Ennätyksen rikkoi vasta Jenny Thompson vuonna 1999 (57,88). 200 metrin perhosuinnissa Meagher ui 2.05,96 (vanhan ennätyksen 2.06,37 hän ui 1980). Tämän ennätyksen rikkoi Susie O'Neill vasta vuonna 2000 uimalla 2.05,81. Meagherin ennätyksiä on joskus verrattu jopa Bob Beamonin pituuden haamuhyppyyn 1968.
Meagher meni naimisiin pikaluistelija Mike Plantin kanssa ja he asuvat Peachtree Cityssä Georgiassa. Hänen siskonsa on republikaanipoliitikko Anne Northup, joka on edustajainhuoneen jäsen vuodesta 1997. Louisvillessä on Meagherin mukaan nimetty uimahalli ja Elizabethtownissa, Kentuckyssä katu.
Bookcrossing
thumb|”Vapautettuja” kirjoja [[lyonilaisessa puistossa. Kirjojen suojaamiseksi säältä ne on laitettu muovipusseihin.]]
Bookcrossing on kansainvälinen ”kirjojen vapautusliike”, jonka toiminta perustuu yhdysvaltalaiseen internetsivustoon Bookcrossing.com. Bookcrossingin taustalla on se havainto, että useimmat kirjat (varsinkin romaanit) tulevat luetuiksi vain kerran ja päätyvät lopulta kirjahyllyn täytteeksi tai jopa jätteenkeräykseen. Perusajatuksena on tällaisten kirjojen antaminen toisten, aivan tuntemattomienkin, ihmisten luettavaksi. Yksinkertaisimmillaan tämä tapahtuu ”vapauttamalla” kirja eli jättämällä se julkiselle paikalle kenen tahansa kiinnostuneen poimittavaksi. Jos kirjan rekisteröi BookCrossing-sivustolla, sille saa oman kirjaan merkittävän tunnuskoodin (BCID-tunnus), ja juuri tämän kirjan kulkua maailmalla voi jatkossa halutessaan seurata koodin ja sivuston avulla. Sivuston käyttö on maksutonta ja anonyymiä. Kirjojen vapauttamisen lisäksi bookcrossingin yhteydessä harrastetaan nykyisin monenlaista kirjoihin ja lukemiseen liittyvää oheistoimintaa, ja kirjoja siirtyy bookcrossing-harrastajien (eli bookcrossaajien tai bookcrossareiden) kesken paljon myös suoraan kädestä käteen.
Bookcrossing-sivusto
Bookcrossing.com-sivuston perusti vuonna 2001 yhdysvaltalainen tietokoneohjelmistoyritys Humankind Systems, joka ylläpitää sitä edelleen. Ajatuksen sai ja sivuston laati yrityksen osakas Ron Hornbaker Phototag.org- ja Wheresgeorge.com-sivustojen pohjalta. Sivusto on internetyhteisön tyyppinen eikä varsinaisesti kaupallinen: sen käyttö on ilmaista, ja sivuston kustannukset katetaan yhteisön jäseniltä tulevien lahjoitusten sekä sivuston oman tuotekaupan tuottojen avulla. Ilmaisjäsenyyden lisäksi käytössä on vapaaehtoinen maksullinen jäsenyys, jonka voi maksaa kerralla 1–12 kuukaudeksi ja joka antaa jäsenen käyttöön sivustolla joitakin aktiiviharrastajille käteviä lisätoimintoja.
Bookcrossing.com on englanninkielinen sivusto, mutta se on käännetty käyttäjien auttamana useille kielille myös suomeksi. Bookcrossaajille on myös suomenkielinen keskustelufoorumi. Kirjoista on tapana tehdä merkinnät sillä kielellä, jolla kirja on kirjoitettu, siis esimerkiksi suomenkielisestä kirjasta suomeksi. Joillakin kielillä (japani, portugali, espanja, saksa, hollanti, ranska, italia) ylläpidetään myös vapaaehtoisvoimin peili- ja tukisivustoja.
Bookcrossing-sivustoa voi selata ja löytämistään bookcrossing-kirjoista tehdä merkintöjä rekisteröitymättä jäseneksi, mutta omien kirjojen rekisteröiminen ja foorumeiden käyttö edellyttää jäsenyyttä. Sivuston jäsenyys on ilmainen, ja koska jäsenet esiintyvät sivustolla nimimerkeillä, voi jäsen halutessaan pysyä täysin anonyyminä. Kullakin jäsenellä on oma profiilisivunsa ja tämän sivun kautta selattava virtuaalinen bookcrossing-”kirjahylly”, josta löytyvät kaikki jäsenen rekisteröimät ja hänen käsiensä kautta kulkeneet bookcrossing-kirjat. Kukin jäsen päättää itse, miten paljon ja millaisia kirjoja mahdollisesti haluaa rekisteröidä ja vapauttaa. Toiminta on muutenkin hyvin omaehtoista ja vapaamuotoista.
Bookcrossing-sivustolla on maailmanlaajuisesti yli 1 500 000 jäsentä, jotka ovat rekisteröineet yli 11 000 000 kirjaa 132 maassa. Suomalaisia jäseniä on melkein 11 000. Euroopan unionin alueelta jäseniä on yli 200 000. Suomalaiset ovat melko aktiivisia Bookcrossingin harrastajia.
Bookcrossing-kirjan löytyminen
Bookcrossing-kirjoja vapautetaan paljon julkisille paikoille tarkoituksena, että kuka tahansa kiinnostunut voi ja saa poimia kirjan mukaansa luettavakseen. Kirjan kannessa on yleensä merkkitarra, josta käy ilmi että kyseessä on nimenomaan bookcrossing-kirja, ja usein myös jonkinlainen värikäs tarralappu, jossa lukee esimerkiksi ”vapaa kirja – ota ja lue!” Kannen sisäpuolella tai joskus kannessakin on lappu tai teksti, jossa selitetään lyhyesti mistä bookcrossingissa on kyse, annetaan internetosoite Bookcrossing.com ja kirjan BCID-tunnuskoodi sekä pyydetään löytäjää käymään sivustolla tekemässä kirjasta merkintä.
Bookcrossing-harrastajat toivovat, että kirjan mukaansa ottanut kävisi tekemässä kirjasta merkinnän joko heti kirjan löydettyään tai viimeistään sen luettuaan. Merkinnän voi tehdä anonyymisti tai halutessaan liittyä samalla sivuston jäseneksi. Merkintä tehdään yleensä samalla kielellä jolla kirja on kirjoitettu, mutta myös esimerkiksi löytömaan kieli käy. Löytäjä voi kertoa esimerkiksi, mistä ja milloin kirjan löysi, mitä siitä piti (jos on kirjan jo lukenut) ja mitä sille aikoo tehdä. Bookcrossing-kirjan voi halutessaan pitää itse tai sen voi esimerkiksi antaa ystävälleen tai vapauttaa uudelleen julkiselle paikalle. Jos kirjan vapauttaa, siitä kannattaa käydä tekemässä BCID-tunnuksen avulla vapautusilmoitus (release notes), jossa kertoo ainakin ylimalkaisesti minne ja milloin aikoo kirjan jättää.
Jos löytynyt bookcrossing-kirja ei kiinnosta edes löytäjän lähipiiriä, se kannattaa jättää paikoilleen jonkun muun löydettäväksi tai vapauttaa edelleen. Halutessaan löytäjä voi kirjoittaa kirjan BCID-tunnuksen itselleen muistiin ja käydä sivustolla tekemässä tunnuksen avulla merkinnän, jossa kertoo tavanneensa kirjan tietyssä paikassa tiettyyn aikaan mutta jättäneensä sen paikalleen.
Kirjojen vapauttaminen
Bookcrossing-kirjoja vapautetaan lähinnä erilaisille julkisille paikoille kuten joukkoliikennevälineisiin, kahviloihin, odotushuoneisiin ja julkisiin auloihin. Harrastajat päättävät vapautuspaikan ja -ajankohdan itse ja saattavat keksiä mitä mielikuvituksellisimpia vapautustapoja kirjoilleen. Kirjavapautuksia julkisille paikoille kutsutaan harrastajien kesken villeiksi vapautuksiksi; näiden vapautusten ajatus on se, että kuka tahansa saattaa löytää ja ottaa kirjan. Vapautukset ovat usein niin kutsuttuja teemavapautuksia, eli vapautuspaikka tai -ajankohta liittyvät kirjaan jollakin tavalla.
Bookcrossaajat varustavat vapauttamansa kirjat yleensä selkeillä tarralapuilla, joissa selitetään kirjan löytäjälle mistä on kyse ja annetaan ohjeet Bookcrossing-sivuston löytämiseen ja käyttämiseen. Käytännössä keskimäärin 10–20 % kirjojen löytäjistä tekee niistä ennen pitkää merkinnän. Valtaosa kirjoista kuitenkin päätyy jonkun luettavaksi, ja merkintöjä saattaa tulla kuukausien tai vuosienkin kuluttua vapauttamisesta.
Kirjan rekisteröiminen
Jotta kirjan voi rekisteröidä, rekisteröijän täytyy olla rekisteröinyt Bookcrossing-sivuston käyttäjäksi (jäseneksi) ja myös sivustolle sisään kirjautuneena. Englannin-, saksan-, ranskan- tai japaninkieliset kirjat voi yleensä rekisteröidä pelkästään antamalla kirjan ISBN-tunnuksen, jonka perusteella sivusto noutaa kirjan tiedot kansikuvineen verkkokirjakauppa Amazon.comin tietokannoista. Joskus tämä onnistuu suomenkielisenkin kirjan osalta, mutta mikäli kirjaa ei ole Amazon-kauppojen tietokannoissa, joutuu käyttäjä syöttämään kirjan tiedot itse.
Kuten nimestä bookcrossing voi päätellä, Bookcrossing-sivustolle on tarkoitus rekisteröidä kirjoja. Kirjan tulee olla rekisteröijän omistuksessa, eikä esimerkiksi kirjastojen kokoelmissa olevia tai toisten omistamia kirjoja siis pidä rekisteröidä ainakaan ilman asianmukaista lupaa. Myös sarjakuva-albumit sekä äänikirjat eri muodoissaan luetaan kirjoiksi. Sivustolle ei kuitenkaan ole tarkoitus rekisteröidä lehtiä, musiikkiäänitteitä, videoita, postimyyntikuvastoja, postikortteja, tietokonepelejä tai muuta vastaavaa.
Kirjan rekisteröinnin yhteydessä annetaan kirjan nimi, sen tekijä ja kirjan tyyppi pudotusvalikosta valiten (esimerkiksi nuortenkirja, romaani tai elämäkerta). Rekisteröijä voi myös kirjoittaa kirjasta kuvauksen ja oman mielipiteensä. Rekisteröinnin yhteydessä sivusto antaa kirjalle BCID-tunnuksen, joka on muotoa 123-4567890 (vanhoissa bookcrossing-kirjoissa jälkiosassa voi olla vähemmän kuin seitsemän numeroa) ja joka merkitään kirjaan selvästi tavalla tai toisella.
Kun kirja on rekisteröity, se saa Bookcrossing-sivustolta oman päiväkirjasivun (journal), joka löytyy BCID-tunnuksen avulla. Tälle sivulle kertyvät kaikki eri lukijoiden tästä nimenomaisesta kirjasta tekemät merkinnät. Merkinnän kirjasta voi tehdä antamalla kirjan koko BCID-tunnuksen, mutta kirjan päiväkirjasivun löytämiseen ja lukemiseen riittää tunnuksen tavallisesti seitsemännumeroinen jälkiosa. BCID-tunnuksen jälkiosa onkin julkinen, mutta koko tunnuksen tulisi olla tiedossa ainoastaan niillä jotka ovat todella nähneet kirjan. Koko tunnusta ei siis pidä eikä tarvitse koskaan antaa esimerkiksi keskustelupalstalla. Näin estetään asiattomat päiväkirjamerkinnät ihmisiltä, jotka eivät todellisuudessa ole tätä nimenomaista kirjaa koskaan nähneet tai lukeneet.
Kirjan vapauttaminen
Ennen vapauttamista kirja merkitään niin, että sen BCID-tunnus ja Bookcrossing.com-sivuston internetosoite ovat hyvin esillä. Mukaan voi myös liittää vaikkapa kirjan väliin pantavalla erillisellä paperilla selvityksen siitä, mitä bookcrossing on. Kirjan näkyvä ja selkeä merkitseminen on tärkeää, jotta kirja ei päädy löytötavaroiden joukkoon. Bookcrossing-sivustolta voi tulostaa englanninkielisiä etikettejä, joissa on lyhyt selitys ja tilaa BCID-tunnukselle. Monet harrastajat ovat laatineet erikielisiä omia versioitaan etiketeistä. Laput kiinnitetään yleensä kirjan kannen sisäpuolelle, mutta löytäjän huomion herättämiseksi kanteenkin kiinnitetään tavallisesti jonkinlainen huomiotarra tai värikäs tarralappu.
Kirjan voi periaatteessa vapauttaa oman harkinnan mukaan minne tahansa. Kirjakauppa tai muu kirjoja myyvä liike ei ole paras mahdollinen vapautuspaikka, sillä kirjan löytäjää saatetaan luulla myymälävarkaaksi. Myöskään tiloihin, joissa irtotavaroita erityisesti valvotaan esimerkiksi pommiuhan varalta (kuten lentokentät), ei kirjaa välttämättä kannata jättää. Kirjoja on jätetty kahviloihin, videovuokraamoihin, rautatieasemille, puhelinkoppeihin, elokuvateattereihin ja vastaaviin paikkoihin. Kirja löytää lukijan nopeimmin vilkkaalta yleiseltä paikalta, mutta myös vaikkapa erämaamökkeihin tai lenkkipolun varrelle puuhun jätetyt kirjat lähtevät yleensä ennen pitkää jonkun matkaan. Jos kirjan jättää ulos, se on syytä suojata lialta ja kosteudelta sulkemalla se tiiviisti esimerkiksi läpinäkyvään muovipussiin.
Kontrolloitu vapauttaminen
Monet bookcrossing-harrastajat antavat kirjoja suoraan toisilleen tai vaihtavat niitä keskenään postitse tai kädestä käteen, jolloin puhutaan kirjojen kontrolloidusta vapauttamisesta; tällöin kirjan vapauttaja tietää, kenelle kirja päätyy. Vaihtokauppoja ja vastaavia syntyy BookCrossing-sivuston keskustelufoorumien avulla ja jäsenten omien kirjatoivelistojen perusteella. Myös tällainen toiminta on täysin vapaaehtoista, eivätkä läheskään kaikki harrastajat halua esimerkiksi lähettää kirjojaan tuntemattomille.
Vapautusilmoitukset ja vapautettujen kirjojen etsiminen
Villeistä vapautuksista tehdään yleensä Bookcrossing-sivustolla vapautusilmoitus (release notes), jossa vapauttaja kertoo minne ja milloin aikoo kirjan vapauttaa. Ilmoituksen voi tehdä myös jälkikäteen. Vapautustiedot voivat olla ylimalkaisia tai hyvinkin tarkkoja. BookCrossing-sivuston jäsenet voivat halutessaan tilata sähköpostiinsa esimerkiksi oman paikkakuntansa vapautusilmoitukset, jotka lähetetään tilaajille heti kun kirjan vapauttaja on ilmoituksen tehnyt. Joskus vapautettua kirjaa käykin etsimässä monta paikkakunnan bookcrossaajaa.
Bookcrossingiin liittyviä ilmiöitä
Useimmat bookcrossaajat toteavat lukuharrastuksensa lisääntyneen bookcrossing-toiminnan myötä. Bookcrossingin yhteyteen onkin kehittynyt monenlaista kirjoihin ja lukemiseen liittyvää oheistoimintaa. Seuraavassa selvitetään joitakin bookcrossaajien käyttämiä käsitteitä.
OBCZ on lyhennys englanninkielisestä ilmaisusta Official BookCrossing Zone eli ”virallinen bookcrossing-vyöhyke”. OBCZ on tavallisesti bookcrossing-tunnuksin merkitty kirjanvaihtohylly, joka sijaitsee esimerkiksi kahvilassa. Ihmisiä rohkaistaan hyllyn käyttöön, ja kirjoja saa yleensä vapaasti jättää ja ottaa. Kaikki hyllyn kautta kiertävät kirjat eivät välttämättä ole Bookcrossing.com-sivustolla rekisteröityjä. Suomessa on muutamia OBCZ-hyllyjä eri paikkakunnilla. Myös muut, esimerkiksi kirjastojen ylläpitämät vaihtohyllyt ovat suosittuja bookcrossing-kirjojen vapautuspaikkoja.
Kirjaringit (bookring) ja kirjasäteet (bookray) ovat tapoja kierrättää bookcrossaajien kesken tehokkaasti suosittuja kirjoja, jotka monet haluaisivat lukea. Ringin tai säteen aloittaja etsii kirjalle halukkaita lukijoita yleensä Bookcrossing-sivuston keskustelufoorumien avulla, asettaa ilmoittautuneet sitten yleensä maantieteelliseen järjestykseen ja lähettää kirjan ensimmäiselle lukijalle, joka kirjan luettuaan lähettää sen seuraavalle ja niin edelleen. Osallistujia saatetaan ottaa vain tietystä maasta tai maanosasta, ja lukuaika osallistujaa kohti on yleensä rajattu esimerkiksi kuukauteen. Ringin ja säteen ero on siinä mitä tapahtuu, kun kirja on viimeisellä osallistujalla: rinkikirja lähetetään lopuksi takaisin ringin aloittajalle, kun taas sädekirjalle viimeinen lukija saa tehdä mitä haluaa.
Kirjaviesti (book relay) voi toimia Bookcrossing-sivuston keskustelufoorumin tai jonkin muun sivuston (esimerkiksi BookObsessed) avulla. Kirjaviestin aloittaja panee foorumilla tarjolle kirjan, jonka ottajan on tarjottava seuraavaa kirjaa, jonka ottaja tarjoaa taas seuraavaa kirjaa ja niin edelleen. Tarjoaja ja vastaanottaja sopivat yksityisesti keskenään kirjan siirtymisestä (yleensä postitse). Kirjaviestiketjut voivat rajoittua tietyntyyppisiin kirjoihin tai olla maakohtaisia.
Haasteet (challenges). Aktiiviset bookcrossaajat järjestävät keskustelufoorumien avulla kirjanvapautus- ja lukuhaasteita, joiden säännöt järjestäjä saa itse määrätä. Osallistuminen tällaisiin haasteisiin on vapaaehtoista. Haasteen suorittajien kesken tavallisesti arvotaan jonkinlainen palkinto, esimerkiksi vapaavalintainen kirja haasteen järjestäjällä olevien bookcrossing-kirjojen joukosta.
RABCK on lyhennys englanninkielisestä ilmaisusta Random Act of BookCrossing Kindness eli ”satunnainen ystävällinen bookcrossing-teko”. RABCK tarkoittaa sitä, että bookcrossaaja antaa tai lähettää kirjan toiselle harrastajalle haluamatta siitä mitään korvausta (esimerkiksi toista kirjaa tai postimaksua). RABCK-toiminta on vapaaehtoista, eikä harrastajien kesken pidetä asiallisena koskaan pyytää toiselta kirjaa tarjoamatta mitään vastineeksi, mutta monet bookcrossaajat lähettävät ainakin silloin tällöin RABCK-kirjoja. Melko yleistä on myös järjestää keskustelufoorumeilla RABCK-arvontoja esimerkiksi syntymäpäivänsä kunniaksi: tällöin tarjolla ovat jotkut tietyt kirjat tai arvontaan osallistujat saavat toivoa haluamaansa kirjaa arvonnan järjestäjällä olevien bookcrossing-kirjojen joukosta, ja arvonnan voittaja saa haluamansa kirjan.
Bookcrossing-tapaamiset
Eri puolilla maailmaa järjestetään harrastajien kesken vapaamuotoisia bookcrossing-tapaamisia. Suomessa paikkakuntakohtaisia tapaamisia järjestetään säännöllisesti ainakin Helsingissä, Turussa, Tampereella, Porissa ja Oulussa. Ohjelmassa on yleensä kirjojen vaihtoa ja bookcrossingiin ja kirjoihin liittyvää ja liittymätöntä keskustelua. Myös valtakunnallisia tapaamisia järjestetään. Eri paikkakuntien tai suurempien alueiden bookcrossing-harrastajat saattavat myös toisinaan järjestää vapautustempauksia eli niin kutsuttuja massavapautuksia. Tällöin yhteisvoimin hankitaan ja vapautetaan suuri määrä kirjoja yleensä johonkin tiettyyn paikkaan. Esimerkiksi puistot ovat suosittuja vapautustempausten kohteita.
Bookcrossing arvostelun kohteena
Kirjailijat ja kirjakustantajat ovat jossakin määrin ilmaisseet huolta bookcrossingin kasvavasta suosiosta, jonka saatetaan pelätä vähentävän uusien kirjojen myyntiä. Käytännössä useimmat aktiiviset bookcrossaajat kokevat ryhtyneensä harrastuksen myötä ostamaan paljon entistä enemmän niin uusia kuin vanhojakin kirjoja. Lisäksi bookcrossing tutustuttaa muun muassa keskustelufoorumien kautta harrastajia kirjailijoihin, joiden tuotantoa he eivät muuten olisi välttämättä tulleet hankkineeksi tai lukeneeksi. Jotkut tunnetutkin kirjailijat, esimerkiksi Richard Bach, harrastavat itse bookcrossaamista. Myös tekijänoikeuskysymyksistä on keskusteltu, vaikkei bookcrossingiin liitykään kirjojen kopiointia vaan alkuperäinen kirja kiertää lukijalta toiselle kenenkään hyötymättä tästä rahallisesti.
Framery
Framery Oy on vuonna 2010 perustettu tamperelainen konttorikalusteiden valmistuksen alalla toimiva yritys. Yrityksen tuotteet ovat äänieristettyjä puhelinkoppeja, työtiloja, podeja , joita käytetään muun muassa toimistoissa ja lentokentillä. Framery oli ensimmäinen yhtiö, joka kaupallisti puhelinkopit ja alkoi myydä niitä kansainvälisesti. Vuonna 2020 yhtiö globaali markkinaosuus oli noin 30 prosenttia.
Alkuvaiheet 2010–2013
Vuonna 2010 teekkarit Samu Hällfors ja Vesa-Matti Marjamäki olivat kesätöissä tamperelaisessa ohjelmistoyrityksessä, jossa heidän esimiehensä Ilkka Kaikuvuo puhui puhelimessa liian äänekkäästi. Kun Marjamäki pyysi häntä puhumaan puhelunsa muualla, tämä vastasi ”Hankkikaa tänne puhelinkoppi”. Etsiessään netistä sopivaa tuotetta, he huomasivat, ettei sellaisia ollut tarjolla. He ilmoittivat esimiehelleen, että hän saa haluamansa puhelinkopin, mutta ennen sitä heidän pitää irtisanoutua. Hällfors ja Marjamäki perustivat Framery Oy:n syyskuussa 2010 ja alkoivat rakentaa Marjamäen vanhempien autotallissa äänieristettyjä puhelinkoppeja. Autotallin jälkeen tuotteita kehiteltiin neljän kuukauden ajan Tampereella Finlaysonin alueen Protomossa, minkä jälkeen muutettiin omiin toimitiloihin. Prototyyppi valmistui kymmenien kokeilujen jälkeen ja se toimitettiin idean antaneelle esimiehelle. Seuraavat kaksi koppia osti ohjelmistoyhtiö Vincitin perustaja Mikko Kuitunen. Kuitunen ei ollut tyytyväinen tuotteeseen, sillä siellä humisi ja kaikui, joten hän pyysi viemään tuotteen pois, mutta antoi yrityksen pitää rahat, sijoitti yhtiöön ja aloitti yhtiön hallituksessa. Framery myi lisää koppeja ja paranteli mallia saamansa palautteen perusteella.
Ensimmäiset neljä vuotta olivat yhtiölle vaikeita ja se oli usein konkurssin partaalla. Vuonna 2011 sen liikevaihto oli 160 000 euroa. Vuonna 2013 yritys alkoi panostaa vientiin, mikä nosti sen liikevaihdon miljoonaluokkaan. Sen ensimmäisiä asiakkaita Yhdysvalloissa oli Twitter.
2014–
Vuonna 2014 yritys muutti Aamulehden entiseen painotaloon. Framery sai Tekesin tukea Nuoret Innovatiiviset Yritykset-ohjelman kautta. Myös Kim Väisänen sijoitti 300 000 euroa yhtiöön, jossa työskenteli silloin 10 työntekijää. Tappiota tehnyt yritys päätti ottaa riskin, ja se lopetti vanhan tuotemallistonsa myynnin. Sillä oli kahdeksan tuoteperhettä ja niihin kuuluvia tuotteita saattoi konfiguroida lukemattomin eri tavoin. Keräämänsä palautteen avulla se suunnitteli alusta asti uuden kopin. Uusi tuote, Framery O, valmistui lokakuussa 2014 ja se esiteltiin Saksassa toimistokalustemessuilla, jossa se oli ainoa puhelinkoppituote. Yritys alkoi hankkia kansainvälisiä jakelijoita. Yhdysvalloista löydettiin hyviä asiakkaita ja kysyntää tuotteille alkoi syntyä. Yrityksen toinen perustaja Marjamäki jätti yhtiön operatiivisen toiminnan siirryttyään viljelemään maata ostamalleen maatilalle.
Vuonna 2017 yritys satsasi tuotekehitykseen kolminkertaistamalla tuotekehittäjien määrän neljästä kahteentoista. Yhteensä yritys työllisti 70 henkilöä. Vuonna 2017 yhtiön liikevaihto yli kaksinkertaistui noin 40 miljoonaan euroon.
Nandut
Nandut ovat nandulintujen lahkoon kuuluvia suuria lentokyvyttömiä lintuja. Ne elävät luonnonvaraisina Etelä-Amerikassa.
Framery
2014–
Alkuvuonna 2018 suomalaisesta pääomasijoitusyhtiö Vaaka Partnersista tuli Frameryn enemmistöomistaja 60 prosentin osuudellaan. Loput osakkeista jäivät Frameryn aiemmin omistaneille perustajille, operatiiviselle johdolle ja yksityissijoittajille. Yhtiö uusi hallituksensa, johon liittyivät Mika Sutinen, Timo Toikkanen ja Per-Arne Andersson. Jukka Kurttila jatkoi hallituksessa. Yrityksen liikevaihto oli 63,2 miljoonaa euroa, josta voittoa oli 10 miljoonaa euroa. Yhtiöllä oli noin 160 jälleenmyyjää ympäri maailmaa ja se oli alansa globaali markkinajohtaja 58 prosentin markkinaosuudellaan.
Nandut
Nandut ovat moniavioisia, ja koiraat kosiskelevat kahdesta kahteentoista naarasta. Parittelun jälkeen koiras rakentaa pesän, jonne jokainen naaras munii omat munansa. Koiras hautoo 10–60 munaa, ja kun ensimmäinen muna on kuoriutunut muut kuoriutuvat vähintään 36 tunnin kuluessa ensimmäisen kuoriutumisesta. Sillä aikaa kun koiras hautoo, naaraat voivat lähteä pois ja paritella muiden koiraiden kanssa. Kun koiras huolehtii poikasista, se hyökkää kaikkien poikasia lähestyvien kimppuun, myös ihmisten ja naarasnandujen.
Nandut ovat kaikkiruokaisia ja pitävät leveälehtisistä kasveista, mutta syövät myös siemeniä, juuria, hedelmiä, hyönteisiä ja pieniä selkärankaisia.
Nanduilla on vain kolme varvasta. Niinpä ne voivat juosta nopeammin kuin jos niillä olisi neljä varvasta.
Nanduihin kuuluu kaksi lajia, nandu ja patagoniannandu.
Nandun kasvatus
Nanduja kasvatetaan Pohjois-Amerikassa ja Euroopassa (kuten myös emuja ja strutseja). Niistä käytetään lähinnä liha ja munat, mutta nanduöljyä käytetään myös kosmetiikkaan ja saippuoihin.
Framery
2014–
Helmikuuhun 2019 mennessä yhtiö oli valmistanut 15 000 tuotetta. Toukokuussa 15 Frameryn podia, eli puhelinkoppia ja toimistotilaa oli mukana New York Design Week -tapahtumassa Times Squarella. Niiden sisään rakennettiin erilaisia taideinstallaatioita. Yrityksen liikevaihto oli 105 miljoonaa euroa ja se työllisti yli 300 henkilöä.
Vuonna 2020 yritys työllisti 340 henkilöä. Säilyttääkseen asemansa markkinajohtajana 130 kilpailevan yrityksen joukossa se on palkannut lisää myyjiä ja kasvattanut markkinointibudjettiaan. Suurin osa kilpailijoista toimii paikallisilla markkinoilla, globaalisti toimivia yrityksiä on vähän.