cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Nissan Primera
Nissan Primera P11 (1996–2001)
Comfortissa oli vakiona neljä turvatyynyä, ulkolämpömittari, sähköikkunat edessä, kauko-ohjattu keskuslukitus, lämmitettävät sähköpeilit sekä kuljettajan istuimen korkeuden ja ristiseläntuen säätö. Sportissa oli vakiovarustuksen lisäksi kevytmetallivanteet, takaspoileri, nahkaverhoiltu ohjauspyörä, valkopohjaiset mittarit ja urheilullinen verhoilu. Elegancessa puolestaan oli automaatti-ilmastointi, sähköikkunat takana, kojelaudan puujäljitelmäkoristeet ja kromatut ovenkahvat.
Keväällä 2000 oli tarjolla Si-malli, jossa oli Comfortin lisäksi automaatti-ilmastointi, kevytmetallivanteet, takaspoileri ja jälkiasennettu Clarion-radio/CD-soitin.
Kesäkuussa 2000 tuli saataville Serenade 1,6-litraisena. Varusteina oli Clarion-radio/CD-soitin ja manuaali-ilmastointi, mutta ovenkahvat ja kylkilistat olivat mustat. Varusteista oli karsittu etusumuvalot, takaistuimen keskikyynärnoja sekä lukuvalot.
Vuoden 2001 mallistossa Serenaden oli korvannut Family, jonka varustukseen ei kuulunut ilmastointia. Uusi Sport+ sisälsi sivuturvatyynyt, lukuvalot ja takaistuimen keskikyynärnojan, jotka jäivät pois normaaleista Sport-malleista. Uusi moottorivaihtoehto oli 1,6-litrainen (106 hv) suorasytytyksellä.
Kesän 2001 erikoismalli oli Allstar, varusteinaan Comfortin lisäksi radio/CD-soitin, kevytmetallivanteet ja ilmastointi. Moottori oli 1,6-litrainen. Syksyllä 2001 Elegancen korvasi Luxury, jossa oli aiemman lisäksi/sijaan kevytmetallivanteet, alumiinikoristeet kojelaudassa ja valkopohjaiset mittarit.
Nissan Primera P12 (2001–2007)
Vuoden 2001 loppupuolella esiteltiin Primeran kolmas sukupolvi. Auton muotoilu oli aikaisempaa yksilöllisempää ja painoa oli kertynyt jonkin verran edellismallia enemmän. Kojelaudan persoonallinen piirre on keskitetty mittaritaulu. Eurooppaan myytävät autot valmistettiin jälleen Englannissa.
Moottoreina olivat 1,6- (109 hv), 1,8- (116 hv) ja 2,0-litraiset (140 hv) 16-venttiiliset bensiinimoottorit sekä 1,9- (120 hv) ja 2,2-litraiset (138 hv) yhteispaineruiskutteiset dieselmoottorit. Ainoastaan Japanissa oli saatavilla 2,5-litrainen bensiinimoottori. 1,6- ja 1,8-litraisia lukuun ottamatta vaihteisto oli kuusivaihteinen. 1,8-litraisen yhteyteen sai myös neliportaisen perinteisen automaattivaihteiston ja 2,0-litraiseen CVT-automaatin.
Vuoden 2002 Euro NCAP -kolaritestistä Primera sai tulokseksi neljä tähteä viidestä. Perusmalli Visian varustelu oli kattava luokassaan. Siihen kuului kuusi turvatyynyä, aktiiviset pääntuet, ABS-jarrut hätäjarruassistentilla, lämmitettävät sähköpeilit ja etuistuimet, sähköikkunat edessä, kuljettajan istuimen korkeussäätö, etuistuinten ristiseläntuen säätö, ajotietokone 5,8 tuuman värinäytöllä ja automaatti-ilmastointi.
Teknassa oli kuuden CD:n vaihtajalla varustettu audiojärjestelmä, tuulilasinpyyhinten sadetunnistin, rengaspaineiden valvontajärjestelmä, 17 tuuman kevytmetallivanteet, etusumuvalot sekä sähköikkunat ja lukuvalot takana. Verhoilun väri oli Visian harmaan sijaan musta.
Vuoden 2007 erikoismalli XE:ssä oli Acentan varusteiden lisäksi osittain nahkaverhoillut istuimet, sähköikkunat ja lukuvalot takana sekä mattahopean väriset ovenkahvat.
Primeran myynti Suomessa lopetettiin syksyllä 2007. Malli ei saanut Euroopassa itselleen seuraajaa, joten Nissanin mallistosta on siitä lähtien puuttunut vastaavan luokan auto.
Sheldon Lettich
Sheldon Lettich (s. 14. tammikuuta 1951) on yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja ja -käsikirjoittaja.
Käsikirjoittaja
Lettichin ensimmäinen filmattu käsikirjoitus oli Stryker’s War (1985), joka filmattiin vaatimattomalla 200 000 dollarin budjetilla. Seuraavaksi filmille päätyi Rick Rosenthalin ohjauksessa Meidän miehemme Misha (1987). Toimintaelokuvia seuraavaksi kynäillyt Lettich onnistui kirjoittamaan pari hittiä peräkkäin; Jean-Claude Van Dammen tähdittämät Bloodsport (1988), Lionheart – Liian kova kuolemaan (1990), Kaksoisisku (1991), sekä Legioonalainen (1998). Myös Sylvester Stallonen tähdittämä Rambo – taistelija 3 (1988) oli suuri hitti.
Ohjaaja
Van Dammen tähdittämät Lionheart – liian kova kuolemaan (1990), Kaksoisisku (1991), The Order (2001) sekä The Hard Cops (2006) ovat Lettichin menestyneimmät ohjaustyöt.
Turun ylioppilasteatteri
pienois|Turun ylioppilasteatterin julkisivu. Turun ylioppilasteatteri on Turussa toimiva harrastajateatteri, joka perustettiin vuonna 1959. Teatteri tuottaa vuosittain 4–5 näytelmää sekä kabaree-esityksen vapunaattona. Teatterilla on noin 100 jäsentä ja se järjestää esitysten lisäksi myös teatterialan koulutusta. Teatterin riveistä on vuosien varrella noussut monia teatterialan ammattilaisia ja suunnannäyttäjiä.
Teatterin ylintä päätäntävaltaa pitää hallussaan vähintään kaksi kertaa vuodessa kokoontuva jäsenkokous. Kokouksissa jäsenistö valitsee sekä ohjelmiston että päätöksiä toimeenpanevan johtokunnan.
Big Trouble
Big Trouble on vuonna 2002 ensi-iltansa saanut musta komediaelokuva, joka pohjautuu pakinoitsija-kirjailija Dave Barryn kirjoittamaan romaaniin. Rikosfarssissa toinen toistaan hölmömmät tunarihahmot yrittävät salakuljettaa ydinpommia halpalennolla Miamista Bahamasaarille.
Lentoyhtiöiden löysille turvatoimille irvaileva elokuva oli valmistumisvaiheessa loppukesästä 2001, mutta se jäädytettiin heti syyskuun 11. päivän terrori-iskujen tapahduttua. Se sai ensi-iltansa vasta keväällä 2002, muttei menestynyt kovin hyvin.
Jumalan Kansan Raamattu
Jumalan Kansan Pyhä Raamattu on Uuras Saarnivaaran johdolla Kansanlähetyksessä tehty suomenkielinen raamatunkäännös, joka valmistui vuonna 1992. Käännös pohjautuu Vanhaan kirkkoraamattuun, ja siinä on korjattu sen virheitä sekä lisätty selityksiä.
Tampereen Säästöpankin talo (Hämeenkatu)
Tampereen Säästöpankin talo on Tampereen Hämeenkadulla sijaitseva liike- ja asuinrakennus, joka on alun perin tehty Tampereen Säästöpankin pääkonttoriksi. Talon suunnitteli arkkitehti Harry W. Schreck, ja se valmistui kesällä 1952. Tampereen Säästöpankki päätti rakennuttaa talon, koska sen edelliset toimitilat Kauppakadun varrella sijaitsevassa Säästöpankintalossa olivat käyneet ahtaiksi. Säästöpankin olemassaolo lakkasi 1990-luvulla, ja nykyään rakennuksessa toimii Tampereen Seudun Osuuspankki.
Turun ylioppilasteatteri
Historia
Turun ylioppilasteatteria edelsi vuonna 1952 perustettu kerho Turun Ylioppilasnäyttelijät. Vasta kahta vuotta myöhemmin se teki ensimmäisen julkisen esityksensä Jean Anouilh’n näytelmästä Jeanette ja Romeo. Turun ylioppilaslehden kriitikon mukaan puutteita oli jopa vuorosanojen osaamisessa.
Tampereen Säästöpankin talo (Hämeenkatu)
Schreckin piirtämä rakennus edustaa tyyliltään funktionalismia, ja sen olemus on massiivinen. Julkisivu on päällystetty punaruskealla graniitilla. Sisällä on iso pankkisali. Taloa ei ole suojeltu asemakaavalla, mutta Tampereen kaupungin kaavoitusyksikön tekemän selvityksen mukaan se on rakennustaiteen, kulttuurihistorian ja kaupunkikuvan kannalta merkittävä kohde. Lisäksi se on kiinteä osa Hämeenkatua, joka muodostaa valtakunnallisesti merkittävän rakennuskokonaisuuden yhdessä Hämeensillan ja Keskustorin kanssa.
Turun ylioppilasteatteri
Historia
Kerho toimi epäsäännöllisesti ja ajoittain toiminta taukosi kokonaankin. Vuonna 1958 ohjaajaksi saatiin Turun Vapaanäyttämön Pentti Siivonen, minkä jälkeen toiminta muuttui pian säännölliseksi ja teatteri perustettiin. Siivosen ensimmäinen ohjaus oli Kerjäläisooppera. Vuonna 1965 teatteri vieraili Saksan ylioppilasteatterifestivaaleilla ja sai kiitosta Kyösti Kelhän ohjaamilla näytelmillä Kihlaus ja Münchhausen.
Teatteri toimi alkuun monissa eri paikoissa, kuten luentosaleissa ja urheilutiloissa. Vuonna 1967 teatteri sai omat tilat Lounais-Suomen Maalaistentalosta, jossa se toimi vuoteen 1979 saakka. Tällöin toiminta siirtyi nykyiseen tilaan, jonka teatterin jäsenistö remontoi yhdessä Turun kaupungin kanssa. Kesäteatteria Turun ylioppilasteatteri on tehnyt vuodesta 1967 alkaen.
Tampereen Säästöpankin talo (Hämeenkatu)
Säästöpankin talon paikalla sijaitsi aiemmin elokuvateatteri Imatra. Se tuhoutui vuonna 1927 tulipalossa, jossa kuoli myös 21 ihmistä.
Turun ylioppilasteatteri
Historia
1980-luvulla Turun ylioppilasteatterin tulkinta Per Olov Enquistin näytelmästä Tribadien yö sai menestystä Monacossa harrastajateatterien maailmantapahtumassa. Eeva-Liisa Mannerin Toukokuun lumi esitettiin vierailuilla Tartossa ja Bratislavassa. Peräkkäisinä vuosina 1986 ja 1987 teatteri toimi kansainvälisen ylioppilasteatterifestivaalin isäntänä, ja kotimainen Ylioppilasteatterifestivaali on järjestetty Turussa vuonna 2002 sekä Turun kulttuuripääkaupunkivuonna 2011.
Vuonna 1999 teatterin toiminta oli vaakalaudalla, kun kaupunki lopetti teatterirakennuksen vuokratuen. Turun ylioppilasteatteri selvisi kuitenkin kassakriisistä ja sai järjestettyä taloutensa niin, että tila säilyi sen käytössä. Uusi tilakriisi syntyi vuonna 2007, kun kaupunki laittoi rakennuksen myyntiin. Joulukuussa 2007 Turun Yliopistosäätiö osti tilan ja teatterin toiminta saattoi jatkua. Vuonna 2009 teatteri vietti 50-vuotisjuhliaan.
Turun ylioppilasteatteri joutui perumaan Samuel Beckettin näytelmän Godota odottaessa esitykset juuri ennen ensi-iltaa maaliskuussa 2018, sillä oikeuksien omistaja Beckettin perikunta ei hyväksy näyttelijävalintaan tehtyä muutosta, että miesrooleja näyttelisivät naiset.
Ringo Lam
thumb|Ringo Lam Ringo Lam Ling-Tung (8. joulukuuta 1955 Brittiläinen Hongkong – 29. joulukuuta 2018 Hongkong, Kiina ) oli hongkongilainen elokuvatuottaja, -ohjaaja ja -käsikirjoittaja. Hänet tunnetaan erityisesti toimintaelokuvistaan.
Lam opiskeli elokuvaa Yorkin yliopistossa Torontossa, Kanadassa, mutta hän tuotti ensimmäiset ohjaustyönsä Hongkongissa. Ensimmäinen suurempaa huomiota saanut ohjaustyö oli City on Fire (1987), joka oli vaikuttamassa Quentin Tarantinon elokuvaan Reservoir Dogs (1992). Reservoir Dogsissa oli useampia kohtauksia, jotka olivat lähes suoraan City on Firesta.
Lamin seuraava kansainvälinen menestys ilmestyi vuonna 1992, jolloin Jackie Chanin tähdittämä Shuang long hui keräsi Yhdysvalloissa lähes kymmenen miljoonan dollarin lipputulot. Ensimmäisen Hollywood-elokuvansa Maximum Riskin hän ohjasi vuonna 1996. Pääosassa nähtiin Jean-Claude Van Damme, ja lipputuloja kertyi yli 50 miljoonaa dollaria.
Van Damme nähtiin pääosissa myös kahdessa seuraavassa Lamin Hollywood-elokuvassa; Replicant – tappajan kopio (2001) ja In Hell (2003). Lamin oli tarkoitus ohjata Van Dammen elokuva Wake of Death – täydellinen kosto (2004), mutta jättäytyi hankkeesta pois. Niin ikään Van Dammen tähdittämä Until Death – kosto tai kuolema (2007) oli alun perin Lamin projekti, mutta hän jätti projektin taiteellisiin erimielisyyksiin vedoten.
Lam teki elokuvia Hollywoodin rinnalla myös Hongkongissa. Hän ilmaisi kuitenkin 2000-luvulla pettymyksensä hongkongilaisen elokuva-alan tilaan ja teki 2000-luvulla elokuvia enää harvakseltaan. Triangle oli hänen, Tsui Harkin ja Johnnie Ton ohjaama episodielokuva. Lamin viimeinen elokuvansa oli vuonna 2016 julkaistu Sky on Fire.
Mikko Lönnström
Mikko Lönnström (s. 3. lokakuuta 1982 Porvoo) on uransa lopettanut suomalainen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan keskuspuolustaja.
Lönnström on Gammelbackan Terän ja FC Futuran kasvatti. Debyyttinsä miesten sarjoissa hän teki Riihimäen Palloseurassa vuonna 2000, jolloin hän pelasi yhden ottelun Ykkösessä. Aikuisiällä Lönnström on pelannut enimmäkseen Ykkösessä ja Kakkosessa edustaen useita eri seuroja. Kaudella 2006 hän pelasi Veikkausliigaa FC KooTeePeen paidassa. Kaudeksi 2013 Lönnström siirtyi FC Viikinkeihin, jossa hän oli pelannut jo aiemmin vuonna 2004. Hän kuului kaudella 2013 Viikinkien kapteenistoon, ja marraskuussa 2013 hän teki seuran kanssa kauden 2014 kattavan jatkosopimuksen.
Feliks Jusupov
pienoiskuva|Jusupov ja puoliso Irina noin vuonna 1915. Ruhtinas Feliks Feliksovitš Jusupov, kreivi Sumarokov-Elston (23. maaliskuuta (J: 11. maaliskuuta) 1887 Pietari, Venäjän keisarikunta – 27. syyskuuta 1967 Pariisi, Ranska), oli venäläinen aristokraatti, joka parhaiten muistetaan Grigori Rasputinin murhasta vuonna 1916.
Varhaisvuodet
Feliks Jusupov oli äitinsä Zinaida Nikolajevna Jusupovan puolelta tataarisukuinen; suku kuului Venäjän rikkaimpiin ja omisti kaivoksia Siperiassa sekä turkisteollisuutta. Isä oli kreivi Feliks Sumarokov-Elston (1856–1928), Moskovan kenraalikuvernööri vuosina 1914–1915.
Feliksistä tuli Jusupovin omaisuuden pääperijä, kun hänen veljensä Nikolai (s. 1883) kuoli kaksintaistelussa 1908. Hän lahjoitti omaisuuttaan paljon hyväntekeväisyyteen. Poikamiehenä Jusupov vietti epätavallista elämää; itse hän on kertonut oleskelleensa usein mustalaisten keskuudessa, jossa oppi käyttämään naisellisia vaatteita. Vuosina 1909–1911 Jusupov opiskeli Oxfordin yliopistossa, jossa hän perusti Oxfordin Venäjän-seuran.
Feliks Jusupov nai ruhtinatar Irina Romanovan 22. helmikuuta 1914 Aniskovin palatsissa Pietarissa. Irinan vanhemmat olivat suuriruhtinas Aleksander Mihailovitš Romanov ja suuriruhtinatar Ksenia Aleksandrovna Romanova, joka oli tsaari Aleksanteri III:n ja tämän puolison Maria Fjodorovnan neljäs lapsi ja Nikolai II:n sisar. Jusupovit saivat yhden lapsen, ruhtinatar Irina Feliksovna Jusupovan (1915–1983).
Ensimmäinen maailmansota ja Rasputinin murha
pienoiskuva|vasen|Jusupovin palatsi Moikan rannalla. Irina ja Feliks Jusupov olivat häämatkalla Euroopassa ja Lähi-idässä, kun ensimmäinen maailmansota syttyi. Vain sukulaistensa vaikutusvallan ansiosta he saivat luvan palata vihollismaista Tanskan kautta Suomen suuriruhtinaskuntaan ja sieltä edelleen Venäjälle.
Jusupov muutti yhden Moikan palatsinsa siiven sotilassairaalaksi, mutta vältti itse asepalveluksen vedoten lakiin, joka perustuu perheen ainoan pojan vapautukseen.
Joulukuun 16. ja 17. päivän välisenä yönä 1916 Jusupov ja joukko vaikutusvaltaisia venäläisiä aatelisia, muiden muassa tsaarin serkku Dmitri Pavlovitš Romanov, kutsuivat munkki Grigori Rasputinin Moikan palatsiin ja surmasivat hänet raa'asti. Rangaistukseksi Jusupov ja kaksi muuta salaliittolaista joutuivat sisäiseen karkotukseen Pietarin ulkopuolelle.
Maanpako
Tsaari Nikolai II:n luopuessa kruunusta helmikuun vallankumouksen aikana 1917 Jusupov palasi takaisin Pietariin, otti palatsistaan mukaansa muutamia arvoesineitä ja suuntasi Krimille, josta hän matkusti brittien kuninkaallisen laivaston taistelulaiva HMS Marlborough'lla Mustanmeren poikki Jaltasta Maltalle ja sieltä Italiaan. Italiasta hän matkusti junalla Pariisiin, ja sieltä edelleen Lontooseen. Italiassa hän lahjoi virkamiehet timanteilla, jotta saisi viisumin. Vuonna 1920 hän muutti takaisin Ranskaan ja asui Pariisissa loppuikänsä. Ranskaan Jusupov onnistui tuomaan palatsistaan Rembrandtin maalauksia, jotka hän myi Pariisissa. Jusupovien Pariisin kodista tuli venäläisten emigranttien keskus sekä poliittisesti että taloudellisesti. Jusupovit perustivat muotitalon, jonka nimi oli Irfé (eli Irina ja Feliks).
Oikeusjutut
Vuonna 1932 Jusupovit haastoivat yhdysvaltalaisen elokuvayhtiön Metro-Goldwyn-Mayerin oikeuteen elokuvasta Rasputin and the Empress (Rasputin ja keisarinna). Elokuvassa väitettiin, että munkki Rasputinin murhan syynä olisi ollut Irinan suhde munkkiin. Elokuvassa Irinan nimi oli vaihdettu ruhtinatar Natashaksi. Jusupovit saivat 25 000 punnan korvaukset. Vuonna 1965 Jusupovit haastoivat oikeuteen amerikkalaisen televisioyhtiö Columbia Broadcasting Systemsin, joka oli tehnyt näytelmän Rasputinin murhasta. Syyte oli, että tietyt kohtaukset olivat fiktiivisiä. Jusupovit hävisivät jutun.
Julkaistuaan muistelmansa, jotka koskivat Rasputinin murhaa, haastoi Rasputinin tytär Maria Dmitri Pavlovitš Romanovin ja Feliks Jusupovin oikeuteen isänsä murhasta 800 000 Yhdysvaltain dollarin korvausta vastaan. Oikeus kuitenkin totesi, ettei sillä ole juridista oikeutta tuomita tapauksesta, joka tapahtui ensimmäisen maailmansodan aikana Venäjällä. Historioitsijat, jotka ovat tutkineet Rasputinin murhaa, eivät pidä luotettavana Feliks Jusupovin kertomusta. Tapahtumasta on julkaistu uudempia teoksia, joissa Rasputinin kerrotaan kuolleen luotiin Jusupovin palatsin pihalla.
Kuolema
Feliks Jusupov kuoli vuonna 1967 Pariisissa. Hänet on haudattu Sainte-Geneviève-des-Bois’n venäläiselle hautausmaalle.
NBA-kausi 1979–1980
NBA-kausi 1979–1980 oli NBA-liigan 34. kausi.
Runkosarja
V=voitot, H=häviöt, V%=voittoprosentti, *=divisioonansa voittaja
Sepi Kumpulainen
Seppo Tapani "Sepi" Kumpulainen (s. 15. heinäkuuta 1970), eli "Kalevankadun laulava talonmies" on suomalainen kantaa ottavaa kansanmusiikkia, laulelmaa ja huumorimusiikkia esittävä laulaja, joka teki läpimurtonsa 1990-luvun alussa. Hänen tunnetuimpia kappaleitaan ovat muun muassa ”Mä oon mahtava mies”, ”Hirviö tuli mua vastaan”, ”Armotonta menoa” ja ”Railakas ilta Venetsiassa”. Kumpulainen esiintyi myös Kolmoskanavalla ja myöhemmin MTV3-kanavalla esitetyssä Frank Pappa Show’ssa.
Kumpulaisen ura lähti liikkeelle, kun hän vei omia nauhoituksiaan kotinsa lähellä olleeseen Fennica Records -levyliikkeeseen, jonka kiinteistön talonmiehenä hänen äitinsä työskenteli. Myös levy-yhtiönä toimineen Fennican myyjät pitivät niitä sen verran mielenkiintoisina, että veivät Kumpulaisen studioon äänittämään ja pistivät levyn myyntiin, vaikka he eivät odottaneet sen menevän kaupaksi. Pian Radio City soitti Kumpulaisen kappaleita ja Kumpulainen pyydettiin esiintymään Kaivopuistossa olleeseen kansanjuhlaan, jota juontamassa oli Heimo Holopainen. Tämä vei hänet sitten omaan televisio-ohjelmaansa. Kumpulaisen kappaleita alkoi soida radiossa ja televisiossa ja hän pääsi esiintymään eri puolille Suomea. Kappaleesta "Armotonta menoa" tuli jonkinlainen lama-ajan teemakappale. Usein se kuultiin myös Frank Pappan levyttämänä mahtipontisena versiona.
Kumpulainen yritti comebackia vuonna 1993 vanhojen hittiensä discoversioilla, jotka julkaistiin EuroSepi Kumpulainen Remix -minialbumilla, mutta ei saavuttanut erityistä menestystä. Levyn kansikuvituksessa Kumpulainen oli pukeutunut Elvis-asuun.
Vuonna 2005 Sepi Kumpulainen teki toisen comebackinsa ja julkaisi Erikoismiehet-yhtyeen kanssa Kesähitti-minialbumin. Seuraavana vuonna ilmestyi albumi nimeltään Poliisi saapuu Tikkurilaan.
Vuonna 2020 Sepi Kumpulainen juhli 50-vuotisjuhlia niin Suomessa kuin viikon kiertueella Virossa. Kiertue sisälsi myös studiovierailun Juha Saunalan sekä virolaisen taiteilijan Jaan Pehkin kanssa, ja tästä julkaistiin 30. maaliskuuta 2021 EP Viiskymppiset Virossa. Helsingin On The Rocksin juhlakeikalla Sepi esiintyi bändinä lukuisina vierailijoineen. Juhlakeikan haastattelussa Sepi puhui ensimmäistä kertaa julkisesti lievästä kehitysvammaisuudestaan.
Vuonna 2021 Sepi Kumpulainen esiintyi Sydänliiton terveyskampanjassa sekä julkaisi musiikkivideon "Henkinen kehitys" yhteistyössä Sami Sokean kanssa.
Vuonna 2022 Sepi Kumpulainen oli ääninäyttelijänä Susanna Helken ohjaamassa dokumenttielokuvassa Armotonta menoa – Hoivatyön lauluja. Dokumenttielokuvassa esiintyvä kappale ja artistin puhe julkaistiin maaliskuussa 2022 myös singlenä "Armotonta menoa – Kaikesta nyt tingitään".
Liricas Analas
Liricas Analas on Graubündenin kantonissa Sveitsissä perustettu hip hop -yhtye. Se aloitti levytysuransa vuonna 2004. Yhtyeen sanoitukset ovat retoromaaniksi.
Night of the Living Dead
Night of the Living Dead tarkoittaa seuraavia asioita:
Anvik
Anvik on kaupunki Alaskassa.
Vuoden väestönlaskennassa kaupungin asukasluku oli 104. Näistä 90 % edusti etnisesti Amerikan alkuperäiskansoja.
Gavriá
Gavriá on Kreikan kylä, joka sijaitsee Amvrakikóslahden pohjoispuolella noin seitsemän kilometriä Ártan kaupungista lounaaseen. Se kuuluu hallinnollisesti Ártan kuntaan, Ártan alueyksikköön ja Epeiroksen alueeseen. Kylän väkiluku on 379 (vuonna 2011).
Haapakoski
Haapakoski esiintyy seuraavissa yhteyksissä:
Tarja Heinula
Tarja Maarit Heinula (s. 12. syyskuuta 1962 Oulu ) on suomalainen näyttelijä. Hän on koulutukseltaan teatteritaiteen maisteri.
Heinula on yksi Teatteri Takomon perustajajäsenistä. Heinula on näytellyt myös osana Kajaanin kaupunginteatterin ensembleä.
The Wife
The Wife on vuonna 2017 ensi-iltansa saanut draamaelokuva, jonka on ohjannut Björn Runge. Sen käsikirjoitti Jane Anderson perustuen Meg Wolitzerin samannimiseen romaaniin vuodelta 2003. Elokuvan pääosissa ovat Glenn Close, Jonathan Pryce ja Christian Slater.
The Wife sai maailmanensi-iltansa 17. syyskuuta 2017 Toronton elokuvajuhlilla. Teatteriensi-illan se sai Yhdysvalloissa 17. elokuuta 2018.
Close on saanut roolistaan kehuja ja hänet palkittiin roolistaan parhaan draamaelokuvan naispääosan Golden Globella ja SAG-palkinnolla ja sai myös parhaan naispääosan Oscar- ja Bafta-ehdokkuudet.
Cearbhall Ó Dálaigh
Cearbhall Ó Dálaigh (12. helmikuuta 1911 – 21. maaliskuuta 1978) oli irlantilainen juristi ja poliitikko, joka toimi maansa presidenttinä 1974-1976.
Ó Dálaigh opiskeli University College Dublinissa pääaineenaan kelttiläisyyden tutkimus. Hän auskultoi asianajajaksi vuonna 1934. Hänestä tuli yleinen syyttäjä ja korkeimman oikeuden tuomari. Vuonna 1972, kun Irlanti liittyi EEC:hen, Ó Dálaigh lähti Irlannin edustajaksi Euroopan tuomioistuimeen mutta palasi kotimaahansa 1974 kun hänet valittiin presidentiksi äkillisesti menehtyneen Erskine Hamilton Childersin tilalle. Syyskuussa 1976 Ó Dálaigh lähetti kiireessä valmistellun hätätilalain korkeimman oikeuden tarkastettavaksi ennen kuin suostui allekirjoittamaan sitä. Tätä pidettiin sopimattomana viivyttelynä tilanteessa jossa IRA oli juuri surmannut Britannian suurlähettilään. Kohun seurauksena Ó Dálaigh erosi.
Ó Dálaigh kehitti merkittävästi Irlannin korkeimman oikeuden roolia perustuslain valvojana,
1813 Imhotep
1813 Imhotep on asteroidivyöhykkeellä sijaitseva asteroidi. Sen löysivät Cornelis Johannes van Houten, Ingrid van Houten-Groeneveld ja Tom Gehrels 17. lokakuuta vuonna 1960 Palomarin Observatoriosta, San Diegon piirikunnasta, Kaliforniasta.
Viidennen asteen yhtälö
Algebrassa viidennen asteen yhtälö on polynomiyhtälö, jossa esiintyvän tuntemattoman muuttujan korkein asteluku on viisi eli on muotoa: Toisin kuin asteluvultaan tätä pienemmillä polynomiyhtälöillä, viidennen ja sitä korkeamman asteen yhtälöillä ei ole kompleksilukujen joukossa yleistä ratkaisukaavaa, joka olisi lausuttavissa kertoimien a, b, c, d ja e äärellisenä juurilausekkeina. Tämä nähdään esimerkiksi siitä, että polynomin Galois'n ryhmä Q:ssa on S5, joka ei ole ratkeava. Ratkaisukaavan löytymättömyyden todisti norjalainen matemaatikko Niels Henrik Abel vuonna 1824.
Kysymyksen täsmennys
Koko kysymyksenasettelu voidaan ymmärtää monella tavalla väärin.
Ensinnäkin ratkaisu on olemassa, kyse on vain ratkaisun muodosta. Kun yhtälö on viidettä tai yleisemmin paritonta astetta, yhtälön ratkaisuista ainakin yksi on sitä paitsi reaaliluku.
Toiseksi tarkka likiarvo ratkaisuille ei ole erityisen vaikea laskea. Yksinkertaisesti joskin tehottomasti reaalilukuratkaisun löytää puolitushaulla.
Kolmanneksi on selvää, että joillakin yhtälöillä ratkaisu on esitettävissä juurenoton ja peruslaskutoimitusten avulla; yhtälön x^5-2=0 ratkaisu on tietenkin \sqrt[5]{2}. Tosin juurtamalla ratkeavia 5. asteen yhtälöitä on tietyssä mielessä äärettömän vähän verrattuna ratkeamattomiin.
Neljänneksi on tarkennettava ratkaisu äärelliseen määrään laskutoimituksia. Seuraava todistus ei estä mahdollisen äärettömän ketjujuurtamisen avulla saatavan ratkaisun mahdollisuutta.
Lopuksi juurenotto on vain yksi funktio, eikä missään periaatteellisessa erikoisasemassa. Muiden funktioiden avulla viidennen asteen yhtälökin on ratkaistavissa.
Ratkeamattomuustodistuksen päälinja
Todistuksessa tarvitaan kahta algebrallista rakennetta: kuntaa ja ryhmää. Ongelma siirretään ensin polynomista kuntiin ja kuntalaajennuksiin. Kuntalaajennuksiin voidaan määritellä automorfismeja, ja nämä muodostavat ryhmän.
Jotkut ryhmät ovat vaihdannaisia, toiset eivät. Jokainen juurenotto vastaa kuntalaajennusta. Tällaista kuntalaajennusta vastaava ryhmä ei ole välttämättä vaihdannainen, mutta se voidaan tietyllä tapaa nähdä kootuksi vaihdannaisista osista. Näin juurenottojen ketjua vastaava kuntalaajennusten ketjukin koostuu vaihdannaisista osista. Tällaista vaihdannaisista osista koostuvaa ryhmää kutsutaan ratkeavaksi. Voidaan todistaa, että jotkut ryhmät eivät ole ratkeavia, eli niitä ei voi koota vaihdannaisista osista. Toisaalta voidaan polynomin määräämän kuntalaajennuksen automorfismien ryhmä laskea tietämättä juuria, ja jos se osoittautuu olevan ratkeamaton ryhmä, ei vastaavan polynomin juuria voi esittää peruslaskutoimitusten ja juurtamisten avulla.
Polynomista kuntalaajennuksiin: juurikunta
Kunta on epäformaalisti kuvattuna neljän peruslaskutoimituksen suhteen suljettu joukko, jossa osittelulaki pätee. Esimerkiksi rationaaliluvut ovat kunta.
Myös joukko on kunta, siis suljettu laskutoimitusten suhteen. Ensimmäisenä käännetään väite "yhtälön x^2-2x-1=0 ratkaisut ovat " muotoon "Yhtälön x^2-2x-1=0 juuret löytyvät kunnasta, joka on kunnan \mathbb{Q} laajennus".
Historiaa
Keskiajan lopulla 4. asteen yhtälön ratkaisukaava löydettiin melko pian 3. asteen kaavan jälkeen. Viidennen asteen yhtälöstäkin saatiin Tschirnhausin muunnoksella hävitettyä 4. ja 3. asteen termit ja päästiin siis muotoon. Myöhemmin keksittiin vielä keino hävittää 2. asteen termi. Lupaavasta alusta huolimatta tämä ei auttanut - nykyään tiedetään, että yleistä ratkaisukaavaa ei ole edes muotoa x^5+ax+b=0 olevalle kaavalle.
Kolmannen ja neljännen asteen kaavat olivat jossain määrin erillisiä, "hatusta vedettyjä". Joseph-Louis Lagrange kehitti menetelmän, joka yhtenäisti nämä kaavat. Yksinkertaistaen 4. asteen yhtälö palautettiin 3. asteen yhtälöön ja se puolestaan 2. asteen yhtälöön. Kun samaa menetelmää käytettiin 5. asteen yhtälössä, tulos olikin 6. asteen yhtälö. Tämän voi nähdä vihjeenä siihen suuntaan, että ratkaisua ei ole.
Ensimmäisen todistuksen ongelman ratkeamattomuudelle esitti Paolo Ruffini. Todistuksessa oli aukko. Se oli kuitenkin ensimmäinen kerta, jolloin selvästi lähdettiin ongelman ratkaisemisen sijaan todistamaan ratkaisemattomuutta. Tämä oli merkittävä ajattelutavan muutos.
Ruffinin työtä tuntematta ratkeamattomuuden todisti Niels Henrik Abel. Todistus oli pätevä, mutta ei vastannut täsmällisesti siihen, milloin yhtälöllä on ratkaisu juurtamalla ja milloin ei.
Viimeiseen kysymykseen täsmällisen vastauksen antoi Évariste Galois, joka samalla aloitti ryhmäteoriana tunnetun matematiikan alan. Galois'n ratkaisu perustui juurien permutaatiohin. Nykyisen esitystavan kuntalaajennusten automorfismien ryhmien kautta kehitti Emil Artin.
Kalevan kisat 1949
thumb|Karhulan keskuskenttä vuonna 2011. Kalevan kisat järjestettiin vuonna 1949 Kymissä 20.–21. elokuuta. Järjestävä paikkakunta oli ensimmäisen kerran maalaiskunta. Kilpailupaikkana oli vasta valmistunut Karhulan keskuskenttä. Kilpailupaikka sijaitsee nykyisin Kotkan kaupungissa ja sijaitsi vuosina 1951–1976 Karhulan kauppalassa. Kalevan maljan voitti Tampereen Pyrintö. Naiset kilpailivat omissa yleisurheilun mestaruuskisoissaan Varkaudessa 14. elokuuta.
Naisten yleisurheilun Suomen-mestaruuskilpailut 1949
Kilpailut järjestettiin Varkaudessa 14. elokuuta.
Ura
Ura on Kolmannen Naisen neljäs kokoelma-albumi, joka julkaistiin vuonna 1998. Se ylsi Suomen virallisen listan sijalle 2, ja se pysyi listalla yhteensä 31 viikkoa.
Albumia on myyty 78 161 kappaletta. Se myi ilmestymisvuotenaan kultaa.
George Cohen
George Reginald Cohen (22. lokakuuta 1939 Kensington, Lontoo, Englanti – 23. joulukuuta 2022 ) oli englantilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan oikea puolustaja.
Englannin maajoukkueessa Cohen teki debyyttinsä 2–1-voitto-ottelussa Uruguayta vastaan vuonna 1964. Hän edusti Englannin maajoukkuetta kaikkiaan 37 kertaa. Cohen oli tärkeä pelaaja maajoukkueelleen vuoden 1966 MM-kotikisoissa, jossa Englanti voitti maailmanmestaruuden; hän pelasi joukkueen jokaisessa kuudessa ottelussa.
Gösta von Stedingk
Gustaf "Gösta" Magnus von Stedingk (28. kesäkuuta 1897 Hammarskog – 22. elokuuta 1987 Tukholma) oli ruotsalainen upseeri ja kuului ruotsalaiseen vapaaherralliseen aatelissukuun.
Gösta von Stedingk oli Måns von Stedingkin ja suomenruotsalaisen Adelaide von Rettigin poika. Hänen veljensä oli pankinjohtaja Eugene von Stedingk, joka toimi aktiivina tukijana ruotsalaisen vapaaehtoisjoukko-osaston Svenska Frivilligkårenin luomisessa Talvisotaan vuoden 1939 lopulla. Gösta von Stedingk oli naimisissa Maud Murrayn (1899−1959) kanssa, jonka veli Malcolm Murray oli myös Ruotsin armeijan upseeri.
Gösta von Stedingk suoritti ylioppilastutkinnon Uppsalassa vuonna 1915. Sen jälkeen hän siirtyi armeijan palvelukseen ja valmistui vänrikiksi vuonna 1917 palveluspaikkanaan Svean Henkikaarti. Hän osallistui keväällä 1918 Suomen sisällissotaan Ruotsalaisessa prikaatissa komppanian- ja pataljoonapäällikkönä. Hän haavoittui Tampereen taistelussa huhtikuussa. Palattuaan kotimaahansa hän jatkoi palvelustaan Svean Henkikaartissa luutnantiksi ylennettynä 1921. Hän kävi Sotakorkeakoulun 1924−1926, jonka jälkeen hän toimi sotilasasiamiehen adjutanttina Berliinissä ja Moskovassa vuosina 1926−1928. Palattuaan Ruotsiin hän palveli pääesikunnassa vuosina 1928−1929 ja 1932−1933. Hänet oli ylennetty kapteeniksi 1932. Hän palasi uudelleen Moskovaan vuosiksi 1933−1936, nyt Ruotsin Moskovan lähetystön sotilasasiamieheksi. Vuonna 1927 hän siirtyi kotimaahan palattuaan Svean Henkikaartin rykmenttiesikunnan päälliköksi ja 1939 Svean Henkikaartiin majuriksi ylennettynä. Vuonna 1940 hän palveli Ruotsin armeijaesikunnassa ennen siirtymistään syksyllä 1940 Ruotsin Helsingin lähetystön sotilasasiamieheksi.
thumb|right|Ruotsalaisupseereita Jatkosodan alkuvaiheessa syyskuussa 1941 Mikkelissä marsalkka [[Carl Gustaf Emil Mannerheim|Mannerheimin johtamassa päämajassa. Marsalkka vasemmalla ja hänestä oikealle kenraalimajuri Folke Högberg, kenraaliluutnantti Edvard Hanell, majuri von Stedingk ja kenraalimajuri Aksel Airo.]]
Gösta von Stedingkille ajankohta Suomessa toimimiseen tarjosi hyvät mahdollisuudet saada ajankohtainen ja sisäpiiriläisen kuva käynnissä olevasta kehityksestä Toisessa maailmansodassa ja tapahtumista Pohjois-Euroopassa. Hänelle äidin suomenruotsalainen sukutausta tarjosi suvun kautta syntyneitä valmiita yhteyksiä ajankohdan keskeisiin suomalaisiin upseereihin. Aktiivisen sukulaisiin muodostuneen yhteydenpidon myötä hän puhui myös suomea. Erityisesti kevät 1941 ja silloin tapahtunut Saksan ja Suomen lähentyminen kävi yhä näkyvämmäksi. Ruotsalaisille kävi selväksi myös tämä kehitys. Gösta von Stedingk informoi keväästä 1941 lähtien Ruotsin hallitusta ja sotilasjohtoa toistuvasti, että Suomi on liukumassa Saksan vanaveteen.
Syksyllä 1942 von Stedingk palasi Ruotsiin Älvsborgin rykmentin komentajaksi everstiluutnantiksi ylennettynä ja edelleen 1945 everstiksi ylennettynä Svean Henkikaartin apulaiskomentajaksi. Vuosina 1950−1957 hän toimi Tukholman varuskunnan komendanttina ja Tukholman puolustusalueen komentajana.
von Stedingk tutustui työssään Moskovassa venäjänkieliseen sotilaskirjallisuuteen, jota hän käänsi ruotsiksi.
Gösta von Stedingk sai Vasa-ritarikunnan ritariksi vuonna 1937 ja Miekkaritarikunnan ritariksi vuonna 1938, josta hän sai toisen luokan kunniamerkin 1949 ja ensimmäisen luokan komentajamerkin vuonna 1952.
Alexander Barkoff
Alexander Barkoff (4. syyskuuta 1870 Helsinki – 1944 Ateena, Kreikka ) oli suomalainen taidemaalari.
Barkoff opiskeli Taideteollisessa keskuskoulussa 1890 ja 1895–1897 sekä Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1893–1897. Hän osallistui Suomen Taiteilijain näyttelyihin 1897, 1898, 1899, 1901 ja 1905. Barkoff muutti Suomesta ulkomaille vuonna 1900 ja asui pääasiassa Kreikassa Salonikissa ja Ateenassa. Hän vietti pitkiä aikoja myös Pariisissa ja Firenzessä. Viimeiset elinvuotensa hän vietti Kreikassa. Barkoff toimi myös pilapiirtäjänä.
Ampumahiihto talviolympialaisissa 1992
XVI talviolympialaisissa Albertvillessa vuonna 1992 ampumahiihto oli yhdeksättä kertaa olympialaisten ohjelmassa. Miehet kilpailivat aiempien kisojen tapaan 10 ja 20 kilometrin henkilökohtaisissa kilpailuissa sekä 4 x 7,5 kilometrin viestissä. Naiset kilpailivat olympiakisoissa ensimmäistä kertaa. Heidän lajinsa olivat 7,5 ja 15 kilometrin henkilökohtaiset kilpailut sekä 3 x 7,5 kilometrin viesti.
10 km
<br style="clear:both;"/>
20 km
<br style="clear:both;"/>
4 x 7,5 km viesti
<br style="clear:both" />
7,5 km
<br style="clear:both;"/>
15 km
<br style="clear:both;"/>
3 x 7,5 km viesti
<br style="clear:both" />
Pittsburghin yliopisto
Pittsburghin yliopisto (, tunnetaan yleisesti nimellä Pitt) on yliopisto Pittsburghin kaupungissa, Yhdysvaltain Pennsylvaniassa.
Historia
Pittsburghin yliopisto on yksi Yhdysvaltain vanhimmista korkeakouluopetuksen instituutioista. Sen on perustanut yhdysvaltalainen lakimies ja tuomari Hugh Henry Brackenridge vuonna 1787 nimellä Pittsburgh Academy. Yliopisto oli historiansa aikana suurimmaksi osaksi yksityinen, kunnes se vuonna 1966 muuttui julkiseksi.
Cathedral of Learning
left|thumb|Cathedral of Learning. Yliopiston päärakennuksena toimii Cathedral of Learning. Huomattava rakennus on 163 metrin korkeudellaan maailman toiseksi korkein yliopistorakennus Moskovan valtiollisen yliopiston päärakennuksen jälkeen.
Shampoo (yhtye)
Shampoo oli brittiläinen kahden naisen pop-duo, joka levytti vuosina 1993–2000. Yhtyeen jäsenet olivat Jacqui Blake ja Caroline "Carrie" Askew.
Jacqui Blake ja Carrie Askew tapasivat teini-ikäisinä koulussa Plumsteadissa. 1990-luvun alussa he alkoivat kirjoittaa Manic Street Preachersin ensimmäistä fanilehteä, jonka nimi oli Last Exit. Molemmat esiintyivät sittemmin Manic Street Preachersin ”Little Baby Nothing”-singlen videolla. Shampoon ensimmäinen single ”Blisters and Bruises” julkaistiin vuonna 1993. Tämä ja seuraava single ”Bouffant Headbutt” saivat hyvät arvostelut lehdissä kuten NME ja Melody Maker, mutta jäivät huomaamatta laajalta yleisöltä.
Kaksi ensimmäistä singleä olivat puhdasta tyttö-punkia, mutta seuraavana vuonna he julkaisivat menestyksekkäimmän kappaleensa ”Trouble” ja levyn ”We Are Shampoo”, jotka olivat enemmän pop-henkisiä. Asenteellinen musiikki toi faneja sekä pop- että rock-musiikin ystävien joukosta. Shampoon seuraava levy ”Girl Power” julkaistiin vuonna 1995, mutta siihen mennessä yhtye oli lähes tyystin unohdettu. Käsite ”Girl Power” oli Helen Loven singleltä Formula One Racing Girls ja sen teki tunnetuksi paria vuotta myöhemmin Spice Girls.
Vaikka Shampoo ei enää kerännyt menestystä kotimaassaan, se oli hyvin suosittu Japanissa ja yhtyeen jäsenet nousivat Britannian rikkaimpien naisten listaan vuonna 1995. Yhtyeen suosio Japanissa saattaa selittyä sen viehtymyksellä kaikkea pinkkiä, muovista ja kitschiä kohtaan. Yhtyeen kolmas levy ”Absolute Shampoo” julkaistiin vain Internetissä ja yhtye lopetti toimintansa pian tämän jälkeen.
Lasten mehuhetki
Lasten mehuhetki on Tuomari Nurmion vuonna 1981 julkaistu albumi. Albumi on julkaistu CD:nä vuonna 1988 ja uudelleenmasteroituna CD:nä vuonna 2001. Albumilta on julkaistu single "Lasten mehuhetki / Hyvästi kotimaa". Kaikkien kappaleiden säveltäjänä ja sanoittajana on Tuomari Nurmio. Sovitukset ovat Tuomari Nurmion ja Ahti Marja-ahon. Kuvassa oleva avaruuspukuun pukeutunut hahmo on Olli Eklund, jonka Nurmio valitsi kanteen erään koulun poikaoppilaista, koska Eklund näytti mielestään häneltä.
Kappaleet
A-puoli
B-puoli
Kokoonpano
Avustajina lisäksi Olli Eklund, Marja Uusitalo, Kari Riipinen, Veikko Karvonen ja Atte Blom.
George C. Homans
Vuonna 1939 Homans aloitti opintonsa Harvardin yliopistossa ja opiskeli lähinnä anglosaksista kirjallisuutta. Hänestä tuli Harvardin opettaja sosiologian ja keskiajan historian alalla 1939, ja näitä tehtäviä hän hoiti miltei loppuikänsä. Vuonna 1964 hänestä tuli American Sociological Associationin puheenjohtaja.
Homans otti kantaa myös johtamisteoreettisiin kysymyksiin ja oli sillä kannalla, että sosiaalinen hyväksyntä on paras kiitos, jonka ihminen voi toiselle antaa.
Homans oli huomattavan arvostettu, mutta samalla kiistelty sosiologi. Erityisesti on epäilty, että hänen matemaattiset mallintamisensa ihmisyhteisöissä eivät kestä kriittistä tarkastelua käytännössä. Erityisesti Homans vaikutti käyttäytymissosiologian kehitykseen.
Runeberg-projekti
pienoiskuva|[[Johan Ludvig Runeberg, jonka mukaan Runeberg-projekti on nimetty.]] Runeberg-projekti on hanke, joka julkaisee pohjoismaisen kulttuurin kannalta tärkeiden, vapaasti saatavilla olevien kirjojen digitoituja versioita Internetissä. Hanke sai alkunsa vuonna 1992 pohjoismaisilla kielillä kirjoitettujen kirjojen arkistoinnilla. Hankkeessa on julkaistu muun muassa nuotteja ja pohjoismaisten kirjoittajien latinankielisiä teoksia. Projekti on ottanut mallia Gutenberg-projektista, ja se toimii Linköpingin yliopistossa. Se on nimetty suomenruotsalaisen kirjailijan Johan Ludvig Runebergin mukaan.
Benchmarking
Benchmarking (esikuva-analyysi/vertailuanalyysi) tarkoittaa oman toiminnan vertaamista toisten toimintaan, usein parhaaseen vastaavaan käytäntöön. Benchmarkingin perusidea on toisilta oppiminen ja oman toiminnan kyseenalaistaminen. Se on jatkuva systemaattinen organisaation tuottavuuden, laadun, työprosessien ja työtapojen tehokkuuden vertaaminen valioluokkaa edustavien yritysten ja organisaatioiden vastaaviin.
Käyttö
Benchmarking-toimintaa käytetään yleisesti yritysmaailmassa ja usein nimenomaan laatujärjestelmien kehittämisen ja prosessinkehittämisen välineenä. Benchmarking auttaa tunnistamaan oman toiminnan heikkouksia ja laatimaan niiden kehittämiseen tähtääviä tavoitteita sekä laatimaan kehitysideoita. Benchmarking voi olla strategioiden vertailua, prosessien vertailua tai datan (mittareiden) vertailua.
Benchmarking-kohteet
Oppimisen kohteet voivat olla valittuja joko saman alan yrityksistä tai miltä tahansa toimialalta. Saman toimialan yrityksiä verrattaessa tulisi ensimmäisenä selvittää alan kriittiset menestystekijät, ja rakentaa yritysten profiilit näiden asioiden vertailun perusteella. Tavanomaisempia kohteita ovat olleet taloudellinen menestys, asiakastyytyväisyys sekä tuotteiden laatu.
Monet toimintaprosessit, kuten taloushallinto, tuotannonohjaus tai johtaminen ovat yleispäteviä kaikille aloille, jolloin vertailua ei tarvitse tehdä saman toimialan organisaatioiden kanssa. Usein onkin vielä hyödyllisempää tehdä vertailuja unohtaen oma toimiala, ja hakea parhaita käytäntöjä laajemmasta joukosta mahdollisia organisaatioita.
Toteutustapa
Usein benchmarking toteutetaan vierailulla organisaatioon, jonka kanssa omaa toimintaa halutaan vertailla. Ennen vierailua tavoitteiden tulisi olla tarkoin selvillä, ja jotta vierailusta saataisiin kaikki mahdollinen hyöty irti, tulisi osanottajilla olla mietittynä tarkempi havainnointi/kysymyslista. Täten benchmarking-vierailu on systemaattisempi oppimistapa kuin normaali yritysvierailu.
Vertailua voidaan kuitenkin tehdä muillakin tavoilla, kuten etsimällä tietoa parhaista käytännöistä erilaisista julkaisuista kuten artikkeleista, kirjoista tai Internet-sivuilta. Mahdollisia Internet-tiedon lähteitä ovat uutiset, yritysten kotisivut, patenttisivustot sekä erilaisten järjestöjen sivut.
Parhaita käytäntöjä voidaan hakea esimerkiksi vertailemalla eri organisaatioiden tunnuslukuja (mittareita), ja täten löytää ne, joiden toimintaan halutaan perehtyä paremmin. Benchmarking-toimintaa voidaan tehdä yhteistyönä toimintaa kehittävien organisaatioiden välillä, verkostoissa, jolloin ne säännöllisesti vertaavat toimintaansa ja vaihtavat ajatuksia kehittämiskohteista ja -tavoista.
Benchmarking-toiminnassa on hyvä aina varmistaa toiminnan laillisuus ja muistaa sopia tietojen salassapidosta asianmukaisella tavalla, esimerkiksi salassapitosopimuksella.
Atomirotta
Atomirotta on suomalainen rappia, bluesia, funkia, jazzia ja punkia yhdistelevä yhtye. Yhtyeen muodostavat Mikko Sarjanen, Rane Raitsikka ja J. Pajulaakso. Ennen yhtyeen perustamista Mikko oli tutustunut Raitsikan Smackin tuotantoon, mikä oli tehnyt häneen vaikutuksen. Raitsikan asuessa Kat Von D:n vierashuoneessa viimeisinä viikkoinaan Yhdysvalloissa hän oli pyytänyt siskoaan lähettämään suomalaista musiikkia, jolloin hän vuorostaan tutustui Notkean Rotan tuotantoon. Raitsikka palasi Suomeen ja yhtye perustettiin neljä vuotta myöhemmin.
Yhtyeen ensimmäinen musiikkivideo julkaistiin kesäkuun lopulla 2014 kappaleesta "Aurinkoon". Kappale on noussut parhaimmillaan Radiosoittolistan 55. sijalle, ja se valittiin Radio Helsingin vuoden 2014 kesähitiksi. Atomirotan debyyttialbumi I julkaistiin Monsp Recordsin kautta 7. marraskuuta 2014. Se nousi Suomen virallisen albumilistan 11. sijalle. Toinen studioalbumi II julkaistiin 26. helmikuuta 2016. Kolmas albumi julkaistiin 13. huhtikuuta 2018. Neljäs studioalbumi julkaistiin 13.3.2020.
Irving Brecher
Irving Brecher (17. tammikuuta 1914 New York, New York – 17. marraskuuta 2008 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen elokuvien käsikirjoittaja ja ohjaaja.
Brecher teki käsikirjoitukset muun muassa Marxin veljesten elokuviin Päivä sirkuksessa (1939) ja Päivä lännessä (1940).
Brecher oli vuonna 1944 ehdolla Oscar-palkinnon saajaksi käsikirjoituksestaan elokuvaan Tyttö ja kosija.
Raamattu Kansalle
Raamattu Kansalle on suomalainen raamatunkäännös, jonka on tarkoitus olla mahdollisimman uskollinen Raamatun alkuteksteille. Käännöstä toimittava yhdistys on samanniminen. Yhdistys perustettiin vuonna 1987.
Raideliikenneonnettomuus
thumb|[[Bourbonnais'n junaturma Yhdysvalloissa.]] thumb|Junaonnettomuus vuonna 1895 [[Gare Montparnassen rautatieasemalla.]] Raideliikenneonnettomuus tarkoittaa raideliikenteessä junalle, raitiovaunulle tai metrolle tapahtunutta onnettomuutta, jossa ne vaurioituvat tai suistuvat kiskoilta tai niiden matkustajille tai henkilokunnalle sattuu henkilövahinkoja. Tasoristeysonnettomuutta pidetään raideliikenneonnettomuutena vain, jos raideliikenteeseen käytetty kulkuneuvo suistuu kiskoilta tai sen matkustajille tai henkilokunnalle sattuu henkilövahinkoja. Ihmisten tai eläinten jäämistä liikkuvan raideliikennekulkuneuvon alle ei pidetä raideliikenneonnettomuutena. Suomessa raideliikenneonnettomuudet tutkii Onnettomuustutkintakeskus. Ihmisten tai eläinten allejäännit puolestaan kuuluvat poliisin tutkittaviksi.
Raamattu Kansalle
Raamattu Kansalle on syntynyt eräänlaisena vastalauseena Uuden kirkkoraamatun käännöstyölle, jonka monet piirit ovat katsoneet olevan liian epäuskollinen alkuteksteille. Raamatun käännöstyö tapahtuu noin 60 eri kristillisiin suuntauksiin kuuluvan kääntäjän talkootoiminnalla.
Raideliikenneonnettomuus
Raideliikenneonnettomuuksia Suomessa
thumb|center|800px|Tilannetta Helsingin junaturman jälkeisenä päivänä 5. tammikuuta 2010.
Raamattu Kansalle
Uuden testamentin käännös valmistui vuonna 1999. Vanhan testamentin puolelta Psalmien kirjan käännös valmistui vuonna 2002. Tarkistettu Uusi testamentti ja Psalmit ilmestyi vuonna 2009 ja nuorten pokkariversio vuonna 2010. Raamattu Kansalle Uusi testamentti ja Psalmit on julkaistu myös äänikirjana sekä sähköisiin lukulaitteisiin sopivana e-kirjana. Lopullinen koko Raamatun kattava käännös ilmestyi 26. kesäkuuta 2012.
Dosentti Kari Latvuksen mukaan käännös ei noudata asetettua tavoitetta, sillä se ei ole uskollinen alkutekstille, mutta on valtaosin hyvää työtä tehtävänasettelunsa antamissa rajoissa.
Akselin ja Elinan häävalssi
Akselin ja Elinan häävalssi on kapellimestari Heikki Aaltoilan säveltämä hidas valssi, joka on eräs suomalaisten suosikkihäävalsseista. Aaltoila sävelsi kappaleen alun perin taustamusiikiksi Edvin Laineen elokuvaan Täällä Pohjantähden alla, joka valmistui vuonna 1968. Valssi soi elokuvassa taustalla tarinan päähenkilöiden Akseli Koskelan ja Elina Kivivuoren hääkohtauksessa sekä uudelleen elokuvan loppukohtauksessa.
Erskine Hamilton Childers
Erskine Hamilton Childers (1905–1974) oli irlantilainen poliitikko, joka toimi maansa presidenttinä 1973–1974.
Akselin ja Elinan häävalssi
Kappale oli alkujaan instrumentaalinen eikä siihen kuulunut sanoitusta. Sellaisena Aaltoila levytti sen oman orkesterinsa kanssa vuonna 1968. Hän suostui kuitenkin myöhemmin kirjoittamaan siihen myös sanat. Täällä Pohjantähden alla -elokuvan jatko-osassa, vuonna 1970 valmistuneessa elokuvassa Akseli ja Elina kappale kuullaan Erkki Junkkarisen laulamana. Sittemmin kappaleen ovat levyttäneet niin instrumentaalisena kuin laulettunakin useat artistit, muun muassa Tapani Kansa vuonna 1982.
Erskine Hamilton Childers
Childersin isä oli tunnettu itsenäisyystaistelija, joka teloitettiin 1922. Childers opiskeli historiaa Englannissa Cambridgen yliopistossa. Hän palasi Irlantiin 1932.
Akselin ja Elinan häävalssi
”Akselin ja Elinan häävalssilla” on aloitettu tanssi myös tasavallan presidentin itsenäisyyspäivän vastaanotolla.
Erskine Hamilton Childers
Childers valittiin parlamenttiin 1938. Vuosina 1944–1948 hän toimi apulaisministerinä ja vuosina 1951–1954 ja 1957–1973 erilaisissa ministerin tehtävissä. Vuonna 1973 hänet valittiin presidentiksi, mutta hän kuoli kesken virkakautensa seuraavana vuonna.
Akselin ja Elinan häävalssi
Helsingin Sanomat pyysi keväällä 2009 lukijoitaan nimeämään oman ”onnen laulunsa”, ja yli 800 ehdotetun kappaleen joukossa ”Akselin ja Elinan häävalssi” oli yksi 35:stä eniten mainintoja saaneesta.
Pierre Loti
Pierre Loti, oik. Julien Viaud, (14. tammikuuta 1850 Rochefort, Charente-Maritime, Ranska – 10. kesäkuuta 1923 Hendaye, Ranska ) oli ranskalainen meriupseeri ja kirjailija. Viaud käytti 1880-luvun alulta lähtien kirjailijanimeä Pierre Loti. Hänet valittiin Ranskan akatemian jäseneksi 1891.
Elämä
Viaud sai hyvin perusteellisen protestanttisen kasvatuksen, niin että hän kymmenvuotiaana suunnitteli papinuraa. Ajatukset matkoista kaukaisiin maihin alkoivat kuitenkin kiehtoa häntä. Perhe kohtasi vaikeuksia, ja 1866 Viaud lähti Pariisiin pyrkimään École Navaleen, jonne hänet hyväksyttiin seuraavana vuonna. Hän lähti 1869 Välimerelle ensimmäiselle purjehdukselleen, ja siitä alkoi ura merillä ja matkat kaukomaihin.
Matkoilla Viaud kirjoitti artikkeleita, jotka hän myös kuvitti, ja niitä hän lähetti kotimaahan. Jo tuolloin hänellä oli suunnitelmia romaaneiksi, jotka kuitenkin muotoutuivat lopullisesti vasta myöhemmin. Ensimmäisen romaaninsa Aasian tytär hän julkaisi nimettömästi 1879. Se kertoo meriupseerista ja turkkilaisesta haareminaisesta ja antaa ensimmäisiä viitteitä hänen kiinnostuksestaan Turkkiin. Seuraava romaani Loti’n avioliitto ilmestyi 1880 kirjailijanimellä Pierre Loti.