cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Dibitassut
Dibitassujen maailma
Dibitassut asuvat värikkäällä Bonecity-planeetalla. He matkustavat hauskoilla avaruusaluksilla ja lapsikoirat käyvät koulua kuninkaallisen palatsin vieressä. Dibitassujen planeetta on futuristinen koiraparatiisi. Kaikki kaupungissa on koiramaista: jopa rakennukset ja kännykät muistuttavat luuta.
Toisinaan Dibitassut saavat vieraita naapuriplaneetoilta.
Sarjan synty
Dibitassujen takana on luovuuskouluttaja Jim Solatie ja hänen perheensä.
Automatkalla Grand Canyonissa kesällä 2005 Solatien perheen lapset piirsivät aikansa kuluksi hassuja koirahahmoja, ja keksivät niille tarinaa. Koirat saivat nimen Dibidogs. Suomessa nimi kääntyi myöhemmin Dibitassuiksi.
Vuotta myöhemmin Solatie kertoo lukeneensa lehdestä, että Kiinan televisiokanavat eivät saisi enää lähettää ulkomaisia piirrettyjä lastenohjelmia parhaaseen katseluaikaan. Maan hallitus halusi tukea kiinalaista animaatiotuotantoa ja perinteisiä arvoja. Solatie alkoi pohtia ajatusta, voisiko Dibitassu-hahmoista syntyä kiinalainen animaatiosarja.
Solatie neuvotteli kymmenien kiinalaisten animaatiostudioiden kanssa, kunnes kantonilainen Blue Arc ryhtyi yhteistyökumppaniksi. Heitä kiinnosti sarjalle kaavailtu uudenlainen tekotapa, eli juonen ja hahmojen kehittyminen lasten ideoimina. Tuotantoyhtiö järjesti kiinalaislapsille luovuuspajan, ja muun muassa Dibidogsien kotipaikka Bonecity sai alkunsa silloin erään pojan piirustuksista.
Palkinnot
Vuonna 2010 sarjan tuottanut Futurecode Oy ja Dibitassut pääsivät Ranskan Cannesissa järjestetyssä maailman suurimmassa TV- ja viihdealan myyntitapahtumassa MIPissä finaaliin kahdessa sarjassa: MipJunior Kid's Jury sekä MipCOM Global Licencing.
Seuraavana vuonna 2011 tuli voitto MipTV CC Ventures -sarjassa. Palkinto on pääomasijoittajaraadin valinta vuoden innovatiivisimmaksi hankkeeksi.
Vuonna 2014 Dibitassut voitti audiovisuaalisen alan Hulda-vientipalkinnon, jonka myönsi elokuva- ja televisioalan vientiorganisaatio Favex (nykyisin Audiovisual Finland).
Oheistuotteet
Dibitales on iPad-sovellus, jolla myös pienet lapset voivat tehdä omia 3D-elokuvia.
Augmented Reality (AR) eli lisätyn todellisuuden teknologiaa on hyödynnetty Dibitassujen oheistuotteissa, kuten kirjoissa ja vaatteissa, vuodesta 2010 alkaen. Teknologian Dibitassutuotteisiin on toteuttanut VTT.
Dibicode on Futurecoden ja Mikrolinna Oy:n yhteistyössä kehittämä selaimessa toimiva ohjelmisto, joka johdattaa oppilasta koodauksen saloihin. Ohjelma on suunnattu 5-8-vuotialle. Dibicode toimii Mikrolinnan Netti-Mopin osana.
Kausi 2
Vuonna 2017 julkaistiin tieto, että Dibitassut-sarjaa tultaisiin jatkamaan vuonna 2019. Uuden tuotantokauden traileri julkaistiinkin vuonna 2019, mutta tuotantoa ei aloitettu. Joulukuussa 2019 julkaistiin toinenkin traileri. Tuotanto alkoi vuoden 2020 alussa, mutta keskeytettiin Koronaviruspandemian takia.
Koka
Koka voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:
Jari Pulkkinen
Jari Tapio Pulkkinen (s. 29. maaliskuuta 1984) on suomalainen aktiiviuransa lopettanut koripalloilija. Sentterinä pelannut Pulkkinen on Tampereen NMKY:n kasvatti. Tampereen Pyrinnön edustusjoukkueessa pelatessaan hän voitti Suomen mestaruuden kausina 2009–10 ja 2010–11, SM-pronssia kaudella 2008–09 ja cup-hopeaa vuonna 2009.
Syyskuussa 2010 Pulkkinen teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen Pyrinnön kanssa. Pulkkinen lopetti valtakunnallisissa sarjoissa pelaamisen kevään 2013 jälkeen.
Tilastot
Lähde:
P-500 Bazalt
P-500 Bazalt on Neuvostoliitossa OKB-52:ssä kehitetty rakettimoottorinen yliäänimeritorjuntaohjus, joka otettiin käyttöön 1975 Kijev-luokassa ja myöhemmin Projekti 651 ja projekti 675  -ohjussukellusveneissä korvaamaan vanhentuneet SS-N-3:t ja Slava-luokassa.
Ohjuksen massa laukaisussa on noin 5 000 kg, kantomatka on 550 km ja taistelukärki 350 kT ydinase tai 950 kg:n panssarinläpäisevä räjähde. Ohjus käyttää aktiivista tutkahakeutumista lennon loppuvaiheessa ja sille voi tehdä kurssikorjauksia Tupolev Tu-95D:sta ja Kamov Ka-25B:sta tai Kamov Ka-27B:stä käsin.
Radium Round
Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 33.
Nicosia (Italia)
Nicosia on kunta Italiassa. Se kuuluu Sisilian saaren Ennan maakuntaan. Vuonna 2015 Nicosiassa oli noin 14 000 asukasta.
Anadolu Efes SK
Efes Pilsen Spor Kulübü on turkkilainen koripalloseura. Joukkueen pääsponsorina toimi vuoteen 2011 asti Efes Pilsen.
Historia
Efes Pilsen SK perustettiin vuonna 1976 Kadıköysporin tilalle kakkosdivisioonaan. Kadıköyspor oli huonossa taloustilanteessa, eikä pystynyt jatkamaan, jolloin Efes otti joukkueen paikan. Efes pelasi viimeisen divisioonakautensa, kauden 1977-1978 ilman tappioita ja nousi Turkin koripalloliigaan.
Heti ensimmäisellä kaudellaan Turkin koripalloliigassa joukkue voitti mestaruuden. Ensimmäisenä turkkilaisseurana joukkue pääsi vuonna 1990 Korać Cupin puolivälieriin. Kolme vuotta myöhemmin Efes pääsi Saporta Cupin finaaliin, jonka se kuitenkin hävisi Aris Thessalonikille. Ensimmäisenä turkkilaisseurana joukkue voitti myös kansainvälisen kilpailun, kun Efes vuonna 1996 voitti Korać Cupin. Vuonna 2002 Efesistä tuli eniten Turkin mestaruuksia voittanut joukkue, kun se kaatoi finaalissa pahimman vastustajansa, Fenerbahçe Ülkerin. Vuodesta 2002 alkoi myös seuran neljän vuoden mittainen voittoputki, jolloin seura voitti Turkin mestaruuden neljä kertaa perättäin.
Saavutukset
Turkin Liiga: 1978–1979, 1982–1983, 1983–1984, 1991–1992, 1992–1993, 1993–1994, 1995–1996, 1996–1997, 2001–2002, 2002–2003, 2003–2004, 2004–2005, 2008–2009 (13)
Turkin Cup : 1994, 1996, 1997, 1998, 2001, 2002, 2006, 2007, 2009, 2015 (10)
Kii-luokka
Suunnittelu
Luokan alusten suunnittelussa voidaan havaita laivastoesikunnan päätös yhdistää taistelulaivojen ja taisteluristeilijöiden ominaisuudet. Luokka oli luokiteltu yksinkertaisesti nopeiksi taistelulaivoiksi. Luokan suunnitteli Y. Hiraga. Alukset perustuivat Amagi-luokan taisteluristeilijöihin kuitenkin hieman paksummalla panssarivyöllä ja kannella varustettuna. Kansi oli 4,675 eikä 3,75 tuumaa paksu. Kaksi ensimmäistä alusta tilattiin 12. lokakuuta 1921. Kaikki luokan alukset peruutettiin Washingtonin laivastosopimuksen nojalla.
Pyhän Ursulan kirkko (Kouvola)
Pyhän Ursulan kirkko on katolisen Pyhän Ursulan seurakunnan kirkko Kouvolassa. Kirkon on suunnitellut arkkitehti Benito Casagrande. Kirkko valmistui ja vihittiin käyttöön vuonna 1993.
Vesijako (kylä)
Vesijako on kylä Padasjoella. Kylä sijaitsee samannimisen järven rannalla. Kylässä toimivia yhdistyksiä ovat Vesijaon ja Porasan kylien kyläyhdistys ja Vesijakojärven suojeluyhdistys. Kokoontumispaikkana toimii seurantalo Harjula. Kylässä on kyläyhdistyksen ylläpitämä uimaranta ja venevalkama.
Abraxas
thumb|150px|Kaiverrus abraxas-kivestä. Abraxas on muinainen sana, jota on kirjoitettu useisiin taikakaluihin ja muihin esineisiin. Sana oli etenkin gnostilaisten käytössä, ja on arveltu, että sanalla on koetettu korvata juutalaisten käyttämä jumalannimi akrostikon. Löydetyt Abraxas-sanan omaavat taikakalut ovat olleet 100–400 väliseltä ajalta.
Abraxas on saattanut olla myös egyptiläisten jumala tai demoni. Abraxas edusti myös joissakin näkemyksissä Saatanan ja Jumalan yhteyttä.
Doro
Doro AB on ruotsalainen pörssiyhtiö, joka kehittää, markkinoi ja myy televiestintälaitteita sekä niiden ohjelmistosovelluksia. Doron puhelimia myydään yli 30 maassa ja viidessä eri maanosassa. Yhtiön osake on listattu Tukholman pörssissä.
Doron tuotevalikoimaan kuuluvat kiinteän verkon puhelimet sekä erityisesti senioreille suunnitellut lanka- ja matkapuhelimet, ohjelmistot ja muut hoivaelektroniikan tuotteet. Dorolla on yli 40 vuoden kokemus televiestintäalalta. Doro on viime aikoina keskittynyt erityisesti kasvavalle senioriväestölle suunnattujen tuotteiden kehittämiseen, ja sillä on markkinoiden laajin valikoima senioripuhelimia.
Basilidelaisuus
Basilidelaiset olivat gnostilainen lahko, jonka perusti aleksandrialainen Basileides toisella vuosisadalla. Basileides väitti saaneensa oppinsa Glaukokselta, apostoli Pietarin oppilaalta. Lahkon opit olivat samankaltaiset kuin ofilaisilla, lisäksi basilidelaiset olivat saaneet vaikutteita zarathustralaisuudesta ja opeissa oli myös yhtäläisyyksiä juutalaiseen kabbalismiin.
Basilidealaiset palvoivat korkeinta jumalaa nimeltä Abraxas ja väittivät Jeesuksen olleen vain tämän jumalan maan päälle lähettämä haamu. Lahkolla oli kolme arvoastetta — materiaalinen, älyllinen ja hengellinen — ja kaksi vertauskuvallista kuvapatsasta, joista toinen oli mies- ja toinen naispuolinen. Lahkon jäsenet pitivät erilaisista kivistä ja jalokivistä tehtyjä koruja, joissa oli esimerkiksi lintu- ja käärmesymboleja.
Basilidelaiselle opille oli keskeistä pahan alkuperän ja pahan voittamisen pohtiminen. Vastaus esitettiin itämaisen gnosiksen muodossa. Basilidelaiset katsoivat maailman jakautuvan hyvään ja pahaan, valoon ja pimeyteen, jotka olivat alun perin erillisiä ja tietämättömiä toisistaan. Tähän vaikutti todennäköisesti zarathustralaisuus. Valon valtakunnan päänä oli Jumala, jota ei ollut luotu. Materiaalinen maailma ja elämä oli saanut alkunsa tästä jumalasta erilaisten henkisten välivaiheiden kautta. Hengellinen maailma yhdistyi Abraxasin mystisessä nimessä, jonka lukuarvo vastasi taivaiden ja päivien lukua. Maanpäällinen elämä oli pelkästään valon puhdistamista pimeydestä. Ihmisillä oli kaksi sielua, joista järkisielu pyrki hallitsemaan. Tämä tarvitsi kuitenkin apua ylhäältä.
Aunuksen Radio
thumb|Sotilasvirkailija [[Oke Tuuri soittaa suosittuja toivomuslevyjä Aunuksen radion studiossa 7. toukokuuta 1942. SA-kuva.]]Aunuksen Radio oli suomalainen radioasema jatkosodassa suomalaisten miehittämässä Itä-Karjalan osassa. Radioasema toimi Karl Marxin kadulla Äänislinnassa.
Perustaminen ja alkuajat
Talvisodan kuluessa ja jatkosodan alun aikana Päämaja huomasi, miten voimakas oli radion vaikutus rintamajoukkojen keskuudessa. Toisaalta mitä kauemmas Itä-Karjalaan suomalaiset joukot etenivät, sitä huonommaksi kävi kotimaan radioasemien kuuluvuus. Kun mukaan tuli vielä neuvostoliittolaisten radiohäirintä, ei Itä-Karjalassa voinut enää kuunnella suomalaisia asemia. Tämän takia kesällä 1941 päätettiin järjestää Karjalan Armeijan käyttöön oma radioasema.
Aunuksen Radion perustava kokous pidettiin 18. elokuuta 1941 Leppäsyrjässä. Kokouksen päätteeksi uuden radioaseman käyttöön luovutettiin henkilöauto ja kirjoituskone. Viikkoa myöhemmin tiedotettiin uuden radioaseman perustamisesta. Mutta järjestelyvaikeuksista johtuen Aunuksen Radion avajaiset järjestettiin vasta 1. syyskuuta 1941 Vieljärvellä. Silloin sen raatiin kuuluivat Pekka Tiilikainen, Niilo Sauro, Sulo Kolkka, Martti Haavio ja Yrjö Jylhä. Aluksi ohjelmaa oli sunnuntaisin ja se oli vaatimatonta. Yleisradiolta Helsingistä saatiin 20 äänilevyä. Kun niiden molemmat puolet oli soitettu, seurasi yleensä pari tuntia musiikkiohjelmaa. Luonnollisesti kevyt musiikki oli suosiossa. Suosikkien kärkilistaan kuuluivat mm. seuraavat kappaleet: Kirje sieltä jostakin, Savonmuan Hilima ja La Cumparsita.
Toiminta pääsee vauhtiin
left|thumb|Luutnantti [[Aimo Turunen haastattelee paikallisia Aunuksen karjalaisia Aunuksen radioon toukokuussa 1942. Turunen oli Aunuksen Radion karjalan-, vepsän- ja lyydinkielisten lähetysten toimittajana.]] Muutamia viikkoja perustamisensa jälkeen Aunuksen Radio alkoi tehdä ohjelmalöytöjä "korpien kätköistä". Radion toimintaa ryhdyttiin pienessä mittakaavassa mainostamaan. Vähitellen kutsuttiin paikalle ohjelmia pitämään "erilaisia paikallisesiintyjiä". Nämä olivat usein rintamajoukkojen keskuudesta poimittuja laulajia ja humoristeja. Puheohjelmiin tuli huumoria, pakinoita ja näytelmiä. Tietysti puheitakin pidettiin, mutta ne eivät saaneet olla pitkiä, sillä Aunuksen Radio tuotti nimenomaan rintamamiesten haluamia ohjelmia. Myöhemmin ohjelmatoiminta muuttui päivittäiseksi (jopa 15 tuntia/pv). Professori Aimo Turunen muisteli myöhemmin sodanaikaista radiotoimintaa: "Ei pyritty taiteellisen maun kasvattamiseen. Kun ohjelmaan oli merkitty 'kevyt puolituntinen', niin sen tuli todella olla 'kevyt'; Viipurin Vihtoria, Lännen lokaria jne.". Aivan oma osuutensa tuli Aunuksen Radion reporttereille. He tekivät haastatteluja sekä rintamalla että selustassa, jopa kotiseuduillaankin. Koska Aunuksen Radio oli tarkoitettu myös Itä-Karjalan väestölle, käytettiin päivittäislähetyksissä myös vepsän ja karjalan kieltä. Tähän tarkoitukseen määrättiin omat henkilönsä. Kun suomalaiset valtasivat Petroskoin ja nimesivät sen Äänislinnaksi, Aunuksen Radio asettui sinne.
Asemasota-aika
Asemasodan alussa radiotoimintaan tuli mukaan neuvostosotilaille tarkoitetut propagandalähetykset. Myös Aunuksen Radion henkilökunta kasvoi. Vuoden 1942 alussa radioaseman henkilökuntaan kuuluivat Oke Tuuri, Pekka Tiilikainen, Ahti Sonninen, Yrjö Jylhä, Arvo Alanne, Veikko Itkonen, Toivo Määttä, Aulikki Rautawaara, Oiva Paloheimo, Olavi Paavolainen, Matti Hälli, Aune Antti, Martti Jukola, Maaria Eira, Kosti Vehanen, Tauno Palo, Hannes Häyrinen, Jussi Himanka, Lea Piltti, A. Aimo ja Elli Pihlaja. Erityisesti Tiilikainen tuli hyvin suosituksi haastattelijana ja puhujana. Asemasodan aikana alkoi suomalaisten joukkojen keskuudessa kasvavassa määrin esiintyä sotaväsymystä. Aunuksen Radio lähetti heille ohjelmaa ("ikäväntorjuntaa"). Ohjelmaan kuului viihdettä ja tietoa. Siinä Aunuksen Radio onnistui. Propagandalähetykset eivät tuottaneet juurikaan tulosta, eivätkä vepsän- ja karjalankieliset lähetykset saavuttaneet merkittävää kuulijakuntaa.
Aunuksen Radion päätoimipaikka Petrozavodskissa oli radiomäellä, mutta sille kunnostettiin myös keskusstudio kaupungin keskustaan. Se vihittiin käyttöön kutsuvierain syyskuussa 1942. Paikka kuuluu Suomen Sotahistoriallisen Seuran matkakohteisiin. Aikaisemman keskusstudion rakennuksen tilalle on rakennettu toisen maailmansodan jälkeen kerrostalo. Paikan maantieteellinen koordinaatti on 61.788005, 34.369915
Loppuajat
16. kesäkuuta 1944 annettiin salainen käsky vetäytyä Itä-Karjalasta. Silloin Aunuksen Radio lopetti lähetystoimintansa Äänislinnasta käsin ja siirtyi Sortavalan lähistölle. Työläisten ja talonpoikien puna-armeijan ilmavoimien pommituksen ja rintamalinjan siirtymisen takia radio siirtyi sitten Pohjois-Karjalaan ja lopetti toimintansa syyskuussa 1944.
Muita jatkosodan rintamaradioita
Muita vastaavia rintamaradioita olivat Rukajärven rintamalla toiminut Korven Radio, Uhtualla toiminut Vienan Radio, Maaselän rintamalla toiminut Maaselän Radio ja Karjalan kannaksella Valkjärvellä toiminut Kannaksen Radio.
P-700 Granit
P-700 Granit on Neuvostoliitossa OKB-52:ssä kehitetty meritorjuntaohjus.
NPO Mašinostrojenija kehitti P-700-ohjuksen korvaamaan lyhyen kantaman P-70 Ametistin (SS-N-7) ja P-120 Malahitin (SS-N-9) Yhdysvaltain tukialusryhmien sukellusveneentorjunta-aseistuksen kehittyessä.
Ohjuksen massa on noin 7 000 kg ja taistelukärki 750 kg:n räjähde, aerosoliräjähde tai 500 kT:n ydinkärki. Ohjuksessa on suihkumoottori ja sen kantomatka on noin 550–625 km ja maksiminopeus 2,5 mach.
Evje og Hornnes
Evje og Hornnes on Norjan kunta Itä-Agderin läänin sisämaassa. Sen rajanaapureita ovat pohjoisessa Bygland, idässä Froland ja Birkenes, etelässä Iveland, Vennesla ja Marnardal, sekä lännessä Audnedal ja Åseral. Tammikuussa 2013 tehdyn väestönlaskennan mukaan Evje od Hornnesin kunnassa oli 3 556 asukasta.
Historia
Aikaisemmat Evjen ja Hornnesin kunnat yhdistyivät 1. tammikuuta 1960.
Diego Colotto
Seurajoukkueura
Colotto pelasi vuodet 2000–2004 kotimaansa Estudiantesissa, kunnes siirtyi Meksikoon. Siellä hän edusti vuodet 2005–2007 Tecos UAGia ja yhden kauden 2007–2008 Atlasia. Monet eurooppalaisseurat Serie A:sta ja Englannin valioliigasta olivat kiinnostuneita hänestä, mutta Colotto päätti vielä tuolloin pelata Meksikossa.
30. elokuuta 2008 Colotto siirtyi espanjalaisseura Deportivo La Coruñaan. Hänestä maksettiin 2,5 miljoonan euron siirtokorvaus. Kaudella 2008–2009 hän pääsi pelaamaan Uefa-cupin karsintaotteluita norjalaista Brannia vastaan. Deportivo hävisi ensimmäisen osan vieraissa numeroin 2–0, mutta toisessa osassa he kirivät eron umpeen voittamalla kotiottelunsa samoin luvuin. Ottelu eteni rangaistuslaukauskilpailuun, jonka Deportivo voitti. Colotto kuului ottelun sankareihin yhdessä Deportivo-maalivahti Daniel Aranzubian kanssa, joka torjui kolme rangaistuslaukausta. Pääsarjassa Colotto pelasi yhteensä 11 ottelua.
22. kesäkuuta 2012 Colotto teki sopimuksen Espanyolin kanssa.
U3 (standardi)
pienoiskuva|Logo. U3 oli Sandiskin ja M-Systemsin U3-yhteisyrityksen tuote, joka tuli saataville vuonna 2005. Vuonna 2006 Sandisk hankki M-Systemsin ja U3-yrityksestä tuli kokonaan Sandiskin omistama.
U3 smart drives on USB-muistikuille vuonna 2004 julkaistu standardoimaton laajennus. U3 lisää USB-muistitikulle lisäomaisuuksia, joita tavallinen USB-tikku ei tarjoa. U3 mahdollistaa esimerkiksi ohjelmien automaattisen suorittamisen suoraan USB-muistista. U3-standardin mukainen käyttöliittymäpaneeli toimii ainoastaan Microsoft Windows -käyttöjärjestelmissä.
Ominaisuudet
U3-standardia tukevat muistitikut sisältävät automaattisesti käynnistyvän U3 Launchpad -käyttöliittymäpaneelin, jonka avulla muistitikulle tallennettuja ohjelmia voidaan hallita, käynnistää ja päivittää uudempaan versioon. U3-standardi lisää muistitikulle myös mahdollisuuden salata muistitikulla sijaitsevat tiedostot salasanalla.
Laitteisto
U3-standardin mukainen muistitikku eroaa tavallisesta USB-muistitikusta vain siten, että tikulle on tallennettu U3-standardin mukaiset ohjelmistot ja levyosiot. Kun muistista poistetaan U3-tuki, USB-muistikku palautuu perinteiseksi USB-muistitikuksi.
U3 Lauchpad
U3 Launchpad -käyttöliittymäpaneeli mahdollistaa U3-ohjelmien hallinnan ja USB-muistiin tallennettujen tiedostojen salauksen. Launchpad sijaitsee USB-tikun emuloidussa CD-osiossa, joka käynnistetään autorun-komennolla. U3 Launchpad -käyttöliittymäpaneeli on suunniteltu vain Microsoft Windows -käyttöjärjestelmille.
U3-ohjelmistot
Jotta ohjelmistot toimisivat U3-käyttöliittymäpaneelissa, niiden on tuettava U3-stardardia. Käytännössä ohjelmasta tarvitaan oma U3-versionsa, joka toimii vain U3-USB-muistitikuilla.
Yhteensopivuus
U3 Launchpad- ja U3-ohjelmistot toimivat vain Windows 2000-, XP- ja Vista-käyttöjärjestelmissä. FAT-osion tiedostot voidaan lukea millä tahansa käyttöjärjestelmällä, jossa on USB-massamuistiasematuki.
Kritiikki
U3-tuen huonoihin puoliin kuuluu muun muassa se, että massamuistiasema näkyy "virheellisesti" kahtena levyasemana, koska U3-tukea varten on levylle jouduttu tekemään ylimääräinen lukittu, U3-toimintoihin tarkoitettu levyosio. Massamuistiosio ei ole myöskään käytettävissä, ennen kuin U3-levyosio (emuloitu CD-osio) on ladattu. Tämä aiheuttaa viivettä niin Windows-, Linux- kuin Mac OS -käyttöjärjestelmässä.
U3-tuen poisto
U3-ominaisuuden poisto onnistuu ainakin Microsoft Windows- ja Mac OSX -käyttöjärjestelmässä, sillä näille on internetissä haettavissa U3-poisto-ohjelma (U3 Launchpad Removal). Jos USB-muistitikulta poistaa U3-tuen, sen palauttaminen takaisin U3-formaattiin on mahdotonta.
Tulevaisuus
U3-standardi ei ole saavuttanut suurta suosiota. Sandisk ja Microsoft ovat tehneet yhteystyösopimuksen luodakseen seuraavan sukupolven USB-muistikkuformaatin, joka sisältäisi U3:sta tuttuja ominaisuuksia. Uuden formaatin nimi on StartKey.
Hitsauspistooli
Laitteita on niin monenlaisia kuin valmistajiakin, mutta perusperiaate on karkea metallilieriö, joka on kiinnitetty sulkeutuessaan toisiaan hankaavien kaksoisleukojen toiseen osaan. Toisessa osassa on piikivikärki. Nyt kun leuat puristetaan yhteen, piikivi iskee voimakkaan kipinän, joka sytyttää kulloinkin tarvittavan kaasuliekin.
Menetelmä on hyvin vanha, se kehitettiin jokseenkin yhtä aikaa kaasuvalon kanssa. Hitsauspistooli oli tärkeä työkalu, kun majakkalaivojen kaasulyhdyt sytytettiin.
Helsingin Työväenyhdistyksen Soittokunta
Helsingin työväenyhdistyksen soittokunta oli suomalainen puhallinyhtye, joka teki yhden pitkäsoitton Scandia-levymerkille vuonna 1969.
Todiste (elokuva)
Todiste (Proof) on John Maddenin ohjaama yhdysvaltalainen elokuva vuodelta 2005. Se pohjautuu David Auburnin Pulitzer- ja Tony-palkittuun näytelmään. Elokuvan aiheena on kahden tyttären (Gwyneth Paltrow ja Hope Davis) suhde huippulahjakkaaseen mutta mielisairaaseen matemaatikkoisäänsä (Anthony Hopkins).
Juoni
Eläkeikään ehtinyt huippumatemaatikko Robert (Hopkins) on luonut parhaat saavutuksensa jo vähän yli 20 vuoden iässä, mutta jatkoi opettamista Chicagon yliopistossa, vaikka hänen mielisairautensa oli edennyt jo pitkälle. Hänen tyttäristään huippulahjakas Catherine (Paltrow) on myös opiskellut matematiikkaa, muttei isänsä yliopistossa vaan läheisessä Northwesternissä ja pelkää mielenterveytensä puolesta. Hän on keskeyttänyt opintonsa hoitaakseen isäänsä tämän viimeisinä vuosina. Isän opiskelija (Gyllenhaal) on rakastunt Catherineen, mutta tyttö on vastahakoinen. Sisar Claire (Davis) on tavallisempi ja asuu New Yorkissa. Isän kuollessa käytännöllinen Claire haluaisi heti myydä heidän kotitalonsa yliopistolle, joka on sitä jo kysellyt, mutta talossa yhä asuvalle Catherinelle nopeat muutokset ovat henkisesti vaikeampia. Sitten isän sekavien muistiinpanojen joukosta löytyy julkaisematon, kauan ratkaisematta olleen matemaattisen ongelman ratkaisu, ja Catherine alkaakin väittää sitä omaksi työkseen.
Valtaosa elokuvasta tapahtuu isän kuoleman jälkeen, mutta elokuva sisältää paljon takaumia ja Catherinen kuvittelemia kohtauksia, joissa matemaatikkoisä esiintyy.
Näyttelijät
Lähde:
Vastaanotto
Chicagolainen elokuvakriitikko Roger Ebert antoi Todisteelle täydet neljä tähteä ja piti sen akateemisen yliopistoelämän kuvausta ”täsmälleen oikeana”. Suomalaisen Film-O-Holic-sivuston Juha Rosenqvist antoi elokuvalle kolme tähteä viidestä, kehui Paltrow’n roolityötä mutta valitteli, etteivät Paltrow, Hopkins ja Gyllenhaal yllä matemaatikkojen rooleissaan Kauniin mielen Russell Crowen tasolle.
Basilica di San Marco
thumb|230px|Näkymä aukiolta Basilica di San Marcoa kohti. Basilica di San Marco tai Pyhän Markuksen tuomiokirkko on yksi Venetsian päänähtävyyksistä. Se sijaitsee Piazza San Marcon eli Pyhän Markuksen torin itäpuolella. Sen käyttötarkoitus oli hyvin samanlainen kuin Hagia Sofian, joka oli yksi sen esikuvista, ja se oli selkeästi valtiovallan monumentti.
Rakennus on innoittanut monia säveltäjiä. Barokkiajan säveltäjistä mainittakoon Andrea Gabrieli, Giovanni Gabrieli, Alessandro Raverii ja Lodovico Grossi da Viadana sekä Claudio Monteverdi. Igor Stravinsky on omistanut kirkolle teoksensa Canticum sacrum ad honorem Sancti Marci nominis (1956). Englantilainen taidekriitikko John Ruskin on kirjoittanut teoksen The Stones of Venice (1853), jossa hän katsoi, että rakennusta voi ”lukea” samalla tavoin kuin Dantea tai muuta kirjallisuutta.
Historia
Alkuperäistä kirkkoa alettiin rakentaa vuonna 828 evankelista Markuksen kunniaksi. Se valmistui vuonna 832 mutta tuhoutui herttuan palatsin (Dogenpalatsin, Palazzo Ducale) tulipalon yhteydessä. Nykyistä basilikaa alettiin rakentaa vuonna 1063 osaksi Dogenpalatsia, ja se valmistui vuonna 1094. Pyhän Markuksen kirkosta tuli tuomiokirkko vuonna 1807.
thumb|Basilica di San Marcon viisi kupolia
Arkkitehtuuri
Olennaisilta osin Basilica di San Marco voidaan luokitella bysanttilaiseksi, ja sen esikuvana on ollut Konstantinopolin Pyhien apostolien kirkko, joka tuhoutui vuonna 1496. Kirkon viidestä kupolista yksi on ristikeskuksen ja loput ristivarsien päällä. Alun perin kirkossa oli ikkuna-aukkoja, jotka täytettiin 1200-luvulla seinäpinnan lisäämiseksi, jolloin bysanttilaisittain tärkeä valon määrä väheni.
Koristelu
Pyhän Markuksen tuomiokirkko eli Basilica di San Marco on koristeltu pylväin, veistoksin, mosaiikein ja jalokivin. Aukion rantanäkymää hallitsee 99 metrin korkeuteen kohoava Pyhän Markuksen kellotorni.
thumb|230px|Basilica di San Marcon sisäosia 1860-70 Kirkon sisäosia koristavat 1100-luvun mosaiikit ja rakennuksen pääalttari, Pala d’Oro, joka kuuluu bysanttilaisen taiteen mestariteoksiin. Pääalttaria suurennettiin pian kirkon valmistumisen jälkeen lisäämällä siihen bysanttilaista alkuperää olevia cloisonné-emalilevyjä, joille on ominaista viivan ja värin eleganssi. Vuoden 1204 ristiretken jälkeen kirkkoon kuitenkin teetettiin enenevissä määrin mosaiikkeja, jotka eivät edustaneet bysanttilaista tyyliä.
Oscar Tschirky
pienoiskuva|Oscar Tschirky vuonna 1885.Oscar Tschirky (s. 1866, La Chaux-de-Fonds, Sveitsi – 7. marraskuuta, 1950, New York) oli sveitsiläissyntyinen hovimestari (maître d'hôtel) joka oli töissä Delmonico-ravintolassa New Yorkissa ja Waldorf-Astoria-hotellissa Manhattanilla. Hänet tunnetaan nimellä Waldorfin Oscar. Tschirkyä pidetään waldorfinsalaatin ja thousand island -salaatinkastikkeen kehittäjänä.
Lloyd’s of London
thumb|Arkkitehti [[Richard Rogersin suunnittelema Lloyd’sin pääkonttori (Lloyd’s building) Lontoossa.]]
Lloyd’s of London on brittiläinen jälleenvakuutusmarkkinapaikka. Sen jäseninä on henkilöitä ja vakuutusyhtiöitä, jotka muodostavat liittoutumia jakaakseen vakuutustoiminnan riskit tasaisemmin. Toisin kuin monet muut alalla toimivat tahot, Lloyd’s ei ole yhtiö vaan osuuskunnan tyyppinen järjestö, jonka toimintaa säätelee Yhdistyneen kuningaskunnan parlamentin säätämä asetus. Se on perustettu vuonna 1688.
Lloyd'sin toiminta alkoi 1600-luvulla, kun kauppiaat ja laivanvarustajat kohtasivat Edward Lloydin kahvilassa ja sopivat järjestelyistä, joilla suojasivat toisensa katastrofeilta.
Evita
Evita voi tarkoittaa seuraavia:
Élisée Reclus
thumb|Élisée Reclus [[Nadarin ottamassa muotokuvassa.]] Jean Jacques Élisée Reclus (15. maaliskuuta 1830 Sainte-Foy-la-Grande, Ranska – 4. huhtikuuta 1905 Torhout, Belgia ) oli ranskalainen maantieteilijä ja anarkisti. Häntä pidetään yhdysvaltalaisen Henry David Thoreaun ohella varhaisimpana ekoanarkistina. Reclus’n maantieteellinen pääteos on 19-osainen La Nouvelle Géographie universelle, la terre et les hommes, jota hän kirjoitti lähes 20 vuotta. Reclus sai teoksesta Ranskan maantieteellisen seuran Société de géographien palkinnon vuonna 1892.
Elämä
Élisée Reclus syntyi Gironden maakunnassa kalvinistisen papin perheeseen. Hän oli toiseksi vanhin kaikkiaan neljästätoista lapsesta. Berliinin yliopistossa opiskellut Reclus vietti 1850-luvulla kuusi vuotta Yhdysvalloissa sekä Keski- ja Etelä-Amerikassa. Hän julkaisi ensimmäisen teoksensa vuonna 1855 Yhdysvalloissa. Ranskaan palattuaan Reclus kirjoitti muun muassa Revue des Deux Mondes -lehteen ja julkaisi kaksi kirjaa.
Saksan–Ranskan sodan aikana 1870–1871 hän oli mukana valokuvaaja Nadarin johtamassa operaatiossa, jossa piiritettyä Pariisia huollettiin kuumailmapalloilla. Reclus palveli myös kansalliskaartissa, jonka jäsenenä hän osallistui vuonna 1871 Pariisin kommuunin kansannousuun. Vangiksi jäätyään Reclus määrättiin aluksi karkotettavaksi Uuteen-Kaledoniaan, mutta tammikuussa 1872 karkotus muutettiin elinikäiseksi kansalaisuuden menetykseksi, ja hän joutui poistumaan Ranskasta. Reclus matkusti aluksi Italiaan, ja sen jälkeen hän asettui Sveitsiin, jossa hän jatkoi tieteellistä työtä. Saatuaan valmiiksi 19-osaisen pääteoksensa, Reclus otti vuonna 1894 vastaan opettajan viran Brysselin yliopistosta, missä myös hänen veljensä Élie työskenteli opettajana. Toisen pääteoksensa L’Homme et la Terren Reclus sai valmiiksi vain hieman ennen kuolemaansa vuonna 1905.
Poliittiset näkemykset ja kirjallinen tuotanto
Élisée Reclus oli ensimmäisiä anarkisteja, jotka omaksuivat ajatteluunsa ekologisia näkökulmia. Hän oli lihansyöntiä vastustanut kasvissyöjä, joka puhui luonnon- ja eläinsuojelun puolesta. 1860-luvulla Reclus’n tiedetään lyhyen aikaa kuuluneen myös vapaamuurareihin. Ilmeisesti hän ei kuitenkaan ollut mukana järjestössä kuin vuoden verran. Lisäksi Reclus oli kiinnostunut muun muassa naturismista ja esperanton kielestä. Hänen kirjallinen tuotantonsa käsittää 19-osaisen Nouvelle Géographien ja kuusiosaisen L’Homme et la Terren ohella toistakymmentä maantieteellistä ja kolme poliittista teosta. Lisäksi Reclus julkaisi pamfletteja ja lehtikirjoituksia.
Perhe
Reclus avioitui vuonna 1858 puoliksi afrikkalaisen Clarisse Brianin kanssa, joka kuoli jo vuonna 1869. Pariskunnalle syntyi kaksi tytärtä, vuosina 1860 ja 1863. Reclus’n toinen puoliso oli 1874 kuollut Fanny Lherminez, jonka kanssa hän ei kuitenkaan avioitunut virallisesti.
Élisée Reclus’n veljistä tunnettuja ovat anestesiaa kehittänyt kirurgi Paul Reclus, etnografi Élie Reclus, joka myös oli anarkisti, ja maantieteilijä Onésime Reclus, jota pidetään "frankofonia"-termin keksijänä.
Blindead
Blindead on puolalainen sludge metal/progressiivinen doom metal -yhtye, jonka perustivat vuonna 1999 Michał ”Zima” Zimorski ja Mateusz Maurycy ”Havoc” Śmierzchalski. Yhtyeen alkuperäinen nimi oli Incorrect Personality, mutta se vaihdettiin myöhemmin nykyiseen.
Diskografia
EP:t
Jäsenet
Entiset jäsenet
Simon Skrabb
Simon Skrabb (s. 19. tammikuuta 1995 Pietarsaari) on suomalainen jalkapalloilija, joka edustaa Allsvenskanissa pelaavaa Kalmaria. Pelipaikaltaan hän on hyökkäävä keskikenttäpelaaja.
Ura
Skrabb aloitti jalkapallon 6-vuotiaana Jaron juniorijoukkueissa. Hänet kutsuttiin Liverpooliin testileirille 12-vuotiaana, minkä jälkeen hän on käynyt useaan otteeseen seuran luona. Loppuvuonna 2010 hän solmi Jaron kanssa kolmivuotisen sopimuksen. 12. toukokuuta 2011 Skrabbista tuli kaikkien aikojen nuorin Veikkausliigassa maalin tehnyt pelaaja.
Vuoden 2014 alussa Skrabb siirtyi lainasopimuksella Ruotsin pääsarjaan Åtvidabergin riveihin.
Skrabb on pelannut 29 poikien maaottelua vuoteen 2014 mennessä ja jatkanut sen jälkeen nuorten maajoukkueissa. Hänet valittiin vuoden 2011 parhaaksi poikapelaajaksi.
Skrabb teki debyyttinsä Suomen maajoukkueessa 10. tammikuuta 2016 Ruotsia vastaan. Vuonna 2017 hän pelasi neljä maaottelua, vuonna 2018 kolme maaottelua ja vuonna 2019 viisi maaottelua.
Crow’t
Crow’t eli varisintiaanit (apsaroke, Apsáalooke, engl. crow indians) ovat Pohjois-Amerikan alkuperäisiä asukkaita. He kuuluvat kielellisesti siouxien laajaan kieliperheeseen. Historiallisella aikakaudella crow’t kansoittivat Yellowstone-joen laaksoja eteläisessä Montanassa ja pohjoisessa Wyomingissa. Hevosia saatuaan crow’t ryhtyivät vaeltaviksi biisoninmetsästäjiksi. He omaksuivat tasankointiaanien aineellisen kulttuurin, johon kuului muun muassa tiipiiden käyttö. Vuonna 1780 crowien lukumääräksi on annettu 4 000 henkeä.
Vuonna 1868 Crow’t asettuivat vastustelematta laajaan reservaattiin, jonka Yhdysvallat osoitti heille Montanasta. Seuraavan vuosikymmenen aikana monet crow-tiedustelijat palvelivat Yhdysvaltain armeijan riveissä siouxeja, cheyennejä ja arapahoja vastaan käydyissä sodissa. Nykyään crow’t elävät reservaatiossa Billingsin kaupungin eteläpuolella Montanan eteläosassa.
Varhainen historia
thumb|250px|Crowien pääasiallinen entinen asuinalue vihreällä, Montanan ja Wyomingin alueilla, ja sen sisällä oranssilla nykyinen reservaatti (oranssin alueen itäinen kaista pois lukien) Crowien alkuperäinen nimi Apsáalooke tarkoitti suurinokkaista sukupuuttoon kuollutta lintulajia. Nimen olivat antaneet hidatsat. Yleisesti sana apsaroke on kuitenkin käännetty "korppikansa" tai "korppien kansa". Esihistoriallisella ajalla crow’t ja hidatsat olivat asuneet vierekkäin, mahdollisesti yhtenä kansana, Minnesotassa tai Wisconsinissa. Muuttoliikkeen suuntautumisen syytä länteen ei ole tarkalleen pystytty selvittämään. Samoin heidän saapumisensa ajankohta Suurille tasangoille on kiistanalainen. Antropologit ja historioitsijat ovat sijoittaneet tapahtuman 1450–1700-lukujen välille. Hidatsojen suullisen perimätiedon mukaan crow’t saattoivat erkaantua kahdeksi ryhmäksi, joista niin kutsutut vuoristo-crow’t vaelsivat luoteisille tasangoille jo kaksi vuosisataa ennen joki-crowien muuttoa. Kuivuuden ja siitä aiheutuneen riistan vähenemisen on arveltu erääksi syyksi siirtyä ruohoisille preerioille, joiden biisonilaumoista crow-metsästäjät olivat tietoisia.
Oman perimätietonsa mukaan crow’t asettuivat ensin Albertaan, mutta todettuaan ilmaston liian kylmäksi he matkustivat eteläisemmille seuduille Isolle Suolajärvelle Utahiin. Täällä he tapasivat shoshoneita ja ostivat näiltä ensimmäisen hevosensa noin vuonna 1700. Etsiessään pyhää maata, joka sopisi tupakan viljelyyn he lopulta saapuivat Wyomingiin ja Montanaan, jonne pystyttivät kylänsä. Minnesotaan jääneet hidatsat ja joki-crow’t vaelsivat myöhemmin yhdessä Pohjois-Dakotaan. Hidatsojen asettuessa täällä ennestään asuneiden mandanien naapureiksi jatkoivat joki-crow’t matkaansa länteen.
Kaupankäyntiä ja sotaa
1700-luvun aikana crow’t nousivat merkittävään asemaan tasankojen kaupankäynnissä. Mandanien, hidatsojen ja arikarojen kylien toimiessa kauppakeskuksina Pohjois-Dakotan alueella liikkuivat crowien ryhmät läpi tasankojen helpottamassa kauppatavaran liikkumista. Vuoristojen crow’t kuljettivat tuotteita läntisille heimoille joki-crowien keskittyessä itään. Kauppakontaktien helpottavuutta lisäsi hevosten saapuminen tasangoille. Utet ja shoshonit aloittivat niiden kaupan lännessä, comanchet hieman etelämpänä. Crow’t kuljettivat suuria hevoslaumoja intiaanien kauppakeskuksiin, josta eläimet myytiin saman tien eteenpäin ympäristön kymmenille eri heimoille.
Saman vuosisadan aikana monet heimot aloittivat tunkeutumisensa tasangoille. Crow’t saivat naapureikseen kiowat, jotka heidän luvallaan saivat jäädä asumaan Black Hillsin ympäristöön. 1770-luvulla idästä tulleet cheyennet ja lakotat työnsivät kiowat kohti etelää ja painostivat croweja länteen. Kalliovuorten ja Montanan tasankojen reunamailla crow’t liittoutuivat shoshonien, flatheadien ja kutenaiden kanssa ja koettivat torjua Saskatchewanista Montanaan tunkeutuvia mustajalkoja, creitä ja assiniboineja, jotka edustivat pohjoista rautaliittoa. Vuosisadan loppuun mennessä flatheadit, ja lähinnä mustajalat olivat ajaneet kutenait Kalliovuorille. Tasangoille jääneet pienehköt shoshonien ryhmät asuivat crowien suojeluksessa. Kiitokseksi shoshonit välittivät crowien kauppatavaraa vuoriston uto-asteekinkielisille heimoille, joilla puolestaan oli yhteys New Mexicon espanjalaisiin.
1800-luku
thumb|250px|Intiaaniasiaintoimiston vartioimia vangittuja croweja. Montana, 1887. Lakotat ja cheyennet tekivät 1800-luvun ensimmäisinä vuosikymmeninä toistuvia retkiä crowien maille riistan ja suurten hevoslaumojen houkuttelemina. Talvella 1819–1820 crow’t menettivät suuren talvileirinsä cheyennien ja lakotojen yhteishyökkäyksessä. Satoja croweja surmattiin tai otettiin vangeiksi. Saman vuosikymmenen aikana heidän oli siirryttävä Powder-joelta länteen cheyennien tieltä.
Crowien ystävyyssuhteet heidän läntisiin rajanaapureihinsa nez perceihin vahvistuivat. Heimot auttoivat toisiaan sodissa yhteisiä vihollisia vastaan tasangoilla, kiinteyttivät kauppasuhteitaan ja solmivat lukuisia seka-avioliittoja. Tämän lisäksi crow’t suostuivat antamaan tupakkapeltojaan nez percein hoidettaviksi.
Yhdysvaltain ja tasankointiaanien välisissä sodissa crow’t ansaitsivat mainetta Yhdysvaltain armeijan liittolaisina. Useat crow’t kunnostautuivat tiedustelijoina varsinkin 1870-luvulla käydyissä sodissa siouxeja, cheyennejä ja arapahoja vastaan. Crow-tiedustelijoiden päällikkö Plenty Coups rohkaisi sotureitaan tulevaisuuteen viittaavalla lauseellaan: "Kun sodat ovat ohi, sotilaitten päälliköt muistavat miten crow’t auttoivat heitä päämääränsä saavuttamisessa!"
1900-luku
190px|thumb|Crow-päällikkö Plenty Coup v. 1908. Vuonna 1921 crowien vanha päällikkö Plenty Coups sai erityisen kunnian historiallisessa kansallistilaisuudessa. Hänet valikoitiin edustamaan kaikkia intiaaneja "Tuntemattoman Sotilaan haudan" vihkiäistilaisuudessa Washingtonissa. Seremonian lopuksi crow-päällikkö laski haudalle sodissa käyttämänsä sulkapäähineen ja coup-kepin. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen crowien heimoneuvosto onnistui luomaan hyvät suhteet Yhdysvaltain intiaanivirastoon. Vaikka tämä antoi croweille mahdollisuuden moniin itsenäisiin päätöksiin se ei kuitenkaan taannut heidän maittensa säilymistä. 1950-luvulla liittovaltio painosti crow’t myymään kaikki oikeutensa Bighorn-joen kanjoniin, jonne rakennettiin pato. Rakennelma nimettiin crowien heimoneuvoston johtajan Robert Yellowtailin mukaan, vaikka hän oli jyrkästi ollut vastustamassa hanketta. Croweille luvatusta viidestä miljoonasta dollarista maksettiin vain puolet. Jokainen heimon jäsen sai 600 dollaria. thumb|210px|Crowien päämies Carl Venne ja tuleva Yhdysvaltain presidentti Barak Obama vuonna 2008.
Hallinto
Crow-reservaatio on Yhdysvaltain intiaanireservaatioista viidenneksi suurin, 37 665 km². Vuonna 2001 astui voimaan crowien uusi perustuslaki. Sen mukaan crowien yleisneuvosto on heimon hallintoelin, vaikkakin valta jakaantuu vallan kolmijaon mukaisesti. Sitä edeltäneessä vuoden 1948 perustuslaissa sekä toimeenpano-, lainsäädäntö- että tuomiovalta olivat heimon yleisneuvostolla, johon kuuluivat kaikki yli 18-vuotiaat naiset ja yli 21-vuotiaat miehet. Hallintojärjestelmä oli suora demokratia, jollaista tiettävästi edellisen kerran oli käytetty antiikin Kreikassa.
Teoriassa heimoneuvosto on yhä hallitseva elin, vaikkakin se ei ole kertaakaan kokoontunut sitten vuoden 2001 perustuslain voimaanastumisen jälkeen. Toimeenpanevassa elimessä on neljä viranomaista: puheenjohtaja, varapuheenjohtaja, sihteeri sekä varasihteeri. Samat henkilöt ovat myös viranomaisia heimon yleisneuvostossa. Lakia säätävässä elimessä on kolme jäsentä kustakin kuudesta intiaanireservaatin alueesta. Lainkäyttöelimessä on oikeuden presidentti ("Chief Justice"). Tällä hetkellä virkaatekevänä crow-kansakunnan oikeuden presidenttinä toimii Angela Russell. Vuonna 2009 crow’t ottivat osaa presidentti Barak Obaman virkaanastujaisiin.
Crowien hallinnollinen päämaja sijaitsee Crow Agencyssä Montanan Big Horn Countyssä, ja heimoneuvoston virkaatekevänä puheenjohtaja toimii Carl Venne. Lainkäyttöelimessä on oikeuden presidentti ("Chief Justice"). Tällä hetkellä virkaatekevänä crow-kansakunnan reservaattioikeuden presidenttinä toimii Angela Russell.
Elinkeinot
Crowt olivat alun perin maanviljelijöitä. Muuttaessaan tasangoille he säilyttivät vanhoista viljelykasveistaan ainoastaan tupakan, jonka voimaan he uskoivat yhtä lailla sodankäynnissä kuin rituaaleissakin. Tasankojen metsäisillä länsilaidoilla asuvien crowien ryhmille majavanpyynti oli tärkeä elinkeino itäisemmän kansanosan metsästäessä biisoneita. Kaupankäynti oli tärkeässä osassa kaikkien crowien keskuudessa. Kalastus ei sen sijaan kuulunut merkittävänä osana crowien elinkeinoihin.
Klaanit
Crowt jakaantuivat eksogaamisiin klaaneihin, joiden jäsenyys tuli äidinpuolelta. Klaanien päällikköinä toimivat ansiokkaat soturit. Crowien keskuudessa oli myös naissotureita, joista kuuluisin gros ventreiltä siepattu Pine Leaf toimi myös heimonsa päällikkönä. Nuoret miehet pääsivät soturiseuroihin ensimmäisen sotaretkensä jälkeen. Nuorimpien ja vanhempien soturien seurat perustuivat ikäryhmitykseen, muiden valitessa jäsenensä vapaasti.
Ulkonäkö
thumb|left|Curly oli eräs [[everstiluutnantti George Armstrong Custerin käyttämistä crow-tiedustelijoista.]] Crowt olivat tunnettuja silmiinpistävästä ulkonäöstään. Naisten asut koostuivat lampaan tai peuran nahasta valmistetuista mekoista, jotka oli koristeltu hirven hampailla. Varsinkin juhlatilaisuuksissa pidettävät vaatteet oli koristeltu geometrisin kuvioin, kirkkain värein ja piikkisian piikein. Jalassa pidettiin säärystimiä ja mokkasiineja. Toisin kuin miehillä, naisilla oli lyhyet hiukset. Miehet pukeutuivat paitaan, säärystimiin, vyöhön, lannevaatteeseen ja mokkasiineihin. Kylmällä säällä ympärille kietaistiin puhvelinvuota. Miesten hiukset olivat pitkät, toisinaan niitä oli jatkettu takaa erilaisin hiuslisäkkein kuten hevosenjouhin. Miehet omaksuivat näyttävän pompidou-kampauksen, jossa hiukset kohotettiin edestä ja jäykistettiin rasvalla. Talvisin molemmat sukupuolet käyttivät turkishattuja. Osa miehistä ja naisista tatuoi itsensä.
App Store
App Store on Applen kehittämä sovelluskauppa, jossa myydään sovelluksia Applen iOS-laitteisiin. Sovelluksia kehittävät pääasiassa ulkopuoliset sovelluskehittäjät Applen tarjoamilla kehittäjäavuilla.
Sovelluksia on sekä ilmaisia että maksullisia. Sovellukset voidaan ladata suoraan iOS-laitteeseen tai tietokoneeseen (PC tai Macintosh) iTunesin avulla. 30 % sovelluksen hinnasta menee Applelle ja 70 % sovelluksen kehittäjälle.
Historia
App Store avattiin 10. kesäkuuta 2008 iTunesin päivityksellä. 11. kesäkuuta iPhone 3G julkaistiin mukanaan iOS 2.0.1, joka tuki App Storea. Uusi iOS 2.0.1 käyttöjärjestelmä iPhonelle ja iPod Touchille oli saatavilla myös iTunesin kautta. 1. heinäkuuta 2011 App Storessa oli jo 425 000 sovellusta virallisesti saatavilla.
Turvallisuus
App Storea on pitkään pidetty turvallisena sovelluskauppana, sillä sinne pääsevät sovellukset tarkistetaan käsin. Vuonna 2015 App Storesta löydettiin yli 300 saastunutta sovellusta.
Lähteet
Itunes Store
P-800 Oniks
thumb|250px|Yakhont P-800 Oniks on venäläisen NPO Mašinostrojenijan (ent. OKB-52, ent. TsKBM MOM) kehittämä ja myymä meritorjuntaohjus. Sen kantomatka on noin 300 km ja taistelukärki 250 kg. Vientiversiota myydään nimellä Yakhont. Ohjusta on esitelty vuodesta 1993 eteenpäin erilaisilla messuilla.
Ohjus laukaistaan rakettimoottorilla ja se käyttää lennon aikana ramjetmoottoria. Ohjuksen massa laukaisussa on noin 3 000 kg ja pituus 8,9 metriä. Sen voi laukaista myös 650 mm torpedoputkesta. Maksiminopeus on korkealla 2,6 mach ja matalalla 2,0 mach, jolloin myös kantomatka putoaa 120 kilometriin. Ohjuksen nopeus sen osuessa kohteeseensa on 750 m/s, mikä saattaa olla liikaa CIWS-tyyppisille ilmatorjuntajärjestelmille.
Venäjä solmi vuonna 2007 sopimuksen Syyrian kanssa ohjusten myynnistä. Yhdysvallat ja Israel vastustavat kauppoja. Syyriaan ja Vietnamiin on toimitettu 2 järjestelmää. Marraskuussa 2016 Venäjän puolustusministeriö ilmoitti että rannikkopuolustusohjuksia on sijoitettu Syyriaan ja niitä on käytetty iskuissa maakohteita vastaan.
Venäläis-intialainen BrahMos perustuu tähän ohjukseen.
Kolvananuuro
Kolvananuuro on rotkolaakso eli uuro Kontiolahden ja Joensuun Enon raja-alueella. Kolvananuuro on myös noin 1,5 neliökilometrin suuruinen luonnonsuojelualue, joka on tunnettu retkikohde.
Maantietoa
Kolvaanuuro sijaitsee noin 13 kilometriä Kontiolahden kirkonkylästä koilliseen ja Joensuun Enon kirkonkylästä 10 kilometriä luoteeseen korkealla kallioalueella Kyykän, Hautajärven ja Kuusjärven välisellä haja-asutusalueella. Alueen mäkien huiput kohoavat yli 220 metrin korkeuteen mpy. Mäkialuetta halkaisee luode-kaakko- suuntainen ja yli neljä kilometriä pitkä rotkolaakso. Jyrkänteiden ympäröimä osuus on noin kilometrin pituinen ja paikoitellen louhikkoinen. Kallioseinämät kohoavat 15–60 metrin korkeuteen laakson yläpuolelle.
Natura-alue
Kolvananuurosta ja sen lähialueista on vuonna 1994 perustettu Natura 2000- hankkeen luonnonsuojelualue (195 hehtaari, FI0700023), jolla pyritään säilyttämään erityiset rotkolaaksojen luontotyypit ja sen eliöstön moninaisuus.
Natura-alue sisältää rotkolaakson, viereisen Kaitapuron alueen ja Matikkavaaran sisältävän alueen, jotka ovat kaikki lähes luonnontilaisia. Suuri osa alueesta muodostuu boreaalisesta metsäalueesta, johon kuuluu iäkkäitä kuusikkoja, lehtometsiä ja puustoisia suoalueita. Alueella kohtaa eteläinen ja pohjoinen kasvilajisto. Esimerkiksi kalliopinnoilla viihtyy Lapissa esiintyvä pahtarikko ja lehdoissa eteläinen lehtopähkämö. Puron varrella kasvavat saniaislehtoja, jossa viihtyy korkeat kotkansiivet ja myyränporras. Alueella tavataan runsaasti kääpiä. Alueella pesii arviolta 480 lintuparia neliökilometrillä, mikä on yli kaksinkertainen määrä Suomen tyypilliseen arvoon 100–200 paria.
Natura-alueen viereen on perustettu vuonna 2020 yksityinen luonnonsuojelualue, joka laajentaa Natura-alueen yhtenäistä suojelualuetta yli kaksinkertaiseksi. Uusi suojelualue on pinta-alaltaan 200 hehtaaria ja se sijaitsee Kolvananuuron rinnalla.
Retkeilyalue
Kolvananuuron läpi ja sen lähiympäristöön on viitoitettu päiväretkeläisille sopiva reitti, jonne on järjestetty Kontiolahden kirkonkylän lähellä valtatieltä 6 ja Enon suunnalta Joensuu–Lieksa-tiellä alkava opastus. Reitti kulkee Pienen Koirilammen kautta, jossa sijaitsee nuotiopaikka. Kolvananuuron polku liittyy muihin vaellusreitteihin, jotka ovat Kolinpolku, Patvinpolku ja Kaltimonkierto.
Luonnonhistoriaa
Jääkaudella 100 000–15 000 vuotta sitten on Kolvananuuro ilmeisesti ollut suuren osan ajasta moreenin täyttämänä. Kun viime jääkauden loppuvaiheessa alkoi mannerjäätikkö sulaa, kulkeutuivat sulamisvedet jäätikön pohjalle ja virtasivat Kolvananuuron läpi huuhtoen sen tyhjäksi. Kun jäätikkö lopulta suli alueen päältä pois, jäi rotkolaakso paljaana näkyviin. Natura-alueen korkeuserot vaihtelevat 90 metristä 250 metriin.
Kepler-37b
Ominaisuudet
Kepler-37 kiertää emotähteään 0,1 AU:n etäisyydellä, ja sen kiertoaika on noin 13 päivää. Kooltaan se on pienempi kuin aurinkokunnan pienin planeetta Merkurius ja vain hieman suurempi kuin Kuu (säde noin 0,303 Maan sädettä). Planeetan pintalämpötilan arvioidaan olevan noin 370 astetta, ja se lienee vedetön ja kaasukehätön.
Cella
pienoiskuva|Cella (tummennettuna) tyypillisen kreikkalaisen temppelin pohjakaavassa. Cella (lat., ”pieni huone”, ”kammio”) eli naos oli antiikin ajan temppeleissä, kuten kreikkalaisissa ja roomalaisissa temppeleissä, temppelin sisin osa, jonne jumalankuva oli sijoitettu.
Termiä naos käytetään erityisesti kreikkalaisista temppeleistä puhuttaessa. Laajemmin naos voi kuitenkin viitata myös koko temppelin ydinrakennukseen cella, pronaos ja opisthodomos mukaan lukien. Termiä cella voidaan käyttää sekä kreikkalaisista, roomalaisista että muista temppeleistä puhuttaessa, ja myös kirkkoarkkitehtuurissa.
Cella oli yleensä yksinkertainen, pohjakaavaltaan suorakulmion muotoinen ja ikkunaton huone. Kreikkalaisissa temppeleissä cella oli yleensä rakennuksen keskellä, roomalaisissa temppeleissä puolestaan rakennuksen takaosassa. Cella saattoi olla jaettu pylväsriveillä laivoihin. Mikäli cellassa oli pylväitä, ne olivat usein eri tyylisuuntaa kuin temppelin peristasiksen pylväät. Ainoa sisäänkäynti cellaan oli yleensä itäpäästä pronaoksen tai muun portiikin kautta. Mikäli temppelissä oli cellan takana sijainnut adyton, sinne pääsi vain cellasta.
Toni Childs
Toni Childs (s. 29. lokakuuta 1957 Orange, Kalifornia) on yhdysvaltalainen laulaja-lauluntekijä. Hän solmi vuonna 1985 levytyssopimuksen A&M Recordsin kanssa ja julkaisi debyyttialbuminsa Unionin vuonna 1988.
Childs on ollut kolmesti ehdolla Grammyn saajaksi ja voittanut Emmy-palkinnon. Hän asuu nykyisin Havaijilla ja on toipunut Gravesin taudista.
Koodin väritys
Koodin väritys (tunnetaan myös nimillä koodin korostus, syntaksin väritys ja syntaksin korostus, ) on joidenkin tekstieditorien tukema ominaisuus, joka värjää ja korostaa tekstiä (esimerkiksi lähdekoodia) eri värityksin ja muotoiluin visualisoiden näin tekstin rakenteen selkeämmäksi.
Koodin värityksestä on apua muun muassa virheiden havaitsemisessa ja väritys oikein toteutettuna nopeuttaa kehittäjää hahmottamaan käsiteltävän kokonaisuuden nopeammin kuin tavallisesti.
Historia
LEXX (, tunnetaan myös nimellä LPEX), ohjelma jolla kirjoitettiin Oxford English Dictionarya vuonna 1985 oli todennäköisesti ensimmäinen editori joka tuki koodin väritystä.