cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Amiga 500+
Amiga 500+ (A500+, Amiga 500 Plus) on Commodoren valmistama mikrotietokone, jossa on muutoksia alkuperäisestä Amiga 500:sta. A500+ julkistettiin virallisesti 1992, mutta jo vuoden 1991 loppupuolella mallin tietokoneita myytiin asiasta kertomatta A500-yksikköinä. On arveltu, että Commodore oli jo myynyt jäljelle jääneet A500-varastot tyhjiksi ennen taloudellisesti kannattavaa joulusesonkia. Valmistaakseen tarpeeksi A500-koneita ennen joulua Commodore käytti uusia, A500+:een tarkoitettuja 8A-mallin emolevyjä. Monet käyttäjät eivät olleet edes tietoisia siitä, että olivat ostaneet jotain muuta kuin tavallisen A500-mallin. Vaikka A500+ oli ominaisuuksiltaan parempi kuin A500, se jäi silti lyhytaikaisimmaksi Amiga-malliksi. Amiga 500+:n tuotanto lakkautettiin ja se korvattiin Amiga 600:lla kesään 1992 mennessä.
Commodore loi A500+:n muutamasta syystä: ensinnäkin se oli halvempi valmistaa, sillä pienet muutokset emolevyssä karsivat valmistuskustannuksia. Toisekseen Commodore pystyi julkistamaan uuden version Amigan käyttöjärjestelmästä, version 2.04.
Uuden Kickstartin vuoksi muutamat suositut pelit eivät toimineet A500+:ssa, ja monet ihmiset palauttivatkin laitteensa kauppiaille vaatien alkuperäistä A500:sta, jossa oli Kickstartin versio 1.3. Kolmannen osapuolet julkaisivatkin Kickstart ROM:n vaihtopiirejä, joiden avulla A500+ saattoi käyttää Kickstart 1.2:a tai 1.3:a.
Tekniset yksityiskohdat
A500+:n ominaisuuksiin kuului:
Carl von Ossietzky
thumb|200px|Carl von Ossietzky kuvattuna [[Esterwegenin keskitysleirillä.]] Carl von Ossietzky (3. lokakuuta 1889 Hampuri, Saksa – 4. toukokuuta 1938 Berliini, Saksa) oli saksalainen pasifisti ja journalisti. Hänelle myönnettiin Nobelin rauhanpalkinto vuonna 1935. Hän oli merkittävän saksalaisen kulttuurilehden Die Weltbühnen päätoimittaja vuodesta 1927 sen lakkauttamiseen vuoteen 1933 saakka.
Elämänvaiheet
Huonosta koulumenestyksestä huolimatta Ossietzkystä tuli toimittaja. Hän vastusti armeijaa ja ensimmäistä maailmansotaa, mutta heikosta terveydestään huolimatta hän joutui astumaan palvelukseen. Weimarin tasavallan aikana hänet tunnettiin demokratian ja moniarvoisen yhteiskunnan puolustajana.
Carl avioitui 19.8.1913 englantilaisen Maud Lichfield-Woodsin kanssa. Liitosta syntyi tytär Rosalinde 21.12.1919.
Sota ja rauha
Vuonna 1914 Ossietzky valittiin Saksan rauhanyhdistyksen johtokuntaan. 1.8.1914 Saksa julisti sodan Venäjälle ja 3.8. Ranskalle. 4.8. hallitus sai kaikilta puolueilta valtuudet sodankäyntiin. Sekä porvarit että SDP äänestivät sodan puolesta. Yhteistyötään he kutsuivat linnarauhaksi (Burgfrieden). Ossietzky totesi: "sota ei ole tulivuori eikä 'sodan puhkeaminen' ole luonnonilmiö, vaan ihmisen työ".
Sodan aikana Ossietzky ei kirjoittanut lehtiin. Niistä oli vaikea löytää rauhaa kannattavia lausuntoja. Maalis-heinäkuussa 1915 hän oli rauhanyhdistyksen puhujana Hampurissa. Yhdistyksen lehti (Völker-Frieden) kirjoitti: "Kerrottuaan joitakin sodan suotuisia seurauksia luennoitsija toi esiin vaaralliset ja tuhoisat vaikutukset, sovinistisen journalismin vaarat, sodan julmuudet, eettisten käsitteiden hämmennyksen, ruoan hinnalla keinottelun, sokean etnisen vihan ja sosiaalidemokratian horjuvuuden." Toisessa luennossa hän sanoi alueliitoksista: "Ne ovat kirous, joka pitää yllä ajatusta kostosta. Saksan hallitus ja yleinen mielipide pitävät valloituksia sodan itsestään selvänä päämääränä, vaikka ne estävät rauhanneuvottelun." Samana vuonna Saksan viranomaiset kielsivät Völker-Frieden -lehden.
Pasifisti ei niellyt protestanttisen kirkonkaan mielipiteitä sodasta. Hän piti papistoa naurettavana "poliisina, jolla on Raamattu ja viitta".
Vuonna 1920 Ossietzky erosi rauhanyhdistyksestä ja liittyi BNV:hen (Bund Neues Vaterland), joka oli perustettu vuonna 1914 vahvistamaan heikkoa sodan vastaista oppositiota. Nykyään järjestön nimi on Internationale Liga für Menschenrechte. Vuosina 1920-24 Ossietzky työskenteli Berliner Volks-Zeitungin toimittajana ja oli ahkerasti mukana Nie wieder Krieg -liikkeessä.
Weltbühne
Ozzietzkystä tuli yksi Weimarin tasavallan tunnetuimmista ja vihatuimmista journalisteista. Hänestä vuonna 2019 kirjan kirjoittanut Werner Boldt tekee selväksi, että "Weltbühnen" johtaja oli demokratian vastaisten suuntausten heltymätön kriitikko, kunnes hänet pakotettiin hiljaiseksi.
Nobelin rauhanpalkinto
Ossietzky vastusti Adolf Hitleriä ja varoitti natsien uhasta vuosia ennen kuin kansallissosialistinen puolue nousi valtaan Saksassa tammikuussa 1933. Valtiopäivätalon palamisen jälkeen natsit tiukensivat otettaan vastustajistaan, ja hänet vangittiin 28. helmikuuta. Ossietzky joutui keskitysleirille lähelle Oldenburgia, jossa hän sairastui tuberkuloosiin, jota ei hoidettu.
Saksan vastustuksesta huolimatta hänelle myönnettiin Nobelin rauhanpalkinto 1935. Hänen olisi pitänyt matkustaa Osloon vastaanottamaan palkinto, mutta Saksa ei suostunut vapauttamaan häntä. Viranomaisten mukaan palkinnon vastaanottaminen tarkoittaisi, että hän joutuisi deutsche Volksgemeinschaftin (saksalaisen kansanyhteisön) ulkopuolelle. Hän osoitti kansalaistottelemattomuutta julkaisemalla viestin:
Hitler raivostui Ossietzkyn päätöksestä. Saksan lehdistöä kiellettiin kirjoittamasta Nobel-palkinnosta, kun taas Joseph Goebbelsin johtama propagandaministeriö tiedotti ulkomaille, että Ossietzky on vapaa liikkumaan. Tämä ei ollut totta, sillä mm. Kansainliiton komissaari Danzigissa, sveitsiläinen professori Carl Jakob Burckhardt, yritti parhaansa saadakseen Ossietzkyn vapaaksi, siinä onnistumatta. Jälkeenpäin löytyneiden poliisin dokumenttien mukaan Ossietzkya ei aiottukaan vapauttaa, ja myös hänen passinsa takavarikoitiin. 30. tammikuuta 1937 annetussa asetuksessa Hitler kielsi Nobelin vastaanottamisen kaikilta saksalaisilta. Sen sijaan luotiin uusi Saksan kansallinen tieteiden ja taiteiden palkinto.
Ossietzky vietiin poliisin sairaalaan Berliiniin toukokuussa 1937. Vaikka Ossietzky oli hyvin heikossa kunnossa, häntä pidettiin sairaalassakin jatkuvan vartioinnin alaisena. Hän kuoli Nordendin sairaalassa tuberkuloosin ja keskitysleirissä koettujen kärsimysten heikentämänä.
Jälkimaine
Oldenburgin yliopisto Carl von Ossietzky Universität Oldenburg on nimetty Ossietzkyn mukaan. thumb|left|180px|Ossietzkyn patsas Ossietzkystraßella Berliinissä
Carl von Ossietzky on kiinalaisen Liu Xiaobon ohella ainoa, jonka saamaa Nobelin rauhanpalkintoa ei kukaan ole ottanut vastaan. Liu Xiaobolle myönnettiin rauhanpalkinto vuonna 2010.
Kansainvälinen ihmisoikeusliitto (Internationale Liga für Menchenrechte) on myöntänyt Carl von Ossietzky -mitalin vuodesta 1962. Sen ovat saaneet mm. Mordechai Vanunu, Edward Snowden, SOS Méditerranée ja Leyla Imret.
Kesäkuusta 2016 helmikuuhun 2017 Nobelin rauhanpalkintokeskus -museo (Nobels Fredssenter) Oslossa järjesti näyttelyn Ossietzkyn muistoksi ja julkaisi lyhytvideon hänen elämästään. Ossietzky teki aikoinaan ennätyksen: hän sai 86 nimitystä rauhanpalkinnon saajaksi, suosittelijoina 500 pätevää henkilöä, myös Albert Einstein. Keskuksen johtaja Liv Tørres sanoi: "Carl von Ossietzky oli yksi historian tärkeimmistä väärinkäytösten paljastajista. Hän taisteli ja kuoli sananvapauden ja rauhan puolesta. Tämän näyttelyn avulla Nobelin rauhanpalkintokeskus pyrkii antamaan hänelle paikan arvostetuimpien Nobelin rauhanpalkinnon saajien joukossa ja auttaa hänen tarinaansa säilymään."
Digitaalinen video
Digitaalinen video on elektronisesti tallennettua ja käsiteltyä liikkuvaa kuvaa (video), joka on digitaalista (vastakohtana analogiselle).
Ensimmäinen kaupallinen digitaalinen videomuoto oli Sony D-1 vuonna 1986.
Taustaa
Ennen digitaalista videota liikkuvaa kuvaa tallennettiin filmille. Myöhemmin tätä tuotiin digitoimalla elektronisiin laitteisiin. Nykyään useat kamerat ja äänen tallennuslaitteet käyttävät digitaalista muotoa, joka voidaan tuoda tietokoneelle sellaisenaan. Digitaalista videota voidaan editoida tietokoneella, sitä voidaan muuttaa toiseen muotoon ja sitä voidaan pakata pienempään tilaan.
Nykyään digitaalista videota voidaan kuvata myös älypuhelimella ja ladata se suoratoistopalveluihin.
Digitaalista videota on tallennettu magneettinauhalle (DV, Digital Betacam), mutta sen ovat korvanneet muun muassa muistikorttien kehittyminen. Digitaalista videota on jaettu optisilla levyillä (DVD) kuluttajille, mutta suoratoisto on jossain määrin korvannut fyysiset jakelumuodot.
Elokuvien kuvauksessa on siirrytty myös digitaaliseen videokuvaan: useimmat modernit elokuvat kuvataan, leikataan ja levitetään teattereihin digitaalisesti.
Alempi Suolampi
Alempi Suolampi on Keski-Suomessa Keuruulla Keuruun taajaman lähellä sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 2,3 hehtaaria ja se on 250 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 750 metriä. .
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Keuruun reitin valuma-alueen (35.6) Keurusselän alueella (35.62), jonka Elämäistenjoen valuma-alueeseen (35.627) se kuuluu.
Amiga 1000
Amiga 1000 oli Commodoren ensimmäinen Amiga-tietokone, joka julkaistiin heinäkuussa 1985. Tietokone oli suunniteltu pelikäyttöön mutta nousi nopeasti graafikoiden ja animaattoreiden suosioon.
Mallia markkinoitiin vain "Amigana" ja siitä käytettiin nimeä Amiga 1000 myöhemmin. Nimi muutettiin seuraavien mallien Amiga 500 ja Amiga 2000 julkaisun yhteydessä, joskin mallin nimi "Amiga 1000" luki jo alkuperäisessä pakkauksessa. Sen perusvarustukseen kuului itse keskusyksikkö, värimonitori (A1081), näppäimistö ja hiiri. Vakiona se sisälsi 256 kilotavua keskusmuistia, joka voitiin laajentaa 512 kilotavuun (FastRAM ulkoisilla moduuleilla 8 megatavuun) ja 3,5 tuuman levykeaseman, jonka kapasiteettina oli 880 kilotavua per levyke.
Laajennusporttien erilaisen sijoittelun takia Amiga 1000:ssa ei toimi useimmat Amiga 500:n laajennokset ja näin ollen sitä on harvinaisempana laitteena huomattavasti hankalampi laajentaa huolimatta koneiden teknisestä samankaltaisuudesta.
Mielenkiintoisena yksityiskohtana voidaan pitää, että koneen kuoren sisäpuolelle oli kaiverrettu kaikkien koneen kehitystyöhön osallistuneiden nimet (mukaan lukien erään kehittäjän, Jay Minerin koiran tassun jälki). pienoiskuva|vasen|Jay Minerin nimikirjoitus ja Mitchy-koiran tassun jälki.
pienoiskuva|Amiga 1000 lisälaitteineen
Phoenix Board
Australialainen Phoenix Microtechnologies Pty. Ltd. julkaisi 1990-luvun alkupuolella vaihtoehtoisen emolevyn A1000:n alkuperäisemolevyn sijaan. Se toi laitteeseen muun muassa seuraavat parannukset alkuperäiskokoonpanoon nähden:
Lisävarusteena saatavalle tytärkortille voidaan asentaa muistia 16 ZIP-paikkaan aina 8 MB:iin asti
Gimme Dat Ding
Gimme Dat Ding on vuonna 1971 julkaistu split-albumi, jonka a-puolella esiintyy The Sweet ja b-puolella huumoriduo The Pipkins. Kyseessä on Sweetin ensimmäinen esiintyminen albumilla. Sweetin levytykset on tehty 1-2 vuotta aiemmin, kitaristina toimii vielä Mick Stewart. Vanha levy-yhtiö julkaisi ne Sweetin lyötyä läpi vuonna 1971.
Kappaleet
A-puoli (The Sweet) B-puoli (The Pipkins)
Futuro
thumb|Futuro-talo näyttelykeskus [[WeeGee-talo|WeeGeen pihalla Espoon Tapiolassa.]] thumb|210px|Futuro-talo, Aspholmen, [[Örebro, Ruotsi 2007.]] thumb|210px|Futuro-talo kansantaiteilija [[Kyösti Iittin pihapiirissä Pöytyällä (2007).]] Futuro on arkkitehti Matti Suurosen (1933–2013) vuonna 1968 suunnittelema ellipsoidin muotoinen muovitalo.
Historia
Futuron kehittely alkoi tilaustyönä, kun lääkäri Jaakko Hiidenkari pyysi vuonna 1965 koulutoveriaan Matti Suurosta suunnittelemaan hiihtomajan vaikeakulkuiseen maastoon. Sen piti olla helposti pystytettävä ja mahdollisimman nopeasti lämmitettävä. Talon materiaaliksi Matti Suuronen valitsi lasikuituvahvisteisen polyesterimuovin eli lujitemuovin. Sen muoto syntyi tuloksena pitkästä kehittelytyöstä, jossa pyrittiin yhdistämään käyttötarkoitus, materiaalin ominaisuudet sekä teollisen sarjavalmistuksen vaatimukset. Arkkitehti Matti Suurosen lisäksi talon kehitysryhmään kuuluivat diplomi-insinööri Yrjö Ronkka, joka vastasi rakennelaskelmista, teknikot C. J. Olander ja Heikki Tikkanen, Suurosen assistentti Hannu Laitinen, sekä työnjohtajat Peter Stude ja Sven Lindfors. Projektin taloudesta vastasi Futuro-taloja valmistaneen Polykem Oy:n toimitusjohtaja Ensio Söderström. Talon prototyyppi, jonka väri oli vaaleansininen ja sarjanumero 000, esiteltiin lehdistölle Polykem Oy:n tehtaalla Vantaan Hiekkaharjussa maaliskuun lopussa 1968.
Rakenne
Futuro on halkaisijaltaan kahdeksan metriä ja korkeudeltaan neljä metriä. Sen tilavuus on 140 m³, käyttöpinta-ala 50 m², lattiapinta-ala 25 m², paino ilman sisustusta 2500 kg, ja kokonaispaino noin 4000 kg. Ellipsin muoto toistuu talon yksityiskohdissa, kuten akryylimuovisissa ikkunoissa, sähkörasioissa, valaisimissa ja ovenkahvoissa. Viimeisen silauksen antaa teräsputkista tehty rengasjalusta. Talon alkuperäiseen kalustukseen kuului kuusi sohvavuodetta (jotka pidetään päivällä istuinasennossa ja vedetään yöksi vuoteiksi), kahden hengen makuusoppi, takka-grilli-pöytäyhdistelmä, keittiö sekä wc-pesuhuone. Ulko-ovi avautuu portaiksi samaan tapaan kuin lentokoneissa. Alkuperäiset värivaihtoehdot olivat valkoinen, keltainen ja vaaleansininen. Kuljetussyistä talo koottiin kuudestatoista lohkosta, jotka pulteilla yhteen liitettyinä muodostivat talon pohja- ja kattokappaleet. Hyvissä olosuhteissa Futuro on mahdollista purkaa ja koota parissa päivässä. Se voidaan siirtää myös kokonaisena helikopterin avulla.
Valmistus
Laajasta kotimaisesta ja kansainvälisestä kiinnostuksesta huolimatta Futuro ei koskaan lunastanut siihen kohdistettuja kaupallisia odotuksia. Se oli massamarkkinoille liian erikoinen ja kallis. Lisäksi Polykem Oy:n kokemus ja resurssit olivat riittämättömät Futuron laajamittaiseen kansainväliseen lanseeraukseen. Vuoden 1973 öljykriisi kolminkertaisti muovin hinnan ja vaikeutti huomattavasti Futuron markkinointia.
Suomessa valmistettiin 20 Futuroa vuosina 1968–1978. Näistä 12 kappaletta toimitettiin suoraan ulkomaisille tilaajille. Vuosina 1969–1973 Futuron valmistuslisenssi myytiin 25 eri maahan, mutta sen valmistus aloitettiin vain noin kymmenessä maassa. Kaiken kaikkiaan Futuro-taloja valmistettiin alle sata kappaletta, joista Suomessa on säilynyt viisi. Yksi näistä oli Matti Kuuslan omistuksessa Hirvensalmella kesästä 1968 syksyyn 2011, jolloin Näyttelykeskus WeeGee osti sen. Huolellisen konservoinnin jälkeen tämä Futuro (nro 001) saapui huhtikuun lopussa 2012 pysyvästi Espoon Tapiolaan Näyttelykeskus WeeGeen pihalle, jossa se on avoinna yleisölle joka vuosi toukokuusta syyskuuhun.
Futuron herättämän kansainvälisen kiinnostuksen imussa Polykem Oy lanseerasi kokonaisen sarjan Matti Suurosen suunnittelemia muovirakennuksia nimeltä Casa Finlandia. Futuron ohella tunnetuin niistä oli vuonna 1971 esitelty Venturo.
Loveboat
Loveboat on Erasuren yhdeksäs studioalbumi. Albumilla yhtye työskenteli jälleen ensilevy Wonderlandin tuottaneen Floodin kanssa. Albumin myyntiluvut olivat huonoimmat sitten ensilevyn.
Myöskään Mute Recordsin yhdysvaltalainen kumppani Maverick Records ei pitänyt albumin soundista vaan vaati useiden kappaleiden äänittämistä uudelleen. Tähän ei kuitenkaan suostuttu, niinpä Maverick pudotti Erasuren pois artistirosteristaan. Lopulta albumin julkaisi Yhdysvalloissa Mute Records vuonna 2003.
Hiekka-aavikko
Hiekka-aavikko eli hiekkameri, dyynimeri tai hiekkaerämaa on aavikko, jossa on vaihtelevan korkuisia tuulen kasaamia hiekkakumpuja, dyynejä. Hiekka on pääosin irtonaista ja siinä liikkuminen on hyvin vaikeaa. Hiekka-aavikolla saattaa kasvaa joitakin ruohomättäitä ja pensaita dyynien harjalla.
Hiekka-aavikoilla esiintyy hiekkamyrskyjä. Monesti hiekka-aavikot ovat kuumuutensa ja kuivuutensa takia elämälle hyvin vihamielisiä ympäristöjä. Dyynit muistuttavat monesti vuorta tai suurta aaltoa, ja yleensä vaeltavat aikojen saatossa tuulen mukana. Dyynejä on eri kokoisia ja ne muodostavat enemmän tai vähemmän säännöllisen kuvion. Aavikoiden sisäosissa dyynit asettuvat yleensä vallitsevan tuulen suuntaisiksi, mutta aavikoiden reunoille syntyy kuunsirpin muotoisia barkaaneja, jotka asettuvat vallitsevaan tuuleen nähden poikittain. Rannikolla kasvillisuus voi aiheuttaa joko rantaviivan suuntaisia tai vallitsevaan tuuleen nähden poikittaisia dyynejä.
Yleensä hiekka-aavikot ovat erittäin kuivia ja niissä ei ole pysyvää asutusta. Jos alueella on keitaita, aavikon poikki voi kulkea vakiintuneita matkareittejä.
thumb|220px|Taklamakanin autiomaa, jossa kasvaa hiekan seassa ruohomättäitä harvakseltaan.
Maailman laajin hiekka-aavikko on Arabian aavikoihin kuuluva Rub’ al-Khali, 595 700 km2. Pohjois-Afrikan Saharassa on monia suuria ergejä, muun muassa Itäinen iso erg, Läntinen iso erg, Majabat al-Koubra, Erg Chebbi, Erg Iguidi ja Erg Chech, jotka kattavat yhteensä noin 15–25 % Saharasta.
Saharan ergit
thumb|220px|Bilma erg [[Nigerissä.]] Suurimmat Saharan dyynikentät eli ergit:
Noituus
pienoiskuva|pysty|[[Francisco Goyan maalaus Noitasapatti, 1797–1798.]] Noituus tarkoittaa yliluonnollisten voimien hallitsemista. Noituuden harjoittajaa nimitetään noidaksi.
Metsästäjä-keräilijäkulttuureissa usko yliluonnolliseen ja taikuuteen ovat saaneet erilaisia pelon muotoja, ja toisen ihmisen vahingoittamista taikuuden keinoin pelätään suuresti. Uskomus siitä, että salaisen tiedon omaava ihminen kykenee hallitsemaan yliluonnollisia voimia ja aiheuttamaan vahinkoa niiden kautta toisille ihmisille, on luonut pohjan noituuden käsitteelle. Noitauskomuksia on ollut kaikissa kulttuureissa kautta aikojen. Kristillisessä Euroopassa, myös Suomessa, varsinkin uuden ajan alussa ja myöhäiskeskiajalla oli laajoja noitavainoja. Monissa kehitysmaissa noitausko on säilynyt.
Noituus Suomessa
Suomalaisessa kansanperinteessä noita tarkoitti tietäjää, jolle yhteisössä kuuluivat lähinnä hyväntekijän ja parantajan tehtävät.
Keskiaikainen kronikoitsija Olaus Magnus Gothus kuvaa laajasti suomalaisten noitien taikakeinoja. Suomalaiset tietäjät muun muassa myivät tuulta ostettavaksi kauppiaille, jotka eivät kovan vastatuulen vuoksi pystyneet lähtemään merelle:
Suomalainen tietäjäperinne ei lakannut kristinuskon tulon myötä, vaikka käännyttäjät yrittivät parhaansa mukaan kitkeä vanhoja tapoja.
Noituus Raamatussa
Raamatussa Mooses sai Jumalalta käskyn kansalleen, ettei tulisi harjoittaa: noituutta, velhoutta, kehottaa ihmistä kulkemaan tulen läpi, taikoja, syödä veristä tai ennustamista. Apostoli Paavali mainitsee Galatalaiskirjeessään noituuden, kun hän luettelee lihan eri tekoja, joita harjoittamalla ei peri Jumalan valtakuntaa.
Uusnoituus
Uuspakanuus ja erityisesti Britanniassa 1940-luvulla syntynyt wicca, uusnoituuden suosituin muoto, ovat kasvattaneet suosiotaan erityisesti 1960- ja 1970-lukujen kulttuuristen muutosten myötä. Suomessa uuspakanuus alkoi 1980-luvulla ja erityisesti 1990-luvulla kasvaa varteenotettavaksi liikkeeksi muun muassa Lehto- ja Pakanaverkko-yhdistysten perustamisen myötä.
Noituuteen liittyvät ilmiöt nykyään
Tansaniassa on vuosina 2007–2009 surmattu yli 50 albiinoa ja Burundissa 12. Albiinojen raajoista ja elimistä tehdään taikakaluja.
Vuonna 2009 Ugandassa kirjattiin 123 surmaa, joiden arvioitiin liittyvän noituuteen. Surmatut ovat enimmäkseen lapsia, joiden verta, sukuelimiä ja muita ruumiinosia käytetään rikastuttamaan noitien asiakkaita nopeasti. Eteläisessä Afrikassa ihmisten surmaamista ja ruumiinosien käyttämistä noituuteen nimitetään muti-murhiksi zulujen ’lääkettä’ tarkoittavan sanan mukaan.
Toisaalta noitia myös pelätään ja vainotaan nykyäänkin. Lähinnä Saharan eteläpuolisessa Afrikassa tapetaan tuhansia vuosittain noitavainoissa. Erityisesti Nigeriassa on tuhansia lapsia ajettu kodeistaan noidiksi syytettyinä.
Valkeinen (Keuruu, Kappeli)
Valkeinen on Keski-Suomessa Keuruulla Kappelin lähellä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 9,2 hehtaaria ja se on 700 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,5 kilometriä. .
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Keuruun reitin valuma-alueen (35.6) Keurusselän alueella (35.62), jonka Elämäistenjoen valuma-alueeseen (35.627) se kuuluu.
Musiikkitiedonhaku
Musiikkitiedonhaulla (engl. music information retrieval) tarkoitetaan musiikkikappaleiden hakemista musiikkitietokannoista. Musiikkitiedonhaun lajeja ovat metatietoon perustuva tekstihaku, symboliseen musiikkisisältöön perustuva haku sekä audiomuotoiseen musiikkisisältöön perustuva haku. Musiikkitiedonhakua voidaan hyödyntää tietyn musiikkikappaleen etsimiseen, tai haku voidaan rajata laajemmin esimerkiksi tiettyyn musiikkityyliin.
Koukkulampi (Keuruu, Elämäinen)
Koukkulampi on Keski-Suomessa Keuruulla Keuruun taajaman lähellä sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Musiikkitiedonhaku
Tieteenalana musiikkitiedonhaku on varsin uusi ja monitieteinen. Alan tutkimuksessa sovelletaan menetelmiä mm. musiikkitieteen, kognitiivisen musiikkitieteen, tietojenkäsittelytieteen sekä signaalinkäsittelyn alalta. Musiikkitiedonhaun käytännön sovelluksia ovat esim. internetissä vapaasti käytössä olevat musiikkihakukoneet.
Koukkulampi (Keuruu, Elämäinen)
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 3,5 hehtaaria ja se on 400 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,0 kilometriä. .
Musiikkitiedonhaku
Metatietoon perustuva haku
Metatietoon (engl. metadata) perustuva haku toimii tavanomaisen tekstihaun tavoin siten, että tietokantaan on laadittu musiikkia kuvailevaa sanallista metatietoa, johon käyttäjän syöttämää hakusanaa verrataan. Kappaleisiin liitetyt hakusanat voivat olla ns. yleistä tietoa, kuten esittäjä, säveltäjä ja genre, tai tarkempia, kuten se onko kappaleessa käytetty harmonikkaa tai onko kappaleessa esimerkiksi klarinettisoolo (Lista Music Genome Projectin käyttämistä attribuuteista). Metatietoon perustuvan tiedonhaun menetelmiä ovat mm. ID3 ja Music Genome Project.
Koukkulampi (Keuruu, Elämäinen)
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Keuruun reitin valuma-alueen (35.6) Keurusselän alueella (35.62), jonka Elämäistenjoen valuma-alueeseen (35.627) se kuuluu.
Musiikkitiedonhaku
Metatietoon perustuva haku
Esimerkkejä musiikilliseen metatietoon perustuvista musiikinhakukoneista:
Symboliseen musiikkisisältöön perustuva haku
Symbolimuotoinen musiikki koostuu musiikin kulkua kuvaavista diskreeteistä symboleista, kuten nuoteista tai MIDI-informaatiosta. Symbolit sisältävät tietoa mm. äänen korkeudesta, kestosta ja voimakkuudesta. Symbolimuotoinen musiikki ei kuvaa todellista akustista ääntä, vaan se on ohje musiikin tuottamiseksi. Symboliseen musiikkisisältöön perustuvassa haussa käyttäjä voi antaa hakuehdon esim. kirjoittamalla nuotteja tietokoneella tai soittamalla MIDI-yhteensopivalla sähköpianolla. Haku toteutetaan yleensä soveltamalla merkkijonoalgoritmeja.
Esimerkkejä symboliseen musiikkisisältöön perustuvista hakukoneista:
Audiomuotoiseen musiikkisisältöön perustuva haku
Audiomuotoinen musiikki koostuu todellista akustista ääntä eli ilmanpaineen vaihtelua kuvaavasta informaatiosta. Audiomuotoinen musiikki ei sellaisenaan sisällä tietoa musiikin sisällöstä, mutta sitä voidaan analysoida digitaalisen signaalinkäsittelyn avulla. Audiomuotoiseen musiikkisisältöön perustuvassa haussa käyttäjä antaa hakuehdon ääninäytteenä, kuten hyräilynä tai WAV-tiedostona.
Audiomuotoisen musiikin hakuun ja vertailuun voidaan hyödyntää akustista sormenjälkeä (engl. audio fingerprint). Musiikkikappaleesta luodaan akustisten ominaisuuksien (esim. äänenvoimakkuus, taajuusspektri) tai musiikillisten ominaisuuksien (esim. rytmi, harmonia) perusteella kuulohavaintoa vastaava tiivis sormenjälki, joka on riippumaton musiikkikappaleen äänenlaadusta ja sille suoritetusta prosessoinnista. Haku tapahtuu vertaamalla musiikkinäytteiden sormenjälkiä toisiinsa.
Hyräilyhaun perustana toimii yleensä ns. Parsonin koodi. Siinä seuraavaa säveltä verrataan aina edelliseen (aloitussävelen ollessa referenssisävel). Verrattava sävel voi saada arvot D (alempi kuin edellinen), U (ylempi kuin edellinen) tai R (sama kuin edellinen). Monessa laskukaavassa R on kuitenkin jätetty pois. Tähän syynä on tietokoneen epätarkkuus esimerkiksi tavujen erottelussa näytteen antajan laulaessa laulun sanoilla. Tässä hakutavassa on se hyvä ominaisuus, että laulajan ei tarvitse laulaa tietystä sävellajista eikä laulun tarvitse olla puhdasta, kunhan melodian suunta on oikea.
Esimerkkejä audiomuotoiseen musiikkisisältöön perustuvista hakukoneista:
Somalian lippu
pienoiskuva|Somalian lippu. Somalian lippu on Somalian kansallistunnus vaakunan ja kansallislaulun ohella. Se koostuu valkoisesta tähdestä sinisellä pohjalla. Lippu otettiin käyttöön 12. lokakuuta 1954. Sen suunnitteli Mohammed Awale Liban, joka omien sanojensa mukaan sai lippuun inspiraation Yhdistyneiden kansakuntien lipun väreistä. Lipun keskellä on valkoinen ”Yhtenäisyyden tähti” jonka viisi sakaraa kuvaavat Somalian viittä etnistä ryhmää.
Amiga 2000
Mallin suunnittelusta oli vastuussa Dave Haynie.
Commodore UK myi A1500-nimellä mallia, joka oli muuten samanlainen kuin A2000, mutta siinä oli kaksi levykeasemaa. A1500:ssa RAM-muistia ei ollut jaettu erikseen chip-RAMiin ja lisämuistiin, vaan koko megatavu oli chip-muistia (jumppereita vaihdettu).
Amiga 2500 oli Amiga 2000:sta laajennettu malli, joka säilyi Video Toaster -käytössä uudempien mallien julkaisun jälkeenkin.
Tekniset yksityiskohdat
Tekniset ominaisuudet:
Melodifestivalen 2005
Melodifestivalen 2005 oli Ruotsissa 12. helmikuuta – 12. maaliskuuta 2005 järjestetty laulukilpailu, jossa valittiin Ruotsin edustaja vuoden 2005 Eurovision laulukilpailuun. Kilpailun voitti Martin Stenmarck kappaleella Las Vegas.
Kilpailun kulku
Kilpailu alkoi neljällä alkukarsinnalla, joissa jokaisessa kisasi kahdeksan kappaletta, joita puhelinäänestäjät äänestivät kaksikierroksisessa äänestyksessä. Ensimmäisen kierroksen jälkeen kolme vähiten ääniä saanutta kappaletta putosivat, minkä jälkeen jäljellä olevien kappaleiden kesken äänestystä jatkettiin. Kahden kierroksen äänten yhteismäärällä mitattuna kaksi eniten ääniä saanutta jatkoi suoraan finaaliin ja seuraavat kaksi toiseen mahdollisuuteen.
1. semifinaali
Ensimmäinen semifinaali kilpailtiin 12. helmikuuta Scandinaviumissa Göteborg. Semifinaalin juontajina toimivat Alexandra Pascalidou ja Shan Atci.
2. semifinaali
Toinen semifinaali kilpailtiin 19. helmikuuta Cloetta Centerissä Linköpingissä. Semifinaalin juontajina toimivat Erik Haag ja Henrik Schyffert.
3. semifinaali
Kolmas semifinaali kilpailtiin 26. helmikuuta Isstadionilla Skellefteåssa. Semifinaalin juonsivat Johanna Westman ja Marko Lehtosalo.
Toinen mahdollisuus
Toinen mahdollisuus kilpailtiin 6. maaliskuuta Berns salongerissa Tukholmassa. Myös toisessa mahdollisuudessa puhelinäänestäjät äänestivät kappaleita kaksikierroksisessa äänestyksessä. Ensimmäisen kierroksen jälkeen neljä vähiten ääniä saanutta putosi, minkä jälkeen loppujen kesken äänestystä jatkettiin. Kahden kierroksen yhteenlasketulla äänimäärällä mitattuna kaksi eniten ääniä saanutta jatkoi finaaliin. Toisen mahdollisuuden juonsi Annika Jankell.
Finaali
Finaali kilpailtiin 12. maaliskuuta Globenissa Tukholmassa. Finaalissa voittajan valitsivat yhdessä puhelinäänestäjät ja ympäri Ruotsia kokoontuneet 11 alueraatia. Kukin raati antoi mielestään seitsemälle parhaalle kappaleelle pisteitä kaavalla 1-2-4-6-8-10-12, ja puhelinäänestyksen kärkiseitsikko sai pisteitä kaavalla 11-22-44-66-88-110-132. Finaalin juonsivat Jill Johnson ja Mark Levengood.
Automaatioasentaja
Automaatioasentajan tavanomaisia työtehtäviä ovat mm. mittaus- ja säätöpiirien asennus, huolto-, viritys- ja kunnossapito. Automaatioasentajalta vaaditaan järjestelmien ja logiikoiden ohjelmointikykyä sekä toiminnallisten kokonaisuuksien ymmärtämistä. Automaatioasentajat työskentelevät paljon asennusliikkeissä, jotka tekevät "avaimet käteen" -palveluja. Automaatioasentajan koulutus sisältää myös paljon elektroniikkaa, sähkötekniikkaa sekä fysiikkaa. Automaatioasentajan peruskoulutuksen rinnalla voi suorittaa myös ylioppilastutkinnon (kaksoistutkinto).
Ylöjärven kotiseutumuseo
Ylöjärven kotiseutumuseo on Ylöjärven Hietastenmäellä sijaitseva kotiseutumuseo.
Ylöjärven kotiseutumuseo on avattu vuonna 1971. Ylöjärvi-Seura oli kerännyt esineitä museota varten vuodesta 1963. Museo siirtyi Ylöjärven silloisen kunnan hallintaan vuonna 1999. Museosta huolehtivaan museotoimikuntaan kuuluu sekä Ylöjärven kaupungin että Ylöjärvi-Seuran edustajia. Kotiseutumuseon kokoelmissa on yli 1 400 esinettä. Yleisesti avoinna museota pidetään kesäkuusta elokuuhun; sopimuksesta se voidaan avata myös tämän ajan ulkopuolella.
Jaakko Kolmonen
Kolmoselle myönnettiin vuonna 1991 Suomen Leijonan Ritarikunnan ansioristi sekä Valtion tiedonjulkistamispalkinto vuonna 1988. Jaakko Kolmonen toimi myös Suomen Keittiömestarit ry:n aktiivijäsenenä ja asiantuntijana. Kolmonen sai opetusneuvoksen arvonimen vuonna 2007.
Jaakko Kolmosen poika Petri Kolmonen tunnetaan myös kokkina, joka on valmistunut Ravintolakoulu Perhosta. Hän on voittanut muun muassa kalankäsittelyn Suomen mestaruuden. Hän toimi isänsä kanssa useissa ruoka-aiheisissa tapahtumissa nimellä Kokki Kolmoset. Nykyisin Petri Kolmonen toimii Lauttasaaressa K-Supermarketin kauppiaana.
Jaakko Kolmonen vastusti sokerin, suolan ja kovien rasvojen käyttöä suomalaisessa ruokavaliossa. Hän kirjasi syöneensä vuosina 1964–2011 keskimäärin 270 ruisleipää vuodessa. Kolmonen kuoli äkilliseen sairauteen syyskuussa 2016.
Ardašir
Ardašir-nimellä hallitsi kolme Persian kuningasta:
Dude Ranch
Dude Ranch on Blink-182-yhtyeen toinen studioalbumi, jonka julkaisi 17. kesäkuuta 1997 levy-yhtiö Cargo Music/MCA. Albumissa on kappaleet "Dammit" ja "Josie", jotka tekivät yhtyettä tunnetuksi. Levy oli myös yhtyeen viimeinen, joka äänitettiin alkuperäisen rumpalin Scott Raynorin kanssa. Albumia myytiin yhteensä yli miljoona kappaletta.
Kappaleet
† = Laulajana Tom Delonge ‡ = Laulajana Mark Hoppus § = Laulajana molemmat
Listasijoitukset
Albumi
Singlet
In the Army Now (kappale)
In the Army Now on eteläafrikkalaissyntyisen alankomaalaisduo Rob ja Ferdi Bollandin vuonna 1982 julkaistu kappale. Kappale vietti yhteensä kuusi peräkkäistä viikkoa Norjan singlelistan kärjessä. Myöhemmin kappaleen nauhoitti brittiläinen rock-yhtye Status Quo vuoden 1986 studioalbumilleen In the Army Now. Yhtyeen versio pääsi Britannian singlelistan toiselle sijalle ja Suomessa se ylsi virallisen singlelistan sijalle 10.
Englantilaisen rock-yhtye Sladen päälaulaja Noddy Holderin on pitkään virheellisesti huhuttu sanoneen Status Quon versiossa kuuluvan lauseen "stand up and fight!" (Suom. ryhdistäydy ja taistele!).
Suomenkielinen versio on nimeltään Kun lähdet armeijaan, ja sen ovat levyttäneet Meiju Suvas ja myöhemmin Pate Mustajärvi.
Lefkas (kaupunki)
Lefkas on Kreikan kaupunki sekä samanniminen Lefkaksen kunnan kunnallisyksikkö (Δημοτική Ενότητα Λευκάδας, Dimotikí Enótita Lefkádas) ja entinen itsenäinen kunta. Se sijaitsee Lefkaksen saarella, Lefkaksen alueyksikössä Jooniansaarten alueella. Koko kunnallisyksikön väkiluku on 13 490 ja varsinaisen Lefkaksen kaupungin väkiluku 8 673 (vuonna 2011). Lefkaksen kaupunki on Lefkaksen saaren pääkaupunki ja Lefkaksen kunnan kuntakeskus.
pienoiskuva|vasen|240px|Lefkaksen kaupungin Markáksen aukio (Plateía Marká). Lefkaksen kaupunki sijaitsee Lefkaksen saaren koillisrannikolla luonnonsataman äärellä. Se on paitsi saaren hallinnollinen myös taloudellinen ja kulttuurikeskus. Kaupungin rakennuskanta on suhteellisen uutta, koska se kärsi suuria tuhoja vuosien 1948 ja 1953 maanjäristyksissä. Kaupungin nähtävyyksiin kuuluvat muun muassa frankkilaisaikainen, 1300-luvulla rakennettu Agía Mávran linna, maanjäristyksistä säästyneet 1600- ja 1700-luvuilla rakennetut kirkot, sekä Lefkaksen arkeologinen museo. Kaupungista on siltayhteys mannermaalle. Lefkaksen kunnallisyksikkö käsittää saaren pohjoisosan rannikon.
Lefkas oli itsenäinen kunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä uudeksi koko saaren kattavaksi Lefkaksen kunnaksi yhdessä Apollónioin, Elloménoksen, Karyán, Kálamoksen, Kastóksen ja Sfakióteen kanssa, jolloin se muuttui uuden kunnan kunnallisyksiköksi.
Antiikin Leukaksen kaupunki sijaitsi pari kilometriä nykyisestä kaupungista etelään.
Kunnallisyksikön osat
Lefkaksen kunnallisyksikkö muodostuu seuraavista kylä- ja kaupunkiyhdyskunnista ja asutuksista:
Du hast
Du hast on Rammsteinin viides single ja yhtyeen tunnetuimpia kappaleita. Siinä on tunnettu kitarariffi. Kappaleesta on tehty musiikkivideo, joka on saanut vaikutteita Tarantinon Reservoir Dogs -elokuvasta. Single äänitettiin Maltalla 1997. Rammstein sai Du hast -kappaleella ensimmäisen Grammy-ehdokkuutensa. Kappale on julkaistu Rammsteinin albumilla Sehnsucht (1997) ja monien elokuvien, muun muassa Matrixin, soundtrackillä.
Du Hast tarkoittaa suomeksi "sinulla on", mutta kuten useissa Rammsteinin kappaleissa, tässäkin on sanaleikki: ei voida erottaa, laulaako Lindemann raidalla "du hast mich" ("sinulla on minut", myöhemmin samassa säkeistössä koko lause vihkikaavasta: "du hast mich gefragt" eli "olet kysynyt minulta") vai "du hasst mich" ("sinä vihaat minua"). Laulun nimi kuitenkin kirjoitetaan yhdellä s-kirjaimella eli "Du hast". Rammstein on vahvistanut tämän kirjoitusasun. Kappaleen englanninkielinen versio on "You hate", joka tarkoittaa suomeksi sinä vihaat ja näin ollen olisi saksaksi "Du hasst".
Carol Shields
Carol Ann Shields (o.s. Warner, 2. kesäkuuta 1935 Oak Park, Illinois, Yhdysvallat – 16. heinäkuuta 2003) oli kanadalainen kirjailija. Hän julkaisi useita romaaneja, joista Larryn juhlat sai vuonna 1998 Orange-palkinnon. Kivipäiväkirjat oli Booker-palkintoehdokkaana vuonna 1993 ja sai samana vuonna Pulitzer-palkinnon. Shields julkaisi myös kolme novellikokoelmaa. Hänen Jane Austen -elämäkertansa sai Charles Taylor -tietokirjapalkinnon vuonna 2002.
Shields vietti lapsuutensa Chicagossa, mutta muutti Kanadaan 1957 avioiduttuaan kanadalaisen tekniikanopiskelijan Donald Hugh Shieldsin kanssa. Perheeseen syntyi yksi poika ja neljä tytärtä. Shields toimi yliopistouransa aikana muun muassa Winnipegin yliopiston kanslerina ja Manitoban yliopiston professorina.
Keskimmäinen-Elämäinen
Keskimmäinen-Elämäinen on Keski-Suomessa Keuruulla Keuruun taajaman lähellä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 3,4 hehtaaria ja se on 450 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 850 metriä. .
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Keuruun reitin valuma-alueen (35.6) Keurusselän alueella (35.62), jonka Elämäistenjoen valuma-alueeseen (35.627) se kuuluu.
Juminda
Juminda on niemimaa Viron pohjoisrannikolla Tallinnasta itään. Jumindan pituus on liki 13 kilometriä ja leveys kuusi kilometriä.
Jumindalla on muistomerkki niille noin 16 000 hukkuneelle neuvostosotilaalle ja virolaiselle siviilille, jotka kuolivat 68 aluksen mukana saksalaisten ja suomalaisten laskemaan miinakenttään Tallinnan evakuoinnissa elokuussa 1941.
Muuta
Jumindassa oli vuosina 1942–1944 suomalaisen 44. radio- ja ilmavalvontakomppanian valvonta-asema.
Kyttälä
Kyttälä on kahden kaupunginosan muodostama alue Tampereen keskustassa. Se koostuu 11. ja 12. kaupunginosista. Kyttälän pohjoisrajana on Satakunnankatu. Etelässä Kyttälä rajoittuu Ratinaan Suvantokatua ja Vuolteenkatua myöten. Lännessä Kyttälä rajoittuu Tammerkoskeen ja idässä rautatiehen. Hämeenkatu jakaa Kyttälän Pohjois- ja Etelä-Kyttälään. Nimi on johdettu todennäköisesti jousiampujaa tarkoittavasta ruotsin sanasta skytte. Nimen alku on Skyttälä-nimisessä torpassa, joka sijaitsi nykyisen Suomen Pankin rakennuksen paikalla. Kyttälän alue liitettiin useiden ostojen kautta 1600-luvulla Tammerkosken kartanoon, ja 1790-luvulla se siirtyi Hatanpään kartanon omistukseen.
Kaupunginosan historiaa
thumb|left|Palavaa Kyttälän kaupunginosaa [[Tampereen taistelun aikana keväällä 1918. Kuva on otettu Verkatehtaankadun ja Pellavatehtaankadun risteyksestä.]] Alun perin Tampereen kaupunki sijaitsi kokonaan Tammerkosken länsipuolella. Kun Tampereen teollistuminen alkoi 1850-luvulla, kaupunkiin virtasi työväkeä, jolle ei riittänyt asuinsijoja. Hatanpään kartano alkoi vuokrata maapalstoja Tammerkosken itäpuolelta Messukylän puolelta. Nimensä alue sai Skyttälän talosta. Kaavaa tai rakennusjärjestystä ei ollut, ja talot rakennettiin pellolle sikin sokin. Monin tavoin puutteellisista asuinoloista johtuen Kyttälässä rehottivat erilaiset sairaudet, ja myös rikollisuus oli alueen ongelma.
Hallinnollisesti alue liitettiin Tampereeseen 1. heinäkuuta 1877, jolloin kaupunki myönsi Kyttälän torpille 15 vuoden vuokra-ajan. Kun vuokra-aika läheni loppuaan, kaupunki sanoi vuokrasopimukset irti, jolloin suuri osa asukkaista jouduttiin häätämään asunnoistaan. Häädetyille osoitettiin kuitenkin uudeksi asuinalueeksi Soukanlahden vuoret, ja näin syntyi Armonkallion kaupunginosa. Vuonna 1892 aluetta ryhdyttiin purkamaan uuden asemakaavan tieltä. Kyttälän asemakaavan perusratkaisuksi valittiin sama ruutukaava, joka oli jo käytössä Tammerkosken länsipuolella. Kaavan runkona olivat kosken länsipuolelta sen yli jatkuvat Hämeenkatu ja Satakunnankatu (silloin Uudensillankatu). Rongankadun nimi viittaa sen kohdalla sijainneeseen, nykyisen Litukan siirtolapuutarhan tienoilta alkunsa saaneeseen Ronganojaan, joka laski Tammerkoskeen. Ojassa oli runsaammin vettä vain kevättulvien aikana; talvisin oja oli lasten luistelupaikkana. Ronganojan länsipää putkitettiin 1800-luvun lopulla. Kyttälän etelärajalla sijaitsevan Sorin aukion nimen taustalla on paikalla aikoinaan sijainnut Sorinahde-niminen torppa; Sorinahde on myös Ratinasta Kalevankankaalle nouseva jyrkkä, joskin sittemmin loivennettu mäki. Tuomiokirkonkadun nimi oli vuoteen 1936 saakka Viinikankatu; nimenmuutoksen syynä oli se, ettei katu enää asemakaavamuutosten jälkeen johtanut Viinikan kaupunginosaan. Kyttälän pohjoisosan rakennukset ovat enimmäkseen 1900-luvun alusta, jolloin Hämeenkadun puoleiset tontit rakennettiin liikerakennuksiksi. Kyttälä kärsi pahoja vahinkoja Tampereen valtauksessa 1918. Toisaalta Hatanpään valtatien pohjoispään rakentaminen tuli mahdolliseksi, kun katulinjalla sijainneet rakennukset tuhoutuivat.
Aurinkokakku
pienoiskuva|Halki leikattu aurinkokakku Aurinkokakku on taiwanilainen leivos, joka on alkujaan Taichungista. Leivoksen sisällä on makeaa täytettä. Itse kakku valmistetaan lehtitaikinasta. Kakkuja syödään yleensä teen kanssa ja niitä voi syödä myös osana aamupalaa. Nimitys "aurinkokakku" on oletettavasti peräisin leivoksen pyöreästä muodosta.
Aurinkokakkujen historian uskotaan alkaneen Qing-dynastian ajoilta. Aurinkokakkuja ostetaan lahjoiksi ja pakataan kauniisiin paketteihin. Ne ovat myös suosittuja matkamuistoja.
Siestarjoki (kaupunki)
Siestarjoki (,, suom. aiemmin myös Rajajoki ja Systerpekki ) on Pietariin kuuluva kaupunki Venäjällä. Se sijaitsee 35 kilometriä Pietarin keskustasta luoteeseen Suomenlahden ja Raja- eli Siestarjoen muodostaman Roslivajärven välisellä kannaksella. Hallinnollisesti Siestarjoki on Kurortin piiriin kuuluva kunta. Asukkaita on 40 300 henkeä (vuonna 2003). Siestarjoki oli Venäjän ja Suomen rajapaikkakunta vuodesta 1812 toiseen maailmansotaan, ja osa Suomen suuriruhtinaskuntaa 1812–1864.
Historia
Pian Pietarin kaupungin perustamisen jälkeen vuonna 1714 perustetulle Siestarjoelle rakennettiin Luoteis-Venäjän suurin asetehdas 1721–1724. Sen lähellä sijaitsi Pietari Suuren palatsi, jonka paikalla nykyään on hollantilaistyyppinen Dubki-puisto. Asetehtaassa on S. P. Voskovin työkalutehdas. Ruotsin ja Venäjän vuosien 1741–1743 sodan sekä 1850-luvulla Krimin sodan aikana Siestarjoelle rakennettiin maalinnoitus. Kesäkuussa 1855 Britannian ja Ranskan laivasto pommitti tehdasta.
Siestarjoki yhdistettiin Suomen suuriruhtinaskuntaan vuonna 1812 osana Vanhaa Suomea, mutta Kankaankylän kaupunginosa siirrettiin kuuluvaksi Pietarin kuvernementtiin 1842. Kun asetehdasta ympäröinyt 14 neliökilometrin laajuinen alue erotettiin suuriruhtinaskunnasta vuonna 1864 ja sekin liitettiin Pietarin kuvernementtiin, lupasi keisari Aleksanteri II Suomelle vastineeksi Petsamon. Tämä toteutui vasta Tarton rauhassa vuonna 1920.
1800-luvun lopulla Siestarjoesta tuli pietarilaisten suosima huvila-alue. Vuonna 1898 perustettiin kylpylä, jossa hoidetaan sydän- ja verenkiertoelimistön, hermoston, ruuansulatus- sekä tuki- ja liikuntaelimistön sairauksia. Neuvostoaikana seudulle perustettiin parantoloita ja lepokoteja. Siestarjoella vietti viimeiset elinvuotensa kirjailija Mihail Zoštšenko, joka on myös haudattu sinne. 1960-luvulta lähtien kaupunkiin on rakennettu uusia kerrostaloalueita.
Vuonna 1815 Siestarjoelle rakennettiin Valkeasaaren luterilaisen seurakunnan kappeli. Historiallisia kaupunginosia ovat Kankaankylän ohella Kurort, Rosliva ja Seppälä. Pietarista Siestarjoen kautta Viipurin rataan yhtyvällä rataosuudella on samanniminen paikallisliikenteen rautatieasema.
S 1 (sukellusvene)
S-1 Nalim (ex-N-1) oli Neuvostoliiton laivaston sarjan IX eli Stalinets-luokan sukellusvene.
Valmistus
Alus tilattiin Leningradista Itämeren telakalta, missä köli laskettiin 25. joulukuuta 1934. Alus laskettiin vesille 8. elokuuta 1935 ja otettiin palvelukseen 11. syyskuuta 1939.
Palvelus
Lokakuussa 1939 alus oli sijoitettuna Tallinnaan 1. sukellusveneprikaatin 13. divisioonaan, jonka muut alukset olivat S-2 ja S-3. Talvisodan alettua vene upotti 10. joulukuuta saksalaisen rahtialuksen S/S Bolheimin (3 324 grt) Sapin kaakkoispuolella. Alukselle myönnettiin Punalipun kunniamerkki 7. helmikuuta 1940 toiminnastaan sodan aikana.
Saksan hyökätessä Neuvostoliittoon vene oli Liepajassa huollettavana Tosmare telakalla. Saksalaisten edettyä telakan läheisyyteen sukellusvenettä ei saatu liikkelle, joten miehistö räjäytti illalla 23. kesäkuuta 1941 laiturissa. Miehistö siirtyi sukellusvene S-3:lle.
Dongding
pienoiskuva|Dongding-teetä Dongding on taiwanilainen oolong-teelaatu. Sen nimi tarkoittaa sananmukaisesti "jäinen huippu". Teetä kasvatetaan pääsääntöisesti Nantoun piirikunnassa.
Teelaadun kerrotaan saaneen alkunsa, kun tiedemies Ling Fong Chi, joka oli kotoisin Lu Gun kylästä Nantousta, muutti Manner-Kiinaan opiskelemaan vuonna 1885. Hänen palattua kotiin, hän toi mukanaan 36 teekasvia, joista suurimman osan hän antoi lahjaksi muille kyläläisille, jotka olivat keränneet rahaa tukeakseen hänen opintojaan mantereella. Kylä sijaitsee yli 700 m korkeudella, mikä oli ideaali ympäristö oolongin kasvattamiseen.
Iso Uumajärvi
Iso Uumajärvi tai yleisesti vain Uumajärvi on Kiiminkijoen vesistöalueeseen kuuluva järvi Jokikokon kylässä Nuorittan kaupunginosassa Oulussa Pohjois-Pohjanmaalla. Järvi sijaitsee Jokikokon ja Alavuoton kylien välisellä alueella, noin yksitoista kilometriä Ylikiimingin kirkonkylältä itään, noin kuusi kilometriä Jokikokon kylältä kaakkoon ja noin neljä kilometriä luoteeseen Alavuoton kylältä.
Saaretonta järveä ympäröivät suoalueet. Noin kolmasosa järven ranta-alueista on puutonta avosuota, ja kovapohjaista ranta-aluetta on vain noin kuudesosa järven rantaviivasta. Järvellä ei ole kesäasuntoja. Pohjoisrannalla sijaitsee yksi tila rantarakennuksineen.
Iso Uumajärvi saa vetensä pääosin ympäröiviltä soilta sekä pohjavesistä. Järvi on suo-ojia pitkin yhteydessä pohjoiseen Kiiminkijokeen laskevaan Vehkaojaan, mutta sen varsinainen laskuväylä on länteen laskeva Uumaoja, joka Juopulin kylän luona muuttuu Juopulinojaksi, ja laskee Kiiminkijokeen Ylikiimingin taajamassa sijaitsevan Juopulinkosken alapuolella.
Ulf Krokfors
Ulf Magnus ”Uffe” Krokfors (s. 20. marraskuuta 1966 Helsinki) on suomalainen jazzbasisti. Hän on soittanut muun muassa Edward Vesalan Sound & Furyssa, Krakataussa sekä Otto Donnerin, Juhani Aaltosen, Sakari Kukon ja vaimonsa Iro Haarlan kokoonpanoissa. Hän on julkaissut soololevyn The Incense of All Our Prayers omakustanteena vuonna 2008 ja TUM Records on julkaissut hänen ja Iro Haarlan yhteislevyn Heart of a Bird vuonna 2003.
Suomen Jazzliitto myönsi Krokforsille vuoden 2015 Yrjö-palkinnon.
Suomalainen Poikakuoro
Suomalainen Poikakuoro perustettiin 1995 Laulu-Miesten ja Sibelius-Akatemian yhteistyöllä. Poikakuoron taiteellinen johtaja on Anna Toivakka. Kuoro harjoittelee viikoittain ja pitää myös lisäharjoituksia, leirejä ja sekä omia että tilauskonsertteja.
Paolo Savoldelli
thumb|240px|Paolo Savoldelli Tour de Romandien prologissa 2007 Paolo Savoldelli (s. 7. toukokuuta 1973 Clusone, Bergamon maakunta) on entinen italialainen kilpapyöräilijä ja kaksinkertainen Italian ympäriajon voittaja, vuosilta 2002 ja 2005. Savoldelli oli kiipijänä erinomainen, mutta sitäkin paremmin tunnettu alamäkiajosta, jossa hän oli maailman ehdotonta huippua. Tästä juontaa myös hänen lempinimensä Il Falco - haukka. Toinen paljon käytetty lisänimi oli babyface. Savoldellin alamäkitaidot olivat erityisen tärkeässä asemassa vuoden 2005 Italian ympäriajon toiseksi viimeisellä etapilla, jolloin hän saavutti alamäessä Gilberto Simonia ratkaisevasti kokonaisvoiton kannalta.
Luettelo maiden ja alueiden hiilidioksidipäästöistä henkeä kohti
pienoiskuva|300px|Hiilidioksidipäästöt henkeä kohti maailman kaikissa eri maissa vuonna 2017. Mitä tummempi punainen, sitä suuremmat päästöt per henkilö. Valkoinen tarkoittaa, että dataa ei ole.
Tämä on luettelo maiden ja joidenkin itsehallintoalueiden hiilidioksidipäästöistä henkeä kohti vuodesta 1990 vuoteen 2003. Tiedot ovat peräisin Yhdysvaltain energiaviraston Carbon Dioxide Information Analysis Center (CDIAC) YK:n tilastokeskukselle tekemästä tutkimuksesta.
Maat on lueteltu vuoden 2003 päästöjen mukaan. Tilanne on muuttunut tästä huomattavasti.
Litóchoro
Litóchoro on Kreikan kaupunki sekä samanniminen Dío-Ólympoksen kunnan kunnallisyksikkö (Δημοτική Ενότητα Λιτοχώρου, Dimotikí Enótita Litochórou) ja entinen itsenäinen kunta. Se sijaitsee Pierian alueyksikössä Keski-Makedonian alueella. Koko kunnallisyksikön väkiluku on 7 259 ja varsinaisen Litóchoron kaupungin väkiluku 6 995 (vuonna 2011). Litóchoro on Dío-Ólympoksen kunnan kuntakeskus.
Litóchoro on suosittu turistikohde niiden keskuudessa, jotka haluavat kiivetä Ólympokselle. Kaupungista on näkymä vuorelle ja monet kiipeilyreitit lähtevät kaupungin lähistöltä. Muihin nähtävyyksiin kuuluu mm. Pyhän Dionysioksen luostari (Moní Agíou Dionysíou). Saksalaiset tuhosivat vanhan 1500-luvulta peräisin olleen linnoitetun luostarin vuonna 1943. Nykyinen on rakennettu eri paikkaan.