cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vanhan valtaus
Tapahtumat
Vanhan valtaus oli osa eurooppalaisen opiskelija­liikkeen radikalisoitumista ja oli osittain seurausta aiemmin samana vuonna tapahtuneista Pariisin ylioppilas­mellakoista. Valtauksen yhteydessä syntyi pientä käsikähmää ja muutamat tempausta vastustaneet oikeistolaiset opiskelijat heittelivät juhlasaliin savupommeja, mutta muutoin valtaus sujui rauhallisesti ja suuren innostuksen vallassa. Valtaajat olivat sopineet turvatoimista poliisin ja palokunnan kanssa.
Opiskelijaoppositio, joka käytti nimeä Ylioppilaat – studenterna, vaati opiskelijademokratiaa, marxilaisten ryhmien perustamista tiedekuntiin opetuksen porvarillisen asenteen paljastamiseksi, ylioppilaskunnan pakkojäsenyyden poistamista ja Ylioppilaslehden linjan muuttamista. Valtaajat kritisoivat myös ylioppilaskunnan etääntymistä tavallisista opiskelijoista ja sen taloustoimikuntaa, jonka katsottiin olevan liiallisessa yhteistyössä liikepankkien kanssa.
Vanhaan ylioppilastaloon kokoontuneet opiskelijat lähettivät presidentti Urho Kekkoselle sähkeen, jossa he vetosivat, ettei presidentti osallistuisi ylioppilaskunnan 100-vuotisjuhlaan. Kekkonen kuitenkin saapui juhlaan, joka oli jouduttu siirtämään Konservatorioon, ja ilmaisi pitämässään puheessa yllättäen tukensa Vanhan vallanneille opiskelijoille. Kun Vanhassa ylioppilastalossa oli pidetty palopuheita miltei vuorokauden ympäri, valtaus päättyi illansuussa 26. marraskuuta rauhallisissa tunnelmissa valtaajien siivottua talon ennen kotiin lähtöään.
Osallistujat
Valtaajien joukossa oli useita tunnettuja tulevia vaikuttajia kuten Maarit Sinervo,  Tarleena Sammalkorpi,  Antti Kuusi,  Nils Torvalds,  Anssi Sinnemäki,  Juhani Koskinen,  Matti Viikari,  Matti Wuori,  Peter von Bagh, Liisa Manninen,  Johan von Bonsdorff,  Marianne Laxén, Marja-Leena Mikkola, Jaakko Laakso, Pentti Saarikoski, Pentti Saaritsa, Kari Aronpuro,  Jarkko Laine,  Jussi Kylätasku,  Jaakko Pakkasvirta,  Riitta Suominen,  Ilkka Taipale,  Matti Salo,  Kai Linnilä,  Kati Peltola,  Valdemar Melanko,  Kimmo Kevätsalo, Atte Blom, Erkki Tuomioja,  Ilkka-Christian Björklund, Hannu Taanila, Jyrki Vesikansa ja Risto Volanen
Vaikutukset
Jan Erolan mukaan radikalisoitunut opiskelijaliike puoluepolitisoitui pian Vanhan valtauksen jälkeen vuodenvaihteessa 1968–69. Kommunistit jakautuivat lopullisesti kahteen leiriin, puheenjohtaja Aarne Saarista seuranneisiin enemmistöläisiin eli saarislaisiin ja kiivaan vasemman laidan kulkijoihin, varapuheenjohtaja Taisto Sinisalon johtamiin taistolaisiin.
Professori Timo Vihavaisen mukaan presidentti Urho Kekkosen myötätunto radikaaliopiskelijoille avasi nuorelle sukupolvelle varsin nopeasti tien yhteiskunnan johtopaikoille. Muutamat Vanhan valtaukseen osallistuneista, yhtenä Erkki Tuomioja, nousivat eduskuntaan jo seuraavissa, vuoden 1970 vaaleissa, ja hyvin monet muut radikaalien johtohahmot sijoittuivat näkyviin ja hyväpalkkaisiin virkoihin ja toimiin 1970-luvun alkuvuosina. Verrattuna kevään ja alkukesän 1968 opiskelijamellakoihin Pariisissa Vanhan valtaus oli niiden vaimea jälkikaiku, ja silloinen pääministeri Mauno Koivisto kuittasi suomalaisen opiskelijanuorison liikehdinnän "nuorten ilmavaivoiksi".
Valtiotieteen tohtori Jukka Tarkka on luonnehtinut Vanhan valtausta vedenjakajaksi suomalaisen opiskelijaliikkeen historiassa: se päätti radikalismin iloisen hippivaiheen ja oli loikka uudelle vuosikymmenelle.
Vanhan valtauksen 40-vuotispäivän aattona maanantaina 24.11.2008 joukko opiskelijoita valtasi Vanhan ylioppilastalon leikkimielisesti uudelleen.
Chris Felgate
Christopher James "Chris" Felgate (s. 4. tammikuuta 1982 Harare) on zimbabwelainen triathlonisti. Hän jäi miesten kilpailussa vuoden 2008 kesäolympialaisissa Pekingissä 42. ja vuoden 2012 kesäolympialaisissa Lontoossa 52. sijalle.
Elefanttitauti
thumb|200px|Elefantiaasia sairastavan filippiiniläismiehen jalat.
Elefanttitauti eli elefantiaasi (Lymphatic filariasis) on ihmisten sairaus, jossa imusolmukkeiden tukkiintuminen saa jalat, kivekset ja joskus myös nivusten imusolmukkeet turpoamaan valtaviksi, paksunahkaisiksi möykyiksi, jotka painavat useita kiloja ja voivat olla jalkapallon kokoiset. Yleensä tauti johtuu ihmisessä loisivien sukkulamatojen aiheuttamasta imuteiden tuhoutumisesta.
Taudin tarttuminen
Tauti tarttuu kun tartunnanlevittäjänä toimiva hyttynen saa taudinaiheuttajan toukkia, mikrofilarioita, elimistöönsä. Tämä tapahtuu, kun hyttynen nauttii veriaterian tautia kantavasta ihmisestä. Toukat tunkeutuvat hyttysen suolesta rintalihaksiin, jossa ne läpikäyvät kaksi toukkavaihetta. Tämän jälkeen toukat hakeutuvat hyttysen päähän, josta ne tunkeutuvat seuraavaan uhriin. Ihmisessä toukat käyvät läpi useita toukkavaiheita ja lopulta aikuistuvat. Tämä voi kestää kuukausia ja jopa vuosia. Wuchereria bancrofti, joka aiheuttaa noin 90 % elefantiaasista, voi täysikasvuisena pysyä lisääntymiskykyisenä jopa viisi vuotta ja synnyttää päivässä jopa 50 000 toukkaa imusuoniin.
Taudin puhkeaminen
Taudin oireiden syntyyn tarvitaan toistuvia infektioita. Filariaasin kehittymiseksi on tropiikissa asuttava vähintään 6 kuukautta.
Tauti puhkeaa, kun nestekierto ei toimi normaalisti. Häiriöstä aiheutuu painavuuden ja väsymisen tunnetta ylimääräisen nesteen kertymisestä johtuen. Lymfedeema tarkoittaa imunesteen virtaushäiriöistä aiheutuvaa turvotusta, ja krooninen tulehdus tuhoaa lopulta imusolmukkeiden imusuonet, jolloin ylimääräistä nestettä kertyy kudoksiin. Samankaltainen häiriötila voi syntyä usein myös muusta syystä kuin loisten aiheuttamasta infektiosta, esimerkiksi rintasyöpäleikkauksen tai melanoomaleikkauksen yhteydessä, jolloin kainalon imusolmukkeet joudutaan usein poistamaan.
Taudin esiintyminen
Elefanttitautia esiintyy lähinnä vanhalla mantereella Afrikassa, Intiassa ja Kauko-Idässä. Orjakaupan välityksellä se levisi Amerikan mantereelle jo 1500-luvun lopulla.
ITunes Festival
thumb|Festarin julisteita Roundhousen seinällä iTunes Festival on vuosittainen kuukauden mittainen musiikkifestivaali, joka järjestetään Lontoon Roundhousessa. Se on järjestetty vuodesta 2007 eteenpäin. Festivaalilla esiintyy yli 60 artistia vuosittain. Lippuja annetaan ilmaiseksi iTunesin käyttäjille. Esitykset myös striimataan suorana lähetyksenä internetin välityksellä. Festivaaliin tunnetuimpia esiintyjiä lienevät Linkin Park & Muse.
Vallisärkkä
Vallisärkkä-nimisellä paikalla oli Enon Kaltimossa sijaitseva seurojentalo, joka rakennettiin vuonna 1924 ja purettiin vuonna 2014. Paitsi seurojentalona, talo toimi aikoinaan myös suojeluskunnan talona, esikuntana sekä tanssitilaisuuspaikkana.
Rakennus
Vallisärkkä-talo oli ennen kaikkea suojeluskunnan paikallispäällikön Robert Pelkosen ideoima ja johtama hanke. Sen alkuperäiset pohjapiirustukset laativat Kaltimon pahvitehtaan johtaja Robert Pelkonen, tekninen johtaja Arthur Hollström ja rakennusmestari J. Helin. Talon läheisyyteen valmistui suojeluskunnalle myös ampumarata sekä urheilukenttä. Muiden seurojen luovuttua omistuksestaan talo jäi suojeluskunnan haltuun 1935.
Käyttö
Sotavuosina 1939-1944 taloa käytettiin esikuntana sekä sotilaiden kauttakulku-, majoitus- ja ruokapaikkana. Vuonna 1941 paikalle perustettiin enolainen armeijan kevytosasto 15. Sotien jälkeen Kaukas Oy osti talon ja lahjoitti sen Enon Kisa-Pojille.
Aikaisemmin seurojentalo oli ollut iltama- ja tanssikäytössä vuoroviikoin paikallisen työväentalon kanssa, mutta tanssilavatoiminnan oman kukoistuksen aika sijoittui 1970- ja 1980-luvuille, jolloin rakennuksia myös saneerattiin. Lavalla kävi esiintymässä ja ihmisiä tanssittamassa suomalaisia viihdemusiikin huippunimiä, muun muassa Dingo, Juice Leskinen, Reijo Taipale, Kari Tapio, Frederik ja Tapani Kansa. Lavan toiminta jatkui 1990-luvulle, minkä jälkeen toiminta hiipui artistien hintapyyntöjen kasvaessa ja vihdoin loppui nimekkäimpien esiintyjien siirtyessä ravintola- ja festariesiintymisiin.
Kääpiösnautseri
Kääpiösnautseri (Zwergschnauzer) on pienikokoinen karkeakarvainen koirarotu. Se kuuluu FCI:n ryhmään 2 (pinserit, snautserit, molossityyppiset ja sveitsinpaimenkoirat). Se oli vuonna 2022 Suomen yhdeksänneksi eniten rekisteröity rotu. Sitä on alun perin käytetty vahti- ja rottakoirana. Nykyisin sen yleisin käyttö on seurakoira. Kilpailuissa kääpiösnautsereita usein käytetään verijäljessä ja metsäjäljessä.
Ulkonäkö
thumb|Kääpiösnautserilla on tuuhea parta ja kulmakarvat.
Kääpiösnautserin rotumääritelmä on sama kuin snautserin, kokoa lukuun ottamatta. Sillä on ”jalo pitkänomainen pää, tuuheat kulmakarvat ja parta”, ja sen ilme on ”tarkkaavainen ja jopa röyhkeä”. Runko on sivulta katsoen neliömäinen (selän pituus sama kuin säkäkorkeus), selkälinjaltaan aavistuksen laskeva. Kääpiösnautseri on snautseriroduista pienin, ja sen säkäkorkeus on 30–35 cm.
Kääpiösnautserilla hyväksytään Saksassa ja myös Suomessa neljä väritystä: musta, pippuri ja suola (harmaa), mustahopea ja puhdas valkoinen. Yhdysvalloissa tavataan myös ruskeita kääpiösnautsereita, joskaan AKC ei tunnusta väritystä. Kääpiösnautserit jaetaan ulkomuotonäyttelyissä värityksen mukaan erillisiin luokkiin.
Luonne ja käyttäytyminen
thumb|Hyppäävä kääpiösnautseri. Kääpiösnautseri on hyvin aktiivinen, valpas ja usein miellyttämisenhaluinen rotu, jonka luonteeseen kuuluu kohtalainen temperamenttisuus. Sitä kuvataan vahvaksi ja temperamenttiseksi, silti elegantiksi. . Rotu soveltuu kuitenkin hyvin myös lapsiperheisiin, jos koira on sosiaalistettu hyvin. Kääpiösnautserit voivat olla tuntemattomien suhteen varautuneita ja ne hoitavatkin uskollisen vahtikoiran virkaa. Kääpiösnautserit oppivat nopeasti ja niitä on helppo opettaa.
Alkuperä
Kääpiösnautseri on kotoisin Saksasta, jossa se jalostettiin snautserin pienemmäksi muunnokseksi. Joidenkin lähteiden mukaan se on kehittynyt snautserista, apinapinseristä ja villakoirasta, toisten mukaan taas karkeakarvaisista pinserityylisistä koirista ja apinapinseristä. Rodun jalostuksen aloittivat Frankfurtissa kaksi kasvattajaa, Georg Riehl ja Heinrich Schott. Rodusta tuli virallinen vuonna 1880, ja se tunnettiin alun perin nimellä karkeakarvainen kääpiöpinseri. Nykyinen rotumääritelmä on vuodelta 1910.
Alun perin kääpiösnautsereita käytettiin rotta- ja vahtikoirina. Häntiä ja korvia alettiin typistää rotanpuremien ehkäisemiseksi.
Suomeen ensimmäiset kääpiösnautserit tuotiin vuonna 1956 Alankomaista. Vuoden 1964 paikkeilla niitä oli Suomessa satakunta. . Nykyisin rotu on Suomessa suosittu.
Hoito
thumb|Kääpiösnautseri. Kaksinkertainen karvapeite on karkea, ja se pidetään siistinä nyppimällä noin neljä kertaa vuodessa. Jos turkin ajaa koneella, turkista tulee harmaansävyinen, mikä ei ole toivottua näyttelyissä. Nypittäessä "parta", kulmakarvat sekä vatsan ja raajojen karvat jätetään pidemmiksi. Trimmauksessa eri värisiä trimmataan eri tavalla. Mustahopeilta jätetään yleensä kulmakarvat pidemmäksi kuin yksivärisillä.
Terveys
Kääpiösnautseri on suhteellisen terve rotu. Sillä esiintyy jonkin verran perinnöllisiä silmäsairauksia. Rodulle ominainen on perinnöllinen varvasanomalia, jossa koiran uloimmat varpaat surkastuvat sen ollessa nuori. Jalostukseen käytettävät kääpiösnautserit tutkitaan sekä silmäsairauksien että varvasanomalian varalta. Kääpiösnautserilla esiintyy virtsatieongelmia useammin kuin muilla roduilla, mutta ongelmia voi ehkäistä oikeanlaisella ruokavaliolla. Kookkaampiin snautsereihin verrattuna kääpiösnautsereilla esiintyy vähemmän lonkka- ja nivelsairauksia. Kääpösnautsereilla esiintyy jonkin verran harmaakaihia (cataracta), etenevää sidekalvon surkastumaa (progressive retinal atrophy eli PRA) sekä ylimääräisiä silmäripsiä (distikiaasi), jonka tarkkaa periytymistä ei tunneta.
Louisiana Red
Louisiana Red, oikealta nimeltä Iverson Minter (23. maaliskuuta 1932 Bessemer, Alabama, Yhdysvallat – 25. helmikuuta 2012 Hannover, Saksa ) oli Yhdysvalloissa syntynyt bluesmuusikko. Hän vaikutti suuren osan urastaan, 30 vuotta, Saksassa.
Red levytti ensimmäisen levynsä 1947 Chessille taiteilijanimellä Rocky Fuller. Silloin, kuten pitkään sen jälkeenkin, hän työskenteli terästehtailla, autotehtailla ja rautateillä, sillä muusikontulot eivät riittäneet elantoon. 1950-luvulla hän soitti pari vuotta John Lee Hookerin kanssa.
Hän esiintyi Euroopassa 1970-luvun lopulta ja muutti Saksaan 1980-luvun alussa, ja ura alkoi kääntyä tässä vaiheessa nousuun. Lähes 50 albumistaan hän levytti suurimman osan Saksassa. Suomessa hän ehti esiintyä nelisenkymmentä kertaa, viimeksi 2010, yleensä kokkolalaisen yhtyeen Wentus Blues Bandin kanssa. Hän esiintyi myös yhtyeestä tehdyssä konserttifilmissä Family Meeting (2007), ja hänestä itsestään tehdyssä dokumentissa Mississippi-Alaveteli (2001).
Tanskan Intia
Tanskan Intia on termi, jolla tarkoitetaan Tanskalle kuuluneita siirtokuntia Intiassa. Tähän sisältyi Tranquebarin kaupunki nykyisessä Tamil Nadun osavaltiossa ja Nikobaarien saaret.
Tanskan siirtokunnat Intiassa perusti Tanskan Itä-Intian kauppakomppania, joka toimi 1600-luvulta 1800-luvulle. Tranquebarin siirtokunta perustettiin vuonna 1620, ja Nikobaarien saaret otettiin haltuun 1750-luvulla. Tanskalaiset perustivat myös kauppa-aseman Seramporeen, nykyisen Länsi-Bengalin alueelle vuonna 1755.
Napoleonin sotien aikaan britit hyökkäilivät tanskalaisten laivojen kimppuun, ja murskasivat Tanskan Itä-Intian kauppakomppanian kaupankäynnin. Tanskan siirtokunnat alkoivat taantua, ja lopulta ne päätyivät brittien haltuun: Serampore myytiin briteille vuonna 1839. Tranquebar joutui brittien käsiin vuonna 1845 ja Nikobaarit vuonna 1869.
Soundwave (Transformers)
Soundwave on Transformers-universumissa esiintyvä Decepticon. Hasbron luoma hahmo esiintyi ensimmäisen kerran vuonna 1984 The Transformers-animaatiosarjassa. Soundwave on yksi Megatronin uskollisimmista seuraajista. Hänellä on useita apureita ja tiedustelijoita.
The Transformers
Soundwave muuntautuu kasettisoittimeksi ja hänellä oli C-kaseteiksi muuntautuvia apureita kuten Rumble, Frenzy, Ravage, Laserbeak, Buzzsaw, Ratbat, Overkill ja Slugfest.
Transformers: Cybertron
Soundwave on Sidewaysin sekä apurinsa Laserbeakin ohella yksi viimeisistä Planeetta X:n eloonjääneistä. Hän johdatti Decepticonit planeetta Gigantioniin, voidakseen lopulta päästä kostamaan oman planeettansa tuhoutumisen.
Koska kasettisoitin ei enää sopinut 2000-luvun puoleen väliin, tämän sarjan Soundwave muuntautui lentokoneeksi.
Transformers: Animated
Transformers: Animatedissa Soundwave oli Megatronin luomus, joka annettiin jaksossa "Mahtavat soundit" Sarille syntymäpäivälahjaksi. Mutta todellisuudessa aina, kun Sari käytti Ikikipinän energiaa sisältävää avaintaan häneen, hänelle kehittyi oma tahto ja hänestä alkoi tulla Megatronin uskollinen palvelija. Jakson lopussa Bulkhead kuitenkin tuhosi hänet, mutta hänen keskusprosessorinsa jäi ehjäksi.
Soundwave muuntautuu futuristiseksi Scion xB-autoksi.
Transformers: Kaatuneiden kosto
thumb|left|Soundwave elokuvassa [[Transformers: Kaatuneiden kosto.]]Transformers: Kaatuneiden kostossa Soundwave piileskeli Maan kiertoradalla cybertronilaisen satelliitin muodossa. Hän hakkeroitui USA:n tiedustelusatelliitteihin ja etsi tietoa Allsparkin palasista ja Megatronin ruumiin sijainnista. Hän toimii pääasiassa Decepticonien välisten viestien välittäjänä. Tiedustelijana hänellä on mekaaninen jaguaari nimeltä Ravage. Soundwaven ja Ravagen symbioosi toimii samalla tavalla kuin ensimmäisestä elokuvasta tuttujen Blackoutin ja Scorponokin tai Barricaden ja Frenzyn symbioosit.
Soundwaven piti esiintyä jo ensimmäisessä elokuvassa, mutta ei lopulta päässytkään siihen. Soundwave voitti USA Todayn järjestämässä äänestyksessä, jossa fanit saivat äänestää minkä hahmon he haluaisivat esiintyvän jatko-osassa.
Transformers: Revenge of the Fallen -videopeli
Elokuvan peliversiossa Soundwave on pelkkä sivuhahmo, jonka ääni kuuluu pelissä. Hän on kuitenkin saatavilla pelihahmoksi Xbox 360- ja PlayStation 3-versioille erään lisäsisällön kautta. Soundwave käyttää ladattua pulssitykkiä ja häiritseviä ääniaaltoja. Erikoiskykynä hän pystyy ajoneuvomuodossaan jättämään kaksoissijoittimia, jotka tulittavat vihollisia automaattisesti.
Transformers: Kuun pimeä puoli
thumb|left|Soundwave ja Laserbeak elokuvassa [[Transformers: Kuun pimeä puoli.]]Elokuvassa Transformers: Kuun pimeä puoli Soundwave on valinnut uudeksi muuntautumismuodokseen hopeisen Mercedes-Benz SLS AMG:n, jonka Dylan Gould antoi sihteerilleen, Carly Spencerille, työsuhdeautoksi. Jo 1970-luvulta asti Dylanin isä oli tehnyt yhteistyötä Soundwaven kanssa ja nyt Dylan itse oli isänsä asemassa. Tämä paljastui Sam Witwickylle ja Carlylle pian sen jälkeen kun Autobotit pettänyt Sentinel Prime oli tuonut pilareillaan sadoittain Decepticoneja Maahan. Chicagon taistelussa Soundwave otti Ratchetin, Bumblebeen, Sideswipen, Dinon ja Quen vangeiksi ja Dylanin pyynnöstä päätti tappaa heidät. Mutta ehti tappaa vain Quen. Juuri kun hän yritti tappaa Bumblebeen, Wheelien ja Brainsin sabotoiman Decepticonien komentoaluksen putoavat osat veivät Soundwaven huomion ja antoivat vangeille mahdollisuuden paeta. Bumblebee alkoi taistella Soundwavea vastaan ja lopulta tappoi hänet ampumalla hänen päänsä kappaleiksi.
Transformers: Dark of the Moon-videopeli
Transformers: Dark of the Moon -videopelissä Soundwave on pelattavana hahmona kampanjan neljännessä tasossa. Tasossa on myös kohtia, joista Soundwave ei omin päin selviä ja silloin pelaajan on käytettävä Laserbeakia.
Pelissä Soundwave muuntautuukin valkoiseksi GL-sarjan Mercedes-Benziä muistuttavaksi maasturiksi.
Aligned-jatkumo
thumb|left|110px|Soundwave sarjassa [[Transformers: Prime.]]
War for Cybertron
Soundwave oli Megatronin ja Breakdownin mukana etsimässä Omega-avainta ja taistelemassa Omega Supremea vastaan. Soundwave oli myöhemmin vastuussa Deceptionien pääkaupungissa, Kaonissa, olevasta vankilasta ja sen vangeista, mukaan lukien Zeta Primesta. Soundwave käyttää aseinaan neutronitoistajaa ja energonsotakirvestä ja muuntautuu cybertronilaiseksi maastoautoksi.
Transformers: Prime
Soundwave on vakoilun hiljainen mestari. Toisin kuin War for Cybertronissa, Soundwave muuntautuukin tiedustelulennokiksi, hän ei ole yleensä puhunut, lukuun ottamatta jaksoa "Miinus yksi". Hän oli vannonut hiljaisuuden valan mielenosoituksena Autobotteja ja Cybertronin suurneuvostoa vastaan.
Hän on Decepticoneista uskollisimpia, sillä hän oli ensimmäisellä kaudella ja toisen kauden alussa tietoinen Starscreamin ja Airachnidin yrityksestä viedä Megatronilta johtajuus. Soundwave osaa myös ajoittaa maasiltojen ja avaruussiltojen käytöt juuri oikeille hetkille. Sarjan lopussa Jack Darby, Miko Nakadai ja Raf Esquivel onnistuivat vangitsemaan hänet varjovyöhykkeelle kaksinkertaisen maasillan kautta.
Robots in Disguise (2015)
Soundwave teki pikaisen paluun Laserbeakin kanssa animaatiosarjan Transformers: Robots in Disguise jaksossa "Portaalit", kun Fixit vahingossa vapautti hänet varjovyöhykkeeltä korjatessaan maasiltaa ja heitti Bumblebeen sinne mutta onnistui pääsemään sieltä ja Been tiimi onnistui heittämään Soundwaven ja Laserbeakin takaisin varjovyöhykkeelle.
Myöhemmin Combiner Force -kaudella hän yrittää paeta varjovyöhykkeeltä lähettämällä Activator Mini-Coneja varastamaan Bee-tiimin Decepticon-pyydykset. Decepticon Cyclonus ja hänen ryhmänsä lähettivät nämä Mini-Conit varjovyöhykkeelle, jotta Soundwave pääsisi pois sieltä ja voisi kutsua Megatronin johtamaan taas Decepticoneja tietämättä siitä, että hän oli luopunut Decepticonien johtamisesta. Soundwave luopui lopulta hiljaisuuden valastaan ja otti itselleen uuden muuntautumismuodon. Hän käytti jopa Steeljaw’n jengiä hyväkseen Megatronin kutsumisessa. Mutta Bee-tiimi ja Optimus Prime onnistuivat estämään sen, ja sen jälkeen Optimus vei hänet ja Laserbeakin oikeudenkäyntiin Cybertronille.
Eukko pärekoreineen
Eukko pärekoreineen on suomalaisen taiteilijan Albert Edelfeltin öljyvärimaalaus kankaalle vuodelta 1882. Kooltaan tämä työ on 83 × 60,5 senttimetriä, ja se kuuluu Ateneumin taidemuseon Hovingin kokoelmaan.
Eukko pärekoreineen -maalauksen malli on Edelfeltien vanha uskottu palvelijatar, Fredrika Snygg, jota he kutsuivat myös Tajta-nimellä. Tajta oli ollut myös Albertin oma lastenhoitaja aikoinaan.
Edelfelt oli saapunut elokuussa 1882 Suomeen ja hän maalasi täällä muutamia muotokuvia tarkoituksenaan asettaa ne Pariisin salonkiin. Hän yrittäisi saada Pariisissa niiden avulla lisää muotokuvatilauksia. Samalla Suomen matkallaan hän maalasi myös muotokuvat äidistään ja Annie-sisarestaan, mutta myös muita teoksia. Pariisiin hän saapui marras–joulukuun vaihteessa Pietarin kautta.
Tuona syksynä Edelfeltin töitä oli esillä Moskovassa yleisvenäläisessä teollisuus- ja taidenäyttelyssä, mutta myös Helsingissä Taiteilijaseuran opponenttinäyttelyssä.
Tom (nimi)
Tom on monissa maissa yleinen miehen etunimi. Se on lyhentymä nimestä Thomas, joka johtuu aramean kielen ’kaksosta’ tarkoittavasta sanasta. Näin ollen se on samaa alkuperää kuin suomalainen nimi Tuomas. Toisaalta nimen syntyyn on saattanut vaikuttaa myös ’rehellistä’ tarkoittava heprean sana tom.
Suomessa nimi Tom on 1900-luvun alusta vuoden 2019 loppuun mennessä annettu 5 294 miehelle sekä muutamalle naiselle. Suomenruotsalaisen kalenterin mukaan Tomin nimipäivä on 21. joulukuuta, apostoli Tuomaan perinteisenä muistopäivänä eli tuomaanpäivänä.
Pesäpallon SM-sarja 1957
Pesäpallon SM-sarja 1957. Jyväskylän Kiri voitti toisen peräkkäisen ja kaikkiaan kolmannen mestaruutensa. Tempo ja Ilmajoki taistelivat hopeasta viimeiseen otteluun saakka. Tasapeli riitti Tempolle hopeaan ja Ilmajoen oli tyytyminen pronssiin. Myös naisten mestaruus meni Kirille. Kauden avausottelua Hesperiassa oli todistamassa myös tasavallan presidentti Urho Kekkonen.
Ensimmäistä kertaa pelatun Maakunta Cupin voitto meni Etelä-Pohjamaalle, sen voitettua finaalissa Keski-Suomen 7-6.
Sarjataulukko
Neljä viimeistä joukkuetta putosi sarjasta. Tilalle nousivat suomensarjan lohkovoittajat Keuruun Kisailijat, Lahden Mailaveikot, Seinäjoen Maila-Jussit ja Sotkamon Jymy.
Lyöjät
Kunnarista 2 pistettä.
Naisten mestaruussarja
Kirin joukkue: Aune Malmivaara, Hellä Pääkkönen, Kaarina Pauni, Katri Lantela, Kyllikki Koponen, Pirkko Hautamaa, Raija Geijer, Saara Koivunen, Salme Peippo, Solja Pynnönen, Terttu Kuisma, Tuulikki Stranden.
Kätketty
Kätketty (Caché) on Michael Haneken käsikirjoittama ja ohjaama ranskankielinen elokuva vuodelta 2005. Sen pääosia Georgesia esittää Daniel Auteuil ja tämän vaimoa Annea Juliette Binoche.
Elokuva on kuvattu Pariisissa ja Wienissä. Tässä elokuvassa Haneke käytti ensimmäisen kerran HD-video-kameroita. Elokuvassa ei ole filmimusiikkia.
Vuonna 2016 Kätketty äänestettiin BBC:n kyselyssä tämän vuosisadan 25 parhaan elokuvan joukkoon. Äänestäjinä oli 177 elokuva-asiantuntijaa eri puolilta maailmaa.
Juoni
Ranskalaisen perheen elämä menee sekaisin, kun heille alkaa tulla nimettömältä lähettäjältä heidän kodistaan kuvattuja valvontanauhoja. Georges Laurent (Daniel Auteuil) on menestynyt ranskalaisen kirjallisuusaiheisen televisio-ohjelman isäntä, joka asuu kirjankustantajavaimonsa Annen (Juliette Binoche) ja heidän kouluikäisen poikansa Pierrotin (Lester Makedonsky) kanssa. Heidän ovelleen ilmestyy salaperäisiä videokasetteja, jotka paljastavat, että heidän kotiaan on jo pitkään kuvattu paikallaan pysyvällä kadulla olevalla kameralla, jota he eivät ole huomanneet. Alkuun harmittomilta tuntuneisiin nauhoihin liittyy myöhemmin ikäviä piirroksia, ja nauhat asettavat kyseenalaiseksi Georgesin aiemmin elämän niin että siitä tulee ikävyyksiä sekä hänen työlleen että avioliitolleen.
Vastaanotto
Cachén ensi-ilta oli Cannesin elokuvajuhlilla 2005. Elokuva sai juhlilla runsaasti palkintoja, kuten parhaan ohjaajan palkinnon ja FIPRESCIn palkinnon. Elokuva on saanut myös useita vuoden 2005 European Film Awards -palkintoja, se valittiin parhaaksi eurooppalaiseksi elokuvaksi, ja lisäksi se sai Paras eurooppalainen ohjaaja, Paras eurooppalainen näyttelijä (Daniel Auteuil) ja Paras eurooppalainen leikkaaja -palkinnot.
Varietyn Deborah Young kirjoitti: "Michael Hudecekin ja Nadine Musen leikkaama tiivis paketti pitää tarinan sujuvana ja keskittyneenä mutta hyvin tiiviinä ja pitää vallassaan katsojien huomiota alusta loppuun." Yhdysvaltalaisen viihdealan ammattijulkaisun The Hollywood Reporterin Kirk Honeycutt sanoo: "Selvittäessään lähes unohtuneen salaisuuden omahyväisen ja itsekylläisen ranskalaisen intellektuellin elämässä Haneke tutkii hyvin syvältä syyllisyyteen, kommunikaation ja tahalliseen muistinmenetykseen liittyviä kysymyksiä." Chicago Sun-Timesin Roger Ebert kirjoittaa "...hyvin vaikuttava, hämmentävä ja järkyttävä elokuva, joka osoittaa, miten mukava elämä menee raiteiltaan jo pelkästään siitä, että joku tarkkailee sitä." Ebert käsitteli elokuvaa toistamiseen sarjassaan "Great Movies", jossa hän pohti tarkemmin juonen ja ohjauksen vivahteita, ja mitä niihin mahdollisesti sisältyy. The Guardianin Peter Bradshaw antoi elokuvalle kaikki viisi tähteä ja sanoi sitä yhdeksi vuosikymmenen elokuvista sekä Haneken mestariteokseksi.
Reikä helvettiin
Reikä helvettiin on 1990-luvulta lähtien ympäri maailmaa kiertänyt kaupunkitarina. Internetissä se on tiettävästi kulkenut ainakin vuodesta 1997 lähtien.
Tarina
Tarinan mukaan tohtori Asakovin johtamat neuvostoliittolaiset geologit porasivat 1980-luvulla jossakin päin Siperiaa 14,4 kilometrin syvyisen reiän, jonka jälkeen vastaan tuli tyhjä ontto tila. Myöhemmin kuilun pohjalle laskettiin mikrofoni, joka tallensi helvetissä kidutettavien sielujen tuskanhuutoja. Tohtori Asakovin mukaan niitä oli jopa miljoonia. Lämpötilan paikassa väitettiin olleen 1 100 celsiusastetta. Tämän jälkeen poraustyöt keskeytettiin ja reikä suljettiin. Tarina kertoo, että tutkimusryhmän jäsenet määrättiin vaikenemaan tapauksesta, koska Neuvostoliitto oli ateistinen valtio.
Tarinasta on olemassa myös muita versioita. Erään mukaan reiästä olisi noussut tumma lepakkoa muistuttanut olento, jonka epäiltiin olleen jonkinlainen demoni tai jopa itse paholainen. Internetissä kiertää lisäksi äänite, jonka väitetään sisältävän reiästä nauhoitettuja helvetin ääniä. Niiden on kuitenkin selvitetty olevan peräisin vuonna 1972 ilmestyneestä Verinen paroni -kauhuelokuvasta, jonka ääniraitaa on muokattu.
Samaan aikaan väitetyn Siperian reiän kanssa porattiin Murmanskin alueella oikea reikä, joka lopulta saavutti 12,2 kilometrin syvyyden. Tämän niin kutsutun Kuolan supersyvän porausreiän pohjalla lämpötila on vain 180 celsiusastetta.
Alkuperä
Tarinan alkuperää selvittäneen amerikkalaisen toimittajan Rich Buhlerin mukaan se esiintyi ensimmäisen kerran kalifornialaisen kristillisen yhteisön julkaisussa, josta sitä lainasi heinäkuussa 1989 suomalainen Vaeltajat-niminen lehti. Seuraavaksi tarina julkaistiin Lahdessa ilmestyvän Etelä-Suomen Sanomien lukijakirjeessä, mistä se kulkeutui Ammennusastia-nimiseen uskonnolliseen lehtiseen. Sitä painoi Siikaisten Leväsjoen kylässä 1974-1989 toiminut Suomen evankelis-luterilainen jengi- ja katulähetys -yhteisö. Suomessa vieraillut amerikkalainen evankelista puolestaan oli toimittanut tarinan sisältäneen Ammennusastian kristilliselle Trinity Broadcasting Network -radio- ja televisiokanavalle.
Boucle du Baoulé
thumb|Boucle du Baoulé [[Kayesin alueen kartalla.]] Boucle du Baoulé on kansallispuisto ja Unescon biosfäärialue Malin länsiosassa. Nimensä mukaisesti se sijaitsee Baouléjoen mutkassa.
Vuonna 1982 perustetun biosfäärialueen pinta-ala on 533 037 hehtaaria, puskurivyöhykkeineen ja siirtymäalueineen 2 500 000 hehtaaria. Sen ydin koostuu kolmesta suojelualueesta, jotka ovat Kongosambougou pohjoisessa (235 115 ha), Fina kaakossa (104 943 ha) ja Badinko lounaassa (192 979 ha). Mandinguen ylängöllä sijaitsevan alueen pohjoisosa kuuluu Sahelin ja eteläosa Sudanin vyöhykkeeseen. Kasvillisuus on pensas-, metsä- ja puusavannia sekä jokivarsien galleriametsiä. Eläinkunta on kärsinyt suuresti maanviljelyn, karjanhoidon ja metsästyksen seurauksena. Alueella on myös lukuisia arkeologisia kohteita.
Lähteet
13.78333°N, -9.16667°W
Veikko Sato
Veikko Kalervo Sato (24. syyskuuta 1925 Vampula – 26. elokuuta 1958) oli suomalainen laulaja, jonka levytysura alkoi vuonna 1948. Vuosina 1950-1952 hän levytti 6 Toivo Kärjen säveltämää ja Reino Helismaan sanoittamaa polkkaa tai jenkkaa, näistä tunnetuin on "Linjuripolkka" (1950). Kaikkiaan levytyskappaleita kertyi 20. Kärjen mukaan Sato oli sirkuslaulaja, mutta "niin liukaskielinen polkanlurittaja, ettei vastaavaa löytynyt". Viimeiset levytyksensä Sato teki vuonna 1955. Sato tunnettiin iloisena kaverina, mutta yksityiselämässään hän oli rauhaton vaeltaja. Hän kuoli vain 32-vuotiaana.
Bruno Nurmi-Johansson
Bruno Nurmi-Johansson (3. syyskuuta 1900 – 12. maaliskuuta 1979) oli taiteilijanimeä Mr. Bruno käyttänyt suomalainen taikuri ja vatsastapuhuja.
Nurmi toimi nuorena järjestäjänä ja apulaisohjaajana teattereissa ja elokuva-alalla. Hän oli myös mukana järjestäjänä ja kuuluttajana useiden ulkomaisten sirkusseurueiden Suomen-kiertueilla. Nurmi ryhtyi taikuriksi ja vatsastapuhujaksi 1930-luvulla ja hän esiintyi muun muassa sotavuosina viihdytyskiertueiden mukana rintamalla. Sotien jälkeen Nurmi jatkoi taikurina ja vatsastapuhujana, ja hän toimi myös muun muassa Sirkus Sariolan kiertueilla juontajana.
Nurmi sai 1974 ensimmäisenä suomalaisena sirkustaiteilijana valtion taiteilijaeläkkeen.
Jevgeni Garanitšev
Garanitšev kilpaili maailmancupissa ensimmäisen kerran Antholzissa kaudella 2010–2011 sijoittuen sprinttikilpailussa 13:nneksi. Kymmenen parhaan joukossa hän debytoi oltuaan kymmenes Östersundin normaalimatkalla (20 kilometriä) kaudella 2011–2012. Ensimmäisen palkintosijansa hän sai oltuaan samalla kaudella toinen Antholzin sprinttikilpailussa. Ensimmäisen voittonsa hän saavutti Holmenkollenin sprintissä 2. helmikuuta 2012. Hän sijoittui samana viikonloppuna kolmanneksi sekä takaa-ajossa että yhteislähdössä. Kaudella 2012–2013 hän oli Oberhofissa toinen sprintissä ja takaa-ajossa. Kaudella 2013–2014 hän oli Ruhpoldingin takaa-ajon kolmas ja Holmenkollenin pikakilpailussa toinen. Kaudella 2014–2015 hän sijoittui Antholzin sprintissä toiseksi ja takaa-ajokilpailussa kolmanneksi, Holmenkollenin normaalimatkalla toiseksi ja maailmancupin kokonaiskilpailussa seitsemänneksi. Kaudella 2015–2016 hän oli kolmas Pokljukan sprintissä ja Ruhpoldingin jälkimmäisessä yhteislähtökilpailussa. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän sijoittui seitsemänneksi ja yhteislähtöcupissa viidenneksi. Kaudella 2018–2019 hän oli kolmas Nové Měston yhteislähtökilpailussa.
EM-kilpailuissa Garanitšev saavutti kultaa pikakilpailussa ja sekaviestissä ja hopeaa takaa-ajossa 2016, kultaa parisekaviestissä ja hopeaa takaa-ajossa 2017, hopeaa sekaviestissä ja pronssia takaa-ajossa 2018 sekä pronssia parisekaviestissä 2021. Rulla-ampumahiihdon MM-kilpailuissa hän sai pronssia nuorten sprinttikilpailussa Oberhofissa 2009 ja hopeaa aikuisten sekaviestissä Duszniki-Zdrój'ssa 2010.
Jeff Chandler
Jeff Chandler (oik. Ira Grossel 15. joulukuuta 1918 New York, New York – 17. heinäkuuta 1961 Culver City, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä.
Chandler oli jo 15-vuotiaana yli 190 senttimetriä pitkä ja hän alkoi harmaantua jo 18-vuotiaana, mistä juontui hänen lempinimensä The Big Gray. Uransa alkuvaiheessa hän esiintyi oikealla nimellään muun muassa radiosarjassa Our Miss Brooks, kunnes hän myöhemmin solmittuaan sopimuksen Universalin kanssa alkoi käyttää nimeä Jeff Chandler. Elokuvadebyyttinsä Chandler teki vuonna 1947 elokuvassa Kohtaloa uhmaten. Parhaan miessivuosan Oscar-palkintoehdokkaana hän oli vuonna 1950 roolistaan Cochisena elokuvassa Katkaistu nuoli. Hän esitti Cochisea myös vuonna 1952 elokuvassa Taistelu Apassisolassa ja kaksi vuotta myöhemmin elokuvassa Punainen kotka.
ISO 8859-10
ISO 8859-10 eli Latin-6, on ISO 8859 -standardiin kuuluva kahdeksanbittinen merkistö. Se suunniteltiin kattamaan pohjoismaiset kielet paremmin kuin ISO 8859-4.
Jeff Chandler
Chandler kuoli 1961 saatuaan verenmyrkytyksen ollessaan selkäleikkauksessa välilevypullistuman takia. Kuoleman todettiin johtuneen hoitovirheestä, ja Chandlerin kaksi tytärtä saivat 200 000 dollarin vahingonkorvauksen.
Korpraali Möttönen
Kansanomainen sotilashahmo
Hahmon keksi Ketola, mutta sen nimesi Reino Palmroth ja hahmo oli alun perin nimeltään sotamies Möttönen.
Jeff Chandler
Jeff Chandler on saanut tähden Hollywood Walk of Famelle.
Korpraali Möttönen
Kansanomainen sotilashahmo
Palmroth kertoo muistelmissaan kuinka Ketola oli saapunut hänen toimistoonsa valittaen työttömyyttään sotahommiin nähden ja kysyen neuvoa. Palmroth ehdotti, että Ketola lähtisi korsukiertueelle kansanomaisena lystinpitäjänä lauleskelemaan kupletteja ja kertomaan kaskuja. Hän lupasi myös auttaa Ketolaa aineiston ja toimiluvan hankkimisessa. Palmrothilla oli edessään pöydällä mallikortti keräilyesineiden talteenottoa varten ja siinä esimerkin vuoksi haltuunottajaksi merkitty sotamies Möttönen. Palmroth näytti korttia Ketolalle ja sanoi, että siinä on sinulle nimi, tuossa kiväärinromu ja keksi itse loput.
Palmrothin nimitettyä Ketolan keksimän hahmon alokas Möttöseksi Suomen armeijaan Ketola lupasi Möttösen palaavan joko korpraalina tai ei sitten ollenkaan.
Kansan suursuosikki
Tuhannen ja yhden vitsin miehenä tunnetusta Möttösestä tuli hetkessä koko kansan suursuosikki ”Niin se on poijat” -tokaisuineen.
Korpraali Möttönen oli Aku Korhosen esittämän Lapatossun ohella tärkein sota-ajan hauskuuttavista hahmoista ja osallistui lukuisiin viihdytyskiertueisiin. Möttönen oli vakiokalustoa esimerkiksi Propaganda-Aseveljien järjestämissä tilaisuuksissa ja asemiesiltojen keskeisin hahmo. Hahmo oli niin suosittu, että Ketola esitti sitä toisinaan erilaisissa tilaisuuksissa neljä tai viisikin kertaa päivässä. Möttönen hauskuutti kiertueilla rintamamiehiä säestäjänään muun muassa Vili Vesterinen.
Valtion tiedoituslaitoksen tohtorit ja maisterit pitivät viimeisenä alaisuudessaan toimineen rahvaanomaisen Möttösen puujalkavitsejä ”sotapropagandan kaikkein räikeimpänä ja samalla heikoimpana lajina”.
Vaikka Möttönen oli hahmona suosittu ja yksi ajan radioäänistä, levytyksiä kertyi sota-ajalta ainoastaan yhden levyn (Odeon A 228613) verran kesäkuulta 1942. Levyn toisella puolen on kappale ”Möttönen monnina” ja toisella ”Möttönen komennuksella”, jotka kummatkin ovat Ketolan sanoittamia ja esittämiä. Kappaleet on julkaistu uudelleen Artie Musicin vuonna 2002 julkaisemalla sota-ajan propagandalauluista kootulla kokoelmalevyllä Molotohvin koktaili – Sota-ajan propagandaa levyillä 1940–1942.
Elokuva ja näytelmä
Möttönen ikuistettiin myös Ketolan käsikirjoittamaan elokuvaan "Niin se on, poijaat!" (1942).
Isänmaallisen hengen nostattamiseksi tehty elokuva sai nimensä korpraali Möttösen vakiorepliikistä, jolla hän yleensä aloitti esiintymisensä. Elokuvassa Möttönen piristää rintamalla sotilaiden mielialaa ja päätyy viihdytyskiertueen yhdysmieheksi. Lopulta hänet komennetaan viihdytysjoukkoihin, ja hän toimii kuuluttajana suuressa aseveli-illassa. Elokuva ilmentää aikakauden henkeä niin puheissa, lauluissa kuin lavasteissakin ja siinä esiintyivät myös Möttösen vaimo Sorja Möttönen eli Möttöskä sekä Möttösen kolme sotaintoista poikaa Into, Taisto ja Voitto. Möttösen valtti oli olla suosittu ”savolaene viäräleuka”.
Veijo Hietalan mukaan hahmo loi suomalaisiin me-henkeä ja uskoa omiin kykyihin. Hietalan mukaan sillä ”ikään kuin osoitettiin, että tässä kansan energiassa loppujen lopuksi on se voima, jolla nämä ongelmat ratkaistaan, eikä keinotekoisella ja hienostuneella herrakulttuurilla”.
Ketolan Möttös-hahmon esiintymiset veteraaneille jatkuivat vielä valvontakomission aikana 1944–1947, minkä lisäksi Ketola teki Möttösestä myös kokoillan musiikkinäytelmän Sotamies Möttönen viihdytyskiertueella, joka julkaistiin vuonna 1959.
Elokuvan ja näytelmän lisäksi vuonna 1943 ilmestynyt Finlandia-katsaus 3 sisältää sketsin, jossa sotamies Möttönen hauskuuttaa yleisöä kaupassa elintarvikekortin käyttöä käsittelevässä hupailussa.
Procession
Procession on fuusiojazz-yhtye Weather Reportin yhdestoista studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 1983 levymerkillä Columbia Records.
Albumi nousi Yhdysvalloissa Billboard 200 -listan sijalle 96.
Ilkka Ruostetsaari
Ilkka Ruostetsaari (s. 12. helmikuuta 1958 Nivala) on suomalainen yhteiskuntatieteilijä. Hän toimii Tampereen yliopiston valtio-opin professorina. Aiemmin hän oli määräaikaisena professorina Turun yliopiston valtio-opin laitoksella. Hänet tunnetaan etenkin suomalaisen yhteiskunnan eliittejä koskevista tutkimuksistaan.
Hilly Lindqvist
Hilly Lindqvist (16. elokuuta 1889 Helsinki – 6. kesäkuuta 1967 Karinainen) oli suomalainen näyttelijä ja teatterinjohtaja.
Kuninkaantien muusikot
thumb|Kuninkaantien muusikot Turun tuomiokirkossa 2012 Kuninkaantien muusikot on periodisoittimilla esiintyvä suomalainen barokkiorkesteri ja kuoro.
Orkesteri ja kuoro
Kuninkaantien muusikot on vuonna 2008 perustettu suomalainen ammattimuusikoista koostuva barokkiorkesteri ja kuoro, joka on erikoistunut eurooppalaisten säveltäjien teosharvinaisuuksien esittämiseen. Se on samalla ainoa suomalainen kokoonpano, joka on yhdistänyt sekä ammattiorkesterin että -kuoron. Kuninkaantien muusikoiden taiteellisena johtajana ja kapellimestarina toimi vuosina 2009–2015 Markus Yli-Jokipii.
Kuninkaantien muusikot on ensiesittänyt kotikaupungissaan Turussa useita arkistojen kätköistä löytyneitä teosharvinaisuuksia, joita ei Suomessa tai muuallakaan ole esitetty vuosisatoihin. Keväällä 2013 Kuninkaantien muusikot esitti Loimaalla, Nousiaisissa, Turussa ja Salon Perniössä saksalaisen Melchior Vulpiuksen 400 vuotta sitten säveltämän Matteus-passion. Pääsiäisenä 2014 passio esitettiin myös Jyväskylässä Taulumäen kirkossa ja vuotta myöhemmin Vaasan seudulla Vähänkyrön kirkossa. Kuninkaantien muusikot on myöhemmin jatkanut passiohanketta ja esittänyt kapellimestari Jonas Rannilan johdolla Antoine de Longuevalin, Jakob Meilandin, Johann Walterin, Christoph Demantiuksen ja Bartholomäus Gesiuksen historialliset passiot.
Vuonna 2012 Kuninkaantien muusikot aloitti konserttisarjan, jossa esitellään harvinaisia, lähes sukupuuttoon kuolleita soittimia. Ensimmäisessä konsertissa soolosoittimena oli lasiharmonikka, jota soitti yhdysvaltalainen William Zeitler. Konserttisarja jatkui vuoden 2013 Taiteiden yö -tapahtumassa, jossa esiintyi italialainen historiallisiin bassopuhallinsoittimiin erikoistunut Paolo Tognon. Vuoden 2014 alussa oli Turun tuomiokirkossa järjestetyssä Ylen radioimassa konsertissa mukana historiallinen serpentti ja myös ensimmäisen kerran Suomessa kiinalainen hattu. Saman vuoden Taiteiden yö -tapahtuman solistina esiintyi neljä- ja viisikielisellä violoncello da spallalla belgialainen Sigiswald Kuijken. Vuoden 2015 Taiteiden yö -tapahtumassa vieraili solistina italialainen Eleonora Vulpiani, jonka soitin on harvinainen lira-chitarra. Tämän jälkeen sarjassa on vielä esiintynyt saksalainen Eberhard Maldfeld, jonka soitin on käytännössä sukupuuttoon kuollut historiallinen tromba marina. Tässä konsertissa oli Suomessa ensimmäisen kerran mukana myös puiset patarummut. Konserttisarjassa tähän mennessä viimeisenä on esiintynyt ns. naisten viulua, pardessus de viole, soittava Maija Lampela, ja hänen jälkeen vielä belgialainen Marieke Van Ransbeeck, joka on yksi harvoista barokkisäkkipillin, musette de cour, soittajista.
Tunnustukset
Turku 2011 ‑säätiö myönsi Kuninkaantien muusikoille Teko 2011 ‑kunniamaininnan Eurooppa-päivänä 9.5.2009.
Suomalainen taidemusiikin esittämistä tukeva Pro Musica Säätiö on tukenut Kuninkaantien muusikoiden toimintaa vuonna 2012.
Mikael Agricola -seura myönsi Kuninkaantien muusikoille vuonna 2017 Agricolan juhlavuoden mitalin Reformatio 500 -merkkivuonna toteutetusta historiallisten passioiden hankkeesta.
Julkisuus
Kuninkaantien muusikot konsertoi säännöllisesti, mutta se ei ole tuottanut yhtään äänitettä. Osa kokoonpanon profiilia on esiintyä vain omissa itse tuotetuissa konserteissa.
Turun Taiteiden yö
Kuninkaantien muusikot on toiminut Turun Taiteiden yö -tapahtuman koordinoijana ja vastuutahona vuodesta 2016 lähtien. Vuonna 2019 Turun Taiteiden yö täytti 30 vuotta.
Jodipentoksidi
Jodipentoksidi eli dijodipentoksidi tai jodi(V)oksidi (I2O5) on jodin ja hapen muodostama epäorgaaninen molekyyliyhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää hapettimena.
Omdurmanin taistelu
Omdurmanin taistelu käytiin 2. syyskuuta 1898. Taistelussa britit löivät sudanilaiset kapinalliset ja valtasivat Sudanin takaisin. Taistelu oli osa Sudanin sotaa.
Taustaa
thumb|Mahdin kameliratsastajia Vuonna 1884 sudanilaiset ryhtyivät kapinaan brittejä vastaan mahdi Muhammad Ahmadin johdolla. Seuraavana vuonna britit menettivät Khartumin. 1890-luvun alussa brittihallitus päätti vallata Sudanin takaisin. Syynä oli hallituksen huolestuneisuus siitä, että ranskalaiset tai italialaiset kiinnostuisivat tästä Afrikan kolkasta. Lisäksi se toivoi säilyttävänsä valtansa Niilillä.
Sotaretken johtoon valittiin kenraalimajuri Horatio Kitchener, joka valmistautui hyökkäykseen huolellisesti egyptiläisten joukkojen kanssa. Vuosikymmen aiemmin olivat sudanilaiset kapinalliset tuhonneet täydellisesti brittiläisen 10 000 miehen egyptiläisen armeijan El Obiedissa. Kitchener lähti 1896 etenemään Niiliä ylöspäin tykkiveneiden tukemana. Hän oli tätä ennen rakennuttanut rautatien (Sudan Military Railway) Wadi Halfasta Atbaraan varusteiden kuljettamista varten. Tykkiensä lisäksi hänellä oli 20 konekivääriä. Hänen armeijansa koostui noin puoliksi brittien vakituisista sotilaista ja puoliksi brittien kouluttamista egyptiläisistä. Kahden vuoden taistelujen jälkeen kapinallisten komentajat khalifa Abdallahi ibn Muhammad ja Osman Digna päättivät vetää joukkonsa Omdurmaniin, lähelle Niiliä ja aivan lähelle pääkaupunki Khartumia.
Taistelu
pienoiskuva|Brittien univormujen suhteen virheellinen kuva (punaisen sijasta sotilaat käyttivät jo [[khakiunivormuja ), mutta silti se antaa käsityksen anglo-egyptiläisen armeijan valtavasta tulivoimasta Omdurmanin taistelussa.]]
Kun sudanilaiset pääsivät 1 800 metriin, britit avasivat tulen Lee-Metford-makasiinikivääreillä ja Martini-Henry-kivääreillä. Vähän ajan päästä Maxim-konekiväärit aloittivat tulituksensa. Moni ase kuumeni liikaa tulituksen intensiivisyyden vuoksi. Sudanilaiset jatkoivat eteenpäin, mutta yksikään heistä ei päässyt zaribaan asti, vaan he kaatuivat usean sadan metrin päähän. Englantilais-egyptiläisten joukkojen tappiot olivat noin 60 miestä, kun taas sudanilaisia kaatui tuhansia.
Lopullinen hyökkäys
Torjuttuaan hyökkäyksen Kitchener siirsi sotilaansa zaribasta ja aloitti etenemisen kohti Omdurmania. Khalifan täydennysjoukot tekivät kaksi uutta hyökkäystä brittejä vastaan, mutta ne torjuttiin. Samaan aikaan Kitchener aloitti brittiarmeijan historian viimeisen ratsuväkihyökkäyksen. Saatuaan ratkaisun teknisesti, hän päätti lopettaa taistelun perinteisemmällä tavalla.
21. ulaanirykmentti lähti liikkeelle, Churchill heidän joukossaan. Eräässä kuivuneessa joenuomassa rykmentti yllätettiin. Hyökkäys oli kestänyt 30 sekuntia, ja jo silloin britit joutuivat laskeutumaan lähitaisteluun. Sudanilaiset saivat yliotteen ylivoimallaan ja eloonjääneet britit vetäytyivät.
Ratsuväkihyökkäyksen tappio ei kuitenkaan ollut ratkaiseva. Taistelu oli voitettu ja Kitchener marssi Omdurmaniin ja sen jälkeen Khartumiin.
Hyundai Eon
Hyundai Eon (joillain markkinoilla Atos Eon) on Hyundain vuosina 2011–2019 valmistama pieni ja edullinen henkilöautomalli, jota myytiin Etelä- ja Väli-Amerikassa, Intiassa ja Kaakkois-Aasiassa.
Delo No...
Delo No... on kirgisialainen sanomalehti. Sen julkaisu aloitettiin Biškekissä vuonna 1991. Lehti ilmestyy viikoittain ja julkaistaan venäjän kielellä.
Delo No... -lehden päätoimittajana toimii Victor Zapolski, joka perusti sen yhdessä Svetlana Krasilnikovan kanssa. Lehden levikki on Kirgisian suurin. Se oli vuonna 2000 noin 56 000. Lehti on yksityisessä omistuksessa.
Leninski prospektin metroasema
Leninski prospektin metroasema tarkoittaa seuraavia asioita:
Luminainen
Luminainen on Leena Lehtolaisen vuonna 1996 ilmestynyt rikosromaani, jonka päähenkilö on monien muiden Lehtolaisen teosten tapaan Maria Kallio. Romaani palkittiin Suomen dekkariseuran Vuoden johtolanka -palkinnolla 1997. Teoksen kustansi Tammi.
Juoni
Kirjan päähenkilö on poliisi Maria Kallio, jonka tehtävä on selvittää Espoon Nuuksiossa tapaninpäivän yönä sattunutta hämärää kuolemantapausta. Surmatuksi on tullut naisille terapiaryhmää pitävä feministi Elina Rosberg, jonka todetaan olleen kuolinhetkellä sekä alkoholin että midatsolaamin (Dormicum) vaikutuksen alaisena. Ruumis löydetään hangesta kuoliaaksi paleltuneena.
Epäiltyjen joukko koostuu lähinnä naisista, jotka viettivät teon tapahtuessa aikaa Rosbergan kartanossa, Nuuksiossa. Kuvioihin sotketaan myös yhden potilaan, Johanna Säntin, aviomies, ankaran uskonnollinen lestadiolaissaarnaaja Leevi Säntti. Hänellä ei kuitenkaan ole tekemistä henkirikostapauksen kanssa. Leevi Säntin mahdolliseksi motiiviksi Kallio epäili sitä, että Elina Rosberg oli yllyttänyt Johannaa aborttiin, jota Leevi piti murhana.
Kallio kollegoineen kuulustelee muun muassa seksiravintolassa stripparina toimivaa, lapsena insestin uhriksi joutunutta Milla Marttilaa, ennen kuin todellinen syyllinen keksitään. Yksi Rosbergassa olleista naisista, 25-vuotias Niina Kuusinen, oli sekoittanut Elina Rosbergin viskiin Dormicum-lääkettä. Kuusinen oli Rosbergin 16-vuotiaana synnyttämä tytär, mutta tietoa pyrittiin salaamaan. Asiasta kuitenkin tiesi Elinan täti Aira Rosberg, joka pyrki viimeiseen asti suojelemaan Niina Kuusista.
Kuusisen tarkoitus ei ollut tappaa ketään, vaan ainoastaan pelotella. Alkoholin ja midatsolaamin vaikutuksen alla olleen Rosbergin voimat olivat loppuneet ulkona, ja hän oli sammunut lumihankeen. Kirjan lopussa Maria Kallio epäilee, että astrologi ja Niina Kuusisen terapeutti Kari Hanninen olisi tappanut Rosbergin löydettyään tämän tajuttomana. Kirjasta ei kuitenkaan käy ilmi, että teon takana olisi muita henkilöitä kuin Kuusinen. Hän oli lisäksi jonkin aikaa Elina Rosbergin kuoleman jälkeen pahoinpidellyt tai yrittänyt tappaa Aira Rosbergin.
Alun perin Kallio keksi epäillä Rosbergin synnyttäneen joskus lapsen, koska oikeuslääketieteellisessä tutkimuksessa hänen kohdunsuunsa oli todettu olevan rakomainen. Kävi ilmi, että synnytyksestä oli jo melko kauan, kenties vajaat 20 vuotta. Alun perin Aira Rosberg oli yrittänyt selittää kohdunsuun arpia pelkästään Intiassa 1970-luvulla suoritetulla kasvaimen poistoleikkauksella. Kirjan sivujuonena surmansa saavat lähellä Rosbergaa sattuneessa panttivankidraamassa sekä Markku Halttunen että tämän panttivangiksi ottama poliisimies Juhani Palo. Palo oli ollut Kallion pitkäaikainen yhteistyötoveri.