cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ars Aevi
pienoiskuva|Ars Aevi Ars Aevi on nykytaiteen museo Bosnia-Hertsegovinan pääkaupungissa Sarajevossa. Taidemuseossa on yli 160 taideteosta. Taidemuseon teokset ovat nähtävillä Podgoricassa, Belgradssa, Saint-Étiennessä sekä Strasbourgissa, kunnes uusi taidemuseorakennus avataan Sarajevoon. Uusi museo on määrä avata vuonna 2014.
Kuka sen opettaa
Kuka sen opettaa on Kaija Koon kahdestoista studioalbumi, joka julkaistiin 11. huhtikuuta 2014. Se on artistin ensimmäinen studioalbumi sitten vuoden 2010, jolloin hänen albuminsa Irti julkaistiin. Kuka sen opettaa nousi toisella listaviikollaan Suomen virallisen albumilistan ensimmäiseksi. Albumi on myynyt kultaa yli 15 000 kappaleen myynnillään. Vuoden 2014 aikana sitä myytiin 18 633 kappaletta ollen vuoden viidenneksi myydyin albumi.
Tuotanto ja kappaleet
Albumin on tuottanut Jukka Immonen, Hannu Korkeamäki ja Antti Riihimäki. Kaija Koo on kertonut albumin eroavan aiemmista julkaisuistaan siten, että sitä on ollut tekemässä useita musiikkialan ”nuoria tekijöitä”, eikä artistin ”luottotekijältä”, entiseltä aviomieheltä Markku Impiöltä, ole albumilla kuin yksi kappale.
Artisti on kertonut albumin ensimmäisen kappaleen, ”Supernaiset”, olevan voima- ja ystävyyslaulu naisille. Ensimmäisenä singlenä julkaistu ”Kuka sen opettaa” kertoo puolestaan, kuinka pitkän parisuhteen jälkeen jatketaan eteenpäin elämässä.
Paula Vesalan sanoittaman kappaleen ”Sydän vähän kallellaan” artisti on omistanut omalle pojalleen.
Singlet
Albumin ensimmäisenä singlenä julkaistiin sen nimikkokappale ”Kuka sen opettaa”, jonka ovat säveltäneet Jonnaemilia Kärkkäinen ja Mikko Tamminen sekä sanoittanut Paula Vesala. Kappale menestyi julkaisunsa jälkeen hyvin: Se nousi ensimmäisellä listaviikollaan latauslistan toiseksi ja radioiden 16. soitetuimmaksi kappaleeksi. Jo toisella viikolla kappale nousi radiolistan kärkeen. Kappale on sijoittunut myös singlelistalle, parhaimmillaan 17. sijalle.
Toinen single ”Supernaiset” nousi listaviikolla 22/2014 radiolistan 117. sijalta suoraan viidenneksi. Viikolla 24/2014 kappale nousi radiolistan toiseksi. Se on noussut myös latauslistan viidenneksi.
Kolmas single ”Surulapsi” julkaistiin syyskuussa 2014.
Jääpallon Maakuntasarja 1947
Jääpallon Maakuntasarja 1947 oli kolmanneksi korkein sarjataso. Sarja pelattiin cup-kilpailuna. Osallistuvia joukkueita sarjassa oli 53, enemmän kuin koskaan aiemmin. Viisi joukkuetta nousi seuraavaksi kaudeksi Suomensarjaan. Kilpailu aloitettiin paikallisotteluilla ja sarjaa pelattiin välieriin asti, jolloin neljä nousijaa oli enää voittamattomina jäljellä. Välierissä pudonneet neljä joukkuetta ratkaisivat keskenään viidennen nousijan.
Kilpailu 5. sijasta
VTU, LaKi, K-Pojat, TPK ja OPaPo nousivat seuraavaksi kaudeksi Suomensarjaan.
Jarmo Rastas
Jarmo Heikki Tapio Rastas (s. 15. kesäkuuta 1952 Liperi) on suomalainen balettitanssija ja tanssinopettaja. Hän kuului Kansallisbalettiin vuodesta 1969, oli sen solistitanssija vuodesta 1975. Hän tanssi pääosan muun muassa baleteissa Joutsenlampi, Spartacus, Romeo ja Julia ja Seitsemän veljestä (Juhanin rooli). Myöhemmin hänet nostettiin tähtitanssijaksi, ja hän toimii Kansallisbaletissa balettimestarina.
Rastaan puoliso on tanssija Arja Nieminen-Rastas.
Piin elämä
Piin elämä on Yann Martelin vuonna 2001 julkaistu romaani. Kirja kertoo haaksirikkoutuneesta laivasta pelastuneen intialaispojan ja bengalintiikerin selviytymistarinan. Se voitti vuoden 2002 Booker-palkinnon, vuoden 2003 Exclusive Books Boeke -palkinnon Etelä-Afrikassa sekä Aasian–Tyynenmeren amerikkalaisen kirjallisuuden palkinnon aikuisten fiktio -sarjassa 2001–2003.
Saksalaisten sotilaiden hautausmaa (Rovaniemi)
Saksalaisten sotilaiden hautausmaa on Rovaniemellä 1963 käyttöön otettu toisen maailmansodan aikana Pohjois-Suomen rintamilla kaatuneiden saksalaisten sotilaiden hautausmaa. Alueelle on haudattu 2 683 saksalaissotilasta. Hautausmaa-alue on kooltaan 1,5 hehtaaria ja se sijaitsee Norvajärvellä Rovaniemen pohjoisosassa.
Piin elämä
Kirjaan perustuen on tehty samanniminen elokuva (2012).
Juoni
Piin elämä jakautuu kolmeen osaan.
Saksalaisten sotilaiden hautausmaa (Rovaniemi)
Suomen valtio luovutti vuonna 1959 saksalaisen Volksbund Deutsche Kriegsgräberfürsorge -järjestön käyttöön 1,5 hehtaarin maa-alueen Lapin rintamalla kaatuneiden saksalaisten sotilaiden hautausmaan perustamiseksi. Käyttöoikeus luovutettiin korvauksetta niin pitkäksi aikaa kuin alueita käytetään mainittuun tarkoitukseen. Myöhemmin valtio luovutti maapohjan Rovaniemen seurakunnan omistukseen maa-alueen käyttöehtojen pysyessä samoina. Järjestö vastasi hautausmaan perustamisesta ja vainajien kokoamisesta sekä rakennutti paikalle mausoleumin. Sen suunnitteli saksalainen arkkitehti Otto Kindt ja se on rakennettu Vehmaan punaisesta graniitista. Hautausmaa vihittiin käyttöön vuonna 1963. Järjestö huolehti hautausmaan hoidosta. Pienessä, karun yksinkertaisessa luonnonkivistä rakennetussa mausoleumissa vierailee yhä runsaasti matkailijoita, vuosittain noin 10 000.
Piin elämä
Ensimmäinen osa
Kirjan ensimmäisessä osassa Piscine Molitor Patel, lempinimeltään Pii, muistelee lapsuuttaan Puducherryssä. Piin perhe on suhteellisen varakas: hänen isänsä on eläintarhan johtaja, ja Piillä on sen myötä jonkin verran kokemusta eläimistä. Pii on hindu, mutta varhaisteini-iässä hän tutustuu kristinuskoon ja islamiin, ja löytää mieluisia puolia kaikista kolmesta.
Toinen osa
Intian poliittinen tilanne ajaa Piin perheen muuttamaan Kanadaan. Kirjan toisessa osassa he lähtevät eläintarhansa eläinten kanssa japanilaisella Tsimtsum-aluksella merimatkalle, mutta pian lähtönsä jälkeen laiva haaksirikkoutuu. Pii joutuu pelastusveneeseen yhdessä loukkaantuneen seepran, borneonorangin, täplähyeenan ja bengalintiikeri Richard Parkerin kanssa. Tsimtsum uppoaa vieden kaikki muut mukanaan.
Hyeena syö loukkaantuneen seepran ja surmaa myös orangin. Richard Parker tappaa ja syö hyeenan. Kun pelastusveneen ruokavarat käyvät vähiin, Pii alkaa kalastaa ja ruokkii myös Richard Parkeria, jottei tämä söisi häntäkin. Hän opettaa sille reviirirajat hyödyntämällä tiikerin merisairausalttiutta.
Nälkä ja nestevajaus tekevät Piin välillä sokeaksi, ja hän kohtaa toisen pelastusveneessä ajelehtivan sokean, ranskalaisen. Ranskalainen nousee Piin veneeseen, mutta Richard Parker tappaa hänet.
Vene saapuu merilevän päällä kasvavalle saarelle, jolla Piin ja Richard Parkerin lisäksi on vain nelisormimangusteja. Pii saa selville, että saarta kannatteleva levä on lihansyöjä, ja peloissaan hän palaa pelastusveneellään merelle houkuteltuaan tiikerin takaisin mukaansa.
Piin koettelemus kestää kaikkiaan 227 päivää. Sen lopuksi pelastusvene saapuu Meksikon rannikolle, ja Richard Parker pakenee viidakkoon.
Kolmas osa
Kirjan kolmas osa on Japanin liikenneministeriön merenkulkuosaston virkamiesten selonteko kohtaamisestaan Piin kanssa. Virkamiehet pyrkivät selvittämään Tsimtsumin uppoamisen syyn, ja he haastattelevat Piitä tapahtuneesta. He eivät kuitenkaan usko hänen kertomustaan. Niinpä Pii kertoo selviytymisestään toisenlaisen tarinan, jonka tapahtumat muistuttavat kirjan toisen osan kertomusta, mutta jossa eläinten sijaan pelastusveneessä hänen lisäkseen ovat hänen äitinsä, merimies ja laivan kokki. Kokki surmaa merimiehen ja Piin äidin, syö heidän ruumiinosiaan ja käyttää niitä syöttinä. Virkamiehet päättelevät ensimmäisen tarinan orankin edustavan Piin äitiä, seepran merimiestä, hyeenan kokkia ja Richard Parkerin Piitä itseään.
Samankaltaisuus Scliarin novellin kanssa
Brasilialaiskirjailija Moacyr Scliarin vuonna 1981 julkaistu novelli Max and the Cats kertoo natsi-Saksasta pakenevasta nuorukaisesta, joka laivan upottua jää lastina olleesta eläintarhasta pelastuneen jaguaarin kanssa kaksistaan jollaan.
Sokeritehdas
thumb|250px|right|Sokeritehdas [[Puunenessa, Hawaijilla.]] Sokeritehdas on tehdas, jossa valmistetaan sokeria. Sokeritehtaissa valmistettava sokeri valmistetaan erikseen pelloilla kasvatettavista sokerijuurikkaista tai lämpimissä maissa esiintyvästä sokeriruo'osta. Tehtaat, joissa valmistetaan sokeria juurikkaista, ovat käytössä vain syksyisin, jolloin juurikkaat ovat kypsyneet valmiiksi. Maailman ensimmäinen sokerijalostamo perustettiin New Yorkiin vuoden 1690 paikkeilla.
Suomessa on jäljellä yksi sokeritehdas Säkylässä. Se on käynnissä vain kolmisen kuukautta vuodessa, syksyisin sokerijuurikassadon valmistuttua.
Sokerin valmistaminen
Kun sokerijuurikaskuorma on saapunut tehtaalle, se punnitaan. Sen jälkeen jokaisesta kuormasta otetaan koneellisesti 25–35 kg:n näyte, joka tutkitaan koepesulassa. Tällä tavalla saadaan selville juurikkaiden puhtaus, sokeripitoisuus ja saanto, joiden avulla tietokone tekee viljelijöille suoritettavat tilityslaskelmat. Tämän jälkeen on vuorossa pesu, jossa juurikkaat esipestään voimakkaalla vesisuihkulla ja josta ne joutuvat tehtaalle käsiteltäväksi. Sitten kivenerottimet poistavat juurikasvirrasta kiviä, hiekkaa ja savea. Sokerijuurikkaiden leikkauksen jälkeen ne erotetaan leikkeestä yli 20 metriä korkeassa uuttotornissa, jossa leike kulkee alhaalta ylöspäin ja vesi päinvastoin. Leike viipyy 70-asteisessa uuttolaitteessa 1,5 tuntia. Muodostunut sokerimehu poistuu leikemaissista. Mehu sisältää noin 14–15 % sokeria.
Tämän jälkeen sokeri melassataan, eli kuivataan. Kuivauksen jälkeen tuote pakataan joko sellaisenaan paperisäkkeihin tai puristetaan rakeiksi, joiden toimitus tapahtuu siiloista irrallisena.
Skoutáros
Skoutáros on Kreikan kylä, joka sijaitsee Lesboksen saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Länsi-Lesboksen kuntaan, Lesboksen alueyksikköön ja Pohjois-Egean saarten alueeseen. Kylän väkiluku on 881 (vuonna 2011).
pienoiskuva|vasen|upright=0.82|Skoutároksen Pyhän Kolminaisuuden (Agía Triáda) kirkko. Skoutároksen kylä sijaitsee Lesboksen luoteisosissa noin seitsemän kilometriä lounaaseen Pétran kylästä ja vajaa kaksi kilometriä sisämaahan saaren pohjoisrannikosta eli Egeanmeren rannasta. Skoutáros muodostaa myös laajemman kyläyhdyskunnan (Δημοτική Κοινότητα Σκουτάρου, Dimotikí Koinótita Skoutárou), johon kuuluvat varsinaisen Skoutároksen kylän lisäksi rannikolla sijaitsevat kylät Ampélia ja Ánaxos Skoutárou. Koko yhdyskunnan väkiluku on 1 037.
Aiemmin kylä kuului Pétran kuntaan ja vuosina 2011–2019 Lesboksen kuntaan ja sen Pétran kunnallisyksikköön.
Jalopuu
Jalopuu tarkoittaa joko jalopuulajia tai arvokasta puuainesta, joka sopii vaativampaan työstöön. Jalopuulajeilla ei ole yksiselitteistä määritelmää tai lajiluetteloa.
Kirjallisuusvuosi 1959
Kirjallisuusvuosi 1959 käsittelee vuoden 1959 tärkeitä kirjallisuuden tapahtumia, uutisia ja julkistuksia.
Bamiyan
Bamiyan on kaupunki Afganistanissa. Se sijaitsee maan keskiosissa ja kuuluu Bamiyanin maakuntaan. Vuonna 2014/15 kaupungissa oli arviolta 70 000 asukasta. Suurin osa Bamiyanin asukkaista on šiialaisia hazaroja.
Bamiyan oli aikanaan tunnettu kahdesta suuresta Buddha-patsaastaan, mutta Taliban räjäytti ne vuoden 2001 alkupuolella. Alueesta tehtiin Unescon maailmanperintöluettelon kohde vuonna 2003.
Suomi yleisurheilun Euroopan-mestaruuskilpailuissa 1998
Menestys
Suomen joukkue pääsi lähes tavoitteeseensa, kun saaliina EM-Budapestista oli kolme mitalia ja yhdeksän pistesijaa. Yhtään mestaruutta suomalaiset eivät kuitenkaan voittaneet. Maiden välisessä mitalitilastossa Suomi oli jaetulla 16. tilalla. Joukkueen suurimpana pettymyksenä voitiin pitää Parviaisen yhdeksättä sijaa keihäänheitossa. Iloisena yllätyksenä otettiin vastaan Samuli Vasalan kuudes sija 5000 metrin juoksussa.
Bamiyan
Maantiede
thumb|vasen|Näkymä Bamiyanin laaksoon. Bamiyan sijaitsee Hindukušin vuoristossa. Alue kuuluu Amudarjajoen valuma-alueeseen ja sitä erottaa Kabulista korkeat vuoristosolat Šibar ja Unnai. Alueella kulkee yksi tärkeimmistä Amudarjan ja Indusjoen alueen välisistä teistä ja niinpä kaupunki on ollut pitkään kaupan keskus. Kaupungin korkeus merenpinnasta on 2 590 metriä ja sen etäisyys pääkaupunki Kabulista on noin 130 kilometriä.
Historia
thumb|Bamiyanin kahdesta Buddha-patsaasta korkeampi ennen ja jälkeen sen hävityksen. Bamiyanin varhaisesta historiasta tiedetään vain vähän. Alueelta on löydetty joitakin Kušan-valtakunnasta peräisin olevia kolikkoja ja kiinalaiset lähteet mainitsevat sen 500-luvulta lähtien. Kiinalaiset kutsuivat paikkaa nimellä Fan-yen-na tai Far-yanh. Joidenkin tieteilijöiden mukaan kaupungin nimi keskipersiaksi oli Bamikan. Kiinalainen pyhiinvaeltaja Xuanzang kulki aikanaan alueen kautta ja kuvaili sitä buddhalaisuuden keskukseksi. Tuolloin Bamiyanissa oli hänen mukaansa yli kymmenen luostaria ja yli tuhat munkkia. Itse kaupunki sijaitsi kalliolla laakson yläpuolella ja Bamiyanin Buddha-patsaat sijaitsivat kaupungista koilliseen. Xuanzang sanoo paikallisten myös puhuneen kieltä ja kirjoitusjärjestelmää, joka poikkesi Turkestanissa käytetyistä. Bamiyanin kahden suuren Buddha-patsaan tarkkaa rakennusajankohtaa ei tunneta, mutta ne lienee rakennettu 500-luvun loppupuolella tai 600-luvun alussa. Bamiyanilla oli omat ruhtinaansa, jotka olivat tosin todennäköisesti Länsiturkkilaisen kaanikunnan vasalleja. Bamiyanin hallitsijasuku polveutui ehkäpä hefthaliiteista ja he hallitsivat harjoittaen buddhalaisuutta vähintään 700-luvun alkupuolelle. Bamiyanin ruhtinaat käyttivät arvonimeä Sher.
Islam saapui al-Jakubin mukaan Bamiyanin alueelle abbasidikalifi al-Mansurin valtakaudella. Paikallisia hallitsijoita toimi sittemmin merkittävissä tehtävissä valtakunnassa. Paikallinen hallitsija nimitettiin esimerkiksi Jemenin kuvernööriksi vuonna 844. Bamiyanissa oli buddhalainen temppeli vielä 800-luvulla, mutta sen tuhosivat Ya'qub ibn al-Layth al-Saffarin joukot ja sen esineistö tuotiin Bagdadiin vuonna 871. Vuosina 1144–1212 Bamiyania hallitsivat ghaznavidit, jotka liitettiin Kovaresmiaan 1200-luvun alussa. Pian tämän jälkeen saapuivat mongolit, jotka tuhosivat kaupungin vuonna 1221. Yksi Tšingis-kaanin pojanpojista sai surmansa kaupungin piirityksen aikana ja kostona tämä surmasi kaikki sen asukkaat. Historioitsija Djuwaynin mukaan alue oli asumaton vielä 40 vuotta hävityksen jälkeenkin. Kaupunki ei enää koskaan toipunut entisiin mittoihinsa. Nykyinen kaupunki on rakennettu Buddha-patsaiden alapuolelle. Seuraavien vuosisatojen aikana Bamiyania hallittiin tyypillisesti Ghaznista tai Kabulista. Suurmogulien valtakunta hallitsi 1700-luvulle saakka, jonka jälkeen Bamiyan on kuulunut Afganistaniin. Kaupungissa käytiin taistelu brittien ja afgaanien välillä ensimmäisen afgaanisodan aikana vuonna 1840.
Taliban valtasi Bamiyanin maakunnan ankarien taistelujen jälkeen maaliskuussa 1999. Järjestö julisti Bamiyanin Buddha-patsaat islamin vastaisiksi ja ne räjäytettiin maaliskuussa 2001. Talibanin vastaisen Afganistanin sodan alettua myöhemmin samana vuonna Taliban käytti poltetun maan taktiikkaa ja poltti monet kaupungin rakennukset. Myöhemmin alueelta löydettiin myös joukkohauta. Bamiyanin laaksosta ja sen entisistä Buddha-patsaista tehtiin Unescon maailmanperintöluettelon kohde vuonna 2003. Alueen hallinto siirrettiin ulkomaalaisilta joukoilta paikallisille vuonna 2014.
Väestö
thumb|Bamiyanilaisia lapsia. Bamiyanin väkiluku vuonna 2014/15 oli arviolta 70 000. Suurin osa asukkaista on hazaroja, mutta Bamiyanin laaksossa asuu myös tadžikkeja. Paikalliset puhuvat hazaragia ja paštua. Suurin osa Bamiyanin asukkaista on šiialaisia ja monet paikalliset ovat erittäin köyhiä.
Carmen (vuoden 1915 Raoul Walshin elokuva)
Carmen on vuonna 1915 ensi-iltansa saanut Raoul Walshin ohjaama ja käsikirjoittama yhdysvaltalainen mykkä draamaelokuva, jonka nimiroolissa on Theda Bara. Fox Film Corporation toimi elokuvan tuotanto- ja levittäjäyhtiönä.
Carmen perustuu Prosper Mériméen pienoisromaaniin Carmen, joka oli ilmestynyt vuonna 1845. Elokuva kuvattiin Foxin studioilla New Jerseyn Fort Leessä. Carmen sai Yhdysvaltain ensi-iltansa 31. lokakuuta vuonna 1915 New Yorkissa, ja maanlaajuiseen teatterilevitykseen elokuva pääsi 1. marraskuuta 1915. Carmen oli ilmestymisvuonnaan suuri yleisömenestys. Carmen ja aiemmin samana vuonna ilmestynyt A Fool There Was tekivät Barasta supertähden. Carmen on nykyisin listattu kadonneeksi elokuvaksi.
Carmenin ensi-iltapäivänä sai samanniminen elokuva myös ensi-iltansa. Cecil B. DeMillen ohjaaman Carmenin pääosassa on Geraldine Farrar Carmenin roolissa.
Juoni
Carmen kertoo vapaasta ja ylpeästä mustalaisnaisesta Carmenista (Theda Bara), johon espanjalainen Don José -niminen sotilas (Einar Linden) tulisesti rakastuu. Kuitenkaan tämän villin naisen tunteita ei voi kahlita. Don José jättää entisen elämänsä ja morsiamensa Michaelan (Elsie MacLeod) taakseen Carmenin tähden, mutta Carmenin vie toreadori Escamillo (Carl Harbaugh), kenen rakastajattareksi hän päätyy. Carmenin tunteettomuus Don Joséa kohtaan syöksee intohimojen sekoittaman miehen epätoivoiseen tekoon.
Kirjallisuusvuosi 1958
Kirjallisuusvuosi 1958 käsittelee vuoden 1958 tärkeitä kirjallisuuden tapahtumia, uutisia ja julkistuksia.
Luettelo Marylandin piirikunnista
pienoiskuva|Marylandin piirikunnat pienoiskuva|Talbotin piirikunnan oikeustalo Tämä on luettelo Marylandin osavaltion piirikunnista. Marylandissa on 23 piirikuntaa ja yksi itsenäinen kaupunki.
Balkh
Balkh (myös Balh, Balkhi) on kaupunki Afganistanissa. Se sijaitsee valtion pohjoisosassa Balkhin maakunnassa lähellä Mazar-e Šarifin kaupunkia. Vuonna 2017 kaupungissa oli noin 16 500 asukasta. Balkhin kaupungin historia on pitkä. Kaupunki oli Baktrian pääkaupunki ja kukoisti aina mongolien valloitusretkiin saakka 1200-luvulle. Sittemmin se on jäänyt naapurikaupunkinsa Mazar-e Šarifin varjoon.
Maantiede
Balkh on rakennettu alluviaalikeilalle noin 12 kilometrin päähän Hindukušvuorista. Alue sijaitsee useiden eri tärkeiden kulkureittien risteymäkohdassa. Lännestä itään kulkee reitti Iranista keski-Aasiaan ja Kiinaan, Amudarjan sivuhaaroja pitkin kulkee reitti Afganistanin keskiosiin ja Intiaan.
Historia
thumb|vasen|Top-e Rostamin [[stupan rauniot.]] Baktria oli alun perin nimitys akhaimenidien Persian maakunnalle ja sen hallinnolliselle pääkaupungille. Muinaispersialaisissa lähteissä se mainitaan nimellä Báxtriš ja kreikkalaisissa lähteissä nimellä Βακτρα. Aleksanteri Suuri valloitti alueen, jonka jälkeen se oli Kreikkalais-baktrialaisen kuningaskunnan keskus. Myöhemmin sitä hallitsivat Kušan-valtakunta ja hefthaliitit. Kaupunki oli tärkeä buddhalaisuuden keskus. Kaupungissa sijaitsi tunnetuksi tullut Nawbaharin luostari, jonka johtaja Barmak toimi ilmeisesti myös ympäröivän alueen hallitsijana. Kaupunki tunnetaan myös zarathustralaisessaperinteessä ja ennen alueen muslimivalloitusta kaupungissa toimi viisi tulitemppeliä.
Jean-Baptiste Vallin de la Mothe
thumb|[[Pietarin taideakatemia|Keisarillinen taideakatemia.]] thumb|[[Uusi Hollanti|Uuden Hollannin kaari, 1765.]] thumb|Katolinen [[Katariinan kirkko.]] Jean-Baptiste Michel Vallin de la Mothe (1729 Angoulême – 7. toukokuuta 1800) oli ranskalainen arkkitehti, joka asui pääosan uransa ajasta Pietarissa. Hänestä tuli Katariina Suuren hoviarkkitehti.
Balkh
Historia
Muslimit alkoivat tehdä sotaretkiä alueelle 600-luvulla. Vuonna 653 arabikomentaja al-Ahnaf bin Kays teki sotaretken alueelle ja pakotti kaupungin maksamaan suojelurahaa. Kaupungin valloitti Kays bin al-Haytham tai Abd al-Rahman bin Samuran johtamat joukot vuonna 663-4. Jommankumman hyökkäyksen aikana arabit tuhosivat Nawbaharin luostarin. Balkhin muslimivalloitusta seurasivat useat kapinat arabeja vastaan ja alueen olot rauhoittuivat vasta 700-luvulle tultaessa. Tabarin mukaan kaupunki oli vuoden 705 paikkeilla ilmeisesti raunioina. Khorasanin arabikuvernööri Asad ibn Abd Allah al-Kasri alkoi jälleenrakennuttaa kaupunkia vuonna 725 ja vuonna 736 Khorasanin hallinnollinen pääkaupunki siirrettiin Mervistä Balkhiin. Abbasidien valtakaudella Khorasanin kuvernööreistä tuli käytännössä itsenäisiä ja vuonna 900 Balkhin valtasivat samanidit. 1000-luvun puolella kaupungin omistuksesta taistelivat seldžukit ja ghaznavidit kaupungin vaihtaessa käsiä useaan otteeseen. Myöhemmin kaupunkia hallitsivat karakitaanit, ghuridit ja vuodesta 1206 Kovaresmia. Vuonna 1220 Balkh antautui Tšingis-kaanin johtamille mongoleille. Antautumisesta huolimatta mongolit tuhosivat kaupungin ja surmasivat sen asukkaat. Ibn Battuta kulki kaupungin kautta 1300-luvulla ja kuvaili sen olevan edelleen raunioina.
Jean-Baptiste Vallin de la Mothe
Vallin de la Mothe oli arkkitehti-opettaja Jacques-François Blondelin serkku, ja tämän ohjauksessa hänen arvellaan opiskelleen. Vuonna 1750 Vallin de la Mothe meni kahdeksi vuodeksi opiskelemaan Ranskan akatemiaan Roomassa, tosin ei virallisen sisäoppilaana. Palattuaan Pariisiin hän oli yksi niistä arkkitehdeista, jotka esittelivät Place Louis XV (nykyisin Place de la Concorde) -hankkeen. Vuonna 1759 Vallin de la Mothe otti Blondelin innostamana vastaan tarjouksen Venäjän lähettiläältä Aleksei Bestužev-Rjuminilta siirtyä opettamaan arkkitehtuuria Pietariin. Pietarissa Vallin de la Mothe sovelsi Blondelin suunnitelmia Šuvalovin lempihankkeeseen, Keisarilliseen taideakatemiaan (1765–1772),. siihen tuli suuri avoin aukio ja pyöreä keskuspiha. Akatemian professorina Vallin de la Mothe opetti monia venäläisiä arkkitehteja, joista aikanaan tulisi alallaan merkittäviä, kuten Ivan Starov ja Vasili Baženov. Vallin de la Mothen aloitteesta lupaavat nuoret venäläiset lähetettiin Pariisiin Charles De Waillyn oppiin,, minkä ansiosta venäjän uusklassismiin tuli selvä ranskalainen leima.
Balkh
Historia
Balkh toipui osittain timuridien alaisuudessa. Timur Lenkin poika Shah Rukh jälleenrakennutti kaupungin vuonna 1407. Huomattava takaisku kaupungille oli kuitenkin Ali ibn Abi Talibin väitetyn haudan löytyminen 1480-luvulla noin 20 kilometriä Balkhista itään. Paikalle rakennettiin pyhättö, jonka ympärille kasvoi puolestaan Mazar-e Šarifin kaupunki. Mazar-e Šarifin kasvu jätti Balkhin pian varjoonsa. Uzbekit valtasivat Balkhin vuonna 1506 ja pitivät sitä hallussaan muutamaa keskeytystä lukuun ottamatta 1600-luvulle saakka. 1600-luvulla kaupunkia pitivät hallussaan suurmogulit ja safavidit. Safavidien Nadir Šahin kuoltua valtaan nousivat jälleen paikalliset uzbekit ja vuonna 1752 sen valtasi Dorranien valtakunnan perustaja Ahmad Šah Dorrani. 1800-luvulla Buharan kaanikunta teki useita sotaretkiä alueelle, mutta afgaanit pitivät kaupungin hallussaan vuodesta 1841 lähtien. Balkh kutistui edelleen pieneksi kyläksi. Se menetti asemansa alueen hallinnollisena keskuksena Mazar-e Šarifille vuonna 1866 ja vuosisadan lopulla kaupunki käsitti vain noin 500 taloutta. Kaupungin asukasluku on kasvanut 1900-luvun alulta lähtien, mutta kaupunki on edelleen selvästi naapuriaan Mazar-e Šarifia pienempi.
Jean-Baptiste Vallin de la Mothe
Hänen työnsä akatemiassa oli tehnyt Katariina Suureen niin suuren vaikutuksen että hän antoi tälle tehtäväksi laajennuksen rakentamisen Talvipalatsiin, joka on Akatemiaa vastapäätä Nevan toisella puolella. Siitä tuli Vallin de la Mothen maineikkain työ. Hänen suunnitelmansa tunnetaan nimellä Pikku-Eremitaaši, ja siitä tuli Katariinan taidekokoelman sijoituspaikka. Kokoelmasta tuli aikanaan yksi maailman suurimpia, ja nykyisin Eremitaašin museossa on yli kolme miljoonaa taideteosta, ja sadattuhannet matkailijat käyvät vuosittain Vallin de la Mothen Pikku-Eremitaašissa ja muissa siihen liittyvissä rakennuksissa.
Balkh
Talous
Balkhilla on suhteellisen pienestä asukasluvustaan huolimatta huomattava taloudellinen merkitys omalla alueellaan. Kaupunki on maataloustuotteiden kuten puuvillan, vesimelonien, mantelien ja karakul-rotuisten lampaiden kaupan keskus. Monet mazar-e šarifilaiset tekevät ostoksensa Balkhissa, jossa hinnat ovat halvemmat.
Jean-Baptiste Vallin de la Mothe
Vuosina 1761–1767 hänellä oli useita muita hankkeita. Hän suunnitteli Pietarin kauppahallin Gostinyi Dvorin Pietarin pääkadulle Nevski prospektille, Kirill Razumovskin ja Ivan Tšernyšovin palatsit, Jusupovien Moikan palatsin sekä Uuden Hollannin kaaren. Vuonna 1766 hänestä tuli virallisesti hoviarkkitehti.
C. Benz Söhne
pienoiskuva|C. Benz Söhne 1924 pienoiskuva|C. Benz Söhne 1924
Balkh
Väestö
thumb|[[Buzkashin pelaajia Noruzin aikana.]] Balkhin asukasluku vuonna 2017 oli arviolta 16 500 ja Afganistanin tilastokeskuksen mukaan Balkhin piirikunnan asukasluku oli vuonna 2017 yhteensä 126 703. Väestön pääosa kuuluu turkkilaisiin kansoihin, kuten uzbekkeihin ja turkmeeneihin. Pienempiä vähemmistöjä ovat pataanit, tadžikit ja arabit. Aikanaan alueella oli myös juutalainen yhteisö. Paikalliset puhuvat pääasiassa persiaa ja uzbekkia.
C. Benz Söhne
C. Benz Söhne oli vuonna 1906 Badeniin perustettu ajoneuvovalmistaja ja komponenttitoimittaja. Yrityksen perusti autoilun pioneeri Carl Benz poikansa Eugen Benzin kanssa.
Historia
Carl Benz oli vuonna 1903 jättänyt perustamansa Benz & Cie. -yhtiön päivittäisten asioiden hoitamisen, protestina sille, että yhtiön johto oli syrjäyttänyt hänet autojen suunnittelun johdosta. Uuden perheyrityksen parissa hän pääsi toteuttamaan omia visioitaan autojen kehittämisestä.
Toinen Carlin pojista, Richard, toimi myös yrityksen johdossa ja vuonna 1912 hänestä tuli sen pääomistaja. Vuonna 1906 Benz poikineen sai valmiiksi ensimmäisen mallinsa prototyypin, jolla otettiin kokonaiskilpailun voitto vuoden 1908 Prinz-Heinrich-Fahrt-autokilpailussa. Auto oli 90 km/h:n huippunopeudella oman aikansa kärkikaartia. Vuonna 1909 10/18 PS, Serie B pääsi viimein sarjatuotantoon. Vuonna 1912 Carl Benz, joka oli edelleen Benz & Cie. -yhtiön hallituksen puheenjohtaja, palasi tämän yhtiön aktiivijohtoon ja hänen poikansa jatkoivat perheyrityksen pyörittämistä. Ensimmäiseen maailmansotaan saakka C. Benz Söhne valmisti ainoastaan yhtä henkilöautomallia, jota toki jatkuvasti ajantasaistettiin. Myyntimäärät pysyivät kuitenkin melko vaatimattomina.
Vuonna 1913 C. Benz Söhne aloitti ranskalaisella Henriod-rotaatioventtiilimoottorilla varustetun mallin suunnittelun, mutta hanke ei ednnyt sarjatuotantoasteelle.
Perinteikäs yhtiö pääsi 104 vuoden ikään, kunnes sen toiminta vuonna 2010 lakkautettiin.
Balkh
Kaupunkikuva ja nähtävyydet
Balkhin kaupungin suojavallit ovat säilyneet nykypäiviin saakka. Valli on huomattavin ennen timuridien valtakautta rakennetuista rakennelmista. Kaupungin reunamilla sijaitsee lisäksi neljän buddhalaisen stupan rauniot. Top-e Rostam on näistä suurin ja aikanaan se oli Hindukušin suurin. Kahden muun stupan raunioiden yhteyteen on sittemmin rakennettu moskeijoita. Kaupunginmuureista noin 3 kilometriä itään sijaitsee timuridien valtakaudella rakennettu Mīr-e Rūzadārin mausoleumi. Kaupungin ehkäpä tunnetuin nähtävyys on Kaja Abu Nasr Parsan hautamoskeija. Kaja Abu Nasr Parsa oli teologi ja moskeija on rakennettu vuosina 1462-63 hänen kuolemansa jälkeen.
Alma Media
Alma Media Oyj, lyh. Alma on digitaalisiin palveluihin ja julkaisutoimintaan keskittyvä suomalainen mediakonserni. Alma Median lehdet tarjoavat uutisten lisäksi tietoa elämäntyylin, työuran sekä liiketoiminnan kehittämiseen. Yhtiön liiketoiminta on laajentunut Suomesta muihin Pohjoismaihin, Baltiaan ja Keski-Eurooppaan. Alma Median tunnetuimmat julkaisut kotimaassa ovat Iltalehti, Kauppalehti ja Talouselämä sekä asuntokaupan verkkopalvelu Etuovi.com.
Alma Median liikevaihto vuonna 2019 oli noin 250,2 miljoonaa euroa ja konsernin palveluksessa työskenteli noin 1 800 henkilöä, joista noin kolmannes Suomen ulkopuolella yhdeksässä eri Euroopan maassa. Alma Median osake on listattuna Helsingin pörssissä. Suurin omistaja yhtiössä on Otava, jolle Ilkka-Yhtymä myi osan omistuksestaan marraskuussa 2018. Otavan omistusosuus Almasta nousi noin 29 prosenttiin. Ilkka on edelleen suuri omistaja, omistusosuus 11 prosenttia. Kauppahinta oli noin 100 miljoonaa euroa. Kaupalla ei ainakaan toistaiseksi ole vaikutusta yrityksen toimintaan.
Historia
Alma Median edeltäjäyhtiöiden juuret ulottuvat 1800-luvun puoliväliin, kun Suomalaisen Kirjallisuuden Seura käynnisti Uusi Suomi -lehden painamisen vuonna 1849. Vuosisadan vaihteen molemmin puolin perustettiin nykyisen Alman suurimpia sanomalehtiä, kuten Satakunnan Kansa (1873), Aamulehti (1881), Kauppalehti (1898), Pohjolan Sanomat (1915), Kainuun Sanomat (1917) ja Lapin Kansa (1928). Iltalehti ilmestyi ensi kerran vuonna 1980 Uuden Suomen kolmanneksi painokseksi.
Jean-Baptiste Vallin de la Mothe
Vallin de la Mothe aloitti kesken jääneen työn katolisen Katariinan kirkon rakentamiseksi. Kirkko valmistui Antonio Rinaldin aikana. Vuonna 1775 Vallin de la Mothe palasi kotikaupunkiinsa Angoulêmeen ja asui siellä loppuelämänsä. Hänen 1780-luvulla Louis Thomas de Bardines'lle suunnittelemansa uusklassinen hôtel particulier on edelleen osoitteessa 79 rue de Beaulieu.
Alma Media
Historia
Vuonna 1988 Tampereen Kirjapaino Oy ja Uusi Suomi yhdistettiin. Yhtiö nimettiin myöhemmin Aamulehti-yhtymä Oy:ksi. Aamulehti-yhtymä julkaisi ensimmäisinä vuosina Aamulehteä, Iltalehteä ja Kauppalehteä. Myöhemmin siihen yhdistyivät Lapin Kansa (1995), Satakunnan Kansa (1996), Pohjolan Sanomat (1998) ja Kainuun Sanomat (1999).
Yhtiö laajensi toimintaansa sanomalehdistä verkkolehtiin, televisioon ja radioon. Vuonna 1996 Aamulehti-yhtymä aloitti sanomalehtien julkaisemisen päivittäin suljetussa verkossa. Teknillisen korkeakoulun verkossa on julkaistu OtaOnline, joka on Suomen ensimmäinen verkkolehti ja joka sisältää Aamulehden, Kauppalehden ja Iltalehden aineistoa.
Alma Median perustaminen
pienoiskuva|Alma Median logo vuosina 1998–2008 pienoiskuva|upright|Alma Median logo vuosina 2008–2015 Alma Media Oyj aloitti liiketoimintansa vuonna 1998. Nimi Alma johdettiin kirjaimista Al = Aamulehti ja ma = mainos, joka viittaa mainosrahoitteiseen MTV:hen, sekä saatiin käsitteestä alma (mater) eli ravitseva (äiti). Nimellä tahdotaan viestiä, että yhtiö on kulttuurin ja sivistyksen kehto.
Vuonna 2005 toteutettiin rakennejärjestely, jossa Alma luopui televisio- ja radiotoiminnasta ja keskittyi sanomalehtien kustantamiseen, taloustiedon tuottamiseen sekä internetissä toimiviin markkinapaikkoihin.
Kainuun Sanomat, kaupunkilehti Koti-Kajaani ja tilattavat paikallislehdet Ylä-Kainuu, Kuhmolainen ja Sotkamo-lehti siirtyivät vuonna 2015 Suomalainen Lehtipaino Oy:n tytäryhtiön omistukseen. Lehtien yhteenlaskettu liikevaihto vuonna 2014 oli noin 11,5 miljoonaa euroa. Lapissa Pohjolan Sanomien paperilehti lakkasi itsenäisenä lehtenä ja se yhdistyi Lapin Kansaan, josta ilmestyi Meri-Lapissa painos Pohjolan Sanomien nimellä osin eri sisällöllä. Lehtien toimitukset, mediamyynti ja tuotanto yhdistettiin.
Syyskuussa 2015 Alma Media ja Talentum päätettiin yhdistää. Alma omisti Talentumista jo ennestään lähes kolmasosan. Osakkeenomistajille tarjottiin osakkeista kurssinoteerausta korkeampaa hintaa. Kaupan myötä Alma Medialle siirtyivät Talentumin julkaisut, muun muassa Talouselämä-, Arvopaperi- ja Tekniikka & Talous -lehdet sekä ammattikirjallisuus. Talentumin toimintoja jatkaa nyt Alma Talent -niminen Alma Median yksikkö, joka julkaisee entisten Talentumin lehtien lisäksi nyt myös Kauppalehteä.
Helmikuussa 2020 Sanoma osti Alma Medialta 115 miljoonalla eurolla Aamulehden, Satakunnan Kansan, Janakkalan Sanomat, Jämsän Seudun, Kankaanpään Seudun, KMV-Lehden, Nokian Uutiset, Rannikkoseudun, Suur-Keuruun, Merikarvia-Lehden, Sydän-Satakunnan, Tyrvään Sanomat, Valkeakosken Sanomat, Jokilaakson ja Vekkarin sekä Alma Manun painoliiketoiminnan. Kilpailu- ja kuluttajavirasto hyväksyi yrityskaupan 19. maaliskuuta 2020.
Vuonna 2021 Alma Media osti Nettixin Otava-konsernilta. Nettixin kauppahinta oli 170 miljoonaa euroa. Vuonna 2021 Alma Media osti myös jo aiemmin osaomistamansa Etua.fi vertailupalvelun.
Liiketoiminta
Alma Media Oyj:ssä on kolme raportoitavaa segmenttiä: Alma Markets, Alma Consumer ja Alma Talent. Alma Consumer -liiketoimintasegmentti muodostui huhtikuussa 2018, kun Alma News & Life - ja Alma Regions -liiketoimintasegmentit yhdistettiin. Alma Media raportoi uuden segmenttirakenteen mukaisesti vuoden 2018 toisesta vuosineljänneksestä alkaen.
Astron
Astron oli neuvostoliittolainen avaruusalus, joka laukaistiin 23. maaliskuuta 1983 Proton-kantoraketilla.
Avaruusalus perustui Venera-luotaimeen ja sen toiminta-aika oli kuusi vuotta. Se oli aikanaan suurin ultraviolettiastronomian avaruusteleskooppi.
Astronin tiedejohtaja oli akateemikko Aleksandr Bojartšuk Avaruusaluksen tieteelliset laitteet toteutti Krimin astrofysiikan observatorio ja avaruusaluksen NPO Lavotškin.
Eppu Kosonen
Kosonen palkittiin Emma-gaalassa 2012 vuoden tuottajana. Hänet palkittiin vuoden tuottajana myös Emma-gaalassa 2020.
Sanoituksia Kosonen on tehnyt mm. Katri Metsolle ja Pete Parkkoselle.
Michael Leighton
Michael Leighton (synt. 19. toukokuuta 1981 Petrolia, Ontario, Kanada) on kanadalainen uransa lopettanut jääkiekkomaalivahti.
Ura
Leighton aloitti junioriuransa OHL-liigan Windsor Spitfiressa 1998–1999. Sitä ennen hän oli pelannut kotikaupunkinsa junnujoukkueessa Petrolia Jetsissä. Ensimmäisen OHL-kauden jälkeen Chicago Blackhawks varasi Leightonin kevään varaustilaisuudessa vuorolla 165. Leighton jatkoi vielä kaksi kautta OHL:ssä, minkä jälkeen teki sopimuksen Chicagon kanssa.
Leighton siirtyi kaudeksi 2001–2002 Chicagon farmiin Norfolk Admiralsiin. Lokakuussa 2001 hänet valittiin AHL-liigan kuukauden maalivahdiksi ja kauden lopussa hänet valittiin liigan tulokastähdistöön. Leighton oli myös yhdessä NHL-ottelussa varamaalivahtina, muttei saanut peliaikaa.
Kausi alkoi myös farmissa, mutta tammikuussa 2003 hänet nostettiin NHL:ään. Leighton pelasi uransa ensimmäisessä NHL-ottelussa heti nollapelin. Hän sai pelata yhteensä kahdeksassa ottelussa kauden aikana. Seuraavasta kaudesta Leighton pelasi suurimman osan ajasta NHL:ssä. Seuraavana vuonna alkaneen työsulkukauden ajan hän pelasi farmijoukkueessa. Kauden aikana hän sai pelikiellon tapeltuaan ottelussa Cam Wardin kanssa.
André Villa
André Villa (s. 27. huhtikuuta 1982 Lillehammer, Norja) on norjalainen freestyle motocross-kuljettaja. Nykyisin hän asuu Espanjassa, missä hänellä on oma freestylemotocross-ratansa, jota pidetään Euroopan parhaana. Hän kilpaili normaalissa motocrossissa vuoteen 2000, mutta lopetti ajamisen kokonaan ja rupesi puoliammattilaiseksi freestylehiihdossa. Hän palasi pyörän selkään 2003 ja aloitti FMX:n. Nykyisin hän kilpailee Red Bull X-Fighters -kiertueella. Ensimmäisen voittonsa hän otti vuonna 2010 Meksikossa.
Michael Leighton
Ura
Ennen kauden alkua Chicago uusi Leightonin sopimuksen, mutta myikin Leightonin Buffalo Sabresiin vaihdossa Milan Bartovičiin. Leighton pelasi kauden Buffalon farmijoukkueessa Rochester Americansissa. Kauden lopussa Leighton sai jälleen pelikieltoa tapeltuaan maalivahti Jimmy Howardin kanssa. Kauden jälkeen Leightonin pelaajasopimus umpeutui ja hän solmi sopimuksen Anaheim Ducksin kanssa.
Kauden 2006–2007 alun Leighton pelasi Anaheimin farmissa Portland Piratesissa. 16 ottelun jälkeen hänet laitettiin vapaiden pelaajien waivers-listalle, josta Nashville Predators otti hänet. Leighton pelasi vain 20 minuuttia yhdessä ottelussa Nashvillessä, kun hänet laitettiin jälleen waivers-listalle ja Philadelphia Flyers valitsi hänet joukkueeseensa tällä kertaa. Leighton pelasi neljä ottelua Philadelphiassa ja viisi tämän farmissa Philadelphia Phantomsissa, kunnes päätyi jälleen waivers-listalle ja sieltä Montreal Canadiensiin. Phantomissa Leighton torjui ennätykselliset 98 laukausta AHL:n historian pisimmässä ottelussa.
Leighton ei pelannut Montrealin organisaatiossa yhtäkään ottelua, ja seura vaihtoi hänet kevään varaustilaisuuden aikana Carolina Hurricanesin seitsemänteen varausvuoroon. Valtaosan seuraavasta kaudesta Leighton vietti Carolinan farmissa Albany River Ratsissa. Kaudeksi Leightonista tuli seuran kakkosmaalivahti Cam Wardin taakse. Hän sai pelata kauden aikana 19 ottelussa.
Kaudella jatkoi Wardin varalla, kunnes Cam Ward loukkaantui ja seuraan hankittiin kolmanneksi maalivahdiksi Manny Legace. Wardin toivuttua ylimääräiseksi jäänyt Leighton asetettiin waivers-listalle, josta Philadelphia poimi hänet toistamiseen. Philadelphiassa Leightonista tuli Ray Emeryn loukkaannuttua kakkosmaalivahti. Pudotuspeleissä myös Brian Boucher loukkaantui ja Leighton kohosi ykkösmaalivahdiksi. Leighton loukkaantui pudotuspeleissä, jolloin Boucher palasi paikalleen. Boucher kuitenkin loukkaantui pudotuspeleissä uudelleen, ja Leighton valittiin ykkösvahdiksi. Hän vei hyvällä pelillään Philadelphian Stanley Cup -finaaliin saakka.
Ennen kauden alkua Leighton loukkaantui harjoitusottelussa, ja joutui välilevyn pullistuman takia selkäleikkaukseen.
Leighton myytiin huhtikuussa 2013 Columbus Blue Jacketsiin NHL:n siirtotakarajalla. Blue Jackets sai lisäksi kolmannen kierroksen varausvuoron vuoden 2015 varaustilaisuuteen. Flyersiin siirtyi Steve Mason.
Walter Frederick Morrison
300px|thumb|Walter Frederick Morrison
Walter Frederick Morrison (23. tammikuuta 1920 Richfield, Utah – 9. helmikuuta 2010 ) oli yhdysvaltalainen keksijä, joka jäi parhaiten yleisön mieleen nykyaikaisen frisbeen kehittäjänä.
Toiseen maailmansotaan osallistunut Morrison toimi lentäjänä Italiassa, kunnes hänen koneensa ammuttiin alas. Morrison oli sotavankina 48 päivää ennen kuin vapautettiin. Palattuaan kotimaahansa hän aloitti frisbeen kehittelyn vuonna 1948. Aluksi keksintö tunnettiin nimellä "Pluto Platter" kunnes Morrison myi sen tuotanto- ja valmistusoikeudet Wham-O leluyhtiölle vuonna 1957. Tuote nimettiin nykyiseksi "Frisbeeksi" ja siitä tuli kansainvälinen menestys.
Morrisonin pojat vahvistivat uutistoimisto AP:lle isänsä kuolleen vanhuuteen ja sairastaneen sitä ennen syöpää.
Kirjallisuusvuosi 1957
Kirjallisuusvuosi 1957 käsittelee vuoden 1957 tärkeitä kirjallisuuden tapahtumia, uutisia ja julkistuksia.
Friulit
Friulit ovat friulin kieltä puhuva etninen ryhmä pääasiassa Italian Friuli-Venezia Giulian alueella maan koillisosassa.
Asuinalue ja lukumäärä
220px|thumb|vasen|Friuli-Venezia Giulian alue Italiassa. Arviot friulien määrästä vaihtelevat. Euromosaic-tutkimuksen mukaan friulin kielen puhujia oli Friuli-Venezia Giulian 1 219 000 asukkaasta 526 000. Epävirallisten arvioiden mukaan heitä saattaa kuitenkin olla jopa 700 000, mikä tekisi heistä alueen asukkaiden enemmistön. Valtaosa heistä asuu Friuli-Venezia Giulian Udinen, Pordenonen ja Gorizian maakunnissa, mutta myös Triestessä on jonkin verran kielen puhujia. Muualla Italiassa asuu arviolta 170 000 friulin kielen puhujaa, ja se on Italian toiseksi puhutuin vähemmistökieli. Friuleja on aikanaan muuttanut myös ulkomaille. Maahanmuuttajayhteisöjä on esimerkiksi Kanadassa, Yhdysvalloissa, Argentiinassa, Australiassa, Ranskassa ja Saksassa. Torontoa sanotaan joskus neljänneksi suurimmaksi friulikaupungiksi Udinen, Pordenonen ja Gorizian jälkeen. Udinen yliopiston vuonna 1988 tekemän tutkimuksen mukaan Italian ulkopuolella asuu noin 800 000 friulia ja heistä noin puolet puhuu friulin kieltä.
Historia
Friulien historia voidaan jäljittää carneihin, kelttiläiseen kansaan, jotka asettuivat nykyisen Italian koillisosiin 400-luvulla eaa. 100-luvulla eaa. alue joutui Rooman valtakunnan alaisuuteen. Rooman valtakunnan aikana alueelle tuli latinan kieli. Paikalliset ilmeisesti sekoittivat latinaan omaa kieltään, sillä vielä 300-luvulla jaa. paikallinen piispa kirjoitti, kuinka paikallinen maaseutuväestö ei osannut puhua latinaa, vaan puhui sekakieltä. Germaanit ja etenkin friulien alueet valloittaneet lombardit vaikuttivat voimakkaasti alueen kehitykseen ja friulien kulttuuriin.
1000-luku oli eräänlaista friulien kulta-aikaa, kun friulien alueella oli itsehallinto Friulin herttuakunnan muodossa. Keisari Henrik IV loi alueelle herttuakunnan ja antoi sen tittelin Aquileian patriarkka Sigeart von Beilsteinille ja tämän jälkeläisille. 1300-luvulla Marquard von Randeck loi Constitutiones Patriae Foriiuliin, eli Friulien kotimaan perustuslain, joka pysyi voimassa vuoteen 1797 saakka. Herttuakunnan itsenäisyys päättyi kuitenkin jo aiemmin, kun Venetsia otti alueen haltuunsa vuonna 1420.
Napoleon Bonaparte kukisti Venetsian vuonna 1797 ja myöhemmin alue päätyi Habsburgien Itävallalle. Campoformion sopimuksella vuonna 1866 alue vaihtoi taas omistajaa ja tällä kertaa siitä tuli osa nuorta Italiaa. Gorizian alue liitettiin Italiaan kuitenkin vasta ensimmäisen maailmansodan seurauksena vuonna 1918. Maailmansotien välillä friuleja muutti suuria määriä ulkomaille. Friuli-Venezia Giulian alue sai autonomisen aseman toisen maailmansodan jälkeen vuonna 1946. Friulin kieltä ryhdyttiin suojelemaan ja edistämään lain taholta kuitenkin vasta vuonna 1996. Friulit mainitaan erikseen myös vuonna 1999 tehdyssä vähemmistöjen oikeuksia suojelevassa laissa.
Orujo
thumb|Orujo de hierbas Orujo (galegoksi ourujo) on perinteisesti Espanjan luoteisosissa valmistettu väkevä viina. Se valmistetaan tislaamalla viinin valmistuksen puristusjätettä hyödyntäen. Orujon kotipaikkana pidetään yleisesti Galician maakuntaa, mutta se on tunnettu myös Asturiasin, Kastilia ja Leónin sekä Kantabrian itsehallintoalueilla. Kielestä ja asiayhteydestä riippuen orujosta saatetaan käyttää myös nimiä oruxo, aguardiente, augardente ja aguardiente de orujo.
Oktjabrskin piiri
thumb|175px|Oktjabrskin piiri Permin aluepiirin kartalla. Oktjabrskin piiri on kunnallinen itsehallintoalue Permin aluepiirissä Venäjällä. Vuonna 1931 perustetun piirin pinta-ala on 3444 neliökilometriä. Asukkaita on 34 700 henkeä (vuonna 2009).
Oktjabrskin piiri sijaitsee Permin aluepiirin kaakkoisosassa. Lännessä se rajoittuu Tšernuškan, pohjoisessa Uinskojen, Ordan ja Suksunin piireihin, idässä Sverdlovskin alueeseen ja etelässä Baškortostaniin. Pinta-alasta 60 % on metsää. Hyötykaivannaisia ovat öljy ja kaasu, dolomiitti, kalkkikivi, kipsi ja anhydriitti.
Piiriin kuuluvat Oktjabrskin ja Sarsin kaupunkimaiset taajamat (kaupunkikunnat) sekä 11 maalaiskuntaa: Atnjaguzi, Basino, Bijavaš, Bogorodsk, Išimovo, Jenapajevo, Petropavlovsk, Russkij Sars, Štšutše-Ozero, Tjuš ja Verh-Tjuš. Hallinnollinen keskus on Oktjabrski. Asutuskeskuksia on yhteensä 85.
Orujo
Valmistus
Tyypillinen valmis orujo on väritöntä. Alkoholipitoisuus on 37-45 %. Orujoa saatetaan kuitenkin kypsyttää tammitynnyreissä, jolloin sitä tulee väriltään kullanruskeaa ja maku muuttuu hienostuneemmaksi.
Oktjabrskin piiri
Asukkaista on vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan 59,6 % venäläisiä, 34,7 % tataareja ja 2,3 % baškiireja. Kaupunkiväestön osuus on 46,8 %.
Orujo
Orujosta valmistettavat juomat
Monet orujosta valmistetut juomat ovat nykyisin tunnetumpia kuin itse orujo, ja Galiciassa vieraileva pääsee todennäköisimmin tutustumaan juuri niihin. Tällaisia juomia ovat mm.
Oktjabrskin piiri
Piirin kautta kulkee Kungurin ja Oktjabrskin välinen kestopäällysteinen maantie sekä Kazanin ja Jekaterinburgin välinen rautatie. Puunjalostusteollisuus tuottaa 50 % teollisuustuotannosta ja elintarviketeollisuus 40 %. Maatalous on erikoistunut maidon ja lihan tuotantoon sekä viljan viljelyyn.
Orujo
Orujosta valmistettavat juomat
Licor café on kahvista, sokerista ja orujosta valmistettu musta likööri. Galiciassa se on vähintään yhtä maineikas juoma kuin salmiakkikoskenkorva Suomessa. Galiciassa baareissa myyty licor café on usein valmistettu kotikonstein, minkä vuoksi sokerin, orujon ja kahvin määrä vaihtelee paljon tapauskohtaisesti. Licor caféa on tarjolla galicialaisissa baareissa ja ravintoloissa maakunnan pohjoisosia lukuun ottamatta. Espanjan muissa maakunnissa sitä voi löytää hyvin varustelluista kaupoista.
Sarno
Keväällä 1998 satoi alueella runsaasti. 5. toukokuuta 1998 runsaat sateet aiheuttivat alueella maanvyörymän, joka tappoi 137 ihmistä aiheuttaen samalla huomattavia aineellisia vahinkoja. Vyörymä on nykyajan tuhoisimpia Italiassa.
Oktjabrskin piiri
Piirissä toimii ammatikoulu, kaksi musiikkikoulua, lasten luomistyön keskus, kulttuuri- ja vapaa-ajankeskuksia, kirjastolaitos ja kotiseutumuseo. Paikallislehtenä ilmestyy Vperjod (”Eteenpäin”). Nähtävyyksiin kuuluvat Mosinon ja Mostovajan kylien ortodoksiset kirkot.
Orujo
Orujosta valmistettavat juomat
Licor de hierbas
Crema de orujo
Crema de orujo on nimensä mukaisesti orujosta valmistettu makea kermalikööri. Itsehallintoalueelleen uskolliset galicialaiset juovat tätä usein mieluummin kuin tuontiliköörejä.
Orujo on queimadan, perinteisen galicialaisen boolin, tärkeä valmistusaine. Queimadan tarjoilun yhteydessä lausutaan loitsuja pahojen henkien karkottamiseksi. Booli sytytetään näyttävästi palamaan. Orujo sisältää suhteellisen paljon alkoholia, mikä helpottaa palamista.
Bowery
thumb|right|Bowery noin vuonna 1910. Bowery on katu New Yorkin Lower East Sidella. Se kulkee Chatham Squarelta Cooper Unionille. Kadun nimi on englanninnos hollannin sanasta bouwerij, joka tarkoittaa maatilaa.
Juancho E. Yrausquinin lentoasema
thumb|right|Juancho E. Yrausquinin lentokenttä Juancho E. Yrausquin on liikennelentokenttä Saban saarella, Alankomaiden Antilleilla Karibianmerellä. Lentokentällä on yksi kiitotie, maailman lyhin liikennelentokoneiden käytössä oleva kiitotie. Sen pituus on 396 metriä. Saballe lentää vain yksi lentoyhtiö, Windward Airlines, säännöllisiä reittilentoja lähisaarilta. Lentoja tehdään mm. St. Maartenilta ja St. Eustatiukselta. Winair käyttää lentoihinsa De Havilland DHC-6-300 -potkurikonetta. Kone on erikoistunut STOL-, eli lyhyen kiitotien laskuihin ja -lentoihin hyvien lento-ominaisuuksiensa vuoksi. Kentällä ei ole tapahtunut yhtäkään lentoturmaa erittäin taitavien lentäjien ja vaativan koulutuksen takia. Lentokenttä sijaitsee kallioisella rannalla ja on myös siksi erittäin vaativa laskeutumiskohde.
Bowery
Kadun ympäristössä toimi 1800-luvulla Bowery Boys -niminen jengi.
Ranunculales
Ranunculales on kaksisirkkaisten kasvien lahko. Sen apomorfioita eli kehittyneitä ominaisuuksia, joita ei ole kehityshistoriallisilla edeltäjillä, ovat
Lahkon lajiluku on 4540, joten se käsittää noin 1,6 % aitokaksisirkkaisista eli eudikotyledoneista. Lahkon ikä lienee noin 120–125 miljoonaa vuotta. Lahko edustaa eudikotyledonien vanhinta kehityslinjaa.
Heimojako
Aiemmassa Cronquistin järjestelmässä ei ollut Eupteleaceae-heimoa, ja Papaveraceae, Fumariaceae sekä Pteridophyllaceae muodostavat lahkon Papaverales.
Kirjallisuusvuosi 1956
Kirjallisuusvuosi 1956 käsittelee vuoden 1956 tärkeitä kirjallisuuden tapahtumia, uutisia ja julkistuksia.
Martinniemen redi
Rediä kuvaa Petter Nymansson vuodelta 1784 olevassa kartastossaan Skärgården öster on Bottniska wiken näin: ”Siinä on lastauspaikka, jossa erään maalaisen 900 – 1 000 tynnyriä vetävä kuutto lastaa kuljettaen kolmasti kesässä tervaa ja ruokatavaraa Tukholmaan”. Siteeraus on mainittu Suomen luotsi- ja majakkalaitoksen historiassa, joka julkaistiin vuonna 1947.
Vilkkainta laivaustoiminta Martinniemen redillä oli Oulun luotsipiirin ja tullin tilastojen (OMK) mukaan 1960-luvun alkupuolella, jolloin laivoja kävi redillä toukokuusta joulukuuhun kestäneen laivauskauden aikana jopa parisen sataa.
Martinniemessä lastattiin pyöreää puutavaraa, sahatavaraa ja paperimassaa. Vientiä redin kautta harjoittivat Rauma-Repolan Martinniemen tehtaat ja Santaholma Oy:n Jokirannan saha. Sakari Vapaasalon kirjoittamassa A.Santaholma Oy:n historiikissa vuodelta 1953 kerrotaan Santaholman laivanneen ensimmäisen kerran paperipuuta Martinniemen rediltä purjehduskautena 1890. Tuolloin kävi paperipuuta hakemassa ainakin kaksi laivaa, Amalienborg ja Christiansborg. Laivojen kansallisuuksia historiikki ei kerro.