cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tbilisi
Venäjän valta ja moderni Tbilisi
Neuvostokaudella oli huomattava vaikutus Tbilisiin sekä hyvässä että pahassa. Kaupunki kasvoi voimakkaasti: sen alue laajeni yhdeksänkertaiseksi ja väkiluku kasvoi yli miljoonaan. Tbilisi jaettiin kymmeneen hallinnolliseen piirikuntaan vuonna 1985. Suhteellisesta vauraudesta ja kasvusta huolimatta kaupunki pysyi jokseenkin syrjäisenä. Vuosisadan jälkipuoliskolla siitä tuli neuvostovastaisen toiminnan keskus: suurmielenosoitukset kukistettiin väkivalloin vuonna 1956 Tbilisin joukkomurhassa, kaupunki toimi georgian kielen asemaa puolustaneiden mielenosoitusten näyttämönä vuonna 1978 ja viimein huhtikuun 9. päivän tragediassa vuonna 1989 neuvostoarmeija surmasi mielenosoittajia Georgian parlamentin edustalla. Georgia julistautui itsenäiseksi päivälleen kaksi vuotta myöhemmin.
1990-luku oli Tbilisille ja koko Georgialle traagista aikaa. Talousromahdus, sisällissota ja sekasorto jättivät jälkensä kaupunkiin: kaupungissa on edelleen raunioituneita rakennuksia taisteluiden jäljiltä. Vaikka sisällissota päättyi vuonna 1993, kaupunkiin virtasi pian joukoittain pakolaisia Abhasiasta, jossa Abhasian sota pakotti lukuiset georgialaiset jättämään kotinsa. 1990-luvulla kaupunki kärsi korkeasta rikollisuudesta: monet pitivät pakolaisten suurta määrää osin syyllisenä rikosongelmiin. Kuitenkin 2000-luvulla kaupungin tilanne on parantunut huomattavasti, rikollisuus on vähentynyt ja kaupunkiin on virrannut ulkomaisia investointeja. Ruusujen vallankumouksessa vuonna 2003 tuhannet ihmiset kerääntyivät Tbilisin kaduille ja kaatoivat Eduard Ševardnadzen korruptoituneena pidetyn hallinnon.
Maantiede
thumb|250px|Mtkvarin korkea rantatörmä Avlabarin kaupunginosassa. Tbilisi sijaitsee Georgian itäosassa historiallisella Kartlin alueella. Kaupunki rajautuu pohjoisessa Mtskheta-Mtianetin hallintoalueen Mtskhetan piirikuntaan ja etelässä Kvemo Kartlin hallintoalueen Gardabanin piirikuntaan. Tbilisin hallintoalueen pinta-ala on yhteensä 1 384 neliökilometriä. Kaupunki on rakennettu Mtkvari-joen laaksoon, ja joki jakaa sen kahteen osaan. Joen pohja on kaupungin alueella 200 metrin korkeudella merenpinnasta.
Euroopan alueiden neuvosto
Euroopan alueiden neuvosto (AER, englantia, Assembly of European Regions) on Euroopan suurin alueiden viranomaisten riippumaton yhteistyöverkosto. AER on perustettu 1985. Siinä oli vuonna 2013 mukana lähes 230 alueellista ja 15 alueiden välistä organisaatioita 35 maasta, Suomesta kaikkiaan kahdeksan maakuntaa.
Tbilisi
Maantiede
Tbilisin alueen topografia on huomattavan monimuotoinen: alueen geologinen rakenne on monimutkainen ja sitä on muokannut eroosio. Kaupunki rajautuu idässä Kakhetin ylänköön ja idässä Trialetin vuorijonon reunakukkuloihin. Pohjoisessa on Saguramon vuorijono ja etelässä Teletin vuorijono. Mtkvarijoen vasen ranta on kaupungin alueella oikeaa rantaa korkeammalla ja se on jyrkempi. Joki virtaa kaupungin alueella yhteensä 33 kilometrin matkan ja siihen liittyy nelisenkymmentä pikkujokea tai pääosan vuodesta kuivana säilyvää uomaa. Verejoki yhtyy Mtkvariin Tbilisin keskustassa. Joen eteläpuolella kaupungin maisemaa hallitsee Mtatsmindan vuorijono, joka on yhteydessä Trialeti-vuoriin. Ero korkeimpien ja matalimpien alueiden välillä on noin 500 metriä. Vaihtelevien pinnanmuotojen vuoksi kaupunki on nauhanmuotoinen ja rakentaminen on keskittynyt joen varrelle. Suurimmat lähiöt sijaitsevat keskustan itä- ja pohjoispuolilla, ja tärkeimmät nähtävyydet ovat keskittyneet Mtkvarin oikealle rannalle. Vasen ranta on uudempi ja siellä sijaitsevat päärautatieasema ja lentoasema. Keskustan pohjoispuolella on suuri Tbilisin tekoallas.
Ilmasto
Tbilisi sijaitsee Itä-Georgian mannerilmaston ja lännen subtrooppisen meri-ilmaston rajalla. Kaupungin ilmasto onkin hyvin vaihteleva. Kaupungin länsipuolen korkeat vuoret estävät länsituulen pääsyn kaupunkiin, minkä vuoksi kaupungissa ei sada runsaasti. Sademäärät kukkuloilla ovat suurempia kuin Mtkvarin laaksossa. Kun kaupunkiin tuulee kylmää ilmaa idästä, lämpötila voi laskea hyvinkin nopeasti. Tbilisin keskustassa keskimääräinen vuosittainen sademäärä on 510 millimetriä, ja kaupungin itäosa on yleensä länsiosaa kuivempi. Enimmillään keskustassa sataa toukokuussa 88 millimetriä, mutta myös syyskuussa sademäärät kohoavat usein lähes samalle tasolle. Kuivimmat kuukaudet ovat tammikuu ja elokuu.
Vuoden keskimääräinen lämpötila Tbilisissä vaihtelee 10,8–12,6 asteen välillä, ja laaksossa se on korkeampi kuin kukkuloilla. Kylmin kuukausi on tammikuu, jolloin lämpötila laskee 0,5 asteeseen laaksossa ja −0,7 asteeseen kukkuloilla. Lämpimimmillään heinäkuussa elohopea kohoaa laaksossa keskimäärin 21,5–24,2 asteeseen celsiusta, mutta vuorilla elokuu on heinäkuuta lämpimämpi. Matalin kaupungissa koskaan mitattu lämpötila on −20 astetta. Toisessa ääripäässä lämpötila voi nousta 38 asteeseen.
Hallinto ja politiikka
Tbilisi on Georgian pääkaupunki maan perustuslain 10:nnen artiklan mukaan. Tbilisiä johtavat pormestari ja kaupunginvaltuusto. Nykyinen pormestari on Kakha Kaladze. Varapormestarina toimii Irakli Khmaladze. Kaupunginvaltuustossa on 50 jäsentä ja se valitaan vaaleilla neljäksi vuodeksi kerrallaan. 25 jäsentä valitaan enemmistövaalitavalla piirikunnista ja loput jäsenet suhteellisella vaalitavalla koko Tbilisin alueelta. Valtuustolla on muun muassa oikeus päättää kaupungin budjetista. Myös kaikilla kaupungin piirikunnilla on oma paikallishallintonsa.
Vuoden 2010 kunnallisvaaleissa maan valtapuolue Yhdistynyt kansallinen liike sai vaalivoiton ja yhteensä 39 paikkaa kaupunginvaltuustoon. Puolue sai äänistä 52,48 prosenttia ja kaikki enemmistövaalitavalla valittavat paikat. Oppositiolle jäävät 11 paikkaa jakautuivat usean puolueen kesken. Kaupungin pormestari valittiin nyt ensimmäistä kertaa suorilla vaaleilla ja Gigi Ugulava sai 55,23 prosenttia äänistä. Seuraavaksi eniten ääniä kerännyt ehdokas oli opposition Irakli Alasania, jonka äänisaalis jäi 19,06 prosenttiin.
Aluejako
pienoiskuva|Vanhan Tbilisin taloja joen rannalla Tbilisi jaetaan kuuteen piirikuntaan, joilla on kullakin oma paikallishallintonsa. Suurin osa piirikunnista on nimetty historiallisten kaupunginosien mukaan. Kaupungissa on myös runsaasti pienempiä, epämuodollisia kaupunginosia, joilla ei ole tarkkoja hallinnollisia rajoja. Lisäksi Mtkvari-joki jakaa Tbilisin kahteen osaan, oikeaan ja vasempaan rantaan. Tbilisin hallintoalueeseen kuuluu myös Tsqnetin kaupunki, joka sijaitsee piirikuntajaon ulkopuolella.
Symbolit
100px|left|Tbilisin sinetti
Tbilisin sinetti on georgialainen kilpi, jossa on tyylitelty varpushaukka ja/tai fasaani. Ne muodostavat sanan ″Tbilisi” georgialaisin aakkosin. Kilven reunalla on seitsemän seitsensakaraista tähteä, ja tammenlehvät symboloivat voimaa ja ikuisuutta. Alaosassa on aaltokuvio ja kaupungin nimi asomtavruli- ja nuskhuri-aakkosilla. Sinetti perustuu kaupungin perustamislegendaan.
100px|border|left|Tbilisin lippu Tbilisin lipussa on sininen, kultareunuksinen risti valkealla taustalla. Keskellä on kaupungin sinetti punaisella pohjalla ja seitsemän kultaista seitsensakaraista tähteä.
Väestö
Vuoden 2014 väestönlaskennan mukaan koko Tbilisin hallinnollisen alueen asukasluku oli 1 108 717. Aiemman vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan sama asukasluku oli 1 081 679.
Francisco de la Torre Prados
thumb|Francisco de la Torre Prados Francisco de la Torre Prados (s. 21. joulukuuta 1942 Málaga) on espanjalainen kansanpuolueen poliitikko. Hän on toiminut Málagan pormestarina vuodesta 2000 lähtien. De la Torre on koulutukseltaan sosiologian lisensiaatti.
Tbilisi
Väestö
Vuonna 2014 Tbilisin asukkaiden enemmistö oli etniseltä taustaltaan georgialaisia, mutta kaupungissa asuu myös monia muita etnisiä ryhmiä. Georgialaisia oli 996 804, armenialaisia 53 409, azereja 15 187, venäläisiä 13 359, jesidejä 11 194, osseetteja 4 313, ukrainalaisia 3 239, kreikkalaisia 1 861 ja assyrialaisia 972. 7 828 kuului muihin ryhmiin.
Uskonnolliselta taustaltaan Tbilisin asukkaista 1 024 931 oli ortodokseja, 29 368 armenialaisortodokseja, 16 268 muslimeja, 8 124 jesidejä, 3 979 jehovantodistajia, 1 662 katolilaisia, 1 174 protestantteja ja 1 016 juutalaisia. Tbilisi on ollut uskonnollisesti suvaitsevainen kaupunki, jonka keskustassa kirkko, moskeija ja synagoga sijaitsevat vierekkäin.
Vielä vuonna 1989 kaupungissa asui yhteensä 1 246 936 ihmistä. Neuvostoliiton hajoamisen aiheuttama taloudellinen romahdus ja poliittinen epävakaus saivat 1990-luvun alussa aikaan voimakkaan muuttoliikkeen ulkomaille ja maaseudulle. Eniten ihmisiä muutti kaupungista pois vuonna 1993. Viime vuosina tilanne on kuitenkin vakautunut ja myös kaupungin väkiluku on kääntynyt kasvuun.
Uskonnolliset rakennukset
Tbilisissä on lukuisia historiallisia kirkkoja. Vanhimpiin kirkkoihin kuuluvat Šavtelin alueella sijaitseva Antšiskhatin kirkko, jonka historia ulottuu 500-luvulle ja jonka rakennutti kuningas Vakhtang I:n poika Datši, ja Sionin katedraali, joka rakennettiin alun perin 500–600-luvuilla mutta jonka nykyiset osat ovat pääosin 1000–1100-luvuilta. Se toimii Georgian patriarkan kirkkona. Mtkvarin oikealla rannalla sijaitsevat myös viime aikoina uudelleen rakennettu Pyhän Nikolaksen kirkko Nariqalan linnoituksessa ja Džvarismaman kirkko vanhassakaupungissa. Jälkimmäisen paikalla oli kirkko jo 400-luvulla. Alueella on myös armenialaisia kirkkoja, kuten Armenialainen Pyhän Yrjön katedraali Gorgasali-aukiolla ja Norašenin kirkko 1700-luvun lopusta. Armenialaisalueella joen toisella rannalla Avlabarissa on Etšmiadzinin katedraali, mutta alueen tärkein nähtävyys on georgialainen Metekhin kirkko, joka rakennettiin legendan mukaan alun perin 400-luvulla; nykyinen rakennus on kuitenkin 1200-luvulta. Avlabarissa sijaitsee myös vuonna 2003 valmistunut Sameban katedraali, joka on koko Georgian suurin kirkko.
Myös Rustaveli-kadun alueella uudessa kaupungissa on muutamia merkittäviä kirkkoja. Kašvetin kirkko sijaitsee parlamenttia vastapäätä ja se rakennettiin 1900-luvun alussa keskiaikaisen Samtavisin kirkon mallin mukaan. Sininen luostari on vuorostaan peräisin 1800-luvun loppupuolelta ja se sijaitsee Mtkvarin rannalla. Mamadavitin kirkko kohoaa Mtatsminda-vuorella ja se on rakennettu 1800-luvun puolivälin jälkeen. Georgialaisten ja armenialaisten kirkkojen lisäksi kaupungissa on katolinen Neitsyt Marian ylösnousemuksen katedraali 1800-luvun alusta, Pietarin ja Paavalin katedraali 1870-luvulta ja useita venäläisiä kirkkoja. Tbilisissä on myös vuonna 1910 valmistunut synagoga, jonka yhteydessä on juutalaisväestön historiaa esittelevä museo. Samalla alueella vanhassakaupungissa on Tbilisin moskeija, joka on ainoa jäljelle jäänyt Stalinin ja Berijan 1930-luvun puhdistusten jälkeen. Moskeija, syngagoga, georgialainen ja armenialainen kirkko sijaitsevat aivan toistensa lähellä.
Museot
Tbilisissä on lukuisia museoita, joista tärkeimmät kuuluvat Georgian kansallismuseon piiriin. Niitä ovat esimerkiksi Simon Džanašian Georgian museo, jossa on nähtävillä esimerkiksi esikristillisen kauden kultaesineitä Georgian alueelta, vuonna 1920 perustettu Georgian taidemuseo, joka esittelee georgialaista taidetta kahden vuosituhannen ajalta, ja Ioseb Grišašvilin Tbilisin historiallinen museo, joka kertoo kaupungin historiasta. Hieman kauempana keskustasta Kus tba -järvellä sijaitsee Tbilisin etnografinen ulkomuseo, joka esittelee perinteistä kansanrakentamista ympäri Georgiaa. Uusimpiin museoihin lukeutuu neuvostokauden historiaa esittelevä, vuonna 2006 avattu Neuvostomiehityksen museo. Kansallismuseo hallinnoi myös useita kaupungissa työskennelleiden merkittävien georgialaisten talomuseoita (Elene Akhvlediani, Mose Toidze, Iakob Nikoladze ja Utša Džaparidze) ja arkeologista museota. Lisäksi Georgian taidemuseosta erillään toimii Georgian kansallisgalleria Rustaveli-kadulla. Museossa on esillä pääosin uudempaa georgialaista taidetta.
Kansallismuseon hallinnoimien museoiden lisäksi kaupungissa toimii useita muita eri alojen museoita. Kirjallisuutta esittelee Giorgi Leonidzen Georgian kirjallisuuden museo, jossa on esillä esimerkiksi käsikirjoituksia ja joka pitää yllä myös kahden georgialaisen kirjailijan (Titsian Tabidze ja Nodar Dumbadze) talomuseoita. Esittävästä taiteesta kertoo Georgian teatterin, musiikin, elokuvan ja koreografian museo, joka on perustettu vuonna 1927, ja kansantaidetta esittelee yli satavuotias Georgian kansan- ja käyttötaiteen museo. Musiikkiin keskittyy Georgian kansanlaulujen ja soitinten museo. Vastaavia erikoisaloihin keskittyviä museoita on runsaasti: niistä huomattavimpiin kuuluvat esimerkiksi jo vuonna 1887 perustettu Valtion silkkimuseo, joka on rakennuksineen hieno esimerkki 1800-luvun museoarkkitehtuurista, ja uudehko Georgian pankin ylläpitämä Rahamuseo. Kaupungissa on myös suuri määrä muita georgialaisten merkkihenkilöiden talomuseoita.
Muut nähtävyydet
thumb|250px|left|Nariqalan linnoitus ja Abanotubanin kylpylöitä. thumb|250px|left|Rustaveli-teatteri yöllä.
Matkailijoille kiinnostavin alue kaupungissa on Vanha Tbilisi vanhoine taloineen, puuparvekkeineen, hämyisine kujineen ja kirkkoineen. Sen yllä kohoaa Nariqalan linnoitus, jonka varhaisimmat osat ovat 300-luvulta. Linnoituksen yhteydessä sijaitsee suuri, 1960-luvulla pystytetty Kartlis deda -niminen veistos, jolla on miekka toisessa ja viinilasi toisessa kädessä. Myös Tbilisin kasvitieteellinen puutarha on linnoituksen vieressä. Sen alapuolella oleva vanhakaupunki rakentuu Gorgasali-aukion ympärille ja sen henkinen keskus on Abanotubanin eli rikkikylpylöiden alue; kylpylöistä tunnetuin on keskiaasialaiseen tyyliin rakennettu Orbeliani-kylpylä. Tärkeä Leselidze-katu kulkee vanhastakaupungista Vapaudenaukiolle, mutta historiallisesti Šavteli- ja Sioni-kadut olivat tärkeämpiä. Ne on muutettu kävelykaduiksi. Mtkvarin toisella rannalla jyrkän rantakallion yllä sijaitsee Avlabarin alue, joka oli aiemmin armenialaisten asuttama. Varhaisin joen ylittävä silta yhdisti Avlabarin muuhun kaupunkiin ja sen yläpuolella entisen siltaa vartioineen linnoituksen paikalla kohoavat Metekhin kirkko ja Vakhtang Gorgasalin patsas.
Kaupungin tärkein katu on Vapaudenaukiolta Tasavallanaukiolle kulkeva Rustaveli-katu. Sen varrella sijaitsee esimerkiksi useita museoita, vuonna 1807 rakennettu kuvernöörin palatsi, Georgian parlamentti, Rustaveli-teatteri ja Paliašvili-ooppera. Tasavallanaukiolta avautuu näkymä Kaukasukselle. Viereiseltä Rustaveli-aukiolta alkaa Kostava-katu, joka jatkuu Veran puistoon. Veran kaupunginosan vieressä sijaitsee Tbilisin rikkain alue, Vake, jossa on lukuisia baareja, kahviloita ja kauppoja ja Tbilisin valtionyliopiston päärakennus. Sen ja jo mainittujen Rustaveli-kadun rakennusten lisäksi 1800-luvun kertaustyylejä ja 1900-luvun alun arkkitehtuuria edustavia rakennuksia on muuallakin; niihin kuuluvat TBC-pankin talo, Georgian kansalliskirjasto, Tbilisin kaupungintalo Vapaudenaukiolla, Tbilisi Marriott -hotelli, Georgian korkein oikeus, Georgian kirjailijaliiton talo, Georgian kansallisgalleria ja Mardžanišvili-teatteri.
Puistot ja viheralueet
Kaupungin tärkeimpiin puistoihin kuuluu Vaken puisto, joka perustettiin vuonna 1946 ja joka sijaitsee Mtatsminda-vuoren rinteellä. Pohjoisessa puisto yhdistyy Tšavtšavadze-katuun leveän portaikon avulla, joka jatkuu puiston pääakselina suihkulähteineen ja päättyy tuntemattomalle sotilaalle rakennettuun muistomerkkiin. Puistossa on ulkoilmaelokuvateatteri, kahviloita, ravintoloita ja baareja. Tbilisin kasvitieteellinen puutarha on vuorostaan huomattavasti vanhempi: sen paikalla oli kuninkaallinen puutarha jo keskiajalla, ja se avattiin nykyisessä muodossaan vuonna 1845. Puutarha on 128 hehtaarin suuruinen ja siellä on 3 500 eri kasvilajia. Tbilisin eläintarha on hiljattain remontoitu. Kaupungissa on myös lukuisia pienempiä puistoja, kuten Puškinin aukio suihkulähteineen aivan kaupungin sydämessä, Alievin aukio vanhassa Tbilisissä ja hieman suurempi Aleksandren aukio Kašvetin kirkon takana.
Tbilisin alueella sijaitsee useita järviä, jotka ovat suosittuja virkistysalueita. Pieni Kilpikonnajärvi sijaitsee Vaken puiston alueella ja sinne kulkee köysirata. Pitkään tbilisiläisten suosiossa ollut järvi saa vetensä maanalaisista virroista. Sen rannalla on hiekkaranta ja kahviloita. Toinen pieni, kaupungin lähistöllä sijaitseva järvi on Lisin järvi, joka sijaitsee Mtkvari-joen laaksossa keskustan länsipuolella. Näitä suurempi on Tbilisin tekoallas keskustan pohjoispuolella. Tekoallas on ollut toiminnassa vuodesta 1953 lähtien ja se on pisimmillään 8,75 kilometrin pituinen. Matka keskustasta järvelle kestää vartin.
Liikenne
thumb|250px|Tbilisin metro. thumb|250px|Tbilisin linja-auto.
Tbilisin metro on suosittu kulkuväline kaupungissa. Metrossa on kaksi linjaa ja yhteensä 22 asemaa. Metroa käyttää päivittäin 300 000 henkeä ja se liikennöi kello kuudesta aamulla keskiyöhön saakka. Metron ensimmäinen, kuusi asemaa käsittänyt osuus avattiin liikenteelle 11. tammikuuta 1966 ja toinen linja avattiin vuonna 1979. Viimeisin asema verkostoon lisättiin vuonna 2002 ja yksi asema on rakenteilla. Pidempi linjoista, punainen Akhmeteli–Varketili-linja, on 19,6 kilometrin pituinen ja kulkee luoteesta kaakkoon. Lyhyempi, vihreä Saburtalo-linja yhtyy siihen Vagzlis moedanin metroasemalla ja on 6,7 kilometrin pituinen. Metroasemia ja -vaunuja on viime vuosina uusittu ja metron turvallisuus on samalla kohentunut.
Tbilisissä on kattava linja-autoverkosto. Sitä on uusittu viime vuosina huomattavasti, ja kaupunkiin ostettiin samalla tuhat uutta linja-autoa. Käyttöön otettiin myös uusi matkakorttijärjestelmä, ja teille asennettiin yli kaksi tuhatta uutta liikennemerkkiä turvallisuuden lisäämiseksi. Linja-autot ovat keltaisia. Kaupunkia palvelevat myös maršrutkat: ne voi pysäyttää missä tahansa ja kyydistä voi jäädä missä tahansa. Maršrutkareittejä on useita ja niiden käyttö on halpaa. Kaupungissa on kolme pitkän matkan linja-autoasemaa: Didube, Ortatšala ja Vagzlis moedani. Tärkein näistä on Didube, josta lähtee linja-autoja ympäri maata, Ortatšala palvelee Armeniaa, Azerbaidžania ja Turkkia ja Vagzlis moedanilta lähtee vuoroja Länsi-Georgiaan.
Tbilisin liikennettä on sanottu kaoottiseksi ja tiet ovat olleet huonossa kunnossa, mutta tilanne on viime aikoina kohentunut. Taksit ovat nopein keino liikkua kaupungilla, ja ne palvelevat kellon ympäri. Kaupungissa toimii useita taksiyhtiöitä. Georgian rautatiet liittää kaupungin maan muihin osiin ja Armeniaan ja Azerbaidžaniin. Tbilisissä on neljä rautatieasemaa: Avtšala, Didube, Navtlughi ja Tbilisin päärautatieasema. Tbilisistä on säännöllinen rautatieyhteys kotimaassa Akhalkalakiin, Kutaisiin, Makhindžauriin (Adžariaan), Potiin, Ozurgetiin ja Valeen sekä ulkomaille Bakuun ja Jerevaniin.
Tbilisiä palvelee yksi lentoasema, Tbilisin kansainvälinen lentoasema. Se sijaitsee 18 kilometrin päässä kaupungin keskustasta itään. Lentoasema uusittiin täysin vuonna 2006 ja siellä on viisi porttia kansainvälisille lennoille ja yksi kotimaisille. Se on suunniteltu käsittelemään 2 800 000 matkustajaa vuodessa. Kaupungin keskustaan lentoasemalta pääsee bussilla, taksilla ja junalla. Lentoaseman yhteydessä oleva rautatieasema on uusi ja matka lentoasemalta keskustaan kesää 20 minuuttia. Tbilisin lentoasema toimii Georgian Airways -yhtiön kotikenttänä ja sieltä on suoria lentoja useisiin kaupunkeihin Euroopassa.
Koulutus
Tbilisissä on useita julkisia ja yksityisiä yliopistoja, jotka tarjoavat kaupunkilaisille ja muille georgialaisille korkean asteen koulutusta. Suurin niistä on vuonna 1918 perustettu Ivane Džavakhišvilin valtionyliopisto, jolla on kuusi tiedekuntaa ja useita haaraosastoja ympäri maata. Muihin kaupungissa toimiviin korkeakouluihin lukeutuvat esimerkiksi Tbilisin lääketieteellinen valtionyliopisto, Caucasus School of Business, Georgian amerikkalainen yliopisto, Georgian tekninen yliopisto, Ilia Tšavtšavadzen valtionyliopisto, Tbilisin teatteri- ja elokuvakorkeakoulu, International Black Sea University ja Georgian kuvataideakatemia.
Sisarkaupungit
thumb|240px|Tbilisin aukion katukyltti Saarbrückenissä.
Tbilisillä on yksitoista sisarkaupunkia. Ensimmäinen sisarkaupunki oli Saksan Saarbrücken, jonka kanssa Tbilisi solmi yhteistyösopimuksen vuonna 1975. Tbilisissä on Saarbrückenin aukio ja Saarbrückenissä vastaavasti Tbilisin aukio. Yhteistyötä sisarkaupunkien kanssa tehdään esimerkiksi kulttuurin, urheilun, talouden, tieteen ja ympäristön aloilla.
Kléber (jalkapalloilija, 1980)
Kléber de Carvalho Corrêa eli Kléber (1. huhtikuuta 1980 São Paulo, Brasilia) on brasilialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan laitapuolustaja. Kléber on Corinthiansin kasvatti, jota hän edusti vuosina 1999–2003. Corinthiansiksesta Kléber siirtyi Saksaan, Hannover 96:n riveihin vuonna 2003. Jo vuotta ennen, 2002 hän oli tehnyt debyyttinsä Brasilian maajoukkueessa ystävyysottelussa Boliviaa vastaan. Hannoverissa pelatessaan hänet valittiin Brasilian maajoukkueeseen Confederations Cupiin. 2004 Kléber siirtyi Baseliin, Sveitsiin jossa hän pelasi vuoteen 2005 asti. 2007 hänet valittiin mukaan Copa Americaan. 2009 hän siirtyi kotimaansa Internacionalin riveihin Santosista jossa oli pelannut vuodesta 2005 lähtien.
Uwe Seeler
Uwe Seeler (5. marraskuuta 1936 Hampuri, Saksa – 21. heinäkuuta 2022 ) oli saksalainen jalkapalloilija. Seelerin pelipaikka oli hyökkääjä.
Elämä ja ura
Seeler muistetaan parhaiten Hamburger SV:stä, seurasta, jota hän edusti lähes koko uransa ajan. Hän pelasi HSV:n paidassa vuodet 1954–1972. Seeler edustikin uransa aikana vain kahta seuraa, toinen oli irlantilainen Cork Celtic, jossa hän pelasi vierailevana tähtenä yhden ottelun vuonna 1978.
Saksan maajoukkueessa Seeler pelasi vuosina 1954–1970 yhteensä 72 ottelua, joista 21 MM-kisoissa. Maaottelumaaleja hän teki 43, MM-kisoissa yhdeksän. Vaikka Seeler pelasi MM-kisoissa 1958, 1962, 1966 ja 1970, hän ei onnistunut voittamaan maailmanmestaruutta. Kirkkaimmiksi saavutuksiksi jäivät hopea vuoden 1966 kisoista ja pronssi seuraavasta turnauksesta.
Maaliskuussa 2004 Pelé nimesi Seelerin FIFA 100:aan eli luetteloon 125 parhaasta elävästä jalkapalloilijasta.
Heinäkuussa 2010 Seeler loukkaantui auto-onnettomuudessa Hampurin Elbe-tunnelissa, kun rattijuopon ajama auto törmäsi Seelerin autoon. Pelaajalegenda selvisi onnettomuudesta olosuhteisiin nähden pienin vammoin.
Myös Seelerin tyttärenpoika Levin Öztunalı on huipputason ammattilaisjalkapalloilija.
Onni Pellinen
Onni Wilhelm Pellinen (14. helmikuuta 1899 Hankasalmi – 30. lokakuuta 1945 Istanbul, Turkki) oli suomalainen kreikkalais-roomalaisen tyylin painija, olympiamitalisti sekä painivalmentaja.
Pellinen voitti urallaan kolme olympiamitalia, joista ensimmäisen ja pronssisen hän voitti Pariisissa 1924. Neljä vuotta myöhemmin Amsterdamin kesäolympialaisista oli jälleen tuomisina pronssinen mitali. Kirkastusta mitalinsa väriin Pellinen sai seuraavissa, Los Angelesin olympialaisissa, joista hän nappasi olympiahopeaa.
Euroopan mestaruuteen Pellinen ylsi kahdesti: Dortmundissa vuonna 1929 hän voitti sarjassa 82,5 kiloa ja Prahasta vuonna 1931 mestaruus tuli 87-kiloisissa.
Suomessa Pellinen edusti Helsingin Visaa, Turun Weikkoja ja Helsingin Kisa-Veikkoja. Hän voitti urallaan seitsemän Suomen mestaruutta ja kaksi TUL:n mestaruutta. Lisäksi hän voitti kerran TUL:n mestaruuden nyrkkeilyssä.
EU-myönteisyys
EU-myönteisyys on poliittinen mielipide, jonka mukaan Euroopan unioni ja siihen kuuluminen ovat hyviä asioita. Aatteen pidemmälle viety versio on ajatus ”Euroopan yhdysvalloista”. EU-myönteisyyden vastakohta on euroskeptismi.
Alma Koskela
Alma on luonteeltaan sopeutuvainen ja ahkera. Hän sietää aviomiehensä hermostumiset kärsivällisesti ja tyytyy vähään.
Alma esiintyy trilogian jokaisessa osassa. Hän on myös ensimmäinen nainen joka mainitaan romaanissa nimeltä.
Edvin Laineen ohjaamissa elokuvasovituksissa Täällä Pohjantähden alla ja Akseli ja Elina Almaa näytteli Anja Pohjola. Timo Koivusalon ohjaamissa elokuvasovituksissa Täällä Pohjantähden alla ja Täällä Pohjantähden alla II Almaa näytteli Ritva Jalonen.
Yleisurheilun sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailut 2009
30. yleisurheilun sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailut järjestettiin Italian Torinossa 6.–8. maaliskuuta 2009. Kilpailupaikkana toimi Oval Lingotto -areena, johon kisahetkellä mahtui 6 600 katsojaa. Italia isännöi kisoja neljännen kerran.
Mitalitaulukko
Isäntämaa
Adil Nabi
Adil Nabi (s. 28. helmikuuta 1994 Aston, Birmingham) on pakistanilaisia sukujuuria omaava englantilainen jalkapalloilija, joka edustaa Intian Superliigassa pelaavaa Delhi Dynamos FC:tä lainalla Valioliigan West Bromwich Albionista. Pelipaikaltaan molempijalkainen Nabi on hyökkääjä.
Nabi on West Bromwichin kasvatti. Kaudella 2014–2015 hän oli vaihtopenkillä kahdessa seuran ottelussa. Elokuussa 2015 Nabi siirtyi loppuvuoden kattavalla sopimuksella Intian Superliigaan Delhi Dynamosin riveihin. Hän teki pääsarjadebyyttinsä lokakuussa 2015 Goa FC:tä vastaan.
Nabi pelasi vuosina 2010–2011 Englannin alle 17-vuotiaiden maajoukkueessa seitsemän ottelua tehden kaksi maalia.
Tyler Bunz
Tyler Bunz (s. 11. helmikuuta 1992) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelaa Edmonton Oilersin organisaatiossa. Pääosin hän on pelannut ECHL:ssä Stockton Thunderissa. Hän on Edmontonin viidennen kierroksen varaus vuodelta 2010.
Ura
19. maaliskuuta 2012 Edmonton Oilers kiinnitti Bunzin kolmen vuoden tulokassopimuksella.
22. maaliskuuta 2014 Bunz sai kiekon kurkkuunsa. Hän pystyi toipumaan tästä ilman leikkausta ja pystyi jatkamaan uraansa.
2. huhtikuuta 2015 Bunz teki debyyttinsä NHL:ssä Los Angeles Kingsiä vastaan. Hän korvasi maalissa kolmannen erän alussa viisi maalia päästäneen Ben Scrivensin. Bunz päästi kolme maalia 12 laukauksesta, kun Edmonton hävisi ottelun 8–2.
Robert Maillet
Robert Maillet (s. 26. lokakuuta 1969) on kanadalainen ammattilaispainija ja näyttelijä. Hän on näytellyt vuoden 2009 Sherlock Holmes -elokuvassa.
André Petersson
Willy André Petersson (s. 11. syyskuuta 1990 Olofström, Ruotsi) on ruotsalainen jääkiekkoilija, joka pelaa Ruotsin pääsarjassa SHL-joukkue HV71:ssä.
Ura
Petersson on Tingsryds AIF:n kasvatti, mutta hän siirtyi kaudeksi 2006–2007 HV71:n J18-junioreihin. Kaudella 2007–2008 Petersson oli tehoilla 16+22=38 HV71:n J20-junioreiden toiseksi paras pistemies David Ullströmin jälkeen, ja Ottawa Senators varasi hänet neljännellä kierroksella numerolla 109 NHL:n varaustilaisuudessa 2008.
Kaudella 2008–2009 Petersson pelasi vielä lähinnä HV71:n J20-joukkueessa. Hän oli tehoilla 24+31=55 joukkueensa paras pistemies ja J20 SuperElitin pistepörssin toinen Brynäsin Anton Rödinin ja Södertäljen Andreas Gröndahlin kanssa. Keväällä 2009 Petersson voitti J20 SuperElitin hopeaa. Hän pelasi kauden aikana myös kymmenen Elitserien ottelua antaen niissä yhden syöttöpisteen. Varsinaisen Elitserien-sopimuksensa Petersson teki huhtikuussa 2010. Hänen tulokaskautensa 2009–2010 toi 37 ottelussa tehot 10+5=15. Petersson voitti keväällä 2010 Ruotsin-mestaruuden. Hän pelasi kauden aikana myös yhden ottelun lainalla HockeyAllsvenskanin Borås HC:ssa.
Taru Lahti-Liukkonen
Lahti-Liukkonen nousi beach volleyssa kansainväliselle tasolle käytännössä vuosien 2015 ja 2016 aikana yhdessä parinsa Riikka Lehtosen kanssa. Loppuvuodesta 2015 suomalainen valittiin beach volleyn maailmankiertueen vuoden tulokkaaksi muiden pelaajien, valmentajien, tuomareiden ja turnausjärjestäjien äänestämänä. Kansainvälisen lentopalloliiton beach volley -rankingissa Lehtonen ja Lahti-Liukkonen olivat vuoden 2016 päättyessä sijalla 13. Heinäkuussa 2023 Lahti-Liukkonen ja Ahtiainen olivat maailmanlistalla sijalla 26.
André Petersson
Ura
Joulukuussa 2009 Petersson teki kevääseen 2012 ulottuvan jatkosopimuksen HV71:n kanssa.
Taru Lahti-Liukkonen
Keväällä 2021 Lahti-Liukkoselle ja hänen miehelleen Kai Liukkoselle syntyi tytär, jonka myötä Lahti-Liukkonen oli kentiltä sivussa vuosina 2019-2021. Lahti-Liukkonen on naisten kaikkien aikojen SM-mitalitilastossa kakkosena seitsemällä SM-kullalla ja kolmella SM-hopealla.
André Petersson
Pohjois-Amerikka 2011-2014
Huhtikuussa 2011 hän solmi Ottawa Senatorsin kanssa kevääseen 2014 kestävän tulokassopimuksen. Kolmen kauden aikana NHL-otteluita vyölle kertyi yksi. Maaliskuussa 2014 Petersson siirtyi vaihtokaupassa Anaheim Ducksin organisaatioon. Vaihdossa Senators sai puolustaja Alex Grantin. AHL:ssä Petersson pelasi yhteensä 142 peliä, tehden niissä tehot 48+57=105.
Taru Lahti-Liukkonen
Lentopalloura
Ennen lajin vaihtoa lentopallosta beach volleyhin Lahti-Liukkonen pelasi lentopalloa Suomen huipulla. Hän voitti Vanajan Racing Clubin riveissä SM-hopeaa niin Suomen Cupissa kuin Mestaruusliigassa. Lisäksi Lahti ehti pelata Pieksämäki Volleyn ja virolaisen Viimsi Spatan riveissä. Hänen peliroolinsa oli yleispelaaja.
André Petersson
Paluu Eurooppaan 2014
Kesällä 2014 Petersson solmi yksivuotisen sopimuksen KHL-seura HK Sotšin kanssa. Keväällä 2015 hän solmi kaksivuotisen jatkosopimuksen seuran kanssa.
Taru Lahti-Liukkonen
Beach volley -ura
Lahti-Liukkonen pelasi beach volleyta ensimmäisen kerran Riikka Lehtosen kanssa 16-vuotiaana. Vuonna 2014 pari alkoi kiertää säännöllisesti beach volleyn maailmankiertuetta. Tätä ennen Lahti-Liukkosesta oli ehtinyt tulla kautta aikain kolmas suomalainen pelaaja, joka oli yltänyt voittoon maailmankiertueella. Häntä aiemmin vain Nyströmin siskokset Emilia ja Erika olivat pystyneet voittamaan otteluita. Syksyllä 2012 Lahti tuurasi Nyströmin siskoksista loukkaantumisen vuoksi sivussa ollutta Erikaa maailmankiertueen päättäneessä Thaimaan turnauksessa ja sijoittui Emilia Nyströmin parina turnauksessa seitsemänneksi. Alle 23-vuotiaiden MM-kisoissa Puolassa 2014 Lahti-Liukkonen ylsi parinsa Anniina Parkkisen kanssa neljänneksi.
André Petersson
Paluu Eurooppaan 2014
Kaudeksi 2017-18 Petersson siirtyi yksivuotisella sopimuksella KHL-jättiseura Avangard Omskin riveihin.
Taru Lahti-Liukkonen
Beach volley -ura
Vuonna 2015 Lahti-Liukkonen valittiin vuoden tulokkaaksi beach volleyn maailmankiertueella Lahti-Liukkonen ja Lehtonen pelasivat suomalaisittain historiallisen kauden maailmankiertueella ja tekivät suomalaista lajihistoriaa sijoittumalla 4:nneksi maailmankiertueen osakilpailussa. Myöhemmin pari ylsi vielä toiseksi Turkin Antalyan World Tourin -osakilpailussa.
Lahti-Liukkonen ja Lehtonen tavoittelivat tosissaan paikkaa Riossa vuonna 2016 järjestettyihin kesäolympialaisiin. Unelma Riosta ei kuitenkaan toteutunut, sillä parin ranking ei riittänyt kisoihin päässeen 24 parhaimman parin joukkoon. Beach volley -kauden päätteeksi julkaistussa kansainvälisessä beach volley -rankingissa Lahti-Liukkonen ja Lehtonen ylsivät kuitenkin 13:nneksi vuonna 2016, ja samana Lahti-Liukkonen oli yksi ehdokkaista Suomen Urheilugaalassa vuoden läpimurto -kategoriassa yhdessä jääkiekon Stanley Cup -voittajan Teuvo Teräväisen, uinnin kaksinkertaisen EM-kultamitalistin Jenna Laukkasen ja maratoonari Aliisa Vainion kanssa. Uuno-palkinto meni lopulta Jenna Laukkaselle.
André Petersson
Paluu Eurooppaan 2014
Keväällä 2019 Petersson siirtyi yksivuotisella sopimuksella moskovalaisseura Dinamo Moskovan riveihin.
Kaudeksi 2020-21 Petersson siirtyi kaksivuotisella sopimuksella KHL-seura Lokomotiv Jaroslavlin riveihin.
Pettersson on pelannut 276 KHL-runkosarjaottelua. Näissä hän on tehnyt 106 maalia ja 116 syöttöä eli 222 tehopistettä. Pettersson on pelannut 28 KHL-pudotuspeliottelua. Näissä hän on tehnyt 15 maalia ja viisi syöttöä eli 20 tehopistettä.
Maajoukkue
Petersson voitti alle 20-vuotiaiden MM-hopeaa vuonna 2009 sekä -pronssia 2010. Hän oli vuoden 2010 turnauksessa Ruotsin paras pistemies ja maalintekijä tehoilla 8+3=11 sekä kisojen pistepörssin kuudes. Petersson pelasi myös alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 2007 (hopeaa) ja 2008, joista jälkimmäisissä hän oli Ruotsin paras pistemies Mattias Tedenbyn kanssa molempien tehdessä tehot 4+4=8. He olivat turnauksen pistepörssissä seitsemäntenä kolmen muun pelaajan kanssa.
Massalia
Massalia voi viitata seuraaviin:
Bimbo Oy
Bimbo Oy on 9. syyskuuta 2015 Fox-kanavalla alkanut tositelevisiosarja, jossa seurataan 22-vuotiaiden Alina Välimäen ja Sointu Borgin Charisma Promotion -yrityksen pyörittämistä opintojensa ohella.
Piiru (puutavara)
Piiruksi nimitetään sahatavaraa, jonka paksuus on sama kuin leveys ja mitat ovat 100–175 mm. Aiemmin rankorakenteista seinää on nimitetty myös piirurakenteeksi. Tällöin talon rungon kantavana rakenteena olevia pystyyn asennettuja soiroja kutsuttiin piiruiksi. Nykyisin käytetään nimitystä runkotolppa ja piirua käytetään vain yhden sahatavaralajin nimenä.
Häntäsammakko
Häntäsammakko (Ascaphus truei) on Ascaphus-sukuun kuuluva laji. Se liikkuu öisin.
Ulkonäkö ja koko
Aikuisen yksilön pituus on 2,5–5 cm. Koirailla on häntämäinen uloke, josta laji on saanut nimensä. Häntäsammakko on väriltään ruskea, punaruskea, vihreä tai harmaa. Päässä on tumma juova.
Lisääntyminen
Hedelmöitys on sisäinen. Naaras munii veteen kesällä. Munia on 40–80.
Ravinto
Eläin syö selkärangattomia eläimiä.
Shahab (ohjus)
thumb|right|50px|Shahab 3.
Shahab "tähdenlento" on nimitys joillekin Iranin strategisille ohjuksille. Niillä Iran pystyy uhkaamaan myös Israelia. Maalla ei ole toistaiseksi (vuoden 2009 toukokuussa) ydinaseita. Shahab-ohjuksista pisimmälle kantavat vuonna 2009 Shahab-3 ja sen muunnelma Ghadr-110. Shahab 3 kantaa 1300-2100 km, ja Ghadr-110 jopa 2500-3000 km.
Zelzal
Joidenkin tietojen mukaan nimeä Zelzal käytettäisiin Shahab-ohjuksistakin. Mutta Iranilla on myös toisentyyppisiä lyhyen kantaman Zelzal-ohjuksia, jotka lienevät venäläisen FROG-raketin muunnelmia. Eri muunnelmat kantavat 150, 210 ja 400 km.
Shahab-3
Esimerkiksi 2003 käyttöönotettu Shahab-3 kantaa noin 1300-2100 kilometriä. Kantomatka ulottuu Israeliin asti. Shahab-3 perustuu Pohjois-Korean Nodong 1-ohjukseen.
Shahab-3 käyttää nestemäistä polttoainetta ja on siten melko hidas laukaista. Ohjus osuu kohteeseensa 90-4000 metrin tarkkuudella, varmoja tietoja tästä ei ole. Ohjuksessa saattaa olla tarkkuutta huomattavasti lisäävä GPS-ohjaus. Sen taistelukärki on painoltaan 760-1000 kg. Ohjus pystyy kuljettamaan ydinkärjen. Toki ohjus soveltuu tavanomaisen räjähteen ja kemiallisen aseen kuljettamiseen. Aikaisemmat Shahabit olivat lyhyen kantaman Scud-ohjuksia. Iran aikoo luultavasti hankkia uusia, pidemmän kantaman ohjuksia.
Ghadr 110
Ghadr 110 on Shahab 3A:sta eli Ghadr 101:stä kehitetty ohjus, jonka ylemmän vaiheen polttoaine on luultavasti kiinteä. Ghadr 110 kantaa noin 1800 km ja on nopeampi laukaista kuin Shahab-3:n ensimmäinen versio.
Alppihiihdon maailmanmestaruuskilpailut 1997
34. alppihiihdon maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin Italian Sestrieressä 3.–15. helmikuuta 1997.
Syöksylasku
<br style="clear:both" />
Supersuurpujottelu
<br style="clear:both" />
Suurpujottelu
<br style="clear:both" />
Pujottelu
<br style="clear:both" />
Alppiyhdistetty
<br style="clear:both" />
Mitalitaulukko
Isäntämaa
Forssan sähkörata
thumb|250px|Forssan sähköradan vanhempi veturi lasikaapissa kirjaston pihassa. thumb|250px|Forssan sähköradan uudempi veturi Kapearaidemuseossa. Forssan sähkörata oli Forssa-yhtiön (vuodesta 1934 Finlayson Oy:n) omistama, Forssan tehtaiden sisäistä liikennettä hoitanut, Jokioisten Rautatiehen suoraan liittynyt 750 mm:n raideleveydelle rakennettu kapearaiteinen sähkörautatie. Radalla käytettiin 500 V tasajännitettä. (Vertailun vuoksi Suomen rataverkon sähköradoilla on käytössä 25 kV vaihtojännite, Helsingin raitioteillä 600 V ja Tampereen raitiotiellä 750 V tasajännite.).
Radalla oli käytössä kaksi sähköveturia. Kumpaakaan ei kelpuutettu sotakorvaukseksi. Radalla oli pääasiassa avoimia tavaravaunuja, sähköradan huoltovaunu sekä avoin lumiaura. Viimeksi mainittua ei juurikaan käytetty, vaan Jokioisten rautatien höyry- tai moottoriveturin työntämä Forssan aseman laatikkolumiaura kävi puhdistamassa myös tehtaan ja sahan raiteet kovien lumipyryjen jälkeen, koska avoin aura oli miehistölle hankala: se vaati raskaan suojavaatetuksen ja kiskon ja pyörän väliin pakkautuva lumi tahtoi aiheuttaa sähköveturille virtakatkoja.
Forssan tehtaiden sähköveturiliikenne loppui vuonna 1973 salaman vaurioitettua uudempaa kahdesta sähköveturista. Moottoriveturiliikenne jatkui Asko Oy:lle siirtyneellä Forssan sahalla kymmenen vuotta kahdella Move4–veturilla, joista toinen oli nimellisesti varalla vuoteen 1990 asti. Vetokalusto on tallessa: vanhempi, lyyravirroittiminen Orenstein & Koppel-sähköveturi (1898, 0-4-0sm) on ulkoisesti kunnostettuna ja keltaiseksi maalattuna lasikaapissa Forssan kaupunginkirjaston pihassa.
Uudempi, salamaniskun vuonna 1973 vaurioittama saksisankavirroittiminen sähköveturi (Siemens 1647/1905, 0-4-0sm) on ulkoisesti kunnostettuna ja veturinvihreällä maalattuna Minkiön Kapearaidemuseossa. Moottorivaurio olisi korjattavissa, mutta ratajohtojen puute sekä yleisongelmat sähkönsaannissa – veturin käyttöönotto vaatisi mm. oman sähköpääkeskuksen tulojohtoineen ja pääkytkimineen – ovat aiheuttaneet sen, että vaurioituneet osat on toistaiseksi vain suojattu estämään rappeutumista.
Moottoriveturit ovat myös Jokioisten Museorautatien hallussa, toinen ajokunnossa: vanhempi moottoriveturi, alun perin VR:n radanrakennusosastolle kapearaiteisten työmaaratojen veturiksi hankittu Move4 1/1950, 0-4-0 dm, “Killiäinen“ oli vuoteen 1983 finlayson Oy:n Forssan sahan liikenteessä ja sen jälkeen nimellisesti varalla. Vuonna 1990 veturi siirrettiin Jokioisten Museorautatielle jossa se vuonna 2001 valmistui peruskunnostuksesta.
Toinen Move4-tyyppinen Forssan sähköradan dieselveturi, entinen KVR13 (Valmet 9/1951, 0-4-0 dm), jonka Finlayson osti 1960-luvulla, on Humppilassa varastoituna.
Radan vanha kiskotus, vaihteet ja vaunut tai niiden telit ovat pääosin Jokioisten Museorautatiellä. Muutama kymmenen metriä kiskotusta on näkyvillä Forssassa vanhalla kutomoalueella.
pienoiskuva|Sähköradalta jäänyt johdonkannatin kehräämöalueella. Tekee nykyään kukka-amppelin kannattimen virkaa. Yksi johdonkannatin on säilynyt kehräämöalueella jossa se kesäisin on tehnyt kukka-amppelin kannattimen virkaa.
P. S. Vuoristo
Paavo Sakari Vuoristo (sukunimi aik. Friberg) (6. kesäkuuta 1869 Kankaanpää – 24. toukokuuta 1946 Kajaani) oli suomalainen seminaarinlehtori, kansakoulutarkastaja, oppikirjojen tekijä ja näytelmäkirjailija.
Henkilöhistoria
Vuoriston vanhemmat olivat nimismies Karl Arvid Friberg ja Fanny Adelaide Boijer. Hän pääsi ylioppilaaksi Suomalaisesta normaalilyseosta 1889 ja opiskeli Helsingin yliopistossa valmistuen filosofian kandidaatiksi 1891. Vuoristo toimi opettajana oppikouluissa ja opettajaseminaareissa. Viimeksi hän oli Kajaanin seminaarin äidinkielen lehtori ja varajohtaja 1902–1936 sekä Kajaanin kansakoulujen tarkastaja 1921–1936. Vuoristo oli naimisissa kaksi kertaa, ensin 1893–1932 Johanna Ingeborg Hanna Wallinin (k. 1932) kanssa. Heillä oli kahdeksan lasta, joista yksi oli metsäteknologian professori Ilmari Vuoristo. Vuodesta 1934 Vuoriston puoliso oli Tyra Kärjenkoski.
Kirjallinen tuotanto
Vuoristo kirjoitti kansakoulun äidinkielen kielioppeja ja työkirjoja sekä lisäksi lastennäytelmiä:
Otto Rehhagel
Otto Rehhagel (s. 9. elokuuta 1938) on saksalainen jalkapallovalmentaja ja entinen puolustaja.
Stockmannin Tapiolan tavaratalo
Tapiolan Stockmann on Espoon Tapiolassa sijaitseva Stockmannin tavaratalo. Se toimi vuosina 1981–2017 osoitteessa Länsituulentie 5. Vuonna 2017 tavaratalo muutti uusiin tiloihin kauppakeskus Ainoaan.
Otto Rehhagel
Lähes 40-vuotisen valmennusuran tehnyt Rehhagel voitti urallaan kolme Saksan Bundesliigan mestaruutta. Hän luotsasi Kreikan maajoukkueen yllättäen Euroopan mestariksi 2004.
Stockmannin Tapiolan tavaratalo
Historiaa
pienoiskuva|Tapiolan vanha Stockmann, joka toimi vuosina 1981–2017. pienoiskuva|Stockmannin Tapiolan tavaratalon vanhan puolen purkutyöt käynnissä maaliskuussa 2017.
Otto Rehhagel
Ura pelaajana
Pelaajaurallaan Rehhagel edusti Rot-Weiss Esseniä (1960–1963), Hertha BSC Berliniä (1963–1965) ja 1. FC Kaiserslauternia (1965–1972). Yhteensä hän pelasi Bundesliigassa 201 ottelua.
Stockmannin Tapiolan tavaratalo
Historiaa
Tapiolan Stockmann avattiin vuonna 1981 osoitteeseen Länsituulentie 5. Tavarataloa laajennettiin ainakin vuosina 1987, 1990 ja 1998.
Otto Rehhagel
Ura pelaajana
Meriitit pelaajana
Stockmannin Tapiolan tavaratalo
Historiaa
Ainoan laajennus rakennettiin puretun K-Supermarketin talon paikalle ja Merituulentien päälle. Laajennusosan peruskivi muurattiin 22. toukokuuta 2015. Stockmann toimi entisissä tiloissaan kunnes uusi tavaratalo avattiin 16. maaliskuuta vuonna 2017.
Otto Rehhagel
Ura valmentajana
Rehhagel aloitti valmennusuransa vuonna 1974 Kickers Offenbachin peräsimessä. Ura ei alkanut ruusuisesti ja katastrofaalisen Borussia Dortmundille kärsityn 0–12 tappion jälkeen Rehhagel sai haukkumanimen Otto Torhagel (Tor on saksaksi maali ja Hagel raekuuro).
Stockmannin Tapiolan tavaratalo
Historiaa
Muuton jälkeen aloitettiin Stockmannin vanhojen tilojen purkaminen ja Ainoa-kokonaisuuden jatkorakentaminen.
Otto Rehhagel
Ura valmentajana
Helmikuussa 1976 Rehhagel tuli SV Werder Bremenin päävalmentajaksi loppukauden 1975–76 ajaksi. Rehhagelin johdolla Werder Bremen säilyi 1. Bundesliigassa, mutta 38-vuotias saksalainen sai tehdä kauden päätteeksi tilaa Hans Tilkowskille.
1976–80 Rehhagel valmensi Bundesliigan keskikastissa viihtynyttä Borussia Dortmundia, Arminia Bielefeldiä sekä Fortuna Düsseldorfia, jonka kanssa hän voitti Saksan Cupin 1980.
Huhtikuussa 1981 Rehhagel palasi Werder Bremeniin erotetun Kuno Klötzerin tilalle. Alkoi 14-vuotinen loistelias jakso pohjoissaksalaisseuran historiassa. Rehhagel loi Werder Bremenistä tiukan puolustavan joukkueen, joka iski armotta vastaiskuista maaleja. Vaikka 14 vuoteen mahtui kirpakoita takaiskuja, oli Rehhagelin ajanjakso kuitenkin varsin menestyksekäs. Hän johdatti Werderin kahteen liigamestaruuteen, kahteen Saksan Cupin voittoihin, kolmeen Saksan Supercupin voittoihin sekä Cup-voittajien Cupin voittoon. Sen lisäksi Rehhagel luotsasi Bremenin Saksan liigassa toiseksi neljästi ja Cupin finaaliin hävinneeksi osapuoleksi kaksi kertaa.
Bayern-episodin jälkeen Rehhagel jatkoi uraansa 1. FC Kaiserslauternin päävalmentajana. Rehhagel sai uutta virtaa 2. Bundesliigaan pudonneeseen joukkueeseen ja nosti sen takaisin pääsarjaan ja taistelemaan europaikoista. Kaudella 1997–98 Rehhagel luotasi Kaiserslauternin yllättävään Saksan mestaruuteen ja 1998–99 seura eteni Mestarien liigassa aina neljännesvälieriin saakka. Huonosti alkanut kausi 2000–01 johti Rehhagelin lähtöön seurasta lokakuussa 2000. thumb|250px|Otto Rehhagel (oikealla) Vuonna 2001 Rehhagel palasi valmennushommiin siirtyessään Vassilis Daniiln seuraajaksi Kreikan maajoukkueen päävalmentajaksi. Rehhagelin kilpikonnataktiikalla Kreikka selviytyi sensaatiomaisesti EM-kisoihin 2004. Heittopussiksi povatut helleenit saivat kaikki mykistymään, kun Rehhagelin miehistö sumputti niin Tšekin, Ranskan kuin Portugalinkin taitohyökkääjät. Kisat huipentuivat kreikkalaisten mestaruusjuhliin, kun isäntämaa Portugali kaatui finaalissa 1–0.
Kuningas Otto lempinimen saanut, ja ensimmäisenä ulkomaalaisena Vuoden kreikkalaiseksi palkittu Rehhagel on jatkanut uraansa Kreikassa spekulaatioista huolimatta. 2004 häntä huhuttiin Saksan jalkapallomaajoukkueen päävalmentajaksi Rudi Völlerin tilalle, mutta Rehhagel on jatkanut työtään Kreikassa. MM-kisat 2006 jäivät haaveeksi, mutta EM-karsinnoissa 2008 hallitseva mestari otti lohkovoiton ennen Turkkia ja eteni kisoihin puolustamaan mestaruutta.
Maaliskuun lopussa 2008 Kreikan jalkapalloliitto tiedotti Rehhagelin jatkaneen sopimustaan Kreikan maajoukkueen päävalmentajana aina MM2010-projektin loppuun saakka. Hänen paikkansa tosin oli uhattuna, kun joukkue jäi alkulohkoon saman vuoden EM-kisoissa. Hän kuitenkin jatkoi edelleen Kreikan luotsina.
Luottamus Rehhageliin palkittiin kun hän johdatti kolmansiin arvokisoihin päävalmentajakaudellaan. MM-lopputurnauspaikka tosin ratkesi vasta jatkokarsintojen Ukraina-voiton jälkeen. Lopputurnauksessa Kreikka onnistui voittamaan Nigerian 2–1, mutta tappiot Korean tasavallalle ja Argentiinalle olivat liikaa ja turnaus päättyi jo lohkovaiheeseen. Pian Kreikan putoamisen jälkeen Rehhagel ilmoitti jättävänsä maajoukkuevalmentajan tehtävät yhdeksän vuoden jälkeen.
Lokakuussa 2010 Saksan jalkapallokulttuurin liitto palkitsi Rehhagelin 10 000 euron arvoisella Walther-Bensemann-Sonderpreisilla elämäntyöstään jalkapallon parissa.
Helmikuun puolivälissä 2012 Rehhagel palasi yllättäen valmennustehtäviin Bundesliigaseura Hertha BSC:n päävalmentajana. Rehhagelin johdolla Hertha sijoittui Bundesliigassa kolmanneksi viimeiseksi ja joutui putoamiskarsintaan. Sarjapaikan säilyttäminen jäi haaveeksi, kun Fortuna Düsseldorf oli parempi yhteismaalein 4–3. Toinen osaottelu Düsseldorfissa päättyi fanien mellakointiin ja Hertha teki ottelusta protestin, joka kuitenkin hylättiin. Päätöksen jälkeen Hertha ilmoitti, että Rehhagelin päävalmentajana korvaa Jos Luhukay.
Lars Mikander
Lars Torstenson Mikander (15. marraskuuta 1917 Loviisa – 11. lokakuuta 1999 Porvoo ) oli suomalainen yritysjohtaja, koulutukseltaan diplomi-insinööri. Hän sai vuorineuvoksen arvonimen 1975 ja tekniikan kunniatohtorin arvon 1978. Hän oli A. Ahlström Oy:n pääjohtaja 1973–1981. Vuodesta 1977 hän Metsäteollisuuden Keskusliiton hallituksen puheenjohtaja. Hänen seuraajansa Ahlströmin johdossa oli Krister Ahlström.
Shock rock
thumb|250px|W.A.S.P esiintymässä [[Stavangerissa, Norjassa.]] thumb|250px|Turbonegro esiintymässä Norjassa [[22. heinäkuuta 2006.]] thumb|250px|Marilyn Manson esiintymässä [[Ranskassa vuonna 2007.]] Shock rock on rockmusiikkia, jonka sanoma tai yleisvaikutelma on "shokeeraava" ja jota usein pidetään lapsille sopimattomana. Shock rockin teemoja ovat yleensä kauhu, seksi, väkivalta ja joskus myös kova kiroilu. Nykyisistä rockmuusikoista esimerkiksi Marilyn Mansonia on luonnehdittu shock rockin esittäjäksi. Suomessa tunnetuin shock rock -vaikutteista musiikkia esittävä yhtye lienee Lordi.
Shock rockin historiaa
Alice Cooper oli 1960-luvun jälkipuoliskolla ensimmäisiä ellei jopa ensimmäinen varsinainen shock rock -yhtye. Alice Cooper tuli tunnetuksi teatraalisesta lavaesiintymisestään, joka yhdisteli väkivaltaista teatteria, vaudevillea ja rockia. Alice Cooper on tyylilajin tunnetuin esittäjä ja edelläkävijä, mistä johtuu myös hänen lempinimensä "The Godfather of Shock rock". Jo ennen Alice Cooperia kauhu oli osana Screamin' Jay Hawkinsin esiintymistä 1950-luvun lopulla ja 1960-luvun alussa. Kauhushow on myöhemmin ollut olennainen osa myös muun muassa KISSin ja Lordin esiintymistä. 1980-luvulla pyövelin hupuissa esiintyvä The Mentors -yhtye kehitti rape rock -tyylilajin (suom. raiskausrock). Myöhemmin tyylilaji on liitetty myös eräisiin muihin shock rock -yhtyeisiin kuten The Murder Junkies ja The MILF Hunters. Black metal-yhtyeillä on tapana herättää kauhua esiintymisissään. Kuitenkin black metal ei varsinaisesti ole shock rockia, sillä raakuuden ajatellaan olevan osa sitä, eikä sillä ole välttämättä tarkoitusta erottautua muista yhtyeistä, vaan pikemminkin olla samanlainen kuin muut.