cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jyväskylä
Koulutus
pienoiskuva|Jyväskylän yliopiston [[Agora-rakennus.]] Jyväskylässä sijaitsee monipuolinen Jyväskylän yliopisto, jossa opiskelee noin 15 000 ja työskentelee noin 2 600 henkilöä. Jyväskylässä toimii myös Jyväskylän ammattikorkeakoulu ja HUMAK Humanistisen ammattikorkeakoulun Jyväskylän kampus. Jyväskylässä sijaitsevia toisen asteen ammatillisia oppilaitoksia ovat Jyväskylän ammattiopisto ja Jyväskylän kotitalousoppilaitos. Jyväskylässä toimii nykyisin kolme lukiota, jotka ovat Schildtin lukio, Jyväskylän normaalikoulun lukio ja Jyväskylän Lyseon lukio. Näistä jälkimmäinen on vanhin suomenkielinen oppikoulu. Korpilahden lukio sekä kaikki entisessä Jyväskylän maalaiskunnassa sijainneet kolme lukiota on lakkautettu 2010-luvun alussa.
Liikenne
Jyväskylän kautta kulkevat yleiset tiet eri ilmansuuntiin Helsinki, Lahti, Oulu, Kemi, Rovaniemi, Utsjoki (etelään / pohjoiseen) Turku, Loimaa, Tampere, Jämsä, Kuopio, Joensuu, Niirala (Tohmajärvi) (lounaaseen / koilliseen) Kokkola, Mikkeli, Lappeenranta (luoteeseen / kaakkoon) Seinäjoki, Vaasa (luoteeseen) Pori, Kankaanpää, Parkano, Virrat, Pieksämäki, Varkaus, Joensuu (länteen / itään) Laukaa (koilliseen) pienoiskuva|vasen|[[Vaajakosken moottoritie on neljän valtatien ja kahden eurooppatien yhteinen tieosuus Jyväskylän keskustan ja Vaajakosken välillä.]] Linja-autoasema ja rautatieasema toimivat Jyväskylässä yhdistettynä matkakeskuksena.
Jyväskylään pääsee junalla etelästä Tampereen suunnasta, lännestä Haapamäen suunnasta sekä idästä Pieksämäeltä. Ilman junanvaihtoa Jyväskylästä pääsee Tampereen kautta Helsinkiin ja Turkuun, Pieksämäen kautta Kuopioon sekä Haapamäen kautta Seinäjoelle. Henkilöjunaliikenne pohjoisesta Haapajärven suunnalta lakkautettiin vaiheittain vuosina 1968–1987, viimeisimpänä henkilöliikenne Äänekoski–Jyväskylä-rataosuudella vuonna 1987. pienoiskuva|[[Jyväskylän matkakeskus.]] Kaukoliikenteen linja-autoilla pääsee suoraan Jyväskylästä kaikkiin maakuntakeskuksiin paitsi Hämeenlinnaan ja Maarianhaminaan. Junaan verrattuna linja-auto tarjoaa vaihdottoman ja nopeamman yhteyden esimerkiksi Ouluun, Lahteen ja Lappeenrantaan. Yöjunat eivät nykyisin liikennöi Jyväskylässä. Linja-autojen yöpikavuoroja kulkee päivittäin Helsingin, Jyväskylän ja Oulun välillä. Lentokoneella pääsee Jyväskylästä Helsinkiin 50 minuutissa. Lentoasema sijaitsee Tikkakoskella 22 kilometriä kaupungin keskustasta pohjoiseen.
Paikallisliikenteen järjestämisestä Jyväskylässä, Laukaassa ja Muuramessa on heinäkuusta 2014 alkaen vastannut joukkoliikenteen toimivaltainen viranomainen eli Jyväskylän seudun joukkoliikenne. Paikallisliikenteestä käytetään markkinointinimeä Linkki, joka tarkoittaa Jyväskylän seudulla linja-autoa. Paikallisliikenteen asioista päätetään seudullisessa joukkoliikennejaostossa. Liikenteen järjestämiseen liittyvistä käytännön tehtävistä vastaa Jyväskylän kaupunki. Kilpailutettuina liikennöitsijöinä toimivat Jyväskylän Liikenne Oy, Länsilinjat Oy ja Mennään Bussilla Oy.
Kesäisin kaupungista on sisävesiliikennettä. Jyväsjärvellä on lyhyitä muutaman tunnin illallisristeilyjä ja Päijänteen vesistöalueella myös pidempiä risteilyjä. Tunnettuja Jyväskylästä liikennöiviä sisävesialuksia ovat muun muassa M/S Katrilli, M/S Päijänne, M/S Rhea, M/S Suomen Neito, M/S Suomen Suvi, M/S Suometar ja S/S Suomi. Aiemmin kaupungista liikennöivät myös siipirataslaiva S/S Lahtis ja sisävesihöyrylaiva S/S Jyväskylä, jonka nimi on nykyään M/S Jyväskylä).
Kulttuuria ja tutustumiskohteita
pienoiskuva|[[Suomen käsityön museo.]] pienoiskuva|[[Jyväskylän kaupunginteatteri.]] pienoiskuva|Taulumäen kirkko ympäristöineen vuonna 1934. Jyväskylässä on kaupunginteatterin lisäksi harrastajateatteri Jyväskylän Huoneteatteri. Teatterin harrastajia vuosittain kokoava Harrastajateatterikesä siirtyi vuonna 2016 järjestettäväksi Jyväskylässä. Vuodesta 1979 lähtien kaupungissa on toiminut Jyväskylä Big Band. Jyväskylässä on aktiivinen rap-kulttuuri ja vuonna 2014 maakuntalehti Keskisuomalainen luonnehti tästä syystä kaupunkia jopa suomirapin pääkaupungiksi.
Liikunta ja urheilu
Jyväskyläläisiä liikuntapaikkoja ovat muun muassa Laajavuoren talviurheilukeskus, Hippoksen liikuntapuisto ja vesiliikuntakeskus AaltoAlvari.
Tapahtumat
Kaupungin tunnettuja tapahtumia ovat muun muassa Jyväskylän suurajot, vuodesta 1956 järjestetty Jyväskylän kesä, kaupunkifestivaali Yläkaupungin Yö, kaupunkivalaistukseen erikoistunut Valon kaupunki, Lutakkoon sijoittuva Suomipop-festivaali, Suomen vanhin sisäfestivaali Jyrock sekä Suomen pitkäikäisin rapin livekeikkoihin keskittynyt klubi Ghetto Party.
Jyväskylän seutukunta
Jyväskylän seutukunta muodostuu Jyväskylän kaupungin lisäksi Hankasalmen, Laukaan, Muuramen, Petäjäveden, Toivakan ja Uuraisten kunnista.
Ystävyyskaupungit
Jyväskylällä on lukuisia ystävyyskaupunkeja:
Lisäksi kunnalla on yhteistyösopimus Kiinan Mudanjiangin kanssa (vuodesta 1988).
Yhteistyö Jaroslavin kaupungin kanssa on laitettu jäihin maaliskuusta 2022 alkaen Venäjän hyökättyä Ukrainaan.
Kirjallisuutta
Koko Jyväskylän historiaa käsittelevää kirjallisuutta:
Wendy Hughes
Wendy Hughes (29. heinäkuuta 1952 Melbourne – 8. maaliskuuta 2014 Sydney ) oli australialainen näyttelijä ja käsikirjoittaja. National Institute of Dramatic Artissa opiskellut Hughes sai urallaan kolmetoista merkittävää palkintoa. Suomessa hänet tunnetaan parhaiten rooleistaan televisiosarjoissa Kuolinsyyntutkija Kate Ferrari ja Lumisen virran mies.
Hughes kuoli syöpään 8. maaliskuuta 2014 Sydneyssä 61-vuotiaana.
Filmografia
Suomessa esitettyjä
Salomon Hannelius
Salomon Hannelius (alk. Hannuksela, 12. maaliskuuta 1722 Ilmajoki – 21. marraskuuta 1796 Ilmajoki ) oli suomalainen rovasti ja Turun akatemian fysiikan dosentti.
Hannelius kävi Vaasan triviaalikoulua ja pääsi ylioppilaaksi Turussa 1741. Hannelius valmistui filosofian maisteriksi 1745 Turun akatemiasta ja hänet vihittiin papiksi Turun hiippakunnassa 1747. Hannelius oli Turun akatemian fysiikan dosenttina 1746. Hän oli Ilmajoella kirkkoherran apulaisena vuodesta 1747, vt. kirkkoherrana 1750–1754 ja kirkkoherrana vuodesta 1755. Hannelius sai rovastin ja kuninkaallisen hovisaarnaajan arvon 1777. Hän toimi saarnaajana pappeinkokouksessa Kokkolassa 1784.
Hanneliuksen vanhemmat olivat Hannukselan talon vävy ja talollinen Ilmajoella, lautamies Anders Pettersson (k. 1748) ja Margareta Karlsdotter. Hannelius oli naimisissa vuodesta 1750 Ilmajoen kirkkoherran Gabriel Peldanin (1690–1750) tyttären Magdalena Peldanin (k. 1793) kanssa. Heidän lapsiaan olivat kihlakunnantuomari Gabriel Hannelius, vuodesta 1785 Hanelles (1752–1803) ja Ilmajoella maanviljelijänä toiminut filosofian kandidaatti Salomon Hannelius, vuodesta 1785 Hanelles (1771–1843) joka oli perustamassa 1803 Ilmajoen maamiesseuraa.
Royal Unibrew
Royal Unibrew A/S (aik. Bryggerigruppen, 1989–2005) on tanskalainen panimoyhtiö ja Tanskan toiseksi suurin panimokonserni. Konsernin liikevaihto oli vuonna 2020 7,3 miljardia Tanskan kruunua. Yhtiöllä on noin 2 600 työntekijää, joista 500 työskentelee Faxessa, jossa sijaitsee yhtiön pääkonttori ja suurin tuotantolaitos. Royal Unibrew syntyi tanskalaisten panimoiden fuusiosta vuonna 1989. Tuolloin vuonna 1901 perustettu Faxe Bryggeri ja Jyske Bryggerier yhdistyivät Bryggerigruppen A/S:ksi. Vuonna 2005 yhtiön nimi muutettiin nykyiseen muotoon, johon uusien fuusioiden myötä kuuluivat myös Albani Bryggerierne A/S ja Maribo Bryghus A/S.
Faxen lisäksi panimolla on tuotantoa kolmella muulla paikkakunnalla Tanskassa ja neljällä paikkakunnalla ulkomailla. Yritys vie tuotteita 65 maahan, joista tärkeimmät kohteet ovat Tanskan lisäksi Suomi, Italia, Saksa, Ranska ja Baltian maat. Panimon tuotemerkkejä ovat mm. Royal Beer, Albani Odense Pilsner, Cere ja Thor sekä Nikoline ja Egekilde. Lisäksi panimo markkinoi hollantilaista Heinekeniä sekä Pepsicolaa ja useita muita brändejä. Royal Unibrew omistaa suomalaisen Hartwallin, jonka se osti Heinekeniltä vuonna 2013.
L’Humanité
Ennen ensimmäistä maailmansotaa
Kun L’Humanité ilmestyi ensimmäisen kerran 18. huhtikuuta 1904, oli sillä alaotsikkona ”sosialistinen päivälehti”, joka kertoi perustajan halusta yhdistää kaikki ranskalaiset sosialistit yhteiseen toimintaan. Näin lehden tehtävä oli toimia kapitalismin vastaisen taistelun kohottajana.
Lehden ensimmäisessä numerossa Jaurès loi lehden toiminnalle kaksi keskeistä periaatetta: 1) etsiä laajalti luotettavaa informaatiota, jota kaikki älyllisesti vapaat ihmiset voivat lukea ja ymmärtää sekä muodostaa itsenäisesti näkemyksensä maailmasta ja 2) taloudellinen itsenäisyys.
Lehti ja lehden tavoitteet olivat menestys, sillä ranskalaiset sosialistit yhdistyivät vuonna 1905. Alkuaikoina lehden toimituksessa työskenteli useita aikakauden merkittäviä poliitikoita: Aristide Briand, Léon Blum ja Henry de Jouvenel. Myöhemmin vuonna 1911 lehdestä tehtiin sosialistipuolueen virallinen äänenkannattaja.
Kuitenkin lehden kymmenen ensimmäistä toimintavuotta olivat taloudellisesti vaikeita. Vaikka alussa oli lehdestä otettu 140 000 kappaleen painos, niin jo 1905 levikki oli painunut vain 15 000 kappaleen suuruiseksi. Levikki kuitenkin lähti nousuun ja oli vuonna 1912 80 000 kappaletta.
Vuonna 1914 kaksi merkittävää tapahtumaa järkyttivät koko lehteä: 1) lehden kustantajan Jean Jaurèsin murha, jonka teki nationalisti Raoul Villain 31. heinäkuuta 1914 sekä 2) Ensimmäisen maailmansodan syttyminen.
Ensimmäinen maailmansota
Pierre Renaudel seurasi Jaurèsia päätoimittajana ja omaksui myönteisesti sotaan suhtautuvan linjan. Tämän hän teki puolustaakseen tasavaltalaisia arvoja. Lehdellä oli näin edessään kolme suurta haastetta:
Lopulta, lokakuussa Pierre Renaudel syrjäytettiin ja korvattiin Marcel Cachinilla. Tämä toimenpide teki selkeän eron lehden sosialistien ja pyhän liiton politiikan välille.
Sotien välinen aika
Vuodesta 1920 tuli jälleen merkittävä muutosvuosi L’Humanité-lehden historiassa. Toursissa pidetyn puoluekokouksen aikana Ranskan sosialistipuolue hajosi, sillä kaksi kolmannesta valtuutetuista äänesti kommunistiseen internationaaliin liittymisen puolesta. Tämä ryhmittymä muuntui jatkossa Ranskan kommunistiseksi puolueeksi. Puolueen pää-äänenkannattaja seurasi enemmistön mukana, ja niin siitä tuli kommunistinen sanomalehti.
Lehden toimituspolitiikka muokkautui täysin kommunistisen puolueen tavoitteisiin, ja siitä tuli selvästi puoluetyön väline. 1930-luvulla perustettiin lehden tukikomitea, jonka tehtävänä oli auttaa lehteä myös taloudellisesti. Tällöin perustettiin myös L’Humanité-tapahtuma, joka eli voimakkaana kansantapahtumana eri puolilla Ranskaa.
Toinen maailmansota ja vastarintaliike
Pääministeri Daladierin hallitus kielsi lehden julkaisemisen Molotov–Ribbentrop-sopimuksen solmimisen jälkeen 27. elokuuta 1939. Tämä kiellon vahvistivat myös Vichyn Ranska ja saksalaisen miehittäjät. Tämä kielto pakotti lehden ilmestymään kiellettynä ja maanalaisena aina vuonna 1944 tapahtuneeseen vapautukseen saakka, koska saksalaiset miehittäjät olivat pyynnöstä huolimatta kieltäneet edelleen lehden ilmestymisen vuonna 1940. Tämä oli useiden kommunististen militanttien aloite, ja siellä oli myös kommunistisen internationaalin tuki.
L’Humanité ilmestyi viiden vuoden ajan (383 numeroa, joita painettiin kutakin 200 000 kappaletta ), ja sillä oli merkittävä rooli vastarintaliikkeen taistelussa. Useat lehden toimittajat menehtyivät taistelussa natseja vastaan. Lehti julkaisi ensimmäisen vapaan numeronsa 21. elokuuta 1944 Pariisin vapautustaistelujen aikana.
Sotien jälkeinen aika
Vuoden 1945 jälkeen lehti otti takaisin sotienvälisen ajan tehtävänsä toimia kommunistisen puolueen keskeisenä tiedotus-, uutis- ja agitaatiolehtenä.
Kylmän sodan aikana lehti oli linjaltaan neuvostomyönteinen. Marraskuussa 1956, kun kansainvälinen tilanne on erittäin kiristynyt, joukko äärioikeistolaisia militantteja hyökkäsi lehden ja kommunistisen puolueen keskuskomitean rakennukseen tarkoituksenaan polttaa talo. Hyökkäys johti kolmen ihmisen kuolemaan lehden henkilökunnan ja puolueväen puolustaessa rakennusta. Nykyisin L’Humanité on tiedettävästi ainoa ranskalainen sanomalehti, joka puolustaa kaikkialla maailmassa vapautusliikkeitä. Erityisesti kohteina ovat olleet Algerian vapaussota ja Vietnamin sota.
Wilhelm Gustloff
Wilhelm Gustloff (30. tammikuuta 1895 Schwerin, Mecklenburg, Saksa – 4. helmikuuta 1936 Davos, Sveitsi) oli saksalaissyntyinen kansallissosialisti ja kansallissosialistisen puolueen Sveitsin osaston johtaja.
Gustloffin mukaan nimettiin Wilhelm-Gustloff-Stiftung sekä KdF-laivaston lippulaiva Wilhelm Gustloff. Wilhelm Gustloffin upottaminen vuonna 1945 on maailmanhistorian eniten henkiä vaatinut laivan uppoaminen.
Elämäkerta
Wilhelm Gustloff suoritti keskikoulun oppimäärän ja opiskeli pankkivirkailijaksi. Hän kärsi kroonisesta keuhkosairaudesta ja sen aiheuttamasta kurkunpään tulehduksesta, minkä johdosta hänet luokiteltiin ensimmäisen maailmansodan syttyessä palvelukseen kelpaamattomaksi. Vuonna 1917 Gustloff muutti Davosiin, Sveitsiin, jonka vuoristoilmaa pidettiin suosiollisena keuhkotautiselle. Vuonna 1921 hän liittyi kansallismielisen Saksalaiskansallisen suojelusliiton jäseneksi. Vuonna 1929 hänestä tuli kansallissosialistisen puolueen jäsen, ja vuonna 1932 hänestä tuli puolueen Sveitsin osaston (NSDAP-Auslandsorganisation Schweiz) johtaja. Gustloff levitti Sveitsissä huomattavan määrän antisemiittistä kirjallisuutta, esimerkiksi useita tuhansia kappaleita Siionin viisaiden pöytäkirjoja. Vuoteen 1936 mennessä hän oli hankkinut puolueelle yli 5 000 jäsentä.
4. helmikuuta 1936 David Frankfurter, Gustloffin entinen opiskelutoveri, surmasi Gustloffin neljällä pistoolinlaukauksella. Frankfurter oli juutalaisen rabbiinin poika, ja murhan motiivit olivat selvästi poliittiset. Kansallissosialistisen puolueen propaganda kohotti Gustloffin ”veritodistajaksi”. Hänet haudattiin suurellisin menoin synnyinkaupunkiinsa Schweriniin, hautajaisissa olivat paikalla niin Adolf Hitler kuin Joseph Goebbelskin. Hitlerin määräyksestä KdF-laivaston uusin ja suurin lippulaiva, joka oli tarkoitus nimetä ”Adolf Hitleriksi”, kastettiinkin Gustloffin mukaan ”Wilhelm Gustloffiksi”. Gustloffin murhaaja Frankfurter tuomittiin verrattain lievään 18 vuoden vankeusrangaistukseen. Kansallissosialistisen puolueen toiminta Sveitsissä sen sijaan kiellettiin levottomuuksien pelossa.
Toisin kuin vuonna 1938, jolloin juutalainen Herschel Grynszpan murhasi Pariisissa saksalaisen lähetystöneuvos Ernst vom Rathin, Saksan kansallissosialistit pidättäytyivät suurimittaisista vastatoimista. Tähän vaikuttivat ennen kaikkea Berliinissä järjestettävät vuoden 1936 olympialaiset. Suurimittaiset vastatoimet olisivat saattaneet vaarantaa kisat tai saada aikaan kansainvälisen boikotin.
Hullu Hevonen
Hullu Hevonen eli Tȟašúŋke Witkó tai lakotankielen vanhan kirjoitustavan mukaan Tasunka Witko (kirjaimellisesti "Hänen hevosensa on hullu",, noin 1840 – 5. syyskuuta 1877) oli Oglala Sioux -heimoon kuulunut intiaanisoturi. Hullu Hevonen oli tunnettu rohkeudestaan ja oveluudestaan taistelukentällä.
Vuonna 1865 Hullu Hevonen johti sotureita oglaloiden taistelussa Wyomingin ja Montanan sioux-alueiden läpi kulkenutta Bozemanin reittiä vastaan. Seuraavana vuonna hän osallistui Fettermanin verilöylyyn, jossa siouxit tuhosivat kapteeni William J. Fettermanin johtaman joukko-osaston. Hullusta Hevosesta kehittyi kokenut ja taitava sissipäällikkö. Lakota-siouxien maineikkaan päällikön Istuvan Härän suosituksella hänelle annettiin arvonimi Ogle Tanka Un (sotapaidan kantaja). Samalla Hullusta Hevosesta tuli nuorimpia lakotain ylemmistä sotajohtajista, jolle tämä sioux-soturien tavoitelluin arvo on myönnetty.
Vuonna 1876 Hullu Hevonen johti Little Bighornin taistelussa intiaanien vastahyökkäystä, joka tuhosi kenraali Custerin seitsemännen ratsuväkirykmentin täydellisesti.
Kylmän ja nälän heikentämät Hullun Hevosen joukot antautuivat toukokuussa 1877 Yhdysvaltain armeijalle. Saman vuoden syyskuussa yhdysvaltalainen sotilas murhasi Hullun Hevosen pistimellä Fort Robinsonissa Nebraskassa.
Varhaiset vuodet
Hullu Hevonen syntyi Rapid Creekissä, joka sijaitsee hieman itään siouxien pyhänä paikkana tunnetusta Paha Sapasta eli Black Hills -vuorista. Hänen syntymässä saamansa nimi oli Čháŋ Óhaŋ ("Puiden joukossa"), mutta hänet tunnettiin lapsena äitinsä antamalla lempinimillä Pȟehíŋ Yuȟáȟa ("Kiharatukka", engl. Curly). Kiharatukka vietti lapsuutensa sekä oglala- että brulè-siouxien kylissä siksi, että hänen isänsä, joka oli myös nimeltään Hullu Hevonen, oli oglala ja äitinsä Tȟašína Ȟlaȟlá Wiŋ ("Helisevä huopa") puolestaan brulè. Pojan äiti kuoli verrattain nuorena, ja kasvattajan paikalle Kiharatukan isän uudeksi puolisoksi astui äidin sisar. Jo ennen kuin poika ehti täyttää 12 vuotta, hän kaatoi ensimmäisen biisoninsa ja ansaitsi ensimmäisen oman hevosensa.
Samoihin aikoihin vuonna 1854 tapahtui Grattonin verilöylynä historiaan jäänyt konflikti pohjoisessa Wyomingissa Yhdysvaltain armeijan yksiköiden ja brulè-siouxien välillä. Maineikas siouxien puhemies ja johtaja Voittoisa Karhu (Matȟó Wayúhi), joka oli pyrkinyt estämään selkkausta, sai surmansa taitamattomien upseerien väärien ratkaisujen seurauksena. Taistelussa, jossa siouxit vastasivat tuleen, säilyi hengissä vain yksi intiaanien kylään tunkeutuneista sotilaista.
Ørsted (yritys)
Ørsted A/S (aik. DONG Energy, 2006–2017) on Tanskan suurin energiayhtiö, jonka pääkonttori sijaitsee Skærbækissa. Yhtiö vaihtoi nimensä, kun vanhan nimen alkuosa Dansk Oile og Naturgas, ei ollut enää sopiva yhtiön keskityttyä vihreän energian tuotantoon ja jakeluun. Ørstedillä oli vuonna 2019 noin 6 500 työntekijää, joista 4 500 Tanskassa. Suurin osa heistä jakautui Frederician pääkonttorin ja Gentoften konttorin välillä. Tanskan valtio omistaa yrityksestä 50,1 prosenttia.
Rohtokoisio
Rohtokoisio (Withania somnifera) on koisokasveihin kuuluva monivuotinen kasvi. Sen muita nimityksiä ovat esimerkiksi ashwagandha ja Intian ginseng. Rohtokoisio tunnetaan erityisesti lääkekasvina. Sillä on yli 3000 vuoden historia perinteisessä intialaisessa lääkinnässä eli ayurvedassa. Sitä on käytetty pitkään myös perinteisessä persialais-arabialaisessa lääkinnässä eli unanissa ja perinteisessä tamililaisessa lääkinnässä eli siddhassa.
Ørsted (yritys)
Yhtiö perustettiin vuonna 2006, kun kaasuyhtiö DONG fuusioitui vuonna 2005 Elsamin, NESA:n, Energi E2:n, Frederiksberg Forsyningin ja Københavns Energin kanssa. Yhtiöiden fuusio oli yksi Tanskan historian suurimmistan. DONGin historia ulottuu vuoteen 1972, jolloin se perustettiin valtion omistamaksi kaasuyhtiöksi öljykriisin yhteydessä. Yhtiön päätehtävä oli maakaasun siirto Pohjanmereltä alueellisiin jakeluyhtiöihin. 1990-luvun puolivälissä DONG aloitti öljyn ja kaasun louhinnan myös Pohjanmerellä. Euroopan energiasektorin vapautumisen myötä yhtiö esitteli uuden strategian, joka johti muiden tanskalaisten sähköyhtiöiden ostoon.
Hullu Hevonen
Varhaiset vuodet
Seuraavana vuonna eversti William L. Harney lähetettiin sotaministeriön vaatimuksesta antamaan siouxeille tuntuva opetus. Rankaisuretkikunta käsitti 600 miestä, jotka marssivat Fort Kearnysta brulè-siouxien kylään Blue Waterin varrella, surmaten 85 pakoonpyrkinyttä soturia ja vangiten 70 naista ja lasta. Eräs verilöylystä henkiinjääneitä oli nuori Kiharatukka, joka oli näin tullut todistaneeksi yhdysvaltalaisten julmuuden.
Ørsted (yritys)
Elsamin historia ulottuu 1900-luvun puoliväliin. Yritys oli aktiivinen toimija sähkökaupassa 2003–2005. Valtio pääätti panostaa energiaomavaraisuuteen ja osti osuuskuntien omistajat ja kunnat pois sähkön hankinnasta. Pääkonttorin sijainti Skærbækissä oli osa fuusiosopimusta.
Rohtokoisio
Rohtokoision vaikutuksista on vain vähän tieteellistä näyttöä, mutta se voi mahdollisesti parantaa unenlaatua ja lievittää stressiä. Joissakin tutkimuksissa rohtokoisiolla on todettu olevan muun muassa aivojen ja hermoston toimintaa edistäviä vaikutuksia.
Ørsted (yritys)
DONG Energy aloitti yrityksenä, joka harjoitti sekä kaasutoimintaa, sähkönjakelua että sähköntuotantoa. Yhtiö oli maailman johtava tuulipuistojen rakentaja, mutta omisti myös monia hiileen ja maakaasuun perustuvia voimalaitoksia. Yhtiö muutti voimalaitokset biopolttoaineita käyttäviksi ja teki sopimuksen sähkönjakelun myynnistä sekä investoi voimakkaasti merituulipuistoihin. Vuonna 2013 Tanskan valtio myi 19 prosenttia yhtiön osakkeista Goldman Sachsille, mikä aiheutti poliittinen vastareaktion. Sittemmin Goldman Sachs on luopunut osuudestaan. Vuonna 2016 yhtiö listautui Kööpenhaminan pörssiin. Tanskan valtio omistaa osakkeista 50,1 prosenttia ja loput osakkeet on jaettu pienempiin eriin. Vuonna 2020 Ørsted myi sähkönjakelun SEAS-NYE:lle. Vuonna 2022 Ørsted kehitti tuulivoiman ja vedyn tuotannon yhdistävää laitosta.
Hullu Hevonen
Näky
Hieman myöhemmin Kiharatukka näki heimonsa miehuuskokeessa näyn:
Rohtokoisio
Rohtokoisiolla on kaksi tunnettua alalajia, Withania somnifera obtusifolia ja Withania somnifera somnifera.
Etymologia
Rohtokoision latinankielinen lajinimi somnifera tarkoittaa ”unta tuovaa” tai ”narkoottista”. Sanskritinkielinen nimitys, ashwagandha, oletettavasti tarkoittaa hevosen hajua, mikä viittaa joko kirjaimellisesti rohtokoision vahvaan hevosta muistuttavaan tuoksuun tai sen kykyyn antaa käyttäjälleen ”hevosen voimat”. Intian ginseng puolestaan viitannee kiinalaisessa lääketieteessä käytettyyn ginsengiin, jonka väitetyissä lääkinnällisissä ominaisuuksissa on paljon yhtäläisyyksiä rohtokoision vastaaviin.
Hullu Hevonen
Näky
Neljä vuotta myöhemmin hän osallistui vanhempien soturien mukana ensimmäiseen sotaretkeen, joka tehtiin crow-intiaaneja vastaan. Hän oli samalla luopunut myös lapsuuden nimestään ja ottanut kantaakseen isänsä nimen Hullu Hevonen. Erään tarinan mukaan isä oli antanut nimensä pojalleen todettuaan tämän kasvaneen sen arvoiseksi soturiksi; toisen tarinan mukaan poika omaksui isänsä nimen itse miehuuskokeensa jälkeen.
Rohtokoisio
Ulkonäkö ja koko
Rohtokoisio on ainavihanta 50–200 cm korkea pensaskasvi. Sen varsi on pysty ja tiheän karvan peittämä. Lehdet puolestaan ovat karvattomia, ehytlaitaisia ja muodoltaan soikeita. Rohtokoisio kukkii ja tuottaa marjoja marras-helmikuussa. Sen kukat ovat ulkonäöltään vaatimattomia; niiden väri vaihtelee vihertävästä kalvakan keltaiseen ja ne muodostavat lyhytlapakkoisia terttumaisia kukintoja. Marjat ovat pallomaisia ja väriltään oranssinpunaisia. Ne kypsyvät verholehtien suojaamina. Rohtokoision juuri on paksu, suippo ja vaaleanruskea.
Hullu Hevonen
Näky
Jo 1850-luvun lopulla käydyissä intiaanien keskinäisissä sodissa hänen maineensa soturina alkoi kasvaa. Myös hänen veljensä Pikku Haukka (Little Hawk) osallistui sotaretkiin haavoittuen vuonna 1861.
Rohtokoisio
Levinneisyys ja elinympäristö
Rohtokoisiota tavataan luontaisesti subtrooppisen vyöhykkeen kuivilla alueilla Intian niemimaalla, Etu-Aasiassa ja Afrikassa sekä jonkin verran myös eteläisessä Euroopassa, lähinnä Kreikassa, Italiassa ja Espanjassa.
Hullu Hevonen
Näky
Tasangoilla käytiin sotaa niin vähenevän riistan kuin vanhojen vihamielisyyksienkin siivittäminä. Perinteiset viholliset, kuten mustajalat, pawneet ja shoshonit väistyivät kuitenkin vähitellen etäämmäs. Yhdysvallat veti 1860-luvun alussa lennättimen langat läpi siouxien maa-alueiden. Sotilailla oli paljon muuta puuhaa, eivätkä he kiinnittäneet intiaaneihin suurempaa huomiota. Saman vuosikymmenen alkuvuosina alkoi sotilaita ja kauppiaita kuitenkin ilmestyä yhä lisää pohjoisille tasangoille. He eivät pitäneet siouxien maata enää pelkkänä läpikulkualueena Oregonin reitin varrella.
Rohtokoisio
Viljely
Rohtokoisiota viljellään pääasiassa Intiassa, jossa sen arvioitu vuotuinen tuotanto on yli 8 000 tonnia. Rajasthan, Punjab, Haryana, Uttar Pradesh, Gujarat, Maharashtra ja Madhya Pradesh ovat merkittävimpiä rohtokoisiota tuottavia osavaltioita Intiassa.
Hullu Hevonen
1860-luku
Hullu Hevonen tuli monien eri sioux-ryhmien tuntemaksi vuosina 1866-1868 hänen johtaessaan hyökkäyksiä oglala-päällikkö Punaisen Pilven (Red Cloud) alaisuudessa Bozemanin reittiä vastaan. Kyseessä ollut suurisuuntainen hanke koski rautatietä, joka ei kulkenut yksinomaan siouxien metsästysmaiden halki, vaan halkoi myös pohjoisten cheyennien ja arapahojen alueita. Yhdysvallat, joka näin rikkoi Fort Laramiessa aiemmin tehtyjä kauttakulkuoikeuksia, joutui vastaamaan sanojensa syömisestä. Punaisen Pilven oglala-sotureihin yhtyi niin pohjoisia kuin eteläisiäkin cheyennejä, jotka hyökkäsivät heinäkuussa 1865 Platte-joen varrella sijainneelle sotilasasemalle ja tuhosivat sinne matkalla olleen täydennyskaravaanin. Tämän tuhoiskun seurauksena pohjoisille tasangoille lähetettiin useita Yhdysvaltain sotilasretkikuntia, joiden pyrkimyksenä oli tuhota intiaanit kenraalimajuri Patrik E. Connorin käskystä. thumb|right|250px|Bozemanin reitti merkitty keltaisella.
Rohtokoisio
Viljely
Siemenet kylvetään yleensä kesä-heinäkuussa. Viljelysmaaksi soveltuu parhaiten hiekkainen savimaa tai vaalea lateriitti, jonka pH on 7,5–8,0. Rohtokoisio vaatii kuivan kauden kasvunsa aikana, mutta myös lopputalveen sijoittuvat sateet ovat sille eduksi, sillä ne edistävät juurten oikeanlaista kehitystä. Paras viljelylämpötila on 20–35 °C. Kasvia voidaan viljellä jopa 600–1 200 metrin korkeudessa.
Hullu Hevonen
1860-luku
Vuonna 1866 Yhdysvallat rakennutti useita linnakkeita suojaamaan Bozemanin reitin avaustöitä. Intiaanijohtajat tekivät vierailuja Fort Laramiessa neuvotellakseen kansoilleen paremmat oikeudet tulevien päivien varalle. Neuvottelujen ulkopuolella Yhdysvallat pyrki avaamaan Bozemanin reitin väkipakolla. Intiaanit ilmaisivat maittensa häpäisijöille mielipiteensä sulkien liikenteen Bozemanin reitillä ja saartaen kolme rautatien varteen kunnostettua linnaketta.
Rohtokoisio
Perinteinen lääkinnällinen käyttö
Ayurvedassa rohtokoisiosta on käytetty yleensä juurta ja lehtiä. Perinteisesti sitä on pidetty erityisesti hermostoa uudistavana ja vahvistavana. Lisäksi sen väitetään olevan voimakas lemmenrohto ja sillä uskotaan olevan rauhoittavia, nuorentavia, oppimista ja muistia parantavia sekä pitkän iän takaavia ominaisuuksia. Ayurvedassa sen avulla on hoidettu myös muun muassa geriatrisia ongelmia, kroonista väsymystä, nestehukkaa, heikkoja luita, irtoavia hampaita, janoa, kuihtumista, lihasjännitystä, loistartuntoja, kuumetta, kasvaimia, tuberkuloosia, mätäpaiseita, reumatismia ja muistinmenetystä.
Hullu Hevonen
1860-luku
Hullu Hevonen osoitti rohkeutensa ja ovelan strategistin taitonsa kesän 1866 taisteluissa minneconjou-siouxien johtajien Mustan Kilven (Black Shield) sekä Korkean Selkärangan (High Backstone) ohella.
Rohtokoisio
Ruoanvalmistuksessa
Rohtokoision marjoja voidaan käyttää juoksutteen korvikkeena juustonvalmistuksessa.
Hullu Hevonen
1860-luku
Saman vuoden joulukuussa Hullu Hevonen joukkoineen järjesti ansan kapteeni William J. Fettermanille, joka 80 sotilaansa turvin oli luvannut iskeä hajalle koko siouxien kansakunnan. Käyttäen syöttinä muutamia sotureitaan Hullu Hevonen houkutteli Fettermanin miehineen pois Fort Phil Kearnyn linnakkeen näköpiiristä kohti metsäaluetta, jonka kätköissä odotti yli tuhat aseistettua intiaania. Kukaan ulkopuolinen ei ollut näkemässä mitä tapahtui, mutta kohtaamisen lopputuloksena Fetterman ja hänen miehensä löydettiin surmattuina.
Seuraavan vuoden aikana Punaisen pilven organisoima sissisota jatkui monin taisteluin. Hullu Hevonen yleni oglalain sotapäälliköksi, mutta myös useat brulè-soturit taistelivat hänen alaisenaan. Tilanne rauhoittui, kun ensimmäiset brulè- ja oglalajohtajat allekirjoittivat Fort Laramiessa kaksi erillistä rauhansopimusta 29.4 ja 25.5 vuonna 1868. Tätä ennen Yhdysvaltain hallitus oli luopunut tiehankkeestaan ja sallinut siouxien polttaa Bozemanin reitin varrella olleet linnakkeet.
1870-luku
Fort Laramien vuoden 1868 sopimus takasi siouxien monille heimoille suuret maa-alueet pohjoisilta tasangoilta. Vain osa heistä otti tarjotut maat vastaan. Oglalain, brulèin, minneconjoun ja hunkpapain poliittiseksi johtajaksi nousikin 1870-luvun alkuvuosina Istuva Härkä, joka pyrki kaikin keinoin saamaan pohjoisten tasankojen heimot yhdistymään Yhdysvaltoja vastaan. Hullu Hevonen ja monet nuoret päälliköt antoivat täyden tukensa Istuvalle Härälle, mutta vanhemmat siouxien johtomiehet eivät olleet halukkaita uusiin sotiin. Siouxien pyhällä maalla mustilla vuorilla tapahtuneet kultalöydöt vuonna 1874 aloittivat kuitenkin tapahtumaketjun, joka vääjäämättä johti uusiin sotiin. Hallituksen joukkoja, joihin oli yhdistynyt pawneita, croweja, arikaroja sekä itäisiä shoshoneita, kerääntyi yhä enemmän Wyomingin ja Montanan alueille tarkoituksenaan laittaa kuriin siouxit, cheyennet ja arapahot, joitten niskurointi purkautui yhä lisääntyvinä kahakoina Mustien vuorten ympärillä. thumb|Hunkpapa-johtaja Gall (Sappi).
Intiaaneilla oli kuitenkin keinonsa vältellä sotaa. He siirtyivät reservaateistaan ja kullankaivajien tieltä tasangoille metsästämään niitä vähiä biisoneita, joita oli jäljellä. Tällainen menettely oli hyväksytty Fort Laramien sopimuksessa, ja tarkoitukseen oli varattu suurehko alue niin Wyomingista kuin Montanastakin. Intiaaniasiainvirasto ei katsonut tarpeelliseksi noudattaa kirjoitettuja sopimuksia, vaan antoi vuoden 1875 joulukuussa käskyn, että kaikkien tasangoilla metsästävien intiaanien oli välittömästi palattava reservaatteihinsa. Osa intiaaneista päätti olla noudattamatta kehotusta, eikä tieto myöskään tavoittanut kaikkia reservaateistaan poistuneita. Kun Yhdysvaltain sotilasyksiköt vuoden 1876 alkukuukausina alkoivat jäljittää tasangoille hajaantuneita intiaaneja, piti Istuva Härkä suuren neuvottelun, jonka sisältö voidaan tiivistää yhteen painavaan lauseeseen:
Vastapuolella kenraali Philip Henry Sheridan organisoi kaksi erillistä sotajoukkoa hoitamaan intiaaniasiat kuntoon pohjoisilla preerioilla. Toisen armeijan johdossa ratsasti kokenut prikaatinkenraali George Crook, toisen joukon totellessa everstiluutnantti George Armstrong Custerin määräyksiä. Crookin tiedustelijat, jotka koostuivat lähes 300:sta shoshonista ja crowsta, jäljittivät vihollisen, joka oli kerääntynyt suurin joukoin Rosebud-joen laaksoon ja leiriytynyt sinne. Crookin joukoilla ei kuitenkaan ollut todellista käsitystä intiaanien määrästä, eikä siitä, että kaikki cheyennien ja lakota-siouxien eri heimojen vaikutusvaltaisimmat johtajat olivat kokoontuneet yhteen valmiina antamaan soturinsa osaavien, edellisellä vuosikymmenellä kunnostautuneiden sotapäälliköiden käyttöön Yhdysvaltoja vastaan. thumb|left|George Custer noin vuotta ennen kuolemaansa.
Crookin yli tuhat miestä käsittävä armeija sai 17. päivä kesäkuuta vastaansa Hullun Hevosen johtamat siouxien ja cheyennien sotajoukot, joiden vahvuus oli noin 700 soturia. Intiaanien hyökkäys oli taitavasti toteutettu, ja he onnistuivat lyömään sotilasosaston hajalle. Crook miehineen ei saanut tilaisuutta luoda yhtenäistä puolustusrintamaa, vaan joutui perääntymään. Heidän menetyksensä oli 57 miestä.
Tulevissa sodissa siouxit, cheyennet ja arapahot saavuttivat suurimman voittonsa Little Big Hornin taistelussa, jossa everstiluutnantti Custer johdatti yli 200 miestään varmaan kuolemaan vihollisen järjestämään ansaan, jossa Hullu Hevonen ja hunkpapa-siouxien nuori johtaja Sappi (Gall) murskasivat taitavasti suunnitellulla pihtiliikkeellä Custerin seitsemännen ratsuväkirykmentin viimeiseen mieheen.
Little Big Hornin verilöylyn jälkeen Hullusta Hevosesta tuli sotivien intiaanien tärkein johtaja pohjoisilla tasangoilla. Sadat nuoret soturit jättivät reservaattielämänsä liittyäkseen Hullun Hevosen joukkoihin. Yhdysvaltain armeijalla oli käytössään kuitenkin siksi valtavat voimat, että heidän voittokulkuaan oli mahdoton estää. Hullun Hevosen joukoista kaksi kolmannesta oli hajaantunut ympäri tasankoja Custerin tuhon jälkeen. Ranald S. McKenzien johtama yli tuhannen sotilaan armeija onnistui jäljittämään vuoden 1876 loppuun mennessä sen intiaanien ydinjoukon, jonka johdossa Hullu Hevonen edelleen oli. Seuraavan vuoden alussa McKenzien sinitakit saivat tulikosketuksen viholliseen, mutta yhteenotot jäivät pieniksi kahakoiksi intiaanien onnistuessa pakenemaan. Suurin osa pohjoisten tasankojen intiaanijohtajista kuitenkin katsoi parhaakseen antautua ylivoiman edessä. Viimeiset tuhankunta tasankojen soturia riisuttiin aseista keväällä 1877. Saman verran siouxeja ja cheyennejä oli ehtinyt ylittää Kanadan rajan Istuvan Härän mukana.
Kohtalokas Fort Robinson
pienoiskuva|oikea|Kenraali George Crook. Hullu Hevonen oli antautumisensa ehdoiksi vaatinut kenraali Crookilta kaksi lupausta: pysyvän turvan ihmisille, jotka häneen luottivat ja vapauden poistua reservaatista biisonijahdin ajaksi. Crook halusi näyttää Hullulle Hevoselle Valkoisen Amerikan voiman ja houkutteli tätä matkustamaan Washingtoniin tapaamaan presidentti Rutherford B. Hayesia. Suostuttelut jäivät vaille vastakaikua Crookin monista yrityksistä huolimatta, sillä Hullu Hevonen ei halunnut tulla samanlaiseksi kuin ne intiaanit, jotka olivat käyneet ihastelemassa valkoisen miehen ihmeellisyyksiä.
Oglala-siouxeille perustettu Punaisen Pilven toimipiste (myöhemmin Pine Ridgen reservaatti) ei kuitenkaan pystynyt takaamaan asukkailleen ongelmatonta tulevaisuutta. Reservaattiin joutuneet nuoret miehet pitivät Hullua Hevosta yhä johtajanaan, vaikka tämä yritti elää eristäytyneenä muusta joukosta. Elokuussa 1877 Yhdysvaltain armeijan värvärit kenraali Crookin myötävaikutuksella yrittivät taivuttaa Hullun Hevosen ja hänen nuoret kannattajansa pukeutumaan armeijan siniseen asetakkiin taistelemaan nez-perce-intiaaneja vastaan. Jotkut sotureista olivat valmiit menemään armeijan leipiin, ja tämä nostatti Hullun Hevosen tunteet pintaan. Hän antoi ymmärtää, että oli jättänyt sodat taakseen, eikä halunnut myöskään kansansa nousevan enää uusiin sotiin sen enempää valkoisia kuin punaisiakaan vastaan. Jotkut oglalain johtajat eivät kannattaneet Hullua Hevosta, vaan laittoivat liikkeelle huhun, että tämä hautoi kapinaa ja aikoi paeta reservaatista. Nuori kokematon toimistoupseeri kertoi esimiehilleen huhusta.
Kenraali Crook saapui selvittämään juorun todenperäisyyttä. Muuan intiaanitiedustelija varoitti kenraalia kertoen, että Hullu Hevonen suunnitteli tämän surmaamista. Crook otti varoituksen tosissaan monen muun siouxin vahvistaessa tiedustelijan väitteen todeksi. 4. syyskuuta suuri joukko sotilaita lähetettiin pidättämään oglala-soturia, mutta tämä oli paennut tajuttuaan itseään vastaan solmitun salaliiton. Hullu Hevonen pidätettiin ja intiaanipoliisien vartioimana hänet kuljetettiin takaisin Fort Robinsoniin, jossa syntyneessä tappelussa joku linnakkeen sotilaista iski häntä pistimellä vatsaan.
5. syyskuuta 1877, noin neljä tuntia tapahtuneen välikohtauksen jälkeen, Hullu Hevonen todettiin kuolleeksi. Siitä, mitä oli tapahtunut ei saatu koskaan täyttä varmuutta.
Hullun Hevosen kuolema merkitsi käytännössä loppua tasankointiaanien taisteluille vanhan elämäntapansa puolesta.
Avioliitot
thumb|Hullun Hevosen muistolle.
Hullulla Hevosella oli kolme vaimoa, jotka olivat Black Buffalo Woman (Musta Biisoni), Black Shawl (Musta Hartiahuivi) ja Helen ”Nellie” Laravie. Ensimmäinen tytöistä, joka oli vaikutusvaltaisen oglala-päällikkö Punaisen Pilven veljentytär, oli ollut Hullun Hevosen nuoruudenaikainen rakkaus. Tyttö oli kuitenkin naitettu toiselle miehelle: No Waterille. Avioliiton takana uskottiin olleen Punainen Pilvi, joka valtaansa kasvattaakseen oli järjestänyt veljentyttärelleen hyvän naimakaupan. Varakkaasta perheestä lähtöisin ollut No Water, joka omisti useita hevosia, ei osoittautunut Mustan Biisonin mieleiseksi aviomieheksi. Tyttö oli valmis jättämään tämän, mutta No Water ei halunnut laskea häntä menemään. Lopulta vaimo pakeni saadakseen olla Hullun Hevosen kanssa.
Mustasukkainen ja aseistautunut No Water jäljitti parin vuonna 1870. Toista päivää pakomatkalla olleet rakastavaiset olivat aterioimassa ystäviensä kanssa tiipiissä, kun No Water oli temmannut majan ovisuojan ylös ja astunut sisään revolveri kädessään. Kasvoihin luodista haavoittunut Hullu Hevonen toipui tämän tapauksen yhteydessä saamistaan vammoista, mutta välikohtaus himmensi hänen mainettaan. Hän joutui luopumaan myös sotapaidastaan, koska oli uskaltanut asettaa omat mieltymyksensä heimon etujen edelle. No Water joutui maksamaan uhrilleen kaksi hevosta korvaukseksi aiheuttamistaan vammoista.
Ensimmäisestä ”vaimosta” (avioliitto ei ollut virallinen) ei ampumisvälikohtauksen jälkeen ollut kovin paljon mainintoja. Hän sai toisen lapsen, joka oli tytär ja jonka vaaleus nostatti esiin huhut, joiden mukaan lapsi oli Hullun Hevosen. Asiaa ei koskaan varmistettu. Lännen historiaan erikoistunut kirjailija Larry McMurtry esittää teoksessaan Crazy Horse arvelun, että Hullu Hevonen ei aivan täysin toipunut siitä, ettei saanut jatkaa suhdettaan Mustaan Biisoniin. Lisäksi Hullua Hevosta painoi syyllisyys velipuolensa Pikku Haukan kuolemasta. Tämä oli joutunut kaivosmiesten surmaamaksi samaan aikaan, kun hän itse oli paennut kylästä Mustan Biisonin kanssa.
Musta Hartiahuivi eli pitkän elämän kuollen Pine Ridgen reservaatissa todennäköisesti vasta vuonna 1927. Viimeinen vaimo Nellie Larrabee, joka tunnettiin myös nimellä Chi-Chi solmi myöhemmin uuden avioliiton ja eli elämänsä Rosebudin reservaatissa.
Mies nimen takana
Hullu Hevonen oli vaitelias mies, joka ei kerskunut urotöillään eikä pitänyt esillä sotasaavutuksistaan saamiaan symboleja. Kirjailija George E. Hyde on kuvaillut häntä hyvin ujoksi ja syrjäänvetäytyväksi. Julkisesti hänen kuultiin puhuvan vain harvoin ja yleisiin traditioihin hän jätti osallistumatta.
Ulkoiselta olemukseltaan Hullua Hevosta on kuvailtu hoikaksi, melko kevytrakenteiseksi mieheksi, joka painoi arviolta 70 kiloa. Hän kantoi punaista haukansulkaa seuraten nuorena nähtyä näkyään. Hänen pitkät hiuksensa eivät olleet niin mustat kuin intiaaneilla yleensä, vaan enemmänkin ruskeat. Samoin hänen ihonsa oli vaaleampi kuin heimoveljillään ja kasvonpiirteet hienot. Ampumistapaus 1860-luvun lopulla muutti hänen kasvonsa, sillä lähietäisyydeltä ammuttu luoti osui yläleukaan vahingoittaen todennäköisesti myös hampaita. Lisäksi ruuti oli saattanut palaa kiinni kasvoihin ja jättää jälkiä. Vaikka itse ampumahaava parani, jäi jäljelle arpi, joka kiristi kasvojen alaosaa ja veti suupieliä alaspäin saaden aikaan hieman ylimielisen ilmeen. Muuttunut ulkonäkö muistutti Hullua Hevosta viimeisten vuosien ajan hänen onnettomasti päättyneestä rakkaussuhteestaan Mustaan Biisoniin ja oli mahdollisesti syynä myös siihen, ettei hän antanut valokuvata itseään. Joittenkin lähteiden mukaan hän pelkäsi "Shadow catcheria" (kameraa). Hänen itsensä on kerrottu sanoneen, että hän halusi pysyä kasvottomana niin valkoisten kuin punaistenkin vihollistensa vuoksi.
Tyttärensä Kokipapian kuoleman jälkeen Hullu Hevonen pyrki lievittämään tuskaansa perustamalla seuran, joka tunnettiin nimellä Hoksi Hakata eli "Viimeksi syntyneiden poikien yhdistys". Käytännössä kyseessä oli soturiseura, johon hän itse valitsi 40 rohkeaa nuorukaista eri perheistä. Tämä valittu joukko kävi seuraavien vuosien aikana läpi monet sodat johtajansa kanssa toimien samalla hänen henkivartijoinaan. Perheiden nuorimpien poikien valitseminen Hoksi Hakataan perustui kunniaan ja arvostukseen, jota nuoret miehet halusivat enemmän kuin mitään muuta. Saadakseen sitä he olivat valmiit tekemään yhä suurempia urotöitä noustaakseen arvostetumpaan asemaan kuin seuran ulkopuoliset vanhemmat veljet. Eräs seuran jäsenistä, oglala-soturi nimeltään Elk Eagle, eli vielä 1940-luvulla lähennellen sadatta ikävuottaan.
Tiina Jortikka-Laitinen
Tiina Jortikka-Laitinen on suomalainen diplomaatti.
Dinwiddien piirikunta
Dinwiddien piirikunta on Yhdysvaltojen Virginian osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 28 544 vuonna 2019. Piirikunnan hallintokeskus on Dinwiddien kunta. Piirikunta perustettiin vuonna 1752.
6123 Aristoteles
6123 Aristoteles on Marsin ja Jupiterin väliseen pääasteroidivyöhykkeeseen kuuluva pikkuplaneetta eli päävyöhykkeen asteroidi. Sen löysi Roženin observatoriossa observatoriossa belgialainen tähtitieteilijä Eric Walter Elst vuonna 1987. Pikkuplaneetta sai nimensä antiikin kreikkalaisen filosofin Aristoteleen mukaan. Ennen nimeämistään tämä asteroidi tunnettiin tunnuksella 1987 SH2. Koska Aristoteleksen absoluuttinen magnitudi (H) on 13,7, sen läpimitta on todennäköisesti välillä 5–12 kilometriä.
Kroatian parlamenttivaalit 2011
Kroatian parlamenttivaalit 2011 toimitettiin joulukuun neljäntenä päivänä 2011 Kroatiassa. Vaaleissa valittiin 151 edustajaa Kroatian parlamenttiin, ehdolla oli 4 359. Äänioikeutetuista n. 54,3 prosenttia äänesti. Vaalit olivat ensimmäiset sen jälkeen, kun Kroatia oli neuvotellut Euroopan unioniin liittymisestä. Vaaleja edeltäneen vaalikauden aikana eräs pääministeri joutui eroamaan korruptiosyytteiden vuoksi. Vaalit voitti keskusta-vasemmistolainen Kukuriku. Hallitseva Kroatian demokraattinen liitto sai korruptiosyytteiden takia suuren vaalitappion.
Tulokset
Vaalien jälkeinen paikkajako:
Above the Weeping World
Above the Weeping World on Insomniumin kolmas studioalbumi, joka julkaistiin levy-yhtiö Candlelight Recordsin kautta. Ensimmäisellä viikollaan albumi kipusi yhdeksännelle sijalle Suomen virallisella albumilistalla.
Kappaleesta "Mortal Share" tehtiin myös musiikkivideo. Sanoituksissa on paljolti vaikutteita muun muassa Eino Leinon runoista. Albumin johdosta Insomnium teki ensimmäisen täyspitkän kiertueensa Eurooppaan. Se sai poikkeuksellisen hyviä arvioita muun muassa Kerrang! -lehdeltä, joka antoi albumille täydet viisi tähteä.
Id al-Fitr
Id al-Fitr (myös ʿĪd al-Ṣaghīr; ) on islamilainen juhla, jota vietetään ramadanin, paastokuukauden, päättymisen kunniaksi. Juhla on kolmipäiväinen ja ajoittuu islamilaisen kalenterin kymmenennen eli šawwal-kuukauden alkuun. Sekä sunni- että shiiamuslimit viettävät Id al-Fitriä.
Juhlan viettäminen
Juhlan viettäminen alkaa yhteisrukoukseen osallistumisella ensimmäisenä päivänä auringon noustessa. Id al-Fitr on muslimeille samantapainen juhla kuin joulu. Juhlapäivien aikana järjestetään virallisia vastaanottoja, vieraillaan ystävien luona, annetaan lahjoja, ostetaan uusia vaatteita ja käydään sukulaisten haudoilla. Juhla on noin 70 päivää ennen Id al-Adhaa.
Suomessa juhlitaan saamaan tapaan kun muslimit muualla maailmassa juhlivat Id al-Fitriä, mutta Suomessa juhlaan osallistujia on eri maista. Koska suomalaiset moskeijat ovat pienempiä kun muualla, juhlaa varten varataan yleensä muita tiloja kuten urheiluhalleja.
Muslimien juhlapäivät
Profeetta Muhammedin sanat "Jokaisella kansalla on juhlansa, ja tämä on teidän juhlanne" osoittavat, että kaksi Id-juhlaa (Id al-Adha ja Id al-Fitr) ovat vain muslimeja varten. Islamoppaan mukaan muslimeilla ei ole lupa matkia uskottomien ja monijumalaisten (kuffar/mushrikin) juhlia, koski se sitten ruokaa, pukeutumista, ilotulituksia tai palvontaa. Muslimilapset eivät saa leikkiä, käyttää heidän koristeitaan tai viettää noita juhlia yhdessä heidän kanssaan. Kaikki kaafir- juhlat ovat haram, kuten joulu, itsenäisyyspäivä, syntymäpäivät tai vappu.
Muslimeilla ei ole muita juhlapäiviä kuin Id al-Fitr ja Id al-Adha. Abu Dawud kertoi: "Allahin lähettiläs saapui Medinaan ja sen kansalla oli kaksi päivää, jolloin he ilakoivat ja pitivät hauskaa. Hän sanoi: "Mitä ne kaksi päivää ovat?" He sanoivat: "Meillä oli tapana iloita ja leikkiä noina päivinä Jahiliiyan aikana (ennen islamia). Allahin lähettiläs sanoi: "Allah on antanut teille jotakin parempaa kuin ne, ja se on Adha- ja Fitr-juhlat."
Ajankohta
pienoiskuva|Iid al-Fitrin viettoa vuonna 2014 Imaami Alin pyhäkössä Najafissa Irakissa. Jossain maissa juhlan alkamisajankohta on sidottu uuden kuunsirpin näköhavaintoon, joten juhlan ajankohta saattaa poiketa laskennallisesta yhdellä päivällä. Koska juhlan alkaminen perustuu kuun kiertoon, se siirtyy joka vuosi noin 11 päivää. Noin 30 vuoden aikana se kiertää tämän takia vuoden ympäri.
Id al-Fitr sijoittunee gregoriaanisessa kalenterissa seuraaville päiville: Lähde:
Jyrki Kangas (metsätieteilijä)
Jyrki Juhani Kangas (s. 5. helmikuuta 1962 Harjavalta) on suomalainen metsäntutkija, maatalous- ja metsätieteiden tohtori. Kangas valittiin tammikuussa 2015 kutsumenettelyllä metsäbiotalouden professoriksi Itä-Suomen yliopistoon Joensuuhun. Kangas toimi tätä ennen Metsähallituksen toimitusjohtajana eli pääjohtajana vuosina 2006–2014. Vuoden 2014 alussa Kangas ilmoitti eroavansa tehtävästään vastalauseeksi. Hän vastusti Metsähallituksen metsäliiketoiminnan yhtiöittämistä.
Ura
Kangas valmistui metsänhoitajaksi vuonna 1986. Metsätieteiden tohtoriksi hän väitteli 1992 Joensuun yliopistosta. Kankaan työkokemus on monipuolinen: yksityismetsätalous, opetus, tutkimus, metsäteollisuus ja valtion metsät (Metsähallitus).
Kankaan ensimmäinen vakituinen työpaikka oli johtajana Metsäntutkimuslaitoksen Kannuksen tutkimusasemalla, josta käsin hän toimi myöhemmin myös Metlan metsäsuunnittelun professorina. Ennen Metsähallitukseen tuloaan Kankaan vastuulla olivat UPM:n metsätalousjohtajana suuri osa Suomen yksityistä maaomaisuutta.
Metsänhoitajaliitto valitsi Kankaan vuoden metsänhoitajaksi 2014.
Yksityiselämä
Kangas on naimisissa. Hänellä on kaksi poikaa, ja hän harrastaa metsästystä ja kanakoiria.
Sotilasarvoltaan Kangas on alikersantti. Hänelle myönnettiin 2014 Suomen Leijonan komentajamerkki.
Presidentillinen kompleksi
Presidentillinen kompleksi on Turkin presidentin virka-asunto ja työpaikka. Se sijaitsee Beştepessä, Ankaran lähellä. Kompleksi vihittiin käyttöön 29. lokakuuta 2014.
Rakennusta pommitettiin Turkin vallankaappausyrityksen aikana heinäkuussa 2016.
Claus von Amsberg
thumb|Claus von Amsberg vuonna 1979. Claus von Amsberg (6. syyskuuta 1926 – 6. lokakuuta 2002) oli saksalaissyntyinen diplomaatti ja Alankomaiden kuningattaren Beatrixin puoliso vuosina 1966–2002.
Elämäkerta
Von Amsberg syntyi aristokraattiseen perheeseen Hitzackerissa, Ala-Saksissa. Von Amsbergin isä omisti suuren maatilan Tanganjikassa, jossa Amsbergit asuivat 1928–1939. Claus kävi koulunsa Tansaniassa vuosina 1936–1938.
Claus von Amsberg oli nuoruudessaan lyhyen aikaa Hitler-Jugendin jäsen. Vuonna 1944 hän joutui Wehrmachtin sotilaaksi Italiaan, jossa hän joutui myöhemmin amerikkalaisten vangiksi. Päästyään vapaaksi von Amsberg ryhtyi opiskelemaan lakia Hampurissa. Hän työskenteli diplomaattina Norsunluurannikolla. 1960-luvulla hän oleskeli Bonnissa.
Ourique
Ourique on kunta Bejan piirissä, Portugalissa. Sen pinta-ala on 663,3 km² ja väkiluku noin 5 400.
Ouriquen nykyinen pormestari on Marcelo Guerreiro. Kunnan juhlapäivä on 8. syyskuuta.
Hydrologia
thumb|[[Virtaama|Virtaavaa vettä]] Hydrologia eli vesitiede on geofysiikan osa-alue, joka tutkii veden esiintymistä, ominaisuuksia ja kiertokulkua maapallolla. Sen tutkimusalue painottuu Maan vesikehän mantereilla esiintyvään osaan. Meriä tutkii geofysikaalisesta näkökulmasta fysikaalinen meritiede.
Suomessa operatiivisia hydrologisia palveluita kuten tulvien ja lumikuorman arviointia hoitaa Suomen ympäristökeskus SYKE. Alaa voi opiskella Helsingin ja Oulun yliopistoissa, geofysiikan osastolla/laitoksella sekä Teknillisessä korkeakoulussa Yhdyskunta- ja ympäristötekniikan laitoksella.