cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
TAM Linhas Aéreasin lento 3054
Lentäjän virhe
Vejan esittämä syy selittäisi sen, miksi lentokone kaarsi vasemmalle kiitotien päässä. Samankaltainen virhe on aikaisemmin aiheuttanut kaksi onnettomuutta A320-konetyypillä. Maaliskuussa 1998 Phillipine Air Linesin lento 137 jyräsi kolme ihmistä kuoliaaksi Filippiineillä. Lokakuussa 2004 TransAsia Airwaysin lennolla 536 sattui Taipeissa vastaava onnettomuus, joka ei kuitenkaan vaatinut kuolonuhreja.
Onnettomuustutkinta
thumb|250px| Koneen hylkyä raivataan. thumb|250px| Palomiehet turmapaikalla. Kuva: Agência Brasil. Onnettomuuden tutkintaa johti brasilialainen Ilmailuonnettomuuksien ennaltaehkäisy- ja tutkintakeskus (Centro de Investigação e Prevenção de Acidentes Aeronáuticos, CENIPA).
Koneen mustan laatikon sisältämiä lentotietoja ja ohjaamon viestiliikennettä alettiin tutkia brasilialaisten onnettomuustutkijoiden johdolla Yhdysvalloissa Kansallisen liikenneturvallisuuslautakunnan tiloissa 20. ja 23. heinäkuuta alkaen. Alustavien tutkimustulosten pohjalta lentokonevalmistaja Airbus kehotti 25. heinäkuuta A320 -mallin käyttäjiä huolehtimaan siitä, että molemmat moottorien tehovivut on asetettu nollaan laskeutumista edeltävän loivennuksen aikana (flare).
Mustan laatikon tiedot
Mustan laatikon sisältämät tiedot lentäjien keskustelusta julkaistiin 1. elokuuta 2007. Keskustelun perusteella lentäjät tiesivät, että lentokenttä oli märkä ja moottorijarrutusjärjestelmä oli toiselta puolelta epäkunnossa. Ilmeisesti spoilerit eivät toimineet lentäjien odottamalla tavalla, eivätkä he pystyneet hidastamaan lentokonetta. Lentäjien tekemän inhimillisen virheen mahdollisuutta ei pystytty sulkemaan pois.
Mustan laatikon sisältämät instrumenttien tuottamat lentotiedot osoittavat, että hiukan ennen maakosketusta molemmat tehovivut olivat nousuasennossa, jolloin moottoreiden työntövoimaa ohjasi lentotietokoneen automatiikka. Kaksi sekuntia ennen maakosketusta lentotietokone antoi äänivaroituksen, joka kehotti lentäjiä siirtämään tehovivut suositeltuun nollaan tai asentoon, jossa työntö ohjautuisi vastakkaiseen suuntaan. Tämä toimenpide olisi kytkenyt automaattisen tehonsäädön pois päältä, jolloin ainoastaan vivun asento olisi ohjannut moottorien toimintaa.
Maakosketuksen tapahtuessa jarruspoilereita ohjaava vipu oli asennossa, joka kytki spoilerit käyttöön. Jotta spoilerit avautuisivat automaattisesti maakosketuksen yhteydessä, A320:n järjestelmä vaatii lisäksi, että molempien moottorien tehovivut ovat nollassa tai lähes nollassa. Heti varoituksen jälkeen lentotietokone olikin kirjannut vasemman moottorin tehovivun olevan taaimmaisessa asennossa, jolloin moottorijarrutus kytkeytyy. Oikean moottorin, jonka vastaava jarrujärjestelmä oli suljettu ennen lentoa vian havaitsemisen yhteydessä, tehovipu oli kuitenkin edelleen nousuasennossa, joten sen jarruspoileri ei avautunut.
Seuraukset
thumb|250px| Onnettomuuden jälkeen valmistunutta sadevesiuritusta Congonhasilla. Urien puutetta on pidetty yhtenä syynä turmaan. Kuva: Valter Campanato/Agência Brasil. thumb|250px| Ruuhkainen Congonhas-São Paulon kansainvälinen lentoasema sijaitsee aivan kaupungin keskustassa. Kuva: Valter Campanato/Agência Brasil.
Puolustusministerin erottaminen
Onnettomuuden jälkeen oppositio vaati puolustusministerin eroa ja väitti onnettomuuden johtuneen siitä, että remontissa ollut rata avattiin liian aikaisin.
Presidentti Luiz Inácio Lula da Silva vakuutti tekevänsä kaikkensa ilmailuonnettomuuksien estämiseksi. Hän erottikin puolustusministeri Francisco Waldir Pires de Sousan, jonka ministeriön vastuulla on lentoliikenteen valvonta. Erottamisen yhteydessä Piresiä kritisoitiin muun muassa tehottomasta johtamisesta käsillä olleen ilmailukriisin aikana. Häntä oli syytetty myös liikennekaaoksista, joita oli ollut säännöllisesti turmaa edeltävän vuoden aikana. Uudeksi puolustusministeriksi tuli entinen Brasilian Korkeimman oikeuden presidentti Nelson Jobim.
Suunnitelmat liikenteen rajoittamiseksi
Kun lento-onnettomuus oli varmistunut maan historian pahimmaksi, Brasiliassa harkittiin Congonhasin lentokentän sulkemista pysyvästi. São Paulon yleisen syyttäjän mukaan lentoliikenne kentällä oli syytä keskeyttää, kunnes kiitotiet saataisiin korjattua. Turmakentän pääkiitotie suljettiin onnettomuustutkintaa varten. Tämän johdosta useita lentoja, mukaan lukien kaikki OceanAirin ja BRA Transportes Aéreosin lennot, siirrettiin Guarulhosin kansainväliselle lentoasemalle, joka on toinen suuri lentokenttä São Paulossa.
20. heinäkuuta Casa Civilin ministeri Dilma Rousseff julkisti suunnitelmat, joiden mukaan Congonhasille lennettävien lentojen määrää vähennettäisiin huomattavasti. Suunnitelmaan kuului kaiken syöttöliikenteen sekä charter- ja kansainvälisten lentojen kieltäminen 60 päivän varoitusajalla, minkä lisäksi myös yksityislentokoneiden määrää rajoitettaisiin. Kentältä sallittaisiin jatkossa vain suorat lennot tiettyihin brasilialaiskaupunkeihin. Suunnitelmassa vaadittiin myös, että tutkimukset aloitettaisiin kahden São Paulon nykyisen lentokentän laajentamiseksi sekä kolmannen, kokonaan uuden lentoaseman rakentamiseksi. thumb|250px| Törmäyspaikalle, Avenida Washington Luísin varrelle rakennetaan aukio. Kuva: Valter Campanato/Agência Brasil.
Brasilian uusi puolustusministeri tarkasti ja avasi Congonhasin pääkiitotien uudelleen kymmenen päivää turman jälkeen, 27. heinäkuuta 2007. Kiitotien käyttö oli kuitenkin edelleen kielletty sadesäällä.
Osakemarkkinoiden reaktiot
TAM Linhas Aéreasin osake avasi Bovespa – São Paulon pörssissä turmaa seuranneena kaupankäyntipäivänä 7,73 prosentin laskulla. Lentoyhtiö Golin osakekurssi laski puolestaan 3,68% ja lentokonevalmistaja Embraerin 0,57%. Euroopassa Airbusin emoyhtiö EADSin osake laski 1,68%.
Surunvalittelut
Turmaa seuranneena päivänä osavaltion kuvernööri José Serra antoi lausunnon, että on mahdotonta, että yksikään koneessa olleista olisi voinut selvitä törmäyksestä ja sitä seuranneesta tulipalosta, joka nosti lämpötilan koneen sisällä 1 000 asteeseen. Presidentti da Silva julisti 18. heinäkuuta Brasiliaan kolmen päivän suruajan.
Useat maat ja yhteisöt esittivät surunvalittelunsa tapahtuman johdosta: Angola, Argentiina, Bulgaria, Chile, Espanja, Etelä-Afrikka, Euroopan unioni, Irlanti, Israel, Itä-Timor, Kiina, Kuuba, Meksiko, Oman, Pakistan, Peru, Portugali, Ranska, Saksa, Tunisia, Vatikaani, Venezuela, Venäjä sekä Yhdysvallat. Paavi Benedictus XVI piti messun turman uhrien muistolle.
Rio de Janeiron 2007 Pan Amerikan -kisoissa brasilialaiset urheilijat pitivät mustaa surunauhaa käsivarsissaan. Kaikkien osanottajamaiden liput olivat puolitangossa 18. heinäkuuta. Kilpailut, joissa oli mukana brasilialainen urheilija, aloitettiin minuutin hiljaisella hetkellä.
Janne K
Janne Kilpeläinen, taiteilijanimeltään Janne K, on suomalainen hip hop -tuottaja. Hän on The Denamics -tuotantoduon toinen osapuoli. Janne K on myös osa suomalaista HKI Crates -tuottajakollektiivia, joka julkaisi esikoislevynsä Monsp Recordsin kautta heinäkuussa 2012.
Hiphop-tuottaja/artisti TK on Janne K:n veli.
Jare & VilleGalle – Mustaa kultaa
Jare & VilleGalle
2012
JVG
Mikael Gabriel – Mun maailma
Toinen Kadunpoika - Nuori
Gettomasa - Chosen One
Gettomasa
Eetee - Kotimies EP
2017
Juno - Katumuksen sakramentti
2018
Matti Tamonen - Vuori
2019
GMMT - Förskotti
Toistuvat Yllätykset - Huumori & Vapaa-aika
Dauda Koroma
2020
Matti Tamonen - Sama tulla pyörällä perästä
Juno
Melioras
Vaasankatu Eternal - Teille
2021
Pijall - Pencil-vania
Juno
Stepa - Siistii räppii
Lähteet
Britannian merentakaiset alueet
pienoiskuva|upright=1.5|Brittiläisten merentakaisten alueiden sijainti. Britannian merentakaiset alueet (British Overseas Territories) ovat 14 Yhdistyneen kuningaskunnan hallitsemaa aluetta ympäri maailmaa.
Merentakaiset alueet
Lähde lipulle, erillisalueelle, sijainnille, motolle, väkiluvulle ja pääkaupungille:
Konnanlieot
Konnanlieot (Lycopodiella) on liekokasveihin kuuluva sanikkaisten suku, jossa on 38 jäsentä. Niitä tavataan ympäri maailmaa, eniten Etelä-, Keski- ja Pohjois-Amerikassa sekä Uudessa-Guineassa. Konnanlieoilla on pienet neulasmaiset ainavihannat lehdet ja rennot varret, jotka ovat sotkuisina mykkeröinä lähellä maanpintaa.
Toisin kuin muut liekokasvit, konnanlieot lakastuvat syksyllä. Uusi verso kasvaa edellisvuotisen, kellastuneen verson kärkisilmusta.
ESM – Elektronisen urheilun suomenmestaruuskilpailut
eSM eli elektronisen urheilun suomenmestaruuskilpailut ovat Suomen elektronisen urheilun liiton, SEUL ry:n, toimeenpanemat kisat eri peleissä. eSM:n tarkoitus on nostaa esille kilpailullisten videopelien taitavimpia yksilöitä ja joukkueita kansallisesti, nostaa elektronisen urheilun näkyvyyttä kotimaassa sekä lisätä nuorisotyön osuutta liiton toiminnassa ja luoda pohjaa kestävälle kilpailutoiminnalle. Kansalliset mestaruusturnaukset järjestetään erikseen opiskelijoiden ja nuorisotalojen kesken.
Osallistuminen
eSM-kilpailuihin voi osallistua kuka tahansa Suomen kansalainen. Osallistumiseen vaaditaan yleinen eSM-pelaajalisenssi. Kisojen karsinnat järjestetään suurimmaksi osaksi verkon välityksellä ja loppukilpailut operaattoreiden järjestämissä verkkopelitapahtumissa.
Operaattorit
Operaattorit vastaavat SM-turnausten järjestämisestä. Suomen elektronisen urheilun liitto (SEUL ry) myöntää järjestämisoikeuksia eri peleihin vuosittain alan toimijoille.
== Suomen mestarit ==
Badr-järjestö
SCIRI
Badr-Järjestö perustettiin Iranissa vuonna 1982 Irakin ylimmän islamilaisen neuvoston aseelliseksi siiveksi. Se toimi Iranissa kaksi vuosikymmentä Saddam Husseinin hallinnon aikana ja oli iranilaisten johtama ja aseistama. Järjestö koostui useasta tuhannesta maanpaossa olevasta irakilaisesta, jotka taistelivat Iranin joukkojen rinnalla Irakin-Iranin sodan aikana.
He palasivat lyhyesti Irakiin vuonna 1991 kun osallistuivat Persianlahden sodan jälkeen tapahtuneeseen irakilaisten kansannousuun Saddam Husseinin hallintoa vastaan, keskittyen shiiojen pyhiin kaupunkeihin Najafiin ja Karbalaan. He perääntyivät takaisin Iraniin irakilaisten kansannousun kukistuttua.
Vuonna 1995 kurdien sisällissodan aikana Iran komensi 5 000 Badr-sotilasta Irakin Kurdistaniin.
Horst Tappert
pienoiskuva|Tappert vuonna 1971 Horst Tappert (26. toukokuuta 1923 Elberfeld (nykyinen Wuppertal), Saksa – 13. joulukuuta 2008 München, Saksa) oli saksalainen näyttelijä ja ohjaaja. Hänen tunnetuin roolinsa on rikosylitarkastaja Stephan Derrick samannimisessä rikossarjassa. Tappert myös toimi sarjassa yhtenä ohjaajista.
Aikaisemmin pelkästään teatterirooleja tehnyt Tappert siirtyi 1950-luvun lopulla television ja elokuvien pariin. Hänen tunnetuin työnsä näiltä ajoilta oli Michael Doneganin rooli kolmiosaisessa televisioelokuvassa Englannin suuri junaryöstö (Die Gentlemen bitten zur Kasse) vuodelta 1966. Laajasti tunnetuksi Horst Tappert kohosi vuonna 1974 alkaneen poliisisarja Derrickin myötä. Hän esitti müncheniläistä ylitarkastajaa sarjan koko 25-vuotisen historian ajan aina vuoteen 1998, jolloin sekä Derrick että tämän esittäjä siirtyivät eläkkeelle. Sarja oli menestys myös saksankielisten maiden ulkopuolella, ja sitä esitettiin yli sadassa maassa. Tappert sai roolistaan useita palkintoja, muun muassa saksalaisen television ja median Bambi-palkinnon kolmesti (1979, 1990, 1998) sekä italialaisen Telegatto-palkinnon neljästi (1986, 1987, 1990, 1999).
Badr-järjestö
Irakin sodan jälkeen
Helmikuussa 2019 Badr-järjestöstä irtaantui omaksi organisaatiokseen Patriotic Badr Movement -järjestö.
Schwabach (kirjaintyyli)
pienoiskuva|Schwabach Schwabach on kirjaintyyli tai kirjainlaji, joka kuuluu goottilaisiin kirjaintyyppeihin. Saksassa goottilaisesta bastardista eriytyi pienikokoinen schwabach, joka muotoiltiin 1480-luvun alussa. Schwabachista tuli myöhemmin Lutherin reformaatiopamflettien kirjaintyyppi. Schwabachin suosio väheni 1500-luvun lopussa, kun sen syrjäytti jäykempi ja hieman kookkaampi fraktuura.
Horst Tappert
Tappert kuoli vaikeaan sairauteen.
Brooklyn–Battery-tunneli
Brooklyn–Battery-tunneli, virallisesti Hugh L. Careyn tunneli, on tietunneli New Yorkin kaupungissa, Yhdysvalloissa. Suunnitelmia tunnelin rakentamiseksi tehtiin jo 1920-luvulla mutta ne eivät edenneet kuin vasta 1936, jolloin New York City Tunnel Authority perustettiin. Sen jälkeen kun yritykset saada liittovaltiolta rahoitusta tunnelihankkeelle jäivät tuloksettomiksi, New Yorkin kaupunki ehdotti siltavaihtoehtoa. Sitä vastustettiin asevoimien taholta koska sen arvioitiin vaikeuttavan alusten pääsyä Brooklynin laivastotelakalle. Kaupunki ryhtyi selvittämään tunnelivaihtoehtoa uudelleen. Rakennustyöt aloitettiin lokakuun 28. päivä 1940, mutta ne viivästyivät käynnissä olleen toisen maailmansodan aiheuttaman materiaalipulan vuoksi. Tunneli saatiin valmiiksi ja avatuksi 25. toukokuuta 1950.
Kaksiputkisen tunnelin pituus on 2 779 metriä ollen Pohjois-Amerikan pisin yhtämittainen vedenalainen tietunneli. Tunneli on osa liittovaltion Interstate Highway System -verkostoa, sen kautta kulkeva tie on numeroitu Interstate 478:ksi. Vuoteen 1971 tunnelin osuus oli osa New Yorkin osavaltion tietä numero 27A. Tunneli sai nykyisen nimensä vuonna 2012 jolloin se nimettiin New Yorkin aiemman kuvernöörin Hugh Careyn mukaan.
The Worrying Kind
The Worrying Kind on The Ark -yhtyeen kappale, jonka on säveltänyt ja sanoittanut Ola Salo. Kappale löytyy Prayer for the Weekend -albumilta, ja se oli Ruotsin vuoden 2007 Eurovision laulukilpailun edustuskappale. Viisu sijoittui kisassa 18:nneksi huolimatta sen ennakkosuosikin asemasta.
The Arkia on syytetty plagioinnista. The Worrying Kind muistuttaa läheisesti Edison Lighthouse -yhtyeen Love Grows (Where My Rosemary Goes) -kappaletta, joka levytettiin 1960-luvulla.
H. F. Forsell
Heikki Frans Forsell oli Urjalasta kotoisin ollut työmies, joka oli yksi Urjalan punakaartin johtomiehistä. Vuoden 1918 sisällissodan aikana hän toimi Toijalan vallankumousoikeuden puheenjohtajana ja oli osallisena lukuisten valkoisten teloituksiin. Sodan loppuvaiheessa Forsell ammuttiin ilman oikeudenkäyntiä ja ruumiinsa oli päiväkausia nähtävänä Urjalan kirkolla.
Toiminta sisällissodan aikana
Forsell saapui Toijalaan ilmeisesti 26. tammikuuta Urjalan punakaartin kanssa. Vuorokautta myöhemmin paikkakunnalle saapui vielä 400–500 Tuomas Hyrskymurron johtamaa Turun punakaartilaista, jonka jälkeen Toijalaan perustettiin yksi punaisten Hämeen rintaman esikunnista. Helmikuun ensimmäiseä päivänä punakaarti erotti Toijalan nimismiehen Forsellin allekirjoittamalla määräyksellä. Uudeksi nimismieheksi hän nimitti palstatilallinen Myllymäen.
Noin kolme viikkoa sisällissodan käynnistymisen jälkeen 20. helmikuuta Forsell valittiin Toijalan vallankumousoikeuden toisen osaston puheenjohtajaksi. Nimitystä oli edeltänyt vallankumousoikeuden kokoonpanoa koskeva riita sosiaalidemokraattien kunnallisjärjestön ja Toijalan punakaartin välillä. SDP ei aluksi hyväksynyt Forsellia, mutta joutui lopulta taipumaan punakaartin tahtoon. Sosialidemokraatit vastustivat Forsellin valintaa hänen vieraspaikkakuntalaisuutensa vuoksi, mutta todellinen syy saattoi kuitenkin olla Forsellin rikollinen menneisyys. Hän oli kärsinyt muun muassa kuuden vuoden kuritushuonerangaistuksen.
Juho Vuoren johtama Toijalan punakaartin lentävä osasto syyllistyi sisällissodan aikana noin sadan henkilön surmaamiseen, joista suurin osa tapahtui huhtikuun jälkipuoliskolla. Käskyjä Vuorelle toimitti usein juuri Forsell. Molemmat jäivät huhtikuun lopussa kiinni Urjalassa, jossa heidät myös teloitettiin. Tarinana mukaan Forsell luvattiin vapauttaa, mikäli hän kertoisi kuinka monta miestä on tappanut. Forsellin kerrotaan vastanneen ”neljätoista”, minkä jälkeen hänet ammuttiin välittömästi. Vuoren ja Forsellin ruumiita pidettiin esillä useiden päivien ajan Urjalan ruumishuoneen edessä.
Carach Angren
Carach Angren on alankomaalainen sinfonista black metalia soittava yhtye.
Carach Angren on julkaissut urallaan kuusi studioalbumia, yhden EP:n ja demon. Yhtyeen vuonna 2020 julkaistu albumi Franckensteina Strataemontanus debytoi Suomen virallisen albumilistan ykkösenä julkaisun jälkeisellä viikolla.
Henniez
Kunnassa on asukkaita 276 (2012), sen pinta-ala on 2,61 km2 ja asukastiheys 106 /km2. Sen korkeus merenpinnasta on 484 metriä.
Vuoden 2007 valtiollisissa vaaleissa suosituin puolue oli Sveitsin kansanpuolue, joka sai 57,47 % äänistä, mutta seuraavissa vaaleissa 2011 sen ääniosuus oli enää 36,98 %. Väestöstä 62,2 prosenttia kuuluu reformoituun kirkkoon, katolisia on 27,8 prosenttia ja 8,3 prosenttia ei kuulu mihinkään uskonnolliseen yhteisöön.
Alueella on mineraalivesipullottamo Sources Minérales Henniez S. A, jonka Nestlé hankki omistukseensa vuonna 2007.
Kaukasiankotapähkinä
Kaukasiankotapähkinä on kausivihanta pensas, joka kasvaa tavallisesti noin 3–4,5 metriä korkeaksi ja leveäksi muodostaen tiheiköitä. Lehdet ovat kerrannaisia ja niissä on kolmesta viiteen lehdykkää. Lehdykät ovat vajaat 10 cm pitkiä, muodoltaan soikeanpuikeita ja laidoiltaan hienosahalaitaisia. Kukkivien varsien lehdet ovat yleensä kolmilehdykkäisiä ja muut lehdet ovat tavallisesti viisilehdykkäisiä. Kaukasiankotapähkinän kukintona on pysty kerrannaisterttu, jonka kukat ovat muodoltaan kellomaisia, viisiterälehtisiä ja väriltään vihertävänvalkoisia. Kaukasiankotapähkinä kukkii keväällä touko–kesäkuussa.
Diego Corpache
Diego Fernando Corpache (s. 21. toukokuuta 1976 Buenos Aires, Argentiina) on entinen argentiinalainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan keskuspuolustaja.
Corpache debytoi kahdenkymmenen vuoden ikäisenä Argentiinan pääsarjassa Deportivo Españolissa ja pelasi joukkueessa viiden kauden ajan. Hän toimi joukkueensa kapteenina vuosina 1998–2000. Kaudeksi 2001 Corpache siirtyi Veikkausliigaan FC Interin joukkueeseen. Hän nousi Interissä pelaamansa kuuden kauden aikana puolustuksen johtohahmoksi ja joukkueen kapteeniksi. Kauden 2006 jälkeen seura ja Corpache eivät kuitenkaan enää tehneet jatkosopimusta. Heinäkuussa 2007 Corpache kävi harjoittelemassa Helsingin Jalkapalloklubin kanssa, mutta teki lopulta sopimuksen vanhan seuransa FC Interin kanssa. Corpache pelasi Interissä myös kauden 2008 ja solmi talvella 2009 yksivuotisen sopimuksen Valkeakosken Hakan kanssa.
Argentiinan kansalaisuuden ohella Corpachella on myös Italian passi.
Keijo Kurttila
Keijo Kurttila (s. 8. huhtikuuta 1975 Utajärvi) on suomalainen maastohiihtäjä, joka hiihtourallaan erikoistui sprinttimatkoille. Hän edusti urallaan Kuusamon Erä-Veikkoja ja Imatran Urheilijoita ja hänen valmentajanaan toimi oululainen ammattivalmentaja Hannu Kaikkonen. Keijo Kurttila sijoittui neljä kertaa palkintosijoille hiihdon maailmancupissa. Kurttila on voittanut urallaan neljä henkilökohtaista sprintin suomenmestaruutta.
Yksityiselämä
Kurttila on naimisissa ja hänellä on seitsemän lasta. Hän harrastaa lastensa kanssa olemista ja melomista. Keijo Kurttila ja hänen vaimonsa omistavat Kurttilan lomamökit yrityksen, Kurttila toimii myös grillihiiltä valmistavassa firmassaan. Hän omistaa myös hotelli Rokuanhovin.
Tougourin departementti
pienoiskuva|Pato Tougourin departementissa Tougourin departementti on departementti Namentengan läänissä Pohjois-Burkina Fasossa. Sen pääkaupunki on Tougouri. Tougourissa asui vuonna 2003 noin 76 824 asukasta
Hyvinvointi ja koulutus
Departementissa on seitsemän hoito- ja sosiaali edistämiskeskusta (CSPS) Tilgassa, Dabossomnoréssa , Toyogodinissa , Namtengassa , Pelgassa , Taffogossa ja Gargossa. Lääkärikeskus sen sijaan on (CM) on Tougourissa ja lääkärikeskus jossa on kirurginen haara (CMA) on Boulsan provinssissa
Mamie Eva Keith
Mamie Eva Keith (22. maaliskuuta 1873 – 20. syyskuuta 1986) oli maailman vanhin tunnettu ihminen helmikuusta 1986 kuolemaansa 113-vuotiaana.
On ollut useita väitteitä Keithiä vanhemmista ihmisistä kyseiseltä ajanjaksolta, mutta mitään näistä ei ole kyetty todentamaan. Keith oli 113 vuoden ja lähes kuuden kuukauden ikäinen, kun hän kuoli 20. syyskuuta 1986. Häntä seurasi vanhimpana elossa olevana ihmisenä Mary McKinney.
Ranskan kansanäänestys uudesta perustuslaista 1804
Ranskassa järjestettiin kansanäänestys keisarikunnan perustamisesta marraskuussa 1804. Virallisesti ilmoitetun tuloksen mukaan äänioikeutetut äänestivät lähes yksimielisesti uuden perustuslain puolesta. Tuloksen myötä Napoleon Bonaparten asema muuttui ensimmäisestä konsulista ranskalaisten keisariksi. Noin seitsemän miljoonaa äänestäjää kutsuttiin osallistumaan, joista 52,80% pidättyi äänestämästä. Bonaparte kruunasi itsensä keisari Napoleon I:ksi joulukuussa.
Borrowed Time
Borrowed Time on brittiläisen heavy metal -yhtye Diamond Headin toinen albumi. Se nauhoitettiin vuonna 1981 ja julkaistiin 1982.
Kappalelista
Kaikki kappaleet kirjoittaneet Sean Harris & Brian Tatler.
Vuoden 2007 uusintapainoksen bonuskappaleet
Biden
Biden voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
NRP Péro Escobar (F335)
Valmistus
Alus tilattiin nimellä DE 1032 Castellammare di Stabialta Italiasta, missä köli laskettiin 7. tammikuuta 1955. Alus laskettiin vesille 25. syyskuuta 1955 ja valmistui 1. heinäkuuta 1957.
Aluksen aseistuksena oli kaksi yksiputkista 76 millimetrin 62 pituuskaliiperin SMP-3-tykkiä, joista toinen oli keula- ja toinen peräkannella. Ilmatorjunta-aseistuksena oli kaksiputkinen Boforsin 40 millimetrin 70 pituuskaliiperin ilmatorjuntakanuuna ja kaksi kaksiputkista Oerlikonin 20 millimetrin 70 pituuskaliiperin ilmatorjuntatykkiä. Sukellusveneidentorjuntaan aluksella oli kaksi kolmiputkista Squid-heitintä, kaksi syvyyspommikiskoa ja yksi kolmiputkinen 533 millimetrin torpedoputki.
Aluksella oli AN/SQS-29 ja tyypin 147F -kaikuluotaimet. Tutkajärjestelmään kuuluivat valvontatutkana MLA-18 ja tulenjohtoon MLT-3A. Propulsiojärjestelmänä oli kaksi Foster Wheeler -kattilaa ja kaksi Navalmeccanican turbiinia, jotka pyörittivät kahta akselia. Kokonaistehona oli 24 500 hevosvoimaa, millä saavutettiin 32 solmun huippunopeus. Alus kykeni 16 solmun nopeudella 2 800 merimailin toimintamatkaan.
Palvelus
Aluksen rauhan ajan normaalin partioinnin ja koulutuksen katkaisivat pari episodia. Alus osallistui 1961 kaapatun risteilyalus Santa Marian takaa-ajoon. Samana vuonna alus lähetettiin Angolan itsenäisyyssotaan mukanaan joukkoja. Operaatio kuitenkin peruutettiin Yhdysvaltain painostettua osapuolia.
Vuonna 1962 hajosi aluksen propulsiojärjestelmä, jonka korjaamisen aloittaminen venyi Afrikan konfliktien aiheuttamien talousvaikeuksien vuoksi aina vuoteen 1967. Alus palautettiin 1971 palvelukseen. Telakalla ollut alus modernisoitiin, jolloin sen aseistukseksi asennettiin kaksi 76 millimetrin 50 pituuskaliiperin Mark 33 -tykkiä. Ilmatorjunta-aseina olleet Boforsit ja Oerlikonit poistettiin ja 533 millimetrin torpedoputket korvattiin kahdella kolmiputkisella 324 millimetrin Mk 32 -putkilla. Tulenjohtotutkaksi oli vaihdettu SPG-34, joka oli kytketty suoraan tykkeihin. Valvontatutka ja kaikuluotaimet säilyivät ennallaan.
Siirtomaasotien päätyttyä ja Portugalin demokratisaation seurauksena asevoimia supistettiin voimakkaasti. Alus siirrettiin reserviin 6. marraskuuta 1975 ja se poistettiin alusluettelosta 1. syyskuuta 1976. Se romutettiin pian tämän jälkeen.
Ludovic (vuoden 2008 televisiosarja)
Ludovic (engl. Four Seasons in Life of Ludovic) on vuonna 2008 animaatiosarja. Ludovic on pieni nallekarhu, joka asuu isän ja äidin kanssa kauniissa talossa. Ludovic leikkii mielellään ystäviensä Lilan ja Kallen kanssa, mutta hänen rakkain ja uskollisin kumppaninsa on Vaakku-ankka. Kun Ludovicin mielikuvitus lähtee lentoon, muuttuvat esineetkin eläviksi. Kaikenlaista kummaa saattaa tapahtua, kunhan aikuiset vain eivät huomaa.
Jaksot
3. Ankka ja myrskyinen yö
4. Lumikarhu
6. Pärinää
7. Äidin syntymäpäivä
8. Lelut kateissa
9. Kuraa, kuraa
10. Yskä ja aivastus
11. Ankka pulassa
12. Hirviöjahti
13. Mitä laatikossa on?
14. Matkijakarhu
15. Tuiki, tuiki tähtönen
16. Nirso syömäri
17. Uniaikaan
18. Palomiehiä
19. Possun paluu
20. Kumiankka kateissa
21. Herkkuruokaa
22. Muuttopuuhia
Auschwitz
thumb|Auschwitz-Birkenaun pääsisäänkäynti
Summa (albumi)
Summa on Saran 28. syyskuuta 2018 julkaistu kahdeksas albumi.
Ludovic (vuoden 2008 televisiosarja)
Jaksot
23. Oikea aarre
Auschwitz
Auschwitz oli saksalaisten rakentama toisen maailmansodan ja holokaustin aikainen keskitys- ja tuhoamisleirikompleksi, jossa murhattiin yli miljoona ihmistä, suurin osa heistä juutalaisia. Se sijaitsi puolalaisen Oświęcimin (saks. Auschwitz) kaupungin liepeillä. Nykyisin Auschwitz on museo ja Unescon maailmanperintökohde.
Ludovic (vuoden 2008 televisiosarja)
Jaksot
24. Voitonriemua
25. Karhukorjaajat
Auschwitz
Useimmat nykyaikaiset arviot asettavat Auschwitzin uhrimäärän 1,1–1,5 miljoonan välille. Tarkkaa määrää on mahdotonta tietää, koska kaikkia uhreja ei kirjattu, ja saksalaiset myös tuhosivat todistusaineistoa. Auschwitzissa kuoli poliittisia vankeja, vastarintaliikkeiden jäseniä ja sotavankeja monista eri maista. Suurin osa surmatuista oli juutalaisia. Vangit kuolivat nälkään, pakkotyöhön, sairauksiin, teloituksiin, ja vuodesta 1942 alkaen myös kaasutuksen uhrina.
Vaikka liittoutuneet saivat nopeasti tietää leirin joukkomurhista, sitä ei koskaan pommitettu. Leirin vapauttivat lopulta puna-armeijan sotilaat tammikuussa 1945. Leirin johtajat ja osa työntekijöistä tuomittiin sodan jälkeen kuolemaan tai vankeusrangaistuksiin.
Ludovic (vuoden 2008 televisiosarja)
Jaksot
26. Yritä uudestaan
Ääninäyttelijät
Suomenkieliset äänet
Auschwitz
Perustaminen
Vuonna 1939 Saksan miehittäessä Puolan, mukaan lukien Oświęcimin kaupungin, aluetta miehittivät SS-joukot ja kaupungin nimeksi tuli Auschwitz. Kaupungin liepeillä oli vuonna 1917 valmistunut sesonkityöläisten siirtoleiri, josta tuli saksalaisten rakentaman leirin perusta.
Reichsführer-SS Heinrich Himmler löysi Auschwitzin vuoden 1940 alussa etsiessään raja-alueelta sopivia paikkoja poliittisten vankien keskitysleireiksi. Auschwitz valittiin, vaikka sen talot ja parakit olivat ränsistyneitä, alue sijaitsi malarian vaivaamalla tulvavesialueella, ja pohjavesi oli surkeaa. Paikan etuja olivat kuitenkin sen hyvä infrastruktuuri, sijainti rautatien solmukohdassa sekä ulkomaailmalta syrjäinen sijainti, jolloin leiri sai toimia salassa muulta maailmalta.
Ludovic (vuoden 2008 televisiosarja)
Ääninäyttelijät
Käännös: Kirsi Ohrankämmen
Auschwitz
Perustaminen
Himmler antoi leirin rakentamismääräyksen luultavasti 27. huhtikuuta 1940. Auschwitzista tuli järjestyksessään Saksan seitsemäs keskitysleiri. Saksalaiset pakkovärväsivät paikallisia keskitysleirin rakennustöihin, ja rakentamiseen ja varustamiseen osallistui yli 500 yritystä koko Saksan valtakunnan alueelta.
Ludovic (vuoden 2008 televisiosarja)
Ääninäyttelijät
Tuotanto: Uptempo Oy
Auschwitz
Perustaminen
Vuoden 1940 lopussa ensimmäisessä asemakaavassa määriteltiin erikseen internointileiri, teollisuusalue, työpajat, kasarmialue, varustevarastot, SS:n asunnot ja maatalousalue. Niin kutsuttu SS-etupiiri laajeni lopulta noin 40 neliökilometrin laajuiseksi. Sitä kiersi kaksi vartioketjua, ja alue oli ympäröity betonimuureilla, vartiotorneilla ja sähköistetyillä piikkilanka-aidoilla, jotka oli valaistu öisin.
Nailon
Polyamideja valmistetaan orgaanisista dihapoista ja diamiineista. Esimerkiksi tuotemerkki Nylon 66 valmistetaan heksaanidihaposta ja 1,6-heksaanidiamiinista kuumentamalla niitä 280 °C:n lämpötilassa, jolloin muodostuu polyamidi. Nylon 6 valmistetaan kaprolaktaamista.
Auschwitz
Organisaatio ja vartijat
Auschwitzin leirikompleksin ensimmäinen johtaja oli komendantti Rudolf Höss, jonka Himmler nimitti päälliköksi toukokuussa 1940. Hänen aloitteestaan leirin portille kiinnitettiin iskulause ”työ tekee vapaaksi”, joka komeili myös joidenkin muiden keskitysleirien porteilla. Höss johti SS-valvontajoukkoja, oli vastuussa leirin turvallisuudesta ja hoiti sen kaikkia sisäisiä asioita. Marraskuussa 1943 Hössin tilalle komentajaksi nimettiin Arthur Liebehenschel. Toukokuussa 1944 komentajaksi tuli Richard Baer, joka oli leirin johtaja sen hylkäämiseen asti tammikuussa 1945. Auschwitz-Birkenaun päällikköinä sen ollessa itsenäinen leiri marraskuun 1943 ja marraskuun 1944 välillä olivat Friedrich Hartjenstein ja Josef Kramer. Monowitzin leirin päällikkö marraskuusta 1943 tammikuuhun 1945 oli Heinrich Schwarz.
Auschwitzin organisaatio oli samanlainen kuin muissakin leireissä. Esikuntaa johti komendantin adjutantti, ja se oli vastuussa SS-henkilöstöasioista, kirjeenvaihdosta ja sotilaiden asevarustuksesta. Osasto II oli poliittinen osasto, joka edusti Gestapoa ja rikospoliisia sekä vastasi esimerkiksi vankien kuulustelusta. Osasto III:n tehtäviin kuului internointileirin johtaminen ja työvoiman hankinta. Osasto IV oli hallinto-osasto, osasto V lääkärit ja muut lääkintähenkilöstö, ja osasto VI:lle kuuluivat huoltotehtävät, koulutus ja sotilaista huolehtiminen.
Nailon
Nimen nylon väitetään tulevan New Yorkista ja Lontoosta. Ei ole kuitenkaan todisteita siitä, että nimen etymologia olisi tämä. Vuonna 1940 DuPontin edustaja John W. Eckelberry sanoi, että kirjaimet "nyl" olivat umpimähkään valittuja ja että "on" kopioitiin muiden kuitujen nimistä, kuten cotton, puuvilla ja rayon, viskoosi.
Auschwitz
Organisaatio ja vartijat
Leirin vartijoina toimineet SS-miehet asettuivat asumaan Auschwitzin kaupunkiin, jonne heille muodostui oma kaupunginosa. Heitä oli vuoden 1941 maaliskuussa 700, seuraavana vuonna yli kaksituhatta ja elokuussa 1944 jo yli 3 300. He elivät kaupungissa mukavasti normaalia perhe-elämää ja nauttivat monenlaisista huvituksista. Leirin kauheudet eivät heidän mielenrauhaansa vaivanneet, sillä he uskoivat olevansa oikealla asialla murhatessaan ”arvottomampia” ihmisiä.
Nailon
Nailon yhdistetään käsitteenä usein naisten sukkiin ja sukkahousuihin. Ihonväriset ja jalan muotoon mukautuvat sukat tulivat toisen maailmansodan jälkeen suureen muotiin. Niiden saatavuus Euroopassa oli kuitenkin heikkoa. Tämän vuoksi Euroopassa olleet Yhdysvaltain armeijan joukot kävivät nailonsukilla mustan pörssin kauppaa samoin kuin esimerkiksi suomalaiset turistit pienemmässä mittaluokassa sukkahousuilla myöhemmin Neuvostoliitossa.
Auschwitz
Vangit
Juutalaisten vankien osuus oli noussut syksyllä 1943 jo 60–75 prosenttiin, ja osuus kasvoi vuoden 1944 alkuun mennessä 90 prosenttiin.
Nailon
Aiheesta muualla
Polyamide
Auschwitz
Vangit
Jokaiselle vangille annettiin sisäänkirjautuessa numero, joka korvasi nimen. Heidän päänsä ajeltiin ja heille annettiin puukengät sekä kaksi raitapukua: ohuempi kesäpuku ja paksumpi talvipuku. Takkiin ja housunlahkeeseen kiinnitettiin kankaanpalanen, jossa oli vankinumero ja kolmio, jonka väri paljasti vangin luokan. Poliittisten vankien väri oli punainen, rikollisten vihreä, prostituoitujen ja romanien musta, Jehovan todistajien violetti, homoseksuaalien vaaleanpunainen, siirtolaisten sininen ja juutalaisten keltainen. Kansalaisuus merkittiin kirjaimella. Aluksi vain juutalaisvangeille numero tatuoitiin vasempaan kyynärvarteen, ja keväästä 1943 alkaen kaikille muillekin.
Vangeilla oli hierarkia, joka määräsi millaisia oikeuksia heillä oli. Täysin saksalaiset olivat hierarkian korkeimmalla portaalla ja juutalaiset alimmalla. Saksalaiset loivat myös vankien itsehallintojärjestelmän, jossa arjalaiset toimitsijavangit olivat yleensä elittiä.
Leirissä oli hyvin kova kuri, ja vankeja rangaistiin heikkouden osoittamisesta tai pienistäkin rikkomuksista väkivallalla tai pakkotyöllä. Pakkotyö rakennuksilla oli niin kovaa, että useimmat vangit kuolivat siihen. Majoitus oli karu ja ruoka niin niukkaa ja kelvotonta, että vangit sairastuivat ja näivettyivät. Vangit saivat kirjoittaa kotiin, mutta kirjeitä sensuroitiin jotta leirin olot eivät selviäisi ulkomaailmalle.
Ensimmäinen vanki, jonka onnistui paeta Auschwitzista oli Tadeusz Wiejowski 6. heinäkuuta 1940. Saksalaiset kostivat hänen pakonsa paikallisille asukkaille. Yhteensä Auschwitzista yritti paeta 802 vankia, joista 144 todistettavasti onnistui. Kiinni jääneet yleensä ammuttiin ja heidän ryhmäänsä rangaistiin kollektiivisesti. Rangaistuksen uhasta huolimatta puolalaiset auttoivat vankeja kun nämä kävivät töissä leirin ulkopuolella. Avustusverkostoja pitivät yllä poliittiset vastarintaliikkeet katolisen seurakunnan myötävaikutuksella. Myös leirin sisällä muodostui vankien johtamia vastarintaliikkeitä, kullekin kansallisuudelle omansa. Kapinayritykset kuitenkin kukistettiin.
Työleirien perustaminen 1941
thumb|400px|Auschwitz vuonna 1944. Keskellä kaupunki, sen vasemmalla puolella Auschwitz I, kauempana Auschwitz II, ja oikealla IG Farbenin tehdas ja Monowitz. Keltaisella värillä vankien säilytysalueet.
Synteettisten korvikeaineiden valmistaja IG Farben rakensi keväällä 1941 seitsemän kilometrin päähän leiristä uuden tehtaan. Keskitysleirin vangeista tuli tehtaalle halpa työvoimareservi, ja pääleirin kapasiteetti nostettiin 30 000:een. Jotta vankien ei tarvitsisi kävellä joka päivä seitsemän kilometrin edestakaista työmatkaa, työmaan vierelle rakennettiin Monowitzin leiri. IG Farbenin pakkotyöläisten määrä oli suurimmillaan 11 000 vuonna 1944, ja he muodostivat noin kolmasosan tehdasalueen kaikista työntekijöistä. Vankien työteho oli kuitenkin vain alle puolet saksalaistyöntekijöiden työtehosta.
Kesän 1942 jälkeen vankityövoimaa hyödyntämään alueelle perustettiin monia muitakin yrityksiä. Niiden tonteille tai läheisyyteen muodostui yhteensä yli 30 sivuleirin verkosto. Osa vuosien 1942 ja 1944 välillä perustetuista kaikkiaan 44 sivuleiristä sijaitsi leirialueen ulkopuolella Ylä-Sleesiassa, osa Määrissä. Marraskuusta 1943 alkaen ne sivuleirit, joissa tuotettiin maataloustuotteita olivat Auschwitz-Birkenaun alaisia, ja ne sivuleirit, joissa vankeja käytettiin teollisuustuotteiden ja aseteollisuuden tuotannossa olivat Monowitzin alaisia. Vangit työskentelivät suurilla maatiloilla, hiilikaivoksissa, kivilouhoksilla, kalanjalostuslaitoksissa ja etenkin asetehtailla. Heikentyneet vangit kuskattiin Birkenauhun tapettavaksi ja korvattiin uusilla.
Koko Saksan aseteollisuuden palveluksessa Auschwitzin vankeja oli vuoden 1944 puolivälissä 42 000.
Juutalaisten tuhoamisen aloittaminen
Aluksi saksalaiset aikoivat karkottaa kaikki ”vieraat kansallisuudet” kuten juutalaiset ja puolalaiset miehitysalueiltaan. Neuvostoliiton länsiosien miehityksen jälkeen suunnitelmaksi tuli vähitellen juutalaisten murhaaminen. Prosessi konkretisoitui syksyllä 1941, ja sitä alettiin toteuttaa järjestelmällisesti keväällä 1942.
Aluksi juutalaisia surmattiin ampumalla, mutta sen osoittauduttua epäkäytännölliseksi, saksalaiset alkoivat etsiä vaihtoehtoisia tappomenetelmiä. Juutalaisten tuhoamisen painopiste päätettiin siirtää miehitetystä Neuvostoliitosta Puolaan, jonne rakennettiin tuhoamisleirejä. Heinä- tai elokuussa 1941 Himmler kertoi Auschwitzin johtajalle suunnitellusta juutalaiskysymyksen lopullisesta ratkaisusta.
Kullakin tuhoamisleirillä oli omat menetelmänsä vankien tappamiseen. Auschwitzissa alettiin kokeilla Zyklon B -syaanivetyä. Ensimmäiset koetapot tehtiin elo-syyskuussa 1941. Ensimmäinen joukkotappo suoritettiin syyskuun 5. päivän tienoilla kun noin 900 vankia, neuvostoliittolaisia sotavankeja sekä muita sairaita vankeja, kaasutettiin kuoliaaksi. Kokeilujen jälkeen kaasua alettiin käyttää säännöllisesti.
Birkenaun perustaminen
thumb|Yhdysvaltain ilmavoimien koneen ottama kuva Birkenaun leiristä 25. elokuuta 1944. Kuvan oikeassa reunassa näkyvät krematoriot ja kaasukammiot II ja III. Keskellä vankien parakkeja.
Brzezinkan (Birkenau) pieneen autiokaupunkiin kahden kilometrin päähän pääleiristä alettiin rakentaa uutta sotavankileiriä lokakuussa 1941. Siitä tuli elinoloiltaan vielä kehnompi kuin pääleiristä. Leiri toimi aluksi neuvostoliittolaisten sotavankien työleirinä, mutta kun heidät oli näännytetty nälkään, Birkenausta tehtiin tuhoamisleiri. Birkenausta tuli varsinainen kuolemanleiri keväällä 1942, kun suuremmat kaasukammiot oli rakennettu. Auschwitz-Birkenausta tuli koko joukkotuhon keskus vuonna 1943 kun muissa tuhoamisleireissä oli tappaminen jo lopetettu.
Birkenaussa oli kaikista Auschwitzin leireistä suurin vankimäärä. Se oli jaettu kymmeneen osastoon, joita erotti sähköistetty piikkilanka-aita. Omat osastot oli naisille, miehille, mustalaisperheille sekä Theresienstadtista tuoduille juutalaisperheille.
Tuhoaminen
thumb|Krematorio 3:n raunioita thumb|Unkarin juutalaisia kävelemässä Auschwitz-Birkenaun kaasukammioihin toukokuussa 1944 thumb|Äitejä ja lapsia matkalla kaasukammioon
Ensimmäinen väliaikainen kaasukammio otettiin käyttöön alkuvuonna 1942. Toukokuussa käytössä oli kaksi kaasukammiota, ”bunkkeri 1” ja ”bunkkeri 2”, joissa murhattiin vankeja kevääseen 1943 saakka.
Vangit tuotiin paikalle ahtaissa tavarajunissa ja luokiteltiin työkykyisiksi tai työkyvyttömiksi. Työkyvyttömiksi luokitellut kävelytettiin ilmatiiviisiin kaasukammiobunkkereihin, missä heidät kaasutettiin Zyklon B:llä kuoliaaksi. Ruumiit vietiin pääleirin krematorioon tai heitettiin läheisiin joukkohautoihin. Pakkotyö oli vain hitaampi kuolema, sillä siihen määrätyt yleensä kuolivat muutamassa kuukaudessa.
Kesän 1942 jälkeen Birkenauhun alettiin rakentaa uusia krematorioita, ja seuraavana kesänä krematorioita oli rakennettu jo viisi. Molempien leirien krematorioiden polttokapasiteetti oli ne rakentaneen yhtiön mukaan 4756 ruumista päivässä. Maan päällä oli ruumiidenpolttohuone, ja kellarissa pukuhuone, kaasukammio ja ruumiskellari. Pukuhuoneeseen johtavassa portaikossa roikkui kyltti, joka neuvoi tulijoille eri kielillä tien ”kylpyyn” ja ”desinfiointitiloihin”. Erilaisilla järjestelyillä yritettiin vakuuttaa vangit siitä, että heidät vain puhdistettaisiin, minkä jälkeen he saisivat tavaransa takaisin. Joissain kaasukammioissa oli valesuihkut. Kaasu johdettiin suurimpien krematorioiden huoneisiin neljän onton erityispylvään kautta, jotka näyttivät tukipylväiltä ja kulkivat katon läpi. SS-miehet kaatoivat myrkyn katolta tai seinien aukoista sisään ja sulkivat aukot sementtilevyillä. Oven kurkistusaukosta SS-lääkärit tarkkailivat kuolemista, joka saattoi kestää yli 20 minuuttia. Kun uhrit olivat kuolleet, tuulettimet poistivat myrkkykaasun, tai ulkoilmaan johtavat ovet avattiin.
Jos kuljetuserässä oli alle 200 henkeä, vangit tapettiin viiden ryhmissä niskalaukauksilla.
Murhattujen vaatteet, silmälasit, proteesit ja hiukset koottiin ruumiskellariin. Ruumiit vietiin tavarahissillä polttohuoneeseen, jossa oli viisi uunia kahta ruumishuonetta kohti. Kultahampaat sulatettiin uhrien hampaista. Ruumiit poltettiin ja tuhka vietiin kuorma-autoilla lähistön jokiin ja lampiin tai pelloille lannoitteeksi. Ruumiiden siirtäminen ja tuhkaaminen annettiin vankien muodostaman erikoiskommandon tehtäväksi. Ruumiita poltettiin niin paljon, että krematoriot menivät toistuvasti epäkuntoon.
Saksan valtio valoi tapettujen hammaskullasta kultaharkkoja ja käytti hiuksia langan ja huovan tekemisessä sotateollisuuden tarpeisiin. Tuhkaa hyödynnettiin lannoitteena, täytemateriaalina kadun- ja tienrakennuksessa sekä erityismateriaalina leirien rakennustöissä. Vangeilta ryöstetty omaisuus oli Saksan valtion omaisuutta. Valtion pankki sai rahat ja jalometallit, ja muita tarvikkeita jaettiin saksalaisille uudisasukkaille. Leirin SS-miehet varastivat osan saaliista.
Kun maailmalle oli levinnyt tietoja juutalaisten murhaamisesta, Birkenaussa toimi puolen vuoden ajan propagandatarkoituksiin perustettu perheleiri (BIIb), jonka noin 18 000:ta juutalaisvankia kohdeltiin hyvin.
Auschwitz-Birkenausta tuli romanien koontipaikka joulukuussa 1942, ja ensimmäinen romanikuljetus saapui helmikuussa 1943. Heinäkuuhun 1944 mennessä leiriin oli tuotu yhteensä noin 22 600 romania. Heidät asutettiin Birkenaun perheleiriin ja määrättiin tapettavaksi toukokuussa 1944. Monet tapettiin fenoliruiskeella sydämeen, osa kaasuttamalla. 3. elokuuta 1944 vastaisena yönä 300 romania surmattiin näiden tehtyä SS:lle vastarintaa. Tapahtumaa on alettu kutsua mustalaisyöksi, ja sen muistoksi on sittemmin järjestetty seremonioita.
Murhaaminen saavutti huippunsa kesällä 1944. Toukokuun puolivälin ja heinäkuun 9. päivän välissä leirille tuotiin 438 000 ihmistä, lähinnä Unkarin juutalaisia, joista 85 prosenttia tapettiin välittömästi. Viimeinen massakuljetuserä ja tiettävästi viimeinen karsintaan joutunut kuljetuserä saapui Theresienstadtin keskitysleiristä 30. lokakuuta 1944.
Uhrien määrä
Nykykäsityksen mukaan Auschwitzissa surmattiin vähintään 1,1 miljoonaa ihmistä, mahdollisesti jopa 1,5 miljoonaa. Auschwitzissa murhattiin noin 960 000 juutalaista, mikä on noin 90 prosenttia kaikista murhatuista. Heistä Unkarista tuli 438 000, Puolasta 300 000, Ranskasta 69 000, Alankomaista 60 000, Kreikasta 55 000, Böömistä ja Määristä 46 000, Slovakiasta 27 000, Belgiasta 25 000, Saksasta 23 000, Kroatiasta 10 000, Italiasta 6 000, Valko-Venäjältä 6 000, Itävallasta 1 600 ja Norjasta 700. Juutalaisten lisäksi Auschwitzissa tapettiin 70 000–75 000 ei-juutalaista puolalaista, 21 000 romania, 15 000 puna-armeijan sotavankia ja 10 000–15 000 muiden kansojen edustajia. Noin 200 000 muuta vankia kuoli nälkään, sairauksiin ja epäinhimillisiin työoloihin.
Tarkan uhrimäärän selvittäminen on monimutkaista useasta syystä. Leiri-SS rekisteröi ja numeroi vain pienen määrän vangeista: vankinumeron sai vain noin 400 000 eri kansallisuuksiin kuulunutta vankia, joista puolet oli juutalaisia. Teloitusten uhreista ei pidetty kirjaa, ja vuonna 1941 perustetun leiriväestörekisterin kuolinkirjat sisältävät vain 69 000 nimeä. Työkyvyttömiksi luokitellut ja leiriin teloitettavaksi kuljetetut vangit (puna-armeijan sotavangit, pikaoikeudessa tuomitut ja muiden leirien vangit) tapettiin kirjoihin viemättä.
Pian leirin vapauttamisen jälkeen Auschwitzin uhrien määrästä liikkui hyvin vaihtelevia tietoja alle miljoonasta yli kuuteen miljoonaan. Uhrien määrä on pystytty laskemaan tarkemmin vasta myöhemmin erilaisista dokumenteista. Näitä ovat esimerkiksi karkotettujen juutalaisten saapumislistojen kopioiden palaset, joista käy ilmi tuhoamiskuljetusten päivämääriä ja lähtöpaikkakuntia. Muita dokumentteja ovat Tesch und Stabenow -firman Zyklon B:n toimituslomakkeet, leiri-SS:n Berliinin viranomaisille lähettämät ilmoitukset, eloon jääneiden hahmotelmat ja piirustukset, erikoiskommandon vankien tekemät muistiinpanot sekä vankien alkuperämaiden viranomaisten kanssa käyty kirjeenvaihto, johon on dokumentoitu kuljetusten valmistelu, juna-aikataulut sekä juutalaisten määrät ja tarkat nimilistat. Auschwitz-Birkenaun muistopaikka piti kiinni neljän miljoonan uhrin lukumäärästä aina 1990-luvun alkuun saakka, kunnes se otti käyttöön uusimman arvion 1,1 miljoonasta uhrista.
Ihmiskokeet
Auschwitz toimi myös hallituksen rahoittamien ihmiskokeiden keskuksena, ja sinne saapui monien eri lääketieteen alojen asiantuntijoita ja nimekkäitä tiedemiehiä. Vankien kautta tutkittiin esimerkiksi ravinnonpuutteen vaikutuksia elimistöön, myrkyllisten aineiden tehoa sekä tartuntatauteja ja niiden rokotuksia. SS-kapteeni Josef Mengele teki leirillä kaksostutkimuksia.
Ulkomaailman tietoisuus
Tietoisuus Auschwitzin kaasutuskokeiluista alkoi levitä ulkomaailmaan pian niiden alettua 1942. Lontoon BBC alkoi tiedottaa maailmalle joukkomurhista syksyllä 1943. Tietoja saatiin joukkotuhoa avoimesti käsitelleisiin kokouksiin osallistuneilta saksalaisilta sekä karanneilta vangeilta. Tiedot ja vetoomukset eivät kuitenkaan johtaneet liittoutuneiden sotilaallisiin toimenpiteisiin tai juutalaisten pelastamisyrityksiin. Joukkotuholaitoksia tai rautatielinjoja ei pommitettu, sillä Yhdysvaltain mukaan ne eivät olleet sotilaallisia kohteita. IG Farbenin laitoksia ja öljynpuhdistamoja kuitenkin pommitettiin vuosina 1944–1945.
Auschwitziin vievään rautatiehen ja juniin kohdistuneet hyökkäykset yleistyivät vuonna 1943. Niillä Puolan vastarintaliike ilmeisesti yritti häiritä vankikuljetuksia leireille. Myös kaupungin siviiliväestö alkoi olla tietoinen leirin tapahtumista, sillä palavan lihan haju levisi usein kaupunkiin. Asukkaat olivat kuitenkin välinpitämättömiä asian suhteen eivätkä kyselleet leirin tapahtumista. Myös saksalaiset rautatieläiset tiesivät leirissä suoritetusta joukkotuhosta, mutta kukaan ei anonut siirtoa toiseen palveluspaikkaan.
Hallinnollinen uusjako
Rudolf Höss irtisanottiin marraskuussa 1943, ja hänen seuraajakseen tuli Arthur Liebehenschel. Samalla leirialue jaettiin kolmeen hallinnollisesti itsenäiseen kokonaisuuteen: Auschwitz I eli pääleiri, Auschwitz II eli Birkenaun leiri, ja Auschwitz III eli sivuleiriryhmä, jonka suurin yksittäinen leiri oli Monowitz. Siitä tuli itsenäinen keskitysleiri marraskuussa 1944.
Purkaminen ja evakuointi
Kun puna-armeija oli heinäkuussa 1944 enää 200 kilometrin päässä Auschwitzista, saksalaiset alkoivat purkaa leiriä järjestelmällisesti. Tuhansia vankeja, henkilökohtaista omaisuutta sekä rakennus- ja asennusmateriaalia kuljetettiin länteen kesän 1944 ja tammikuun 1945 välisenä aikana. Syksyyn 1944 mennessä puolet 155 000 vangista oli kuljetettu läntisiin keskitysleireihin, missä monet heistä kuolivat, yhtenä heistä Anne Frank. Purkutöiden aikana leirin päärutiinit jatkuivat kuitenkin ennallaan.
Vankien muodostama sonderkommando kapinoi lokakuussa 1944. Vaikka kapina epäonnistui ja sadat kapinoitsijat teloitettiin, vankien onnistui surmata kolme vartijaa, räjäyttää krematorio IV:n ja salakuljettaa leiristä neljä valokuvaa.
Kaikki laajennus- ja rakennustyöt pysäytettiin Auschwitzissa lopulta lokakuussa 1944, ja kaasukammiot suljettiin marraskuussa 1944. Erikoiskommando purki tappolaitokset, raivasi ja tasoitti polttohaudat sekä tyhjensi ja peitti murhattujen tuhkalla ja luilla täytetyt kuopat. Krematorio I muutettiin ilmatorjuntabunkkeriksi, ja muut krematoriot purettiin tai hajotettiin.