cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Stuart Kaminsky
Elämäkerta
Sen ohella, että Kaminsky oli tuotteliampia yhdysvaltalaisia jännityskirjailijoita, hän innosti monia muita lajin kirjailijoita, kuten chicagolaista Sara Paretskya, joka omisti Kaminskylle ensimmäisen romaaninsa yksityisetsiväsarjassa V. I. Warshawski.
Kuolema
Kaminsky ja hänen vaimonsa Enid Perll muuttivat St. Louisiin maaliskuussa 2009 odottamaan maksansiirtoa hepatiitin tuhoaman maksan tilalle. Hän oli saanut hepatiitiksen armeijan lääkintämiehenä 1950-luvun lopulla Ranskassa. Hän sai sydäninfarktin kaksi päivää heidän St. Louisiin saapumisensa jälkeen, minkä vuoksi elinsiirtoa ei voitu tehdä.
Ukrainan autoteollisuus
thumb|upright|ZAZ thumb|upright|Bogdan Ukrainan autoteollisuus on Ukrainan merkittävimpiä teollisuuden aloja.
Ukrainan autoteollisuus jakautuu kuorma-autojen, henkilöautojen ja linja-autojen tuotantoon. Vuoteen 1991 saakka se koostui neljästä autotehtaasta, jotka keskittyivät:
Galleria
Vuoteen 1990 asti
Savonlinnan Teatteri
Savonlinnan Teatteri (alkuperäiseltä nimeltään Savonlinnan Työväen teatteri) on Savonlinnassa sijaitseva ammattiteatteri, jonka perustamisvuotena pidetään vuotta 1914.
Historia
Savonlinnassa nähtiin seuranäytelmiä jo 1850-luvulta alkaen, mutta varsinainen ensimmäinen ammattiteatteriesitys nousi teatterin näyttämölle vuonna 1873. Tuolloin kylpylälaitoksen toiminta ja ensimmäiset oopperajuhlat vilkastuttivat Savonlinnan kulttuuri- ja seuraelämää ja toivat vierailijoita kaupunkiin kulttuuripalveluiden äärelle. Myös vierailevia teattereita, kuten Suomalainen Teatteri (nyk. Suomen Kansallisteatteri) ja Suomen Maaseutunäyttämö vierailivat Savonlinnassa 1890-luvun ja 1900-luvun taitteessa. Tästä innoittuneina ryhdyttiin perustamaan Savonlinnalle omaa teatteria. Lukuisista yrityksistä ehkä merkittävin oli Savonlinnan Työväenyhdistyksen Näytelmäseura, joka perustettiin vuonna 1914.
Savonlinnan Työväenyhdistyksen Näytelmäseuran sisäiset erimielisyydet jakoivat kuitenkin teatterin kahtia vuonna 1917, jolloin perustettiin toinen työväennäyttämö Nuorten näyttämö. Kahden vuoden jälkeen teatterit kuitenkin päättivät yhdistyä takaisin yhdeksi teatteriksi, ja uudesta teatterista tuli nimeltään Savonlinnan Työväen Teatteri.
Vuonna 1923 teatteri kiinnitti ensimmäisen päätoimisen teatterinjohtajan sekä vakituisen näyttelijän. Saman vuoden kesällä aloitettiin kesäteatteritoiminta. Ensimmäinen kesäteatterinäytelmä oli Tukkijoella, joka nousi teatterikansan suosioon. Tuolloin samoihin aikoihin teatteri erosi myös Työväenyhdistyksestä, joskin Työväenyhdistys jäi teatterin kannatusyhdistykseksi. Vuonna 1927 valtio myönsi teatterille avustuksen. Ehtona avustukselle oli lopullinen ero Työväenyhdistyksestä. Työväenyhdistys lopetti kannatusyhdistystoimintansa, teatterille perustettiin oma uusi kannatusyhdistys ja nimeksi tuli Savonlinnan Teatteri.
Savonlinnan Teatterin seuraavaksi johtajaksi valittiin vuonna 2018 Jouni Rissanen, joka aloitti uutena johtajana elokuussa 2019. Samalla Savonlinnan Teatterin uusia kiinnityksiä on näyttelijät Pekka Johansson ja Maija Yrjölä, sekä ohjaaja Johanna Sorjonen ja skenografi Jonna Kuittinen.
Denis Lawson
Denis Lawson (s. 27. syyskuuta 1947 Crieff, Skotlanti ) on lukuisissa elokuvissa ja televisiosarjoissa esiintynyt skotlantilainen näyttelijä, joka tunnetaan parhaiten Wedge Antillesin roolista alkuperäisessä Tähtien sota -trilogiassa. Hänen sisarenpoikansa on näyttelijä Ewan McGregor, joka esitti Obi-Wan Kenobia Tähtien sodan esiosatrilogiassa.
Last Patrol (Monster Magnetin albumi)
Last Patrol on Monster Magnetin studioalbumi, joka julkaistiin 15. lokakuuta 2013.
Somi
Elämäkerta
Jeon syntyi 9. maaliskuuta 2001 Ontariossa, Kanadassa. Hänen äitinsä on korealainen ja isä kanadalais-hollantilainen. Jeon oli yksivuotias, kun perhe muutti Koreaan. Hän oli koulukiusattu. Somi on nuoresta lähtien harrastanut taekwondoa ja on saavuttanut kolmannen asteen mustan vyön.
Hän osallistui Sixteen ohjelmaan, jossa hän pääsi viimeiseen erään. Myöhemmin hän osallistui Produce 101 -ohjelmaan ja pääsi I.O.I-ryhmään. Ryhmän hajottua hän osallistui Sister’s Slam Dunk -ohjelman toiselle kaudelle, jossa oli myös hänen esikuvansa Minzy.
Bundesamt für Verfassungsschutz
Bundesamt für Verfassungsschutz (BfV, ) on Saksan liittotasavallan sisäministeriön kotimaan tiedustelun virasto.
Liittovaltion elimen lisäksi joka osavaltiolla on omat virastonsa, joita ei ole yhdistetty yhden elimen alle maan vahvan liittovaltioluonteen vuoksi. Verfassungsschutzilla on noin 2400 työntekijää ja sen vuosibudjetti on 144 miljoonaa euroa. Sen päämaja on Kölnissä ja johtaja vuodesta 2018 Thomas Haldenwang.
Verfassungsschutzin päätehtävä on tarkkailla ryhmiä, joita pidetään potentiaalisena uhkana vapaalle ja demokraattiselle järjestelmälle (Freiheitlich-demokratische Grundordnung). Se julkaisee vuosittain julkisen virallisen raportin ja ilmeisesti myös hallitukselle salaisia raportteja. Verfassungsschutzilla ei ole lainkäyttövaltaa. Jos se havaitsee rikoksia tapahtuvan tai suunniteltava, se antaa tiedon poliisille.
Verfassungsschutzin tarkkailemiin järjestöihin kuuluvat:
Transkendenttiaste
Olkoon K kunta ja F K:n kuntalaajennus. Tällöin kaikki F:n kaikki transkendenttikannat ovat keskenään yhtämahtavia. Sanotaan, että F:n transkendenttiaste K:n suhteen on mielivaltaisen F:n transkendenttikannan mahtavuus.
Reggio Emilian maakunta
Reggio Emilian maakunta on yksi Italian maakunnista. Se sijaitsee Emilia-Romagnan alueella, ja sen pääkaupunki on Reggio Emilia.
Reggio Emilian maakunnan pinta-ala on 2 291 km² ja väkiluku runsaat 530 000. Maakunnassa on 42 kuntaa.
Reggio Emilian maakunnan halki virtaa kolme jokea: Po, Enza ja Secchia. Se on saanut nimensä muinaisten roomalaisten valtatiestä, Via Emiliasta.
Autokauppias
pienoiskuva| Autokauppias vuonna 1955. Autokauppias on yksi monista myynnin ammateista. Automyyjä on vähittäiskauppias, joka myy uusia tai käytettyjä autoja. Toisin kuin perinteinen vähittäismyynti, autojen hinnoista voidaan joskus neuvotella. Myyjät työskentelevät uusien autojen tai käytettyjen autoliikkeiden palveluksessa.
Mena
Mena voi tarkoittaa seuraavia:
Uusi Suomi (siirtolaisalue)
Perustaminen
Uuden Suomen perustaminen johtui siitä, että Kanada päätti asuttaa sen preeriamaata. Paikalle tulleet ensimmäiset suomalaiset muodostivat itselleen asuinaluetta, jolloin sinne alkoi muuttaa enemmän väestöä.
Asuttaminen
Aluetta perustettaessa vuonna 1888 alueelle muutti vuosien 1888–1933 välillä 349 siirtolaista, joista 249 oli aikuisia ja 100 lapsia. Muuttajista oli 83 perheitä ja 76 yksinasujia.
1960-luvulla Uuden Suomen väkiluku alkoi harventua. Vuonna 1995 alueelle muutti asumaan 77 ihmistä.
Sijainti
Uusi Suomi sijaitsee Saskatchewanin kaakkoisosassa. Alueelle pääsee noin 15 km pituisen New Finland Roadin kautta, joka lähtee Trans Canada Highwayltä.
Yilanin kreolijapani
Yilanin kreolijapani (, omakielinen nimi: nihongo ) on japaniin perustuva kreolikieli, jota puhutaan Taiwanissa, Yilanin piirikunnassa. Kielen myös uskotaan olevan ainoa jäljellä oleva japaniin perustuva pidgin- tai kreolikieli.
Kielellä ei ole ISO 639-3 -koodia eikä kirjallista muotoa.
Historia
Kreolijapani alkoi kehittyä jossain vaiheessa 1910-luvulla kontaktikielenä japanilaisten siirtomaaisäntien ja paikallisten aboriginaalien välillä. 1930-luvulla, kun Taiwanin aboriginaalien omien äidinkielten käyttö oli kielletty, kielen käyttäjät olivat alkaneet puhua sitä myös omille lapsilleen, jolloin kielestä tuli virallisesti kreolikieli. Monet vanhemmista, nykyään noin 80-vuotiaat, puhujat osaavat myös sujuvaa japania.
Toisen maailmansodan jälkeen kuomintangin johtama hallitus teki mandariinikiinasta maan ainoan virallisen kielen ja pyrki assimiloimaan aboriginaalit kiinankieliseen väestöön. Kreolijapaniin liitetään siirtomaahistorian takia edelleen negatiivisia mielipiteitä, sillä se nähdään japanilaisena imperialismina.
Vuosina 2007–2011 kreolijapani oli yksi kielistä, jota aboriginaalitaustaiset opiskelijat pystyivät tenttimään kielikokeessa, vaikkakin kreolijapani laskettiikin kokeessa atayalin murteeksi. Suurin osa atayalin puhujista ei kuitenkaan pidä sitä murteena.
Puhujat ja nykytilanne
Kielellä arvioidaan olevan noin 3 000 puhujaa. Käytännössä kaikki puhujat ovat syntyneet ennen 1980-lukua.
Kielen katsotaan nykyisin olevan uhanalainen. 2010-luvun lopulla kiinnostus kieltä kohtaan on kuitenkin kasvanut ja osa kielen puhujien jälkeläisistä on alkanut opetella kieltä ja identifioituu jopa sen puhujiksi. Osa aboriginaaleista kuitenkin vieroksuu tätä ja katsoo, että aboriginaaliväestön tulisi osata omaa alkuperäiskieltään ennemmin kuin kreolijapania.
Kreolijapania puhutaan nykyään neljässä Yilanin kylässä (Hanhsi, Tungyueh, Chiyang, ja Aohua). Kreolijapanin sisällä esiintyy hieman vaihtelua riippuen siitä, missä kylässä ollaan.
Konsonantit
Lähde:
Vokaalit
Lähde:
Sanasto ja kielioppi
Kreolijapanin kielioppi on samanlainen kuin japanissakin, jossa verbi sijoitetaan lauseessa viimeiseksi. Yhdyssanoja muodostettaessa voidaan sekoittaa aboriginaalikieliä ja japania.
Persoonapronomineissa ei erotella sukupuolta eikä niissä myöskään merkitä kunnioituksen astetta, toisin kuin japanissa. Pronomineista ei myöskään erotella erikseen subjekti- tai objektimuotoa. Pronomineista on eri muotoja, mutta sitä, onko niiden välillä jotain eroa, ei ole tutkittu:
Ivar Stukolkin
Stukolkin on Viron ainoa uinnin olympiamitalisti. Moskovan 1980 olympialaisissa hän voitti kultaa 4 × 200 metrin vapaauintiviestissä, jossa hän ui kolmannen osuuden Neuvostoliiton joukkueessa. Pronssia hän sai 400 metrin vapaauinnissa, jossa Neuvostoliitto otti kolmoisvoiton. Maailmanmestaruuskilpailuissa hän sai viestihopeaa 1982.
Sandro Akhmeteli
thumb|Sandro Akhmeteli Sandro Akhmeteli (, 13. huhtikuuta 1886 – 27. kesäkuuta 1937), oikealta nimeltään Aleksandre Akhmetelašvili, oli georgialainen teatteriohjaaja, jonka innovatiiviset toteutukset ja taito massakohtauksissa vaikuttivat syvästi georgialaiseen teatteriperinteeseen. Häntä pidetään yleisesti merkittävimpänä georgialaisena teatteriohjaajana. Hän ohjasi vuosina 1926–1935 Rustaveli-teatteria Tbilisissä, ja onnistui tekemään siitä yhden Neuvostoliiton menestyksekkäimmistä teattereista. Stalinin vainojen aikaan hänet pidätettiin keksityin vakoilusyyttein ja teloitettiin.
Uran alkuvaiheet
Hän syntyi papin perheeseen Anagan vuoristokylässä Kakhetin alueella Itä-Georgiassa. Seudun maisemat ja kulttuuri vaikuttivat suuresti tulevan ohjaajan estetiikkaan. Koulussa Akhmetelia opetti kirjailija Vasil Barnovi, ja hän omaksui syvälliset tiedot georgialaisesta ja maailmankirjallisuudesta. Epäonnistunut avioliitto sai hänet lähtemään Pietariin, jossa hän aloitti lakiopinnot yliopistossa (vuoteen 1916 saakka). Akhmeteli kulutti kuitenkin valtaosan ajastaan kirjoittaen teatterikritiikkejä. Vuonna 1915 hän kirjoitti ensimmäisen manifestinsa, jossa hän tuomitsi georgialaisen teatterin "tuhottavaksi, jotta siitä tulisi pehmeämpi, temperamenttisempi, intohimoisempi, tunteellisempi, äänekkäämpi, rohkeampi, sankarillisempi."
Vuonna 1918 Georgia itsenäistyi Venäjästä. Maan uusi hallitus aloitti kansallisen teatterin elvyttämiseen tähtäävän ohjelman, jossa kansallisteatteriin kerättiin kaikki Georgiassa vähänkin näytelleet. Akhemeteli palasi Georgiaan johtamaan nuoria näyttelijöitä kapinaan vallanpitäjiä vastaan. Vuonna 1922 huomiota herättävä, Venäjällä toiminut georgialainen teatteriohjaaja Kote Mardžanišvili palasi myös Georgiaan, ja alkoi työskennellä yhdessä Akhmetelin kanssa Rustaveli-teatterin uudistamiseksi. Heidän yhteistyönsä oli tuloksellista, mutta vaivautunutta. Varautunut ja jokseenkin sovinnainen Mardžanišvili piti Akhmetelin despoottista johtamistapaa ja myrskyisää luonnetta liian väkivaltaisena, ja jätti Rustaveli-teatterin vuonna 1926. Akhmeteli sai nyt teatterin yksin haltuunsa. Akhmetelin tyrannia oli huomattavaa, ja kaikki hänen (kakhetilaisen joen mukaan nimetyn) Durudži-taideryhmänsä jäsenet joutuivat allekirjoittamaan erityisen valan, jossa he "uhrasivat elämänsä ja tulevaisuutensa ryhmän ja teatterin tahdolle".
Menestys ja kuolema
Akhemetlin suhde vastaperustettuun Georgian neuvostohallintoon oli vaikea. Vaikka Akhmeteli oli vallankumouksellinen ja vasemmistolainen, hänen kokeellisuutensa ja ekspressionisminsa eivät juurikaan sopineet bolševikkien doktriineihin. Vuoden 1924 neuvostovastaisen kansannousun aikana hänet pidätettiin lyhyeksi aikaa ja kuulusteltiin ryhmänsä johdosta. Salainen poliisi tuomitsi sen mahdolliseksi salaliitoksi. Akhmetelin täytyi hajottaa Durudži Lavrenti Berijan painostuksesta vuonna 1927, mutta hänen menestyksensä toi hänelle turvaa Moskovan silmissä. Hänen taitonsa koreografiassa ja spektaakkelimaisissa massakohtauksissa toivat hänelle kansainvälistä mainetta. Kun hänen mestariteoksensa Lamara, Grigol Robakidzen näytelmä, oli voittanut palkinnon vuoden 1930 Moskovan draamaolympialaisissa, Akhmeteli ja hänen seurueensa kutsuttiin kiertueelle Yhdysvaltoihin. Tämä hälytti neuvostoviranomaiset. Kun Robakidze oli skandaalimaisesti loikannut Saksaan myöhemmin samana vuonna, Berija aloitti uuden hyökkäyksen Akhmetelia vastaan. Paradoksaalisesti Lamaran esittämistä jatkettiin Neuvostoliiton teatteritaiteen saavutusten osoittamiseksi, tosin ilman kirjailijan nimeä näytelmän julisteissa. Akhemeteli tuotti viimeisen merkittävän työnsä Friedrich Schillerin draamaan Rosvot perustuen vuonna 1933, mitä seurasi hänen voitonkiertueensa Moskovaan.
Akhmeteli ei kuitenkaan onnistunut pakenemaan Berijan valvonnasta. Häntä syytettiin "neuvostovastaisesta toiminnasta" ja poistettiin näyttämöltä vuonna 1935. Teatterin hajoamiseen vaikutti myös Akhmetelin oma ylimielisyys: Akhmeteli ei päästänyt georgialaisia kirjailijoita ("surkea georgian kirjallisuus, surkeat georgialaiset kirjailijat") näyttämölle, ja hänen sanotaan henkilökohtaisesti komentaneen Berijan ulos harjoituksista. Akhmeteli pakeni ihailijoidensa luokse Moskovaan, mutta vuonna 1937 hänet luovutettiin Georgiaan vangittavaksi useiden kollegojensa kanssa. Heitä vastaan sepitettyihin syytteisiin kuuluivat vakoilu Yhdistyneelle kuningaskunnalle ja salajuonet Berijan ja Stalinin murhaamiseksi. Akhemetelia kidutettiin Berijan läsnä ollessa, kunnes hän tuli mykäksi ja halvaantui. Hänet ammuttiin 27. kesäkuuta 1937.
Tilémachos Chytíris
Tilémachos Chytíris (, s. 30. elokuuta 1945 Korfu, Kreikka ) on kreikkalainen PASOK-puolueen poliitikko ja runoilija, joka on tehnyt kansainvälistä uraa. Hän opiskeli Pisassa ja Firenzessä, Italiassa.
Chytíris työskenteli vuosina 1982–1984 Bukarestin suurlähetystössä ja vuosina 1984–1987 Lontoon suurlähetystössä. Hän on ollut PASOKin keskuskomitean jäsen vuodesta 1990.
Chytíris on julkaissut kuusi runokokoelmaa, joista uusin Kítrini Skóni ilmestyi vuonna 2006. Hänen puolisonsa on laulajatar María Farantoúri ja heillä on vuonna 1985 syntynyt poika, Stéfanos.
Sohrab Moradi
Sohrab Moradi (, s. 22. syyskuuta 1988, Sedeh, Iran) on iranilainen painonnostaja, olympiavoittaja ja maailmanmestari. Moradi voitti olympiakultaa Rio de Janeirossa 2016 94 kg sarjassa. Hän osallistui myös Lontoon olympialaisiin 2012, mutta ei saanut siellä tulosta. Moradi on voittanut myös kahdesti maailmanmestaruuden. Mestaruudet ovat vuosilta 2017 ja 2018. Toukokuussa 2019 Moradilla oli maailmanennätys tempauksessa (189 kg), työnnössä (233 kg) ja yhteistuloksessa (417 kg). Kesäkuussa 2013 Moradi sai kahden vuoden kilpailukiellon dopingrikkomuksesta. Hän kärysi metadonin käytöstä.
Gran Turismo PSP
Gran Turismo PSP (tunnetaan myös nimellä Gran Turismo 4 Mobile) on Polyphony Digitalin kehittämä ja Sony Computer Entertainmentin julkaisema Gran Turismo -pelisarjaan kuuluva ajopeli. Peli julkaistiin PlayStation Portablelle 1. lokakuuta 2009. Pelistä on myös Playstation Vitalle ladattava versio Playstation Storesta.
Peli esiteltiin ensimmäisen kerran jo vuonna 2004. Pelin sanottiin jälkeenpäin olevan vielä suunnitteilla, ja että se julkaistaisiin 2007 vuoden loppupuolella. Vaikka peli oli pahasti myöhässä, sitä myytiin ensimmäisenä julkaisupäivänään yli 100 000 kappaletta. Pelissä on yli 800 autoa ja 35 rataa. Myös Ferrari, Lamborghini ja Bugatti tekevät debyytin pelisarjassa. Autoihin on käytetty runsaasti aikaa, ja pelistä löytyy myös sisäkuvakulma.
Vastaanotto
IGN antoi pelille arvosanan 6.8/10 arvostelussaan.
Henkilöoikeus
Henkilöoikeus on yksityisoikeuteen kuuluva oikeudenala, jonka piiriin kuuluu kansalaisten oikeustoimikelpoisuuden ja henkilökohtaisten oikeussuhteiden järjestäminen. Toisin sanoen henkilöoikeus tutkii yksilön asemaa oikeusjärjestyksessä ja hänen itsemääräämisoikeuttaan tukevia ja rajoittavia säännöstöjä. Tämä oikeudenala jaetaan kahteen osaan: muodolliseen ja materiaaliseen henkilöoikeuteen. Henkilöoikeutta nimitetään myös persoonallisuusoikeudeksi, vaikka samaa nimitystä käytetään henkilöoikeuden osa-alueesta materiaalisesta henkilöoikeudesta.
Muodollisen henkilöoikeuden keskeisiä tutkimuskohteita ovat oikeuskelpoisuuden ja oikeustoimikelpoisuuden teoriat, oikeushenkilöteoriat ja nimioikeus. Se ottaa kantaa oikeussubjektien syntyyn, olemassaoloon, niiden keskinäisiin suhteisiin, tunnistamiseen ja lakkaamiseen. Oikeussubjekteille osoitetuin kielloin, käskyin, ohjein ja sanktioin taataan oikeusjärjestyksen toimivuus.
Materiaalinen henkilöoikeus on uudempi oikeudenala, jonka perustana on käsitys ihmisen itsemääräämisoikeudesta, sen laajuudesta ja suojaamisesta. Sen keskeisiä tutkimuskohteita ovat yksityisyys, tasa-arvo, tietosuoja, potilaan oikeudet ja holhous (holhousoikeus). Yksilön itsemääräämisoikeus on yksi pohjoismaisen oikeusvaltioajattelun peruspilareista. Ajattelun lähtökohtana on jokaisen yksilön vapaus. Tätä vapautta rajoittavat kuitenkin toisten yksilöiden vapaudet. Vapauksien ollessa vastakkaisia tarvitaan oikeudellisia ratkaisujärjestelmiä. Demokratian luonteeseen kuuluu, että ihmisen itsemääräämisoikeus jonkin verran kaventuu. Itsemääräämisoikeuteen liittyvät säännökset ovat suhteellisia ja ne eritellään neljäksi oikeudeksi. Yksilön sisäinen ja ulkoinen vapaus tarkoittaa oikeutta fyysiseen ja henkiseen koskemattomuuteen. Oikeus kompetenssiin tarkoittaa, että yksilöllä tulee olla riittävä harkintakyky ja tiedot itseään koskevan päätöksenteon pohjaksi. Oikeus valtaan merkitsee oikeutta tehdä itseään koskevia päätöksiä ja saada ne myös toteutetuiksi. Itsemääräämisoikeus on lähinnä oikeustieteellinen käsite, joskin se esiintyy laissa potilaan asemasta ja oikeuksista (785/1992) ja mielenterveyslaissa (1116/1990).
Henkilöoikeudelliseen lainsäädäntöön katsottiin aiemmin kuuluviksi holhouslainsäädäntö, kuolleeksi julistaminen, nimilainsäädäntö sekä yhdistys- ja säätiölait. Yhteisölainsäädäntöön (yhteisöoikeus) kuuluvat oikeussubjekteja koskevat säännökset on luettu osaksi kauppaoikeutta ja julkisoikeutta. Yhteiskunnan muutosten myötä on syntynyt uutta lainsäädäntöä suojaamaan kansalaisen itsemääräämisoikeutta. Moderneja henkilöoikeuteen liittyviä lakeja ovat henkilörekisterilait (1156/2019 ja 616/2019), potilaslaki (785/1992) ja tasa-arvolaki (609/1986). Henkilöoikeuteen liittyvät läheisesti myös ihmisoikeudet ja perusoikeudet.
SF Line
SF Line Abp oli ahvenanmaalainen varustamo, joka liikennöi autolautoillaan Suomen ja Ruotsin, myöhemmin myös Viron välillä. SF Line oli yksi Viking Linen osakasvarustamoista. Varustamo syntyi Ålandsfärjanista, kun se vaihtoi nimensä SF Lineksi vuonna 1970. Uuden nimen oli tarkoitus kuvata paremmin varustamon toimialuetta. Yhtiö vaihtoi nimensä Viking Line Abp:ksi, kun Viking Linen toiseksi viimeinen yhteistyöyritys ajautui konkurssiin.
Laitos (yliopisto)
Laitos on yliopistolla hallinnollinen yksikkö, joka vastaa yhden tai useamman samaan aihepiiriin liittyvän tieteenalan opetuksesta ja tutkimuksesta. Läheisten tieteenalojen laitokset kuuluvat yleensä samaan tiedekuntaan.
Laitosten tehtävät vaihtelevat eri yliopistoissa, samoin niiden sisäinen hallinnollinen malli. Laitosta johtaa laitoksen johtaja tai esimies, jonka useimmissa yliopistoissa on oltava professori.
Laitoksen tasolla hoidetaan käytännön tutkimus- ja opetustyö sekä niiden koordinointi.
Lehrstuhl Leerstoel Katedra (vysoká škola)
Harry Winqvist
Harry Ernst Anders Winqvist (19. helmikuuta 1876 Somero – 1. helmikuuta 1918 Tammisaari) oli suomalainen juristi ja Tammisaaren pormestari.
Harry Winqvistin vanhemmat olivat Someron Harjun kartanon omistaja, maanviljelijä Gustaf Ernst Winqvist ja Emerentia Petterson. Hän pääsi ylioppilaaksi 1895 Turun ruotsalaisesta reaalilyseosta ja suoritti oikeustutkinnon Helsingin yliopistossa vuonna 1902. Winqvist sai varatuomarin arvon 1905.
Winqvist oli Tammisaaren pormestarina vuodesta 1905 alkaen. Punaiset surmasivat hänet Suomen sisällissodan aikana.
Harry Winqvist oli naimisissa vuodesta 1913 Eva Augusta Feldtin kanssa.
Mait Riisman
Mait Riisman (23. syyskuuta 1956 Tallinna, Viron SNT – 17. toukokuuta 2018 Moskova, Venäjä) oli virolainen vesipallovalmentaja ja vesipalloilija. Pelaajaurallaan hän edusti Neuvostoliittoa.
Riisman on Viron ainoa vesipallon olympiamitalisti. Hän voitti Neuvostoliiton maajoukkueen pelaajana olympiakultaa Moskovassa 1980. Spartakiadeissa hän voitti kultaa 1979 ja hänet valittiin kisojen parhaaksi pelaajaksi. Moskovalaisen seurajoukkueensa riveissä hän voitti Euroopan cup-voittajien cupin 1976 sekä Neuvostoliiton mestaruuden 1979 ja 1985–1987.
Pelaajauransa jälkeen Riisman toimi valmentajana Ranskassa ja Venäjällä. Neuvostoliiton maajoukkueen toisena valmentajana hän oli 1989–1991 ja Venäjän maajoukkueen toisena valmentajana 1997–2000.
Parhaan elokuvan Oscar-palkinto
Parhaan elokuvan Oscar-palkinto on yksi palkinnoista, joita Yhdysvaltain elokuva-akatemia jakaa vuosittain Oscar-gaalassa. Palkinto jaetaan Yhdysvaltain elokuva-akatemian jäsenten äänestyksen perusteella. Parhaan elokuvan Oscar-palkinto on maailman arvostetuimpia elokuvapalkintoja.
Vuoden 2023 gaalassa palkittu Everything Everywhere All at Once on tuorein voittaja tässä kategoriassa.
Voittajat ja ehdokkaat
Listassa vuosi tarkoittaa pääsääntöisesti vuotta, jolloin elokuva sai ensi-iltansa. Palkinnot jaetaan sitten seuraavan vuoden gaalassa. Vuoteen 1950 asti palkinto annettiin tuotantoyhtiölle ja vuodesta 1951 lähtien tuottajalle. Ensimmäisessä gaalassa vuonna 1929 jaettiin kaksi eri palkintoa, "outstanding picture" ja "unique and artistic production", joita voidaan pitää "parhaan elokuvan" palkintoina. Seuraavasta vuodesta alkaen palkintoja on jaettu vain yksi.
Ilka Minor-Petrasko
thumb|Ilka Minor vuonna 2013 Ilka Minor (s. 30. huhtikuuta 1975 Klagenfurt) on itävaltalainen ralliautoilun kartanlukija. Minorin suurimpiin saavutuksiin kuuluu muun muassa N-ryhmän Itävallan-mestaruus vuonna 2002. Manfred Stohl ja Ilka Minor valittiin Itävallassa vuoden moottoriurheilijoiksi vuonna 2005. Kaudella 2006 he ajoivat kolmanneksi Meksikon MM-rallissa ja sijoittuivat MM-sarjassa neljänneksi. Vuonna 2010 Minor siirtyi Henning Solbergin kartturiksi. Selkävamman vuoksi Minor joutui jättämään kauden väliin, mutta kuntoutui kaudelle 2011 ja voitti Michael ‘Beef’ Park Trophyn. Kaudella 2013 hän toimi Jevgeni Novikovin kartturina. Hän aloitti Novikovin kartturina jo kauden 2012 kisoissa, kun tämän vakiokartturi Denis Giraudet loukkaantui. Kaudelle 2014 Minor palasi Henning Solbergin kartturiksi ja jatkoi tämän kanssa kauden 2019 loppuun. Kaudella 2020 Minor toimi niin ikään norjalaisen Eyvind Brynildsenin kartanlukijana Viron, Turkin ja Sardinian ralleissa sekä Monzan rallissa lähinnä Formula E kuljettajana tunnetun Maro Engelin kartanlukijana. Kauden 2021 avanneessa Monte Carlon rallissa Minor toimi itävaltalaisen WRC3 kuljettaja Johannes Keferböckin kartanlukijana.
Saku Salminen
Saku Salminen voi tarkoittaa seuraavia henkilöitä:
Laina (täsmennyssivu)
Laina tarkoittaa seuraavia:
Projekti 949
Kahden valmistuneen aluksen jälkeen suunnitelmaa parannettiin projekti 949A:ksi, jossa on vesitiiviiden osastojen lukumäärää lisätty kymmeneen, paranneltu sisätilojen jakoa ja korvattu aiempi Rubicon-kaikuluotain MGK 540:lla.
Alukset
Projektissa oli tarkoitus valmistaa kaikkiaan 20 alusta, mutta kylmän sodan päättyminen ja Neuvostoliiton hajoaminen keskeytti rakennustyöt. Vuoden 1991 loppuun mennessä oli hyväksytty 16 veneen rakentaminen, mutta kolmen viimeisen työt keskeytettiin 1990-luvulla. K-160:n köli piti laskea 1994, mutta tilaus peruutettiin ennen sitä.
Tommy Karevik
pienoiskuva|Tommy Karevik vuonna 2012. Tommy Karevik (s. 1. marraskuuta 1981 Tukholma ) on ruotsalainen metallivokalisti, joka toimii yhtyeiden Seventh Wonder ja Kamelot laulajana.
Ahmet Mithat
Ahmet Mithat, Ahmed Mithat, myös:  Ahmet Mithat Efendi (1844 Konstantinopoli, Osmanien valtakunta – 1912 Konstantinopoli, Osmanien valtakunta) oli turkkilainen kirjailija ja toimittaja. Hän oli tanzimat-aikakauden merkittävin kirjailija. Hän oli 1869–1972 Bagdadissa ilmestyneen turkkilaisen lehden toimittaja. Hänet karkotettiin 1873 Ródoksen saarelle. Hän oli vuodesta 1908 Istanbulin yliopiston yleisen historian ja filosofian historian opettaja. Hänen kertomuksiinsa sisältyy moraliteetteja, ja hän arvostelee aikakauden alkeellisia tapoja ja taikauskoisuutta.
Ranskan avoin tennisturnaus 2019
Ranskan avoin tennisturnaus 2019 pelattiin 26. toukokuuta – 9. kesäkuuta 2019 Pariisissa. Se oli kaikkiaan 118. Ranskan avoin tennisturnaus ja vuoden toinen Grand Slam -turnaus.
Kaksinpelien ykkössijoitetut olivat miehissä Novak Đoković ja naisissa Naomi Ōsaka. Miesten kaksinpelin voitti 12:nnen kerran Rafael Nadal ja naisten kaksinpelin voittajaksi selviytyi Ashleigh Barty, joka saavutti ensimmäisen Grand Slam -mestaruutensa.
Postitaide
pienoiskuva|Pedro Meier, postitaidekuori, 1999. thumb|upright|Guy Bleus, Tuoksuva hansikas , 1980. Postitaide (engl Mail Art) on taidemuoto, jossa pienikokoisia teoksia lähetetään postitse. Postitaide voi ilmetä postikorttien, pakkausten, faksien tai sähköpostien muodossa.
Postitaide sai alkunsa 1960-luvulla, kun taiteilijat lähettivät piirustuksia ja runoja postikorttien tapaan sen sijaan, että ne olisi asetettu näytteille tai myyntiin. Postitaiteen taustalla voidaan nähdä italialaisten futuristien, Marcel Duchampin ja Kurt Schwittersin tuomat vaikutteet. Suoremmin postitaiteen syntyyn vaikutti kuitenkin newyorkilainen Ray Johnson, joka 1950-luvun puolivälissä lähetti postitse pieniä kollaaseja, vedoksia, piirustuksia ja runoja taidealan vaikuttajille. Myös fluxus-taiteilijat olivat aktiivisia alkuvaiheessa.
Sanaa postitaide käyttivät japanilaiset Gutai-ryhmän jäsenet jo 1950-luvun alussa. Suomeen postitaide saapui 1960- ja 1970-lukujen vaihteessa. Postitaiteen pioneereja olivat J.O. Mallander, Arto Kytöhonka ja Ilkka Juhani Takalo-Eskola.
Perinteinen tapa järjestää postitaidenäyttely on pyytää lähettämään teoksia eri puolilta maailmaa. Postitaiteen on kuljettava postin kautta, eikä teos yleensä ole arvokkaampi kuin oma pakkauksensa tai kirjekuorensa - jotka usein ovat itse teos. Postitaiteeseen voi osallistua kuka tahansa. Näyttelyissä kaikki työt laitetaan näytteille. Postitaiteessa ei ole osanottajamaksuja, mutta teoksia ei myöskään myydä. Näyttelyn jälkeen työt saa hävittää, mutta ei myydä.
Craig R. Baxley
Craig R. Baxley (s. lokakuussa 1949 Los Angeles, Kalifornia) on yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja. Baxley aloitti elokuvauransa 1970-luvulla sijaisnäyttelijänä ja myöhemmin toimi stunt-koordinaattorina. Hänen ensimmäinen elokuvaohjauksensa oli Action Jackson - ässä hihassa (1988). Hänen ohjaamiaan elokuvia ovat olleet muun muassa Musta enkeli (1990), Syntynyt vaaralliseksi (1991), Tietokonemurha (1996), Pinna kireällä (1997) ja Tarkka-ampuja 2 (2002).
Skytte-mitali
140px|right|Skytte-mitali. Kuva: [[Andres Tennus]] Skytte-mitali on Tarton yliopiston myöntämä vuotuinen palkinto henkilölle, joka Tarton yliopiston neuvoston mielestä on osallistunut Tarton yliopiston ja Viron korkeakoulutuksen kehittämiseen.
Mitali on nimetty Tarton yliopiston ensimmäisen kanslerin Johan Skytten mukaan ja ensimmäiset mitalit annettiin vuonna 1995, kun Skytten kuolemasta oli kulunut 350 vuotta. Palkintoa ei tosin ole myönnetty joka vuosi ja muutamina vuosina palkinnon saajina on ollut useampia henkilöitä. Vastaavasti Ruotsissa Uppsalan yliopisto perusti samaan aikaan oman Johan Skytte -palkinnon valtioteellisen tutkimuksen kunniaksi.
Luettelo Talo 2000:n mukaisista huoneisto- ja tilatyypeistä
Tämä on Talo 2000 -nimikkeistön mukainen rakennusalan luokittelu.
Huoneistotyyppien nimikkeistö
Sulkeisiin merkityt kirjaintunnukset (A)...(N) ja väliotsikot viittaavat Tilastokeskukset ryhmittelyyn.
Asunnot (A)
Vapaa-ajan asunnot (B)
Liikehuoneistot (C)
Toimistohuoneistot (D)
Liikenteen huoneistot (E)
Hoitoalan huoneistot (F)
Kokoontumishuoneistot (G)
Opetushuoneistot (H)
Teollisuushuoneistot (J) huoneistot Varastohuoneistot (K)
Puolustus- ja pelastustoimen huoneistot (L)
Maatalouden huoneistot (M)
Muut huoneistot (N)
Tilatyyppien nimikkeistö
1 Asuin- ja majoitustilat
2 Hallinto- ja liiketilat
4 Huoneistotyyppikohtaiset erityistilat erityistilat
5 Säilytystilat
7 Sosiaali- ja virkistystilat
8 Yhteistilat (Suunnitteluohjelmaan sisältyvät koko kohdetta palvelevat tilat)
9 Liikenne- ja tekniset tilat (Suunnitteluohjelmaan sisältymättömät tilaratkaisusta riippuvat tilat)
Skynet
Skynet on tietokoneverkko yhdysvaltalaisessa Terminator-elokuvasarjassa.
Skynetin kehitti Cyberdyne Systems Corporation -yhtiö Yhdysvaltain ilmavoimien Strategisen ilmapuolustuksen (SAC) käyttöön Yhdysvaltain ja Kanadan kattavan ilmanpuolustusalueen (NORAD) suojaksi. Kahdessa ensimmäisessä elokuvassa Skynet esitellään vain pintapuolisesti, mutta kolmannessa elokuvassa siitä kerrotaan enemmän yksityiskohtia.
Ensimmäinen Terminator-elokuva tuli levitykseen vuonna 1984 eli vain vuoden Yhdysvaltain presidentin Ronald Reaganin Tähtien sota -julistuksen jälkeen. Julkisessa keskustelussa arveltiin avaruuteen sijoitettavan ohjuspuolustusjärjestelmän olevan pakotettu sellaiseen autonomiaan ja automaatioon, ettei ihminen voi kontrolloida sen toimintaa, mikä luo riskejä ydinsodan syttymiselle vahingossa.
Terminator 3: Koneiden kapinassa Skynet on kääntynyt robottien puolelle ja ohjailee niitä. Ihmiset ovat ensiksi tietämättömiä asiasta, kunnes Skynet käynnistetään, ja se sammuu itsestään. Sammumisen seurauksena verkkoon tapahtuu paljon merkittävää vahinkoa, jonka jälkeen Koneet Hallitsevat itseään ja verkko antaa käskyn koneille tuhota ihmiskunta.
HMS Weymouth (1910)
HMS Weymouth oli Britannian kuninkaallisen laivaston Weymouth-luokan kevyt risteilijä, joka palveli ensimmäisessä maailmansodassa.
Valmistus
Alus tilattiin Armstrong Whitworthilta, missä köli laskettiin 19. tammikuuta 1910. Alus laskettiin vesille 18. marraskuuta ja otettiin palvelukseen lokakuussa 1911.
Palvelus
Palvelukseen otettaessa alus liitettiin koeajojen ja koulutuksen ajaksi Atlantin laivaston 3. taistelulaivaviirikköön, mistä se siirrettiin kesäkuussa 1913 Välimeren laivaston 2. risteilijäviirikköön. Alus lähetettiin elokuussa 1914 Intian valtamerelle etsimään Saksan keisarikunnan laivaston risteilijää SMS Emdeniä. Se lähetettiin helmikuussa 1915 edelleen Itä-Afrikan rannikolle etsimään risteilijä SMS Königsbergiä Rufiji-joen suistosta, missä alus oli heinäkuuhun 1915.
Joulukuusta alkaen alus oli Adrianmerellä, mistä se siirrettiin 1916 Suuren laivaston 6. risteilijäviirikköön. Aluksen sijoituspaikaksi määrättiin joulukuussa Bermuda. Vuonna 1917 alus siirrettiin Brindisiin 8. risteilijäviirikköön. Siihen osui 2. lokakuuta 1918 Durazzon edustalla Itävalta-Unkarin laivaston sukellusveneen SM U-28 laukaisema torpedo. Alus siirrettiin vaurioiden korjaamiseksi telakalle.
Kesäkuussa 1919 alus poistettiin Maltalla palveluksesta ja siirrettiin telakalle korjattavaksi. Alus liitettiin palvelukseen maaliskuussa 1920 palatessaan Etelä-Amerikkaan 7. risteilijäviirikköön, jossa se oli tammikuuhun 1921.
Alus palasi heinäkuussa Britteinsaarille, jossa se poistettiin palveluksesta ja sijoitettiin Noren reserviin. Alus palasi palvelukseen joulukuussa 1925 Noren reservin vara-amiraalin lippulaivana, kunnes se poistettiin syyskuussa 1927 uudelleen palveluksesta Portsmouthissa telakalle siirtoa varten.
Weymouth sijoitettiin 1928 poistolistalle ja myytiin lokakuussa samana vuonna.
Sortavalan seminaari
Sortavalan seminaari oli vuosina 1880–1944 Sortavalassa toiminut opettajainvalmistuslaitos, joka koulutti opettajia erityisesti Karjalaan. Se jatkoi Itä-Suomen seminaarina, josta opettajakoulutus siirtyi Joensuun korkeakouluun, sittemmin Joensuun yliopistoon. Nykyisin sen koulutusperinteitä jatkaa Itä-Suomen yliopisto. Sortavalan seminaari oli vaikutusalueensa sivistystyön keskus.
Seminaarin perustaminen ja vuodet 1880–1917
alt=Sortavalan seminaarirakennuksia|pienoiskuva|Sortavalan seminaarirakennuksia. Karjalan Kirjakauppa- ja Kustannusliike, tuottaja 1900–1929. Museovirasto-Musketti Vuosien 1877–1878 valtiopäivillä säädyt päättivät perustaa suomenkielisen opettajaseminaarin Sortavalaan. Taustalla oli halu torjua Laatokan Karjalan venäläistäminen. Raja-Karjalan kansakoululaitos oli vasta kehittymässä, ja seminaarin yhtenä tavoitteena olikin kouluttaa suomenkielisiä opettajia ortodoksiväestön tarpeisiin. Nähtiin myös tärkeäksi parantaa Pietarin suomalaisten koulutusmahdollisuuksia. Edellytykset seminaarin perustamiselle tarjosivat valtioneuvos Herman Hallonblad ja hänen puolisonsa Elisabeth o.s. Siitoinen. He lahjoittivat seminaarin sijoituspaikaksi Kymölän tilan, johon kuului Siitoisen kansakoulu peltoineen ja metsineen, ja alkupääomaksi 200 000 kultamarkkaa. Kaksoisseminaaria (erilliset osastot mies- ja naisopiskelijoille), jossa oli myös sisäoppilaitos kutsuttiin tuolloin Kymölän seminaariksi. Avajaisissa 20. lokakuuta 1880 oli läsnä mm. vihkiäispuheen pitänyt ylitarkastaja Uno Cygnaeus, joka oli voimakkaasti puolustanut kansankielisen oppilaitoksen perustamista, tosin Savonlinnaan
Sortavalan seminaari vakiintui oppilaitoksen nimeksi vuodesta 1881 Karl Oskar Hynénin johtajakaudella. Ensimmäiseksi johtajaksi nimitettiin kokenut koulumies pastori FM Claes Molander ja johtajattareksi Augusta Emilia Bergman, joka oli valmistunut Jyväskylän seminaarista ja toiminut useita vuosia Viipurin kansakouluissa. Miesluokalla aloitti 27 ja naisluokalla 30 oppilasta. Ensimmäisenä suomen kielen opettajana aloitti Jenny Ingman vuonna 1882, josta myöhemmin tuli Sortavalan diakonissalaitoksen johtaja. Harjoituskoulut opetusharjoittelua varten erikseen pojille ja tytöille aloittivat toimintansa syksyllä 1882. Seminaarin yhteyteen perustettiin vuonna 1883 lastenseimi ja lastentarha naisoppilaiden pätevöittämiseksi lastenhoidon opetukseen. Seimi toimi vuoteen 1893 ja tarha vuoteen 1900, jonka jälkeen niistä muodostettiin harjoituskoulujen kaksi alinta luokkaa. Seminaarin kirjasto alkoi kartuttaa kirjakokoelmaansa Jyväskylän seminaarilta saamansa arvokkaan lahjoituskokoelman pohjalta.
Seminaarin laaja puutarha, puisto ja suuri maatila metsineen tarjosivat mahdollisuuden käytännönläheiseen puutarhaopetukseen. Sortavalan seminaarin puutarha toimi esikuvana ja opinto- ja tutustumiskohteena koko Laatokan Karjalalle. Puutarhaopetus laajeni myöhemmin maatalousopetukseksi. Toisella sortokaudella seminaaria yritettiin lakkauttaa, ja vuonna 1907 johtajaksi valittu Aadolf Oskar Relander karkotettiin Siperiaan syksyllä 1916, mistä hän pääsi palaamaan vasta keväällä Venäjän vallankumouksen jälkeen. Erotetuksi joutui poliittisesti vaarallisena pidetyn ainekirjoitusaiheen vuoksi myös suomen kielen opettaja Natalia Piispanen, joka palasi työhönsä vuonna 1905 suurlakon jälkeen.
Vuodet 1917–1945
alt=Luonnontieteilijä K. H. Hällström (myöh. Pankakoski), joka toimi Sortavalan seminaarin luonnonhistorian ja maantiedon lehtorina ja viimeisenä rehtorina saniaisten (struthiopteris) keskellä|pienoiskuva|Luonnontieteilijä K. H. Hällström (myöh. Pankakoski), joka toimi Sortavalan seminaarin luonnonhistorian ja maantiedon lehtorina ja viimeisenä rehtorina saniaisten (struthiopteris) keskellä. Museovirasto-Musketti alt=Sortavalan seminaarin soittajat ja Iltakuoro. Museovirasto-Musketti|pienoiskuva|Sortavalan seminaarin soittajat ja Iltakuoro. Museovirasto-Musketti Vuonna 1918 puolustuslaitos otti seminaarin tilat käyttöönsä, ja opiskelijat sijoitettiin Kajaanin, Rauman, Jyväskylän, Heinolan ja Raahen seminaareihin syksyyn 1920 saakka, jolloin toiminta pääsi jälleen käyntiin.
Suomen itsenäistyminen tarjosi henkiset ja taloudelliset edellytykset seminaarin kehittymiselle pulavuosistakin huolimatta. Vuoden 1921 oppivelvollisuuslaki velvoitti seminaarit valmistamaan enemmän opettajia kuin aikaisemmin. Sortavalassakin lisättiin laajemman pohjakoulutuksensa tai työkokemuksensa takia lyhyemmässä ajassa valmistuvien niin sanottujen hospitanttien kouluttamista useiden vuosien ajaksi. Oppivelvollisuuslain tultua voimaan vuonna 1921 seminaarissa oli 11 luokkaa. Vuoden 1922 seminaarikomitean mietintö antoi eväitä vakaan hallinnollisen ja pedagogisen järjestelmän luomiseen. Rehtori Kaarlo Saarialho, joka tämän tehtävän pääosin suoritti, johti myöhemmin seminaareja kouluhallituksesta käsin.
Uusi suuri kivirakennus oli juuri valmistumaisillaan, kun syksyllä 1939 seminaarin työ keskeytyi rakennusten joutuessa jälleen puolustusvoimien haltuun. Talvisodan pommituksissa osa seminaarin rakennuksista tuhoutui ja opiskelijat jouduttiin sijoittamaan sisämaan seminaareihin. Toiminta aloitettiin uudelleen syksyllä 1942, mutta kesällä 1944 seminaari evakuoitiin lopullisesti Sortavalasta Raumalle. Nimi muutettiin vuonna 1945 Itä-Suomen seminaariksi.
Sortavalan seminaari ehti yli 60 toimintavuotensa aikana vuodesta 1880 alkaen kouluttaa lähes 3 000 opettajaa.
Opetusohjelma
Sortavalan seminaarin, kuten muidenkin opettajaseminaarien opetussuunnitelman lähtökohtana olivat kansakoulun oppiaineet, joihin kuului runsaasti taito- ja taideaineita. Niiden lisäksi alusta lähtien opetettiin myös kasvatusaineita, kuten kasvatus- ja opetusoppia sekä sielutiedettä. Opetusohjelmassa niin seminaarissa kuin harjoituskouluissa seurattiin koti- ja ulkomaista pedagogista kehitystä. Kaiken kaikkiaan seminaarin antaman opettajakoulutuksen on katsottu olleen ajankohtaan nähden korkeatasoista ja monipuolista ja antaneen vankan pohjan paitsi viranhoitoon myös paikkakunnan kulttuuri- ja sivistyselämän kehittämiseen. Pahimpana heikkoutena pidettiin vieraiden kielten puuttumista, johon historialliset syyt olivat johtaneet.
Alkuvaiheessa seminaariopetusta ohjasivat Cygnaeuksen saksalaisesta ja sveitsiläisestä opettajakoulutuksesta omaksutut pedagogiset periaatteet, jotka korostivat havainnollisuutta, tekemällä oppimista, uskontokasvatusta, joka sisälsi eettisen, sosiaalisen sekä kansalaiskasvatuksen,  ja opettajaihannetta, johon kuului kutsumustietoisuus ja esikuvana toimiminen. Harjoituskoulut opettajaharjoittelua varten olivat olennainen osa Cygneauksen seminaariohjelmaa ja niitä kutsuttiin aluksi mallikouluiksi. Harjoituskouluihin omaksuttiin 1900-luvun alussa Mikael Soinisen Suomen oloihin muokkaama herbart-zilleriläinen pedagogiikka.
Ensimmäisen maailmansodan jälkeen Suomeen rantautuneet uudet pedagogiset virtaukset, kuten sosiaalipedagogiikka, lapsikeskeisyys ja toiminnallisuuden periaate asettuivat vähitellen herbartilaisuuden rinnalle. Erityisesti Sortavalan seminaaria aina lakkautusuhan alle saakka rasittanut toinen sortokausi hidasti opetusohjelman uudistuksia, mutta Suomen itsenäistyminen ja seminaarien muuttuminen jo vuonna 1916 viisivuotisiksi loi niille edellytykset. Uutta viisivuotisen seminaarin opetussuunnitelmaa alettiin toteuttaa jo syksyllä 1917.
Maailmansotien välisenä aikana, joka oli Sortavalan seminaarin kukoistuskautta, opetusmenetelmiä kehitettiin, luonnontieteet saivat leijonanosan tunneista ja maatalous tuli uudeksi oppiaineeksi. Sortavalan seminaarissa matematiikan opettajana vuonna 1917 ollut, Jyväskylän seminaarista Sortavalaan vuonna 1928 johtajaksi valittu Kaarlo Saarialho aloitti pedagogiikan uudistamisen ajan vaatimuksien mukaisiksi luonnontieteistä, joiden merkitystä suuret keksinnöt ja tekniikan voittokulku nopeasti lisäsivät Luonnontieteiden lisäksi uusia lehtorinvirkoja perustettiin äidinkieleen ja matematiikkaan. Koulukirjastonhoidon opetusta annettiin jo 1910-luvun loppuvuosina ja se vakiintui 1920-luvun loppuun mennessä. Kotitalousopetus pääsi vauhtiin 1920-luvulla ensin naisopiskelijoille ja vuosikymmenen lopulla myös miehille. 1930-luvun alussa opetusharjoittelua tehostettiin mm. järjestämällä kiinteät ohjaustunnit ja yhteiset kuuntelutunnit pöytäkirjoineen. Monipuoliset laboratoriotyöt nostettiin opetuksen keskiöön niin seminaarissa kuin harjoituskouluissa. Tavoitteeksi omaksuttiin opiskelijan itsenäinen työskentely. Siihen ohjattiin esimerkiksi vuoden 1922 seminaarikomitean mietinnön ehdotuksiin sisältyvien yksilöllisten erityistöiden avulla, jotka olivat tutkielmia tai muita ohjattuja tutkimustöitä opiskelijan itsensä valitsemasta aiheesta. Lapsipsykologian kehitys alkoi näkyä harjoituskoulujen toiminnassa. Harjoituskouluissa opetusmenetelmien uudistaminen oppilaan omatoimisuutta kehittäviksi tarkoitti mm. työ- ja harjoituskirjojen käyttöä eri oppiaineiden opetuksessa. Harjoituskoulujen oppilaille myös perustettiin pieniä käsikirjastoja. Taustalla vaikutti 1920-luvulla Suomessa tunnetuksi tullut eurooppalaisen työkoulun suuntaus, joka suosi oppilaskeskeisiä menetelmiä. Seminaarin erityisesti internaatissa opiskelijoille suuntaaman ohjauksen tavoitteet, joissa korostui uskonnollis-siveellisyys, isänmaallisuus, ahkera työ ja tunnollisuus, sitä vastoin nojautuivat pääasiallisesti vuoden 1886 säädöksiin, ja ne muuttuivat vain vähän toiseen maailmansotaan mennessä.
Seminaari järjesti opettajien täydennyskoulutuskursseja jo vuodesta 1909 lähtien.
Opettajakunta
Poikien kuvaamataidon opettaja Lauri Hämäläinen tuli tunnetuksi myös ammattitaiteilijana öljyvärimaalausten, alttaritaulujen ja grafiikan tekijänä. Aksel Rainio uudisti uskonnonopetusta soveltaen uskontopedagogiikan ja -psykologian uusia löytöjä ja kirjoitti teoksen Kristinuskon opetus (Otava 2. p. 1921).
Ensimmäinen musiikinopettaja Nils Kiljander paitsi loi pohjan seminaarin korkeatasoiselle musiikinopetukselle, myös johti Sortavalan musiikkielämää. Hänen seuraajansa Mikael Nyberg sävelsi ja suomensi erityisesti hengellistä musiikkia. Kansakoulun laulunopetuksen kehittäjänä tunnettu Vilho Siukonen julkaisi musiikin oppikirjoja ja laulukirjoja ja sävelsi erityisesti kuoroteoksia ja yksinlauluja.
Oppilaat
Valtaosa seminaarin oppilaista oli Kuopion ja Viipurin lääneistä ja maaseudulta kotoisin. Ikähaitari ulottui 17:stä 30 vuoteen, ja pohjakoulutus oli yleisimmin kansakoulu, joillakin sen lisäksi kansanopisto, ammattikoulu tai kiertokoulu nopettajaseminaari. Naisosastolle pyrki myös tyttökoulun käyneitä. Myöhemmin seminaariin otettiin myös korkeamman pohjakoulutuksen suorittaneita kuten ylioppilaita tai työkokemusta saaneita pyrkijöitä ns. hospitanteiksi, jotka valmistuivat lyhyemmässä ajassa. Koska seminaarin tarkoituksena oli kouluttaa opettajia myös ortodoksiväestöä varten, ortodoksiopiskelijoita otettiin joka vuosi. Rajaseudun nuorten seminaariin pääsyä helpotettiin jakamalla ortodoksiopiskelijoille apurahoja. Jo Vuoteen 1930 mennessä heitä olikin valmistunut tai saanut opettajapätevyyden lähes kaksisataa. Seminaarin yhteydessä toiminut yksivuotinen kiertokoulunopettajain valmistuslaitos puolestaan koulutti saman määrän ortodoksiopettajia. Seminaarin sisäoppilaitokseen, joka tarjosi täysihoidon, pääsi asumaan vuosittain 90 oppilasta.
Suurin osa opettajiksi valmistuneista asettui Karjalaan, noin viidesosa muualle maahan. Opettajantyön lisäksi he vaikuttivat monilla kulttuuri- yhteiskunta- ja talouselämän aloilla.
Seminaarin opiskelijoita kokoava yhdistystoiminta oli aktiivista. 1930-luvun puoliväliin mennessä siellä toimi toverikunnan piirissä kristillinen yhdistys, raittiusyhdistys, iltakuoro, voimistelu- ja urheiluseura Kunto, naisvoimisteluseura, suojeluskunta, Lotta Svärd, torvisoittokunta ja kirjallinen kerho, jonka sittemmin korvasi lausuntakerho. Toverikunnan perinteitä vaalimaan perustettiin heti sotien jälkeen seminaarin siirryttyä pois Sortavalasta Kymölän kilta, joka jatkoi toimintaansa vuoteen 1994. Kilta julkaisi useita Sortavalan seminaarin historiaa käsitteleviä teoksia mm. Iivar Kemppisen kirjoittaman Sortavalan seminaarin historian vuonna 1964. Killan toimesta Joensuuhun pystytettiin Tiedon lähteellä –muistomerkki Sortavalan seminaarille. Kilta perusti Karjalan luovutuksessa kotinsa menettäneille opettajille vanhainkodiksi Kymölä-kodin, joka toimi vuoteen 1967 saakka.
Sortavalan seminaarin johtajat ja johtajattaret
Rehtorien osuus seminaarin hengen luomisessa on katsottu ratkaisevaksi, joskin heillä oli apunaan opettajakollegio. Johtajattarien tehtävänä oli opetustyön ohella valvoa ja opastaa naisosaston ja internaatin naisopiskelijoita.
Vaikka pääosa seminaarin tiloista rakennettiin Molanderin aikana, kaikkien rehtoreiden työnkuvaan kuului runsaasti lisärakentamiseen ja korjaus- ja kunnostushankkeisiin liittyviä tehtäviä.