cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Carl Silfverhjelm
Carl Silfverhjelm (30. kesäkuuta 1841 Ulvila – 1. helmikuuta 1918 Helsinki) oli suomalainen vapaaherra, kenraalimajuri ja moninkertainen valtiopäivämies.
Carl Silfverhjelm oli vapaaherra Göran Fredrik Silfverhjelmin ja Eva Amalia Ascholinin poika. Hänen vaimonsa oli Aina Maria von Frenckell, jonka isä oli kauppaneuvos Frans von Frenckell. Heille syntyi neljä tytärtä. Vuonna 1863 Silfverhjelm sai päästötodistuksen Suomen kadettikoulusta ja aloitti sen jälkeen sotapalveluksen Venäjän armeijassa Pärnussa. Vuonna 1865 hänet ylennettiin aliluutnantiksi ja vuonna 1867 hänet siirrettiin Suomen kaartiin. Hän otti sen mukana osaa Turkin sotaan 1877–1878. Vuonna 1890 hänestä tuli eversti. Hän sai eron sotapalveluksesta 1895 kenraalimajurin arvolla ja hänet nimitettiin Suomen sotalaitoksen rakennusten intendentiksi, missä tehtävässä hän oli vuoteen 1903. Silfverhjelm otti osaa valtiopäiville aatelissäädyssä 1872, 1877–1878, 1882, 1888, 1891, 1894 ja 1897.
thumb|Silfverhjelmin hautakivi Helsingin [[Hietaniemen hautausmaalla.]] Silfverhjelm sai surmansa 76-vuotiaana Suomen sisällissodan alussa kotonaan Helsingissä Tarkk’ampujankatu 9:ssä. Punakaartilaisten tullessa takavarikoimaan hänen aseitaan hän kieltäytyi päästämästä näitä asuntoonsa, jota alettiin tulittaa oven, ikkunan ja lattiankin läpi. Silfverhjelm pidätteli punaisia revolverilla kaksi ja puoli tuntia, kunnes ampui itsensä viimeisellä luodilla. H. J. Boströmin vuonna 1927 julkaiseman kuvauksen mukaan kuusi punakaartilaista olisi kaatunut tai haavoittunut tulitaistelussa Silfverhjelmiä vastaan, mutta todellisuudessa yhdenkään punaisista ei tiedetä kuolleen tai haavoittuneen vakavasti. Punaisten Työmies-lehdessä julkaistu kuvaus väitti Silfverhjelmin aloittaneen kahakan ampumalla ikkunastaan kadulla vahdissa olleita punakaartilaisia. Punaiset olivat mahdollisesti myös luulleet Silfverhjelmiä vuonna 1917 toimineen Saksanniemen poliisikoulun organijoisaksi sekoittaen hänet veljenpoikaansa Gustaf Silfverhjelmiin. Silfverhjelm haudattiin yksityiseen hautaan Helsingin Hietaniemen hautausmaalle.
Silfverhjelmin mukaan nimettiin suojeluskuntien ampumakilpailuissa käytetty kiertopalkinto.
Juristi, tuomari ja valtiopäivämies Göran Erik Axel Silfverhjelm oli Carl Silfverhjelmin veli.
EHF Challenge Cup
EHF Challenge Cup on käsipalloturnaus, jonka järjestää vuosittain Euroopan käsipalloliitto. Turnaus on pelattu kaudesta 1993-1994 lähtien. Ennen kautta 1999-2000 kilpailu oli nimeltään EHF City Cup. EHF:n maaranking ratkaisee, mitkä joukkueet pääsevät turnaukseen ja millä kierroksella ne aloittavat. Turnauksen menestynein seura on romanialainen CS Caraș - Severin Reșița, jolla on 3 mestaruutta.
Mestarit
Lähde:
Federico Macheda
Federico ”Kiko” Macheda (s. 22. elokuuta 1991) on italialainen jalkapalloilija, joka edustaa kreikkalaisseura Panathinaikosta. Hän siirtyi englantilaiseen Manchester Unitediin jo 15-vuotiaana Laziosta, mikä kirvoitti Lazion managerin kommentoimaan sapekkaasti, että Macheda hankittiin kuin karjamarkkinoilta. Macheda on edustanut urallaan myös muun muassa Sampdoriaa, VfB Stuttgartia, Birmingham Cityä, Cardiff Cityä ja Novaraa.
Macheda debytoi 5. huhtikuuta 2009 Aston Villaa vastaan ja teki ottelun voittomaalin. Voittomaali syntyi ottelun lisäajalla. Uransa toisessa liigaottelussa Macheda onnistui jälleen maalinteossa, kun Sunderland kaatui hänen ratkaisumaalillaan numeroin 2–1. Hän pääsi ensi kertaa avauskokoonpanoon 19. huhtikuuta 2009 FA Cupin välierässä Evertonia vastaan. Hänet otettiin vaihtoon 83. minuutilla. ManU hävisi ottelun rangaistuspotkuissa. 8. tammikuuta hän siirtyi loppukauden kattavalle lainalle Italian Serie A:ssa pelaavaan Sampdoriaan.
LAAS
Local-area augmentation system (LAAS) on Yhdysvalloissa käytössä oleva lentokoneiden laskeutumisen navigaatiojärjestelmä, joka tarkentaa GPS-satelliittipaikannuksen tarkkuutta koneen lähetysmisvaiheen tarkkuusvaatimuksiia vastaaviksi. Lentoasemilla on maa-asemia, jotka välittävät korjauksen VHF-taajuudella lentokoneisiin. International Civil Aviation Organization (ICAO) kutsuu tätä Ground Based Augmentation System -järjestelmäksi (GBAS). Järjestelmä korvannee ILS-järjestelmän.
Daemoonseth – Act II
Daemoonseth – Act II on puolalaisen black metal -yhtyeen Christ Agonyn toinen studioalbumi, joka on julkaistu vuonna 1994.
Ian McNeice
Ian McNeice on englantilainen näyttelijä ja ääninäyttelijä, joka tuli tunnetuksi vuonna 1985 roolistaan agentti Harcourtina palkitussa televisiosarjassa Pimeyden ytimessä. Tämän jälkeen hänet nähtiin suosituissa elokuvissa kuten Englantilainen joka nousi kukkulalle, mutta laskeutui vuorelta (1995), Ace Ventura – luonto kutsuu (1995) sekä Dyyni (2000).
Varhainen elämä
Ian McNeice syntyi vuonna 1950 Basingstokessa, Hampshiressa. Hän aloitti näyttelemisen Tauntonin koulussa, jonka jälkeen McNeice opiskeli näyttelemistä London Academy of Music and Dramatic Artissa ja Salisbury Playhousessa. Opiskelujen jälkeen hän vietti muutaman vuoden teatterissa. Hän näytteli neljä vuotta arvostetussa Royal Shakespeare Companyssa sekä Nicholas Nickleby -näytelmässä Broadwaylla.
Ura
McNeice on esiintynyt myös lukuisissa elokuvissa, kuten Rakas vanha kirja (1987), Pako Absolomista (1994), Englantilainen joka nousi kukkulalle, mutta laskeutui vuorelta (1995), From Hell (2001) sekä Day of Dead (2008). Hän teki läpimurtonsa Amerikan elokuvamarkkinoille näyteltyään Fulton Greenwallia elokuvassa Ace Ventura – luonto kutsuu (1995). McNeice näytteli vuonna 2001 natsivirkamies Gerhard Klopferia BBC:n ja HBO:n palkitussa televisioelokuvassa Lopullinen ratkaisu. Tämän jälkeen hän on näyttellyt muun muassa elokuvissa Maailman ympäri 80 päivässä (2004) sekä White Noise (2005). McNeice nähtiin natsi-kenraali Joachim von Kortzfleischina elokuvassa Operaatio Valkyrie (2008).
Ääninäyttelijänä McNeice on antanut omalaatuisen äänensä ja aksenttinsa useille hahmoille.
McNeicen näytteli alun perin Illyrio Mopatista HBO:n menestyssarjan Game of Thronesin pilottijaksossa, mutta myöhemmissä jaksoissa hahmoa esittää aikatauluongelmista johtuen Roger Allam. Vuosina 2010–2011 McNeice nähtiin Winston Churchillina Doctor Who -sarjan neljässä jaksossa. Hän on näytellyt aikaisemmin Churchillia Howard Brentonin näytelmässä Never So Good (2008) sekä Kuninkaan puheen teatteriversiossa (2012).
Jean Graczyk
Jean Graczyk (26. toukokuuta 1933 Neuvy-sur-Barangeon – 27. kesäkuuta 2007 Vignoux-sur-Barangeon) oli ranskalainen maantie- ja ratapyöräilijä.
Graczyk syntyi Puolan kansalaisuuden kanssa ja sai Ranskan passin vuonna 1949. Vuonna 1956 hän voitti maansa amatöörimestaruuden maantieajossa, ja radan puolella hän sai hopeaa Melbournen olympialaisten 4 000 metrin joukkuetakaa-ajossa. Graczyk kilpaili Ranskan ympäriajossa ensimmäistä kertaa 1957, jolloin hän joutui keskeyttämään kuudennella etapilla. Seuraavalla kerralla hän voitti pistekilpailun ja sijoittui kokonaiskisassa neljänneksitoista, ja Graczyk toisti pistekilpailuvoittonsa 1960, jolloin hän oli kolmastoista ja myös voitti yhden etapin. Graczyk jatkoi aktiiviuraansa aina 1970-luvulle saakka.
Jean on pyöräilijä Vincent Graczykin isoisä.
Sotidrokhima
Sotidrokhima oli kansantarinoiden sankari Roukkulan kylässä, Repolassa, Karjalassa, joka taisteli "ruotseiksi" kutsuttuja suomalaisia vastaan Ruotsin vallan aikaan, kun nämä tunkeutuivat ortodoksien maille.
Kerran olivat viholliset aikeissa tulla salmen yli. Sotidrokhima oli yksin heitä toisella puolella vastassa. Hän kysyi vihollisilta, montako heitä on, ja he vastasivat, että neljäkymmentä. Sotidrokhima sanoi, että hänellä on yhtä monta nuolta viinessään, ja hän tappaisi kaikki yksi kerrallaan, jos he yrittäisivät yli. Viholliset eivät uskoneet, mutta Sotidrokhima käski heistä jonkun nostaa sauvoimen ylös. Sotidrokhima ampui salmen yli, ja halkaisi sauvoimen. Viholliset eivät sitten tästä pelästyneinä tulleetkaan yli.
Jorma Kallio (jääkiekkoilija)
pienoiskuva|Ilveksen Suomen-mestarijoukkue 1972 Jorma Kallio (s. 8. marraskuuta 1946 Tampere) on suomalainen jääkiekkoilija. Hän pelasi puolustajana SM-sarjassa ja SM-liigassa vuosina 1965–1980 ja voitti neljä Suomen-mestaruutta.
Kallio edusti pääsarjatasolla Tampereen Ilvestä, Rauman Lukkoa ja Tampereen Tapparaa. Hän pelasi SM-sarjassa ja SM-liigassa yhteensä 449 ottelua, joissa hänen tehopisteensä olivat 64 + 124 = 188 ja jäähymääränsä 44 minuuttia. SM-liigan pudotuspeleissä hän pelasi 24 ottelua, joissa tehopisteitä kertyi 0 + 2 = 2 eikä jäähyjä yhtään. Hän voitti neljä Suomen-mestaruutta ja saavutti lisäksi neljä SM-hopeaa ja kaksi SM-pronssia.
Kallio pelasi Suomen maajoukkueessa 14 maaottelua.
Mike Santorelli
Michael ”Mike” Santorelli (s. 14. joulukuuta 1985 Vancouver, Brittiläinen Kolumbia) on kanadalais-italialainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Hän edustaa NHL:ssä pelaavaa Anaheim Ducksia.
Ura
Ennen ammattilaisuraansa Santorelli pelasi vuodet 2002–2004 juniorisarja BCHL:ssä, joukkueissa Langley Hornets ja Vernon Vipers, ja vuodet 2004–2007 Northern Michigan Wildcatsissä yliopistosarja CCHA:ssa. Hänet nimettiin kauden 2006–2007 päätteeksi sarjan ensimmäiseen tähdistökentälliseen. Hän oli tuolla kaudella joukkueensa paras pistemies ja CCHA:n paras maalintekijä.
Santorelli aloitti ammattilaisuransa vuonna 2007 hänet NHL:n varaustilaisuudessa 2004 varanneen Nashville Predatorsin farmijoukkueessa Milwaukee Admiralsissa. Hän pelasi ensimmäiset NHL-ottelunsa kaudella 2008–2009 ja edusti Predatorsia myös kaudella 2009–2010. Suurimman osan noista kausista hän pelasi kuitenkin AHL:ssä. Vuonna 2009 hänet valittiin AHL:n tähdistöotteluun.
Santorelli siirtyi huhtikuussa 2013 Winnipeg Jetsiin waivers-listan kautta. Heinäkuussa 2013 hän teki vapaana pelaajana sopimuksen Vancouver Canucksin kanssa.
Perhe
Myös Mike Santorellin veli Mark on pelannut jääkiekkoa ammattilaisena. He olivat joukkuetovereita pelatessaan Milwaukee Admiralsissa.
Magnus Gottfrid Schybergson
Magnus Gottfrid Schybergson (26. marraskuuta 1851 Turku – 6. joulukuuta 1925 Helsinki) oli suomalainen historioitsija ja professori, joka tutki 1600-luvun Euroopan historiaa sekä suomalaista henkilö- ja oppihistoriaa.
M. G. Schybergson oli ylimääräinen professori Helsingin yliopistossa vuosina 1883–1924, Finsk Tidskriftin päätoimittaja vuosina 1887–1907, ja hän myös oli mukana perustamassa Svenska Litteratursällskapet i Finlandia ja oli sen puheenjohtaja vuosina 1897–1923.
Hänen vaimonsa oli Johanna Schybergson (o.s. Tikkanen) ja poikiaan olivat professorit Carl Schybergson ja Henrik Schybergson sekä sisällissodassa murhattu lääkäri Gösta Schybergson, joista viimeksi mainitun poika oli historioitsija Per Schybergson. Carl Schybergson on kirjoittanut isänsä elämäkerran. Magnus Gottfrid Schybergson veljiä olivat poliitikko Emil Schybergson ja kanneviskaali Gustaf Arvid Schybergson.
Juhana Petter Valkola
Juhana (Johan, Juho) Petter (Pietari) Valkola, ent. Greus (7. elokuuta 1841 Muhos - 16. tammikuuta 1892 Muhos) oli suomalainen maanviljelijä ja valtiopäivämies.
Valkolan vanhemmat olivat talollinen Michel Hyvärinen (Greus) ja Maria Hedvig Juhontytär Huumonen ja puoliso Eeva Liisa Tomperi. Valkola oli edistyksellinen maanviljelijä, jonka omistama lypsykarja oli aikoinaan Suomen suurimpia ja joka muun muassa viljeli ensimmäisten joukossa peltoheinää. Hän puhui myös soiden ojituksen ja kuivatuksen puolesta ja vaikutti Muhoksen suuren Matokorven suoalueen kuivaukseen. Valkola harjoitti maatalouden ohella posti-, ravintola- ja kestikievaritoimintaa.
Oliiviselkäpitta
Oliiviselkäpitta (Pitta oatesi) on pittojen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys
Oliiviselkäpittaa tavataan Kiinassa, Laosissa, Malesiassa, Myanmarissa, Thaimaassa ja Vietnamissa, ja sen levinneisyysalueen pinta-ala on noin 548 000 km2. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Juhana Petter Valkola
Muhoksella Valkola toimi kunnan kirjurina 26 vuotta, kuntakokouksen puheenjohtajana 17 vuotta sekä kunnan lainajyvästön hoitajana miltei 30 vuotta. Lisäksi hän toimi kunnan paloapuyhtiön johtokunnan esimiehenä pidempään kuin kaksikymmentä vuotta. Oulujoen lohenpyyntiyhtiön kirjurina hän toimi Muhoksella 26 vuotta ja kirkonisännöitsijänä 13 vuotta. Muhoksen ensimmäinen kansakoulu 1875 perustettiin pääasiassa hänen ansiostaan. Valkola lisäksi tuki pastori, myöhemmin rovasti, Vilho Lindstedtin pyrkimyksiä perustaa yksityinen suomenkielinen oppikoulu Ouluun. Valkola lahjoitti tähän tarkoitukseen varojaan ja hankki myös muiden lahjoituksia.
Valkola oli talonpoikaissäädyssä Oulun tuomiokunnan edustaja valtiopäivillä 1877–1878. Valtiopäivillä hänet valittiin sekä valitsijamieheksi että yhdistetyn valtiovarain- ja talousvaliokunnan jäseneksi. Tämän lisäksi hän toimi tilapäisten valiokuntien jäsenenä. Valtiopäivätoiminaan Valkola anoi, että asetuskokoelma jaettaisiin maksutta kaikille kunnallishallituksille ja että kansakoulujen perustamista tuettaisiin tehokkaammin sekä että kansakoulun opettajien ja opettajattarien palkkoja parannettaisiin. Hän oli mukana myös anomassa, että Oulusta rakennettaisiin Oulujärvelle rautatie. Lisäksi hän kannatti anomusta, jonka mukaan Pohjois-Suomen suo- ja niittymaiden kuivattamiseksi kunnille myönnettäisiin valtionlainoja.
Timbuktun alue
Timbuktun alue on hallintoalue Malin pohjoisosassa. Sen pinta-ala on 497 926 neliökilometriä. Alueen hallinnollinen keskus on Timbuktu. Asukkaita on 674 800 henkeä (vuonna 2009).
Maantiede ja ilmasto
Timbuktun alue rajoittuu idässä Kidalin ja Gaon alueisiin, etelässä Burkina Fasoon sekä Moptin ja Ségoun alueisiin, lännessä Mauritaniaan ja pohjoisessa Algeriaan. Sen luonnonalueita ovat Gourma Nigerjoen oikealla rannalla, vasemman rannan Haoussa ja Nigerin sisämaasuistoon kuuluva järvialue.
Hiekkadyynit kattavat 95 % alueen pinta-alasta. Goundamin piirissä on kalliorinteiden ketjuja ja Taoudénitin altaassa sora-aavikkoa. Vesistöjä ovat Niger ja sen sivuhaarat Bara Issa ja Haoussa Issa sekä tulvajärvet kuten Faguibine, Télé, Horo, Fati, Takara, Tanda ja Kabara. Kamango, Haribomo, Dô ja Niangaye -järvet ovat kuivuneet käytännössä kokonaan. Hyötykaivannaisia ovat Taoudénitin kivisuola, mirabiliitti ja glauberiitti, Goundamin piirin Alfahoun kalkkikivi sekä Gargandon kunnan Daouna Berin ja Daouna Kaïnan diatomiitti. Taoudénitin altaassa on mahdollisesti myös öljyä, maakaasua ja uraania.
Baranavitšyn lentotukikohta
Maaliskuussa 2014 uutisoitiin, että Venäjän ilmavoimat aikoi tuoda paikalle 24 omaa Suhoi Su-27 hävittäjäänsä vuoden 2014 aikana. Presidentti Lukašenka totesi aiheesta, ettei asia ole kiireellinen, mutta jos venäläiset haluavat sijoittaa 24 konetta tänne (Valko-Venäjälle), hän olisi tyytyväinen.
Timbuktun alue
Maantiede ja ilmasto
Alueen eteläosa kuuluu Sahelin ja pohjoisosa Saharan ilmastovyöhykkeseen. Vuodenaikoja on kolme: kuiva ja viileä kausi loka-helmikuussa, kuiva ja kuuma kausi maalis-heinäkuussa ja sadekausi elo-syyskuussa. Lämpötilat vaihtelevat vuodenajasta riippuen 10 ja 30 asteen välillä. Vuotuinen sademäärä on alle 200 millimetriä. Kuivaa aikaa leimaa koillisesta puhaltava tuuli harmattan.
Baranavitšyn lentotukikohta
Helmikuusta 2022 lähtien, osana Venäjän hyökkäystä Ukrainaan, lentotukikohdasta käsin on operoinut muun muassa kaksi tai kolme Venäjän ilmavoimien Berijev A-50 -tiedustelu- ja ilmavalvontakonetta sekä joukko raskaita Mil Mi-26 -kuljetushelikoptereita.
Timbuktun alue
Maantiede ja ilmasto
Pohjoista kohti vähenevä kasvillisuus koostuu etupäässä heinäkasveista sekä matalista puista ja pensaista. Eläinkunta ja etelän metsäalueet ovat kärsineet suuresti kuivuudesta ja ihmisen toiminnasta. Gourma-Rharousin piirissä tavataan norsuja, Nigerin varsilla virtahepoja ja pohjoisessa gaselleja. Horojärvellä on vesilintujen suojelua varten perustettu Ramsar-alue.
Hallinnollinen jako ja asutus
Timbuktun alue käsittää viisi piiriä: Diré, Goundam, Gourma-Rharous, Niafunké ja Timbuktu. Niihin kuuluu 49 maalaiskuntaa ja kolme kaupunkikuntaa: Timbuktu, Diré ja Goundam. Kaupunkiväestön osuus on 13,0 %. Kyliä ja nomadiryhmiä on 969. Nomadit muodostavat 5,6 % alueen kotitalouksista.
Alueella asuu 4,6 % Malin väestöstä. Asukastiheys on Kidalin alueen jälkeen maan alhaisin, 1,4 henkeä neliökilometrillä. Väestö on keskittynyt Nigerjoen varrelle sekä etelän sisämaasuistoon ja järvialueelle. Maaseudun muuttoliike suuntautuu Timbuktuun, maan eteläosan kaupunkeihin ja naapurimaihin.
Asukkaista 33 % on songhaita, 27 % tuaregeja ja belloja, 18 % fulbeja, 11 % bambaroita, bozoja ja somonoja sekä 7 % arabeihin kuuluvia maureja. Puhutuimmat kielet ovat songhai (45,8 %), tamašek (27,3 %), fulani (11,5 %), arabia (5,1 %), bambara (4,0 %) ja mauri (3,4 %). Vallitseva uskonto on islam. Lisäksi on kristittyjä ja animisteja.
Timbuktun alueen pohjoisosasta päätettiin vuonna 2012 erottaa Taoudénitin alue. Suunnitelmaa ryhdyttiin toteuttamaan vuonna 2016.
Talous
Alueen maantieverkosto on vähäinen. Niafunkén ja Rharousin välillä on jokiliikennettä elokuusta joulukuuhun. Timbuktussa ja Goundamissa on lentokentät, joista vain ensimmäinen on epäsäännöllisesti käytössä. Postin ja Sotelman lankapuhelinten lisäksi alueella on Malitelin ja Orangen matkapuhelinverkot. Timbuktussa, Diréssä, Goundamissa ja Niafunkéssa on sähkö ja vesijohto, Léréssä ja Tonkassa vain vesijohtoverkot.
Koulutus, terveydenhuolto ja kulttuuri
Ala- ja yläkoulujen lisäksi alueella toimii kolme lyseota, yksi tekninen oppilaitos ja kaksi opettajaopistoa (vuonna 2007). Vuonna 2009 koulua kävi 36,5 % alakouluikäisistä, mikä on huomattavasti alle Malin keskiarvon (68,4 %). Terveyspalveluihin kuuluvat aluesairaala, piirien poliklinikat, joukko terveyskeskuksia, muutama yksityisvastaanotto ja kymmenkunta apteekkia. Kulttuurin infrastruktuuri käsittää viisi kirjastoa, kolme näyttelysalia, teatterisalin ja kahdeksan kulttuuritaloa (vuonna 2006).
Matkailu
Alueen tärkein matkailukohde on Timbuktu historiallisine nähtävyyksineen. Majoituspalveluja on tarjolla myös Goundamissa, Diréssä, Niafunkéssa ja Léréssä. Vuonna 2006 alueella toimi 15 hotellia, joissa oli yhteensä 361 vuodepaikkaa.
Alfredo Pitto
Alfredo Pitto (26. toukokuuta 1906 Livorno – 16. lokakuuta 1976 Milano) oli italialainen jalkapalloilija ja olympiamitalisti.
Keskikentällä pelannut Pitto aloitti uransa AS Livornossa, jossa hän oli vuoteen 1927 saakka. Tuolloin hän meni Bologna FC:hen ja voitti seurassa maansa mestaruuden kaudella 1928–1929. Pitto oli voittanut maajoukkueen kanssa olympiapronssia Amsterdamista 1928. Bolognan jälkeen hän pelasi uransa aikana muun muassa Interissä.
Torsten G. Aminoff
Torsten Gregori Aminoff (27. elokuuta 1910 Tampere – 6. lokakuuta 1985 Helsinki) oli suomalainen kirjailija, sukututkija ja Ruotsalaisen kansanpuolueen (RKP) poliitikko.
Torsten Aminoff kuului Aminoffin aatelissukuun. Hänen vanhempansa olivat everstiluutnantti Torsten Carl Otto Aminoff ja Gerda Maria Hornborg. Aminoff kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1929 ja valmistui filosofian maisteriksi 1936. Hän toimi 1937–1941 viikkolehti Svensk Bottenin, 1944–1945 iltapäivälehti Aftonpostenin ja 1945–1960 Appell-lehden päätoimittajana. Sen jälkeen hän oli vuoteen 1975 Hufvudstadsbladetin poliittinen toimittaja. Svensk Botten ja Aftonposten tunnettiin hyvin oikeistolaisina julkaisuina ja myös Appell oli RKP:n oikeistosiiven lehti. Toimittaja Ralf Fribergin mukaan Aminoff oli ennen talvisotaa äärioikeistolainen ja sodan aikana hyvin saksalaismielinen ja Samfundet Folkgemenskapin aktiivinen jäsen. .
Sotavuodet Aminoff oli valtioneuvoston tiedotuskeskuksen ja valtion tiedotuslaitoksen palveluksessa. Hän toimi RKP:n kansanedustajana 1960–1962, noustuaan eduskuntaan varasijalta John Österholmin kuoltua. Hän oli myös presidentin valitsijamiehenä 1956 ja 1962 sekä RKP:n keskushallituksen varapuheenjohtaja. Aminoff oli 1952–1981 Suomen Ritarihuoneen genealogi ja toimitti Suomen aateliskalenteria 1952–1981. . Aminoffin kirja Karjala lännen etuvartiona kuvaa Karjalan sotaisaa historiaa.
Aminoff oli vuodesta 1936 naimisissa Gerda Margareta von Rettigin kanssa.
Bogdan Musiol
thumb|Musiol takimmaisena Detlef Richterin jarrumiehenä vuonna 1989. Bogdan Musiol (s. 25. heinäkuuta 1957 Świętochłowice, Ylä-Sleesia) on saksalainen entinen rattikelkkailija, joka aktiiviaikoinaan edusti Itä-Saksaa.
Ura
Puolassa syntynyt Musiol muutti Itä-Saksaan perheensä kanssa 1960-luvulla. Aluksi hän kilpaili kuulantyönnössä ennen siirtymistään rattikelkkailun pariin vuonna 1977. Aluksi hän kilpaili Horst Bernhardtin jarrumiehenä kahden miehen kelkkailussa. Vuonna 1978 hän voitti Lake Placidissa ensimmäisen maailmanmestaruudensa, Horst Schönaun johtamassa miehistössä neljän miehen kelkkailussa. Uransa mittaan hän kuului lähes kaikkien kansainvälisiä voittoja saavuttaneiden itäsaksalaisten pilottien, Bernhard Germeshausenin, Meinhard Nehmerin, Bernhard Lehmannin, Detlef Richterin ja Wolfgang Hoppen, miehistöihin. Hän kilpaili vuosina 1980–1994 viisissä olympiakisoissa ja saavutti kaikkiaan 24 aikuisten arvokisamitalia olympia-, MM- ja EM-kilpailuista.
Ammatiltaan Musiol oli sotilas. Seuratasolla hän edusti ASK Vorwärts Oberhofia.
Arvokisamitalit
Maailmanmestaruuskilpailut
Euroopanmestaruuskilpailut
Zoran Lilić
Zoran Lilić ( s. 27. elokuuta 1953, Brza Palanka, Serbia, Jugoslavia) on serbialainen poliitikko. Hän toimi Serbian parlamentin puhemiehenä vuonna 1993 ja Jugoslavian liittotasavallan presidenttinä vuosina 1993-1997. Hän on äitinsä puolelta etninen romanialainen.
Elämäkerta
Lilić kävi peruskoulunsa kotikylässään ja opiskeli sen jälkeen Belgradin yliopiston teknillisessä tiedekunnassa. Valmistumisensa jälkeen hän työskenteli Rakovican kumitehtaassa. 12 vuoden työskentelyn jälkeen hänet ylennettiin tehtaan pääjohtajaksi.
Serbian parlamentissa hän edusti Serbian Sosialistipuoluetta (SPS) ja toimi myös parlamentin puhemiehenä. Hänet nimitettiin myös Jugoslavian liittotasavallan presidentiksi kun viran edellinen haltija Dobrica Ćosić joutui eroamaan. Muodollisesta asemastaan huolimatta hänen katsottiin yleisesti olevan Serbian presidentti Slobodan Milosevicin marionetti.
1997 Slobodan Milosevicin tultua liittotasavallan presidentiksi, SPS asetti Lilićin ehdokkaakseen Serbian presidentin virkaan. Lilićin epäonnistuttua vaalien toisella kierroksella, hänestä tuli liittotasavallan varapääministeri Momir Bulatovićin hallituksessa. Tässä tehtävässä hän pysyi vuoden 1999 huhtikuuhun asti, jolloin Milosevic kutsui hänet talousasioiden neuvonantajakseen tehtäväalueena erityisesti taloussuhteet Kroatian kanssa. Samaan aikaan hän toimi Jugotransportin pääjohtajana sekä Jugoslavian shakkiyhdistyksen puheenjohtajana. Lilić jätti Sosialistipuolueen vuonna 2000 ja perusti uuden Serbian Sosialidemokraattisen Puolueen, jonka Lilić on sanonut seuraavan Svetozar Markovićin linjaa. Puolue ei kuitenkaan saavuttanut mainittavaa vaalimenestystä.
Lilić yritti myös selvitellä Libyan HIV-oikeudenkäyntiä, jossa neljä bulgarialaista sairaanhoitajaa ja palestiinalainen lääkäri tuomittiin kuolemaan näiden väitetysti tartutettua HIV viruksen libyalaisiin vauvoihin. Lilić esiintyi tässä yhteydessä omavaltaisesti Bulgarian presidentin, Georgi Părvanovin edustajana.
Taivaallinen rakastaja
Taivaallinen rakastaja (Chances Are) on vuonna 1989 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen romanttinen komediaelokuva, jonka ohjasi Emile Ardolino. Käsikirjoituksesta vastasivat Perry Howze ja Randy Howze. Pääosissa esiintyivät Cybill Shepherd, Robert Downey Jr., Ryan O'Neal ja Mary Stuart Masterson.
Elokuva huomioitiin parhaasta musiikista Oscar- ja Golden Globe -ehdokkuuksilla.
Suomessa elokuvan ensi-ilta oli 25. elokuuta 1989. Myöhemmin sitä on esitetty televisiosta muun muassa Yle TV1:llä ja KinoTV:llä.
Arvioita
Video-oppaassa vuodelta 1994 Bello Romano pitää Taivaallista rakastajaa hauskana ja verevänä sen hyvien näyttelijöiden ansiosta ja antaa sille kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
An Empress and the Warriors
An Empress and the Warriors (, Jiang shan mei ren) on vuonna 2008 ensi-iltansa saanut hongkongilainen wuxiaelokuva. Elokuvan on ohjannut Ching Siu-tung ja käsikirjoittanut James Yuen yhdessä Cheung Tanin ja Tin Nam-chunin kanssa. Pääosissa näyttelivät Donnie Yen, Kelly Chen ja Leon Lai.
Juoni
Kun Yan-valtakunnan kuningas tapetaan kenraali Murong Xuehu nimitetään väliaikaisesti johtoon, hän kuitenkin antaa asemansa kuninkaan tyttärelle Feierille. Hän ryhtyy harjoittelemaan sotataitoja ollakseen valmis johtamaan ja puolustamaan kansaansa. Salaliittolaiset kuitenkin yrittävät päästä hänestä eroon, jotta Feierin serkku nousisi johtoasemaan. Salamurhaajat haavoittivät Feieriä metsässä, mutta hän onnistuu pakenemaan. Eräs lääkäri löytää Feierin ja parantaa takaisin voimiinsa. Feier kuitenkin rakastuu lääkäriin, Duan Lanquaniin, eikä palaa kuningaskuntaansa. Samalla puhkeaa sota kahden valtakunnan välille, joka kuitenkin pakottaa Feierin palaamaan takaisin johtaakseen joukkonsa voittoon.
Taideyliopiston Kuvataideakatemia
Taideyliopiston Kuvataideakatemia (lyh. KuvA ; ruots. Konstuniversitets Bildkonstakademi, engl. Uniarts Helsinki's Academy of Fine Arts) on yksi Taideyliopiston kolmesta akatemiasta. Taideyliopiston Kuvataideakatemia on alallaan Suomen ainoa yliopistotasoinen oppilaitos. Vuonna 2012 opiskelijoita oli noin 300, joista jatko-opiskelijoita 32 ja ulkomaisia tutkinto-opiskelijoita 13.
Kuvataideakatemiasta valmistuu kuvataiteen kandidaatteja (KuK), kuvataiteen maistereita (KuM) ja kuvataiteen tohtoreita (KuT).
Vaiheet
Oppilaitoksen perusti vuonna 1848 Suomen Taideyhdistys. Sen nimi on muuttunut vuosien saatossa seuraavasti:
Akatemiaa on nimitetty Ateneumiksi aiemman sijaintipaikkansa, Ateneum-rakennuksen mukaan. 1980- ja 1990-luvulla Kuvataideakatemia sijaitsi keskustassa Yrjönkatu 18:ssa, sitten Sörnäisissä Elannon vanhassa leipätehtaassa (Kaikukatu 4), sitten Vallilan osoitteessa Elimäenkatu 25–27. Kesällä 2021 Taideyliopiston Kuvataideakatemia muutti Sörnäisten Myllytontille Teatterikorkeakoulun viereen valmistuneisiin tiloihin (Sörnäisten rantatie 19).
Akatemiasta tuli korkeakoulu vuonna 1993 ja yliopisto 1998, minkä jälkeen siellä on voitu suorittaa kuvataiteen kandidaatin, kuvataiteen maisterin ja kuvataiteen tohtorin tutkintoja. Ensimmäistä promootiota vietettiin vuonna 2006. Kuvataideakatemia liittyi Taideyliopiston osaksi vuonna 2013. Taideyliopiston Kuvataideakatemian dekaanina toimii Hanna Johansson. Kuvataideakatemian aiempia johtajia ovat olleet muun muassa Jan Kaila (2017-2019), Markus Konttinen (2009–2017), Ilkka-Juhani Takalo-Eskola (1995–1997), Erkki Soininen (1997–2000), Mika Hannula (2000–2005), FT Mauri Ylä-Kotola (2005–2006) ja FT Maria Hirvi-Ijäs (2007–2009).
Opetusalueet
Lisäksi Kuvataideakatemiassa toimii Yleisen opetuksen keskus, jossa opetetaan muun muassa taidehistoriaa ja -teoriaa. Kuvataideakatemiassa opetetaan myös tilallisuutta ja näyttelysuunnittelua.
Professorit
Lähde
Professoreiden lisäksi yliopiston opetushenkilökunnassa on lehtoreita sekä sivu- ja päätoimisia opettajia.
Julkaisuja
Taideyliopiston Kuvataideakatemia julkaisee omina ja yhteisjulkaisuina kuvataidealan kirjallisuutta. Esimerkkejä julkaisuista:
Tactical Monsters Rumble Arena
Peli saavutti huhtikuussa 2 miljoonan latauskerran rajapyykin. Suosiota se on saanut pelin nopean tempon vuoksi. Pelissä pelaajat sotivat keskenään keräämiensä monstereidensa kanssa vuoropohjaisessa pelissä, jossa kunkin vuoron aikaraja on alle 20 sekuntia. Nopeat strategiat, monialaiset monsterit ja aktiivinen yhteisö kasvattavat pelaajamääriä jatkuvasti.
Eurovision laulukilpailu 2002
Eurovision laulukilpailu 2002 pidettiin Tallinnassa Virossa 25. toukokuuta, ja kyseessä olivat järjestyksessään 47. Euroviisut. Kilpailun juontajina toimivat Annely Peebo ja Marko Matvere. Latvian edustaja Marie N voitti kilpailun kappaleella "I Wanna". Suomi ei päässyt vuoden 2001 kilpailuun, mutta palasi vuonna 2002. Suomea edusti Laura Voutilainen kappaleella "Addicted to You", joka sai yhteensä 24 pistettä ja sijoittui sijalle 20 ja Suomi karsiutui vuoden 2003 kisasta. Vuoden 2002 isäntämaa Viro lähetti kisaan ruotsalaisen laulajan nimeltä Sahlene.
Tactical Monsters Rumble Arena
Peli on käännetty kymmenille eri kielille, joista yksi on suomi.
Eurovision laulukilpailu 2002
Äänestyksen koostuminen
Jokainen maa antoi kymmenelle mielestään parhaalle kappaleelle pisteet 12, 10, 8, 7, 6, 5, 4, 3, 2 ja 1. Pisteet annettiin joko pelkällä puhelinäänestyksellä, pelkällä raatiäänestyksellä tai näiden yhdistelmänä, jossa sekä puhelinäänestyksen että raadin tulokset vaikuttivat yhtä paljon. Suurimmassa osassa maista oli käytössä puhelinäänestys joko pelkästään tai yhdessä raadin kanssa. Eri maat käyttivät eri äänestystapoja seuraavasti:
Pistetaulukko
Ensi vuodeksi jäähylle jääneet maat on merkitty keltaisella taustavärillä. Euroviisujen neljä suurinta rahoittajamaata on merkitty vaaleanvihreällä.
Tehuantepecinjänis
Tehuantepecinjänis (Lepus flavigularis) on keskikokoinen jänislaji. Se muistuttaa ulkonäöltään antilooppijänistä ja valkokylkijänistä. Varma erotustuntomerkki on päälaen yli korvien takaa kulkeva musta raita. Tehuantepecinjänistä tavataan vain Meksikossa Oaxacan alueella. Se on elänyt Tehuantepecinlahden pohjoispuolen suolalammikoiden rantakasvillisuudessa, mutta laajeneva maanviljelys on tuhonnut sen luontaista elinympäristöä.
Tehuantepecinjäniksen kanta on pienentynyt nopeasti osaksi tuntemattomista syistä, ja jäljellä on enää alle tuhat yksilöä.
Han Gyeong-Ae
Han Gyeong-Ae (s. 26. toukokuuta 1962) on eteläkorealainen entinen lentopalloilija. Hän pelasi Los Angelesin olympialaisissa 1984, joissa Etelä-Korea sijoittui viidenneksi.
Cliff Ronning
Cliff Ronning (synt. 1. lokakuuta 1965, Burnaby, Brittiläinen Kolumbia, Kanada) on kanadalainen ammattilaisuransa lopettanut jääkiekkoilija. Ronning pelasi urallaan 18 kautta NHL-liigassa edustaen seitsemää eri seuraa.
Pelaajaura
Ronning ei saanut heti pelipaikkaa ammattilaisjoukkueessa, ja hän vietti valtaosan kaudesta 1985–1986 Kanadan maajoukkueen kanssa harjoitellen ja pelaten eri kansainvälisiä otteluita. Hän pelasi ensimmäisen ammattilaisottelunsa keväällä 1986, kun St. Louis kutsui hänet mukaan pudotuspeleihin. Hän teki pudotuspeleissä ensimmäisen maalinsa. Kauden Ronning vietti vielä puoliksi maajoukkueessa ja puoliksi St. Louisissa. Todellisen läpimurtonsa NHL:ään Ronning teki vasta kaudella, jolloin hän teki 64 ottelussa 24 maalia ja 31 syöttöä.
Läpimurrosta huolimatta Ronning lähti kaudeksi 1989–1990 Eurooppaan hakemaan pelikokemusta. Hän pelasi Italian pääsarjassa tehokkaan kauden HC Asiagon paidassa tehden 42 ottelussa yhteensä 135 tehopistettä. Ronning palasi kaudeksi St. Louisiin. Kauden puolessa välissä hänet myytiin kuitenkin Vancouver Canucksiin yhdessä Geoff Courtnallin, Robert Dirkin ja Sergio Momesson kanssa vaihdossa Dan Quinniin ja Garth Butcheriin.
Vancouverissa Ronningsta tuli yksi joukkueen avainpelaajista. Hän pelasi neljä kautta Vancoverissa, minkä jälkeen hän siirtyi vapaana agenttina kaudeksi Winnipegistä Phoenixiin muuttaneeseen Phoenix Coyotesiin. Phoenix myi Ronningin ja Richard Lintnerin kaudella sarjan laajennusjoukkueeseen Nashville Predatorsiin. Ronning oli nuoren ja kokemattoman Nashvillen johtohahmo neljän kauden ajan. Viimeisellä sopimuskaudella Nashville myi Ronningin pelaajakauppojen takarajalla Los Angeles Kingsiin vaihdossa Jere Karalahteen.
Ronning vietti Los Angelesissa vain kyseisen kevään. Hän siirtyi kesällä Minnesota Wildiin yhdeksi kaudeksi. Seuraava kausi jäi Ronning viimeiseksi. Hän teki vuoden mittaisen sopimuksen New York Islandersin kanssa. Ronning ei pelannut missään työsulkukaudella 2004–2005, ja helmikuussa 2006 hän ilmoitti lopettavansa ammattilaisuransa.
Aleksandar Đorđević
Ura
Đorđević aloitti koripallouransa Partizanissa, jossa hän pelasi kuusi kautta. Joukkueen paidassa hän voitti kaksi kertaa Jugoslavian mestaruuden sekä yhden Korać Cupin. Viimeisellä kaudellaan Partizanissa hän voitti Euroliigan mestaruuden. Kotimaastaan Đorđević siirtyi Italiaan, jossa hän edusti Olimpia Milanoa ja Fortitudo Bolognaa. Euroopasta hän siirtyi yhdeksi kaudeksi NBA:han Portland Trail Blazersin paitaan ja teki kaudella 1996–1997 3,1 pistettä ja antoi 0,6 syöttöä ottelua kohden. Kauden jälkeen hän siirtyi Espanjaan, jossa hän pelasi FC Barcelona Bàsquetin ja Real Madrid Balonceston riveissä. Vuosina 2003–2005 Đorđević edusti Teemu Rannikon kanssa Scavolini Pesaroa. Vuonna 2005 hän lopetti peliuransa Olimpia Milanon paidassa. Peliuran jälkeen hänet valittiin Euroliigan 50 tärkeimmän koripallovaikuttajan joukkoon.
Peliuransa jälkeen Đorđević siirtyi Olimpia Milanon päävalmentajaksi tammikuussa 2006.
Helen Parkhurst
thumb|right|Helen Parkhurst Helen Parkhurst (3. tammikuuta 1887 – 1. kesäkuuta 1973 New Milford, Connecticut ) oli yhdysvaltalainen kasvatustieteilijä.
Pohjaslahden kirkko
Pohjaslahden kirkko on vuonna 1931 valmistunut Kauno Kallion suunnittelema rapattu satulakattoinen tiilinen päätytornillinen pitkäkirkko Mänttä-Vilppulan Pohjaslahdella. Kirkon vihki käyttöön piispa Jaakko Gummerus 17. heinäkuuta 1932.
Rakennus edustaa 1920-luvun klassisismia. Sen alttaripäädystä ulkonee runkohuonetta matalampi ja kapeampi suorakulmainen sakasti. Runkohuoneen levyinen viistolappeisena portaittain kapeneva torni päättyy satulakattoon, eteiset ovat tornin ja runkohuoneen yhtymäkohdassa molemmin puolin rakennusta. Torniosassa on sekä seurakuntasali, lehteri ja kerhotila että varsinainen kellotapuli, jonka kellot ovat vuodelta 1931. Kirkon tukirakenteina ovat betonipalkistot, jotka myös kannattavat kirkkosalin puista tasakattoa. Kirkkoa on korjattu 1958 ja 1962–1964, sen pinta-ala on 386 neliötä ja siellä on istumapaikkoja 400 hengelle. Kirkon 10 + 2 -äänikertaiset urut on valmistanut Kangasalan urkutehdas 1944, alttaritaulun Jeesus opetuslapsineen Getsemanessa on maalannut Urho Lehtinen vuonna 1932. Pohjaslahden kirkko on suojeltu kirkkohallituksen päätöksellä 1.4.2003.
Värtsilän kirkko
Värtsilän kirkko on arkkitehti Veikko Larkaksen suunnittelema puusta vuonna 1950 rakennettu torniton pitkäkirkko Tohmajärven Värtsilässä. Suorakaiteen muotoisen kirkon päädyssä on runkohuonetta matalampi ja kapeampi sakasti ja sivulla seurakuntasalisiipi. Seinät ovat matalat ja ulkokatteena oleva satulakatto on jyrkkälappeinen. Sisällä on puinen taitekatto. Erillinen kellotapuli rakennettiin 1950, sen kellot ovat vuosilta 1868 ja 1949. Kirkkoa on korjattu 1956 ja 1967, sen pinta-ala on 270 neliötä ja istumapaikkoja siellä on 300 hengelle. Kirkon 12 + 2 -äänikertaiset urut on valmistanut Kangasalan urkutehdas vuonna 1952. Alttaritaulu Ristiinnaulittu on tuntemattoman venäläisen taiteilijan maalaama, se on tuotu sodassa tuhoutuneesta entisen Värtsilän kirkosta. Toisen alttaritaulun Passio on maalannut Seppo Näätänen 1952. Myös kirkkosalin kattokruunut on tuotu entisen Värtsilän kirkosta.
Papaijakasvit
Papaijakasvit (Caricaceae) on Brassicales-lahkoon kuuluva koppisiemenisheimo. Siinä on kuusi sukua ja 32 lajia. Ne kasvavat pääasiassa trooppisessa Amerikassa. Meksikossa tavataan kolmen suvun edustajia, Afrikassa vain yhden (Cylicomorpha). Eniten lajeja on mitojen (Vasconcellea) suvussa, jossa on 21 lajia. Tunnetuin heimon lajeista on ravintokasvina käytetty tarhapapaija eli papaija (Carica papaya).
Tuntomerkit
Papaijakasvit ovat tukevarunkoisia ja usein okaisia puita, harvoin liaaneja. Niissä on juoksevaa, maitiaismaista nestettä. Lehdet ovat sormilehdykkäiset tai -liuskaiset. Kukinnot sijaitsevat lehtihangoissa ja ovat viuhkomaisia. Kukat ovat yksineuvoisia ja kooltaan vaatimattomia. Hedelmä on melko kookas marja, jossa on paljon siemeniä viidessä laitaistukassa liman ympäröiminä.
Bernhard Germeshausen
Germenhausen aloitti urheilu-uransa yleisurheilijana. Vuonna 1974 hän sijoittui kymmenottelussa DDR:n mestaruuskilpailuissa neljänneksi. Hänen ennätyksensä kymmenottelussa oli silloisella pistelaskussa 7534, mikä nykylaskutavalla vastaisi pistemäärää 7386.
Rattikelkkailun pariin Germeshausen siirtyi vuonna 1975, aluksi jarrumiehenä, ja voitti Meinhard Nehnerin kanssa Itä-Saksan mestaruuden. Seuraavana vuonna Innsbruckin olympialaisissa hän voitti olympiakultaa Nehnerin miehistössä sekä kahden että neljän miehen kilpailussa. Neljä vuotta myöhemmin Lake Placidin olympialaisissa hän uusi olympiavoittonsa neljän miehen kelkkailussa Nehnerin ohjaamassa kelkassa ja saavutti kahden miehen kelkkailussa hopeaa pilottina ennen pronssille jäänyttä Nehmeriä. Maailmanmestaruuksia hän saavutti uransa aikana kaikkiaan kolme, joista kaksi pilottina, ja Euroopan mestaruuksia kolme. Lisäksi hän saavutti useita himmeämpiä mitalisijoja arvokilpailuista.
Koulutukseltaan Germeshauser oli liikunnanopettaja. Hän eli ja työskenteli Erfurtissa.
Arvokisamitalit
Olympialaiset
Maailmanmestaruuskilpailut
Euroopanmestaruuskilpailut
Amy Poehler
Varhainen elämä
Poehlerin pikku­veli on Greg Poehler.
Ura
Vuodesta 2001 alkaen Poehler esiintyi Saturday Night Livessa, jossa hän esitti useita hahmoja ja juonsi Weekend Update -osiota aluksi Tina Feyn ja myöhemmin Seth Meyersin kanssa. Hän oli ehdolla parhaan nais­sivu­osan Emmy-palkinnon voittajaksi vuosina 2008 ja 2009. Poehler jätti SNL:n vuonna 2008 saatuaan roolin sarjasta Puisto-osasto, mistä hän on ollut parhaan nais­pää­osan Emmy-ehdokkaana vuosina 2010 ja 2011. Näyttelemisen lisäksi hän on toiminut Puisto-osaston käsi­kirjoittajana ja tuottajana. Hän on myös yksi The Mighty B! -animaatio­sarjan luojista ja ääni­näyttelijöistä.
Poehler oli Tina Feyn kanssa pää­osassa elo­kuvassa Baby Mama (2008), jonka lisäksi hän oli merkittävässä roolissa muun muassa elo­kuvissa Mean Girls (2004), Hokkarihemmot (2007), The Ex (2007), Mr. Woodcock (2007) ja Spring Breakdown (2009). Hän on myös ääni­näytellyt animaatio­elo­kuvissa Shrek kolmas (2007), Horton (2008), Alvin ja pikkuoravat 2 (2009) ja Tapaus Punahilkka 2 (2011).
Time valitsi Poehlerin ”maailman 100 vaikutus­valtaisinta ihmistä” -listalleen vuonna 2011.
Nurmikeilailu Kansainyhteisön kisoissa 2010
Kansainyhteisön kisojen 2010 nurmikeilailu järjestettiin J.N. Sports complexissa 4.–13. lokakuuta 2010. Kilpailujen ohjelmassa oli kolme sarjaa sekä miehille että naisille.
Mitalistit
Lähde: cwgdelhi2010.org
Djer
Djer oli muinaista Egyptiä 1. dynastian aikaan vuoden 3000 eaa. tienoilla hallinnut faarao.
Manethon mukaan Djer hallitsi 57 vuotta isänsä ja edeltäjänsä perustamasta Memfiksestä käsin. Djerin nimellä varustettuja kirjoituksia on löydetty aina Niilin ensimmäiselta kataraktilta asti. Tämä osoittaa, että Djerin hallituskaudella Egyptin valtakunta oli jo laajentunut kaikille egyptiläisten tuntemille alueille. Djerin hallituskaudelta on löytynyt melko vähän esineitä. Elefantinen saaren lähistöltä on löytynyt puunpala, jossa ilmeisesti kuvataan ihmisen uhraamista. Samasta paikasta on löydetty myös patsas, joka oletettavasti kuvaa Djeriä. Patsaalta puuttuu kuitenkin pää. Löytyneiden esineiden vähyys ei kuitenkaan johdu myöhempien aikojen tapaan hallituskauden lyhyydestä, vaan pääasiassa siitä, että Djer hallitsi yli 5 000 vuotta sitten. Lähes kaikki tuon ajan dokumentit ovat jo tuhoutuneet ajan saatossa. Turasta, Sakkarasta, Helwanista ja Memfiksestä on kuitenkin löydetty kirjoituksia, joissa Djer mainitaan. Egyptin rajojen ulkopuolelta löydetyissä esineissä tai kirjoituksissa hänen nimeään ei ole mainittu.
Djer on haudattu Abydoksessa olevaan suureen hautaan (Hauta 0). Haudan uskottiin alun perin olevan myyttinen Osiriksen hauta ja se oli suosittu pyhiinvaelluksen kohde. 1. tammikuuta vuonna 1895 Emile Amelineau aloitti 12 päivää kestäneet kaivaukset haudassa. Hänen metodinsa olivat kuitenkin varsin kyseenalaiset, sillä hän säilytti pelkästään kokonaiset esineet ja hävitti loput pitäen niitä arvottomina. Hän löysi yhdestä haudan kammiosta pienen patsaan vierestä ihmisen pääkallon. Amelineau uskoi löytäneensä Osiriksen maalliset jäännökset huolimatta siitä, että antropologit tunnistivat kallon naiselle kuuluneeksi. William Flinders Petrie teki kaivauksia haudassa viisi vuotta myöhemmin ja löysi tehokkaampien ja tieteellisempien metodiensa ansiosta huomattavan määrän esineitä, joita Amelineau ei ollut huomannut tai oli heittänyt ne pois.
Djerin hauta on hyvin samankaltainen edeltäjänsä haudan kanssa, mutta sen yhteydessä on huomattava määrä oheishautoja. Kaiken kaikkiaan näitä pienempiä hautoja löytyy Djerin haudan yhteydestä lähes 300 (suurempi määrä kuin yhdelläkään muulla faaraolla). Toisin kuin myöhempinä aikoina oli tavallista, Djer ei rakennuttanut ainoastaan perheidensä hautoja omansa yhteyteen. Useissa haudoissa on virkamiehiä ja hänen palvelijoitaan, jotta he voisivat jatkaa hänen palveluaan tuonpuoleisessa. Näin suurten oheishautamäärien rakennuttaminen oli kuitenkin melko kallista, joten myöhemmin tavaksi tuli korvata muiden kuin perheenjäsenten oheishaudat shabteilla. Oheishautojen seiniltä on löydetty kirjoituksia, joissa kuvataan Djerin hallituskaudella olleen hallinnon rakennetta.
Palosaari
Palosaari tarkoittaa muun muassa seuraavia:
Ginkgoales
Ginkgoales on paljassiemenisten kasvien ryhmä. Siihen kuuluu ainoastaan yksi nykyisin elävä laji, neidonhiuspuu (Ginkgo biloba). Tämän lisäksi ryhmään on luokiteltu kuuluvaksi lukuisia vain fossiilisista jäänteistä tunnettuja esihistoriallisia lajeja. Geneettisten tutkimusten perusteella kasviryhmän lähimmät elävät sukulaiset ovat käpypalmut (Cycadales).
Tuntomerkit
Ryhmän kasvit ovat puita. Niiden kasvutapa muistuttaa hieman havupuita. Erikoiset viuhkamaiset lehdet ovat halkihaaraiset, ja niiden suonet päättyvät lehden laitaan. Heteet ja emit sijaitsevat eri yksilöissä. Siemenen ympärille kehittyy mehevä siemenkuori, joka saa siemenen muistuttamaan koppisiemenisten kasvien hedelmiä.
Luokittelu
Ginkgoales-lahkon kasvit ovat paljassiemenisiä siemenkasveja. Ryhmän ainoan nykyisin elävän lajin avulla suoritettujen geneettisten tutkimusten perusteella niiden lähimpiä eläviä sukulaisia ovat käpypalmut (Cycadales).
Lahkoon on luokiteltu kymmeniä vain fossiilisista jäänteistä tunnettuja kasvisukuja ja useita näistä muodostettuja heimoja. Suuri osa näistä luokituksista on kiistanalaisia. Esimerkiksi permikautista sukua Trichopitys on monesti pidetty vanhimpana tunnettuna ryhmän edustajana siitä lähtien kun kasvitieteilijä Carl Rudolf Florin esitti kasvin olevan sukua neidonhiuspuille vuonna 1949, mutta useat tutkijat ovat olleet eri mieltä, ja Trichopitys onkin vaihtoehtoisesti luokiteltu useisiin muihinkin varhaisiin siemenkasviryhmiin, kuten Peltaspermales-lahkoon (Sergei V. Meyen, 1987) ja Dicranophyllales-lahkoon (Sergio Archangelsky ja Rubèn Cunéo, 1990).
Suvut
Kuten fossiilisten kasvien tapauksessa yleensäkin, erityyppiset kasvinosat on perinteisesti jaoteltu eri sukuihin, koska fossiileissa esiintyvät lehdet, puuaines ja muut kasvinosat ovat yleensä irronneet toisistaan, eikä usein voida varmuudella tietää ovatko osat peräisin samasta kasvista. Sen vuoksi esimerkiksi sukuun Ginkgoites on perinteisesti luokiteltu ainoastaan lehtiä ja sukuun Ginkgoxylon ainoastaan puuainesta.
John Seale
John Clement Seale  (s. 29. toukokuuta 1943 Warwick, Queensland, Australia) on australialainen elokuvaaja. Hän on voittanut parhaan kuvauksen Oscar-palkinnon elokuvasta Englantilainen potilas ja ollut ehdolla kolmesti, elokuvista Peter Weirin todistaja, Sademies ja Päämääränä Cold Mountain.
Hän on kuvannut myös elokuvan Harry Potter ja viisasten kivi.
Ernest MacMillan
thumb|right|Ernest MacMillan
Ernest MacMillan (18. elokuuta 1893 Mimico – 6. toukokuuta 1973 Toronto) oli kanadalainen kapellimestari ja säveltäjä. Hän aloitti urkujensoiton opiskelun Arthur Blakeleyn johdolla Torontossa 8-vuotiaana ja teki julkisen ensiesiintymisensä 10-vuotiaana. Hän jatkoi urkujensoiton opintojaan myöhemmin Skotlannissa ja Englannissa. Hän sai Oxfordin yliopistosta musiikin kandidaatin arvon.
MacMillan opiskeli nykyajan historiaa Toronton yliopistossa 1910-luvun alussa ja lähti sitten Pariisiin opiskelemaan pianonsoittoa Therese Chaigneaun johdolla. Hänet internoitiin ensimmäisessä maailmansodassa, mutta hän sai poissaolevana taiteiden kandidaatin arvon Toronton yliopistosta vuonna 1915. Vuonna 1918 hän sai Oxfordin yliopistosta musiikin tohtorin arvon.
Vapauduttuaan MacMillan palasi Torontoon, jossa hän työskenteli urkurina ja kuoromestarina. Hän oli myös Toronton musiikkikonservatorion rehtorina vuosina 1926–1942 ja Toronton yliopiston musiikin tiedekunnan dekaanina 1927–1952. Hän toimi Toronton sinfoniaorkesterian kapellimestarina 1931–1956 ja Mendelssohn-kuoron johtajana samassa kaupungissa 1942–1957. Hän myös esiintyi vierailevana kapellimestarina Pohjois- ja Etelä-Amerikoissa, Euroopassa sekä Australiassa. Hän toimi Kanadan musiikkineuvoston puheenjohtajana 1947–1966. Vuonna 1935 hänestä tuli ensimmäinen ritariksi lyöty kanadalainen. Hän johti useiden perinteisten ja uusien teosten Kanadan-ensiesityksiä.
1866 Sisyphus
1866 Sisyphus on suurin Apollo-asteroidi. Sen läpimitta on noin 10 kilometriä. Eksentrisyys on 0,54, inklinaatio 41,19° ja kiertoaika 2,61 vuotta. Asteroidin löysi John Paul Wild 5. joulukuuta 1972. Ennen nimeämistään asteroidi tunnettiin tunnuksella 1972 XA.
Teemu Määttä
Teemu Määttä (s. 24. tammikuuta 1992) on suomalainen jääpalloilija, joka edustaa Ruotsin Elitserienissä pelaavaa Edsbyns IF:ää. Pelipaikaltaan Määttä on keskikenttäpelaaja. Hän kuuluu myös Suomen jääpallomaajoukkueeseen.
Seurajoukkueura
Määttä debytoi Botnian paidassa Bandyliigassa vain 14-vuotiaana kaudella 2006. Maaliskuussa 2015 Määttä siirtyi Ruotsin Elitserienin IFK Kungälviin, jossa hän pelasi yhden kauden.
Kesällä 2021 Määttä siirtyi viiden Siriuksessa vietetyn kauden jälkeen AIK:hon.
Syksyllä 2022 AIK luopui sarjapaikastaan Elitserienissä kesken kauden. Määttä valitsi tuolloin uudeksi seurakseen Edsbyns IF:n.
Maajoukkueura
Suomen jääpallomaajoukkueessa Määttä teki debyyttinsä vuonna 2010. Hän oli mukana saavuttamassa MM-hopeaa vuoden 2016 MM-kilpailuista, tehden maalin finaalissa Venäjää vastaan.
Saavutukset
Maajoukkueessa:
Simon Mepeham
thumb|Mepehamin hauta Canterburyn tuomiokirkossa Simon Mepeham tai Meopham (n. 1275–1333) oli Canterburyn arkkipiispa vuosina 1328–1333. Hän opiskeli Oxfordissa Merton Collegessa vuosina 1290–1296. Arkkipiispaksi hänet valittiin 11. joulukuuta 1327 ja vihittiin virkaan 5. kesäkuuta 1328. Pyhän Augustinuksen luostarin munkit tekivät valituksen Mepehamin toiminnasta ja paavi Johannes XXII julisti hänet pannaan vuonna 1333, koska hän ei suostunut kuultavaksi asiassa. Myöhemmin hän pääsi pois pannasta, mutta ei saanut piispan virkaa takaisin.
Mepeham on haudattu mustasta marmorista tehtyyn hautaan Canterburyn tuomiokirkkoon.
Matteo Rabottini
Matteo Rabottini (s. 14. elokuuta 1987 Pescara) on italialainen maantiepyöräilijä. Hän aloitti ammattilaisuransa 2011 Farnese Vini -tallissa, nimeltään sittemmin Neri Sottoli.
Rabottini voitti Italian ympäriajossa 2012 vuoristossa ajetun 15. etapin. Hän lähti Guillaume Bonnafondin kanssa irtiottoon etapin alkuvaiheessa ja voitti etapin, vaikka Joaquim Rodríguez tavoitti hänet noin 400 metriä ennen maalia. Hän siirtyi samalla mäkikirikilpailun johtoon, jonka hän lopulta myös voitti.