cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Decatur (Illinois)
Maantiede
Decaturin vuotuinen keskilämpötila oli 11,6 °C kaudella 1961–1990. Lämpimin kuukausi oli heinäkuu (24,6 °C) ja kylmin tammikuu (–3,8 °C). Decaturin lämpötilavaihtelut ovat suuria: kesäisin voidaan mitata yli 40 asteen helteitä, talvella puolestaan 30 asteen pakkaslukemia. Vuotuinen sademäärä on keskimäärin 977,9 mm.
Historia
Decaturin nykyinen asutus sai alkunsa vuonna 1820, ja kaupunki perustettiin 1829. Se sai nimensä yhdysvaltalaiselta meriupseeri Stephen Decaturilta (1779–1820). Abraham Lincoln asui 1830-luvun alussa vuoden verran Decaturin liepeillä. Hän piti ensimmäisen poliittisen puheensa Decaturissa ja hänet virallistettiin presidenttiehdokkaaksi niin ikään Decaturissa toukokuussa 1860.
Decaturin elinkeinoelämän runkona oli alkuun maatalous, mutta 1854 avatun rautatieyhteyden myötä kaupungista kehittyi teollisuuskeskus. George Halas (1895–1983) perusti urheiluseuran Decatur Staleys (nykyinen Chicago Bears) vuonna 1920. Vuonna 1922 kaupungissa avattiin ensimmäinen kaupallisesti merkittävä soijapapujen tuotantolaitos. Erikoistuminen soijapapuihin toi Decaturille lempinimen "Soybean Capital of the World", eli maailman soijapääkaupunki.
Talous
Maatalous ja siihen liittyvä jatkojalostus ja tuotteiden jakelu on tärkeä osa Decaturin taloutta. Teollisuus on monipuolista: se käsittää muun muassa koneenrakennusta ja farmaseuttisia tuotteita.
Rakennemuutoksen myötä Decaturin teollisuus on taantunut, mikä on johtanut väestön vähenemiseen. Decaturissa on muun muassa Caterpillarin tuotantolaitoksia.
Liikenne
Decatur on rautateiden solmukohta. Valtatiet U.S. Route 51 ja U.S. Route 36 risteävät Decaturissa. Lentokenttä sijaitsee keskustan itäpuolella.
Lihaksia ja luoteja
200px|right|thumb|DVD-julkaisun kansikuva. Lihaksia ja luoteja on vuonna 1996 esitetty, koomikkoryhmä Kummelin tekemä kymmenosainen humoristinen poliisisarja. Sarjassa seurataan kuvitteellisen Päärynämäen kaupungin poliisilaitoksen etsivien seikkailuja.
Sarja sai hyvän vastaanoton Kummeli-huumorista pitävien keskuudessa, mutta osalle katsojakuntaa se oli liikaa. Kummeleihin vakituisesti liittynyttä Heikki Vihistä eivät kaikki sulattaneet.
Lihaksia ja luoteja julkaistiin DVD:nä 5. syyskuuta 2007 nimellä Kummeli - Lihaksia ja luoteja, Vanaja-trilogia osa 1.
The Micragirls
The Micragirls oli suomalainen vuosina 2001–2010 toiminut garage rock -yhtye, joka saavutti kulttisuosiota niin Suomessa kuin kansainvälisestikin. Yhtye julkaisi kaksi albumia ja useita vinyyli-EP-levyjä sekä singlejä. The Micragirls teki yli 250 keikkaa, joista 100 ulkomailla. Yhtye toimi enimmäkseen trio-kokoonpanolla: rummut, sähkökitara ja kosketinsoittimet. Kaikki yhtyeen jäsenet lauloivat levyillä ja keikoilla.
Alkuvaiheet, 2001–2002
The Micragirls sai alkunsa Provinssirockissa 2001, kun kuopiolaiset Mari Halonen ja Elina Hakkarainen sekä sisarukset Kristiina ja Katariina Haapalainen kuuntelivat viikonlopun ajan kokoelmakaseteilta garage rockia Nissan Micrassa ja päättivät perustaa rock-yhtyeen. Provinssiklubilla esiintynyt Aavikko-yhtye omisti yhden soittamistaan kappaleista ”Micratytöille”, mistä The Micragirls sittemmin mukaili nimensä.
Heti Provinssirockin jälkeisellä viikolla naiset menivät treenikämpälle ja alkoivat tutustua soittimiin. Kitaristi-laulaja oli ainoa, jolla oli aiempaa soittokokemusta – sekin viululla. Yhtyeen jäsenillä ei siis ollut aiempaa soittokokemusta instrumenteista, joita alkoivat soittaa yhtyeessä. Osa ryhmästä ei myöskään ollut aiemmin juurikaan kuunnellut garage rockia, mutta yhtyekavereiden kautta innostus tarttui nopeasti.
Ensimmäinen yksityiskeikka oli jo syyskesällä 2001, ja loppuvuodelle ehti järjestyä seitsemän julkista esiintymistä. The Micragirlsin ensimmäiset ulkomaankonsertit olivat Pietarissa jo ennen kuin yhtye oli julkaissut yhtään levyä. Yhtyeen jäsenet olivat olleet aktiivisia musiikinkuuntelijoita ja keikallakävijöitä, ja osa heistä oli myös järjestänyt muille yhtyeille keikkatilaisuuksia. Tämän ansiosta heillä oli paljon kontakteja suomalaisen marginaalimusiikin piireissä, joten yhtyeelle järjestyi esiintymistilaisuuksia melko helposti. Kaverien Aavikko-yhtyeen kautta avautui myös mahdollisuus ensilevyn tekoon.
Siramesiini
Siramesiini (Lu 28-179) on sigma-reseptorin agonisti, selektiivinen σ2-alatyypille. Eläinkokeissa siramesiinin on osoitettu tuottavan anksiolyyttisiä ja masennusta parantavia vaikutuksia. Lääkeyhtiö Lundbeck kehitti sen ahdistuneisuuden hoitoon, mutta sen kehittäminen keskeytettiin sen jälkeen, kun kliiniset tutkimukset osoittivat tehon puutetta ihmisillä. Siramesiinin on osoitettu tehostavan masennuslääkettä, kun sitä annetaan yhdessä NMDA-antagonistien kanssa. Sitä on myös käytetty kokaiinin σ2-aktiivisuuden tutkimiseen, ja sen on osoitettu tuottavan syövänvastaisia ominaisuuksia sekä in vitro että in vivo.
The Micragirls
Seiskatuumaisten kausi, 2002–2006
The Micragirlsin ensimmäinen levytys Are You Insane, Girls? julkaistiin elokuussa 2002. Ensi-EP:llä pyrkimyksenä oli taltioida keikkatunnelma, missä yhtye onnistui hyvin. Vinyyli-EP:n viisi kappaletta äänitettiin kertaotoilla treenikämpällä yhden viikonlopun aikana, hauskanpidon ohessa. Lopputulos on karhea, mutta totuudenmukainen tekohetkensä kuva.
Toinen EP nauhoitettiin treenikämpällä ja miksattiin The Slideshaker -yhtyeen jäsenten kotistudiossa. Neljä kappaletta sisältävä Mind Twistin’ Weekend with The Micragirls julkaistiin huhtikuussa 2003. Samoihin aikoihin basisti Hakkarainen jättäytyi yhtyeestä pois. The Micragirlsillä oli useita keikkoja sovittuna, joten Halonen ja Haapalaisen sisarukset harjoittelivat kolmistaan yhtyeen ohjelmiston esityskuntoon. Kolmikko totesi, että sopivan basistin löytäminen olisi vaikeaa, eikä bassoa välttämättä edes tarvita. Hieman myöhemmin kosketinsoittaja hankki kaksioktaavisen Hohner Basset -bassourun, jota hän soitti varsinaisen urkunsa ohella.
The Micragirls esiintyi kolmisenkymmentä kertaa sekä vuonna 2002 että vuonna 2003. Suomen lisäksi keikkoja oli Venäjällä, Virossa ja Ruotsissa.
Joulun tienoilla vuonna 2003 äänitettiin – jälleen treenikämpillä – The Micragirlsin kolmas EP-levy, Primitive Homeorgan Blast. Neljän kappaleen EP julkaistiin huhtikuun alussa 2004. Äänitteen julkaisun yhteydessä The Micragirls kiersi Ruotsia, Saksaa ja Sveitsiä The Slideshakerin kanssa kuudentoista keikan Surrender-kiertueella. Vuonna 2004 esiintymisiä oli 35, joista 20 ulkomailla.
Tammikuinen neljän keikan Riemu-kiertue avasi vuoden 2005, joka kiertueen jälkeen jatkuikin äitiysloman merkeissä aina joulukuulle asti. Keikkoja oli tuona vuonna vain seitsemän, mutta uutta musiikkia syntyi äitiyslomallakin. Vuoden 2006 aikana yhtye keikkaili taas 30 vuosikeikan tahtiin. Kauan haaveena ollut 10-tuumainen albumikin oli työn alla.
Albumien aika, 2006–2010
The Micragirls nauhoitti uusia omia ja cover-kappaleita alkuvuonna 2006. Cosmo Jones Beat Machine -yhtyeen Pekka Pirttikangas nauhoitti treenikämpällä kappaleiden soitinraidat ja alustavat laulut. 22-Pistepirkko-yhtyeen osittain omistama Bone Voyage -levy-yhtiö kiinnitti The Micragirlsin näiden demonauhojen perusteella. Levyäänitysten lopulliset lauluosuudet valvoi ja nauhoitti Léo Fourastie.
”Feeling Dizzy Honey!?”, The Micragirlsin ensimmäinen EP:tä pidempi julkaisu, ilmestyi marraskuussa 2006. Melko harvinainen kymmenen tuuman vinyyliformaatti oli tuolloin yhtyeen mielestä enimmäismitta micramusiikin julkaisuun. 10-tuumaisella levyllä on kahdeksan kappaletta, joista kolme on cover-versioita. Levyä painettiin vain 500 kappaletta. Tammikuussa 2007 ”Feeling Dizzy Honey!?” ilmestyi kaksois-mini-CD-versiona, jonka ensimmäisellä levyllä on 10-tuumaisen kappaleet ja toisella toisen ja kolmannen EP:n kappaleet, yhteensä siis 16 kappaletta. CD-julkaisu auttoi The Micragirlsiä tavoittamaan suuremman yleisön, ja yhtyeen vuotuinen esiintymismäärä kohosi noin viiteenkymmeneen.
Loppuvuonna 2007 julkaistiin Japanissa cd-painos ”Feeling Dizzy Honey!?” -albumista. Japani-painos on yhdellä cd:llä, jossa on 16 musiikkikappaletta ja bonuksena animoitu musiikkivideo kappaleesta ”Teenage Tiger”. Alkuvuonna 2008 ilmestyi jälleen uusi versio ”Feeling Dizzy Honey!?” -albumista, tällä kertaa LP-painos eli 12 tuuman vinyylilevy. Pitkäsoiton A-puolella on 10-tuumaisen kappaleet ja B-puolella toisen sekä kolmannen EP:n sisältö, tutut 16 kappaletta.
The Micragirls kiersi useaan otteeseen Eurooppaa, erityisesti Saksaa ja Sveitsiä. Syksyllä 2007 yhtye lämmitteli Jon Spencerin Heavy Trashia sen Euroopan-kiertueella. Alkuvuodesta 2008 The Micragirls oli mukana The Go! Teamin Britannian konserteissa. Vuoden 2009 toukokuussa yhtye kiersi Eurooppaa yhdysvaltalaisen Boss Hog -yhtyeen lämmittelijänä. Syyskuusta 2008 alkaen The Micragirls pidättäytyi esiintymästä Suomessa aina toisen albuminsa julkaisuun asti.
Vuonna 2010 The Micragirls esiintyi enää kolmasti. Yhtye soitti viimeisen keikkansa Joensuun Ilosaarirockissa heinäkuussa 2010.
2015
Vuonna 2015 Katariina Haapalainen ja Mari Halonen ovat vierailleet Country Dark Big Band -kokoonpanon keikoilla. The Micragirls -yhtye ei ole kuitenkaan aktivoitumassa.
Tyyli
The Micragirlsin ominaissoundi perustui primitiiviseen komppiin, ujeltaviin urkuihin ja energisiin laulusuorituksiin. Uransa aikana yhtye laajensi ilmaisuaan silkasta hauskanpidosta sielukkaaseenkin tunnelmointiin.
Yhtyeen ulkoisen olemuksen ja livesaundin kontrasti oli huomattava, varsinkin vauhdikkaammissa kappaleissa ja etenkin koko yhtyeen kirkuessa samanaikaisesti. The Micragirlsiä on usein verrattu japanilaiseen The 5.6.7.8's -yhtyeeseen. The Micragirls käytti yhtenäisiä, lähinnä 1960-luvun tyylisiä esiintymisasuja, jotka suunnitteli rumpali Kristiina Haapalainen ja valmisti ompelija Mirka Tuovinen. Sarjakuvahenkiset levynkannet ja muun grafiikan suunnitteli Sami Vähä-Aho.
Diskografia
Albumit
EP:t ja singlet
Mukana albumeilla
Veikko Rossi
Veikko Severi Rossi (23. lokakuuta 1904 Huittinen – 19. marraskuuta 1992 Helsinki ) oli suomalainen meteorologi ja aerologian uranuurtaja, joka sai professorin arvonimen.
Henkilöhistoria
Veikko Rossin vanhemmat olivat puutarhuri Juho Rossi ja Hilda Emilia Keilán. Hänen ensimmäinen puolisonsa 1938–1942 oli Helvi Helena Isokauppila ja toinen vuodesta 1946 Saara Helena Mattila. Rossi tuli ylioppilaaksi 1925 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1931 ja lisensiaatiksi 1943. Hän toimi Ilmatieteen laitoksen observaattorina 1930–1935, ylimääräisenä lentometeorologina 1936–1937, nuorempana apulaisena 1937–1945, vt. osastonjohtajana 1946–1947, vanhempana apulaisena ja osastonjohtajana vuodesta 1948, Ilmalan observatorion johtajana sekä Ilmatieteen laitoksen vt. ylijohtajana 1970–1971. Rossi kehitti useita meteorologisia mittalaitteita, opetti Teknillisessä korkeakoulussa 1951–1968 ja oli Helsingin yliopiston meteorologian dosentti 1948–1971. Geophysica-lehden toimitussihteeri Rossi oli 1946–1952. Sota-aikana hän toimi meteorologina ilmapuolustuksen esikunnassa 1939–1940, päämamajassa 1941–1942 ja ilmavoimien esikunnassa 1942–1944. Rossi oli sotilasarvoltaan kapteeni. Professorin arvonimen hän sai 1965.
Ali Alava
Ali Johannes Alava palveli etsivänä 1930-luvulta lähtien Etsivä keskuspoliisi/Valpossa. Kokemuksiinsa perustuen hän kirjoitti 1970-luvulla muutamia kirjoja jotka käsittelivät Suomessa toisen maailmansodan aikana ja sitä ennen harjoitettua tiedustelutoimintaa.
Ali Alavan vanhemmat olivat Tampereella ja Vesilahden Narvassa räätälinä toiminut Aksel Alander (1847–1914) ja tämän toinen puoliso Hanna Alander, o. s. Taipaleenmaa (1870–1961). Hänen veljensä Lauri Agapetus Alava (1906––1967) toimi pankinjohtajana Vesilahdella.
Valokuvamuisti
Valokuvamuistilla tarkoitetaan kykyä muistaa hyvin tarkasti nähty asia. Monilla ihmisillä on väitetty olevan valokuvamuisti, mutta tähän mennessä juuri yhtään luotettavaa koetta aiheesta ei ole tehty. Väitetään, että sitä esiintyy erityisesti eritasoisilla autismin kirjoon kuuluvilla, kuten Asperger-syndroomaisilla.
Castelsarrasin
44.04083°N, 1.10778°W
thumb|right|270px|Castelsarrasin kaupungintalo Castelsarrasin on ranskalainen kaupunkikunta, joka sijaitsee Tarn-et-Garonnen departementissa ja Oksitanian alueella.
Historia
Ensimmäiset varmat tiedot Castelsarrassinista liittyvät vuoteen 961. Sen nimi oli tuolloin Castel Sarracenum eli linna, joka on rakennettu saraseenien tapaan. On kuitenkin todennäköistä, että arabit eivät ole osallistuneet kaupungin rakentamiseen.
Kaupungin alkuvaiheet olivat erityisen sotaisat. Sotia käytiin englantilaisia vastaan aina 1100-luvulle saakka. Sitten tulivat Albigenssiristiretket 1200-luvun alkupuoliskolla. Tällä aikakaudella kaupunkia hallitsivat konsulit, ja vuonna 1230 kaupunki sai ensimmäiset erioikeudet. Tulvat, paiserutto ja eritoten satavuotinen sota koettelivat kaupunkia 1300- ja 1400-luvuilla, ja vasta 1500-luvun puolella kaupungissa oli muutama vuosikymmen rauhallista aikaa.
Vuonna 1560 alkoivat uskonsodat, joiden aikana protestantit alistivat Castelsarrasinin katoliset asukkaat. Vain Saint-Saveurin kirkko säilyi alueen ainoana kirkkona uskonpuhdistuksen kuvainraastamiselta.
1600-luvun lopulla syntyi Saint-Nicholas-de-la-Graven kylässä lähellä Castelsarrasinin kaupunkia Antoine Laumet, joka tunnetaan paremmin nimellä Antoine de la Mothe Cadillac. Kuningas lähetti hänet Amerikkaan. Hän perusti Detroitin kaupungin, ja myöhemmin hän toimi Louisianan kuvernöörinä. Kun hän palasi takaisin Ranskaan, hänestä tuli Castelsarrasinin kuvernööri. Hänen mukaansa nimettiin Cadillac-loistoautomerkki.
Vuosisata ennen Ranskan vallankumousta oli melko rauhallista aikaa. Kuitenkin koko muun maan lailla myös Caseltsarrasinissa 1700–luvun loppu oli suurten muutosten ja suurten tapahtumien aikaa.
Edita Group
Edita Group Oyj  on konserni, johon kuuluvat tytäryhtiöt Edita Publishing Oy ja Edita Prima Oy. Konsernissa on kolme liiketoiminta-aluetta: Edita Prima sekä Edita Publishingiin kuuluvat Edita Lakitieto ja Edita Oppiminen.
Historia
Yhtiön alku oli vuonna 1859 perustettu Keisarillisen Senaatin kirjapaino, jonka ensimmäinen painotyö oli 600 kappaleen painos 10 kopeekan postimerkistä. Lisäksi painettiin veronauhoja, tilikirjoja, asetuskokoelmia ja Suomen valtion seteleitä. Vuonna 1911 perustettiin Valtion julkaisutoimisto, joka julkaisi asetuskokoelmia sekä myi, jakeli ja varastoi valtion kustantamia julkaisuja.
Vuonna 1917 painotalo siirtyi itsenäistyneelle Suomen valtiolle ja sen nimeksi tuli Valtion painatuskeskus. Se oli parhaimmillaan yksi maan suurimmista ja moderneimmista kirjapainoista. Se muutti vuonna 1952 valmistuneeseen uuteen toimitaloon osoitteessa Eteläinen Rautatiekatu 6, lähelle suurinta asiakastaan eduskuntaa. Uusi kirjapainotalo valmistui vuonna 1975 Hakuninmaalle (nyk. Kuninkaantammi) ja toiminta siirtyi sinne monistamoa lukuun ottamatta.
Valtion painatuskeskuksesta tuli valtion liikelaitos vuoden 1989 alusta yhtä aikaa Valtion ravitsemiskeskuksen ja Valtion tietokonekeskuksen kanssa. Seuraavaksi se yhtiöitettiin nimelle Painatuskeskus Oy. Siitä kehittyi perinteinen paino- ja kustannustalo, joka vaihtoi vuonna 1996 nimekseen Edita. Yhtiö aloitti toiminnan Ruotsissa vuonna 2000 tehden siellä 2000-luvulla useita yritysostoja. Samalla yhtiö keskittyi aiempaa enemmän digitaalisiin palveluihin. Vuonna 2021 Edita osti suomalaisen koulutuskeskus Educoden ja pohjoismaisen markkinointitoimisto Klikin.
Vuonna 2013 yhtiön nimeksi tuli Nordic Morning ja vuonna 2017 Nordic Morning Group. Vuonna 2022 Nordic Morning Group vaihtoi nimekseen Edita Group Oyj.
Juhani Ahvenjärvi
Juhani Tapio Ahvenjärvi (s. 25. marraskuuta 1965 Tampere) on suomalainen runoilija.
Ahvenjärvi debytoi keväällä 1992 Jyrki Kiiskisen ja Kari Levolan toimittamassa antologiassa Ryhmä 92. Samana vuonna ilmestyi hänen esikoisteoksensa Hölkkä. Ahvenjärvi on saanut Tampereen kaupungin kirjallisuuspalkinnon teoksistaan Yhä kiihtyvä tauko (2005), Ilmakuva osuu joka oksaan (2014) ja Maitovalas vatsa täynnä mandariineja (2018). Vuonna 1996 hän oli Runeberg-palkintoehdokkaana.
Ahvenjärvi on opettanut luovaa kirjoittamista muun muassa Tampereen yliopistossa.
Jigme Chhoeda
Tulku Jigme Chhoeda (s. 22. elokuuta 1955) on bhutanilainen munkki ja maan nykyinen Je Khenpo eli pääapotti. Järjestyksessään hän on 70. Je Khenpo. Chhoeda on toiminut virassaan myös pisimpään sitten sen perustamisen 1600-luvun puolessa välissä.
Varhainen elämä ja yksityiselämä
Chhoeda syntyi 22. elokuuta 1955. Hänen vanhempansa olivat Rigzin Dorji ja Kunzang Choden.
Vuonna 1958 merkittävä bhutanilainen lama Sonam Jampo tunnisti 3-vuotiaan Chhoedan useiden aikaisempien buddhalaisten merkittävien opettajien reinkarnaatioksi.
Ura munkkina
Ollessaan 8-vuotias Chhoeda aloitti noviisimunkkina.
Chhoedasta tuli Je Khenpo 27. huhtikuuta 1996. Hän oli tuolloin 41-vuotias ja historian nuorin Je Khenpo.
Je Khenpona toimiessaan Chhoeda on mm. kieltänyt munkkeja ottamasta vastaan rahalahjoituksia kaikkein köyhimmiltä. Lisäksi hänen aloitteestaan Bhutan kielsi lihan myymisen pyhäpäivinä.
Chhoeda on tehnyt näkyvästi hyväntekeväisyyttä: vuonna 2018 hän lahjoitti seitsemän ambulanssiyksikköä eripuolille maata. Koronapandemian aikana Chhoeda aloitti Our Gyenkhu -nimisen projektin, jolla pyrittiin kannustamaan koko väestöä estämään pandemian eteneminen. Projektiin osallistuivat bhutanilaiset julkisuuden henkilöt ja maan terveysministeriö.
Kunnianosoituksia
Je Khenpoksi noustuaan Chhoeda sai myös käyttää sahraminkeltaista kabney-huivia, jota saa hänen lisäkseen käyttää ainoastaan Bhutanin kuningas.
Anabaptismi
Anabaptismi oli uskonpuhdistusten aikana syntynyt vapaaseurakuntaliike. Se sai alkunsa vuosien 1524–25 Ulrich Zwinglin uudistusten jälkiseurauksena Zürichissä. Sitä pidetään radikaalina protestanttisena reformiliikkeenä. Sana anabaptismi tulee sanoista "kastaa uudelleen". Tämä oli vastustajien antama nimi, jota liikkeen edustajat eivät hyväksyneet. He eivät kastaneet vauvoja, koska eivät pitäneet sitä raamatullisena. Siksi he eivät mielestään kastaneet ketään uudestaan.
Uskonpuhdistajien uskollisuus Raamatulle
Raamatun kääntäminen kansankielille synnytti Euroopassa valtavan raamatunlukuinnostuksen. Ihmiset kokoontuivat seuroihin (konventikkelehin) oppimaan Raamattua. Näin monet tulivat uskoon ja saattoivat itse Raamattua lukemalla muodostaa oman teologiansa. Anabaptistit ja tunnetut uskonpuhdistajat olivat monessa asiassa samaa mieltä ja aluksi samalla puolella vastustamassa katolista kirkkoa. Zwingli, Jean Calvin ja Martti Luther halusivat luoda kirkon, joka voisi korvata katolisen kirkon aseman valtion ainoana kirkkona. Maalliset hallitsijat olivat katolisella ajalla tottuneet siihen, että kaikkien kansalaisten piti kuulua samaan kirkkoon. He vaativat uskonpuhdistajilta "kenen maa, sen uskonto"-periaatteen toteutumista. Anabaptistien raamattunäkemys merkitsi valtion erottamista kirkosta, mikä oli ristiriidassa hallitsijoiden toiveiden kanssa. Anabaptistit halusivat muodostaa vain uskovista koostuvia vapaaseurakuntia ("eine Sonderkirche" = erityisseurakunta). Uskonpuhdistajat yrittivät taivutella anabaptisteja kanssaan yhteen samaan kirkkoon, mutta nämä eivät taipuneet. Anabaptistit kokivat, että uskonpuhdistajien uskoon jäi vielä puhdistettavaa. Valtion kannalta pahinta anabaptistien opissa oli se, että he kieltäytyivät asepalveluksesta ja vauvojensa kastamisesta. Koska valtio ja kirkko tuohon aikaan olivat pitkälti yksi ja sama asia, vauvojen kastaminen merkitsi tuolloin myös alamaisten tekemistä hallitsijoille. Koska nuoret protestanttiset valtiot olivat jatkuvassa vaarassa tulla paavin sotaväen valloittamiksi, kastajien kristillinen pasifismi oli heidän silmissään vaarallinen asia. Niinpä hallitsijat yhdessä valtiokirkkojen kanssa alkoivat vainota, vangita, karkottaa ja teloittaa anabaptisteja.
Liikkeen synty Sveitsissä
thumb|Anabaptistien levinneisyys Euroopassa.
Ulrich Zwingli oli Zürichin suurkirkon pappi ja hänellä oli läheiset suhteet kaupungin raatiin. Hän luki Erasmus Rotterdamilaisen vuonna 1516 julkaisemaa Uutta Testamenttia. Hän oli luomassa oppia tulevalle reformoidulle valtiokirkolle. Päätettäessä opista, hän sai vastustusta Balthasar Hubmaierilta, Konrad Grebeliltä ja Felix Manzilta, jotka olivat osallistuneet Zwinglin järjestämiin väittelyihin. He katsoivat, että Zwingli ei ollut uskollinen Raamatulle (sola scriptura -periaatteelle) säilyttäessään lapsikasteen, kirkon ja viranomaisten yhteyden ja kristittyjen osallistumisen sodankäyntiin. Vaikka miesten välillä oli muitakin opillisia erimielisyyksiä, kasteasia nousi yli muiden, mitä kuvastaa haukkumanimi "uudestikastajat". Tosiasiassa he tunsivat vain yhden kasteen, nimittäin uskovien kasteen, joka tarkoittaa henkilökohtaisen uskoontulon jälkeen otettua kastetta. Zwingli nimitti heitä myös kasteenvastustajiksi, "katabaptisteiksi", koska he vastustivat vauvojen kastamista. He eivät pitäneet vauvojen kastetta raamatullisena kasteena. Siksi he itse ajattelivat olevansa vain kerran kastettuja.
Juuri se seikka, että he eivät antaneet kastaa vauvojaan johti ensimmäisiin yhteenottoihin raadin ja Ulrich Zwinglin kanssa. Kun vauvojensa kastamisesta kieltäytyvät eivät alistuneet raadin toimenpiteisiin, seurasi uusi uskontoväittely. Välittömästi sen jälkeen annettiin tammikuussa 1525 uusi määräys, jossa vaaditaan, että niitten, jotka olivat kieltäytyneet kastattamasta vastasyntyneitä lapsiaan, oli maastakarkotuksen uhalla viikon sisällä vietävä heidät kasteelle. Tämä johti siihen, että monet uskoon tulleet sen sijaan, että olisivat kastattaneet vauvansa ottivatkin itse kasteen ja ajatus uskovien muodostamasta seurakunnasta vahvistui. Historian tutkijat pitävät tuota ajankohtaa kastajaliikkeen syntynä. Anabaptismi siis syntyi Zwinglin kannattajain piirissä tammikuussa 1525.
Zürichistä liike levisi Sankt Galleniin, Graubündeniin ja muihin Pohjois-Sveitsin osiin sekä Etelä-Saksaan. Muiden alueiden anabaptistit nimittivät Sveitsin anabaptisteja "sveitsiläisveljiksi". Itävällan ja Sveitsin rajakaupunki Waldshut muodostui tärkeäksi paikaksi, koska siellä asui Balthasar Hubmaier, joka oli alusta asti ollut mukana Zürichissä Zwinglin järjestämissä väittelyissä. Hän oli ottanut kasteen huhtikuussa 1525. Hänen vaikutuksestaan liike levisi Sankt Galleniin, Berniin ja Baseliin. Hän oli liikkeen oppineimpia miehiä ja oli toiminut yliopistojen professorina. Herätys alkoi kaupungeista. Kastajiin kuului enimmäkseen kaupungin käsityöläisiä ja maaseudulla talonpoikia. Sankt Gallenissa kerrotaan olleen vuonna 1525 noin 800 kastajaa. Kaupungin arkisto kertoo, että vielä vuonna 1639 seudulla oli anabaptisteja, kaupungissa koulun opettaja ja muutamia, jotka asuivat maaseudulla.
Kronikoitsija kirjoittaa, että Appenzellin osavaltiossa muutamassa kuukaudessa tuhansia ihmisiä oli liittynyt anabaptisteihin. Näiltä seuduilta monet muuttivat Määriin, jolloin syntyi kastajaliikkeen itäinen haara. Katolisten joukkojen uhatessa kaupunkia yhdenmukaisen kristillisyyden vaatimus vain kasvoi. Siksi luotiin tiukka kirkkojärjestys. Vuonna 1530 Zürichin raati sääti lain, jonka mukaan kansalaisten oli pakko käydä kirkossa. Zwingli kaatui taistelussa katolisia hyökkääjiä vastaan vuonna 1531. Hänen seuraajansa Heinrich Bullinger jatkoi vainoa.
Eteläsaksalainen haara
Martti Luther kohteli anabaptisteja samoin kuin Zwingli. Jo ennen Sveitsin kastajaliikkeen syntyä, Luther oli taistellut omien alueidensa radikaaleja ja "hurmahenkiä" vastaan. Siksi uudet samalta vaikuttavat liikkeet tavallisesti yhdistettiin niihin tutkimatta niiden mahdollisia eroja. Luterilaiset olivat vähitellen taistelleet itselleen tietyn aseman ja vapauden Speyerin valtiopäivillä 1520-luvulla ja Augsburgin valtiopäivillä vuonna 1530 ja Nürnbergin sopimuksen avulla 1532. Tammikuun 4. päivänä 1528 keisari antoi Speyerissä julistuksen, joka oli suunnattu kastajaliikettä vastaan. Se määräsi, että uskovien kaste (uudestaan kastaminen) oli rangaistava kuolemalla tarvitsematta minkäänlaista oikeudenkäyntiä hengellisten viranomaisten edessä. Oli vain todettava, että tuo raskas rikos oli tehty, ja sitä seurasi kuolema roviolla tai mestaus miekalla. Samalla tavalla oli kohdeltava myös niitä, jotka itse eivät olleet uudesti kastettuja, mutta kieltäytyivät viemästä lapsiaan kasteelle. Speyerin toisilla valtiopäivillä vuonna 1529 säädyt korottivat tämän katolisen keisarin määräyksen valtakunnanlaiksi. Näin kaikki saksalais-roomalaisen valtakunnan osavaltiot, sekä katoliset että evankeliset, saivat perustuksen, jonka nojalla paikallishallitukset, säädyt ja raadit julkaisivat samankaltaisia määräyksiä.
Augsburg oli ensimmäisiä paikkoja, jossa anabaptistit menestyivät. Hubmaier pakeni sinne Sveitsistä 1526. Kaupungissa vaikutti myös anabaptistijohtajat Ludwig Hätzer ja Hans Denk. Siellä toimi myös thüringeniläinen kirjansitoja ja kirjojen levittäjä Hans Hut. Hän tunsi hyvin Wittenbergin ja kääntyi vuonna 1524 kasteasiassa itse suurten uskonpuhdistajien puoleen saadakseen selvyyttä asiaan. Hän koki jääneensä vastausta vaille. Hän kielsi viemästä kasteelle äsken syntynyttä lastaan ja selitti, ettei hänelle ollut Raamatusta voitu osoittaa lapsikasteen välttämättömyyttä tai oikeutta. Tämän seurauksena hänen oli paettava kaupungista. Ilmeisesti hän tällöin muutti Nürnbergiin. Toukokuussa 1526 Hut otti kasteen. Hän matkusteli laajalti Baijerissa, Schwabenissa, Frankenissa ja Itävallassa ja menestyi hyvin saarnaajana. Hänet vangittiin 1527. Kidutuksesta uupuneena hän ilmeisesti maatessaan olkivuoteella kaatoi kynttilän ja kuoli samiinsa palovammoihin. Myös joissakin muissa Etelä-Saksan kaupungeissa oli kastajaseurakuntia, kuten Ulmissa, Memmingenissä, Passaussa ja Regensburgissa. Hessenin maakreivi Filip Jalomielinen, Lutherin läheinen ystävä, oli poikkeus ruhtinasten joukossa, sillä hän ei sallinut alueillaan kuolemanrangaistusta kastajia vastaan. Sen sijaan heidät voitiin tuomita elinkautiseen vankeuteen.
Itäinen haara
Wienin pohjoispuolella oli Määrin alue, joka 1500-luvulla tarjosi jonkun aikaa turvapaikan monille kastajille. Sinne pakeni myös Hubmaier kesällä 1526. Siellä hän sai toimia yli vuoden rauhassa ja toimitti 18 kirjoitusta, joita hänellä kaikkiaan oli 25. Aateliset miehet Leonhard von Liechtenstein ja hänen veljensä olivat omilla alueillaan Nikolsburgin (nykyisin Mikulov) kaupungin ympärillä suoneet vapauden luterilaisille ja myös kastajien toiminnalle. Leonhard itsekin otti kasteen. Kerrotaan noin 12 000 henkilön liittyneen alueen kastajayhteisöön. Täällä syntyi anabaptistien kesken vakavia erimielisyyksiä. Hubmaier oli vähitellen asettunut myönteisemmälle kannalle esivaltaan ja miekan käyttöön nähden. Näin syntyi anabaptismia, joka hyväksyi aseen käytön sodassa. Hans Hutista tuli sen siiven johtaja, joka pysyi aseistakieltäymisen kannalla. Syntyneet kaksi puoluetta saivat nimet: "Schwertler" = miekkamiehet ja "Stäbler" = sauvamiehet. Pian tämän jälkeen Hubmaier vangittiin ja vietiin Wieniin. Liechtensteinin veljekset eivät voineet vastustaa kuninkaan vaatimia toimia anabaptisteja vastaan. Ferdinand I ja hänen miehensä pitivät Hubmaieria liian vaarallisena miehenä jätettäväksi henkiin, vaikka hän oli muuttanut kantaansa asekysymyksessä. Maaliskuun 10. päivänä 1528 hänet poltettiin roviolla. Kolme päivää myöhemmin hänen vaimonsa hukutettiin Tonavaan.
Jakob Wiedemanista tuli "sauvamiesten" johtaja. Hänen johdollaan 200–300 hengen ryhmä jätti Nikolsburgin ja meni Austerlitziin. Siellä tämä ryhmä alkoi harjoittaa varsinaista kristillistä kommunismia, mikä sitten tuli tunnusomaiseksi kastajaliikkeen itäiselle haaralle. Jakob Huter tuli tähän Austerlitzin seurakuntaan vuonna 1529. Hän oli paennut vainoja Tirolista. Huterin johdolla luotiin Auspitziin ne pienet kylät eli yhteistaloudet "Bruderhöfe", veljestilat, jotka ovat ominaisia (huterilaisille) hutteriiteille ("Huterin veljet"). Huter vangittiin Tirolissa ja poltettiin roviolla 25.02.1536. Ausburgin uskonrauha 1555 toi helpotusta myös kastajille.
Läntinen haara
Elsassin Strasbourg oli läntisen haaran pääpaikkoja. Kesällä 1525 Hubmaier tuli Strasbourgiin saadakseen painetuksi Zwinglin vastaisen kastekirjansa. Tämä vierailu lienee ollut ratkaiseva kaupungin radikaalille kastajaliikkeelle. Pian siellä oli kastajaseurakunta, joka kasvoi nopeasti. Strasbourgissa ei koskaan käytetty kuolemanrangaistusta kastajia vastaan, vaan vankeutta ja maastakarkotusta.
Anabaptismi ulottui pian myös Pfalzin vaaliruhtinaskuntaan. Landaun, Heidelbergin ja Wormsin kaupungeissa ja niiden ympäristössä liike oli jo toiminnassa samaan aikaan kuin se esiintyi muissa Etelä-Saksan kaupungeissa. Tultuaan karkotetuksi Strasbourgista Hans Denk toimi jonkin aikaa Wormsissa. Johannes Cochlaueuksen vuonna 1528 kirjoittamassa kirjeessä sanotaan, että kastajia oli Saksassa jo noin 18 000. Vaaliruhtinas järjesti 1557 Wormsin lähellä olevassa paikassa uskontokeskustelun, johon otti osaa noin 40 kastajaa, joista 19 oli seurakuntien johtajia. Keskustelun aiheina olivat kaste, esivalta, viran omistaminen, kirkkokuri, valan vannominen ja maankirkosta eroaminen. Kuten tavallista, kastajien vastustajien katsottiin voittaneen. Sen vuoksi kastajien johtajat velvoitettiin jättämään Pfalzin alue. Jotkut paikkakunnalle jääneet luterilaiset teologit pitivät oman kokouksensa ja julkaisivat kastajia vastustavan julkilausuman. Siinä he suosittelivat kuolemanrangaistusta niille, jotka eivät tahtoneet palata evankeliseen maankirkkoon. Allekirjoittajina olivat mm. Philip Melanchthon, Joh. Brenz, Joh.Pistorius ja Jakob Andreä. Kun kastajia alettiin taas vainota he valittivat, etteivät olleet saaneet riittävästi tuoda esiin asiaansa. Silloin järjestettiin vuonna 1571 Frankenthaliin uskontokeskustelu, joka kesti kolme viikkoa. Mukana oli 15 kastajaa Pfalzista, Etelä-Saksan valtakunnan kaupungeista ja Määristä. Myös Hollannista saattoi olla osanottajia. Tästä keskustelusta säilynyt 700-sivuinen pöytäkirja on ollut hyvä lähde historiantutkijoille. Tämäkään keskustelu ei lopettanut kastajien vainoamista, koska heidän katsottiin hävinneen keskustelun. Ne kastajat, jotka eivät kääntyneen valtiokirkon jäseniksi karkotettiin maasta ja heidän omaisuutensa takavarikoitiin.
Hessenissä ja Hessen-Nassaussa oli kastajia jo 1520-luvun lopulla. Siellä toimi Melchior Rinck. Hessenin maakreivi Filip oli maltillinen mies, eikä suostunut antamaan kuolemanrangaistusta väärän uskon tähden kenellekään. Hän teki kaikkensa taivutellakseen alueensa anabaptistit luterilaiseen kirkkoonsa. Hän järjesti syksyllä 1538 uskontokeskustelun luterilaisten teologien ja vangittujen kastajien välille. Keskustelu päättyi epätavallisesti. Johtavat kastajat saatiin tekemään sopimus, jonka mukaan he palaisivat kirkkoon, mikäli siinä suoritettaisiin tiettyjä uudistuksia. Näihin uudistuksiin kuului vaatimus nuorison kasvattamisesta evankelisen opin mukaisesti. Tästä kehittyi luterilaisen kirkon konfirmaatio.
Hollannissa kastajaliike kasvoi voimakkaasti vuodesta 1530 lähtien. Siellä se sai myös uuden nimen huomatuimman johtajansa, Menno Simonsin mukaan. Nimitystä mennoniitat ruvettiin käyttämään muidenkin maiden kastajista. Hollannissa anabaptisteja oli enemmän kuin missään muussa maassa. Joissakin osissa maata heihin kuului jopa neljäsosa väestöstä. He saivat nauttia uskonnonvapaudesta jo 1570-luvulta lähtien. Sitä edeltävänä aikana heidän elämänsä ei eronnut paljoakaan muiden maiden anabaptisteista.
Uskon opeista
Anabaptistien ajatuksissa ja toiminnassa voidaan nähdä yhtäläisyyksiä aiempien radikaalien kristillisten liikkeiden kanssa (esim. taboriittien). Liikkeen johtomiehet eivät kuitenkaan säilyneissä dokumenteissa mainitse mitään muuta heihin vaikuttanutta tahoa kuin Raamatun. Luterilaiset kutsuivat anabaptisteja "uudeksi kastemunkistoksi". Mistään munkkiyhteisöstä ei ollut kysymys, mutta anabaptistien hurskas elämäntapa toi heille mieleen munkkiyhteisöt. Jotkut uskonpuhdistajat katsoivat, että anabaptistit opettivat tekojen kautta vanhurskautumista, kun vaativat Jeesuksen vuorisaarnan noudattamista todisteena elävästä uskosta. Anabaptistit korostivat voimakkaasti uskoa kuuliaisuutena Raamatun sanalle ("usko ilman tekoja on kuollut"), mutta perustautuivat siinä Jeesuksen sovitustyön kautta saatuun Jumalan armoon.
Anabaptistien johtomiehet halusivat puolustautua vääriä syytöksiä kohtaan. Balthasar Hubmaierin ja Michael Sattlerin kutsuma kastajasynodi kokoontui helmikuussa 1527. Kokouksessa puhuttiin "vääristä veljistä", mutta ei mainita keitä he ovat. Todennäköisesti kokouksessa julkaistut seitsemän artiklaa oli suunnattu heidän oppejaan vastaan. Ilmeisesti he halusivat julkaista aseettomuutta koskevan oppinsa, ettei heitä sekoitettaisi Thomas Müntzeriin, joka oli niin sanottujen Zwickaun profeettojen johtaja ja katsotaan aiheuttaneen talonpoikaissodan 1524–1525. Synodi laati niin sanotun Schleitheimin tunnustuksen, jonka oppeihin suurin osa liikkeen jäsenistä näyttää yhtyneen. Sitä todistaa se, että se levisi kirjallisesti hyvin laajalle liikkeen piirissä. Julistus käsitteli kastetta, seurakuntakuria, ehtoollista, maailmasta erillään pysymistä, seurakunnan johtoa, aseettomuutta ja valasta kieltäytymistä. Maailmasta erottautuminen merkitsi lähinnä valtion toimien ja virkojen hylkäämistä. Aseista ja valasta kieltäytyminen tulivat suoraan Jeesuksen vuorisaarnasta. Tämä herätti huomiota kristityissä, jotka ajattelivat ettei vuorisaarnaa ollut tarkoitettu noudatettavaksi, vaan ainoastaan paljastamaan meille, kuinka syntisiä me olemme. Anabaptisteja syytettiin kristillisestä kommunismista, mutta artikloissa ei puhuta siitä mitään. Muutenkin ne ovat varsin suppea esitys kristillisestä uskosta. Artiklat käännettiin myös hollanniksi ja painettiin vuosina 1560 ja 1565. Sekä Zwingli että Calvin käsittelivät artikloita anabaptistien vastaisissa kirjoituksissaan.
Myöhempi vaikutus
Monet vainotut kristityt, joilla oli anabaptistitausta pakenivat lopulta Amerikkaan ja vaikuttivat osaltaan siihen, että USA:sta tuli valtio ilman valtiouskontoa. Baptistit ja helluntailaiset ovat monessa mielessä anabaptistien kaltaisia, koska perustavat uskonsa vain Raamattuun. Lisäksi amishien, mennoniittojen ja hutteriittien alku on juonnettavissa kyseisestä liikkeestä.
Laulukirja
Liikkeen laulukirja on nimeltään Ausbund, jossa alkujaan oli 51 laulua. Nykyään se on Amishien laulukirja lisättynä uudemmilla lauluilla.
Luterilaiset pyysivät anteeksi
Luterilainen maailmanliitto osoitti anabaptisteja koskevan anteeksipyynnön mennoniitoille. Sovinto julkaistiin 22.07.2010 sovintokokouksessa Stuttgartissa osana LML:n yleiskokousta. Luterilaisten kirkkojen edustajat ovat pyytäneet anteeksi myös sitä, että kirkot ovat julkaisseet vuosisatojen ajan harhaanjohtavia tietoja anabaptisteista, vaienneet heihin kohdistuneista vainoista sekä sivuuttaneet kirkkohistorioissaan anabaptisteille tehdyt vääryydet.
Tefnakht
Tefnakht, valtaistuinnimi Shepsesre (Ylhäinen kuten Re), oli muinaisen Egyptin 24. dynastian hallitsija noin 732 eaa.–725 eaa.
Tapetum lucidum
Tapetum lucidum on heijastava kerros silmän verkkokalvolla. Erityisen selvästi se on kehittynyt kissalla, kuhalla, koiralla, hevosella ja märehtijöillä. Verkkokalvon sauva- ja tappireseptorit reagoivat pupillin ja mykiön läpi tulleeseen valoon ja kuvaan kerran ja toisen kerran kun sama valo heijastuu tapetum lucidumin peilipinnasta takaisin. Heijastava pinta koostuu pääasiassa guaniinikiteistä ja niitä sitovista kollageenisäikeistä. Jos silmiin osuu voimakas valo ja joku katselee samasta suunnasta, hän näkee usein heijastuvan valon.
Nykyaikaisissa kameroissa pyritään välttämään verkkokalvolta takaisin heijastuvan valon aikaansaamaa punasilmäisyyttä väläyttämällä salamavaloa kahdesti, jolloin värikalvo supistuu ennen toista, varsinaisen kuvan ottamiseen käytettävää salamaa, mikä vähentää ei-toivottavaa efektiä.
Ramsö (Kirkkonummi)
Ramsö on saari Upinniemen eteläpuolella Kirkkonummella. 60. pohjoinen leveysaste kulkee saaren halki.
Ramsö pinta-ala on noin 50 hehtaaria. Se sijaitsee saarirykelmässä, johon kuuluu muun muassa Ukonmaa, Kallensaari, Lammassaari, Vuohisaari, Vuorisaari ja Mätässaari. Saaria erottavat kapeat salmet on nimetty saarten tai niiden osien mukaan, kuten Vuorisalmi idässä ja Puntarisalmi kaakossa. Ramsön rantaviiva on mutkitteleva, joten lahtia, lahdelmia ja niemiä on useita. Ramsön länsi- ja pohjoispuolella on Upinniemenselkä, itäpuolella on Sandöfjärden. Ramsön etäisyys Helsingin keskustasta on noin 37 kilometriä lounaaseen.
Ramsö on varsin yleinen saaren nimi Suomen rannikolla. Muun muassa Espoon Suvisaaristossa noin 23 kilometriä Kirkkonummen Ramsöstä koilliseen on samanniminen saari. Salossa ja Paraisilla on niin ikään omat Ramsönsä.
Peter-Peter : Erään rakkauden asiapaperit
Peter-Peter : Erään rakkauden asiapaperit on Aila Meriluodon romaani vuodelta 1971.
Romaanin päähenkilö Sanna Auhto on pikkukaupungin kirjastonhoitaja, leski ja yksinhuoltaja. Hän tapaa yhteisissä kulttuuririennoissa lääkäri Peter Mackuksen, joka on myös runoilija ja keski-ikäinen perheenisä. He ovat kumpikin Ruotsissa asuvia ulkomaalaisia. Yhteydenpito on aluksi kirjeenvaihtoa, mutta pian on kyse enemmästäkin: paperirakkaus johtaa eroottiseen suhteeseen. Romanssi päättyy, kun postilaatikko ja puhelin vaikenevat.
Romaani jakautuu kolmeen osaan: kirjerakkauden kuvaukseen, kolmeen tapaamiseen ja suhteen päättymiseen. Tekstin tyylilaji vaihtelee kirjeiden lörpöttelytyylistä päiväkirjamaiseen reflektointiin ja objektiivisuutta tavoittelevaan kerrontaan. Tapaamiset kuvataan tarkasti seksuaaliakteja myöten. Kun Meriluodon aidot päiväkirja Vaarallista kokea julkaistiin 25 vuotta myöhemmin, paljastui, kuinka suuri osa näistä tapahtumista ja ajatuksista on tosipohjaisia.
Teos on avainromaani, jossa Sanna Auhto muistuttaa monin tavoin kirjailijaa itseään. Hänen tuttavapiiristään ovat verhotusti esillä akateemikko V. A. Koskenniemi, kirjallisuustutkija Kai Laitinen, kirjailijan aviomies Lauri Viita ja hänen rakkautensa kohde, kirjailija Ivar Grünthal. Myös teoksessa esitetty kirjeenvaihto on oikeasti tapahtunut, mutta kustantaja vaati, että kirjeitä ei saa julkaista sellaisenaan ja tapahtumia pitää etäännyttää. Grünthal taas uhkasi oikeustoimilla, jos hänen tekstejään lainataan. Meriluoto kirjoittikin teoksen niin, että henkilöiden ja paikkakuntien nimet on muutettu ja alkuperäisiä kirjetekstejä on vain mukailtu.
Meriluoto tulee teoksessa vastustaneeksi 1970-luvun politisoituvaa ilmapiiriä, aivan kuten hän teki kommenteillaan jo politisoituneella 1940-luvulla. Romaanin pääaihe on kuitenkin rakastumisen eri vaiheiden kuvaus.
Teoksen pohjalta on Matti Kassila ohjannut elokuvan Haluan rakastaa Peter (1972).
Egyptin 23. dynastia
'''Egyptin 23. dynastia''' hallitsi Egyptin kolmannella välikaudella. Tämän dynastian faaraot jakoivat vallan Egyptissä 22. dynastian ja 21. dynastian faaraoiden kanssa.
1473 Ounas
1473 Ounas on tähtitieteilijä Yrjö Väisälän vuonna 1938 löytämä asteroidi eli pikkuplaneetta. Se on nimetty Ounasjoen mukaan.
Ounaksen likimääräinen läpimitta on 19 kilometriä. Kohde sijaitsee Auringosta suunnilleen 2,57 kertaa niin kaukana kuin Maa, ja sen kierros Auringon ympäri kestää noin 4 vuotta ja 1 kuukauden.
Käö kahtomassa - Kainuun museoviikko
Ensimmäinen Käö kahtomassa – Kainuun museoviikko järjestettiin kesäkuussa 2008. Alun perin museoviikko pidettiin viikolla 24, mutta sittemmin ajankohdaksi on vakiintunut kesäkuun viimeinen viikko. Museoviikon toimintaa organisoi Kainuun Museo, mutta erilaisia tapahtumia, työnäytöksiä ja esityksiä järjestävät lähes kaikki maakunnassa toimivat museot. Museoviikon ideana on kehittää niin paikallismuseoiden kuin myös Kainuun historian ja kulttuuriperinnön tunnettuutta.
Luettelo televisiosarjan Blindspot jaksoista
thumb|Blindspot-sarjan logo
Blindspot on yhdysvaltalainen Martin Geron luoma rikosdraamasarja. Sarjan päärooleissa ovat Sullivan Stapleton ja Jaimie Alexander.
1471 Tornio
1471 Tornio on tähtitieteilijä Yrjö Väisälän vuonna 1938 löytämä asteroidi eli pikkuplaneetta. Sen nimi viittaa samannimiseen kaupunkiin ja jokeen.
Tornion likimääräinen läpimitta on 32 kilometriä. Kohde sijaitsee Auringosta suunnilleen 2,72 kertaa niin kaukana kuin Maa, ja sen kierros Auringon ympäri kestää noin 4,5 vuotta.
Kolmas mies
Kolmas mies (The Third Man) on Carol Reedin ohjaama film noir -elokuva vuodelta 1949. Elokuva perustuu kirjailija Graham Greenen tekstiin, joka myöhemmin julkaistiin romaanina. Elokuva sijoittuu toisen maailmansodan jälkeiseen Wieniin, ja sen päähenkilö on kioskikirjailija Holly Martins (Joseph Cotten), joka etsii ystäväänsä Harry Limeä (Orson Welles).
British Film Institute nosti Kolmannen miehen ykkössijalle vuonna 1999 kokoamallaan listalla 1900-luvun sadasta parhaasta brittielokuvasta. The New York Timesin kriitikot valitsivat Kolmannen miehen vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Juoni
Tapahtumat sijoittuvat toisen maailmansodan jälkeiseen, osin raunioituneeseen Wieniin, jonka miehitysvyöhykkeitä valvovat englantilaiset, ranskalaiset, yhdysvaltalaiset ja neuvostoliittolaiset. Yhdysvaltalainen villin lännen kirjailija Holly Martins (Joseph Cotten) saapuu kaupunkiin lapsuudenystävänsä Harry Limen kutsumana. Lime on kuitenkin kuollut auto-onnettomuudessa, ja Martins ehtii vain hänen hautajaisiinsa. Englantilainen poliisiupseeri Calloway (Trevor Howard) kertoo, että Limeä epäiltiin rikollisista puuhista. Martins ei usko ja päättää puhdistaa ystävänsä maineen.
Martins tutustuu Limen rakastettuun näyttelijä Anna Schmidtiin (Alida Valli) ja tämän ystäviin. Onnettomuus alkaa näyttää hämäräperäiseltä: Lime jäi auton alle kotiovellaan ja todistajina olivat ”sattumalta” hänen kaksi läheisintä ystäväänsä. Limen talonmies (Paul Hörbiger) kuitenkin kertoo, että paikalla oli myös kolmas mies, josta kukaan muu ei ole puhunut mitään. Talonmies murhataan ennen kuin hän ehtii kertoa asiasta enempää, ja Martins joutuu epäillyksi. Calloway yrittää saada Martinsin pois Wienistä kertomalla tälle yksityiskohtaisesti Limen rikoksista: hän on varastanut penisilliiniä ja myynyt sitä laimennettuna sairaaloille, minkä seurauksena lukuisia potilaita on kuollut. Todisteet ovat kiistattomat, ja masentunut Martins alkaa suunnitella kotimatkaa.
Tullessaan yöllä Annan asunnosta Martins törmää yhtäkkiä elävään Harry Limeen (Orson Welles), joka karkaa häneltä ja livahtaa viemäriin. Martins kertoo poliisille, Limen hauta avataan ja sieltä löydetään kuolleena sairaala-apulainen joka avusti häntä rikoksissaan. Lime on siis itse ”kolmas mies” ja on lavastanut kuolemansa paetakseen poliisia. Martins ja Lime tapaavat salaa huvipuiston maailmanpyörässä, mutta kovapintainen Lime ei kadu rikoksiaan. Martins suostuu järjestämään Limelle ansan jos neuvostoliittolaisten ahdistelema Anna päästetään loikkaamaan länteen. Lime tulee tapaamaan Martinsia poliisien vartioimaan kahvilaan, mutta Anna ryntää varoittamaan Limea ja alkaa takaa-ajo Wienin viemäreissä. Lopulta Martins joutuu itse ampumaan ystävänsä ja elokuva päättyy Harry Limen hautajaisten jälkeen kohtaukseen jossa Anna kävelee hautausmaalla Hollyn ohi hyvästelemättä häntä.
Tyyli
Robert Kraskerin mustavalkokuvaus, voimakas valaistus, vinot kamerakulmat, loistava teemamusiikki ja erinomaiset näyttelijäsuoritukset muodostavat yhdessä ainutlaatuisen kuvan sodanjälkeisestä Wienistä. Näiden kaikkien ansiosta tarinalla on jännite, ja tämä on Reedin arvostetuimpiin kuuluva työ. Anton Karas sävelsi ja soitti elokuvan tunnusmelodian sitralla. Vuonna 1950 julkaistu äänilevy The Third Man Theme oli myyntimenestys ja ensimmäisiä soundtrack-menestyksiä.
Vaikka Orson Wellesin esittämä Harry Lime on valkokankaalla vain viitisentoista minuuttia, roolia pidetään yhtenä elokuvahistorian vaikuttavimmista sivuosista. Elokuvan maineikkaimmassa kohtauksessa Martins ja Lime ajavat Wienin suuressa maailmanpyörässä Riesenradissa, jossa Lime pitää Holly Martinsille kuuluisan ”käkikellopuheensa”. Tämä puhe on elokuvan ainoa kohta, joka ei ole lähtöisin käsikirjoittaja Graham Greenen kynästä, vaan Orson Welles kehitti sen itse ja sai sen mukaan Greenen vastustuksesta huolimatta:
Loistokaapuyökkönen
Loistokaapuyökkönen (Cucullia argentea) on kaapuyökkösiin sukuun kuuluva, keskikokoinen yöperhoslaji. Se on elinympäristönsä osalta hyvin vaatelias ja luokiteltu Suomen lajiston uhanalaisarvioinnissa 2010 vaarantuneeksi (VU).
Koko ja ulkonäkö
Loistokaapuyökkönen eroaa ulkonäöltään suuresti Cucullia-suvun harmaankirjavasta joukosta, eikä sitä voi sekoittaa mihinkään muuhun perhoslajiin. Etusiivet ovat tummanvihreät, kauttaaltaan metallinkiiltoiset ja niissä on laajoja hopeanvalkoisia laikkuja sekä hopeanvalkoinen ulkosyrjä. Aivan siiven keskiosassa on tumma pitkittäisviiru. Takasiivet ovat valkeat, ulkoreunastaan harmahtavat tai vihertävät. Siipiväli 41–45 mm.
Levinneisyys ja lentoaika
Loistokaapuyökköstä tavataan Espanjan pohjoisosista Keski-Euroopan poikki Skandinavian eteläosiin ja idässä Keski-Aasian vuoristoihin, missä lajilla on useita erillisiä esiintymisalueita Japaniin saakka. Tanskassa sitä tavataan etenkin Jyllannin niemimaalla ja Virossa, kuten muuallakin Baltiassa laji on verraten yleinen. Sen sijaan Ruotsissa lajilla uskotaan olevan kanta enää Skånessa, mutta tuoreita havaintoja ei sieltäkään ole. Suomessa se on levinneisyydeltään lähinnä kaakkoinen useimpien havaintojen ollessa Etelä-Karjalasta ja itäiseltä Uudeltamaalta. Toisaalta siitä on havaintoja pitkin etelärannikkoa, lännessä aina Utöstä saakka. Lisäksi tunnetaan muutama esiintymä eteläisen Suomen sisämaasta. Perhoset ovat lennossa yhtenä sukupolvena heinäkuun alusta elokuun puoliväliin.
Elinympäristö ja elintavat
Toukan ravintokasvi, ketomaruna, rajaa loistokaapuyökkösen elinympäristön tiukasti lämpimille ja hiekkapohjaisille paikoille. Perinteisesti merenrannikolle, mutta myös rautateiden varsilta voi löytyä sopivaa ympäristöä. Ainakin Ruotsista on toukkahavaintoja ratapihalta. Aikuisia perhosia tavataan luonnossa harvoin ja suurin osa havainnoista koskee joko toukkia tai harrastajien toukista kasvattamia yksilöitä. Perhoset käyvät kukilla, joille ne sukulaisistaan poiketen laskeutuvat ruokailemaan, ja tulevat jonkin verran myös kirkkaiden valojen luokse. Päivisin yksilöitä saattaa lepäillä kasveilla näkyvästi. Toukat ovat aikuisista poiketen päiväaktiivisia ja elävät kukinnoissa, joihin ne sulautuvat värityksensä osalta äärimmäisen hyvin. Toukkia voi löytää kukintoja ravistelemalla. Munivat naaraat suosivat kookkaita kasviyksilöitä. Kotelo talvehtii maaperässä tiiviin hiekansekaisen kotelokopan suojaamana.
Suomessa laji on luokiteltu vaarantuneeksi, Ruotsissa se on äärimmäisen uhanalainen.