cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Herakles
Hydra
Toisena tehtävänä oli taltuttaa kauhistuttava hirviö, Tyfonin lapsi ja Nemean leijonan sisar, Hydra. Hydra eli suolla ja saalisti apurinsa, jättiläismäisen ravun kanssa kyläläisiä, jotka joutuivat kävelemään suon ohi vettä hakiessaan. Herakles hakkasi miekallaan Hydran päitä poikki, mutta tälle kasvoi aina kaksi lisää. Herakleen apuri Iolaos keksi polttaa Hydran kaulat sitä mukaa kun Herakles katkoi niitä ja näin Herakles sai katkottua viimeisenkin pään ja surmattua hirviön. Hydran surmattuaan Herakles upotti nuolensa hirviön myrkylliseen vereen, jotta nuolet olisivat kuolettavia.
Keryneian kauris
Kolmas tehtävä oli kultasarvisen Keryneian kauriin vangitseminen. Kauriin jäljittäminen vei vuoden, minkä jälkeen Herakles pyydysti sen verkkoonsa. Matkalla takaisin Artemis ja Apollon vaativat Heraklesta palauttamaan kauriin. Herakles vieritti syyn Eurystheuksen niskaan ja sai luvan pitää kauriin, kunhan ei satuttaisi sitä.
Erymanthoksen metsäkarju
Neljäntenä Herakleen piti vangita elävänä Erymanthoksen vuoren jättiläismäinen metsäkarju, joka oli uhaksi Arkadian asukkaille. Matkalla vuorelle Herakles tapasi kentaureja, joiden kanssa joutui taistelemaan näiden juovuttua. Pyydystääkseen metsäkarjun elävänä, niin kuin kuningas Eurystheus vaati, Herakles houkutteli eläimen jahtaamaan häntä. Eläimen uuvuttua Herakles sitoi sen olkapäilleen.
Augeiaan tallit
Viidentenä Herakleen piti siivota kuningas Augeiaan valtavat tallit lannasta. Herakles suostui tehtävään, jos Augeias luovuttaisi hänelle kymmenesosan karjasta. Athene osoitti Herakleelle tallista heikon kohdan, jonka kautta hän kaivoi kanavan jokiin, joiden vesi huuhtoi lannat.
Caymansaarten jalkapallomaajoukkue
Caymansaarten jalkapallomaajoukkue edustaa Caymansaaria miesten jalkapallon kansainvälisissä otteluissa. Sitä hallinnoi Caymansaarten jalkapalloliitto. Maajoukkue kuuluu sekä maanosaliitto CONCACAFiin että kansainväliseen jalkapalloliittoon FIFAan. Caymansaaret on osallistunut vuoden 1998 MM-kilpailujen karsintojen jälkeen aina MM-karsintoihin, mutta ei ole selviytynyt lopputurnaukseen. Se ei ole myöskään koskaan selvytynyt Gold Cupin lopputurnaukseen. Caribbean Cupissa Caymansaaret on esiintynyt neljästi. Sen paras sijoitus Caribbean Cupissa on neljäs vuodelta 1995, jolloin se toimi myös kilpailujen toisena isäntämaana.
Herakles
Stymfaloksen linnut
Kuudenneksi Herakleen piti karkottaa Stymfaloksen järven keskellä olevassa saaressa oleva metallisulkainen lintuparvi, joka surmasi ja terrorisoi paikallisia. Herakles pelästytti linnut kastanjeteilla ja ampui niitä nuolilla. Kaikki linnut kuolivat tai pakenivat.
Kreetan härkä
Seitsemänneksi Herakleen piti taltuttaa Kreetan pelloilla riehunut villi härkä (Minotauroksen isä). Herakles vangitsi härän ja toi sen elävänä Eurystheukselle. Härkä kuitenkin pakeni ja jäi Marathoniin terrorisoimaan paikallista väkeä, kunnes Theseus tappoi sen.
Diomedeen tammat
Kahdeksas tehtävä oli pahan Diomedes-kuninkaan ihmislihalla elävien tammojen ryöstäminen. Herakles surmasi Diomedeen, mutta tammat söivät Herakleen rakkaan apurin ja ystävän Abderoksen. Erään myytin version mukaan Herakles syötti Diomedeen tammoille.
Hippolyten vyö
Yhdeksänneksi Herakleen piti tuoda amatsoni Hippolyten arvokas jalokivivyö. Hippolyte ihastui kreikkalaisiin ja lupasi luovuttaa vyönsä voidakseen liittyä heihin. Hera kuitenkin otti amatsonin muodon ja uskotteli muille, että kuningatar oli siepattu. Amatsonit hyökkäsivät Herakleen laivaan, ja Herakles, joka luuli tulleensa petetyksi, surmasi Hippolyten ja otti tämän vyön. Retkellä oli mukana Theseus, joka vei Hippolyten Antiope-sisaren vaimokseen Ateenaan.
Aamos
Aamos (tai Amos, (hepreaksi עָמוֹס ʿĀmōs) oli Vanhan testamentin henkilöitä, yksi niin sanotuista pikkuprofeetoista. Hänen mukaansa on nimetty Vanhan testamentin Aamoksen kirja. Aamoksen historiallisuudesta ei ole juuri tietoa, mutta hänen arvioidaan eläneen 700-luvulla eaa. Aamoksen sanoma, jossa oli voimakas siveellinen painotus, kohdistui Juudan ja Israelin kuningaskuntien ohella myös naapurimaille. Hän julisti ”Herran päivää”, joka merkitsi kuolemaa, tuomiota ja tuhoa, mutta toisaalta myös mahdollisuutta kääntymykseen.
Aamoksen kirja
Aamoksen kirjan mukaan Aamos oli kotoisin pienestä Tekoan kaupungista Juudan kuningaskunnasta noin kymmenen kilometrin päässä Betlehemistä ja noin 20 kilometrin päässä Jerusalemista. Kaupungista on nykyään jäljellä vain raunioita. Aamoksen kirjassa hän sanoo olevansa ammatiltaan karjapaimen ja metsäviikunoiden viljelijä. ʿĀmōs merkitsee heprean kielessä kuormitettua, vaivattua tai taakankantajaa. Hänen arvioidaan eläneen 700-luvulla eaa.
Aamos ei ollut käynyt mitään profeettakoulua, mutta omien sanojensa mukaan Jumala kutsui hänet profetoimaan Israelin kuningaskunnalle. Hänen profeetalliset näkynsä ja toimintansa ajoittuvat ajanjaksoon, jolloin Juudan kuninkaana oli Ussia ja Israelin kuninkaana Jerobeam II. Hänen kirjansa alussa hänen näkyjensä sanotaan alkaneen ”kaksi vuotta ennen maanjäristystä”. Tämä sijoittuisi 700-luvun puolivälin eaa. tienoille.
Tuohon aikaan molemmat valtakunnat olivat aineellisessa mielessä kukoistavia ja vauraita, mutta niiden uskonnollisen ja moraalisen tilan sanotaan olleen heikolla tolalla. Epäjumalanpalvelusta harjoitettiin ja rikkaat elivät yltäkylläisyydessä toisten kärsiessä puutetta. Tässä tilanteessa Israelin Betelissä naapurivaltakunnasta tullut Aamos alkoi julistaa suuren sadonkorjuujuhlan aikana. Julistuspaikasta huolimatta hänellä oli julistettavana sanomia molemmille kuningaskunnille, myös omalleen, sekä lisäksi naapureille, Edomille, Filistealle, Tyyrokselle, ammonilaisille, Moabille sekä Damaskokselle. Aamoksen julistuksessa oli voimakas siveellinen painotus, ja hän julisti ”Herran päivää”, joka merkitsi kuolemaa, tuomiota ja tuhoa.
Toisaalta Aamos julisti myös mahdollisuutta kääntymykseen ja toivoi kovasti, että kansa myös kääntyisi. Tuomion ja rangaistuksen ohella hänen julistuksessaan näkyivät armon lupaukset kääntyneille ja Jumalan laupeus kansaansa kohtaan. Tuomion tarkoitus oli puhdistaa, ei hävittää kansa, ja sillä oli yhä mahdollisuus kääntyä ja muuttaa tapansa ja ajatuksensa. Aamos myös painotti yksijumalaisuutta aikana, jolloin monet palvoivat myös toisia jumalia.
Aamos sai osakseen syytteitä vehkeilystä kuningas Jerobeamia vastaan ja Betelin ylipappi Amasja esitti häntä vastaan uhkauksiaan (Aam. 7:10). Saatettuaan tehtävänsä profeettana Aamos mahdollisesti palasi Juudaan. Hänen kirjansa ei kerro hänen myöhemmästä elämästään tai kuolemastaan.
Myöhempi perimätieto
Raamatun ulkopuolella Aamoksen myöhemmistä vaiheista kertoo apokryfinen teos Profeettojen elämät, joka on viimeistään ensimmäisen vuosisadan alussa hepreaksi tai kreikaksi kirjoitettu teksti. Se on säilynyt ainoastaan kristillisinä versioina kreikaksi, syyriaksi, armeniaksi ja arabiaksi. Sen mukaan Aamos olisi joutunut edellä mainitun pappi Amasjan pojan surmaamaksi. Aamos oli moittinut tätä siitä, että Israelissa palvottiin kahta kultaista vasikkaa. Tämän kertomuksen mukaan Amasjan poika iski Aamosta sauvalla päähän kuolettavasti. Aamos oli vajonnut maahan mutta onnistunut kuitenkin palaamaan vielä kotimaahansa Juudaan, jossa hän kuitenkin menehtyi kaksi päivää myöhemmin ja haudattiin isiensä viereen.
Talmudiin kuuluvassa Mišnassa vuosina 180–279 elänyt rabbi Yoḥanan bar Nafḥa kirjoittaa, kuinka profeetat olivat kaikki varakkaita ja käyttää esimerkkinä Aamosta. Mišnan Nedarimissa Aamoksen varakkuutta selitetään Aamoksen omilla sanoilla. Hän oli sanonut olevansa paimen ja metsäviikunapuiden viljelijä eikä profeetta. Hänellä oli siis karjaa ja puita eikä hänellä ollut siksi taloudellista syytä ryhtyä profeetaksi. Tähän liittyy myös jossain määrin raamatuntutkimus, sillä Aam. 1:1 oleva Aamoksen ammattia kuvaava sana nōqēd viittaisi hänen olleen jonkinlainen paimenten esimies, joka olisi mahdollisesti vastannut siitä, että Jerusalemin temppelissä olisi riittänyt uhrattavaa. Hänen kotipaikkansa Tekoahan oli vain 20 km Jerusalemista etelään.
Kirkkohistorioitsija Eusebioksen (k. 339) sekä Hieronymuksen (k. 420) mainintojen mukaan heidän elinaikanaan Tekoassa esiteltiin edelleen hautakammiota, jonka sanottiin kuuluvan profeetta Aamokselle.
The Amazing Race Asia
The Amazing Race Asia on suositun tosi-tv-sarjan Amazing Racen spin-off-sarja. Amazing Racen "aasialaiseksi pikkuveljeksi" kutsuttu sarja käynnistyi Aasiassa marraskuussa 2006. Sarjaa esitetään Aasiassa AXN Asia -kanavalla. Sarja on saanut hyvän vastaanoton Aasiassa. Sarjan juontajana toimii kiinalais-amerikkalainen näyttelijä Allan Wu.
Aamos
Teologia
Aamos uskoi Jumalan täydelliseen suvereeniuteen suhteessa ihmiseen. Hän katsoi Jumalan vaativan sosiaalista oikeudenmukaisuutta kaikille ihmisille, niin rikkaille kuin köyhillekin. Vaikka juutalaiset olivat Jumalan valittu kansa ei se tehnyt poikkeusta tähän sääntöön, vaan myös heidän oli kärsittävä rangaistus rikkoessaan sitä. Aamos katsoi moraalisen järjestyksen menevän yli kansallisten intressien.
The Amazing Race Asia
Sarjassa 12 kilpaparia matkustaa eri Aasian maissa voittaakseen 100 000 dollaria. Sarjan kilpailijat tulevat eri Aasian maista ja heidän tulee osata kommunikoida englanniksi. Ainoastaan Lähi-idästä ei hyväksytä kilpailijoita. Myöskään ei-aasialaisia, jotka asuvat jossakin Aasian maassa ei hyväksytä kilpailijoiksi. Ensimmäiseen tuotantokauteen ei hyväksytty kilpailijoita Japanista, mutta myöhemmin toiseen tuotantokauteen japanilaiset saivat osallistua.
1. tuotantokausi
thumb|right|200px|1.tuotantokauden kisakartta Ensimmäisellä tuotantokaudella kilpailijoita oli mukana 10 ja tuotantokauden kuvaaminen kesti ainoastaan 24 päivää. Mukana oli kilpailijoita Sri Lankasta, Hongkongista, Singaporesta, Intiasta, Malesiasta, Indonesiasta, Thaimaasta ja Filippiineiltä. Tuotantokausi käsitti 13 jaksoa. Tuotantokauden aikana parit kävivät eri Aasian maissa, kuten Indonesiassa, Malesiassa, Singaporessa ja Thaimaassa. Kilpailun voittivat malesialaiset työkaverit Zabrina ja Joe Jer.
Aamos
Historiallisuus
Aamoksen kirjan alussa hänen sanotaan aloittaneen toimintansa kaksi vuotta ennen maanjäristystä. Samaan Juudan kuningas Ussian aikana tapahtuneeseen maanjäristykseen viitataan myös Sakarjan kirjassa. Myös juutalainen historioitsija Josephus kirjoittaa siitä teoksessaan Juutalaisten muinaisajat. Arkeologisissa kaivauksissa on löydetty todisteita mittavasta maanjäristyksestä alueella ja se on ajoitettu vuoden 760 eaa. tienoille.
Aamoksen kirjan mukaan Israelin kuningas oli tuolloin Jerobeam II ja Juudan kuninkaana Ussia. Tapahtumat sijoittuvat lähinnä Israeliin, ja historiantutkimus on perinteisesti antanut kirjalle suuren arvon Jeroboam II:n valtakauden (785–744) olosuhteiden kuvaajana. Mahdollisesti kirjassa on kuitenkin useita redaktion kerrostumia, mikä näkyy erilaisina anakronismeina. Monet Aamoksen suuhun pannut profetiat ja näyt saattavatkin todellisuudessa heijastella myöhäisempiä tapahtumia: Tiglatpileser III:n sotaretkiä vuosina 738–732 sekä niiden Israelissa aiheuttamia tuhoja.
The Amazing Race Asia
2. tuotantokausi
Toisella tuotantokaudella kilpailijoita oli myös 10 ja myös japanilaisia hyväksyttiin kilpailijoiksi. Mukana oli kilpailijoita Hongkongista, Indonesiasta, Japanista, Filippiineiltä, Thaimaasta, Malesiasta ja Singaporesta. Tuotantokauden kuvaaminen alkoi kesällä 2007. Tuotantokauden aikana parit kävivät Aasian maiden lisäksi Uudessa-Seelannissa, Saksassa, Unkarissa, Tšekissä ja Etelä-Afrikassa. Kilpailun voittivat singaporelaiset Adrian Yap ja Cholin Low.
Medikalisaatio: Aikamme sairaus
Medikalisaatio: Aikamme sairaus on vuonna 1999 ilmestynyt Raimo Tuomaisen, Markku Myllykankaan, Jyrki Elon ja Olli-Pekka Ryynäsen kirja medikalisaatiosta. Teoksen on kustantanut Vastapaino.
Herakles
Geryonin karja
Kymmenes tehtävä oli kolmipäisen Geryon-miehen karjan hakeminen pitkän matkan takaa, Espanjasta. Matka oli pitkä ja monivaiheinen. Tällä retkellä Herakles laski Afrikan ja Euroopan erottavaan salmeen molemmille puolille mahtavat kalliopaadet, niin sanotut Herakleen pylväät: Gibraltarin ja Jebel Musan. Matka jatkui meritse Helioksen lahjoittamalla kulholla. Perillä Abasvuorilla Herakles joutui surmaamaan karjaa vartioineet Eurytionin ja kaksipäisen koiran Orthoksen ja takaa-ajoon lähteneen Geryonin. Paluumatkalla Herakles joutui vielä surmaamaan muun muassa Cacus-jättiläisen ja Sisilian kuninkaan Eryksen, jotka tavoittelivat karjaa.
Hesperidien omena
Yhdestoista tehtävä oli hakea kultainen omena jossain kaukana lännessä sijainneista maagisista puista, jotka Hera oli saanut häälahjaksi Gaialta. Herakles sieppasi vanhus Nereuksen, joka ainoana tiesi puiden sijainnin ja sananmukaisesti kiristi tältä tiedon. Matkalla Herakles tapasi Prometheuksen, jonka Zeus oli sidottanut kallioon kotkan raadeltavaksi rangaistukseksi tulen viemisestä. Herakles ampui kotkan ja vapautti Prometheuksen. Prometheus neuvoi Heraklesta pyytämään Atlas-jättiläistä hakemaan omena. Kuljettuaan Arabian ja Egyptin halki ja jouduttuaan vaivoin surmaamaan Gaian pojan, kuningas Antaioksen, Herakles saapui Atlasvuorille, jossa Atlas kannatteli taivasta. Atlas suostui tarjoukseen hakea omena, jos Herakles pitelisi sillä aikaa taivasta. Matkalla Atlas tajusi, ettei hänen tarvitsisi kannatella taivasta enää koskaan. Hän kertoi Herakleelle aikovansa viedä omenan itse Tirynsiin. Herakles suostui, mutta pyysi Atlasta kannattamaan taivasta sen aikaa, kun hän ottaisi tyynyn hartioilleen. Herakles jätti Atlaksen pitämään taivasta ja palasi omenoineen Tirynsiin.
Kerberos
Kahdestoista ja viimeinen (ja vaikein) tehtävä oli koirahirviö Kerberoksen hakeminen manalasta. Herakleen oppaina manalaan toimivat Persefone ja Hermes. Manalassa Herakles suututti ensin Haadeksen karjan, joka lähes surmasi hänet. Sen jälkeen hän tapasi ystävänsä Theseuksen ja Peirithooksen, jotka Haades oli asettanut Unohduksen tuoleille, ensin mainittu hänen onnistui pelastaa. Nähdessään Herakleen urotyöt Haades suostui luovuttamaan Kerberoksen, mutta sillä ehdolla, että Herakleen oli vangittava se ilman aseita. Herakles muisti, että koirat vihaavat eniten niitä, jotka pelkäävät koiria, joten hän yksinkertaisesti käveli Kerberoksen luokse ja kytki sen liekaan. Tarun toisessa versiossa hän voitti sen painissa.
Aamos
Merkitys
thumb|upright|Aamos [[Gustave Dorén kuvaamana.]]
Prioriteettijono
Prioriteettijono on tietojenkäsittelytieteessä  abstrakti tietotyyppi, joka säilöö alkioita ja niihin sisällytettyjä prioriteetteja. Tyypillinen käyttötapaus voisi olla vaikkapa käyttöjärjestelmän prosessien hallinta, jossa tärkeimmät prosessit saavat eniten suoritinaikaa. Prioriteettijonosta on kaksi symmetristä versiota: minimiprioriteettijono tukee pienimmän ja maksimiprioriteettijono suurimman prioriteetin omaavan alkion poimimista. Tyypillinen rajapinta on seuraava:
Aamos
Merkitys
Myöhempien Aikojen Pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkko tulkitsee Aamoksen kirjan 3. luvun 7. jaetta (”Ei Herra Jumala tee mitään ilmoittamatta suunnitelmiaan palvelijoilleen, profeetoille.”) siten, että Jumala antaa jatkuvasti uutta ilmoitusta profeettojensa kautta. Tätä opetti muun muassa liikkeen presidentti Nathan Eldon Tanner (1898–1982). Kirkon presidentti toimii samalla sen profeettana.
Aamoksen tekstejä on hyödynnetty myös muissa kuin uskonnollisissa puheissa. Eräs suosittu kohta on Aamoksen kirjan 5. luvun jae 24, joka menee vuoden 1992 raamatunkäännöksessä seuraavasti: ”Mutta oikeus virratkoon kuin vesi ja vanhurskaus kuin ehtymätön puro”. Martin Luther Kingin kuuluisassa ”I Have a Dream” -puheessa on selkeä viittaus tähän hänen sanoessaan ”we will not be satisfied until justice rolls down like waters and righteousness like a mighty stream”. Bernie Sanders käytti sitä myös puheessaan vuoden 2016 Yhdysvaltain presidentivaalikampanjan aikana. James Comey käytti kyseistä kohtaa twiitissään kommentoidessaan Michael T. Flynnin toteamista syylliseksi FBI:n agenteille valehtelemiseen osana Venäjän vaalivaikuttamista koskevaa tutkintaa.
The Amazing Race Asia
3. tuotantokausi
Kolmannella tuotantokaudella kilpailijoita oli myös 10. Mukana oli kilpailijoita Intiasta, Etelä-Koreasta, Thaimaasta, Malesiasta, Singaporesta, Filippiineiltä ja Hongkongista. Tuotantokauden kuvaaminen alkoi kesällä 2008. Tuotantokauden aikana parit kävivät mm. Intiassa, Thaimaassa, Vietnamissa, Taiwanissa ja Omanissa. Kilpailun voittivat hongkongilaiset Vince ja Sam.
Katriina Pajunen
Katriina Ilmaranta eli Kati Ilmaranta ent. Pajunen (s. 1961 Hyvinkää) on suomalainen lavastaja, joka toimi Taideteollisen korkeakoulun elokuva- ja tv-lavastuksen professorina vuosina 2000–2007.
Hän on koulutukseltaan taiteen maisteri (TaiK, 1991) ja Master of Fine Arts (Kalifornian yliopisto (Los Angeles), Yhdysvallat) sekä taiteen tohtori (Lapin yliopisto). Hän tarkasteli väitöskirjassaan (2012) virtuaalisia lavasteita. Väitöstyö oli otsikoitu ''Immersed in Illusion. An Ecological Approach to the Virtual Set.''
Teurastamo
thumb|Teurastamo Chicagossa vuonna 1909.
Katriina Pajunen
Pajunen työskenteli lavastajana Yleisradion TV 2:ssa 1988–1998 sekä tutkijana Taideteollisessa korkeakoulussa 1998–2000. Hän toimi elokuva- ja tv-lavastuksen professorina Taideteollisessa korkeakoulussa 2000–2007. Vuodesta 2008 lähtien hän on ollut vapaa tutkija ja freelancer-lavastaja.
Teurastamo
Teurastamo on laitos, jossa teurastetaan tuotantoeläimiä ja jonka tarkoituksena on tuottaa lihaelintarvikkeita. Suomessa teurastetaan eläimistä useimmin sikoja, nautoja (lehmiä ja sonneja), lampaita, vuohia ja hevosia. Hevosten teurastamiseen on muutamia erikoisteurastamoja. Hevosten teurastamiseen tarvitaan myös erityislupa. Euroopan unionin jäsenyyden myötä porot pitää viedä lopetettavaksi teurastamoon.
Katriina Pajunen
Hän sai Parhaan lavastuksen Jussi-palkinnon (2003) elokuvasta Heinähattu ja Vilttitossu. Virtuaalilavastajana hän on digitaalisen lavastuksen uranuurtajia Suomessa muun muassa teosten Lumottu lapsi (2004) ja Luonnotar (2011) myötä.
Strast
Strast on bulgarialaisen pop-folk-laulaja Tatjanan ensimmäinen albumi. Sen julkaisi levy-yhtiö Payner vuonna 2002
Rainer Stahel
Rainer Stahel (5. tammikuuta 1892 Bielefeld, Saksa – 30. marraskuuta 1955 Voikovo, Neuvostoliitto) oli saksalainen kenraaliluutnantti toisen maailmansodan aikana. Osallistuttuaan Suomen sisällissotaan 1918 Stahel jäi palvelemaan Suomen puolustusvoimiin vuoteen 1933 saakka.
Hän syntyi tehtailijan poikana Bielefeldissä 5. tammikuuta 1892 ja sai kasteessa etunimekseen Reiner. Pääsi ylioppilaaksi Bielefeldin Reaalilyseosta 1911 ja lähti heti sotilasuralle. Hän taisteli aluksi länsirintamalla ja myöhemmin itärintamalla. Komennettiin yliluutnanttina aseupseeriksi Jääkäripataljoona 27:än Riianlahdelle 9. heinäkuuta 1917 ja pestautui sieltä majurina Suomen puolustusvoimiin 1. maaliskuuta 1918.
Stahel Suomen sisällissodassa
Stahel toimi aluksi rykmentin- ja sitten 3. jääkäriprikaatin komentajana, ylennettiin everstiluutnantiksi, sai 2. ja 3. lk:n Vapaudenristit ja jatkoi divisioonan esikuntapäällikkönä 5. tammikuuta 1919 saakka. Hän siirtyi suojeluskuntajärjestön palvelukseen ja toimi vuosina 1920–1925 Turun suojeluskuntapiirin apulaispäällikkönä ja sotilasohjaajana. Hän sai erotessaan 31. heinäkuuta 1925 päiväkäskyssä maininnan ”taitavana ja innostavana esimiehenä”.
Stahel avioitui Bielefeldissä 26. helmikuuta 1918 berliiniläisen Ilse Reyscherin kanssa. Molemmat lapset syntyivät Turussa, ja perhe oli kirjoilla Helsingin saksalaisessa seurakunnassa. Stahel oli Suomen kansalainen ajalla 1. heinäkuuta 1921–14. joulukuuta 1934, joten hän jäi kantakortissaan suomalaiseksi reservinupseeriksi vuoden 1934 lopulle asti.
Teurastamo
Erityisvaatimuksia teurastukselle asettavat eräät uskonnolliset käytännöt, kuten juutalaisten košer ja muslimien halal.
Rainer Stahel
Paluu Saksaan
Puna-armeijan vyöryessä Baltian Stahel toimi viisi päivää Vilnan kaupunkikomendanttina heinäkuussa 1944 ja ylennettiin kenraaliluutnantiksi 22. heinäkuuta 1944. Hänet siirrettiin Varsovan kaupunkikomendantiksi 25. heinäkuuta 1944, kun elokuussa alkoi koko kaupungin tuhoon johtanut kansannousu. Hän sai viimeisen komennuksensa komendantiksi Bukarestiin 26. elokuuta 1944, mutta joutui pari päivää myöhemmin romanialaisten joukkojen pidättämäksi. Romanialaiset puolestaan luovuttivat Stahelin sotavangiksi Neuvostoliittoon.
Sotavankeus ja kuolema
Stahel kuoli eri lähteiden mukaan joko 1952 Vladimirin vankilassa tai sydänkohtaukseen 1955 Voikovon vankileirillä saatuaan tietää mahdollisesta siirrostaan Saksaan.
Blood for Blood
Blood for Blood on yhdysvaltalainen hardcore -yhtye. Yhtye on perustettu vuonna 1995 Charlestownissa, Massachusettsissa.
Blood for Blood määrittelee itsensä white trash hardcore rock 'n' roll -yhtyeeksi. Yhtyeen sanoitukset ovat usein nihilistisiä ja hyvin aggressiivisia.
Blood for Blood esiintyi Ilosaarirock-musiikkifestivaaleilla Joensuussa vuonna 2004.
Scatman’s World
Scatman's World on Scatman Johnin vuonna 1995 ilmestynyt debyyttialbumi. Albumi lasketaan John Larkinin ensimmäiseksi viralliseksi albumiksi, koska vuonna 1986 ilmestynyt albumi John Larkin ei ollut kaupallisessa julkaisussa.
Albumilta löytyvät muun muassa artistin uran tunnetuimmat kappaleet "Scatman's World", "Scatman" ja "Popstar".
Suomessa albumi pysyi Suomen virallisella listalla 13. viikkoa, joista parhaimmat sijoitukset viikoilla 32/1995 ja 33/1995 1. sija.
Kiinteistörekisteri
Kiinteistörekisteri eli katasteri on eräs yhteiskunnan perusrekistereistä. Suomessa ja Ruotsissa katasteri on nimeltään kiinteistörekisteri, aiemmin maarekisteri. Kiinteistörekisteri käsittää kiinteistöjen ominaisuustiedot (tekstitiedot) ja sijaintitiedot eli kiinteistörekisterikartan.
Kiinteistörekisteri on julkinen. Kiinteistörekisterin tietoja voi tarvita esimerkiksi kiinteistökaupan yhteydessä, rakennuslupaa haettaessa tai selvitettäessä omia ja toisten kulkuoikeuksia. Rekisteriyksikköä koskevat tiedot esitetään kiinteistörekisteristä otettavalla kiinteistörekisteriotteella tai tulosteella.
Kiinteistörekisteriin kuuluva kiinteistörekisterikartta sekä kiinteistöjen kauppahintarekisterin tulosteet ovat erityisesti kiinteistökaupan parissa toimivien, kuten kiinteistövälittäjien ja pankkien, tarvitsemia tuotteita. Kiinteistörekisterikarttaa ja muita kiinteistötietoja tarvitaan myös muun muassa erilaisten rakennushankkeiden kuten teiden ja sähkölinjojen suunnittelussa ja toteutuksessa. Myös esimerkiksi metsäyhtiöt tarvitsevat tietoja kiinteistörajojen sijainnista.
Kiinteistörekisteriä ylläpitävät maanmittaustoimistot sekä suurimpien kuntien asemakaava-alueilla (tai osalla niistä) kuntien kiinteistöinsinöörit. Kiinteistörekisteri muodostaa yhdessä lainhuuto- ja kiinnitysrekisterin kanssa kiinteistötietojärjestelmän.
Kiinteistötunnus
Rekisteriyksiköt yksilöidään neliosaisella kiinteistötunnuksella, joka muodostuu kunta-, sijaintialue-, ryhmä- ja yksikkönumerosta. Sijaintialue tarkoittaa yleensä rekisterikylää tai kunnanosaa ja ryhmä taloa tai korttelia. Vuoden 2013 sijaintialueluettelon perusteella sijaintialueiden kokonaismäärä oli 18 281 kappaletta.
Kiinteistörekisteriin merkittävät tiedot
Kiinteistörekisteriin merkitään rekisteriyksikköä koskevina tietoina kiinteistötunnus, yksikön perustamistiedot, pinta-ala, osuudet yhteisiin alueisiin sekä tietoja erilaisista kiinteistön käyttöön vaikuttavista oikeuksista ja rajoituksista. Rekisteristä selviävät myös kiinteistön alueella olevat määräalat ja kiinteistöstä luovutetut yhteisalueosuudet. Määräalat ja yhteisalueosuudet yksilöidään määräalatunnuksella, joka muodostuu kiinteistötunnuksesta lisättynä kirjaimella M ja numerolla (yleensä 601, 602 jne). Määräala lakkaa kiinteistörekisterissä silloin, kun siitä on muodostettu kiinteistö tai kun se on liitetty ennestään olevaan kiinteistöön.
Kiinteistöt ja muut rekisteriyksiköt
Kiinteistöinä kiinteistörekisteriin merkitään tilat (2 228 000 kpl vuoden 2011 alussa), tontit (394 000 kpl), yleiset alueet (15 600 kpl), valtion metsämaat (497 kpl), valtion alueella olevat suojelualueet (440 kpl), lunastusyksiköt (37 200 kpl), yleisiin tarpeisiin erotetut alueet (258 kpl), erilliset vesijätöt (429) ja yleiset vesialueet (93 kpl). Muina rekisteriyksikköinä kiinteistörekisteriin merkitään usealle kiinteistölle yhteisesti kuuluvat alueet (46 900 kpl) ja tieoikeudella hallittavat maanteiden liitännäisalueet (1 400 kpl).
Kiinteistörekisterikartta
Kiinteistörekisterin sijaintitiedot esitetään kiinteistörekisterikartassa. Kiinteistörekisterikartta osoittaa rekisteriyksiköiden rajat ja yksiköiden tunnistamiseen tarvittavat tiedot (kiinteistötunnus tai sen osa).
Karttaan merkitään myös:
Kartan sijaintitiedoissa voi olla epätarkkuutta, koska läheskään kaikista rajapyykeistä ei ole tarkkoja koordinaatteja. Kiinteistörekisterikarttaa tarkemmin rekisteriyksiköiden alueelliset ulottuvuudet selviävät toimitusasiakirjoista ja maastosta.
Aikaisemmin perustettuja rasitteita, käyttöoikeuksia ja rajoituksia saattaa puuttua kiinteistörekisterikartalta johtuen eri aikoina voimassa olleista rekisteröintitavoista. Maanmittauslaitos ja kiinteistörekisteriä pitävät kunnat perusparantavat kiinteistörekisterikarttaa ja antavat tarkempia tietoja kiinteistörekisterikartalta puuttuvista tiedoista.
Kiinteistörekisterikartan tulosteita voi ostaa Maanmittauslaitoksesta ja kunnista. Karttapaikalla ja eräiden kuntien palveluissa voi ilman maksua tarkastella kiinteistörajoja ja -tunnuksia.
Kiinteistötietopalvelu
Kiinteistörekisteri on julkinen ja jokaisella on oikeus saada luettavakseen kiinteistörekisterin tietoja. Kiinteistöä tai muuta rekisteriyksikköä koskevat tiedot esitetään kiinteistörekisteristä tulostettavalla kiinteistörekisteriotteella tai tulosteella. Kiinteistörekisteriotteita saa maksua vastaan Maanmittauslaitoksesta, kunnista sekä Digi- ja väestötietovirastosta. Rekisterin tulosteita voivat edellisten lisäksi antaa asiakkaille esimerkiksi kiinteistönvälittäjät ja pankit.
Scheelen apteekki
Scheelen apteekki eli apteekkari Amil Scheelen talo oli Tampereella Hämeenkadun ja Koskikadun kulmassa (Hämeenkatu 13b) sijainnut rakennus. Se oli yksikerroksinen uusrenessanssityylinen puutalo, jossa toimi kaupungin kolmas apteekki. Siinä oli myös neljä asuinhuonetta. Scheelen talon suunnitteli arkkitehti Lambert Petterson, ja se valmistui vuonna 1892.
Scheelen apteekki oli saneeratun Kyttälän kaupunginosan ensimmäisiä rakennuksia. Pihapiiriin kuului myös toinen puinen asuinrakennus sekä tiilestä tehty talousrakennus. Lisäksi tontilla sijaitsi puutarha, jota reunusti umpinainen aita.
Vuonna 1917 apteekin tontin osti Suomen Pankki. Se päätti tehdä siihen toimitalonsa, mutta hanke viivästyi. Pankki luovutti osan tontista posti- ja lennätinhallitukselle, joka rakennutti Scheelen puutarhan paikalle postitalon. Rakennus vihittiin käyttöön vuonna 1927. Suomen Pankin talon rakentaminen alkoi sen sijaan vasta vuonna 1940. Silloin Scheelen talo purettiin. Apteekki siirtyi Ruuskasen taloon.
Lappeen kihlakunta
Lappeen kihlakunta on entinen Suomen kihlakunta, joka sijaitsi Viipurin läänissä. Vuonna 1940 kihlakuntaan kuuluivat seuraavat kunnat: Kihlakunnan ulkopuolella oli Lappeenrannan kaupunki.
Isohelokki
Isohelokki (Oenothera missouriensis) on aurinkoisen paikan perenna.
Ulkonäkö ja koko
Isohelokki kasvaa 15–20 cm korkeaksi. Sen kasvutapa on lamoava. Varsi on punertava. Tummanvihreät, nahkeat lehdet ovat kapeita ja teräväkärkisiä. Torvimainen kukka on halkaisijaltaan noin kymmensenttinen ja vaaleankeltainen. Kasvi kukkii heinä-syyskuussa.
Elinympäristö
Isohelokki viihtyy aurinkoisella paikalla, jopa kivikkoryhmissä.
Pikaluistelu talviolympialaisissa 1968
X talviolympialaisissa Grenoblessa, Ranskassa vuonna 1968 järjestettiin pikaluistelussa kahdeksan kilpailutapahtumaa.
500 metriä
<br style="clear:both" />
1 500 metriä
<br style="clear:both" />
5 000 metriä
<br style="clear:both" />
10 000 metriä
<br style="clear:both" />
1 000 metriä
<br style="clear:both" />
3 000 metriä
<br style="clear:both" />
Valkovenäjän translitterointi
Valkovenäjän translitterointi on valkovenäjänkielisen tekstin esittämistä jollakin muulla muulla kirjaimistolla kuin kyrillisellä. Suomen kielessä valkovenäjän translitterointiin käytetään Suomen Standardisoimisliiton laatimaa SFS 4900 -standardia. Kansainväliseen käyttöön on tarkoitettu Organisation internationale de normalisationin ISO 9 -standardi.
SFS 4900
SFS 4900 -standardia eli kansallista standardia käytetään kaikessa suomenkielisessä tiedonvälityksessä kuten yksityishenkilöiden välisessä viestinnässä, sanoma- ja aikakauslehdistössä, televisiossa, kaunokirjallisuudessa, yleistajuisessa tietokirjallisuudessa sekä suomenkieliseen kirjallisuuteen keskittyvissä kirjastoissa. SFS 4900 -standardin mukaisesti translitteroitua valkovenäjänkielistä tekstiä ei voida mekaanisesti palauttaa takaisin alkuperäiseen kyrilliseen asuunsa.
ISO 9
ISO 9 -standardia eli kansainvälistä standardia käytetään nimensä mukaisesti kansainvälisessä tiedonvälityksessä. Merkittävimmät käyttöalat ovat bibliografiat, tieteellisten kirjastojen tietojärjestelmät, tieteellinen tutkimus ja muu kansainvälinen toiminta. ISO 9 -standardin mukaisesti translitteroitu teksti voidaan mekaanisesti palauttaa takaisin alkuperäiseen kyrilliseen asuunsa.
Isaacus Rothovius
Isaacus Birgeri (Isak Birgerinpoika) Rothovius (1. marraskuuta 1572 Angelstad, Småland – 10. helmikuuta 1652 ) toimi Turun piispana vuosina 1627–1652.
Rothovius pani Suomen kirkossa toimeen ankaran kirkkokurin ja järjesti seurakunnallisia oloja muun muassa aloittamalla kirkonkirjojen käytön. Hän oli myös Turun akatemian ensimmäinen sijaiskansleri ja toimi opetuksen parantamiseksi Suomessa. Hänen aloitteestaan asetettiin myös raamatunsuomennoskomissio. Suomessa ollessaan hän katsoi olleensa "skorpionien ja barbaarien keskellä".
Rothoviuksen aikana hallintoa tehostettiin itsenäistämällä lukuisia kappeliseurakuntia itsenäisiksi kirkkoherran johtamiksi seurakunniksi, joihin Suomen paikallishallinto perustui maaseudulla vuoteen 1865 saakka, jolloin kunnallishallinto erotettiin evankelis-luterilaisten seurakuntien hallinnosta. Rothoviuksen seurakunnallinen järjestelytyö on vertaansa hakeva Suomen kirkon hallinnon historiassa.
Elämäkerta
Smålandin Angelstadissa 1. marraskuuta 1572 syntynyt Isaacus Birgeri (Isak Birgerinpoika) Rothovius oli syntyään talonpoikaissäätyä. Hänen isänsä nimi oli Börje Larsson. Opiskeltuaan ensin Växjön koulussa Rothovius aloitti opinnot Uppsalan yliopistossa vuonna 1595. Opiskeltuaan Uppsalassa kaksi vuotta Rothovius matkusti Wittenbergiin opiskelemaan sen yliopistossa. Vuonna 1602 Rothovius valmistui maisteriksi ja palasi Ruotsiin.
Vuonna 1627 Turun piispaksi valittu Rothovius oli kansleri Axel Oxenstiernan entinen opettaja ja luottomies. Rothovius oli seurannut häntä ja tämän kahta veljeä Wittenbergiin ja säilynyt laaja kirjeenvaihto antaa hyvän kuvan siitä, kuinka opettajan ja oppilaan välit pysyivät läheisinä vielä Rothoviuksen muutettua Suomeen.
Rothovius säilytti työkykynsä melko hyvänä elämänsä loppuun saakka. Hänen kuolemastaan antoi Turun hovioikeuden sihteeri Johan Wassenius kirjeessään Brahelle 12.2.1652 seuraavan kuvauksen:
Rothovius Nyköpingin kirkkoherrana
Nyköping oli Södermanlannin hallintokaupunki, jonne Kaarle-herttua keskitti oman hallintonsa. Rothovius otti läntisen Nyköpingin seurakunnan kirkkoherran viran vastaan vuonna 1604 ja tehtävä oli sikäli huomattava, että siihen liittyi rovastin arvo ja sen tuomat hallintotehtävät kahdessa rovastikunnassa. Rothoviuksesta käytettiin nimitystä ’’pastor primarius’’. Nyköpingin aikanaan Rothovius laski pitäneensä 3183 saarnaa, mutta painettuina niistä tunnetaan vain muutama. Saarnoissaan hän saattoi antaa ohjeita kunniallisten kutsujen järjestämistä varten ja teroittaa hyvää käytöstä juhlavieraiden mieliin. Ruokatarjoilun tuli olla kohtuullista ja yksinkertaista ja erityisesti kirkkoherra moitti naisväen ylellisyyttä monien ruokalajien valmistuksessa.
Oikeaoppiselle Rothoviukselle muut kristilliset oppisuunnat olivat kauhistus. Kun Ruotsin vuoriteollisuuden vuoksi maahan muuttaneille reformoiduille taattiin oikeus yksityiseen hartaudenpitoon, Rothovius valitti tästä Oxenstiernalle. Kuningas kuitenkin katsoi itse ensisijaisesti edustavansa Ruotsin evankelista kirkkoa ja piti siirtolaisten oikeudet ennallaan.
Osallistuminen pappiskokouksiin
Rothovius sai puolustaa Strängnäsin pappiskokouksessa vuonna 1607 laatimiaan jumaluusopillisia aiheita, joissa hän eritteli Augsburgin uskontunnustuksen toisen artiklan. Väitökset osoittivat oppineisuutta ja teologisten kysymysten hallintaa, ja tekstistä myös paistaa hänen persoonansa: Rothovius oli kykenevä jyrkkiin kannanottoihin ja tarvittaessa valmis pilkkaamaan toisin ajattelevia. Katolilaisia hän ei kuitenkaan arvostellut niin paljon kuin reformoituja. Samana vuonna Petrus Jonae kuoli ja Laurentius Petrus Gothus nimitettiin Strängnäsin piispaksi. Hänen aikanaan pappeinkokoukset tulivat säännöllisiksi ja niitä pidettiin Nyköpingissä Rothoviuksen aikana yhdeksän kertaa, eli noin joka toinen vuosi. Rothoviuksen oma osallistuminen pappeinkokouksiin ei ollut kuitenkaan tarpeeksi ahkeraa ja vuonna 1613 hänet tuomittiin kolmen taalerin sakkoihin poissaolojen vuoksi. Tästä huolimatta hän sai saarnata vuosien 1614 ja 1618 kokouksissa ja toimia jopa viimeksi mainitun puheenjohtajana. Väitösten aiheina oli saattaa koulujen ja seurakuntien käyttöön uskonartikkeleita, joissa erotettiin oikea oppi väärästä. Rothoviuksen esiintymiset vuosien 1607 ja varsinkin 1618 kokouksissa tekivät hänestä yleisessä tietoisuudessa huomattavan teologin, josta jo varhain käytettiin nimitystä ’’suuri jumaluusoppinut’’.
Rothovius ja Nyköpingin koulu
Rothovius kiinnitti aina erityistä huomiota kouluasioihin ja hän rinnastikin Nyköpingin koulussa 23 vuoden aikana tekemänsä työn muuhun seurakuntatyöhön. Ehkäpä hän puuttui liiaksikin koulun asioihin, sillä vuonna 1618 koulun rehtori Andreas Erici kirjoitti: ”Huolehtikoon tuo seurakunnastaan ja minä koulustani, tai tuo ottaa koulun ja minä seurakunnan”.
Piispantarkastukset
Rothovius otti osaa Gothuksen suorittamiin piispantarkastuksiin vuosina 1612, 1618 ja 1625. Tällöin hän perehtyi yksityiskohtaisesti piispantarkastusten pitämiseen ja hankki täten arvokasta kokemusta tulevia tehtäviään varten. Rothovius mainittiin tarkastusten yhteydessä Strängnäsin parhaana kirkkoherrana ja hänelle ehdotettiin siirtoa vaativampiin tehtäviin. Nimitys Tukholmaan oli esillä, mutta lopulta hän luopui suunnitelmasta ja jäi Nyköpingiin.
Nyköping valtiollisten ja uskonnollisten tapahtumien keskipisteenä
Kaarle IX kuoli vuonna 1611 ja hänen poikansa Kustaa II Adolf antoi hallitsijavakuutuksensa tuskin 17-vuotiaana Nyköpingissä vuoden viimeisenä päivänä. Nyköpingin valtiopäivillä myös uskonnolliset asiat olivat esillä ja annetut ohjeet katekismuksen oppimisesta, paastomääräyksistä, kirkkokurista tai vaikkapa pappien pukeutumisesta siirtyivät melko muuttumattomina Rothoviuksen Turun aikaisiin constitutiones-laitoksiin. Valtiopäivillä kiinnitettiin erityistä huomiota ankaraan kirkkokuriin ja vastoin uskonpuhdistuksen kantaa katsottiin esivaltakin velvolliseksi tukemaan kirkkokurin noudattamista. Myös tämä periaate tuli myöhemmin jatkuvasti esiin Rothoviuksen virkakaudella Turussa. Axel Oxenstierna oleskeli myös Nyköpingissä ja 6.1.1612 kuningas nimitti hänet valtakunnan kansleriksi. Rothovius oli jatkuvassa yhteydessä opiskeluvuosiensa ystävään ja kaikkiaan Nyköpingin kaudelta on säilynyt 11 Rothoviuksen valtakunnankanslerille kirjoittamaa kirjettä. Usein hän näiden kirjeiden avulla ajoi asioitaan ohi kirkollisen virkatien.
Rothoviuksen ystäväpiiri
Rothovius solmi Nyköpingin vuosinaan suhteet kuninkaan hovisaarnaajaan Johannes Bothvidiin sekä myöhempään Tallinnan piispaan Joachim Iheringiukseen. Valtakunnankanslerin kautta hän tutustui tämän äitiin Barbro Bjelkeen, jonka hautajaisissa 1625 hän piti ruumissaarnan. Lisäksi hänellä oli läheiset yhteydet Gyllenhorn-sukuun ja hän siunasi 1623 kuolleen Karl Gyllenhhornin. Myös tuleva Viipurin piispa Olaus Elimaeus opiskeli Wittenbergissä yhtä aikaa.
Suurvalta-Ruotsin kirkollinen yhdistyminen
Vuonna 1617 Ruotsi varmisti itärajansa solmimallaan Stolbovan rauhalla. Itämerestä muodostui ruotsalaisten sisämeri, jonka rantojen hallinta asetti uusia haasteita. Kirkko oli kehittymässä suurvaltakirkoksi ja erityistä huomiota vaati Vaasa-suvun valtataistelussa kovia kokenut Suomi, varsinkin sen itäiset osat. Kirkollisen uudistuksen sekä opetuslaitoksen yhtenäistämisen toimeenpanijaksi tuli nyt valtakunnan johdon erityistä luottamusta nauttiva Isaacus Rothovius, joka oli tehtäväänsä varten saanut tarvittavaa kokemusta Nyköpingin vuosiensa aikana.
Rothoviuksen kirkollinen toiminta Suomessa
Rothovius lähetettiin Suomeen hälventämään Sigismundin puoluelaisten vaikutusvaltaa sekä saattamaan kirkollisia oloja samanlaisiksi kuin Ruotsissa oli. Hänen työmääränsä ja tarmonsa oli huikaisevan suuri, ja tuskin on löydettävissä kirkollista asiaa, johon hän ei olisi puuttunut. Lisäksi hän ryhtyi vaatimaan nimittämiltään papeilta papinvalaa, jossa uskonnollisten vakuutusten lisäksi viranhakija sai vannoa uskollisuutta kuninkaalle ja hallitukselle, mikä hyvin ilmensi kirkon ja valtion yhteenkuuluvuutta. Rothoviuksen suhtautumista Suomeen kuvastaa hänen näkemyksensä, jonka mukaan hän oli maassa "skorpionien ja barbaarien keskellä".
Turun piispanvaaliin vaikuttaneet syyt
Piispa Sorolaisen kuoltua 1625 piispat esittivät seuraajaehdokkaiksi kahta suomalaista ja kahta ruotsalaista; viimeksi mainituista toinen oli piispojen mielestä sopiva myös suomenkielentaitonsa perusteella. Kuningas Kustaa II Adolfin ja etenkin valtakunnankansleri Axel Oxenstiernan ehdokas oli kuitenkin asetettujen ehdokkaiden ulkopuolinen Nyköpingin kirkkoherra Rothovius, jonka taakse myös valtiopäiväpapisto vuonna 1627 asettui. Valinta osoitti selvästi sen, ettei suomen kielen taito painanut mitään sen rinnalla, että Turun piispaksi saatiin maallisten viranomaisten kanssa yhteistyöhön halukas mies, joka järjestäisi hiippakunnan asiat ruotsalaisen mallin mukaisesti.
Suomen papisto ja Sorolainen kahden tulen välissä
Juhana III:n ja Kaarle-herttuan taistellessa vallasta piispa Sorolainen oli asettautunut ensin kuninkaan ja myöhemmin kruununperijä Sigismundin puolelle. Kun Juhana III oli 1592 kuollut, Kaarle-herttua kutsui koolle kirkolliskokouksen Upsalaan 1593 pohtimaan sitä, miten ehkäistä katolisuuden uhkaa Ruotsissa. Pelko ei ollut aiheeton, sillä vastauskonpuhdistus oli jo osoittanut voimansa.
Vaikka kokous nimellisesti oli kirkolliskokous, sillä oli kuitenkin myös valtiollinen luonne, sillä mukana oli Kaarle-herttuan lisäksi yhdeksän valtaneuvoston jäsentä. Kokouksen puheenjohtajana toimi aiemmin Juhanan vangitsema ja vastaavasti sittemmin Kaarle-herttuan palkitsema Nicolaus Botniensis. Myös kiivaimpiin Juhanan liturgian vastustajiin kuulunut Petrus Jonae sai keskeisen sijan katolisuuden vastaisen taistelun linjausten teossa. Suomea edustanut Sorolainen, joka aiemmin oli kannattanut Juhanan liturgiaa, sanoutui siitä irti ja selitti siihen suostuneensa, koska Paikalla olleiden noin kolmensadan papin ja neljän piispan lisäksi myöhemmin yksin Suomessa kokouksen julkilausuman allekirjoitti myöhemmin Turun pappiskokouksen yhteydessä 1593 liki kaksisataa pappia. Aatelisista vain 33 allekirjoitti päätöksen, ennen muuta johtavan ylimyksen Klaus Flemingin puuttuminen tuosta joukosta oli merkittävää.
Vaikka Sorolainen olikin Ruotsissa tuominnut Juhanan liturgian, ei tilanne Suomessa ollut piispalle helppo, sillä Suomen käskynhaltija Klaus Fleming ja muu maan vaikutusvaltaisin aateli oli Sigismundin politiikan vankkumattomia kannattaja. Valtapoliittisten erimielisyyksien lisäksi piispa joutui liturgisissa asioissa erimielisyyksiin Flemingin kanssa, joka suosi rikasmuotoista jumalanpalvelusjärjestystä ja joka myös osasi taitavasti hyödyntää kansan keskuudessa vanhojen seremonioiden yhä saamaa kannatusta. Sorolaisen ja Flemingin riita koski myös kirkon itsenäisyyttä. Tilanne kiristyi entisestään 1595 pidettyjen Söderköpingin valtiopäivien jälkeen. Valtiopäivillä päätettiin ottaa käyttöön yksinkertaisemmat kirkkomenot, ja puolustaessaan näitä päätöksiä Turussa 1596 Sorolainen ärsytti yhä enemmän Flemingiä. Vuosina 1596–1597 käydyn nuijasodan aikana joutui papisto entistä vaikeampaan asemaan Kaarle-herttuan yllyttämien talonpoikien ja Flemingin välillä. Nuijamiesten tärkeimmällä alueella Etelä-Pohjanmaalla monet papit asettautuivat talonpoikien puolelle, mutta piispa ei itse asiassa missään vaiheessa luopunut aiemmasta Sigismundille uskollisesta kannastaan. Kun sitten valtataistelu kääntyi lopulta Kaarle-herttuan voitoksi, Sorolainen tunnusti tämän lailliseksi vallanpitäjäksi.
Piispa Sorolaisen tuki ensin Juhana III:lle, sitten Upsalan kokouksessa Kaarle-herttualle, sen jälkeen Juhanan pojalle Sigismundille ja lopulta jälleen Kaarle-herttualle aiheutti sen, että Kaarle-herttua tunsi syvää epäluottamusta Suomen papistoa ja erityisesti Sorolaista kohtaan. Valtaan tultuaan Kaarle-herttua ei suopunut helposti suomalaisiin ja Linköpingin valtiopäivillä piispa sekä kaikki Suomen kirkkoherrat oli haastettu syytettyjen penkille. Herttuan viha Suomen papistoa kohtaan lauhtui hitaasti ja lopulta vaatimukset raskaista rangaistuksista lievenivät ja papit pääsivät pääasiassa sakoilla, mutta piispa joutui joksikin ajaksi vankeuteen.
Upsalan arkkipiispalle lähettämässään kirjeessä herttua kehotti tätä hankkimaan 50–60 ruotsalaista pappia Suomeen lähetettäväksi, koska tämän maankolkan papit olivat paavillisen hapatuksen vallassa ja harjoittivat yhä taikauskoisia kirkonmenoja.
Kustaa II Adolfin epäluulo
Upsalan kokouksen 1593 jälkeiset valtataistelut antoivat Suomelle tulevia vuosia varten huonot eväät sikäli, että epäluulot suomalaisia kohtaan itivät vielä Kustaa II Adolfin hallituskaudella. Hallinnon yhtenäistämistä ja yksinkertaistamista kannattanut kuningas perusti 1623 Turun hovioikeuden. Suomi oli erikseen muistettu myös siinä kirkollisen keskusviraston perustamissuunnitelmassa, jonka mukaan perustettavaan virastoon consistorium generaleen eli ylikonsistoriin piti tulla jäseniä sekä maallikoista että papeista ja jonka puheenjohtajana vuorotellen olisi toiminut arkkipiispa ja oikeudenkäytön ylin valvoja drotsi. Suunnitelman kahdeksantena kohtana oli Finlandiae Reformatio; Suomi leimattiin erityisvalvontaa vaativaksi alueeksi, missä oli tavallista suurempia epäkohtia, koska seurakuntien hoito oli laiminlyöty. Viraston perustaminen kaatui piispojen vastustukseen, mutta kirkon valvonta Suomessa säilyi hallituksen ohjelmassa, kuten näkyi valtakunnankansleri Axel Oxenstiernan muistiosta 1624.
Tuomiokapituli
1600-luvun alussa pappeinkokous toimi tuomioasioissa kapitulin yläpuolella, ja piispa Sorolainen toi kapitulille kuuluvia asioita pappeinkokousten ratkaistavaksi. Kun Kustaa II Adolf suhtautui edeltäjäänsä suopeammin kapituleihin, saivat piispat tilaisuuden vahvistaa niitä. Kun samanaikaisesti piispankaupunkeihin perustettiin lukioita, tuli näiden lehtoreista kapitulin jäseniä. Näin tapahtui myös Turussa 1630, jolloin sinne perustettiin lukio; tuomiokapitulin jäsenten määrä nousi entisestä kahdesta seitsemään. Näistä seitsemästä vain yksi ei ollut lukion opettaja.
Rothovius kirjoitti ruotsalaisten esikuvien mukaisesti kapitulisäännön, jossa määriteltiin kapitulin asema kirkkokurin ylläpitäjänä, jäsenten nimitys ja tehtävät sekä sitoutuminen Augsburgin uskontunnustukseen. Augsburgin uskontunnustuksen teksti oli liitetty aiemmin mainitun Upsalan kokouksen päätösasiakirjaan 1593.
Hiippakuntasäännöt
Upsalan kokouksessa 1593 oli hyväksytty kirkkolaki, johon kuitenkin 1600-luvun alussa oli tarve tehdä muutoksia. Kun yhtenäistä uutta ohjeistusta ei syntynyt, ryhtyivät piispat julkaisemaan paikallisia omaa hiippakuntaa varten laadittuja sääntöjä, jotka kulkivat nimellä constitutiones.
Hiippakunnallisia ohjeistoja julkaisi valtakunnan piispoista ahkerimmin Rothovius, mikä sopi hyvin hänen toimenkuvaansa sellaisen hiippakunnan esipaimenena, jonka hunningolle joutunutta tilaa hän oli lähtenyt korjaamaan valtakunnan yhtenäistämispolitiikan mukaisesti.
Piispa antoi ohjeistuksiaan pappeinkokouksissa, jolloin ne oli tarkoitettu lähinnä papiston ojennukseksi, tai piispantarkastuksissa ja kiertokirjeissä, jolloin ne sisälsivät ohjeita myös maallikoille, kuten vaikka kirkkokuriasiaa. Tässä Rothovius poikkesi selvästi edeltäjästään Sorolaisesta, joka oli yrittänyt hoitaa seurakuntaa vain sanan voimalla ja jättänyt muun järjestyksenpidon esivallalle. Kirkkokurin palauttaminen merkitsi itse asiassa paluuta katolisen ajan käytäntöön, jolloin kirkko ja kruunu vastasivat yhdessä järjestyksen säilymisestä maassa.
Papiston kurinpalautus ja katolilaisuuden kitkeminen
Sorolainen oli myös johdonmukaisesti noudattanut Lutherin ja Agricolan edustamaa käsitystä kirkon tehtävästä, jonka mukaan kirkon tuli vain saarnaamalla ja opettamalla vaikuttaa omiintuntoihin eikä puuttua ”kenenkään ihmisen elämään, ruumiiseen, taloon tai omaisuuteen, mikä kuului esivallalle”. Kuninkaan epäsuosioon joutuneen piispan sanoista eivät aatelismiehet eivätkä aina papitkaan paljoa välittäneet ja pitkän ja raskaan murroskauden aikana maan kirkollinen ja henkinen elämä oli päässyt pahasti rappiolle.
Ensimmäisenä tehtävänään Rothovius ryhtyi parantamaan papiston tasoa ja aloitti estämällä vääränlaisen aineksen pääsyn papeiksi. Piispan käsitys Suomen papistosta ei ollut varsin korkea: kirjeessään valtakunnankansleri Oxenstiernalle hän kirjoittaa nimenomaan eräiden pappien keskuudessa havaitusta vallattomuudesta ja pyysi apua, etteivät väärät sananpalvelijat saisi tilaisuutta hankkia virkoja piispansa valvonnan välttäen. Eräs kiertotie, jota Rothovius ryhtyi salpaamaan, kulki sotilaspappien kautta. Piispa vaati myös näitä virkoja valvontaansa. Virattomat ja kuljeksivat papit, joiden opinnotkin olivat jääneet puutteellisiksi, saivat määräyksen palata kouluun. Kuritoimia vastaan niskoittelevat papit piispa pani kuriin erityisen ankarin ottein.
Jumalanpalvelusseremonioissa oli säilynyt monia vanhoja piirteitä. Turkuun tultuaan Rothovius moitti siellä yhä käytössä olevaa ylenmääräistä latinankielistä laulua. Hän kielsi myös epistolan lukemisen alttarin eteläpäästä ja evankeliumin lukemisen pohjoispäästä, sillä nämä tavat muistuttivat yhä pelätystä katolisesta traditiosta. Samasta syystä Herran siunausta ei saanut enää lukea kuorikaiteen aukosta, vaan alttarin edestä. Piispa kiinnitti myös huomionsa liturgiseen pukeutumiseen, mikä muuttuikin karummaksi.
Antaessaan säädöksiä jumalanpalveluksesta Rothovius myös tarkasti ohjeisti kansaa käyttäytymisessä ja painotti erityisesti säännöllisen kirkossakäynnin merkitystä.