cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Amerikkalaisvastaisuus
Amerikkalaisvastaisuus nykyään
Latinalaisen Amerikan maissa on Yhdysvaltoja ihannoivien tunteiden ohella ollut myös antiamerikkalaisia tunteita pitkään. Yhdysvallat on käyttänyt useita kertoja sotilaallista voimaa (muun muassa Grenadassa ja Panamassa) ja puuttunut maiden sisäpolitiikkaan esimerkiksi aseistamalla Nicaraguan kontra-sissejä tai tukemalla Chilen ja Argentiinan sotilasjunttia. Latinalaisessa Amerikassa, kuten muuallakin maailmassa, suhtautuminen Yhdysvaltoihin on usein ambivalenttia: vaikka Yhdysvaltojen suurvaltapolitiikka vastustetaankin, suhtaudutaan usein myönteisesti maan kulttuuriin tai esimerkiksi sen talousjärjestelmään. . Myös Yhdysvaltain viimeaikaisen hallituksen unilateraaliseksi väitetty ulkopolitiikka ja irtisanoutuminen joistakin kansainvälisistä järjestöistä ja sopimuksista kuten kansainvälisestä sotarikostuomioistuimesta ja Kioton sopimuksesta ovat lisänneet antiamerikkalaisia tunteita.
Amerikkalaisvastaisuutta on myös lisännyt se, että monien ihmisoikeusjärjestöjen mukaan Yhdysvallat ei nykyään edes yritä noudattaa ihmisoikeuksia.
Islam
Muslimien länsivastaisuus kohdistui 1950- ja 1960-luvulle saakka pääasiassa Ranskaan ja Yhdistyneeseen kuningaskuntaan, jotka olivat kolonialisoineet alueen, mutta viime aikoina islamilaisista alueista on tullut amerikkalaisvastaisuuden keskipiste. Iran oli yksi ensimmäisiä maita, jossa se nousi merkittäväksi ilmiöksi ja termit ”suuri saatana” ja iskulause ”kuolema Amerikalle” ovat olleet jatkuvassa käytössä vuodesta 1979, jolloin Yhdysvaltojen voimakkaasti tukema šaahi Mohammad Reza Pahlavin hallinto syrjäytettiin islamilaisella vallankumouksella. Myös Yhdysvaltain laajamittainen tuki Israelille ja Palestiinan miehityksen pitkittyminen ja palestiinalaiskysymyksen ratkaisemattomuus on osasyynä ilmiöön. Vaikka monet länsimaiden ja Yhdysvaltojen poliittiset ratkaisut ja teot ovat vaikuttaneet islamilaisessa maailmassa ilmenneeseen länsivastaisuuteen on siihen vaikuttanut myös islamismin nousu ja sen jyrkät länsivastaiset mielipiteet. Liikkeen amerikkalaisvastaisessa propagandassa maa ja yhdysvaltalainen elämäntapa esitetään yleensä synnillisenä, degeneroituneena, ja sukupuolisesti siveettömänä ja pyritään estämään länsimaisten vaikutteiden leviäminen islamilaiseen maailmaan. Amerikkalaisvastaisuudella on monissa islamilaisissa maissa myös sisäpoliittinen ulottuvuus, koska useiden maiden, erityisesti Saudi-Arabian ja Egyptin, hallitukset ovat Yhdysvaltain läheisiä liittolaisia. Yhdysvaltojen vastustaminen on samalla myös oman korruptoituneena pidetyn hallituksen arvostelemista.
Syyskuun 11. päivän terroriteot kuten myös aikaisemmat terroristihyökkäykset Yhdysvaltoja vastaan ovat äärimmäisiä esimerkkejä ilmiöstä. Tosin samankaltaisia terrori-iskuja on tehty myös Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja Espanjassa. CNN:n mukaan lähes puolet saudiarabialaisista pitää Osama bin Ladenin ”retoriikkaa” hyvänä. Toisaalta läheisiä suhteita Yhdysvaltoihin kannatti 41 prosenttia.
Näkemyksiä
Toimittaja Saska Saarikosken mielestä Donald Trump näyttäisi toteuttavan amerikanvastaisten toiveet, koska hän vetäisi Yhdysvaltojen sotilastuen pois muilta mailta ja vastustaa vapaakauppaa. Pohjois-Korea iloitsikin Trumpin toteuttavan iskulauseen "jenkit, menkää kotiin". Suomalaisen antiamerikkalaisuuden erityispiirre on halu pitää Yhdysvaltoja yhtä pahana kuin Venäjää.
Filosofi Jean-Francois Revelin mukaan "Äärioikeiston antiamerikkalaisuutta ruokkii sama demokratian ja liberaalin talouden viha, joka innostaa äärivasemmistoa." Professori Alan McPhersonin näkemyksen mukaan antiamerikkalaisuus on ”Yhdysvaltojen kansainvälistä vaikutusvaltaa vastustavan mielipiteen ilmentymä”.
Britannian entisen EU-asioiden ministerin Denis MacShanen mukaan antiamerikkalaisuus on ”poliittis-kulttuurinen normi Euroopan älymystön keskuudessa ja suuressa osassa muslimimaailmaa”.
Professori Jean-François Lyotardin mukaan antiamerikkalaisuus on pääasiassa itsepäistä haluttomuutta nähdä Yhdysvalloissa vallitseva poliittinen, sosiaalinen ja taloudellinen vapaus ja demokratia sekä hämmennystä, jota yhä edelleen pohjimmiltaan epäliberaaleille tai jopa totalitaarisille doktriineille omistautuneet ihmiset Euroopassa ja muualla maailmassa kokevat.
Stealers Wheel (albumi)
Stealers Wheel on samannimisen brittiläisen rockyhtyeen Stealers Wheelin vuoden 1972 esikoisalbumi. Sen single ”Stuck in the Middle with You” sijoittui top 10 -musiikkilistalle Yhdysvalloissa ja yhtyeen kotimaassa Britanniassa. Cherry Red Records uudelleenjulkaisi albumin vuonna 2004.
Kappaleet
Kaikki kappaleet säv. ja san. Joe Egan ja Gerry Rafferty.
Ilajanjärvi
Ilajanjärvi on Pohjois-Karjalassa Ilomantsissa Venäjän rajan tuntumassa sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 820 hehtaaria eli 8,2 neliökilometriä. Se on 6,5 kilometriä pitkä ja 2,0 kilometriä leveä.
Järvessä on laskettu olevan 8 saarta, joiden karttanimet ovat Heposaari, Saunasaari, Palosaari, Selkäsaari, Jouttensaari ja Ritoniemi. Niiden yhteispinta-ala on 6 hehtaaria, mikä on noin 0,7 % järven kokonaispinta-alasta. Saaret ovat kaikki alle hehtaarin, mutta kuitenkin yli aarin kokoisia. Koska Ritoniemen nimessä on niemi-määre, on järven vedenpintaa saatettu nostaa, jolloin niemen rantaviiva on irtaantunut rannasta.
Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen tilavuus on 25 miljoonaa kuutiometriä eli 0,025 kuutiokilometriä. Järven keskisyvyys on 3,1 metriä ja suurin syvyys on 12,6 metriä. Syvin kohta sijaitsee Palosaaren ja Selkäsaaren puolivälissä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Vuoksen vesistössä (vesistöaluetunnus 04) Koitajoen valuma-alueen (04.9) Ylä-Koitajoen valuma-alueella (04.93), jonka Ilajanjärven alueeseen (04.933) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 152,1 metriä mpy.
Valuma-alue saa pääosan vedestään Suojoen valuma-alueelta (04.934), jonka lähde on Myllylampi ja jonka suuria järviä ovat esimerkiksi Särkkäjärvi, Suuri Kivilampi ja Teponlampi, ja Ilajanjoen valuma-alue.
Ilajanjärven alueella on 15 yli hehtaarin kokoista järveä tai lampea, joista osa laskee suoraan tai välillisesti Ilajanjärveen. Ilajanlampi (9 ha) on suorassa vesiyhteydessä Ilajanjärveen ja niiden vedenpinnat ovatkin samalla tasolla. Muut järvet ovat lasku-uomien kautta siihen yhteydessä. Suoraan Ilajanlampeen laskee Mustalampi (2 ha). Koillisrantaan laskee Hietapuro, jonka valuma-alueella sijaitsee Nimetönlampi, Mökkilampi (5 ha), Metelinlampi, Hietalampi (4 ha), Pieni Joutenlampi (1 ha) ja Suuri Joutenlampi (8 ha). Kaakkoon päin laskee Niskapuro järven eteläpäähän ja sen valuma-alueella sijaitsee Palolampi (2 ha) ja Likolampi (2 ha). Järven pohjoispäähän Särkinlahteen laskee Ilajanjoki, jonka valuma-alueella sijaitsee Lipsunlampi (2 ha), Lössänlampi (7 ha), Kokkolampi, Palolampi, Pienilampi, Korpilampi (2 ha), Haukilampi (2 ha), Rämelampi (4 ha), Mustalampi ja Pienilampi. Järven etelärantaan laskee Suolampi (3 ha) ja pieni Likolampi.
Järven laskujoki on Ruukinpohjanjoki, joka lähtee järven kaakkoispäästä ja se laskee Venäjän puolella Luovejärveen. Joen nimi on toisissa yhteyksissä myös Ilajanjoki, joka on sen aikaisempi nimitys.
Jouko Brade
thumb|Jouko Brade vuonna 2002. Jouko Henry Arthur Brade (1929 Viipuri – 6. syyskuuta 2013 Helsinki) oli menestynyt suomalainen pörssi- ja kiinteistösijoittaja.
Braden perheen omistama pankkiiriliike Lamy Oy toimi välittäjänä Helsingin pörssissä 1968–1990. Ryhmän toinen pankkiiriliike Helsinki Bankers oli myös muutaman vuoden välittäjänä 1980-luvulla. Yritysryhmään kuuluva Medical Investment Trust (MIT) oli jonkin aikaa pörssilistalla 1980-luvulla, samoin kiinteistösijoitusyhtiö Helsinki Investment Trust (HIT). Brade-yhtiöiden hallituksissa vaikutti muun muassa Max Jakobson. Brade toimi lääkeyhtiö Medican hallituksen puheenjohtajana sekä Huhtamäki-Yhtymän hallintoneuvoston jäsenenä.
Brade opiskeli ekonomiksi Helsingin kauppakorkeakoulussa ja täydensi opintojaan Yhdysvalloissa (1956–58) (MBA). Hänen isoveljensä Mauno Brade (1925–1986) toimi Lamy Oy:n varatoimitusjohtajana. Perinteisen pankkiiriliikkeen toiminnan ohessa he harjoittivat kiinteistöalan liiketoimintaa, rakennuttaen ja ostaen runsaasti asuinkiinteistöjä lähinnä pääkaupunkiseudulta.
Braden ja hänen yhtiöidensä kaksi tärkeintä sijoitusta olivat Orion ja Instrumentarium.
Carl Albert Congressional Research & Studies Center
Carl Albert Centerin on Oklahoman yliopiston kongressiarkisto, joka sisältää Yhdysvaltain kongressin jäsenten sekä avustajien, harjoittelijoiden ja toimittajien dokumentteja.
Kokoelmat keskittyvät Yhdysvaltain edustajainhuoneen entisen puhemiehen Carl Albertin ympärille. Muut merkittävät kokoelmat koskevat Helen Gahagan Douglasia, Fred Harrisia ja Robert S. Kerr vanhempaa.
Uuno Hirvonen
Uuno Ilmari Hirvonen (24. joulukuuta 1898 Rautu – 26. kesäkuuta 1971 Helsinki) oli suomalainen kirjailija, joka tunnetaan paremmin kirjailijanimellään Simo Penttilä (myös Akseli Koskensalpa, Artturi Koskensalpa). Hän kirjoitti aikoinaan hyvin suosittuja seikkailuromaaneja, joista myöhempään tuotantoon kuuluva Punavyö-sarja on tunnetuimpia. Hirvonen palkittiin Pro Finlandia -mitalilla vuonna 1959.
Hirvonen oli Uusi Suomi -lehdessä toimittajana 1919–1923, toimitussihteerinä 1923–1937 ja toimituspäällikkönä 1937–1958. Hän toimi myös Suomen Näytelmä­kirjailija­liiton puheenjohtajana 1942–1946.
Hänen tunnetuimpia sankareitaan ovat herra ja ylhäisyys kenraaliluutnantti T. J. A. Heikkilä, Kalpea Kamala, Punavyö ja salapoliisin töitä harrastava helsinkiläinen varatuomari Kaarlo Rautamo. Punavyö seikkaili Arizonassa ja T. J. A. Heikkilä Meksikossa.
Penttilä käsikirjoitti myös komediallisia jännityselokuvia, joiden pääosia näytteli Joel Rinne. Niitä olivat kolme Kuollut mies -elokuvaa, Valkoisen neilikan velho ja Kolmastoista koputus. Penttilä voitti Suomi-Filmin vuonna 1940 järjestämän käsikirjoituskilpailun, joka oli siis alku useammallekin elokuvalle. Ohjaajana oli yleensä Ilmari Unho. Sitä ennen Simo Penttilä oli jo tosin ohjannut ja käsikirjoittanut (yhdessä Lauri Ahon kanssa) mustavalkoisen mykkäelokuvan Meren ja lemmen aallot (1926).
Kuollut mies -elokuvien päähenkilö on eversti Rainer Sarmo, joka on entiseltä nimeltään Dettman, siis "kuollut mies". Jo ensimmäisessä elokuvassa Kuollut mies rakastuu (1942) päähenkilöllä on uskollisena apurinaan Reino Valkaman näyttelemä majuri Mikko Vehmer. Kaverusten seikkailut jatkuivat elokuvissa Kuollut mies vihastuu (1944) ja Kuollut mies kummittelee (1952).
Herra ja ylhäisyys filmattiin vuonna 1944. Tauno Palo oli kenraaliluutnantti T. J. A. Heikkilä ja doña Camilla Maria Teresa Escajadillon roolissa oli Regina Linnanheimo. Elokuvan vuoropuhelu on hauskaa, mutta Jorma Nortimon ohjaus kömpelöä. Pahvinen Nummelan lentokentälle pystytetty satu-Meksiko tuo mukaan tahatonta komiikkaa.
Toisen maailmansodan jälkeen Penttilän Kalpea Kamala -romaanit joutuivat kiellettyjen kirjojen listalle. Yleensäkin "kirjallinen eliitti" piti hänen romaanejaan roskaviihteenä, varsinkin "kalpeita kamalia", jotka pilasivat lukevan nuorison ja rahvaan maun. Tähän asenteeseen saattoi vaikuttaa vahvasti myös Penttilän sankarihahmonsa T.J.A. Heikkilän suuhun istuttama lohkaisu: "Kun kuulen sanan kulttuuri, poistan revolveristani varmistimen." Lause kuultiin alkujaan saksalaisen kirjailijan Hanns Johstin näytelmässä Schlageter, mutta väitetään usein tulleen mm. Goebbelsin tai Göringin suusta.
Simo Penttilä käsikirjoitti myös 1630-luvulle sijoittuvan seikkailukomedian Sadan miekan mies (1951), jolla tavoiteltiin amerikkalaisten historiallisten seikkailuelokuvien tunnelmaa Errol Flynnin tyyliin. Tämän elokuvatarkastamo palkitsi langettamalle elokuvalle korkean 15 prosentin rangaistusveron.
Mummi Kutoo
pienoiskuva|Mummi Kutoo 1975: Heikki Saha (vas.), Ossi Kohijoki, Hannu Saha, Jari Sikander, Vesa Kaartinen Mummi Kutoo oli 1970-luvulla Urjalassa ja Tampereella toiminut naivistinen folkrock/psykedelia-yhtye. Love Records julkaisi yhtyeen ainoan LP:n vuonna 1975. Vuonna 1977 Mummi Kutoo oli mukana Love Recordsin julkaisemalla Välikausitakki-levyllä.
Ektro Records julkaisi vuonna 2004 uudelleenmasteroidun cd-version Mummi Kutoon levystä. Mukana on yhdeksän ennen julkaisematonta demokappaletta, joilla yhtye soittaa Suistomaan Pojat-nimisenä Urjalan VPK:n torvisoittokunnan vanhoilla vaskipuhaltimilla.
Ei-No Records julkaisi Vuonna 2012 levyn Melkein 40 vuotta – Kumarrus Mummi Kutoo -yhtyeelle, jolla uuden polven Mummi Kutoo -fanit panivat kokonaan uusiksi idoliensa aikoinaan tekemiä kappaleita. Biisipäivitysten takana ovat Laiho, Rättö & Lehtisalo, Mikko-Ilari Ojala, Antero Lindgren, Zebra and Snake, Suomen Zorro & Elämän Paineet, Sami Kukka, Rödsögården, Mikko Joensuu, Pinnin pojat, Ines, Topi Saha, TM Play ja Iso Sokko-Ville.
Svart Records julkaisi yhdessä Ektro Recordsin kanssa vuonna 2016 tuplavinyylilalbumin, jonka ykköslevy on uudelleenjulkaisu alkuperäisestä Love Records-LP:stä. Kakkoslevy koostuu 18 demokappaleesta, joiden pohjalta oli tarkoitus julkaista yhtyeen toinen albumi. Hanke kuitenkin kariutui Love Recordsin konkunrssin myötä.
Mummi Kutoo esiintyi kesällä 2005 Humppilassa ystäville ja sukulaisille levynsä 30-vuotisjuhlassa. Humppilan kesäkonsertista on sittemmin muodostunut perinne, jossa on vuosien varrella esiintynyt edustava joukko maan huipputaiteilijoita Reijo Kelasta ja Heikki Laitisesta Pinnin Poikiin, Pihasoittajiin ja Rättö&Lehtisaloon sekä Kasevasta Mikko Perkoilaan ja Sami Kukkaan. Kesällä 2010 Henrik Otto Donner kävi juontamassa Mummi Kutoon esiintymisareenalle.
Yhdysvaltalainen digitaalinen myyntipalvelu Anthology Recordings kiinnostui vuonna 2007 Mummi kutoon ainokaisesta ja tarjosi sitä sivustoltaan ladattavaksi. Levyn myötä verkkokaupan valikoimiin päätyi neljä muutakin suomalaista Love Recordsin vanhaa julkaisua: Wigwam-yhtyeen Being, Piirpauken Piirpauke 2, Pekka Pohjolan Pihkasilmä Kaarnakorva ja Jukka Tolosen Tolonen.
vierailijat
pienoiskuva|Suistomaan Pojat 2021: Vesa Kaartinen (vas.), Ossi Kohijoki, Heikki Saha, Hannu Saha, Jari Sikander
Masojärvi
Masojärvi on kuivatettu järvi, joka sijaitsee Pirkanmaalla Sastamalan ja Nokian rajalla Mason kylässä. Järvi ja siitä kuivatut suot kuuluvat Kokemäenjoen vesistöön, jossa se sijaitsee Kokemäenjoen alueessa Kuloveden alueen Piimäsjärven valuma-alueeseen.
Maantieto
Aikaisempi järvi on kuivatettu niin pieneksi lammeksi, että se voidaan käytännöllisesti pitää kuivattuna. Jäljellä on metsäistä suota, avosuota ja luhtaan verrattavaa kosteikkoa. Avovesialueen pituus on 350 metriä ja parikymmentä metriä leveä. Se on kapeimmillaan vain järvialueen läpi virtaavan joen levyinen. Järveen laskee pelto- ja metsäojat, joista yksi on samalla Paskolammin laskuoja. Läpi virtaava joki kulkee entisen järven pohjaa myöten ja kääntyy Masojärvenkorven halki Mason kylän pelloille. Laskujoen nimi on Masojoki, joka muuttuu keskijuoksulla Viiteriojaksi ja alajuoksulla Kärppälänjoeksi. Nykykartassa alemman altaan kohdalla lukee Masojärvi.
Kuivatun järven allas on kuivunut keskeltä metsäksi ja muodostaa siten kaksi syvempää allasta. Kummassakin altaassa on suota ja luhtaa. Jälkimmäiseen luhteikkoon on vuonna 1998 perustettu luonnonsuojelualue, joka kuuluu Natura 2000- verkostoon.
Historia
Kalmbergin kartastossa järven nimi oli kirjoitettu "Masajärvi". Masojärven vedenpinnan korkeutta laskettiin alemmaksi vuonna 1881. Järven historiallista kokoa voidaan arvioida esimerkiksi vuoden 1856 Kalmbergin kartastossa vertaamalla sen rantaviivaa kartan mittakaavaan. Järvi oli piirretty pitkäksi ja kapaeaksi. Järvi oli kaakossa kapeampi ja luoteessa leveämpi. Keskellä sijaitsi lahdelma, joka työntyi koilliseen. Mikäli järvi on piirretty oikein, olisi se ollut noin kilometrin pituinen ja suurimmillaan 200 metriä leveä.
1960- ja 1970-luvuilla Masojärven laskussa paljastuneet maa-alueet olivat yhteensä 23 hehtaaria.
Beta Lyrae -muuttuja
thumb|Beta Lyrae -tyyppinen muuttuja
Beta Lyrae -tyyppinen pimennysmuuttuja on kaksoistähti, jonka komponentit ovat niin lähellä toisiaan, että toinen tähti on painovoiman ansiosta venynyt soikeaksi. Tähdet pimentävät vuorotellen toisiaan, ts. niiden ratojen kaltevuus on lähellä havaitsijan suuntaa. Komponenttitähtien välillä virtaa ainetta.
Oleg Ivanov (jalkapalloilija, 1967)
Oleg Viktorovitš Ivanov (, s. 29. heinäkuuta 1967 Moskova, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on venäläinen entinen jalkapalloilija ja nykyinen valmentaja. Hänen pelipaikkansa oli keskikenttä.
Ura
Ivanov aloitti uransa Neuvostoliiton kakkosliigan Krasnaja Presnja Moskovassa, josta hän siirtyi korkeimman liigan Spartak Moskovaan. Spartakin kanssa hän osallistui myös kauden 1990–1991 Euroopan cupiin, jonka välieriin joukkue ylsi.
Ivanov siirtyi Suomeen Spartak-toverinsa Valeri Popovitšin kanssa vuonna 1992. Siirtyminen Suomeen liittyy Neuvostoliiton hajoamisvaiheeseen. Neuvostoliiton hajoamisen seurauksena maan urheilutoiminnassa oli sekavuutta. Suomen valitsemisesta Ivanov toteaa :
Kaksikko päätyi TPV:n ja Ilveksen kautta Hakaan, jossa he voittivat neljä Suomen-mestaruutta ja yhden Suomen cupin. Ivanovia ja Popovitšia on kutsuttu yhdeksi liigan parhaista tutkapareista ja heidän yhteispeliään parhaimmillaan pysäyttämättömäksi. Ivanov on valittu Veikkausliigan legendaksi.
Peliuransa jälkeen Ivanov on toiminut PS-44:n, ViipV:n ja TPV:n valmentajana. Hänellä on B-valmentajakoulutus.
Siviiliammatissa Ivanov vastaa kaivosteollisuudelle porakruunuja vastaavan yrityksen idänkaupasta. Asuinpaikka on edelleen Valkeakoskella.
Saukko (täsmennyssivu)
Saukko voi tarkoittaa jotakin seuraavista:
Byrrh
Byrrh on ranskalainen aperitiivi, joka on sekoitus punaviiniä ja tonic-vettä. Alkoholijuoman kehittivät veljekset Pallade ja Simon Violet 1866 Thuirissa, jossa sitä tuotetaan edelleen, vaikka perheyritys on myyty Pernod Ricardille.
Kristiina Brask
Kristiina Maria Kaarina Brask (s. 2. kesäkuuta 1990 Leppävirta ) on vuoden 2007 Idols-kilpailussa kolmanneksi sijoittunut laulaja. Brask harrasti nuorena jääkiekkoa. Hän alkoi opiskella vuonna 2006 Kuopion musiikkilukiossa. Sittemmin hän kuitenkin siirtyi jatkamaan lukio-opintojaan Kuopion aikuislukiossa. Hän valmistui ylioppilaaksi keväällä 2010. Brask valmistuu luokanopettajaksi Itä-Suomen yliopistosta syksyllä 2018 ja on toiminut opiskelunsa ohessa jo luokanopettajana. Hän esiintyy nykyään vain hengellisissä tilaisuuksissa esittäen gospel-musiikkia.
Idols
Brask esitti Idolsin koelauluissa Nordmanin ruotsinkielisen kappaleen ”Vandraren”, ja sai tuomaristolta kehuja persoonallisesta äänestään. Brask selvitti tiensä finaaleihin semifinaaleista Joan Osbornen kappaleella ”One of Us”, jonka myös levytti Idols-finalistien kokoelmalevylle.
Levytyssopimus
Brask solmi levytyssopimuksen Asko Kallosen HMC-levy-yhtiön kanssa toukokuussa 2007. Debyyttialbumin nauhoitukset aloittiin heti kesäkuussa ja ensisingle ”Nyt mä meen” julkaistiin lokakuussa 2007. Debyyttialbumi Silmät sydämeeni ilmestyi 7. marraskuuta 2007 ja vähän myöhemmin radioihin lähetettiin toisena singlenä albumin nimeä kantanut kappale.
Braskin toinen albumi Kuivilla susta ilmestyi 9. syyskuuta 2009, jota ennakoitiin singlenä julkaistulla albumin nimikkokappaleella.
Alkuvuodesta 2010 Brask johti Kuorosota-ohjelmassa Leppävirran kuoroa, mutta joukkue putosi ohjelman semifinaalissa 14. maaliskuuta. Leppävirran kuoro sijoittui kolmanneksi. Kuorosodan jälkeen Kristiina keikkaili muutaman kuukauden ajan Kuorosota-kuoronsa kanssa heidän iskulauseenaan tutuksi tulleella Tykkee -nimellä. Kristiina esitti tuolloin mm. dueton Leppävirran torilla "Yö Väistyy" -konsertissa yhdessä vuoden 2011 Idolsin finaalikolmikossa olleen Ali Elkharamin kanssa, joka lauloi tuolloin Karjalan Sotilassoittokunnan solistina.
Kesällä 2010 Brask oli mukana Bone5-metalliyhtyeen singlellä ”Erase/Rewind”, joka oli cover-versio The Cardigansin kappaleesta.
Braskin kolmannen levyn äänitys keskeytyi sairastumisen vuoksi, eikä levyä koskaan tehty loppuun.
Muu ura
Brask on laulajanuransa lisäksi työskennellyt ääninäyttelijänä. Häntä on kuultu heinäkuussa 2010 ensi-iltansa saaneessa Marmaduke -elokuvassa Isabellan roolissa sekä Itse ilkimys -animaatiossa.
Oroluk
Oroluk on itäisiin Karoliineihin kuuluva atolli Tyynellämerellä. Hallinnollisesti se kuuluu Mikronesian liittovaltion Pohnpein osavaltioon. Oroluk sijaitsee noin 325 km länteen tai luoteeseen Pohnpein saaresta.
Orolukin atolli on luode–kaakkosuunnassa noin 31 km pitkä ja 20 km leveä. Atollin laguunin pinta-ala on 420 km2. Atollin luoteiskulmassa sijaitsee Orolukin saari, jonka pinta-ala on noin 13 hehtaaria. Orolukin saari on atollin ainoa kasvipeitteinen saari. Saarella kasvaa pääasiassa kookospalmumetsää, jonka seassa on laikuittaisesti leipäpuita (Artocarpus) ja helmiviuhkoja (Tournefortia). Yleisiä matalampia puita saarella ovat viikunat (Ficus), kuituhibiskus (Hibiscus tiliaceus), hedelmänoni (Morinda citrifolia) sekä kairapalmut (Pandanus). Lisäksi saarella kasvaa monia ruohoja ja saniaisia. Orolukin saaren pohjois- ja länsirannat eli valtamerenpuoleiset rannat ovat enimmäkseen kivikkoisia ja eteläiset sekä läntiset eli laguuninpuoleiset rannat ovat pääasiassa hiekkarantoja.
Oroluk on ollut välillä asuttu ja välillä asumaton. 1930-luvulla Orolukin saarella asui 42 ihmistä ja 1960-luvulta alkaen saaren väkiluku on ollut 0–20 henkilöä. Saaren useimmat rakennukset on rakennettu sen kaakkoispäähän.
Oulainen
Oulainen (epävirallisesti ) on Suomen kaupunki, joka sijaitsee Pohjois-Pohjanmaan maakunnassa, Pohjanmaan radan ja kantatie 86:n varressa. Kaupungissa asuu 0 ihmistä ja sen pinta-ala on 0 km², josta 0 km² on vesistöjä. Väestötiheys on 0 asukasta/km². Kaupungin läpi virtaa Pyhäjoki. Oulaisten naapurikunnat ovat Alavieska, Haapavesi, Merijärvi, Pyhäjoki, Raahe ja Ylivieska.
Historia
Oulaisten seudulta on löydetty useita merkkejä kivikautisesta asutuksesta. Ainakin Piipsjärven rannalla asuttiin jo kivikaudella. Lukuisten kivikautisten esineiden joukossa on mm. pohjalaisia kirveitä, tuuria, itäkarjalaisia kourutalttoja, piikärkiä, liuskerenkaita ja mustasta liuskeesta tehty keihäänkärki. Sen sijaan pronssikaudelta ei ole tehty yhtään varmaa löytöä ja rautakaudeltakin vain yksi. Matkanivan Männistöstä on tavattu pronssinen hopeoitu hevosenkengän muotoinen solki.
Keskiajalla seudulle saapui karjalaisia ja myöhemmin satakuntalaisia ja hämäläisiä erämiehiä. Alue oli rajaseutua, sillä 1323 solmitun Pähkinäsaaren rauhan raja halkoi todennäköisesti seutua Pyhäjoen suuntaisena. Perimätiedon mukaan Oulaisten ensimmäinen asukas olisi ollut Oula-niminen lappalainen, mistä paikkakunnan nimi olisi muodostunut. Luotettavampaa tietoa on 1400-luvulla muuttaneesta savolaisesta asutuksesta. Tuolta ajalta Oulaisissa on esimerkiksi nykyisen Likalanjärven nimen edeltäjä Savanlampi eli Savallampi. 1500-luvun alusta olevissa asiakirjoissa ei vielä näkynyt Oulainen-nimeä ollenkaan vaan alue kuului laajaan Matkanivan kylään.
Oulaisista tuli Pyhäjoen kappeliseurakunta vuonna 1682, jolloin rakennettiin ensimmäinen kirkko. Ensimmäisen käytyä pieneksi rakennettiin uusi kirkko vuonna 1753. Kappalaisen virkataloksi kuningas myönsi 16. helmikuuta 1757 Pyykölän kruununtilan N:o 8. Omaksi kirkkoherrakunnakseen Oulainen erottautui, kun ensimmäinen kirkkoherra Joel Lindholm asettui virkaansa 1881. Kirkkoon tehtiin perusteellinen korjaus 1882.
Oulaisten ensimmäinen maantie Pyhäjoelta Haapavedelle valmistui 1700-luvun lopulla, mutta Ylivieskan tie vasta 1860-luvulla. Rautatieliikenne Oulaisiin alkoi Pohjanmaan radan valmistuttua 1886, jolloin rakennettiin kaksi asemaa: Oulaisten asema ja Kilpuan asema.
Vuosina 1883–1902 Oulaisissa toimi 13. reservikomppania, joka sijaitsi Niskanmäellä entisillä Epäilyksen, Konttilan ja tilojen mailla. Siihen kuului alkujaan kaikkiaan 12 rakennusta ja siellä palvelleiden määrä vaihteli vuositasolla välillä 309–603. Toinen suuri laitos oli 1914 aloittanut Oulaisten parantola, jossa hoidettiin tuberkuloosipotilaita. Parantola sijaitsi osittain entisissä reservikomppanian tiloissa. Parantolaa laajennettiin 1930- ja 1950-luvuilla. Nykyään parantolan tilat ovat osittain kaupungin ja osittain Oulaskankaan sairaalan käytössä.
Madrid (täsmennyssivu)
Madrid voi tarkoittaa seuraavia:
Oulainen
Väestönkehitys
Seuraavassa kuvaajassa on esitetty kaupungin väestönkehitys viiden vuoden välein vuodesta 1980 lähtien. Käytetty aluejako on 1.1.2017 tilanteen mukainen.
Taajamat
Vuoden 2017 lopussa Oulaisissa oli 7 472 asukasta, joista 5 533 asui taajamissa, 1 903 haja-asutusalueilla ja 36:n asuinpaikat eivät olleet tiedossa. Oulaisten taajama-aste on 74,4 %. Oulaisten taajamaväestö jakautuu kahden eri taajaman kesken:
Kaupungin keskustaajama on lihavoitu.
Seurakunnat
Vuoden 2018 aluejaon mukaan Oulaisissa on seuraavat Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunnat:
Itsenäisenä helluntaiseurakuntana Oulaisissa toimii Oulaisten helluntaiseurakunta.
Suomen ortodoksisen kirkon seurakunnista Oulaisten alueella toimii Oulun ortodoksinen seurakunta.
Luonto
pienoiskuva|250px|oikea|Oulaisten koski ja mylly (2006)Oulaisten kaupunki sijaitsee Keski- ja Pohjois-Pohjanmaan vaihettumisvyöhykkeellä. Kaupungin maisemia hallitsevat tasaiset ja metsäiset moreeni- ja suomaat.
Kallioperä on kivilajikoostumukseltaan vaihtelevaa. alueen pohjoisosassa on pääasiassa graniittia. Pyhäjoen tuntumassa esiintyy tummaa mustaa gabroa ja diabaasia. Diabaasi, ns. Oulaisten mustaa graniittia on louhittu monumentti- ja rakennuskiveksi, jota on käytetty mm. Finlandia-talossa Helsingissä. Kaupungin eteläosissa on gneissiä ja kiilleliusketta.
Yleisin maalaji on moreeni. joka paikoin muodostaa luoteis-kaakkoissuuntaisia selänteitä. Hiekka- ja hietamaita on pääasiassa jokivarressa, etenkin keskusta länsiosissa ja Petäjäskoskella ja Matkanivassa Matko-ojan itäpuolella. Sora- ja hiekkavarojen kokonaismääräksi on arvioitu noin 1,1 miljoonaa kuutiometriä. Savikoita on Pyhäjoen ja sen sivujokien rannoilla. Kivennäismaalajit ovat laajoilla alueilla turpeen peitossa. Pinnanmuodostukseltaan Oulaisten seutu on melko tasaista. Maanpinta alenee tasaisesti idästä länteen ja pohjoisilta ja eteläisiltä vedenjakaja-alueilta Pyhäjoen laaksoa kohti. Ylävintä on kaupungin koillisosassa, missä korkeimmat kohoumat yltävät noin 130 metriin.
Tärkein vesiväylä on kaupungin poikki idästä länteen virtaava Pyhäjoki, jossa ovat mm. 940 metriä pitkä ja 6,2 metriä korkea Oulaistenkoski, Vääräkoski ja Hirsikoski. Oulaisten vaakuna kertoo ajasta, jolloin Pyhäjoki oli huomattava rapujoki ja Oulainen rapujen pyynnin ja kaupan keskus. Joen perkaus ja alueella 1960-luvulla raivonnut rapurutto hävittivät joen rapukannan kuitenkin lähes kokonaan. Pyhäjoen huomattavampia lisäjokia ovat Vaikonoja ja Piipsanjoki. Mainittavia järviä ovat Piipsjärvi ja Likalanjärvi.
Oulaisissa on vähän soita verrattuna moneen ympäristökuntaan. Soistuneita metsiä on sen sijaan lähes 40 prosenttia maa-alasta. Rämeitä on yli puolet suoalasta, mutta myös nevoja tavataan. Puolukkatyypin mäntymetsät ovat kaupungin itäosissa vallitsevia, mutta kuusen osuus kasvaa länteen päin.
Tapahtumat
Oulaisissa on kaksi tunnettua tapahtumaa: Oulaisten musiikkiviikot ja Wanhan voiman päivät.
Urheilu ja liikunta
Vuosisadan alussa perustettuja Oulaisten Huiman ja Tarun urheiluseuroja täydentävät 1954 perustettu jousiammuntaseura Sulka ja hevosurheiluseura Pyhäjokilaakson Ratsastajat sekä jääkiekkoseura cobrat.
Oulaisten keskustassa on urheilukenttä ja Oulaisten jäähalli. Vuonna 2017 valmistui uimahalli Lähde, ja 2010-luvulla on rakennettu myös jousiammuntarata ja skeittiparkki. Kunnallisen kuntosalin lisäksi seudulla toimii pari yksityistä salia.
Honkamajan hiihtokeskuksen yhteyteen on perustettu sporting-ampumarata ja frisbeegolf-rata.
Oulaisissa toimii myös moottoriurheiluseura Oulaisten Moottorikerho, jossa harrastetaan jokamiesluokan urheiluautoilua ja kartingia, myös RC rata löytyy. Autourheilua harrastetaan Oulaisissa Irvan moottoriurheilukeskuksessa sekä Matikaisen Lomaparatiisissa.
Kätkemisrikos
Kätkemisrikos on Suomen rikoslain 32 luvun 1 §:ssä rikollinen teko, jossa henkilö kätkee, hankkii, ottaa huostaansa tai välittää toiselta varkaus-, kavallus-, ryöstö-, kiristys-, petos-, kiskonta- tai maksuvälinepetosrikoksella saatua omaisuutta tai muulla tavoin ryhtyy sellaiseen omaisuuteen. Kätkemisrikoksen määrittää sen tekijän tietoisuus siitä, että omaisuus on saatu rikollisella tavalla. Jos teko ei ole rangaistava rahanpesuna, se on rangaistava kätkemisrikoksena. Rangaistus voi olla sakko tai vankeus enintään yhdeksi vuodeksi ja kuudeksi kuukaudeksi.
Iso Hiekka-aavikko (Iran)
thumb|Iranin alueen kasvillisuusvyöhykekartta, jossa näkyy myös Iso Hiekka-aavikko. thumb|upright|Iso Hiekka-aavikko satelliittikuvassa helmikuussa 2006. Iso Hiekka-aavikko (, Dasht-e Lut, käytetään myös nimitystä Kaluts) sijaitsee Iranin kaakkoisosassa maan keskitasangolla Kermanin provinssissa ja Sistan ja Baluchestanin provinssissa. Aavikko on yksi maailman kuumimpia paikkoja, sillä vuosina 2004 ja 2005 aavikko oli Nasan mittausten mukaan maailman lämpimin paikka 70,7 celsiusasteellaan. Uusia tutkimuksia tehtiin vuonna 2018, jolloin mitattiin 80,8 celsiusasteen lämpötila. Kuumin kohta aavikolla on nimeltään Gandom Beryan, jossa lämpötilaan vaikuttaa tumma laavakivi. Aavikolla sataa vettä vain lyhyesti keväällä sadekaudella, jolloin ympäröiviltä vuorilta virtaa alueelle jokia. Aavikolla virtaavan Shoor-joen vesi on niin suolaista, ettei sitä voi juoda eikä sitä voi käyttää kasteluun.
thumb|left|Iso Hiekka-aavikko, läntinen alue, Kermanin maakunta thumb|left|Iso Hiekka-aavikko, läntinen alue, Kermanin maakunta thumb|left|Suolajoki Isolla Hiekka-aavikolla
Iranin keskitasanko on kuivaa vuoristojen ympäröimää seutua, ja se muodostuu pääosin Isosta Hiekka-aavikosta ja Isosta Suola-aavikosta. Kymmeniä miljoonia vuosia sitten alueella sijaitsi valtameri, jonka vesi on haihtunut vähitellen, mutta suolakerroksia on jäänyt maaperään. Tutkijat ovat tehneet myös havaintoja kosteudesta syvällä maan pinnan alla. Suurin osa autiomaata on vailla kasvillisuutta, mutta siellä elää hyönteisiä, matelijoita ja aavikkokettuja.
Kokonaisuudessa Iso Hiekka-aavikko on 480 kilometriä pitkä ja 320 kilometriä leveä. Aavikko voidaan jakaa kahteen vyöhykkeeseen. Läntinen alue on matalaa tasankoa, jolla on useita suolatasankoja sekä rotkoja ja doliineita. Lisäksi läntisessä osassa on maailman suurimpiin lukeutuvia yardangeja, jotka ovat tuulen muovaamia kiviharjoja. Ison Hiekka-aavikon kaakkoisosassa on sen sijaan laajoja hiekkakenttiä, jossa kohoaa 300-metrisiä dyynejä, jotka kuuluvat maailman korkeimpiin.
Unesco lisäsi aavikon maailmanperintöluetteloon vuonna 2016. Nimitys on lisännyt alueen tunnettavuutta ja geoturismia, jota pyritään kehittämään. Turistit saapuvat useimmiten Kermanin kaupungista aavikon luoteisosaan (matkaa n. 140 km), jonne kulkee hyvä autotie Shahdadin kautta. Matkatoimistot järjestävät myös päiväretkiä aavikolle muutaman kymmenen kilometrin päähän tiestä, ja jopa telttayöpymisiä on tarjolla. Yksi houkutus on kirkkaan tähtitaivaan tarkkailu yöllä.
W Ursae Majoris -muuttuja
W Ursae Majoris -pimennysmuuttuja (W UMa -tähti, EW-tähti) on kaksoistähti, jonka komponentit koskettavat toistensa pintoja. Tähtien välillä vaihtuu ainetta. Tähdet ovat yleensä vain hieman eri kokoisia. Kun tähdet loistavat rinnakkain, niistä tulee enemmän valoa kuin silloin, kun tähdet osittainkin peittävät toisensa.
Tähden kirkkaus vaihtelee usean tunnin välein. Molemmat tähdet täyttävät Rochen silmukan. Näiden tähtien kromosfääri on myös hyvin aktiivinen.
Messier 81
Messier 81 eli M81 on Ison karhun tähdistön alueella sijaitseva spiraaligalaksi, jonka löysi Johann Elert Bode 1774. Tästä syystä sitä on kutsuttu myös Bodein sumuksi, englanninkielellä l ”Bode's Galaxy”. Kaukaisimmat kohteet, joita on kerrottu nähdyn paljain silmin, ovat galaksit M81, Centaurus A ja NGC 253. Kaikki noin 10 miljoonan valovuoden päässä. M81 on näistä kaukaisin, arviolta noin 11,8 miljoonan valovuoden päässä. Galaksin keskuspullistuma sisältää vanhempia, punaisempia tähtiä. Galaksin keskuspullistumassa sijaitsee massiivinen musta aukko, jonka arvellaan olevan massaltaan 15 kertaa linnunradan mustaa aukkoa suurempi.
Rudolf Lipschitz
Rudolf Lipschitz (14. toukokuuta 1832 – 7. lokakuuta 1903) oli saksalainen matemaatikko, joka toimi professorina Bonnin yliopistossa vuodesta 1864. Lipschitz tunnetaan erityisesti hänen mukaansa nimetystä Lipschitz-jatkuvuudesta, mutta hän tutki myös lukuteoriaa, analyysiä, differentiaaligeometriaa sekä klassista mekaniikkaa. Hän kirjoitti kirjat Lehrbuch der Analysis (Bonn 1877, 1880), Wissenschaft und Staat (Bonn 1874), Untersuchungen über die Summen von Quadraten (Bonn, 1886) sekä Bedeutung der theoretischen Mechanik (Berliini 1876).
Kirkkoon liittyminen Suomessa
Kirkkoon voi Suomessa liittyä täysi-ikäinen henkilö, joka ei (eräin poikkeuksin) kuulu toiseen uskonnolliseen yhdyskuntaan. Alle 12-vuotias voidaan liittää kirkkoon vain, jos ainakin toinen hänen vanhemmistaan tai yksi huoltajista on kirkon jäsen. 12–17-vuotias voi liittyä kirkkoon vanhempiensa suostumuksella, eikä vanhempien jäsenyyttä vaadita.
Kirkkoon liittyminen synnyttää velvollisuuden maksaa kirkollisveroa seuraavasta vuodesta alkaen. Liittymisvuodelta veroa ei kuitenkaan peritä.
Evankelis-luterilaiseen kirkkoon liittyminen
Suomen evankelis-luterilaiseen kirkkoon liitytään ottamalla yhteyttä kotikunnan paikallisseurakuntaan joko kirkkoherranviraston tai kirkon internetsivujen kautta. Kirkkoon liittyminen riippuu tilanteesta seuraavasti:
Monet lapsena kastetut käyvät noin 14–15 vuoden iässä rippikoulun, jonka jälkeen heidät konfirmoidaan. Rippikoulu tai konfirmaatio eivät kuitenkaan ole välttämättömiä, sillä lapsena kirkkoon liitetty pysyy kirkon jäsenenä täyttäessään 15 vuotta.
Suomen evankelis-luterilaiseen kirkkoon liittymisen edellytyksenä on suomalainen henkilötunnus ja kotipaikka Suomessa. Liittyjän on myös erottava mahdollisesta aiemmasta uskonnollisesta yhdyskunnastaan. Kaksoisjäsenyyttä ei sallita kuin Suomen anglikaanisen kirkon kanssa.
Liittyneiden määrä
Kirkkoon liittyneiden lukumäärä on hitaasti kasvanut. Vuonna 2014 evankelis-luterilaiseen kirkkoon liittyneitä oli ennätykselliset 15 701 henkeä. Lähes puolet (47 %) kirkkoon liittyneistä oli iältään 20–39-vuotiaita. Toisaalta myös kirkosta eroaminen oli vilkkainta samassa ikäryhmässä.
Evankelis-luterilaiseen kirkkoon kastettujen määrä oli 30 892 vuonna 2018. Kastettujen osuus syntyneistä lapsista on laskenut 1990-luvun noin 90 prosentista 64,9 prosenttiin vuoteen 2018 mennessä. Lasku on kiihtynyt viime vuosina.
Kirkkoon liittyneiden lukumäärä sisältää jonkin verran vauvoja. Jos kaste jostain syystä viivästyy, vauva rekisteröidään ensin väestörekisteriin. Syy voi olla myös passin hankkiminen vastasyntyneelle ennen kastetta. Kun vauva sitten kastetaan, hänet tilastoidaan kirkkoon liittyneeksi, vaikka hän olisi vasta muutaman viikon ikäinen. Liittymistä tutkineen Juha Kauppisen mukaan pienten, alle 3-vuotiaiden lasten kohdalla olisi asiallisesti oikeampi puhua viivästyneestä lapsikasteesta kuin kirkkoon liittymisestä. Alle 1-vuotiaana kirkkoon liittyneiksi tilastoitujen vauvojen määrä oli noin 1600 sekä vuonna 2012 että 2013.
Kirkkoon liittyminen on ollut kirkosta eroamista vähäisempää lähes jatkuvasti. Liittyjien määrä kuitenkin ylitti eronneiden määrän jatkosodan aikana ja vuonna 1964.
Ortodoksiseen kirkkoon liittyminen
Kirkkoon liittyminen riippuu tilanteesta seuraavasti:
Ortodoksiseen kirkkoon liittyi vuonna 2012 yhteensä 1001 henkeä. Kastettuja oli 520. Vuosikymmeniä jatkuneen laskun jälkeen jäsenmäärä on jälleen noussut vuodesta 1990, mikä on johtunut erityisesti maahanmuuttajien liittymisestä kirkkoon.
Kirkon jäsenellä on oikeus päästä osalliseksi pyhistä toimituksista, seurakunnan palveluista ja toiminnasta. Jäsenellä on äänioikeus seurakunnallisissa vaaleissa ja oikeus toimia kummina.
Evankelis-luterilaiseen kirkkoon liittyneet
Ensisijaiset syyt liittyä kirkkoon on Tampereella tehdyssä tutkimuksessa jaettu kolmeen osaan: elämänkaarisyyt (60 % nuorena tai aikuisena liittyneistä), henkiset ja hengelliset syyt (33 %) ja arkielämän syyt (9 %). Elämänkaarisyitä ovat lapsen saaminen, kummiksi pyytäminen, rippikoulu, kirkkohäät ja oman kuoleman lähestyminen. Henkiset ja hengelliset syyt liittyvät uskontokunnan vaihtamiseen, uskon selkiytymiseen tai mm. kirkosta eronneiden palaamiseen takaisin. Arkielämän syyt liittyvät maahanmuuttoon ja kirkolta saatuun apuun. Liittymiseen on tavallisesti useampikin kuin yksi syy. Elämänkaarisyyn lisäksi liittymiselle onkin usein myös henkisiä ja hengellisiä syitä.
Kirkkoon liitytään useimmiten pysyvästi. Osa kirkkoon liittyneistä kuitenkin vain "piipahtaa" kirkossa ja eroaa jo samana vuonna tai myöhemmin. Eroaminen jo liittymisvuonna on yleistynyt. Vuonna 2006 Tampereella erosi jo samana vuonna 10 % liittyneistä. Kymmenen vuotta aiemmin osuus oli 4 %.
Erittäin pysyviä kirkon jäseniä ovat olleet kirkkoon liittyneet maahanmuuttajat ja paluumuuttajat. Samoin ovat erittäin pysyviksi osoittautuneet ne vähintään 15-vuotiaat liittyjät, jotka saivat kasteen liittymisen yhteydessä. Pysyviä jäseniä ovat myös olleet rippikoulun yhteydessä kirkkoon liittyneet. Sekä nuoriso- että aikuisrippikoululla on havaittu olleen jäsenyyttä ylläpitävä vaikutus. Sen sijaan kirkkohäiden takia kirkkoon liittyneet eivät ole olleet muita pysyvämpiä jäseniä.
Kirkkohäihin liittyy toisinaan kumppanin suostuttelu: joko morsian tai sulhanen vaatii kumppaniaan liittymään kirkkoon. Moni suostuttelun kohteeksi joutunut myös jää kirkon jäseneksi. Jäsenyys jää lyhytaikaiseksi, jos liittyminen on ilmeisen vastenmielistä.
Vetytalous
thumb|300px|General Motorsin konseptiauto, joka käy vedyllä.
Historia
Pastori William Cecil oli ensimmäinen, joka ehdotti vedyn käyttöä polttoaineena moottorissa vuonna 1820. Hieman myöhemmin, vuonna 1874, tieteiskirjailija Jules Verne kirjoitti: ”polttoaine, jota käytetään hiilen loputtua … on vesi … mutta hajotettuna osasikseen … ja hajottamiseen käytetään epäilemättä sähköä.” Valitettavasti hän ei paljastanut veden hajottamiseen käytettävää primäärienergianlähdettä.
Nykyaikainen vetytalouden käsite on kuitenkin syntynyt 1960- ja 1970-luvuilla kasvaneen ympäristötietoisuuden, erityisesti energiakriisien myötä. Idean pioneerina pidetään amerikkalaista John Bromista, joka myös tiettävästi ensi kerran käytti termiä vetytalous vuonna 1970 konsultoidessaan General Motorsia öljypolttoaineiden vaihtoehdoista.
Energiatalous ja tarve vetytaloudelle
Vuonna 2005 ilmestyneen tilaston mukaan maailman primäärienergiankulutuksesta 80 % katettiin fossiilisilla polttoaineilla. Fossiilisten polttoaineiden käytön ympäristövaikutukset, joista merkittävimpiin kuuluu ilmastonmuutos, ovat lisänneet tarvetta löytää niille vaihtoehtoja. Kriittisimpiin polttoaineisiin kuuluu öljy, jonka korvaaminen nestemäisenä, kompaktina ja hyvin monikäyttöisenä polttoaineena on vaikeaa, erityisesti liikennekäytössä. Ilma-, meri- ja maantieliikenne perustuu nykyään miltei täysin öljypohjaisten polttoaineiden hyödyntämiselle. Öljypohjaisten polttoaineiden vaihtoehtojen etsiminen on siksikin tärkeää, että öljyn tunnetut reservit ovat useiden eri lähteiden mukaan kokoluokkaa 1,5 x 1011 m3. Öljyä arvioidaan riittävän nykykulutuksella n. 50 vuodeksi, mutta kulutuksen kasvusta riippuen öljyvarannot saattavat huveta aiemminkin. Öljyn vaihtoehtoja etsittäessä yksi varsin ilmeinen ehdokas on vety.
Vetytalouden edut
Vedystä tekee mielenkiintoisen energiankantajan vetykaasun korkea lämpöarvo, n. 119 MJ/kg. Tätä voi verrata esimerkiksi bensiiniin (43,0 MJ/kg), dieselöljyyn (42,6 MJ/kg), maakaasuun (38–50 MJ/kg) ja etanoliin (26,8 MJ/kg). Nestevedyn tiheys on 70,8 kg/m³ 20 K lämpötilassa, minkä vuoksi sen energiatiheys tilavuuteen nähden on huono. Bensiinilitra sisältää neljä kertaa enemmän energiaa kuin nestemäinen vety. Vety soveltuu käytettäväksi polttokennojen polttoaineena, jolloin voitaisiin saavuttaa korkeampia hyötysuhteita nykyisiin moottoreihin verrattuna.
Vetytalouden perusajatuksena on korvata fossiiliset polttoaineet kokonaan tai osittain vedyllä. Samalla polttoaineen asema primäärienergianlähteenä vaihtuisi energian kantajaksi: vety pitäisi ensin valmistaa jollain energiaa kuluttavalla menetelmällä. Konseptin hyötynä on, että fossiilisten polttoaineiden käyttöön väistämättä liittyvät haitalliset päästöt torjuttaisiin. Vetypolttoaineen käytön ympäristövaikutukset eivät riipu sen käytöstä vaan vain sen tuotanto- ja jakeluketjusta. Täten vetytalous vähentäisi merkittävästi polttoaineiden käytön aiheuttamia päästöjä ja vähentäisi riippuvuutta fossiilisista polttoaineista, kuten öljystä ja maakaasusta.
Vetytalouden toteutettavuus
Suomi on mukana Euroopan laajuisessa TEN-T HIT -projektissa toteuttaa vetytalouteen tarvittavat infrastruktuurit.
Vetytalouden muuttaminen teoreettisesta pohdinnasta toimivaksi energiataloudeksi edellyttää useiden ongelmien ratkaisemista. Vetytalouden vaatima jakeluverkosto puuttuu, vedyn varastointi etenkin pienessä mittakaavassa ja kulkuneuvoissa on ongelmallista ja tarvitaan keino vedyn kuljettamiseksi valmistuksesta kulutukseen.
Maailmassa tuotettiin ja kulutettiin öljyä vuoden 2005 aikoihin miltei 4 000 Mt vuosittain ja kysyntä oli kasvussa. Energiamäärältään maailman öljyntuotanto vastaa noin 1 400 Mt vetyä vuosittain. Vuosituhannen vaihteen aikainen tuotankopasiteetti oli 50 Mt luokkaa.
Vetytalouteen siirtymistä perustellaan polttoaineen helpolla saatavuudella: Maan pinnasta suurin osa peittyy veden alle, joka puolestaan on vedyn lähde. Vedyn valmistaminen erottamalla happi ja vety vedestä vaatii kuitenkin vastaavasti runsaasti energiaa. Vedyn valmistukseen kuluvat suuret energiamäärät tulisi ensin tuottaa esimerkiksi sähkönä. Sähköntuotanto puolestaan on toistaiseksi suurelta osin sidottu fossiilisten polttoaineiden käyttöön, joten ennen vetytalouteen siirtymistä tarvitaan halpa ja globaalisti käyttökelpoinen energianlähde. Tällaiseksi on toivottu fuusiovoimaa, mutta aurinko- ja tuulisähkön tuotannon varastointi vedyksi voi olla yksi sovellus.
Mahdollisia tapoja tuottaa vetyä tunnetaan useita, ja niiden ominaisuuksista riippuu, mikä tuotantotapa sopii kuhunkin tilanteeseen.
Tavallisen lämpövoimakoneen polttoaineen kulutusta on mahdollista vähentää noin 25–30 % sekoittamalla vetyä polttoaineeseen palokammiossa. Lisäksi hiilimonoksidi- ja hiilivetypäästöt voidaan eliminoida palokaasuista kokonaan ja NOx-päästöt vähenevät.
Lentokoneet
Kenties lupaavin käyttökohde vetypolttoaineelle on lentokoneet. Vedyn suuri energiatiheys painoa kohti voi vähentää tarvittavan polttoaineen painoa 2,8-kertaisesti, minkä vuoksi moottoreiden kokoa voidaan pienentää. Nestemäistä vetyä voidaan käyttää viilentämään moottoreita, mikä lisää niiden käyttöaikaa 25 % samalla vähentäen huoltotarvetta. Lisäksi päästöt ilmakehän yläosiin vähenevät oleellisesti. Haittapuolena on polttoaineen suuri tilantarve ja yli kymmenen kilometrin korkeuksilla kasvihuoneilmiötä aiheuttavan vesihöyryn vapautuminen.
Sukellusveneet
U212-sukellusvene voi olla sukelluksissa ennätyspitkään polttokennojen avulla, jopa 3 viikkoa.
Vetytalouden ongelmia
Vetytalouden ongelmiksi on sanottu vedyn valmistusta, varastointia ja kuljetusta, taloudellisuutta ja turvallisuutta.
Vedyn haittapuolia ovat räjähdysalttius, vaikea varastoitavuus ja ennen kaikkea se, että se esiintyy maapallolla yhdisteinä, ja sen valmistaminen on usein  energiaa vievä prosessi. Energianlähteeksi vedystä ei ole, mutta energiankantajaksi kyllä. Vedyn tulevaisuuden polttoaineena ratkaisee, löytyykö taloudellista tapaa tuottaa, varastoida ja jakaa sitä energiakäyttöön.
Vetyatomi on hyvin pieni ja sen varastoinnin erityispiirteenä on se, että vety tunkeutuu diffuusion avulla teräkseen ja haurastuttaa sitä. Lisäksi vetysäiliöitä on vaikea saada täysin tiiviiksi, jolloin vuotohäviöt ainakin pitkäaikaisemmassa kaasumaisen vedyn varastoinnissa voivat tulla merkitseviksi ellei hoideta asianmukaisesti.
Vaihtoehtona vedyn suoralle polttoainekäytölle esimerkiksi autoissa on ehkä turvallisuuden vuoksi kannatettavampaa synteettisten fossiilisten polttoaineiden valmistus. Eräs vahva vaihtoehto on metanoli (Metanolitalous), jota voidaan valmistaa vedystä ja hiilimonoksidista öljynjalostusta muistuttavassa prosessissa. Tällöin maapallon ilmakehän hiilitase ei häiriinny, koska tarvittava hiili voidaan ottaa energiakasveista kuten levistä. Toinen vaihtoehto on synteettinen metaani. Lähinnä metaanista koostuvaa maakaasuahan jo hyödynnetään suuressa mittakaavassa eli metaanin jakeluinfrastruktuuria on jo olemassa.
Aaronic Order
175px|pienoiskuva|Maurice L. Glendenning House of Aaron, "Aaronin suku", myös: Aaronic Order ("Aaronin järjestys") on Yhdysvalloissa toimiva uskonnollinen yhteisö, joka voidaan mahdollisesti laskea myöhempien aikojen pyhien liikkeeseen (MAP) kuuluvaksi. Tämä ei kuitenkaan ole selvää, koska yhteisö ei pidä Joseph Smithiä Jumalan profeettana eikä Mormonin kirjaa pyhänä kirjoituksena. Suhde MAP-liikkeeseen on enemmänkin historiallinen kuin teologinen, eikä yhteisö itse katso siihen kuuluvansa.
Aaronic Orderin perusti vuonna 1942 Maurice L. Glendenning (1891–1969), joka oli aiemmin kuulunut mormoneihin. Hänet kuitenkin erotettiin, koska hän väitti saaneensa ilmestyksiä enkeli Elialta. Vuonna 1944 hän julkaisi ilmestyksensä kirjana nimeltä The Book of Elias, or the Record of John ('Elian kirja eli Johanneksen muistiinpanot'). 1978 julkaistuun pyhään kirjoitukseen Levitical Writings ("Leeviläiset kirjoitukset") kuuluvat Elian kirja, Opetuslasten kirja ja uusia ilmoituksia.
Yhteisö perusti 1956 asuinyhteisön EskDalen Utahiin. Kaikki kannattajat eivät kuitenkaan muuttaneet sinne, vaan osa jatkoi normaalissa yhteiskunnassa. Nykyään yhteisöllä on seurakuntia EskDalessa, Partounissa ja Murrayssa, kaikki Utahissa. Kannattajia lienee tuhatkunta.