cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kalsiumkarbimidi
Kalsiumkarbimidi (Dipsan) on eräs lääkeaine, jota on käytetty alkoholismin hoidossa. Lääke on ollut aktiivissa käytössä vielä 1970-luvulla. Sittemmin siitä lienee luovuttu. Dipsanin aiheuttamia reaktioita pidettiin Antabusta, sekä sen kardiovaskulaarista vaikutusta sydämeen ja verenkiertoon lievempinä. Vaikutustapa on kuitenkin sama, eli asetaldehydin hapettumisen esto. Se taas aiheuttaa pahoinvointia. Lääkettä valmisti yhdysvaltalainen Lederle, joka myöhemmin fuusioitui Wyethin kanssa. Antotapa oli tabletti, vahvuudeltaan 50 mg vaikuttavaa ainetta. Annostus oli 1-2 tablettia päivässä. Lääkkeen enimmäiskesto oli vaikutukseltaan noin 48 tuntia (2 vrk) lääkkeen ottamisen jälkeen. Keskimääräinen riittävän inhoreaktion tuoma lääkinnällinen vaikutus kesti kuitenkin vain noin 15 tuntia.
Maailman merenkulkuyliopisto
World Maritime University tai Maailman merenkulkuyliopisto on Ruotsin Malmössä sijaitseva kansainvälinen merenkulkualan korkeakoulu. YK:n alaisen Kansainvälisen merenkulkujärjestön perustama oppilaitos aloitti toimintansa vuonna 1983.
Vuonna 1992 kummasteltiin Suomessa rahoituskuviota, jossa Ruotsin valtion avustus Suomessa toimineelle Wider-instituutille ja Suomen avustus Maailman merenkulkuyliopistolle oli kytketty erikoisella tavalla yhteen.
Georgialaiset kirjaimistot
Georgialaiset kirjaimistot ovat kolme kirjaimistoa, joilla kirjoitetaan georgian kieltä ja muita kartvelilaisia kieliä (mingreliä, svania ja lazia) sekä joskus muita Kaukasuksen alueen kieliä, kuten osseettia ja abhaasia 1940-luvulla. Georgian kielen ortografia noudattaa pääosin ääntämystä, ja georgian aakkosissa on nykyisin 33 kirjainta.
Georgian kielen aakkosia tarkoittava sana on anbani aakkosten kahden ensimmäisen kirjaimen nimien mukaan. Georgian aakkosissa ei tehdä eroa pien- ja suuraakkosten välillä.
Historia
Sen jälkeen, kun georgialle syntyi kirjakieli, kielen kirjoittamiseen on kehitetty kolme kirjaimistoa. Ne olivat alun perin toisistaan erillisiä, vaikka niitä onkin käytetty yhdessä kirjoittamaan samoja kieliä ja niiden kirjaimilla on samat nimet. Uusimmassa kirjaimistossa on kuitenkin enemmän kirjaimia kuin kahdessa vanhemmassa, tosin ylimääräisiä kirjaimia ei enää tarvita nykygeorgian kirjoittamiseen.
Asomtavruli
250px|thumb|Vanhaa asomtavruli-kirjoitusta [[Davit Garedžan luostarissa.]]
Georgia (Iberian kuningaskunta) käännytettiin kristinuskoon 330-luvulla. Tutkijat uskovat, että georgialaisten kirjainten kehittämisellä oli keskeinen asema uskonnollisen sanoman ja uskonnollisten kirjoitusten levittämisessä georgialaisten keskuuteen. Tämä tapahtui 300- tai 400-luvuilla suhteellisen pian kääntymisen jälkeen. Vanhin esimerkki georgialaisesta kirjoituksesta, jonka aitoudesta ei ole kiistelty, on asomtavruli-kirjoitus betlehemiläisessä kirkossa noin vuodelta 430.
Esimerkkejä vanhimmista kirjaimista eli asomtavruli-kirjoituksesta, joka tunnetaan myös nimellä mrgvlovani , on edelleen nähtävillä muistokirjoituksissa, esimerkiksi betlehemiläisessä kirkossa ja Bolnisi Sionin kirkossa (300–400-luvuilta) lähellä Tbilisiä. Georgiankielisestä nimestään huolimatta kirjaimistossa ei alun perin eroteltu isoja ja pieniä kirjaimia, kuten ei nykyisissäkään kirjaimistoissa.
Georgialaisen historiallisen perinteen mukaan georgialaiset kirjaimet keksi Iberian kuningas Parnavaz I 200-luvulla ennen ajanlaskun alkua. Georgialainen nykytutkija Levan Tšilašvili väittää, että Parnavaz olisi luonut kirjaimet kääntääkseen Avestan (pyhät zarathustralaiset kirjoitukset) georgiaksi; mielipiteensä hän perustaa Nekresistä löytyneiden kirjoitusten ajoitukseen ensimmäiselle tai toiselle vuosisadalle. Arkeologia ei kuitenkaan ole tukenut väitteitä georgialaisten kirjainten esikristillisestä alkuperästä.
Georgiassa käytettiin kuitenkin ainutlaatuista paikallista aramean aakkosten muotoa, joka tunnetaan nimellä "armazuli" Armazin kaupungin mukaan. 1940-luvulla Mtskhetasta löydettiin kaksikielinen, kreikaksi ja arameaksi laadittu kirjoitus. On mahdollista, että maassa laadittiin paikallisia esikristillisiä kirjoituksia, joita innokkaat kristityt kuitenkin myöhemmin tuhosivat. Monet ovat pitäneet uskottavampana ajatusta, että georgialaiset kronikat viittaavatkin paikallisen aramean kielen muodon käyttöönottoon Parnavazin hallituskaudella, eivät georgialaisten kirjainten kehittämiseen.
Tätä kirjaimistoa käytetään nykyään edelleen joissakin otsikoissa ja kirjojen nimikkeissä. Koska kirjaimia ei käytetä enää georgian kirjoittamiseen, niitä on käytetty uudelleen innovatiivisilla tavoilla suuraakkosina yhdistämällä niitä kahteen muuhun kirjaimistoon.
Nuskhuri
thumb|200px|Nuskhuri-kirjoitusta vuosituhannen alkupuolelta. Nuskhuri-kirjaimiston käyttö aloitettiin 800-luvulla. Sitä käytettiin pääosin kirkollisissa teoksissa. Kirjaimet saattoivat kehittyä Pahlavi-aakkosten pohjoisesta arsakidi-variantista, joka kehittyi vuorostaan vanhemmista aramean aakkosista. Kuitenkin kirjoituksen suunta (vasemmalta oikealle), erillisten symbolien käyttö vokaaleille, kirjainten järjestys ja niille annetut numeroarvot viittaavat pikemminkin kreikkalaiseen vaikutukseen.
Georgialainen kielitieteilijä Tamaz Gamkrelidze on väittänyt, että kirjaimisto kehitettiin vapaasti kreikkalaisten aakkosten perusteella, eikä se suoraan perustunut aiempiin aramean aakkosten muotoihin, vaikka georgian kielen fonologia onkin hyvin erilainen kuin kreikan. Kuten aiemmassa monumentaalisessa asomtavruli-kirjaimistossa, nuskhuri-kirjaimistossa ei ole erikseen isoja ja pieniä kirjaimia. Sitä on kuitenkin käytetty yhdessä asomtavruli-kirjaimiston kanssa (jonka kirjaimia on käytetty uskonnollisissa käsikirjoituksissa suuraakkosina) muodostamaan khutsuri-kirjoitus. Siinä erotellaan isot ja pienet kirjaimet ja sitä käytetään nykyäänkin ajoittain.
Mkhedruli
Nykyisin käytössä oleva kirjaimisto, jota kutsutaan nimellä mkhedruli, otettiin käyttöön 1000-luvulla. Sitä käytettiin ei-uskonnollisiin tarkoituksiin aina 1700-luvulle saakka, kunnes se korvasi täysin khutsuri-kirjoituksen (joka käytti kahta varhaisempaa kirjaimistoa).
Seitsemän alkuperäisestä 40 mkhedruli-kirjaimesta on jäänyt pois käytöstä. Kuten kahdessa muussa kirjaimistoissa, mkhedruli-kirjoituksessa ei tehdä eroa pienten ja isojen kirjainten välille. Jotkut nykykirjailijat ovat kuitenkin kokeilleet asomtavruli-kirjainten käyttöä kapiteeleina. Useimmiten niiden käyttö johtuu kuitenkin khutsuri-tyylin aiheuttamasta sekaannuksesta ja tietämättömyydestä, eikä luovasta, tietoisesta valinnasta. Georgialaiset pitävätkin sitä usein virheenä. Muut käyttävät mkhedruli-kirjaimistoa yksinään erottaakseen isot ja pienet kirjaimet toisistaan yksinkertaisesti muuttamalla kirjainten kokoa.
Translitterointi
Georgian kielen translitterointiin latinalaisille kirjaimille on kehitetty useita eri järjestelmiä. Alla olevassa taulukossa on mkhedruli-kirjainten perinteiset nimet ja suurpiirteiset äännearvot:
Käytöstä poistetut kirjaimet:
Seuraavassa taulukossa on mkhedruli-kirjainten kaksi eri translitterointijärjestelmää ja unicode-koodit:
Tipasa
Tipasa ( Tibaza) on rannikkokaupunki Algeriassa. Se on Tipasan maakunnan pääkaupunki. Nykyinen Tipasan kaupunki on perustettu vuonna 1857 ja se on kuuluisa kauniista sijainnistaan ja hiekkarannoistaan.
Historia
Foinikialaiset perustivat Tipasan ja keisari Claudius teki siitä roomalaisen armeijasiirtokunnan. Roomalainen kaupunki rakennettiin kolmelle kukkulalle. Suurin osa asuintaloista, joista ei ole jäänyt mitään jäljellä, sijaitsivat keskimmäisellä kukkulalla. Läntiselle kukkulalle on jäänyt kuitenkin kahden basilikan ja itäiselle kukkulalle muun muassa basilikan, kylpylän ja amfiteatterin rauniot. Suojavallista on myös selvät jäänteet ja itäisen kukkulan juurella on muinaisen sataman rauniot. Basilikoja ympäröivät hautausmaat, jotka ovat täynnä kivestä tehtyjä mosaiikkikoristuksilla päällystettyjä ruumisarkkuja.
Kristinusko levisi alueelle varhain, tosin vasta 300-luvulla sattuneen Salsan marttyyrikuoleman jälkeen. Vandaalikuningas Hunerik lähetti Tipasaan vuonna 484 areiolaisen piispan, minkä seurauksena suurin osa asukkaista pakeni Espanjaan. Monia alueelle jääneitä vainottiin julmasti. Pian tämän jälkeen kaupunki hävisi maailmankartalta.
Pirjo Mäki
Pirjo Helena Mäki (31. toukokuuta 1962 Oulu – 11. marraskuuta 2018 Oulu) oli suomalainen psykiatri, psykoterapeutti ja Oulun yliopiston psykiatrian professori. Hänet tunnettiin erityisesti nuorisopsykiatrian ja nuorille kohdennettujen mielenterveyspalvelujen puolestapuhujana.
Mäki opiskeli Oulun yliopistossa, josta valmistui lääkäriksi, lastenpsykiatrian erikoislääkäriksi ja tohtoriksi (LkT). Hänen englanninkielinen väitöskirjansa (2003) käsitteli äidin raskausaikaisen masennuksen (Pohjois-Suomen 1966 syntymäkohorttitutkimus) ja varhaisen huoltajista eroamisen (niin sanottu Joulumerkkikotitutkimus) merkityksestä skitsofrenian ja rikollisuuden synnylle. Työ oli otsikoitu Parental separation at birth and maternal depressed mood in pregnancy : associations with schizophrenia and criminality in the offspring. Hän pätevöityi myös psykoterapeutiksi niin yksilö- (2002) kuin perheterapiasta (1999, VET 2005).
Sittemmin Mäki oli psykiatrian ja nuorisopsykiatrian dosentti, joka nimitettiin vuoden 2016 alusta psykiatrian professoriksi Oulun yliopistoon ja Oulun yliopistolliseen sairaalaan. Hän oli Oulun yliopiston lääketieteellisen tiedekunnan psykoterapeuttikoulutuksen vastuuhenkilö.
Vasenkätisyys
thumb|Vasenkätistä kirjoittamista. Vasenkätisyys tarkoittaa vasemman käden suosimista tarkkaa koordinaatiota vaativissa tehtävissä, kuten kynällä kirjoittamisessa.
Yleisyys ja syyt
thumb|Vasenkätisten päivän viettoa Lontoossa 13. elokuuta 2002.
Vasenkätisiä on noin 10 prosenttia maailman ihmisistä – miehistä 12 prosenttia ja naisista 8 prosenttia. Länsimaissa heitä on hiukan yli 10 prosenttia, mutta Afrikassa ja Aasiassa vähemmän, esimerkiksi Intiassa 6 prosenttia, Sudanissa 5 prosenttia ja Japanissa 4 prosenttia.
Kaksosilla vasenkätisyyttä esiintyy kaksi kertaa useammin kuin muilla ihmisillä.
Merkkejä vasenkätisistä ihmisistä on löydetty jo miljoonia vuosia vanhoista fossiileista, mutta he olivat jo tuolloin vähemmistössä. Mahdollisesti vanhin kirjallinen maininta vasenkätisyydestä on Raamatun Tuomarien kirjan kertomus Benjaminin heimoon kuuluneesta Eehudista, joka eli noin vuonna 1200 eaa. Eehudin kuvataan surmanneen Mooabin kuninkaan Eglonin miekalla, jota hän käytti vasemmalla kädellään. Maailman kuvataiteen historiassa vasenkätisten hahmojen osuus on ollut suurin piirtein sama kuin oikeassa elämässäkin. Merkkejä vasenkätisyydestä on löydetty myös joidenkin käyttöesineiden tekotavasta.
Vasenkätisyyden harvinaisuudelle ei tunneta selvää biologista syytä. Vasenkätisyyden arvellaan johtuvan suurimmaksi osaksi ympäristötekijöistä ja joltain osin usean geenin yhteisvaikutuksesta. Kahden vasenkätisen vanhemman lapsista vasenkätisiä on joka neljäs. Vuonna 2020 julkaistussa tutkimuksessa 1,7 miljoonan ihmisen perimästä löydettiin 41 aluetta, jotka liittyivät vasenkätisyyteen.
Vasenkätisyyden todennäköisyyttä lisäävät äidin raskaudenaikaiset ongelmat ja vaikea synnytys.
Vasenkätisten aivot
Vasenkätisyyteen liittyy oikean aivopuoliskon suurempi käyttö kuin oikeakätisyyteen. Noin 30 prosenttia vasenkätisistä ihmisistä käyttää kielen prosessointiin enemmän oikeaa aivopuoliskoaan, tai molempia aivopuoliskoja yhtäläisesti, kun oikeakätisistä niin tekee vain kaksi prosenttia.
Vasenkätisyyden haittoja ja etuja
thumb|150px|Tenniksen huipulla on ollut useita vasenkätisiä pelaajia, kuten [[John McEnroe.]]
Monet laitteet ja välineet on suunniteltu käytettäväksi oikealla kädellä, ja myös monien esineiden ja huonekalujen sijoittelussa on ajateltu lähinnä oikeakätisiä. Tällöin niiden käyttäminen vasemmalla kädellä voi olla vaikeaa tai epämukavaa.
Vasenkätisillä on yliedustus monessa kamppailulajissa, kuten nyrkkeilyssä, vapaaottelussa, painissa, judossa, karatessa ja taekwondossa. Myös tenniksen huipulla vasenkätisiä on paljon. Vasenkätisten yliedustus ja yliote oikeakätisiin nähden saattaa perustua heidän harvinaisuuteensa, mikä tekee heidän liikkeistään vaikeammin ennustettavia kuin oikeakätisten. Tämän edun on arveltu voineen vaikuttaa myös entisaikojen todellisissa taistelu- ja väkivaltatilanteissa.
Suhtautuminen
Vasenkätisiä on joskus yritetty pakottaa tai ohjata oikeakätisiksi esimerkiksi koulussa, mutta nykyaikana näin ei enää tehdä. Suomessa koulun kirjoitustunneilla kahlittiin aikoinaan vasenkätisten oppilaiden vasen käsi kiinni, koska haluttiin näiden oppivan kirjoittamaan oikealla kädellä.
Joissain kulttuureissa vasenta kättä pidetään likaisena, ja se onkin varattu esimerkiksi sukupuolielinten hygienian hoitoon. Siksi esimerkiksi syömistä vasemmalla kädellä ei pidetä hyväksyttävänä.
Vasenkätisten elämää helpottamaan onkin perustettu erilaisia kauppoja ja palveluita, jotka keskittyvät esimerkiksi vasenkätisille soveltuvan tuotevalikoiman kartuttamiseen. Tiettävästi ensimmäinen pelkästään vasenkätisten tarpeisiin erikoistunut yritys oli Lontoon Sohossa toiminut Anything Left-Handed, joka aloitti vasenkätisten tuotteiden kivijalkakauppana vuonna 1968. Myymälä lopetti toimintansa 2006, mutta jatkaa yhä verkkokauppana. Verkkokaupan yleistymisestä huolimatta vasenkätisille suunnattuja erikoisliikkeitä on yhä olemassa; sellaisia sijaitsee ainakin San Franciscossa Yhdysvalloissa sekä Erfurtissa Saksassa.
Kansainvälinen vasenkätisten päivä
Kansainvälistä vasenkätisten päivää vietetään vuosittain 13. elokuuta, ja sitä on juhlittu jo vuodesta 1976 lähtien. Vasenkätisille omistettua päivää vietti ensimmäisen kerran Lefthanders International -yrityksen perustaja Dean R. Campbell.
Oscar-gaala 2018
Oscar-gaala 2018 oli 90. kertaa järjestetty palkintogaala, jossa Yhdysvaltain elokuva-akatemia jakoi Oscar-palkinnot vuoden 2017 elokuville. Gaala järjestettiin Dolby-teatterissa Los Angelesin Hollywoodissa 4. maaliskuuta 2018 – hiukan tavallista myöhemmin, jotta vältettiin päällekkäisyys helmikuisten talviolympialaisten kanssa. Gaalan juonsi toista vuotta peräkkäin Jimmy Kimmel.
Fantasiadraamalla The Shape of Water oli eniten ehdokkuuksia, kaikkiaan 13.
Voittajat ja ehdokkaat
Ehdokkaat julkistettiin 23. tammikuuta 2018.
Palkinnot
Voittajat on listattuna ensimmäisenä, lihavoituna ja merkittynä kaksoisristillä (‡).
Televisiointi
Yhdysvalloissa gaalan esitti ja tuotti televisiokanava ABC.
Suomessa gaalan esittivät suorana lähetyksenä Yle Teema ja Yle Areena sunnuntain ja maanantain välisenä yönä. Lähetystä kommentoivat suomeksi toimittaja J. P. Pulkkinen ja elokuva-asiantuntija Anna Möttölä, ruotsinkielisessä selostuksessa Nicke Aldén ja Silja Sahlgren-Fodstad.
Too Old to Die Young (televisiosarja)
Too Old to Die Young (tunnetaan Suomessa myös nimellä Liian vanha kuolemaan nuorena ) on yhdysvaltalainen Nicolas Winding Refnin ja Ed Brubakerin luoma 10-osainen neo-noir-rikosdraamasarja, jonka pääosia näyttelee Miles Teller, Augusto Aguilera, Cristina Rodlo, Nell Tiger Free, John Hawkes ja Jena Malone.
Sarjan neljäs ja viides jakso esitettiin Cannesin elokuvajuhilla 18. toukokuuta 2019 ja se julkaistiin kokonaisuudessan Amazon Prime Videossa 14. kesäkuuta 2019.
Amazon ilmoitti vuonna 2019, että he eivät ole aikeissa tuottaa sarjalle toista tuotantokautta.
Asetelma
Too Old to Die Young seuraa apulaissheriffi Martin Jonesia (Miles Teller), joka ajautuu kartellien sotilaiden, Yakuzan salamurhaajien sekä salaperäisten kostajien hallitsemaan alamaailmaan.
Johanna Häiväoja
pienoiskuva|Enkeliveistos, [[Ruskeasannan hautausmaa, kappelin edusta, Vantaa.]] Johanna Häiväoja (s. 16. helmikuuta 1960 Helsingin maalaiskunta) on suomalainen kuvanveistäjä, joka toimii sekä Ranskassa että Suomessa. Häiväoja on tehnyt veistoksia pronssista ja paperista,  suuria installaatioita, monumentteja sekä pienoisveistoksia.
Häiväojan pienikokoisiakin veistoksia on kutsuttu monumentaalisiksi. Muotokielessä on kulmikkuutta ja poimuilevuutta. Häiväojan aiheita ovat olleet liike (etenkin tanssi) sekä keveys ja immateria veistoksen materiaalina.
Pienois- ja valoveistosten lisäksi Häiväoja on toteuttanut julkisia teoksia, mm. Enkeli muualle haudattujen muistomerkille Hietaniemen hautausmaalle, Sinä verhoudut valoon muistolehtoon, Incrementum Onninen Oy:n pääkonttorin eteen Vantaalle sekä Kesäyön Unelman Teatterisäätiölle.
Häiväoja on opiskellut Helsingin yliopistossa 1980–1983 fysiikkaa, matematiikkaa ja tietojenkäsittelyoppia sekä Helsingin yliopiston piirustuslaitoksella 1982–1986 ja suorittanut Diplôme Supérieure des Arts Plastiques:n, ranskalaisen ylimmän kuvataiteen loppututkinnon École Nationale Supérieure des Beaux-Arts:ssa, Pariisissa 1986–1990. Hän on pitänyt näyttelyitä kotimaassa ja ulkomailla, sekä yksityisnäyttelyitä että yhteisnäyttelyitä.
Häiväojan puoliso on kuvanveistäjä François Blosseville vuodesta 1990, lapset Sara (s. 1994) ja Leo (s. 1996). Hänen vanhempansa ovat muotitaiteilija Paula Häiväoja o.s. Virtanen ja kuvanveistäjä Heikki Häiväoja.
Solo (yhdistys)
Solo ry on Suomessa levyttävien ja esittävien solistien, solististen muusikkojen ja kapellimestarien yhdistys. Solo ry perustettiin vuonna 1975 Gramex ry:n jäsenjärjestöksi valvomaan solistien, solististen muusikkojen ja kapellimestareiden taloudellisia etuja. Solo ry:n perustamiskirjan allekirjoittivat Helsingissä 28. huhtikuuta 1975 Anki Lindqvist, Inga Sulin, Annikki Tähti, Vieno Kekkonen, Kai Lind, Tapani Kansa, Viktor Klimenko, Jukka Kuoppamäki, Lasse Mårtensson ja Eino Grön.
Yhdistyksen perustajia ja ensimmäinen puheenjohtaja oli Ragni Malmstén. Vuodesta 1989 puheenjohtajana toimi Danny. Vuonna 2015 uudeksi puheenjohtajaksi valittiin Kai Lind. Huhtikuussa 2023 yhdistyksen vuosikokouksessa puheenjohtajaksi valittiin Marko Bablo Junnilainen ja sihteerinä toimii Bianca Morales.
Yhdistys käynnisti uuden tulemisen keväällä 2021 ja tarkoituksenaan on tuoda esille suomalaisen musiikin ja tekijöiden merkitys suomalaiselle kulttuurille.
Solo ry:n vuosikokouksessa 2022 kunniajäseniksi nimitettiin kaikki perustajajäsenet, puheenjohtajat, sihteerit ja ansiokkaasti toimineet jäsenet.
Yhdistyksen englanninkielinen nimi on Association of Recording and Performing Artists in Finland.
Janne Vilkuna
thumb|right|225px|Janne Tapio Vilkuna, Jyväskylän yliopiston päärakennuksella lokakuussa 2009. Janne Tapio Vilkuna (s. 8. elokuuta 1954 Helsinki ) on Jyväskylän yliopiston museologian professori ja Jyväskylän yliopiston museon johtaja. Hän on myös toiminut useissa museoalan luottamustoimissa ja asiantuntijatehtävissä sekä kirjoittanut lukuisia julkaisuja arkeologian, kansatieteen, Suomen historian, taidehistorian ja museologian alalta. Vilkuna on Suomen ensimmäinen museologian professori.
Vilkuna on sotilasarvoltaan majuri.
Vuonna 2000 Vilkuna osallistui seurueeseen, joka matkasi soutamalla Jyväskylästä Viron Tarttoon.
Ura
Vilkuna valmistui filosofian kandidaatiksi Helsingin yliopistosta vuonna 1979 pääaineenaan arkeologia. Hän työskenteli Keski-Suomen museossa eri tehtävissä vuosina 1980–1989. Vilkuna siirtyi Jyväskylän yliopiston palvelukseen vuonna 1989, kun hänet nimitettiin vasta perustettuun museologian yliassistentin virkaan. Hän väitteli filosofian tohtoriksi vuonna 1992. Vuonna 1993 hänet nimitettiin Jyväskylän yliopiston museon johtajaksi. Ylisassistentin virka muuttui määräaikaiseksi apulaisprofessuuriksi 1997, määräaikaiseksi professuuriksi 1998 ja edelleen vakinaiseksi professuuriksi 1999. Vilkunasta tuli Suomen ensimmäinen museologian professori.
Sukutausta
Janne Vilkuna on edesmenneen akateemikko, kansatieteilijä, kielitieteilijä ja historiantutkija Kustaa Vilkunan pojanpoika ja historiantutkija Kustaa H. J. Vilkunan veli.
Markus Wolf
thumb|upright|Markus Wolf Markus Johannes ”Mischa” Wolf (19. tammikuuta 1923 Hechingen, Saksa – 9. marraskuuta 2006 Berliini, Saksa) toimi Stasin ulkomaanvakoiluosaston HVA:n (Hauptverwaltung Aufklärung) johtajana vuosina 1958–1987 Saksan demokraattisessa tasavallassa (DDR). Hän oli Stasin kakkosmies 34 vuoden ajan eli suurimman osan kylmästä sodasta.
Elämä
Wolf syntyi juutalaisperheeseen. Hänen isänsä oli kommunistinen näytelmäkirjailija Friedrich Wolf ja veljensä elokuvaohjaaja Konrad Wolf. Kun kansallissosialistinen puolue nousi valtaan Saksassa, perhe muutti Sveitsin kautta Moskovaan. Opiskeltuaan ensin lentokonetekniikkaa Markus Wolf liittyi Kominterniin. Hänen nuorempi veljensä Konrad toimi sodan jälkeen elokuva-alalla Saksan demokraattisessa tasavallassa.
Sodan jälkeen Wolf lähetettiin journalistina Berliiniin Neuvostoliiton miehitysvyöhykkeelle. Kun Saksan demokraattisen tasavallan ulkomaantiedustelupalvelu perustettiin vuonna 1953, hän oli mukana alusta alkaen. Tiedustelupäällikkönä hän onnistui soluttamaan vakoojansa hyvin Länsi-Saksan hallinto- ja yrityspiireihin.
Suurimman osan urastaan Wolf tunnettiin ”kasvottomana miehenä”, koska hänestä oli saatavilla vain vähän tietoja. Vasta vuonna 1978 länsivallat saivat tietää, miltä hän näytti. Wolfin matkustaessa kesäkuussa 1978 reittilennolla Helsingistä Tukholmaan väärällä nimellä Kurt Werner Suomen Suojelupoliisi välitti Ruotsin Säpolle tiedon epäilyttävästä itäsaksalaisesta diplomaatista. Säpo sai hänet salakuvattua Tukholman Kungsträdgårdenilla, ja Länsi-Saksaan loikannut entinen Stasin upseeri Werner Stiller tunnisti myöhemmin valokuvasta ”Wernerin” Wolfiksi. Kuva julkaistiin pian Länsi-Saksan lehdissä. Wolf jäi eläkkeelle vuonna 1986 jatkaakseen kirjoittamista. DDR:ssä häntä pidettiin uudistajana, koska hän tuki Mihail Gorbatšovin politiikkaa.
Markus Wolf kuoli nukkuessaan kotonaan Berliinissä 9. marraskuuta 2006.
Akebono Tarō
thumb|Akebono Tarō
Akebono Tarō (, s. 8. toukokuuta 1969 Waimanalo, Havaiji), alun perin Chadwick Haheo Rowan, on yhdysvaltalaissyntyinen entinen sumopainija. Havaijilla syntynyt Akebono oli ensimmäinen ulkomaalainen, joka saavutti suurmestarin eli yokozunan arvon. Akebono voitti urallaan 11 mestaruutta. Hänen aktiiviuransa kesti vuodesta 1988 vuoteen 2001. Akebonon kamppailu japanilaisia veljeksiä Takanohanaa ja Wakanohanaa vastaan kasvatti sumon suosiota 1990-luvulla.
Rowan vietti lapsuutensa Havaijin Oahun saarella ja pääsi lukioon koripallostipendillä. Alle vuoden päästä hän kuitenkin keskeytti opintonsa, koska hänellä oli erimielisyyksiä valmentajansa kanssa eikä hän viihtynyt oppitunneilla. Vuonna 1988 hän noudatti isänsä neuvoa ja tapasi havaijilaisen Jesse Kuhauluan, joka oli japanilaisen sumotallin vetäjä. Kuhaulua oli entinen sumopainija, joka oli nimellä Takamiyama noussut sumon mestariksi eli ōzekiksi. Hän sai taivuteltua isokokoisen Rowanin liittymään talliinsa.
Ensimmäisen puolen vuoden ajan Rowanilla oli valtava koti-ikävä, ja hän itki melkein joka ilta. Hän osasi japania heikosti, eikä sopeutunut helposti tallikavereidensa joukkoon. Harjoituksissa Rowan kuitenkin osoittautui uskomattoman voimakkaaksi, mutta 204-senttisenä ja 225-kiloisena hänellä oli ongelmia säilyttää tasapainonsa kamppailuissa.
Sitkeällä harjoittelulla Rowan kehitti vähitellen tekniikkaansa ja taitojaan, ja maaliskuussa 1988 hän teki ensiesiintymisensä ammattimaisen sumon piirissä. Rowan otti ottelunimekseen Akebono (Aamunkoitto). Hän eteni nopeasti alasarjojen läpi, tehden matkan varrella useita ennätyksiä. Vuonna 1990 Akebono nostettiin ylimpään sarjaan (makuuchi), jossa menestys oli aluksi keskinkertaista.
Vuonna 1992 Akebonon onni kääntyi. Toukokuussa hän voitti ensimmäisen ylimmän sarjan mestaruutensa, ja hänet ylennettiin ōzekiksi. Akebono voitti myös marraskuun turnauksen ja heti perään vuoden 1993 tammikuun turnauksen. Tämän turnausvoiton jälkeen Akebono sai yokozunan arvon. Hän oli saavuttanut sumon ylimmän arvon vain 30 kilpailun jälkeen, mihin kukaan ei ollut aiemmin pystynyt.
Seuraavista kahdeksasta turnauksesta Akebono voitti neljä, ja hän saavutti erinomaiset tulokset myös muissa. Vuoden 1994 keskivaiheilla loukkaantumiset alkoivat kuitenkin vainota häntä, ja hänen oli jätettävä väliin yhä useampia turnauksia. Vastoinkäymisistä huolimatta Akebono jatkoi uraansa. Hän lopetti uransa vuonna 2001, voitettuaan sumon ylimmällä sarjatasolla yhteensä 11 mestaruutta ja 566 ottelua. Akebono ei onnistunut saavuttamaan yhdessäkään turnauksessa täydellistä zenshō-yūshō-suoritusta eli 15 otteluvoittoa, mutta neljässä turnauksessa hän voitti 14 turnauksen 15 ottelustaan.
Akebono toimi kilpauransa jälkeen kaksi vuotta entisen tallinsa valmentajana. Sen jälkeen hän on otellut erilaisten itsepuolustuslajien otteluissa ja toiminut satunnaisesti ammattipainijana. Vuonna 1996 Akebono sai Japanin kansalaisuuden ja muutti viralliseksi nimekseen Akebono Tarō.
Friedrich Georg Wilhelm von Struve
thumb|250px|Tähtitieteilijä Wilhelm von Struve. Friedrich Georg Wilhelm von Struve (15. huhtikuuta 1793 Altona, Holsteinin herttuakunta – 23. marraskuuta (J: 11. marraskuuta) 1864 Pietari) oli saksalaissyntyinen venäläinen tähtitieteilijä maineikkaasta tähtitieteilijöiden suvusta.
Wilhelm Struve syntyi Hampurin lähellä Altonassa, joka oli osa tuolloin Tanskaan kuulunutta Holsteinin herttuakuntaa. Hänen isänsä Jacob Struve (1755–1841) oli matematiikanopettaja ja lukionrehtori, hänen jälkeläisensä kolmessa polvessa olivat tähtitieteilijöitä. Nuori Wilhelm lähetettiin 1808 veljensä luo Tarttoon, silloiseen Venäjän keisarikunnan Liivinmaan kuvernementtiin, ilmeisesti välttääkseen Napoleonin valtaamassaan Saksassa määräämän asevelvollisuuden.
Struve aloitti opinnot Tarton yliopistossa 15-vuotiaana vuonna 1808 ja valmistui pian parhain arvosanoin pääaineenaan filologia. Hän vaihtoi sitten alaa ja jatkoi opintojaan tähtitieteilijänä. Vuosina 1813–1820 hän opetti yliopistossa, ensin ylimääräisenä professorina, vuodesta 1820 alkaen matematiikan ja tähtitieteen varsinaisena professorina. Vuosina 1820–1839 hän toimi Tarton tähtitieteellisen observatorion johtajana. Vuosina 1839–1862 hän oli Pietarin tiedeakatemian vasta perustetun Pulkovon observatorion ensimmäisenä esimiehenä Pietarin esikaupungissa.
Struve tutki muun muassa kaksoistähtiä ja onnistui ensimmäisenä määrittämään esimerkiksi Vegan näennäisen liikkeen taivaalla eli parallaksin. Hän tutki myös geodesiaa eli maan muotoa sekä rakennutti 2 820 km pitkän kolmiomittausketjun – Struven ketjun, joka siis on nimetty hänen mukaansa. Ketju rakennettiin Venäjälle ja Ruotsi-Norjaan, Hammerfestista Mustallemerelle. Ketju on nykyään UNESCOn maailmanperintölistan kohde.
Perhe
Vuonna 1815 Struve avioitui Altonassa Emilie Wallin kanssa (1796–1834) ja heille syntyi 12 lasta, joista kahdeksan jäi henkiin. Hänen pojistaan Otto Wilhelm von Struve oli myös merkittävä tähtitieteilijä ja isänsä seuraaja Pulkovon observatorion johtajana, Genrih Struve (1822–1908) oli kemisti ja Bernhard Struve (1827–1889) oli Venäjän valtion virkamiehenä Siperiassa ja kuvernöörinä Astrahanissa ja Permissä.
Vaimonsa kuoleman jälkeen Struve avioitui Johanna Bartelsin (1807–1867) kanssa. Heidän kuudesta lapsestaan tunnetuin oli Karl Struve (1835–1907) joka toimi Venäjän suurlähettiläänä Japanissa, Yhdysvalloissa ja Alankomaissa.
Otto Wilhelm von Struven pojat Ludwig Struve ja saksalaistunut Hermann Struve olivat kuuluja tähtitieteilijöitä, samoin Ludwig Struven poika Otto Struve, Wilhelm von Struven pojanpojanpoika, joka vaikutti Yhdysvalloissa.
Bernhard Struven pojasta Peter Struvesta (1870–1944) tuli puolestaan marxilainen toimittaja, ja hän liittyi Venäjän työväenpuolueeseen, mutta erosi siitä, kun menševikit ja bolševikit riitautuivat ja puolue hajosi. Peter Struve liittyi Perustuslaillis-demokraattiseen kadettipuolueeseen ja hänestä tuli liberaali. Venäjän sisällissodan aikana Peter Struve liittyi valkoisten puolelle. Hän kuoli vuonna 1944 Pariisissa.
Itä-Timorin kielet
pienoiskuva|Itä-Timorin kielellinen tilanne Itä-Timor on pienestä koostaan huolimatta kielellisesti melko monipuolinen maa. Ethnologuen mukaan maassa puhutaan 21 elävää kieltä.
Portugali ja tetum
Itä-Timorin perustuslaki määrittelee maan virallisiksi kieliksi portugalin ja tetumin. Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan tetumilla oli 448 788 ja portugalilla 595 puhujaa.
Maan ollessa portugalin siirtomaa, portugali oli koulujen opetuskieli. Portugalia osaa kuitenkin vain noin 5 % maan väestöstä. Perustuslaki kuitenkin määrää, että maan tulee pitää yllä erityisen ystävällisiä suhteita muihin portugalinkielisiin maihin.
Tetum jakautuu kahteen eri muotoon kaupunkilaisten (tetum prasa) ja maalaisten (tetum terik) välillä. Uutisia julkaistaan jonkin verran myös tetumiksi.
Työkielet
Indonesian miehityksen ajan maan ainoa virallinen kieli oli indonesia, jolla on tästä syystä huonossa maineessa. Tästä huolimatta indonesia on määritelty työkieleksi. Indonesialainen media on suosittua Itä-Timorilla. Indonesiaa käytetään myös paljon Itä-Timorin kansallisessa yliopistossa, jossa iso osa oppikirjoista on indonesiaksi ja kielellä kirjoitetaan mm. lopputyöt.
Indonesian lisäksi myös englanti on määritelty työkieleksi.
Muut kielet
Itä-Timorin muut paikalliset kielet jakautuvat karkeasti austronesialaisiin ja yleisuusiguinealaisiin kieliin. Perustuslain mukaan valtion tulee edistää kansallisten kielten käyttöä yhdessä tetumin kanssa.
Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan Itä-Timorin kymmenen puhutuimmat muut kielet olivat:
Tuhkimo (vuoden 1950 elokuva)
Tuhkimo (Cinderella) on ranskalaisen Charles Perrault'n Tuhkimo-satuun (1697) perustuva Disney-yhtiön animaatioelokuva.
Tuhkimo oli Walt Disneyn ensimmäinen varsinainen pitkä elokuva Bambin jälkeen, ja elokuvan menestys pelastikin studion vaikeuksilta. Elokuva sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa 15. helmikuuta 1950.
Suomenkielisen ääniversion vuodelta 1992 ohjasi Pekka Lehtosaari. Päärooleissa olivat Anna Kuoppamäki, Seela Sella ja Rauha Rentola.
thumb
Juoni
Tuhkimo on leskeytyneen aristokraatti-isänsä ainoa ja suuresti rakastettu tytär. Tuhkimon isä kuitenkin päättää, että hänen tyttärensä tarvitsee äidin, joten hän menee naimisiin ylpeän ja koppavan lady Tremaine-nimisen naisen kanssa. Lady Tremaine on jäänyt myös leskeksi ja saanut edellisestä avioliitostaan kaksi tytärtä, Anastasian ja Druzellan. Vaatimattoman näköiset ja sosiaalisesti kömpelöt sisarpuolet kadehtivat suuresti kaunista ja lumoavaa Tuhkimoa.
Perhe elää yhdessä onnellisesti monta vuotta, kunnes Tuhkimon isä kuolee. Miehensä kuoleman jälkeen lady Tremaine paljastaa todellisen luontonsa ja ottaa yhdessä tyttäriensä kanssa tilan haltuunsa. He alkavat kohdella kadehtimaansa Tuhkimoa huonosti ja ryhtyvät lopulta käyttämään tätä hyväkseen. Ennen pitkää Tuhkimo pakotetaan kyökkipiiaksi ja palvelemaan kateellisia sisarpuoliaan. Vaikeuksista huolimatta Tuhkimosta kasvaa kaunis nuori nainen, ja hän ystävystyy niin ladossa asuvien eläinten kuin myös useiden tilan lähistöllä elävien hiirien ja lintujen kanssa.
Samaan aikaan kuninkaallisessa palatsissa kuningas on huolissaan siitä, ettei hänen pojallaan ole aikomuksia mennä naimisiin. Kuningas haluaa palavasti saada lapsenlapsia, joten hän ja suurherttua järjestävät prinssille tanssiaiset, joihin kutsutaan valtakunnan kaikki naimakelposet neidot. Prinssin on tanssiaisissa määrä rakastua johonkuhun neitoon ja mennä tämän kanssa naimisiin.
Kun tanssiaiskutsu saapuu myös lady Tremainen taloon, Tuhkimo pyytää äitipuoleltaan lupaa osallistua tanssiaisiin. Äitipuoli lupaa, että Tuhkimo saa osallistua, jos tämä saa ensin valmiiksi työnsä ja löytää sitten itselleen vielä sopivan puvun. Estääkseen Tuhkimoa pääsemästä tanssiaisiin äitipuoli määrää tälle kuitenkin kasoittain askareita. Tuhkimon hiiriystävät Vili ja Huli yhdessä muitten hiirien ja lintujen kanssa käyttävät sisarpuolten pois heittämää vyönauhaa ja helminauhaa tehdäkseen Tuhkimon äidin vanhasta mekosta Tuhkimolle uuden puvun. Kun Tuhkimo saapuu aulaan uudessa puvussaan valmiina juhliin, äitipuoli alkaa kommentoida tytön pukua sarkastisesti huomauttaen tyttärilleen vaivihkaa Tuhkimon helminauhasta ja vyönauhasta. Sisarpuolet vihastuvat nähdessään Tuhkimon yllä omia korujaan ja vaatteitaan ja repivät vihoissaan Tuhkimon puvun kappaleiksi. Lopulta äitipuoli käskee tyttäriään lopettamaan, ja he lähtevät yhdessä tanssiaisiin jättäen Tuhkimon kotiin yksin. Tuhkimo juoksee itkien puutarhan perälle.
Tuhkimon hyvä haltijatarkummi ilmestyy puutarhaan. Haltijatar loihtii Tuhkimolle upean välkehtitävän puvun ja lasiset kengät sekä muuttaa kurpitsan ja useita eläimiä neljän hevosen vetämiksi vaunuiksi, kuskiksi ja lakeijaksi. Tuhkimo lähtee tanssiaisiin, kun haltijatar on ensin varoittanut häntä siitä, että lumous särkyy keskiyöhön mennessä.
Tanssiaisissa prinssi ei kiinnostu yhdestäkään tytöstä, kunnes näkee Tuhkimon ja lumoutuu tästä välittömästi. Prinssi ja Tuhkimo tanssivat linnassa ja puutarhassa, kunnes linnan kello alkaa lyödä keskiyötä. Tuhkimo pakenee vaunuillaan ulos linnasta, mutta pudottaa samalla toisen lasikengistään. Kun suurherttua kertoo kuninkaalle salaperäisen tytön katoamisesta, he päättävät löytää Tuhkimon tämän jättämän lasikengän avulla.
Seuraavana aamuna valtakunnalle julistetaan, että suurherttua aikoo vierailla valtakunnan jokaisessa talossa etsimässä tyttöä, jolle palatsista löydetty lasikenkä sopii. Se tyttö, jonka jalkaan lasikenkä mahtuu, pääsee prinssin morsiameksi. Kun uutiset saapuvat lady Tremainen taloon, lady Tremaine ja sisarpuolet alkavat valmistautua kiireesti suurherttuan vierailua varten. Myös Tuhkimo kuulee kuninkaan tekemästä julistuksesta ja alkaa unelmoiden hyräillä palatsissa edellisiltana soineen musiikin tahtiin. Lady Tremaine tajuaa kauhukseen Tuhkimon olevan prinssin kanssa edellisiltana tanssinut salaperäinen tyttö. Hän seuraa Tuhkimoa tämän huoneeseen ullakolle ja lukitsee tämän sisään.
Kun suurherttua saapuu, hiiret varastavat Tuhkimon huoneen avaimen lady Tremainen taskusta ja raahaavat sen kovalla työllä portaat ylös ullakolle. Ylös päästyään he saavat kimppuunsa lady Tremainen pahantahtoisen Lucifer-kissan, mutta sitten Tuhkimon vihikoira Bruno säikyttelee Luciferin tiehensä pelastaen hiiret. Sillä välin sisarpuolet yrittävät tuloksetta ahtaa jalkaansa suurherttuan tuomaan lasikenkään. Suurherttua on juuri tekemässä lähtöä, kun Tuhkimo saapuu paikalle ja pyytää saada sovittaa kenkää. Lady Tremaine, joka tietää lasikengän kuuluvan Tuhkimolle, kamppaa lakeijan, niin että tämä pudottaa lasikengän lattialle. Kenkä särkyy tuhansiksi palasiksi. Suurherttua suree särkynyttä kenkää, mutta Tuhkimo ojentaa hänelle toisen lasikenkänsä lady Tremainen suureksi kauhuksi. Suurherttua ilahtuu löydettyään viimein prinssin salaperäisen rakastetun ja sujauttaa lasikengän leikiten Tuhkimon jalkaan. Tuhkimo ja suurherttua päättävät olla kertomatta kenellekään särkyneestä lasikengästä.
Pian tämän jälkeen vietetään Tuhkimon ja prinssin häitä. Vihkiseremonian jälkeen Tuhkimo ja prinssi laskeutuvat alas kirkon portaita ympärillään kuningas, suurherttua ja kuninkaallisten vartijoiden univormuun pukeutuneet hiiret, jotka heittelevät vastanaineen parin päälle paperinpalasia. Elokuva päättyy Tuhkimon ja prinssin suudellessa toisiaan.
Vastaanotto
American Film Institute sijoitti Tuhkimon vuoden 2008 kymmenen parhaan animaatioelokuvan listallaan yhdeksänneksi. Video-oppaassa vuodelta 1994 Markku Salmi näkee hyvän huumorin ja tarttuvien laulunumeroiden korvaavan Tuhkimon visuaaliset puutteet muihin Disney-tuotantoihin verrattuna. Hän näki huomautettavaa vain VHS-version kömpelössä suomalaisessa jälkiäänityksessä ja antoi elokuvalle neljä tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”erinomainen”.
Liikkeenhallinta
Liikkeenhallinta on elokuvateollisuudessa käytetty tehostekuvausmenetelmä. Sillä voitiin osin korvata aiemmin käytetty stop motion -tekniikka. Menetelmää käytettiin ensimmäisen kerran George Lucasin Tähtien sota -elokuvassa.
Kohdetta kuvataan tietokoneohjatulla kameralla ”blue screeniä” vasten. Myöhemmässä vaiheessa sininen tausta vaihdetaan elokuvassa käytettävään taustaan.
Nykyään liikkeenhallinta on menettänyt merkityksensä. Tietokoneiden laskentatehon kasvettua tehosteiden tekeminen CGI-animaatioina on helpompaa, nopeampaa ja halvempaa kuin pienoismallien kanssa toimiminen.
Tšerkessian kansanmurha
Tšerkessian kansanmurha oli Venäjän keisarikunnan suorittama etninen puhdistus, joka kohdistui tšerkesseihin. Kansanmurha oli Kaukasian sodan seurausta. Häädetyt tšerkessit muuttivat pääasiassa Osmanien valtakuntaan.
Etninen puhdistus alkoi ennen sodan loppumista vuonna 1864 ja loppui vuonna 1867. Puhdistuksen kohteena olivat pääasiassa tšerkessit, ubyhit, ja abazat mutta myös inguušit, arshtinit, tšetšeenit, osseetit, ja abhaasit saivat osansa puhdistuksesta. Antero Leitzinger väittää Tšerkessian kansanmurhan olleen 1800-luvun suurin kansanmurha.
Mahdollisesti satoja tuhansia karkotettiin. Venäjän keisarillinen armeija hääti ihmisiä kylistään ja pakotti heidät siirtymään satamiin, Mustanmeren rannikolle, josta Osmanien valtakunnan laivat hakivat heidät. Venäjän tavoite oli häätää ryhmät mailtaan. Vain pieni vähemmistö karkotetuista sai palata asuinalueilleen. Osa karkotetuista kuoli prosessin aikana tauteihin. Jotkut myös kuolivat laivojen upotessa myrskyissä.
Marras (romaani)
Marras on Sami Lopakan esikoisromaani, joka ilmestyi tammikuussa 2014. Sen kustansi Like. Romaani on julkaistu sidottuna, nidottuna ja sähköisenä laitoksena.
Romaani kertoo pohjoissuomalaisen rockyhtyeen Euroopan-kiertueesta. Tarinan päähenkilö ja kertojaminä on koti-ikävää ja lähestyvää juoppohulluutta vastaan kamppaileva yhtyeen kitaristi Hautamaa, ja muita henkilöitä ovat muun muassa yhtyetoverit Raunio, Korpisuo, Suopunki ja Maaninen. Romaani on lähtökohtaisesti fiktiivinen, mutta kirjailijan, joka on tullut tunnetuksi vuosina 1989–2005 toimineen muhoslaisen Sentenced-yhtyeen rytmikitaristina ja sanoittajana, mukaan tarinasta totta on ”kaikki ja ei mikään” ja ”enemmän kuin kukaan terve ihminen haluaisi myöntää”. Kiertue-elämän ilojen ja surujen, ystävyyden, ahdistuksen ja alkoholin lisäksi yksi kirjan teemoista on konserttipaikkakunnat ja niiden synkkä historia.
Arvosteluissa Marrasta on kiitetty muun muassa ”rujon iskevästä ja häpeilemättömästä” mustasta huumoristaan ja ”suomalaisen vaikenevan miehen tuskan” kuvaamisesta. Tyyliltään sitä on verrattu Hunter S. Thompsonin ja Charles Bukowskin tuotantoon. Romaani sijoittui viidenneksi kirjabloggaajien Blogistanian Finlandia 2014 -kilpailussa.
Noin vuosi Marraksen jälkeen ilmestyi Matti Riekin tietokirja Täältä pohjoiseen: Sentencedin tarina.
Luettelo Dingon kappaleista
Tämä on luettelo rock-yhtye Dingon kappaleista. Kappaleita voi järjestää raidan, kappaleen nimen, kappaleen keston, albumin, julkaisuvuoden tai levy-yhtiön mukaan.
Rapanuin kieli
Rapanui on austronesialainen kieli, jota puhutaan Pääsiäissaarella rapanuiden keskuudessa. Vuonna 2000 sillä oli noin 2 500 puhujaa.
Historia
1800-luvun loppupuolella jotkut rapanuit muuttivat Tahitille ja palasivat myöhemmin Pääsiäissaarelle. Näiden paluumuuttajien vaikutus rapanuin kieleen on merkittävä: 5833 sanan sanalistasta 543 katsottiin olevan vähintään todennäköisesti tahitista. Syynä tähän on se, että tahitin ja rapanuin kielet ovat äännerakenteeltaan melko samanalaisia.
1960-luvulle saakka rapanui oli Pääsiäissaaren puhutuin kieli, mutta chileläisen kulttuurin vaikutuksesta vanhemmat alkoivat opettaa lapsilleen vain espanjaa, mikä johti rapanuin puhujien vähenemiseen. 1980-luvulle tultaessa vain harvat osasivat kieltä ja sitä puhuttiin lähinnä vain vanhuksille kunnioituksen osoittamiseksi.
Vuonna 2016 tehdyn tutkimuksen mukaan yli 65-vuotiaista rapanuista yli 70 % puhui rapanuita, mutta tutkimuksen nuorimmasta ikäluokasta 8–12 -vuotiaista sitä puhui sujuvasti vain 16,7 %. Vuonna 2007 puhujamäärä oli laskenut 2 000, mutta paikallisten kiinnostus kielen säilyttämistä kohtaan on noussut ja asenteet kieltä kohtaan ovat pääsääntöiset positiiviset. Pätevistä opettajista on kuitenkin pulaa, ja tähän on haettu apua niin ulkomaalaisista yliopistoista (esim. Uudesta-Seelannista tai Havaijilta) sekä yrittämällä saada Chilen yliopisto järjestämään opettajankoulutusta etänäkursseina.
Kirjakieli
Rapanuilla on ollut oma kirjoitusjärjestelmä mahdollisesti jo ennen eurooppalaisten saapumista. Sitä kirjoitettiin rongorongo-kirjoitusjärjestelmällä, jota ei ole kyetty tulkitsemaan. Myös kirjoituksen alkuperän ajoituksesta ei ole varmuutta.
Nykyään rapanuita kirjoitetaan latinalaisin aakkosin. Uusi testamentti on käännetty rapanuiksi vuonna 2018. Ensimmäinen rapanuiksi julkaistu sanomalehti on Tāpura Re'o ("kirjoitettu ääni").
Kielen kirjaimisto koostuu 20 aakkosesta, joista puolet on vokaaleja ja puolet konsonantteja:
A, Ā, E, Ē, H, I, Ī, K, M, N, O, Ō, P, R, T, U, Ū, V, ʻ, Ŋ
Konsonantit
Lähde:
Vokaalit
Kaikki vokaalit voivat esiintyä sekä lyhyinä että pitkinä.
Lähde:
Kielioppi ja sanasto
Lähde:
Lukusanat 1–10 rapa nuiksi: Arkisia fraaseja rapanuiksi:
Luminositeetti
Auringon säteilytehoa merkitään Ls tai LO. Visuaalisessa alueessa tähti säteilee myös tietyn energiamäärän, joka mitataan aurinkoina. On varsin tavallista sekoittaa toisiinsa tähden säteilemä energiamäärä ja tähden säteilemä näkyvä valo eli kokonaisluminositeetti sekä kirkkaus aurinkoina eli visuaalinen luminositeetti. Molemmista käytetään nimitystä luminositeetti.
Luminositeettia voidaan kuvata SI-järjestelmän watteina tai cgs-yksikköinä ergeinä/sekunti.
Visuaalinen ja bolometrinen luminositeetti
Kappaleen todellinen säteilymäärä, eli kaikki aallonpituudet sisältävä luminositeetti, on bolometrinen luminositeetti Lbol. Sen sijaan visuaalinen luminositeetti, LV, ilmaisee vain ihmisen silmälle näkyvän säteilyn aallonpituuksien (n. 400&nodash;700 nm) luminositeetin.
Auringolla bolometrinen ja visuaalinen luminositeetti ovat samoja (L=LV=LO), jos ne ilmoitetaan Aurinkoina, mutta ei esimerkiksi Siriuksella.
Luminositeetin logaritmi log L
Luminositettia voidaan merkitä myös aurinkoina logaritmisesti, esimerkiksi jos tähden luminositetti on 1000, sen log L/LO on +3.0.
Absoluuttinen kirkkaus ja luminositeetti
Tähden säteilemä energiamäärä riippuu tähden säteestä R ja lämpötilasta T kaavan
mukaan, missä lämpötila T ilmaistaan kelvineinä [K] ja säde R metreinä [m]. Samoin, kun Ls on Auringon luminositeetti ja Ts Auringon pintalämpötila.
.
Näin mielivaltaisen tähden (bolometrinen) luminositeetti on R2T4 kertaa suurempi kuin Auringon.
Jos tähden absoluuttinen bolometrinen magnitudi Mbol on -10, tähden luminositeetti on 106 Ls. Bolometrinen magnitudi mittaa tähden säteilemää energiamäärää, normaali magnitudi esimerkiksi tähden säteilyä keltaisessa eli visuaalisessa alueessa.
Tähden luminositeetti riippuu pääsarjan tähdelle massasta seuraavalla tavoin. M = tähden massa, Ms Auringon massa, Ls Auringon kirkkaus, L luminositeetti.
Leo Salonen
Leo ”Lexa” Salonen (29. heinäkuuta 1929 Viipuri – 15. syyskuuta 2018 Helsinki) oli suomalainen keittiömestari.
Leo Salonen työpaikkoja kokkina olivat rahtilaivat, hotelli Atlantic (Göteborgissa), norjalainen M/S Björkenheim -tankkeri, ravintola Motti, ravintola Fen Kuan, ravintola Klippan, ravintola Espilä, ravintola Teatterigrilli, ravintola Intim (Tukholmassa), ravintola Lido, ravintola Hongkong (Amsterdam), ravintola Vivex. Leo Salonen toimi vuodesta 1967 ravintoloitsijana Helsingin Suomalaisella Klubilla, Suomalaisella Pursiseuralla ja Särkänlinnassa. 1970-luvulla Salonen johti ravintoloitsijana Katajanokan Kasinoa. Tästä tehtävästä hän jäi eläkkeelle poikansa Juhani Salosen ryhtyessä ravintoloitsijaksi Katajanokan Kasinossa.
Salonen kuului vuonna 1964 IKA-International Chefs Culinary Competition -kilpailuista (kokkiolympialaiset) Frankfurtista kultamitalin voittaneeseen Suomen kokkijoukkueeseen. Hän oli Suomen ensimmäisiä tv-kokkeja, jonka ohjelmaa Hyvää ruokaa hyvissä kehyksissä esitettiin Tesvisiossa (1959–1960). Salonen teki ruokaa myös tv-ohjelmassa Herkuttelevat herrat.
Fragments of Unbecoming
Fragments of Unbecoming on saksalainen melodista death metallia soittava yhtye.
Khilon
thumb|180px|Khilon Spartalainen
Khilon (, n. 500 eaa.) oli yksi Kreikan seitsemästä viisasta. Hän oli kotoisin Spartasta eli Lakedaimonista. Hän toimi kaupungissa eforina eli ylimpänä hallintomiehenä.
Joitakin hänen sanontojaan ovat:
Lehtikantojäärä
Lehtikantojäärä (Rhagium mordax) on sarvijäärien heimoon (Cerambycidae) kuuluva kovakuoriaislaji.
Tuntomerkit
pienoiskuva|left|240px|Lehtikantojäärän kotelo Lehtikantojäärä on melko kookas (pituus 16–22 mm), roteva ja voimakasraajainen ja sen tuntosarvet ovat lyhyet ja leveät. Peitinsiipien kellanpunainen poikkivyö päättyy molemmin puolin mustaan, kolmiomaiseen täplään.
Levinneisyys
Lehtikantojäärä on yleinen ja vakiintunut laji koko Suomessa aina tunturikoivikoihin saakka ja se on luokiteltu Suomessa elinvoimaiseksi lajiksi. Lehtikantojäärää esiintyy myös muualla Euroopassa ja Siperiassa.
Pietari–Hatsina-rata
Pietari–Hatsina-rata on Venäjän rataverkkoon kuuluva rautatie, joka kulkee Pietarista Kraasselan kautta Hatsinaan.
Keravan taistelu
Keravan taistelu oli osana Suomen sisällissotaa Keravalla 31. tammikuuta 1918 käyty taistelu, jossa valkoiset yrittivät vallata Keravan rautatieaseman punaisilta. Taistelu päättyi valkoisten perääntymiseen.
Kulku
Itä-Uudenmaan suojeluskuntien johto, johon kuuluivat muun muassa Gustaf Adolf Silfverhjelm, kapteeni T. Nummelin sekä jääkärit Gunnar Stenbäck ja Sulo-Weikko Pekkola, päättivät neuvottelussa Porvoossa 30. tammikuuta hyökätä Keravan asemalle. Hyökkäyksen tarkoitus oli yrittää saada lennätinyhteys kenraali Mannerheimiin, jotta Itä-Uudenmaan suojeluskunnat saisivat tietoa tilanteesta muualla maassa ja toimintaohjeita. Oli myös ilmoitettu, että Keravan työväentalolla olisi suurehko asevarasto, joka haluttiin saada suojeluskunnille. Pääradan katkaisemisen arveltiin myös auttavan kenraali Mannerheimin joukkoja. Hyökkäysaietta ei onnistuttu pitämään salaisuutena, vaan kaupungilla puhuttiin siitä jo samana iltana ja kaupungin punaiset menivät Keravaan varoittamaan sikäläisiä joukkoja.