cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sergei Okulov
Seminaari toimii
Koska tilat olivat pienet ja joukkokin rajallinen, nimenomaan Okulovin persoona rehtorina muovasi voimakkaasti tulevien papiston jäsenten luonnetta. Myöhempi rovasti Leonidas Homanen muisteli:
Aktiivista toimintaa ortodoksisuuden hyväksi
Rovasti Okulov oli koko työnsä ajan myös aktiivisesti jumalanpalveluksia toimittanut pappi sekä pidetty sielunhoitaja; hänen rippilapsensa muistelevat häntä lämmöllä: isä Sergei oli
Turrón
Turrón on peräisin arabikulttuurista, ja tiedetään, että se on tunnettu Espanjassa jo ainakin 1500-luvulla. Nykyään jouluisin on saatavilla laaja valikoima erilaisia ja erimakuisia variaatioita turrónista. Se on suosittua joka puolella Espanjaa, erityisesti Välimeren rannikolla Valenciassa ja Kataloniassa. Samantapaista nougat'ta on tapana tehdä Espanjan lisäksi myös Italiassa ja Ranskassa. Turrónista tehdään myös jäätelöä.
Sergei Okulov
Aktiivista toimintaa ortodoksisuuden hyväksi
Aikalaisnäkemys pitää Okulovia kansallismielisenä valistajana ja Karjalan opettajana. Luterilaisetkin arvostivat häntä; Sortavalan tyttökoulun ja lyseon onnittelut hänen 70-vuotispäivänään syksyllä 1923 esittänyt rehtori K.S. Kaikkonen totesi:
Sanelma Kuusisto
Sanelma Marjatta Kuusisto (16. syyskuuta 1918 Kauhajoki – 14. huhtikuuta 1995 Kauhajoki) oli suomalainen runoilija.
Sergei Okulov
Arvostus kasvaa edelleen – jopa vastustajien joukossa
Rovasti Okulovin pappina olon 60-vuotispäivänä 30. tammikuuta 1936 (uutta ajanlaskua) Nuorten Ortodoksisten pappien liitto julkaisi tavallisena ja korupainoksena 47-sivuisen kirjasen ’’Uskonsa kadottaneelle ystävälle’’; teos koostui Okulovin kirjoitussarjasta joka oli alun perin ilmestynyt Aamun Koiton viidessä ensimmäisessä numerossa vuonna 1929.
Rovastin 85-vuotispäivänä häntä juhlittiin erityisesti: taiteilija Alpo Sailo ojensi hänelle muovailemansa erinomaisen onnistuneen muotokuvan.
Samoin Aamun Koitto julkaisi pitkän ja perusteellisen artikkelin juhlijan elämäntyöstä niin seminaarissa kuin PSHV:ssakin.
Luterilainen kouluneuvos Kaarlo Merikoski kirjoitti seuraavaan Aamun Koittoon pitkän ja arvostavan artikkelin, jossa painotti Okulovin työtä suomenkielisen jumalanpalveluksen hyväksi, hänen kirjallista työtään ja vaikutustaan suomalaiskansallisen karjalaisen ortodoksisuuden hyväksi autonomian loppuaikana (tai Merikosken sanoin ”venäläistämisaikana”). Kirjoitus päättyi seuraaviin sanoihin:
Maanpakolaiseksi - ja leskeksi
Talvisota oli raskas isku Okuloville; hän joutui jättämään kotinsa ja seminaarin; kovin isku hänelle oli rakastetun puolison kuolema evakkomatkan juuri saavuttua uuteen kotipaikkaan; he ehtivät viettää vuonna 1936 timanttihäitään eli 60-vuotishääpäiväänsä.
Okulovin lähtö
Isä Sergei sai uuden kodin Kuopiosta, mutta kuoli 8. helmikuuta 1940. Hänet haudattiin juhlavasti, sotatilan johdosta tosin yön pimeydessä.
Kokonaismerkitys
Oulun metropoliitta, KP isä Panteleimon, käsittelee Okulovin näkemyksiä vuonna 1996 ilmestyneessä piispa Kipriania käsittelevässä romaanissaan Iloitse, Karjalan maa; isä Panteleimon pyrkii hahmottamaan Okulovin näkemyksiä nimenomaan osana tämän omaa aikakautta. Hän toteaa:
Jäljempänä isä Panteleimon tuo esiin myös Okulovin ja Kiprianin näkemyseron suomen kielen tarpeellisuudesta – tai Okulovin kannalta välttämättömyydestä – vahvistettaessa ortodoksisuuden asemaa Karjalassa.
Samoin vuonna 1996 toimittaja Tapani Kärkkäinen paneutui Okulovin elämäntyöhön valmistellessaan Aamun Koiton 100-vuotisjuhlanumeroa. Kärkkäisen mukaan Okulovin keskeisiä ajatuksia olivat kansankielisyys, ajatus traditiosta elävänä voimana, edistykselliset ajatukset kalenteriasiassa sekä demokraattisuus.
Kärkkäinen arvioi, että Okulovin liberaalit näkemykset juontuivat Venäjän kirkossa vuosisadan vaihteen tienoilla vallinneista uudistusvirtauksista. Hän toteaa myös, että Okulovissa olisi hänen mukaansa aineksia suomalaiseksi pyhäksi.
Entinen Helsingin kirkkoherra, isä rovasti Veikko Purmonen puolestaan asettaa sanansa huomattavasti varovaisemmin artikkelissaan seurakunnan ’’Ortodoksiviesti’’–lehdessä syksyllä 2003; hän toteaa että tämän päivän uskovillekin ja erityisesti papistolle Sergei Okulov on innostava esikuva ja hengellinen opettaja.
Okulovin kasvattajan työtä korostaessaan Purmonen – itsekin pitkäaikainen seminaarin opettaja - on lähempänä Okulovin omia tavoitteita kuin Okulovin kansallista kulttikuvaa kiillottamaan pyrkineet tulkitsijat. Okulov ei ollut poliitikko eikä hän pyrkinyt tekemään karjalaisista kansallismielisiä suomalaisia siinä mielessä kuin kansallisintoinen luterilainen Suomi sen maailmansotien välisenä aikana halusi ymmärtää.
Mitrarovasti Sergei Okulov oli siis ennen muuta opettaja, kasvattaja ja aidon ortodoksisen uskon puolustaja, jolle kansankielisyys ja kansanvalistus olivat välineitä, joilla hän pyrki estämään sulautumasta uskonnollisesti luterilaisiin tai poliittisesti venäläisiin.
Rovasti Sergei Okulovin saamat kunnianosoitukset
Vuonna 1923, kun Okulov täytti 70 vuotta, perustivat hänen oppilaansa ”Rovasti S Okulovin rahaston” valistustyön hyväksi. Oppilaat toivoivat että PSHV hoitaisi rahastoa ja näin myös tapahtui. 24. marraskuuta 1923 pidetyssä Veljeskunnan komitean kokouksessa Okulov siirsi PSHV:n hallintaan rahastoon kertyneet 1230 silloista markkaa (nykyrahassa noin 200 euroa). Rahaston toiminnasta ei ole muita tietoja, mutta PSHV:n 100-vuotisjuhlapäivänä 20. tammikuuta 1985 Veljeskunta perusti sen uudelleen nimellä ”Rovasti Sergei Okulovin stipendirahasto”. Rahaston tehtäväksi tuli tukea merkittävää ortodoksisen kirjallisuuden käännös- tai julkaisutyötä tai muuta merkittävää ortodoksista valistustyötä Suomessa.
Norvestia
Norvestia Oyj on suomalainen, vuoteen 2017 asti Helsingin pörssissä noteerattu sijoitusyhtiö. Norvestia kuului aiemmin Kaupthing Bank -konserniin. Yhtiö sijoittaa pääasiassa Pohjoismaisissa pörsseissä noteerattuihin arvopapereihin. Tavoitteekseen sijoitustoiminnassa Norvestia ilmoittaa hyvän riskikorjatun tuoton tuottamisen, ja se onkin hajottanut omistuksiaan laajalti niin suoriin osakeomistuksiin, hedge-rahastoihin kuin optioihinkin.
Nykyinen nimi Norvestia rekisteröitiin 1996. Yhtiön substanssi oli 10,19 euroa osaketta kohti vuoden 2015 lopussa. Norvestia on perinteisesti tunnettu hyvänä osingonmaksajana ja sen omavaraisuusaste on korkea. Hallituksen puheenjohtajana toimii J.T. Bergqvist. Vuoden 2015 lopussa CapMan Oyj omisti 28,7 % Norvestian osakkeista ja äänivallasta. Norvestia Oyj:stä tuli CapMan-konsernin tytäryhtiö 19.12.2016. CapMan Oyj omisti 92,5 prosenttia Norvestian osakkeista 31.3.2017.
Historiaa
Yhtiö perustettiin vuonna 1984 nimellä SYP-Invest Oy, ja pörssiin se listautui seuraavana vuonna.
SYP-Investin perusti Suomen Yhdyspankki. Perustamisen takana oli vuonna 1983 säädetty sijoitusyhtiölaki. SYP-Investin avulla pankki sai liikkuma-alaa osakemarkkinoilla ja osakeomistusten kautta vaikutusvaltaa muihin yhtiöihin. Vaikka SYP-Invest oli itsenäinen pörssiyhtiö, Yhdyspankki valvoi pitkälti sen toimintaa.
Yhtiön yleisöanti syksyllä 1984 sujui hyvin. Annilla kerätyillä rahoilla rakennettiin osakesalkku kehitysyhtiöiden tavoin. Alkutaival oli menestyksekäs. Alkumenestyksen jälkeen ilmeni ongelmia. Pankki luopui myöhemmin kokonaan omistusosuudestaan SYP-Investissä.
Artikkeli (kirjallisuus)
Artikkeli tarkoittaa lyhyttä tai keskipituista asiatekstiä, joka yleensä käsittelee jotain rajattua aihetta tai teemaa ja on osa jotain suurempaa tekstien kokonaisuutta. Sana on johdettu latinan kielen sanasta articulus, jolla on myös pientä osaa tarkoittava merkitys.
Esimerkiksi sanoma- ja aikakauslehtien sisällön pääosa (mainoksia, mielipidekirjoituksia ym. lukuun ottamatta) koostuu yleensä lehtiartikkeleista. Myös tietosanakirjat koostuvat artikkeleista.
Tieteellisessä lehdessä tai yleensä myös tietosanakirjassa julkaistavaa artikkelia koskevat erityiset vaatimukset. Artikkelin sisällön täytyy olla tieteelliset normit täyttävä: perustua tieteelliselle tutkimukselle sekä mainituille lähteille. Tutkimuksen menetelmien täytyy olla kuvailtu ja siten tulosten muiden tarkistettavissa. Tiedeartikkeleissa käytetään usein vakiintunutta tieteellisen artikkelin rakennetta, tyypillisesti niin sanottua IMRD-rakennetta. Tieteelliset artikkelit läpikäyvät vertaisarvioinnin eli peer review'n, jossa saman alan tutkijat tarkastavat artikkelin ennen sen julkaisua. He eivät muokkaa artikkelin sisältöä, mutta tarkistavat, että se täyttää tieteellisyyden kriteerit, ja voivat antaa kirjoittajille palautetta artikkelin kehittämiseksi julkaisukelpoiseksi. Osa tieteellisistä artikkeliluonnoksista hylätään, vain osa hyväksytään painettuun tai sähköisesti julkaistuun tieteelliseen julkaisuun. Esimerkiksi arvostettu tiedejulkaisu Nature kertoo hyväksyvänsä noin 8 prosenttia heille viikoittain lähetetyistä 200 artikkelikäsikirjoituksesta.
Valvontalautakunta
Valvontalautakunta tarkoittaa seuraavia asioita:
Anneli Ranta
Anneli Ranta-Meriläinen (s. 11. syyskuuta 1955 Alavus) on suomalainen näyttelijä, laulaja ja vuorovaikutuskouluttaja.
Ranta kävi Tampereen yliopiston IV ammattinäyttelijäkurssin vuosina 1977–1981. Hänen vuosikurssitovereitaan olivat muun muassa Tommi Auvinen, Markku Eskelinen, Ilpo Hakala, Ritva Jalonen, Teija Auvinen, Seppo Pääkkönen, Aliisa Pulkkinen, Jukka Rantanen, Vesa Wallgren ja Tiina Weckström. Hän korotti alempaa korkeakoulututkintoa vastaavan ammattinäyttelijätutkinnon teatteritaiteen maisteriksi vuonna 1997.
Teatteritaiteen lisäksi Ranta on tehnyt lauluopintoja Tampereen konservatoriossa vuosina 1992–1998, Vera Rózsan johdolla Lontoossa vuosina 1997–1999 ja Arla Salon johdolla vuodesta 2014 lähtien. Lisäksi hän on tehnyt Alexander-tekniikan opintoja Tampereen yliopistossa ja Walther Carringtonin koulussa Lontoossa vuosina 1996–1999.
Ranta on näytellyt useissa rooleissa muun muassa Tampereen Teatterissa, Turun kaupunginteatterissa ja Hämeenlinnan kaupunginteatterissa, ja tuottanut runsaasti erilaisia teatteriproduktioita kuten Wisława Szymborskan runoesityksiä, lastennäytelmän Ronja Ryövärintytär, Risto Aution komedian Sainks mä? ja kabareen Kylän komeimmat kumpareet. Hän on myös laulaja ja esiintynyt pääroolissa Gian Carlo Menottin oopperassa Puhelin sekä useissa musikaaleissa.
Rannan tunnetuin näyttelijäntyö lienee Helena Kuulan rooli saippuasarjassa Salatut elämät. Rannan roolihahmo nähtiin sarjassa ensimmäisen kerran keväällä 2008 ja viimeisen kerran syksyllä 2015. Sitä edelsi merkittävä rooli Matti Ijäksen televisioelokuvassa Kolme Suudelmaa yhdessä Sulevi Peltolan kanssa.
Vuonna 2012 Ranta oli ehdolla kunnallisvaaleissa Vihreiden listalla Tampereella. Hän oli myös ehdolla kuntavaaleissa 2017 saaden 58 ääntä eikä tullut valituksi.
Anneli Rannalla on kolme lasta: Jetro Meriläinen, Peetu Meriläinen ja Vihreiden entinen kansanedustaja Rosa Meriläinen, jonka kanssa hän näytteli Metsoloissa. Rannan puoliso on televisiotuottaja Ari Meriläinen.
Pistoke
thumb|Suojaeristetyn laitteen täysprofiilipistotulppa. Pistoke eli pistotulppa eli arkisemmin töpseli on sähkötekniikassa urospuolinen liitin. Pistokkeen päässä on piikit, jotka sopivat vastaavan tyyppisen naaraspuolisen liittimen reikiin. Pistokkeen naaraspuolista vastakappaletta kutsutaan sähkövoimatekniikassa pistorasiaksi ja elektroniikassa pistukaksi.
Pistokkeet ja pistorasiat mahdollistavat sähköisesti toimivien laitteiden yhdistämisen sähköverkkoon. Pistokkeet ja pistorasiat eritellään toisistaan niiden käyttämän jännite- ja virtaluokan, koon, muodon sekä liitinten perusteella. Eri maissa käytettävät pistoketyypit määräytyvät kansallisten standardien mukaan, jotka on listattu IEC:n tekniseen raporttiin TR 60083. Suomessa tavallisimmat verkkopistokkeet ovat europistoke ja suojamaadoitettu sukopistoke.
Pistotulpan ja pistorasian muodostamaa kokonaisuutta kutsutaan sähköalan standardeissa pistokytkimeksi.
Historia
Aikoinaan kotitalouksien pääsääntöinen sähköntarve oli valaistus. Noihin aikoihin monet sähköyhtiöt toimivat split-tariff-järjestelmällä, jossa sähkönhinta oli alhaisempi valaistukseen kuin muihin tarkoituksiin käytettynä. Tämä johti siihen, että sähkölaitteet kuten pölynimurit, hiustenkuivaimet ja tuulettimet kytkettiin lampunkantoihin käyttäen lampunkantojen pistokkeita. 1880-luvulla pistokkeet ja pistorasiat siirrettäville laitteille alkoivat yleistymään. Niiden tarkoituksena oli korvata lampunkantojen liitännät helpompikäyttöisillä seinään asennettavilla pistorasioilla. Nykyään maailmalla on yleisessä käytössä noin 20 erityyppistä pistoketta ja lisäksi monia jo vanhentuneita pistorasiatyyppejä löytyy yhä vanhoista rakennuksista. Teknisten standardien rinnastaminen on sallinut joidenkin tiettyjen pistoketyyppien käytön laajoilla alueilla sähkölaitteiden myynnin sekä maahantuonnin helpottamiseksi.
Harvey Hubbell keksi ja patentoi Yhdysvalloissa nykyisin käytössä olevan pistokkeen ja pistorasian vuonna 1904. Hubbelin ensimmäinen luonnos oli pistorasia joka ruuvattiin lampunkantaan ja siinä oli erikseen pistoke pinneineen. Muut valmistajat omaksuivat Hubbelin pistokkeen ja vuoteen 1915 ne olivat levinneet laajalle. Myöhemmin seinään kytkettävät pistorasiat suunniteltiin täydentämään näitä lampunkantaan kytkettäviä pistorasioita.
Maadoitus
Sähkölaitteen suojamaadoitus toteutetaan yleensä yhdistämällä laitteen kuori maahan pistorasiassa olevalla suojajohtimella, joka on sähköverkon kautta yhdistetty maahan.
Pistokkeet ja pistorasiat on suunniteltu vähentämään sähköiskun ja tulipalon riskiä. Nykyiset maadoitetut pistokkeet kytkevät suojajohtimen sähköverkkoon ennen kuin vaihe- ja nollaliitin kytkeytyvät, joten sähköiskun saanti laitteen rungosta pistoketta kytkettäessä on mahdotonta, mikäli suojajohdinpiiri on ehjä. Kun uudet suojamaadoitetut ja suojaeristetyt mallit yleistyivät niin vanhat maadoittamattomat pistorasiatyypit korvattiin uusilla maadoitetuilla pistorasioilla. Maadoitetun pistokkeen erottaa maadoittamattomasta, pistokkeen reunoilla olevista suojamaaliittimistä. Vanha nollaluokan pistotulppa, joka ei ole suojamaadoitettu eikä suojaeristetty, ei sovi maadoitettuun pistorasiaan.
Nykyisin käytössä olevat verkkopistoketyypit
Suomessa on käytössä neljää tyyppiä pistokkeita. Yleisin pistoke on litteä europistoke. Se on suunniteltu toimivaksi kaikissa Manner-Euroopan maissa. Pistoketta käytetään viihde-elektroniikassa, mobiililaitteiden latureissa ym. laitteissa. Europistokkeessa ei ole maadoitusta, joten sitä käytetään suojaeristetyissä laitteissa. Pistokkeessa tehtyjen kompromissien takia se soveltuu vain 2,5 ampeerin virralle eli tehoa saa vain muutama sata wattia. Suojaeristetyissä laitteissa, jotka vaativat enemmän tehoa käytetään täysprofiilipistoketta. Sitä käytetään mm. pölynimureissa ja hiustenkuivaimissa. Europistokkeen jälkeen toiseksi yleisin pistoketyyppi on maadoitettu sukopistoke. Sitä käytetään pesukoneissa ja monissa keittiölaitteissa. Elektroniikassa sitä käytetään lähinnä tietokoneissa ja niiden oheislaitteissa. Harvinaisin pistoketyyppi on vanha maadoittamaton pistoke. Sitä käyttäviä laitteita ei ole saanut myydä vuoden 1997 jälkeen. Viihde-elektroniikassa pistokkeesta luovuttiin jo 1970-luvun loppupuolella. Pistoketta kuitenkin on saatavilla yhä maadoittamattomissa jatkojohdoissa, ja se on käytettävissä maadoittamattomissa pistorasioissa.
Muita pistokkeita
Pistokkeita on hyvin monenlaisia eri käyttötarkoituksiin, tässä vain muutamia yleisimpiä:
Aiheesta muualla
وصلة كهربائية Klemo
Urea
thumb|150px|3d-malli ureamolekyylistä Urea eli virtsa-aine on orgaaninen yhdiste, joka on puhtaana valkoista ja kiteistä vesiliukoista ainetta, jolla on ammoniakin haju. Ureasta käytetään myös nimitystä karbamidi tai karbonyylidiamidi. Urean CAS-numero on 57-13-6. Ureaa käytetään muun muassa lannoitteiden valmistuksessa, muovin raaka-aineena, katalyyttina dieselmoottoreiden typpioksidien poistossa ja kosmetiikassa.
Urea on nisäkkäiden ja sammakkoeläinten normaalin proteiiniaineenvaihdunnan lopputuote, joksi aineenvaihdunnassa muodostuva ammoniakki muuttuu. Se poistuu elimistöstä munuaisten kautta virtsaan, ja on keskeisessä roolissa ylimääräisen typen poistamisessa elimistöstä. Linnuilla ja liskoilla sen sijaan typpi poistuu elimistöstä virtsahappona.
Urea oli ensimmäinen synteettisesti valmistettu orgaaninen yhdiste. Orgaanisten aineiden luultiin sisältävän "elämänvoimaa" ja olevan mahdottomia valmistaa keinotekoisesti, kunnes Friedrich Wöhler onnistui valmistamaan ureaa ammoniumsulfaatista ja kaliumsyanaatista vuonna 1828. Reaktiossa syntyi välituotteena ammonium­syanaattia (NH4CNO), joka liuosta haihdutettaessa muuttui ureaksi:
Teollisesti urea valmistetaan nestemäisestä ammoniakista ja hiilidioksidista korkeassa paineessa ja lämpötilassa.
Urea on tärkeä osa lannoiteteollisuuden tuotteissa, kuten typpilannoitteissa, rehuraaka-aineissa sekä torjunta-aineissa (juurikääpä). Ureaa käytetään myös muoviteollisuudessa ja lääkeaineissa. Hygienia- ja kosmetiikkatuotteissa urean tehtävänä on sitoa vettä ja näin säilyttää ihon kosteus. Urean vesiliuosta käytetään dieselkäyttöisten ajoneuvojen pakokaasujen typen oksidien päästöjen alentamiseen kauppanimellä AdBlue.
Ureat eli karbamidit ovat urean johdannaisia, joiden funktionaalinen ryhmä koostuu karbonyyli ryhmästä ja siihen liittyneistä kahdesta amino ryhmästä, RR'N-CO-NRR'. Esimerkkejä urea-rakenteisista yhdisteistä ovat allantoiini ja hydantoiini.
Urean synteesi
Urea syntetisoidaan maksan soluissa tapahtuvassa ureakierrossa pääasiassa glutamiini- ja glutamaatti-aminohapoista. Aminohapot siirtyvät mitokondrion sisään, jossa ensin glutamiini muutetaan entsymaattisesti glutamaatiksi. Toinen entsyymi (glutamaattidehydrogenaasi) irrottaa glutamaatista aminoryhmän ammoniumionina, joka muutetaan karbamoyylifosfaatiksi. Aminoryhmä voidaan myös siirtää oksaaliasetaatille, jolloin syntyy myöhemmin kierrossa tarvittavaa aspartaattia. Karbamyylifosfaatin reagoidessa ornitiinin kanssa syntyy sitrulliinia, joka siirtyy mitokondriosta solun sytoplasmaan. Sitrulliini reagoi ATP:tä vaativassa reaktiossa aiemmin muodostuneen aspartaatin kanssa, jolloin syntyy argininosukkinaattia. Tämä puolestaan hajoaa fumaraatiksi ja arginiiniksi ja arginiini edelleen ureaksi ja ornitiiniksi. Ornitiini käytetään uudelleen ureakierrossa ja fumaraatista muodostetaan oksaloasetaattia mitokondrion trikarboksyylihappokierrossa. Urean kahdesta typpiatomista toinen on peräisin ammoniumionista ja toinen aspartaatista.
ACT UP
pienoiskuva|ACT UP -aktivistit vuonna 1990 mieltään osoittamassa. ACT UP (AIDS Coalition to Unleash Power) on perustettu vuonna 1987 New Yorkissa Gay and Lesbian Community Services Center:ssä. Liike kuvailee itseään "monenkirjavaksi, ei-poliittiseksi liikkeeksi, jonka yksilöitä yhdistää suuttumus ja sitoumus suoraan toimintaan AIDS-kriisin lopettamiseksi" ("a diverse, non-partisan group of individuals united in anger and committed to direct action to end the AIDS crises"). Liike sai kipinän perustamiseensa Yhdysvaltojen hallinnon tehottomuudesta ja kyvyttömyydestä toimia AIDS-kriisin hillitsemiseksi läpi 1980-luvun.
ACT UP -aktiivit ovat ottaneet erityisesti katolisen kirkon kampanjansa kohteeksi. ACT UP -ryhmän jäsenet ovat häirinneet katolisia messuja, heitelleet kondomeja ympäri kirkkorakennusta ja sylkeneet hostian suustaan kirkon lattialle. Katolinen ihmisoikeusjärjestö Catholic League on tuonut ACT UP -järjestön rikokset päivänvaloon vuotuisissa viharikoksia luotaavissa raporteissaan.
Erityisesti ACT UP kampanjoi saadakseen valtion rahoittamaan AIDS-tutkimusta, hoitopaikkojen ja lääkkeiden puolesta, muuttaakseen virheellisen ja epämääräisen AIDS-kriisiuutisoinnin, lisätäkseen tietoutta ja opetusta turvaseksistä sekä herättääkseen avointa keskustelua ongelmasta. ACT UP on saanut laajaa kansainvälistä huomiota ja se toimii yli 70 itsenäisenä soluna yli 20 maassa.
Spalding
Spalding on yhdysvaltalainen, vuonna 1876 perustettu urheiluvälinevalmistaja. Chicagossa perustetun yhtiön päämaja sijaitsee nykyään Bowling Greenissä, Kentuckyssä.
Spalding tekee välineitä ja varusteita useisiin eri lajeihin, erityisesti koripalloon. Yhtiö on ollut NBA:n virallinen pelipallovalmistaja vuodesta 1983 lähtien. Muissakin lajeissa Spalding on erikoistunut erityisesti pallojen valmistamiseen.
Digitaalinen kuvanveisto
pienoiskuva|Digitaalisella kuvanveistolla luotu hahmo. Digitaalinen kuvanveisto (myös 3D-veisto) on kolmiulotteisen mallinnuksen menetelmä, joka vastaa läheisemmin perinteistä kuvanveistoa mutta digitaalisilla työkaluilla (tietokoneella). Digitaaliset työkalut toimivat lähemmin kuten savenveistossa käytetään ja niillä voidaan tehdä toimintoja, jota 3D-mallinnusohjelmilla ei voida tehdä.
Lapinpöllö
Lapinpöllö (Strix nebulosa) on suurikokoinen ja väritykseltään harmaa pöllölaji.
Digitaalinen kuvanveisto
Esimerkkejä ohjelmista:
Lapinpöllö
Koko ja ulkonäkö
Lapinpöllö on yleisväriltään harmaa ja viiruinen. Sillä on iso pää ja keltaiset silmät. Naama on tiheäjuovainen. Lapinpöllö on 60–70 senttimetriä pitkä ja sen siipien kärkiväli on 130–150 cm. Koiras painaa 650–1 100 grammaa ja naaras 1 000–1 900 g.
Vanhin suomalainen rengastettu lapinpöllö on ollut 16 vuotta ja 28 päivää vanha. Se oli myös Euroopan vanhin lapinpöllö.
Ääntely
Lapinpöllö on matalaääninen. Se ääntelee harvakseltaan kumealla "uuh"-äänellä.
Levinneisyys
Lapinpöllö pesii Euraasiassa ja Pohjois-Amerikassa. Levinneisyysalue ulottuu Skandinaviasta itään Venäjän halki Tyynellemerelle sekä Amerikassa Alaskasta etelään aina Kaliforniaan ja idässä Isoillejärville asti. Laji on luokiteltu elinvoimaiseksi ja sen populaatioksi on arvioitu 190 000 lintua.
Suomessa se pesii noin Kokkola–Joensuu-linjan pohjoispuolella aina kuusen kasvurajalle saakka. Pesivä kanta vaihtelee vuosittain 300 ja 2 000 parin välillä jyrsijöiden määrästä riippuen. Ruotsissa pesii 200–700 paria. Lapinpöllö on Suomessa rauhoitettu ja sen ohjeelliseksi korvaussummaksi on asetettu 1 682 euroa.
Elinympäristö
Lapinpöllö on vanhojen havu- ja sekametsien lintu. Sen pesä on vanhassa petolinnun pesässä tai paksun kannon pään syvennyksessä, hätätilanteessa maassakin. Lapinpöllö hyväksyy toisinaan pesäpaikaksi myös lintuharrastajan asettaman pesälaatikon, joka on täytettävä kuivikkeella. Laatikon suositeltava ripustuskorkeus on vähintään 4–6 metriä rauhallisella paikalla, mitat p×l×k noin 70×70×20 cm.
Lapinpöllö voi joskus olla pesällään erittäin aggressiivinen ja käydä pahaa-aavistamattoman ohikulkijan kimppuun. Se on kuitenkin yleensä melko rauhallinen.
Lisääntyminen
Naaras munii maalis–huhtikuussa 4–7 munaa, joita se hautoo noin kuukauden. Poikaset lähtevät pesästä ennen kuin ovat lentokykyisiä ja kiipeilevät lähipuiden oksilla.
Ravinto
Lapinpöllö syö lähes yksinomaan pieniä nisäkkäitä, lähinnä jyrsijöitä, mutta myös lintuja, sammakoita ja kookkaita hyönteisiä. Se kykenee paikallistamaan ja ”sukeltamaan” pikkunisäkkäitä lumen alta pelkän kuuloaistin varassa. Lapinpöllön suuri naamakiehkura toimii lautasantennin tavoin kohdistaen ääniaallot pöllön korviin.
Urpo Helkovaara
Urpo Helkovaara (s. 2. tammikuuta 1947 Jyväskylä) on suomalainen jääkiekkovaikuttaja.
Helkovaara toimi SM-liigan toimitusjohtajana vuosina 1989–2006. Ennen toimitusjohtajan pestiä hän ehti toimia neljä vuotta SM-liigan hallituksen jäsenenä. Helkovaara oli pitkään myös JyP HT:n toiminnassa mukana muun muassa toimitusjohtajana vuosina 1981–1989. Vuosina 1994–1998 hän toimi IIHF:ssä.
Helkovaara valittiin Suomen Jääkiekkoleijonaksi numerolla 186. Suomen Jääkiekkoliiton kultainen ansioristi hänelle myönnettiin 2009.
Thulin LA
Thulin LA -konetta käytettiin Ruotsin lisäksi ainakin Hollannissa (10 kpl) ja Suomessa (1 kpl). Lisäksi sillä lennettiin ensimmäisiä matkustajalentoja Ruotsin ja Tanskan välillä huhtikuussa 1919. Thulin LA -tyyppiä valmistettiin yhteensä noin 15 kappaletta.
Käyttö Suomessa
Suomen ilmavoimat (Suomen valkoinen armeija) sai lahjoituksena Ruotsista tukkukauppias G. Svenssonilta keväällä 1918 yhden Thulin LA -koneen, jonka valmistenumero oli LA13. Koneen tunnus oli vuoden 1918 rekisterissä F5 ja vuoden 1918–1919 rekisterissä A.53/18.
Wurlitzer
Rudolph Wurlitzer Company oli yhdysvaltalainen vuonna 1853 perustettu yritys, joka tuli tunnetuksi viihdealan soitinten kuten automaattipianoiden ja teatteriurkujen sekä jukeboxien eli levyautomaattien valmistajana. Toisen maailmansodan jälkeen se valmisti myös sähköurkuja ja sähköpianoja. Wurlitzer-tuotemerkin omistaa nyt Gibson Guitar Corporation, mutta Wurlitzerin jäljellä oleva tehdas ei valmista enää soittimia vaan erilaisia myyntiautomaatteja ja ”digitaalisen jukeboksin” kaltaisia ravintoloiden ja baarien viihdelaitteita.
Thulin LA
Käyttö Suomessa
Tyyppi oli Suomessa käytössä vuosina 1918–1919.
Wurlitzer
Soitinrakentajasukua jo 1600-luvulta
Wurlitzer-yhtiön juuret juontavat 1600-luvun alkuun, jolloin saksalainen Heinrich Wurlitzer (1595–1656) tuli tunnetuksi luuttujen rakentajana. Soitinrakennus kulki suvussa, ja muuan suvun vesa Rudolph Wurlitzer (1831–1914) lähti 24-vuotiaana siirtolaiseksi Yhdysvaltoihin. Hän asettui Ohion Cincinnatiin ja toimi pankkivirkailijana, mutta alkoi sivutoimenaan tuoda maahan sukulaisilta Saksasta tilaamiaan soittimia. Vuonna 1890 hän perusti toimintaa jatkamaan yhtiön nimeltä The Rudolph Wurlitzer Company, joka toimi 1930-luvulle asti etupäässä soitinten vähittäiskauppiaana. Soitinten valmistukseen se laajeni kuitenkin jo 1908 ostamalla New Yorkin osavaltion North Tonawandassa toimineen DeKleist-pianotehtaan ja paria vuotta myöhemmin Hope-Jones-nimisen pilliurkutehtaan.
Automaattipianoja ja teatteriurkuja
Wurlitzerin päätuotteeksi muodostuivat aluksi soittorasian kaltaiset automaattipianot ja sitten niin sanotut teatteriurut, mykkäfilmejä esittävien elokuvateattereiden säestyskäyttöön tarkoitetut pilliurut, joissa oli myös kelloja, torvia ja sireenejä erilaisia äänitehosteita tuottamaan. Niitä markkinoitiin nimellä The Mighty Wurlitzer. Perinteisempiä pilliurkuja Wurlitzer rakensi kirkkoihin ja vauraisiin yksityiskoteihin. Yhtiö teki myös karusellien posetiivin kaltaisia automaattiurkuja. Vuonna 1919 Wurlitzer osti Illinois’n DeKalbissa toimineen Melville-Clark-pianotehtaan. Sen pianomerkeiksi tulivat edullisen pään Apollo, keskihintaluokan DeKalb ja flyygeleiden Wurlitzer. Rudolph Wurlitzer kuoli 1914 ja siitä lähtien yritystä johtivat hänen kolme poikaansa.
Jukebokseja ja sähköpianoja
Äänielokuvan syrjäyttäessä mykkäelokuvat Wurlitzer-yhtiölle oli käydä huonosti, kunnes se keksi uuden menestysartikkelin levyautomaateista. Se ei ollut niiden ensimmäinen valmistaja, mutta nousi pian markkinajohtajaksi. Vuonna 1933 Wurlitzer myi 300 jukeboksia, mutta kolme vuotta myöhemmin vuosimyynti oli jo 44 000 kappaletta. Yhtiö omisti jonkin aikaa myös jääkaappeja ja radiovastaanottimia valmistavan All-American Mohawk Corporationin. Wurlitzerilla oli myös omia myymälöitä, kunnes 1930-luvun mittaan yritys rationalisoitiin ja rönsyjä karsittiin. Sota-aikana yhtiön tehtaat olivat sotilastarvikkeiden tekijöitä, mutta toisen maailmansodan jälkeen se esitteli uusina tuotteinaan sähköurut ja sähköpianon.
Vuosina 1954–1983 valmistetusta Wurlitzer-sähköpianosta tuli jazz-, rock- ja fuusiomuusikoiden suosikki Fender Rhodes -sähköpianon rinnalla Rhodesia tummemman äänenvärinsä ansiosta. Sen soundi on saatavilla digitaalisessa muodossa monissa nykyajan sähkösoittimissa ja soitinohjelmistoissa.
Baldwinin, sitten Gibsonin omistukseen
Vuonna 1956 Wurlitzer Company täytti sata vuotta ja avasi uuden tehtaan Mississippin osavaltion Corinthissa. 1960-ja 1970-luvulla tehtaita perustettiin myös Utahiin sekä Länsi-Saksan Hüllhorstiin samalla kun Tonawandan ja DeKalbin tehtaat suljettiin ja levyautomaattien valmistus Yhdysvalloissa lopetettiin. Wurlitzer ehti valmistaa niitä vuodesta 1933 vuoteen 1972 kaikkiaan noin 650 000 kappaletta. Saksan-tehdas on jatkanut jukeboksien tekoa läpi äänitallenteiden formaattimuunnosten tähän päivään asti Vuonna 1988 yhdysvaltalainen Baldwin-pianovalmistaja osti Wurlitzerin Amerikan-toiminnot ja siirsi valtaosan soitinvalmistuksestaan Yhdysvaltojen ulkopuolelle. Baldwinin puolestaan osti Gibson Guitar Corporation vuonna 1996. Vuonna 2006 Gibson osti itselleen myös Baldwin-kaupan jälkeen muuhun omistukseen ajautuneen Wurlitzerin Saksan-yhtiön, joka toimii yhä ja työllistää noin 260 henkeä. Sen päätuotteita ovat nyt erilaiset digitaaliset jukeboksit ja muut ravintoloiden ja baarien viihdelaitteet, joita se tuottaa yhdessä Ecast-yrityksen kanssa, sekä etenkin kierukkatoimiset mutta myös muunlaiset myyntiautomaatit.
Sakari Levänen
Zachris (Sakari) Levänen (25. kesäkuuta 1841 Ikaalinen – 17. syyskuuta 1898 Helsinki) oli suomalainen matemaatikko, joka toimi Helsingin yliopiston matematiikan dosenttina ja professorina 1870–1890-luvuilla. Hän tutki muun muassa viivoitinpintoja, differentiaaliyhtälöitä sekä lukuteoriaa.
Levänen syntyi tuolloin Ikaalisiin kuuluneen Jämijärven Kontin kylässä. Hänen vanhempansa olivat torppari Sakari Levänpää ja Maria Juhontytär. Levänen kävi Porin yläalkeiskoulua opettaja Mathias Smedbergin suojattina ja myöhemmin Turun kymnaasissa hänen koulunkäyntinsä kustansi Nakkilan lukkari Karl Rothström.
Kirjoitettuaan ylioppilaaksi 1862 Levänen opiskeli matematiikkaa Helsingin yliopistossa. Levänen valmistui filosofian maisteriksi 1869, jonka jälkeen hän toimi yliopiston observatorion apulaisena ja vt. amanuenssina. Vuonna 1875 Levänen väitteli tohtoriksi ja vieraili Leipzigin sekä Pariisin yliopistoissa. Vuodesta 1876 lähtien hän toimi Helsingin yliopiston matematiikan dosenttina ja hoiti myös professorin virkaa neljään otteeseen vuosina 1876–1877, 1880, 1885 ja 1887. Lisäksi Levänen toimi opettajana Helsingin ruotsalaisessa yksityislyseossa.
”Originelliksi” luonnehdittu Levänen kuoli perheettömänä 57-vuotiaana syyskuussa 1898. Hänet on haudattu Malmin hautausmaalle.
Luminous Finland 100
thumb|upright|Kari Kolan valotaideteos Luminous [[Näsinneulassa 1. joulukuuta 2017.]] thumb|upright|Kari Kolan valotaideteos Luminous [[Turun linnassa 6. joulukuuta 2017. Valaistusta linnan sisäpihalla.]] Luminous Finland 100 oli valotaiteilija Kari Kolan vuonna 2017 kuuteen kohteeseen ympäri Suomea toteuttama valotaideteos, joka oli osa Suomen itsenäisyyden 100-vuotisjuhlia.
Kohteet
Saana-tunturin valaisemista on pidetty toistaiseksi maailman suurimpana valotaideteoksena. Tällä sarjan kohteella haluttiin korostaa Suomen luonnon ainutlaatuisuutta.
Sarja päättyi Turun linnaan, jossa vietettiin myös monitaiteellinen itsenäisyyspäivän juhla. Linna oli valaistu sinisellä ja valkoisella, ja sen päätyyn projisoitiin suomalaisuuteen ja Suomen luontoon liittyviä kuvia.
Saanan valaisun aikaansaama keskustelu
Saanan valaisu herätti kritiikkiä saamelaisten keskuudessa. Suomen Akatemian tutkijan Taarna Valtosen mielestä heidät jätettiin kokonaan huomiotta projektissa, vaikka kyseessä on saamelaisten pyhä paikka. Heitä ei mainittu lainkaan teoksen taustatiedoissa ja kuvauksessa. Yle Sámi Radion entinen päällikkö Pirita Näkkäläjärvi taas kutsui valaisua ”irvokkaaksi, mauttomaksi ja kolonialismin henkeä huokuvaksi hankkeeksi”, joka hänen mukaansa toteutettiin keskellä kansallisvaltioiden pilkkomaa Saamenmaan ydinaluetta. Saamelaisasioiden edistäjänä toimivan lehtori Outi Länsmanin mukaan valoteokseen käytetyillä varoilla ja resursseilla olisi ollut saamenmaassa muutakin käyttöä. Lapin yliopiston professorin Rauna Kuokkasen mukaan Saana ei ole Suomen tai suomalaisten juhla- ja leikkikalu. Hän halusi tunturia kunnioitettavan samalla tavalla kuin saamelaisetkin kunnioittavat suomalaisten pyhiä paikkoja. Toisaalta, Saamelaiskäräjien varapuheenjohtaja Heikki Paltto totesi Saanan valaisusta johtuneen kouhun olevan turha. Taideprojektissa epäonnistui Palton mielestä vain tiedotus, jossa sanat valittiin huonosti ja saamelaiset unohdettiin. Muuten valaisua pidettiin mielekkäänä.
Puuhuilu
Puuhuilu eli puinen poikkihuilu on irlantilaisessa kansanmusiikissa käytetty soitin. Puuhuilua käyttävät myös jotkut vanhan musiikin orkesterit.
Historia
Puiset huilut olivat yleisesti käytössä ennen nykyisen kaltaisen metallista valmistetun huilun yleistymistä. Jo 1700-luvulla alettiin huiluihin lisätä läppiä, jotka mahdollistivat puhtaiden äänien aikaansaamisen, jotka eivät huilun perusskaalaan kuuluneet. 1700-luvun lopulla oli yleistä, että huilussa oli 4–8 läppää. 1800-luvulla Böhm keksi nykyisissäkin konserttihuiluissa käytetyn koneiston. Böhmin huilu oli täysin kromaattinen. Böhmin koneistolla varustettuja huiluja alettiin valmistaa metallista ja ne saavuttivat suuren suosion. Vanhat puuhuilut päätyivät kiertoon. Kun klassisilla muusikoilla ei ollut enää paljoakaan kysyntää puuhuiluille, ne päätyivät halvalla kansanmuusikoiden käsiin. 1800-luvulla puuhuilusta tuli yleinen soitin irlantilaisessa musiikissa. Vähitellen vanhat soittimet alkoivat hajota, joten tarvittiin uusia. Puuhuiluja alettiin valmistaa nimenomaan kansanmuusikoiden tarpeisiin. Nykyään käytettävät puuhuilut ovat muokkautuneet vanhoista barokkisoittimista hieman paremmin kansanmusiikkiin sopiviksi. Samoin tekniikan kehittyminen on mahdollistanut laadukkaamman ja sisäiseltä vireeltään tarkemman huilun valmistuksen.
Huilu
Puuhuilun ääni on lämmin ja monipuolinen. Irlantilaisessa musiikissa huilua soitetaan huulet huomattavan paljon kireämmällä kuin klassisessa musiikissa, jolloin ääni on erittäin voimakas. Klassiselle soitolle tyypillistä pallealla tehtävää vibratoa ei käytetä normaalisti puhallettaessa, mutta pallealla tehdään kuitenkin voimakkaita rytmisiä korostuksia. Nuotteja ei aksentoida kieltä käyttämällä vaan kitalaessa tehtävällä pienellä yskäisyllä. Nykyiseen huilunsoittoon on saatu vaikutteita muun muassa tinapillin ja uillean pipesin soitosta. Esimerkiksi uillean pipesin soittoon kuuluva cran-koriste on yleistynyt huilisteilla.
Soittajia
Tunnettuja irlantilaisia huilisteja ovat muun muassa Matt Molloy, Cathal McConnell, jo edesmennyt Frankie Kennedy, Michael McGoldrick, Kevin Crawford, Brian Finnegan, Gary Shannon, Harry Bradley, Niall Keegan ja James Galway
Aiheesta muualla
Tässäkin osittain lähteenä käytetty woodenflute.com
Máxima
Kuningatar Máxima (syntymänimeltään Máxima Zorreguieta Cerruti, s. 17. toukokuuta 1971 Buenos Aires, Argentiina) on Alankomaiden kuninkaan Willem-Alexanderin puoliso.
Tausta
Máxima Zorregueita Cerruti on isänsä puolelta etäistä sukua Portugalin kuningas Alfonso III:lle ja muille Portugalin kuninkaallisille.
Hän syntyi Buenos Airesissa Jorge Horacio Zorreguieta Stefaninin ja Maria del Carmen Cerruti Carricartin perheeseen. Hänellä on yksi sisar ja kaksi veljeä sekä kolme sisarpuolta. Hänen isänsä toimi maatalousministerinä Jorge Videlan sotilasdiktatuurin aikana vuosina 1976–1981. Máxima opiskeli Universidad Católica Argentinassa ja valmistui vuonna 1995, jonka jälkeen hän työskenteli investointipankkiirina Argentiinassa, New Yorkissa ja Euroopassa.
Avioliitto ja lapset
Máxima tapasi prinssi Willem-Alexanderin huhtikuussa 1999 Sevillassa, Espanjassa. Máxima työskenteli tuolloin brittiläisessä investointipankissa. Heidän suhteensa aiheutti Máximan isän taustan vuoksi suurta kohua Alankomaissa. Pari sai kuitenkin kuningatar Beatrixin ja tämän puolison Claus von Amsberg hyväksynnän suhteelleen.
Morgan De Sanctis
Morgan De Sanctis (s. 26. maaliskuuta 1977 Guardiagrele, Chietin maakunta, Italia) on italialainen jalkapallomaalivahti, joka pelasi kotimaansa lisäksi Espanjan, Turkin ja Ranskan sarjoissa. Pisimpään hän edusti Udinesea.
Máxima
Avioliitto ja lapset
Prinssi Willem-Alexander ja Máxima Zorreguieta Cerruti kihlautuivat 30. maaliskuuta 2001. Máxima sai Alankomaiden kansalaisuuden toukokuussa 2001. Pari avioitui 2. helmikuuta 2002, jolloin Máxima sai prinsessan arvonimen. Hänen isänsä taustan takia morsiamen vanhemmat eivät osallistuneet hääjuhlaan. Máximasta on myöhemmin tullut yksi Alankomaiden kuningashuoneen suosituimmista jäsenistä.
Morgan De Sanctis
Ura
De Sanctis aloitti uransa Serie B -joukkueen Pescaran juniorijoukkueessa, josta hänet myöhemmin nostettiin ykkösjoukkueeseen. Hän vietti kolme kautta Serie B:ssä, kunnes Juventus osti nuorukaisen riveihinsä varamaalivahdiksi vuonna 1997. Peliaikaa ei kuitenkaan kertynyt kahden kauden aikana kuin kolmen ottelun verran ja De Sanctisin uusi osoite oli Udinese Calcio. Joukkue oli kuitenkin hankkinut jo edellisellä kaudella kokeneen maalivahdin Luigi Turcin ja näin De Sanctis tyytyi kakkosvahdin rooliin kolmen kauden verran. Udinesen myytyä Turcin Sampdoriaan De Sanctisista tuli joukkueen uusi ykkösmaalivahti ja pelasikin seuraavat viisi kautta joukkueensa kaikki ottelut.
Kauden 2006–2007 jälkeen hän oli valmis siirtymään uuteen seuraan ja vaihtoehtoina olivat muun muassa Lazio, Palermo ja Sunderland AFC, mutta heinäkuussa 2007 juuri Uefa Cupin voittanut Sevilla FC olikin De Sanctisin uusi seura. Vähäisen peliajan vuoksi hänet lainattiin turkkilaisseuraan Galatasarayhin kaudeksi 2008–2009.
Heinäkuussa 2009 De Sanctis siirtyi Sevillasta takaisin Italiaan Napoliin neljän vuoden sopimuksella.
Harry Bogomoloff
thumb|Harry Bogomoloff Helsingin [[silakkamarkkinat|silakkamarkkinoilla lokakuussa 2008.]] Harry ”Bogo” Bogomoloff (s. 10. kesäkuuta 1944 Helsinki) on suomalainen poliitikko, urheiluvaikuttaja ja jääkiekkotuomari. Hän on koulutukseltaan valtiotieteiden maisteri.
Ura
Harry Bogomoloff on ollut Helsingin kaupunginvaltuustossa vuodesta 1985. Hän on toiminut kaksi vuotta Helsingin kaupunginhallituksen puheenjohtajana ja kahdeksan vuotta Helsingin kaupunginvaltuuston kokoomusryhmän puheenjohtajana. Valtuuston ensimmäisenä varapuheenjohtajana hän on ollut vuodesta 2005 alkaen.
Bogomoloff on toiminut monenlaisissa jääkiekon taustatehtävissä. Hän on ollut Suomen Jääkiekkoliitossa eri tehtävissä vuodesta 1990 ja liiton varapuheenjohtaja vuodesta 1997. Lisäksi hän on toiminut Jääkenttäsäätiön toimitusjohtajana vuodet 1974-2013 ja Kansainvälisessä jääkiekkoliitossa IIHF:ssä eri tehtävissä. Hän on myös ollut mukana kaikissa Suomessa järjestetyissä jääkiekon MM-kisoissa. Bogomoloffilla on myös voimassa oleva erotuomarikortti. Hän toimi SM-sarjassa erotuomarina vuosina 1962–1965. Bogomoloff valittiin Suomen Jääkiekkoleijonaksi numerolla 185.
Heinäkuussa 2012 Harry Bogomoloff aiheutti pienimuotoisen kohun kertomalla pitävänsä Lapin yliopistoa elätettävien reservaattina, josta valmistuneet kelpaavat vain lumitöihin. Bogomoloff pyysi myöhemmin anteeksi puheitaan.
Varejoki
Varejoki on Tervolassa sijaitseva joki. Joki saa alkunsa Varajärvestä ja se laskee Kemijokeen. Varejoella on pituutta 34 kilometriä ja siihen laskee Sihtuunajoki sekä yhdeksän ojaksi luokiteltua vesistöä. Varejoen valuma-alueelta lähtevä valuma on 1,74 kuutiometriä.
Historia
Varejoki perattiin 1920–1930 -luvuilla uittoja varten. Viimeiset uitot joessa tehtiin vuonna 1948. Uiton jälkeisissä kuntoonpanotöissä perkaukset katsottiin vähäisiksi, eivätkä ne aiheuttaneet kunnostustoimenpiteitä.
Kalasto
Ennen Kemijoen valjastamista ja voimakkaita ympäristömuutoksia joessa lisääntyi luontaisesti taimen, harjus sekä muita alueelle tyypillisiä kalalajeja. Nykyisin joesta saadaan saaliiksi haukea, ahventa sekä joessa luontaisesti lisääntyvää harjusta. Varejoki toimii lähinnä paikallisten kalastajien sekä satunnaisesti vieraspaikkakuntalaisten kalastuskohteena.
Kalaistutuksia on toteutettu satunnaisesti vaihtelevin kalamäärin ja lajeina. Istuttajina ovat olleet lähinnä kalastuskunnat ja istukkaina Ossauskosken kalanviljelylaitokselta Kemijoen kalakantojen hoitovelvoitteen ulkopuolelle jääneet poikaset. Varejoen vesialueet omistavat Ylipaakkolan, Lapinniemen, Ylivojakkalan osakaskunnat sekä yksi yksityinen henkilö.
Michael McCarron
Michael McCarron (s. 7. maaliskuuta 1995 Grosse Pointe, Michigan, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, joka pelaa NHL-joukkue Nashville Predatorsin organisaatiossa. Montreal Canadiens varasi McCarronin ensimmäisellä kierroksella 25. pelaajana kesällä 2013. Hän on pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä, mutta osaa pelata myös keskellä. Isokokoinen McCarron on peräti 198 cm pitkä ja 105 kg painava. Hän on pelityyliltään voimahyökkääjä.
Seuraura
McCarron pelasi kaudella 2010–2011 C-nuorten T1EHL-liigaa Honeybakedissa, jonka jälkeen OHL-joukkue Belleville Bulls varasi hänet 106. pelaajana kesällä 2011. McCarron siirtyi kaudeksi 2011–2012 kuitenkin Yhdysvaltain maajoukkueen kehitysohjelman mukaan ja pelasi mm. USHL-junioriliigaa. Kauden jälkeen hänet varasi erikseen USHL-joukkue Lincoln Stars numerolla 74. Samana kesänä Belleville Bulls kauppasi McCarronin pelaajaoikeudet London Knightsiin vaihdossa kesän 2015 viidennen kierroksen varausvuoroon. Hän jatkoi kaudella 2012–2013 pelejään US NTDP:ssä, jonka jäähypörssin McCarron voitti 182 minuutillaan. Hän pelasi kauden aikana myös CCM/USA Hockey All-American Prospects Gamessa.
Montréal Canadiens varasi McCarronin ensimmäisellä kierroksella 25. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2013. Hän oli varaustilaisuuden ensimmäinen USHL:stä varattu pelaaja. Jo saman kesän heinäkuussa McCarron teki kolmivuotisen tulokassopimuksen Canadiensin kanssa. Samalla hän siirtyi kaudeksi 2013–2014 OHL-joukkue London Knightsin vahvuuteen. McCarron edusti joukkuetta kauden päätteeksi myös Memorial Cupissa, jota Knights isännöi. Hän aloitti toisen OHL-kautensa 2014–2015 joukkueen varakapteenina, mutta Knights kauppasi McCarronin ja Dakota Mermisin vuoden 2015 vaihteessa kuitenkin Oshawa Generalsiin vaihdossa Cliff Pu'hun ja Josh Sterkiin. McCarron voitti Generalsissa OHL:n mestaruuden, J. Ross Robertson Cupin ja edusti joukkuetta Memorial Cupissa, jonka Generals myös voitti. McCarron valittiin turnauksen tähdistökentälliseen.
Kauden 2015–2016 McCarron aloitti AHL-joukkue St. John's IceCapsin vahvuudessa. Hän teki NHL-debyyttinsä Montréal Canadiensissa 19. joulukuuta 2015 vieraissa Dallas Starsia vastaan. McCarron sai ottelussa jääaikaa 12.20 minuuttia ja hän keräsi myös kaksi kahden minuutin jäähyä.
Maajoukkueura
McCarron pelasi alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2013, jolloin hän voitti hopeaa. McCarron pelasi myös World U-17 Hockey Challengessa vuonna 2012, jolloin hän voitti hopeaa.
Muuta
McCarronin isoveli John edustaa AHL-joukkue Wilkes-Barre/Scranton Penguinsia ja hänellä on Edmonton Oilersin NHL-varaus vuodelta 2012.
Kankijärvi (Ruovesi)
Kankijärvi on Pirkanmaalla Ruovedellä Pohtion kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 7,0 hehtaaria, se on 600 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,5 kilometriä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Tarjanneveden alueella (35.41), jonka Mutiojan valuma-alueeseen (35.413) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 135,6 metriä mpy.
Kansallinen Liiga -kausi 2023
Kansallinen Liiga -kausi 2023 on naisten jalkapalloliigan 17. kausi ja kaikkiaan 53. kerta, jolloin jalkapallon naisten Suomen mestaruus ratkaistiin.
Sarjamuoto
Kaudella 2023 Kansallisessa Liigassa pelataan 10 joukkueen kaksinkertainen runkosarja. Kuusi parasta jatkavat Mestaruussarjaan ja neljä viimeistä Haastajasarjaan. Mestaruussarja pelataan yksinkertaisena ja Haastajasarja kaksinkertaisena sarjana, niin että Runkosarjan pisteet lasketaan mukaan. Haastajasarjan viimeinen putoaa Naisten Ykköseen kaudeksi 2024 ja toiseksi viimeinen karsi sarjapaikastaan Naisten Ykkösen toiseksi sjoittuneen kanssa.
Emulaattori
Emulaattori tarkoittaa tietokonejärjestelmää, joka on suunniteltu käyttäytymään kuten toinen järjestelmä. Emulaattori on tietokoneohjelma, tietokonelaitteisto tai näiden kahden yhdistelmä, joka mahdollistaa ohjelmien suorittamisen toisella alustalla. Termi on lähtöisin IBM:ltä 1960-luvulla, jolloin mikro-ohjelman avulla voitiin emuloida aiempia IBM:n tietokoneita.
Useimmat emulaattorit ovat ohjelmallisia ja emuloivat kokonaista tietokonelaitetta suorittimineen, näytönohjaimineen ja muine osineen. Esimerkiksi klassisia kotitietokoneita ja pelikonsoleita emuloivat ohjelmat ovat tällaisia. Joissakin tapauksissa vanhojen tietokoneiden tai konsolien musiikkia toistetaan erikseen ohjelmilla, jotka emuloivat vieraan äänipiirin ja prosessorin toimintaa (esimerkiksi Commodore 64:n musiikkia sisältävien SID-tiedostojen toisto muulla tietokoneella). Tämä eroaa huomattavasti tavanomaisesta äänitiedoston soittamisesta.
Monissa käyttöjärjestelmissä on itsessään jonkinlainen emulaattori tai rajapinta, joka mahdollistaa vanhempien ohjelmien käytön uudella järjestelmällä. Esimerkiksi Windowsit pystyvät jonkintasoiseen DOS-emulaatioon ja klassinen Mac OS pystyy ajamaan PowerPC-koneilla vanhoja Motorola 68000 -sarjalle tehtyjä ohjelmia. Lisäksi Intel-pohjaisissa Macintosheissa voi ajaa emulaatiorajapinnan avulla PowerPC-arkkitehtuurille suunniteltuja ohjelmia. ARM-arkkitehtuuria käyttävät Macintoshit sisältävät päivitetyn "Rosetta 2" -version Rosetta-emulaattoriohjelmasta.
Emulaattorit on suunniteltu suorittamaan eri suorittimelle tehtyjä ohjelmia toisella laitteistoalustalla, kun taas virtualisointi voi käyttää laitteen omaa käskykantaa.
Uuden laitteiston kehitysvaiheessa voidaan käyttää simulointia, jolloin suoritus voidaan pysäyttää halutussa kohdassa debuggausta varten.
Tekniikkaa
Thunk tarkoittaa emulaatiossa viittausta yhdestä ajoympäristöstä (emuloitu järjestelmä) toiseen ajoympäristöön (natiivi ympäristö). Windows käyttää thunk-kutsuja WOW64:ssä jotta vanhat x86-ohjelmat toimivat x86-64-alustalla.
Ajonaikainen kääntäminen (JIT) toiselle konekielelle on tekniikka, jolla emulaation suoritusta nopeutetaan.
Laillisuus
Videopelien julkaisijat toisinaan rinnastavat emulaation piratismiin, mutta laillisia emulaattoreita on julkaistu kuten Nintendon Virtual Console sen omilla alustoilla. Pelien lisensointisopimukset estävät toisinaan pelien julkaisemisen emuloituna: julkaisusopimukset sisältävät oikeudet, jotka lisenssiin kuuluvat ja nimeävät erikseen alustat, joille pelin voi julkaista ja virtuaalinen versio alustasta ei kuulu näihin. Uudelleenjulkaisu vaatisi uuden julkaisusopimuksen, josta tulee monimutkaisempi jos pelissä on lisensoitua musiikkia tai ohjelmistoa. Toisinaan uudet laitteet sisältävät vanhan alustan laitteistoa, jolloin peliä suoritetaan "samalla" laitteistolla mutta eri kuorien sisällä ja alusta on tällöin myös taaksepäin yhteensopiva, mutta valmistus maksaa enemmän.
Peloton
thumb|Peloton Ranskan ympäriajossa vuonna 2005. Peloton (ransk.) tarkoittaa pääjoukkoa maantiepyöräilyssä, erityisesti Ranskan ympäriajossa. Mikäli kilpailussa muodostuu useita ryhmiä, kärkiryhmää nimitetään ilmaisulla peloton de tête. Suoraan suomennettuna sana peloton tarkoittaa pientä kerää, mutta ranskassa sitä voidaan käyttää urheilun lisäksi sotilaallisessa yhteydessä tarkoittamaan joukkuetta tai ryhmää. Sen pohjana on une pelote ’kerä, pallo’.
Kilpailijat ajavat ryhmässä hyvin lähellä toisiaan säästääkseen energiaa. Peloton kulkee eteenpäin yhtenäisenä joukkona, kuin linnut muodostelmassa kilpailijoiden liikkuessa hieman sen sisällä.
Aivan edessä ajavat vetävät joukkoa ja ovat suojattomia vastatuulelta; he suojaavat tuulenvastukselta keskellä ajavia, joiden ei siis tarvitse kuluttaa yhtä paljoa energiaa kuin edessä ajavien. Koska joukkoa vetää usein vain yksi joukkue kerrallaan, on yleensä hyödyllisempää ajaa lähellä kärkeä, jotta mahdollisiin irtiottoihin pystyy reagoimaan helpommin. Edessä ajamisella voi välttää myös mahdolliset törmäykset takana.