cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Abu Simbel
thumb|260px|Abu Simbelin temppeli Abu Simbel (arabiaksi: أبو سمبل) on kaupunki Niilin rannalla Egyptissä, Sudanin rajan tuntumassa muinaisessa Nubiassa 275 km:n päässä Assuanista. Sen läheisyydessä on kaksi valtavaa hiekkakivikallioon hakattua temppeliä, jotka löydettiin vuonna 1813 ja kaivettiin esiin lopullisesti vasta 1909. Ne ovat peräisin 19. dynastian ajoilta 1200-luvulta eaa. Temppelit rakennettiin Ramses II ja tämän lempivaimon Nefertarin kunniaksi.
Assuanin padon rakentamisen yhteydessä temppelit irrotettiin kalliosta ja siirrettiin osina Nasserjärven tulvavesirajan yläpuolelle. Nelivuotinen projekti alkoi 1964 ja saatiin päätökseen 1968.
Temppelit ovat vuodesta 1979 alkaen osa Unescon maailmanperintöluetteloa.
Rakentaminen
thumb|240px|Kartta, josta näkyy Abu Simbelin sijainti ja Nasserjärvi
Abu Simbelin temppelit rakennettiin 1284-1264 eaa. Ramses II:n käymän kiistanalaisen Kadeshin taistelun kunniaksi (taistelu oli ilmeisesti pattitilanne). Syrjäinen, kapinoiva Nubia oli saatava keskushallinnon otteeseen. Monumentti palveli aivan ilmeisesti propagandatarkoituksia: Ramseksen voittoa vihollisista haluttiin tuoda julki suuressa mittakaavassa. Paikalle rakennettiin tätä varten kaksi temppeliä. Suuri Ramseksen temppeli omistettiin Ra-Horakhtelle ja pienempi kuningatar Nefertarin temppeli Hathor-jumalalle. Molemmat temppelit hakattiin suoraan kallioon.
Unohdus ja uudelleen löytäminen
Abu Simbelin suuren temppelin kolosseista on löytynyt vanhoja graffiteja antiikin ajalta. Egyptin armeijassa palvelleet kreikkalaiset palkkasoturit kirjoittivat patsaaseen käynnistään paikalla vuonna 591 eaa. Psametik II:n aikana. Jo tällöin patsaat olivat alkaneet hautautua aavikolta puhaltavaan hiekkaan. Sen jälkeen alkaakin pitkä hiljaisuus historiallisissa lähteissä. Näyttää siltä, että paikka jäi ennen pitkää täysin unohduksiin, sillä yksikään kreikkalainen, roomalainen tai arabialainen kirjailija ei mainitse paikkaa. Napoleonin retkikunnan tiedemiehet laativat 1799 listan Egyptin kiinnostavista kohteista, ja Abu Simbel kirjattiin ylös paikkakuntana Niilin varrella, mutta itse monumenteista ei mainita sanallakaan. Alue oli melkein asumatonta erämaata, eivätkä paikallisetkaan tunteneet 1800-luvun alussa kuin pienemmän Hathorille omistetun temppelin. Sveitsiläinen Johann Ludwig Burckhardt sai kuulla siitä talonpojilta ja kävi paikalla 22. maaliskuuta 1813. Hän oli jo lähtemäisillään takaisin käytyään pienemmän temppelin luona, kun sattumalta huomasi kauempana hiekasta pilkottavan kolossin pään. "Oli mahdotonta päätellä, olivatko patsaat istuvassa vai seisovassa asennossa", hän kirjoitti päiväkirjaansa.
Temppeli kaivetaan ulos hiekasta
Burckhardtin muistiinpanot saivat aarteenetsijät liikkeelle. Bernardino Drovetti ja Henry Salt saapuivat paikalle tarkoituksenaan tunkeutua temppeliin hiekan läpi, mutta luopuivat koska eivät saaneet ketään tekemään kaivutyötä. Belzoni, joka oli Luxorissa 1816, sai kuulla temppelistä Saltilta ja päätti vuorenvarmasti olevansa ensimmäinen ihminen sisällä. Hän koki pahan pettymyksen nähtyään itse paikalla, kuinka hiekka valui kallion harjanteelta kuin vesiputous. Belzonin mielestä oli unohdettava temppelin kaivu ulos hiekasta ja keskityttävä tunnelin tekemiseen patsaiden välissä olevalle oletetulle ovelle. Hän palkkasi joukon miehiä kaivamaan, mutta viikon työn jälkeen rahat olivat loppu, eikä työ ollut edistynyt kuin muutaman metrin. Belzoni palasi paikalle vuotta myöhemmin ja ryhtyi uudelleen työhön tällä kertaa onnistuen kolmen viikon kaivamisen jälkeen pääsemään ovenkamanalle 1. elokuuta 1817. Hän laskeutui sisään temppeliin suurin toivein, mutta suuri halli olikin vaikuttavuudestaan huolimatta tyhjä aarteista. Belzoni lähti Abu Simbelistä ja hiekka valtasi sisäänkäynnin uudelleen. Temppeliä luotiin auki vielä 1831 ja 1869, mutta vasta Gaston Masperon kaivausten jälkeen 1909 temppeli on ollut kokonaisuudessaan vapaa hiekasta.
Ramseksen Ra-Horakhtelle omistettu temppeli
Suuren Ramseksen kalliotemppelin fasadi, joka mukailee perinteisen egyptiläisen temppelin pylonia, on 32 m korkea ja 36 m leveä. Pylonin huipulla on friisi, jossa on 22 paviaanihahmoista korkokuvaa. Julkisivua koristaa neljä 20 m korkeata kolossaalista patsasta. Ne kuvaavat Ramses II:sta istuvassa asennossa ylä- ja ala-Egyptin valtiaana, koska hänellä on päässään molempien alueiden komposiittikruunu. Patsaiden päät ovat yli neljä metriä läpimitaltaan ja kädetkin yli 2.5 metriä. Ihminen mahtuisi mukavasti istumaan patsaiden korvaan. Toinen kolossi vasemmalta on vahingoittunut muinaisessa maanjäristyksessä, ja sen kruunu makaa maassa patsaan juurella. Patsaiden jalustassa on pienempinä kuvattu Ramseksen hoviin kuuluneita henkilöitä. Kolossien välissä on sisäänkäynti temppeliin. Oven yläpuolella on Ra-Horakhten korkokuva.
Suuren temppelin takana rakennelma ulottuu 60 m:n syvyyteen kallion sisälle. Sisätilat on ryhmitelty perinteisesti kapenevaan jonoon. Pienen eteisen jälkeen on 9 m korkea suuri hypostyylihalli, jota kannattelee kahdeksan Osiris-patsasta; pienempi halli, jossa neljä karyatidipilasteria; vestibuuli, josta on sisäänkäynnit kolmeen huoneeseen. Näistä keskimmäinen on varsinainen kaikkein pyhin. Suuresta hallista avautuu molemmille sivuille yhteensä kahdeksan muuta huonetta, joita lienee käytetty temppelin arvotavaroiden ja sotasaaliin säilytykseen. Temppeli on rakennettu niin, että kaksi kertaa vuodessa (22. helmikuuta ja 22. lokakuuta) auringon säteet valaisevat perällä olevan alttarin.
Nefertarin Hathorille omistettu temppeli
Pienempää Hathorin temppeliä koristaa kuusi seisovaa kolossia kallioon hakatuissa syvennyksissä. Patsaista neljä kuvaa Ramsesta ja kaksi Nefertaria, ja niiden korkeus on 10 m. Fasadi on 27.4 m leveä ja 12.2 m korkea. Kalliotemppelin sisäänkäynti keskellä johtaa eteisen kautta suureen saliin (10.4m x 8.2 m), jota kannattelee kuusi Hathor-jumalan päällä varustettua pylvästä.
Aiheesta muualla
22.33694°N, 31.62556°W
Jackal (videopeli)
Jackal (Japanissa nimellä Tokushu Butai Jackal, Yhdysvalloissa nimellä Top Gunner) on Konamin kehittämä ja julkaisema toimintapeli, joka on julkaistu kolikkopelinä vuonna. Peli on myöhemmin julkaistu useille muille alustoille: Amstrad CPC, Commodore 64, IBM PC, Nintendo Entertainment System ja ZX Spectrum.
Pelaaminen
Pelissä yksi tai kaksi pelaajaa ohjaa jeeppiä ja pelaajien on taisteltava läpi suuren taistelualueen. Tehtävänä on pelastaa sotavankeja ja kuljettaa heidät lähimmälle helikopterikentälle turvaan. Sotavangit ovat vihollisrakennuksissa tai leireissä, jotka on tuhottava ensin vankien vapauttamiseksi. Jeepillä voi kuljettaa kerrallaan enintään kahdeksan vankia. Jeepissä on aseistuksena konekivääri ja kranaatinheitin, joista jälkimmäisen voi tehostaa ohjuksen laukaisijaksi. Vihollisilla on myös erilaisia liikkuvia laitteita.
Pelin japanilaisessa versiossa konekiväärin ampumissuunta muuttuu samalla kun pelaaja kääntyy, mutta yhdysvaltalaisessa versiossa se ampuu samaan suuntaan. Pelaaja kuolee yhdestä osumasta ja vihollisia on paljon. Nintendo Entertainment System (NES) -versiossa peli on jaettu kuuteen alueeseen sen sijaan että peli olisi yksi jatkuva taistelu. Vaiheet päättyvät pomovastuksiin ja vaikeutaso on tasapuolisempi kuin kolikkopeliversiossa. Pelaajalla on viisi elämää ja neljä jatkomahdollisuutta.
Commodore 64 -käännöksestä oli kaksi versiota: Yhdysvaltain markkinoille ja Euroopan markkinoille, joista jälkimmäisestä puuttui kaksinpelimahdollisuus.
Syrakusa
Syrakusa ( tai Syrakousai,, , ) on kaupunki Sisilian itärannikolla Italiassa. Se on Syrakusan maakunnan pääkaupunki. Kaupungissa on runsaat asukasta.
Sayed Pervez Kambaksh
Sayed Pervez Kambaksh on afganistanilainen journalismin opiskelija, jonka afganistanilainen uskonnollinen tuomioistuin tuomitsi tammikuussa 2008 kuolemaan jumalanpilkasta. Kambaksh oli ladannut internetistä naisten oikeuksia islamilaisessa maailmassa käsittelevän raportin ja oli tulostanut siitä kopioita muille yliopiston opiskelijoille ja opettajilleen Balkhin yliopistossa keskustelun herättämiseksi aiheesta.
Syrakusa
Antiikin Syrakusa nousi koko Sisilian merkittävimmäksi kaupungiksi, ja johti koko saaren kohtaloita erityisesti 400–200-luvuilla eaa. Roomalaiset valtasivat kaupungin vuonna 212 eaa., jonka jälkeen se toimi Sisilian roomalaisen provinssin pääkaupunkina. Kaupunki taantui keskiajalla 800–1000-lukujen saraseenivallan aikana, mutta kukoisti myöhemmin keskiajalla. Nykyinen Syrakusa on edelleen saaren tärkeimpiä kaupunkeja. Kaupungissa on lukuisia historiallisia nähtävyyksiä, joista monet ovat osa Unescon maailmanperintökohdetta Syrakusa ja Pantalican nekropolis.
Sayed Pervez Kambaksh
Tuntematon taho teki valituksen Kambakshin toimista, hänet pidätettiin, ja uskonnollinen tuomioistuin tuomitsi hänet kuolemaan jumalanpilkasta antamatta hänelle mahdollisuutta puolustusasianajajan käyttöön. Afganistanin senaatti vahvisti kuolemantuomion 30. tammikuuta 2008. Kansainvälisen huomion ja painostuksen jälkeen tuomion täytäntöönpano kumottiin ja Kambakshille annettiin oikeus valittaa tuomiosta. Kambaksh valitti päätöksestä ja asia siirtyi Kabulin hovioikeuteen. Lokakuussa 2008 tuomioistuin vahvisti tuomion, mutta muutti tuomion 20 vuoden vankeudeksi. Kambaksh valitti tuomiosta korkeimpaan oikeuteen, mutta korkein oikeus vahvisti hovioikeuden päätöksen.
Syrakusa
Maantiede
Syrakusa sijaitsee Sisilian itärannikon eteläosassa vajaa 80 kilometriä eteläkaakkoon tulivuori Etnasta. Sen vanhakaupunki on rakennettu Ortigian saarelle, joka tunnettiin antiikin aikana nimimuodossa Ortygia. Saari on historiansa aikana ollut välillä kytkettynä kannaksella Sisilian pääsaareen, välillä taas kaivettu irti. Uudempi kaupunki on levittäytynyt pääosin Sisilian pääsaaren puolen niemelle Ortigian pohjoispuolella. Rannikolla kaupungin eteläpuolella sijaitsee laaja luonnonsatamalahti, johon laskevat Ciane- ja Anapo-joet.
Sayed Pervez Kambaksh
Elokuun lopussa 2009 presidentti Hamid Karzai myönsi Kambakshille armahduksen.
Syrakusa
Historia
pienoiskuva|vasen|upright=0.9|Antiikin aikainen [[Syrakusan teatteri.]] pienoiskuva|vasen|upright=0.9|[[Arkhimedes polttaa konsuli Marcelluksen laivat peilien avulla Syrakusan piirityksen aikaan. Cherubino Cornienti, 1855.]]
Helsinki Roosters
right|thumb|250px|Helsingin velodromi right|thumb|250px|Roostersin alkuperäinen logo Helsinki Roosters on vuonna 1979 perustettu amerikkalaisen jalkapallon seura ja se on yksi Suomen Amerikkalaisen Jalkapallon Liiton perustajajäsenistä.
Sayed Pervez Kambaksh
Vuonna 2015 paljastui, että Kambaksh oli paennut Afganistanista jo ennen armahdusta korkea-arvoisten norjalaisten ja ruotsalaisten diplomaattien avulla. Kambaksh salakuljetettiin pois Afganistanista Ruotsin hallituksen koneessa, jossa oli myös maassa vieraileva Ruotsin ulkoministeri Carl Bildt. Tämä poikkeuksellinen toimenpide oli toteutettu Bildtin mukaan sen jälkeen, kun Karzai oli kieltäytynyt pohjoismaisten diplomaattien tekemistä armahduspyynnöistä.
Syrakusa
Antiikki
Antiikin ajan Syrakusa oli alun perin kreikkalainen siirtokunta, jonka perustivat Korintista tulleet asuttajat vuonna 734 eaa. Syrakusa menestyi ja perusti saarelle lukuisia omia siirtokuntiaan. Siitä kehittyi saaren merkittävin polis eli kaupunkivaltio, ja se oli ajoittain voimakkain kreikkalainen kaupunki koko keskisellä Välimerellä ja huomattava kilpailija Karthagolle.
Syrakusalaiset voittivat karthagolaiset Himeran taistelussa vuonna 480 eaa. Gelonin johdolla. Kiitolliset syrakusalaiset antoivat hänelle itsevaltiuden, jossa virassa hän oli hyvämaineinen. Tämän jälkeen Syrakusaa hallitsivat yleensä tyrannit joitakin demokratian kausia lukuun ottamatta. Gelonin seuraaja Hieron kasvatti Syrakusan mahtia. Hän tuki runoilijoita ja muita taiteilijoita, joita hän kokosi hoviinsa. Heihin kuuluivat muun muassa tragediakirjailija Aiskhylos sekä runoilija Pindaros.
Peloponnesolaissodan aikaan vuosina 415–413 eaa. Syrakusa joutui Ateenan hyökkäyksen kohteeksi. Syrakusalaiset saivat ateenalaisista täydellisen voiton Spartan avulla. 300-luvun eaa. alussa tyranni Dionysios voitti Karthagon ja esti sitä valtaamasta koko Sisiliaa. Laajimmillaan 300-luvulla eaa. kaupunki hallitsi koko itäistä ja keskistä Sisiliaa sekä alueita myös Suur-Kreikan puolella Italian mantereella, mukaan lukien Rhegion ja Kalabria.
Kuuluisimpia syrakusalaisia on tieteilijä Arkhimedes. Hänen monia keksintöjään käytettiin kaupungin puolustukseen roomalaisia vastaan. Syrakusa oli tuolloin Karthagon liittolainen toisessa puunilaissodassa. Kaupunki kesti piiritystä kaksi vuotta ennen kuin se vallattiin 212 eaa. Tämän jälkeen Syrakusa toimi Sisilian roomalaisen provinssin pääkaupunkina. Siitä tehtiin roomalainen colonia vuonna 21 eaa.
Myöhempi historia
Länsi-Rooman kukistumisen jälkeen gootit valtasivat Syrakusan samoin kuin koko Sisilian. Belisarius valtasi sen Itä-Roomalle eli Bysantin valtakunnalle vuonna 535. Se säilyi Bysantilla aina 800-luvulle, jolloin sen valtasivat saraseenit. Tuolloin kaupunki oli Tauromeniumin ohella viimeisiä paikkoja saarella, joka joutui saraseeneille, ja se antautui yhdeksän kuukautta kestäneen piirityksen jälkeen vasta vuonna 878 eli yli viisikymmentä vuotta sen jälkeen, kun saraseenit olivat aloittaneet saaren valloituksen. Kaikki asukkaat surmattiin, kaupunki poltettiin ja linnoitukset tuhottiin.
Kaarle V uusi kaupungin linnoitukset 1500-luvulla, ja ne saivat nykyisen muotonsa. Kaupunkiin iski kaksi tuhoisaa maanjäristystä vuosina 1542 ja 1693 sekä rutto vuonna 1729. Enemmän tuhoa aiheuttivat kuitenkin toisen maailmansodan liittoutuneiden ja Saksan pommitukset vuonna 1943.
Nähtävyydet
Syrakusan nähtävyyksiin kuuluvat muun muassa kreikkalaisen teatterin ja roomalaisen amfiteatterin rauniot, latomiat eli suurikokoiset antiikin aikaiset kivilouhokset, Syrakusan katedraali (Santa Maria delle Colonne) ja sen osana olevat Athenen temppelin jäänteet, moderni Madonna delle Lacrime -kirkko sekä lukuisat muut kirkot, Castello Maniace -linnoitus sekä Syrakusan arkeologinen museo (Museo Archeologico Regionale Paolo Orsi).
Helsinki Roosters
Roosters on ainoana suomalaisena joukkueena osallistunut Vaahteraliigaan sen alusta alkaen vuodesta 1980 ja on historian menestynein amerikkalaisen jalkapallon joukkue Suomessa.
Roostersin menestys on ollut jatkuvaa ja joukkue on saavuttanut 22 Suomen mestaruutta, joista yksitoista 2000-luvulla. Suomen mestaruuksien lisäksi Roosters on ollut mitaleilla melkein joka vuosi ja vain kerran on pudotuspelejä pelattu Vaahteraliigassa ilman Roostersia. Seuran mitalikaapista löytyykin mestaruuksien lisäksi kuusi SM-hopeaa ja viisi SM-pronssia. Tappiottomia kausia Vaahteraliigassa Roosters on pelannut viisi; vuosina 1983, 1988, 1999, 2002, 2013. Edustusjoukkueen kotikenttänä on toiminut Helsingin Pallokenttä (vuoteen 1999 asti) ja 2000-luvulla Helsingin Velodromi. Joukkue pelasi yhden kotiottelun kaudella 2006 myös Finnair Stadiumilla.
Kotimaisen menestyksen lisäksi Roosters on voittanut Euroopan seurajoukkueiden mestaruuden, Eurobowlin vuonna 1988 ja saavuttanut pronssia 1989. Roosters on edustanut turnauksessa Suomea myös vuosina 1991, 1996, 1997, 1998, 1999 ja 2013. Vuonna 2014 Roosters voitti vastaperustetun mestarien liigan. Vuonna 1994 Roosters osallistui myös Euroopassa pelattuun puoliammattilaissarjaan nimeltä Football League of Europe (FLE). Vuosien varrella Roosters on kohdannut runsaasti ulkomaalaisia joukkueita harjoitusotteluissa ja pelannut yhdysvaltalaisia yliopistojoukkueita vastaan kuusi kertaa niin Suomessa kuin Yhdysvalloissa.
Miesten edustusjoukkueen lisäksi Roostersissa toimii naisten joukkue, joka on voittanut Suomen mestaruuden vuosina 2003, 2006, 2007, 2011 ja 2016. Roostersissa toimii myös nuorten joukkueita viidelle eri ikäluokalle (20-, 17-, 15-, 13-, 11- ja 9-vuotiaat), jotka ovat myös keränneet runsaasti SM-mitaleita historian aikana.
Azerbaidžanin vaakuna
thumb|210px|Azerbaidžanin vaakuna
Azerbaidžanin vaakuna on Azerbaidžanin tunnus lipun ja kansallislaulun ohella. Se on ympyrän muotoinen ja siinä on samat värit kuin Azerbaidžanin lipussa. Vaakunan keskellä on kahdeksansakaraisessa tähdessä liekki symboloiden Azerbaidžanin olevan ikuisen tulen maa. Tähden kahdeksan sakaraa ja niiden välissä olevat kultaiset pallot symboloivat Azerbaidžanin kahdeksaa turkkilaista kansaa. Vaakunan alla on vehnäntähkiä ja tammenlehviä.
Jay O’Brien
James Jay ”J.J.” O’Brien (22. helmikuuta 1883 New York, New York – 5. helmikuuta 1940 Palm Beach, Florida) oli yhdysvaltalainen rattikelkkailija ja olympiavoittaja.
O’Brien voitti viiden miehen kelkoissa olympiahopeaa Sankt Moritzin talviolympialaisissa 1928. Seuraavissa, Lake Placidin talviolympialaisissa O’Brien oli mukana Billy Fisken johtamassa neljän miehen kelkassa, joka voitti olympiakultaa.
O’Brian menehtyi sydäninfarktiin Palm Beachissa 56 vuoden iässä.
Ruusukko
thumb|Pyhiinvaelluskohde [[Lourdesissa, patsas ruusukko kädessään]] Ruusukko tarkoittaa sekä sen nimistä rukousta että rukousnauhaa, jonka avulla rukous voidaan rukoilla. Ruusukkorukous on eräs pidetyimpiä rukouksia katolisessa kansanhurskaudessa. Erityisesti Neitsyt Maria lle omistettuina kuukausina toukokuussa ja lokakuussa rukoilevat katoliset ruusukkorukousta säännöllisesti. Katolinen kirkko painottaa rukouksen olevan mariaanisesta luonteestaan huolimatta sisimmältään kristologinen rukous. Rukouksessa lausutaan Enkelin tervehdys rukous yhteensä 53 kertaa, Isä meidän-rukous 6 kertaa ja uskontunnustus 1 kerran ja Kunnia Isälle 6 kertaa. Lisäksi voidaan lausua muita rukouksia.
Rukousnauha
vasen|thumb|Perinteinen, hopeinen viiden dekadin ruusukko thumb|Ruusukkosormus Rukousnauhoja on usean mallisia mutta kaikissa on risti ja vähintään kymmenen helmeä. Rukousnauha voi olla myös sormuksen muodossa, jolloin kymmentä helmeä voi kuvata kymmenen nystyrää. Perinteinen ruusukko kuitenkin muodostuu krusifiksista, 1+3+1 helmen johdannosta ja viidestä kymmenen helmen kymmeniköstä eli dekadista, joita erottaa isompi tai erillinen helmi.
Rukouksen historia
Ruusukkorukous on saavuttanut nykyisen muotonsa sydänkeskiajalla. Tuolloin usein lukutaidottomat munkit loivat tavan rukoilla 150 Ave Maria -rukousta eräänlaiseksi vastineeksi Raamatun Psalmien kirjan 150 psalmille, joita he eivät osanneet lukea. Perinteisesti psalmien lukeminen oli ollut osa luostarien hurskauselämää. Tavaksi tuli liittää Ave Marioihin raamatullisia tai kirkon perimätiedosta nousevia mietiskelyaiheita, jotka koskevat Jeesusta ja hänen äitiään Neitsyt Mariaa. Täten ruusukkorukous heijastaa sekä keskiajan syvää Maria-hurskautta että Jeesus-mystiikkaa.
Ruusukkorukous on saanut nimensä siitä, että jokaista luettua Ave Mariaa verrattiin ruusuun, jonka rukoilija ojentaa Pyhälle Neitsyelle. Useamman rukoillun Ave Marian sanat muodostavat siis eräänlaisen Marialle ojennetun ruusukimpun.
Ruusukon rukoileminen
pienoiskuva|536x536px|Ruusukko alkaa ristin tai krusifiksin kohdalta Lukuisat kontemplatiivisten säätökuntalaisten jäsenet, sairaat ja vanhukset, joilla on käytössään paljon aikaa rukoiluun, rukoilevat päivittäin koko ruusukon eli kaikki salaisuudet päivittäin. Monet katolilaiset rukoilevat kuitenkin päivittäin vain yhdet salaisuudet tietyn viikkojärjestyksen mukaan. Tottuneelta ruusukkorukouksen rukoilijalta kuluu tähän 10-20 minuuttia. Muun muassa Louis de Montfort klassikkoteoksessaan Ruusukon salaisuus tähdentää kuitenkin, että ruusukkoa on rukoiltava kiirehtimättä ja hartaasti.
Ruusukkoa voidaan rukoilla joko yksin tai ryhmässä. Rukous voidaan rukoilla joko ääneen tai hiljaisesti. Perinteisesti ruusukkorukous on ollut myös perheiden yhdessä rukoilema rukous. Äiti Teresankin käyttämä sananlasku "perhe, joka rukoilee yhdessä, pysyy yhdessä", kertookin jotain rukouksen voimasta. Ruusukkoa osaavat pienetkin rukoilla suhteellisen helposti.
Ruusukkorukous aloitetaan lausumalla sanat "Isän ja Pojan ja Pyhän Hengen nimeen. Aamen". Tämän jälkeen rukoilija ottaa käteensä krusifiksin ja lausuu Apostolisen uskontunnustuksen, jonka jälkeen hän siirtyy ensimmäiseen isoon tai erilliseen helmeen ja lausuu Isä meidän -rukouksen. Seuraavien kolmen pienemmän helmen kohdalla hän lausuu kolme Ave Mariaa ja pyytää samalla Jeesusta vahvistamaan hänen uskoaan, lisäämään hänen toivoaan ja sytyttämään häneen palavan rakkauden. Tämän jälkeen hän lausuu päätökseksi sanat "Kunnia olkoon Isälle ja Pojalle ja Pyhälle Hengelle. Niin kuin oli alussa, nyt on ja aina, iankaikkisesta iankaikkiseen. Aamen".
Tämän jälkeen rukoilija siirtyy rukoilemaan ensimmäistä kymmenikköä. Tämä alkaa aina ison helmen kohdalla luettavalla Isä meidän -rukouksella, jonka perään luetaan kymmenen pienemmän helmen kohdalla kymmenen Ave Mariaa ja lopuksi Kunnia Isälle. Ruusukkoon kuuluu siis viisikymmentä Ave Mariaa ja viisi Isä meidän -rukousta, lisäksi johdannossa on Isä meidän ja kolme Ave Mariaa.
Isä meidän rukouksen jälkeen voidaan liittää niin kutsuttu Fatiman rukous: "Herra Jeesus, anna meille anteeksi velkamme ja pelasta meidät helvetin tulesta. Johdata taivaaseen kaikki sielut, erityisesti ne, jotka eniten tarvitsevat armeliaisuuttasi." Tämä ei kuitenkaan ole pakollista.
Murheelliset salaisuudet (Kristuksen kärsimys) ovat 1) Jeesus hikoilee verta Getsemanessa, 2) Jeesusta ruoskitaan, 3) Jeesus kruunataan orjantappuroilla, 4) Jeesus kantaa ristiään ja 5) Jeesus kuolee ristillä.
Kunniakkaat salaisuudet (Kristuksen kunnia) ovat 1) Jeesus nousee kuolleista, 2) Jeesus astuu taivaaseen, 3) Jeesus lähettää Pyhän Hengen, 4) Neitsyt Maria otetaan taivaaseen ja 5) Neitsyt Maria kruunataan taivaan kuningattareksi.
Kahta viimeistä kunniakasta salaisuutta lukuun ottamatta kyse on siis Uuden testamentin kertomista Jeesuksen elämänvaiheista. Kaksi viimeistäkin salaisuutta ovat katolisen teologian mukaan Kristus-keskeisiä, koska juuri Kristus otti äitinsä taivaaseen ja kruunasi hänet taivaan kuningattareksi. Ajatus Neitsyt Marian taivaaseen ottamisesta on keskeinen katolisen kirkon mariologiassa, ja se julistettiin dogmiksi 15. elokuuta 1950. Sen sijaan ajatus Marian kruunaamisesta taivaan kuningattareksi ei ole osa katolista mariologiaa; sillä on kuitenkin tärkeä osa katolisessa kansanhurskaudessa.
Ruusukon salaisuuksia voi mietiskellä vapaasti, mutta vanha kirkollinen perinne on omistanut iloiset salaisuudet erityisesti maanantaiksi ja torstaiksi, murheelliset salaisuudet tiistaiksi ja perjantaiksi sekä kunniakkaat salaisuudet keskiviikoksi ja lauantaiksi. Sunnuntaisin on vanhastaan mietiskelty kunniakkaita salaisuuksia, mutta adventin ja joulunajan sunnuntaisin iloisia salaisuuksia ja paastonajan sunnuntaisin murheellisia salaisuuksia.
Lokakuussa 2002 paavi Johannes Paavali II lisäsi 24. paaviusvuotensa kunniaksi julkaisemassaan kiertokirjeessä Rosarium Virginis Mariae neljännen viiden salaisuuden ryhmän, valoisat salaisuudet. Nämä ovat 1) Kristus kastetaan Jordanissa, 2) Kristus ilmoittaa itsensä Kaanaan häissä, 3) Kristus julistaa Jumalan valtakuntaa, 4) Kristus kirkastuu vuorella ja 5) Kristus asettaa ehtoollisen. Valoisat salaisuudet liittyvät siis Jeesuksen julkisen toiminnan aikaan, joka aiemmissa ruusukkorukouksia on jäänyt vähälle huomiolle. Valoisia salaisuuksia on kehotettu rukoilemaan erityisesti torstaisin. Samalla lauantaille siirtyivät iloiset salaisuudet.
Myös muita muisteltavia salaisuuksia on esitetty. Ruusukkorukouksen voi myös rukoilla vapaasti, omien tarpeiden ja hengellisen tilan mukaan. Suositeltavaa on myös liittää ruusukkorukoukseen jokin esirukousaihe. Täten ruusukkorukous yhdistää yksittäisen rukoilijan muuhun kirkkoon ja koko maailmaan.
Syyrian sisällissodan tausta
Syyrian sisällissodan tausta on etnis-uskonnollisten ja poliittisten tekijöiden kehitys, joka vei Syyrian sisällissotaan. Syyrian sisällissodan pohjasyynä pidetään yleensä alaviittien ja sunnien välistä vastakohtaa. Sunni-islamistit pitävät alaviitteja harhaoppisina. Yhtä hyvin sota johtui Al-Assadin suvun diktatuurista. Sen valvoma eliitti korruptoitui, kahmi valtion yrityksiä haltuunsa ja käytti mielivaltaa. Tämä herätti alemmissa yhteiskuntaluokissa vihaa. Tunisiasta alkanut Arabikevät oli lopullinen sytyke.
Islamilainen radikalismi ja ulkomaiden tuki ovat olleet lähinnä sotaa ylläpitäviä voimia, ei niiden käynnistäjiä. Islaminusko on ollut etenkin kapinallisille yksi sodan motiiveista. Ulkovaltojen sekaantuminen Syyrian sisällissotaan on luonut sinne etupiirejä.
Vuodesta 1970 Syyriaa johtaneet Assadit hallitsivat maata poikkeustilan turvin. Näin oikeusvaltio katosi. Tilalla oli Baath-puolueen maallinen diktatuuri. Sunnalainen muslimiveljeskunta yritti turhaan kapinaa Hamassa 1982. Syyriassakin vallinnut kuivuus huononsi kansan elinoloja 2008. Korruptio lisääntyi Syyriassa 2000-luvulla. Oppositio nousi kapinaan Tunisiassa 2010. Tästä käynnistynyt kuohunta levisi Syyriaankin keväällä 2011 ja käynnisti sisällissodan.
Niinpä Syyrian sisällissodan syynä oli se, että diktatorisesti johdettu alaviitti-sunnieliitti joutui vastakkain maaseudun sunniheimojen kanssa.
Edeltävää historiaa
thumb|alt=Multicoloured map|Ranskan mandaatti Syyriassa 1921–22. Alaviittien valtiot merkitty purppuralla.
Syyriaa 1500-luvulta alkaen miehittänyt Ottomaanien valtakunta kutistui Turkiksi ensimmäisessä maailmansodassa. Kun Ottomaanien valtakunta hajosi, Syyria jäi Ranskan mandaatiksi. Alueella asui monta etnistä ryhmää. Eräs näistä oli alaviitit. Nämä olivat vaipuneet maan alle, koska sunnalaiset määräsivät toisuskoisuudesta kuolemantuomion. Ranska tuki vähemmistökansoja enemmistönä olevien sunnien vastapainoksi, luoden alueella monia mikrovaltioita. Ranska rohkaisi alaviitteja liittymään armeijaan, jotka tätä tekivätkin. Alaviittien asema parani asteittain 30-luvulla. Vuonna 1938 Turkin armeija tappoi tuhansia alaviitteja. Mutta Ranskan siirtomaavalta tuki alaviitteja ja nosti nämä poliittiseen eliittiin. Alaviittivaltiot yhdistyivät Syyriaa ennen itsenäistymistä 1946.
Itsenäinen Syyria
Itsenäistymistä ajanut kansallismielinen liittouma menetti valtansa 1949, kun Syyria hävisi sodan Israelille. Syyria ajautui pian sotilasvallankaappausten kierteeseen. Baath-puolue nousi valtaan kaappauksella 1963 ja julisti maahan poikkeustilan, joka jatkui kymmeniä vuosia. Jo vuonna 1964 Haman vanhoilliset sunnalaiset maanomistajapiirit kapinoivat baathia vastaan, mutta hallitus kukisti kapinan nopeasti.
Assadien dynastia
Syyriaa hallitsi pitkään Baath-puolueen johtaja Hafez al-Assad, joka kaappasi vallan vuonna 1970. Hafez siirsi maan ylimmän johtajan sunneilta pois, mikä nosti 1973 mielenosoituksia. 1970-luvun lopulla käynnistyi muun muassa talouden huononemisesta johtuva protestointi.
Muslimiveljeskunta oli tärkein oppositioryhmä. Se alkoi vuonna 1979 käydä sissisotaa hallitusta vastaan. Hallitus kukisti Muslimiveljeskunnan verisesti, kun armeija piiritti ja pommitti Haman vanhan kaupungin raunioiksi vuonna 1982. Tämän jälkeen protestit hiljenivät, kun Assad pönkitti valtaansa muun muassa salaisen poliisin avulla entisestään.
Hafez al-Assadin kuoltua valtaan nousi vuonna 2000 hänen poikansa Bašar al-Assad. Baath oli ainoa sallittu puolue. Assadit olivat luoneet henkilönpalvontaan pohjautuvan järjestelmän, joka jakeli suosionsoituksia tukijoilleen ja murskasi vastustuksen kovin ottein. Assadin suvulla oli suurimmat omaisuudet Syyriassa. Vapaata tiedonvälitystä ei käytännössä ollut, ja järjestelmä oli hyvin korruptoitunut. Korruptio lisääntyi 2000-luvulla ja oli Lähi-idän pahimpia. .
Väestönkasvu, kuivuus
Syyrian väestö kasvoi parin prosentin vuosivauhtia. Noin kymmenes syyrialaisista eli köyhyysrajan alapuolella. Työttömyys oli 9–20 prosenttia ja inflaatiokin melko korkea, ja käynnissä oli haastava talouden uudistusohjelma kohti osittaista markkinataloutta.
Vuonna 2008 maata koetteli pahin kuivuus 40 vuoteen. Se johtui osin ilmaston muutoksesta ja vaihteluista, mutta syyrialaisten oma toiminta pahensi sitä. Pohjavettä käytettiin liikaa kuivilla alueilla. Vesivarat hupenivat, kun hallitus tuki runsaasti vettä vaativien vehnän ja puuvillan viljelyä. Puolitoista miljoonaa ihmistä pakeni kuivuutta kaupunkeihin, joissa oli entuudestaan puolitoista miljoonaa Irakista tullutta pakolaista. Tyytymättömyys hallitukseen levisi syntyneissä ja kasvavissa slummeissa. Syyria haki ensi kertaa ulkomailta apua. .
Sunniheimojen merkitys
Arabimaissa perinteisillä heimoilla on yhä suuri merkitys. Nämä ovat monesti sunnimuslimeja. Heimojen jäsenet pitävät toistensa puolta. Niinpä koko heimo pyrkii kostamaan, jos yhtä heimon jäsentä kohdellaan kaltoin. Kuivuus oli koetellut sunniheimojen aluetta Jazeeraa pahiten. Koillis- ja Itä-Syyriassa on monia heimoja, joilla on siteitä Saudi-Arabiaan ja Irakiin. Esimerkiksi Deraan alueella oli sunniheimo. Kun salainen poliisi pidätti graffitteja maalanneet pojat, paikalliset heimovanhimmat kyselivät poikien kohtaloa. Bashar Assadin serkku Ataf Najib pilkkasi  heimovanhimpia ja sanoi etteivät vanhemmat näe poikia enää koskaan.
Etniset ryhmittymät
thumb|Assadin suku ja Syyrian hallinto koostuvat pääosin [[alaviitit|alaviiteista, joiden pääalue on Välimeren rannoilla.]]
Syyrian konfliktissa olivat vastakkain hallituksen ja opposition lisäksi myös erilaiset etnisten ja uskonnollisten ryhmien kiistat. Basharin hallinto edusti pääosin alaviittien islamin haaraa ja monet kapinalliset olivat sunneja. Suurin osa armeijan eliittijoukoista, Tasavaltalaiskaartista, koostui alaviiteista. Sunneja on maan väestöstä enemmistö. 1800-luvulla alaviiteilla ja sunneilla oli aseellisia kiistoja. Alaviittien uskonnossa on joitain piirteitä shiialaisuudesta, mutta se eroaa shiialaisuudestakin. Muutamat arabimaat tukivat kapinallisia ja shiialainen Iran Syyrian hallintoa. Lisäksi islamilainen äärijärjestö Al Qaida toimi maassa ja vastusti sekä muita kapinallisia että hallitusta. Druusit, kurdit ja kristityt tukivat pääosin Assadia. Sunnalaiset kapinalliset vainosivat kristittyjä. Monet alaviitit tukivat sisällissodassa Assadia, koska pelkäsivät sunnien kostavan hallituksen sorron alaviiteille. Mutta toisaalta monet sunnitkin tukivat hallitusta, koska kokivat sodan ja hallinnon kaatumisen tuovan maahan turvattomuutta. Sota on enemmän sunnilaisille oppositioaktivisteille uskonsota kuin hallituksen tukijoille, jotka sanovat puolustavansa maataan terroristeja vastaan.
Taloudelliset syyt
Jotkin arvelevat, että Syyrian konflikteissa oli kyse enimmäkseen siitä, kuka hallitsee maata ja omistaa maan lailliset ja laittomat liiketoimet, ja että uskonnon merkitys olisi vähäisempi kuin yleensä ajatellaan.
Korruptio
Kun Neuvostoliitto romahti, presidentti Hafez al-Assad aloitti Syyriassa markkinoiden osittaisen vapauttamisen. 2000-luvulla yksityinen sektori kasvoi, mutta vapaista liiketoimista hyötyivät monesti eniten vain hallitusta lähellä olevan ihmiset ja näiden sukulaiset. Presidentin serkku Rami Makluf omisti jopa 60 % Syyrian taloudesta. Hän kontrolloi kotimaisten ja ulkomaisten yritysten liikesopimuksia ja veti oman osansa näiden kaupoista välistä. Virkamiesten lapset pyrkivät saamaan täysin vapaan yksityisen sektorin tuotannon ja kaupan käsiinsä. Talouden vapauttaminen johti 2000-luvulla ennennäkemättämään korruptioon, kun virkamiestan palkat pysyivät pienenä. Oikeuslaitos oli läpeensä korruptoitunut, tuomarit lahjottavissa. Hallinto vastusti julkisesti korruptiota kampanjoin joita oli silloin tällöin.
Mielivalta
Turvallisuusviranomaiset takavarikoivat esim. Deraassa maa-alueita.
Kapinan alku
Mielenosoittajat vaativat lopulta Assadin suvun ylivallan purkamista, aitoa demokratiaa, etnisten ryhmien välistä tasa-arvoa ja poliittisia vapauksia. Rauhanomaisina alkaneet mielenilmaukset muuttuivat aseellisiksi yhteenotoiksi hallituksen ja opposition valillä hallituksen tukahduttaessa kansannousua armeijan avulla.
Kurkosjärvi
Kurkosjärvi eli Kurkasjärvi on Pirkanmaalla Ylöjärven ja Hämeenkyrön rajalla sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Lavajärven valuma-alueeseen.
Maantieto
Järvi sijaitsee Ylöjärven kaupungin ja Hämeenkyrön kunnan rajalla Lavajärven kylän eteläpuolella. Siihen laskee Iso Kivijärven ja Vähä Kivijärven vedet Vähä Kivijärven laskuojaa myöten. Se on 550 metriä pitkä, 300 metriä leveä ja sen pinta-ala on 13 hehtaaria. Järvi sijaitsee erämaassa suoalueen keskellä ja siihen laskee monia suo-ojia. Järven laskuoja yhtyy Kurkosuon ojaverkkoon ja virtaa 3,6 kilometriä lähes 50 metriä alempana olevaan Sorvajärveen. Järvessä on 20 metriä pitkä saari. Järvellä on maatila ja neljä vapaa-ajan asuntoa. Niille johtaa tiet yhdystieltä 2773. Ylöjärven ja Hämeenkyrön välinen raja halkaisee järven puoliksi. Rajapyykki sijaitsee etelärannalla olevan mäen päällä.
Vedenlaatu
Järven vedenlaatua on tutkittu vuosina 1986, 1987, 1993 ja 2003. Vesi on ruskeaa ja humuspitoista. Järven puskurikyky happamoitumista vastaan oli vuonna 1986 kesällä ja 1987 talvella heikkoa, jolloin vesi oli hapanta. Vuonna 1993 happamuustaso oli normaali. Vuonna 2003 vesi oli hapahkoa ja järven puskurikyky välttävällä tasolla. Veden ravinnepitoisuudet ovat lievästi reheville järville ominainen. Eritysesti forforipitoisuudet olivat kaksinkertaiset Iso Kivijärveen varrattuina, joten järven ympäristöstä aiheutuu järvelle ravinnekuormitusta. Vuonna 1987 oli järvessä kauttaaltaan hyvä happitilanne. Myös 1993 oli happitilanne hyvä. Nämä tilanteet johtuivat lämpövesikerrostumien sekoittumisista. Vuonna 2003 oli tilanne toinen. Vesi kerrostui järvessä lämpötilan mukaan ja pohjan tuntumassa alusvedessä happi kului lähes kokonaan. Järvi soveltuu virkistyskäyttöön tyydyttävästi.
Historiaa
Vanhassa pitäjänkartassa Ylöjärveltä 1840−1850-luvuilta Ylöjärven ja Hämeenkyrön välinen raja kulki samasta kohtaa kuin se tekee nykyäänkin. Järven nimeksi oli kirjoitettu Ylöjärven karttaan "Kurkostenjärvi" ja Hämeenkyrön karttaan "Kurkosjärvi". Järven laskuojan luusua sijaitsi pohjoisrannalla ja se mutkitteli tiensä pohjoiseen ja laski nykyiseen tapaan Sorvijärveen. Laskuoja alkutaival on saattanut vuosien saatossa muuttua suon ojittamisen yhteydessä.
Droidihävittäjä
Droidihävittäjät (tunnetaan myös nimillä droiditähtihävittäjä, saalistajadroidi tai moskiittodroidi) ovat Tähtien sota -elokuvissa ja oheismateriaalissa esiintyviä hahmoja. Ne ovat Kauppaliiton käyttämiä avaruusaluksia, jotka maassa liikkuessaan muuttuvat hämähäkkimäisiksi. Ne voivat liikkua maassa, ilmassa ja avaruudessa. Droidihävittäjä on aseistettu tehokkailla lasertykeillä.
Monimutkaiset, tarkuustyönä valmistetut droidihävittäjät, jotka on rakennettu Kauppaliiton käyttöön Xi Charin katedraalitehtaissa, ovat variaadeligeometriaa hyödyntäviä koneita. Pitkät, siipimäiset, kynnet kätkevät sisäänsä tehokkaat laserkanuunat. Muidenkin droidien tapaan, droidihävittäjää ohjataan sotarahtialukseen sijoitettuilla keskusohjaustietokoneella.
Pelit
List of Star Wars starfighters Lista över farkoster i Star Wars
Bruno ja Pjarta
Bruno ja Pjarta on vuonna 2019 esitetty suomalainen humoristinen piirrossarja, jonka ovat luoneet Vili Välimäki ja Tomi Kairavuo. Sarjan päähenkilö on uusavuton ja nössö Bruno, jonka elävä parta nimeltään Pjarta yrittää enemmän tai vähemmän arveluttavin metodein ja keinoja kaihtamatta tehdä Brunosta aidon tosimiehen. Sarjasta on tehty kahdeksan kolmeminuuttista jaksoa.
Smolinskoje (järvi)
Smolinskoje on järvi Luoteis-Venäjällä Pihkovan alueen Palkinon piirissä.
Maantietoa
Järvi on 2,8 kilometriä pitkä, 0,73 kilometriä leveä ja sen pinta-ala on 135 hehtaaria eli 1,35 neliökilometriä. Järvi on pitkä ja kapea, luode-kaakko-suuntainen eikä siinä ole pitkiä lahtia tai niemiä. Järven kaakkoispäässä on yksi pyöreähkö metsäsaari, jonka halkaisija on yli 50 metriä. Järven ympäristöstä noin puolet on Palkinon asuntoaluetta ja puolet on peltomaata.
Luontoarvoja
Järven ekologinen tila on huono johtuen yläpuolisissa järvissä harjoitettavasta kalataloudesta. Yläjuoksulla seuraavan järven laskuoja on padottu leveällä padolla ja samoin on seuraavankin järven laita. Kummassakin järvissä näkyy ilmakuvissa maavalleilla eroteltuja altaita. Myös Palkinon taajaman jätevesiä joutuu järveen. Järven rannat ovat matalia, mutta paikoitellen myös jyrkkiä. Järven pohja on hiekkaa ja silttiä, mutta rannoilla kasvaa rehevää kasvillisuutta hyllyviksi hetteiköiksi asti. Järvessä on runsaasti eri kalalajeja: hauki, ahven, lahna, salakka, pasuri, karppi, suutari, made, säyne, törö, mutakala ja rantanuoliainen, sekä joitakin Rutilus- ja Carassius-sukujen kalalajeja.
Vesistösuhteita
Smolinskoje sijaitsee Smolinkan valuma-alueella. Smolinka on Velikajan sivujoki ja kuuluu Velikajan valuma-alueeseen, joka on Narvanjoen vesistöalueen eteläisin osa. Velikaja laskee Peipsijärveen, mistä Narvanjoki jatkaa pohjoiseen päin ja laskee lopuksi Suomenlahteen. Järven yläpuolisten järvien kanssa valuma-alueen pinta-ala on 25,9 neliökilometriä. Järvestä lähtee pieni joki Smolinka, joka mutkittelee ilman mainittavia sivuhaaroja Velikajaan asti.
Järjestöneuvos
Järjestöneuvos on Suomessa tasavallan presidentin myöntämä arvonimi, joka kuuluu 8. ryhmään. Arvonimestä maksettavan veron määrä on joko.
Arvonimi myönnettiin ensimmäisen kerran vuonna 1992. Vuosien 1918–2013 aikana järjestöneuvoksen arvonimi on myönnetty 47 henkilölle.
Russel Mwafulirwa
Russel Mwafulirwa (s. 24. helmikuuta 1983 Zomba, Malawi) on malawilainen jalkapalloilija. Hyökkääjänä pelaava Mwafulirwa edustaa Allsvenskanissa pelaavaa IFK Norrköpingiä.
Maajoukkueura
Mwafulirwa on edustanut Malawin maajoukkuetta vuodesta 2002 alkaen yhteensä 28 ottelun verran. Hän pelasi ensimmäiset arvokisansa vuoden 2010 Afrikan-kisoissa, jossa Mwafulirwa teki maansa avausmaalin avausottelussa Algeriaa vastaan.
Jääsjärvi
Jääsjärvi on Päijät-Hämeessä Joutsassa ja Hartolassa Hartolan kirkonkylän itäpuolella sijaitseva järvi. Se on pinta-alaltaan Suomen 54. suurin järvi.
Jääsjärven rajauksesta esiintyy toisinaan erilaisia rajauksia. Limnologisesti sekä Rautaveden että Jääsjärven ja niitä yhdistävien salmien vedenpinta on sama 93,2 metriä mpy., joten ne voisi yhdistää samaan järveen. Paikalliset pitävät kuitenkin Rautavettä ja Jääsjärveä eri järvinä ja niiden väliin jääviä järvenosia Puttolanselkää, Angesselkää, Rääpönsalmea ja Laiskaselkää toiseen näistä kuuluvana. Erään tulkinnan mukaan pienet järvenosat jäävät Rautavedelle ja kapeimman Oravakivensalmen eteläpuoli kuuluu Jääsjärveen. Kuten sanottuna, muitakin rajauksia voi esiintyä. Tässä tekstissä raja asetetaan Oravakivensalmen sillalle.
Maantietoa
Jääsjärvi on 21,2 kilometriä pitkä, 10,2 kilometriä leveä, ja sen pinta-ala on 8 111 hehtaaria eli 81,1 neliökilometriä. Jääsjärven erottaa Rautavedestä Hartolan kirkonkylästä Joutsan kirkonkylään kulkeva harjujakso. Sillä ei ole laajaa järvenselkää, sillä suuret saaret rajaavat järveen pienempiä järvenosia. Suurimmat lahdet ovat koilliseen työntyvä Laitjärvenselkä ja luoteeseen työntyvä Niemistenselkä ja Harjunselkä. Niiden välissä on Niemistenmaan pitkä niemi. Kaakkoisosassa sijaitsee vielä pienempi Vehkalahti.
Järvellä on kartan mukaan 479 saarta. Suurimmat saaret sijaitsevat keskellä järveä. Peräkkäiset saaret Hirtesalo ja Vehkasalo jakavat järven pohjoisosan kahtia. Niiden länsipuolelle jäävä Lemminginselkä muodostaa oman järvialueensa. Vehkasalon sivuilla ja eteläpuolella on vielä Ohrasaari, Kotisalo, Lehtisensaari, Urrionsaari ja Nautsalo. Eteläisten saarien lounaispuolelle jää Riihiluodonselän järvenselkä ja kaakkoispuolelle Heposelkä. Nautsalon itäpuolella sijaitsee Kanteleenselkä. Laitjärvenselällä sijaitseva Vihersalo ei ole nimestään huolimatta enää saari. Lahdenpohjan jakaa Vihersalo ja Laitniemi Hakolahteen, Talaslahteen ja Huhmarlahteen. Osa Jääsjärven suurista saarista ovat vielä asuttuja ja niihin johtaa tiet.
Järven tilavuudeksi on määritetty 371,72 miljoonaa kuutiometriä eli 0,37172 kuutiokilometriä, ja sen keskisyvyydeksi on saatu 4,6 metriä. Jääsjärven eteläosassa jo 6-metrin syvyyskäyrä on harvinaisuus, mutta keskisyvyyttä lisää pohjoisosien pienialaiset syvänteet. Niemistenmaan niemenkärjen itäpuolella Nokanselällä sijaitsee yli 20-metrinen syvänne. Siitä alkaa pohjoiseen Talaslahdelle asti ulottuva syvännejakso, joka erottuu 15-metrin syvyyskäyränä ja jossa on paikoitellen jopa yli 20 metriä syvää. Harjunselällä ja Niemistenselällä on epätasainen järvenpohja, jonka pienialaiset syvänteet ovat yli 20 metriä, ja paikoin myös yli 25 metriä, syviä. Jääsjärven syvin kohta sijaitsee Niemistenselällä Hirtesalon pohjoispään kohdalla ja siellä on 28,2 metriä syvää.
Suurin osa Jääsjärvestä kuuluu Hartolaan, mutta Laitjärvenselän pohjoisosa ja Harjuselän keskilinjan pohjoispuoli kuuluvat Joutsaan. Järven saarissa ja länsirannikolla on runsaasti vapaa-ajan asuntoja. Myös kiinteää asutusta on haja-asutusseudulla jonkin verran Asutus keskittyy kuitenkin Hartolan kirkonkylän ympäristöön. Siellä kulkee myös harjujaksoa seuraava valtatie 4, joka kulkee kirkonkylän läpi. Järven etelärannikkoa seuraa kauempana kulkeva Pertunmaan kirkonkylään johtava seututie 423, itäpuolella kulkee Vehkalahden ja Haminanmäen välinen yhdystie 4251, joka yhtyy pohjoisessa Joutsan kirkonkylään johtavaan seututiehen 428. Rannikoiden kyliä ja kulmakuntia ovat vielä esimerkiksi pohjoiset Niemistenkylä ja Laitjärvi, eteläiset Vehkalahti ja Murakka, ja läntiset Ruskeala ja Lesti.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Sysmän reitin valuma-alueen (14.8) Jääsjärven alueella (14.82), jonka Jääsjärven lähialueeseen (14.821) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 92,3 metriä mpy. Jääsjärvi on osa Sysmän reittiä. Siinä Jääsjärveen tulvasta vedestä on peräisin läntisestä Rautavedestä pohjoisessa sijaitsevan Oravakivensalmen kautta. Salmi alkaa Angesselältä, johon sekoittuu myös idästä Myllynkoskesta tulevia Viherin vesiä. Viheri saa pääosan vedestään Suonteesta, joka laskee Viheriin Viherinkoskessa. Viheri laskee nykyään myös suoraan Jääsjärveen Retisenlammen kautta. Siellä virtaa vähävetinen uittokanava Talaslahteen.
Vesistöaluejaossa Jääsjärvi jää sitä ympäröivien Jääsjärven lähialueen ja sen itäpuolella sijaitsevien valuma-alueiden keskelle. Laitjärven valuma-alueen (14.822) laskujoki on Laitjärven (167 ha) pohjoispäästä alkava Joenniemenjoki. Valuma-alueella sijaitsevat myös Kaituu (20 ha) ja Paskolampi (10 ha). Itärannikon keskiosaan laskee leveähkö Suojoki eli Synninjoki, joka on Suojoen valuma-alueen (14.823) laskujoki. Sen valuma-alueella on yli 10 järveä tai lampea, joista merkittävimmät ovat Iso Suojärvi (417 ha), Suurijärvi (73 ha), Vähä Suojärvi (43 ha), Isottu (37 ha), Pohijärvi (15 ha), Väärälampi (13 ha) ja Saarianlampi (10 ha). Vehkalahteen laskevalla Vehkalammen valuma-alueen (14.824) Sahajoen laskujoella on valuma-alueellaan myös yli kymmenen järveä tai lampea. Niistä merkittävimmät ovat pääuomassa sijaitsevat Vehkalampi (14 ha), Hietajärvi (81 ha), Iso-Piisku (17 ha) ja Vähä-Piisku (11 ha), Vehkalampeen etelästä laskeva Iso Kuivajärvi (184 ha) ja Vähä Kuivajärvi (18 ha) ja pohjoisesta laskevat Keskinen (15 ha) ja Alimmainen (10 ha).
Tässä pinta-alaltaan pienessä vesistöalueessa sijaitsee vain kuusi pientä järveä tai lampea. Pohjoisesta laskee Hakolahteen pieni Pohjalampi (44 ha) ja edellä mainittu suurempi Retisenlampi (15 ha). Niemistenmaalla sijaitseva Tempasenlampi (13 ha) laskee Hakolahdella Vihersalon suojaan. Itärantaan laskee vielä pieni Lemmonlampi (6 ha) lyhyttä suo-ojaa myöten. Hartolan kautta kulkevalla harjulla sijaitsee kaksi suppalampea Ruskealanlampi (7 ha) ja Töllinmäenlampi (4 ha), sekä pieni Mustalampi, jotka kuuluvat Jääsjärven lähialueeseen. Myös kirkonkylällä sijaitseva Telkänlampi voisi kuulua tähän lähialueeseen. Jääsjärven laskujoki on Sysmän reitin muodostava Tainionvirta, joka laskee seuraavaksi Joutsjärveen.
Rugby kesäolympialaisissa 2020
Rugbyssa kilpailtiin Tokion 2020 kesäolympialaisissa 6. kertaa. Miesten turnaus pelattiin 26. – 28. heinäkuuta ja naisten turnaus 29. – 31. heinäkuuta. Kumpaankin turnaukseen osallistui 12 joukkuetta. Rubgy pelattiin Rugby-7-muodossa.
Aikataulu
Lähde:
Yannick Borel
Borel kilpaili vuoden 2012 kesäolympialaisissa Lontoossa sijoittuen henkilökohtaisen kilpailun seitsemänneksi. Neljä vuotta myöhemmin Rio de Janeiron olympialaisissa hän sijoittui henkilökohtaisessa kilpailussa viidenneksi ja voitti joukkuekilpailussa kultaa. MM-kilpailuista hänellä on yksi henkilökohtainen kulta vuodelta 2018, kaksi joukkuekultaa ja yksi joukkuehopea. EM-kilpailuista Borelilla on henkilökohtaiset kultamitalit vuosilta 2016, 2017 ja 2018  sekä joukkuekultamitalit vuosilta 2011 ja 2016. Vuoden 2015 kesäuniversiadeista Gwangjusta hän voitti kultaa sekä joukkuekilpailusta että henkilökohtaisesta kilpailusta. Vuoden 2013 kesäuniversiadeista hän saavutti niin ikään joukkuekultaa.
Borelin valmentajana toimii kalpamiekkailun entinen olympiavoittaja Hugues Obry.
Longkou
Longkou on satamakaupunki Kiinan Shandongin maakunnan koillisosassa, Yantain prefektuuritason kaupungissa. Longkou sijaitsee Shandongin niemimaan pohjoisrannalla. Kaupungissa asuu 620 000 ihmistä. Sen pinta-ala on 893 neliökilometriä, ja sillä on 68 kilometriä rantaviivaa.
Ensimmäisen maailmansodan aikana japanilaiset nousivat maihin Longkoussa hyökätessään niemimaan poikki etelään Qingdaon saksalaistukikohtaa vastaan.
Ferrol
Ferrol on kaupunki ja kunta Luoteis-Espanjassa. Ferrol sijaitsee Atlantin rannikolla A Coruñan maakunnassa Galician itsehallintoalueella. Kunnan väkiluku on 68 308 (2016) ja metropolialueen 241 528 (2011).
Ferrol on merkittävä laivanrakennuksen keskus ja Espanjan laivaston tukikohta. Kaupunki oli kenraali Francisco Francon syntymäpaikka ja tunnettiin hänen mukaansa nimellä El Ferrol del Caudillo vuosina 1938–1982.
Kroatian sodan loppuvaihe
Kroatian sodan kulku muuttui ratkaisevasti joulukuussa 1991, kun sotaonni kääntyi suosimaan kroaatteja. Taisteluja käytiin aina vuoden 1995 lopulle saakka kroaattien vallatessa alueitaan takaisin serbeiltä. YK:n rauhanturvaajien toimintaan ei oltu tyytyväisiä, sillä he eivät kyenneet rauhoittamaan sodan suoja-alueita eivätkä estämään raakoja etnisiä puhdistuksia, joihin syyllistyivät sodan molemmat osapuolet.
1991
thumb|right|Serbien todellinen ja suunniteltu eteneminen Länsi-Slavoniassa.
Vukovarin antautumisen jälkeen serbit hyökkäsivät joulukuussa 1991 Länsi-Slavoniassa aikoen katkaista Kroatian kahtia. Heidän kohteinaan olivat Novska, Pakrac, Kutina ja Nova Gradiska. Hyökkäys pysähtyi kuitenkin 22. joulukuuta, jolloin kroaatit voittivat hyökkäävän serbiarmeijan ja vapauttivat Papukin, Bilogoran ja suuren osan Psunjia sekä Lipikin. Kroaattien sotatoimet olivat muuttuneet taktisista puolustavista operatiivisiksi hyökkääviksi; tässä tapauksessa oli kyseessä Operaatio Hurrikaani (Operacija Orkan). Tämän jälkeen tulitauko astui voimaan, mikä esti kroaatteja saavuttamasta tavoitettaan Sava-jokea.
1992
Vuoden 1992 alusta lähtien Kroatian sotaa käytiin pienemmillä kierroksilla. 15. tulitauko piti 3. tammikuuta alkaen. Serbit päättelivät vallanneensa Kroatiaa tarpeeksi. Rintama oli melkein vakiintunut jo marraskuun puolivälissä. Tammikuussa tulitauon jälkeen maahan saapui 10 000 YK:n rauhanturvaajaa. Serbeille tämä sopi, sillä he olivat jo vallanneet useimmat serbialueet, 26,5 % Kroatiasta. Toisaalta Kroatian armeija oli jo niin voimakas, että se saattoi uhata liittoarmeijaa ja serbisissejä.