cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Eddie Frierson
Edward Davies Frierson (s. 22. marraskuuta 1959 Sherman Oaks, Kalifornia) on yhdysvaltalainen ääninäyttelijä ja teatterinäyttelijä. Hän on tehnyt äänirooleja animaatioihin vuodesta 1986, joista suurin osa on ollut englanniksi dubattuja animesarjoja ja elokuvia. Frierson oli muun muassa Street Fighter videopeleistä tutun Kenin äänenä elokuvassa Street Fighter II: The Animated Movie. Dubbaamisen ohella Frierson on tehnyt alkuperäisiä äänirooleja muun muassa elokuviin Crossroads – tienristeyksessä, Pikku Kananen, Utelias Vili, Aivan villit ja Tallipihan bilehileet. Lisäksi hän teki äänirooleja televisiosarjoihin 1990-luvulla, kuten Power Rangers, VR Troopers, Power Rangers Zeo ja Power Rangers Time Force. Friersonilla oli myös sivurooleja videopeleissä Medal of Honor: Allied Assault ja Medal of Honor: Frontline.
Һ
Һ on kyrillinen kirjain. Se sisältyy baškiirin, burjaatin, jakuutin, kalmukin, kazakin, kiltinänsaamen ja tataarin aakkosiin. Sitä käytettiin myös azerissa, mutta azeri kirjoitetaan nykyisin latinalaisella kirjaimistolla.
Ääntäminen
Һ ääntyy tavallisesti [h] tai /h/.
Hasse Svens
thumb|Hasse Svens vuonna 2017. Hasse Svens on ruotsalainen toimittaja, joka työskentelee Ruotsin yleisradioyhtiö SVT:n Suomen kirjeenvaihtajana. Hän asuu Helsingissä ja tekee tarvittaessa juttuja myös Baltiassa.
Svens aloitti työt SVT:ssä vuonna 1982. Vuodesta 1985 lähtien hän on ollut SVT:n Suomen ja Baltian kirjeenvaihtaja, asemapaikkanaan Helsinki. Svens päätti hakea Suomen kirjeenvaihtajaksi suomalaisen vaimonsa innoittamana. Pestiään varten hän opiskeli Ruotsissa kansanopiston kurssilla suomen kieltä.
Svens on tullut tunnetuksi myös dopingjournalistina. Hän on paljastanut dokumenteissaan muun muassa, että 1990-luvun huippuhiihtäjillä Björn Dähliellä ja Vladimir Smirnovilla oli hiihtouransa aikana poikkeuksellisen korkeat veroarvot, mikä viittaa dopingin käyttöön.
Kashmir (yhtye)
thumb|Kashmir esiintymässä vuonna 2009. Kashmir on vuonna 1991 perustettu tanskalainen rockyhtye. Se aloitti Nirvana-nimisenä, mutta samannimisen amerikkalaisyhtyeen saavutettua suosiota tanskalaiset vaihtoivat nimensä Kashmiriksi, Led Zeppelinin kappaleen mukaan.
Kashmirin musiikkityyliä on verrattu muiden muassa Radioheadiin ja Pink Floydiin.
Hans Enoksen
Hans Enoksen (s. 1956) on entinen Grönlannin pääministeri.
Enoksen osaa vain grönlannin kieltä. Hänet valittiin parlamenttiin vuonna 1995. Hänestä tuli kalastus-, metsästys- ja asutusministeri sekä sosiaalidemokraattisen Siumut-puolueen puheenjohtaja vuonna 2001.
Enoksen valittiin pääministeriksi 14. joulukuuta 2002, jolloin Siumut voitti vaalit niukalla enemmistöllä. Tämän jälkeen hän liittoutui toisen vasemmistopuolueen, Inuit Ataqatigiitin kanssa. Puolueet alkoivat sen jälkeen keskustella Tanskan ja Yhdysvaltojen kanssa siitä, kuinka Grönlannin Thulen lentotukikohdasta korvauksena saamaa summaa pitäisi muuttaa. Vuoden 2009 vaaleissa Inuit Ataqatigiit nousi suurimmaksi puolueeksi ja pääministeriksi Kuupik Kleist.
Yrjö Hjelt
Yrjö Hjelt (s. 1953 ) on suomalainen säveltäjä ja sovittaja. Hän on säveltänyt niin klassista konserttimusiikkia kuin viihde- ja rockmusiikkiakin. Hjelt on tehnyt myös tilaussävellyksiä, muun muassa elokuvamusiikkia mykkäelokuviin Yleisradiolle ja eri orkestereille, teattereille ja lastenmusiikkiproduktioihin. Hän on työskennellyt erityisesti Jukka-Pekka Sarasteen ja Sakari Oramon kanssa. Hänen musiikkinsa tunnetaan taitavasta orkestroinnista ja vivahteikkaasta äänen väreillä nautiskelusta. Hjelt on toiminut myös orkesterin- ja kuoronjohtajana. Hän johti Esbo Kammarköriä vuosina 1985–1895 ja Tapiolan Viihdeorkesteria vuosina 1988–1995. Hjeltille myönnettiin taiteilijaeläke vuonna 2020.
Hjelt on säveltänyt musiikin mykkäkauden elokuviin Mustalaishurmaaja (1929) ja Elämän maantiellä.
Kuningas Leopoldin haamu
Kuningas Leopoldin haamu on Adam Hochschildin bestseller historiakirja. Kirja käsittelee Kuningas Leopold II:n suorittamaa Kongon vapaavaltion riistoa ja hyväksikäyttöä vuodesta 1885 vuoteen 1908.
Kirjan tavoitteena on lisätä yleistä tietoisuutta valkoisten hallitsijoiden hirmuteoista Afrikassa. Hochschild tarjosi kirjaansa Yhdysvalloissa kymmenelle kustantajalle, joista yhdeksän kieltäytyi. Kustantajien asenteesta huolimatta kirjasta tuli menestysteos, joka voitti myös arvostetun Mark Lynton History Prize -kirjallisuuspalkinnon. Vuoteen 2005 mennessä kirjaa oli myyty yli 400 000 kappaletta ja se oli käännetty kymmenille kielille.
Kirjan pohjalta on tehty myös samanniminen dokumenttielokuva, jonka on ohjannut Pippa Scott.
Ukrainan translitterointi
Ukrainan translitterointi on ukrainankielisen tekstin esittämistä jollakin muulla muulla kirjaimistolla kuin kyrillisellä. Suomen kielessä ukrainan translitterointiin käytetään Suomen Standardisoimisliiton laatimaa SFS 4900 -standardia. Kansainväliseen käyttöön on tarkoitettu Organisation internationale de normalisationin ISO 9 -standardi.
SFS 4900
SFS 4900 -standardia eli kansallista standardia käytetään kaikessa suomenkielisessä tiedonvälityksessä kuten yksityishenkilöiden välisessä viestinnässä, sanoma- ja aikakauslehdistössä, televisiossa, kaunokirjallisuudessa, yleistajuisessa tietokirjallisuudessa sekä suomenkieliseen kirjallisuuteen keskittyvissä kirjastoissa. SFS 4900 -standardin mukaisesti translitteroitua ukrainankielistä tekstiä ei voida mekaanisesti palauttaa takaisin alkuperäiseen kyrilliseen asuunsa.
ISO 9
ISO 9 -standardia eli kansainvälistä standardia käytetään nimensä mukaisesti kansainvälisessä tiedonvälityksessä. Merkittävimmät käyttöalat ovat bibliografiat, tieteellisten kirjastojen tietojärjestelmät, tieteellinen tutkimus ja muu kansainvälinen toiminta. ISO 9 -standardin mukaisesti translitterointu teksti voidaan mekaanisesti palauttaa takaisin alkuperäiseen kyrilliseen asuunsa.
SFS 4900:n ja ISO 9:n erot
Tiivistelmä SFS 4900- ja ISO 9 -standardien eroavaisuuksista:
Juhani Koskinen (kaupunginjohtaja)
Kaarlo Juhani Koskinen (28. toukokuuta 1929 Suonenjoki – 17. tammikuuta 2018 Kuopio ) oli suomalainen opettaja, kuntapoliitikko ja kuntajohtaja. Hän toimi Kuopion apulaiskaupunginjohtajana 1970–1982 ja kaupunginjohtajana 1982–1990.
GP2-kausi 2007
GP2-kausi 2007 oli GP2-sarjan historian kolmas kausi. Kausi alkoi 14. huhtikuuta Bahrainista ja päättyi 30. syyskuuta Valenciaan. Kyseinen kausi oli viimeinen kun sarjassa ajettiin Dallara GP2/05 -autolla. Sarjan mestaruuden voitti saksalainen Timo Glock. Vuoden tulokkaaksi valittiin japanilainen Kazuki Nakajima.
Tallit ja kuljettajat
thumb|270px|[[Timo Glock voitti sarjan mestaruuden.]]
Kilpailukalenteri
Kaudella ajettiin 21 kilpailua 11 eri radalla. Kymmenenä kisaviikonloppuna oli yksi kisa lauantaina ja toinen kisa sunnuntaina, poikkeuksena Monaco jolloin ajettiin vain yksi kisa.
Mestaruuspisteet
Pisteet jaettiin lauantain pitkän kilpailun 8 parhaan joukkoon sijoittuneille kuljettajille ja 6 parhaalle sprinttikisassa. Lauantain pitkään kilpailuun paalupaikalle ajanut kuljettaja palkittiin 2 pisteellä. Nopeimman kierroksen ajanut kuljettaja sai yhden pisteen. Sprinttikisaan paalupaikan ottanut kuljettaja ei saanut ylimääräisiä pisteitä.
Televisiointi
Suomessa GP2 lähetykset esitti kaudella 2007 aika-ajot ja kilpailut suorana MTV3 MAX. Lähetykset selosti Timo Pulkkinen.
Kirk Stevens
Kirk Stevens (s. 17. elokuuta 1958) on kanadalainen snooker-biljardin pelaaja.
Stevens aloitti biljardinpeluun nuorena ja pääsi 21-vuotiaana semifinaaliin snookerin MM-kisoissa Sheffieldissä. Vuonna 1984 Stevensin onnistui tehdä Jimmy Whitea vastaan kilpaillessaan 147 pisteen breikki.
Stevens jatkaa biljardin peluuta yhä. Hän on ollut hoidettavana riippuvuudestaan kokaiinin ja toimi 1990-luvun alussa lyhyesti autokauppiaana.
Berlingske
Berlingske on tanskalainen päivittäin ilmestyvä sanomalehti. Sitä kustantaa Berlingske Media. Se on perustettu vuonna 1749. Vuodesta 1916 yhtiö on julkaissut myös tabloidkokoista iltapäivälehteä BT. Lehden nimi oli vuoteen 2011 asti Berlingske Tidende. Sen levikki vuonna 2011 on noin 152 000 ja poliittinen kanta keskustaoikeistolainen.
Tšekkiläinen kultajuovainen kana
Tšekkiläinen kultajuovainen kana on kanarotu, joka on peräisin Tšekistä.
Ensimmäinen maininta niistä on vuodelta 1205, jolloin Tanskan Valdemar II Sejr sai avioituessaan Tšekin prinsessa Margaret Böömilaisen kanssa häälahjaksi parven tšekkiläisiä kanoja.
Tallium
thumb|Talliumia koeputkessa Tallium on jaksollisen järjestelmän 13. eli booriryhmään kuuluva alkuaine. Tallium on myrkyllinen, valkea ja pehmeä aine. Sitä esiintyy lyijyn sulfidimalmin yhteydessä. Tallium on metalli ja sen uloimmalla elektronikuorella on 3 elektronia; uloimman kuoren elektronikonfiguraatio on 6s2 6p1. Talliumin järjestysluku on 81, kemiallinen merkki Tl ja atomimassa IUPACin standardin mukaisesti [204,382;204,385].
Talliumin atomimassa on 204,383 g/mol. Se esiintyy hapetusluvulla 1,3. Talliumin elektronegatiivisuus on 1,8, tiheys 11,85 g/cm³ ja CAS-numero 7440-28-0. Talliumin sulamispiste on 304 °C ja kiehumispiste 1 473 °C.
Aldudes
thumb|250px|Alduden kylää Aldude (baskiksi) eli Aldudes (ranskaksi) on kunta Pyrénées-Atlantiquesin departementissa Akvitanian hallintoalueella Ranskan Baskimaassa. Kunnassa oli 395 asukasta vuoden 1999 väestönlaskennassa. Alduden pinta-ala on 23 neliökilometriä.
Tallium
Nimen etymologia
Brittiläinen tutkija William Crookes löysi talliumin vuonna 1861. Tutkimuksissa löytyi talliumyhdisteen spektriä tutkittaessa vihreä raita, joka osoittautui uudeksi alkuaineeksi - talliumiksi. Nimi tallium tulee kreikan sanasta θαλλός, thallos joka tarkoittaa vihreää versoa.
Käyttö
Noin 60–70 % talliumista käytetään elektroniikkateollisuudessa, kuten infrapunatunnistimissa. Sitä käytetään myös lääketeollisuudessa ja lasin valmistuksessa. Ilotulitusraketeissa tallium antaa vihreän värin. Radioaktiivista 201talliumia käytetään sydämen talliumrasituskokeessa gammakuvauksen merkkiaineena.
Myrkyllisyys
Talliumin myrkyllisyys on aikuisilla noin 14–15 mg/kg ja lapsilla noin 4 mg/kg. Noin 1 gramma vesiliukoista tallium (I):ta suun kautta nautittuna riittää surmaamaan aikuisen ihmisen. Tallium läpäisee ihon helposti ja voi aiheuttaa myrkytyksen kertymistä. Hengitettynä sen myrkyllisyys on 15 mg/m3. Talliumin puoliintumisaika elimistöstä on noin 8–10 päivää.
Rotanmyrkyissä se esiintyi ditalliumsulfaattina Tl2SO4. Taannoin talliumin myrkyllisyyttä ei vielä ymmärretty ja sitä käytettiin syfiliksen, tippurin, tuberkuloosin sekä ihon sienitaudin pälvisilsan (dermatofytoosi) hoitoon. Sitä käytettiin myös ihokarvojen poistoon; Yhdysvalloissa tuotetta nimeltä "Koremlu" myytiin tähän tarkoitukseen. Vuoteen 1934 mennessä oli raportoitu 692 talliummyrkytystapausta ja ainakin 31 kuolintapausta.
Tallium on hajutonta ja mautonta, ja sitä on sanottu "myrkyttäjien myrkyksi". Sen myrkyllisyys perustuu siihen, että se veteen liuenneena tallium(I)-ionina (Tl+) toimii kuten alkalimetalli-kationit, varsinkin kalium K+, jonka atomisäde on melkein yhtä suuri kuin talliumin. Tällöin tallium-kationi voi käyttää kaliumionikanavaa kulkureittinään päästen siten soluun sisälle ja häiritä ionitasapainoa sydän-, hermosto- ja lihassoluissa. Myrkytyksen tarkkaa mekanismia ei ole selvitetty, mutta on havaittu talliumin häiritsevän energian tuotantoprosesseja glykolyysin tärkeissä vaiheissa, sitruunahappokierrossa ja fosforylaatiossa. Lisäksi se estää natrium-kaliumpumpun Na+-K+-ATPaasi-entsyymin toimintaa ja sitoutuu tioleihin kuten rikkiin, jota on kysteiini-aminohapossa, ja häiritsee proteiinien toimintoja. Inaktivoimalla mitokondrioiden pinnalla sijaitsevia RH-ryhmiä, se lisää pinnan nesteenläpäisykykyä aiheuttaen niiden turpoamista.(Spencer et al, 1973).
Se myös sitoutuu riboflaviiniin estäen tämän toiminnan.
Munuaiset palauttavat poistamansa talliumin samaan tapaan kuin natriumin ja kaliumin. Henkilöt, joilla on alhainen seerumin natrium- tai kaliumpitoisuus, tai heikko kaliumin palautustaso, ovat herkempiä talliumin vaikutuksille.
Talliummyrkytyksen näkyvät merkit ilmenevät 12–24 tunnin kuluttua myrkyn syömisestä, pienemmillä annoksilla oireiden ilmaantuminen vie 24–48 tuntia. Ensimmäisiä merkkejä ovat äkilliset alavatsan kivut, ripuli, oksentaminen ja myöhemmin ummetus. Hiusten lähtöä esiintyy viikon kuluttua. Hermotulehdusten takia kipuherkkyys lisääntyy, ja höyhenenkin kosketus voi aikaansaada sietämätöntä kipua. Tällöin jaloissa tuntuu siltä, kuin kävelisi tulisilla hiilillä. Näköhermon tulehdus aikaansaa sokeuden. Maksan ja munuaisten vajaatoimintaa, sisäeritysongelmia, aivotulehdusta ja (miehillä) kivesten surkastumista esiintyy. Rottakokeissa on todettu talliumin välittyvän istukan läpi ja myös huonontavan siittiöiden liikkuvuutta.
Myrkytyksen hoito
Talliummyrkytystä hoidetaan antamalla potilaalle päivittäin suun kautta 20 g preussinsinistä, joka imee talliumia elimistöstä. Preussinsininen keskeyttää talliumin enterohepaattisen kierron ja aiheuttaa myrkyn poistumisen ulosteen mukana. Myös aktiivihiili poistaa talliumia samaa reittiä.
Talliummyrkytyksen hoito on aloitettava 72 tunnin kuluttua myrkyn saamisesta, jotta potilaalle ei jäisi myrkytyksestä seurauksia. Mikäli hoito alkaa viiden päivän kuluttua, hermostollisista vaurioista parantuminen voi kestää 9 kuukautta. Kahden viikon kuluttua aloitettu hoito kestää vähintään kaksi vuotta, joissain tapauksissa jopa yli 30 vuotta. Siinä tapauksessa, että hoito aloitetaan 7 viikon kuluttua myrkyn nauttimisesta (olettaen, että kohde on yhä elossa) hermostolliset vauriot jäävät pysyviksi. Talliummyrkytyksen suurin ongelma on sen havaitseminen. Vatsakivut eivät anna olettaa kyseessä olevan vakava myrkytys, vaan epäillään ruokamyrkytystä tai vastaavaa. Kun talliummyrkytys havaitaan, vauriot saattavat jo olla korjaamattomia. Tallium on havaittavissa virtsasta tuntien sisällä myrkytyksestä.
Tallium fiktiossa
Agatha Christie rakensi salapoliisiromaaninsa Totuus Hallavan hevosen majatalosta juuri talliumilla tehtyjen myrkytysmurhien ympärille.
Reflections (The Supremesin albumi)
Reflections on yhdysvaltalaisen tyttöbändin The Supremesin kahdestoista studioalbumi, jonka Motown julkaisi maaliskuussa 1968. Albumi sisältää singlet ”Reflections”, ”In and Out of Love” ja ”Forever Came Today”. Se sisältää myös coverversioita kappaleista, jotka Martha and the Vandellas (”Love (Makes Me Do Foolish Things)”) ja The 5th Dimension (”Up, Up and Away”) ovat tehneet kuuluisiksi. Albumi sisältää myös kappaleita, joita toiset kuuluisat artistit ovat tehneet, muun muassa Motownin laulajan Brenda Hollowayn siskonsa Patricen kanssa tekemä kappale ”Bah-Bah-Bah”, joka on alun perin Smokey Robinsonin sävellys nimeltä ”Then”, sekä Burth Bacharachin ja Hal Davidin kappale ”What the World Needs Now Is Love”. Albumi sisältää myös coverversion Bobbie Gentryn kappaleesta ”Ode to Billie Joe”.
Albumi sijoittui Yhdysvaltain Billboard 200 -albumilistan sijalle 18. ja Billboardin Top R&B Albums -albumilistan sijalle 3.
Juha Lehtovuori
Juha Erik Lehtovuori (s. 1963) on porilaissyntyinen käsikirjoittaja, jonka esikoisteos on 1992 ensi-iltansa saaneen elokuvan Veturimiehet heiluttaa elokuvakäsikirjoitus. Elokuvaohjaajana oli Kari Paljakka. Pääosissa esiintyivät Samuli Edelmann ja Santeri Kinnunen. Käsikirjoitusta on luonnehdittu nuoren miehen kasvutarinaksi.
Ylen Ykkönen lähetti 1993 Lehtovuoren mielisairaalaympäristöön sijoittuvan kuunnelman Immerwaldin valssi, jonka ohjasi Pekka Ruohoranta. Kuunnelman osissa esiintyivät mm. Tuomas Mattila, Merja Larivaara, Erkki Saarela, Eeva Litmanen, Esko Nikkari, Vesa Vierikko ja Outi Alanen.
Porin Teatterille Lehtovuori kirjoitti musiikkimaailmaan sijoittuvan ja 1996 esitetyn näytelmän Kaatopaikan enkeli, jossa ohjaajana työskenteli Timo Ojala ja pääosaa näytteli Vesa Haltsonen. Joidenkin kuvausten mukaan näytelmä on tuonut mieleen porilaisten rock-yhtyeiden menestyksen 1980-luvulla ja porirock-ilmiön.
Lisäksi Jussi Hakulinen on julkaissut Lehtovuoren sanoittaman laulun Talo varrella rautatien albumillaan Vaaleanpunainen majatalo (1985). Muina töinään Lehtovuori on kirjoittanut lehtiin elokuva-arvosteluja ja toiminut kolumnistina mediakasvatusta ja -kulttuuria käsittelevässä Peili-lehdessä.
Koulutukseltaan Lehtovuori on filosofian maisteri elokuva- ja televisiotieteen oppiaineesta.
Armendarits
thumb|250px|Armentdaritsin kirkko Armendarits on kunta Pyrénées-Atlantiquesin departementissa Akvitanian hallintoalueella Ranskassa. Kunnassa oli 357 asukasta vuoden 1999 väestönlaskennassa. Armendaritsin pinta-ala on 17 neliökilometriä.
Love Child
Love Child on yhdysvaltalaisen tyttöbändin The Supremesin viidestoista studioalbumi, jonka Motown julkaisi marraskuussa 1968. Albumi oli yhtyeen ensimmäinen, joka ei sisältänyt yhtäkään Holland–Dozier–Holland-tuotantotiimin tekemää tai tuottamaa kappaletta.
Albumi sijoittui Billboard 200 -albumilistan sijalle 14. ja Billboardin Top R&B Albums -albumilistan sijalle 3.
Romania olympialaisissa
Romania on osallistunut olympialaisiin vuodesta 1924 alkaen. Maa on kaikkien aikojen mitalitilastossa sijalla 20. Kesäolympialaisten mitalitilastossa Romania on sijalla 15, mutta talviolympialaisissa valtio on saavuttanut vain yhden pronssimitalin, rattikelkkailusta vuonna 1968. Romanian menestyksekkäimmät yksittäiset kisat olivat useimpien muiden itäblokin maiden boikotoimat Los Angelesin 1984 kesäolympialaiset, joissa Romania sijoittui mitalitilastossa toiseksi ja pistetilastossa kolmanneksi.
Romanialle eniten olympiavoittoja tuoneet urheilumuodot ovat voimistelu ja soutu, joissa erityisesti naisurheilijat ovat menestyneet. Myös melonnasta ja yleisurheilusta romanialaiset ovat saaneet yli 30 olympiamitalia, kuten myös painista, mikäli kreikkalais-roomalaisen painin ja vapaapainin mitalit lasketaan yhteen. Maan ensimmäinen olympiavoittaja oli ampuja Iosif Sîrbu, joka voitti pienoiskiväärin makuuammuntakilpailun Helsingin 1952 kesäolympialaisissa.
Einar Hakasalo
thumb|150px|Einar Vilhelm Hakasalo Einar Vilhelm Hackzell (myöh. Hakasalo; 25. joulukuuta 1894, Tornio – 4. tammikuuta 1948, Koivu) oli suomalainen neljään sotaan osallistunut ja kahdessa sodassa haavoittunut jääkäriluutnantti. Hänen vanhempansa olivat konttoristi Robert Vilhelm Hackzell Torniosta ja Maria Kostamo Vesisaaresta. Hackzell vihittiin avioliittoon vuonna 1919 Saima Maria Juusolan kanssa.
Opinnot ja siviiliammatit Suomessa
Suomessa Hackzell suoritti kansakoulun sekä vuonna 1918 Haminan taistelukoulun. Sotilasuransa ulkopuolella Suomessa rauhan aikana Hackzell toimi poliisikonstaapelina, tullivirkailijana ja maanviljelijänä.
Suomen sisällissota
Hackzell siirtyi Suomeen jääkäreiden pääjoukon mukana 25. helmikuuta 1918. Hänet määrättiin Vaasaan varavääpeliksi ylennettynä. Sieltä hänet komennettiin Suomen sisällissotaan joukkueenjohtajaksi 1. Jääkärirykmentin 3. jääkäripataljoonan 2. komppaniaan. Hackzell otti osaa taisteluihin Tampereella, missä haavoittui 3. huhtikuuta 1918, tultuaan ylennetyksi vänrikiksi kaksi päivää sitä ennen, 1. huhtikuuta 1918. Kaksi päivää ennen ylennystään, 30. maaliskuuta 1918, Hackzell oli menettänyt veljensä, Heino Henrik Hackzellin (29.4.1901–30.3.1918), kaatuneena taistelussa Lempäälässä, Tampereen etelänpuoleisessa naapurikunnassa. Hackzell palasi takaisin joukko-osastoonsa ja osallistui taisteluihin Kämärällä ja Viipurissa.
Ylennyksensä ohella, toiminnastaan Tampereen taisteluiden aikana Hackzell palkittiin myös sekä ansiomitalilla että ylimääräisellä lomalla. Kenties näkyvimpänä kunnianosoituksena toiminnastaan koko Suomen sisällissodan aikana, Hackzell määrättiin jäseneksi kolmimiehiseen jääkäreiden lipunkantopartioon Helsingissä 16. toukokuuta 1918 pidettyyn Valkoisen armeijan voitonparaatiin, yhdessä jääkäriluutnantti Julius Lehtosen ja jääkärivänrikki Martin Petterssonin kanssa, perässään 15,000-miehinen armeija.
Otteita Hackzellista Tie Tampereelle -kirjassa
Professori Heikki Ylikankaan historiateoksen Tie Tampereelle mukaan vääpeli Hackzell johti komppaniaa Keski-Pohjanmaan jääkäripataljoonasta. Hänen urhoollisuuttaan ja neuvokkuuttaan kiiteltiin yleisesti. Hackzell johti ja toteutti omakätisesti punakaartilaisten vangitsemisia Tampereen taisteluiden loppupuolella, vangiten eräissä tapauksissa sadoittain punakaartilaisia.
Kirjassaan Ylikangas kuvaa tilanteita eri tamperelaiskohteissa, joissa Hackzell joko voimaa tai viekkautta tai molempia hyväkseen käyttäen onnistui saamaan runsaslukuiset punakaartilaisten joukot antautumaan. Lähdeaineistoon viitaten Ylikangas toteaa, että Hackzellin ihmeellisistä urotöistä levisi välittömästi kertomuksia ympäristöön. Hänen mainitaan saaneen kunniamerkin sekä kaksi viikkoa lomaa.
Vartioväen puuttuessa ja sotatilanteen kaoottisuuden vuoksi oli Tampereen taisteluiden kohdalla myönnetty Valkoisen armeijan sotilaille lupa ampua punakaartilaisten johtajia, kiihottajia ja venäläisiä ilman tutkintaa. Tämä johti siihen, että vastapuolen taistelijan henki saattoi lähteä pelkästä löysästä ilmiannosta. Ylikankaan mukaan myös Hackzell miehineen hyödynsi kyseistä lupaa Tampereen taistelussa.
Saatuaan vangituksi ja kuljetettavakseen 1,000-miehisen vankilauman, ratsain liikkeellä ollutta Hackzellia ammuttiin haavoittavasti Hämeenkadun ja Läntisen kadun kulmassa. Esimerkiksi tässä yhteydessä punakaartilaisia tuomittiin paikan päällä. Näsilinnan edustalle koottiin silti tällä tavoin 1,600 vankia, Ylikangas jatkaa.
Sisällissodan jälkeinen aika
Hackzell siirrettiin sisällissodan jälkeen suoritetun uudelleenjärjestelyn yhteydessä 16. kesäkuuta 1918 Kaartin jääkäripataljoonaan, missä hän toimi joukkueenjohtajana 2. komppaniassa. Armeijasta Hackzell erosi 09.11.1918. Hän liittyi Suojeluskuntajärjestöön, jossa hänet sijoitettiin Pohjolan suojeluskuntapiiriin 1. kesäkuuta 1919. Hackzell palveli tehtävässään 31.12.1919 saakka. Tämän jälkeen hän toimi maanviljelijänä vuoteen 1929 saakka, jolloin hän siirtyi Haapajärven nimismiespiiriin poliisikonstaapeliksi. Poliisin tehtävissä sekä tullivirkailijana hän toimi vuoteen 1932 saakka ja siirtyi sitten maanviljelijäksi Haapajärvelle.
Pedro Carmona
pienoiskuva|Pedro Carmona vuonna 2002. Pedro Carmona Estanga (s. 1941, Barquisimeto, Lara, Venezuela) oli Venezuelan presidenttinä 12. huhtikuuta – 13. huhtikuuta 2002. Carmona on liikemies, joka asetettiin presidentiksi Hugo Chávezin syrjäyttäneen vallankaappauksen jälkeen armeijan, lehdistön, liike-elämän ja oikeistopuolueiden tuella kun protestit Chávezin hallitusta vastaan kävivät väkivaltaisiksi.
Carmona opiskeli taloustiedettä ja valmistui 1964 Universidad Católica Andrés Bellosta ja suoritti jatkotutkintoja Brysselin vapaassa yliopistossa. Hän työskenteli lähinnä öljyteollisuudessa ja oli useiden lehtien kolumnisti. Hänet on palkittu mm. Perun Auringon ritarikunnan, Kolumbian kunniaritarikunnan ja Chilen Bernardo O'Higginsin ritarikunnan mitalein.
Carmona oli Fedecámarasin (Federación de Cámaras y Asociaciones de Comercio y Producción de Venezuela), Venezuelan keskuskauppakamarin johtaja.
Gawain
thumb|300px|Sir Gawain keskiaikaisessa maalauksessa, joka esittää kohtausta Sir Gawain and the Green Knight -runoelmasta. Gawain (myös Gawaine, Sir Gawain, Gawan ja Gauvain) on kuvitteellinen henkilö, joka esiintyy kuningas Arthuriin liittyvissä legendoissa. Hän on yksi tunnetuimmista pyöreän pöydän ritareista. Gawain esiintyy jo varhaisimmissa Arthuria käsittelevissä tarinoissa, joissa hänet kuvataan täydellisenä ritarina, johon kaikkia muita ritareita verrataan. Hän on Arthurin sisarenpoika ja uskollinen tukija.
Pedro Carmona
Carmona hajotti kansalliskokouksen ja lupasi vaalit joulukuuksi ja presidentin vaalit vuoden kuluessa, julisti mitättömäksi vuoden 1999 kansanäänestyksellä vahvistetun perustuslain ja lupasi paluuta entiseen kaksikamariseen parlamenttiin, julisti maan nimen taas Venezuelan tasavallaksi (República de Venezuela), julisti mitättömiksi 49 lakia, jotka laajensivat valtion hallintaa talouteen, määräsi kenraali Guaicaipuro Lamedan jälleen Petróleos de Venezuelan johtoon, erotti korkeimman oikeuden jäsenet, vaalilautakunnan ja oikeusasiamiehen.
Protestien jälkeen, ja osan armeijasta tuella, Carmona poistettiin virasta ja Chávez palautettiin valtaan. Carmona asetettiin kotiarestiin, ja hän sai syytteen siviilikapinasta, mutta kun häntä oltiin siirtämässä vankilaan, Carmona pakeni Kolumbian suurlähetystöön ja pyysi poliittista turvapaikkaa. Carmona kielsi syytteet ja sanoi armeijan pyytäneen häntä johtamaan väliaikaishallitusta.
27. toukokuuta 2002, samana iltana kun oikeistolainen Álvaro Uribe varmistui vaalien voittajaksi, Kolumbian presidentti Andrés Pastrana Arangon hallitus myönsi Carmonalle turvapaikan, mitä Venezuelan hallitus vastusti, mutta kunnioitti laillisena. Carmona siirtyi suurlähetystöstä lentokentällä ja saapui Bogotáan 29. toukokuuta sotilaslennolla.
Gawain
Gawain kirjallisuudessa
Chrétien de Troyesin kirjoittamissa 1100-luvun Arthur-tarinoissa Gawain ei ole sankari, mutta hän on yksi päähahmoista, joka osoittaa erinomaista taitoa ja urheutta, mutta jää kuitenkin sekä maallisen rakkauden innoittaman Lancelotin ja hengellisyyden innoittaman Graalin löytäjän Percevalin varjoon.
Arthur-tarinat kehittyivät edelleen 1200-luvulla Vulgata-syklin proosaversioina. Niissä Gawain ei enää ole ritarin ihannekuva. Erityisesti Queste del Saint Graal -kertomuksessa Gawain ei kykene ymmärtämään Graalin henkistä merkitystä. Hän kieltäytyy etsimästä jumalallista apua sakramenteista. Sen sijaan hän luottaa kykyihinsä ritarina ja epäonnistuu sen vuoksi Graalin etsinnässä. Gawainin hahmon rappeutuminen käy yhä selvemmäksi myöhemmissä romansseissa, kuten kertomuksessa Tristanista, jonka useissa kohtauksissa Gawainia kuvataan petollisena ja julmana naisia kohtaan. Nämä Gawainin hahmon synkemmät piirteet siirtyivät myös Thomas Maloryn 1400-luvun lopulla englanniksi kirjoittamiin Le Morte Darthur -proosakertomuksiin. Gawain vihaa leppymättömästi Lancelotia, joka on syrjäyttänyt hänet parhaimman ritarin paikalta. Kuningattaren kunniasta kehkeytyy riita, joka jakaa pyöreän pöydän ritarit. Lancelot haavoittaa Gawainia, ja tämä kuolee haavoihinsa Doverissa. Kustantaja William Caxton kirjoittaa Maloryn Le Morte Darthurin esipuheessa, että Gawainin kallo on yhä nähtävillä Doverin linnassa.
Englannin keskiaikaisissa runoelmissa Gawain kuvataan kuitenkin yleensä rohkeana ja kuninkaalle uskollisena ritarina. Näistä huomattavin on tuntemattoman tekijän laatima Sir Gawain and the Green Knight -runoelma, joka pohjautuu ikivanhaan tarinaan mestauspelistä. Siinä hänet kuvataan erinomaiseksi, mutta inhimillisiä heikkouksia omaavaksi ritariksi.
Varhaisessa walesilaisessa kirjallisuudessa, mukaan lukien Mabinogion ja Historia Regum Britanniaen walesinkielinen versio, Gawain esiintyy nimellä Gwalchmei. Useissa romansseissa ja Maloryn Le Morte Darthurissa Gawainin voima vahvistui ja heikkeni auringon mukaan, mikä korostaa hahmon mahdollista yhteyttä muinaiseen kelttiläiseen auringonjumalaan.
Hal Fosterin sarjakuvassa Prinssi Rohkea Gawain on prinssi Rohkean paras ystävä.
Tyro
Tyro oli naimisissa Kretheuksen kanssa, jonka kanssa hänellä oli yksi poika, Aison, mutta hän rakasti kuitenkin Enipeusta, joen jumalaa, joka torjui hänen kaikki lähentelynsä. Poseidon, Tyroa himoten, naamioitui Enipeukseksi, ja näiden kahden suhteesta syntyivät kaksoispojat Pelias ja Neleus. Aristoteleen mukaan Tyro asetti pojat pieneen ruuheen, ja heidät löytänyt hevospaimen kasvatti pojat. Toisen version mukaan Tyro jätti lapset vuorelle, ja kaksoset kasvatti heidät löytänyt neito.
Vartuttuaan Pelias ja Neleus löysivät äitinsä Tyron. Veljekset tappoivat Tyron äitipuolen, Salmoneuksen toisen vaimon Sideron, koska hän oli kohdellut heidän biologista äitiään huonosti. Sidero oli piiloutunut Heran temppeliin, jossa Pelias hänet kuitenkin surmasi saaden päällensä Heran leppymättömän vihan.
Gayan konfederaatio
Gaya (, hanja 加倻) oli protohistoriallinen heimojen tai kuningaskuntien konfederaatio Korean niemimaalla. Legendan mukaan se perustettiin vuonna 42 ja se päätyi kilpailevan Sillan kuningaskunnan valloittamaksi vuonna 562. Gayan historia on japanilaisessa ja korealaisessa historiankirjoituksessa erityisen ongelmallinen. Sillä oli arkeologian ja historian perusteella erityisen vahvat siteet Japanin Yamaton valtioon ja tätä yhteyttä on tulkittu Koreassa ja Japanissa eri tavoin yleensä Gayan korealaisuutta tai japanilaisuutta painottaen.
Historia
thumb|vasen|Museonäyttely Dae Gayan kuninkaallisista haudoista. thumb|vasen|Kruunu Gayasta 400-luvun paikkeilta. Kiina hallitsi varhaista Koreaa Lelanginin läänityksenä, mutta kiinalaisvallan vähitellen heikentyessä valta alkoi siirtyä Korean niemimaan eteläosien kansoille, joihin kiinalaiset viittasivat nimellä Han. Han oli yksi Korean alkuperäisväestöjen suurryhmistä. Han käsitti kiinalaisten mukaan kolme haaraa (Kolme Hania San-Han), joista yksi oli Bianhan (Pyǒnhan) etelässä ja etelärannikon keskiosissa. Kiinalaisissa lähteissä mainittujen kansojen tarkkaa luonnetta ei tunneta, mutta kyseessä lienevät olleet kielellisesti ja etnisesti kirjavat heimoliitot.
Heimoliittojen seuraava kehitysaskel on joskus valtio ja Bianhan-heimoliiton alueella tapahtuneen poliittisen yhtenäistymisen jälkeen alettiin puhua Gayan konfederaation käsitteestä. Luonteeltaan se oli ilmeisesti löyhä eri heimojen tai paikallisten alueiden konfederaatio, joka ei saavuttanut kuitenkaan täysin valtion kaltaista rakennelmaa, jonka sanottiin käsittäneen 12 entistä heimoaluetta tai maata (guo). Edelleen itse konfederaatio käsitti kuusi kuningaskuntaa, joita olivat Geumgwan Gaya, Dae Gaya, Ara Gaya, So Gaya, Goryeong Gaya ja Seongsan Gaya. Muita Koreaan muodostuneita protohistoriallisia yksiköitä olivat Goguryeo, Silla ja Baekje.
Legendan mukaan yhdeksän kylänvanhinta (kan) kapusivat kukulalle Gimhaessa vuonna 42 jaa, jonka laelta he löysivät kuusi kultaista taivaasta tippunutta munaa. Ensimmäisestä kuoriutui Suro, joka kruunattiin Geumgwan Gayan kuninkaaksi. Viidestä muusta munasta kuoriutuneista tuli viden muun kuningaskunnan hallitsjoita. Geumgwan Gaya oli pitkään Gayan konfederaation johtoasemassa, mutta myöhemmin sen aseman otti Dae Gaya. Gayan konfederaation asema japanilaisessa ja korealaisessa historiankirjoituksessa on kiistanalainen. Historiankirjoituksen ja arkeologisten löytöjen perusteella on selvää, että Gayan ja Japanissa sijainneen Yamaton valtion välillä oli erityisen kiinteä suhde. Japanissa tämä on usein tulkittu siten, että Gaya oli jonkinlainen Yamaton siirtomaa Koreassa ja japanilainen kulttuuri levisi Koreaan sen japanilaisesta keskuksesta. Koreassa Gaya on puolestaan esitetty puhtaasti korealaisena ilmiönä. Arkeologian perusteella Gayan aluetta voidaan pitää Japanissa pronssikaudella vaikuttaneen Yayoi-kulttuurin mantereisena lähtökohtana. Yayaoi-kulttuuri loi Japanin nykyisen antropologisen ja kielellisen pohjan.
Gayan konfederaatio jäi keskenään kilpailevien Sillan ja Baekjen valtioiden väliin, mikä vaikutti Gayan kehitykseen kielteisesti ja mahdollisesti tästä syystä se ei saavuttanut täyttä kuningaskunnan rakennetta. 300-luvun toisella puoliskolla Baekjen kuningas Geunchogo teki suurimittaisen sotaretken Gayaa vastaan, joka joutui alistumaan tuhoutumatta kuitenkaan kokonaan. 500-luvulla Gayan alueita uhkasi puolestaan Silla. Kuningas Beopheung valtasi Geumgwan Gayan vuonna 532, jonka jälkeen konfederaatiota johti Dae Gaya. Kuningas Jinheung valtasi Dae Gayan vuonna 562, minkä jälkeen koko Gayan alue oli päätynyt osaksi Sillan valtiota.
Syldaavi
Syldaavi on kuvitteellinen kieli, jota puhutaan Hergén Tintti-sarjakuvissa esiintyvässä Syldavian valtiossa. Kielelle pohjana oli hollannin murre marol, jota on puhuttu Brysselin ympäristössä. Kielen on analysoinut Mark Rosenfelder. Syldavian kieltä esitellään ensi kerran vuosina 1938–1939 ilmestyneessä Tintti-seikkaulussa Kuningas Ottokarin valtikka. Tarinassa on paljon horjuntaa sen suhteen, kirjoitetaanko syldaavia latinalaisilla vai kyrillisillä aakkosilla. Esimerkiksi nimikilvistä ja tienviitoista osa käyttää latinalaisia ja osa kyrillisiä aakkosia.
Äänteet
Vokaalit
Digrafit
Konsonantit
Kielioppi
Määräinen artikkeli
Epämääräinen artikkeli
Yksikkö: on
Monikko: onegh
Demonstratiivipronominit
czei – tämä tot – tuo
Stalingradin rintama
Stalingradin rintama oli puna-armeijan toisen maailmansodan rintama, joka perustettiin heinäkuussa 1942 kun 1., 5. ja 7. armeija siirrettiin reservistä Stalingradiin ja uudelleennimettiin 64., 63. ja 62. armeijaksi. Nämä armeijat muodostivat 12. heinäkuuta perustetun uuden rintaman ytimen. 28. syyskuuta Stalingradin rintama nimettiin uudelleen Donin rintamaksi ja annettiin kenraalieversti Konstantin Rokossovskin komentoon. Sen rintamavastuuta myös pienennettiin luomalla uusi Lounaan rintama Donin rintamalinjan länsipuolelle kenraali Nikolai Vatutinin komentoon. Samalla Andrei Jerjomenkon komentama Kaakon rintama nimettiin Stalingradin rintamaksi. 31. joulukuuta 1942 Stalingradin rintama uudelleennimettiin Etelän rintamaksi.
Syyskuussa 1942 Stalingradin taistelun alkaessa Stalingradin rintama koostui 51., 62., 63. ja 57. armeijasta, joihin kuului 4 931 tykkiä ja 455 panssarivaunua. Stalingradin rintama osallistui kenraali Jerjomenkon komennuksessa operaatio Uranukseen, missä se osallistui Saksan 6. armeijan motitukseen Stalingradin kaupungin ympäristöön. Stalingradin rintama osallistui myös Erich von Mansteinin johtaman 6. armeijan pelastusyrityksen pysäyttämiseen.
Sopoćani
thumb|Sopoćanin luostari Sopoćani on keskiaikainen luostari Serbiassa. Se on Unescon maailmanperintökohde.
Luostari rakennettiin 1200-luvun puolivälissä Rasin alueelle, silloisen Serbian valtion sydänmaille. Kirkko pyhitettiin Pyhälle Kolminaisuudelle ja valmistui noin vuonna 1265. Kirkon freskot ovat loistavia esimerkkejä Serbian keskiaikaisesta kirkkotaiteesta.
Huulikalat
Huulikalat (Labridae) on meressä elävien ahvenkalojen heimo, johon kuluu yli 500 lajia, jotka jaetaan yli 60 sukuun. Huulikalat ovat yksi monimuotoisimmista kalaheimoista niin lajien koon, ruumiin muodon kuin värityksen puolesta. Se on toiseksi suurin suolaisten vesien kalaheimo ja kolmanneksi suurin ahvenkalojen lahkon heimoista.
Monet huulikalat ovat suosittuja akvaariokaloja, toisia käytetään ruoaksi. Useat lajit syövät loisia toisten kalojen iholta.
Aukusti Oravala
Aukusti Alfred Oravala (25. syyskuuta 1869 Toholampi – 24. lokakuuta 1951 Helsinki) oli suomalainen herännäispappi ja kirjailija, jolle myönnettiin teologian kunniatohtorin arvo.
Huulikalat
Huulikalojen erikoisuus on se, että ne pystyvät vaihtamaan sukupuolta. Monet lajit ovat nuorina kaikki naaraita, mutta voivat muuttua lisääntymiskykyisiksi koiraiksi parissa päivässä. Jotkin lajit elävät yhden koiraan ja muutaman naaraan muodostamina haaremeina. Kun johtava koiras kuolee, vahvin naaraista ottaa sen paikan ja muuttuu koiraaksi. Joillakin lajeilla on kahdenlaisia koiraita: toiset ovat olleet koiraita alusta alkaen, toiset muuttuneet naaraasta koiraaksi.
Mushroom
Mushroom on shetlanninponeilla harvinaisena esiintyvä sienenharmaa, toistaiseksi varmistamaton väritys. Mushroom-värinen poni on perimältään rautias eli punaruskea, mutta muistuttaa väritykseltään ruskeanharmaata hopeanmustaa. Värityksen on kuvannut skotlantilainen shetlanninponikasvattaja Beth Mead, jonka tietyistä linjoista alkoi syntyä harmaanruskeita varsoja.
Aukusti Oravala
Varhainen elämä ja koulutus
Oravalan isä oli kauppias ja maanviljelijä Ananias Oravala ja äiti Anna Liisa Kopsala. Aukusti Oravala avioitui vuonna 1897 Hilma Susanna Klemolan kanssa. Oravala pääsi ylioppilaaksi Oulun Lyseosta 1891.
Mushroom
Ominaisuudet
Mushroom-väriseltä ponilta puuttuu feomelaniinin punaisuus miltei kokonaan. Rungon väri on ruskeanharmaa ja jouhet ovat vaaleat. Silmät ovat hieman tavallista vaaleammat.
Huulikalat
Huulikaloja elää kaikkien merialueiden matalissa rannikkovesissä, erityisesti trooppisilla koralliriutoilla, mutta muutamia lajeja tavataan myös Välimeressä ja Pohjanmeressä. Eniten lajeja tunnetaan Australian lähivesistä: 165 lajia 42 suvusta.
Huulikalojen vartalonmuoto on pitkulainen, kapea, sylinterimäinen tai kyttyräselkäinen. Pienet lajit ovat sikarimaisia, suuret usein kyttyräselkäisiä. Monet lajit ovat värikkäitä, ja sukupuolet usein mutta eivät aina täysin eri värisiä. Useimmat huulikalat ovat 25–80 senttimetriä pitkiä. Suurin laji on kyhmyhuulikala, jonka pituus on jopa 2,30 metriä ja paino 190 kg, pienin on kuusisenttinen Minilabrus striatus, joka elää Punaisellamerellä.
Mushroom
Periytyminen
Mead kuvaa värityksen periytyvän resessiivisesti: kaksi mushroom-ponia tuottaa yhdessä vain samanvärisiä jälkeläisiä. Meadin mushroom-ori on toistaiseksi tuottanut mustapohjaisten tammojen kanssa vain mustia ja rautiaita varsoja ja rautiaspohjaisten tammojen kanssa rautiaita varsoja. Toisaalta Mead on saanut mushroom-varsoja myös yhdistelmistä rautias-rautias ja musta-musta.
Aukusti Oravala
Ura pappina
Oravala vihittiin papiksi vuonna 1896. Vuosina 1896 – 1897 Oravala toimi kirkkoherran apulaisena Lapualla, vuosien 1898 – 1899 aikana vt. kirkkoherrana Nurmossa ja 1899 Sauvossa, vuosina 1899 – 1900 vt. kappalaisena Lestijärvellä sekä 1900 – 1901 kirkkoherran apulaisena Kauhavalla. Pastoraalitutkinnon hän suoritti vuonna 1901, jolloin myös palasi Lapuan kirkkoherran apulaiseksi jatkaen siellä vuoteen 1902. Vuosina 1902 – 1903 Oravala toimi vt. kirkkoherrana Jurvassa ja vuosien 1903 – 1909 aikana vt. saarnaajana Töysässä. Tuona aikana hän oli myös Alavuden vt. kirkkoherrana vuoden 1906. Vuodet 1909 – 1910 hän toimi Satakunnan sisälähetysseuran matkasaarnaajana.
Mushroom
Periytyminen
Mushroom-väritystä on tavattu vain shetlanninponeilla. Mead on koonnut kotisivuilleen mushroom-väristen ja samankaltaisia värejä jälkeläisilleen periyttäneiden ponien sukutauluja ja tutkinut niissä esiintyviä värimainintoja. Hän on havainnut monien mushroom-ponien polveutuvan hollantilaisen Houlland-siittolan eläimistä. Muita hänen havaitsemiaan yhteyksiä ovat Annandalen, Gletnessin ja South Parkin linjat.
Aukusti Oravala
Nurmeksen kappalainen
Vuonna 1910 Aukusti Oravala valittiin  Nurmeksen kappalaiseksi ja yleisen sairashuoneen saarnaajaksi. Seuraavana vuonna hän kävi opintomatkalla Tanskassa tutkimassa maan kirkollisia oloja, uskonnollista ja seurakunnallista elämää sekä Kööpenhaminan kristillisiä hyväntekeväisyyslaitoksia. Nurmeksessa Oravala toimi myös kuntakokouksen esimiehenä vuodesta 1914 vuoteen 1918, jolloin hänet valittiin valtuuston puheenjohtajaksi. Samana vuonna Oravala toimi myös puheenjohtajana Nurmeksen Säästöpankin isännistössä sekä Nurmeksen yhteiskoulun johtokunnassa, jonka jäsenenä hän oli ollut vuodesta 1914. Vuonna 1918 hänet valittiin myös kirkolliskokouksen jäseneksi.
Kappalaisena ja sairaalahuoneen saarnaajana Nurmeksessa Oravala toimi vuoteen 1928 saakka. Sen ohessa hän toimi myös Nurmeksen yhteiskoulun uskonnon ja filosofian alkeiden sekä latinankielen opettajana vuodet 1918 – 1928. Hänet tuomittiin Nurmeksen käräjäoikeudessa Laamilan tilan perineiden Saurion sisarusten omaisuuden hävittämisestä ja petoksesta holhoojana ollessaan.
Vihdin kirkkoherra
Aukusti Oravala oli Vihdin kirkkoherrana vuosina 1928–1950 ja toimi myös Länsi-Uusimaa-lehden päätoimittajana vuodet 1932–1950.
Teologi
Oravala sai Helsingin yliopiston teologian kunniatohtorin arvon vuonna 1923 ja vuonna 1928 hänestä tuli kirkolliskokouksen asettaman virsikirjakomitean puheenjohtaja.
Kirjallinen tuotanto
Oravala tunnetaan herännäissaarnaaja Paavo Ruotsalaisen elämäkerran ja hänestä kertovan romaanin kirjoittajana.
Göteborgin raatihuone
thumb|Göteborgin raatihuone Göteborgin raatihuone on rakennus Göteborgin kaupungissa, Länsi-Götanmaalla, Ruotsissa. Se on rakennettu vuosina 1670-1672, ja sen suunnittelusta on vastannut arkkitehti Nicodemus Tessin vanhempi. Nykypäivänä sitä käyttää Göteborgin käräjäoikeus.
S-300
pienoiskuva|S-300 [[voitonpäivän paraatissa Punaisella torilla vuonna 2009.]] pienoiskuva|Ohjuslavetti tuliasemassa. S-300 on venäläisen Almaz-Antein valmistama ilmatorjuntaohjussarja. Järjestelmän ensimmäiset mallit otettiin käyttöön vuonna 1978 ja viimeisimmät 1997 (S-300 PMU2).
Kehitystyö ja eri versiot
Ensimmäinen S-300-sarjan malli oli S-300PT, joka hyväksyttiin sotavarustukseen vuonna 1978. Siihen kuului komentopaikka, taistelunjohtokontti ja laukaisupatteri, jossa oli korkeintaan 12 ohjuslavettia ja 4 laukaisuvalmistelukonttia. S-300PT oli tarkoitettu lähinnä kiinteisiin tuliasemiin sijoitettavaksi. Komentopaikat on sijoitettu rekan kuljettamaan konttiin ja ohjukset puoliperävaunuihin. Yksikkö voidaan suojata maavallein. Ensimmäiset ohjukset sijoitettiin tukikohtiin vuonna 1980. Vuonna 1987 toiminnassa oli yli 80 yksikköä, jotka ryhmitettiin tärkeimpien kaupunkien ja teollisuuskeskusten ympäristöön. Lähes puolet näistä oli Moskovan ympärillä.
Järjestelmän tutka oli vaiheistettuantenninen ja koostui digitaalisesti ohjattavista osista. Ohjuslavetille oli neljä ohjusta, jotka laukaistiin pystysuoraan. Ohjuksena oli yksivaiheinen, kiinteää polttoainetta käyttävä 5V55K, jossa on 133 kg:n taistelukärki. Ohjus on erittäin nopea (6,0 mach tai 2 000 m/s).
Järjestelmää kehitettiin edelleen. Muutaman vuoden kuluttua tuli käyttöön liikkuvampi, ajoneuvoihin sijoitettu S-300PS. Komentopaikka ja tutka sijoitettiin MAZ-543-kuorma-autoon ja ohjusyksiköt MAZ-543M-alustalle.
Uusi ohjusmalli 5V55R otettiin käyttöön vuonna 1981. Siinä on moderni ohjausmenetelmä (tutkatähtäin tai track-via-missile), jossa ohjuksen hakupään tutkalaitetta käytetään loppuvaiheessa maalin määrittämiseen ja ohjuksen ohjaamiseen. Aikaisemmassa ohjusmallissa oli vain perinteinen komento-ohjaus. Samalla suurin torjuntaetäisyys kasvoi 75–90 km:iin.
S-300PT modernisoitiin liikkuvaksi 1980-luvun puolivälissä, jolloin syntyi malli S-300PT-1.
Persianlahden sodan jälkeen tuli käyttöön S-300PM, jonka sarjavalmistus alkoi 1990. Siinä mukaan tuli uusi Fakelin suunnittelema 48N6-ohjus (vientiversio 48N6Je). Parannetun tutkan ansiosta suurin maalin nopeus nousi 8,4 machiin, mikä mahdollisti myös ohjustorjunnan. Malli S-300PMU (SA-10f) esiteltiin 1992 vientimarkkinoita varten.
S-300PMU-2 Favorit (SA-20) tuli käyttöön 1997. Siinä oli mahdollisuus uuden 200 km:n kantaman 48N6Je2 -ohjuksen käyttöön. Tuliyksikössä on 3D-maalinosoitustutka 96L6Je. 40N6-ohjussarja nousee avaruuteen ennen sukeltamistaan maaliaan kohti ja saavuttaa hypersoonisen nopeuden. Ohjus voi havaita tutkallaan jopa 5 metrin korkeudessa lentäviä kohteita. 40N6DM-ohjuksella on 250 km kantama. Sarjan uusin versio S-300PMU-3/S-400 Triumf sai nimen S-400. Sen torjuntaetäisyydeksi on ilmoitettu 400 kilometriä.
S-300V4 tuli käyttöön 2010-luvulla. Se käyttää samoja teknologioita kuin S-400. S-300V4 on kalliimpi kuin S-400, mutta telaketjullisen ajoneuvoalustansa ansiosta liikkuvampi. Ampumatoimintaan siirtymisaika on lyhyempi ja teho risteily- ja ballistisia ohjuksia vastaan parempi. Lokakuussa 2022 yhdysvaltalaislähteet kertoivat S-300V4-järjestelmän ampuneen alas ukrainalaiset Su-27- ja Su-24 -taistelukoneet 217 kilometrin etäisyydeltä niiden ollessa hyökkäämässä Belgorodin alueelle Venäjälle. Tämä rikkoi S-400-järjestelmän ennätyksen maaliskuulta 2022, jolloin ukrainalainen Su-27 tuhottiin 150 kilometrin etäisyydeltä.
Käyttö muissa maissa
S-300 on saavuttanut myös ulkomaisten ostajien suosiota. Kiina osti 12 S-300PMU-divisioonaa 1,14 miljardin dollarin kaupalla 1996 ja 2001. Vuonna 2004 ja 2006 Kiina osti 16 divisioonaa lisää 2 miljardin kaupalla.
Muita ostajia ovat Algeria (4 divisioonaa 2007), Kypros (2 divisioonaa 1997), mutta ohjukset siirrettiin Kreetalle Turkin vastalauseiden jälkeen. Vietnam (2 divisioonaa 2003), Kazakstan (8 divisioonaa 2000), ja Valko-Venäjä (4 divisioonaa 2006).
Yhdysvallat osti ilmeisesti yhden järjestelmän 200 miljoonan dollarin hintaan vuonna 2004 Kroatiasta, joka oli saanut sen epätäydellisenä haltuunsa vuonna 1995.
Ohjustentorjuntaohjus S-300V
Erillinen kehityssuunta on S-300V, joka on tarkoitettu taktisten ballististen ohjusten torjuntaan. Malli tuli maavoimien ilmatorjuntajoukkojen käyttöön, kun muut S-300:n mallit oli tarkoitettu Neuvostoliiton ilmapuolustuksen (PVO) käyttöön. S-300V hyväksyttiin käyttöön 1983. Uudempi malli S-300V esiteltiin 1988.
S-300V esiteltiin ensimmäisen kerran julkisesti 1992 Moskovassa Mosaeroshou-92-näyttelyssä. Länsimaissa ilmatorjuntaohjus sai koodinimen SA-12A Gladiator ja ohjustentorjuntaohjus S-12B Giant.
S-300V on sijoitettu T-80-panssarivaunun alustalle rakennettuihin tela-ajoneuvoihin. Järjestelmässä on kolme tutkaa: 3D-koherenttipulssitutka Ozbor-3, joka havaitsee hävittäjän kokoisen maalin 150 km:n päästä, Scud-tyyppisen ohjuksen 115 km:n päästä ja Lance-tyyppisen 95 km:n päästä. Pershing-ohjuksien havaitsemiseksi on senttimetrialueen 3D-erikoistutka Imbir. Tulenjohtoon puolestaan on monikanavainen senttimetrialueen 3D-koherenttipulssitutka 9S32. Ohjuksia on kahta eri mallia: pelkästään aerodynaamisia maaleja vastaan 9M83 9A83-lavetilla ja ballistisia maaleja vastaan 9M83. 9M83-ohjuksen massa on 5 800 kg ja sen nopeus 2 500 m/s tai 7,5 mach.
Utah Jazz
Utah Jazz on yhdysvaltalainen koripallojoukkue, joka pelaa NBA:ssa. Jazz pelaa Läntisessä konferenssissa, Luoteisessa divisioonassa.
Historia
Vuonna 1974 perustettiin New Orleansiin NBA:n silloinen 18. joukkue nimeltään New Orleans Jazz. Joukkueen historian ensimmäinen pelaaja oli Pete Maravich. Jazzin ensimmäinen kausi olisi voinut sujua paremminkin, se voitti 82 pelistään vain 23. Joukkueen paras pistemies oli odotetusti Maravich. Seuraavina vuosina Jazz paransi tasaisesti otteitaan, mutta surkean (vain 26 voittoa/82 ottelua) kauden 1978–1979 jälkeen Jazz myytiin New Orleansista Utahin osavaltioon, Salt Lake Cityn kaupunkiin.
Jazzin elämä uudessa ympäristössä ei alkanut paljon paremmin kuin se oli päättynyt New Orleansissa, voittoja tuli vain kaksi enemmän kuin edelliskaudella. Seuraavillakin kausilla Jazz oli liigan huonoimpia seuroja. Mutta vihdoin, kaudella 1983–1984, utahilaiset selvisivät ensimmäistä kertaa seuran historiassa pudotuspeleihin. Ensimmäisellä kierroksella Jazz pudotti Denver Nuggetsin jatkosta, mutta hävisi seuraavana Phoenix Sunsille. Vuodesta 1984 muistiin jää pelintekijälegenda John Stocktonin varaaminen numerolla 16 kesän varaustilanteessa. Seuraavana kesänä Jazz varasi miehen nimeltä Karl Malone varausnumerolla 13.