cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kyrösjärven alue
Kokemusjoen valuma-alue (35.525)
Kokemusjoki laskee Kiukaanmaalla Kyrösjärven Kovelahdessa Ruskanselkään. Sen valuma-alue on 41 km² ja se ulottuu pohjoisessa kymmenen kilometrin päähän laajalle suoalueelle. Valuma-alue jää kapeaksi, sillä lännessä sitä rajoittaa Kovesjoen valuma-alue ja idässä Vääräjoen valuma-alue. Vain alajuoksun viimeinen kilometri on jokimainen osuus kun taas yläjuoksulla joki muistuttaa enemmän ojaa. Pohjoisin järvistä sijaitsee 12 kilometriä pohjoiseen Niininevan turvetuotantoalueella. Noin kolme kilometriä joen suusta ja ennen Lähdekylää yhtyy pääuomaan oikealta sivuoja, joka on Lamminjärvien lähdeoja. Se on yli kilometrin mittainen ja siihen on kaivettu matkanvarrelle lammikko. Lähdekylässä pääuomaan yhtyy vasemmalta Iso Kokeveden ja Vähä Kokeveden 2,5 kilometriä pitkä yhteinen laskuoja. Se on osittain perattu ja yhdistetty läheisten soiden suo-ojiin. Noin puoli kilometriä Lähdekylän alapuolelle yhtyy pääuomaan oikealta puolelta pitkä sivuhaara. Se tuo soiden ja neljän järven vedet kymmenen kilometrin päästä pohjoisessa. Tämä ojanhaara kulkee pääuoman kanssa lähes rinnakkain laskiessaan eteläänpäin. Oja virtaa Heinilammen läpi, mutta se alkaa pohjoisempana Rukonevan turvetuotantoalueen takaa. Siellä sijaitsevat Kangaslampi (eteläinen) ja Kangaslampi (pohjoinen), joita ympäröivät suot ovat tämän ojan lähteitä. Heinilampeen laskee puolestaan lyhyt Rautalammen laskuoja. Kokemusjoen pääuoma virtaa Niininevan ja Vaskiperän kautta etelään ja kokoaa sivuhaarat yhteen Lähdekylän ympäristössä. Pääuoman latvoilla sijaitsevat turvetuotantoalueet ja latvajärvet Harjulampi ja Pikku Harjulampi.
Vähäjärven valuma-alue (35.526)
Vähäjärven valuma-alue on pinta-alaltaan 12 km² eli pieni. Alueella sijaitsee vain yksi järvi eli Vähäjärvi. Sen lyhyt laskuoja laskee Jouttulahteen, joka sijaitsee Aureenlopin perällä. Valtatie 3 ylittää järven keskellä olevassa kapeikossa. Vähäjärveen laskeva pohjoinen tulo-oja tuo vettä pohjoisten suoalueilta.
Röyhiönjärven-Iso Karppajärven valuma-alue (35.527)
Valuma-alueella, jonka pinta-ala on 61 km², sijaitsee kaksi suurta järveä, joiden laskuojat yhtyvät Saukkolammessa. Toinen on Heinälamminoja eli Myllyjoki, joka on pinta-alaltaan 26 km² suuren valuma-alueen kokoava joki, joka alkaa Vähä Karppajärvestä. Heinälamminoja virtaa pienen Heinälammen läpi. Toinen on pienempi Railistonoja, joka on suuren Röyhiönjärven ja Mertalammen yhteinen laskuoja. Kolmas suurempi oja on Perttupraakinoja, jonka valuma-alueen pinta-ala on 18 km². Näiden yhtymäkohdan lähelle laskee myös Kolunoja, joka on Tervalammen laskuoja. Valuma-alueen alauoksulla virtaa Saukkolammen ja Piirroslammen läpi joki, joka laskee Kyrösjärven Penijoenlahteen. Samaan joensuuhun laskee myös Alisen Penijärven laskuoja.
Perttupraakinoja on valuma-alueen toisen Saukkolammen laskuoja. Saukkojärveen laskee Veho-oja, joka on Valkeajärven, Nevainlammen, Housulammen ja Veholammen yhteinen laskuoja. Myllyojaan laskee järvetön Vesisuonoja, jonka nimi Vesisuon yläpuolella on Nätkinoja. Se on yli 7 kilometriä pitkä koneellisesti avattu oja. Vähä-Karppajärven pohjoispäähän laskee Särkilammen laskuoja. Suoraan Särkilampeen laskevat Iso Haukijärvi, Kalliolampi ja Puurolampi. Vähä-Karppajärveen laskee myös valuma-alueen suurin järvi Iso Karppajärvi, johon vuorostaan laskevat Karhulampi, Haaralampi ja Pikku Haukijärvi.
Tavinojan valuma-alue (35.528)
Tavinoja on Tavinojan valuma-alueen (35.528) laskuojki, jonka kautta laskee Kyrösjärveen Viljakkalanselän entiseen Vironlahteen. Valuma-alueella, jonka pinta-ala on vain 15 km², sijaitsee nykyään seitsemän järveä. Himoistenjärvi on noin kuusi kilometriä pitkän Tavinojan lähdejärvi. Oja on monin paikoin kaivettu suoraksi, mutta välillä on luontaisiakin osuuksia. Pari kilometriä ennen suuta siihen yhtyvät etelästä Lehmijärven sivuhaara ja pohjoisesta Keihäsjärven haara. Nisunperällä pääuomaan laskee Onkimuksen laskuoja. Onkimukseen laskevat lisäksi Pikku-Onkimus ja Kaakkuri ja Pikku-Onkimukseen laskee vielä Ylimys.
Guineanmedestäjä
Guineanmedestäjä (Cinnyris batesi) on medestäjien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys
Guineanmedestäjää tavataan Länsi-Afrikan eteläosissa sekä Afrikan keskiosissa. Lajin kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Oktantti (mittalaite)
thumb|250px|Oktantti. Oktantti on kvadrantista kehitetty kulmien mittausväline. Se on ollut lähinnä merenkulkijoiden käytössä. Oktantin runko on 45 asteen suuruinen ympyränsektori. Laitteen nimi tulee siitä, että se on muodoltaan kahdeksasosa ympyrästä. Oktantissa kahden kohteen, esimerkiksi tähden ja horisontin, kuvat siirretään vierekkäin peilien avulla, ja asteikolta voidaan lukea niiden välinen kulma. Oktantilla saavutettiin suurempi tarkkuus kuin sitä edeltäneellä kvadrantilla. Oktantista kehitettiin edelleen nykyinen sekstantti.
Tupasluikka
Tupasluikka (Trichophorum cespitosum) on suolla mättäinä kasvava sarakasveihin kuuluva tuulipölytteinen kasvilaji.
Tupasluikan varret muodostavat tiiviitä mättäitä. Kasvin korkeus on 20–30 cm. Varren päässä on kukinto, joka on vaaleanruskea, noin viisimillinen pompulamainen tähkä. Tupasluikkaa tavataan Länsi- ja Pohjois-Euroopassa, Pohjois-Amerikan itäosassa sekä paikoin Aasiassa yhtä pohjoisessa.
Tupasluikka jaetaan kahteen alalajiin: nevatupasluikka (Trichophorum cespitosum subsp. cespitosum) ja nummitupasluikka (Trichophorum cespitosum subsp. germanicum).
Filip Daems
Filip Daems (s. 31. lokakuuta 1978 Turnhout, Belgia) on belgialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustaja. 181 senttimetriä pitkä Daems edustaa Saksan Bundesliigassa pelaavaa Mönchengladbachia.
Kirjoituksia kreikkalaisista
Kirjoituksia kreikkalaisista on kokoelma Friedrich Nietzschen kirjoituksia antiikin Kreikan kulttuurista ja filosofiasta. Kirjoitukset on suomentanut Pekka Seppänen ja teoksen on julkaissut Summa vuonna 2006.
Memorial Album for Johnny Ace
Memorial Album for Johnny Ace on ko. yhdysvaltalaisen rhythm and blues -laulajan, pianistin ja mustan musiikin ehkä ensimmäisen supertähden muistolle omistettu monofoninen kokoelma-albumi vuodelta 1981.
Levy-yhtiö on Ace Records. Singleinä julkaistujen kappaleiden alkuperäinen levy-yhtiö on houstonilainen Duke Records ja tämän Englannissa tehdyn albumin lupa on saatu MCA Recordsilta. Osallisena on myös Swift Records, 3 Kentish Town Road, London.
Kansitekstin on laatinut Dzondira LaIsac.
Albumin on masteroinut Bob Jones Wembleyn Music Centren studiossa. Kansitaiteen on tehnyt Waldo's.
Kappaleet
Albumilla on mukana kolme Johnny Acen ykköshittiä Yhdysvaltain R&B-listalla: "My Song", "The Clock" sekä suurin hitti "Pledging My Love". Muita hyvin menestyneitä kappaleita ovat "Angel" ja "Never Let Me Go".
Johnny Acen menestyslevyt olivat enimmäkseen pehmeitä ja sielukkaita blues/R&B-balladeja. Tällä albumilla on mukana myös vauhdikkaampia esityksiä, kuten "Don't You Know", "No Money", "Follow the Rule" ja "You've Been Gone So Long".
Big Mama Thorntonin kanssa duetoitua kappaletta "Yes Baby" ei ole aikaisemmin julkaistu albumilla.
"Ace's Wild" ja "Burley Cutie" ovat soitinkappaleita.
Useimmilla raidoilla taustayhtyeenä on Johnny Boardin orkesteri. Kappaleilla "The Clock" ja "Angel" taustayhtye on kuitenkin Beale Streeters ja kappaleella "Please Forgive Me" Johnny Otisin orkesteri.
Laulujen julkaisija on Leeds Music paitsi kappaleen "Pledging My Love" osalta Chappell Music Ltd. ja "No Money" osalta Copyright Control.
Leena Häkinen
Gurli Magdaleena ”Leena” Häkinen (oik. Häkinen-Mehto, 10. heinäkuuta 1928 Helsinki – 19. kesäkuuta 1990 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä. Hän näytteli suomalaisessa elokuvassa usein herttaista maalaistyttöä tai itsenäistä kaupunkilaisnaista. Myös teatteriurallaan hän sai rooleja laidasta laitaan. Häkinen teki ensimmäisen elokuvaosansa 18-vuotiaana.
Häkinen kiinnitettiin Suomen Kansallisteatteriin 1. heinäkuuta 1952, ja näytteli siellä aina kuolemaansa saakka. Hän oli teatterissa niin komedienne kuin vakavien draamojen tulkki. Häkisen viimeiseksi työksi jäi pukijatar rouva Georgesin rooli Jean Anouilhin näytelmässä Colombe.
Live at Last (Enchantin albumi)
Live at Last on yhdysvaltalaisen progressiivisen rockyhtyeen Enchantin ensimmäinen livealbumi. Albumi on taltioitu vuonna 2004 Oaklandissa soitetusta konsertista. Live at Last julkaistiin sekä CD-levynä, joka sisältää pelkän konsertin, että DVD:nä, joka sisältää konsertin ja muuta materiaalia, kuten haastatteluja.
Atlantinsampi
Atlantinsampi, aiemmin sinisampi (Acipenser oxyrinchus) on ensisijaisesti pohjoisamerikkalainen sampilaji, joka on aikoinaan elänyt alkuperäisenä myös Itämeressä. Atlantinsampi on jopa kymmenien vuosien ikään elävä, hyvin suurikokoiseksi kasvava vaelluskala, joka nousee merestä jokien alaosiin kutemaan.
Lajin hävittyä Euroopasta 1900-luvun lopussa on Amerikasta siirrettyä atlantisampea alettu viljellä ja istuttaa uudelleen Itämeren vesistöihin.
Levinneisyys ja alalajit
Pohjois-Amerikassa atlantinsammesta erotetaan kaksi alalajia:
Atlantinsampi Itämeressä ja Suomessa
Suomessa ja muualla Itämeren alueella aiemmin eläneen mutta 1900-luvulla hävinneen sammen oletettiin pitkään edustavan eurooppalaista sampilajia Acipenser sturio (sampi eli euroopansampi), jota yhä tavataan Länsi-Ranskan Gironden alueella. 2000-luvun alussa kuitenkin havaittiin, että Itämeressä viime kädessä elänyt sampilaji olikin atlantinsampi. Tämän takia Pohjois-Saksassa jo aloitetun sammen palautusistutushankkeen kohdelajiksi vaihdettiin euroopansammen sijaan atlantinsampi. Istutuksia on tehty myös Puolassa ja Liettuassa.
Arkeologisten löytöjen sammenjätteiden ja DNA-tutkimusten mukaan Itämeressä on silti alun perin viime jääkauden jälkeen esiintynyt endeeminen eurooppalainen euroopansampi A. sturio, jonka amerikkalaislähtöinen atlantinsampi olisi sitten syrjäyttänyt. Viimeinen havainto luonnonvaraisesta (atlantin)sammesta Suomessa on 1930-luvulta. Suomen suurin kala ylipäätään oli 177-kiloinen sampi, joka pyydystettiin Karjalankannaksen rannoilta vuonna 1934. Nyky-Suomen alueen suurin sampi puolestaan saatiin       Kokemäenjoesta vuonna 1914, ja se painoi 152 kiloa. Laatokan viimeinen luotettava havainto on vuodelta 1984 ja Itämeren viimeinen Virosta vuodelta 1996.
Viime vuosina on tämän jälkeen aloitetuista pohjoisamerikkalaisten atlantinsampien istutuksista peräisin olevia kaloja taas satunnaisesti saatu Suomen rannikkovesistä. Kalan nimi vaihdettiin 2023 sinisammesta atlantinsammeksi.
Kalastus
Sampi on ollut arvostettu kala ja sen kalastus oli voimakasta Pohjois-Amerikassa varsinkin 1800-1900-lukujen taitteessa. Kalastuksen lisäksi varsinkin kutuympäristöjen taantuminen on vaikuttanut kantojen jatkuvaan vähenemiseen. Yhdysvalloissa atlantinsammen kalastus on ollut kokonaan kielletty vuodesta 1997, mutta Kanadassa sitä on vielä pyydetty säädellysti Saint Lawrence-joesta Quebecissä ja Saint John-joesta New Brunswickissa.
Richard Brinsley Sheridan
Richard Brinsley Butler Sheridan (30. lokakuuta 1751 Dublin – 7. heinäkuuta 1816 Lontoo) oli irlantilainen näytelmäkirjailija ja runoilija sekä lontoolaisen Drury Lane -teatterin pitkäaikainen omistaja. Hänet tunnetaan muun muassa näytelmistään The Rivals (suom. Kilpakosijat ), The School for Scandal (suom. Juorukoulu) ja A Trip to Scarborough. Richard Sheridan teki myös poliittisen uran. Hän oli liberaaliryhmittymä Whigien edustajana 32 vuotta.
Elämä
Richard B. Sheridanin vanhemmat olivat näyttelijä Thomas Sheridan ja kirjailija Frances Sheridan. Perhe muutti Irlannista Englantiin vuonna 1758. Richard Sheridan opiskeli lontoolaisessa Harrow School'issa 1762–1768.
Vuonna 1772 Sheridan kävi kaksintaistelun kapteeni Thomas Mathewsia vastaan, kamppailu oli lyhyt ja veretön ja hän voitti sen. Sheridanin omien sanojen mukaan Mathewsin oli pakko "rukoilla elämänsä puolesta" ("beg for his life"). Mathews ei hyväksynyt tappiotaan, ja seuraava, edellistä verrattomasti raivokkaampi kaksintaistelu käytiin saman vuoden heinäkuussa Kingdownissa Bathin lähellä. Sheridan haavoittui vakavasti.
Näytelmäkirjailijan ura
Vuonna 1772 Sheridan karkasi naimisiin Elizabeth Ann Linleyn kanssa ja asettui Lontooseen. Sheridan suuntautui näytelmäkirjailijan uralle; hänen ensimmäinen näytelmänsä The Rivals (1775) esitettiin lontoolaisessa Covent Garden -teatterissa. Ensi-ilta epäonnistui, mutta näyttelijävaihdoksen jälkeen kappaleesta tuli suurmenestys.
Pian The Rivals -näytelmän jälkeen Sheridan ja hänen appensa, säveltäjä Thomas Linley, tuottivat oopperan The Duenna. Kappale sai lämpimän vastaanoton ja se esitettiin 75 kertaa. 1770-luvun jälkipuoliskolla Sheridan, Thomas Linley ja muuan kolmas henkilö hankkivat omistukseensa Drury Lane -teatterin. Sheridanista tuli sittemmin teatterin ainoa omistaja.
Sheridanin kuuluisin näytelmä The School for Scandal (1777) on eräs englanninkielisen tapakomedian kestävimpiä saavutuksia. Myös satiirinen näytelmä The Critic (1779) keräsi myönteisiä arvioita. Molemmat näytelmät, kuten myös Sheridan myöhempi tuotanto, saivat kantaesityksensä Drury Lane -teatterissa.
Vuonna 1825 irlantilaiskirjailija Thomas Moore julkaisi elämäkerran Memoirs of the Life of Richard Brinsley Sheridan, joka vaikutti merkittävästi Sheridanin jälkimaineeseen. Vuonna 1881 paljastettiin Royal Society of Arts -yhteisön sininen muistolaatta Sheridanin kunniaksi Savile Row -kadulla Mayfairissä. Toinen muistolaatta sijaitsee Staffordissa.
Avioliitot
Richard B. Sheridanilla ja hänen ensimmäisellä puolisollaan Elizabeth Linleyllä oli poika Thomas (Tom) Sheridan (1775–1817). Elizabethilla oli myös tytär Mary (s. 30. maaliskuuta 1792), mutta tämän isä oli hänen rakastajansa lordi Edward FitzGerald. Elizabeth Linley kuoli tuberkuloosiin kesäkuussa 1792. Tytär Mary eli vain puolitoistavuotiaaksi.
Vuonna 1795 Richard B. Sheridan nai Hester Jane Oglen (1776–1817). Pariskunnalle syntyi ainakin yksi lapsi, Charles Brinsley Sheridan (1796–1843).
Piikkinuoliaiset
Piikkinuoliaiset (Cobitidae) on karppikaloihin kuuluva kalaheimo. Heimon lajeja tavataan makeista vesistä Euraasiassa ja Marokossa.
Lajit ja antomia
Piikkinuoliaisten heimoon kuuluu noin 20 sukua ja 230 lajia. Aiemmin heimoon myös luetun Botiinae-alaheimon suvut on erotettu omaksi heimokseen Botiidae (loistonuoliaiset).
Ruumiinmuodoltaan piikkinuoliaiset ovat pitkulaisia, eräät jopa matomaisia, kaloja. Ne ovat pienehköjä ja suurimmat lajit saavuttavat noin 40 cm:n pituuden. Selkäeviä on yksi, rinta- ja vatsaevät ovat lähes samankokoiset ja peräevä sijaitsee lähellä pyrstöevää. Tyypillisiä piirteitä heimon lajeille ovat 3–6 paria viiksisäikeitä kuonossa ja silmän takana sijaitseva piikki, jonka kalat voivat kohottaa ja jäykistää. Piikkinuoliaiset ovat suomuttomia ja monilla heimon lajeilla on ruumiissaan tummia juovia.
Levinneisyys ja elintavat
Monia heimon lajeja pidetään akvaariokaloina. Suosittuja ovat muun muassa Cobitis-, Pangio- ja Misgurnus-sukujen lajit.
Kuparimedestäjä
Kuparimedestäjä (Cinnyris cupreus) on medestäjien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys
Kuparimedestäjää tavataan Saharan eteläpuolissa Afrikassa. Lajin on kuvattu olevan runsaslukuinen suurimmassa osassa levinneisyysaluettaan, ja sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Arthur Rackham
Arthur Rackham päätti jo varhain ryhtyä taidemaalariksi, ja harrasti nuorena maalausta ahkerasti. Vartuttuaan hän työskenteli toimistoapulaisena vakuutusyhtiössä ja alkoi vuonna 1884 opiskella iltaisin Lambeth School of Art -taidekoulussa. Vuosina 1892–1896 Rackham työskenteli The Westminster Budget -lehden kuvittajana. Rackham oppi hyödyntämään kuvituksissa uutta rasteritekniikkaa. Rackham alkoi saada eri lehdiltä kuvitustöiden tilauksia, mutta hänen päätavoitteenaan pysyi edelleen maisema- ja muotokuvamaalarin ammatti. Muun muassa pilalehti Punch ja viikkolehti Pall Mall Budget tilasivat 1890-luvulla Arthur Rackhamilta kuvituksia, ja niistä sai alkunsa groteski ja humoristinen tyyli, josta tuli myöhemmin Rackhamin tavaramerkki.
Rackham alkoi tehdä kuvituksia myös kirjoihin. Rackhamin läpimurto kirjankuvittajana oli The Ingoldsby Legends -kirjan kuvitus vuonna 1898. Sen jälkeen hän kuvitti vuonna 1900 Grimmin veljesten sadut ja Jonathan Swiftin Gulliverin retket. Varsinkin Grimmin satujen kuvitus toi Rackhamille mainetta. Rackhamin tulot pysyivät silti vielä vaatimattomina, ja lisäksi toinen buurisota pahensi yleistä taloustilannetta.
Arthur Rackham alkoi 1900-luvun alussa seurustella taidemaalari ja kuvanveistäjä Edyth Starkien kanssa. Edythin kehotuksesta Rackham asetti vuonna 1902 Royal Society of Painters in Watercolours -seuran näyttelyyn esille joitakin fantasia-aiheitaan. Hänen yllätyksekseen nämä työt herättivät suurta kiinnostusta ja kaikki myytiin. Menestys vahvisti Rackamin itseluottamusta ja sai hänet vakuuttumaan siitä, että hänen tulisi keskittyä kuvitustöiden tekemiseen. Arthur ja Edyth menivät naimisiin vuonna 1903. Rackham kuvitti Washington Irvingin ”Rip Van Winkle” -teoksen rajoitetun painoksen (1905), joka teki hänet tunnetuksi myös Yhdysvalloissa.
Seuraavina vuosina Rackhamista tuli tunnettu ja menestynyt kuvittaja. Hän kuvitti muun muassa J. M. Barrien kirjan Peter Pan in Kensington Gardens (1906), Lewis Carrollin Liisa ihmemaassa (1907) ja teki myös Richrad Wagnerin Nibelungin sormukseen pohjautuvat kuvitukset (1910–1911). Hänen kuvituksensa levisivät laajalti sekä Iso-Britanniassa että Yhdysvalloissa, ja myös hänen alkuperäistyönsä myivät hyvin. Vuonna 1908 Rackham hyväksyttiin Royal Society of Painters in Watercolours -seuran täysjäseneksi.
Arthur Rackham kuvitti uransa aikana yli 60 kirjaa, mukaan lukien William Shakespearen, J. M. Barrien, Charles Dickensin, Jonathan Swiftin, Izaak Waltonin, John Miltonin ja Edgar Allan Poen teoksia. Lisäksi hän teki kuvitukset Hanhiemon satuaarteeseen ja lukuisiin muihin satu- ja lastenkirjoihin. Rackham sai töihinsä vaikutteita 1500-luvun taiteilijoilta Albrecht Düreriltä ja Albrecht Altdorferilta.
Sika (täsmennyssivu)
Sika tarkoittaa seuraavia asioita:
John Monash
John Monash (27. kesäkuuta 1865 Melbourne – 8. lokakuuta 1931 Melbourne) oli australialainen insinööri ja kenraali, joka komensi useita australialaisista muodostettuja yksikköjä ensimmäisessä maailmansodassa. Hän tuli tunnetuksi uusien taistelutaktiikoiden soveltamisesta sodan lopussa.
Elämä
Monashin vanhemmat olivat Itä-Euroopasta Australiaan muuttaneita juutalaisia. Hän opiskeli Melbournen yliopistossa oikeustiedettä, taideaineita ja insinööritekniikkaa. Hän valmistui 1891 insinööriksi ja osallistui eräiden siltojen suunnitteluun.
Sotilasura
Vuonna 1884 Monash liittyi Victorian osavaltion kansalaismiliisijoukkojen opiskelijakomppaniaan. Insinööritaustansa vuoksi hän palveli pääasiassa tykistössä ja yleni vuoteen 1913 mennessä everstiksi. Maailmansodan puhjettua vuonna 1914 Monash nimitettiin Egyptissä toimineen australialaisten vapaaehtoisjoukkojen neljännen jalkaväkiprikaatin komentajaksi. Hän komensi prikaatia vuonna 1915 epäonnistuneen Gallipolin maihinnousun aikana. Kesäkuussa 1916 hänet siirrettiin länsirintamalle divisioonankomentajaksi ja ylennettiin samalla kenraalimajuriksi. Monashin divisioona osallistui muun muassa Messinesin ja Passchendaelen taisteluihin. Monash panosti komentajana operaatioiden huolelliseen suunnitteluun ja hän pyrki hyödyntämään mahdollisimman tehokkaasti muita aselajeja sekä tekniikkaa jalkaväen hyökkäysten tukena.
Toukokuussa 1918 Monash ylennettiin kenraaliluutnantiksi ja nimitettiin australialaisista muodostetun armeijakunnan komentajaksi William Birdwoodin seuraajana. 4. heinäkuuta käydyssä Hamelin taistelussa Monash sovelsi kehittelemäänsä uutta taktiikkaa, niin sanottua ”rauhanomaista työntymistä”. Siinä maata vallattiin viholliselta vähä vähältä rajoitetuilla ja keskitetyillä yllätyshyökkäyksillä, joissa vihollisen asemaa tulitettiin lyhyen aikaa tykistöllä, konekivääreillä, panssarivaunuilla ja lentokoneilla ennen kuin jalkaväki lähetettiin hyökkäykseen. Menestyksen salaisuus oli eri aselajien yhteistyössä. Lisäksi operaatioiden lyhyyden vuoksi tämä taktiikka toimi paremmin kuin aiemmin käytetyt massiiviset tykistökeskitykset, jotka lähinnä varoittivat vihollista odotettavissa olevasta jalkaväen hyökkäyksestä. Hamelin menestyksen jälkeen Monash kehitteli ideaansa jatkuvasta hyökkäyksestä pidemmälle, ja myös muut brittiarmeijan yksiköt omaksuivat tämän taktiikan sodan loppuvaiheessa. Elokuun 8. päivästä alkaen australialainen armeijakunta toimi brittien hyökkäyksen kärkijoukkona, kunnes se vedettiin pois etulinjasta lokakuussa. Joukot onnistuivat tekemään useita läpimurtoja, viimeisenä niistä Hindenburg-linjan murtaminen, ja Monash palkittiin 12. elokuuta ritarinarvolla. Sodan päätyttyä hän johti australialaisten joukkojen kotiuttamista.
Ensimmäisen maailmansodan jälkeen
Sodan jälkeen Monash jätti armeijan ja toimi muun muassa Victorian osavaltion sähkölaitoksen johdossa, minkä lisäksi hän väitteli insinööritekniikan tohtoriksi vuonna 1921. Hän julkaisi muistelmateokset The Australian Victories in France in 1918 (1920) ja War Letters (1933). Hänet ylennettiin kenraaliluutnantista kenraaliksi vuonna 1930. Hän kuoli Melbournessa 8. lokakuuta 1931 66-vuotiaana.
Melbournessa sijaitseva Monash-yliopisto on nimetty John Monashin mukaan.
Satu Taavitsainen
Satu Johanna Taavitsainen (s. 6. tammikuuta 1977 Mikkelin maalaiskunta) on suomalainen poliitikko ja entinen kansanedustaja. Hänet valittiin SDP:n kansanedustajaksi Kaakkois-Suomen vaalipiiristä 5 416 äänellä vuoden 2015 eduskuntavaaleissa. Hän on myös Mikkelin kaupunginvaltuuston 2. varapuheenjohtaja. Vuoden 2019 eduskuntavaaleissa Taavitsainen sai 5 419 ääntä ja jäi varasijalle.
Marraskuussa 2022 Mikkelin kaupunginvaltuusto erotti Taavitsaisen kaupunginhallituksen ensimmäisen varapuheenjohtajan tehtävästä luottamuspulan vuoksi. Taavitsainen oli jo aiemmin eronnut SDP:n valtuustoryhmästä.
Taavitsaisen puoliso on Aki Taavitsainen, joka on tähtitieteen harrastajien yhdistyksen Mikkelin Ursan puheenjohtaja.
Australian edustajainhuone
Australian edustajainhuone on Australian parlamentin alahuone. Edustajainhuoneeseen kuuluu 151 jäsentä. Edustajat valitaan kolmen vuoden välein pidettävissä vaaleissa ellei kenraalikuvernööri hajota parlamenttia aikaisemmin. Edustajien täytyy täyttää seuraavat ehdot voidakseen asettua ehdolle:
Edustajainhuoneen puhemiehenä on toiminut vuodesta 2022 työväenpuolueen Milton Dick.
Amazonasin alue
thumb|left|Utcubamban laakso Chavín de Huantarin muinainen temppelialue sen lähellä on tärkeä esihistoriallinen muistomerkki ja Unescon maailmanperintökohde. Siellä on myös Kuelapin rauniokaupunki, jossa on 450 kivistä rakennusta. Sitä ympäröi kostea pilvimetsä, jossa on aina usvaa, ja orkideat ja bromeliat rehottavat.
Alueen pääkaupunki on Chachapoyas. Sen pinta-ala on 39 249 neliökilometriä. Vuoden 2017 väestönlaskennassa alueen asukasluku oli 379 384.
Préveli
35.1525°N, 24.47389°W pienoiskuva|Prévelin ranta. pienoiskuva|Prévelin ranta. Préveli on luontoalue ja ranta Kreetan saarella Kreikassa. Se sijaitsee saaren etelärannikolla eli Libyanmeren rannalla Ágios Vasíleioksen kunnassa Réthymnon alueyksikössä lähellä Asómatoksen kylää. Etäisyys Réthymnon kaupungista on noin 35 kilometriä.
Prévelissä on rotko, joka on Kourtaliótiksen rotkon eteläpäätä. Siinä virtaa Megalopótamos-joki. Prévelin alueella niiden pituus on noin 1–2 kilometriä. Prévelissä jokea kutsutaan joskus myös Prévelinjärveksi, sillä sen voi nähdä muodostavan loppupäässään noin 500 metriä pitkän järven. Joen varret ovat palmumetsää, jossa kasvaa kreetantaatelipuita (Phoenix theophrasti). Joki päättyy Libyanmereen Prévelin hiekkarannalle, jonka pituus on noin 200 metriä. Préveli on suosittu turistikohde ja yksi Kreetan etelärannikon tunnetuimpia rantoja. Luontoalueen lähellä sijaitsee Prévelin luostari.
Prévelin alue on Kourtaliótiksen rotkon ohella osa kahta Natura 2000 -aluetta, joista toinen on luonto- ja toinen lintudirektiivin mukainen. Prévelissä oli suuri metsäpalo vuonna 2010, mutta alueen kasvisto on toipunut palosta melko hyvin.
Lenny Kuhr
thumb|Lenny Kuhr Lenny Kuhr (s. 22. helmikuuta 1950 Eindhoven, Alankomaat) on alankomaalainen laulaja ja lauluntekijä.
Hän aloitti laulajanuransa vuonna 1967. Vuonna 1969 hän esiintyi Eurovision laulukilpailussa kappaleella De troubadour ja oli yksi kilpailun neljästä voittajasta. 1970-luvulla hän menestyi laulajana paremmin Ranskassa kuin kotimaassaan. Vuonna 1980 ilmestyi kappale "Visite", josta tuli hänen suurin hittinsä Alankomaissa.
Lenny Kuhr on kääntynyt juutalaisuuteen. Hän on naimisissa Rob Frankin kanssa ja hänellä on kaksi lasta edellisestä avioliitostaan. Nykyään hän asuu Israelissa.
Malcolm Cooper
Malcolm Cooper (20. joulukuuta 1947 – 9. kesäkuuta 2001) oli brittiläinen kivääriampuja ja olympiavoittaja.
Cooper voitti olympialaisissa Los Angelesissa 1984 ja Soulissa 1988 50 m pienoiskiväärin asentokilpailun. Hän on ainoa ampuja, joka on pystynyt kyseisessä lajissa puolustamaan voittoaan. Cooper saavutti myös MM-kilpailuissa viisi kultaa, viisi hopeaa ja viisi pronssia.
Marleen Gorris
pienoiskuva|Marleen Gorris vuonna 1982. Marleen Gorris (s. 9. joulukuuta 1948 Roermond) on alankomaalainen elokuvaohjaaja. Gorris on tunnettu feministi ja homoseksuaalien oikeuksien kannattaja, mikä heijastuu hänen töissään.
Gorris opiskeli englantia Groningenin yliopistossa ja draamaa Birminghamin ja Amsterdamin yliopistossa,, ja valmistui vuonna 1976. Hän teki läpimurtonsa kotimaassaan vuonna 1982 elokuvalla De stilte rond Christine M., joka valittiin vuoden parhaaksi elokuvaksi Utrechtin elokuvafestivaaleilla. Vuonna 1996 hänen elokuvansa Antonian maailma voitti parhaan vieraskielisen elokuvan Oscar-palkinnon. Myös sen jöälkeiset elokuvat ovat saaneet kiittäviä arvioita.
Scuderia Toro Rosso STR5
Scuderia Toro Rosso STR5 on Formula 1 -auto, jota italialainen Toro Rosso -talli käytti kaudella 2010. Autoa ajoivat sveitsiläinen Sébastien Buemi ja espanjalainen Jaime Alguersuari.
Bridget Jones: Elämä jatkuu
Bridget Jones: Elämä jatkuu (Bridget Jones: The Edge of Reason) on vuonna 2004 ensi-iltansa saanut komediaelokuva, jonka on ohjannut Beeban Kidron. Se on jatko-osa elokuvalle Bridget Jones – elämäni sinkkuna (2001). Elokuvan pääosissa näyttelevät Renée Zellweger, Hugh Grant, Colin Firth, Jim Broadbent ja Gemma Jones.
Juoni
Elokuva alkaa hiukan ennen Bridgetin äidin (Gemma Jones) pitämiä vuosittaisia currykalkkunapäivällisiä. Bridget (Renée Zellweger) on haltioissaan siitä, että hänellä ja Mark Darcylla (Colin Firth) on suhde. Bridgetin luottamus suhteeseen alkaa kuitenkin horjua, kun hän tapaa Markin kollegan, kauniin Rebecca Gillesin (Jacinda Barrett). Bridget tapaa ex-poikaystävänsä Daniel Cleaverin (Hugh Grant) työpaikallaan Sit-Up Britain'ssa, ja hänelle tarjotaan paikkaa ”Hatkapassi”-nimisestä matkailuohjelmasta ”naishatkailijana”. Bridget ilahtuu saadessaan Markilta kutsun ”lakipäivällisille” ja alkaa odottaa mieheltä kosintaa, mutta ilta päättyy lopulta huonosti.
”Lakipäivällisten” jälkeen Mark ja Bridget riitelevät, minkä seurauksena Bridget lähtee kävelemään yksin kotiinsa. Mark menee Bridgetin asunnolle, pyytää anteeksi ja kertoo ensimmäistä kertaa rakastavansa Bridgetiä. Myöhemmin samana iltana Mark kysyy, haluaisiko Bridget lähteä hänen kanssaan laskettelulomalle Sveitsiin. Sveitsin rinteillä Bridget saa kuitenkin selville, että Mark oli saanut vihjeen heidän laskettelukohteestaan Rebeccalta.
Loman aikana Bridget luulee tulleensa raskaaksi. Riideltyään Markin kanssa heidän mahdollisten lastensa tulevaisuudesta Bridget huomaa raskaustestin olevan kuitenkin negatiivinen. Palattuaan kotiin Bridget ja Mark lounastavat kummankin vanhempien kanssa. Kun heidän mahdollinen avioliittonsa tulee keskustelun lomassa esille, Bridget loukkaantuu Markin sanoessa, etteivät he ole vielä edes harkinneet naimisiinmenoa.
Markin luona Bridget kertoo olevansa kuohuksissa siitä, ettei Mark antanut suoraa vastausta siihen, miksei tämä halua avioliittoa. Lopulta Bridget panee suhteen poikki. Sitten hän päättää lähteä Danielin kanssa Thaimaahan kuvaamaan ”Hatkapassia” ja ottaa mukaansa ystävänsä Shazza (Sally Phillips). Bridget ja Daniel flirttailevat lentokoneessa ja päätyvät hotellihuoneeseen kahdestaan, mutta Bridget lähtee pois, kun paikalle saapuu prostituoitu (Ting Ting Hu).
Pakatessaan kotimatkaa varten Bridget ottaa kassiinsa Shazzan Jed-nimiseltä mieheltä (Paul Nicholls) saaman lahjan. Bridget pidätetään ja viedään thaimaalaiseen vankilaan, kun lentokentän huumekoira haistaa lahjan sisällä olleen kokaiinin. Mark saapuu vankilaan kertomaan, että hänen esimiehensä ovat lähettäneet hänet vapauttamaan Bridgetin. Bridget tunnistaa valokuvasta Jedin siksi mieheksi, joka antoi Shazzalle piilotetun kokaiinin. Mark lähtee pois ilmoittaen selkeästi olevansa pelkkä viestinviejä. Britanniassa Mark menee Danielin juttusille ja syyttää tätä siitä, että tämä jätti Bridgetin Thaimaassa oman onnensa nojaan. He ryhtyvät tappelemaan erään museon pihalla.
Kun Bridget palaa, hän on kansainvälinen ihmisoikeusjulkkis. Hän tapaa vanhempansa, jotka suunnittelevat päätä pahkaa erityistä seremoniaa uudistaakseen omat vihkivalansa. Kotona Bridget saa yllätysvastaanoton ystäviltään, jotka kertovat Markin olleen se, joka jäljitti ja vangitsi Jedin vapauttaakseen Bridgetin. Bridget, joka toivoo Markin yhä rakastavan häntä, juoksee Markin asunnolle, mutta löytää sieltä Rebeccan. Rebecca paljastaa yllättäen olevansa rakastunut Markin sijasta Bridgetiin.
Palkinnot
Elokuva sai Golden Globe -ehdokkuuden parhaasta naispääosasta musikaali- tai komediaelokuvassa.
Petter Kumpulainen
Petter (Pietari) Kumpulainen (2. helmikuuta 1817 Iisalmi – 29. helmikuuta 1880 Iisalmi) oli maanviljelijä ja moninkertainen  valtiopäivämies.
Kumpulaisen vanhemmat olivat maanviljelijä Juhana Kumpulainen ja Katariina Tervonen ja puoliso vuodesta 1844 Margareeta Partanen (k. 1899). Kumpulainen oli maanviljelijä ja kunnallismies, joka vaikutti huomattavasti Iisalmen kauppalan perustamiseen vuonna 1860, josta sittemmin vuonna 1891 perustettiin Iisalmen kaupunki. Itseoppinut Kumpulainen osasi muun muassa ruotsia. Hän harjoitti laajaa suoviljelyä, mutta joutui 1870-luvulla taloudellisiin vaikeuksiin 1860-luvun lopun katovuosien ja lainojensa takia. Tammikuun valiokuntaa Kumpulainen vastusti, koska pelkäsi, että se korvaa varsinaiset valtiopäivät. Valtiopäivillä hän oli kuitenkin itse talonpoikaissäädyssä Iisalmen tuomiokunnan edustajana 1863–1864, 1867, 1872 ja 1877–1878. Hän oli valitsijamies kaikilla kerroilla, useiden eri valiokuntien jäsen ja 1867 säädyn yksityisen valitusvaliokunnan puheenjohtaja. Hän teki useita anomuksia, joista joitakin ei ehditty käsitellä tai ne hylättiin, mutta hän vaikutti silti paljon talonpoikaissäädyssä etenkin 1860-luvulla. Vuonna 1867 hän johti Johan Kedon kanssa perustuslaillisia periaatekysymyksiä painottanutta ryhmää. Samoilla valtiopäivillä hän toisaalta joutui sanaharkkaan säädyn puhemiehen Aukusti Mäkipeskan kanssa kirkkolaista.
Beckerin lihasdystrofia
Beckerin lihasdystrofia on etenevä perinnöllinen lihasrappeuma, jonka aiheuttaa mutaatio X-kromosomissa.
Beckerin lihasdystrofia on taudinkuvaltaan melko samanlainen kuin Duchennen lihasdystrofia mutta puhkeaa myöhemmin ja etenee sitä hitaammin ja lievempänä. Lihakset rappeutuvat asteittain, ja potilas voi kyetä kävelemään vielä 40-vuotiaana. Sairauteen kuuluu lisäksi hengitysvaikeuksia, skolioosia, väsymystä, sydänvikaa ja toisinaan kehitysvammaisuutta.
Beckerin lihasdystrofia on nimetty saksalaisen Peter Emil Beckerin mukaan, joka kuvasi oireiston vuonna 1955. Beckerin lihasdystrofikot voivat saada lapsia, mutta heidän tyttärensä ovat todennäköisesti sairauden kantajia. Becker-isien pojat taasen eivät voi sairastua tautiin, koska X-kromosomiset peittyvät sairaudet periytyvät vain kantajaäideiltä.
On arvioitu, että Becker-potilaita on maailmassa noin 100 000. Erään tutkimuksen mukaan Beckerin lihasdystrofioita on kymmenisen prosenttia kaikista X-kromosomivirheen aiheuttamista lihasrappeumaoireistoista.
Beckerin lihasdystrofian parantavaa hoitoa ei tunneta, ja hoito tähtää potilaan elämänlaadun parantamiseen.
Päivi (albumi)
Päivi on Päivi Kautto-Niemen albumi vuodelta 1977. Albumin tunnetuin kappale on Paul Fagerlundin diskoversioksi sovittama Toivo Kärjen Liljankukka. Kärjen jatkosodan aikana Syvärillä säveltämän ja Kerttu Mustosen sanoittaman tangon täysin uudenlainen versio kuvasti laajemminkin suomalaisessa viihdemusiikissa 1970-luvulla tapahtunutta aikakauden muutosta; viimeistään tällöin iskelmän voi sanoa vastanneen diskon haasteeseen. Samana vuonna tapahtui myös merkittävä sukupolvenvaihdos, kun Toivo Kärki siirrettiin eläkkeelle Finnlevyn kotimaisen tuotannon päällikön paikalta ja esiin astuivat seuraavan sukupolven nimet.
Levytuottaja Vexi Salmi kertoi Ilta-Sanomien haastattelussa vuonna 2010 Liljankukka-kappaleen sovituksesta: "Topi (Toivo Kärki) antoi tehdä omille sävellyksilleen mitä vain. Sovituksen kuultuaan hän hymähti tyypilliseen tapaansa 'tjah, voihan sen noinkin tehdä'. Sävy oli kuitenkin positiivinen." Edelleen Salmen mukaan Fagerlundin sovituksen poikkeuksellisia sävelkulkuja sisältäneiden jousiosuuksien soittamiseen tarvittiin Helsingin kaupunginorkesterin viulistit, jotka joutuivat harjoittelemaan kaksi päivää ennen kuin heidän osuutensa kappaleesta voitiin äänittää.
Dred Scott
Varhainen elämä
Scott syntyi oletettavasti vuonna 1799 Southamptonin piirikunnassa Virginiassa. Hänen alkuperäinen omistajansa, Peter Blow, muutti St. Louisiin vuonna 1930, jossa Blow kuoli kaksi vuotta myöhemmin. Tämän jälkeen paikallinen armeijan palveluksessa ollut kirurgi John Emerson osti Scottin.
Emerson muutti Scott mukanaan ensin Missourista Illinois'in ja sitten Wisconsiniin. Orjuus oli laillista Missourissa ja Wisconsinissa, mutta laitonta Illinoisissa. Näiden muuttojen aikana Scott myös tapasi vaimonsa Harriet Robinsonin, joka siirtyi Emersonin omistukseen. Emerson orjineen palasi Missouriin 1840-luvun alussa. Hän kuoli vuonna 1843, minkä jälkeen Scott yritti väitetysti ostaa vapautensa Emersonin leskeltä, mutta tämä kieltäytyi.
Oikeustaistelu
Kun Scott ei pystynyt ostamaan vapauttaan, hän päätti haastaa Emersonin lesken oikeuteen vuonna 1847, mutta hävisi, koska ei pystynyt todistamaan, että Emersonin leski virallisesti omisti hänet. Kolme vuotta myöhemmin tapaus käsiteltiin uudelleen ja St. Louisin tuomioistuin määräsi Scottin ja tämän perheen vapautettavaksi.
Emersonin leski valitti päätöksestä Missourin korkeimpaan oikeuteen. Kaksi vuotta myöhemmin se pyörsi alemman oikeusasteen päätöksen. Tällä kertaa Scott valitti päätöksestä Yhdysvaltain korkeimpaan oikeuteen. Näihin aikoihin New Yorkissa asuva John Sanford alkoi väittää olevansa Scottin uusi omistaja. Korkein oikeus päätti 6. maaliskuuta 1857, että Scott perheineen ei ollut vapaa. Se perusteli päätöstään sillä, että perustuslain "suvereenit kansalaiset" eivät viitanneet mustiin. Näin ollen Scottin ei olisi pitänyt pystyä haastamaan Emersonin leskeä oikeuteen. Se, että Scott oli asunut Illinois'ssa ei myöskään oikeuden mukaan tarkoittanut sitä, että hän vapautuisi orjuudesta.
Pian korkeimman oikeuden päätöksen julkaisemisen jälkeen Sanford kuoli, ja Scott päätyi takaisin Emersonin leskelle. Tämä oli mennyt uusiin naimisiin orjuutta vastustavan poliitikon Calvin Chaffeen kanssa. Pariskunnan oli tarkoitus lahjoittaa Scott perheineen Yhdysvaltain edustajainhuoneessa istuvalle Taylor Blow'lle. Rouva Chaffee kuitenkin vaati, että Scottin šeriffin holhouksen alaisuudessa kerryttämät ansiot (750 dollaria) kuuluisivat hänelle.
Myöhäiset vaiheet
Kun Scott perheineen oli virallisesti siirretty Blow'n omistukseen, hän vapautti koko perheen. Scott vaimoineen saapuivat St. Louisin raatihuoneelle, jossa heidät vapautettiin virallisesti 26. toukokuuta 1857. Scott alkoi tämän jälkeen työskennellä hotellin ovimiehenä, mutta kuoli 17. syyskuuta 1858 tuberkuloosiin.
Riek Machar
pienoiskuva|Riek Machar Riek Machar (s. 1953) on Etelä-Sudanin varapresidentti (vuosina 2011–2013 ja uudelleen vuodesta 2020). Maan presidentti Salva Kiir erotti hänet virastaan vuonna 2013, mikä johti väkivaltaisuuksiin Kiirin ja Macharin kannattajien välillä. Machar nimitettiin vuonna 2016 uudelleen varapresidentiksi osana rauhansopimusta osapuolten välillä ja hän astui helmikuussa 2020 uudelleen virkaansa Etelä-Sudanin ensimmäisenä varapresidenttinä.
Elämäkerta
Riek Machar syntyi vuonna 1953 ja etniseltä taustaltaan hän on nueri. 1980-luvulla hän opiskeli Bradfordin yliopistossa filosofiaa ja strategista suunnittelua. Vuonna 1991 Machar meni naimisiin brittitaustaisen avustustyöntekijä Emma McCunen kanssa. McCune tuli tunnetuksi "sotaherran vaimona", mikä on viittaus Macharin merkittävään rooliin Sudanin kansan vapautusarmeijassa, joka taisteli ja saavutti lopulta Etelä-Sudanin itsenäisyyden Sudanista. Osapuolten välillä solmittiin rauhansopimus vuonna 2005 ja Etelä-Sudanin kansan vapautusliikkeen johtaja John Garangin kuoltua yllättäen Machar nimitettiin maan varapresidentiksi ja säilytti asemansa maan itsenäistyttyä vuonna 2011. Macharin nimityksen katsottiin tasapainottavan nuerien ja maan hallinnossa enemmistönä olevien dinkojen välejä. Hän tuki hallituksen joukkoja näiden taistellessa kapinallisjohtaja George Athoria vastaan, jonka Machar uutisoi kuolleen Sudanin vastaisella rajalla joulukuussa 2011. Kapinan tukahduttamisen aikana Macharia syytettiin julmuuksista.
26. huhtikuuta 2016 Machar palasi maan pääkaupunki Jubaan ja hänet nimitettiin maan varapresidentiksi osana rauhansopimusta, jonka tarkoituksena on päättää kaksi vuotta kestäneet taistelut.
Helmikuussa 2020 entinen kapinallisjohtaja Riek Machar vannoi virkavalansa Etelä-Sudanin ensimmäisenä varapresidenttinä sinetöiden kuusi vuotta aiemmin alkaneen sodan päättymisen. Samassa yhteydessä astui virkaansa myös kolme muuta varapresidenttiä, joista yksi oli maan "perustajaisän" John Garangin leski Rebecca Garang, Presidenttinä jatkoi maata sen itsenäistymisestä lähtien johtanut Salva Kiir. Uusi siirtymävaiheen yhtenäisyyshallitus aloitti myös toimintansa. Aikaisemmat sopimukset rauhasta olivat nopeasti kaatuneet. Vuonna 2011 itsenäistynyt Etelä-Sudan ajautui veriseen sisällissotaan sen jälkeen, kun presidentti Salva Kiir erotti joulukuussa 2013 Riek Macharin varapresidentin virasta. Etelä-Sudanin kaksi suurintra etnistä ryhmää dinkat ja nuerit alkoivat tämän jälkeeny hyökätä toisiaan vastaan. Sopimus siirtymävaiheen hallituksen luomisesta vuoden 2018 rauhansopimuksen mukaisesti oli aiemmin lykkääntynyt kahdesti ja helmikuu 2020 oli asetettu ehdoton takaraja.
Salomé (laulaja)
Salomé (s. Maria Rosa Marco 21. kesäkuuta 1943 Barcelona) on espanjalainen laulaja.
Khaukit
pienoiskuva|Germaaniheimojen asuinalueet vuonna 50 jaa. Khaukit (lat. chauci) olivat Pohjanmeren rannoilla sekä Emsin ja Elben välimaastossa, friisien itäpuolella asunut germaaniheimo. Khaukien itäpuolella asuivat saksit ja koillispuolella langobardit. Khaukeista pohjoiseen asuivat angrivarit. Khaukien eteläpuolella puolestaan asuivat keruskit. Khaukien maa sijaitsi suunnilleen nykyisten Oldenburgin ja Hannoverin ympäristössä.
Tacituksen mukaan khaukit olivat tunnetuimpia germaaniheimoja, ja heidät tunnettiin oikeudenmukaisina ja rauhaa rakastavina, mutta tarpeen tullen rohkeina sotureina. Plinius puolestaan kuvasi khaukit köyhiksi ja säälittäviksi kalastajiksi. Hänen kuvauksensa koskee kuitenkin lähinnä rannikolla asuneita khaukeja, jotka poikkesivat sisämaassa asuneista khaukeista. Khaukit olivat taitavia purjehtijoita, jotka harjoittivat myös merirosvousta. He purjehtivat ajoittain etelään, jopa Gallian rannoille saakka.
Khaukit kuuluivat friisien tavoin ingaevoneihin. Tiberius alisti heidät Rooman vallan alaisiksi vuonna 5 jaa. Myöhemmin khaukit kuitenkin karkottivat roomalaiset alueiltaan. Gabinius Secundus ja sen jälkeen Corbulo onnistuivat saamaan khaukeista joitakin voittoja, mutta roomalaiset eivät enää pystyneet alistamaan khaukeja. Khaukit kuuluivat 200-luvulla saksien liittoutumaan ja hyökkäilivät Gallian rannikolle. Khaukit tunnettiin tuolloin yhtenä sotaisimmista germaaniheimoista, ja he laajensivat alueitaan Reinin rannoille saakka. Khaukit sulautuivat 300–400-luvuilla sakseihin ja friiseihin.
Profeetta Elian luostari
Profeetta Elian luostari on ortodoksinen luostari Thíran saarella Santorínilla Kreikassa. Se sijaitsee saaren kaakkoisosassa Profítis Ilías -vuorella 567 metrin korkeudessa. Sen lähin kylä on Pýrgos.
Billie Eilishin diskografia
Yhdysvaltalaisen laulajan Billie Eilishin diskografia koostuu yhdestä studioalbumista, neljästä EP:stä, 32 singlestä ja 21 musiikkivideosta. Eilishin ensimmäinen EP-levy Don’t Smile at Me julkaistiin elokuussa 2017. Ensimmäinen studioalbumi When We All Fall Asleep, Where Do We Go? julkaistiin maaliskuussa 2019.
Profeetta Elian luostari
Luostarissa on kaksi museota, kirkollinen museo ja kansanperinnemuseo. Museoiden kokoelmiin kuuluu muun muassa ikoneita ja muita uskonnollisia esineitä, kirjoja ja kansanperinneaineistoa. Luostarissa on useita pyhäinjäännöksiä. Siellä säilytetään myös muun muassa Konstantinopolin patriarkka Gregorios V:n mitraa.
thumb|none|360px|Profeetta Elian luostari.
Kuningatar Blanka
Kuningatar Blanka on Albert Edelfeltin historiamaalaus vuodelta 1877. Edelfeltille se merkitsi taiteellista läpimurtoa Pariisin salongissa.
Maalauksen malleina olivat nuori elsassilaisnainen ja vaalea italialaispoika. Edelfelt oli opiskellut historiamaalausta Antwerpenissä. Hän vaihtoi opiskelupaikkansa Pariisiin, mutta jatkoi Kuningatar Blankan maalaamista ja tutki Clunyn luostarimuseossa aiheeseen sopivia huonekaluja, tekstiilejä ja pukuja. Muita Edelfeltin historiamaalauksia ovat Kaarle-herttua herjaa Klaus Flemingin ruumista (1877), Poltettu kylä (1879) ja Porilaisten marssi (1900).
Teos oli esillä Pariisin salongissa sen valmistumisvuonna 1877, ja se jäljennettiin moniin ranskalaisiin taidejulkaisuihin. Suositusta teoksesta on tehty niin kanavatyömalleja kuin seinälautasia.
Huomenna (albumi)
Huomenna on suomalaisen rap-yhtye Helpuksen neljäs albumi, joka julkaistiin 14. marraskuuta 2003.
Paavo Nurmen stadion
Paavo Nurmen stadion on Turun urheilupuistossa sijaitseva yleisurheilu- ja jalkapallostadion, joka on avattu jo vuonna 1893. Stadionin kapasiteetti on 13 000 katsojaa.
Yleisurheilun Suomen mestaruuskilpailut Kalevan kisat on järjestetty stadionilla useita kertoja. Lisäksi stadionilla järjestetään vuosittain Paavo Nurmi Games -yleisurheilukilpailut.
Historia
Vielä 1800-luvun loppupuolella nykyinen urheilupuiston alue oli täysin hoitamatonta, suurelta osin paljasta kalliota. Talvella 1893 kaupunginvaltuusto teki päätöksen, jonka myötä alue luovutettiin 25 vuoden ajaksi vuokralle Turun Urheilunystäväin yhdistykselle. Ehtona oli, että yhdistys kunnostaa Samppalinnanvuoren alueen puistoksi ja rakentaa sinne kahvilan. Urheilunystäväin johdossa oli lehtori August Blomberg. Hän toimi urheilukentän isännöitsijänä alusta alkaen aina 1940-luvulle asti ja sen johdosta häntä pidetään urheilupuiston isänä. Vaikka puiston perustamiseen kulunut työmäärä oli valtava, työ tehtiin melko nopeasti ja jo keväällä 1893 järjestettiin ensimmäiset hiihto- ja mäkihyppykilpailut. Syksyllä saatiin käyttökuntoon urheilukentät yleisurheilua ja tennistä varten.
1920-luvun puolivälistä alkaen puistossa tehtiin useita parannuksia. Puistoon valmistui rivi pukukoppeja ja uusi kivihiilimurskasta tehty juoksurata vihittiin käyttöön heinäkuussa 1926. Tapausta juhlistettiin 1500 metrin juoksukilpailulla, jossa ottivat yhteen Paavo Nurmi ja Ruotsin juoksijasuuruus Edvin Wide. Kilpailuja seurasi ennätysmäärä yleisöä, noin kymmenentuhatta henkeä. Rata ei kuitenkaan ollut kestävä, sillä jo kesällä 1927, vain vuosi avaamisensa jälkeen, rata oli jo huonokuntoinen. Vuosisadan vaihteessa rakennettu ravintolapaviljonki purettiin vuonna 1932 ja tilalle rakennettiin arkkitehti Albert Richardtsonin suunnittelema katsomo. Katsomon rakentamisesta käytiin suuri kädenvääntö, ennen kuin kaupunki myönsi sen rakentamiseen rahaa. Vanhaa katsomoa käytettiin pitkälle 1980-luvun lopulle asti.
Urheilupuiston kenttää kunnostettiin 1970-luvulla rakentamalla nykyiset maavallikatsomot. Myös katsomo vaati uudistusta ja sen suunnittelusta järjestettiin kilpailu maaliskuussa 1981. Ehdotuksia saapui peräti 44 ja voittajaksi selviytyi arkkitehtikolmikko Matti Nurmela, Kai Raimoranta ja Jyrki Tasa (myöhemmin Arkkitehtitoimisto Nurmela, Raimoranta, Tasa). 4000-paikkainen katsomo valmistui vuonna 1989. Urheilukenttä muutettiin myöhemmin stadioniksi ja se sai 13. kesäkuuta 1997 nimen Paavo Nurmen stadion, kun Nurmen syntymästä tuli kuluneeksi sata vuotta.
Ominaisuudet
Stadionilta löytyy täysmittainen 8-ratainen juoksurata sekä suorituspaikat kenttälajeille. Radan sisään jäävä nurmikenttä on kooltaan 62 m × 102 m. Pukuhuone on yleisesti käytettävissä.
Stadion toimi vuonna 2012 evakkokenttänä jalkapallon Veikkausliigassa pelanneille TPS:lle ja Interille Veritas stadionin remontin vuoksi. Stadion toimi TPS:n kotikenttänä kaudella 2016.
Tutkielmia hysteriasta
Tutkielmia hysteriasta on Josef Breuerin ja Sigmund Freudin kirjoittama teos vuodelta 1895. Kirjassa tarkastellaan hysterian teoriaa ja psykoterapiaa sekä esitetään viisi potilaskertomusta.
Breuer ja Freud tutustuivat Wienissä 1880-luvun alussa, ja Breuer kertoi Freudille potilaastaan Bertha Pappenheimista, joka sai kirjassa peitenimen "Anna O...". Breuer kehitti tapauksen pohjalta katharsis-menetelmää, jonka avulla potilaan oireita poistettiin antamalla tämän purkaa tukahtuneita tunne-elämyksiä. Freud kiinnostui tapauksesta jo tuolloin, mutta hän ryhtyi hoitamaan hysteriapotilaita vasta vuoden 1890 tietämillä.
Hoidettuaan lukuisia potilaita Breuer ja Freud ryhtyivät kokoamaan aineistoa kirjaksi. He julkaisivat aluksi "ennakkotiedonannon" (Hysteriailmiöiden psyykkisestä mekanismista) vuonna 1893, ja Tutkielmia hysteriasta ilmestyi toukokuussa 1895 ennakkotiedonanto ensimmäisenä lukunaan. Vain ennakkotiedonanto on Breuerin ja Freudin yhdessä kirjoittama; muut luvut ovat itsenäisesti laadittuja.
Kirjoittajat selostavat, kuinka he onnistuivat parantamaan potilaidensa hysteriaoireita: he palauttivat hypnoositilassa potilaan mieleen traumaattisen tapahtuman, josta oireet olivat alun perin johtuneet, ja kun potilas kuvaili tapahtuman yksityiskohtaisesti ja koki siihen liittyneet tunne-elämykset, jotka olivat aikoinaan tukahtuneet, oireet katosivat.
Kirjassa esitetään viisi tapauskertomusta:
Keskeisiin potilaisiin kuului myös Breuerin ja Freudin potilas "rouva Cäcilie M." eli paronitar Anna von Lieben (1847–1900), jonka potilaskertomukseen viitataan usein.