cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Erkki Lahdes
Peruskoulun kehittäjä
Erkki Lahdeksella on ollut merkittävä rooli koko suomalaisen peruskoulun opetuksen kehittämisessä sekä vuonna 1974 uudistetun luokanopettajakoulutuksen mallin luojana. Hän työskenteli muun muassa Peruskoulun opetussuunnitelmakomitean pääsihteerinä 1969–1970 ja vuoden 1973 opettajankoulutustoimikunnan pääsihteerinä 1973–1974. Hänen työnsä jälki näkyy uuden, tasa-arvoisia koulutus- ja oppimismahdollisuuksia edistämään tarkoitetun yhtenäiskoulun opetussuunnitelman keskeisissä kasvatuksellisissa ja opetuksellisissa periaatteissa. Ehkä vieläkin suurempi vaikutus hänellä oli suomalaisen opettajankoulutuksen laadun kohottamiseen ja sitä kautta peruskoulun opetuskäytäntöjen muotoutumiseen.
Vuonna 1974 muodostetuille uusille kasvatustieteiden tiedekunnille annettiin tehtäväksi kasvatustieteellisen tutkimuksen ja opetuksen syventäminen ja peruskoulun luokanopettajien valmistaminen sekä aineenopettajien pedagoginen koulutus. Tätä tarkoitusta varten tarvittiin uudet opetusopilliset teokset. Lahdes kirjoitti jo vuonna 1969 ensimmäisen Peruskoulun opetusoppinsa. Vielä eläkkeelle vetäydyttyään Lahdes julkaisi vuonna 1997 teoksen Peruskoulun uusi didaktiikka, jossa hän pyrki ottamaan kattavasti huomioon voimakkaasti laajentuneen oppimisen ja opetuksen tutkimuksen annin ja sen myötä uudistuneet oppimis-, tieto- ja opetuskäsitykset. Lahdeksen didaktiikan oppikirjat olivat kymmeniä vuosia käytössä kaikissa maamme kasvatustieteiden tiedekunnissa. Kasvatustieteiden ja opettajankoulutuksen opiskelijat oppivatkin tuntemaan Lahdeksen ja hänen ajatuksensa erityisesti näiden teosten kautta.
Tiedekunnan dekaanina
Professori Lahdes oli käytännöllisesti asennoituva, monipuolisesti sivistynyt mies, joka samalla arvosti tutkimusta ja teoriaa ja pyrki omalta osaltaan niitä edistämään. Hän toimi kasvatustieteiden tiedekunnan dekaanina vuodesta 1975 alkaen yhteensä 18 vuotta. Hänen johdollaan Turun yliopiston nuorin tiedekunta vakiinnutti asemansa osaksi yliopiston kokonaisuutta. Tiedekunnan väki arvosti häntä isällisenä johtajana ja vaikeidenkin ongelmien maltillisena ratkaisijana. Professorina hän pyrki edistämään erityisesti tutkimustoiminnan vahvistumista opettajankoulutuslaitoksissa.
Merkittävien ansioidensa takia hänet on nimetty sekä Åbo Akademin että Turun yliopiston kunniatohtoriksi. Suomalaisen Tiedeakatemian jäseneksi Erkki Lahdes kutsuttiin 1985.
Muuta
Jalkapallo ja Tampereen Palloilijoijat olivat lähellä Lahdeksen sydäntä. Hän pelasi jalkapalloa Tapan nuorisojoukkueessa ja edustusjoukkueessa, ja oli kunniajäsenenä mukana seuran toiminnassa aina kuolemaansa saakka. Vuonna 1988 Tasavallan Presidentti myönsi hänelle SVR:n I luokan ritarimerkin. Sotilasarvoltaan hän oli luutnantti.
Taavi Kassila
Taavi Kassila (s. 6. lokakuuta 1953 Helsinki) on suomalainen elokuvaohjaaja, kirjailija ja joogaopettaja. Hän on elokuvaohjaaja Matti Kassilan ja näyttelijä Aino Mantsaksen poika.
Elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja
Kassila on ohjannut ja käsikirjoittanut kokoillan elokuvat Jousiampuja (1982) ja Petos (1988) sekä toiminut yhtenä ohjaajana Spede Pasasen tuottamassa elokuvassa Pölhölä (1981) yhdessä Pertsa Reposen ja Heikki Kinnusen kanssa. Hän on osallistunut myös isänsä Matti Kassilan elokuvan Jäähyväiset presidentille (1987) sekä Mikko Niskasen elokuvan Mona ja palavan rakkauden aika (1983) käsikirjoittamiseen ja toiminut molemmissa elokuvissa apulaisohjaajana.
Televisio-ohjaaja
Kassilan arvostetuimpia tv-töitä on hänen ohjaamansa ja käsikirjoittamansa kolmiosainen tv-sarja Autovaras (1991). Se on tarina Antti Majanlahden esittämästä teini-ikäisestä pojasta, joka autovarkauksien ja muiden pikkurikoksien kautta joutuu vankilakierteeseen. Ohjaajanuransa Kassila aloitti teollisuuselokuvilla vuosina 1982–1986. Vuonna 1990 hän kuvasi Intiassa useita televisiodokumentteja intialaisista joogeista ja henkisistä opettajista sekä teki Suomessa kahdeksanosaisen keskusteluohjelman Totuutta etsimässä, jossa hän haastatteli suomalaisia tieteen ja uskonnollisen maailman merkkihenkilöitä.
Henkisyys
Kassila kiinnostui jo nuorena henkisyydestä ja alkoi aktiivisen joogaharrastuksen äitinsä opastuksella 11-vuotiaana. Sen jälkeen hän jatkoi joogaopintojaan Suomeen muuttaneen intialaisen joogaopettaja Uttam Soodin ohjauksessa. 18-vuotiaana hän kohtasi Kööpenhaminassa intialaisen joogin Acharya Karunanda Avadhutan, joka vihki hänet meditaatioharjoitukseen, ja siitä lähtien hän on harjoittanut meditaatiota, vuodesta 1972 alkaen. Vuosina 1975–1979 hän toimi Terveyden Viesti -lehden päätoimittajana. Vuosien varrella hän tapasi monia maailman tunnetuimpia henkisiä opettajia, kuten Maharishi Mahesh Yogiin, Jiddu Krishnamurtiin, Sathya Sai Babaan, Punjajihin, Annamalai Swamiin ja monen muun. Lopulta hän tapasi maailmankuulun intialaisen henkisen opettajan, Äiti Amman (Sri Mata Amritanandamayin), jonka oppilaaksi hän ryhtyi vuonna 1993. Matkojensa aikana hän on tuottanut ja ohjannut myös useita tv-elokuvia uskonnollisista guruista varsinkin Intiassa. Vuonna 1993 hän perusti Forum Humanum -nimisen yleisöluentosarjan, jossa ovat luennoineet eri uskontojen, psykologian ja filosofian edustajat. Hän toimi luentosarjan puheenjohtajana vuosina 1993–2012 ja uudelleen vuodesta 2015 alkaen. Hän on myös yhdistyksen kunniapuheenjohtaja. Vuonna 1994 hän oli perustamassa Suomen Henkiset Keskukset ry:tä, jonka puheenjohtajana hän toimi vuosina 1994–1996. Hän oli myös perustamassa Suomen Amma-yhdistystä toimien sen ensimmäisenä puheenjohtajana, minkä jälkeen hänet nimitettiin yhdistyksen kunniapuheenjohtajaksi. Vuonna 1997 hän oli mukana perustamassa Minä Olen -lehteä ja toimi sen ensimmäisenä päätoimittajana.
Myöhemmät vaiheet
Vuodesta 1993 alkaen Kassila on kiertänyt Suomea joogaopettajana ja luennoitsijana sekä kirjoittanut useita kirjoja. Vielä vuonna 2008 Kassila suunnitteli elokuvaa Urho Kekkosesta mutta kertoi myöhemmin myyneensä elokuvan oikeudet pois. Vuodesta 2008 Kassila on asunut suuren osan vuodesta Intiassa Äiti Amman ahsramissa ja kiertänyt opettajansa kanssa eri puolilla maailmaa. Hän vierailee vuosittain Suomessa ja Espanjassa opettamassa joogaa sekä luennoimassa Intian filosofiasta. Hän on jatkanut ahkerasti kirjallista tuotantoaan ja julkaissut vuosittain kirjoja joogasta ja Intian filosofiasta. Uutena aluevaltauksena on henkiset ajatelmarunot, joita hän julkaisee päivittäin Facebookissa. Hän on julkaissut vuodesta 2011 alkaen viisi runoteosta sekä kääntänyt ja tulkinnut suomeksi intialaiset eepokset Bhagavad-Gitan ja Ramayanan. Syksyllä 2014 häneltä ilmestyi uusi teos Ikuinen elämäntapa – Tutkimusmatka hindulaisuuden alkulähteille Basam Booksin kustantamana. Uutena aluevaltauksena on kirja Jeesuksen elämästä Intiasta, Nasaretin miehen salaisuus, jonka Gummerus on julkaissut alkuvuodesta 2016.
Haman joukkomurha
thumb|right|220px|Hamaa hallituksen kapinakaupunkiin tekemän hyökkäyksen jälkeen.
Haman joukkomurha vuonna 1982 oli tapahtumasarja, jossa Syyrian hallituksen joukot kukistivat Muslimiveljeskunnan kapinan kovaotteisesti. Sunni-islamilaiset alkoivat kapinoida 70-luvun loppupuolella Syyriassa.
Muslimiveljeskunnan sissit hyökkäsivät Hamassa baath-puolueen toimistoihin ja poliisiasemille tappaen kymmeniä puolueen jäseniä. Armeija saarsi kaupungin ja tulitti sitä tykein. Lisäksi hallituksen asemiehet kiduttivat ja tappoivat epäilemiään muslimiveljeskunnan jäseniä. Eri arvioiden mukaan kapinassa ja sen kukistamisessa kuoli 7 000–40 000 henkeä. . Haman raaka sotilasoperaatio lopetti pitkään jatkuneen sunniopposition kapinan.
Muslimiveljeskunta
Muslimiveljeskunta oli sunnalainen järjestö. Se piti baath-puolueen arabinationalismia epäislamilaisena. Syyrian Baath-puolue kielsi muslimiveljeskunnan vuonna 1963.
Myös monet vähemmän uskonnolliset rikkaat sunnit vastustivat baathia, koska kokivat tämän radikaalin talouspolitiikan uhkaksi omistuksilleen. Varsinkin Haman kaupungissa oli voimakas baathin vastainen mieliala sunnien keskuudessa.
Vuoden 1964 levottomuudet
Vuosina 1964–1965 oli Syyriassa suuri mielenosoitusten ja lakkojen aalto, jonka armeija kukisti. Hamassa islamilaiset protestoijat ryöstelivät viinikauppoja. Mellakoijilla oli paikallisen imaamin ja joidenkin kauppiassukujen tuki. Mellakoijat murhasivat erään islamilaisen baath-miliisin miehen. Tämän jälkeen protestoijat hyökkäsivät moniin baath-puolueen toimistoihin. Baathin johtama kansalliskaarti kukisti kapinan panssarien ja tykistön avulla. Presidentti Amin al-Hafiz määräsi kapinalliset surmattavaksi, ja armeija pommitti moskeijaa. Moni kapinallinen kuoli tulituksessa sortuvan minareetin romahdukseen. Noin 70–100 muslimiveljeskunnan jäsentä kuoli. Moni veljeskuntalainen meni maan alle.
Assadin vallankaappaus
Ilmavoimien upseeri Hafez al-Assad kaappasi vallan vuosina 1970–1971. Assad voitti vaalit ylivoimaisesti ja selvitti kiireesti välinsä niiden kanssa, jotka eivät äänestäneet häntä. Mutta Syyrian lain mukaan presidentin tuli olla sunni, ja Assad oli alaviitti. Niinpä arvostettu sunnijohtaja julisti alaviitit osaksi sunneja. Alussa Assad rukoili sunnien uskonnollisina pyhäpäivinä, jotta ei suututtaisi sunneja. Assad myös lisäsi ministeriöiden rahallista tukea sunnimoskeijoille. Mutta kun Assad julisti uuden perustuslain 31. tammikuuta 1973, sunnit protestoivat. Uusi perustuslaki ei enää vaatinut, että presidentin tulee olla sunnimuslimi. Sunnien mielestä Assad oli "Allahin vihollinen". Assad pidätti 40 sunnijohtajaa ja palautti perustuslain ennelleen rauhoittaakseen sunneja.
Alaviittien murhia
Kun Libanonissa syntyi vuonna 1976 sisällissota, Assad tuki maroniittikristittyjä eikä sunnimuslimeja. Syyrian sunnit eivät pitäneet tästä. Hallitus pidätti tunnetun sunnisaarnaajan Marwan Hadidin. Hadid teki nälkälakon vankilassa ja kuoli sen takia. Sunnit syyttivät hallitusta Hadidin murhasta. He aloittivat oppositiotoiminnan osin tämän, osin talouden alamäen takia. Äärisunnit alkoivat suunnitella aseellista kapinaa. Pian tuntematon taho murhasi Syyriassa alaviittitaustaisia lääkäreitä, opettajia ja muita ammattilaisia.
Sunnikapina 1979
Muslimiveljeskunta ja muut islamilaisryhmät aloittivat sissisodan 1979 hyökäten armeijan upseereja ja hallituksen virkamiehiä vastaan. Hallitus vastasi joukkopidätyksin, kidutuksin, joukkomurhin ja muilla vastaavilla keinoilla.
Kun hallitus pidätti marraskuussa sunnipappi Shaykh Zain al-Din Khairallamin, oppositiomellakointi lisääntyi räjähdysmäisesti. Opposition hyökkäyksiä tukivat lakot, boikotit ja mielensoitukset. Aleppo karkasi hallituksen valvonnasta turvajoukkojen ja armeijan väliintulosta huolimatta. Äärisunnit murhasivat alaviittien lisäksi myös niitä sunnipappeja, jotka tuomitsivat sunnisissieen vtekemät verityöt. Muslimimappi Shaykh Muhammad al-Shami surmattiin omaan moskeijaansa 2. helmikuuta 1980.
Vuonna 1980 hallituksen kaatuminen näytti mahdolliselta. Muslimiveljeskunta nousi voimakkaimmaksi oppositioryhmäksi. Maaliskuussa 1980 muslimiljeljeskunta sulki Aleppon kauppakeskuksen kahdeksi viikoksi. Myötätuntolakkoja oli kaupungeissa Hama, Homs, Idlib, Deir ez-Zor ja Hasaka
Hallitus sääti vuonna 1980 lain, jonka perusteella muslimiveljeskunnan jäsenen sai hirttää. Mutta toisaalta Syyrian hallitus maksoi muslimiveljeskunta-kytkennäiselle Hamasille, joka piti päämajaansa Damaskoksessa.
Muslimiveljeskunta yritti murhata 26. kesäkuuta 1980 Syyrian presidentin. Kostona tästä hallitus teloitutti 1 200 vangittua islamilaista seuraavana päivänä.
Vuoden 1981 välikohtaus
Islamilaississit iskivät vuonna 1981 erääseen Haman lähellä olleeseen alaviittikylään. Hallitus lähetti erikoisjoukot ja 47. prikaatin etsimään sissejä talosta taloon. Hamassa syntyi katutaisteluja. Armeija julisti ulkonaliikkumiskiellon. Hallituksen joukot teloittivat ainakin 350 Haman asukasta huhtikuun lopussa 1981. Vuonna 1981 islamistit tekivät kolme pommi-iskua Damaskoksessa.
Vuoden 1982 kapina
Armeijan yksikkö etsi yöllä kello 23. helmikuuta 1982 sissikomentaja Umar Jawwadia alias Abu Bakria. Katoilla olevat kapinallisten sala-ampujat tappoivat Syyrian armeijan sotilaita. Vahvistuksia saapui saartamaan Abu Bakria. Tämä määräsi kapinan aloitettavaksi. Sadat islamilaiskapinalliset hyökkäsivät baath-virkailijoiden koteihin, poliisiasemille ja kaappasivat aseita. Aamulla kapinalliset olivat surmanneet 70 baath-puolueen virkailijaa. He julistivat Haman vapaaksi kaupungiksi, ja kehottivat syyrialaisia kaatamaan Assadin hallinnon.
Kukistaminen
pienoiskuva|Armeija ampui Haman kortteleita tykistöllä raunioiksi, kun kukisti Muslimiveljeskunan kapinan.
Presidentti Hafez Assad vastasi kapinaan lähettämällä Hamaan erikoisjoukkoja ja sotilastiedustelun asiamiehiä. Assad määHallituksen joukot kehottivat asukkaita antautumaan, ja varoittivat, että jokaista kaupunkiin jäävää kohdellaan kapinallisena. Armeija tulitti Hamaa tykistöllä ja tankkien tykein neljä päivää tuhoten suuren osan vanhasta kaupungista. Kapinalliset tekivät kovaa vastarintaa. Ihmisiä pakeni ulos kaupungista, jossa oli pian ruoka- ja vesipula. Armeija saarsi kaupungin. Kaupungin valtaus ja tulitus jatkui kolme viikkoa. Hapinalliset linnoittautuivat vanhaan kaupunkiin. Osa sotilaista loikasi kapinallisten puolelle. Hallitus etsi Muslimiveljeskunnan jäseniä järjestelmällisesti. Hallituksen joukot pidättivät, kiduttivat ja tappoivat joukoittain Muslimiveljeskunnan jäseniksi epäilemiään. Kokonaisa perheitä kuoli taloituksissa. Armeija tuhosi kolmanneksen vanhasta kaupungista tykistöllä. Monien arvioiden mukaan hallitus tappoi 1 000–40 000, ja 100 000 pakeni. Vallatussa kapinakaupungissa hallitus kidutti ja murhasi muslimiveljiksi epäilemiään viikkojen ajan. Taisteluja hallituksen ja kapinallisten välillä oli myös muualla, ainakin Jisr al Shugourissa.
How’s This?
"How’s This?" ( Hangul : 어때?; RR : eottae?) on eteläkorealaisen laulajan ja räppärin Hyuna n on laulu hänen viidennestä EP-levyltään, A’wesome (2016). Sen ovat kirjoittaneet Hyuna, Big Sancho ja Seo Jaewoo, ja jälkimmäisen tuottama. Kappale julkaistiin title trackinä 1. elokuuta 2016. Hyuna esitti kappaleen useista Etelä-Korean musiikkiohjelmista, mukaan lukien M Countdownissa ja Inkigayossa, joissa hän voitti myös musiikkinäytöspalkinnon.
Laulu oli parhaimmillaan Gaonin digitaalilistalla ja US World Digital Chartissä neljäntenä.
Sävellys
Hyuna, Big Sancho ja Seo Jae-woo kirjoittivat kappaleen "How's This" ja sen tuotti Jae-woo. Fuse-kanavan Jeff Benjamin kuvaili laulua "tyypillisenä klubihittinä", joka "vaihtelee eri genrejen välillä hakkaavaan biitin.
Listasijoitus
Laulu debytoi sijalla 5 Gaon Digital Chart -listalla 31. heinäkuuta - 6. elokuuta 2016 välisenä aikana; kappalella oli 102 587 latausta ja 2 201 140 kuuntelua. Kappale debytoi myös sijalla 16 elokuun 2016 listalla, ja sille oli kerääntynyt 190 625 latausta ja 7 372 262 kuuntelua.
Musiikkivideo
"How’s This?":n musiikkivideo julkaistiin myös 1. elokuuta. Sen ohjasi Zanybrosin Hong Won-ki, ja sijoittui klubille ja mukana oli sata tanssijaa. "How’s This?" oli useiden musiikkilistojen huipulla julkaisun jälkeen, ja sen musiikkivideo saavutti yli 2 miljoonaa näyttökertaa 24 tunnissa.
George Robert Waterhouse
thumb|250px George Robert Waterhouse (6. maaliskuuta 1810 Lontoo–21. tammikuuta 1888 Lontoo) oli englantilainen luonnontieteilijä.
1833 Waterhouse äänestettiin Lontoon kuninkaallisen hyönteistieteellisen seuran (Royal Entomological Society of London) kirjastonhoitajaksi sekä hyönteisten ja tallenteiden intendentiksi.
1836 Waterhousesta tuli Lontoon eläintieteellisen seuran (Zoological Society of London) museon intendentti. Charles Darwin uskoi hänelle HMS Beaglen matkalla kootun nisäkäs- ja kovakuoriaiskokoelman tutkimisen. 1843 hänestä tuli British Museumin mineralogian ja geologian osaston apulaisintendentti ja 1851 intendentti Charles Konigin kuoltua. 1857 osasto jaettiin kahtia ja hänestä tuli geologian intendentti, jossa virassa hän pysyi vuoteen 1880 saakka.
Waterhouse julkaisi teoksen A natural history of the Mammalia (1846-48). Hän nimesi linnuista muun muassa punanokkafrankoliinin (Pternistis adspersus), nykyisin Francolinus adspersus.
Kotkaniemi
Kotkaniemi on Luumäellä sijaitseva maatila, joka oli Suomen presidentti P. E. Svinhufvudin eli Ukko-Pekan pitkäaikaisin koti. Se on ollut Museoviraston omistuksessa ja kotimuseona mutta siirtyi Senaatti-kiinteistölle, jolta Museovirasto vuokraa sitä. Toiminnasta vastaa Kotkaniemi-säätiö. Kotkaniemi remontoitiin kesällä 2017, remontti valmistui marraskuussa 2017, ja museo avautui yleisölle toukokuussa 2018. Kesällä 2018 museolle avautui myös kahvila, joka kantaa nimeä Ellen. Museo sijaitsee Itsenäisyydentien varressa.
Heinäkuun puolivälissä 2018 museossa oli käynyt vuoden alusta lukien 6 000 kävijää.
Omistus
Kotkaniemen päärakennuksen rakennutti alkujaan laamanni Alfred Thomé vuonna 1898, ja sen on mahdollisesti suunnitellut Lars Sonck. Tyylillisesti se edustaa tavanomaista puujugendia.
Kotkaniemi oli maatila, mutta sen pihapiirissä olleessa rakennuksessa säilytettiin myös käräjäoikeuden arkistoa, ja laamanni Thomén luokse auskultoimaan tulleet nuoret lainopiskelijat työskentelivät rakennuksessa. Kun Thomé kuoli kymmenkunta vuotta myöhemmin, hänen perheensä ryhtyi myymään Kotkaniemeä. Samaan aikaan oli avoinna hänen virkansa Lappeen kihlakunnan tuomarina. Svinhufvud valittiin virkaan, ja vuonna 1908 hän osti Kotkaniemen, jossa hän asui puolisoineen vakituisesti vuoteen 1931, jolloin Svinhufvud valittiin presidentiksi. Presidenttikautensa jälkeen P. E. Svinhufvudit asuivat siellä vuosina 1937-1944.
Kotkaniemi on toiminut Museoviraston ylläpitämänä kotimuseona ja ollut säännöllisesti avoinna kesäisin. Valtio harkitsi vuonna 2013 sen myymistä, koska Museovirasto on luokitellut kohteen ”ei-strategiseksi”. Kiinteistöt siirtyivät Senaatti-kiinteistöille, mutta Kotkaniemi-säätiö pyrki saamaan tilan haltuunsa voidakseen jatkaa museotoimintaa
Museorakennuksen piti säilyä Senaatti-kiinteistöjen omistuksessa, ja se vuokrattiin Museovirastolle kymmeneksi vuodeksi. Museovirasto ei itse pidä museota auki, vaan toiminnasta vastaa vuonna 2013 perustettu Kotkaniemi-Säätiö, joka etsii rahoitusta.
Marraskuussa 2015 Senaatti-kiinteistöt julkisti päätöksen myydä tila, sillä Museovirastolla ei ole varaa vuokranmaksuun, eikä remontin mahtumisesta Senaatti-kiinteistöjen investointikehyksiin ollut varmuutta. Päätös kuitenkin peruttiin, ja Museovirasto voi jatkaa Svinhufvudin kotimuseo Kotkaniemen vuokraamista Senaatti-kiinteistöiltä. Opetusministeriö löysi rahat vuokraan.. Päätös vaatii eduskunnan hyväksynnän. Kotkaniemi-säätiö aloittaa rahankeruun ylläpitoon. Toimintaa suunnitellaan järjestettäväksi aiempaa enemmän.
Museoviraston pääjohtajan Juhani Kostetin syksyllä 2015 ennen myyntipäätöksen perumista esittämän näkemyksen mukaan rakennus ei tavanomaisena puujugendrakennuksena ole strateginen kohde, mutta totesi haastattelussa: "Svinhufvudin koti se tietysti oli. Jos sillä katsotaan olevan itsenäisyyden kannalta merkitystä, niin joltain kannalta se voi olla niin." Svinhufvud-säätiön hallituksen puheenjohtaja Jyrki Vesikansa kommentoi näkemystä sanomalla, että Museoviraston tietämys Suomen itsenäisyyden ajasta on heikko.
Korjaus
Ensimmäiseen remottisuunnitelmaan huhtikuussa 2014 Etelä-Karjalan maakuntahallitus myönsi runsaat 100 000 euroa. Remontin kokonaiskustannuksiksi arvioitiin tuolloin noin 140 000 euroa. Korjaustyöt suunniteltiin alkavaksi kesällä 2015, jolloin museo suljettiin kiinni, ja niiden kestoksi arvioitiin pari vuotta. Remonttisuunnitelman rahoittivat Euroopan aluekehitysrahasto ja Museovirasto. Suunnitelmassa alakerta ja kalusteet konservoidaan, ja eteläpäätyyn tulisi kahvila ja keittiö. Yläkerran majoitustilat suunniteltiin kokoustiloiksi. Rannan pyykkitupa- ja saunarakennus oli tarkoitus purkaa ja tilalle suunniteltiin uutta saunaa. Puutarha kunnostetaan lähemmäksi Svinhufvudien aikaista asua.
Myyntipäätöksen peruunnuttua Senaatti-kiinteistöt peruskorjaa rakennuksen, ja vuokraa korotetaan korjauskulujen kattamiseksi.
2,5 miljoonaa euroa maksavaksi arvioitu remontti valmistui Suomen itsenäisyyden juhlavuodeksi 2017. Rakennus ehdittiin tyhjentää remonttia varten kesällä 2015. Kunnostus alkoi toden teolla 2016 ja maksoi lähes kolme miljoonaa euroa. Rakennus kunnostettiin kokonaan, samoin puutarha ja piha. Keittiöpuutarha on saanut Ellen Svinhufvudin aikaisen asun. Museo avattiin yleisölle 19. toukokuuta 2018. Sen toiminnasta vastaa Kotkaniemi-säätiö.
Aiheesta muualla
60.96819°N, 27.83208°W
Ampumahiihdon maailmanmestaruuskilpailut 2021 – naisten yhteislähtö
Naisten yhteislähtö ampumahiihdon maailmanmestaruuskilpailuissa 2021 järjestettiin 21. helmikuuta 2021.
2 Brothers on the 4th Floor
Yhtyeen menestynein listahitti on "Dreams (Will Come Alive)". Muita tunnettuja kappaleita ovat "Fly (Through the Starry Night)" ja "Come Take My Hand".
Musiikillinen ura
Martin ja Bobby Boer olivat vuosia kokeilleet musiikin tekoa, kunnes kokeilu sai vauhtia vuonna 1990, kun alankomaalainen radioasema poimi "Can't Help Myself" -singlen taajuudelleen. Kahden singlen jälkeen projekti sai odottaa, kun Martin muutti ammattimaiseen studioon ja aloitti musiikin miksauksen nimellä Dancability Productions. Vuonna 1994 Bobby ja Martin elvyttivät projektinsa nimeltä 2 Brothers on the 4th Floor, jonka uudistuneen tyylin ja ennen kaikkea musiikkityylin alankomaalaisyleisö otti hyvin vastaan.
Lahden kaupunginkirjasto
thumb|right|Lahden kaupunginkirjasto Lahden kaupunginkirjasto on Lahden kaupungin ylläpitämä julkinen kirjasto. Lahden kaupungin alueella pääkirjaston lisäksi asukkaita palvelevat Ahtialan, Jalkarannan, Kärpäsen, Launeen, Liipolan, Mukkulan, Renkomäen ja Nastolan lähikirjastot sekä kirjastoautot Pegasos ja Eepos, jonka reitti kulkee entisen Nastolan kunnan alueella.
Lahden kaupunginkirjasto kuuluu yhdessä Päijät-Hämeen muiden kirjastojen kanssa Lastu-kirjastoihin (poislukien Iitin kunnankirjasto). Yhteinen verkkosivusto on palvellut kaikkia maakunnan kirjastonkäyttäjiä joulukuusta 2013 alkaen. Toukokuussa 2018 avattiin uusi, yhteinen aineistotietokanta Lastu-Finna.
Päärakennus
Pääkirjasto sijaitsee Paavolan kaupunginosassa, kaupunginteatterin ja aikuisopiston vieressä, osoitteessa Kirkkokatu 31.
Normaalien aukioloaikojen lisäksi pääkirjastossa voi asioida omatoimisesti arkiaamuisin kello 8–10, jolloin on mahdollista etsiä itse aineistoa, hakea varauksia, lainata ja palauttaa sekä käyttää asiakastietokoneita.
Historia
Ensimmäinen lainakirjasto perustettiin Hollolan Lahteen vuonna 1876 ravintoloitsija Karolina Moesbellin ja kelloseppä Johan Erland Andelinin järjestämien arpajaisten tuoton avulla. Pitäjänkirjastoja oli perustettu jo tätä ennen, Hollolan pitäjään vuonna 1851 ja Asikkalaan sekä Orimattilaan vuonna 1860. Vuonna 1912 kirjasto sai tilat vastavalmistuneesta kaupungintalosta. Omat tilat kirjasto sai Hämeenkadulta vuonna 1928 Hotelli Lahden entisistä tiloista. Näissä tiloissa kirjasto toimi vuoteen 1967 asti. Tänä aikana myös kaupunginosien kirjastoja perustettiin. Vuodesta 1967 vuoteen 1990 kirjasto toimi konserttitalossa Hollolankadulla. Vuonna 1990 edessä oli muutto nykyisiin toimitiloihin Saimaankadun ja Laaksokadun risteykseen. Ensimmäinen kirjastoauto, Karolina Moesbellin mukaan nimetty Karoliina, otettiin käyttöön vuonna 1972.
Lahden kaupunginkirjastosta tuli maakuntakirjasto vuonna 1975. Sen tehtävä maakuntakirjastona muuttui alueellista kehittämistehtävää hoitavaksi kirjastoksi vuoden 2018 alussa.
Talentia (lehti)
Talentia-lehti on sosiaalialan edunvalvonta- ja ammattilehti. Se on ilmestynyt vuodesta 1974 lähtien ja sitä julkaisee Sosiaalialan korkeakoulutettujen ammattijärjestö Talentia ry.
Päätoimittajana toimii Kaisa Yliruokanen.
Lehti ilmestyi aiemmin Sosiaalityöntekijä-nimisenä. Nimimuutos tehtiin vuonna 2002 samassa yhteydessä, kun Sosiaalityöntekijäin Liitto ry muutti vuonna 2002 nimensä Talentiaksi.
Talentia-lehti käsittelee sosiaali- ja varhaiskasvatusalan edunvalvontaa ja työhyvinvointia, sosiaali- ja varhaiskasvatusalalla tehtävää työtä ja ihmisiä sekä alan koulutusta ja tutkimusta sekä kansainvälisiä virtauksia. Lehti ilmestyy 8 kertaa vuodessa yleensä 52-sivuisena. Sen painos on 27 500. Lehti on Talentian jäsenlehti.
Talentia-lehden lukijoista yli 90 prosenttia on naisia. Lukijoiden keski-ikä on noin 40 vuotta. Lukijat työskentelevät sosiaali- ja varhaiskasvatusalan ohjaus-, asiantuntija-, lähiesimies- ja johtotehtävissä. Lukijoista 4 500 on sosiaalialan korkeakouluopiskelijoita ammattikorkeakouluissa ja yliopistoissa.
Talentia-lehti on Aikakauslehtien Liiton jäsen.
30 päivää
30 päivää -lehti on Talentia-lehden lastensuojeluun keskittyvä erikoisjulkaisu, jossa käsitellään laajaa lastensuojelun kenttää ehkäisevästä työstä sijaishuoltoon, unohtamatta alan tutkimusta ja kansainvälisiä virtauksia, rahoitusta ja politiikkaa. Lehti ilmestyy kerran vuodessa. Sen saavat lastensuojelussa työskentelevät Talentian jäsenet Talentia-lehden liitteenä. Lehti on luettavissa myös sähköisesti. Lehden painos on 7 000 kappaletta.
Kasvu
Kasvu on erikoisammattilehti, joka käsittelee päivähoidon ja varhaiskasvatuksen ammatillisia asioita lapsen ja päivähoidon työntekijöiden, perheiden ja laajemmin perhepalveluiden näkökulmasta – unohtamatta lastenkulttuuria, tutkimusta ja kehittämistä. Kasvu postitetaan Talentia-lehden mukana varhaiskasvatuksen opettajille, päiväkodin ja varhaiskasvatuksen johtajille ja asiantuntijoille, jotka ovat Talentian jäseniä. Lehti ilmestyy 2 kertaa vuodessa. Lehti on luettavissa myös sähköisesti. Lehden painos on 11 200 kappaletta.
Jane&Paulo
Jane&Paulo on nykyisille ja tuleville sosiaalialan korkeakouluopiskelijoille suunnattu julkaisu, joka tarjoaa lukijoille näkökulmia ja ideoita sosiaalialan opiskeluun ja opiskeluaikana tehtyihin valintoihin, työelämään sijoittumiseen ja työelämässä toimimiseen sekä ammatti-identiteetin kasvuun. Jane&Paulo postitetaan Talentia-lehden mukana Talentian opiskelijajäsenille. Irtonumerot jaetaan oppilaitosvierailuilla uusille sosiaalityön ja sosionomi (AMK) -opiskelijoille ja opettajille. Ilmestyy kerran vuodessa. Lehti on luettavissa sähköisesti. Lehden painos on 6 500 kappaletta.
Tutkiva sosiaalityö
Talentia-lehti ja Sosiaalityön tutkimuksen seura julkaisevat yhteistyössä kerran vuodessa ilmestyvän verkkojulkaisun Tutkiva sosiaalityö. Julkaisu on katsaus siihen, mitä sosiaalityössä tutkitaan juuri nyt.
Gizo
Gizo on kylä Salomonsaarilla. Se on Läntisen provinssin pääkaupunki. Vuoden 2009 väestönlaskennassa siellä oli noin 3 500 asukasta, ja se on asukasluvultaan maan viidenneksi suurin asutuskeskus.
Ezequiel
Ezequiel on pääosin espanjankielisissä maissa käytössä oleva miehen etunimi. Nimi juontaa juurensa profeetta Hesekielistä, joka tarkoittaa Jumala vahvistaa.
Ampumahiihto talviolympialaisissa 2014 – miesten 4 × 7,5 km viesti
Kilpailun voitti Venäjän joukkue. Saksa tuli toiseksi ja Itävalta kolmanneksi.
Tulokset
Kilpailu alkoi kello 18.30.
<references group="Huom"/>
Karamehin taistelu
Karamehin tai Karaman taistelu oli Israelin, palestiinalaisen PLO:n ja Jordanian välillä käyty taistelu Karamehin kylässä Jordaniassa 21. maaliskuuta 1968. Taistelu alkoi israelilaisten tehdessä kostoiskun palestiinalaisten tukikohtana tunnettua Karamehia vastaan. Joukot kohtasivat kiivasta vastarintaa, ja lopulta taisteluun yhtyivät myös Jordanian asevoimat. Israelilaiset perääntyivät lopulta omalle puolelleen ja palestiinalaiset julistivat voittaneensa.
Tausta
thumb|vasen|Israelilaisjoukkoja 21. maaliskuuta. Palestiinalaiset PLO:n ja Fatahin taistelijat olivat alkaneet tehdä hyökkäyksiä Jordaniasta Israeliin kiihtyvää tahtia kuuden päivän sodan päättymisen jälkeen vuonna 1967. PLO:n toimintaa johti Jasser Arafat, joka tuolloin oleskeli Jordaniassa. Karameh Jordaniassa oli Fatahin poliittinen ja sotilaallinen keskus. Huomattava osa Jordanin laakson palestiinalaisista pakolaisista oli siirtynyt kuuden päivän sodan tieltä kauemmaksi pakolaisleireille Ammanissa. Karamehissa oli kuitenkin vielä arviolta 25 000–30 000 palestiinalaispakolaista.
Israel oli alkanut tehdä kostoiskuja helmikuusta 1968 alkaen. Maaliskuun alussa 1968 PLO ja Jordanian tiedustelupalvelu saivat vihjeitä Israelin kaavailemasta kostoiskusta Karamehiin Jordanian puolelle. Palestiinalaisten taistelijat ja Jordanian armeija valmistautuivat siihen, ja Egyptin Gamal Abdel Nasser tarjosi jopa ilmavoimiensa apua. Jordanian kuningas Hussein kieltäytyi avusta peläten vuoden 1967 tapaista laajempaa konfliktia.
Taistelu
thumb|vasen|Kuningas [[Hussein (Jordania)|Hussein tutkii taistelukenttää tapahtumien jälkeen.]] thumb|vasen|Jordanialaista tykistöä. Israelilaisten hyökkäys alkoi 21. maaliskuuta. Operaatioon osallistui noin 15 000 sotilasta. Sotilaita tukivat M48 Patton-panssarivaunut. Hyökkäyksen pääsuunta oli Kuningas Abdullahin sillan suunnalla Kuolleenmeren pohjoispuolella. Pienempi harhautushyökkäys tehtiin al-Himman suunnalla, mutta Jordanian asevoimat arvelivat oikein hyökkäyksen pääsuunnan olevan Karamehissa. Jordanialainen tykistö pysäytti israelilaisten panssarit Allenbynsillan luona. Alkuperäinen silta oli tuhoutunut vuonna 1967, mutta sen tilalla oli uusi väliaikainen silta. Karamehissa palestiinalaisten taistelijoiden oli onnistunut tuhota useita kaupunkiin eteneviä israelilaisia panssarivaunuja ja panssariajoneuvoja. Suuri osa kaupungista tuhoutui taistelujen aikana. Palestiinalaiset olivat alakynnessä lukumääräisesti ja tulivoimaltaan, mutta heidän onnistui silti jatkaa vastarintaa. Hussein empi Jordanian asevoimien täysimittaista väliintuloa, mutta lopulta lähetti armeijan panssarivaunut ja tykistön tukemaan Karamehin palestiinalaisia.
Seuraukset
Israel menetti taistelun aikana 28 sotilasta kaatuneina ja 90 haavoittuneina. Useita panssarivaunuja ja panssariajoneuvoja oli myös menetetty. Palestiinalaislähteiden mukaan israelilaisten tappiot olivat lähes 200. Palestiinalaisten omat tappiot lienevät olleet noin 200–300 taistelijaa. Jordanialaisten mukaan heidän omat tappionsa olivat 86 kaatunutta ja 108 haavoittunutta.
Palestiinalaiset juhlivat taistelua suurena voittona Israelista, joskin jordanialaisissa sotilaslähteissä kuvaillaan Jordanian armeijan käyneen raskaimmat taistelut. Kuningas Hussein antoi kuitenkin julkisuudessa palestiinalaisten ottaa kunnian taistelun voitosta. Voittoa käytettiin kasvattamaan taistelijoiden taistelutahtoa ja keräämään kansainvälistä tukea. Fatahin mukaan se sai riveihinsä jopa 5 000 uutta vapaaehtoista muutamaa päivää myöhemmin. Neuvostoliitto alkoi tukea PLO:ta ja Fatahia.
Taistelu merkitsi muutosta palestiinalaisten strategiaan. Fatah lopetti rajan tuntumasta tehdyt hyökkäykset käytännössä kokonaan ja Arafat siirtyi joukkoineen kauemmas Jordanin laaksosta syvemmälle Jordaniaan. Hyökkäykset kuitenkin jatkuivat pidemmältä Jordaniasta, mikä lopulta alkoi kiristää palestiinalaisten ja Jordanian välejä. Jordania pelkäsi tilanteen johtavan uuteen sotaan Israelin kanssa. Tilanne johti lopulta mustan syyskuun taisteluihin ja PLO:n karkottamiseen Jordaniasta.
Raivo
Raivo on aggressiivinen tunne ja mielentila sekä sitä ilmentävää käyttäytymistä. Raivon vallassa olevan ihmisen harkinta ja päätöksenteko ei ole samalla tavoin kontrolloitua kuin normaalisti. Raivo voi ilmetä sanoina, eleinä tai väkivaltaisina tekoina. Myös eläimen toimintaa voidaan kuvata raivoksi; tällöin viitataan käyttäytymisen arvaamattomuuteen ja aggressioon. Raivoksi voidaan vertauskuvallisesti kutsua myös luonnonilmiöitä kuten myrskyä tai ukkosta. Jälkiraivolla viitataan aggressiiviseen tilaan, johon voidaan joutua tietyissä asioissa lukuisten kertojen epäonnistumisien jälkeen, esimerkkinä pianonsoittaja joka ei millään onnistu soittamaan tiettyä kappaletta oikein. Vanhassa suomen kielessä raivolla on tarkoitettu myös pääkalloa, mistä tulee esim. sana takaraivo.
Raivokohtaus on elävällä olennolla ilmenevä voimakkaan raivon tila, jossa itsehillintä on erittäin heikkoa. Raivokohtauksen saava ihminen voi esimerkiksi käyttäytyä väkivaltaisesti tai sanallisesti epäkunnioittavasti. Välttämättä raivokohtaus ei kohdistu toiseen elävään olentoon ja täten myös esimerkiksi ovien paiskominen ja esineiden paiskominen lattialle ovat yleisiä raivokohtauksen tunnusmerkkejä.
Ilan Halimi
Ilan Halimi (11. lokakuuta 1982 – 13. helmikuuta 2006) oli marokkolaistaustainen ranskanjuutalainen, jonka maahanmuuttajataustainen jengi kaappasi Ranskassa 21. tammikuuta 2006. Jengin jäsenet pitivät häntä vankina 24 päivää, minä aikana he myös kiduttivat häntä eri tavoin. Sieppaajat vaativat Halimista aluksi 400 000 euroa lunnaita, mutta vaatimukset vähenivät lopulta 5 000 euroon. Ohikulkija löysi käsiraudoissa ja alasti olleen Halimin 13. helmikuuta sieppaajien jätettyä hänet rautatien varteen Essonnen alueella etelään Pariisista. Löydettäyessä Halimin kehosta neljä viidesosaa oli ruhjeiden, puukotusjälkien ja palovammojen peitossa. Hän kuoli kidutuksen aiheuttamiin moniin vammoihin ambulanssissa matkalla sairaalaan. Teon motiivina oli muun muassa antisemitismi. Useimmat jengin jäsenistä olivat muslimeita, mutta siihen kuului myös kristittyjä. Tapaus aiheutti Ranskassa laajaa keskustelua maahanmuuttajien lasten roolista yhteiskunnassa.
Ranskan viranomaiset olivat aluksi haluttomia näkemään Halimin murhassa antisemitistisiä tai viharikokseen liittyviä piirteitä. Muun muassa Ranskan juutalaisjohtajat pitivät tähän syynä sitä, että viranomaiset pelkäisivät näin syyllistävänsä muslimeja. Myöhemmin ranskalaisviranomaiset kuitenkin taipuivat myöntämään, että teko oli osittain viharikos.
Timothée Chalamet
Timothée Hal Chalamet (s. 27. joulukuuta 1995 New York, New York) on ranskalais-yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan muun muassa roolistaan draamaelokuvassa Call Me by Your Name (2017), josta hän sai parhaan miespääosan Oscar- ja Golden Globe -ehdokkuudet.
Chalamet on näytellyt myös muun muassa televisiosarjassa Isänmaan puolesta (2012) sekä elokuvissa Interstellar (2014), Miss Stevens (2016), Lady Bird (2017) ja Pikku naisia (2019). Vuonna 2018 hän näytteli elokuvassa Beautiful Boy, josta hän sai parhaan miessivuosan Golden Globe -ehdokkuuden.
Vuonna 2021 Chalamet esiintyi muun muassa Wes Andersonin draamakomediassa The French Dispatch, Denis Villeneuven tieteiselokuvassa Dyyni ja Adam McKayn satiirissa Don’t Look Up. Seuraavana vuonna hän esiintyi Luca Guadagninon romanttisessa kauhuelokuvassa Bones and All.
Chalamet on kaksikielinen; hän puhuu sujuvasti sekä englantia että ranskaa.
Kaksi sisarta
”Kaksi sisarta” on suomalaisen laulaja-lauluntekijä Anssi Kelan kappale, joka julkaistiin singlenä helmikuussa 2001. Kappale on toinen singlejulkaisu Kelan ensimmäiseltä sooloalbumilta Nummela.
Kela kirjoitti ”Kaksi sisarta” -kappaleen 17. huhtikuuta 1999 Joni Mitchellin Blue-albumin innoittamana. Samaan aikaan hän luki ahkerasti Raymond Carverin Rivi riviltä, lyönti lyönniltä -kirjaa, joka synnytti kappaleen tarinankeronnaliset sanoitukset. Kela onkin myöhemmin kertonut löytäneensä ”Kaksi sisarta” -kappaleella oman äänensä kirjoittajana.
”Kaksi sisarta” -kappaleen ensimmäinen versio äänitettiin helmikuussa 2000 tuottaja Pekka Witikan Hot House -studiolla. Kela ja BMG-levy-yhtiön Asko Kallonen eivät olleet kuitenkaan tyytyväisiä lopputulokseen, vaan päättivät äänittää kappaleen uudelleen. Kalle Chydeniusta ja Rauli Eskolinia ehdotettiin tuottajaksi, mutta lopulta Kela päätti tuottaa kappaleen itse SDC Finland -studiolla äänittäjä Jukka Immosen kanssa tammikuussa 2001. Kappale äänitettiin kolmessa päivässä, joka oli lopulta sen viides versio.
”Kaksi sisarta” nousi parhaimillaan Suomen radiosoittolistan kahdeksanneksi, ja Rumban 50 hittiä -listan sijalle kuusi.
Messiaaninen juutalaisuus
Alkukirkon ajoista asti on juutalaisia kääntynyt kristinuskoon. Messiaaniseksi juutalaisuudeksi kutsuttu juutalais-kristillinen liike alkoi muodostua kuitenkin vasta 1800-luvulla englanninkielisessä maailmassa luoden pohjan nykyajan messiaanisille liikkeille.
Kaikki kristinuskoa tunnustavat juutalaiset eivät suinkaan samastu messiaaniseen juutalaisuuteen, eivätkä kaikki messiaaniset juutalaiset samastu historialliseen kristinuskoon. Nimitystä "juutalaiskristitty" käytetään tavallisesti perinteisten kristillisten kirkkojen piirissä uskoaan harjoittavasta syntyperäisestä juutalaisesta, kun messiaanisilla juutalaisilla tarkoitetaan synagogassa kokoontuvia ja juutalaista kalenteria ja juutalaisia tapoja noudattavia Jeesukseen uskovia, olivatpa nämä etnisesti juutalaisia tai eivät. Termejä käytetään kuitenkin osin epäselvästi rinnakkain kun tarkoitetaan yleisesti Jeesukseen uskovia juutalaisia.
Messiaanisen liikkeen kannattajien lukumäärä oli vuonna 1998 noin 250 000 ympäri maailman. Se on kasvanut voimakkaasti varsinkin Yhdysvalloissa, Etelä-Afrikassa sekä Israelissa, missä seurakuntien jäsenlukua kasvattavat varsinkin paluumuuttolain kautta maahan saapuneet juutalais-kristilliset sekaperheet. Lukua on nykyään vaikea arvioida myös siksi, että suuri osa liikkeen kannattajista ei kuulu virallisesti mihinkään järjestäytyneeseen messiaaniseen seurakuntaan.
Uskonnollinen toiminta
Useimmat messiaaniset seurakunnat noudattavat perinteistä juutalaista synagogapalveluksen mallia (riittiä) esineistöineen, rukouksineen ja Tooran lukuineen, poikalapsille suoritetaan ympärileikkaus ja juutalaiset juhlapäivät vietetään perinteiden mukaisesti. Sen sijaan Tooran ohella pyhänä kirjana luetaan Uutta Testamenttia, hepreaksi Brit Hadasha. Toiset seurakunnat taas sitoutuvat väljemmin juutalaisiin perinteisiin ja ovat jumalanpalvelusmuodoissaan lähempänä vapaita kirkkokuntia.
Useimmat messiaaniset seurakunnat pidättäytyvät perinteisten kristillisten symbolien kuten ristin käytöstä ja sunnuntain sijasta juhlapäivänä vietetään sapattia. Kristillisen kirkon juhlia kuten joulua tai pääsiäistä ei vietetä seurakunnissa, joskin yksityiset jäsenet saattavat juhlia niitä perhepiirissä. Uskoville suoritetaan kristillisen käytännön mukainen upotuskaste ja ehtoollista vietetään UT:n asetuksen mukaisesti. Liikkeen hengelliset johtajat ovat koulutukseltaan pääosin eri evankelisten vapaiden suuntien pastoreita.
Suhde juutalaisuuteen
Perinteisen juutalaisuuden ja messiaanisuuden suhde ei ole ongelmaton. Suurin ero on Nasaretin Jeesuksen hyväksyminen messiaana ja Jumalan poikana kristillisen kolminaisuusopin mukaisesti. Juutalaisen uskon mukaan oppi kolmiyhteisestä jumalasta ei ole raamatullinen ja se sijoittuu siten sekä juutalaisuudelle että islamille ominaisen ehdottoman monoteismin ulkopuolelle. Kaikki perinteisen juutalaisuuden pääsuunnat (ortodoksit, konservatiivit, reformoidut) pitävät messiaanisia synagogia kristillisinä kirkkoina ja siten ei-juutalaisina yhteisöinä. Tämä on myös Israelin valtion virallinen kanta ja näin messiaanista juutalaisuutta avoimesti tunnustavat eivät kuulu esimerkiksi maan paluumuuttolain piiriin.
Osa messiaanisten seurakuntien jäsenistä on juutalaisia matrilineaarisen periaatteen mukaan. Näiden lisäksi on monia juutalais-kristillisistä seka-avioliitoista syntyneitä sekä niitä, joilla on jotain kautta juutalaisia perhesiteitä. Huomattava osa liikkeen kannattajista on kuitenkin ei-juutalaisperäisiä evankelisia kristittyjä, jotka tuntevat lähestyvänsä liikkeen kautta kristinuskon alkujuurta.
Oppi kolmiyhteisestä jumalasta muodostaa suurimman ongelman suhteessa Tooran opettamaan Jumalan ehdottomaan ykseyteen. Juutalaisen lain (halacha) mukaan kristityksi kääntyvä juutalainen kieltää yhden juutalaisen uskon peruspilareista ja syyllistyy epäjumalanpalvelukseen. Toiseen uskontoon kääntynyt juutalainen voi palata takaisin, koska hänen syvintä olemustaan, juutalaisuutta, ei voi peruuttaa. Tilanne on kuitenkin toinen juutalaisen naisen kohdalla: toiseen uskontoon kääntymisen jälkeen syntyneitä lapsia ei enää katsota juutalaisiksi. Jos jälkeläiset haluavat palata takaisin äidin vanhaan uskoon, on heidän suoritettava kääntymisprosessi samoin kuten kenen tahansa ei-juutalaisen.
Toisaalta tiedetään myös tapauksista, joissa messiaaninen seurakunta on vaatinut ei-juutalaista alkuperää olevaa kristittyä ympärileikkauttamaan itsensä voidakseen tulla kutsutuksi messiaaniseksi juutalaiseksi.
Juutalaislähetystyö
Messiaanisten seurakuntien toimintaan liittyy kiinteästi juutalaisten parissa tehtävä lähetystyö. Yksi näkyvimmistä järjestöistä on baptistipastori Moishe Rosenin 1973 perustama Jews for Jesus -liike.
Aiheesta muualla
Juutalaislähetystyö
Anti-missionäärijärjestöjä
Historiaa
Kim Hyang-mi
Kim Hyang-mi (s. 19. syyskuuta 1979) on pohjoiskorealainen pöytätennispelaaja. Hän saavutti kaksinpelin olympiahopeaa Ateenasta 2004 hävittyään finaalissa kiinalaiselle Zhang Yiningille. Hän osallistui myös Atlantan kesäolympialaisiin 1996.
Dorin Mateuț
Maajoukkuetasolla Mateuț debytoi Romanian maajoukkueessa vuonna 1984 Algeriaa vastaan ja kuului maansa joukkueeseen vuoden 1990 MM-kisoissa. Yhteensä hän pelasi 56 maaottelua, joista viimeisen vuonna 1991, ja teki niissä kymmenen maalia.
Scarlett Johansson
Scarlett Ingrid Johansson (s. 22. marraskuuta 1984 New York, New York) on yhdysvaltalainen näyttelijä, laulaja ja malli.
Johansson aloitti näyttelijänuransa 10-vuotiaana esiintyessään elokuvassa Vanhemmat vaihtoon (1994). Esiinnyttyään elokuvissa Oikeuden puolustaja (1995), Manny ja Lo (1996) ja Yksin kotona 3 (1997), hän sai pääroolin menestyselokuvasta Hevoskuiskaaja (1998). Vuonna 2003 Johansson teki läpimurtonsa näytellessään elokuvissa Lost in Translation ja Tyttö ja helmikorvakoru, joista hän sai Golden Globe -ehdokkuudet. Hän näytteli Woody Allenin ohjaamassa elokuvassa Match Point (2005), minkä jälkeen hän on esiintynyt kahdessa muussa Allenin ohjaamassa elokuvassa Scoop (2006) ja Vicky Cristina Barcelona (2008). Tuona aikana hän näytteli myös muun muassa elokuvissa The Prestige (2006), Kuningattaren sisar (2008) ja Jätä se! (2009).
Johansson näytteli sarjakuvahahmo Natasha Romanoffia / Mustaa Leskeä Marvel Cinematic Universen elokuvissa. Vuonna 2013 Johansson näytteli elokuvissa Don Jon, Under the Skin ja Her, jossa hänellä oli äänirooli. Seuraavana vuonna hän näytteli pääosaa tieteiselokuvassa Lucy.
Vuonna 2019 Johansson sai kaksi Oscar-ehdokkuutta samana vuonna parhaasta naispääosasta elokuvasta Marriage Story ja parhaasta naissivuosasta elokuvasta Jojo Rabbit.
Tausta
Scarlett Johansson on syntynyt New Yorkissa. Johanssonin sukutausta on hänen isänsä, kööpenhaminalaisen arkkitehti Karsten Johanssonin puolelta tanskalainen ja newyorkilaisen, Bronxissa syntyneen äitinsä, tuottaja Melanie Sloanin puolelta aškenasijuutalainen. Sloanin sukujuuret ovat Minskissä, Valko-Venäjällä. Hänen isoisänsä (isän puolelta) oli tanskalainen käsikirjoittaja ja dokumentaristi Ejner Johansson.
Lapsinäyttelijä
Ensimmäisen näyttelijäntyönsä Johansson teki Playwrights Horizons Theater Schoolin produktiossa Sophistry, jossa esiintyi hänen lisäkseen muun muassa näyttelijä Ethan Hawke.
Valkokankaalla Johansson näytteli ensimmäisen kerran vuonna 1994, Rob Reinerin ohjaamassa elokuvassa Vanhemmat vaihtoon. Muita lapsirooleja hän teki muun muassa elokuvissa Oikeuden puolustaja (1995), Manny ja Lo (1996), Yksin kotona 3 (1997) ja Hevoskuiskaaja (1998). Manny ja Lo -elokuvassa esiintyivät pienissä rooleissa myös hänen isänsä Karsten, äitinsä Melanie, kaksoisveljensä Hunter sekä isosiskonsa Vanessa. Perheeseen kuuluu lisäksi isoveli Adrian ja vanhempi velipuoli Christian.
Myöhempi näyttelijänura
thumb|180px|Johansson [[Vicky Cristina Barcelonan kuvauspaikalla heinäkuussa 2007.]] thumb|185px|left|Johansson [[César-palkinto|César-palkintogaalassa vuonna 2014.]] Vuonna 2002 Johansson valmistui Manhattanin Professional Children's Schoolista. Pian sen jälkeen hän nousi suuren yleisön tietoisuuteen esitettyään Charlottea Sofia Coppolan ohjaamassa elokuvassa Lost in Translation (2003), joka sai hyvän vastaanoton niin kriitikoiden kuin katsojienkin keskuudessa. Hän sai Golden Globe -ehdokkuuden sarjassa paras naispääosa komediassa.
Myöhemmin vuonna 2003 sai ensi-iltansa elokuva Tyttö ja helmikorvakoru, jossa Johansson esitti Grietiä. Myös se menestyi hyvin ja Johansson sai Golden Globe -ehdokkuuden sarjassa paras naispääosa draamassa. Hän sai kummastakin elokuvasta myös BAFTA-ehdokkuuden sarjassa paras naispääosa ja voitti palkinnon suorituksellaan elokuvassa Lost in Translation.
Vuonna 2004 Johansson esitti Pursy Williä pienen budjetin draamassa A Love Song for Bobby Long ja sai jälleen Golden Globe -ehdokkuuden sarjassa paras naispääosa draamassa. Vuonna 2005 Johanssonilla oli Nola Ricen rooli Woody Allenin ohjaamassa elokuvassa Match Point. Hän oli kolmatta vuotta peräkkäin Golden Globe -ehdokkaana, sarjassa paras naissivuosa. Match Pointin jälkeen Johansson on ollut Allenin luottonäyttelijöitä. Hän esitti Sondra Pranskyn roolia Allenin elokuvassa Scoop vuodelta 2006 ja yhtä pääosaa, Cristinaa, syksyllä 2008 ilmestyneessä elokuvassa Vicky Cristina Barcelona.
Muita tunnetuimpia elokuvia, joissa Johansson esiintyy, ovat muun muassa vuonna 2006 ilmestyneet James Ellroyn romaaniin perustuva, Brian De Palman ohjaama Musta Dahlia ja Christopher Nolanin ohjaama The Prestige, vuonna 2005 ilmestynyt Michael Bayn ohjaama toimintaelokuva The Island ja vuonna 2010 ilmestynyt supersankarielokuva Iron Man 2, jossa hänellä Natasha Romanoffin eli Mustan Lesken rooli, jossa hän jatkoi vielä myöhemmissäkin Marvel Cinematic Universen elokuvissa.
Vuonna 2009 Johansson debytoi teatterissa Broadwaylla Arthur Millerin näytelmässä Näköala sillalta. Hän sai siitä Tony-palkinnon parhaasta naissivuosasta.
Vuonna 2016 hän teki ääniroolin elokuvassa Sing (2016).
Vaatesuunnittelija ja laulaja
Johansson on kunnostautunut myös vaatesuunnittelijana. Hänen urheilujätti Reebokille suunnittelemansa mallisto kulkee nimellä Scarlett 'Hearts' Rbk. Se tuli myyntiin keväällä 2007. Johanssonin kasvot nähdään myös Reebokin mainoksissa. Mallina toimiminen on Johanssonille ennestään tuttua, sillä hänet on nähty useissa Louis Vuittonin ja L'Oréalin mainoksissa.
Johansson on myös laulaja. Hän on levyttänyt laulaja-lauluntekijä Tom Waitsin kappaleita levylleen Anywhere I Lay My Head vuodelta 2008 ja vuonna 2009 hän teki yhteisalbumin Break Up Pete Yornin kanssa.
Yksityiselämä
Johansson seurusteli näyttelijä Josh Hartnettin kanssa, mutta he erosivat 2006.
Johansson meni naimisiin näyttelijä Ryan Reynoldsin kanssa vuoden 2008 loppupuolella. Pari erosi vuonna 2011.
Erottuaan Reynoldsista Johanssonilla oli näyttelijä Sean Pennin kanssa lyhyeksi jäänyt mutta paljon julkisuutta saanut suhde, joka päättyi kesäkuussa 2011.