cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Takaisinmallinnus
Niin sanottua puhtaan huoneen tai kiinalaisen seinän suunnittelua käytetään toisinaan tuottamaan yhteensopiva tulos varmistaen, ettei alkuperäisestä järjestelmästä kopioida suoraan mitään sellaisenaan. Tunnettu tapaus on IBM PC -tietokoneen BIOS, josta Phoenix Technologies tuotti yhteensopivan version 1980-luvulla. Tapauksessa yksi ryhmä tutki IBM:n alkuperäistä järjestelmää ja dokumentoi sen käyttämättä tai viittaamatta lainkaan itse ohjelmakoodiin. Toinen ryhmä seurasi näkemättä ja tietämättä alkuperäistä järjestelmää lainkaan ja toteutti dokumentaation pohjalta toiminnallisesti yhteensopivan version.
On sanottu, että eurooppalainen laki sallii takaisinmallinnuksen yhteensopivuuden saamiseksi. Takaisinmallinnuksella saatua informaatiota ei saa kuitenkaan levittää. Takaisinmallinnus on kiellettyä, jos informaatio voidaan saavuttaa muilla keinoilla.
Jacques Desbrière
Jacques Desbrière (1925 Pariisi – 2021 ) oli ranskalainen säveltäjä. Hänen tuotantoonsa kuuluu muun muassa runsaasti pianomusiikkia ja sävellyksiä erilaisille kamarikokoonpanoille. Hänen teostensa joukossa on myös Patrick Gallois'lle omistettu sinfonia, jonka kantaesitti Jyväskylä Sinfonia vuonna 2005 ja josta on saatavilla Naxoksen levytys.
Cherish (Madonnan kappale)
Cherish on yhdysvaltalaisen poplaulaja Madonnan kolmas single hänen neljänneltä studioalbumiltaan Like a Prayer vuonna 1989. Madonnan ja Patrick Leonardin tuottama kappale sai positiivista palautetta kriitikoilta ja nousi Yhdysvaltain Billboard-listan kakkoseksi. Britanniassa sen paras sijoitus oli singlelistan sija #3. Kappale on Madonnan seitsemästoista top10-listalle päässyt kappale Yhdysvaltain Billboard-listalla. Suomessa se ylsi virallisen singlelistan sijalle 19. Kappaleesta on olemassa seitsemän eri versiota.
Cherishin musiikkivideo, jonka on ohjannut Herb Ritts, on mustavalkoinen. Se kuvattiin meren rannalla Los Angelesissa kesällä 1989. Videolla Madonna roiskii ja ui matalassa vedessä mustassa asussaan. Hän pullistelee lihaksiaan, keimailee leikkisästi ja ui merenneidon kanssa. Videolla miespuolista merenneitoa esittää Tony Ward, joka on yksi Madonnan entisistä rakastajista. Ward esiintyy myös Madonnan kappaleiden Erotica ja Justify My Love musiikkivideoilla.
Unkarin pääministeri
Virallinen titteli
Unkarin hallituksenpäämiehen titteli on unkariksi miniszterelnök, suoraan käännettynä "ministeripresidentti". Kuitenkin, koska "pääministeri" on paljon yleisempi titteli parlamentaarisessa järjestelmässä englanninkielisissä maissa, niin se on käännetty suomeksikin pääministeriksi.
Virkavala
Vala on seuraava: Én, [henkilön nimi] fogadom, hogy Magyarországhoz és annak Alaptörvényéhez hű leszek, jogszabályait megtartom és másokkal is megtartatom; [tehtävän nimi] tisztségemet a magyar nemzet javára gyakorolom. [Ja valan vannojan vakaumuksen mukaan] Isten engem úgy segéljen!
Tamara Drewe
Tamara Drewe on brittiläisen kirjailija Posy Simmondsin viikoittain ilmestyvä sarjakuvastrippi. Sitä julkaistaan The Guardian -sanomalehdessä.
Sarjakuvan tarinasta on tehty samanniminen elokuva, jossa pääosaa näyttelee Gemma Arterton.
Palkinnot
Vuonna 2009 Tamara Drewe voitti ranskalaisen Prix de la critique -palkinnon parhaasta sarjakuva-albumista Ranskassa.
Genisteiini
Genisteiini eli genisteini (C15H10O5) on isoflavoneihin kuuluva flavonoidi. Genisteiiniä esiintyy kasveissa kuten esimerkiksi sinimailasessa (Medicago sativa). Eläimissä se saa aikaan estrogeenisiä vaikutuksia. Genisteiini löydettiin ensimmäisen kerran pensasväriherneestä (Genista tinctoria) 1899, jonka suvun tieteellisestä nimestä aine on saanut nimensä.
Genisteiinin moolimassa on 270.24 g/mol, sulamispiste 297–298 °C ja CAS-numero 446-72-0. Genisteiini ei liukene veteen.
Andrei Rybakou
Andrei Anatolevitš Rybakou (,, s. 4. maaliskuuta 1982 Mogiljov, Valko-Venäjän SNT, Neuvostoliitto, nykyinen Mahiljou, Valko-Venäjä) on valkovenäläinen painonnostaja ja olympiamitalisti. Seuratasolla Rybakou edustaa BSKP Mahilyowia. Hän on edustanut maataan olympiatasolla kolme kertaa. Ateenassa 2004 ja Pekingissä 2008 hän saavutti 85 kilon sarjassa hopeaa. Pekingissä saavuttamansa mitalin hän kuitenkin menetti myöhemmin kun hänen Pekingin olympialaisissa antamansa dopingnäyte tutkittiin uudelleen ja siinä oli merkkejä dopingin käytöstä. Hän sai tapauksesta kahden vuoden kilpailukiellon.
Parhaan käsikirjoituksen Jussi
Parhaan käsikirjoituksen Jussi on yksi Filmiaura ry:n vuosittain jakamista Jussi-palkinnoista.
Latvijas Basketbola līga
Latvijas Basketbola līga (LBL) on Latvian korkein koripallosarja.
Luettelo Robert A. Heinleinin kirjallisesta tuotannosta
Tämä on luettelo Robert A. Heinleinin kirjallisesta tuotannosta.
Romaanit
Romaanit merkittynä tähdellä * ovat Scribnerin "nuorten" sarjaa.
Muuta lyhyttä spekulatiivista fiktiota
Kaikki salanimillä Anson MacDonald, Caleb Saunders, John Riverside ja Simon York, sekä useat työt nimellä Lyle Monroe, on julkaistu myöhemmin useissa Heinlein-kokoelmissa.
Heinleinin vaatimuksesta kolme nimellä Lyle Monroe julkaistua tarinaa (merkitty symbolilla '§') ei koskaan julkaistu Heinlein-antologiassa hänen elinaikanaan.
Generator
Generator on yhdysvaltalaisen rockyhtye Foo Fighters yhtyeen vuonna 2000 julkaistu single. Kappale julkaistiin Australiassa ja Euroopassa. Kappale on tunnettu Foo Fightersin vuonna 1999 ilmestyneeltä There Is Nothing Left to Lose -albumilta.
Kappaleet
thumb|left|300px|Euroopan painoksen kansikuva
Chantal Janzen
Chantal Janzen (s. 15. helmikuuta 1979 Tegelen, Alankomaat) on alankomaalainen näyttelijä, laulaja ja televisiojuontaja. Hän työskentelee RTL Nederlandin televisioverkolle. Janzenin oli tarkoitus juontaa vuoden 2020 Eurovision laulukilpailu yhdessä Edsilia Rombleyn ja Jan Smitin kanssa. Vuoden 2020 Euroviisut kuitenkin peruttiin koronaviruspandemian vuoksi, joten Janzen, Rombley ja Smit valittiin juontajiksi vuoden 2021 kilpailuun.
Suomen europarlamenttivaalit 2014
Suomen europarlamenttivaalit 2014 järjestettiin 25. toukokuuta 2014. Suomi muodosti yhden vaalipiirin, josta valittiin 13 europarlamentaarikkoa D’Hondtin menetelmällä viisivuotiskaudeksi 2014–2019. Yhteensä Euroopan parlamenttiin valittiin 751 meppiä 28 Euroopan maasta. Kokoomus säilyi vaaleissa Suomen suurimpana puolueena.
Europarlamenttivaalit järjestettiin koko unionin alueella aiemmin kesäkuussa, mutta ajankohtaa muutettiin pyrkimyksenä korottaa äänestysaktiivisuutta. Ennakkoäänestys järjestettiin kotimaassa 14.–20.5.2014 ja ulkomailla 14.–17.5.2014. Ennakkoäänestysprosentti oli 17,1 eli 0,2 % vuoden 2009 eurovaaleja alhaisempi. Koko vaalien äänestysaktiivisuus oli 39,1 prosenttia.
Kunnantie
thumb|Suomalainen kylä- tai kunnantien viitta, joka oli käytössä 1930-luvulta 1960-luvulle.
Kunnantie oli Suomen vuoden 1927 tielaissa (165/1927) määritelty maantie, joka välitti liikennettä kunnan suurimpien kylien välillä. Kunnantienä kunnossapidettävä tie saattoi myös olla tie, joka johti kylien väliseltä tieltä tai kylätieltä valtakunnallisesti merkittävälle maantielle, rautatieasemalla, rautatiepysäkille tai satamaan, ja jolla oli yleistä merkitystä kunnan sisäisessä liikenteessä. Tällaiseksi yleiseksi tieksi voitiin ottaa myös talvitie, kuten esimerkiksi jäätie, ja erityisestä syystä muukin maantie. Kunnanteiden kunnossapidon kustansi kunta. Kunnanteitä merkittävämpiä teitä olivat valtion ylläpitämät maantiet ja kunnanteitä vähäisempiä olivat paikallisia oloja palvelleet kylätiet, joita pitivät kunnossa tieosakkaat. Tielain kumosi laki yleisistä teistä (243/1954), joka tuli voimaan vuoden 1958 alussa. Laki koski valtion rakentamia ja kunnossapitämiä maanteitä sekä valtion ja kuntien yhdessä kustantamia paikallisteitä. Kunnantie-nimitystä uusi laki ei enää käyttänyt.
Suomen europarlamenttivaalit 2014
Ehdokkaita asetettiin yhteensä 251 – kymmenen enemmän kuin edellisissä vaaleissa. Listoja asetti 14 puoluetta ja yksi valitsijayhdistys. Puolueista 12 esitti täyden 20 ehdokkaan listan. Vaaleissa ei tehty vaaliliittoja. Puoluerekisteriin merkityistä järjestöistä vaaleihin ei osallistunut Kommunistinen Työväenpuolue, joka boikotoi tapahtumaa. Suomen Työväenpuolue asetti ehdokkaita SKP:n listalle.
thumb|Eniten ääniä saaneet puolueet kunnittain. Suluissa oleva luku kertoo kuinka monessa kunnassa puolue on saanut eniten ääniä. {{Legend|#008000| Suomen Keskusta (213)}} {{Legend|#000080|Kansallinen Kokoomus (56)}} {{Legend|#ff7f2a| Suomen ruotsalainen kansanpuolue (38)}} {{Legend|#ff0000| Suomen Sosialidemokraattinen Puolue (6)}} {{Legend|#aa0000| Vasemmistoliitto (4)}} {{Legend|#ffff00| Perussuomalaiset (2)}} {{Legend|#00ffff| Suomen Kristillisdemokraatit (1)}}
Tulokset
Suomen europarlamenttivaalien 2014 tulokset ! colspan="3" rowspan="2" style="text-align:left;"| Puolue ! colspan="4"| Äänet ! colspan="2"| Paikat ! width="75"| Ääniä ! width="40"|+/– ! width="30"|% ! width="40"|+/– ! width="30"| Paikat ! width="30"|+/– Lähde: Oikeusministeriö
Ehdokkaat
Eurovaaleissa oli ehdolla viisi Kataisen hallituksessa ollutta ministeriä: vasemmistoliiton entinen liikenneministeri Merja Kyllönen, kokoomuksen Eurooppa- ja ulkomaankauppaministeri Alexander Stubb ja hallinto- ja kuntaministeri Henna Virkkunen, vihreiden entinen kehitysministeri Heidi Hautala sekä kristillisdemokraattien sisäministeri Päivi Räsänen. Heistä läpi menivät Hautala, Kyllönen, Stubb ja Virkkunen.
Ehdokasluettelo
Jokainen puoluerekisterissä oleva puolue sai asettaa vaaleihin korkeintaan 20 ehdokasta. Puolueiden keskenään muodostama vaaliliitto sai sekin asettaa enintään 20 ehdokasta. Seuraavassa ovat henkilöt, jotka puolueet tai valitsijayhdistykset asettivat ehdokkaiksi. Yhteensä ehdokkaita oli 251. Oikeusministeriö vahvisti ehdokasasettelun 24. huhtikuuta 2014. Ehdokkaiden numerot listojen sisällä määräytyivät sukunimen mukaisen aakkosjärjestyksen mukaan, poikkeuksena Köyhien Asialla. Parlamenttiin päässeet ehdokkaat on merkitty lihavoidulla tekstillä.
Suomen Kommunistinen Puolue
Suomen Työväenpuolue STP osallistui vaaleihin asettamalla ehdokkaita SKP:n listalle. Puolueilla oli omat vaaliohjelmansa. Lisäksi listalla oli sitoutumattomia ehdokkaita. Listan vaalilause oli "Hyvinvointivaltion puolesta – Ei EU:lle".
Ennakkoäänestys
Ennakkoäänestys järjestettiin kotimaassa 14.–20.5.2014 ja ulkomailla 14.–17.5.2014. Ennakkoon äänesti kotimaassa yhteensä 722 029 suomalaista eli 17,1 %. Edellisissä Suomen europarlamenttivaaleissa ennakkoäänestysprosentti oli 17,3.
Espoossa epäillään postin virkailijan leimanneen äänestyslipun sijaan vaalikuoria. Vaalilain mukaan leimaamattomat äänestysliput tulee hylätä. Vaalikuoria ei saa avata ennen vaalipäivää, joten varmuus äänestyslippujen leimoista varmistuu silloin. Posti on vastannut virkailijoidensa kouluttamisesta itse.
Aiheesta muualla
Puolueiden vaaliohjelmat:
Niccolò dell’Abbate
thumb|250px|Niccolò dell'Abbate: Mooseksen pelastaminen vedestä. Niccolò dell'Abbate joskus myös Niccolò (s. 1509 tai 1512 Modenassa – k. 1571) oli italialainen manieristinen taidemaalari ja sisustaja.
Hainaultin metroasema
Hainault on Lontoon metron asema Central Linellä, joka sijaitsee Hainaultissa, Redbridgessä. Asema on Oyster-vyöhykkeellä 4. Asemalta on yhteys yhteen kolmesta Central Linen varikosta.
Niccolò dell’Abbate
dell'Abbate oli aluksi oppipoikana modenalaisten kuvanveistäjien ateljeessa. Hän sai ensimmäiset vaikutuksensa ferraralaisilta taidemaalareilta Garofalolta ja Dosso Dossilta. Hän keskittyi pitkiin friiseihin, joissa hän kuvasi maallisia ja mytologisia aiheita.
Carl Edvard Krook
pienoiskuva|Carl Edvard Krook Carl Edvard Krook (29. marraskuuta 1823 Jaala – 19. maaliskuuta 1887 Varsova) oli suomalainen Venäjän keisarillisen armeijan kenraalimajuri.
Niccolò dell’Abbate
dell'Abbaten tyyli kypsyi, kun hän muutti Bolognaan vuonna 1547. Kaupungissa hän sai merkittäviä vaikutteita, joita antoivat etenkin Antonio da Correggio ja Parmigianino, jonka nimi aiemmin yhdistettiin Niccolò dell'Abbaten maalaukseen Nuoren miehen muotokuva. Hän teki Bolognassa pääasiassa yksityiskohtaisia maisematauluja ja aristokraattisen tyylin metsästyskohtauksia. Tuona aikana hän teki myös muutamia sisustuksia muun muassa herttuan palatsiin Sassuoloon.
Hainaultin metroasema
Asema avattiin 1. toukokuuta 1930 Great Eastern Railwayn Newbury Park–Woodford-osuudelle. Haara yhdistettiin Lontoon metroon osana New Works Programme -ohjelmaa vuosina 1935-1945, jolloin siitä tuli osa Central Linen laajennusta itään.
Niccolò dell’Abbate
Vuonna 1552 dell'Abbate muutti Ranskaan, jossa asui kuolemaansa asti. Ranskassa hän työskenteli kuninkaallisessa Fontainebleaun linnassa sisustusryhmässä Francesco Primaticcion alaisuudessa. dell'Abbate muihin Ranskan ajan töihin lukeutuu muun muassa pariisilaisen kappelin kattofresko.
Carl Edvard Krook
Carl Edvard Krookin vanhemmat olivat kruununvouti, kollegiasessori Bengt Krook ja Eva Ulrika Rosenbröijer. Krook palveli ensin aliupseerina 9. suomenmaalaisessa linjapataljoonassa ja syksystä 1845 vänrikkinä 10. suomenmaalaisessa linjapataljoonassa. Aliluutnantiksi hänet ylennettiin 1850 ja siirrettiin ensin Nižni Novgorodiin jalkaväkirykmenttiin ja 1853 2. tarkk’ampujapataljoonaan. Krook osallistui tässä joukko-osastossa Krimin sotaan. Hänestä tuli luutnantti 4. tarkk’ampujapataljoonassa 1854 ja sodan jälkeen sota-akatemian opintojen myötä alikapteeni 1858, kapteeni 1861 ja vuonna 1862 majuri 2. tarkk’ampujapataljoonaan, jossa hän osallistui Tammikuun kansannousun kukistamiseen Puolassa. 4. tarkk’ampujapataljoonassa Krook ylennettiin everstiluutnantiksi 1866. Eversti ja tarkk’ampujarykmentin komentaja Riikaan hänestä tuli 1867. Turkin sodassa Krook oli 4. tarkk’ampujaprikaatin komentaja, joka palkittiin ritariristillä ja ylennettiin kenraalimajuriksi. Kenraalina Krook nimitettiin 1884 Varsovan komendantiksi. Hänet salamurhattiin siellä 19. maaliskuuta 1887.
Niccolò dell’Abbate
Niccolò dell'Abbate muistetaan parhaiten mytologisista maisemistaan, jotka ovat inspiroineet myöhempiä taiteilijoita, kuten Claude Lorrainia ja Nicolas Poussinia, sekä runsaista ja aistikkaista piirroksistaan.
Ilman johtolankaa
Ilman johtolankaa (Without a Trace) on yhdysvaltalainen draamasarja, joka kertoo kadonneita henkilöitä etsivästä FBI:n ryhmästä. Suomessa sarjaa ovat esittäneet MTV3 ja FOX.
Sarjan ensi-ilta Yhdysvalloissa oli vuonna 2002. Sen loi Hank Steinberg ja tuottajana toimi Jerry Bruckheimer. Yhdysvalloissa sarjaa esitettiin CBS:llä. Ohjelmassa kadonneiden rinnalla juonena olivat myös päähenkilöiden ongelmat ja keskinäiset suhteet.
Sarjaa tehtiin seitsemän tuotantokautta, vuoteen 2009 asti. Kausista kuusi ensimmäistä on julkaistu DVD:llä.
Hongkongissa ja Australiassa sarjan näyttämisen jälkeen näytettiin televisiossa oikeiden kadonneiden kuvia.
Taustaa
Sarja sijoittuu New Yorkiin. Siinä etsitään kadonneita henkilöitä Jack Malonen johtaman FBI:n tiimin avulla. Jack Malone käy tiimeineen läpi minuutti minuutilta kadonneen henkilön historian. Mottona on Löytääksesi kadonneen, sinun on ensin opittava tuntemaan hänet. Malonen tiimiin kuuluu kuusi henkeä ja työt alkavat siitä hetkestä, jolloin kadonnut henkilö on viimeisen kerran nähty. Yleensä kadonnut henkilö löydetään jakson lopussa.
The Barbados Advocate
200px|thumb|The Barbados Advocaten rakennus Fontabellessa. The Barbados Advocate on barbadosilainen sanomalehti. Sen julkaisu aloitettiin lokakuussa 1895, joten se on maansa vanhin yhtä mittaa julkaistu sanomalehti. Lehti ilmestyy päivittäin.
Hannibal (romaani)
Hannibal on Thomas Harrisin kolmas Hannibal Lecter -aiheinen teos, joka julkaistiin vuonna 1999 ja suomennettiin vuonna 2000. Kirjasta on tehty Ridley Scottin ohjaama samanniminen elokuva.
Vastaanotto
Romaani on saanut teoksen lopusta huolimatta paljon myönteistä palautetta. Toinen kuuluisa kauhukirjailija Stephen King kuvasi teosta seuraavasti: "Ne jotka ovat odottaneet Thomas Harrisin uutuutta haluavat ainoastaan tietää, onko se yhtä hyvä kuin Punainen lohikäärme tai Uhrilampaat. On ilo vastata kielteisesti: ei, se ei ole yhtä hyvä. Se on parempi!" Suomessa Helsingin Sanomien Maarit Piippoinen kuvasi teosta paikoittain kielellisen herkulliseksi.
Valmont
Valmont on Miloš Formanin ohjaama, vuonna 1989 ensi-iltansa saanut elokuva, joka pohjautuu Choderlos de Laclosin 1782 julkaistuun kirjeromaaniin Vaarallisia suhteita. Pääosissa nähdään Colin Firth, Annette Bening, Meg Tilly, Fairuza Balk ja Siân Phillips.
Arvioita
Video-oppaassa vuodelta 1994 Kati Sinisalo sanoo klassisen tarinan muuttuvan Formanin käsissä jälkihippifilosofiseksi ihmissuhdeleikiksi. Hän antaa Valmontille kolme tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”hyvä”.
Olov Englund
Olov Englund (s. 5. maaliskuuta 1983) on ruotsalainen jääpalloilija. Hän edustaa Ruotsin Elitserienissä pelaavaa Kalix Bandyä. Ruotsin maajoukkueessa hän on pelannut vuodesta 2006.
Englund on pelannut kahdeksat MM-kisat vuosina 2007–2013 ja on saavuttanut niissä kolme maailmanmestaruutta (2009, 2010, 2012). Kaikkiaan hän on pelannut 49 MM-ottelua ja tehnyt niissä kaksi maalia. Maaotteluita on kertynyt kaikkiaan 73 ennen vuoden 2014 MM-kisoja.
Saavutukset
Maajoukkueessa
Seurajoukkueissa
Outlaw (albumi)
Outlaw on Alabama 3:n viides studioalbumi, joka julkaistiin 23. toukokuuta 2005.
Albumi debytoi Britannian albumilistan sijalla 83.
Nina Tikkinen
Nina Tikkinen (s. 6. helmikuuta 1987 Salo) on suomalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan hyökkääjä.
Tikkinen valittiin SM-sarjan kauden tulokkaaksi 2003–2004, jolloin hän edusti Turun Palloseuraa. Hän siirtyi Oulun Kärppiin 2005 ja kaksi vuotta myöhemmin Minnesotan valtionyliopistoon, jossa hän jääkiekkoilun ohella suoritti taloustieteen tutkinnon. Hän palasi Kärppiin kausiksi 2011–2015. Hän voitti Suomen-mestaruuden kaudella 2011–2012, jolloin hänet valittiin myös runkosarjan parhaaksi pelaajaksi.
Michelle Perry
Michelle Perry (s. 1. toukokuuta 1979 Granada Hills, Kalifornia) on yhdysvaltalainen yleisurheilija, joka päälajit ovat seitsenottelu ja aitajuoksu.
High school -aikoinaan Perryn päälaji oli aitajuoksu, mutta kun hän aloitti opintonsa Kalifornian yliopistossa, hänen valmentajansa suosittelivat hänelle seitsenottelua. Perry sijoittui toiseksi vuonna 2001 NCAA-mestaruuskilpailujen seitsenottelussa. Samana vuonna hän valmistui sosiologian alalta. Perry selviytyi 2004 Ateenan olympialaisiin, joissa hän sijoittui seitsenottelussa neljänneksitoista tuloksella 6124. Tämän jälkeen hän on keskittynyt pika-aitoihin, ja Helsingin MM-kisoissa 2005 hän voittikin 100 metrin aitajuoksussa maailmanmestaruuden ajalla 12,66. Hän voitti lajissa myös IAAF:n yleisurheilufinaalin 2005 ajalla 12,54 ja 2006 ajalla 12,52.
Perry uusi 100 metrin aitojen mestaruutensa 2007 Osakassa.
Ike Clanton
thumb|Ike Clanton 1881 Ike Clanton (1847 Missouri, Yhdysvallat – 1887) oli yhdysvaltalainen rikollinen. Hän johti rosvojoukkoa, joka hävisi O. K. Corralin taistelun Earpin veljesten joukolle 26. lokakuuta 1881.
Ike Clantonin äiti oli Mariah Sexton Clanton ja isä Newman Haynes Clanton. Clantonilla oli neljä veljeä ja kaksi siskoa. Hänen äitinsä kuoli vuonna 1866 Clantonin ollessa alle 20-vuotias.
Mäkäräinen
Mäkäräinen on suomalainen sukunimi. Se on yleisin Iisalmella, Kajaanissa, Puolangalla ja Ristijärvellä. Nimestä on asiakirjamerkintöjä 1500-luvulta lähtien.
Mäkäräinen on melko harvinainen sukunimi. Väestörekisterikeskuksen mukaan vain runsaat tuhat ihmistä on kantanut sitä, ja nykyisenä nimenä se on hiukan yli viidelläsadalla. Sukunimen on arveltu mahdollisesti sisältävän etuvokaalisen muunnoksen Makariokseen perustuvasta kansanomaisesta etunimestä Makara, Makari. Sana voi tarkoittaa myös sääskien alalahkoon kuuluvaa hyönteistä.
Irene Naakka
Irene Naakka (s. 1985 Harjavalta) on suomalainen toimittaja, kirjailija ja bloggaaja. Hän työskennellyt toimittajana Iltalehdessä ja pitää Mutsie-blogia. Naakan esikoisteos Hullu kuin äidiksi tullut julkaistiin vuonna 2018.
Naakka pitää feminististä Kroonisesti ärhäkkä -podcastia yhdessä Mona Blingin kanssa.
Karl Schäfer
Karl Schäfer (17. toukokuuta 1909 Wien – 23. huhtikuuta 1976 Wien) oli itävaltalainen taitoluistelija, uimari ja olympiavoittaja.
Schäfer voitti olympiakultaa Lake Placidin vuoden 1932 ja Garmisch-Partenkirchenin vuoden 1936 talviolympialaisissa. Sankt Moritzissa 1928 hän oli neljäs. MM-tasolla Schäfer voitti seitsemän peräkkäistä kultaa vuosina 1930–1936, hopeaa vuosina 1928 ja 1929 sekä pronssia vuonna 1927. EM-kilpailuista Schäfer voitti kahdeksan kultaa vuosina 1929-1936, hopeaa vuonna 1928 ja pronssia vuonna 1927. Itävallan mestaruuden Schäfer voitti vuosina 1929–1934 ja 1936, hopealle hän sijoittui vuosina 1927 ja 1928. Schäfer liitettiin Taitoluistelun Hall of Fameen ensimmäisten joukossa vuonna 1976.
Nuorena Schäfer oli myös erittäin lahjakas muusikko. Taitoluistelun lisäksi hänen onnistui kilpailla olympiatasolla myös uinnissa: Amsterdamissa 1928 hän selviytyi 200 metrin rintauinnissa välieriin. Itävallan mestaruuden Schäfer voitti uinnissa seitsemän kertaa.
Kipu-tyttö
Kipu-tyttö on henkiolento suomalaisessa mytologiassa, joka tunnetaan lähinnä kivunlievitykseen käytetyistä loitsuista. Usein kiputyttöä kutsutaan Tuonen neidiksi.
Kipu-tyttö tekee ihmisille kipuja vääntämällä kipukiveä. Kipukivi on kipumäellä, kipuvuorella tai kipukukkulalla, ja joskus myös lähellä on kipukoski. Joissain loitsuissa kiputytön kerrotaan itkevän.
Kipukivessä on reikä tai reikiä, jonne kipu-tyttöä pyydetään viemään kivut, sillä ei kivi kipuja itke, paasi vaivoja valita. On mahdollisia merkkejä siitä, että kipuvuorina on pidetty joitakin oikeita mäkiä. On myös oletettu, että reiällisillä kipukivillä voitaisiin tarkoittaa kuppikiviä.
Bigna Windmüller
right|thumb|Bigna Windmüller Bigna Windmüller (s. 27. helmikuuta 1991 Meride, Sveitsi) on sveitsiläinen mäkihyppääjä. Seuratasolla hän edusti SSC Toggenburg -seuraa.
Karkausvuosi (elokuva)
Karkausvuosi on romanttinen komediaelokuva vuodelta 2010.
Bigna Windmüller
Windmüller sijoittui 14:nneksi Liberecin MM-kilpailuissa 2009 ja neljänneksi nuorten MM-kilpailuissa Hinterzartenissa 2010. Ensimmäisessä henkilökohtaisessa maailmancupin kilpailussaan Lillehammerissa marraskuussa 2012 hän oli 27:s. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran oltuaan kuudes Zaōssa tammikuussa 2014. Ainoan palkintosijansa hän saavutti seuraavana päivänä oltuaan Zaōn toisessa kilpailussa kolmas. Continental Cupin kilpailuissa hän sijoittui kerran toiseksi ja kaksi kertaa kolmanneksi.
Karkausvuosi (elokuva)
Juoni
Elokuvan alussa esitellään nainen, jolla on suuri halu päästä naimisiin. Hänen nykyinen poikaystävänsä ei vain ole sattunut vielä kosimaan häntä. Alussa hänen isänsä kertoo hänelle, että Irlannissa on karkauspäivänä perinne, että naiset voivat kosia miehiä. Hänen miesystävänsä menee Irlantiin työmatkalle, jolloin nainen saa päähänsä, että hänen pitäisi mennä Irlantiin kosimaan miestään.
Bigna Windmüller
Maaliskuussa 2014 Windmüller ilmoitti lopettavansa kilpauransa keskittyäkseen opintoihinsa. Myös hänen Sabrina-siskonsa on mäkihyppääjä.
Eväjalkaiset
Eväjalkaiset eli hylje-eläimet (Pinnipedia) on suurikokoisten merinisäkkäiden ryhmä, joka koostuu kolmesta heimosta: hylkeet (Phocidae), korvahylkeet (Otaridae) ja mursut (Odobenidae). Eväjalkaisia on olemassa nykyisin 33 eri lajia, ja yli 50 sukupuuttoon kuollutta lajia on löydetty fossiilitietojen perusteella. Eväjalkaiset kuuluvat petoeläinten lahkoon (Carnivora). Petoeläinten joukossa ne luetaan Caniformia-alalahkoon, ja ne ovat siis lähempää sukua koiraeläimille, karhuille ja näätäeläimille kuin kissaeläimille. Eväjalkaiset katsotaan nykyisin usein yläheimoksi, ennen niitä pidettiin omana alalahkonaan Caniformian rinnalla.
Karkausvuosi (elokuva)
Juoni
Asia muodostuu vaikeammaksi kuin hän on ajatellut. Hän matkustaa jonnekin päin Irlantia, mutta päätyykin Jumalan selän taakse, josta ei lähde lentoja, ei busseja eikä liioin taksejakaan. Hän tapaa komean ja kiinnostavan miehen, jota hän muka-vihaa. Miehellä on taksi ja hän lähtee viemään naista hänen haluamaansa määränpäähän. Välillä nainen on vihainen miehelle ja vaihtaakin kyytiä, jolloin hänen Lois Vuittonin matkalaukkunsa ryöstetään. Hän ja kyseinen irkkumies lähtevät läheiseen pubiin vaatimaan naisen omaisuutta takaisin. Näin laukusta muodostuu heille inside-vitsi, joka lähentää heidän välejään.
He yöpyvät myöhemmin paikassa, jossa heidän luullaan olevan naimisissa ja heidän pitää esittää olevansa, koska muuten majatalon pitäjä ei hyväksyisi heitä yöpymään. He suutelevat pakolla, ensin vähän vaivaannuttavasti, mutta sitten vähän aidommin ja silloin heidän kemiansa alkoivat kohdata. He nukkuvat samassa huoneessa, mutta tyytyvät kuitenkin myöhemmin nukkumaan samassa sängyssä. Kun viimein nainen pääsi haluamaansa määränpäähän, yllätys! Hänen miesystävänsä kosiikin häntä, mutta nainen saakin selville, että hän kosi vain siksi, että he eivät olisi saaneet haluamaansa taloa, jos he ei eivät olisi olleet naimisissa. Nainen kiiruhtaa Irlantiin ja siellä irkkumies ja hän ikään kuin tunnustavat rakkauttaan toisilleen. Elokuva loppuu siihen, kun he matkustavat autollaan ja Lois Vuittonin laukku on auton katolle sidottuna ja he riitelevät/väittelevät entisellä tavallaan.
Arvioita
Tv-Nytissä kolme kriitikkoa antoi elokuvalle tähtiä keskiarvolla 1,7.
Eväjalkaiset
Eväjalkaisten koko vaihtelee baikalinhylkeen yhdestä metristä ja 45 kilogramman painosta etelänmerinorsun, suurimman petoeläimen, viiteen metriin ja 3200 kg painoon. Useilla lajeilla esiintyy sukupuolten välisiä eroja koossa ym. ominaisuuksissa. Kehonrakenne on sulavalinjainen ja kaikki neljä raajaa ovat kehittyneet räpylöiksi. Vaikka eväjalkaiset eivät ole yhtä nopeita vedessä kuin delfiinit, ne ovat taipuisampia ja ketterämpiä. Korvahylkeet käyttävät eturaajojaan pääasiassa edetäkseen vedessä, kun taas hylkeet ja mursut käyttävät siihen takaraajojaan. Korvahylkeillä ja mursuilla on takaraajat, jotka ne voivat vetää kehon alle ja näin käyttää niitä jalkojen tapaan edetäkseen maalla. Korvahylkeisiin ja mursuihin verrattuna hylkeiden liikkuminen maalla on kömpelömpää. Korvahylkeillä on ulkoiset, nähtävissä olevat korvat, kun taas hylkeiltä ja mursuilta nämä puuttuvat. Eväjalkaisten aistit ovat hyvin kehittyneitä – niiden näkö ja kuulo ovat sopeutuneet niin maalla kuin vedessäkin olemiseen, ja eväjalkaisilla on viiksituntokarvoissaan kehittynyt tuntoaistijärjestelmä. Jotkin lajit ovat sopeutuneet hyvin sukeltamaan koviin syvyyksiin. Eväjalkaisilla on ihonalainen rasvakerros, joka pitää ne lämpimänä, ja kaikilla lajeilla mursua lukuun ottamatta on turkki.
Vaikka eväjalkaiset ovat laajalle levinneitä, useimmat lajit viihtyvät paremmin pohjoisen ja eteläisen pallonpuoliskon kylmemmissä vesissä. Eväjalkaiset viettävät suurimman osan elämästään vedessä mutta tulevat maalle parittelemaan, synnyttämään, vaihtamaan karvaa tai paetessaan petoeläimiä, kuten haita tai miekkavalaita. Eväjalkaiset syövät pääosin kaloja ja selkärangattomia vedeneläviä; jotkin lajit, esimerkiksi merileopardi, käyttävät ravinnokseen isoja selkärankaisia eläimiä, kuten pingviinejä ja hylkeitä. Mursut ovat erikoistuneet syömään meren pohjassa eläviä nilviäisiä. Eväjalkaislajien urokset parittelevat tyypillisesti useamman kuin yhden naaraan kanssa, mutta polygynian aste vaihelee lajien välillä. Maalla pesivien lajien urokset parittelevat yleensä useampien naaraiden kanssa kuin jäällä pesivien lajien urokset. Eväjalkaiset ääntelevät moni eri tavoin, esimerkiksi haukkuen, murahdellen ja liverryksin.
Arktisen alueen alkuperäiskansat ovat perinteisesti hyödyntäneet eväjalkaisten lihaa, rasvaa ja nahkoja. Eväjalkaisia pidetään yleisesti eläintarhoissa yleisesti ja joskus niitä koulutetaan tekemään temppuja ja tehtäviä. Eväjalkaisia metsästettiin aiemmin kaupallisesti suurin mitoin, mutta nykyisin kansainvälisen oikeuden normit suojaavat niitä. Japaninmerileijona ja floridanhylje kuolivat sukupuuttoon 1900-luvulla, ja munkkihylje ja havaijinhylje ovat nykyisin äärimmäisen uhanalaisia Kansainvälisen Luonnonsuojeluliiton luokituksessa. Metsästyksen lisäksi eväjalkaisia uhkaavat kalastuksen sivusaaliiksi jääminen, merten saastuminen ja erilaiset ristiriidat ihmisten etujen kanssa.
Taksonomia
Saksalainen Johann Illiger erotti eväjalkaiset omaksi taksonomiseksi ryhmäkseen vuonna 1811 ja antoi sekä heimolle että lahkolle nimen Pinnipedia. Nykyisessä luokituksessa eväjalkaiset kuitenkin kuuluvat osana lahkoon petoeläimet (Carnivora) ja niiden alalahkoon Caniformia. Eväjalkaiset jaetaan kolmeen heimoon ja nämä kahteen yläheimoon: korvahylkeet (Otariidae) ja mursut (Odobenidae) kuuluvat yläheimoon Otarioidea, kun taas varsinaiset hylkeet (Phocidae) kuuluvat yläheimoon Phocoidea. Tällä kolmen heimon Pinnipedia-ryhmällä ei ole nykyluokituksessa muodollista asemaa; vuonna 1989 Annalisa Berta ym. ehdottivat systematiikkaa, jossa luokittelematon kladi Pinnipedimorpha sisältäisi nykyiset eväjalkaiset ja niiden sisarryhmänä sukupuuttoon kuolleen Enaliarctos-suvun.
Hylkeiden eli varsinaisten hylkeiden heimon (Phocidae) lajeilta puuttuvat ulkoiset korvalehdet. Ne eivät pysty kääntämään takaräpylöitään eteenpäin, ja eteneminen maalla on siksi kömpelöä. Vedessä hylkeet uivat liikuttamalla takaräpylöitään ja kehon takaosaa puolelta toiselle.
Korvahylkeillä (Otariidae) on ulkoiset korvalehdet. Nämä eläimet käyttävät hyvin kehittyneitä eturäpylöitään edetäkseen vedessä. Korvahylkeet pystyvät myös kääntämään eturäpylänsä eteenpäin ja ”kävelemään” maalla. Korvahylkeet käsittävät kaksi alaryhmää, merileijonat ja merikarhut. Merileijonat erottaa niiden pyöreämpi kuono sekä lyhyempi ja karkeampi turkki, kun taas merikarhuilla on suipompi kuono, pidemmät eturäpylät sekä paksumpi turkki, jossa on erikseen pohjaturkki ja päällyskarva. Merileijonat ovat yleensä kookkaampia kuin merikarhut. Merileijonat jaetaan viiteen sukuun ja seitsemään lajiin (joista yksi kuollut sukupuuttoon), ja merikarhuja on yhdeksän lajia kahdessa suvussa. Aiemmin merileijonat ja merikarhut on katsottiin erillisiksi alaheimoiksi, mutta vuonna 2001 julkaistu geenitutkimuksessa osoitti, että jako ei ole luonnollinen, vaan pohjanmerikarhu on läheisempää sukua useille merileijonalajeille kuin muille merikarhuille.
Mursuihin (Odobenidae) kuuluu vain yksi elossa oleva laji, mursu. Se eroaa muista nykyisistä hylkeistä suuremman koon (vain merinorsut ovat suurempia), miltei karvattoman nahan ja syöksyhampaiden puolesta. Korvahylkeiden tapaan mursut pystyvät kääntämään takaräpylänsä eteenpäin ja kävelemään maalla. Uidessa mursu käyttää takaräpylöitä etenemiseen ja eturäpylöitä ohjailemiseen. Mursulla ei ole ulkoisia korvalehtiä.
Vuonna 2012 julkaistussa eväjalkaisten taksonomiaa tarkastelevassa arviossa Annalisa Berta ja Morgan Churchill esittivät, että morfologisten ja geneettisten kriteerien perusteella nykyisin on olemassa 33 eväjalkaislajia ja 29 eväjalkaisalalajia, vaikkakin jälkimmäisestä ryhmästä viidelle ei ole riittävää tukea, jotta niitä voisi yksiselitteisesti pitää alalajeina. He suosittelevat, että Arctocephalus -suku tulisi rajoittaa afrikanmerikarhuun (Arctocephalus pusillus) ja he ottivat uudelleen käyttöön nimen Arctophoca useita lajeja ja alalajeja varten, jotka aiemmin olivat Arctocephalus –suvussa. Yli 50 fossiililajia on kuvattu.
Eväjalkaisten luokittelu:
Anatomia ja fysiologia
Eväjalkaisilla on sulavalinjainen vartalo, pyöreähkö pää, taipuisa kaula, räpylöiksi kehittyneet raajat ja pieni pyrstö. Ulkoiset korvalehdet ovat melko olemattomia tai niitä ei ole. Muihin lihansyöjiin verrattuna eväjalkaisilla on yleensä vähemmän hampaita, ne ovat teräviä ja kartiomaisia ja niiden joukosta puuttuvat raateluhampaat. Mursulla on erityislaatuiset, syöksyhampaiksi pidentyneet kulmahampaat. Eväjalkaiset pystyvät vetämään maitorauhasensa ja sukupuolielimensä kehonsa sisään.
Eväjalkaisten koko vaihtelee baikalinhylkeen yhdestä metristä ja 45 kilon painosta etelänmerinorsun, suurimman petoeläimen, viiteen metriin ja 3,2 tonniin. Yleensä ottaen eväjalkaiset ovat suurempia kuin muut petoeläimiin kuuluvat lajit.
Eväjalkaisilla on yksinkertainen maha, joka on rakenteeltaan samankaltainen kuin maalla elävien lihansyöjien. Useimmilla lajeilla ei ole umpisuolta eikä selvää eroa ohutsuolen ja paksusuolen välillä. Ohutsuolen pituus on 8 (kalifornianmerileijona) - 25 (merinorsu) -kertainen kehon pituuteen verrattuna. Suolen pituus saattaa olla adaptaatio useisiin toistuviin syviin sukelluksiin, sillä ruoansulatuskanavan suurentunut tilavuus toimii lisävarastoalueena sulatusvaiheessa olevalle ruoalle sukellusten aikana. Eväjalkaisilla ei ole umpilisäkettä. Kuten useimmilla merinisäkkäillä, munuaiset ovat jakautuneet pieniin lohkoihin ja voivat tehokkaasti absorboida vettä ja suodattaa suolaa pois.
Liikkuminen
Eväjalkaisilla on kaksi paria räpylöitä, etu- ja takaräpylät. Eläimen kyynärpäät ja nilkat ovat kehon sisällä. Eväjalkaiset ovat yleensä ottaen hitaampia uimareita kuin valaat; eväjalkaisten uimanopeus on tavallisesti noin 9-28 km/h kun taas useilla delfiinilajeilla se on 37 km/h. Eväjalkaiset ovat ketterämpiä ja taipuisampia, ja jotkin korvahylkeet, kuten kalifornianmerileijona, pystyvät taivuttamaan niskaansa taaksepäin niin pitkälle, että ylettävät takaräpylöihinsä asti, minkä ansiosta ne voivat tehdä dorsaalisia eli selänpuoleisia käännöksiä. Eväjalkaisille on kehittynyt useita veden vastusta vähentäviä adaptaatioita. Niiltä puuttuvat myös karvankohottajalihakset, minkä ansiosta turkki voi olla uidessa virtaviivaisesti.
Korvahylkeet käyttävät uimiseen eturäpylöitä samanlaiseen siiveniskumaiseen tapaan kuin pingviinit ja merikilpikonnat. Eturäpylöiden liike ei ole yhtäjaksoista, vaan eläin lipuu eteenpäin jokaisen vedon välissä. Varsinaiset hylkeet ja mursut uivat liikuttamalla takaräpylöitään ja kehon alaosaansa puolelta toiselle, eturäpylöitä käytetään pääasiassa ohjaamiseen. Jotkin lajit hyppäävät vedestä takaisin veteen, minkä ansiosta eläin voi edetä nopeammin. Lisäksi merileijonien tiedetään "ratsastavan" aalloilla, mikä mahdollisesti auttaa vähentämään energiankulutusta.
Eväjalkaiset pystyvät etenemään maalla, vaikkeivät yhtä hyvin kuin maalla elävät eläimet. Korvahylkeet ja mursut pystyvät kääntämään takaräpylänsä eteenpäin olevaan asentoon kehonsa alle ja näin voivat ”kävellä” neljällä raajallaan. Maalla liikkuessaan korvahylkeet tukeutuvat enemmän pään ja niskan liikkeisiin kuin takaräpylöihin. Heilauttelemalla päätä ja niskaa korvahylkeet keräävät momenttia edetessään. Varsinaiset hylkeet taas ovat vähemmän ketteriä maalla. Ne eivät pysty saamaan takaräpylöitään eteenpäin olevaan asentoon, ja etenevät maalla heittäytymällä, pomppimalla ja kiemurtelemalla samalla kun eturäpylät pitävät yllä tasapainoa. Jotkin lajit vetävät eturäpylöillään itseään eteenpäin. Maalla liikkuminen on varsinaisille hylkeille helpompaa jäällä, koska sillä on mahdollista liukua eteenpäin.
Aistit
Eväjalkaisten silmät ovat suhteellisen suuret ja ne ovat yleensä pään etuosassa. Mursun silmät kuitenkin ovat pienikokoiset ja pään sivuilla. Eväjalkaisen silmä on sopeutunut näkemään niin veden alla kuin ilmassakin. Sarveiskalvo on ohuempi keskikohdastaan, jossa valon taittuminen on miltei yhtä suurta sekä vedessä että ilmassa.
Maalla eväjalkaiset ovat hämärässä likinäköisiä. Eväjalkaisilla on myös hyvin kehittynyt tapetum lucidum eli heijastava kerros, joka lisää herkkyyttä heijastamalla sauvasolujen avulla valoa takaisin. Tämä auttaa niitä näkemään olosuhteissa, joissa valoa on vähän. Jäällä elävillä hylje-eläimillä, kuten grönlanninhylkeellä, on sarveiskalvot, jotka pystyvät sietämään kirkkaille ja lumisille ympäristölle ominaisia korkeita ultraviolettisäteilypitoisuuksia. Näin ollen ne eivät kärsi lumisokeudesta. Monien nisäkkäiden ja lintujen tapaan eväjalkaisilla on vilkkuluomi.
Toisin kuin jyrsijät ja monet muut maanisäkkäät, eväjalkaiset eivät liikuttele viiksikarvojaan tutkiessaan kappaletta, vaan pitävät ne samassa asennossa ulospäin ojennettuina. Näin ne voivat maksimoida havainnointikykynsä. Varsinaisten hylkeiden tuntokarvat ovat aaltoilevia kun taas korvahylkeiden ja mursujen tuntokarvat ovat suoria. Tuntokarvojen muodon vaikutusta havainnointikykyyn on tutkittu, mutta vaikuttaa siltä että karvan kulma virtaukseen nähden on tärkein tähän vaikuttava tekijä, ei muoto. Joidenkin korvahylkeiden viiksikarvat kasvavat melko pitkiksi, kergueleninmerikarhulla jopa 41-senttisiksi. Mursulla tuntokarvoja on eniten, 600 - 700 yksittäistä karvaa, jotka ovat tärkeitä saaliin löytämiseksi mutaisesta merenpohjasta. Tuntokarvoilla saattaa olla merkitystä paitsi saalistuksessa myös suunnistamisessa; täplähylkeet näyttävät käyttävän niitä jäässä olevien hengitysavantojen havaitsemiseen.
Lämmönsäätely
Eväjalkaiset säästävät ruumiinlämpöään kookkaalla ja kompaktilla kehonrakenteellaan, eristävällä rasvakerroksellaan ja turkillaan sekä nopealla aineenvaihdunnallaan. Lisäksi räpylöiden verisuonille on kehittynyt adaptaatio toimia vastavirtaperiaatteella. Kylmempää verta kehon ulommista osista tuovat laskimot ympäröivät valtimoita, jotka sisältävät lämmintä verta kehon sisäosista. Lämpö valtimoverestä siirtyy verisuoniin, jotka kuljettavat verta takaisin kehon sisäosiin. Samat adaptaatiot, jotka säästävät lämpöä vedessä, vaikuttavat estävän lämmönhukkaa myös pinnan yläpuolella. Ehkäistäkseen liiallista lämpenemistä monet lajit viilentävät itseään heittelemällä hiekkaa selän päälle lisäten näin viileän ja kostean hiekkakerroksen, joka edistää lämmön haihtumista. Pohjanmerikarhut läähättävät viilentääkseen itseään, kun taas munkkihylkeet kaivavat usein hiekkaan kuoppia tuoden esille viileämpiä maakerroksia, joille hylje asettuu lepäilemään.
Levinneisyys ja elinympäristö
thumb|300px|Eväjalkaisten yleislevinneisyys Eväjalkaiset elävät pääasiassa polaarisilla ja subpolaarisilla alueilla, erityisesti Pohjois-Atlantilla, eteläisellä Tyynellämerellä ja Eteläisellä jäämerellä. Niitä ei esiinny lainkaan Lounais- ja Kaakkois-Aasian välisillä vesillä. Munkkihylkeet ja jotkin korvahylkeet elävät trooppisilla ja subtrooppisilla alueilla. Yleensä eväjalkaiset kuitenkin esiintyvät viileissä ja runsasravintoisissa vesissä, joiden lämpötila on alle 20 C. Lämpimän ja trooppisen ilmaston alueillakin esiintyvät lajitkin elävät merivirtojen viilentämissä vesissä. Ainoastaan munkkihylkeiden ympäristö ei säännönmukaisesti ole viileä ja runsasravintoinen. Kaspianmeren kaspianhylje ja Baikaljärven baikalinhylje elävät sisävesissä.
Eväjalkaiset esiintyvät erilaisissa vesiympäristössä kuten rannikkovesissä, avomerellä, murtovesialueilla sekä makean veden joissa ja järvissä. Useimmat lajit elävät rannikkovesissä, vaikka jotkin liikkuvat myös kauempana merellä ja hankkivat ravintonsa valtameten saartia ympäröivistä syvistä vesistä. Baikalinhylje on ainoa pelkästään makeanveden laji. Myös norppa elää joissakin Itämeren alueen järvissä, ja kirjohyljeitä voi esiintyä väliaikaisesti estuaareissa, järvissä ja joissa, joskus pysyen alueella vuodenkin ajan. Kalifornianmerileijonan ja patagonianmerileijonan tiedetään myös vierailevan sisävesissä. Eväjalkaiset saattavat siirtyä maitse edemmäs sisämaahan ja levätä hiekkadyyneillä ja kasvillisuuden seassa ja jopa kiivetä kallioita. Napa-alueilla elävät lajit rantautuvat sekä kiintojäälle että ajojäälle
Liikkuminen
Eväjalkaiset ovat amfibisia, sekä maalla että vedessä eläviä nisäkkäitä. Ne viettävät suurimman osan elämästään vedessä, mutta nousevat maalle tai jäälle parittelemaan, hoitamaan poikasia, vaihtamaan karvaa, lepäämään, säädelläkseen ruumiinlämpöään tai paetakseen vedessä olevia petoja. Useat lajit voivat muuttaa pitkiä matkoja toiselle alueelle, esimerkiksi El Niñon tai jäätilanteen muuttumisen takia. Merinorsut viettävät merellä 8-10 kuukautta vuodessa ja tekevät muuttomatkoja pesimis- ja karvanvaihtoseutujen välillä. Pohjanmerinorsun muuttomatka pidempi kuin minkään muun niäkkään, noin 18 000–21 000 km. Varsinaiset hylkeet migroivat keskimäärin enemmän kuin korvahylkeet. Eväjalkaiset käyttävät suunnistamiseen ympäristön eri ominaisuuksia, esimerkiksi maan magneettikenttää, vesivirtoja, tuulenvirtauksia, auringon ja kuun sijaintia sekä veden makua ja lämpötilaa.
Eväjalkaiset voivat sukeltaa saalistaakseen tai saalistajia välttääkseen. Saalistaessaan weddellinhylkeet sukeltavat tavallisesti alle 15 minuutin ajan noin 400 metrin syvyyteen, mutta enimillään jopa 73 minuuttia ja jopa 600 metriin. Pohjanmerinorsut sukeltavat tavallisesti 350–650 metriin jopa 20 minuutin ajan. Korvahylkeiden sukellukset ovat yleensä lyhyempiä ja eivätkä niin syviä. Ne kestävät tavallisesti noin 5–7 minuuttia ja ulottuvat keskimäärin 35–45 metriin. Uudenseelanninmerileijonan on kuitenkin havaittu sukeltavan jopa 460 metriin ja 12 minuutin ajan. Mursut hankkivat ravintonsa pintavesistä eivätkä sukella kovin syvälle.
Elinikä
Eväjalkaisten elinikä on tavallisesti 25–30 vuotta. Naaraat elävät pidempään, sillä uroksilla on taipumusta tapella ja ne usein kuolevat ennen sukukypsyysikää. Pitkäikäisimmänt tunnetut luonnossa eläneet yksilöt ovat olleet 46-vuotias naaraspuolinen halli ja 43-vuotias naarasnorppa. Sukukypsiksi eväjalkaiset tulevat lajista riippuen 2–12-vuotiaina. Naaraat tulevat sukukypsiksi tavallisesti aiemmin kuin urokset.
Vuorovesi
pienoiskuva|300px|Sama ranta nousu- ja laskuveden aikaan [[Fundynlahti|Fundynlahdella Kanadassa.]]
Eväjalkaiset
Ravinnonhankinta ja uhkaavat pedot
Kaikki eväjalkaiset ovat lihansyöjiä ja petoeläimiä. Kokonaisuutena eväjalkaisten ryhmä käyttää ravinnokseen pääasiassa kaloja ja pääjalkaisia, jossain määrin äyriäisiä ja simpukoita sekä vähemmässä määrin eläinplanktonia ja tasalämpöisiä eläimiä, kuten merilintuja. Vaikka useimmat lajit ovat ravinnon suhteen generalisteja tai opportunisteja, jotkin ovat erikoistuneita. Esimerkiksi krillihylje syö ensisijaisesti krilliäyriäisiä, norppa syö pääasiassa äyriäisiä, etelänmerinorsu on erikoistunut kalmareihin ja partahylje ja mursu taas syövät simpukoita ja muita selkärangattomia pohjaeläimiä. Eväjalkaiset voivat saalistaa yksin tai yhteistyössä muiden kanssa. Yksilöllinen saalistustapa on tyypillistä kun pyydetään yksinäisiä kaloja, hitaasti liikkuvia tai liikkumattomia selkärangattomia tai tasalämpöisiä saaliita. Saalistus tapahtuu tavallisesti rannikkovesissä, lahdissa tai joissa. Pohjanmerikarhu kuitenkin pyytää kaloja hyvin syvältä avomereltä. Myös mursut saalistavat itsenäisesti, mutta ovat usein muiden mursujen läheisyydessä pieninä tai isoina ryhminä, jotka voivat nousta pintaan ja sukeltaa samaan tahtiin. Kun suuria kala- ja kalmariparvia on liikkeellä, eräät korvahyljelajit saalistavat niitä yhteistyössä isoina ryhminä. Jotkin lajit, kuten kalifornianmerileijona ja patagonianmerileijona, voivat saalistaa valaiden ja merilintujen kanssa.
Vuorovesi
Vuorovesi tarkoittaa Kuun ja Auringon painovoiman sekä Maan pyörimisliikkeen aiheuttamaa merenpinnan laskua ja nousua. Auringon painovoiman vaikutus on noin puolet Kuun painovoiman vaikutuksesta. Vedenpinnan korkeinta vaihetta kutsutaan vuokseksi ja matalinta vaihetta luoteeksi. Vuoroveden seurauksia ovat esimerkiksi maaperän syöpyminen, voimakkaat virtaukset ja hyökyaallot (tietyissä olosuhteissa).
Eväjalkaiset
Ravinnonhankinta ja uhkaavat pedot
Eväjalkaiset syövät saalinsa tavallisesti veden alla ja nielevät sen kokonaisena. Liian suuri tai hankalasti syötävä saalis viedään pinnalle hampailla revittäväksi. Merileopardi, joka saalistaa runsaasti pingviinejä, voi ravistella saalistaan rajusti edestakaisin, kunnes sen pää irtoaa. Vaikka eväjalkaiset saalistavat enimmäkseen vedessä, patagonianmerileijonat jahtaavat pingviinejä myös maalla. Jotkin lajit voivat syödä kiviä, tuntemattomista syistä. Vaikka eväjalkaiset pystyvät juomaan merivettä, vedensaannista suurin osa saadaan syödystä ruoasta.
Eväjalkaiset voivat myös joutua itse saaliiksi. Miekkavalas saalistaa useimpia eväjalkaislajeja. Heikentääkseen ja tappaakseen saalistaan miekkavalaat toistuvasti puskevat niitä päällään, lyövät pyrstöllään ja viskaavat niitä ilmaan. Tavallisesti eväjalkaisia saalistavat enintään kymmenen yksilön miekkavalasryhmät, mutta joskus myös suuremmat ryhmät tai yksinäiset miekkavalaat. Miekkavalaat pyydystävät yleensä poikasia, mutta joskus myös aikuisia. Myös suurikokoiset hait, tavallisesti valkohai, mutta myös tiikerihai, makrillihai ja makohai, uhkaavat ja saalistavat eväjalkaisia. Hait hyökkäävät tavallisesti yllättämällä hylkeet alapuolelta. Saalis yleensä pääsee pakoon, ja hylkeillä nähdään usein hain aiheuttamia vammoja. Korvahylkeillä vammoja on tavallisesti takaraajoissa, varsinaisilla hylkeillä taas eturaajoissa.
Eväjalkaisia uhkaavat myös maapedot. Jääkarhut ovat sopeutuneet hyvin metsästämään arktisen alueen hylkeitä ja mursuja, erityisesti poikasia. Ne käyttävät odottelutaktiikkaa tai voivat aktiivisesti vaania tai jahdata jäällä tai vedessä olevia saaliita. Muita uhkaavia maapetoja ovat mm. puumat, ruskohyeenat ja jotkin koiraeläimiin kuuluvat lajit, jotka enimmäkseen saalistavat poikasia. Eväjalkaiset vähentävät saaliiksijoutumisriskiään kerääntymällä ryhmiksi. Eräät lajit pystyvät aiheuttamaan suurta vahinkoa hyökkääjille terävillä kulmahampaillaan. Esimerkiksi aikuinen mursu pystyy tappamaan jääkarhuja. Pohjanmerinorsut sukeltavat merellä ollessaan pintavesissä saalistavien miekkavalaiden ja valkohaiden ulottumattomiin. Antarktisella alueella, jossa ei ole maapetoja, eväjalkaiset viettävät enemmän aikaa jäällä kuin arktisen alueen eväjalkaiset. Norpat rakentavat pesänsä jään alle piiloutuakseen petoeläimiltä, kuten jääkarhuilta.
Eväjalkaislajit saalistavat myös toisiaan. Merileopardit saalistavat lukuisia muita lajeja, erityisesti krillihylkeitä. Krillihylkeenpoikaset ovat tarkeitä merileopardien ruokavaliota marraskuusta tammikuuhun. Vanhemmilla krillihylkeillä on usein arpia muistona merileopardien epäonnistuneista hyökkäysyrityksistä. Vuoden 1977 tutkimuksessa 85 tutkitusta krillihylkeestä 75 prosentilla oli näitä arpia. Vaikka mursut ovat erikoistuneet saalistamaan selkärangattomia pohjaeläimiä, ne toisinaan pyytävät myös arktisia hylkeitä. Ne tappavat saaliin pitkillä syöksyhampaillaan ja syövät niiden nahan ja rasvan. Stellerinmerileijonien on havaittu syövän kirjohylkeiden, pohjanmerikarhujen ja kalifornianmerileijonien poikasia. Uudenseelanninmerileijonat saalistavat joidenkin merikarhulajien poikasia, ja patagonianmerileijona saattaa saalistaa eteläamerikanmerikarhuja.
Lisääntyminen
Toiset hylkeet, kuten mursu ja varsinaiset hylkeet, pesivät jäällä ja parittelevat tavallisesti vedessä (myös muutamat maalla pesivät lajit parittelevat vedessä). Näillä lajeilla naaraat eivät keräänny niin vahvasti ryhmiksi. Koska jääolot vaihtelevat, pesimäpaikkojon sijainti voi muuttua vuosittain, eivätkä urokset voi ennustaa missä naaraat tulevat pesimään. Polygynia on siksi jäällä pesivillä lajeilla yleensä heikompaa. Mursu on kuitenkin poikkeus, sillä naarasmursut kerääntyvät tiiviiksi joukoiksi luultavasti laikuittaisesti esiintyvien ravintolähteiden vuoksi. Jäällä pesivillä hylkeillä on yleensä hyvin vähän jos ollenkaan sukupuolidimorfismia. Lobodontini-tribuksen naarashylkeet ovat hiukan pidempiä kuin urokset. Jäällä pesivistä mursut ja kuplahylkeet ovat kuitenkin poikkeuksia, joilla on vahvaa dimorfismia niin että urokset ovat mm. kookkaampia.