cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kalukkipensaskasvit
Luokittelu
1. Idiospermoideae Thorne. Alaheimossa on vain laji Idiospermum australiense, joka kasvaa Australian Queenslandissa. Sen heteet ovat lähes kehälehtimäisiä, paksuja ja melkein palhottomia. Erillisiä emejä on yhdestä viiteen, tavallisesti yksi tai kaksi. Ne ovat vartalottomia, ja luotti on tukeva ja mehevä. Hedelmissä on isot siemenet.
2. Calycanthoideae Burnett. Loput neljä sukua ja 10 lajia kuuluvat tähän alaheimoon, ja ne kasvavat Itä-Aasiassa ja Pohjois-Amerikassa. Niiden kukissa on 5–18 hedettä, joiden palhot ovat melko hoikkia. Emejä on useita.
Eduskuntavaalit 1970
'''Suomen 25. eduskuntavaalit''' järjestettiin 15.–16. maaliskuuta 1970. Vaalien jälkeen muodostettiin Karjalaisen II hallitus, jota seurasi Auran II hallitus ja Paasion II hallitus.
Protestivaalit
Vuoden 1970 eduskuntavaaleja on kutsuttu protestivaaleiksi, mihin vaikutti kaksi toisistaan riippumatonta ajan ilmiötä, nuorisoradikalismi ja yhteiskunnan rakennemuutos.
Toisaalta porvaristo toi julki kyllästymisensä virkanimitysten politisoitumiseen ja poliittisen ilmaston yleiseen vasemmistolaistumiseen, jota olivat ruokkineet perinteisiä arvoja, varsinkin uskontoa ja isänmaallisuutta ravistelleet opiskelijaradikalismi (muun muassa Teiniliitto) ja niin sanottu ”Reporadio”. Koiviston hallituksen opetusministeri Johannes Virolainen asettui näkyvästi tukemaan radikaaliopiskelijoiden korkeakoulujen hallintoon ajamaa niin sanottua mies ja ääni -periaatetta, jota poliittinen oikeisto vastusti voimakkaasti ja jonka se saikin torjutuksi juuri vaalien edellä. Nämä ilmiöt toivat vaalivoiton Kokoomukselle, josta tuli – vaikkakin äärimmäisen niukasti – suurin porvaripuolue ensimmäisen kerran historiansa aikana, ja läpimurron uudelle poliittiselle tulokkaalle Suomen Kristilliselle Liitolle (nyk. Kristillisdemokraatit).
Toisaalta etenkin maaseutuäänestäjät esittivät vastalauseensa Paasion ja Koiviston hallitusten ajamalle kovalle rakennemuutospolitiikalle. Juuri ennen vaaleja oli hyväksytty lait lehmien teurastuspalSMPkkioista ja peltojen "paketoinnista" eli viljelemättä jättämisestä, millä pyrittiin ratkaisemaan maatalouden ylituotanto-ongelma; tuolloin puhuttiin yleisesti "voi- ja viljavuorista". Raju rakennemuutos aiheutti etenkin Pohjois-Savossa, Pohjois-Karjalassa, Kainuussa ja Lapissa suuren työttömyyden, mistä seurasi suoranainen maaltapako, monien maatilojen autioituminen, muuttoliike lähiöihin suurten Etelä-Suomen kaupunkien liepeille ja voimakas siirtolaisuus Ruotsiin. Tämä ilmiö koitui erityisesti Veikko Vennamon johtaman Suomen maaseudun puolueen hyväksi ja sen hätkähdyttävä nousu yhden miehen eduskuntaryhmästä keskisuureksi puolueeksi olikin vaalien leimallisin piirre. Tärkeä rooli SMP:n menestyksessä oli maaseutuäänestäjiin vedonneella kansanomaisella puoluesihteerillä Eino Poutiaisella.
Yleisradion vaali-iltana lähettämä tulosilta muistetaan pieleen menneestä tulosennusteesta, sen aikaisten tietokoneiden rajallisen keskusmuistin takia tulosennusteohjelmistoon ei pystytty Suomen maaseudun puolueelle varaamaan kaksinumeroista paikkaennustetta jonka seurauksena tietokone ennusti SMP:lle vain yhdeksää kansanedustajapaikkaa.
Kansanedustajat
Näissä vaaleissa edustajien vaihtuvuus oli poikkeuksellisen suurta. Toinen huomiota herättävä piirre oli, että kansanedustajien keski-ikä aleni tuntuvasti. Tämä johtui siitä, että ns. suuret ikäluokat olivat päättyneen vaalikauden aikana saavuttaneet äänioikeuden ja vaalikelpoisuuden. Lisäksi äänioikeusikäraja oli edellisten vaalien jälkeen alennettu 21 vuodesta 20 vuoteen. Eduskuntaan päässeiden joukossa olikin paljon alle 30-vuotiaita.
Eduskuntaan nousseita uusia kansanedustajia olivat mm. Matti Ahde, Ralf Friberg, Tellervo M. Koivisto, Kaisa Raatikainen, Kalevi Sorsa, Ulf Sundqvist ja Erkki Tuomioja (SDP), Elsi Hetemäki-Olander, Harri Holkeri, Eeva Kauppi, Pertti Salolainen, Ilkka Suominen, Niilo Tarvajärvi ja Juha Vikatmaa (Kok.), Ahti Pekkala, Matti Ruokola, Taisto Tähkämaa ja Paavo Väyrynen (Kesk.), Anna-Liisa Jokinen, Matti Järvenpää, Niilo Koskenniemi ja Terho Pursiainen (SKDL), Heikki Kainulainen, J. Juhani Kortesalmi, Eino Poutiainen, Olavi Tupamäki ja Mikko Vainio (SMP), Pär Stenbäck (RKP), Pekka Tarjanne (LKP), sekä Raino Westerholm (SKL). Alle 25-vuotiaita näistä oli viisi: Ahde, Sundqvist, Tuomioja, Väyrynen ja Pursiainen.
Eduskuntapaikastaan luopuivat mm. Kokoomuksen Margit Borg-Sundman ja Niilo Kosola, SDP:n Artturi Koskinen ja L.A. Puntila, Keskustan Leo Häppölä, Matti Kekkonen, Atte Pakkanen, Wiljam Sarjala ja Kustaa Tiitu, SKDL:n Antti Kinnunen, RKP:n Magnus Kull ja Torsten Nordström, sekä Liberaalien Irma Karvikko ja Armas Leinonen. Putoajia taas olivat SDP:n Voitto Hellsten, Kaarlo af Heurlin, Väinö Leskinen, Eino Raunio ja Arvo Salo, Keskustan Mauno Jussila, Kerttu Saalasti, Veikko Savela, V. J. Sukselainen ja Juho Tenhiälä, SKDL:n Georg Backlund, Toivo Friman, Kaino Haapanen, Aarne Saarinen, Leo Suonpää ja Eino Tainio, Liberaalien E. J. Paavola ja Tuure Salo, sekä TPSL:n koko eduskuntaryhmä.
Vaalien tulos, ennen kaikkea SMP:n menestys, oli järkytys presidentti Urho Kekkoselle, joka kieltäytyi jyrkästi hyväksymästä Kokoomusta ja SMP:tä hallitukseen vedoten ulkopoliittisiin syihin. Kun Koiviston hallitus jätti paikkansa, uutta poliittista hallitusta ei saatu muodostetuksi ja tilalle nimitettiin toukokuun puolivälissä Teuvo Auran "vapaapalokunnaksi" kutsuttu virkamieshallitus. Vasta heinäkuussa Ahti Karjalainen sai kootuksi uuden enemmistöhallituksen.
Vaalien jälkeen eduskunta joutui ennenkokemattoman pulman eteen, kun ilmeni, että eräät nuoret mieskansanedustajat eivät olleet valituiksi tullessaan vielä suorittaneet asevelvollisuuttaan. Valtiopäiväjärjestyksen siihenastisen sanamuodon mukaan vakinaisessa palveluksessa olevaa sotilasta ei voitu valita kansanedustajaksi, ja nämä nuoret edustajat olisivat menettäneet paikkansa varusmiespalveluksensa ajaksi varamiehilleen. Pulmasta selvittiin muuttamalla valtiopäiväjärjestystä siten, ettei armeijaan joutuvan kansanedustajan toimi katkea asepalveluksen vuoksi ja että myös varusmies voi asettua ehdokkaaksi vaaleissa.
Muutoksia eduskunnan kokoonpanossa
SDP:n kansanedustaja Antero Väyrynen kuoli elokuussa 1970 ja hänen tilalleen tuli liikennöitsijä Ville Tikkanen. Kokoomuksen Juha Rihtniemi kuoli tammikuussa 1971 ja hänen tilalleen tuli lääketieteen lisensiaatti Anna-Kaarina Aalto. SDP:n Eero Laine kuoli toukokuussa 1971 ja hänen tilalleen tuli kansalaiskoulunopettaja Mauno Forsman. Keskustan Artturi Jämsén siirtyi Keski-Suomen läänin maaherraksi kesäkuun alussa 1971 ja uudeksi kansanedustajaksi tuli agronomi, maatalous- ja metsätieteen maisteri Mauno Pohjonen. Tikkanen ja Pohjonen olivat pudonneet eduskunnasta kevään 1970 vaaleissa ja palasivat näin kansanedustajiksi.
Tulokset
Eduskuntavaalien vaalitulospalvelu 1970, vaalituloslähetys Yleisradion televisiostudiossa.|thumb|250px
Volga-Dnepr Airlines
thumb|250px|Volga-Dneprin Antonov An-124 nousemassa Helsinki-Vantaan lentoasemalta. Volga-Dnepr Airlines on Uljanovskissa kotipaikkaansa pitävä venäläinen rahtilentoyhtiö, joka operoi tilauslentoja maailmanlaajuisesti. Yhtiöllä on käytössään maailman suurin Antonov An-124 -laivasto, jolla se pystyy kuljettamaan suuriakin kappaletavaroita eri puolille maailmaa. Yhtiön kotikenttänä toimii Vostotšnyin kansainvälinen lentoasema Uljanovskissa. Toinen yhtiön tärkeä solmukohta on Jemeljanovon lentoasema Krasnojarskissa. Volga-Dneprillä on tytäryhtiö AirBridgeCargo Airlines, joka vastaa säännöllisestä rahtiliikenteestä.
Laivasto
Volga-Dnepr Airlinesin laivasto joulukuussa 2015:
Tsíprasin hallitus
Tsíprasin hallituksia on kaksi:
Ilmari Lavonsalo
Ilmari Aleksander Lavonsalo, vuoteen 1964 Ivar Löfman (6. tammikuuta 1920 Helsinki – 16. heinäkuuta 1988 Helsinki) oli suomalainen pankinjohtaja, koulutukseltaan valtiotieteiden kandidaatti. Hän oli vuosina 1971–1982 Suomen Työväen Säästöpankin pääjohtaja.
Ilmari Lavonsalo tuli Helsingin Työväen Säästöpankin Lapinlahden konttorin hoitajaksi 1947. Vuosina 1952–1958 hän hoiti Erottajan konttoria, kunnes sai siirron pankin pääkonttoriin. Pankin toimitusjohtaja hänestä tuli 1967.
Lavonsalolla oli merkittävä rooli viiden työväensäästöpankin yhdistymisessä Suomen Työväen Säästöpankiksi 1971. Hän toimi ensin lyhyesti STS:n toimitusjohtajana, sitten 1972–1982 pääjohtajana ja vielä kaksi vuotta sen jälkeen hallituksen jäsenenä. Hän istui myös muun muassa Säästöpankkiliiton hallituksessa, Säästöpankkien Keskus-Osake-Pankin hallintoneuvostossa, E-osuuskunta Ekan hallituksessa ja Neste Oy:n johtokunnassa. Vuosina 1982–1983 hän toimi osuusliike Elannon hallituksen puheenjohtajana.
Nuffield 4WD
Nuffield 4WD oli nelivetoinen Nuffield -traktori, ns. Cantatore -neliveto, joita on säilynyt ajokuntoisena vain muutama.
Suomessa Kesko rakensi näitä noin 150 kappaletta. Osat toimitti italialainen Vittorio Cantatore, joka oli Italian Nuffield -maahantuoja ja myös Nuffield -traktoreiden paikallinen kehittelijä.
Objektikieli
Objektikieli on kieli, joka on tutkimuksen kohteena jollakin alalla, kuten logiikassa, kielitieteessä, matematiikassa tai tietojenkäsittelyteoriassa. Objektikieli voi olla formaalinen kieli (kuten esimerkiksi propositiologiikan kieli) tai luonnollinen kieli (kuten esimerkiksi suomi).
Kungsbackan kunta
thumb|right|262px|[[Alen kunta|Alen, Göteborgin, Härrydan, Kungsbackan, Kungälvin, Lerumin, Mölndalin, Partillen, Tjörnin ja Öckerön kuntien alueilla sijainneet pitäjät.]] thumb|262px|Kungsbackan kunnan alueella sijainneet pitäjät.
Objektikieli
Kieli, jolla objektikielestä puhutaan, on metakieli. Esimerkiksi logiikassa metaloogiset väitteet jostakin objektikielestä muotoillaan metakielellä ja todistetaan metakielen avulla suoritetulla päättelyllä.
Kungsbackan kunta
Kungsbackan kunta on Hallandin läänissä sijaitseva Ruotsin kunta. Maakuntajaossa se kuuluu Hallandiin. Kunnan keskustaajama on Kungsbacka.
Kunnan maapinta-ala on 606,60 neliökilometriä (1.1.2016) ja asukasluku 85 301 henkeä (31.12.2021).
Kungsbackan kunta sijaitsee Kattegatin itärannalla lähellä Ruotsin toiseksi suurinta kaupunkia Göteborgia. Kungsbacka onkin osa Suur-Göteborgia, vaikka se sijaitsee eri läänissä kuin muut suurkaupunkialueeseen kuuluvat osat.
David Nwaba
David U. Nwaba (s. 14. tammikuuta 1993 Los Angeles, Kalifornia) on yhdysvaltalainen koripalloilija.
Kungsbackan kunta
Kunnan nähtävyyksiin kuuluu Tjölöholmin ja Gåsevadholmin linnat.
Vuonna 2007 kunnassa oli 111,60 km² peltoa, joten saman ajankohdan maapinta-alaan vertaamalla saadaan peltojen osuudeksi 18,3 prosenttia kunnan maapinta-alasta.
David Nwaba
Heittävänä takamiehenä pelaava Nwaba pelasi vuodet 2012–2016 yliopistosarjassa, ensimmäisen kauden Santa Monica Collegessa ja seuraavat Cal Polyssa. Nwabaa ei varattu NBA:han vuoden 2016 varaustilaisuudessa vaan hän pelasi kauden 2016–2017 D-liigan Los Angeles D-Fendersissä ja ajoittain myös NBA:ssa Los Angeles Lakersissä. Heinäkuussa 2017 seuraton Nwaba teki sopimuksen Chicago Bullsin kanssa. Syyskuussa 2018 hän siirtyi Cleveland Cavaliersiin ja heinäkuussa 2019 Brooklyn Netsiin.
Kungsbackan kunta
Kuntajaon kehitys
Vuoden 1862 kunnallislakien astuessa voimaan vuonna 1863 nykyisen kunnan alueella sijaitsi Kungsbackan kaupungin lisäksi 13 yhteensä 14:stä Fjären kihlakuntaan kuuluneesta kunnasta. Vuoden 1952 kuntauudistuksessa alueelle muodostettiin viisi "suurkuntaa": Kungsbackan kaupunkiin uudistus ei vaikuttanut. Seuraava kuntauudistus toteutettiin kolmessa vaiheessa. Ensimmäisenä Tölö liitettiin Kungsbackaan jo vuonna 1969. Vuonna 1971 Kungsbackan kaupunki ja Särö yhdistettiin Kungsbackan kunnaksi, koska samana vuonna Ruotsissa siirryttiin yhteen kuntamuotoon. Nykyiset rajansa kunta sai vuonna 1974, jolloin Fjärås, Löftadalen ja Onsala liitettiin siihen.
David Nwaba
Nwaban sisko Barbara Nwaba on kilpaillut seitsenottelussa maailman huipputasolla.
Kungsbackan kunta
Kuntajaon kehitys
Neljästoista Fjären kihlakuntaan kuulunut kunta oli Lindome, joka on nykyään osa Mölndalin kuntaa Länsi-Götanmaan läänissä Kungsbackan ja Göteborgin kuntien välisellä alueella.
thumb|right|250px|Kungsbacka, kaiverrus vuosilta 1690–1710, teoksessa Erik Dahlberg, Svecia Antiqua et Hodierna, facsimile, 1983.
Väestönkehitys
Kunnan väestö taustan mukaan on esitetty seuraavassa taulukossa.
Hieman vanhempien vuoden 2009 lopun tietojen mukaan kunnassa asui 455 Suomessa syntynyttä, mikä vastasi 0,6 prosenttia kunnan väestöstä.
Vielä vanhempien vuoden 1984 lopun tietojen mukaan 4,4 prosenttia kunnan asukkaista oli ulkomailla syntyneitä. Tuolloin kunnassa asui 398 Suomessa syntynyttä, mikä vastasi 0,8 prosenttia kunnan väestöstä.
Vuoden 2011 lopussa kunnan väestö jakautui eri ikäryhmiin seuraavasti:
Elinkeinot
Seuraava taulukko kuvaa työpaikkojen ja työllisten jakautumista eri elinkeinojen kesken. Luvut on laskettu kahdessa eri Statistiska centralbyrånin tilastossa ilmoitettujen perusteellisempien tietojen pohjalta. "Päiväväestö" (ruots. dagbefolkning) kertoo kunnassa sijaitsevista työpaikoista ja "yöväestö" (ruots. nattbefolkning) puolestaan kunnassa asuvien elinkeinosta. Työpaikkaomavaraisuus on laskettu päivä- ja yöväestön suhteena. Alkutuotanto tarkoittaa maa- ja metsätaloutta sekä kalastusta. Jalostuksen kohdalla on laskettu yhteen tavaranvalmistus- ja kierrätysteollisuus, energia- ja ympäristöyritykset sekä rakennusteollisuus. Muut toimialat on laskettu palveluihin lukuun ottamatta niitä, joiden elinkeino on tuntematon.
Taajamat
Kunnassa on 23 taajamaa, joiden osuus kunnan väestöstä vuoden 2010 lopussa oli 79,3 prosenttia. Taajamien ulkopuolella asui tuolloin 15 556 asukasta. Seuraavassa on lueteltu kunnan alueella sijaitsevat taajamat väkilukuineen:
Kunnan keskustaajama on lihavoitu. Asteriskilla (*) merkityt taajamat kuuluvat tähän kuntaan vain osittain, ja edellä on merkitty kunkin taajaman tähän kuntaan kuuluvan osan väestö. Koko Billdalin taajamassa on 10 289 asukasta, ja se kuuluu myös Göteborgin kuntaan. Koko Gundal och Högåsin taajamassa on 384 asukasta, ja se kuuluu myös Göteborgin kuntaan ja Mölndalin kuntaan.
Entiset taajamat
Ruotsissa on tilastoitu taajamaväestö aikaisemmin myös vuosina 1960, 1965, 1970, 1975, 1980, 1990, 1995, 2000 ja 2005. Jonakin tai joinakin näistä vuosista kunnassa on ollut myös seuraavan luettelon mukaiset taajamat, jotka eivät enää ole taajamia:
Luettelossa mainituista taajamista Rydet on sittemmin kasvanut yhteen Gottskärin kanssa. Oskarsbergin taajama puolestaan on kasvanut yhteen Vickanin kanssa, jolloin taajaman nimeksi vaihdettiin Onsala. Sen jälkeen Gottskär on vielä kasvanut yhteen Onsalan taajaman kanssa. Lisäksi Kullavik on kasvanut yhteen Billdalin taajaman kanssa.
Pientaajamat
Yli 200 asukkaan taajamien lisäksi kunnassa on vuoden 2010 tietojen perusteella myös seuraavat 50–199 asukkaan pientaajamat:
Entiset pientaajamat
Ruotsissa on tehty tilastoja pientaajamista aikaisemmin myös vuosina 1990, 1995, 2000 ja 2005. Seuraavat paikkakunnat ovat olleet pientaajamia jonakin tai joinakin vuosina vuosien 1995, 2000 ja 2005 aikana, mutta ne eivät olleet pientaajamia vuonna 2010:
Kunnanvaltuusto
Ruotsissa valitaan joka neljäs vuosi edustajat valtiopäiville, aluevaltuustoihin ja kunnanvaltuustoihin. Kunnallisvaaleissa Kungsbackan kunta on jaettu seuraaviin vaalipiireihin: Seuraavassa taulukossa on esitetty valtiopäivillä edustettuina olevien puolueiden saamat valtuustopaikat Kungsbackan kunnanvaltuustossa vuodesta 1973 lähtien.
Marquesasin kieli
Marquesasin kieli tarkoittaa seuraavia kieliä:
Terihi
Terihi on eteläisiin Marquesassaariin kuuluva asumaton saari Ranskan Polynesiassa. Se sijaitsee noin kilometrin Moho Tanista eteläkaakkoon. Terihi liitettiin vuonna 1992 Motanen luonnonsuojelualueeseen.
Kungsbackan kunta
Piirit
thumb|right|250px|Kartta Kungsbackan kunnan piireistä.
Vuodesta 2016 alkaen kunta on jaettu seuraaviin piireihin:
Seurakunnat
Vuoden 2012 aluejaon mukaan kunnassa on seuraavat Ruotsin kirkon seurakunnat:
Historialliset seurakunnat
Seuraavassa luettelossa on mainittu kaikki nykyisen kunnan alueella sijainneet seurakunnat. Jos seurakunta on lakkautettu, niin sen perässä on asteriski (*). Mahdolliset suluissa lukevat nimet ovat seurakunnan vaihtoehtoisia tai vanhempia nimiä. Jos nimen perässä lukee kbfd, niin kyseessä "kirkonkirjapiiri", joka ei ole muodostanut omaa seurakuntaa, vaikka ne seurakuntiin rinnastetaankin.
Orimattilan rautatieasema
Orimattilan rautatieasema on Suomen rataverkon liikennepaikka Lahden–Loviisan radalla Orimattilan kaupungissa. Liikennepaikkaa käytetään ainoastaan tavaraliikenteen kuormausasemana, henkilöliikennettä ei ole.
Alun perin Orimattilan rautatieasema perustettiin yhtenä liikennepaikkana kapearaiteiselle Loviisan–Vesijärven rautatielle, joka avattiin yleiselle liikenteelle 1904. Rautatieasema siirtyi Valtionrautateiden omistukseen 1950-luvun lopussa. Täysmittaisen liikenteen tarpeeseen rakennettiin uusi asema 1,5 kilometriä entisen pohjoispuolelle. Asemarakennus purettiin 1990-luvulla.
Sophie Bray
Sophie Bray (s. 12. toukokuuta 1990) on brittiläinen, maajoukkuetasolla myös Englantia edustava, maahockeypelaaja, olympiavoittaja ja Euroopan mestari.
Bray voitti Ison-Britannian maajoukkueessa olympiakultaa Rio de Janeirossa 2016. Englannin maajoukkueessa Bray on voittanut Euroopan mestaruuden vuonna 2015 ja EM-pronssia vuonna 2017. Kansainyhteisön kisoissa hän on saavuttanut hopeaa vuonna 2014 ja pronssia vuonna 2018.
Bray on pelannut Englannin maajoukkueessa 86 maaottelua ja tehnyt niissä 28 maalia. Ison-Britannian joukkueessa hän on esiintynyt 42 kertaa ja tehnyt 15 maalia. Pelipaikaltaan hän on hyökkääjä.
Bray on syntynyt Ranskassa, jossa hänen isänsä tuolloin työskenteli.
Komin tasavallan kansalliskirjasto
Komin tasavallan kansalliskirjasto on Venäjällä Komin tasavallan pääkaupungissa Syktyvkarissa toimiva tasavallan kansalliskirjasto. Se toimii Komin tasavallan kulttuuri-, matkailu- ja arkistoministeriön alaisuudessa.
Kirjasto sai alkunsa 1. marraskuuta 1837. Se on Komin vanhin kulttuurilaitos ja Arkangelin kirjaston jälkeen toiseksi vanhin kirjasto Pohjois-Venäjän Euroopan puoleisessa osassa. Alkuvuosina kirjaston käyttö oli maksullista. Käyttäjiltä perittiin vuosittaista 3–5 ruplan jäsenmaksua menojen kattamiseksi. 1860-luvun alkuvuosina kirjasto pyysi varojen niukkuuden vuoksi lehti- ja sanomalehtikustantajilta julkaisuja ilmaiseksi. Vuonna 1848 kokoelmat käsittivät tuhat kirjaa, ja vuonna 1900 jo yli 10 000 volyymiä. Kirjasto keräsi ja lunasti vanhoja käsikirjoituksia, näytelmiä, kirjoituksia ja muita dokumentteja seudun, sen talouselämän ja kielien historiasta, maantieteestä ja kansantieteestä. Kokoelmiin saatiin yli 400 arvokasta käsikirjoitusta. Näistä raportoitiin keisarilliselle kirjastolle Pietariin, ja sittemmin dokumentit siirtyivät Venäjän kansalliskirjaston käsikirjoitusten pääkokoelman osaksi Pietariin.
Ensimmäinen jäsenmaksullisten kirjastojen jälkeen perustettu julkinen kirjasto avattiin 1. elokuuta 1902 Syktyvkarissa (tuolloiselta nimeltään Ust-Sysolsk). Neuvostovallan alkaessa vuonna 1918 kirjastojen, koulujen ja muiden tahojen kokoelmia yhdistettiin Ust-Sysolskin kihlakunnan kirjastoksi. Sanomalehdissä kansalaisilta pyydettiin kirjalahoituksia. Kokoelman laajuus oli lisäysten jälkeen 20 000 volyymiä. 1920- ja 1930-luvulla kirjasto muutti kahdesti. Niukat määrärahat rajoittivat kirjakokoelman kartuttamista. Vuonna 1945 kokoelmissa oli kuitenkin jo 72 874 kirjaa. Vuoteen 1960 mennessä oli kokoelma saatu suurella työllä kasvatetuksi 378 000 nimikkeeseen. Aineiston saantia helpotti säännös vapaakappaleoikeudesta Komin ASNT:n alueen julkaisuihin ja oikeus saada maksua vastaan kopio mistä tahansa Neuvostoliitossa julkaistusta painotuotteesta.
Vuonna 1958 kirjasto muutti sille suunniteltuun uudisrakennukseen. 14. huhtikuuta 1992 Komin tasavallan hallitus nimesi kirjaston Komin tasavallan kansalliskirjastoksi. Yhtenä kansalliskirjaston tehtävänä on antaa neuvoja ja menetelmätukea tasavallan 344 paikalliskirjastolle.
Vuoden 2017 alussa kirjaston kokoelmiin kuului 2,4 miljoonaa nimikettä. Kansalliskirjastolla oli yli 23 000 asiakasta, jotka varasivat tai lainasivat edellisvuoden aikana kirjaston kokoelmista yli 800 000 dokumenttia. Kirjaston werkkoportaalilla oli samana vuonna yli 200 000 käyntiä. Kirjaston kautta voi käyttää myös Venäjän kansalliskirjastoihin kuuluvan Presidentti Boris Jeltsinin kirjaston digitaalista aineistoa (yli 300 000 dokumenttia). Kansalliskirjastossa on runsaat 120 työntekijää, joista 95 on kirjastoalan ammattilaisia.
Greta Thunberg
thumb|Koululaiset marssimassa ilmaston puolesta Hampurissa. Greta Tintin Eleonora Ernman Thunberg (s. 3. tammikuuta 2003 Tukholma, Ruotsi) on ruotsalainen ilmastoaktivisti, joka tunnetaan koululaisten kansainvälisen ilmastolakkoliikkeen perustajana. Hän nousi julkisuuteen elokuussa 2018 osoittamalla mieltä Tukholmassa Ruotsin valtiopäivätalon edustalla saadakseen huomiota ilmastonmuutokselle. Osoittaessaan mieltä hän oli pois koulusta, ja Thunbergin esimerkki käynnisti maailmanlaajuisen koululakkojen kansalaisliikkeen. Thunberg ottaa kantaa ilmastonmuutokseen jokapäiväisessä elämässään.
Perhe ja elämä
Thunbergin äiti on oopperalaulaja Malena Ernman, joka edusti Ruotsia Eurovision laulukilpailussa vuonna 2009 ja isä näyttelijä, tuottaja ja kirjailija Svante Thunberg. Myös hänen isoisänsä Olof Thunberg (1925–2020) oli näyttelijä. Thunbergilla on häntä kolme vuotta nuorempi sisko Beata, joka on luonut jo uraa laulajana.
Thunberg alkoi kiinnittää huomiota ilmastonmuutokseen jo yhdeksänvuotiaana, jolloin hän lopetti lihansyönnin ja luopui kaiken turhan ostamisesta. Vuonna 2015 hän lopetti myös lentämisen, ja vuotta myöhemmin hänen äitinsä seurasi päätöstä luopuen samalla kansainvälisestä urastaan. Perhe kasvattaa omat vihanneksensa maapalstalla kaupungin ulkopuolella ja tuottaa sähkön aurinkopaneeleilla. Sähköautolla he liikkuvat vain, kun se on ehdottoman pakollista. Hänen äitinsä on julkaissut Greta- ja Beata-tytärtensä autismia ja ADHD-diagnooseja käsittelevän kirjan. Gretalla on diagnosoitu Aspergerin oireyhtymä. Muutamia vuosia ennen ilmastoaktivismin aloittamista Greta kärsi masennuksesta, ja isänsä mukaan ei halunnut syödä tai käydä koulua. Ilmastoaktivismi on kuitenkin tehnyt Gretan myöhemmin onnelliseksi.
Thunberg piti koulunkäynnissään välivuoden syksystä 2019 syksyyn 2020, jolloin hän palasi takaisin koulunpenkille.
250px|thumb|Greta Thunberg ”Koululakko ilmaston puolesta” -kyltin kanssa.
Aktivismi
Toukokuussa 2018 Thunberg oli yksi kolmesta Svenska Dagbladetin nuorille järjestämän ilmastoaiheisen kirjoituskilpailun voittajista. Peruskoulun yhdeksättä luokkaa käynyt Thunberg aloitti koululakkonsa 20. elokuuta 2018 ilmoittaen, ettei aio mennä kouluun ennen 9. syyskuuta järjestettyjä Ruotsin valtiopäivävaaleja. Sen sijaan Thunberg istui kouluajat valtiopäivätalon edustalla mukanaan kyltti, jossa luki Skolstrejk för klimatet (Koululakko ilmaston puolesta). Thunberg vaati Ruotsin hallitusta vähentämään maan hiilipäästöjä Pariisin ilmastosopimuksen mukaiselle tasolle.
Valtiopäivävaalien jälkeen Thunberg ilmoitti jatkavansa koululakkoa perjantaisin ja pyysi ihmisiä ympäri maailmaa liittymään mukaan. Seuraavan syksyn ja talven aikana hänen käynnistämästään koululakosta kasvoi maailmanlaajuinen kansalaisliike, joka inspiroi tuhansia koululaisia eri puolilla maailmaa järjestämään vastaavia tempauksia. Joulukuussa 2018 Thunberg piti puheen Puolan Katowicessä järjestetyssä YK:n ilmastokokouksessa ja tapasi myös YK:n pääsihteerin Antonio Guterresin.
Thunberg osallistui tammikuussa 2019 Maailman talousfoorumin kokoukseen Davosissa, mihin hän saapui 32 tuntia kestäneen junamatkan jälkeen. Monet muut kokoustajista olivat saapuneet paikalle yksityislentokoneilla. Euroopan talous- ja sosiaalikomitealle helmikuussa pitämässään puheessa Thunberg vaati poliitikkoja yhdistymään tieteen tulosten taakse.
Thunbergilta julkaistiin toukokuussa 2019 kirja No One Is Too Small to Make a Difference. Kyseessä on kokoelma hänen ilmastonmuutoksesta pitämiään puheita. Kirjan myyntitulot lahjoitettiin hyväntekeväisyyteen. Kirjan uusi, laajennettu painos julkaistiin marraskuussa 2019. Siihen oli lisätty viisi Thunbergin myöhemmin pitämää puhetta. Marraskuussa 2022 kirjansa The Climate Book julkaisutilaisuudessa Lontoossa Thunberg sanoi tavoitteekseen kapitalismin kukistamisen pitäen nykyistä "normaalia" järjestelmää syynä ilmastokriisiin ja nykyistä maailmanjärjestystä kolonialistisena, imperialistisena, sortavana, rasistisena ja syrjivänä.
Thunberg tuomittiin heinäkuussa 2023 Malmön käräjäoikeudessa 130 euron sakkoihin niskoittelusta Malmön öljysatamassa kesäkuussa 2023 järjestetyssä ilmastomielenosoituksessa, jossa hän kieltäytyi tottelemasta poliisin käskyä siirtyä pois maantieltä.
Puhe YK:n ilmastokokouksessa 2019
Thunberg kutsuttiin ottamaan osaa YK:n ilmastokokoukseen New Yorkissa syyskuussa 2019. Lentämisestä aiheutuvien hiilidioksidipäästöjen vuoksi hän matkusti Atlantin yli kilpapurjeveneen kyydissä. 23. syyskuuta 2019 pidetyssä ilmastokokouksessa Thunberg piti neljäminuuttisen puheen, jossa hän syytti maailman johtajia toimettomuudesta ilmastonmuutoksen ja ekosysteemien romahtamisen suhteen. Puheen toistuva fraasi "Kuinka te kehtaatte!" nostettiin usein esiin mediassa. Puheesta tuli eniten huomiota herättänyt hetki Thunbergin aktivistiuralla.
Tunnustuksia
Joulukuussa 2018 yhdysvaltalainen Time-aikakauslehti valitsi Thunbergin vuoden 2018 maailman 25 vaikutusvaltaisimman nuoren joukkoon. Ruotsalainen iltapäivälehti Expressen valitsi hänet naistenpäivänä 2019 vuoden naiseksi, ja myös Aftonbladetin tekemän mielipidetiedustelun mukaan Thunberg oli kansalaisten mielestä vuoden nainen.
Thunbergin mukaan on nimetty kovakuoriaislaji Nelloptodes gretae.
Helsingin yliopisto myönsi Thunbergille teologian kunniatohtorin arvonimen vuonna 2023. Thunbergille on myönnetty myös Monsin yliopiston kunniatohtorin arvonimi.
Kritiikki
Venäjän presidentti Vladimir Putin kuvaili Thunbergia huonosti informoiduksi ja vihjasi, että jotkut käyttävät Thunbergia tarkoitusperiensä ajamiseen. Putin samalla tuomitsi lasten käyttämisen poliittisten tarkoitusperien ajamiseen.
Otto Räty
Otto Räty (s. 2. tammikuuta 1992 Tampere) on suomalainen jääkiekkopuolustaja, joka edustaa Mestis-joukkue Savonlinnan Pallokerhoa lainalla SM-liigajoukkue Tapparasta. Räty pelasi ennen hyökkääjänä. Otolla on myös isoveli, Ossi (s.1988), joka myös pelasi juniori-ikäisenä jääkiekkoa Tapparassa.
Seuraura
Räty on Tapparan kasvatti ja hän pelasi koko junioriuransa samassa seurassa. Ennen hyökkääjänä pelanneesta Rädystä tehtiin puolustaja kaudeksi 2009–2010 hänen pelatessa B-nuorissa.
Kauden 2011–2012 Räty aloitti Tapparan A-nuorissa, josta hänet nostettiin liigarinkiin ensimmäisen kerran lokakuussa. Hän teki liigadebyyttinsä 25. lokakuuta 2011 kotona HIFK:ta vastaan ja sai ottelussa syöttöpisteen Aleksander Barkovin tekemään 1–0-maaliin. Ottelussa Räty sai jääaikaa 21 minuuttia ja 34 sekuntia.
Maajoukkueura
Räty on pelannut 23 poikien maaottelua.
Smurffit (animaatiosarja)
Smurffit on belgialais-yhdysvaltalaisessa yhteistyössä tuotettu animaatiosarja, joka palkittiin muun muassa kaksi kertaa Daytime Emmyllä. Sarjaa esitettiin ensi kerran Yhdysvalloissa syyskuussa vuonna 1981 ja sen esitys päättyi lopulta joulukuussa 1989, jolloin Smurffeja oli tuotettu yhteensä yhdeksän kautta ja 421 jaksoa, joista seitsemän oli erikoisjaksoja.
Sarja kertoi pienistä sinisistä smurffeista, jotka ovat kolmen omenan korkuisia ja asustavat sienikylässä. Heidän johtajansa on 542-vuotias Pappasmurffi (suomiversiossa Suursmurffi), joka yhdessä muiden smurffien kanssa joutuu varomaan ilkeää velhoa, joka Rontti-kissansa kanssa yrittää kaapata smurffit suupaloiksi tai muihin tarkoituksiin.
Vastaanotto ja arvostelu
Wizard Magazine listasi vuonna 2001 Smurffit sijalle 58 laatimassaan kautta aikain sadan parhaan animaatiosarjan listalla. Se listattiin tammikuussa 2009 IGN-sivuston laatiman sadan parhaan animaatiosarjan listalle sijalle 97.
Talvipalatsin puutarhassa
Talvipalatsin puutarhassa on Eleanoora Rosenholmin neljäs studioalbumi, joka julkaistiin 30. marraskuuta 2018. Aiheen vallitsevana teemana toimii Neuvostoliitto.
Vastaanotto
Albumi sai hyvän vastaanoton. Rumban Samuli Knuuti kuvaili albumin musiikillista tyylilajia ”kauhupopiksi”, johon yhtä aikaa vieras ja tuttu Neuvostoliitto sopii erinomaisesti. Hän arveli soundia edellisiä albumeita akustisemmaksi, ja piti makaabereja sanoituksia toimivina lempeän naisvokalistin laulamina.
Steve Forrest
thumb|Steve Forrest elokuvan Polttavat katukivet (1954) trailerissa. Steve Forrest (syntyjään William Forrest Andrews; 29. syyskuuta 1924 Huntsville, Texas – 18. toukokuuta 2013 ) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän on näyttelijä Dana Andrewsin pikkuveli.
Vuodesta 1949 lähtien Forrest oli naimisissa Christine Carilaksen kanssa. Pariskunnalla oli kolme poikaa.
Liesituuletin
thumb|Liesituuletin. Liesituuletin on keittiön ilmanvaihtolaite, joka poistaa paistamisessa ja ruoanlaitossa syntyvän rasvan ja hajun.
Liesituuletin voi olla osa talon ilmanvaihdon poistojärjestelmää, tai se voi palauttaa puhdistetun ilman takaisin huoneeseen. Liesituuletin asennetaan yleensä suoraan lieden yläpuolelle, mutta esimerkiksi myös pöytätasoon kiinnitettäviä malleja on saatavilla. Ilman omaa moottoria olevaa liesituuletinta kutsutaan myös liesikuvuksi. Kodinkoneliikkeissä mallien nimitykset vaihtelevat usein ja tuulettimen valinnassa kannattaa varmistaa sen soveltuvuus tapauskohtaisesti.
Liesikupu
Liesikuvuksi nimitetään mallia, jossa ei ole omaa moottoria. Liesikupuja on useita erilaisia malleja riippuen talon tai taloyhtiön ilmanvaihdosta. Sellaisia liesikupuja, joissa on säätimet huippuimurille tai talon ilmanvaihdon ohjaamiseen, nimitetään joskus myös liesituulettimiksi.
Liesituuletin
Liesituuletinta on toiminnaltaan kahta eri mallia. Jotkin mallit ovat muunneltavia, eli niissä saa säädettyä puhaltimen myös kiertoilmatoimiseksi.
Tasoliesituuletin
Tasoliesituuletin on keittotaso, johon on sisäänrakennettu liesituuletin. Tämä on tavallista liesituuletinta huomaamattomampi ratkaisu, joka on mahdollinen voimakkaan imun ansiosta. Kun höyry nousee sekunnissa metrin ylöspäin, tasoliesituuletin imee höyryä neljä metriä sekunnissa alaspäin. Ruoanvalmistuksen käryt imetään keittotason keskellä olevasta imuaukoista sisään ja ohjataan joko ilmanvaihtohormin kautta ulkoilmaan tai keittotason alla olevien rasva- ja aktiivihiilisuodattimien läpi puhdistettuna takaisin huonetilaan. Tasoliesituulettimia on valmistettu vuodesta 2006 lähtien.
Historia
Liesituulettimen historia alkaa ajalta jolloin ruoka tehtiin avotulella. Ruoan paistamisen aiheuttaman rasva ja käry poistui takasta tulen aiheuttaman savun ja kuuman ilman mukana. Lieden keksimisen jälkeen, rasvan ja kärynpoistoon tarvittiin uusi tapa, oma ulos johtava ilmakanava tai ikkuna. Sähköisen ilmavaihdon tultua asumiseen, kerrostaloissa käytettiin aluksi yleisesti pelkkää lautasventtiiliä lieden lähellä ja talon katolle johtavaa putkistoa jossa oli yhteinen poistoimuri. 1970-luvulta lähtien keräyskupu tai -lippa ja rasvanpoistosuodatin alkoivat yleistyä.
Rakenne
Liesituulettimen hormistot tehdään muusta ilmanvaihdosta erillisenä putkistona palovaaran, hajuhaittojen ja ilmastoinnin säädettävyyden vuoksi. Liesituulettimen hormisto (putkisto) tulisi puhdistaa aika-ajoin putkistoon kertyvän rasvan aiheuttaman palovaaran vuoksi. Jälkiasennettavat liesituulettimet ovat yleensä sisätilaan palauttavia, aktiivihiilisuodattimella varustettuja malleja. Uusissa, omalla moottorilla varustetuissa liesituulettimissa, on automaattitoiminto, joka käynnistää tuulettimen automaattisesti paistokäryä havaitessaan.
National Cartoonists Society
National Cartoonists Society (NCS) on Yhdysvalloissa toimiva sarjakuva- ja pilapiirtäjien seura. Se tunnetaan parhaiten vuosittain myöntämistään palkinnoista, joista kuuluisin on vuoden parhaalle piirtäjälle myönnettävä Reuben-palkinto (Reuben Award), viralliselta nimeltään Outstanding Cartoonist of the Year (vuoden huomattava piirtäjä).
National Cartoonists Societyn perusti joukko piirtäjiä New Yorkissa maaliskuussa 1946. Ensimmäinen puheenjohtaja oli pilapiirtäjä Rube Goldberg. Seuran jäseniksi pääsevät vain ammattimaiset sarjakuva- ja pilapiirtäjät sekä poikkeustapauksissa ansioituneet henkilöt läheisiltä aloilta. Seuralla on nykyään yli 500 jäsentä ja se mainostaa olevansa maailman suurin ammattimaisten sarjakuvapiirtäjien järjestö. NCS ei periaatteessa toimi piirtäjien ammattiliittona tai etujärjestönä, mutta on toisinaan myös pyrkinyt puolustamaan jäsentensä etuja.
NCS tunnetaan parhaiten vuosittain jakamistaan palkinnoista. Palkintojen saajien ei tarvitse itse olla seuran jäseniä. Vuoden piirtäjä (Cartoonist of the Year) -palkinto myönnettiin ensimmäisen kerran vuonna 1947. Palkinnon nimenä oli vuoteen 1953 asti Billy DeBeck Memorial Award sarjakuvapiirtäjä Billy DeBeckin mukaan. Vuodesta 1954 palkinnon nimi on ollut Reuben Award Rube Goldbergin oikean etunimen mukaan. Reubenia pidetään Yhdysvalloissa sarjakuva- ja pilapiirtäjien ammattikunnan korkeimpana ja arvostetuimpana palkintona. Muita NCS:n myöntämiä palkintoja ovat Milton Caniffin mukaan nimetty Milton Caniff -elämäntyöpalkinto (Milton Caniff Lifetime Achievement Award), Gold Key -palkinto, Silver T-Square -palkinto, 50 vuoden piiräjänurasta myönnettävä Gold T-Square, amatööripiirtäjille satunnaisesti myönnettävä Ace Award sekä lukuisat eri erikoisalojen palkinnot. Muun muassa mainospiirroksilla, animaatioilla, kirjankuvituksilla, aikakauslehtien kuvituksilla, sanomalehtien kuvituksilla, sarjakuvakirjoilla, pilapiirroksilla, sanomalehtisarjakuvilla, vitsisarjakuvilla, yksiruutuisilla sarjakuvilla ja onnittelukorteilla on omat palkintokategoriat. Aiemmin myönnettiin myös Elzie Segarin mukaan nimettyä Elzie Segar Awardia sekä urheilijoille suunnattua No. 1 Awardia, mutta niiden jakaminen on lopetettu. Palkintogaala pidetään vuosittain toukokuussa ja palkinnot myönnetään edeltävän vuoden saavutuksista.
M.A.S.H. – armeijan liikkuva kenttäsairaala
M.A.S.H. – armeijan liikkuva kenttäsairaala on vuonna 1970 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen musta komedia ja draamaelokuva, jonka on ohjannut Robert Altman. Elokuva sijoittuu Korean sotaan ja kertoo yhdysvaltalaisesta liikkuvasta kenttäsairaalasta (Mobile Army Surgical Hospital) ja sen henkilökunnasta. Elokuva kuvaa liikkuvan kenttäsairaalan 4077:n värvättyjen nuorten kirurgien ja sairaanhoitajien elämästä sodan kauhujen keskellä. Piristystä arkiseen ahertamiseen haetaan muun muassa alkoholista ja kepposista. Pääosissa näyttelevät Donald Sutherland ja Elliott Gould.
Elokuva perustuu Richard Hookerin samannimiseen romaaniin. Elokuva keräsi viisi Oscar-ehdokkuutta ja sai laajasti suosiota niin kriitikoiden kuin yleisönkin keskuudessa. Valmistumisvuonnaan 1970 Cannesin elokuvajuhlilla M.A.S.H. sai pääpalkinnon eli kultaisen palmun.
Vuonna 2017 BBC:n äänestyksessä 253 eri puolilta maailmaa olevaa kriitikkoa valitsi elokuvan kaikkien aikojen sadan parhaan komedian listalle.
Elokuvasta tehtiin myöhemmin menestyksellinen televisiosarja, jota kuvattiin yksitoista tuotantokautta (1972–1983). Televisiosarjan pääosissa näyttelivät muun muassa Alan Alda, Wayne Rogers, Mike Farrel ja Loretta Swit. Televisiosarjan päätösjakso Yhdysvalloissa 28. helmikuuta 1983 keräsi ruudun ääreen 125 miljoonaa katsojaa.
Palkintoja
Oscar-ehdokkuudet
BAFTA-ehdokkuudet
Maurilio De Zolt
Maurilio De Zolt (s. 29. syyskuuta 1950) on italialainen uransa lopettanut maastohiihtäjä.
Maurilio De Zolt kilpaili jo Lahden MM-hiihdoissa 1978. Tuolloin hän sijoittui Italian viestijoukkueen jäsenenä 11:nneksi ja 30 km:llä 17:nneksi. 50 kilometrillä hän oli 42:s, ja häntä hitaammin maaliin hiihtivät vain Liechtensteinin Herbert Ritter ja Suomen Juha Mieto.
Maailman hiihtohuipulle Maurilio De Zolt nousi yli 30-vuotiaana. Ennen hänen menestyksiään vain kolme italialaista maastohiihtäjää oli saanut henkilökohtaisen arvokisamitalin ja Franco Nones oli ainoa arvokisavoittaja. De Zoltin vanavedessä muutkin italialaiset alkoivat menestyä, ja Italia nousi 1980-luvun lopulla yhdeksi maastohiihdon kärkimaista. Tämä osui yksiin luistelutyylin läpimurron kanssa, ja se olikin De Zoltin vahvempi tyyli. Viimeisen arvokisavoittonsa De Zolt sai Lillehammerin 1994 olympiakisojen viestistä, jossa hän 43-vuotiaana hiihti avausosuuden perinteisellä tyylillä.
De Zolt saavutti ensimmäiset arvokisamitalinsa Seefeldin MM-kisoissa 1985. Tuolloin menestyneimmät maastohiihtäjät käyttivät jo luistelutyyliä. Oberstdorfin MM-kisoissa 1987 luistelutyyli oli erotettu omaksi lajikseen, ja De Zolt vei uuden tyylin ainoan henkilökohtaisen kultamitalin, matkana 50 kilometriä. Hän aloitti kilpailun lujaa ja johti 5,6 kilometrin väliajoissa toisena olevaa maanmiestään Albert Walderia 24 sekunnilla. Alussa hankittu johto säilyi maaliin saakka: 16,7 kilometrin kohdalla eroa Walderiin oli 27 sekuntia, 33,3 kilometrin kohdalla eroa toiseksi nousseeseen Sveitsin Andi Grünenfelderiin oli 45,5 sekuntia, ja maaliin hopeamitalimies Thomas Wassberg saapui 22,3 sekuntia De Zoltia hitaampana.
Oberstdorfin 50 kilometrin kultamitali jäi De Zoltin ainoaksi henkilökohtaiseksi arvokisavoitoksi, mutta yhteensä hän sai yhdeksän arvokisamitalia.
Ferruccio Lamborghini
thumb|Ferruccio Lamborghini Ferruccio Elio Arturo Lamborghini (28. huhtikuuta 1916 Renazzo di Cento, Italia – 20. helmikuuta 1993 Perugia, Italia) oli italialainen traktorinvalmistaja ja Lamborghini-automerkin perustaja.
Ferruccio Lamborghini syntyi pieneen Centon kaupunkiin Ferraran maakunnassa. Koulun jälkeen hän työskenteli vanhempiensa maatilalla ja perehtyi maatalouskoneisiin. Hän palveli toisessa maailmansodassa ilmavoimissa, mikä lisäsi hänen tietämystään tekniikasta. Liitoutuneiden armeijalta jäi sodan jälkeen paljon ylijäämäkalustoa, mitä hän alkoi muuntaa maatalouskäyttöön, samoin kuin osia hylätyistä saksalaisista tankeista.
Autoharrastus ja autotehtaan perustaminen
Lamborghini oli intohimoinen autojen harrastaja. Hän mm. osallistui Fiat Topolinollaan 1948 Mille Miglia -ralliin. Vaikka hän rakastikin autourheilua, hänen vuonna 1949 perustama Lamborghini Trattici -yhtiö alkoi valmistaa traktoreita. Yritys laajensi myöhemmin toimintaansa lämmitys- ja ilmanvaihtoalalle menestyen hyvin.
Saamillaan voitoilla hän mm. hankki itselleen Ferrarin. Hän ei ollut Ferrariinsa täysin tyytyväinen, ja valitti autosta itse Enzo Ferrarille, jonka hän tunsi autourheiluharrastuksensa kautta. Ferrari vastasi hänelle, ettei vika ollut autossa vaan ajajassa, ja huomautti, että Lamborghini oli pelkkä traktorintekijä, joka ei ymmärrä mitään insinööritaidoista. Seurauksena Lamborghini päätti voittaa Ferrarin tämän omalla kentällä.
Saamansa voitot yrityksestään Lamborghini päätti sijoittaa uuden urheiluautonsa rakentamiseen. Sitä varten perustettiin vuonna 1963 Automobili Ferruccio Lamborghini SpA, lähelle Modenaa (Ferrarin kotikaupunki). Ensimmäinen auto valmistui kuitenkin vielä traktoritehtaassa, ja prototyyppi esiteltiin 1963 Torinon autonäyttelyssä. Varsinainen valmistus alkoi seuraavana vuonna. Tehdas oli hyvin omavarainen, vain vaihteisto hankittiin ZF:ltä, mutta voimansiirrossakin lopulta siirryttiin omiin vaihteistoihin. Tavoite oli kunnianhimoinen – Ferrarin aseman haastaminen.
Vetäytyminen liiketoiminnasta ja autotehtaan myöhemmät vaiheet
Lamborghini kuitenkin päätti vetäytyä yritystoiminnasta maatalouskonepuolen kärsiessä lamasta ja menetettyään tärkeän tilauksen vuonna 1972. Yritys myytiin sveitsiläiselle Georges-Henri Rosettille, joka oli ansainnut omaisuutensa kellobisneksessä. Rossettia huolestutti japanilaisten tulo kellomarkkinoille, ja hän halusi siksi yrityksensä laajentuvan uusille toimialoille. Huipputason urheiluautojen valmistaminen vaikutti lupaavalta mahdollisuudelta. Yhtiö ei kuitenkaan pysynyt omistajalla pitkään, vaan Rosetti myi sen René Leimer -nimiselle sijoittajalle.
Lamborghinista tulikin pian nopeasti kiertävää kauppatavaraa. Amerikkalaisesta Zoltan Retistä tuli seuraava omistaja. Yhtiö meni konkurssiin ja joutui huutokauppaan, josta sen hankki Patrick Mimramin suku vuonna 1980. Seuraava omistaja oli Chrysler Corporation vuonna 1987. Chryslerin hankkiessa Lamborghinin oli pitkään palvelleen Countach-mallin seuraajan, Diablon, kehitys jo melko pitkällä. Chrysler kuitenkin vaati muutamia radikaaleja muutoksia malliin ja julkaisu venähti muutamalla vuodella. Viivästyksistä ja omistussuhteiden vaihtumisista huolimatta yritys pystyi pitämään imagonsa kunnossa.
Noin seitsemän omistusvuoden jälkeen Chrysler myi kannattamattomaksi käyneen Lamborghinin autotehtaan noin 40 miljoonalla dollarilla indonesialaiselle Megatechille, jonka taustalla oli Setdco. Osakkeista myytiin edelleen 60% indonesialaiselle VPower-yhtiölle, jonka omistaja oli Indonesian entisen johtajan, Suharton poika, Tommy Suharto, ja 40% MyComille, jonka taustalla oli malesialainen sijoittaja Jeff Yap.
Vuodesta 1998 Lamborghini on ollut vakavaraisissa ja osaavissa käsissä, kun Volkswagen-ryhmä hankki sen omistukseensa. Sen alaisuudessa on lanseerattu kaksi uutta mallia, Murciélago, joka on Diablon seuraaja, sekä pienempi malli Gallardo. Molemmista malleista on esitelty myös avomallit.
Lamborghini tunnetaan urheiluautojensa ja traktoriensa lisäksi F1-kilpamoottoriveneilystä. Useat johtavista kilpatalleista käyttävät Lamborghinin Marine-moottoreita.
Ferruccio Lamborghini vietti viimeiset vuotensa viinitilallaan, jonka hän oli ostanut 1971. Lamborghini kuoli 20. helmikuuta 1993 Perugiassa, Italiassa, 76 vuoden ikäisenä.
Vincent Vittoz
Vincent Vittoz (s. 17. heinäkuuta 1975 Annecy, Ranska) on ranskalainen entinen hiihtäjä. Vittoz on varsin monipuolinen hiihtäjä, sillä hän on kilpaillut arvokisoissakin ainakin kerran jokaisella matkalla. Hänen paras saavutuksensa on maailmanmestaruus takaa-ajokilpailusta vuonna 2005.
Vantaan Pyhän Laurin kirkko
Vantaan Pyhän Laurin kirkko on keskiaikainen harmaakivikirkko Vantaalla. Se on pääkaupunkiseudun vanhin rakennus sekä Tikkurilan seurakunnan ja Vantaan ruotsinkielisen seurakunnan pääkirkko. Kirkko ympäristöineen on osa Helsingin pitäjän kirkonkylää, Etelä-Suomen parhaiten säilynyttä historiallista kirkonkylämiljöötä.
Vincent Vittoz
Maailmancupissa Vittoz voitti seitsemän osakilpailua ja oli 23 kertaa palkintokorokkeella. Kaudella 2004–2005 hän oli kokonaiskilpailussa toinen.
Vantaan Pyhän Laurin kirkko
Pyhän Laurin kirkko on rakennettu 1400-luvun puolivälissä. Kirkko tuhoutui kiviosia lukuun ottamatta tulipalossa 7. toukokuuta 1893, minkä jälkeen kirkko kunnostettiin raunioista silloisia tyyli-ihanteita noudattaen uusgoottilaiseen tyyliin. Kirkon uudelleenrakentaminen tai, kuten asia silloin ilmaistiin, restaurointi, kuuluu 1800-luvun lopun kulttuurikontekstiin, jossa keskiajan arkkitehtuuriin suhtautuminen oli muuttunut sitä arvostavaksi. Vuonna 1883 oli astunut voimaan asetus muinaismuistomerkkien rauhoittamisesta ja suojelemisesta.
Kirkko on entiseltä nimeltään Helsingin pitäjän kirkko, mutta seurakunta totesi nimen usein sekaantuvan Helsingin Pitäjänmäen kirkkoon, josta syystä kirkon virallinen nimi on nykyään Vantaan Pyhän Laurin kirkko.
Vincent Vittoz
Tammikuun puolivälissä 2005 Vittoz antoi positiivisen doping-näytteen. Näyte sisälsi nesteenpoistolääkettä, mutta B-näyte oli negatiivinen ja hän sai osallistua helmikuun puolivälissä 2005 järjestettyihin Oberstdorfin MM-kisoihin.
Vittoz on 180 senttimetriä pitkä ja painoi kilpaurallaan 71 kilogrammaa. Hän lopetti uransa kauden 2010–2011 jälkeen.
Vantaan Pyhän Laurin kirkko
Rakentaminen
Helsingin pitäjän seurakunta kuuluu Uudenmaan rannikon keskiaikaisiin emäseurakuntiin, ja se on perustettu viimeistään 1300-luvun lopulla. Seurakunnan keskus oli Helsingin pitäjän kirkonkylä joka sijaitsi liikenteellisesti edullisella paikalla Vantaanjoen ja Keravanjoen haaraumakohdassa, Kuninkaantien varrella. . Ensimmäinen asiakirjamaininta kylässä sijainneesta puukirkosta on vuodelta 1401. Kirkko oli omistettu pyhälle Laurille eli diakoni Laurentiukselle, joka koki marttyyrikuoleman Roomassa vuonna 252.
Nykyisen kivikirkon tarkasta iästä on esitetty eri tulkintoja. Sen rakentamisajankohtana pidettiin pitkään 1490-lukua. Vanhin säilynyt kivikirkkoa koskeva asiakirja, valtaneuvos Gregers Matinpojan kirkolle antama testamenttilahjoitus, on päivätty vuonna 1494. Tämän ajoituksen perusteella kirkon 500-vuotisjuhlia vietettiin vuonna 1994. Tutkija Markus Hiekkanen on kuitenkin väitöskirjaansa varten tekemissään tutkimuksissa arvioinut kirkon puoli vuosisataa vanhemmaksi, 1400-luvun puoliväliin. Hänen ajoituksensa pohjana ovat muista saman kirkonrakentajan, niin kutsutun Pernajan mestarin, kirkoista tehdyt dendrokronologiset tutkimukset. Aiemmin Turun piispa Maunu III Särkilahden on uskottu vihkineen kirkon, mutta Hiekkasen ajoituksen perusteella kirkon vihkijä oli hänen edeltäjänsä Konrad Bitz.
Uuden ajan alkuvuosisadat
Pyhän Laurin kirkko palveli Helsingin pitäjän vanhaa emäseurakuntaa, joka käsitti myöhäiskeskiajalla nykyisten Helsingin ja Vantaan kuntien alueet sekä osia Tuusulasta, Nurmijärvestä ja Espoosta. Sen eteläosat olivat ruotsinkielisiä ja pohjoisosat suomenkielisiä. Uuden ajan alussa Helsingin pitäjän vanhaa valta-asemaa alkoi horjuttaa Helsingin kaupunki, joka perustettiin vuonna 1550 Vantaanjoen suulle ja siirrettiin 1640-luvulla nykyiselle paikalleen Vironniemelle. Kuningatar Kristiinan aikana Helsingin pitäjä pieneni huomattavasti: sen läntisimmät osat siirrettiin 1630-luvulla Espooseen, ja sen suomenkieliset pohjoisosat liitettiin 1650-luvulla uusiin Nurmijärven ja Tuusulan kirkkopitäjiin.