cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ballina
Ballina on kaupunki Australiassa, Uuden Etelä-Walesin osavaltiossa. Kaupungissa oli 16 502 asukasta vuoden 2016 väestönlaskennassa, ja se sijaitsee noin 800 kilometriä Sydneystä koilliseen. Turismi on tärkeä kaupungille, jonka lähistöllä sijaitsee hiekkarantoja ja kansallispuistoja. Myös kalastus on tärkeä elinkeino. Kaupungin asukkaista noin 32 prosenttia on yli 65-vuotiaita.
Toivainen
Toivainen on suomalainen sukunimi muun muassa seuraavilla:
Raili Viljakainen
Raili Viljakainen (s. 29. tammikuuta 1954 Helsinki) on suomalainen sopraano.
Raili Viljakainen opiskeli laulua Sibelius-Akatemiassa ja jatkoi opintojaan Englannissa, Saksassa sekä Luigi Riccin johdolla Roomassa. Hän voitti 1976 Timo Mustakallio -laulukilpailun ja 1977 Alankomaiden 's-Hertogenboschin kansainvälisen laulukilpailun. Viljakainen kuului Württembergin valtionoopperan solistikuntaan 1978–1988 ja Suomen Kansallisoopperan solistikuntaan 1988–2008. Hän on myös vieraillut Savonlinnan Oopperajuhlilla sekä muun muassa Yhdysvalloissa, Australiassa ja Japanissa.
Viljakaisen esittämien roolien joukossa ovat muun muassa Donna Elvira (oopperasta Don Giovanni), Fiordiligi (Così fan tutte), Kreivitär (Figaron häät), Micaëla (Carmen), Káťa (Ukonilma), Ellen Orford (Peter Grimes), Mimì (La Bohème) ja Manon Lescaut.
Viljakainen sai Beniamino Gigli -palkinnon 1995.
Suomen Kulttuurirahasto myönsi 2014 Viljakaiselle Lea Piltti -palkinnon monipuolisesta kansainvälisestä ja kotimaisesta ooppera- ja konserttilaulajan urasta.
Neulakaulukset
Neulakaulukset (Acicarpha) on neulatupsiokasvien (Calyceraceae) heimoon kuuluva pieni kasvisuku, johon kuuluu noin viisi lajia. Suvun lajit kasvavat luonnossa Etelä-Amerikassa Perusta Argentiinaan ja Uruguayhun ulottuvalla alueella sekä Brasilian itärannikolla. Ihmisen mukana tuotuina lajeja kasvaa myös Yhdysvalloissa Alabaman, Floridan, New Jerseyn, Pennsylvanian sekä Etelä- ja Pohjois-Carolinan osavaltioissa.
Stuartin valtatie
thumb|Stuartin valtatie Australian kartalla thumb|Kenguruista varoittava liikennemerkki Stuartin valtatiellä
Stuartin valtatie eli Australian valtatie 87 on yksi Australian valtaväylistä. Siitä käytetään usein nimeä ”The Track” (suom. ura, polku, rata). Tie on nimetty John McDouall Stuartin mukaan. Hän oli ensimmäinen eurooppalainen, joka kulki Australian halki etelästä pohjoiseen, ja suurelta osaltaan tie seuraa hänen käyttämäänsä reittiä. Tien reitti sovittiin tarkasti vasta 1980-luvun puolivälissä.
Stuartin valtatie on noin 2 700 kilometriä pitkä ja se yhdistää Adelaiden ja Port Augustan Australian mantereen halki Darwiniin pohjois-Australiassa. Tien varrella sijaitsee Alice Springs. Kaupunkien ulkopuolella tiellä ei yleensä ole nopeusrajoituksia, vaan tien käyttäjien odotetaan sovittavan ajonopeutensa sääolosuhteiden mukaan. Tiellä on ajettu muun muassa Australian kanuunankuularalli. Toinen Australian keskiosissa kulkeva reitti on niin sanottu Outback Highway.
Don’t Say a Word
Don’t Say a Word on kemiläisen power metallia soittavan yhtyeen Sonata Arctican neljäs ja viimeisin EP vuodelta 2004.
Parhaan miessivuosan Oscar-palkinto
Parhaan miessivuosan Oscar-palkinto on yksi palkinnoista, joita Yhdysvaltain elokuva-akatemia jakaa vuosittain Oscar-gaalassa. Ehdokkaat valitsevat akatemian näyttelijäjäsenet. Voittajan valitsevat kaikki. Alla olevassa listassa voittajat on merkitty elokuvan julkaisuvuoden mukaan: esimerkiksi vuoden 1999 paras miessivuosa julkaistiin vuoden 2000 seremoniassa.
Vain yksi näyttelijä, Walter Brennan, on saanut kolme parhaan miessivuosan Oscaria. Kahdesti palkinnon ovat saaneet Mahershala Ali, Michael Caine, Melvyn Douglas, Anthony Quinn, Jason Robards, Peter Ustinov ja Christoph Waltz.
Alkujaan parhaasta miessivuosasta annettiin vain muistolaatta. Vuodesta 1943 voittaja on saanut myös Oscar-patsaan.
Vuoden 2023 gaalassa palkittu Ke Huy Quan on tuorein voittaja tässä kategoriassa roolistaan elokuvassa Everything Everywhere All at Once.
Yves Bescond
Yves-Marie-Henri Bescond (19. toukokuuta 1924 – 23. elokuuta 2018) oli ranskalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 29. kesäkuuta 1949 ja nimitettiin Corbeilin hiippakunnan vihkipiispaksi sekä Aquae Thibilitanaen titulaaripiispaksi 26. tammikuuta 1971. Piispaksi vihkiminen seurasi 28. maaliskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Louis-Paul-Armand Simonneaux, jota avustivat Albert Malbois ja Robert-Jacques-Victor Frossard.
Bescond sai 12. heinäkuuta 1979 nimityksen Meaux’n hiippakunnan vihkipiispaksi, jona hän toimi, kunnes erosi 20. lokakuuta 1986.
Batemans Bay
Batemans Bay on kaupunki Australiassa, Uuden Etelä-Walesin osavaltiossa. Kaupungissa oli 11 294 asukasta vuoden 2016 väestönlaskennassa, ja se sijaitsee noin 220 kilometriä Sydneystä lounaaseen. Kaupungissa tuotetaan esimerkiksi puutavaraa, juustoa ja rapuja. Kaupungin asukkaista noin 33 prosenttia on yli 65-vuotiaita.
Narva Line
Narva Line oli virolainen laivanvarustamo. Se oli Saarenmaan Laivanvarustamon tytäryhtiö ja liikennöi Kotkan–Sillamäen linjalla. Narva Line operoi maaliskuusta 2006 alkaen ropax-tyyppisellä matkustaja-autolautta M/S Vironialla (nyk. M/S Kopernik). Yhtiö ilmoitti kuitenkin lokakuussa 2007 lopettavansa liikenteen vedoten linjan kannattamattomuuteen.
Laivareitti kulki Suomenlahden ulkosaarten ja Venäjän aluevesien länsipuolitse. Narva Line neuvotteli mahdollisuudesta siirtyä 20 mailia lyhyemmälle reitille Suursaaren itäpuolitse. Reitin vaatima vähimmäisajoaika olisi tällöin pudonnut kuudesta tunnista 4,5 tuntiin. Neuvottelut kuitenkin katkesivat Viron ja Venäjän suhteita heikentäneen patsaskiistan jälkeen. Varustamon mukaan linjan lyhentäminen olisi ollut välttämätöntä liikennöinnin jatkamisen kannalta.
Saarenmaan Laivavarustamon suurin tytäryhtiö Väinamere Liinid hoitaa Viron saarten ja mantereen välisiä lauttalinjoja. Kolmas tytärvarustamo SSC Ferries liikennöi Saarenmaalta kesäisin Latvian Ventspilsiin. Varustamoryhmän omistaa saarenmaalainen liikemies Vjatšeslav Leedo, joka toimii useilla aloilla, kuten linja-autoliikenne, matkatoimisto, paikallisradio, rakennusliike, kiinteistöt ja elintarvikkeet.
Rok Urbanc
thumb|200px Rok Urbanc (s. 28. helmikuuta 1985, Jesenice, Jugoslavia) on slovenialainen mäkihyppääjä.
Aivoödeema
Aivoödeema on yksi vuoristotaudin vakavimmista muodoista.
Surrealistic Pillow
Surrealistic Pillow on yhdysvaltalaisen Jefferson Airplane -yhtyeen helmikuussa 1967 julkaistu toinen albumi ja samalla ensimmäinen laatuaan, jolla laulusolistina toimii Grace Slick. Albumi sisältää yhtyeen suuret klassikot ”Somebody to Love” ja ”White Rabbit”. Kyseisten hittisinglejen myötä levystä muodostui Jefferson Airplanen kaupallinen läpimurto. Albumi sijoittui Billboard 200 -musiikkilistan sijalle 3. sekä Norjan albumilistan sijalle 20.
Albumi valittiin vuonna 2005 julkaistuun hakuteokseen 1001 albumia jotka jokaisen on kuultava edes kerran eläessään.
Galina Ustvolskaja
Galina Ivanovna Ustvolskaja (, 17. kesäkuuta 1919 Pietari – 22. joulukuuta 2006 Pietari) oli venäläinen taidemusiikin säveltäjä.
Ustvolskaja syntyi Pietarissa. Hän opiskeli Pietarin konservatoriossa 1937–1947 ja sai sävellyksenopetusta Dmitri Šostakovitšilta. Šostakovitš oli vakuuttunut siitä, että hänen sävellyksensä tulisivat olemaan menestyksiä. Šostakovitš kosi oppilastaan kahdesti 1950-luvulla, ensimmäisen vaimonsa kuoltua ja toisen avioliittonsa hajottua. Ustvolskaja kuitenkin avioitui itseään parikymmentä vuotta nuoremman oppilaansa Konstantin Bagreninin (ent. Makuhin) kanssa vuonna 1966.
Pitkään Ustvolskajan teoksista esitettiin ainoastaan isänmaallisia lauluja virallisissa tilaisuuksissa. Neuvostoliiton hajoamisen aikaan ainoa hänen yleisesti esitetty teoksensa oli viulusonaatti vuodelta 1952. Nyttemmin hänen teoksiaan on myös levytetty yhä enemmän.
Ustvolskaja kuoli 87-vuotiaana 22. joulukuuta 2006.
M/S Margarita
Margaritan sisaraluksia ovat M/S Corn Lily, M/S Corn Rose, M/S Vinashin Express 1, M/S Vinashin Express 2, M/S Corn Tulip, M/S Avataq, M/S MSC Anna, M/S MSC Isabelle, M/S Onego Voyager, M/S Parkgracht, M/S Pietersgracht, M/S Poolgracht, M/S Romny, M/S SCM Tepuy II, M/S Skalva, M/S Corn Crest, M/S Illawarra Chief, M/S Jaco Carrier, M/S Kapitan Grishin, M/S Kochnev, M/S Aleksandrov, M/S Socol 1, M/S Socol 7, M/S Socol-3, M/S Sofrana Kermadec, M/S Tauranga Chief ja M/S Umiavut.
Käyttöhistoria
Alus valmistui heinäkuussa 1987. 1. kesäkuuta 2007 saakka alus oli nimeltään Leliegracht ja se oli rekisteröity Alankomaiden lipun alle. 1. kesäkuuta 2007 ja 21. tammikuuta 2008 välisen ajan alus oli nimeltään Antigoni I ja se oli rekisteröity Panaman lipun alle. 21. tammikuuta 2008 Star del Caribe osti aluksen ja rekisteröi sen Venezuelan lipun alle nimellä Margarita.
Till Deaf Do Us Part
Till Deaf Do Us Part on brittiläisen Slade-yhtyeen kymmenes studioalbumi. Se julkaistiin 13. marraskuuta 1981. Albumilla on muun muassa Britannian 30 myydyimmän singlen joukkoon noussut ”Lock Up Your Daughters”. Yhtye vei musiikkiaan enemmän muodissa olleen heavy rockin suuntaan.
Albumi ei menestynyt yhtä hyvin kuin edellinen levy, aiemmin samana vuonna julkaistu We’ll Bring the House Down. Sijoitus Britanniassa oli 68.
Vuonna 1993 julkaistussa CD-versiossa on alkuperäisestä kansitaiteesta eroava yhtyekuva.
Chile kesäolympialaisissa 1896
Chile osallistui Ateenan kesäolympialaisiin 1896 yhden urheilijan joukkueella. Ainoa urheilija oli juoksija Luis Subercaseaux, joka osallistui 100 metrin, 400 metrin ja 800 metrin kilpailuihin. Hänen tuloksensa ei ole tiedossa, sillä vain mitaleille selviytyneiden urheilijoiden ajat tilastoitiin.
Porsche Supercup Saksan Grand Prix 2013
Porsche Supercup Saksan Grand Prix 2013 oli Porsche Supercup -kauden 2013 neljäs osakilpailu, joka ajettiin 7. heinäkuuta Nürburgringin moottoriradalla Saksassa. Kilpailu ajettiin Formula 1:sten Saksan GP:n ohessa.
Kaikki on hyvin (Paperi T:n albumi)
Musiikkilehti Rumban kriitikot äänestivät albumin vuoden kymmenen parhaan kotimaisen levyn listan yhdeksänneksi.
Taustaa
Paperi T julkaisi Youtubessa 3. huhtikuuta 2018 otsikolla "2." videon, jossa hän juo kuohuviiniä tyhjässä taidegalleriassa samalla räpäten edellisen albuminsa Malarian pelon suosiosta, omasta imagostaan, toisen levyn tekemisen vaikeudesta sekä näiden kaikkien kolmen aiheuttamasta tuskasta. Seuraavana päivänä albumin nimikkokappale "Kaikki on hyvin" julkaistiin singlenä ja myöhemmin toinen single "Paniikki" musiikkivideon kera 24. toukokuuta 2018.
Paperi T esitti albuminsa ennakkoon keikallaan Sideways-festivaaleilla 9. kesäkuuta.
TUGZip
TUGZip on freewarena julkaistu pakkausohjelma Windowsille, joka pystyy myös avaamaan levykuvia (disk image). Ohjelma pystyy käsittelemään monia yleisimpiä pakkaustyyppejä (muun muassa ZIP, RAR, GZIP, BZIP2, 7z, BH, CAB, JAR, LZH, SQX, TAR, TGZ, YZ1). Ohjelma on saatavilla myös suomeksi.
Kaikki on hyvin (Paperi T:n albumi)
Taustaa
Artistin omien sanojen mukaan "(albumin) ajatuksena on se, että mikä estää nuorta suomalaista olemasta onnellinen, vaikka kaikki on aika hyvin."
Vinoviiva
Vinoviivaa (myös kauttaviiva) käytetään typografisena välimerkkinä useissa kirjoitetuissa kielissä.
Vinoviiva suomen kielessä
Vinoviivaa käytetään suomen kielessä seuraavissa yhteyksissä:
Beryllium
Beryllium on alkuaine, jonka kemiallinen merkki on Be ja järjestysluku 4. Se on kevein maa-alkalimetalleista. Berylliumin löysi Louis Nicolas Vauquelin vuonna 1798 tutkiessaan beryllimineraaleja. Beryllium ei esiinny luonnossa vapaana alkuaineena, vaan ainoastaan mineraaleinaan, kuten beryllinä (Be3Al2Si6O18), bertrandiittina (Be4Si2O7(OH)2) ja krysoberyllinä (BeAl2O4).
Vinoviiva
Vinoviiva tietotekniikassa
Vinoviivaa käytetään tietotekniikassa erotinmerkkinä Unix-tyyppisten käyttöjärjestelmien hakemistopoluissa: (Tällöin polun aloittava vinoviiva viittaa niin sanottuun juurihakemistoon, ja lyhyimmillään polku voikin muodostua pelkästä vinoviivasta.)
Beryllium
Berylliumilla on sovelluksia eräissä metalliseoksissa ja ydinteknologiassa. Se on myrkyllinen ja syöpää aiheuttava alkuaine.
Vinoviiva
Vinoviiva tietotekniikassa
Vastaavalla tavalla vinoviivaa käytetään erotinmerkkinä Internetin verkko-osoitteissa:
Beryllium
Fysikaaliset ominaisuudet
thumb|left|Erittäin puhdasta berylliumia Beryllium on kevyt, erittäin kova, teräksenharmaa metalli, joka kestää korroosiota hyvin. Alle 400 °C:ssa beryllium on haurasta, mutta sen lämmönkestävyys on kaksinkertainen alumiiniin nähden ja korroosionkestävyys yhtä hyvä. Berylliumin sulamispiste 1 287 °C on korkein kevyistä metalleista. Berylliumilla on korkea lämmön- ja sähkönjohtavuus. Sähkönjohtavuus on suurimmillaan kylmissä lämpötiloissa. Beryllium on suprajohde, jonka suprajohtavuuden kriittinen lämpötila on sen normaalissa kidemuodossa 26 millikelviniä. Ohutkalvona se voi kuitenkin esiintyä muodossa, jonka kriittinen lämpötila on jopa 9,95 K. Beryllium heijastaa infrapunasäteilyä, mutta läpäisee erinomaisesti röntgensäteilyä. Läpäisykyky on esimerkiksi alumiiniin verrattuna 17-kertainen.
Vinoviiva
Vinoviiva tietotekniikassa
MS-DOS-järjestelmässä vinoviivaa käytetään komentorivivalitsimien tunnuksena:
Beryllium
Kemialliset ominaisuudet
Beryllium luokitellaan maa-alkalimetalleihin, mutta se poikkeaa kemiallisilta ominaisuuksiltaan osittain muista ryhmänsä alkuaineista. Erot johtuvat berylliumatomin pienestä koosta ja suuresta varaustiheydestä. Kiinteänä alkuaine on melko passiivinen. Se ei reagoi veden kanssa muiden maa-alkalimetallien tapaan, mutta korrodoituu helposti kloridi-ionien läsnä ollessa esimerkiksi merivedessä. Ilman happi kykenee hapettamaan sen vasta yli 600 °C:n lämpötilassa. Se reagoi ammoniakin kanssa muodostaen nitridin, mutta ei muodosta muiden maa-alkalimetallien tavoin vedyn kanssa hydridiä. Beryllium on kemiallisesti alumiinin kaltainen, mikä ilmenee esimerkiksi hapettumiselta suojaavan oksidikerroksen muodostumisena ja oksidin amfoteerisena luonteena. Hapoista suola- ja rikkihappo liuottavat berylliumia vapauttaen vetyä. Laimea typpihappo reagoi metallin kanssa hitaasti, mutta väkevä typpihappo passivoi sen. Alkuaine reagoi myös vahvojen emästen kanssa muodostaen beryllaatteja.
Vinoviiva
Vinoviiva tietotekniikassa
Useissa ohjelmointikielissä vinoviiva on jakolaskun merkki:
Beryllium
Yhdisteiden ominaisuuksia
Beryllium muodostaa yhdisteitä hapetusluvulla + II. Berylliumkationin polarisoivuus on suuri, joten sen yhdisteillä on huomattava kovalenttinen luonne, esimerkiksi halideista ainoastaan berylliumfluoridi on luonteeltaan selvästi ioniyhdiste. Yhdisteiden vesiliuoksissa se ei kuitenkaan esiinny vapaana Be2+-kationina vaan tyypillisesti tetrakoordinoituneina komplekseina. Happamissa ja neutraaleissa liuoksissa se on tetra-akvaberyllium(II)kationina ([Be(H2O)4]2+) ja emäksisissä liuoksissa tetrahydroksoberyllaatti(II)anionina ([Be(OH)4]2-). Beryllium muodostaa komplekseja myös muiden ligandien kanssa. Tällaisia ovat halogeenit sekä karboksylaatit kuten oksalaatti-ioni ja β-diketonaatit. Maa-alkalimetalleista beryllium ja magnesium muodostavat pysyvimpiä organometalliyhdisteitä. Organoberylliumyhdisteitä ovat esimerkiksi dialkyyliberylliumyhdisteet, joita voidaan valmistaa berylliumkloridin ja Grignardin reagenssien välisellä reaktiolla tai yleisemmin berylliummetallin ja dialkyylilyijy-yhdisteen välisellä reaktiolla. Monille alkyyliberylliumyhdisteille on tyypillistä polymeerien muodostuminen. Beryllium muodostaa myös organometalliyhdisteitä, joissa ligandina on syklopentadieeni.
Historia
Ranskalainen mineralogi Abbé René-Just Haüy pyysi ystäväänsä kemisti Louis Nicolas Vauqueliniä tutkimaan smaragdi- ja akvamariinimineraaleja. Vuonna 1798 Vauquelin ilmoitti niiden sisältävän uutta alkuainetta, jota hän ei kuitenkaan kyennyt eristämään oksidista. Ensimmäisen kerran alkuainetta puhtaana eristivät Friedrich Wöhler ja Antoine Bussy vuonna 1828 toisistaan tietämättä. Molemmat pelkistivät berylliumkloridia kaliumin avulla. Vuonna 1899 Paul Lebeau valmisti berylliumia elektrolysoimalla berylliumfluoridisulatetta. Metallin teollinen tuotanto alkoi useissa maissa vuonna 1916, mutta suurimittaisemmin vasta vuonna 1957.
Vinoviiva
Vinoviiva tietotekniikassa
HTML:ssä ja vastaavissa merkintäkielissä elementin tunnisteeseen sisältyvä vinoviiva osoittaa elementin loppukohdan. Tavallisesti elementillä on erikseen aloitus- ja lopetustunniste, joiden välissä on elementin sisältö, ja vinoviiva tulee heti lopetustunnisteen alkumerkkinä toimivan kulmasulkeen perään.
Beryllium
Historia
Alkuaineen nimi beryllium on johdettu kreikan kielen sanasta beryllo, joka tarkoittaa beryllimineraalia. Tämän nimen alkuaineelle antoi Friedrich Wöhler vuonna 1828. Alun perin Vauquelin ehdotti alkuaineen nimeksi glusiniumia, joka on johdettu kreikan kielen makeaa tarkoittavasta sanasta glykys, koska monilla berylliumyhdisteillä on tunnusomainen makea maku. Erityisesti ranskankielisessä kirjallisuudessa nimitys glusinium on säilynyt pitkään. IUPAC vahvisti berylliumin alkuaineen ainoaksi viralliseksi nimeksi vasta vuonna 1957.
Vinoviiva
Vinoviiva tietotekniikassa
Jos elementillä ei ole sisältöä, lopetustunniste voidaan jättää pois, mutta XML- ja XHTML-kielissä elementin loppuminen on tällöinkin merkittävä vinoviivalla, joka tulee tunnisteen loppumerkkinä toimivan kulmasulkeen eteen:
Beryllium
Historia
Beryllium liittyy atomin rakenteen selvittämisen historiaan. Vuonna 1932 James Chadwick pommitti berylliumnäytettä α-hiukkasilla. Hän huomasi, että berylliumista irtosi aiemmin tuntemattomia atomia pienempiä partikkeleita, joilla oli massa mutta ei sähköistä varausta.
Vinoviiva
Vaihtoehtoiset vinoviivamerkit
Perinteikäs ASCII-merkistö sisältää vain yhden vinoviivamerkin, jota voidaan yleisesti käyttää vinoviivana eri tehtävissä, ja erityisesti tietokoneen tulkittavaksi tarkoitetussa koodissa se onkin luotettavin vaihtoehto vinoviivaksi.
Beryllium
Esiintyminen ja valmistus
Maailmankaikkeudessa beryllium on suhteellinen harvinainen alkuaine, koska sitä ei muodostu tähtien ytimissä tapahtuvien reaktioiden seurauksena. Pääasiallisesti sitä muodostuu supernovien räjähtäessä, jolloin raskaammat ytimet hajoavat kevyemmiksi.
Vinoviiva
Vaihtoehtoiset vinoviivamerkit
Unicode-merkistöön sisältyy kuitenkin myös erityinen murtoluvun vinoviiva, joka typografisesti on usein tavallista vinoviivaa voimakkaammin kallellaan (tai joissain fonteissa ehkä jopa vaakasuorassa). Kun julkaisuohjelma kohtaa numeroita, joiden välissä on murtoluvun vinoviiva (esim. 1⁄2), ohjelman pitäisi automaattisesti muuntaa vinoviivaa välittömästi edeltävät ja seuraavat numerot tai numerosarjat ylä- ja alaindekseiksi, niin että kokonaisuus näyttäisi samalta kuin vastaava koostemerkki (esim. ½). Käytännössä esimerkiksi nettiselaimet eivät kuitenkaan aina osaa käsitellä murtoluvun vinoviivaa oikein, joten lopputulos voi olla typografisesti heikkotasoinen tai pahimmillaan suorastaan hämmentävä.
Beryllium
Esiintyminen ja valmistus
Beryllium on myös maaperässä melko harvinaista, ja sen määrä on 2–6 ppm. Berylliumia sisältäviä mineraaleja tunnetaan yli 40, mutta vain kahta niistä, berylliä (Al2Be3(Si6O18)) ja bertrandiittia (Be4Si2O7(OH)2) on taloudellisesti järkevää käyttää berylliumin tuotannon raaka-aineena. Bertrandiittia alettiin hyödyntää berylliumin valmistuksessa vuonna 1969, ja nykyisin se on tärkein berylliummineraali. Berylliä on erityisesti Brasiliassa, Argentiinassa, Intiassa, Kiinassa, Venäjällä sekä eteläisen Afrikan maissa. Bertrandiittia on eniten Yhdysvalloissa, erityisesti Utahin osavaltiossa. Muita huomattavasti vähäisempiä määriä berylliä sisältäviä silikaattimineraaleja ovat muun muassa krysoberylli, fenakiitti ja euklaasi. Lisäksi berylliumia on pieniä määriä myös kivihiilen ja maaöljyn joukossa.
Suurin berylliummalmin tuottaja nykyisin on Yhdysvallat, joka tuotti berylliummalmeja 120 tonnia vuonna 2009 ja 170 tonnia vuonna 2010. Kaksi seuraavaksi suurinta tuottajamaata olivat Kiina ja Mosambik. Jäljellä oleviksi berylliumvarannoiksi raportoidaan eri lähteissä 80 000–200 000 tonnia. Näistä noin 65 % sijaitsee Yhdysvalloissa suurimmaksi osaksi Utahin ja Alaskan osavaltioiden alueilla.
Vinoviiva
Vaihtoehtoiset vinoviivamerkit
Sekä murtoluvun että jakolaskun vinoviivaa on hankalaa kirjoittaa tavanomaisella tietokonenäppäimistöllä, eivätkä ne välttämättä sisälly kaikkiin fontteihin.
Beryllium
Malmin käsittely
Beryllimalmin käsittelyyn on kaksi paljon käytettyä menetelmää, jotka ovat sulfaatti- tai fluoridiprosessi, joskin myös halvempi kloridiprosessi on kehitetty. Sulfaattiprosessissa beryllimalmi käsitellään ensin emäksellä ja tämän jälkeen sulatetaan 1 650 °C:n lämpötilassa. Kun muodostunut jäännös on jauhettu, se kuumennetaan väkevän rikkihapon läsnä ollessa 250–300 °C:n lämpötilassa, jolloin mineraalin sisältämät beryllium ja alumiini muuntuvat vesiliukoisiksi sulfaateiksi. Epäpuhtaudeksi luettava alumiini erotetaan kuumasta liuoksesta lisäämällä ammonium- tai kaliumkarbonaattia. Liuoksen jäähtyessä alumiini saostuu alunoina. Rauta ja alumiini voidaan erottaa myös kelaatinmuodostajan esimerkiksi EDTA:n avulla ja beryllium saostetaan hydroksidina. Berylliumin erotukseen voidaan käyttää myös liuotinuuttoa. Liuottimena käytetään kerosiinin ja di(2-etyyliheksyyli)fosfaatin seosta. Di(2-etyyliheksyyli)fosfaatti muodostaa berylliumin kanssa kerosiiniin liukenevan kompleksin. Fluoridiprosessissa berylliä sintrataan yhdessä natriumheksafluorosilikaatin kanssa 700–750 °C:n lämpötilassa, jolloin siitä muodostuu vesiliukoista natriumtetrafluoroberyllaattia. Vesiliuoksesta beryllium voidaan erottaa saostamalla hydroksidina. Tähän tarvittava pH on noin 12. Kloridiprosessissa berylliä kuumennetaan kloorivirrassa 800 °C:n lämpötilassa, jolloin muodostuu berylliumkloridia.
Bertrandiittimalmi käsitellään kuumalla väkevällä rikkihapolla, minkä jälkeen beryllium voidaan erottaa liuotinuuton avulla, kuten beryllin tapauksessa. Orgaanisesta faasista beryllium erotetaan ammoniumkarbonaatilla tapahtuvalla strippauksella, jolloin muodostuu helposti veteen liukeneva ammoniumberylliumkarbonaatti. Tämä yhdiste hajoaa kuumennettaessa emäksiseksi niukkaliukoiseksi berylliumkarbonaatiksi. Tämän prosessin avulla bertrandiittimalmin sisältämästä berylliumista saadaan erotetuksi noin 90 %.
Malmeista erotetut berylliumyhdisteet muutetaan berylliumfluoridiksi- tai kloridiksi fluorin tai kloorin tai vaihtoehtoisesti vetyfluoridin tai vetykloridin avulla. Näistä yhdisteistä berylliummetallia saadaan pelkistämällä. Pelkistys voidaan suorittaa joko käyttämällä magnesiumia pelkistimenä tai elektrolyyttisesti. Elektrolyyttistä pelkistysprosessia käytetään erityisesti silloin, kun tavoitellaan korkeaa puhtausastetta. Berylliumin tuotanto mineraaleista on kallista, joten berylliumia, berylliumin metalliseoksia ja berylliumoksidia kierrätetään. Kaikesta berylliumin käytöstä arviolta 10 % on peräisin kierrätysmateriaalista.
Käyttö
Berylliumia käytetään loistevalaisimissa, ydinteollisuudessa, röntgensovellutuksissa ja avaruustekniikassa. Berylliumia käytetään kevytmetalliseoksissa mikäli tarvitaan keveyttä, lujuutta ja jäykkyyttä.
Berylliumin metalliseoksista tärkeimmät ovat berylliumkupari ja -nikkeli. Berylliumkuparia käytetään gyroskoopeissa ja tietokoneosissa, kun vaaditaan äärimmäistä keveyttä ja lujuutta, sekä avaruussukkuloiden, ohjusten ja satelliittien tukirakenteissa, kuten myös muita berylliummetalliseoksia. Berylliumkupariseoksissa berylliumia on tyypillisimmin 0,2–2 massaprosenttia. Beryllium parantaa kuparin kovuutta, ja seoksilla on myös hyvä säänkestävyys ja sähkönjohtokyky. Berylliumnikkeliä käytetään puolestaan erikoisjousissa ja kipinöimättömissä työkaluissa erittäin suuren kovuutensa vuoksi. Ne ovat myös hyvin kestäviä korroosiota vastaan. Berylliumia voidaan käyttää komposiittimateriaalina muun muassa alumiinin ja titaanin kanssa.
Berylliumia käytetään myös ydinreaktorien hidastin- ja heijastinaineena. Beryllium on terästä kimmoisampaa, se on hyvä lämmönjohde, ja lisäksi sillä on muita keveitä metalleja korkeampi sulamispiste (1 287 °C). Beryllium on hyvin kevyttä (tiheys vain 1 850 kg/m3), ja sillä on erinomaisia lejeerinkejä.
Beryllium läpäisee hyvin röntgensäteilyä ja siksi sitä käytetään paljon röntgenputkien ja -ilmaisimien ikkunamateriaalina.
Suurinta osaa berylliumyhdisteistä käytetään lähinnä berylliummetallin valmistuksessa. Tärkeintä berylliumyhdistettä, berylliumoksidia (BeO) käytetään muun muassa ydintekniikassa ja keraamisissa sovelluksissa. Berylliumoksidi johtaa erittäin hyvin lämpöä: yhtä hyvin kuin jotkut metallit, mutta on hyvä sähköneriste.
Berylliumia käytetään myös neutronien valmistukseen jos berylliumia pommittaa alfasäteilyllä niin siitä vapautuu neutroneita yhtälö 94Be + 42He → 126C + n, missä 42He on alfa-partikkeli.
Myrkyllisyys
International Agency for Research on Cancer (IARC) on luokitellut berylliumin ja berylliumin yhdisteet ensimmäisen luokan karsinogeeneiksi; ne ovat karsinogeenisia sekä ihmisille että eläimille ja berylliumille altistuminen on yhdistetty erityisesti keuhkosyöpään. Berylliumpölyn hengittäminen voi myös aiheuttaa kroonisen keuhkosairauden, jota kutsutaan beryllioosiksi, jonka oireita ovat väsymys, rintakivut ja yskiminen. Beryllium myös kertyy ihmisen elimistöön, erityisesti luukudokseen. Se voi aiheuttaa myös iho-oireita ja vaikuttaa maksan ja sydämen toimintaan. Berylliumin aiheuttamat terveyshaitat voivat ilmentyä viivästyneinä.
Berylliumin nielemisellä ei ole raportoitu olevan vaikutusta ihmiseen, koska beryllium ei juurikaan imeydy mahalaukusta tai suolistosta. Haitallisia vaikutuksia on joskus havaittu eläimissä, jotka ovat nauttineet berylliumia.
Berylliumpitoisuus voidaan mitata virtsasta ja verestä. Berylliumin määrä veressä tai virtsassa ei välttämättä kerro altistumisen kestosta ja laadusta. Berylliumin määrä voidaan myös mitata keuhko- ja ihonäytteistä. Vaikka näillä menetelmillä voidaan tutkia, onko altistumista tapahtunut, muita testejä käytetään määriteltäessä onko altistumisella negatiivisia terveysvaikutuksia. Verikokeessa voidaan tutkia herkkyyttä berylliumille ja ennustaa beryllioosia.
Ympäristön suurin altistuminen berylliumille aiheutuu kivihiilen ja öljyn poltosta.
Nuorisotiedon kirjasto
Nuorisotiedon kirjasto on vuonna 1974 perustettu valtakunnallisesti kaikille avoin nuorisoalan erikoiskirjasto. Kesällä 2021 osa kirjaston aineistosta siirrettiin Humanistisen ammattikorkeakoulun (Humak) alaisuuteen, mutta varsinainen Suomen nuorisoalan kattojärjestön Allianssin ylläpitämä kirjastotoiminta lakkautettiin.
Kirjaston käyttö ja kokoelmat
Nuorisoalan erikoiskirjaston perustehtävä oli nuoria koskevan tiedon kokoaminen, tallentaminen ja välittäminen. Monitieteisessä kokoelmassa oli nuoria koskevia julkaisuja, artikkeleita ja tallenneaineistoa useasta eri näkökulmasta. Kaikille avoimen kirjaston merkittävimpiä kohderyhmiä olivat eri tavoin nuorisoalalla ammatikseen toimivat ja alalle opiskelevat, nuorisotutkijat sekä toimittajat ja opettajat.
Kirjaston monitieteinen kokoelma sisälsi nuoria, nuorisotyötä ja -tutkimusta sekä järjestö- ja kansalaistoimintaa koskevaa aineistoa. Kustannetun tieto- ja tutkimuskirjallisuuden lisäksi kokoelmissa oli huomattava määrä vähälevikkistä tai julkaisematonta kirjallisuutta, kuten opinnäytteitä, raportteja ja pienpainatteita. Kaikkiaan kirjaston kokoelmiin tallennettiin liki 24 000 nidettä, joista osa siirtyi Humakin kirjastoon ja Finna-tietokantaan.
Kirjastosta löytyivät erilliset kokoelmat muun muassa nuorisotyön varhaisimmista ajoista, nuorisopsykiatriasta, draamakasvatuksesta sekä seikkailukasvatuksesta. Verkkosivuille koottiin tietoa kulloinkin ajankohtaisista aiheista, viimeisimpinä esimerkiksi nuorista turvapaikanhakijoista sekä nuorista ja koronasta.
Erilliskokoelmista osa saatiin kesällä 2021 sijoitettua uudelleen. 35 vuotta kirjastossa kartutettu Nuorisopsykiatrian kokoelma päätyi Kriminologiseen kirjastoon ja joukko eriaiheisia yksittäisteoksia lähti myös muihin kirjastoihin. Kirjaston tallenneaineisto toimitettiin Kansalliseen audiovisuaaliseen arkistoon (KAVI). Nuorisotyön historia -kokoelma muodostui asessori Ilmari Rinteen keräämän kirjallisuuden ympärille. Kokonaisuus palautettiin Turkuun Nuoperiin, joka etsii sille uutta sijoituspaikkaa. Kirjaston perustamisaineisto, nuorisopoliittiset suunnitelmat ja -tutkimukset, otettiin Turun yliopiston poliittisen historian käyttöön. Elävän kirjaston aineisto tallennettiin Nuoperiin.
Olennainen osa Nuorisotiedon kirjaston työtä oli nuorisoalan tiedontuotannon dokumentointi. Kirjaston omasta tietokannasta löytyivät kirjojen ja tallenteiden lisäksi tiedot koti- ja ulkomaisten lehtien nuorisoalaan ja -tutkimukseen liittyvistä artikkeleista. Tietokantaan ryhdyttiin tallentamaan aktiivisesti myös linkkejä alan verkkojulkaisuihin, kun niitä alkoi ilmestyä painetun aineiston rinnalle.
Kirjasto järjesti tapahtumia itse ja sinne tehtiin säännöllisesti opintokäyntejä korkeakouluista ja muista oppilaitoksista. Kirjaston lanseeraama suosittu Matkalaukkukirjasto-palvelu vei nuorisotietoa seminaareihin ja tapahtumiin. Kirjasto oli mukana käynnistämässä ja levittämässä Allianssin yhdenvertaisuustoiminnan kanssa pohjoismaista Elävä kirjasto -menetelmää Suomeen vuodesta 2006 alkaen. Uutena toimintamuotona kirjasto aloitti vuonna 2014 Hakemusklinikka järjestöille -palvelun, jossa tarjotaan tukea ja konsultointia opetus- ja kulttuuriministeriön (OKM) nuorisotyön yleisavustuksia hakeville järjestöille lomakkeiden täyttämisessä. Myöhemmin mukaan tuli myös vastaava Selvitysklinikka -palvelu. Sparraajina lomakkeiden täyttämisessä olivat sittemmin myös muut Allianssin asiantuntijat.
Taustaa
Nuorisotiedon kirjasto sai alkunsa opetusministeriön aloitteesta vuonna 1974 perustetusta Nuorisopoliittisesta arkistosta, johon aluksi haluttiin koota kuntien nuorisopoliittisia suunnitelmia ja -tutkimuksia ja sittemmin yleisemminkin nuoria koskevaa tietoa tutkijoiden ja nuorisotyöntekijöiden käyttöön. Ajallisen vertailun vuoksi mainittakoon, että ensimmäinen nuorisotyölaki astui voimaan vain kaksi vuotta aiemmin, 1972.
Nuorisopoliittinen arkisto toimi opetusministeriön nuorisohallinnon tukemana osana tuolloista Kansalaiskasvatuksen Keskusta. Alkuun keskityttiin tiedottamaan alan tutkimuksen ja kirjallisuuden kehityksestä ja arkiston kokoelmat olivat käytössä vain sen omissa tiloissa Helsingissä, Kasarmikadulla. Nuorisopoliittisen arkiston toimintaperiaatteissa tapahtui muutos vuonna 1976. Tuolloin varsinkin maaseudulla työskentelevien nuorisotyöntekijöiden toivomuksesta aineistot tulivat lainattaviksi ja asiakkaille ryhdyttiin tarjoamaan tietopalvelua. Samalla nimi muutettiin muotoon ”Nuorisopoliittinen kirjasto ja tietopalvelu”. Kirjasto ryhtyi keräämään yhä systemaattisemmin nuorisotietoa ja myös julkaisemaan sitä.
Oma julkaisusarja perustettiin vuonna 1977, ja siinä ilmestyi vuosittain Suomen nuorisopoliittinen kirjallisuus -bibliografia, joka myöhemmin kantoi nimeä Nuoriso Suomessa -bibliografia, sekä 4–6 kertaa vuodessa laadittu tiedote. Tiedotteissa julkaistiin nuorisotutkimusten tiivistelmiä ja tiedotettiin kirjaston hankinnoista.
Kirjaston tiedote laajeni Nuorisotutkimus-lehdeksi vuonna 1983. Lehden toimitussihteerinä toimi ensi alkuun kirjaston informaatikko. Kansainvälinen nuorisovuosi vuonna 1985 lisäsi kirjaston tunnettuutta ja käyttöä. Nuorisopoliittisesta kirjastosta alkoi muodostua alansa keskuskirjasto, joka palveli kaikkia nuorisoalasta ja -tutkimuksesta kiinnostuneita.
Kun Nuorisotutkimusseura perustettiin vuonna 1987, alkoi myös työ pohjoismaisen yhteistyön merkeissä. Kirjasto muun muassa toimitti Suomen osuuden tuolloin aloitettuun yhteispohjoismaiseen nuorisotutkimuksen NYRIB-bibliografiaan (1988–1996). Nuorisotutkimus-lehden toimitussihteerin pesti siirtyi kirjastolta seuralle vuonna 1991, mutta lehden kustantajan rooli jäi vielä tuossa vaiheessa kirjastolle, jonka informaatikko jatkoi lehden toimituskunnan jäsenenä.
Yhteistyössä
Vuonna 1989 kirjasto vaihtoi nimensä Nuorisotiedon kirjastoksi. Nimen vaihdos selkeytti kirjaston asemaa itsenäisenä erikoiskirjastona eikä sitä enää sekoitettu minkään puolueen hallitsemaksi kirjastoksi. Kirjasto oli toimintansa loppuun saakka Pohjoismaiden ainoa nuorisoalan erikoiskirjasto. Vastaavaa nuorisoalan järjestön ylläpitämää kirjasto- ja tietopalvelukonseptia ei ole tiedossa muualtakaan maailmasta.
Vuonna 1992 kirjastoa tuohon saakka ylläpitänyt Kansalaiskasvatuksen Keskus yhdistyi kahden muun nuorisoalan toimijan, Nuorisotyön Keskuksen (NTK) ja Suomen Nuorisojärjestöjen Yhteistyöjärjestön (SNT) kanssa. Järjestön uudeksi nimeksi tuli tuossa vaiheessa Suomen Nuorisoyhteistyö Allianssi ry, nykyisin se on Suomen nuorisoalan kattojärjestö Allianssi.
Järjestöt olivat jo ennen yhdistymistä muuttaneet yhteisiin toimitiloihin Vallilaan. Sijainti oli kirjastotoiminnalle huono, joten muutto Olympiastadionille vuonna 1994 paransi asiakasmääriä huomattavasti, vaikka kirjaston itsenäisen toiminnan jatkuminen oli muuton aikoihin uhattuna. Nuorisotutkimusseuran kannanotto muodostui kirjastolle tärkeäksi tuenilmaisuksi. Siinä seuran, kirjaston, Nuorisotutkimus-lehden ja tulollaan olleen Nuorisotutkimusohjelma 2000 -yhteistyö nähtiin merkittävänä koko nuorisotutkimuksen kentän näkökulmasta.
Itä-Pasilassa Nuorisotiedon kirjasto toimi vuodesta 2005 kesään 2021 saakka. Saman kesän lopulla Asemapäällikönkadun Allianssi-talon tiloista muutti myös Nuorisotutkimusseura ja -verkosto.
Internetin merkitys kasvoi 1990-luvulta alkaen ja se antoi sysäyksen toimintastrategian muutokselle. Viimeinen Nuoriso Suomessa -bibliografia koottiin vuonna 1995. Samana vuonna kirjasto siirtyi nettiaikaan ensimmäisten kirjastojen joukossa Suomessa. Reaaliaikaisesta verkossa toimivasta avoimesta online-tietokannasta oli huomattava apu kirjaston palvelujen toteutumiselle valtakunnallisesti. Eri puolilla Suomea sijaitsevista nuorisoalan oppilaitoksista päästiin tekemään suoria hakuja kirjaston aineistosta.
Nettiajan alkajaisiksi Allianssissa pystytettiin myös verkkopalvelu Pro Youth nuorten parissa työskenteleville. Myöhemmin se muuntui kirjaston organisoimana uudeksi Nuorisotiedon talo -verkkopalveluksi ja erilliseksi Allison-nuorten tietosivustoksi (1999), jonka pohjana oli Allianssin aiempi Nuorisotietopankki. Näiden palvelujen ylläpidosta luovuttiin kokonaan vuonna 2017.
Kansalliskirjaston ja yliopistojen yhteiseen valtakunnalliseen Arto-tietokantaan (myöh. Melinda) ryhdyttiin tuottamaan nuorisotietoa. Humanistisen ammattikorkeakoulun syntyvaiheissa kirjasto tuki kirjastopalvelujen aloittamista Kanneljärven opistolle.
Humakin Nuorisotyön ja kansalaistoiminnan ylemmän AMK-tutkinnon alkuvuosina kirjasto toimi tutkinnon opiskelijoiden lähikirjastona ja yhteistyö Humakin kirjastoverkoston kanssa jatkui tiiviinä. Humakin kirjasto otti Nuorisotiedon kirjaston aineistoa osaksi omaa kirjastoaan, kun Nuorisotiedon kirjaston toiminta loppui Allianssissa kesäkuussa 2021. Siirron taustalla oli Allianssin hallituksen päätös ylläpidon lopetuksesta ja sitä tukemaan haettiin opetus- ja kulttuuriministeriöstä rahoitusta nuorisoalan tiedonhallinnan selvityshankkeeseen vv. 2019–2020.
Korupedionin taistelu
Korupedionin taistelu käytiin vuonna 281 eaa. Se oli viimeinen niin sanottujen diadokkisotien, eli Aleksanteri Suuren seuraajien välisten sotien taistelu. Vastustajina olivat Makedonian kuningas Lysimakhos ja Persian kuningas Seleukos I. Lysimakhos oli hallinnut Traakiaa Ipsoksen taistelun jälkeen ja oli vähän aikaisemmin saanut hallintaansa myös Makedonian.
Nuorisotiedon kirjasto
Yhteistyössä
Tiedonhallinnan hankkeen seurantaryhmässä olivat mukana Nuorisotutkimusverkosto, Nuorisotyön tallentaja Nuoperi, Kaakkois-Suomen ammattikorkeakoulu (Xamk), Humanistinen ammattikorkeakoulu (Humak) ja Tampereen yliopisto. Verkkotiedote kirjaston lopetuksesta annettiin 10.5.2021. Muu keskustelu nuorisoalan tiedonhallinnasta jatkuu laajennetussa ryhmässä Humakin ja Xamkin vetovastuulla. Mietinnässä on ollut mahdollinen uuden yhteisen tietokannan/portaalin luominen nuorisotiedon alalle.
Interstate 15
Interstate 15 on yhdysvaltalainen maantie, joka johtaa Kalifornian San Diegosta Kanadan rajalle Montanan Sweet Grassiin. Se on osa Yhdysvaltain valtakunnallista Interstate-järjestelmää ja sen kokonaispituus on 2 309 kilometriä, joten se on neljänneksi pisin pohjois-eteläsuuntainen Interstate-maantie. Tie kulkee Kalifornian lisäksi Nevadan, Arizonan, Utahin, Idahon ja Montanan alueella.
Korupedionin taistelu
Seleukos päätti hyökätä Lysimakhoksen kimppuun sen jälkeen kun Ptolemaios Keraunos ja hänen siskonsa Lysandra pakenivat Lysimakhoksen hovista Selukoksen luokse. Lysimakhos oli antanut teloittaa oman poikansa joka myös oli Lysandran mies.
Nuorisotiedon kirjasto
Yhteistyössä
2000-luvulla Nuorisotiedon kirjaston toiminta painottui erityisesti tietopalveluun ja verkkoviestintään eri muodoissa. Omassa Allianssi-talossa toimivien järjestöjen lisäksi kirjaston yhteistyökumppani oli viime vuosina Nuorisotyön tallentamiskeskus Nuoperi. Järjestöyhteistyötä tehtiin esimerkiksi Mediakasvatusseuran ja Suomen nuorisokeskusyhdistyksen kanssa, jonka ylläpitämän seikkailukasvatusverkoston myötä kirjastoon saatiin täydennystä elämyspedagogiikan ja seikkailukasvatuksen erikoiskokoelmaan.
Kirjaston toiminnan kehittämisen tukena oli alusta lähtien kirjastotoimikunta, jossa oli edustajia useista muista kirjastoista sekä muun muassa Nuorisotutkimusverkostosta ja Helsingin kaupungin nuorisopalveluista. Toiminnan kehittäminen ja laadukas asiakaspalvelu tuottivat erinomaisen tuloksen. Vuosina 2008, 2010 ja 2013 järjestettyjen Kansallisten käyttäjäkyselyjen perusteella kirjasto onnistui tasaisesti parantamaan ja kehittämään toimintaansa. Esimerkiksi vuoden 2013 kyselyssä yleisarvosanaksi Nuorisotiedon kirjaston palveluiden toimivuudelle asteikolla 1–5 annettiin 4,6.
Nuorisotiedon kirjasto oli pitkään mukana erikoiskirjastojen ja tietopalveluiden verkostossa (EriK). Uusin yhteistyöverkosto oli vuonna 2013 perustettu Yhteiskuntatieteellisten kirjastojen verkosto, jossa mukana olevia kirjastoja yhdistää se, että kokoelmista merkittävä osa edustaa yhteiskuntatieteitä. Verkoston pääasiallisena tavoitteena on jakaa tietoa kirjastojen palveluista ja kokoelmista.
Erikoiskirjaston merkityksestä
Kirjasto ja tietopalvelu nuorisoalalle perustettiin, jotta tietoa nuorista olisi paremmin saatavilla. Nuorisopoliittiset tutkimukset, joiden ympärille alku rakentui, antoivat tietoa eri kuntien nuorisosta ja heidän elinoloistaan ja -ympäristöstään. Ajantasaista tietoa nuorista tarvittiin monella taholla. Vuosien mittaan alan kirjastoa ja tietopalvelua käyttivät niin virkamiehet kuin nuorisotutkijat ja opiskelijat eri koulutusasteilta. Nuorisoalan ammattilaisille ja muille nuorten parissa työskenteleville ammattiryhmille kirjasto tarjosi luotettavia tiedonlähteitä ja apua nuorten kohtaamiseen.
Nykyisin tietoa nuorista löytyy eri paikoista eri tarpeisiin. Esimerkiksi nuorisopoliittisia tutkimuksia löytyy muun muassa nuorisotilastot.fi-sivustolta, jossa mukana ovat mm. opetus- ja kulttuuriministeriö, aluehallintovirastot ja Koordinaatti-sivustolta. Nuorisotutkimusseuran tutkimukset ja julkaisut löytyvät helpoiten heidän omilta verkkosivuiltaan ja Nuorisotyön tallentajan Nuoperin lahjoitustiedot sen omilta. Alan oppilaitoksilla on omat kirjastonsa ja kokoelmansa.
Nuorisotiedon kirjaston nuorisoalaa kokoava merkitys katosi toiminnan lakkautuksen myötä. Samalla loppui kirjaston kaikkialle Suomeen ulottunut ja erityistä kiitosta saanut ajankohtainen ja asiantunteva palvelu. Nuorisotiedon kirjaston pitkäaikainen yhteistyökumppani Nuorisotutkimusseura osoitti kiitollisuuttaan tätä menetettyä asiantuntemusta kohtaan ottaessaan kirjaston viimeisen informaatikon kunniajäsenekseen 4.11.2021.
Korupedionin taistelu
Vaikka Seleukos olikin taistelun jälkeen kiistattomasti koko Aleksanteri Suuren valtakunnan hallitsija (Egypti pois luettuna) ei voitosta tullut pysyvää. Pian taistelun jälkeen Ptolemaios Keraunos murhasi Seleukoksen ja kaappasi vallan Makedoniassa. Seleukoksen poika Antiokhos I peri Persian valtakunnan.
Arto Merisaari
Arto Allan Merisaari (18. maaliskuuta 1940 Aura – 3. lokakuuta 1978 Siilinjärvi) oli suomalainen poliitikko ja SKDL:n kansanedustaja vuosina 1975–1978. Hänet valittiin eduskuntaan Turun läänin eteläisestä vaalipiiristä 11 910 äänellä.
Merisaari oli koulutukseltaan oikeustieteen kandidaatti, ja hän oli vuodesta 1964 naimisissa Tuula Kaarina Jalavan kanssa. Hänen vanhempansa olivat aputyömies Aarne Allan Merisaari ja Toini Esteri Jaakkola. Merisaari sai surmansa Rissalan lentoturmassa. Hänen tilalleen eduskuntaan nousi Joel Hongisto. Kansanedustajana Merisaari toimi muun muassa perustuslakivaliokunnassa, valtiovarainvaliokunnassa ja Kansaneläkelaitoksen valtuutettuna. Hän työskenteli myös SKDL:n paikallishallintoasiain tiedotussihteerinä vuonna 1968, Turun kaupungin kiinteistö- ja rakennuslautakunnan apulaissihteerinä vuodesta 1968 vuoteen 1978 ja kaavoitus- ja rakennusasiain neuvottelukunnassa. Vuonna 1978 hänet valittiin myös presidentin valitsijamieheksi. Hän oli lisäksi Turun kaupunginvaltuuston jäsen, SKDL:n Varsinais-Suomen piirin puheenjohtaja, Varsinais-Suomen seutukaavaliiton liittovaltuuston ja Turun ylioppilaskyläsäätiön hallituksen jäsen. Sotilasarvoltaan hän oli luutnantti.
Ihana (lehti)
Ihana on suomalainen askartelulehti. Sitä julkaisee A-lehdet. Aiemmin lehteä julkaisi Inspia Oy. Se ilmestyi ensimmäisen kerran jouluna 2007. Lehden päätoimittaja on Tytti Kontula.
Ihana-lehti on erikoistunut askarteluun ja ohjeissa on huomioitu materiaalien helppo saatavuus. Sisällössä käytetään paljon kotimaasta löytyviä materiaaleja ja kierrätystavaraa. Sen lisäksi Ihana etsii hetken askartelutrendejä. Ihana-lehdellä on toimitustilat Hämeenlinnassa.
Korventakan mukaan lehden nimi syntyi sanasta, jonka ystävä huokaa nähdessään jonkun kauniin esineen ensimmäistä kertaa.
Hatem Trabelsi
Hatem Trabelsi (, s. 25. tammikuuta 1977 Ariana Tunisia) on tunisialainen entinen jalkapalloilija ja Afrikan mestari. Hän oli pelipaikaltaan oikea laitapuolustaja.
Seurajoukkueura
Trabelsi aloitti ammattilaisuransa aluksi hyökkääjänä kotimaansa Club Sportif Sfaxienissa vuonna 1996. Pian hänet siirrettiin laitapuolustajaksi, koska joukkueessa oli ollut paljon puolustajien loukkaantumisia ja uusille puolustajille oli tarvetta. Pelipaikan vaihdon myötä Trabelsi on ollut maansa parhaimpia laitapuolustajia. Vuodet 2001–2006 hän pelasi Ajaxissa, jonka jälkeen siirtyi kesällä 2006 Manchester Cityyn. Manchesterissä kausi jäi lyhyeksi ja hänet vapautettiin sopimuksestaan. Trabelsi lopulta siirtyi pelaamaan Al-Hilaliin vuonna 2007. Sitä ennen hän sai useita tarjouksia Ranskasta, Saksasta, Turkista ja Tunisiasta, mutta mikään näistä joukkueista ei suostunut maksamaan Trabelsin vaatimaa palkkaa. Viiden kuukauden odottelun jälkeen saudiarabialainen Al-Hilal teki alustavasti yhden kauden sopimuksen Trabelsin kanssa. Hän voitti kauden aikana Saudi Arabian liigamestaruuden ja Crown Prince Cupin. Al-Hilal ei uusinut Trabelsin sopimusta ja hän jäi ilman seuraa. Trabelsi oli koeajalla Yhdysvalloissa, mutta jäätyään ilman sopimusta hän päätti uransa erinäisten syiden vuoksi.
Misa Nirhamo
Misa Nirhamo (s. 1970 tai 1971 ) on suomalainen näyttelijä ja ohjaaja. Nirhamo näytteli Janne Mäkimaata Yle TV1 -kanavan Kotikatu-sarjassa vuosina 1995–2012. Näyttelemisen ohella hän toimi välillä myös sarjan ohjaajana. Nirhamo on esiintynyt nuorena erinäisissä teattereissa kuten helsinkiläisessä Kellariteatterissa. Hän on valmistunut näyttelijäksi vuonna 1995 Tampereen yliopiston teatterityön tutkinto-ohjelmasta eli Nätystä.
Kotikadun jälkeen Nirhamo aloitti oikeustieteen opinnot avoimessa yliopistossa. Hän on toiminut laillistettuna kiinteistönvälittäjänä.
Italia kesäolympialaisissa 1896
Italia osallistui Ateenan olympialaisiin 1896 yhden urheilijan joukkueella. Ainoa urheilija oli ammuntaan osallistunut Giuseppe Rivabella, joka osallistui 200 metrin sotilaskivääri -kilpailuun. Hän ei päässyt kilpailussa mitaleille, eikä hänen tuloksensa ole tiedossa.
Poitiers’n taistelu (732)
Poitiers’n taistelu eli Toursin taistelu käytiin Toursin ja Poitiers’n välisellä seudulla lokakuun 10. päivänä vuonna 732 tai lokakuussa vuonna 733. Vastakkain olivat emiiri Abdulrahmanin saraseeniarmeija ja frankkien major domus Kaarle Martelin johtamat frankkilaiset ja burgundilaiset joukot. Kaarle ansaitsi liikanimensä Martel eli ”vasara” voitollaan tässä taistelussa. Aikaisemmin uskottiin, että saraseenien kärsimä tappio pysäytti tuolloin yli 13 miljoonan neliökilometrin laajuisen umaijadikalifaatin laajenemisen ja pakotti muslimit takaisin Espanjaan. Uudempien käsitysten mukaan kyseessä oli korkeintaan ryöstelevä nomadijoukko, jonka uskonnosta tai etnisestä identiteetistä ei ole varmaa tietoa. Sitä ei johdettu Lähi-idästä käsin, eivätkä saraseenien ryöstöretket Ranskassa päättyneet siihen. Nykyisen arvelun mukaan Kaarle Martel liioitteli voittonsa merkitystä poliittisessa propagandassaan.
Gustaf Strandberg
Strandberg suoritti arkkitehdin tutkinnon Teknillisessä korkeakoulussa vuonna 1926. Ennen arkkitehdiksi valmistumistaan hän oli huippuluokan yleisurheilija, Suomen mestari kymmenottelussa 1922 ja viisiottelussa 1923. Hän oli aloittanut työt Helsingin kaupungin rakennustarkastustoimistossa jo opiskeluaikanaan 1924 ja jatkoi samassa työpaikassa vuoteen 1928 asti. Strandberg nimitettiin ylimääräiseksi arkkitehdiksi Yleisten rakennusten ylihallitukseen 1929. Hän toimi virkaatekevänä lääninarkkitehtina Kuopiossa vuodesta 1930 ja Oulussa vuodesta 1932. Oulun varsinaiseksi lääninarkkitehdiksi hänet nimitettiin 1937. Oulun aika on Strandbergin tuotteliainta aikaa. Monet Oulun keskustan 1930-luvun funktionalismia edustavat rakennukset ovat nimenomaan Strandbergin käsialaa. Vuoden 1949 kesällä Strandberg nimitettiin lääninarkkitehdiksi Helsinkiin. Hän kuoli Helsingissä vuonna 1953.
Poitiers’n taistelu (732)
Tausta
Kaarle Martel oli vallannut major domuksen aseman viimeisimpänä Arnulfing-suvun jäsenenä. Hän nousi frankkien sydänmaiden hallitsijaksi merovingien Teoderik IV:lle jäädessä vain muodollinen asema. Kaarlen valtaannousun aikoihin frankkien sisäiset valtataistelut olivat heikentäneet näiden otetta monissa heidän ylivaltaansa ympäröineillä alueilla. Akvitaniaa hallinnut herttua Eudo uhkasi Kaarlen valtaa vuoteen 720 saakka, jolloin saraseenit alkoivat ryöstellä Pyreneiden niemimaata. Eudo voitti suuren saraseeniarmeijan Toulouse’n taistelussa vuonna 720 tai 721, mutta hän ei pystynyt estämään ryöstöretkiä Autuniin vuonna 725 tai Nîmesiin 726. Eudo yritti hajottaa saraseenien armeijaa naittamalla tyttärensä berberipäällikkö Munnuzalle, joka johti epäonnistunutta kapinaa arabeja vastaan. Arabien päällikkö ’Abd ar-Rahman päätti kostaa suurella ryöstöretkellä, jonka torjumiseksi Eudo pyysi apua Kaarlelta luultavasti vuonna 733.
Taistelu
Tulevaa taistelua varten Kaarle kokosi suuren sotajoukon, joka koostui pääasiassa frankeista, mutta jonka mukana oli myös burgundeja. Kaarle hyökkäsi ar-Rahmanin kimppuun tämän ollessa joukkoineen marssimassa leiriään kohden Poitiers’sta pohjoiseen.