cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Burman sotaretki
Japanin joukkojen eteneminen Intian rajalle
Vetäytymistä hankaloittivat nääntyneet pakolaiset, hajallaan olevat joukot ja sairastuneiden sekä haavoittuneiden vaatima kuljetuskapasiteetin tarpeen lisääntyminen ylikuormitetuilla teillä. Joukot saatiin Manipuriin Intiaan lähes kaiken materiaalin menetettyään monsuunikauden alkaessa toukokuussa. Alueen majoituskapasiteetin riittämättömyys pakotti joukot majoittumaan parhaan kykynsä mukaisesti. Kiinan siirtoarmeijan tiedot brittijoukkojen vetäytymisestä alueelta olivat puutteellisten viestiyhteyksien vuoksi olemattomat. Osa kiinalaisjoukoista vetäytyi Intiaan, jossa heidät alistettiin Yhdysvaltain maavoimien kenraalin Joseph Stilwellin alaisuuteen. Loput vetäytyivät vuorten poikki Junnaniin.
Suomen Punaisen Kaartin pohjoisin rintama
Kivisalmen taistelut 5. huhtikuuta
Pietari Autin johtama 50-miehinen valkoisten joukko kohtasi Kivisalmella Tuorilan johtaman joko 40 tai 200 miehisen punaisten osaston. Valkoiset menettivät yhden miehen kaatuneena ja toisen haavoittuneena, tosin Tuorilan mukaan he olisivat löytäneet 12 valkoisen ruumiit. Punaisia kaatui valkoisten mukaan mahdollisesti kolme ja Tuorilan mukaan kaksi, joiden lisäksi viisi haavoittui.
Fernando Cerchio
Cerchio opiskeli taideakatemiassa ja Rooman kokeellisessa elokuvakeskuksessa ja työskenteli sen jälkeen dokumenttielokuvien ohjaajana Luce-instituutissa. Hänen ensimmäinen näytelmäelokuvansa oli La buona fortuna vuonna 1946. Toisen maailmansodan jälkeen Cerchio ohjasi lähes kolmekymmentä viihde-elokuvaa, joiden tyylilajit vaihtelevat peplumista komedioihin.
Burman sotaretki
Thaimaan joukkojen siirtyminen Burmaan
Thaimaan liittoutuminen Japanin kanssa vahvistettiin 21. joulukuuta 1941. Kolme Thaimaan jalkaväkidivisioonaa ja yksi ratsuväkidivisioona, kärkenään panssaroitu tiedustelurykmentti ja ilmavoimien tukemana, aloitti etenemisen Burmaan 10. toukokuuta. Thaimaalaiset kohtasivat vetäytyvän Kiinan 93. divisioonan. Joukot miehittivät tavoitteensa Kengtungin 27. toukokuuta ja etenemisen jatkaminen kesä-heinäkuussa pakotti kiinalaiset vetäytymään Junnaniin.
Suomen Punaisen Kaartin pohjoisin rintama
Kuivitsalammen taistelu 7. huhtikuuta
Lauri Starkin johtama 250 tai 400 miehinen valkoisten osasto hyökkäsi punaisten vahvuudeltaan tuntematonta asemia kohden. Valkoisia kaatui taistelussa 32 ja haavoittui 22. Punaisia kaatui kaksi tai neljä. Taistelun jälkeen Willamo pettyneenä vaati, että näistä joukoista olisi arvalla valittava joka kymmenes pelkuruudesta ammuttavaksi.
Fernando Cerchio
Elokuvaaja Carlo Cerchio on Fernando Cerchion poika.
Suomen Punaisen Kaartin pohjoisin rintama
Soukelon 2. taistelu 8. huhtikuuta
Aleks Tuorilan johtama 200 miehinen punaisten osasto torjui Walleniuksen Soukelon kylän valtausyrityksen. Taistelussa punaiset eivät Aatsinkin ja Nevakiven mukaan kärsineet tappioita, mutta Vahtolan mukaan punaiset olisivat menettäneet yhden miehen kaatuneena ja toinen oli haavoittunut. Valkoisilta kaatui seitsemän miestä ja 18 haavoittui. Pakomatkansa aikana Wallenius ryösti Oulangan postikassan ja vei mukanaan venäläisen kunnankirjurin, jonka teloitti Suomen puolella.
Kilislammen taistelu 18. huhtikuuta
Willamo yritti vielä edetä 550-miehisellä joukollaan kohti Kilislampea, jossa Ahavan johtama punaisten lukumäärältään tuntematon joukko oli puolustusasemissa. Seitsemän valkoista kaatui ja 23 haavoittui taistelussa, punaiset menettivät Harjulan mukaan joko kaksi tai neljätoista miestä kaatuneena ja seitsemän haavoittui, muut lähteet eivät kerro punaisten tappioista.
Burman sotaretki
Liittoutuneiden toipuminen 1942–1943
Japanilaiset eivät jatkaneet etenemistään monsuunikauden päätyttyä, vaan he perustivat periaatteessa itsenäisen Burmaan Ba Mawin johtaman hallinnon sekä loivat sen tueksi Aung Sunin komentaman Burman kansallisen armeijan. Todellisuudessa sekä hallitus että armeija olivat japanilaisten tiukassa valvonnassa.
Suomen Punaisen Kaartin pohjoisin rintama
Kanaseen vetäytymisen syistä
Soukelon toisen taistelun jälkeen punaiset yhteisestä päätöksestä siirtyivät ensin asemiin Tolvantojärvelle ja sittemmin Kanasen kylään. Myöhemmin he siirtyivät vielä lähemmäs Muurmannin rataa Santamäelle.
Punaisten vetäytymisen syistä. Vahtolan mukaan he olisivat säikkyneet Walleniuksen onnistunutta hyökkäävää taktiikkaa. Kun taas muiden lähteiden mukaan siihen olisi johtanut Spk:n ja Neuvostoviranomaisten toistuvat kiellot rajan ylittämisestä, myös kaikkien lähteiden mukaan lähestyvä kelirikko olisi tehnyt joukkojen huollon lähes mahdottomaksi. Punaisten vetäytymisen jälkeenkin oli Walleniuksella ongelmia saada Ruvan ja Soukelon kylät miehitetyiksi, sillä asevelvolliset kieltäytyivät menemästä rajan yli joko pelon takia tai koska katsoivat lain edellyttävän ainoastaan taisteluita Suomen rajojen sisällä.
Burman sotaretki
Liittoutuneiden toipuminen 1942–1943
Liittoutuneiden operaatiot alueella vuosina 1942–1943 kuvastivat lähinnä turhautumista sotilaalliseen tilanteeseen. Britannia kykeni ylläpitämään saman aikaisesti vain kolmea sotatoimialuetta ja välitön hyökkäys sekä Lähi-idässä että Kaukoidässä osoittautui resurssien rajallisuuden vuoksi mahdottomaksi. Lähempänä kotimaata oleva Lähi-itä päätettiin käsitellä ensin Yhdysvaltojen kanssa sovitun Saksa ensin -politiikan mukaisesti.
Suomen Punaisen Kaartin pohjoisin rintama
Kanaseen vetäytymisen syistä
Jo 1.huhtikuuta Lenin oli antanut määräyksen, jossa kielsi Suomen punakaarteja operoimasta Neuvosto-Venäjältä rajan yli Suomeen. Pian tämän jälkeen Tolvantojärven leiriin saapui venäläisiä sotilasviranomaisia ja 28.huhtikuuta mennessä punaiset olivat siirtyneet Kanasen kylään.
Burman sotaretki
Liittoutuneiden toipuminen 1942–1943
Liittoutuneiden toimintaa alueella haittasivat lisäksi Intian itäosien levottomuudet, kuten väkivaltaisiksi muuttuneet Lähtekää Intiasta -protestit Bengalissa ja Biharissa, jotka sitoivat alueella olleita brittijoukkoja. Bengalissa oli lisäksi vuonna 1943 nälänhätä, joka johti kolmen miljoonan ihmisen kuolemaan. Ongelmista huolimatta liittoutuneet kykenivät toteuttamaan kaksi operaatiota vuosien 1942–1943 kuivina jaksoina.
Suomen Punaisen Kaartin pohjoisin rintama
Sisällissodan jälkeen
Santamäellä nälkiintyneet ja repaleisissa asusteissa majailleet punakaartilaiset miettivät sisällissodan päätyttyä punaisten tappioon omaa tulevaisuuttaan. Kotiin eivät kaikki uskaltautuneet valkoisen terrorin pelossa, eikä Siperian radalla sijainnut Buin siirtolakaan houkutellut. Äärimmäisyyslinjan miehet Tuorilan johdolla suunnittelivat jopa kesän tullen siirtymistä Suomeen sissisotaa harjoittamaan. Odotettiin myös punakaartin loppurahoja jotka saatiin vasta kesäkuussa. Ahava lähti toukokuussa Pietariin ottamaan selkoa tulevaisuuden vaihtoehdoista. Kävi ilmi, että tuossa vaiheessa neuvostohallitus antoi hyväksyntänsä punakaartilaisten yhteistyöhön englantilaisten kanssa. Lopulta Santamäessä perustettiin 9-10.kesäkuuta 1918 Muurmannin suomalainen legioona toimimaan Saksan ja sen liittolaisen Suomen hyökkäyksiä vastaan, sopimuksessa kiellettiin nimenomaisesti legioonan käyttö Neuvosto-Venäjän joukkoa vastaan.
Burman sotaretki
Liittoutuneiden toipuminen 1942–1943
Ensimmäisessä operaatiossa Intian itäisen armeijan piti vallata Mayun niemimaa ja Akyabin saari, joissa oli tärkeät lentotukikohdat. Divisioona eteni Donbaikiin, jossa hyvin linnoittautuneet japanilaiset pysäyttivät sen etenemisen. Toistuvat hyökkäykset linnoitteita vastaan aiheuttivat runsaasti tappioita saavuttamatta tuloksia ennen japanilaisten reservien saapumista Burman keskiosista halki tiettömän vuoriston ja viidakon. Liittoutuneet olivat pitäneet reservien saapumista mahdottomana ja japanilaiset iskivätkin avoimeen vasempaan sivustaan. Ruhjotut joukot pakotettiin vetäytymään epäjärjestyksessä ja ne hylkäsivät pakoreitin varrelle runsaasti kalustoaan.
Deccanin laavapurkaukset
thumb|right|300px|Deccanin basalttimuodostumia Länsi-Ghatissa Intiassa.
Burman sotaretki
Liittoutuneiden toipuminen 1942–1943
Toisessa prikaatikenraali Orde Wingaten johtamassa operaatiossa Chindit-joukkojen oli tarkoitus läpäistä japanilaisten etulinja, jonka jälkeen joukkojen oli tarkoitus marssia syvälle Burman alueelle katkaisemaan tärkeä pohjois-etelä suuntainen rautatie. Operaatio Longclothissa noin 3 000 sotilasta tunkeutui Burmaan useasta kohdasta rajaa. Joukot tuhosivat yhteyksiä Burman pohjoisosissa ja katkaisivat rautatien pariksi viikoksi, mutta ne kärsivät suuria tappioita. Vaikka saavutetut tulokset olivat kokonaisuuden kannalta kyseenalaisia niiden avulla voitiin parantaa alueella olevien joukkojen moraalia ja taistelutahtoa.
Deccanin laavapurkaukset
Deccanin laavapurkaukset Deccanin ylängöllä läntisessä ja keskisessä Intiassa ovat yksi Maan laajimmista laakiopurkauksista. Ne tapahtuivat liitukauden lopussa ja niitä onkin arveltu yhdessä asteroidin törmäyksen lisäksi liitukauden joukkosukupuuton syyksi.
Burman sotaretki
Liittoutuneiden operaatiot 1943–1944
Joulukuusta 1943 marraskuuhun 1944 alueen strateginen tasapaino muuttui lopullisesti liittoutuneiden eduksi. Liittoutuneiden johdon, koulutuksen ja huollon paraneminen liitettynä suurempaan tulivoimaan ja ilmaherruuden laajenemiseen mahdollisti joukkojen luottamuksen omiin mahdollisuuksiin palaamisen. Arakanin taistelussa Intian XV armeijakunta ensin pysäytti japanilaisten vastaiskun ja sen jälkeen löi japanilaisjoukot. Japanilaisten pyrkimys Intian valtaukseen estettiin ja japanilaisjoukot työnnettiin takaisin Chindwin-joen taakse.
Deccanin laavapurkaukset
Purkaukset tapahtuivat aikavälillä 63 miljoonaa – 67 miljoonaa vuotta sitten. Laavaa tuli kahden kilometrin paksuinen kerros. Basalttisen laavakentän laajuus on yli 500 000 km2 ja sen syntymisessä kesti yhteensä yli miljoona vuotta. Alun perin laavakenttä on saattanut olla kooltaan jopa 1,5 miljoonaa km2. Purkauksen syynä on mahdollisesti ollut Maan vaipasta ylöspäin noussut pluumi.
Burman sotaretki
Uudelleen järjestelyä
Liittoutuneet järjestivät alueen johtosuhteita uudelleen luoden elokuussa amiraali lordi Louis Mountbattenin alaisuuteen Kaakkois-Aasian alueen, joka otti vastuun sotatoimista Kaakkois-Aasian sotatoimista. Kenraaliluutnantti William Slimin johtaman brittiläisen 14. armeijan koulutus, varustus, terveystilanne ja moraali olivat parantuneet samoin kuin yhteydet Koillis-Intiaan. SEAC teki useita kunnianhimoisia suunnitelmia kuten Andamanien maihinnousu ja Arakanin valtaus, mutta ne kaikki peruutettiin syystä tai toisesta. Pääosan tämän vaiheen sotatoimista vei Ledontien valmistus, mikä oli Stilwellin johtaman ja yhdysvaltalaisten varustaman Pohjoisen taistelualueen vastuulla.
Deccanin laavapurkaukset
Laavasta on tutkittu 600 metrin paksuinen kerros, joka on saattanut syntyä 30 000 vuoden aikana eli riittävän nopeasti vapauttaakseen samalla rikkipitoisia kaasuja, jotka saivat aikaan tappavia muutoksia maapallon ilmastossa. Dinosaurukset kuolivat K/T-rajan aikaan mahdollisesti vulkanismin ja asteroidin törmäyksen yhteisvaikutuksesta. Nykyisin asteroiditörmäyksen katsotaan kuitenkin olleen laavapurkauksia merkittävämpi tekijä joukkosukupuuton aiheuttajana.
Burman sotaretki
Uudelleen järjestelyä
Lähes saman aikaisesti SEACin muodostamisen kanssa japanilaiset muodostivat kenraaliluutnantti Masakazu Kawaben johtaman Burman sotatoimialueen, jonka alaisuuteen liitettiin 15. ja vasta muodostettu 28. armeija. Ensin mainitun armeijan komentajaksi määrättiin hyökkäystahtoinen kenraaliluutnantti Renya Mutaguchi. Japanilaiset aloittivat U-Go-suunnitelmansa toteuttamisen, minkä tavoitteena oli Intian valtaaminen Intian kansallisen armeijan tukemana.
Sotatoimet
Kiinan 38. divisioona aloitti lokakuussa 1943 etenemisen Ledosta Myitkyinaan ja Mogaungiin. Etenevien joukkojen takana yhdysvaltalaiset pioneerit ja intialaiset työläiset levensivät Ledontietä. Yhdysvaltain Merrill Marauderit kiersivät useaan otteeseen Japanin 18. divisioonan rintaman pyrkiessään saarrostamaan japanilaisten etulinjassa olleita joukkoja. Chinditit aloittivat operaatio Thursdayn, jonka tarkoituksena oli tukea kiinalaisjoukkojen hyökkäystä häiritsemällä japanilaisten yhteyksiä Indawin alueella. Prikaatin vahvuinen osasto ylitti 5. helmikuuta 1944 Patkai-vuoriston ja kolme muuta prikaatia lennätettiin kauas japanilaisten linjojen taakse.
Arakanissa Intian XV armeijakunta uudisti etenemisensä Mayun niemimaalle. Alueen muoto muodosti kolme hyökkäyskiilaa, joissa kussakin oli joko intialainen tai länsiafrikkalainen divisioona. Intian 5. jalkaväkidivisioona valtasi 9. tammikuuta 1944 Maungdawin satamakaupungin. Japanin 55. divisioonan aloittama vastahyökkäys mursi Intian 7. divisioonan puolustuksen tuhoten divisioonan esikunnan. Liittoutuneiden joukot saivat täydennyksiä ilmateitse. Japanilaisten piirittämä XV armeijakunnan huoltotukikohdasta taisteltiin 5.–23. helmikuuta ennen kuin Intian 5. divisioona mursi piiritysrenkaan Ngakyedaukin solassa. Taistelussa kumpikin osapuoli kärsi suurin piirtein saman verran tappioita, mutta japanilaiset eivät kyenneet huoltamaan joukkojaan. Monsuunikausi päätti alueen taistelut.
Japanin hyökkäys Intiaan 1944
thumb|left|Operaatio U-Gon taistelualue Japanin 15. armeijan kolme divisioona täydennettynä prikaatin vahvuisella osastolla sekä Intian kansallisen armeijan rykmentillä aloittivat 8. maaliskuuta 1944 hyökkäyksen, jonka tarkoituksena oli tuhota liittoutuneiden etulinjan muodostaneen IV armeijakunnan etummaiset divisioonat sekä vallata Imphal ja Kohima. Hyökkäystä valmistauduttiin jatkamaan strategisesti merkittävään Dimapuriin, mikä katkaisisi Intiassa olevien joukkojen mahdollisuudet huoltaa kiinalaisia joukkoja Pohjois-Burmassa.
Intian 17. divisioona joutui Tiddimissä erilleen armeijakunnasta, mutta se kykeni vetäytymään reservien tukemana Imphaliin. Intialaisjoukkojen pysäytettyä japanilaisten hyökkäyksen Arakanissa kyettiin Intian 5. divisioona siirtämään Imphaliin ja Dimapuriin. Huhtikuun alkuun mennessä IV armeijakunta oli keskitetty Imphalin tasangolle ja japanilaisten tehdessä huhtikuussa hyökkäyksiä ne saatiin torjuttua. Toukokuussa liittoutuneet aloittivat vastahyökkäyksen, mutta monsuunisateiden alettua ja huollon ongelmien vuoksi joukkojen eteneminen oli hidasta.
Kohimaan edennyt Japanin 31. divisioona piiritti alueella olleet liittoutuneiden joukot. Alueella alkoi 15. toukokuuta liittoutuneiden vastahyökkäys, joka löi japanilaisten etulinjan joukot. Japanilaisten kummankin divisioonan eteneminen pysähtyi ja niiden miehistö kärsi monsuunin aiheuttamista sairauksista ja huollon puutteista. Liittoutuneiden joukot vapauttivat 22. kesäkuuta Imphalin saarroksissa olleet joukot. Heinäkuussa japanilaisten jäänteet vetäytyivät alueelta Chindwin-joen taakse.
Burman vapautus 1944–1945
Liittoutuneet muodostivat marraskuussa 1944 alueelle liittoutuneiden Kaakkois-Aasian maavoimat korvaamaan 11. armeijaryhmän. Uuden esikunnan alaisuuteen siirrettiin kaikki sotatoimialueella olleet maavoimien joukot. Japanin alueella olevien joukkojen komentajaksi vaihdettiin Hyotaro Kimura, joka päätti luopua Chindwin-joen linjasta ja veti joukkonsa Irrawaddy-joelle lyhentäen rintamaansa sekä parantaen sen huoltamismahdollisuuksia.
Arakanin alueella XV armeijakunta aloitti etenemisen kohti Akyabia. Japanilaiset vetäytyivät Akyabin saarelta 31. joulukuuta 1944 ja edennyt XV armeijakunta miehitti sen operaatio Talonissa ilman vastarintaa 3. tammikuuta 1945. Armeijakunta teki 12. tammikuuta maihinnousun Myebonin niemimaalle ja kymmenen päivää myöhemmin Kangawiin katkaisten vetäytyvien japanilaisten pakotien. Alueella käytiin kiivaita taisteluita tammikuun loppuun. Armeijakunta valtasi vielä Ramreen, jonne rakennettiin lentokenttä tukemaan Keski-Burman taisteluita.
NCAC aloitti uudelleen vuoden 1944 lopulla, vaikka sen vahvuus oli laskenut kiinalaisjoukkojen siirryttyä Kiinan rintamille. Oikealla sivustalla ollut brittiläinen 36. divisioona kohtasi 14. armeijan joukot lähellä Indawia 10. joulukuuta. Yhtymän vasemmalla sivustalla olleet kiinalaisjoukot valtasivat viikkoa myöhemmin Bhamon kaupungin. Yunnanissa olleisiin Chiang Kai Sekin joukkoihin saatiin yhteys 21. tammikuuta 1945, jolloin Ledontie yhteys saatiin avattua. Sotatoimien edettyä tähän pisteeseen tien avaamisella ei ollut enää suunniteltua merkitystä. Chiang pysäytti NCAC:n etenemisen ja yhtymä lakkautettiin 1. huhtikuuta. NCAC:n joukot liittyivät Kiinassa ja Intiassa olleisiin joukkoihin.
Liittoutuneiden oli pakko huoltonsa varmistamiseksi vallattava vielä ennen monsuunisateiden alkamista Rangoon ja sen satama. Burman itsenäisyysarmeija vaihtoi puolta, jolloin se muuttui antifasistiseksi kansanvapausarmeijaksi. Japanilaisilla oli tämän jälkeen selustassaan sissijoukkoja häiritsemässä yhteyksiä. 14. armeijan etenemistä oli torjumassa Japanin 28. armeija ja 33. armeijan jäänteet. Saman aikaisesti tapahtunut karenien kansannousu sitoi uudelleen muodostetun Japanin 15. armeijan joukot ja esti niiden pääsyn Toungoohon ennen IV armeijakuntaa. Kohti Rangoonia edenneet joukot törmäsivät Pegun pohjoispuolella japanilaisten asemiin, mikä esti joukkojen etenemisen aina huhtikuun loppuun mahdollistaen Rangoonin evakuoinnin.
Operaatio Dracula
Liittoutuneiden alkuperäisenä Burman valtaamissuunnitelmana oli XV armeijakunnan maihinnousu Rangooniin japanilaisten selustaan jo 14. armeijan etenemisen aikana. Draculaksi nimettyä operaatiota kuitenkin siirrettiin myöhäisemmäksi useaan otteeseen, koska maihinnousuun tarvittava kalusto tarvittiin Euroopassa ja lopulta operaatio peruutettiin korvaamalla se Thaimaan länsirannikolle Phuketiin tehtävällä maihinnousulla.
Slim pelkäsi Rangooniin linnoittautuneiden japanilaisten puolustautuvan monsuunin alettua viimeiseen mieheen, mistä seuraisi huolto-ongelmia eteneville liittoutuneiden joukoille. Hän pyysi sen vuoksi operaatio Draculan toteuttamista lyhyellä varoitusajalla. Phuketiin matkanneet joukot kohdistettiin operaatio Draculalle ja XV armeijakunta nousi maihin Akyabissa ja Ramreessa. Gurkha laskuvarjopataljoona pudotettiin 1. toukokuuta Elephant Pointiin, jossa se puhdisti Rangoon-joen suulla olleet japanilaisten vastarintapesäkkeet. Intian 26. divisioona nousi maihin seuraavana päivänä ja joukot totesivat japanilaisten joukkojen vetäytyneen. Japanilaisten vetäydyttyä Rangoon oli joutunut ryöstelyn kohteeksi samoin kuin brittien vetäytyessä alueelta 1942. Monsuunikausi alkoi 2. toukokuuta 1945 ja siten liittoutuneet olivat päässeet tavoitteeseen vain muutaman tunnin marginaalilla. Intian 17. ja 26. divisioonien kärkiosastot kohtasivat Hlegussa 6. toukokuuta.
Viimeiset operaatiot
Rangoonin valtauksen jälkeen XXXIII armeijakunnasta muodostettiin 12. armeija, jonka tehtävänä oli johtaa Burmaan jääviä joukkoja. Arakanista XXXIII armeijakunnan etenemistä viivyttänyt Japanin 28. armeija vetäytyi Pegu Yomasiin Irrawaddyn ja Sittang jokien väliselle viidakon peittämälle vuoristoalueelle. Japanilaisten tarkoituksena oli murtautua saartorenkaan läpi ja liittyä Burmassa olevaan japanilaisiin joukkoihin. Kimura määräsi 33. armeijan tekemään läpimurtautumisen tukemiseksi hyökkäyksen Sittangin yli, vaikka armeijan taistelujoukkojen vahvuus oli vain noin rykmentti. 33. armeija hyökkäsi 3. heinäkuuta ja 10. heinäkuuta kumpikin taisteleva osapuoli vetäytyi.
Piiritetty 28. armeija ei kyennyt kuitenkaan aloittamaan läpimurtoa ennen kuin 17. heinäkuuta ja siitä tulikin tuhoisa liittoutuneiden tykistön tulittaessa vetäytyviä. Lisäksi satoja miehiä hukkui ylittäessään tilapäisvälinein tulvivaa Sittang-jokea ja burmalaiset sissit tappoivat joen itäpuolella harhailijoita. Läpimurrossa sai surmansa lähes 10 000 japanilaista sotilasta eli noin puolet armeijan vahvuudesta ja liittoutuneiden tappioiden jäädessä vähäisiksi.
Brittiläinen kenraaliluutnantti Miles Dempseyn johtama 14. armeija sekä XV armeijakunta palasivat Intiaan, jossa ne valmistautuivat jatkamaan Kaakkois-Aasian takaisin valtausta. Ennen operaatioiden alkamista armeijaan liitettiin uusi vastaperustettu kenraaliluutnantti Ouvry Lindfield Robertsin komentama Intian XXXIV armeijakunta. Armeijan seuraava operaatio oli maihinnousu Malakan niemimaan länsirannikolle operaatio Zipperissä. Atomipommien pudottaminen Japaniin teki operaatiosta tarpeettoman, mutta siihen varattua kalustoa ja joukkoja käytettiin miehitysjoukkojen alueelle siirtoon.
Marita Lange
Marita Lange (s. 22. kesäkuuta 1943 Halle) on itäsaksalainen kuulantyöntäjä ja olympiamitalisti. Hän saavutti urallaan olympiamitalin lisäksi kolme EM-mitalia.
Lange hävisi vuosien 1966–1971 arvokilpailuissa ainoastaan Neuvostoliiton Nadežda Tšižovalle ja maannaiselleen Margitta Gummelille. Hän saavutti Budapestin EM-kilpailuissa 1966 pronssia tuloksella 16,96 m. Méxicon 1968 olympialaisissa hän saavutti Gummelin takana mutta Tšižovan voittaen hopeaa tuloksella 18,78 m. Ateenan EM-kilpailuissa 1969 hän saavutti pronssia tuloksella 18,56 m. Helsingin EM-kilpailuissa 1971 hän saavutti hopeaa tuloksella 19,25 m. Münchenin 1972 olympialaisissa Lange sijoittui kuudenneksi tuloksella 18,85 m. Myös Rooman EM-kilpailuissa 1974 hän sijoittui kuudenneksi tuloksella 18,60 m.
Liman alue
250px|thumb|Alue Perun kartalla Liman alue on yksi Perun hallinnollisista alueista. Se sijaitsee maan keskiosassa, Tyynenmeren rannalla, pääkaupunki Liman ympäristössä. Itse pääkaupunkiseutu kuitenkin muodostaa oman alueensa, Provincia de Lima tai Region Lima Metropolitana eli Liman metropolialue.
thumb|250px|Liman alueen pääkaupunki on [[Huacho.]] Alueen pääkaupunki on Huacho. Sen pinta-ala on 32 129 neliökilometriä. Vuonna 2005 asukasluku oli 680 181.
Pan-American Highway kulkee alueen ja sen pääkaupungin läpi. Rannikolla on kalastajakyliä, rantalomakohteita ja lintuvesiä.
Juuttaan taistelu
thumb|Juutas kuvitettuna [[Zachris Topelius|Zacharias Topeliuksen kirjasarjassa Finland framstäldt i teckningar 1800-luvun puolivälissä.]]
Juuttaan taistelu käytiin Suomen sodassa 13. syyskuuta 1808. Siinä eversti Georg Carl von Döbeln voitti venäläisten joukot. J. L. Runebergin runo Döbeln Juuttaalla Vänrikki Stoolin tarinoissa kertoo tästä taistelusta. Taistelu oli tärkeä ja luonteeltaan viivytystaistelu. Siihen osallistui myös Döbelnin alaisena majuri Gyllenbögelin Vapaapataljoona. Taistelupaikka Juuttaan tienhaara sijaitsee Uudessakaarlepyyssä.
Asetelma
Samaan aikaan toisaalla kenraali N. M. Kamenski antoi kenraalimajuri Kiril Kosatschovskijille käskyn siirtyä Lapualta Uuteenkaarlepyyhyn johtavaa tietä Uuttakaarlepyytä kohti 2 000 miehen kera, katkaistakseen Klingsporin armeijan perääntymistien. Toisaalla von Döbeln marssitti prikaatinsa Oravaisista kohti Uuttakaarlepyytä, jonne hän ryhmitti joukkonsa puolustukseen Juuttaalle, Lapualta tulevan tien risteykseen 13. syyskuuta 1808. Itse hän jatkoi kulkuansa Uuteenkaarlepyyhyn. Munsalassa joukot ryhmittyivät puolustusasemiin Lapuanjoen länsipuoliselle maantielle ja viereiseen metsikköön. Kummallakin puolella oli 2000-luvun lähteiden mukaan noin 1 500 miestä aseissa.
Taistelu
Venäläiset joukot lähestyivät Lapuan suunnasta Juuttaan peltoaukeaa, kun Döbelnin joukot olivat ehtineet levätä asemissaan viitisen tuntia. Hyökkäys alkoi 13. syyskuuta 1808 kello 3 iltapäivällä. Döbeln itse riensi Uudestakaarlepyystä johtamaan prikaatiaan Juuttaalle, jossa hän saikin eloa puolustajiin. Venäläiset aloittivat hyökkäyksen saartoyrityksellä metsien kautta, mutta tähän Döbelnillä oli tarjota vastauksena ketjutaktiikka, jota hän oli opettanut joukoilleen kevään aikana. Lopullisesti venäläiset joukot lyötiin tykistön tukemalla vastahyökkäyksellä, ja ne perääntyivät aina Alahärmään saakka. He polttivat pakomatkallaan jokisillan. Tiettävästi Döbelnin sotilaista haavoittui tai kaatui hieman yli 40 miestä, venäläisten miestappio lienee ollut kolminkertainen.
Döbelnin voitto Juuttaalla takasi nyt pääarmeijan peräytymistien, mikä olikin tarpeen, sillä jo seuraavana päivänä koki Klingsporin armeija lopullisen kuoliniskun hieman etelämpänä käydyssä Oravaisten taistelussa. Voiton johdosta Döbeln ylennettiin kenraalimajuriksi ja sotilaat saivat ylimääräisen annoksen paloviinaa.
Muistopatsas
Vuonna 1885 pystytettiin Juuttaan taistelun paikalle muistomerkki, jossa oleva von Döbelnin medaljonkikuva paljastettiin 13. syyskuuta 1885. Se sijaitsee paikalla, minne ruotsalais-suomalaisten tykit sijoitettiin taistelun alussa. Muistomerkissä on seuraava suomenkielinen teksti:
Tehau
Tehau on seuraavien henkilöiden sukunimi:
Markus Järvenpää
Markus Järvenpää (s. 1983 Lappeenranta) on suomalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan erityisesti lukuisista teatterirooleistaan Turun kaupunginteatterissa, joista tunnetuin lienee Vronskin rooli Andri Žoldakin näytelmässä Anna Karenina sekä monologinäytelmä Rikos ja Rangaistus, jonka kanssa Järvenpää esiintyi sekä Tampereen teatterikesässä että vierailevana esityksenä muualla.
Järvenpää valmistui teatteritaiteen maisteriksi Teatterikorkeakoulusta vuonna 2009 ja sai heti valmistuttuaan kiinnityksen Turun kaupunginteatteriin. Turun kaupunginteatterin lisäksi hän on näytellyt muun muassa Teatteri Jurkassa ja Ryhmäteatterissa. Järvenpää tuotti 2012 veljensä Mikko Järvenpään kanssa Norppajärvellä (Seal of Saimaa) dokumenttielokuvan saimaannorpasta ja ihmisen luontosuhteesta. Elokuva sai ensi-iltansa Savonlinnan kansainvälisillä luontoelokuvafestivaaleilla.
Kamferi
Kamferi on orgaanista, terpeeneihin kuuluvaa vahamaista, huoneenlämmössä kiinteää, väritöntä tai valkoista kiteistä ainetta, jolla on voimakkaan läpitunkeva, pistävän hyväntuoksuinen haju. Kamferia saadaan luonnosta Aasiassa, erityisesti Borneossa ja Taiwanissa, kasvavasta kamferipuusta (Cinnamomum camphora) ja muista laakerikasveihin kuuluvista puista. Sitä voidaan myös valmistaa synteettisesti tärpättiöljystä. Kamferia käytetään muun muassa hajusteena, ruoan valmistuksessa, palsamointinesteenä, uskonnollisissa juhlissa ja myös lääkinnässä. Yhdistettä esiintyy kasveissa ja kukkien tuoksuissa sekä semiokemikaalina eliöiden viestinnässä.
Kamferista käytetään myös nimityksiä 1,7,7-trimetyylibisyklo(2.2.1)heptan-2-oni, 2-bornanoni ja 2-camfanoni. Aiemmin kamferista käytettiin yleiskielessä nimeä kamfertti. Joissakin murteissa tämä nimitys on säilynyt näihin päiviin saakka.
Kamferi sublimoituu eli muuntuu suoraan kiinteästä kaasuksi jo huoneenlämmössä. Kamferin leimahduspiste on 66 °C c.c., itsesyttymislämpötila 466 °C ja CAS-numero 76-22-2. Kamferilla on kaksi optista isomeeria (CAS 464-48-2 ja D-kamferi, 464-49-3) sekä raseeminen seos (DL-kamferi, CAS 21368-68-3).
Historia
Kamferin nimi on tullut suomen kieleen monen mutkan kautta. Malaijin kielessä sen nimi oli kapur Barus, joka tarkoitti Indonesian Sumatran saarella sijainneen Baruksen kauppasataman "liitua". Arabian kielessä nimi vääntyi muotoon kafur ja latinassa camfora. Lopulta siitä tuli ranskan camphre ja englannin camphor.
Suomalainen kemisti Gustaf Komppa syntetisoi kamferin ensimmäisen kerran vuonna 1903. Kompan vuonna 1907 aloittama kamferin teollinen tuotanto Tainionkoskella oli maailman ensimmäinen teollinen kokonaissynteesi.
Käyttö
Kamferia käytetään muun muassa selluloosanitraatin pehmentimenä, koiperhosten karkottamiseen, pieneliöitä tuhoavana aineena, palsamoinnissa, ilotulitteissa, estämään hyönteiskokoelmien tuhoutumista karkottamalla muita pikkuhyönteisiä ja ruoan valmistuksessa, esimerkiksi makeisten makuaineena Aasiassa.
Lääkekäyttö
Kamferitippoja käytetään syötynä virkistämään sydämen toimintaa sekä hoitamaan ja ehkäisemään liian alhaisen verenpaineen oireita. Ulkoisesti kamferia käytetään muun muassa lihaskipuihin lievän kipua lievittävän vaikutuksensa takia. Kamferi on myös vaikuttavana aineena lämpövoiteissa, -geeleissä ja linimenteissä, joita käytetään lihaksien hoitoon, lämmittämiseen ja rentoutukseen, lihasvenähdysten ehkäisyyn urheilusuorituksissa sekä vilkastuttamaan ääreisverenkiertoa. Kamferia käytetään myös höyryhengitysvalmisteissa ja nuhasumutteissa usein yhdessä mentolin kanssa avaamaan hengitysteitä yskän ja nuhan yhteydessä.
Eläinlääkärit eivät Suomessa määränneet kamferia 1960-luvulla eläimille sisäisesti, koska aineen hajun vaikutuksesta liha tuli ihmisravinnoksi kelpaamattomaksi. Ulkoisesti sitä vielä käytettiin muun muassa linimenteissä ja voiteissa.
Danny Higginbotham
pienoiskuva|Danny Higginbotham [[Gibraltarin jalkapallomaajoukkue|Gibraltarin paidassa vuonna 2014. ]] Daniel John "Danny" Higginbotham (s. 29. joulukuuta 1978 Manchester) on englantilainen seuratasolla uransa päättänyt jalkapalloilija. Vasenjalkaisen Higginbothamin pelipaikka on keskuspuolustaja. Hän on 185 senttimetriä pitkä. Vaikka hän ei pelaa enää seuratasolla, hän kuuluu silti Gibraltarin jalkapallomaajoukkueeseen.
Kamferi
Myrkyllisyys
Aikuisilla kuolemaan johtaneet suun kautta otetut kamferiannokset, pääosin öljy- tai nestemuotoisia valmisteita käytettäessä, ovat olleet 50–500 mg/kg. Aikuisilla yli 2 gramman annos aiheuttaa vakavia haittavaikutuksia ja 4 grammaa puhdasta kamferia nieltynä on mahdollisesti kuolemaan johtava. Lapsilla kuolemaan johtava nielty annos on 0,5–1,0 grammaa. Vauvoilla alin kuolemaan johtava suun kautta otettu annos on 70 mg/kg.
Danny Higginbotham
Ura
Higginbotham on Manchester Unitedin kasvatti. Vuosina 1997-2000 hän pelasi liigassa seuran joukkueessa vain neljä ottelua ja vietti vuodet 1998-1999 lainassa Unitedin belgialaisessa yhteistyöseurassa Royal Antwerp FC:ssä. Hän siirtyi vuonna 2000 Valioliigan Derby Countyyn. Hän pelasi seurassa kolme kautta, joista kaksi ensimmäistä Valioliigassa ja viimeisen Mestaruussarjassa. Tammikuussa 2003 hän siirtyi Southampton FC:hen, joka pelasi tuolloin Valioliigassa. Southamptonia Higginbotham edusti neljä kautta, joista viimeinen kului jälleen Mestaruussarjassa. Kesäkuussa 2006 Higginbotham siirtyi Mestaruussarjan Stoke Cityyn. Hän pelasi seuran jokaisen pelin sarjassa ja siirtyi vasta kauden jälkeen Valioliiga-seura Sunderland AFC:n joukkueeseen. Sunderlandiakin Higginbotham edusti vain kauden, ennen kuin palasi kesällä 2008 takaisin Valioliigaan nousseeseen Stokeen. Stokea hän edusti vuoteen 2013 asti, mutta kävi välillä lainassa Nottingham Forestissa ja Ipswich Townissa. Tammikuussa 2013 Higginbotham siirtyi Stokesta Ykkösliigan Sheffield Unitediin, jossa hän pelasi kauden loppuun. Seurajoukkueuransa viimeisen kauden Higginbotham vietti sekä Chester FC:ssä että Altrincham FC:ssä, kunnes ilmoitti uransa päättymisestä tammikuussa 2014.
Adolf Ogi
250px|right|thumb|Adolf Ogi heinäkuussa 2000 Adolf Ogi (s. 18. heinäkuuta 1942 Kandersteg, Bern) on Sveitsin kansanpuolueen poliitikko, liittoneuvoston jäsen 9. joulukuuta 1987 – 31. tammikuuta 2000 sekä liittopresidentti vuosina 1993 ja 2000. Helmikuussa 2001 hänet nimitettiin Yhdistyneiden kansakuntien pääsihteerin neuvonantajaksi. Liittoneuvostossa Ogi toimi ensin liikenne-, viestintä- ja energiaministerinä 1988-1995 ja sitten puolustusministerinä 1995-2000.
Danny Higginbotham
Ura
Englantilainen Higginbotham sai luvan edustaa maajoukkuetasolla UEFA-jäsenyyden vuonna 2013 saanutta Gibraltaria isoäitinsä kautta. Ensimmäisen kerran hän pelasi Gibraltarin jalkapallomaajoukkueessa marraskuussa 2013 Gibraltarin ensimmäisessä virallisessa ottelussa Slovakiaa vastaan. Hänet valittiin pelissä ottelun parhaaksi pelaajaksi.
Kamferi
Myrkyllisyys
Yleensä aikuisilla yli 50 milligrammaa kamferia painokiloa kohden pidetään hermostolle myrkyllisenä annoksena. Yliannostuksen oireita ovat pahoinvointi, oksentelu, huimaus, hengenahdistus, hengityksen lamaannus, lihasten vapina ja nykiminen, kouristukset sekä epileptinen kohtaus.
Adolf Ogi
Ogi on ollut vuodesta 1972 lähtien naimisissa Katrin Ogin (o.s. Marti) kanssa ja heillä on kaksi lasta: Mathias (k. 2009) ja Caroline. Pariskunta asuu nykyisin Fraubrunnenissa.
Eskimosirri
Eskimosirri (Calidris bairdii) on harvoin Suomeen harhautuva rantalintu. Lajin nimesi ja kuvaili tieteelle Elliott Coues 1861, Spencer Fullerton Bairdin kunniaksi.
Koko ja ulkonäkö
Pituus on 14–19 cm, siipien kärkiväli 30–38 cm ja paino 27–63 g. Suosirrin kokoinen ja näköinen, nokka lyhyempi ja hennompi.
Levinneisyys
Eskimosirri pesii arktisilla pohjoisilla rannoilla Koillis-Siperiassa, Alaskassa, Kanadan pohjoisosissa ja Grönlannin luoteisosissa. Maailman populaation koko on noin 300 000 yksilöä ja lajin kanta on elinvoimainen. Se talvehtii Etelä-Amerikassa Andien länsipuolella Ecuadorista Tulimaahan. Suomessa se on tavattu 5 kertaa vuoteen 2006 mennessä.
Elinympäristö
Pesimäaikana tundran kuivahkot osat, myös soiden ja lampien rannat. Muuttomatkoilla ja talvehtimisalueilla suosii sisämaan rantoja, kosteikkoja ja lyhytkortisia avomaita. Tavataan Andeilla jopa 4 kilometrin korkeudella.
Lisääntyminen
Pesä on maassa. Munia on 4 ja niitä haudotaan noin 21 päivää.
Ravinto
Eskimosirri syö hyönteisiä, nilviäisiä ja muita pieniä selkärangattomia.
Antero Lindman
Antero Johannes Lindman (s. 25. joulukuuta 1964 Helsinki) on Suomea yleisurheilun arvokisoissa edustanut kävelijä, jonka aktiiviuran huippuvuodet sijoittuivat 1990-luvulle.
Lindman kilpaili yleisurheilun Euroopan-mestaruuskisoissa 1994 ja 1998 sekä kesäolympialaisissa 1996. Parhaaksi sijoitukseksi näistä jäi vuoden 1998 EM-kisojen 50 kilometrin kävelyn 15. sija.
Lindman voitti Suomen mestaruuden 50 kilometrillä viisi kertaa ja 20 kilometrin kävelyssä kerran. Hän saavutti yhteensä kaikkiaan 15 mitalia ulko- ja sisäratojen SM-kilpailuista. Lindmanin ennätystuloksiksi jäivät 20 kilometrillä 1.25.23 (vuodelta 1992) ja 50 kilometrillä 3.53.44 (1996).
Huippuvuosinaan Lindman edusti seuratasolla Kenttäurheilijat -58:aa ja hänen valmentajanaan toimi Pekka Muinonen ja myöhemmin Valentin Kononen.
Tietopalvelu
Tietopalvelu tai informaatiopalvelu on tiedon käyttäjiä palvelevaa toimintaa, joka auttaa asiakkaitaan löytämään heidän tiedontarpeisiinsa vastaavia tiedonlähteitä ja viitteitä niihin sekä opastaa ja kouluttaa asiakkaitaan tiedon hankinnassa ja hallinnassa. Tietopalvelu voi olla osa kirjaston toimintaa, mutta tietopalvelua voivat tarjota myös muut organisaatiot tai organisaatioiden osastot. Eräät tietopalvelut toimivat kaupallisina yrityksinä.
Tietopalvelu voi olla joko avoin kaikille asiakkaille tai tarkoitettu joko pelkästään tai ensisijaisesti tiettyyn organisaatioon kuuluville. Nykyään tietopalveluksi saatetaan nimittää aineistojen tarjontaa asiakkaille itsepalveluna yksinomaan internetin kauttakin, mutta perinteiseen tietopalvelun ideaan on kuulunut tiedon lähteiden ja käyttäjien välittäjänä sekä käyttäjien tukena ja järjestelmien ylläpitäjänä toimiva asiantuntija, esimerkiksi informaatikko, kirjastonhoitaja tai tietoasiantuntija.
Myös analyytikko-nimikettä voidaan tietopalvelussa työskentelevästä käyttää.
Tietopalvelun toimintoja
Tietopalvelu voi tarjota asiakkailleen tiedonhankinnan ohjausta ja koulutusta. Tämän ohjauksen ja koulutuksen tavoitteista puhutaan myös esimerkiksi tiedonhallinnan tai informaatiolukutaidon nimillä. Ne voidaan nähdä esimerkiksi opiskelijoiden oppimisen ja asiantuntijuuden kehittymisen välineinä.
Tietopalvelu voi myös tehdä tiedonhakuja asiakkaan toimeksiannosta. Ennen tietokantojen avaamista suoraan asiakaskäyttöön tämä palvelumuoto oli yleisempi. Tietopalvelu saattaa myös seurata tietyn aiheen kehitystä pitemmän aikaa asiakkaan toimeksiannosta. Näissä palveluissa käytetään apuna julkaisuista tietoja kerääviä referaatti- ja indeksijulkaisuja.
Tietopalvelu käyttää työvälineinään mm. aineistoluetteloita, kuten kirjastojen luetteloita, bibliografioita ja tiivistelmäjulkaisuja sekä viite- ja kokotekstitietokantoja, jotka sisältävät sähköisessä muodossa olevia julkaisuja ja niiden sisältöön liittyvää kuvailuaineistoa eli metadataa. Aikaisemmin bibliografiat ja luettelot olivat painettuja, kortistomuotoisia tai mikrofilmattuja, sittemmin CD-rom-muotoisia ja nykyään enimmäkseen online-tietokantoja.
Tietopalvelun ammattilaisuus ja osaaminen
Tietotekniikan kehitys vaikuttaa kirjastojen ja tietopalveluiden tehtäviin ja niissä työskentelevien ammattilaisten identiteettiin. Tietotekniikan painottuminen merkitsisi eräiden käsitysten mukaan sitä, että tietopalveluosaaminen lähentyisi tietoteknisen suunnittelun ja ohjelmoinnin osaamista. Tietopalvelun työntekijöiden osaamisen eräs perinteinen osa on aineiston sisältöjen hallinta. Tämä saavutetaan siten, että tietopalvelun työntekijät osallistuvat aineistojen hankintaan ja sisällönkuvailuun. Tiedonhakuun erikoistuminen ei tämän näkemyksen mukaan riitä tietopalvelun asiantuntijuudeksi.
Eräissä puheenvuoroissa korostetaan tietoammattilaisen roolin muutosta tiedon hankkijasta, sisältöjen hallitsijasta ja jalostajasta käyttäjien tukijaksi. Tietoasiantuntijaa tarvitaan "tiedon hankinnan ja tuottamisen mahdollistamiseen".
Tiedon arvioinnin taito on tiedonhaun ohella tietopalvelussa työskentelevän asiantuntijan keskeinen taito. Perinteisten tiedonhaun ja arvioinnin taitojen oheen ovat tulleet aiemmin vieraat vaatimukset tiedon muuntamisesta ja analysoinnista päätöksentekijäasiakkaita varten. Myös käsitys tiedosta muuttuu. Tietoasiantuntijan on kyettävä käsittelemään faktojen ohella myös tarinallista tai huhuna ilmenevää tietoa (facts, fables and folly), heikkoja signaaleja. Näitä näkökohtia korostivat esimerkiksi Online Information 2009 -konferenssin eräät esitelmöitsijät.
Tietopalvelun on osattava hyödyntää henkilösuhteita ja asiantuntijaverkostoja. Organisaation sisäisenä apuvälineenä käytetään esimerkiksi intranet-verkoissa toimivia tietämyksenhallintasovelluksia. Sosiaalinen media on tullut perinteisten tiedonlähteiden ja tietojärjestelmien rinnalle. Tietopalveluorganisaatiolta sosiaalisen median hyödyntäminen vaatii kunkin välineen käytön tavoitteiden ja toimintamallien tietoista suunnittelua, jossa tietoammattilaisilla voi olla keskeinen rooli.
Tietopalvelun historiaa Suomessa
Geologiseen tutkimuskeskukseen perustettiin kirjasto vuonna 1885. Teollisuusyrityksiin ja pankkeihin kirjastoja alkoi syntyä 1920-luvulta lähtien. Teollisuuden voimakas kasvu sotien jälkeen aktivoi tutkimuksen ja tuotekehityksen tiedontarpeita ja edelleen synnytti tietopalvelun organisaatioita. Esimerkiksi Valtion teknillisen tutkimuskeskuksen tietopalvelu on perustettu vuonna 1947 nimellä Julkaisu- ja kirjallisuuspalveluosasto. Myös Keskuslaboratorio ja Kemian keskusliitto saivat tietopalvelutoimintonsa 1940-luvulla. Sanaa tietopalvelu alettiin laajemmin käyttää 1970-luvulla.
Tietopalvelussa toimivien yhteistyöorganisaatioksi perustettiin Suomen kirjallisuuspalvelun seura vuonna 1947. Nimi muutettiin Tietopalveluseuraksi 1981 ja edelleen Tietoasiantuntijat ry:ksi 2004. Ruotsin vastaava yhdistys, Tekniska Litteratursällskapet on perustettu vuonna 1936. Ensimmäinen tietopalvelukurssi Suomessa toteutettiin 1968 Suomen kirjallisuuspalvelun seuran aloitteesta nimellä Informaatio- ja dokumentaatiokurssi. Kurssilta valmistuneita nimitettiin dokumentalisteiksi (ranskan sanasta documentaliste). Aiemmin, jo 1940-luvulla, oli järjestetty vastaavanlainen kurssi tietopalveluinsinööreille.
Tietopalvelua (informaatiopalvelua) ja kirjastoa on voitu pitää jyrkästikin eri toimintoina. Tietopalvelua hoitivat yrityksissä ja julkisissa organisaatioissa tietopalveluun koulutetut sisältöasiantuntijat, kuten kemistit ja insinöörit, kirjastoista vastasivat kirjastonhoitajat.
Nykyään toiminnot rinnastava ilmaisu "kirjasto ja tietopalvelu" on tavallinen esimerkiksi oppilaitoksissa.
Molekyylievoluutio
Molekyylievoluutio on elämälle välttämättömien suurmolekyylien DNA:n, RNA:n ja proteiinien evoluutiota eli muuttumista sukupolvien kuluessa. Koska muita molekyylejä kuten proteiineja valmistetaan geenit sisältävän DNA:n tai RNA:n ohjeiden mukaan, molekyylievoluutio voidaan palauttaa näiden evoluutioksi. Molekyylievoluutiota pitävät käynnissä DNA-mutaatiot, jotka tuottavat erilaisia ominaisuuksia niitä kantavilla soluille ja eliöille. Jos tapahtunut mutaatio edistää eliön säilymistä luonnossa, se yleistyy.
Molekyylievoluution pohjalta on nykyisin ihmisen DNA:n rakenteen selvittyä koetettu haplotyyppien avulla selvittää ihmisrotujen keskinäistä sukupuuta.
Molekyylievoluutio
thumb|right|220px|Eliön DNA:ssa olevan geenin duplikaatio eli kahdentuminen edeltää monesti uusien molekyylien syntyä.
Molekyylievoluutiosta todistavat sen, että niin sanotut homeoottiset geenit ja että jotkut endogeeniset retrovirukset ovat eliöillä hyvin samanlaisia.
Molekyylien välisiä eroja voidaan yrittää käyttää lajiutumisen ajoitukseen eli molekyylikellona. Molekyylien evoluutio ei ole kuitenkaan tapahtunut vakionopeudella, koska se riippuu ympäristöstä ja koska molekyylit eivät voi muuntua rajattomasti. Molekyylievoluution tutkimus on edennyt kovasti 2000-luvulla, jolloin on tuotu esille muun muassa geenien kahdentumisen merkitys molekyylievoluutioissa. Geenin kahdentuessa kahdeksi identtiseksi kopioksi toinen voi pysyä ennallaan ja toinen mutatoitua. Monien proteiinien geeni toistuu esimerkiksi ihmisen DNA:ssa monta kertaa. Joissain tapauksissa on huomattu, että emäsjärjestykseltään jossain määrin saman tyyppinen proteiini toimittaa eri eliöillä kokonaan erilaisia tehtäviä. Kananmunan valkuaisen ovalbumiini, ihmisen veriplasman antitrombiini ja ohran siemenen proteiini Z muistuttavat jossain määrin toisiaan, vaikka ne toimivat eri tavoin.
Molekyylievoluution nopeudesta
Molekyylievoluution nopeus vaihtelee paljon sen mukaan mistä se katsotaan. Esimerkiksi ihmisen ja simpanssin DNA:ssa on monia yhteisiä proteiineja. Toiset proteiinit eroavat taas muutaman prosentin tai ei yhtään. Ihmisen ja simpanssin geenistö eroavat 4 %, vaikka pitkään ajateltiin muutaman geenin perusteella erojen olevan 1–1,5 % luokkaa.
Musonius Rufus
Gaius Musonius Rufus (s. noin 20–30 – k. ennen 98) oli ensimmäisellä vuosisadalla vaikuttanut roomalainen stoalaiseen koulukuntaan kuulunut filosofi.
Molekyylievoluutio
Molekyylievoluution nopeudesta
DNA muuttuu 0,7–0,8 % miljoonaa vuotta kohden niillä alueilla, joihin ei kohdistu ollenkaan luonnonvalintaa tai vain heikko luonnonvalinta. Hyvin korkean luonnonvalinnan omaava genomia muistuttava lähetti RNA muuttuu vain prosentin 50 miljoonassa vuodessa, eli kaikki sen emäkset vaihtuisivat teoriassa viidessä miljardissa vuodessa, mikä on hieman korkeampi kuin maapallon ikä.
Musonius Rufus
Elämä
Musonius oli kotoisin Volsiniista, Etruriasta. Roomassa hän joutui eettisten opetustensa vuoksi keisari Neron asettamaan pannaan, ja hänet karkotettiin Gyaruksen saarelle. Tekaistun syytteen perusteella hän oli osallistunut Pison salaliittoon Neroa vastaan. Hän palasi Roomaan keisari Galban aikana.
Musonius oli Vitelliuksen ja Vespasianuksen ystävä. Hän rohkeni esittää syytteet Publius Egnatius Celeriä, toista stoalaista filosofia, vastaan. Tämän todistuksen perusteella Nero oli tuominnut kuolemaan hänen suojelijansa ja oppilaansa Barea Soranuksen. Musonius teki myös kaikkensa saarnatessaan rauhaa ja hyvää tahtoa Vespasianuksen sotilaille. Häntä kunnioitettiin niin paljon, että Vespasianus teki hänen kohdallaan poikkeuksen karkottaesaan kaikki muut filosofit Roomasta.
Molekyylievoluutio
Molekyylievoluution nopeudesta
Eri molekyylien muuntumisvauhti on hyvin erilainen eri proteiineilla, koska eri proteiinit sallivat eri määrän muutoksia. Jos molekyyli kehittyy nopeasti, voidaan ajatella, että siihen kohdistuva luonnonvalinta on heikko. Tämän ajatuksen mukaan voimakas luonnonvalinta sallii vähän muutoksia ja kehitys on hidasta. Fibrinopeptidit kehittyvät hyvin nopeasti, noin vauhdilla 8,3*109 aminohappoa*10-9/v. Kun hevosen ja ihmisen sytokromi-c eroavat toistaan noin 12 %, niin fibrinopeptidit eroavat 86 %. Mutta hemoglobiinin beta-ketju on tällä välillä, ero noin 18 %. 102–104 aminohapon mittainen. Histoni H4 hyvin hitaasti, noin yksi aminohappo 10-13 vuotta kohden. Tämän mukaan histoni H4:n emäsjärjestys ei voi juurikaan vaihtua sen toiminnan häiriintymättä, ja sen takia sen synty on melko epätodennäköinen ja kehitys evoluutiossa hidasta. Silti Tetrahymenaa-lkueläimen ja ihmisen histonissa on melko suuri 20 aminohapon ero. Tämä viittaa alkueläinten ja ihmiseen vievän kehityslinjan eroneen toisitaan hyvin kauan aikaa sitten.
Musonius Rufus
Elämä
Nero surmautti Musoniuksen oppilaista Barea Soranuksen lisäksi Rubellius Plautuksen ja Thrasea Paetuksen. Heidät tunnetaan kolmena ”stoalaisena marttyyrinä”.
Molekyylievoluutio
Molekyylievoluution tutkimuksesta
Molekyylievoluutiota tutkitaan suoraan muun muassa Richard Lenskin aloittamassa ”E. coli long-term evolution experiment”-tutkimuksessa (LTEE). Kokeessa on 12 bakteerimaljaa, jotka polveutuvat identtisestä kannasta. Koe on tuottanut sitraattia hyödyntävän bakteerikannan hieman alle 34 000 bakteerisukupolvessa. Sitraattia oli osattu hyödyntää tämän viljelmän yksittäisissä "kulttuureissa" aiemminkin, muttei pysyvästi. Neljässä kannassa kahdestatoista DNA:n korjausmekanismi heikkeni, mikä lisäsi niissä tapahtuneiden mutaatioiden määrää. Bakteerit mukautuivat uuteen ympäristöönsä noin 20 000 sukupolvessa. 20 000 sukupolvessa oli satoja miljoonia mutaatioita, joista ehkä vain 10–20 oli hyödyllisiä, ja loput noin 100 bakteereihin jääneistä mutaatioista olivat neutraaleja. .
Paul Lafargue
Lafargue tutustui Karl Marxiin ja Friedrich Engelsiin ollessaan edustajana Ensimmäisessä internationaalissa. Lafargue oli naimisissa Marxin toisen tyttären Laura Marxin kanssa. Hänen tunnetuin teoksensa on Oikeus laiskuuteen. Kuubassa ranskalaiselle ja kreolivanhemmalle syntynyt Lafargue asui lähinnä Ranskassa, joskin oleskeli välillä Englannissa ja Espanjassa. Hän johti Ranskan ensimmäistä marxilaista puoluetta, Ranskan työväenpuoluetta (Parti Ouvrier Français) yhdessä Jules Guesden kanssa.
Paul Lafargue teki 69-vuotiaana kaksoisitsemurhan yhdessä vaimonsa Lauran kanssa.
Musonius Rufus
Elämä
Musoniuksen kuoleman tarkkaa ajankohtaa ei tiedetä. Tiedetään vain, että hän ei elänyt enää keisari Trajanuksen aikana.
Filosofia
Tunnetumpi stoalainen filosofi Epiktetos oli Musoniuksen oppilas. Musoniuksen filosofia oli melko identtistä Epiktetoksen filosofian kanssa. Se oli ensi sijassa hyvin käytännönläheistä. Hän ei hylännyt logiikkaa ja fysiikkaa aivan täysin, mutta opetti, että hyve on ihmisten elämän ainoa oikea päämäärä. Tämä hyve ei ole mikään määrätty asia tai teoria, vaan käytännöllistä, elävää todellisuutta. Se on identtinen filosofian kanssa sanan varsinaisessa merkityksessä, ja niin todella hyvä ihminen on myös todellinen filosofi.
Historiallisen tietosanakirjan Sudan mukaan Musonius kirjoitti lukuisia teoksia. Näihin kuuluu muun muassa joukko Apollonios Tyanalaiselle kirjoitettuja kirjeitä. Osa kirjeistä on kuitenkin todennäköisesti epäaitoja. Claudius Pollio kokosi hänen näkemyksiään ja kirjoitti teoksen, josta Stobaios hankki Musoniusta koskevat tietonsa.
Mario Draghi
Mario Draghi (s. 3. syyskuuta 1947 Rooma) on italialainen ekonomisti, pankinjohtaja ja Italian pääministeri 2021–2022. Draghi toimi Euroopan keskuspankin (EKP) pääjohtajana 2011–2019.
Koulutus
Draghi opiskeli taloustieteen tutkinnon Rooman Sapienza-yliopistossa ja väitteli taloustieteen tohtoriksi Massachusetts Institute of Technologyssa (MIT) Ruotsin keskuspankin taloustiedepalkinnolla palkittujen Franco Modiglianin ja Robert Solow’n johdolla vuonna 1976. Hän toimi taloustieteen professorina ensin Trenton, Padovan ja Venetsian yliopistoissa vuosina 1975–1981 ja myöhemmin taloustieteen ja rahapolitiikan professorina Firenzen yliopistossa vuosina 1981–1991. Draghi oli Italian edustaja Maailmanpankin johtokunnassa 1984–1990.