cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Buddhalaisuus Venäjällä
Buddhalaisuus nyky-Venäjällä
Ivolgan temppelissä (ven. Иволгинский дацан), Burjatiassa, toimii buddhalainen keskus. Samoihin tiloihin avattiin vuonna 1991 Venäjän ensimmäinen buddhalainen yliopisto, jossa on neljä tiedekuntaa.
Maailman pohjoisin buddhalainen temppeli, Datsan Gunzetšoinei, sijaitsee Pietarissa.
Missale Aboense
thumb|260px|Missale Aboense
Missale Aboense (”Turun messukirja”) oli ensimmäinen Suomea varten painettu kirja. Se on ainoa suomalaisen kirjallisuuden inkunaabeli eli ennen vuotta 1501 painettu kirja.
Missale painettiin Lyypekissä vuonna 1488 Bartholomeus Ghotanin kirjapainossa Turun piispan Konrad Bitzin tilauksesta. Bitzin esipuhe on päivätty 17. elokuuta 1488. Kirja oli painettu latinaksi, ja sitä painettiin sekä pergamentille että paperille. Kirjan sivumäärä oli täydellisenä 266 + 1 ja painosmäärä joitakin satoja.
Missale Aboense oli nimensä mukaisesti messukirja, joka sisälsi sekä yleiset messutekstit että tekstit kirkkovuoden jokaiselle pyhäpäivälle. Missale käytti yleistä dominikaanisen sääntökunnan messukirjapohjaa, sillä sääntökunnan liturgia oli otettu Turun hiippakunnan liturgiaksi vuoden 1330 tienoilla. Hiippakunnalla ei myöskään ollut varaa painattaa täysin omaa messukirjaa, joten painatuksessa säästettiin, kun samaan aikaan painettiin dominikaanisen liturgian messukirjoja muidenkin Pohjoismaiden käyttöön. Kirjassa oli kuitenkin joitakin vain Suomea varten tehtyjä muutoksia ja lisäyksiä, jotka liittyivät muun muassa Suomen suojeluspyhimykseen Piispa Henrikiin ja muuhun pyhimyskalenteriin.
Missalesta ei ole säilynyt yhtään kokonaista paperille painettua kopiota, mutta siitä tunnetaan 15 epätäydellistä kopiota. Pergamenttikopioita on säilynyt neljä. Näistä yksi on Tanskan kuninkaallisessa kirjastossa sekä kaksi kappaletta Suomessa, joista toinen sijaitsee Kansalliskirjastossa ja toinen Jyväskylän yliopiston kirjastossa. Säilyneistä sivuista on voitu koota kokonainen rekonstruktio. Niiden avulla Missalesta on tehty näköispainokset vuosina 1971 ja 1988.
Kangasala missalen suomenkielinen messu
Teos on merkittävä myös kirjoitetun suomen varhaisvaiheiden kannalta. Kangasalan seurakunnassa käytössä olleeseen Missale Aboensen oheen on nimittäin laadittu 10-lehtinen käsin kirjoitettu suomenkielinen messuteksti, joka on löydetty Kangasalan seurakunnan arkistosta. Tätä katkelmaa nimitetään Kangasala missalen suomenkieliseksi messuksi ja se on ajoitettu 1540-luvun alkuun. Se lasketaan kirjoitusajankohtansa vuoksi niin sanottuihin esiagricolalaisiin käsikirjoituksiin.
Teksti alkaa ehtoollisvuorolaulusta ja sisältää kokonaisena tekstinä ainoastaan yhden messun ordinarium-osan, Agnus Dein. Lisäksi siihen kuuluu ehtoollisprefaatiorukous ja asetussanat, Isä meidän -rukous, vuorotervehdys ja -ylistys sekä siunaus. Sanctuksesta on Kangasalan Missalen suomenkielisessä osassa ainoastaan alkusanat Pyhä, pyhä, pyhä. Kangasalan suomenkielinen messuteksti sisältää myös nuotit ehtoollisvuorolauluun, prefaatioon ja Isä meidän -rukoukseen.
Muihin vastaanvanlaisiin vanhan kirjasuomen katkelmiin verrattuna Kangasala missalen vuorotervehdyksestä puuttuvat seurakunnan vuorosanat. Vuoroylistyksen papin repliikki on pieniä taivutusmuotoeroja lukuun ottamatta sama kuin Westhin koodeksissa ja Agricolan Messussa, mutta Kangasalan käsikirjoituksen vuoroylistys poikkeaa niistä niin sanajärjestykseltään kuin sanavalinnoiltaan. Myös seurakunnan vastaus on Kangasalan käsikirjoituksessa aikalaismessuista poikkeavassa sanajärjestyksessä.
Opus spicatum
Menetelmä oli käytössä 100-luvulta alkaen.
Caymansaarten vaakuna
thumb|240px|Caymansaarten vaakuna Caymansaarten vaakuna on Caymansaarten tunnus lipun, kansallislaulun ja moton ohella. Se on otettu käyttöön vuonna 1958. Vaakuna on myös Caymansaarten lipussa.
Vaakunan kilvessä on ylhäällä leijona kuvaamassa yhteyksiä Yhdistyneeseen kuningaskuntaan. Alhaalla vettä kuvaavien raitojen päällä on Caymansaarten kolmea saarta kuvaavat kolme tähteä. Vaakunan yllä on lakipunos ja kypäränkoristeena liemikilpikonna ja ananas. Kilpikonna viittaa saarten merenkulkuhistoriaan, punos kuvaa saarten köysiteollisuutta ja ananas yhteyksiä Jamaikaan.
Alhaalla nauhassa on saarten motto He hath founded it upon the seas, suomeksi Hän on perustanut sen merille.
Fagotti
Fagotti (, ’risukimppu’) on matalaääninen puupuhallin. Se koostuu kahdesta rinnakkaisesta putkesta, jotka on alapäistään yhdistetty toisiinsa. Soittimen alkupäässä on lisäksi metallinen, taivutettu putki, ns. s-putki, johon varsinaisen äänen tuottava suuhinen eli ”rööri” kiinnitetään. Suuhinen on samantapainen ja samasta materiaalista valmistettu kaksoisruokolehdykkä kuin esimerkiksi oboessa, mutta suurempi.
Tyypit
Fagotteja on kahta tyyppiä: ns. saksalainen eli Heckel-fagotti, joka yleensä valmistetaan vaahterasta (oppilaille joskus muovista), sekä nykyään harvinaisempi, lähes pelkästään Ranskassa käytössä oleva, ns. ranskalainen fagotti eli Buffet-fagotti, joka valmistetaan ruusupuusta. Näiden soitinten äänensävyt eroavat toisistaan selvästi. Äänen sävyero johtuu erilaisesta porauksesta: ranskalaisen fagotin poraus on loivemmin kartiomainen kuin saksalaisen. Tämän takia saksalaisen fagotin ääni on vahvempi.
Pintakäsittely
Vaahterasta tehdyt saksalaiset fagotit petsataan; värit vaihtelevat ruskeasta punaruskeaan ja punaiseen, myös aivan mustaa käytetään. Petsauksen jälkeen ulkopinta lakataan värittömällä lakalla. Kapeammat putket ovat sisäpinnoiltaan päällystetyt kovakumilla. Ranskalaiset fagotit ovat sisä- ja ulkopinnoiltaan öljykyllästystä lukuun ottamatta käsittelemättömiä.
Suukappaleet
pienoiskuva|140px|Fagotin suuhisia eli ”röörejä.” Suukappaleet eli suuttimet eli ”röörit” tehdään  muun muassa Välimeren alueella kasvavasta Arundo donax- eli jättiruoko-nimisestä kasvista. Soittajat yleensä valmistavat ja vuolevat suukappaleensa itse. Äänen laatuun vaikuttaa paljon se, miten soittaja suukappaleensa vuolee. Suukappaleen käyttöikä on lyhyt ja vaihtelee päivistä joihinkin viikkoihin.
Fagotin ääni
Fagotin ääni on hienossa matalassa rekisterissä voimakas ja korkeammalle tultaessa muuttuu hiljaisemmaksi. Keskirekisterissä fagotti kuulostaa ”torvimaiselta”. Ylimmässä ja alimmassa rekisterissä nopeat aika-arvot tulevat vaikeiksi soittaa. Näillä alueilla myös trillit ovat hankalia.
Fonseca
Fonseca tai Fonseka on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Zenga
thumb|200px| Bodhidharma Hakuin Ekakun kuvaamana. Zenga (suomeksi: zen-maalaus) on zenmestareiden tekemää mustemaalausta tai kalligrafiaa. Teos maalataan tavallisesti ohuelle japaninpaperille musteeseen kastetulla siveltimellä. Myös käsiä, sormia ja risuja on käytetty zengan maalaamiseen. Maalaus ilmentää suorasukaisesti maalaajansa henkisen ymmärryksen tasoa, tai pyrkii välittämään katsojalleen zenbuddhalaisen opetuksen. Zenga-maalaus on hyvin korutonta ja pelkistynyttä.
Historia
Zengan voidaan sanoa eriytyneen omaksi japanilaisen mustemaalaustaiteen (sumi-e) haaraksi 1600-luvulla. Se poikkeaa aikaisemmasta Muromachi-tyylistä koruttomuudella ja luonnosmaisuudellaan. Kehitykseen johti aikaisempin zen-taiteen mesenaattien (daimyot ja shōgunit) kiinnostuksen siirtyminen muunlaiseen ilmaisuun, kungfutsealaisten oppineiden ottaessa zenmestareiden paikan vallanpitäjien neuvonantajina. Aikaisemman kysynnän hiipuessa ammattimaiset zen-maalarit ja heidän temppeliateljeensa katosivat hiljalleen. Seurauksena mustemaalauksesta tuli luonteeltaan luonnosmaista, koska tekijät olivat yleensä zenluostareiden apotteja tai pappeja, joilla oli paljon muita vastuita huolenaan. Sisältö valtasi alan ulkoiselta hohdolta, mestareiden lahjoittaessa teoksia oppilailleen opiskeltavaksi.
Kaivurinilkka
Kaivurinilkka eli vanhemmalta nimeltään kaivautujaluikero (Scytalina cerdale) on ahvenkaloihin kuuluva kalalaji, jota tavataan Tyynenmeren pohjoisosissa. Se on ainoa laji kaivurinilkkojen heimossa (Scytalinidae).
Zenga
Tunnettuja zenga-maalareita
Tunnetuimipia zenga-maalareita ovat mm. Fugai Ekun (1568–1654), Hakuin Ekaku (1685–1769), Sengai Gibon (1750–1838), Torei Enji (1721–1792), Nakahara Nantembo (1839–1925), Mokurai (1854–1930), Yamamoto Gempo (1867–1963), Seki Seisetsu (1877–1945), Deiryu (1895–1954), Shibayama (1894–1974) ja Fukushima Keido (1933–), joka on Kioton Tofuku-ji rinzai-zentemppelin apotti.
Kaivurinilkka
Koko ja ulkonäkö
Kaivurinilkka kasvaa korkeintaan 15 cm pitkäksi. Ruumiinrakenteeltaan se on pitkulainen. Kaivurinilkan selkä- ja peräevät alkavat ruumiin keskivaiheelta ja ovat yhdistyneet pyöreän pyrstöevän kanssa. Rintaevät ovat kalalla pienet ja vatsaevät puuttuvat. Silmät ovat pienet ja sijaitsevat lähellä selkää. Lajilla ei ole uimarakkoa. Väriltään kaivurinilkka on vaaleanpunertavan ruskea ja ruumiissa on violetteja laikkuja.
Levinneisyys ja elintavat
Kaivurinilkkaa tavataan kylmistä vesistä Kalifornian keskiosista pohjoiseen Alaskaan ja Beringinmerelle. Laji elää lähellä rannikkoa, kivikkoisilla alueilla ja vuorovesilammikoissa. Se kaivautuu usein sorapohjaan tai piileskelee kivien tai simpukoiden alla.
Mikroaggressio
Mikroaggressio on usein tahaton ja huomaamaton loukkaava kommentti tai teko, joka kohdistuu vähemmistöryhmään tai sen edustajaan ja joka vahvistaa tätä ryhmää kohti tunnettuja stereotypioita. Sanakirjaesimerkki mikroaggressiosta on ”En näe sinua mustana.” Termin kehitti psykiatri Chester M. Pierce vuonna 1970 kuvaamaan loukkauksia, joita hän näki ei-mustien yhdysvaltalaisten toistuvasti kohdistavan afroamerikkalaisiin.
Professori Ann Phoenixin mukaan mikroaggressiosta on tullut sallitumpaa ja näkyvämpää syyskuun 11. päivän terroritekojen jälkeen. Helen Pluckrose ja James A. Lindsay liittävät kirjassaan Cynical Theories (2020) käsitteen synnyn postmodernismin kehitykseen sosiaalisen oikeudenmukaisuuden teoriana.
Bengt Pihlström
Bengt Torsten Edvard Pihlström (3. maaliskuuta 1933 Helsinki – 2. toukokuuta 2023 Sipoo) toimi Matkailun Edistämiskeskuksen (MEK) johtajana 1973–1994 ja sen jälkeen kauppa- ja teollisuusministeriön neuvottelevana virkamiehenä. Hän oli koulutukseltaan diplomiekonomi.
Pihlström toimi myös Suomen kansainvälisen tiedotuslehden Look at Finland päätoimittajana sen koko ilmestymisajan 1964–1992. Toimittajana Pihlstöm oli toiminut jo nuoruudessaan ruotsinkielisessä iltapäivälehdessä Nya Pressenissä. Hän oli myös mukana monien Suomea esittelevien kuvateosten ja matkailuoppaiden sekä elokuva-alan tietokirjojen, muun muassa Suomen kansallisfilmografian teossa.
Pihlström osallistui 2000- ja 2010-luvuilla Sipoon kunnallispolitiikkaan ja laati kirjoituksia matkailualasta.
Vientimarkkinoijakoulutus
Vientimarkkinoijakoulutus (VMK) oli Vientikoulutussäätiössä (The Finnish Institute of Export) ja sen seuraajassa Kansainvälisen Kaupan Koulutuskeskuksessa (Fintra, The Finnish Institute for International Trade) suoritettu vientimarkkinoinnin ja kansainvälistymisen erikoiskoulutusohjelma.
Vientimarkkinoijakoulutus tarjosi hyvien teoriatietojen lisäksi, monipuolista kielitaitoa ja erityisesti kulttuuriosaamista.Vientimarkkinoijakoulutus aloitettiin syksyllä 1967 ja viimeiset kurssilaiset valmistuivat keväällä 2004. Koulutusohjelman suoritti yhteensä noin tuhat henkeä.
Kansainvälistymiskoulutuksen uranuurtaja Suomessa
Vientimarkkinoijakoulutus oli suomalaisen kansainvälistymiskoulutuksen uranuurtaja. Helsingin Kauppakorkeakoulussa ei vielä 1960-luvulla ollut kansainvälisen markkinoinnin professuuria. Siksi koulutustoiminnan rahoitus päätettiin kanavoida säätiömuotoisena vuonna 1962 perustetun Vientikoulutussäätiön kautta.
Vientikoulutussäätiö ja vuodesta 1990 alkaen Fintra, joksi sen nimi muutettiin toiminnan monipuolistumisen vuoksi, tarjosi monenlaisia vientimarkkinointiin sekä kansainvälistymiseen liittyviä koulutusohjelmia, seminaareja ja kielikoulutusta sekä yksilöille että yrityksille. Luennoitsijoina toimivat yrityselämän ammattilaiset sekä korkeakoulujen ja yliopistojen opettajat.
VMK-koulutusohjelmat
Kaksivuotinen VMK-ohjelma (Diploma in International Marketing Management) käsitti aluksi lukukauden mittaisen opintojakson kotimaassa, jonka jälkeen oli vuorossa vuoden kestävä työharjoittelu ulkomailla suomalaisen yrityksen tai kaupallisen edustuston palveluksessa. Lopuksi oli lukukauden mittainen opintojakso kotimaassa. Ensimmäinen kaksivuotinen VMK-kurssi aloitti syksyllä 1967. Viimeinen kurssi päättyi keväällä 2004.
Kaksivuotisen VMK-ohjelman rinnalla oli vuosina 1976-91 yksivuotinen VMK-ohjelma (Diploma in Export Marketing Management). Se oli koko lukuvuoden kestävää täyspäiväistä opiskelua kotimaassa ilman ulkomaan työjaksoa.
Koulutusohjelmiin kuuluivat opintomatkat Suomen tärkeimpiin vientimaihin Ruotsiin, Saksan Liittotasavaltaan ja Neuvostoliittoon, myöhemmin Venäjälle.
Sisäänpääsyvaatimukset
Opiskelijoiksi VMK-koulutusohjelmiin hyväksyttiin vuosittain 20 - 25 korkeakoulu- tai opistotutkinnon suorittanutta henkilöä. Valituilla tuli olla sopiva työkokemus, hyvä kolmen vieraan kielen taito, sekä alalle soveltuvat henkilökohtaiset ominaisuudet.
Sijoittuminen työelämään
Vientimarkkinoijakoulutuksen suorittaneet ovat sijoittuneet vaativiin asiantuntija -ja johtotehtäviin kansainvälisen liiketoiminnan eri osa-alueilla. Osa VMK:n suorittaneista asuu pysyvästi ulkomailla ja monet toimivat itsenäisinä yrittäjinä.
Vientikoulutussäätiön ja Fintran pitkäaikaisena rehtorina toimi ekonomi, pääkonsuli Jaakko Harjula. Harjula toimi myös vuosia Maailmanlaajuisen kansainvälistymiskoulutusjärjestön IATTO (International Association of Trade Training Organisations) puheenjohtajana. Vuonna 2009 IATTO myönsi vuosikonferenssissaan Cannesissa "Lifetime Achievement Award" -palkintonsa pääkonsuli Jaakko Harjulalle. Palkinto myönnetään henkilölle, joka uransa aikana on merkittävästi vaikuttanut kansainvälistymiskoulutuksen kehittämiseen globaalilla tasolla.
PFA-kilta
Koulutustilat
Vientimarkkinoijakoulutus aloitti toimintansa vuonna 1967 Helsingissä Arkadiankatu 1:ssä olevissa toimitiloissa. Vuosina 1973-91 VMK:n koulutustilat olivat Kasarminkatu 44:ssä. Vuosina 1991-98 koulutusta annettiin Munkkisaarenkatu 2:ssa. Vuosina 1998-2004 VMK-kurssilaiset opiskelivat Kaupintie 2:ssa.
Ami Nakamura
Ami Nakamura (, s. 15. marraskuuta 1987 Hachinohe, Aomori) on japanilainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän laukoo vasemmalta.
Nakamura kuului Japanin joukkueeseen Sotšin talviolympialaisissa 2014 ja Pyeongchangin talviolympialaisissa 2018. Hän pelasi kummassakin olympiaturnauksessa viisi ottelua ilman tehopisteitä tai rangaistusminuutteja. Sotšissa Nakamuran teholukema oli −4 ja Pyeongchangissa −1.
Nakamura on edustanut Japania myös Harbinin MM-kilpailuissa 2008 ja Malmön MM-kilpailuissa 2015. Harbinissa 2008 hän pelasi neljä ottelua ilman tehopisteitä keräten kaksi rangaistusminuuttia. Malmössa 2015 hän teki kaksi maalia ja sai yhden jäähyn pelaamassaan viidessä ottelussa.
Jarrell
Jarrell on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Lausanne HC
Lausanne HC (LHC) on sveitsiläinen jääkiekkoseura Lausannesta. Joukkue pelaa Sveitsin pääsarjassa National League:ssa. Seuran omistaa venäläinen Gregory Finger.
Joukkueenjohto
Lähde: EliteProspects
Kontrafagotti
pienoiskuva|Kontrafagotti Kontrafagotti on matalaäänisin puupuhallinsoitin, joka on kooltaan fagottia suurempi, pituudeltaan kaksinkertainen, ja soi oktaavia matalammalta kuin fagotti.
Kontrafagotti kehitettiin 1600-luvun puolivälissä. Ludwig van Beethoven kirjoitti viidennessä sinfoniassaan erikseen kontrafagottiosuuden, ja myöhemmin soitinta on käytetty mm. Gustav Mahlerin, Richard Straussin ja Dmitri Šostakovitšin sinfonioissa kuten myös eräissä Alban Bergin, Benjamin Brittenin, Maurice Ravelin ja Paul Dukasin teoksissa. Tiettävästi ensimmäisen kontrafagottikonserton sävelsi Gunther Schuller vuonna 1978. Myös Kalevi Aho on säveltänyt soittimelle oman konserttonsa. Schullerin ja Ahon konsertot on omistettu Lewis Lipnickille. Daniel Dorff on säveltänyt kontrafagotille paitsi konserton, myös teokset A Deep Funk: Dance Set for Unaccompanied Contrabassoon ja Sonatina d'Amore, joista jälkimmäisessä on kaksi kontrafagottia.
Kontrafagotti on pääasiallisesti orkesterisoitin, ja se on monesti sinfoniaorkesterin matalaäänisin soitin. Soittimen putken pituus on miltei kuusi metriä.
Nuotinnus kontrafagotille tehdään kuten tavallisellekin fagotille. Soittimen esimuotona pidetään doppelfagottia, joka on peräisin 1500-luvulta.
Luettelo Belgian sarjoissa pelanneista suomalaisista jalkapalloilijoista
Tämä on luettelo Belgian jalkapallosarjoissa pelanneista suomalaisista jalkapalloilijoista. Pelaajista on mainittu kaikki heidän belgialaisseuransa, sarjakaudet ja pelatut sarjaottelut/tehdyt maalit. Ne pelaajat, jotka ovat pelanneet sekä ylimmällä että alemmilla tasoilla, on mainittu vain ylimmällä tasolla pelanneiden listassa. Siinä tapauksessa myös pelaajan alemman sarjatason seurat on mainittu, ja niiden seurojen nimet, joiden kanssa pelaaja on pelannut ylimmällä sarjatasolla, on vahvennettu.
Ylin sarjataso
Lista päivitetty 24. heinäkuuta 2008
Ridley
Ridley on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Neruda
Neruda on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Uinnin maailmanmestaruuskilpailut 2013
Vuoden 2013 uintilajien maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin Barcelonassa, Espanjassa 19. heinäkuuta – 4. elokuuta. Alun perin kisat piti järjestää Dubaissa, joka kuitenkin luopui isännyydestään, ja FINA järjesti kisaisännyydestä uusintaäänestyksen.
Uutena lajina kisoissa oli korkeiden uimahyppyjen kilpailut. Barcelonan satama-altaassa suoritetussa lajissa miehet hyppäsivät 27 metrin korkeudelta ja naiset 20 metrin korkeudelta. Maailmanmestaruudet voittivat kolumbialainen Orlando Duque ja yhdysvaltalainen Cesilie Carlton.
Kisoissa tehtiin yhteensä kuusi maailmanennätystä. Naisten kaikilla rintauintimatkoilla nähtiin maailmanennätykset, kun Julija Jefimova ui 50 metrin rintauinnin alkuerissä uudeksi ME-ajaksi 29,78, Rūta Meilutytė ui 100 metrin rintauinnin välierissä ME-ajan 1.04,35 ja Rikke Møller Pedersen teki 200 metrin rintauinnin välierissä maailmanennätyksen 2.19,11. Myöhemmin Meilutytė vielä paransi Jefimovan uimaa 50 metrin ME-aikaa välierissä lukemiin 29,48. Lisäksi Katie Ledecky paransi naisten 1 500 metrin vapaauinnin loppukilpailussa maailmanennätyksen aikaan 15.36,53, ja 800 metrin vapaauinnissa uusiksi ME-lukemiksi 8.13,86.
Kisojen menestynein maa oli Yhdysvallat, joka saavutti kaikkiaan 34 mitalia; 15 kultaa, kymmenen hopeaa ja yhdeksän pronssia. Myös Suomi saavutti kisoista mitalin kymmenen vuoden tauon jälkeen, kun Matti Mattsson otti pronssia 200 metrin rintauinnissa.
Mitalitaulukko
Isäntämaa
Avovesiuinti
Tulokset:
Uinti
Tulokset:
Taitouinti
Tulokset:
Uimahypyt
Tulokset:
Torsten
Torsten on pääasiassa Saksassa ja pohjois­maissa esiintyvä miehen etunimi, joka merkitsee Tor-jumalan kiveä. Nimen muinais­skandinaavinen alkumuoto on ollut Þórsteinn.
Suomessa nimi Torsten on vuoden 2019 loppuun mennessä annettu 2951 henkilölle. Nimestä on Suomessa käytössä myös muunnos Torsti.
Torstenin nimipäivä on suomen­ruotsalaisen kalenterin mukaan 27. helmikuuta. Suomen­kielisessä kalenterissa sama päivä on Torstin nimipäivä.
Endaumentti
Endaumentti (engl. endowment) on myöhempien aikojen pyhien liikkeessä pyhä toimitus, joka suoritetaan temppelissä. Tämän toimituksen tarkoituksena on välittää kirkon jäsenelle korkeampaa opetusta, joka on välttämätöntä Jumalan välittömään läheisyyteen eli "korotukseen" pääsemiseksi. Englanninkielinen sana endowment tarkoittaa "lahjaa". MAP-kirkon opetuksen mukaan seremonia täyttää ylösnousseen Jeesuksen Luukkaan evankeliumissa antaman lupauksen "voimasta korkeudessa", jonka Pyhä Henki on antava (Luukas 24:49). Suomessa toimituksesta käytettiin ennen nimitystä endowmentti tai temppelipyhitys.
Endaumenttiseremonia perustuu profeetta Joseph Smithin opetukseen. Nykyisen kaltainen endaumenttiseremonia otettiin käyttöön Nauvoossa 1845. Tämän jälkeen MAP-kirkko on muokannut seremoniaa useaan otteeseen. Muut mormonistiset ryhmittymät sen sijaan käyttävät edelleenkin Nauvoon ajan endaumenttiseremoniaa.
Mormonikirkon toinen presidentti ja profeetta Brigham Young kuvasi endaumenttia aikanaan näin: "Teidän endaumenttinne on, että saatte Herran huoneessa kaikki ne toimitukset, jotka ovat teille välttämättömiä tämän elämän jälkeen, voidaksenne palata takaisin Isän luokse, kulkea ohi vartijoina seisovien enkeleiden, osaatte antaa pyhään pappeuteen liittyvät avainsanat, merkit ja tunnukset, ja saatte iankaikkisen korotuksenne taivaasta ja helvetistä riippumatta." (Journal of Discourses II, 31–32) Seremonia siis välittää tietoa ja merkkejä, jotka ovat välttämättömiä Jumalan läheisyyteen pääsemiseksi. Samalla se opettaa osanottajia elämään tämän elämän ajan Jumalan valitun kansan, Israelin, jäseninä. Seremonian aikana osanottajat pukevat ylleen temppelivaatetuksen, joka muistuttaa muinaisessa Israelissa käytössä olleita pappien asusteita. Tämä muistuttaa konkreettisesti osanottajien arvosta Israelin "kuninkaina ja pappeina".
Pesu ja voitelu kuuluvat teologisesti endaumenttiseremoniaan sen valmistavina osina. Käytännön syistä ne kuitenkin toimitetaan erillisissä tiloissa ennen endaumenttiseremonian alkua. Itse endaumenttiseremonia on eräänlainen audiovisuaalinen draama, jossa osanottajat saavat korkeampaa opetusta maailman luomisesta, Eedenin puutarhan tapahtumista, syntiinlankeemuksesta ja ihmisen vaelluksesta synkässä ja kolkossa maailmassa pahan kiusattavana. Ennen muuta seremonia opettaa Jeesuksen Kristuksen lunastustyötä sekä ihmisen osaa Jumalan iankaikkisessa suunnitelmassa. Seremonia kuvaa myös, miten Jumala vähä vähältä antaa ihmiselle korkeampaa opetusta, joka mahdollistaa hänen pääsynsä takaisin taivaallisen Isän luo. Endaumenttiseremonian yhteydessä osanottajat solmivat Jumalan kanssa liittoja ja antavat hänelle pyhiä lupauksia. Heille myös välitetään vertauskuvallisia merkkejä, jotka liittyvät Jumalan pelastussuunnitelmaan. Endaumenttitoimituksen katsotaan välittävän korkeampaa tietoa ja samalla saattavan ihmisen osalliseksi luomisen ja lunastuksen mysteereistä. Draama, joka alkaa kuvauksella maailman luomisesta ja Aadamin ja Eevan kohtalosta paratiisissa, päättyy jokaisen osanottajan osallisuuteen Aadamin ja Eevan kohtalosta sekä heille luvatusta pelastuksesta.
Endaumentin käytännön toteutus vaihtelee temppelistä toiseen. Vanhemmissa temppeleissä seremonia suoritettiin useissa huoneissa. Maailman luomista kuvattiin luomishuoneessa, Eedenin tapahtumia paratiisihuoneessa ja elämää synkässä ja kolkossa maailmassa maailmahuoneessa. Lisäksi oli terrestinen huone, joissa annettiin korkeampaa opetusta, sekä korotusta kuvaava selestinen huone. Osanottajat kulkivat endaumenttiseremonian aikana huoneesta toiseen, ja endaumenttia kuvattiinkin myös "temppelin läpi kulkemiseksi". Monissa uudemmissa temppeleissä koko endaumenttiseremonia toimitetaan yhdessä huoneessa, josta osanottajat kulkevat esiripun läpi selestiseen huoneeseen. Monien mielestä huoneesta toiseen kulkeminen on kuitenkin tärkeä pedagoginen elementti, joka kuvaa ihmisen kulkua kohti Jumalaa. Samalla siirtyminen huoneesta toiseen tuo toimitukseen vaihtelua. Tämän takia uusimmissa temppeleissä on siirrytty takaisin usean huoneen järjestelmään. Esimerkiksi Helsingin temppelissä on erikseen luomishuone, maailmahuone ja terrestinen huone.
Kirkon alkuaikoina endaumentti toteutettiin näyttelijöiden esittämänä draamana, johon yleisö otti osaa tietyissä kohdin. 1950-luvulta näyttelijöiden suorittama endaumenttiseremonia on kuitenkin korvattu elokuvalla ja äänityksellä. Nykyään vain kaksi Utahissa sijaitsevaa temppeliä, Salt Laken temppeli ja Manti, käyttävät eläviä näyttelijöitä.
Endaumenttitoimituksen kulku
Endaumenttiin kuuluvat itse endaumenttiseremonian lisäksi myös valmistavat toimitukset pesu ja voitelu. Vuodesta 2005 nämä ovat olleet lähestulkoon kokonaan symbolisia. Temppelityöntekijä pesee vihittävän muodollisesti koskettamalla tämän otsaa vedellä ja sanoen puhdistavansa tämän ruumiin "tämän sukupolven verestä ja synneistä" ja siunaten tämän kätten päälle panemisella. Tämän jälkeen hän voitelee vihittävän vertauskuvallisesti koskettamalla tämän otsaa oliiviöljyllä ja sanoen voitelevansa tämän Israelin kuninkaaksi ja papiksi (naisen kohdalla kuningattareksi ja papittareksi) ja siunaten tämän kätten päälle panemisella. Tämän jälkeen temppelityöntekijä muistuttaa häntä temppeli-ihokkaan eli garmentin merkityksestä ja kehottaa häntä käyttämään garmenttia päivin ja öin. Lopuksi temppelityöntekijä kuiskaa vihittävälle tämän "uuden nimen". Valmistavissa toimituksissa miespuoliset temppelityöntekijät pesevät ja voitelevat miehiä ja naispuoliset naisia.
Valmistavien toimitusten jälkeen vihittävät pukevat ylleen temppelivaatetuksen. Miehet ovat sonnustautuneet valkoiseen paitaan, solmioon, suoriin housuihin ja valkoisiin kenkiin, naiset käyttävät valkoista kokopitkää leninkiä ja valkoisia kenkiä. Valkoisen vaatetuksen tehtävänä on korostaa pestyjen ja voideltujen vihittävien viattomuutta "tämän sukupolven vereen ja synteihin". Samalla yhtenäinen vaatetus korostaa, ettei temppelissä tehdä eroa ihmisten välillä heidän rotunsa, kielensä, varallisuutensa tai muun tämän kaltaisen perusteella.
Valkeisiin vaatteisiin pukeutuneet vihittävät kokoontuvat endaumenttihuoneeseen; mikäli huoneita on useita, maailman luomista kuvaavaan huoneeseen. Naiset istuvat toisella puolella salia ja miehet toisella. Endaumentin alussa vihittäville kerrotaan endaumentin merkityksestä. Heitä kehotetaan seuraamaan seremoniaa tarkkaavaisesti. Samoin heitä kehotetaan olemaan paljastamatta endaumentin salaisuuksia ulkopuolisille. Vihittäville tarjotaan vielä mahdollisuutta poistua temppelistä, mikäli he eivät halua ottaa päälleen endaumentin salaisuuksia.
Itse seremonia alkaa kuvauksella maailman luomisesta. Vihittäville näytetään taivaallinen hovi, jossa Elohim eli Isä Jumala lähettää poikansa Jehovan eli Jeesuksen Kristuksen sekä ylienkeli Mikaelin järjestämään järjestäytymättömän materian ja siten luomaan maailman. Mormoniteologian mukaan Elohim ja Jehova ovat erillisiä persoonia, Elohim on Isä ja Jehova Poika. Itse luominen tapahtuu kuuden päivän jaksoissa. Kuvaus perustuu 1. Mooseksen kirjan 1. luvun kuvaukseen maailman luomisesta. Luomiskertomuksen aikana elokuvaversiossa näytetään tähtiä ja planeettoja, tulivuorenpurkauksia ja myrskyjä sekä myöhemmin vehreää luontoa ja eläimiä. Näyttelijäversiossa luomisen kuvaus on yksinomaan suullinen.
Kuudentena luomispäivänä Elohim ja Jehova siirtävät Mikaelin maan päälle ja pukevat hänet ihmisen ruumiiseen. Hänestä tulee ensimmäinen ihminen, Aadam. Koska ihmisen ei ole hyvä olla yksinänsä, jumalat nukuttavat Aadamin uneen ja luovat hänelle vaimon, Eevan. Miespuolisia vihittäviä kehotetaan sulkemaan silmänsä Eevan luomisen ajaksi, ja he kutsuvat luotua naista Eevaksi, elämän äidiksi. Täten vihittävät samaistuvat Aadamin ja Eevan hahmoihin.
1. Mooseksen kirjan mukaisesti Elohim ja Jehova asettavat Aadamin ja Eevan Eedenin paratiisiin, jonka he antavat heille kodiksi. Mikäli temppelissä on käytössä paratiisihuone, vihittävät siirtyvät sinne. Heitä kielletään koskemasta keskellä paratiisia olevaan hyvän ja pahan tiedon puuhun. Endaumentissa jumalat kuitenkin toteavat, että ihmiselle on annettu vapaa tahto ja hän saa päättää itse.
Pian paratiisiin ilmestyy mustaan viittaan pukeutunut hahmo. Hän on Saatana, joka on tullut Eedeniin houkutellakseen Aadamin ja Eevan tottelemattomuuteen. Aadam ei lankea, mutta Eeva suostuu syömään kiellettyä hedelmää, kun Saatana selittää, ettei Jumalan tahtoa muuten voida toteuttaa. Saatanan mukaan Jumalan tarkoitus on, että ihminen syö kiellettyä hedelmää, koska vain siten hän voi tulla tuntemaan hyvän ja pahan, ilon ja surun, sekä tulla koetelluksi maan päällä. Eeva saa myös Aadamin syömään hedelmästä selittäen, että Jumalan kehotusta lisääntyä ja täyttää maa ei muuten voida täyttää. Koska Eeva on syönyt hedelmää ja tullut kuolevaiseksi, olisi Aadamin kohtalona jäädä yksin paratiisiin, ellei hänestäkin tulisi kuolevaista. Aadam ja Eeva tunnistavat, kuka heidät on johtanut olemaan tottelemattomia Jumalalle. Saatana vastaa heille pilkallisesti, että heidän silmänsä ovat jo avautuneet ja että he nyt näkevät selkeästi. Ajatusta, jonka mukaan Saatana kiusasi ensin Aadamia, joka ei langennut, ja vasta sitten Eevaa, ei sinällään löydy Raamatusta. Asiaan on kuitenkin viittauksia juutalaisissa kirjoituksissa, ja myös Uusi testamentti viittaa siihen epäsuorasti.
Kun Jehova ja Elohim illan hämärtyessä saapuvat Eedeniin, Aadam ja Eeva yrittävät kätkeytyä. He häpeävät alastomuuttaan ja pukevat ylleen vihreät esiliinat, joissa on viikunanlehtikuvio. Vihittävät pukevat endaumenttisalissa ylleen samanlaiset esiliinat. Elohim ja Jehova tajuavat Aadamin ja Eevan langenneen ja syöneen kiellettyä hedelmää. Nämä kuitenkin syyttävät Saatanaa lankeemuksestaan. Saatana selittää tehneensä maan päällä vain samaa, mitä hän on tehnyt muissakin maailmoissa. Kun Jehova ja Elohim kiroavat Saatanan, hän selittää vainoavansa ihmiskuntaa langenneiden enkeleidensä kanssa, kuten hän on tehnyt muissakin maailmoissa. Hän selittää ottavansa itselleen maan aarteet, hopean ja kullan, varustavansa niiden avulla "armeijoita ja laivastoja, vääriä, sortavia pappeja ja tuhoavia tyranneja" sekä hallitsevansa maata "verellä ja kauhulla". (Ennen vuotta 1990 Saatana sanoi piinaavansa ihmisiä "paavien ja pappien" kautta.)
Elohim ja Jehova karkottavat ihmisparin paratiisista. He kuitenkin antavat ihmiselle "uhrin lain" eli kehottavat häntä uhraamaan Jumalalleen. Aadamille ja Eevalle selitetään, että tämä on Jeesuksen Kristuksen tulevan sovitusuhrin vertauskuva. Samoin heille annetaan "kuuliaisuuden laki". Siinä Aadam ja Eeva lupaavat vastedes olla kuuliaisia Jumalan laeille. Vihittävät samaistuvat seremonian edetessä entistä selvemmin Aadamiin ja Eevaan. Yksi "todistajapari" eli aviopari vihittävien joukosta, astuu alttarin ääreen kuulemaan Jumalan rangaistuksen ja antamaan hänelle lupaukset. Parin selitetään edustavan Aadamia ja Eevaa alttarilla. Kaikki vihittävät vannovat oikeaa kättään kohottaen kuuliaisuutta Jumalalle sekä uhraavansa kaikkensa Jumalan valtakunnan hyväksi. Ennen vuotta 1990 miehet vannoivat kuuliaisuutta Jumalan laille ja naiset aviomiehensä laille. Nykyään kummatkin vannovat kuuliaisuutta Jumalan laille. Tammikuuhun 2019 asti naiset lupaavat seurata miestään, kuten tämä seuraa Kristusta. Nykyään muotoilu on poistettu.
Aadam ja Eeva saavat myös tunnusmerkin, ensimmäisen Aaronin pappeuden tunnusmerkin. Se on tietynlainen kädenpuristus, josta Jumalan lähettiläät voidaan tunnistaa maailmassa. Heitä vannotetaan pitämään tämä merkki salaisena ja pyhänä. He saavat myös merkkiin liittyvän eleen, joka tehdään nostamalla oikea käsi vaakasuoraan kulmaan. Heille kerrotaan, että tämän merkin nimi on se uusi nimi, joka heille on annettu valmistavien toimitusten aikana.
Vuoteen 1990 tähän ja kahteen seuraavaan merkkiin liittyi myös erityinen rangaistusele, jonka sanottiin kuvaavan rangaistusta, joka voi seurata salaisen merkin luovuttamisesta. Tämän merkin yhteydessä rangaistusele oli kuvaannollinen, peukalolla tehty viilto korvasta korvaan, joka kuvasi kurkun auki leikkaamista. Seuraavaan merkkiin liittyvä rangaistusele kuvasi sydämen repimistä irti rinnasta ja kolmanteen vatsan auki leikkaamista. Nykyiseen endaumenttitoimitukseen nämä rangaistuseleet eivät enää kuulu.
Tämän jälkeen Aadam ja Eeva siirtyvät "synkkään ja kolkkoon maailmaan" eli meidän maailmaamme. Mikäli temppelissä on käytössä tällainen huone, vihittävät siirtyvät sinne. Aadam nähdään alttarin ääressä rukoilemassa Jumalaa. Hänelle vastaa kuitenkin Saatana, joka selittää olevansa "tämän maailman jumala". Hän kertoo saarnaavansa oppeina ihmisten filosofioita, joihin on sekoitettu pyhiä kirjoituksia. (Vuoteen 1990 tässä kohden esiintyi protestanttiseksi papiksi pukeutunut mies, jonka saarnaaja palkkasi käännyttämään Aadamin uskontoonsa. Pappi saarnasi miehelle eräänlaisen version Nikean uskontunnustuksesta sekä puhui ikuisesta rangaistuksesta helvetissä. Aadam ei kuitenkaan uskonut papin saarnaa. Nykyään hahmoa ei enää esiinny seremoniassa.)
Samaan aikaan Elohim pyytää Jehovaa lähettämään sanansaattajansa Aadamin luo. Jehova lähettää Pietarin, Jaakobin ja Johanneksen, kolme apostolia. Nämä pelastavat Aadamin Saatanan väärien oppien kynsistä. He karkottavat Saatanan, mutta ennen poistumistaan Saatana kääntyy vielä vihittävien puoleen ja sanoo heidän joutuvan hänen valtaansa, elleivät he pidä kaikkia niitä liittoja ja lupauksia, jotka he solmivat temppelin alttareiden ääressä. Aadam tunnistaa miehet oikeiksi Jumalan lähettiläiksi Aaronin pappeuden ensimmäisen tunnusmerkin kautta. Elokuvaversio päättyy tähän, ja endaumentin loppuosa tulee ääninauhalta.
Pietari antaa vihittäville "korkeamman lain" (vuoteen 2019 "evankeliumin lain"). Tämä kuvaa temppelitoimituksessa siirtymistä Vanhan testamentin ajasta evankeliumin aikaan. Vihittävät lupaavat pitää kaikki evankeliumin toimitukset ja välttää ilkeämielisyyttä, kovaäänista naurua sekä puhumasta pahaa "Herran voidellusta". He lupaavat myös olla käyttämättä turhaan Herran nimeä sekä elävänsä muutenkin siveellistä elämää. Pietari antaa heille Aaronin pappeuden toisen tunnusmerkin, joka on ensimmäisen merkin tapainen kädenpuristus. Merkkiin liittyvä ele tehdään ojentamalla oikea käsi suoraan eteenpäin pitäen kämmentä vesikupin muotoisena, sekä nostamalla vasen käsi ylös vaakasuorassa kulmassa. Tämän merkin nimi on kunkin vihittävän oma etunimi. Saatuaan Elohimilta ohjeet Pietari opettaa vihittäville Melkisedekin pappeuden viitan käytön, mikä tehdään pukemalla viitta oikealle olkapäälle. Sitten Pietari johdattaa heidät terrestiseen huoneeseen (mikäli temppelissä on sellainen).
Terrestisessä huoneessa vihittäville annetaan "siveyden laki". Vihittävät lupaavat, etteivät he harjoita sukupuoliyhteyttä muiden kuin omien aviopuolisoidensa kanssa. Vuoteen 1990 miehet lupasivat erikseen, että harjoittavat sukupuoliyhteyttä vain vihityn vaimonsa kanssa, ja naiset vain vihityn miehensä kanssa. Nykyään vihittävät lupaavat yhteisesti, etteivät harjoita sukupuoliyhteyttä muun kuin "miehensä tai vaimonsa" kanssa. Täten endaumentin laatijat ovat - varmasti tahattomasti - taanneet, että myös homoseksuaaliset liitot kuuluvat siveyden lain piiriin, jos ne joskus tullaan hyväksymään.
Pietari antaa vihittäville Melkisedekin pappeuden ensimmäisen tunnusmerkin eli "naulan merkin". Tämä tehdään siten, että merkin vastaanottaja ojentaa oikean kätensä kämmen vaakasuorassa, sormet yhteen liitettyinä ja peukalo ylöspäin, ja merkin antaja puristaa kämmenen keskiosaa peukalolla ja etusormella, ikään kuin kämmenen läpi iskettäisiin naula. Merkkiin liittyvä ele tehdään ojentamalla vasen käsi eteenpäin, kämmen koukistettuna vesikupin muotoon, ja ojentamalla oikea käsi eteenpäin kämmen maata kohti. Merkin nimi on "Poika", ristiinnaulitun Jumalan Pojan muistoksi.
Vihittäville annetaan "pyhityksen laki", joka tarkoittaa sitä, että he ovat valmiita uhraamaan aikansa ja omaisuutensa Myöhempien aikojen pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkolle, Jumalan valtakunnan edistämiseksi maan päälle sekä Siionin lujittamiseksi. Toisin kuin muita temppelissä annettuja lakeja, joita vihittävät lupaavat valalla vannoen "totella ja kunnioittaa", pyhityksen lain he lupaavat vain "hyväksyä". Ilmeinen selitys on, että Opissa ja liitoissa mainittua pyhityksen lakia, joka tarkoittaa pyhien omaisuuden pitämistä yhteisenä, ei kirkossa enää noudateta.
Pietari antaa vihittäville vielä Melkisedekin pappeuden toisen tunnusmerkin, joka tunnetaan myös nimillä "patriarkaalinen ote" ja "naulan varma merkki". Patriarkaalinen ote tehdään siten, että merkin antaja ja vastaanottaja kättelevät toisiaan oikealla kädellä, kietoen pikkusormensa lomittain ja painamalla etusormellaan toisen rannetta. Merkkiin liittyy mormonistinen tarina siitä, että Jeesusta ristiinnaulittaessa kämmenten läpi isketyt naulat repivät kämmenet hajalle, minkä jälkeen Jeesus ristiinnaulittiin uudestaan ranteiden läpi. Historiallinen fakta onkin, että ristiinnaulitsemisessa naulat iskettiin ranteiden läpi, koska kämmenten läpi isketyt naulat eivät olisi kestäneet ristiinnaulitun painoa. Merkkiin liittyvä ele tehdään nostamalla kädet pään yläpuolelle, laskemalla ne hitaasti ja lausumalla samalla kolmesti "Herra, kuule huulteni sanat". Vuoteen 1990 nämä sanat kuuluivat "pay lay ale", joka Joseph Smithin selityksen mukaan oli aitoa Aadamin kieltä. Näillä sanoilla Aadam kutsuu endaumentissa Jumalaa tultuaan karkotetuksi paratiisista. Merkkiin liittyvä nimi luvataan paljastaa myöhemmin.
Vihittäville opetetaan myös "rukouksen oikea järjestys". Tämä toteutetaan siten, että muutama aviopari astuu terrestisen huoneen alttarin ympärille, minkä jälkeen he käyvät läpi opetetut pappeuden tunnusmerkit ja eleet ja muodostavat sen jälkeen piirin kättelemällä toisiaan patriarkaalisella otteella. Piirin keskelle jäänyt temppelityöntekijä, joka edustaa Pietaria, polvistuu alttarin ääreen ja pitää vapaan rukouksen. Tämä on ainoa osa endaumentista, jossa temppelityöntekijä puhuu itse, muut äänet tulevat ääninauhalta. Rukouksen sisältö on vapaa, mutta yleensä on tapana rukoilla kirkon ja sen johtajien puolesta sekä pyytää kirkon nuorisolle voimaa ja kestävyyttä kiusauksissa. Tärkeä on myös esirukous vihittävien sairaiden ja vanhojen sukulaisten ja ystävien puolesta. Vihittävät saavat ennen toimitusta antaa esirukousaiheensa, myös kirkkoon kuulumattomien puolesta voidaan rukoilla. 1970-luvulle saakka tällaisia rukouspiirejä voitiin järjestää myös temppelien ulkopuolella, mutta nykyään tätä ei enää pidetä hyväksyttävänä.
Tämän jälkeen vihittäville esitellään temppelin esirippu, jonka kautta vihittävät tulevat kulkemaan terrestisestä huoneesta selestiseen huoneeseen. Heille selitetään esiripussa olevien merkkien symboliikka; merkit ovat samoja, jotka on kirjailtu myös garmenttiin. Kirkon presidentin David O. McKayn vuonna 1936 antaman selityksen mukaan suorakulma kuvastaa pyhien rehellisyyttä ja suoruutta, kompassi taas muistuttaa heitä siitä, että heidän tulee pitää iankaikkinen elämä kirkkaana päämääränä mielessään ja kulkea sitä kohti pitäen pyhät liitot ja lupaukset. Navan merkki muistuttaa ajallisen ja hengellisen ravinnon tärkeydestä ja polven merkki siitä, että viimeisinä päivinä "jokaisen polven on notkistuttava Jeesuksen edessä ja tunnustettava hänet Herraksi" (Filippiläiskirje 2:10–11). Käytännössä esiripun merkit toimivat myös aukkoina, joiden kautta vihittävä ja verhon takana oleva temppelityöntekijä kommunikoivat keskenään. Vihittäville selitetään myös seremonian kulku esiripun äärellä. Vuoteen 1990 pidettiin myös erityinen luento esiripun äärellä, jossa luennoitsija kävi vielä kertaalleen läpi endaumenttiseremonian eri vaiheet ja kertoi niiden merkityksestä. Nykyään tästä on jäljellä vain huomautus, joka korostaa endaumenttiseremonian suurta arvoa.
Tämän jälkeen vihittävät astuvat järjestyksessä esiripun ääreen. Kutakin vihittävää avustaa temppelityöntekijä, joka tarvittaessa auttaa vihittävää. Esiripun takana oleva temppelityöntekijä käy vihittävän kanssa läpi endaumenttiseremonian aikana opetetut kaksi Aaronin pappeuden ja kaksi Melkisedekin pappeuden tunnusmerkkiä sekä kysyy niiden nimet. Tämä kuvastaa symbolisella tavalla sitä, miten kerubit kuoleman jälkeen kysyvät edesmenneiltä nämä merkit ennen heidän pääsemistään "korotukseen". Seremonia esiripulla kuvastaa siis kuolemaa ja sen jälkeistä tilaa.
Yleensä on tapana, että aviomies suorittaa ensin itse rituaalit esiripulla ja kutsuu sen jälkeen vaimonsa esiripun läpi kysymällä häneltä merkit ja nimet. Myös kihlaparit voivat menetellä näin. Tämän seremonian aikana mies saa siis tietää myös vaimonsa "uuden nimen", kun taas vaimo ei saa tietää miehensä. Tämä kuvastaa sitä yleistä ajatusta mormonismissa, että mies viimeisenä päivänä kutsuu vaimonsa iankaikkisuuteen. Kun vihittävä on selvittänyt kaikki merkit ja nimet esiripulla, hänet "temmataan" esiripun läpi selestiseen huoneeseen. Tämä on samalla endaumenttiseremonian päätös. Vihityt ovat nyt saapuneet kuvaannollisesti taivaaseen ja Jumalan läsnäoloon. Selestinen huone on tämän mukaan yleensä valoisa ja avara sekä kallisarvoisesti ja hyvällä maulla sisustettu. Vihityn on mahdollista hiljentyä hetkinen huoneessa, käydä läpi endaumenttiseremonian sisältöä ja antamiaan lupauksia sekä etsiä Jumalan siunausta elämäänsä. Hiljentymisen jälkeen vihittävät poistuvat omia aikojaan selestisestä huoneesta ja temppelistä.
Kirtlandin vuoden 1836 endaumentti
Endaumenttitoimituksen vanhin osa ovat pesu ja voitelu, jotka nykyään tunnetaan nimellä valmistavat toimitukset. Niitä harjoitettiin Kirtlandissä jo vuonna 1836, siis ennen endaumenttiseremonian kehittämistä. Kirtlandissä miehet peseytyvät kotonaan vedellä ja alkoholilla, minkä jälkeen he kokoontuivat profeetta Joseph Smithin luo hänen siunattavakseen ja voideltavakseen. Kokous aloitettiin rukoilemalla Jumalaa kohotetuin käsin ja pyytämällä häneltä "voimaa korkeudesta". Myös Joseph Smith itse sekä hänen veljensä Hyrum siunattiin ja voideltiin. Useat siunatuista kertoivat saaneensa ilmestyksiä ja erityisiä Pyhän Hengen armolahjoja, kuten profetoimisen, kielillä puhumisen ja kielten selittämisen lahjan. Seremonia päättyi 30. maaliskuuta vietettyyn sakramenttiin, jota edelsi keskinäinen jalkojen pesu.
Nauvoon endaumentti
Nauvoon vuosiensa aikana Smith kehitti nykyisen endaumenttiseremonian alun. Toukokuun 3. päivänä 1842 hän kutsui yhdeksän läheistä työtoveriaan ja ystäväänsä omistamansa sekatavarakaupan Red Brick Storen yläkertaan Nauvoossa ja vihki heidät uuden endaumenttiseremonian salaisuuksiin. Hän antoi seremoniassa Aaronin pappeuden ja Melkisedekin pappeuden tunnusmerkit, niihin liittyvät eleet ja rangaistukset, liitettynä opetukseen ihmisen luomisesta, lankeemuksesta ja lunastuksesta. Samoin hän otti seuraajiltaan pyhiä lupauksia ja vannotti heitä olemaan vaiti seremoniasta. Smith oli myös luonut nykyistä muistuttavan seremonian esiripulla, joka suoritettiin hänen väliaikaisesti laatimansa ja kirjailemansa esiripun äärellä.
Endaumenttiseremonian jälkeen Smith pyysi tulevaa seuraajaansa Brigham Youngia järjestämään endaumentin toimivaksi kokonaisuudeksi. Hänen mukaansa seremonia ei "ollut aivan oikein", vaikka siinä olikin kaikki korotukseen tarvittavat osat. Tulevina vuosina Young muokkasikin seremoniasta pääosin sen nykyisen kaltaisen endaumenttiseremonian. Endaumentti toimitettiin ensin Red Brick Storen yläkerrassa, samalla kun pohjakerroksessa jatkui kaupankäynti. Young maalasi endaumenttihuoneen seinille muratteja ja muita kasveja sekä toimitti sinne ruukkukasveja luodakseen vaikutelman paratiisista. Hän laati esiripun sekä sisusti sen taakse elegantin selestisen huoneen. Vuosien 1842–1844 aikana noin 50 miestä ja naista sai vastaanottaa endaumentin Red Brick Storen yläkerrassa. Heitä kutsuttiin nimellä "voideltujen koorumi".
Talvella 1845–1846 endaumenttiseremonioita alettiin toimittaa tuolloin vielä keskeneräisessä Nauvoon temppelissä. Samalla kun ensimmäiseen kerrokseen rakennettiin ja sisustettiin endaumenttihuoneita, Young oli laatinut toisen kerroksen halliin - joka oli ilmeisesti suunniteltu kirkon konferensseja varten - väliaikaiset endaumenttihuoneet erottamalla hallin osiin kankaiden avulla. Tännekin Young laati huonekasvein koristetun paratiisihuoneen ja kalliin selestisen huoneen. Kun temppeli oli vihitty käyttöön 30. huhtikuuta 1846, alettiin toimituksia suorittaa niille varatuissa tiloissa. Tämä kävi kuitenkin mahdottomaksi jo muutaman viikon kuluttua. Nauvoon temppeli on ainoa mormonitemppeli, jossa on suoritettu endaumenttitoimituksia jo ennen sen vihkimistä. Kaiken kaikkiaan noin 5.500 ihmistä sai vastaanottaa endaumenttinsa Nauvoon temppelissä ennen sen hävitystä.
Youngin johdettua johtamansa pyhien joukon Utahiin hän aloitti endaumenttien toimittamisen uudelleen. Aluksi niitä toimitettiin Salt Lake Cityyn rakennetussa, väliaikaiseksi tarkoitetussa Endaumenttitalossa, ja St. Georgen temppelin valmistuttua myös siellä. Tähän asti endaumentin sisältöä ei ollut kirjoitettu, vaan temppelityöntekijät opettivat sen suullisesti nuoremmille. St. Georgen temppelin valmistuttua Young alkoi kuitenkin huolestua siitä, että eri temppeleissä toimitettavat seremoniat saattaisivat muuttua erilaisiksi ja että seremonian sisältö alkaisi horjua. Niinpä hän käski kirjoittaa seremonian pääosan muistiin ja määräsi tämän kirjallisen version normatiiviseksi.
Vuonna 1877 St. Georgen temppelissä toimitettiin ensimmäiset sijaisendaumentit kuolleiden puolesta.
Seremonian kehitys
1893 endaumenttiseremoniaa muokattiin hieman ja sitä yhtenäistettiin, jotta toimitus olisi kaikissa temppeleissä samanlainen. Vuonna 1919 kirkon tuolloinen presidentti Heber J. Grant asetti komitean tutkimaan endaumenttiseremonian muokkaamista ja uudistamista. Komitea istui vuodesta 1921 vuoteen 1927 apostoli George F. Richardsin johdolla. Richards sai luvan saattaa myös aiemmin suulliset osat endaumenttia kirjalliseen muotoon. Hän poisti seremoniasta pahennusta herättäneen "koston lain". Tämän lain mukaan vihittävät lupasivat valalla, että he rukoilevat eivätkä koskaan lakkaa rukoilemasta sitä, että Jumala kostaisi profeettojen veren tälle kansakunnalle. Samoin he lupasivat opettaa jälkeläisensäkin rukoilemaan Jumalan kostoa profeettojen murhaajille. "Profeetat" viittasivat Joseph Smithiin ja hänen veljeensä Hyrumiin, ja kansakunta, jolle kostoa rukoiltiin, oli Yhdysvallat. Tämä koston laki nousi Smithin lynkkauksen ja pyhien karkotuksen jälkeen heränneistä vihantunteista. 1920-luvulla MAP-kirkon ja Yhdysvaltain suhteet olivat kuitenkin jo paremmalla pohjalla.
Komitea poisti myös rangaistusten kuvauksesta raa'an ja pahennusta herättäneen kielen sekä lyhensi huomattavasti esiripun äärellä pidettävää luentoa. Richardsin komitean muokkaamasta endaumenttiseremoniasta laadittiin erityinen käsikirja, joka toimitettiin kaikkien temppelien esimiehille. Heitä vaadittiin toimittamaan endaumentit tämän kaavan mukaan.