cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Hippiliike
Hippiliikkeen synty ja kukoistus
thumb|left|Hippikulttuuri synnytti myös [[aikakauslehtiä. Yksi niistä oli Oz-lehti, joka ilmestyi ensimmäisen kerran Lontoossa vuonna 1967. ]] Kukkaistietoisuuden voimaa alettiin tietoisesti hyödyntää Human Be-inin saaman myönteisen vastaanoton jälkeen. Alun perin maanalaiset pienet lehdet kuten San Francisco Oracle ja Los Angelesista tuleva Free Press levisivät hippikulttuurin mukana maanlaajuisiksi. Ne antoivat täyden tukensa suunnitteilla olevalle Montereyn popfestivaaleille. Monterey Pop suunniteltiin epäkaupalliseksi tapahtumaksi, jota varten perustettiin tilapäinen organisaatio hoitamaan asioita musiikkipromoottorien sijasta. Monterey Popin johtokunnassa istuivat muun muassa Paul McCartney, Brian Jones, Mick Jagger, Brian Wilson ja Donovan. Yksi konsertin esiintyjistä oli kitaristi Jimi Hendrix, joka suoritti samalla läpimurtonsa Yhdysvalloissa. Tapahtuma järjestettiin 16.–18. kesäkuuta, ja se houkutteli yli 200 000 kuuntelijaa paikalle.
Kaupallistuminen
Samainen kesä nimettiin ”rakkauden kesäksi”, jonka myötä San Franciscon hipit nousivat kansainväliseen maineeseen ja julkisuuteen. Tuhansia nuoria kulkeutui kyseisen kesän aikana hippikommuunien keskuspaikaksi muotoutuneen Haight-Ashburyn liepeille tarkoituksenaan päästä nauttimaan vapaasta elämäntavasta. Heidän unelmansa jäivät vaille täyttymystä. Paikallinen yli 15 000 hipin muodostama ydinjoukko ei halunnut jakaa aluetta, ja ”nokkimisjärjestys” karkotti suurimman osan uusista tulokkaista kaduille. Väestön määrä paisui 75 000:een. Huumeiden välittäjät ja sutenöörit hyötyivät syntyneestä tilanteesta houkutellen asunnottomia nuoria mukaan omiin käyttötarkoituksiinsa.
Kaupallisuus tunkeutui saman kesän aikana Haight-Ashburyyn. Turistibussit ilmestyivät katukuvaan. Uteliaat matkailijat halusivat nähdä kirjaviin vaatteisiin pukeutuneita hippejä ja tehdä ympäristöön tutustumiskäyntejä. Voimakas kaupallistuminen iski kyntensä myös psykedeeliseen musiikkiin ja niiden esittäjiin. Alkuperäiseen ajatukseen kuulunut ”tähteyden vierastaminen” alkoi vaihtua yhä useamman muusikon kohdalla maineen, rahan ja suurten yleisömäärien tavoitteluksi. Markkinavoimat puristivat psykedeliasta yhä viihteellisempää kulutushyödykettä.
The Mamas & the Papas -yhtyeen johtohahmo John Phillips teki kukkaiskansan aatteen ja ulkoisen olemuksen innoittamana laulun, jonka nimeksi tuli ”San Francisco”. Laulun sai esitettäväkseen jokseenkin tuntematon Scott McKenzie. Hippiaatteen ja pasifismin tunnuslauluksi noussut ”San Francisco” kuljetti rauhansanomaa ympäri maailmaa, ja siitä tuli yksi vuoden 1967 suurimmista hiteistä. Sitä myytiin yli 7 miljoonaa kappaletta. Samasta aiheesta ideansa ammentanut The Flowerpot Men sai maistaa hetkellistä menestystä laulullaan ”Let's Go to San Francisco”. Hippikesän huumaa hyödynsi myös Eric Burdon and The Animals kappaleella ”San Franciscan Nights”, joka oli omistettu Friscon öille ja siellä liikkuville poliiseille, Helvetin enkeleille ja kukkaislapsille.
Vietnamin sotaa vastaan
Historiallisesti merkittävämmäksi sodanvastaiseksi protestiksi nousi lokakuussa 1967 Pentagonin ympärillä tapahtunut mielenosoitus, johon on uskottu osallistuneen arviolta 100 000 ihmistä. Eri puolilta Yhdysvaltoja tulleisiin suuriin hippijoukkoihin oli liittynyt sotaveteraaneja, mustia nationalisteja, opiskelijoita, radikaaliryhmiä, useita eri naisjärjestöjä sekä kansalaisia kaikista yhteiskuntaluokista. He vaativat Yhdysvaltoja vetämään joukkonsa pois Vietnamista. Mielenosoittajien määrä ja heidän pilkallinen iskulauseensa ”Hei LBJ, kuinka monta nuorukaista tapatat tänään!” murensi presidentti Lyndon B. Johnsonin arvovaltaa ja järkytti koko kansakuntaa. Uutistoimistot ja lehdistö levittivät kuvia vastakulttuurin protestimarsseista ja mielenosoittajien ”Rakasta, älä sodi”(”Make love, not war”) -kilvistä, joista tuli hippikulttuurin tunnuslause. Mielenosoitukset muuttivat Yhdysvaltain politiikan suuntaa Vietnamissa.
Christina Grimmie
Christina Victoria Grimmie (12. maaliskuuta 1994 Marlton, New Jersey, Yhdysvallat – 10. kesäkuuta 2016 Orlando, Florida, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen laulaja. Grimmie tuli alun perin tunnetuksi YouTube-videopalvelussa, jonne hän latasi lauluvideoita tunnettujen musiikkikappaleiden omista cover-versioistaan. Vuonna 2014 Grimmie osallistui The Voice -laulukilpailuun, jossa hän sijoittui kolmanneksi. Grimmie kuoli ampumavälikohtauksessa Floridassa 10. kesäkuuta 2016.
Hippiliike
Muualla maailmassa
Hippiliike levisi kesällä 1967 myös Eurooppaan. Eurooppalaisen hippikulttuurin keskuksia olivat muun muassa Lontoo ja muut Britannian kaupungit, joissa pitkiä hiuksia ja boheemeja tapoja suosinut rock- ja blueskulttuuri oli valmistellut hipeille tietä jo muutaman vuoden ajan. Sen lisäksi merkittäväksi hippikeskukseksi nousi Amsterdam. Jugoslavia sen sijaan julisti sodan hippejä vastaan, ja Kreikka kielsi epäsiististi pukeutuneilta turisteilta pääsyn maahan. Ranskassa kukkaiskulttuuri jäi yksittäisten boheemien ilmiöksi. Intia oli länsimaalaisten hippien yleinen matkakohde 1960-luvun puolivälin tienoilla. Hipit lähtivät Intiaan hakemaan oppia itämaisista uskonnoista ja opeista. Lisäksi he olivat tervetulleita ja edullinen hintataso oli monien mieleen, mikä johtikin erityisesti Goan alueella länsimaisten hippiyhteisöjen nousuun rannoille. Hippiturismin vähennyttyä jäi alueelle vielä hippejä, jotka olivat asettuneet sinne asumaan. Näiden hippiyhteisöjen harrastukset musiikki, jooga, päihteet ja sodanvastaisuus keräsivät paikalle myös israelilaisia, jotka joko välttelivät asevelvollisuutta tai olivat sen suorittaneet ja halusivat muuta ajateltavaa. Rannalla järjestetyistä juhlissa musiikki myös kehittyi 1970–1980-luvulla Goa trance -tyyliksi, joka on psykedeelistä elektronista musiikkia.
Liikkeen hiipuminen
Monet San Franciscon hippiyhteisön jäsenet katsoivat jo vuoden 1967 syksyllä liikkeensä alkuperäisen idean vesittyneen niin paljon, että he järjestivät hippiliikkeen vertauskuvalliset hautajaiset Haight-Ashburyssä saman vuoden lokakuussa.
Christina Grimmie
Ura
Christina Grimmien ura käynnistyi vuonna 2009, jolloin 15-vuotias Grimmie latasi zeldaxlove64-nimimerkillä ensimmäiset lauluvideonsa YouTubeen. Hän esitti YouTubessa cover-kappaleita monilta suosituilta artisteilta, kuten Miley Cyrusilta, Justin Bieberiltä ja Katy Perryltä. Hän teki myös yhteistyötä muiden YouTuben laulajien kanssa. Grimmie sai vuonna 2010 managerikseen laulaja Selena Gomezin isäpuolen Brian Teefeyn ja pääsi sittemmin lämmittelijäksi Gomezin kiertueille.
Hippiliike
Liikkeen hiipuminen
Woodstockin (1969) ja Englannin Isle of Wightin (1970) valtavat rockfestivaalit edustivat suurimmalle osalle ihmisistä eräänlaista hippiliikkeen loppuhuipentumaa. Liike itsessään ei kuitenkaan kuollut, vaan jatkoi toimintaansa ympäri maailmaa pienemmässä mittakaavassa. 1971 perustettu Christianian vapaakaupunki Kööpenhaminan lähettyvillä on tullut tunnetuksi vaihtoehtoisen asumistyylin tarjoajana ja hippihenkisten nuorten kokoontumispaikkana.
Vapaa rakkaus
Hipit ottivat seksiin avoimen ja ihanteellisen asenteen. Se oli täysin vallankumouksellista 1960-luvun alun konservatiivisessa Amerikassa, jossa seksiä pidettiin yhä yksityisasiana. Hipeille seksi oli vapaata ja nautinnollista itseilmaisua, eikä siveetöntä, synnillistä tai salattavaa, kuten edelliselle sukupolvelle. Hippien ”vapaan rakkauden” ihanteeseen kuului ajatus rakkauden ja seksin yhteydestä sekä käsitys, jonka mukaan seksiin kuului sekä vapaus valita kumppani että vapaus valtakulttuurin säännöistä ja moraalista. Kahdenväliset suhteet kyllä hyväksyttiin, mutta niitä ei enää pidetty ainoana hyväksyttävänä suhdemuotona. Jotkut hipit pitivät mustasukkaisuutta ja omistushalua kielteisinä tunteina, jotka eivät kuuluneet rakkaussuhteisiin. Hipit hyväksyivät myös luonnollisen alastomuuden sekä itsetyydytyksen. Hippiliikkeen myötä Amerikassa alkoi ”seksuaalinen vallankumous”, joka salli myös nuorille naisille esiaviollisen seksin. Toisaalta monet hippimiehet halusivat yhä ylläpitää perinteisiä sukupuolirooleja taloudenhoidossa, mikä sai monet naiset pettymään hippikommuunien elämään.
Nestea
Nestea on Nestlén jäätee-merkki. Nesteata myydään sekä pikateejauheena että juomana tölkeissä ja pulloissa.
Hippiliike
Musiikki
thumb|left|LSD:n puolestapuhuja [[Timothy Leary John Lennonin ja tämän vaimon Yoko Onon kanssa ”Give Peace a Chance” -kappaleen levytystilaisuudessa.]] Rockmusiikki kehittyi 1960-luvun nuorisoliikkeen pohjalta ja samalla ruokki sitä. Toisin kuin huumeet ja seksi, rock oli luonteeltaan yhteisöllistä, joten siitä tuli hipeille kulttuurisen viestinnän tärkeä kanava. Yhdysvaltain rock-kulttuuri alkoi muuttua vuonna 1963 The Beatlesistä alkaneen ”brittiläisen invaasion” myötä. Samaan aikaan maassa voimistui folkmusiikkiliike, jonka piirissä hippiliikkeen kannalta yksi näkyvimmistä artisteista oli kantaa ottava Joan Baez. 1960-luvun puolivälissä rockiin alkoi tulla psykedeelisiä elementtejä, jotka osittain perustuivat tuolloin nuorison suosioon nousseisiin kannabikseen ja LSD:hen. Hippiliikkeen yhdessä keskuspaikassa, San Franciscon Haight-Ashburyssä, perustettiin muun muassa yhtyeet Big Brother and the Holding Company, Grateful Dead ja Jefferson Airplane. Näiden lisäksi hippiajan suurimmiksi rocktähdiksi nousivat esimerkiksi Janis Joplin ja Jimi Hendrix, joiden ennenaikaiset huumekuolemat myös muodostuivat joillekin hippiliikkeen liiallisuuksien symboleiksi. Hippiliikkeen tärkeiksi kokoontumistilaisuuksiksi ja jopa huippukohdiksi muodostuivat vuodesta 1967 alkaen järjestetyt suuret musiikkifestivaalit, etenkin Montereyn popfestivaali ja Woodstock. 1960-luvun lopulla kovaääninen psykedeelinen rock alkoi korvautua pehmeämmällä ja introspektiivisemmalla musiikilla, jota esittivät laulaja-lauluntekijät kuten James Taylor, Carly Simon, Cat Stevens ja Joni Mitchell.
Huumausaineet
Hipit suhtautuivat myönteisesti luonnollisina pitämiinsä huumausaineisiin, kuten kannabikseen, LSD:hen, psilosybiiniin, peyoteen ja meskaliiniin. Näitä aineita käytettiin sekä nautinnon vuoksi että henkilökohtaisena ja hengellisenä itsetutkiskeluna tajunnan laajentamiseksi. Kovia synteettisiä huumeita, kuten heroiinia, kokaiinia ja amfetamiinia, hippiliikkeessä sen sijaan karsastettiin, sillä niitä pidettiin haitallisina mielelle ja ruumiille.
Huumekulttuurin nopeaa kasvua Yhdysvalloissa ruokki huumeiden helppo saatavuus sekä hipeille tärkeiden rockartistien huumemyönteisyys. Näkyvimpiä psykedeelien enteogeenisen ja vallankumouksellisen käytön puolestapuhujia oli entinen Harvardin professori Timothy Leary. LSD:n suosion kasvu vastakulttuuripiireissä johti kuitenkin aineen kieltämiseen ja voimakkaaseen valistuskampanjaan huumeita vastaan. Vaikka useimpien hippien suhtautuminen koviin huumeisiin oli aluksi torjuvaa, moni heistä siirtyi kuitenkin käyttämään niitä myöhemmin. Tämä lisäsi hippiyhteisöjen rappiota ja toi niihin väkivaltaa.
Yhteiskunnallisuus
Hippejä yhdisti yleisesti valtakulttuurin ja establishmentin vastaisuus ja etenkin huumelakien ja Vietnamin sodan vastustaminen. Hippikulttuuri syntyi Yhdysvalloissa keskelle vakavia yhteiskunnallisia konflikteja, kuten taistelut kansalaisoikeuksista, kylmä sota, Vietnamin sota ja ydinaseiden vastaisuus. Hipit ottivat usein kantaa yhteiskunnallisiin asioihin ja tukivat aikakaudelle ominaisia poliittisia liikkeitä, vaikka poliittinen aktivismi ei ollutkaan hippikulttuurin keskeinen teema. Hippejä osallistui protestitapahtumiin, marsseihin ja joidenkin poliittisten liikkeiden toimintaan. Moni hippi kannatti uusvasemmistoksi nimitettyä liikettä. Toisaalta jotkut hipit nimenomaan torjuivat kaikenlaisen poliittisen aktivismin. Yhteiskunnallisesti tärkeintä hipeille oli rakkaus ja siitä seuraava väkivallattomuuden aate, joka johti heidät sodanvastaisuuteen. Hipit vastustivat myös materialismia ja pitivät rahaa merkityksettömänä hyödykkeenä, jota ei pidä tavoitella. Hipit tukivat myös ympäristöliikettä.
Jotkut hipit noudattivat Timothy Learyn ohjetta jättäytyä ulos (drop out) valtavirtayhteiskunnan konventioista. Hipit perustivat kaupunkeihin ja maaseudulle tuhansia vaihtoehtoisia kommuuneja, joissa elettiin vapaata ja tasa-arvoista hippielämää. Useimmat hippikommuunit olivat lyhytikäisiä, mutta osa niistä on säilynyt 2000-luvulle saakka.
Uskonto
The Beatles -kitaristi George Harrison innostui vuoden 1967 aikana intialaisesta mystiikasta niin perinpohjaisesti, että veti mukanaan koko yhtyeen Intiaan tapaamaan uskonnollista gurua Maharishi Mahesh Yogia. Pyhä mies uskoi opettavansa maailman meditoimaan kolmessa vuodessa ja hävittävänsä ihmiskuntien väliset sodat uudelleensyntymän välityksellä.
Itämainen mystiikka kohosi hetkellisesti muoti-ilmiöksi monen julkisuuden henkilön seuratessa Beatlesin esimerkkiä. Vaikka Maharishin uskonnollisen julkisivun takaa paljastuneet maalliset tarkoitusperät söivät myöhemmin hänen suosiotaan, Hare Krisna -tietoisuus levisi Yhdysvalloissa hippihenkisen väestön keskuudessa, ja uusia temppeleitä avattiin. Osa hippiyhteisön jäsenistä oli kiinnostunut okkultismista ja magiasta, mikä valmisteli tilaa new age -ilmiön nousulle. Kun ilmiö teki läpimurtonsa 1980-luvun lopulla, siinä oli hippikulttuurista tarttunutta elämänkatsomusta ja itämaista henkisyyttä.
Hippikulttuurin pimeä puoli
Vuonna 1967 Haight-Ashburyyn kulkeutui myös Charles Manson, joka hakeutui paikalliseen hippikommuuniin ja keräsi ympärilleen ”Perheen”. Voimakastahtoisena ja hypnoottisena puhujana hän nousi nopeasti oman pienen ryhmänsä johtajaksi. Kaksi vuotta myöhemmin Manson uskollisine opetuslapsineen suoritti Los Angelesin Beverly Hillsissä elokuussa 1969 rituaalimurhien sarjan, jossa yksi surmatuista oli elokuvaohjaaja Roman Polańskin raskaana ollut vaimo Sharon Tate.
Saman vuoden joulukuussa hippikulttuuriin liitettiin uusia kielteisiä ilmiöitä, kun Altamontin rocktapahtumassa sähkögeneraattoria vartioimaan palkatut Helvetin enkelit puukottivat The Rolling Stones -yhtyeen konsertin aikana yhden katsojista kuoliaaksi ja pahoinpitelivät kymmeniä muita.
Hippiliike ja Suomi
Suomessa hippiliike oli hillittyä, eikä siitä koskaan muotoutunut kovin näkyvää nuorisokulttuuria. Sen alkumainingit rantautuivat maahan kuitenkin jo kesällä 1967 lähinnä Beatles-levyjen ja ennen kaikkea singlen ”All You Need Is Love” välityksellä. Kun Jatkoaika-ohjelman juontajat vuonna 1967 etsivät Helsingissä vanhan ylioppilastalon edustalta haastataltavikseen hippejä, he tapasivat Jukka Kuoppamäen, jolla oli selvä kuva hippiaatteesta: ”Ei vihata toisiaan, eikä tehdä pahaa vaan hyvää – rakastetaan!” Laulussaan ”Kukkasen valta” Kuoppamäki pyrki tyynnyttelemään huumeiden aiheuttamaa kohua vertaamalla niitä kahviin ja tupakkaan, jotka myös olivat joskus kuuluneet kiellettyihin nautintoaineisiin. Myöhemmin hänet valittiin Suomen ensimmäiseksi hipiksi.
Hippiaatteen henkeen sopivia vaatteita saattoi löytää intialaisvaatteita myyvistä kaupoista, mutta kovin näkyvää osaa katukuvassa tämä vaatetus ei muodostanut. Lisäksi useimmat kotimaisen hippiliikkeen edustajista olivat ”osapäivähippejä”. Suomalaisnuoret eivät olleet valmiit heittäytymään järjestäytyneen yhteiskunnan ulkopuolelle. Hippiliikkeen kaupallistumisen mukana tulleet asiat kuten musiikki kiinnostivat nuorisoa enemmän kuin aatteen vaalima vaihtoehtoinen elämäntapa. Vuosina 1968–69 huumeongelmat yleistyivät jonkin verran Suomen kaupungeissa.
Aluksi hippikulttuuriin kuuluneet huumeet liikkuivat suurelta osalta taiteilija- ja muusikkopiireissä. Helsingissä toimivat underground-ryhmät olivat omanneet hippien arvoja ja koostuivat ihmisistä, jotka olivat aiemmin kokoontuneet yhteen muun muassa Eino Leinon patsaalla. Osa oli myös matkustellut Euroopassa, kuten Tanskassa ja Englannissa, ja saanut vaikutteita sikäläisistä nuorisokulttuureista. Vuonna 1967 hippikulttuuri, avantgardetaide ja kulttuuriradikalismi nousivat tärkeimmiksi yhdistäviksi tekijöiksi. Joukko ryhmän edustajia vuokrasi 1968 keväällä KOP:lta Lönnrotinkadulla sijainneen talon. Siellä järjestettiin konsertteja, näytettiin filmejä tai kokoonnuttiin muuten vain yhteen. Osa tapahtumiin osallistuneista asui paikalla vakituisesti muun asunnon puutteessa. Saman syksyn aikana asukkaille tuli erimielisyyksiä, kun he yrittivät etsiä yhtenäistä linjaa toiminnan järjestämiseksi. Huoltopoliisi vaati talon vuokrasopimuksen purettavaksi epämääräisen aineksen lisääntyessä ympäristössä. Poliittinen osallistuminen oli vilkkaimmillaan kesällä 1968, jolloin lähinnä Yhdysvaltoja vastaan suunnatut mielenosoitukset olivat lähes jokaviikkoisia. Marraskuussa 1968 radikaalit opiskelijaryhmät valtasivat vanhan ylioppilastalon.
Suoraan hippien vastakulttuurista ammensi ideansa Hair-musikaali, jonka suomalainen kantaesitys oli Tampereella 6. elokuuta 1969. Hair oli peräisin Yhdysvalloista, missä se oli alkanut pyöriä Broadwaylla vuotta aiemmin. Musikaalissa käsiteltiin huumeiden ja aseistakieltäytymisen lisäksi sellaisia aiheita kuten politiikka, uskonto, seksi ja eri rotujen tasa-arvo. Tosin alkuperäisiä teemoja jouduttiin pyöristämään ennen Tampereen Popteatterin ensi-esitystä. Musikaalista tuli suuri menestys, ja sen ronski kielenkäyttö ja alastonkohtaukset herättivät tunteita puolesta ja vastaan. Tieltä väistyvän vuosikymmenen teemoista näyttämötaidetta tehnyttä Hairia esitettiin eri puolilla Suomea vuosina 1969–71 kaikkiaan 250 kertaa.
Suomen kuuminta hippikesää vietettiin vasta vuonna 1970, jolloin järjestettiin ensimmäisen kerran Woodstockista vahvoja vaikutteita imenyt Turun Ruisrock. Psykedeelisen musiikin jälkimaininkeja hyödynnettiin myös radio-ohjelmassa Vesimiehen aika, joka avasi vuosina 1969–71 Jorma Elovaaran juontamana kuuntelijoille salatieteiden oudon maailman.
Perintö
thumb|upright|Vanha hippipariskunta. Alkuperäisen hippiliikkeen katsotaan hiipuneen pois 1970-luvun alussa. 1960-lukulainen protestiliike ja poliittinen aktivismi heikentyivät, ja nuorisokulttuuriin tulivat toisenlaiset tyylit, muodit ja aatteet. Käsite ”hippi” on kuitenkin säilynyt käytössä. Sitä käytetään yhä melko yleisesti ihmisistä, jotka samaistetaan tai jotka samaistuvat ulkonäkönsä, musiikkimakunsa, aatteidensa tai elämäntapansa puolesta 1960-luvun hippeihin.
Alkuperäisen hippiliikkeen perintöä on nähtävissä monissa myöhemmissä ilmiöissä, kuten esimerkiksi 1980-luvun rauhanliikkeessä sekä nykyajan luonnonsuojeluaatteessa, vihreässä liikkeessä, eläinoikeusliikkeessä ja feminismissä. Osa hippien tavoittelemista uudistuksista on tavallaan toteutunut, esimerkiksi seksuaalinen vapautuminen, avoliittojen hyväksyminen, yhteisöasuminen, yksilönvapauden lisääntyminen esimerkiksi pukeutumisessa ja ympäristönsuojelun nouseminen keskeiseen asemaan yhteiskunnallisessa päätöksenteossa. Jotkin hippiliikkeeseen yhdistetyt ilmiöt, kuten rockmusiikki, ovat välillä esiintyneet myös sovinnaisen valtakulttuurin osina. Intian osavaltio Goa on eräs nykypäivän ”uushippien” suurimmista keskittymistä.
Rainbow Gathering -leirit ovat 1970-luvulta lähtien pitäneet yllä hippikulttuuria. Euroopassa nämä nykyajan uushippikokoontumiset ovat päihteettömiä. Vuonna 2010 Rainbow Gathering -leiri järjestettiin Leppävirralla Savossa. Pohjois-Savon poliisilaitoksen komisarion mukaan tapahtuma oli hyvin rauhallinen ja poliisin kannalta ongelmaton ja edusti ”ihailtavaa elämäntyyliä”. Itä-Suomen yliopiston kulttuuriantropologian tutkijan Janne Rantalan mielestä Rainbow Gathering -tapahtumien uushippien ja alkuperäisen hippiliikkeen välinen yhteys on kuitenkin vain ihmisten ulkoinen olemus. Rantalan mukaan on silti luontevaa, että monin tavoin 1960-luvun hippiliikettä muistuttavalle tapahtumalle halutaan antaa tuttu nimitys.
Christina Grimmie
Ura
Grimmien esikois-EP Find Me julkaistiin vuonna 2011, ja sen kappaleesta ”Advice” ilmestyi samana vuonna musiikkivideo. Hänen ensimmäinen studioalbuminsa With Love julkaistiin vuonna 2013.
Vuonna 2014 Grimmie osallistui yhdysvaltalaisen The Voice -laulukilpailun kuudennelle tuotantokaudelle ja sijoittui kolmanneksi. Kilpailussa hänen mentorinaan toimi Adam Levine.
Grimmie esiintyi Suomessa, Helsingin Nosturissa 26. tammikuuta 2015.
Grimmie sai vuonna 2016 postuumisti Teen Choice -palkinnon ”Choice Music Web Star” -kategoriassa. Kesällä 2017 julkaistiin vielä postuumi albumi All Is Vanity.
Nestea
Tuotemerkin hallinta
Aiemmin merkkiä hallinnoi Nestlén Yhdysvaltain-juomaosasto ja vuonna 2001 perustettu Coca-Colan ja Nestlén omistama yhteisyritys Beverage Partners Worldwide (BPW). Nestlé ja Coca-Cola lopettivat yhteistyön tammikuussa 2018. Coca-Colalle jäi lisenssi Nestean valmistukseen ja jakeluun Kanadassa, Espanjassa, Portugalissa, Andorrassa, Romaniassa, Unkarissa ja Bulgariassa. Jäljelle jääneitä Euroopan markkinoita hallinnoi Nestle Waters. Syksyllä 2019 Nestlé solmi Yhdysvaltojen markkinoita koskevan lisenssisopimuksen New Age Beverages Corporationin kanssa.
Historia
Vuonna 1968 Yhdysvalloissa alettiin tekemään alumiinitölkkeihin purkitettua jääteetä. Neljässä vuodessa siitä tuli yksi johtavista jääteemerkeistä. Nykyisin jääteetä myydään maailmanlaajuisesti monilla eri makuvaihtoehdoilla.
Nestlé hankkii Nestean valmistuksessa käytetyt teenlehdet Intiasta Nilgirien alueen yksityisiltä teenviljelijöiltä.
Eduardo Horacio García
pienoiskuva Eduardo Horacio García (s. 22. tammikuuta 1956 Buenos Aires) on argentiinalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi Buenos Airesin arkkihiippakuntaan Juan Carlos Aramburu 18. marraskuuta 1983, ja hänet nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Ipagron titulaaripiispaksi 21. kesäkuuta 2003. Piispaksi vihkiminen seurasi 16. elokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Jorge Mario Bergoglio, jota avustivat Jorge Eduardo Lozano ja José Antonio Gentico.
John Wesley
John Wesley (28. kesäkuuta 1703 Epworth, Lincolnshire – 2. maaliskuuta 1791 Lontoo) oli brittiläinen kirkonmies, anglikaaninen pappi ja kristitty teologi, jonka hengellisen toiminnan seurauksena syntyi herätyskristillinen liike, metodismi.
Wesley koki vuonna 1738 voimakkaan uskonnollisen herätyksen ja alkoi saarnata evankeliumia kansan, etenkin työväestön, keskuudessa. Pian Wesleyn ympärille muodostui yhteisö, jonka keskuudesta metodistiliike sai alkunsa. Metodismilla oli kolme nousuvaihetta: ensimmäinen Oxfordin yliopistossa perustamassa ”Pyhää kerhoa”, toinen oli Wesleyn toimiessa pappina Savannahissa Georgiassa ja kolmas oli Lontoossa Wesleyn Englantiin paluun jälkeen. Wesley pysyi koko elämänsä Englannin kirkon jäsenenä. Sen sijaan hänen liikkeensä oli vaikeuksissa Anglikaanisen kirkon kanssa.
Varhainen elämä
John Wesleyn isä oli Samuel Wesley, Oxfordista valmistunut Englannin kirkon pappi. Tämä avioitui Susanna Annesleyn kanssa vuonna 1669. Vuonna 1696 Samuel Wesley valittiin Itä-Midlandsissä noin 37 kilometriä Lincolnista luoteeseen sijaitsevan Epworthin papiksi. John Wesley, perheen viidestoista lapsi, syntyi siellä vuonna 1703. Viisivuotiaana hän pelastui palavasta kodistaan ikkunan kautta. Tämä pako teki syvän vaikutuksen hänen mieleensä, ja hän kutsui joskus itseään siitä lähtien ”palosta pelastuneeksi”.
Samuel ja Susanna antoivat lapsilleen varhaisen koulutuksen. Kaikki lapset, myös tytöt, opetettiin lukemaan niin pian kun he pystyivät kävelemään ja puhumaan. John oli hyväksytty Charterhouse School -yksityiskouluun Lontooseen, jossa hän sai koulutusta uskonnolliseen elämään jota hän harjoitteli siellä. Hänen elämäkertojansa Tyerman sanoo, että hän meni kouluun pyhimyksenä, mutta hänestä tuli epäluuloinen uskonnollisille kokemuksille ja hän lähti pois syntisempänä.
Oxford ja Georgia
Kesäkuussa 1720 Wesley astui kirkkoon Oxfordissa mukanaan vain 40 puntaa yksityiskoulun opiskelijana. Hänen terveytensä oli heikentynyt ja hänen täytyi tehdä kovasti töitä pysyäkseen velattomana. Ensimmäinen päiväkirja on 5. huhtikuuta 1725 – 19. helmikuuta 1729. Ystävä kuvaili Wesleytä tähän aikaan ”nuorena miehenä, jolla oli hienostunut maku”. Hän oli ”kaveri jolla oli hyvä huumori”. Hän toimi diakonina 1725 ja seuraavana vuonna hänet valittiin akateemisena opiskelijana Oxfordin Lincoln Collegeen. Hän vastaanotti taiteiden maisterin arvon 1727. Wesley eli isänsä rahoittamana kaksi vuotta ja palasi sitten Oxfordiin täydentämään opintojaan.
Hänen paluunsa vuosi 1729 merkitsi metodismin alkua. Kuuluisan ”Pyhän kerhon” oli perustanut hänen nuorempi veljensä Charles. John lähti lähetyssaarnaajaksi Amerikkaan Savannahiin, Georgiaan 1735. Yksi myönteisistä tuloksista Johnin Georgiassa olon aikana oli suhteiden luominen herrnhutilaisten kanssa, jotka olivat Jan Husin mukaisia määriläisiä reformisteja. Wesley palasi Englantiin 1738.
Metodistikirkko
Wesley koki hengellisen heräyksen herrnhutilaisten kokouksessa Aldersgate Streetillä, Lontoossa 24. toukokuuta 1738, jossa Wesley kuuli Martti Lutherin esipuheen Epistolasta roomalaisille ja ”tunsi sydämensä lämpenevän”.
Wesley tutustui böömiläisveljien yhteisöön, ja matkusti 1738 Herrnhutiin, veljestön pääpaikkaan. Wesleyn Oxfordin ystävä, evankelista ja hyvä saarnaja George Whitefield oli erotettu Bristolin kirkosta, ja piispat kielsivät myös Wesleyitä saarnaamasta kirkoissa. Metodistiseurakunta eli Yhdistetty seura perustettiin 1739. Myöhemmin 1739 Wesley katkaisi välinsä Moravialaisten kanssa kokonaan. Wesley oli auttanut heitä perustamaan Fetter Lanen yhteisön.
Toiminta ja hyväntekeväisyys
Wesley matkusti paljon, hän perusti yhteisöjä, aukaisi kappeleita ja oli pioneeri sähköshokin käytössä sairaiden hoidossa. Wesley avusti kouluja ja orpokoteja, hän oli vastaanottanut 20 000 punnan palkkion julkaisuistaan, mutta käytti siitä itselleen hyvin vähän.
Wesley kuoli lyhyen sairauden jälkeen 88-vuotiaana 2. maaliskuuta 1791 jättäen jälkeensä elämäntyöstään 135 000 jäsentä ja 541 saarnaajaa. John Wesley on haudattu pieneen kivihautaan Wesleyn kappeliin City Roadilla Lontoossa.
Kirjallinen työ
Wesley oli looginen ajattelija ja ilmaisi itseään selvästi ja voimakkaasti kirjoituksissaan. Hänen kirjoittamiaan teoksia ovat: Wesleyn lainaama ja yhdysvaltalaisten metodistien käyttämä Book of Common Prayer. Wesleyn ”Watch Night”, jonka hän teki käyttäen pietistien rukouksia nykyisin yleisesti tunnetussa Wesley Covenant Pages -teoksessa, joka lienee hänen kuuluisin kristillisen liturgian teoksensa.
Wesley on kirjoittanut myös virsiä ja hengellisiä lauluja. Niistä lienee tunnetuin joululaulu Hark! The Herald Angels Sing. Se on vuodelta 1743. Se tunnetaan Felix Mendelssohn Bartholdyn 1840 säveltämänä. Siitä on useita suomennoksia, ja se on Ruotsin kirkon virsikirjassa numerolla 123.
Wesleytä on syytetty plagioinnista ja runsaista Samuel Johnsonin maaliskuussa 1775 julkaistujen esseiden lainauksista.
Kalliotaskut
Kalliotaskut (Emarginata) on sieppojen heimoon kuuluva lintusuku. Sukuun kuuluu 3 lajia.
Aiheesta muualla
Cercomela
Sinfonia
Sanaa "sinfonia" on käytetty jo Bysantissa, missä se on merkinnyt harmoniaa tai sopusointua.
Sinfonian synty
Sinfonioiksi kutsuttiin aluksi italialaisten oopperoiden alkusoittoja. Ne saattoivat olla joskus kolmiosaisia noudattaen nopea-hidas-nopea -kaavaa. Tällöin sana oli synonyymi overtyyrin (alkusoitto) kanssa. Tässä merkityksessä "sinfonia" sanaa käytettiin myös esimerkiksi kantaattien yhteydessä (huomattavana esimerkkinä Johann Sebastian Bachin sinfonia kantaattiin nr. 29). Jo 1700-luvun alkupuolella "sinfonia" -sanaa käytettiin joskus yleisterminä minkä tahansa tyyppisestä instrumentaaliteoksesta. 1730-luvulla alettiin kolmiosaisia sinfonioita säveltää oopperoista erilliseksi teoksiksi. 1700-luvun puoliväliin mennessä neliosainen muoto (nopea – hidas – menuetti – nopea) tuli vallitsevaksi (1800-luvun alkaessa menuetti korvattiin muulla lyhyellä osalla, usein scherzolla). Sinfonian kehitykseen 1700-luvulla osallistuivat monet rokokooajan säveltäjät kuten italialaiset Giovanni Battista Sammartini ja Luigi Boccherini, J. S. Bachin pojat Philipp Emanuel ja Johann Christian, Mannheimin koulukunta kärjessään Johann Stamitz, wieniläiset Wagenseil ja Monn, sekä lopuksi Joseph Haydn ja Wolfgang Amadeus Mozart. Esiklassinen sinfonia sai yhä enemmän laveutta ja sisältöä. Sonaattimuoto, josta tuli pakollinen ensimmäinen osa, kasvoi täyteen merkitykseensä, ja samalla koko sävellystyyli muuttui ilmeikkäämmäksi.
Sinfonia klassismin kaudella
Wieniläisklassinen sinfonia kasvoi kukoistukseensa Haydnin ja Mozartin myöhäistuotannossa. Erityisesti on mainittava Haydnin 12 lontoolaista sinfoniaa sekä Mozartin kuuluisa 25. sinfonia ja myöhäissinfoniat (numerot 35–36 ja 38–41). Vuonna 1788, noin kolme vuotta ennen kuolemaansa, säveltämässään Jupiter-sinfoniassa (numero 41) Mozart oli jo viemässä sinfoniaa vahvasti uusille urille. Haydn ja Mozart pysyttelivät kuitenkin varsin tiukasti klassisen sinfonian teokselle tyypillisessä rakenteessa, jossa oli ensin pitkä nopea osa (yleensä tempomerkintänä Allegro), sitten hidas osa (yleensä andante), kolmantena osana menuetti ja lopuksi nopea finaali. Joskus ensimmäisen osan alussa saattoi olla hidas (adagio), noin minuutin tai enintään parin mittainen alkusoitto. Johdantovaiheesta siirryttiin suoraan sonaattimuotoa noudattavaan nopeampaan vaiheeseen.
Beethovenin uudistukset
Ludwig van Beethoven muutti sinfonian luonnetta suuresti. Sinfonia kasvoi Beethovenin käsissä yhä suurempiin mittoihin, ja suhteellisen harva säveltäjä Beethovenin jälkeen sävelsi enempää kuin yhdeksän sinfoniaa. Beethovenin myötä myös sinfonian rakenne vapautui, joskin useat säveltäjät pitäytyivät perinteisissä muodoissa. Kolmas, "herooinen" sinfonia oli Beethovenin irtiotto klassismin ajan tyylistä. Kuudes, "Pastoraalisinfonia" taas hylkäsi neljän osan teosrakenteen lisäämällä "myrskyn" tanssiosan ja finaalin väliin. Samoin kyseinen teos rohkaisi myös muita säveltäjiä tekemään sinfonioistaan ohjelmamusiikkia (ensimmäiset ohjelmalliset sinfoniat oli tehty jo 1790-luvulla). Yhdeksännessä sinfoniassaan Beethoven käytti finaalissa kuoroa, joskaan hän ei ollut aivan ensimmäinen kuoroa sinfoniassa käyttänyt säveltäjä.
Sinfonia 1800-luvulla ja sen jälkeen
Jo klassismin aikana sinfoniasta oli sävellysmuotona tullut alue, jolla säveltäjät pyrkivät saamaan koko luomisvoimansa käyttöön. Tämä ei aina ollut yksinomaan positiivista: esimerkiksi 1800-luvun sinfonikoista Johannes Brahms ei nuoruudessaan uskaltanut säveltää sinfonioita, koska ei pitänyt itseään siihen riittävän kypsänä, ja Camille Saint-Saëns ei säveltänyt enää kolmannen sinfoniansa jälkeen uusia, koska katsoi, ettei voinut enää ylittää itseään.
1800-luvun uudet virtaukset toivat sinfoniaan kuitenkin vielä Beethovenin jälkeen paljon uusia vivahteita. Franz Schubertin sinfoniat ovat herkän lyyrisiä; Felix Mendelssohn ja Robert Schumann ovat täysromantikkoja. Hector Berlioz jatkoi Beethovenin aloittamaa ohjelmallisen sisällön antamista sinfonialle. Franz Liszt muokkasi sinfonista sävellystä sävelrunon suuntaan. Brahmsin neljä sinfoniaa edustivat klassismin ja romantiikan synteesiä. Säveltäjistä intensiivisimmin sinfoniaan keskittyivät Anton Bruckner ja Gustav Mahler, joiden sinfoniat tunnetaan pitkästä kestostaan. Mahler pyrki tietoisesti viemään sinfonian äärimmilleen korostamalla teoksen kestoa ja orkesterin kokoa, erilaisia orkestraation keinoja, lisäämällä uusia soittimia ja kärjistämällä sekä sentimentaaliset että myrskyisät kohdat. Bruckner oli omalla jylhällä tyylillään ennakoinut osin Mahlerin suurellisuutta.
Sibeliuksen ohella merkittäviä suomalaisia sinfonikkoja ovat esimerkiksi Leevi Madetoja, Einojuhani Rautavaara, Joonas Kokkonen, Einar Englund, Aulis Sallinen, Erkki Melartin, Paavo Heininen, Kalevi Aho, Pehr Henrik Nordgren, Usko Meriläinen, Jouni Kaipainen ja Leif Segerstam.
Nationaltheater Mannheim
thumb|right|350px|Nationaltheater Mannheim
Nationaltheater Mannheim on Saksassa Mannheimin kaupungissa toimiva teatteri- ja oopperatalo. Se on Saksan vanhin paikallisteatteri ja perustettiin 1779. Nykyinen rakennus on vuodelta 1957.
Oopperakatsomossa on 1200 paikkaa, puheteatteriin sopivan näyttämön katsomossa 800 paikkaa. Teatterissa järjestetään joka toinen vuosi Friedrich Schillerin tuotantoa esittelevä festivaali.
Gloucester (täsmennyssivu)
Gloucester voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Viherposkiaratti
Viherposkiaratti (Pyrrhura molinae) eli aiemmalta nimeltään siniposkiaratti on eteläamerikkalainen papukaija. Sen elinympäristö käsittää Bolivian, Brasilian länsiosia ja Argentiinan pohjoisosia. Lajin holotyypin kuvailivat François Victor Masséna ja Charles de Souancé Boliviasta 1854.
State Farm Arena
State Farm Arena on sisätila-areena Atlantassa, Georgiassa. Se on NBA:ssa pelaavan Atlanta Hawksin kotihalli.
Jorge Garbajosa
Jorge Garbajosa Chaparro (s. 19. joulukuuta 1977 Torrejón de Ardoz, Madridin maakunta) on espanjalainen aktiiviuransa lopettanut koripalloilija.
Ura
Garbajosa aloitti pelaamisen TAU Cerámican nuorissa, joista hän nousi edustusjoukkueeseen kaudella 1995–1996. Hän pelasi joukkueessa neljä kautta ennen kuin siirtyi Benetton Trevisoon. Hän voitti joukkueessa kaksi Italian-mestaruutta ja kaudella 2002–2003 Garbajosa nimettiin Euroliigan ykkötähdisöön. Kahden kauden jälkeen Benettonissa Garbajosa siirtyi Unicaja Málagaan, jonka paidassa hän voitti Espanjan-mestaruuden kaudella 2005–2005. Málagan paidassa hänet palkittiin myös Mister Europa -palkinnolla vuonna 2006.
Samana vuonna Garbajosa siirtyi NBA:han, kun hän teki Toronto Raptorsin kanssa sopimuksen. Hän ehti pelata 67 runkosarjapeliä ennen kuin kärsi pahan loukkaantumisen, joka piti hänet loppukauden sivussa. Kaudella 2006–2007 Garbajosa valittiin yhdessä joukkuetoverinsa Andrea Bargnanin kanssa NBA:n tulokasjoukkueeseen. Kaudella 2007–2008 Garbajosa ehti pelata seitsemän ottelua ennen kuin hänet jouduttiin leikkaamaan. Kauden jälkeen Raptors osti hänen sopimuksensa ja vapautti Garbajosan.
NBA-uransa jälkeen Garbajosa siirtyi venäläisseura Himkiin kaksivuotisella sopimuksella. Kaudella 2008–2009 Garbajosa johdatti joukkueensa aina ULEB Eurocupin finaaliin, jossa se hävisi Lietuvos Rytasille.
Himki ja Garbajosa purkivat sopimuksensa vuoden etuajassa. Elokuussa 2009 hän palasi kotimaahansa ja liittyi Real Madridin riveihin kaksivuotisella sopimuksella. Garbajosa edusti seuraa maaliskuuhun 2011 asti, jolloin hän palasi Unicaja Málagaan. Kesällä 2012 hän ilmoitti lopettavansa ammattilaiskoripalloilun. Hän siirtyi kuitenkin Espanjan koripalloliiton palvelukseen.
Vjatskoje
Vjatskoje on pieni kalastajakylä Habarovskin aluepiirissä Venäjällä. Se sijaitsee Amur-joen itäpuolella 70 kilometriä pohjoiseen Habarovskista. Alueen alkuperäiset asukkaat olivat tunguuseja.
Toisen maailmansodan aikaan Vjatskojessa sijaitsi Neuvostoliiton omistama kiinalaisten ja korealaisten sotilasleiri. Korean demokraattisen kansantasavallan tuleva johtaja Kim Il-sung oli alueella pataljoonan komentajana ja jotkut lähteet väittävät myös hänen poikansa Kim Jong-ilin syntyneen Vjatskojessa.
Fosfoglukonaattidehydrogenaasi
thumb|250px|Malli lampaan fosfoglukonaattidehydrogenaasista sitoutuneena adenosiini-2-fosfaattiin. Fosfoglukonaattidehydrogenaasi on entsyymi, joka katalysoi pentoosifosfaattireitin kolmatta vaihetta. Entsyymi katalysoi 6-fosfoglukonaatin hapettumista ribuloosi-5-fosfaatiksi ja hiilidioksidiksi.. Fosfoglukonaattidehydrogenaasin EC-numero on EC 1.1.1.41.
Toiminta
Fosfoglukonaattidehydrogenaasientsyymi on rakenteeltaan tyypillisesti dimeeri. Sen moolimassa ihmisellä on 104 kDa. Entsyymin katalysoima reaktio on kaksivaiheinen. Ensimmäisessä vaiheessa 6-fosfoglukonaattihapettuu β-ketohapoksi, 3-keto-6-fosfoglukonaatiksi. Tässä vaiheessa entsyymin koentsyyminä toimiva NADP+-molekyyli pelkistyy NADPH-molekyyliksi. Entsyymin aktiivisessa kohdassa on hapan protoni, jonka entsyymi luovuttaa 3-keto-6-fosfoglukonaatille, mikä aktivoi molekyylin ja yhdisteestä eliminoituu hiilidioksidimolekyyli. Lopulta tuote tautomerisoituu ribuloosi-5-fosfaatiksi. Fosfoglukonaattidehydrogenaasi ei tarvitse kofaktorikseen metalli-ionia.
Fosfoglukonaattidehydrogenaasin toimintaan inhiboivat eräät lääkeaineet kuten amoksisilliini, siprofloksasiini ja levofloksasiini. Entsyymin puutostila on hyvin harvinainen autosomaalisesti ja dominoivasti periytyvä geneettinen sairaus. Entsyymin puutostila voi aiheuttaa hyperbilirubinemiaa.
Arch Enemyn diskografia
Arch Enemy on ruotsalainen death metal -yhtye, jonka Michael Amott perusti vuonna 1995.
Loris Frasnelli
Maastohiihdon maailmancupissa Frasnelli kilpaili ensimmäisen kerran Brussonissa joulukuussa 2000. Kymmenen parhaan joukkoon hän pääsi ensimmäisen kerran toisessa maailmancupin kilpailussaan, kun hän sijoittui Asiagon sprinttikilpailussa yhdeksänneksi. Hänen paras sijoituksensa henkilökohtaisissa kilpailuissa on Davosin vapaan hiihtotavan sprintin neljäs sija helmikuussa 2006. Maaliskuussa 2006 hän voitti Sapporon parisprintin Cristian Zorzin kanssa.
Torinon olympialaisissa 2006 Frasnelli sijoittui vapaan hiihtotavan sprintissä kuudenneksi. Hän lopetti uransa keväällä 2014.
Sinirinta-aratti
Sinirinta-aratti (Pyrrhura cruentata) on Brasilian kotoperäinen papukaija. Se elää Itä-Brasiliassa Bahiasta Rio de Janeiroon. Lajin holotyypin kuvaili Maximilian zu Wied-Neuwied Rio de Janeirosta 1820.
Stuart Little 3
Stuart Little 3 (Stuart Little 3: Call of the Wild) on vuonna 2006 Yhdysvalloissa ensi-iltansa saanut perhe-elokuva. Elokuva, kuten muutkin Stuart Littlet, perustuu E.B. Whiten kirjaan Stuart Little. Elokuva dubattiin myös suomeksi. Elokuva julkaistiin suoraan videolle. Se on Stuart Little-elokuvasarjan kolmas ja viimeinen osa.
Spotlight (elokuva)
Spotlight on vuonna 2015 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen draamaelokuva, jonka on ohjannut Tom McCarthy. Sen on käsikirjoittanut McCarthy yhdessä Josh Singerin kanssa. Elokuvan pääosissa esiintyvät Mark Ruffalo, Michael Keaton, Rachel McAdams, Liev Schreiber, John Slattery ja Stanley Tucci. Spotlight kertoo The Boston Globe -sanomalehden tutkivan journalismin ryhmästä, joka paljasti vuonna 2002 katolisen kirkon vuosikymmeniä jatkuneet lasten hyväksikäyttötapaukset Bostonissa. The Globe voitti reportaasillaan Pulitzer-palkinnon vuonna 2003, ja paljastus aloitti maailmanlaajuisen ilmitulovyöryn katolisen kirkon piirissä.
Spotlight sai ensi-iltansa Venetsian elokuvajuhlilla 3. syyskuuta 2015 ja Yhdysvalloissa 6. marraskuuta 2015.
Vastaanotto
Spotlight on saanut laajasti kehuja elokuvakriitikoilta. Arvosteluja keräävä sivusto Rotten Tomatoes on laskenut elokuvalle pistemäärän 96% perustuen 240 arvosteluun, joiden keskimääräinen arvosana on 8,9/10. Metacriticissä elokuvalla on 93 pistettä 100:sta merkiten ”yksimielisen ylistäviä” arvioita.
Palkinnot
Spotlight voitti parhaan elokuvan Oscarin ja palkinnon alkuperäisestä käsikirjoituksesta. Lisäksi elokuva oli ehdolla parhaan ohjauksen, miessivuosan (Mark Ruffalo), naissivuosan (Rachel McAdams) ja leikkauksen (Tom McArdle) kategorioissa.
Se oli myös ehdolla kolmeen Golden Globe -palkintoon parhaasta draamaelokuvasta, ohjauksesta ja käsikirjoituksesta.
Kriitikoiden arvioita
Spotlight on ollut useiden kriitikoiden listalla yhtenä vuoden 2015 parhaista elokuvista.
Vuonna 2016 Spotlight äänestettiin BBC:n kyselyssä vuosisadan 100 parhaan elokuvan joukkoon. Vastaajina oli 177 elokuva-asiantuntijaa eri puolilta maailmaa.
Muuraslampi
Muuraslampi on Pirkanmaalla Parkanossa ja Ikaalisissa Varessalmen kylässä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Aurejärven valuma-alueeseen. Muuraslampi on osa Poltinjoen-Leppäsjärven aluetta.
Maantietoa
Järven pituus on 950 metriä, leveys 300 metriä ja sen pinta-ala on 20 hehtaaria. Se sijaitsee pohjois-etelä-suuntaisen harjujakson kohdalla, missä Ruojärvestä lähtevä Aurejoki (?) on tunkeutunut Leppäsjärveen. Kolme kilometriä pitkässä ja 14 metriä putoavassa joessa Muuraslampi on läpivirtausjärvi. Lampeen laskee kuusi metsäojaa, jotka tuovat vettä ympäröiviltä soilta. Joen yläpuolinen osuus on vain 600 metriä, josta Kalliokoski on 200 metriä pitkä. Alajuoksulla on matkaa 1,1 kilometriä padolle, jossa toimii Leppäkosken Sähkön omistama Leppäskosken voimala (vuosituotanto 2,2 GWh). Voimalasta on vielä puoli kilometriä Leppäsjärvelle. Voimalan padon alle jääneestä koskesta on vielä 200 metriä näkyvissä. Muuraslammen vesiallas on kaksialtainen, koska keskellä on 60 metriä leveä kavenne eikä järvellä ole saaria. Rantaviivan pituus on 3,3 kilometriä. Ranta on peltomaata muuten paitsi kaakkoisrannassa, jossa Jyrkänkallionmäki putoaa lampeen. Lammen lähiympäristössä on kuusi maatilaa ja sen rannalle on rakennettu kymmenen vapaa-ajan asuntoa. Niille johtaa tiet yhdystieltä 13275. Järven keskellä kulkee Parkanon ja Ikaalisten välinen raja.
Vedenlaatu
Lammen vedenlaatua on tutkittu ainakin vuonna 1994. Sen mukaan tulokset olivat samantapaiset kuin Ruojärven päällysvedessäkin oli.
Historiaa
Läpivirtausjokea on ennen vanhaa kutsuttu myös Aurejoeksi.
Nuori Voima -palkinto
Nuori Voima -palkinto on Nuoren Voiman Liiton vuosittain myöntämä tunnustuspalkinto ansioituneesta toiminnasta kirjallisuuden ja kulttuurin alalla. Vuonna 2022 palkintosumma oli 500 euroa.
Tunnuspalkinnon edeltäjä oli Nuori Voima -lehden Reiman päivän kiertopalkinto, joka myönnettiin nuorekkaasta ja voimallisesta kulttuuriteosta vuosina 1985–1992.
Souvenirs
Souvenirs on alankomaalaisen The Gathering -yhtyeen seitsemäs studioalbumi. Sen julkaisi vuonna 2003 yhtyeen oma Psychonaut-levy-yhtiö. Yhtye perusti itsenäisen Psychonauts-levy-yhtiön vuonna 1999 lopetettuaan yhteistyön Century Median kanssa. Souveniers on samalla levy-yhtiön ensimmäinen täyspitkä julkaisu. Albumi on viimeinen, jossa basisti Hugo Prinsen Geerligs on mukana soittamassa. Kristoffer "Garm" Rygg norjalaisesta metalliyhtye Ulverista on vierailevana toisena laulajana kappaleessa A Life All Mine.
Albumilla on myös 2:08 minuutin mittainen piilotettu kappale Telson, joka on sijoitettu ennen kappaletta These Good People olevaan taukoon (engl. pregap).
Battle Hymns MMXI
Battle Hymns MMXI on yhdysvaltalaisen metalliyhtye Manowarin yhdestoista studioalbumi, joka julkaistiin marraskuussa 2010. Albumin on tuottanut yhtyeen bassokitaristi Joey DeMaio. Kyseessä on debyyttialbumin Battle Hymns (1982) uudelleen äänitetty versio.
Albumin kansikuvan on toteuttanut Jan "Örkki" Yrlund.
SJ (yritys)
SJ AB on Ruotsin valtion kokonaan omistama rautateiden henkilöliikennettä kilpailuilla markkinoilla harjoittava yhtiö. Markkinaehtoisuudesta johtuen sen tavoite on tuottaa voittoa. Konsernin liikennesuorite koostuu pääasiassa valtakunnallista liikennettä harjoittavan emoyhtiö SJ:n sekä Länsi-Götanmaan ja Hallandin paikallisjunaliikennettä harjoittavan SJ Götalandstågin liikenteestä. Näiden yksiköiden toiminta koostuu 1 100 päivittäisestä junalähdöstä, jotka liikennöivät 275 rautatieasemalle. Konserniin kuuluu lisäksi tytäryhtiö SJ Norrlandståg, joka vastaa Norlannin yöjunaliikenteen junahenkilöstöstä. Muut tytäryhtiöt ja osakkuusyhtiöt tukevat SJ:n ydinliiketoimintaa.
Valtakunnallinen SJ-liikenne jakautuu pika-, Intercity-, yö- ja paikallisjuniin (moottorijunia ja veturivetoisia junia).
Markkinatilanne
pienoiskuva|Jo käytöstä poistunut vanhemmanmallinen SJ-lippuautomaatti Vuonna 2001 perustetun SJ AB:n liikennesuorite on kasvanut muun Ruotsin liikenteen tavoin tasaisesti. Kasvavia matkustajamääriä ovat edeltäneet valtion mittavat investoinnit rautatieinfrastruktuuriin, mikä taas on ollut ilmastopoliittinen valinta. Koska ruotsalainen sähkö tuotetaan pääosin ydin- ja vesivoimalla, on rautateillä mahdollista saavuttaa liikkumisen ympäristötavoitteita tieliikennettä tehokkaammin. Yhä useampi matkustaa junalla, mikä näkyy erityisesti vilkkaimpien rataosuuksien matkustussuosion kasvamisella.
SJ on lopettanut monien pienempien paikallisten ja lyhyempien linjojen liikennöinnin, jotka ovat siirtyneet markkinoiden kilpailulle avaamisen jälkeen yksityisten yhtiöiden ja alueiden tilaaman liikenteen piiriin. Tämän strategian johdosta SJ-liikenne painottuu valtakunnalliseen kaukojunaliikenteeseen sekä Mälarinlaakson seutujunaliikenteeseen.
SJ:n monopoli perinteisillä kantaradoilla ja Tukholman alueen seutujunilla päättyi vuonna 2009, mikä on mahdollistanut aidon kilpailun syntymisen Ruotsin rautatiemarkkinoille. Tätä ennen kilpailu oli sallittu vain vähäliikenteisillä radoilla.
Myynti
Pääasiallinen matkalippujen myyntikanava on yhtiön oma verkkosivusto. Lippuja myydään myös muissa verkkokaupoissa, matkatoimistoissa, jälleenmyyjillä, automaateista ja Pressbyråneilla sekä 7-Eleveneissä. Yhtiön omia SJ-matkamyymälä-lipputoimistoja on jäljellä enää vain Tukholmassa, Göteborgissa ja Malmössä. Tammikuussa 2014 yhtiö ilmoitti 17 matkamyymälän sulkemisesta, jolloin jäljelle jäi viisi matkamyymälää. Keväällä 2015 SJ päätti vielä sulkea Sundsvallin ja Arlandan lentoaseman matkamyymälät. Heinäkuussa 2014 SJ sulki myös Tranåsin asiakaspalvelukeskuksen, minkä jälkeen asiakaspalvelua puhelimitse ja verkossa hoidetaan vain Ångesta.
SJ soveltaa halpalentoyhtiöiltä tuttua niin sanottua dynaamista hinnoittelua, minkä seurauksena hinta riippuu ostoajankohdasta ja vuoron kysynnästä.
Vought F7U Cutlass
thumb|right|F7U3P alapuolelta kuvattuna. thumb|right|F7U Cutlass nousee USS Midwayltä vuonna 1951. Vought F7U Cutlass on nuolisiipinen, kahta suihkumoottoria käyttänyt yhdysvaltalainen tukialushävittäjä. Konetyypin ensilento oli 29. syyskuuta 1948. Suunnittelijoilla lienee ollut käytettävissä saksalaisilta, kuten Aradolta, hankittua tiedustelutietoa. Siiven nuolikulma on 38 astetta. Koneessa ei ole korkeusvakaimia mutta siinä on kaksi sivuvakainta. Sen voimanlähteenä on kaksi Westinghouse J46-WE-8A-suihkuturbiinia, joissa on jälkipoltto. Viimeisin kehitysversio oli F7U-3. Sen huippunopeus oli 1 064 km/h, ja kone kykeni saavuttamaan 12 190 m toimintakorkeuden. Koneen aseistuksena on neljä 20 mm lentokonetykkiä, ja siipien alapuoliset ripustukset rakettiaseistukselle.
Konetyyppi vedettiin pois palveluskäytöstä vuosina 1956–1957. Cutlass oli lentäjien keskuudessa pidetty, vaikka sen onnettomuusprosentti oli varsin korkea, jopa 25 %.
Gylfi Sigurðsson
Gylfi Þór Sigurðsson (s. 8. syyskuuta 1989 Reykjavík, Islanti) on islantilainen jalkapalloilija, joka edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Evertonia.
Seurajoukkueura
Kotimaassaan FH Hafnarfjörðurin ja Breiðablik Kópavogurin organisaatioihin kuulunut Gylfi siirtyi kesällä 2005 englantilaisen Readingin alle 18-vuotiaiden joukkueeseen. Hän pelasi kaudella 2008–2009 lainalla Kakkosliigan Shrewsburyssa ja Ykkösliigan Crewessa sekä ensimmäisen ottelunsa Readingin edustusjoukkueessa FA Cupissa. Seuraavalla kaudella hän nousi Readingin vakiokokoonpanoon ja teki Mestaruussarjassa 38 ottelussa 16 maalia. Elokuun 2010 lopussa hän siirtyi Bundesliigan Hoffenheimiin 5,2 miljoonan euron siirtosummalla.
Gylfi teki tulokaskaudellaan Hoffenheimissa yhdeksän bundesliigamaalia pelaamissaan 29 ottelussa. Syyskaudella 2011–2012 hän pääsi pelaamaan vain seitsemän sarjaottelua ilman maaleja. Kevään 2012 hän oli lainalla Valioliigan Swanseassa tehden seitsemän maalia 18 valioliigaottelussa.
Barry Cook
Barry Cook (s. Nashville, Tennessee) on yhdysvaltalainen animaattori, joka on erikoistunut tekemään visuaalisia efektejä. Lisäksi hän on Annie-palkittu animaatio-ohjaaja. Päätoimisesti Cook on työskennellyt elokuvien parissa.