cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Thomas Bormolini
Bormolini on osallistunut kaksiin nuorten MM-kisoihin, joissa hänen paras sijoituksensa on 26. vuodelta 2012 Kontiolahdelta. Aikuisten arvokilpailuihin hän on osallistunut vuoden 2015 MM-kilpailuista Kontiolahdelta alkaen. Parhaimmillaan hän on sijoittunut 27:nneksi Östersundin MM-kilpailujen 2019 takaa-ajokilpailussa.
Sohvaperunat
Ohjelma perustuu brittiläiseen formaattiin Gogglebox. Jokainen 50 minuutin jakso leikataan noin 40 tunnista materiaalia, jota on kuvattu ohjelmaan valittujen ihmisten olohuoneissa. Sarjaa tekevän Endemol Shine Finlandin tuottajan Pauliina Ojalan mukaan sitä ei käsikirjoiteta eikä esiintyjiä ohjeisteta kommentoimaan tiettyjä asioita. Kamerat vain pystytetään olohuoneisiin ja laitetaan käyntiin, minkä jälkeen kuvausryhmä vetäytyy toiseen huoneeseen tarkkailemaan kuvaa ja ääntä. Esiintyjät eivät kuvausaikataulusyistä katso ohjelmassa suoria televisiolähetyksiä vaan ohjelmien tallenteita.
Ensimmäinen kausi esitettiin helmi–toukokuussa 2015. Yle oli lopettamassa ohjelmaa ensimmäisen kauden jälkeen, sillä katsojat eivät löytäneet sitä ja ohjelmasta saatu palaute oli ”oudoksuvaa”. Yleisradion tilaaja Arttu Nurmi päätti kuitenkin antaa ohjelmalle mahdollisuuden ja toisella kaudella ohjelma menestyikin jo paremmin. Sarjan 14. kausi alkaa syyskuussa 2022.
Ohjelma on saanut parhaan viihdeohjelman Kultaisen Venlan jo seitsemästi vuosina 2016–2022.
SCARA
SCARA (lyhenne sanoista Selective Compliant Assembly Robot Arm tai Selective Compliant Articulated Robot Arm) on yksi käsivarsirobottien perusrakenteista.
Historia
Vuonna 1981 Sankyo Seiki, Pentel ja NEC esittelivät täysin uuden konseptin kokoonpanoroboteille. Robotti oli kehitetty Yamanashin yliopiston professori Hiroshi Makinon ohjauksessa. Robottia kutsuttiin nimellä Selective Compliance Assembly Robot Arm, SCARA. Sen varsi oli jäykkä Z-akselin suuntaan ja notkea XY-tasossa, joten se pystyi mukautumaan XY-tason reikiin.
Rinnakkaisten akseliensa vuoksi käsivarsi antaa hieman myöten XY-suunnassa, mutta on jäykkä Z-suunnassa, mistä tulee sen nimi Selective Compliant (valikoivasti taipuisa). Tästä on hyötyä monentyyppisessä kokoonpanotehtävässä, kuten pyöreän tapin asettamisessa reikään ilman kanttausta.
Toinen SCARA-robotin piirre on kahden nivelvarren sijoittelu niin, että se muistuttaa ihmisen kättä, mistä nimitys Articulated (nivel-). Tämä mahdollistaa käsivarren yltämisen ahtaisiin paikkoihin sekä vetäytymisen tai väistämisen pieneen tilaan. Tästä on hyötyä kun osia siirretään yhdestä suljetusta robottisolusta toiseen.
SCARA-robotit ovat yleisesti nopeampia kuin karteesiset järjestelmät. Ne vaativat vain vähän lattiatilaa yhden kiinnityspisteen vuoksi. Toisaalta SCARA-järjestelmät voivat olla kalliimpia kuin vastaavat karteesiset systeemit, ja ohjausjärjestelmä vaatii käänteistä kinematiikkaa lineaariliikkeitä varten. Tämä ohjelmisto on tyypillisesti kuitenkin robotin ohjausjärjestelmässä ja näkymätöntä käyttäjälle.
SV Sandhausen
SV Sandhausen on saksalainen jalkapalloseura. Sen kotikenttä on Sandhausenissa, Baden-Württembergissä.
Seura voitti kaudella 2011–2012 Saksan 3. Ligan ja nousi 2. Bundesliigaan ensimmäisen kerran historiassaan. Kausi 2021–2022 on sille yhdeksäs perättäinen toisella sarjatasolla.
Historia
Epävakaan taloudellisen alun jälkeen seura pelasi jatkuvasti alasarjoissa ennen kuin nousi silloisen Saarinmaan pääsarjaan Bezirksliga Rhein-Saariin vuonna 1931. Huipulla Sandhausen pelasi vain yhden kauden ennen putoamistaan. Vuonna 1943 se yhdistyi TSV Walldorfin ja VfB Wieslochin kanssa. Näin muodostettiin sodan ajan joukkue KSG Walldorf-Wiesloch. Sodan päätyttyä yhdistetty joukkue lakkautettiin, ja seura palasi toimimaan itsenäisesti nimellä SG Sandhausen vuonna 1945. Muutaman vuoden kuluttua se otti takaisin alkuperäisen nimensä. Sandhausen pelasi Landesligassa ja 2. Amateurligassa vuoteen 1956, jolloin se nousi 1. Amateurliga Nordbadeniin. Vuonna 1977 seura sijoittui Saksan amatööriseurojen mestaruuskilpailussa toiseksi, ja nousi vuonna 1978 Oberliga Baden-Württembergiin, jossa se jatkuvasti sijoittui lopputuloksissa paremmin sijoittuneeseen puoliskoon. Sandhausen voitti kolmesti Oberligan 1980-luvulla ja Saksan amatöörimestaruuden vuonna 1993. Oberligan se voitti jälleen vuosina 1995 ja 2000. Seuran viimeisin Oberligan voitto vuonna 2007 nosti sen Regionalliga Süd (III):een.
Vuosina 2005–2006 neuvoteltiin Sandhausenin yhdistymisestä TSG 1899 Hoffenheimin ja FC Astoria Walldorfin kanssa. Tavoitteena oli FC Heidelberg 06 -nimisen seuran perustaminen. Neuvottelut katkesivat, kun liitosta vastustettiin sekä Sandhausenissa että Walldorfissa, eikä myöskään päästy sopuun siitä, tulisiko uuden seuran stadionin sijaita Heidelbergissä.
Kausi 2007–2008 oli seuralle menestyksekäs. Se oli lähellä nousua 2. Bundesliigaan lähes kauden loppuun saakka ja nousi uuteen 3. Ligaan. Vuonna 2012 seura voitti 3. Ligan ja nousi 2. Bundesliigaan, jossa se on siitä lähtien pelannut.
Güímarin pyramidit
pienoiskuva|
Güímarin pyramidit sijaitsevat Güímarin kunnassa Teneriffan itärannikolla, Kanariansaarilla. Joukkoon kuuluu kuusi porraspyramidia, jotka muistuttavat mayojen ja asteekkien pyramideja Meksikossa.
Arkeologit uskoivat pitkään pyramidien olevan vain maanviljelijöiden peltojen vierille kokoamia kivikasoja. Vanhojen kuvien ja tarinoiden mukaan saarella on ollut enemmänkin pyramidejä, mutta ne on purettu rakennusmateriaaliksi. Güímarissa oli yhdeksän pyramidia, joista vain kuusi on jäljellä.
Kaivaukset
Vuonna 1991 alkaneissa arkeologissa kaivauksissa havaittiin, että pyramidit on rakennettu päällekkäisistä kerroksista maata ja kiveä, ja eräästä kerroksesta löydettiin keramiikan sirpaleita, jotka ajoitettiin 1800-luvulle. Koska valtaosa pyramidista oli 1800-lukulaista keramiikkaa sisältäneen kerroksen päällä, päättelivät arkeologit, että pyramidit ovat peräisin aikaisintaan 1800-luvulta. Toisen teorian mukaan pyramidit ovat vanhempia ja guanchien rakentamia. Teorian perusteeksi on esitetty muun muassa se, että erään pyramidin alla on luola, joka oli guanchien käytössä.
Espanjan valloitukseen saakka 1400-luvun lopulla Güímar oli yhden Teneriffan kuninkaista (mencey) asuinpaikka. Roomalaisen Plinius vanhemman mukaan puunilaisen tutkimusmatkailija Hanno Merenkulkijan aikana 600-luvulla eaa. saaret olivat asumattomat, mutta niillä oli ollut suurien rakennusten raunioita.
Vuonna 1998 65 000 m² pyramidialue avattiin etnologisena puistona yleisölle. Puistossa sijaitsee myös myrkkypuutarha.
Heyerdahlin teoria
Vuonna 1991 Thor Heyerdahl tutki pyramideja, ja havaitsi ne muuksi kuin pelkiksi kivikasoiksi. Pyramidien kulmien kivissä on selviä käsittelyn merkkejä, ja ne ovat laavakiveä, eivätkä pelloista. Maa rakennuspaikalla on tasoitettu ennen rakennelman kokoamista.
Heyerdahl väitti, että pyramideillä on tietty suunta. Kesäpäivänseisauksen aikaan suurimman pyramidin päältä näkyy kaksi auringonlaskua, ensin vuoren taa, sitten uudelleen seuraavan vuoren taakse. Kaikkien pyramidien portaat ovat länsipuolella, jolloin talvipäivänseisauksen aikana nousija astuu suoraan nousevaan aurinkoon.
Aiheesta muualla
28.32083°N, -16.41361°W
Markus Poukkula
Markus Poukkula (s. 24. syyskuuta 1988 Raahe) on suomalainen jääkiekkoilija. Hän on pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä.
Ura
Poukkula aloitti jääkiekkoilin 6-vuotiaana raahelaisessa Teräs-Kiekossa. Hän siirtyi C-juniori-ikäisenä Ylivieskan Jääkarhuihin, josta Poukkula jatkoi B-juniori-ikäisenä JYPiin tutun valmentajan, Marko Rahikaisen perässä. Hän nousi kaudella 2005–2006 JYPin B-nuorista A-nuoriin, joissa Poukkula voitti Suomenmestaruuden keväällä 2006. Kaudella 2007–2008 hän voitti joukkueen sisäisen piste- ja syöttöpörssin tehoilla 19+27=46, joilla Poukkula sijoittui koko A-nuorten SM-liigan runkosarjan pistepörssissä kahdeksanneksi. Hän voitti SM-pronssia keväällä 2008.
Kaudeksi 2008–2009 Poukkula siirtyi Mestikseen ja JYPin uuteen farmijoukkueeseen, D Teamiin. Hän pelasi kauden aikana myös kolmen ottelun lainalla Mikkelin Jukureissa ja nousi kauden aikana myös JYPin SM-liigajoukkueeseen. Poukkula teki liigauransa avausmaalin kolmannessa ottelussaan 14. helmikuuta 2009 vieraissa Porin Ässiä vastaan. Hän pelasi kauden aikana SM-liigassa yhteensä yhdeksän runkosarja- ja 11 playoff-ottelua tehden kolme maalia. Poukkula voitti Suomenmestaruuden keväällä 2009.
Poukkula teki D Teamin kanssa kolmivuotisen jatkosopimuksen maaliskuussa 2009. Hän pelasi joukkueessa lähes koko kauden 2009–2010 ja voitti Mestis-hopeaa keväällä 2010. JYPissä Poukkula pelasi viisi runkosarjaottelua tehopistein 1+1=2. Kaudella 2010–2011 hän pelasi kolme ottelua JYPissä ja 17 D Teamissa, kunnes Poukkula vuokrattiin marraskuussa 2010 Saimaan Palloon joulutaukoon kestäneellä vuokrasopimuksella. Hän palasi sen jälkeen Jyväskylään. Poukkula teki JYPissä ja SaiPassa kauden aikana yhteensä 21 runkosarjaottelussa kaksi maalia.
Elokuussa 2013 Poukkula palasi koeajalle JYPiin. Hän sai syyskuussa 1+1-vuotisen sopimuksen joukkueeseen. Poukkula esiintyi kaudella 2013–2014 varsin pirteästi ja sai vastuuta myös kärkiketjuissa, mutta loukkaantuminen kuitenkin pilasi hänen nosteensa. Poukkula voitti kauden aikana JYPissä European Trophyn mestaruuden. Huhtikuussa 2014 joukkue käytti hänen sopimuksessaan olleen option ja teki Poukkulan kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen. Kaudella 2014–2015 hän teki SM-liigan yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 5+9=14. Poukkula voitti kauden päätteeksi SM-pronssia.
Poukkula oli kaudella 2017–2018 tehoilla 14+17=31 Wild Wingsin toiseksi paras pistemies Will Actonin jälkeen. Maaliskuussa 2018 hän teki joukkueen kanssa taas vuoden mittaisen jatkosopimuksen. Syyskauden 2017–2018 Poukkula oli sivussa harjoitusottelussa tulleen, leikkaushoitoa vaatineen kyynärpäävamman vuoksi. Kesken kauden 2019–2020, helmikuussa 2020 hän siirtyi loppukauden kattavalla sopimuksella monikansallisen Erste Bank Eishockey Ligan italialaisjoukkue HC Bolzanoon.
Kauden 2020–2021 Poukkula oli kokonaan pelaamatta, kun koronaviruspandemia aiheutti epävarmuutta pelaajamarkkinoilla. Kaudeksi 2021–2022 hän siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Ranskan Ligue Magnusin Brûleurs de Loups de Grenobleen. Joukkuetta valmentavat hänelle JYPistä tutut Jyrki Aho ja Ari-Pekka Siekkinen.
Muuta
Poukkulan isoveli Ville pelasi omalla urallaan sekä hyökkääjänä että puolustajana alemmissa sarjoissa. Hän toimii nykyään Teräs-Kiekon II-divisioonajoukkueen pelaajakoordinaattorina.
Deménika
Deménika on Kreikan kaupunki, joka kuuluu hallinnollisesti Patraksen kuntaan, Akhaian alueyksikköön ja Länsi-Kreikan alueeseen. Se on osa Saraválin kyläyhdyskuntaa. Kaupungin väkiluku on 2 783 (vuonna 2011).
Deménikan pieni kaupunki sijaitsee noin viisi kilometriä etelään Patraksen keskustasta, ja se voidaan lukea Patraksen eteläisiin esikaupunkeihin. Aiemmin kaupunki kuului Messátidan kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Patraksen kunnan Messátidan kunnallisyksikköön.
Vepsänjoki
Vepsänjoki, jota usein myös kutsutaan Horsmanjoeksi, on valjastamaton, kapea ja mutkitteleva Kiiminkijoen sivujoki, joka alkaa Vepsänjärvestä Oulun Vepsän kaupunginosasta entisen Ylikiimingin kunnan alueelta. Siihen liittyvät muun muassa Vähä-Vuotunkijärvestä laskevat Heinäjoki ja Vuotonoja. Joen pituus on hieman yli 15 kilometriä ja se kuuluu Kiiminkijoen vesistöalueeseen.
Joki virtaa Jokelan ja Karahkan kyliä sivuten idästä länteen ja kääntyy pohjoiseen Horsman ampumaradan luona Ison Seluskanjärven pohjoispuolella, missä siihen liittyy Seluskanjärvestä laskeva kapea laskujoki.
Joki laskee Kiiminkijokeen Vesalan kaupunginosassa länsipuolella. Loppuosaltaan se muuttuu vuolaaksi ja mutkittelevaksi Siltakoskeksi.
Jokeen laskee useita pienempiä puroja ja ojia. Vesi on pääasiallisesti tummaa ja suoperäistä ja sen laatu on luokiteltu välttäväksi. Ison Seluskanjärven kunnostustoimien yhteydessä on myös todettu, ettei Vepsänjoki kestä enää lisäkuormitusta. Nykyisin veden sameus ja partikkelipitoisuus aiheuttaa haittoja, sillä joesta ei voi ottaa sauna-, kastelu- eikä käyttövettä, ja runsas irtoaineksen määrä pilaa pyydykset.
Leveimmillään joki on Horsman ja Siltakosken välisellä alueella, jossa se muodostaa syviä ja pitkiä, jopa 50 metrin levyisiä suvantojaksoja. Joen keskimääräinen leveys on kuitenkin vain 4–5 metriä.
Joen loppuosuus on suosittu melontakohde, sillä se tarjoaa sekä koski- että suvanto-osuuksia.
Ricieliai
pienoiskuva|Ricieliai Ricieliai on kylä eteläisessä Liettuassa, Druskininkain kunnassa, Alytusin läänissä. Vuonna 2001 kylässä asui 230 asukasta.
Švendubrė
pienoiskuva|Švendubrė Švendubrė on kylä eteläisessä Liettuassa, Druskininkain kunnassa, Alytusin läänissä. Vuonna 2001 kylässä asui 281 asukasta.
Tagikaks – olimme valaanpyytäjiä
Tagikaks — olimme valaanpyytäjiä on Kira Jääskeläisen ohjaama dokumenttielokuva, ohjaajan ensimmäinen. Se on kuvattu viiden vuoden aikana Tšukotkassa ja valmistui vuonna 2012.
Tausta
Opiskellessaan 2000-luvun alkuvuosina Kööpenhaminan yliopistossa Jääskeläinen osallistui tutkimusmatkaan Tšukotkan niemimaalle ja kirjoitti keräämästään aineistosta lopputyönsä. Matkan jälkeen hän viipyi alueella ja kuvasi materiaalia, jota käytti myöhemmin kun haki rahoitusta tähän dokumenttiinsa. Beringin salmen luonto teki Jääskeläiseen suuren vaikutuksen, “tuli tunne, että siellä sielu lepää”.
Itse elokuvaa tehtiin viisi vuotta. Ensimmäiselle varsinaiselle kuvausmatkalle Jääskeläinen lähti yksin, mutta myöhemmillä kolmella oli mukana myös kuvaaja Timo Peltonen ja tuottaja-äänittäjä Jouni Hiltunen. Ensimmäisellä matkalla Jääskeläinen löysi päähenkilöt ja teki heidän kanssaan sopimukset. Matkat olivat yleensä pitkäkestoisia. Jääskeläinen oli ainoa ryhmästä, joka osasi venäjää, joten hän hoiti myös käytännön asioita ja kuvausjärjestelyjä. Se, että asiat hoiti nainen, oli venäläisessä yhteisöissä useimmille paikallisille uutta.
Dokumentin sisältö
Tagikaks — olimme valaanpyytäjiä kertoo kahdesta veljestä, Koljasta ja Sašasta, jotka kuuluvat siperianjupikeihin ja asuvat Novoje Tšaplinon kylässä Tšukotkan itäisen kärjen lähituntumassa.
Jääskeläinen oli matkoillaan tehnyt havaintoja paikallisista alkuperäisasukkaista: “Minua kosketti se, että valaanpyytäjät elävät huikean kauniissa ympäristössä mutta eivät voi kovin hyvin. Mistä nuoret rakentavat identiteettinsä, jos eivät halua olla metsästäjiä.”
Veljeksistä Kolja jatkaa isiensä viitoittamalla tiellä valaanpyytäjänä. Saša sen sijaan ei halua pyyntihommiin, vaan on töissä kanadalaisen rakennusfirman leivissä, kunnes tuo firma menee konkurssiin. Elämä kotikulmilla on karua, vaihtoehdot ovat vähissä. Kylän nuoret naiset ovat muuttaneet suuriin kaupunkeihin. Miesten osana on pyytää merinisäkkäitä ja kaloja. Kun koulut on käyty ja ulkopuolisen firman työt loppuvat, ei pyyntitöiden ja kalastamisen lisäksi ole muuta tekemistä kuin ryypätä tai katsoa televisiota.
Venäläisten rajavartijoiden helikopterit seuraavat pyyntiretkeläisiä, koska ollaan Alaskan ja Yhdysvaltojen läheisyydessä. Eräs kyläläinen oli luikahtanut sinne, eikä sellaista enää sallita. Vierailuista Saint Lawrencen saarelle sukulaisten luokse voidaan enää vain haaveilla.
Dokumentti etenee verkkaisesti, Kolja ja Saša ovat kuvissa vähäpuheisia, heidän ääniraitansa ovat erikseen äänitetty.
Arvostelut
Hufvudstadsbladetin Pia Ingströmin mukaan dokumentti on “hieno ja pohdiskeleva”:
TV-maailman kommentaattori Jussi Karjalainen kirjoittaa:
Ilta-Sanomien arvostelija Taneli Topelius sanoo elokuvasta seuraavaa:
Esitykset
Elokuva on esitetty seuraavilla festivaaleilla: Yle TV1 esitti elokuvan maaliskuussa 2014.
Elokuvan on tuottanut tuotantoyhtiö Katharsis Films Oy.
Nationalliga A (salibandy)
Nationalliga A (lyh. NLA) on Sveitsin salibandyn korkein sarjataso sekä miehillä että naisilla. Liigasta käytettiin vuosina 2007–2013 nimeä Swiss Mobiliar League, mutta kaudesta 2013–2014 alkaen on käytetty uutta nimeä. Miesten liigassa pelaa kaksitoista joukkuetta ja naisten liigassa kymmenen joukkuetta.
Kochadaiiyaan
pienoiskuva|K. S. Ravikumar ja Rajinikanth kahden ohjausryhmän jäsenen kanssa.
Kochadaiiyaan (suomeksi ”Pitkä- ja kiharaharjainen kuningas” ) on intialainen, tamilinkielinen historiallinen toiminta-draamaelokuva vuodelta 2014. Sen on ohjannut Soundarya R. Ashwin ja käsikirjoittanut K. S. Ravikumar. Elokuvan pääosissa esiintyvät kolmea roolia näyttelevä Rajinikanth sekä Deepika Padukone.
Kochadaiiyaan on Intian ensimmäinen liikkeenkaappaustekniikalla toteutettu 3D-animaatioelokuva. Elokuvan näyttelijöistä tehtiin 3D-mallit, joiden avulla roolihahmoista saatiin näyttelijöiden näköisiä. Joidenkin näyttelijöiden ulkonäköä myös muutettiin nuoremmaksi. Varsinaisten näyttelijöiden lisäksi elokuvassa nähdään myös ennen elokuvanteon aloittamista kuolleen tamilikoomikko Nageshin näköinen hahmo, jonka liikkeenkaappaukseen ja dubbaukseen käytettiin näyttelijöitä, joiden ruumiinrakenne ja ääni oli samankaltainen kuin Nageshilla.
Alun perin elokuvan nimi oli Kochadaiyaan, mutta nimeen lisättiin toinen i numerologisista syistä.
Dynasty
Dynasty voi viitata ainakin seuraaviin asioihin:
Fucking Twinks 2
Fucking Twinks 2 on homopornoelokuva vuodelta 2008. Sen pääosissa ovat Tommy Anders, Tori Andrews, Ryan Conners, Tristan Tyler, Devon Pryce, Andy Kay, Chad Stevens, Matthew Phoenix ja Niki Culkin.
Jouko Kilpi
Jouko Antero Kilpi (s. 21. huhtikuuta 1961) on suomalainen yleisurheiluvalmentaja ja entinen korkeushyppääjä. Hän edusti Virtain Urheilijoita ja edusti Suomea ensimmäisissä MM-kisoissa 1983.
Kilpi voitti ulkoratojen aikuisten Suomen mestaruuden Porissa 1983, sijoittui hopealle Lahdessa 1985, Kuopiossa 1987, Hämeenlinnassa 1988, Turussa 1989 sekä pronssille Vaasassa 1986. Sisäratojen SM-kilpailuissa hän sai kultaa 1982 ja pronssia 1980 ja 1989.
Myös Jouko Kilven sisar Katja Kilpi on entinen korkeushyppääjä.
Kilpi on valmentanut muun muassa siskoaan Katjaa, Heikki Tanelia ja Jussi Viitaa.
Karmin
Vuonna 2017 Karmin lopetti musiikin tuottamisen kun Amy keskittyi oman Qveen Herby -taiteilijanimen alla julkaistun musiikin tuottamiseen.
Kainoúrgio
Kainoúrgio (myös transl. Kenoúrgio) on Kreikan kaupunki, joka kuuluu hallinnollisesti Agrínion kuntaan, Aitolia-Akarnanian alueyksikköön ja Länsi-Kreikan alueeseen. Kaupungin väkiluku on 2 790 (vuonna 2011).
Kainoúrgion pieni kaupunki sijaitsee Trichonída-järven pohjoisrannalla linnuntietä noin seitsemän kilometriä itäkaakkoon Agrínion kaupungista. Kainoúrgio muodostaa myös laajemman kaupunkiyhdyskunnan (Δημοτική Κοινότητα Καινουργίου, Dimotikí Koinótita Kainourgíou), johon kuuluvat varsinaisen Kainoúrgion kaupungin lisäksi kylät Áno Vlochós, Kakavás ja Karraíika. Koko yhdyskunnan väkiluku on 2 857.
Aiemmin kaupunki kuului Thestieísin kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Agrínion kunnan Thestieísin kunnallisyksikköön.
Muototerä
alt=|oikea|250x250px Muototerä Oy on suomalainen vuonna 1953 perustettu vesileikkausteknologiayhtiö. Yritys valmistaa vesileikkauskoneita FinJet-brändin alla ja hakeseuloja paperi-, sellu- ja sahateollisuuden tarpeisiin. Se myös tarjoaa vesileikkausta alihankintana. Yritys toimii Tampereen Nekalassa.
Historia
Vuonna 1953 Sakari ja Matti Patjas ostivat Hotti Oy:n liiketoiminnan ja perustivat Muototerän. Aluksi yritys valmisti leikkuuteriä Suomen kenkäteollisuudelle, ja 1960-luvulla se alkoi valmistaa myös meistikoneita ja kenkäteollisuuden tuotantokoneita. 1970–80 luvuilla Muototerä alkoi valmistaa koneita myös muille teollisuudenaloille, ja vuonna 1987 se aloitti vesileikkauskoneiden valmistuksen ensimmäisenä Suomessa ja hakeseulojen valmistuksen. Nykyisiin tiloihin Tampereen Nekalassa Muototerä muutti 1978.
Bougoula
Bougoula on maalaiskunta ja sen keskuskylä Sikasson alueen Kolondiéban piirissä Malissa. Se sijaitsee 55 kilometriä Kolondiébasta maanteitse etelään. Kunnassa on 6 300 ja keskuskylässä 2 200 asukasta.
C’est la vie
C’est la vie on Anna Puun debyyttialbumin ensimmäinen single. Se sai ensisoittonsa YleX-radiokanavalla 26. maaliskuuta 2009. Muut radiot saivat kappaleen soittoonsa 30. maaliskuuta 2009, jolloin se tuli myyntiin myös digitaalisesti. Kappaleesta tehty, Juha Lankisen ohjaama, musiikkivideo esitettiin ensinäytössä 6. toukokuuta 2009 The Voice -kanavalla. Kappaleen on sanoittanut Mariska.
Bougoula
Bougoulan kunta rajoittuu pohjoisessa, idässä ja lännessä Kolondiéban piirin Farakon ja etelässä Fakolan kuntiin. Alue on pinnanmuodostukseltaan lähinnä tasankoa. Se kuuluu Sudanin ja Guinean siirtymävyöhykkeeseen.
C’est la vie
Kappaleen laulukieli on sen ranskankielisestä nimestä poiketen suomi. C’est la vie tarkoittaa suomeksi Se on elämää.
Bougoula
Kuntaan kuuluu viisi kylää. Asukkaat ovat bambaroita ja fulbeja.
Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely ja kaupankäynti. Lisäksi harjoitetaan käsityöammatteja ja kaupankäyntiä.
Nils Jakob Hoff
Nils Jakob Skulstad Hoff (s. 5. helmikuuta 1985 Bergen) on norjalainen soutaja, joka edustaa Fana RK-seuraa. Hän voitti vuonna 2013 pariairokaksikon maailmanmestaruuden Kjetil Borchin parina Chungjussa Etelä-Koreassa. Hoff edusti maataan vuoden 2012 kesäolympialaisissa Lontoossa, jossa hän sijoittui pariairokaksikossa seitsemänneksi, sekä vuoden 2016 kesäolympialaisissa Rio de Janeirossa, jossa hän sijoittui yksikössä 11:nneksi. Hoff on 198 senttimetriä pitkä ja painaa 95 kiloa. Hänellä on kaksi EM-pronssia pariairokaksikosta vuosilta 2012 ja 2013.
Hoff on vuodesta 2014 seurustellut maastohiihdon olympiavoittajan Therese Johaugin kanssa. He kihlautuivat vuoden 2021 lopulla.
Pirstoumahyökkäys
Pirstoumahyökkäys on hyökkäys tietoverkkoihin, jotka on suojattu pakettisuodatukseen perustuvaan palomuuritekniikkaan. Hyökkäyksessä käytetään hyväksi IP-pakettien pirstouttamista. Pirstotuista paketeista vain ensimmäinen sisältää täydet otsikkotiedot. Monet reitittimet suodattavat paketteja juuri tämän tiedon perusteella. Koska jälkimmäisissä paketeissa tämä tieto on vähäistä, reitittimet päästävät nämä paketit helposti läpi. Hyökkääjät voivat siis koodata paketit siten, että ne pääsevät tunkeutumaan verkkoon ja pystyvät kokoamaan itsensä uudelleen siellä.
Tuosa
Tuosa eli Tuosansaari on saari varsinaisen Saimaan Pien-Saimaalla Lappeenrannassa Etelä-Karjalassa ja se sijaitsee aivan Lauritsalan kaupunginosan koillispuolella.
Maantietoa
Tuosa on 3,0 kilometriä pitkä, 1,6 kilometriä leveä ja sen pinta-ala on kartasta mitattuna noin 2,9 neliökilometriä. Se sijaitsee aivan Vehkataipaleensaaren eteläpuolella itäisen Pien-Saimaan saaristossa. Saaren länsipuolelle jää Niemisenkärki ja Nukkumalahti, pohjoispuolelle Sudenniemi ja kapea Sudensalmi, ja itäpuolelle Hirvisaarenselkä, jonka takana sijaitsevat Hirvisaari, Utrasaari ja Riutta. Tuosan saarella on muutamia lähisaaria. Hirvisaarenselällä sijaitsee Puikkosaari ja Riuttan pohjoispuolella Marjaluodot. Vitarinlahdella on kuusi pientä saarta. Tuosan eteläpuolella sijaitsevat Linnasaari, Linnaluoto ja Välisaari. Rannan tuntumassa oleva Vasikkaluoto on vallituksilla liitetty suuren jätealtaan muodostamiseksi Tuosaan. Pengertien länsipuolelle jää Heinäsaari ja Nukkumalahdella on niemien ja lahtien lähellä esimerkiksi Lummesaari ja sen seuralaissaaret.
Saaressa ei ole ollut luontaisia lampia. Vitarinlahdella sijainnut matalarantainen saari on liitetty pengerteillä pääsaareen ja sen rannan puolelle on muodostunut lampi. Saaren golfradan yhteydessä on viisi tekolampea ja kuudes tekolampi sijaitsee keskellä saarta. Myös eteläkärjessä sijaitsevat UPM:n Kaukaan tehtaiden teollisuuskaatopaikan yhteyteen syntyneet altaat voidaan lukea tekojärviksi. Nämä Haapalahdella ja Mutalahdella sijainneet altaat tullaan täyttämään vuosien kuluessa.
Lauritsalasta alkaa Saimaan kanava, joten eteläpuolella olevassa Saimaan syväväylässä liikennöi suuri määrä laivoja. Nykyään on saarella kaksi suurta tekijää. Eteläosassa on teollisuuskaatopaikka ja pohjoisosan itäpuoliskossa toimii Etelä-Saimaan Golf. Saarta halkoo yhdystie 4081. Etelässä tie yhdistää saaren penkereen kautta Hyötiönsaareen ja sieltä edelleen Luukkaansalmen sillan kautta mantereeseen ja Lappeenrannan keskustaajamaan. Pohjoisessa tie ylittää kapean Sudensalmen ja jatkuu Lappeenrantaan kuuluvan Sudenniemen kautta Taipalsaaren Vehkataipaleelle.
Luontoarvoja
Golfkentän ja Sudensalmen väliin jää 26 hehtaarin laajuinen Natura 2000 -alue Sudensalmen metsä. Se on kallioinen ja mäkinen luonnontilassa oleva vanha havupuusekametsä. Suojeltavista eläinlajeista siellä esiintyvät liito-orava, mehiläishaukka ja pyy.
Virkistystoimintaa
Saaren länsirannalla on Lappeenrannan seurakuntayhtymän Tuosan leirikeskus, jonka lähistölle Skanska Kodit on suunnitellut 50 asunnon lomakylää.
Saaren pohjoisosassa on golfseura Viipurin Golfin vuonna 2006 valmistunut 18-reikäinen kenttä Etelä-Saimaa Golf.
Historiaa
Saaren kaakkoiskulmassa Hiekkaniemessä on kivikautinen asuinpaikka, joka on paljastunut hiekkakuopan rinteestä löydetyistä asbestikeramiikasta. Jos pyöreä painanne on asumuspainanne, on se perustettu Vuoksen puhkeamisen jälkeen.
Tuosa on ollut osa 1940-luvulla rakennettua Salpalinjan linnoitusketjua. Saaren koillis- ja itärannalla golfkentän alueella on muun muassa panssariesteitä ja kallioon louhittuja taistelu- ja yhdyshautoja. Rakennelmia on mahdollisesti myös inventointialueen ulkopuolella saaren eteläosassa.
Saarella on ollut kiinteää asutusta. Vuonna 1928 julkaistussa Lappeenrannan seudun taloudellisessa kartassa on saareen piirretty alle 10 pelto- tai niittypalstaa, mutta ei yhtään maatilaa. Saaren maaomistukset näyttävät jakautuvan Mikonsaaren, Lauritsalan ja Hirvisaaren kylille. Vuoden 1951 peruskartassa oli saarelle kirjoitettu ”Tuosansaari” kylänimenä, vaikka saarella näyttäisi olleen vain yksi maatila peltoineen. Sudensalmen eteläpäässä sen ylitti silta, joka oli talolle johtava ja Sudenniemen kylän kautta kulkeva tie. Vuoden 1971 kartassa näkyi Lauritsalasta alkavan tielinjaus, jonka alkupäässä oli vielä lossi, Pienen Lamposaaren ja Hyötiönsaaren välillä pengertie, ja edelleen Pieni-Tuosaan toinen veneaukollinen pengertie. Tielinjaus käytti Sudensalmen ylitykseen samaa kohtaa kuin aikaisempikin silta. Saaren maatilan peltomaat oli metsitetty, mutta sen rakennukset olivat jäljellä. Vanha Mutalahti oli suljettu maapadoilla ja siinä olevan veden pinta oli Saimaan yläpuolella. Maapadot sulkivat lahdensuun Hiekkaniemen kohdalta. Mutalahden altaan länsipuolella näkyi vuoden 1983 kartassa Haapalahteen perustettu kaatopaikka. Kaatopaikka oli eristetty Saimaasta Pieni-Tuosan, Kolmikannanluotojen, Vasikkaluodon ja Hiekkaniemen kautta rakennetulla maapadolla. Sekä Mutalahtea että Haapalahtea on vuosikymmenten aikana täytetty ja niiden vesiala on pienentynyt murto-osaan aikaisemmasta.
Arvo Kananen
Arvo Albert Kananen (30. kesäkuuta 1916 Viitasaari – 9. marraskuuta 2014 Viitasaari) oli suomalainen maanviljelijä, pankinjohtaja ja taidemesenaatti, koulutukseltaan agrologi.
Arvo Kananen syntyi Viitasaaren Pasalassa maanviljelijäperheeseen. Hän kävi kansakoulun ja kirjeopistossa keskikoulua. Sotien aikana hän palveli armeijassa, muun muassa puolustusministeriössä. Hän valmistui agronomiksi Mustialan maamiesopistosta vuonna 1946 ja toimi maanviljelijänä Viitasaarella ja Pihtiputaalla vuoteen 1958 asti. Sen jälkeen hän työskenteli parikymmentä vuotta pankinjohtajana Pihtiputaalla ja jäi eläkkeelle vuonna 1979.
Kananen harrasti itse maalaamista, ja hän halusi ryhtyä tukemaan ja edistämään kuvataidetta. Vuosina 1986–1987 hän rakennutti lapsuuskotinsa maisemiin Ateljeetalo Tuulensuun, johon liittyy veistospuisto. Taloa vuokrataan työskentelytilaksi taiteilijoille, ja he maksavat vuokransa näyttelytasoisina teoksina. Ateljeetalon taidekokoelmiin on näin karttunut runsaasti teoksia suomalaisilta ja ulkomaalaisilta tekijöiltä, ja Kananen hankki teoksia myös itse. Ateljeetalon toiminnan turvaamiseksi Kananen perusti vuonna 2000 säätiön. Hänen kuolemansa aikoihin taidekokoelma käsitti noin 300 teosta. — Vuonna 2016 vuokrausperiaate muuttui siten, että vuokra maksetaan rahana.
Veistospuistossa on kuuden taiteilijan teoksia: Hannu Siren, Carolus Enckell, Veikko Hirvimäki, Martti Aiha, Pekka Jylhä, Radoslaw Gryta.
Heparaanisulfaatti
thumb|250px|Heparaanisulfaatin rakenne Heparaanisulfaatti on yksi glykosaminoglykaaneista. Sitä esiintyy kaikissa eläimissä erityisesti osana solukalvoa.
Rakenne, esiintyminen ja merkitys
Heparaanisulfaatin rakenteessa toistuvat glukosamiini- ja glukuronihappoyksiköt, jotka ovat liittyneet toisiinsa 1,4-glykosidisella sidoksella.. Glukosamiiniin on liittynyt myös sulfonaattiryhmiä, jotka tekevät polymeeristä negatiivisesti varautuneen. Heparaanisulfaatti esiintyy tyypillisestiproteaglykaanina eli liittyneenä solun pinnan proteiiniin.
Heparaanisulfaattia esiintyy soluväliainessa sekä solukalvoissa, muun muassa verisuonissa, ihossa, sydämessä, keuhkoissa ja maksassa. Heparaanisulfaatti osallistuu solujen kasvun ja erikoistumisen säätelyyn sitoutumalla kasvutekijöihin ja on merkittävässä asemassa muun muassa syöpäsolujen kehittymisessä, on antikoagulantti eli estää veren hyytymistä, osallistuu tulehdusreaktioihin vuorovaikuttamalla selektiinien kanssa. Heparaanisulfaatilla on merkitystä myös lois- ja virusinfektioissa. Muun muassa malarialoisiolla on proteiini, joka vuorovaikuttaa heparaanisulfaatin kanssa ja auttaa loisiata tarttumaan soluun, myös eräät virukset toimivat samoin. Heparaanisulfaatti on tärkeässä osassa myös solujen välisessä vuorovaikutuksessa.
Kastrí
Kastrí (, ”Pieni linna”) voi viitata seuraaviin paikkoihin Kreikassa:
Ab urbe condita (ajanlasku)
thumb|Susi imettämässä [[Romulus ja Remus|Romulusta ja Remusta symboloi Rooman kaupunkia ja valtakuntaa.]] Ab urbe condita, lyhennettynä AUC tai AVC (antiikkinen oikeinkirjoitus: ABVRBECONDITÁ), on latinankielinen lause, joka tarkoittaa: ”kaupungin [Rooman] perustamisesta lähtien”. Perinteisesti perustaminen ajoitetaan vuoteen 753 eaa. Jotkut antiikin Rooman historioitsijat käyttävät ab urbe conditaa tunnistaakseen tiettyjä antiikin Rooman vuosia.
Claude Berri
Claude Berri (oik. Claude Berel Langmann, 1. heinäkuuta 1934 Pariisi – 12. tammikuuta 2009 Pariisi) oli ranskalainen elokuvatuottaja ja -ohjaaja, alun perin näyttelijä.
Kastrí (Arkadia)
Kastrí on Kreikan kylä, joka kuuluu hallinnollisesti Vóreia Kynourían kuntaan, Arkadian alueyksikköön ja Peloponnesoksen alueeseen. Se muodostaa oman kyläyhdyskuntansa (Τοπική Κοινότητα Καστρίου, Topikí Koinótita Kastríou). Kylän väkiluku on 335 (vuonna 2011).
Claude Berri
Parhaiten Berri ehkä tunnetaan vuonna 1986 ohjaamastaan, monia palkintoja saaneesta kahden elokuvan kokonaisuudesta, Marcel Pagnolin romaaniin perustuvista elokuvista Jean de Florette ja Rakkauden lähde.
Kastrí (Arkadia)
Kastrin kylä sijaitsee Párnonas-vuoren rinteessä noin 950 metrin korkeudessa merenpinnasta laskettuna, noin 28 kilometriä kaakkoon Trípolista. Kylä on tunnettu aiemmin myös nimellä Ágios Nikólaos (Άγιος Νικόλαος). Kastrín lähellä on suuria rotkoja, ja seudulta saa alkunsa Tános-joki.
Claude Berri
Berri oli 12 kertaa César-palkintoehdokkaana. Berrin tuottama Tess – viattomuuden tarina oli Oscar-ehdokkaana 1979.
Kastrí (Arkadia)
Kastrí sekä lähikylät Élatos, Karátoulas, Mesorráchi, Néa Chóra, Oriá (Orgiá) ja Perdikóvrysi on tunnettu perinteisesti nimellä Kastritochória (Καστριτοχώρια) tai vain Kastrí, sillä se on kylistä suurin. Perdikóvrysin lähellä sijaitsee Johannes Kastajan luostari (Moní (Timíou) Prodrómou).
Saippua
thumb|250px|Käsin tehty palasaippua Saippua on pintajännitystä alentava pesuaine, jota käytetään lähinnä ihmisen, mutta toisinaan myös pikkupyykin tai muun sellaisen, pesemiseen. Länsimaissa synteettiset pesuaineet ovat syrjäyttäneet saippuapohjaiset pyykinpesuaineet.
Saippua on kemialliselta koostumukseltaan rasvahappojen natriumsuola, jota tehdään rasvoista tai öljyistä keittämällä niitä emästen (kuten natriumhydroksidin) kanssa 80–100 °C:n lämpötilassa. Valmistus tapahtuu siis saippuoitumisreaktion kautta. Aikoinaan tarvittavana emäksenä käytettiin potaskaa, jota saatiin tuhkaamalla lehtipuita (Suomessa koivua) tai esimerkiksi saniaisten lehtiä.
Suopa on saippuan kaltaista, mutta se on koostumukseltaan rasvahappojen kaliumsuola. Markkinoilla on myös erituoksuisia hajusaippuoita.
Historia
Varhaisin säilynyt saippuanvalmistusohje on sumerilaisten 2500 eaa. savitaululle kirjoittama.
Babylonista on löydetty jo ajalta 2800 eaa. oleva savitaulu, jossa kerrotaan, että saippuan valmistuksessa käytettiin eläinrasvaa ja tuhkaa. Ei kuitenkaan tiedetä, mitä tällä saippualla pestiin.
Muinaiset egyptiläiset tunsivat saippuan. He käyttivät siihen myös miedompia kasviöljyjä ja käyttivät sitä ihon pesemiseen. Kreikkalaiset eivät tunteneet saippuaa. Kylvyssä käytettiin joko maasta saatua puhdistamatonta soodaa, puuntuhkasta valmistettua potaskaa (samaa kuin pyykinpesussa käytetty lipeä) tai tietynlaista savea.
Roomalaiset ja kreikkalaiset hieroivat ihoonsa myös hiekkaa ja öljyä ja puhdistivat sen pois metallikaapimella (strigilis). Roomalaiset käyttivät joihinkin tarkoituksiin myös saippuaa, ja Välimeren alueella olikin runsaasti saippuan raaka-aineita, kuten oliiviöljyä, barilla-pensasta (jonka tuhkaa käytettiin saippuaan) ja luonnonsoodaa. Euroopassa tehtiin keskiajalla saippuaa eläinrasvasta ja koivuntuhkasta, mutta se oli ihonpuhdistukseen liian voimakasta. Eurooppaan tällaisen saippuan käyttö levisi noin 600 eaa. foinikialaisten mukana. Turkkilaisten mahdollisesti oliiviöljyyn käyttöön perustuva saippua ei tullut Eurooppaan.
1700-luvulla alkoi syntyä saippuan raaka-aineiden teollisen valmistuksen mahdollistavaa kemianteollisuutta. Ranskalainen kemisti Nicolas Leblanc kehitti soodan valmistusmenetelmän, joka oli käytössä sadan vuoden ajan, kunnes belgialainen Ernest Solvay kehitti tehokkaamman ammoniakkisoodamenetelmän.
1800-luvun alussa ranskalainen Michel Eugène Chevreul kehitti merkittävästi rasvojen ja öljyjen tutkimusta ja osoitti glyserolin ja emästen väliset kytkennät saippuan valmistuksessa. Vihdoin 1800-luvun lopulla saippuasta oli tullut yleisesti ihonhoitoon suositeltu massatuote, ja saatavilla oli lukemattomia erilaisia saippuoita. Kotona eläinrasvasta valmistettu saippua oli 1700-luvun lopussa Suomessa yleisesti käytetty hyödyke ja ensimmäinen saippuatehdas perustettiin Säkkijärvelle vuonna 1820.
1920-luvulla hiusten pesuun tarkoitettua saippuaa alettiin kutsua shampooksi, ja 1940-luvulla shampoo alkoi kehittyä saippuasta poikkeavaksi. Toisen maailmansodan jälkeen alettiin kehittää synteettisiä tensidejä, jotka synnyttivät uudet synteettiset tekstiilipesuaineet. Vuonna 1955 tuli Suomessa markkinoille kosteuttava palasaippua ja vuonna 1968 nestesaippua Bliw, jonka pesevinä ainesosina olivat synteettiset tensidit.
Toimintaperiaate
thumb|300px|left|Misellejä: H2O eli vettä, Fett eli rasvaa. Saippuamolekyylin toinen pää tunkeutuu rasvaiseen likaan ja toinen pää hakeutuu veteen. thumb|300px|[[Misellin rakenne, pallomaisen lipidimolekyylin poikkileikkaus: Misellin ulkokerros on hydrofiilinen eli vesihakuinen ja sisäosa taas lipofiilinen eli rasvahakuinen.]] Saippuan perusidea on ollut vuosisatoja sama: sekoitetaan eläin- tai kasvirasvaa ja emästä, josta seuraa kemiallinen reaktio eli saponifikaatio. Pelkkä vesipesu ei riitä puhdistamaan esimerkiksi käsiä, koska lika sisältää paljon rasvahakuisia molekyylejä, jotka hylkivät vettä. Käsienpesussa saippuan teho perustuu sen molekyylimekanismiin: molekyylillä on kaksi päätä: rasvahakuinen eli lipofiilinen pää, joka kiinnittyy rasvaiseen likaan, ja vesihakuinen eli hydrofiilinen pää, jota pesuvesi ei voi hylkiä. Saippuan molekyylit muodostavat vedessä olevan misellin eli pallomaisen lipidimolekyylin: usean saippuamolekyylin rasvahakuinen pää tarrautuu rasvaiseen likaan ja näiden molekyylien vesihakuinen pää ympäröi rasvan vesikerroksella. Molekyylin molemmat päät ovat näin tyydyttyneitä, ne ovat eristäneet rasvaisen lian sisälleen. Misellit ja niiden kaappaamat rasvamolekyylit huuhtoutuvat pois, kun käsiä hangataan yhteen. Veden lämpötila ei vaikuta puhdistumiseen, käsien pesu saippualla on yhtä tehokasta oli vesi viileää tai lämmintä. Saippua ei tuhoa mikrobeja, mutta sen misellit ympäröivät taudinaiheuttajat ja ne vain huuhdellaan iholta pois.
Camelot
thumb|[[Gustave Dorén näkemys Camelotista. Alfred Tennysonin Idylls of the King -teoksen kuvitusta vuodelta 1868.]] Camelot on keskiaikaisten tarinoiden kuningas Arthurin linna, josta hän lähti legendaarisille sotaretkilleen ja jonne Pyöreän pöydän ritarit kokoontuivat. Nimi Camelot esiintyy ensimmäisen kerran 1100-luvun loppupuolella Chrétien de Troyes'n runossa Lancelot, jossa se mainitaan Arthurin hovina. Seuraavalla vuosisadalla Camelotiin yhdistettiin myös Pyöreä pöytä. Lisäksi kerrotaan, että linnan alapuolella sijaitsi kaupunki.
Aalto-Hochhaus
Aalto-Hochhaus on 22-kerroksinen asuintalo Bremenissä, jonka suunnitteli Alvar Aalto. Sen pohjapiirros on poikkeuksellinen: kaikki asunnot levittäytyvät lounaaseen rappukäytävästä, joka on rakennuksen koillisnurkassa. Näin kaikista asunnosta on näkymät kaupungin kirkontorneja tai satamaa kohti.
Camelot
Camelotin sijaintia ei tunneta, eikä sen olemassaolosta ole todisteita. Se on yhdistetty muun muassa linnavuori Cadbury Castleen, etelä-Walesin Caerleoniin sekä roomalaiseen Camulodunumiin eli Colchesteriin.
Camelot populaarikulttuurissa
thumb|200px|Camelotin legenda. George du Maurierin kuvitusta Punch-aikakauslehdelle 17.3.1866. Sanaa Camelot käytetään joskus viitatessa Yhdysvaltain presidentti John F. Kennedyn vuosien 1960–1963 hallintoon.
Alan Jay Lernerin ja Frederick Loewen musikaali Camelot perustuu löyhästi kuningas Arthurin legendaan.
Elokuvassa Monty Pythonin hullu maailma kuningas Arthur kutsuu Camelotia "hupsuksi paikaksi", ja Pyöreän pöydän ritarit päättävätkin näin ollen olla menemättä sinne.
Nettiroolipeli RuneScapessa Camelot on paikka, jossa pelaaja voi muun muassa tavata kuningas Arthurin ja Pyöreän pöydän ritarit.
Korkka
Korkka on entinen inkeriläinen kylä, joka kuului Järvisaaren luterilaiseen seurakuntaan, nykyään Leningradin alueen Tusinan piirissä Venäjällä.
Korkka sijaitsee Tusina–Hattula -maantiestä ja Nurmesta pohjoiseen. Korkan perustivat siirtolaiset Suomesta 1800-luvun puolivälissä, Aleksandrovkan eli Markkovan hovilta vuokratuille maille. Järvisaarella näitä siirtolaisia kutsuttiin karjalaisiksi. Kirkonkirjoissa kylä esiintyy ensimmäisen kerran vuonna 1878. Myöhemmin kylään muutti inkeriläisiä lähikylistä. Asukkaat lunastivat kylän omakseen 1900-luvun alussa. 1920-luvun alussa Korkassa oli 19 taloutta. Vuonna 1926 kylässä oli 167 asukasta, niistä 164 inkeriläisiä. Vuonna 1939 Korkassa oli jo 37 taloa, koska sinne oli siirretty viranomaisten käskystä taloja etenkin Ihalaisin kylästä. Isäntien sukunimet 1900-luvulla: Kärkkänen (kotoisin Juuasta), Miettinen (Nilsiä), Pyysiäinen (Uukuniemi), Ripatti (Mäntyharju), Sinkkonen (Jaakkima), Valtonen (Hiitola), Väänänen (Kiihtelysvaara).
Toisen maailmansodan aikana kylä oli miehitetty saksalaisjoukoilla. Inkeriläisiä oli viety vuosina 1943-1944 Viron kautta Suomeen. Sodan jälkeen osa niistä jäi Suomeen, jotkut pakenivat Ruotsiin. Neuvostoliittoon palanneet eivät vastoin lupauksia päässeet kotikylälle, vaan heidät karkotettiin eri puolille Venäjää. .
Kástro
Kástro (, ”Linna”) voi viitata seuraaviin paikkoihin Kreikassa:
Jack Conway
Jack Conway (oik. Hugh Ryan Conway; 17. heinäkuuta 1887 Graceville, Minnesota – 11. lokakuuta 1952 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen monien elokuvien 1900-luvun alkupuoliskon elokuvaohjaaja, -tuottaja ja näyttelijä.
Ura
Conway aloitti uransa näyttelijänä vuonna 1908 lyhyessä mykkädraamaelokuvassa The Scarlet Letter. Ohjaajan työt hän aloitti vuonna 1912. Conwayn ensimmäinen ohjaus oli lännenelokuva Her Indian Hero vuodelta 1912, jossa hän myös näytteli yhtä pääosaa. Tuottajan työt hän aloitti vasta vuonna 1928. Vuosien 1908–1948 välillä hän näytteli 94 elokuvassa ja ohjasi 111 elokuvaa. Tuottajan työt jäi enimmäkseen vähäisiksi, sillä hän tuotti vain viisi elokuvaa. Hänen viimeiseksi ohjaustyöksi jäi Vanha rakkaus ei ruostu vuodelta 1948, jonka pääosissa ovat muiden muassa Greer Garson, Peter Lawford ja Elizabeth Taylor.
Hänen tunnetuimpia ohjauksiaan on muiden muassa Brown Harvardista (1926), ensimmäinen äänielokuvansa Kaikki jäljet puuttuvat (1928), Puolineitseitä (1929), Unohda menneisyyteni (1931), Punatukkainen Lilli (1932), Viva Villa (1934), Giljotiinin varjossa (1935), Kahdesti vihitty (1936), Saratoga (1937), Humukaupunki (1940), Lemmenhullu (1941), Uhkapeluri (1941), Lohikäärmeen satoa (1944) ja Saippuakauppias (1947). Elokuvasta Viva Villa hän voitti vuonna 1934 Venetsian elokuvajuhlilla erikoismaininnan ja elokuva oli ehdokkaana Coppa Mussoliniin. Lisäksi hän oli apulaisohjaajana D. W. Griffithin Kansakunnan synnyssä (1915) ja Suvaitsemattomuudessa (1916).
Conway ohjasi monia elokuvakuuluisuuksia, muiden muassa Joan Crawfordia, Clark Gablea, Jean Harlowia, Wallace Beerya, William Powellia, Myrna Loyta, Vivien Leighiä, Lana Turneria, Katharine Hepburnia ja Elizabeth Tayloria. Hän on saanut elokuvaurastaan tähden Hollywood Walk of Famelle, osoitteeseen 1500 Vine Street.
Yksityiselämä
Yksityiselämässään Conway oli naimisissa kaksi kertaa. Hän meni naimisiin 21. helmikuuta vuonna 1911 ensimmäisen kerran näyttelijätär Viola Barryn (1894–1964) kanssa Santa Anassa, Kaliforniassa. He saivat yhden lapsen; elokuvakäsikirjoittaja Rosemary Conway Fosterin, joka syntyi vuonna 1914 Los Angelesissa. He erosivat vuonna 1918 8 aviovuoden jälkeen. Toisen kerran Conway meni naimisiin kuuluisan näyttelijän Francis X. Bushmanin (1883–1966) tyttären Virginia Bushmanin (1906–2001) kanssa 21. syyskuuta vuonna 1926 ja olivat naimisissa 26 vuotta aina Conwayn kuolemaan saakka vuoteen 1952. Conway sai Bushmanin kanssa kaksi lasta: Patin ja Miken. Pat Conwaysta tuli näyttelijä. Pat syntyi 9. tammikuuta vuonna 1931 Los Angelesissa ja kuoli 24. huhtikuuta vuonna 1981 50 vuoden iässä.
Conway kuoli 65-vuotiaana 11. lokakuuta vuonna 1952 Los Angelesin Pacific Palisadesin kaupunginosassa, Kaliforniassa. Hänet on haudattu Glendalen Forest Lawn Memorial Parkin hautausmaalle, Garden of Memory -alueelle. Hänen hautakiveensä on merkitty virheellisesti vuosi 1886. Virginia meni vielä Jackin kuoleman jälkeen naimisiin Peter M. Stuartin (1903–1977) kanssa joulukuussa 1954.
Tarawa-luokka
Tarawa-luokka on Yhdysvaltain laivaston kuuden maihinnousualuksen muodostama alusluokka, jonka alukset on nimetty Yhdysvaltain vapaussodan sekä ensimmäisen ja toisen maailmansodan kuuluisien taisteluiden mukaan.
Alusten voimanlähteenä toimii kaksi Westinghouse-höyryturbiinia, jotka on kytketty kahteen akseliin.
Óscar Tabárez
Óscar Washington Tabárez Silva (s. 3. maaliskuuta 1947) on uruguaylainen jalkapallovalmentaja ja entinen pelaaja. Hän toimi vuosina 2006–2021 Uruguayn jalkapallomaajoukkueen päävalmentajana.
Ura
Tabárez aloitti pelaajauransa montevideolaisessa Sud Américassa 1967. Hänen pelaajauransa ei koskaan noussut sille tasolle, että paikka Eurooppaan olisi auennut. Uruguayn lisäksi hän pelasi yhden kauden Argentiinassa ja Meksikossa, mutta kuitenkin lähinnä vain alempien sarjatasojen joukkueissa.
Lopetettuaan peliuransa 1979 Tabárez jatkoi jalkapallon parissa työskentelyä ja ryhtyi vuonna 1980 Club Atlético Bella Vistan päävalmentajaksi. Samaisessa seurassa mies oli päättänyt peliuransa. Tabárezin johdolla Bella Vista eteni ensi kertaa seuran historiassa Copa Libertadoresiin, jossa tie katkesi kuitenkin jo 1.kierroksella kaudella 1981.
Tabárez jätti Bella Vistan 1983 ja toimi sen jälkeen lyhyen aikaa Uruguayn alle 21-vuotiaiden maajoukkuevalmentajana. Kaudella 1984 hän luotsasi Danubio FC:n Copa Libertadoresiin seurahistorian toisen kerran, mutta jälleen tie katkesi ensimmäiselle kierrokselle. Saman kohtalon hän koki myös Montevideo Wanderersin päävalmentajana kaudella 1986.
Kaudella 1987 Tabárez luotsasi Uruguayn mestarijoukkue Club Atlético Peñarolia, jonka kanssa hän eteni Copa Libertadoresissa vihdoin finaaliin ja aina mestaruuteen saakka. Tabárezin nimi alettiin tuntea myös Uruguayn ulkopuolella. Hän jätti Peñarolin menestyskauden jälkeen ja valmensi Uruguayn nuorten maajoukkuetta sekä kolumbialaista Deportvio Calia, kunnes siirtyi 1988 Uruguayn jalkapallomaajoukkueen päävalmentajaksi.
Tabárezin johdolla kahta edellistä mestaruutta puolustanut Uruguay eteni 1989 Copa Américassa loppuotteluun. Kolmas perättäinen mestaruus jäi haaveeksi, kun Romárion maali riitti Brasilialle voittoon. Tabárezin johdolla Uruguay selvisi myös MM-kisoihin 1990. Uruguay selvisi 16 parhaan joukkoon lohkokolmosten jatkopelien kautta, mutta tie kateksi ensimmäisellä pudotuskierroksella kärsittyyn 2–0 tappioon Italialle. Tabárezin pesti maajoukkueessa päättyi Italia-tappioon.
1991 Tabárez jatkoi uraansa argentiinalaisen suurseura Boca Juniorsin peräsimessä. Tabárezin johdolla Boca voitti 1992 Argentiinan mestaruuden ja Supercopa Mastersin. Kaudella 1993 ainoaksi pokaaliksi jäi Copa Oron mestaruus ja Tabárez jätti seuran.
Tabárez palasi kotimaahansa ja luotsasi kaudella 1994 CA Peñarolin maansa mestariksi. Loppuvuodesta 1994 hän sai mahdollisuuden valmentaa Euroopassa ja siirtyi italialaisen Cagliari Calcion päävalmentajaksi. Edelliskaudella UEFA Cupin välierissä esiintynyt seura jäi Tabárezin johdolla Serie A:ssa yhdeksänneksi ja hän jätti tehtävänsä kauden päätteeksi.
1996 Tabárez siirtyi Fabio Capellon seuraajaksi suurseura AC Milaniin. Pesti jäi kuitenkin lyhyeksi ja murheelliseksi ja Tabárez sai potkut muutaman ottelun jälkeen. Hän jatkoi uraansa Euroopassa vielä muutaman vuoden luotsaten kaudella 1997/98 Espanjan pääsarjaseura Real Oviedoa. Kesällä 1999 hän palasi Cagliariin, mutta sai potkut kehnosti alkaneen kauden jälkeen.
Euroopan visiittinsä jälkeen Tabárez palasi kotimantereelleen ja toimi kaudella 2001 argentiinalaisseura Vélez Sársfieldin sekä 2002 Boca Juniorsin äävalmentajana.
Oltuaan nelisen vuotta sivussa valmennustehtävistä Tabárez palasi takaisin kentän laidalle vuonna 2006, kun hänestä tuli toistamiseen Uruguayn maajoukkuevalmentaja. Toinen yritys toi Copa Américassa neljännen sijan 2007 ja paikan MM-lopputurnauksessa 2010.
Etelä-Afrikassa pelatussa MM-lopputurnauksessa Tabárez piiskasi Uruguayn hurjaan lentoon. Avausottelussa joukkue jäi vielä maalittomaan tasapeliin Ranskaa vastaan, mutta kisaisäntä kaatui jo 3–0 ja Meksiko 1–0. Pudotuspeleissä Tabárezin suojatit pudottivat ensin Korean tasavallan ja puolivälierissä viimeisen afrikkalaisjoukkueen Ghanan. Välierissä joukkue kävi tiukan taistelun Alankomaita vastaan, mutta taipui lopulta maalein 3–2. Mitali jäi lopulta saamatta, kun Saksa vei pronssiottelun nimiinsä maalein 3–2. Neljäs sija oli kuitenkin Uruguayn paras MM-sijoitus 40 vuoteen.