cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
HMS Royal Sovereign (05)
HMS Royal Sovereign (viirinumero 05) oli Britannian kuninkaallisen laivaston 1915 vesillelaskettu Revenge-luokan taistelulaiva, joka osallistui sekä ensimmäiseen että toiseen maailmansotaan. Alus romutettiin 1949.
Valmistus
Alus tilattiin Portsmouthin laivastontelakalta, missä köli laskettiin 15. tammikuuta 1914. Alus laskettiin vesille 29. huhtikuuta 1915 ja otettiin palvelukseen 18. huhtikuuta 1916.
Palvelus
Palvelukseen otettaessa alus liitettiin Suuren laivaston 1. taistelulaivaviirikköön, jossa se palveli ensimmäisen maailmansodan.
Joulukuussa 1920 Royal Sovereigniin asennettiin torpedovyöt ja toukokuusta syyskuuhun 1921 asennettiin B-torniin suurempi etäisyysmittari.
Alus oli reservissä syyskuuhun 1922, jolloin se oli modernisoitavana toukokuusta-syyskuuhun ja se palautettiin 3. lokakuuta 1922 palvelukseen Atlantin laivaston 1. taistelulaivaviirikköön. Alukseen asennettiin elo-syyskuussa 1924 kaksi 4 tuuman yksiputkista ilmatorjuntatykkiä. Royal Sovereign siirrettiin joulukuussa 1926 Välimeren laivastoon. Ollessaan Välimerellä aluksella tehtiin laajat modernisoinnit lokakuusta 1927 kesäkuuhun 1928 sekä tammikuusta marraskuuhun 1932. Ensimmäisen modernisoinnin aikana ylemmät kuusituumaiset ja kasematit poistettiin, tulenjohtotorni uusittiin ja kaksi uutta nelituumaista ilmatorjuntatykkiä asennettiin.Vuoden 1930 aikana alukseen asennettiin HACS Mk I maston huippuun. Jälkimmäinen modernisointi suoritettiin Portsmouthissa. Sen aikana kaksi 2 naulan kahdeksanputkista tykkiä asennettiin savuhormin kummallekin puolelle, taaemmat torpedoputket poistettiin ja silta uudistettiin. Aluksen katapultti siirrettiin puolikannelle 1933. Aluksella kyettiin operoimaan yhdellä Fairey IIIF -koneella. Lisäksi asennettiin kaksi puolentuuman konekivääriä tulenjohtotornin kummallekin puolelle. Katapultti poistettiin vuoden 1936 muutostöiden yhteydessä.
Alus siirrettiin Kotilaivastoon 1935, mutta jo tammikuussa 1936 Royal Sovereign siirrettiin koululaivaksi, jona se palveli sodan puhkeamiseen saakka. Se oli koululaiva aikana modernisoitavana kesäkuusta 1937 helmikuuhun 1938 Devonportissa. Modernisoinnissa HACS Mk I korvattiin HACS Mk III:lla ja toinen samanlainen asennettiin taaempaan torniin. Neljä yksiputkista 4 tuuman tykkiä korvattiin neljällä kaksiputkisella 4 tuuman Mk XIX -tykillä ja etummaiset torpedoputket poistettiin.
Toisen maailmansodan syttyessä Royal Sovereign liitettiin Pohjois-Atlantin saattajaosastoon lippulaivaksi Halifaxiin Kanadaan, josta alus palasi Plymouthiin telakalle joulukuussa Välimerelle siirtoa varten.
Alus siirrettiin Välimeren laivastoon toukokuussa 1940. Välimerellä Royal Sovereign liitettiin osaksi 1. taistelulaivaviirikköä, jonka mukana se otti osaa Calabrian taisteluun 18. heinäkuuta, mutta aluksen hitaus esti amiraali Andrew Cunninghamin pääsyn taistelukosketukseen Italian laivaston taistelulaivojen Giulio Cesaren ja Conte di Cavourin kanssa. Alus lähti paluumatkalle Pohjois-Atlantille elokuussa. Alus purjehti Hyväntoivonniemen kautta ja oli Durbanissa telakalla syyskuusta lokakuuhun.
Royal Sovereign saapui Halifaxiin joulukuussa, jolloin alus otti vastaan 3. taistelulaivaviirikön lippulaivan tehtävät. Alus oli huollossa Norfolkissa Virginiassa toukokuusta kesäkuuhun 1941, minä aikana alus sai siirron Itäiseen laivastoon. Alus luovutti lippulaivan tehtävät elokuussa ja purjehti Englantiin telakalle Glasgowiin muutostöitä varten. Alus oli telakalla elokuusta lokakuuhun, minkä jälkeen se virallisesti siirrettiin Itäiseen laivastoon.
Alus oli Itäisessä laivastossa Trincomaleessa Sri Lankalla, jonne sijoitetut taistelulaivat (HMS Royal Sovereign, HMS Ramillies, HMS Resolution ja HMS Revenge) siirrettiin Kilindiniin Englannin Itä-Afrikkaan (nykyinen Kenia). Syynä siirtoon oli alusten vanhanaikaisuus. Amiraliteetti katsoi, etteivät alukset kykenisi puolustautumaan keisarillisen Japanin laivaston taistelulaivoja vastaan ja toisaalta alusten heikko ilmatorjunta asetti ne alttiiksi ilmahyökkäyksille.
Archangelsk, ex-Royal Sovereign, palautettiin Britannialle 9. helmikuuta 1949. Alus siirrettiin 5. huhtikuuta romutettavaksi BISCOlle. Romutus siirrettiin T. W. Wardille Inverkeithiin, minne se saapui 18. toukokuuta 1949.
The Great American Bash (2004)
The Great American Bash (2004) oli 15. The Great American Bash showpaini pay-per-view (PPV) tapahtuma, mutta ensimmäinen, minkä World Wrestling Entertainment (WWE) tuotti. Se järjestettiin 27. kesäkuuta, 2004 Norfolk Scopella Norfolkissa, Virginiassa. Tapahtuma oli SmackDown! brändin oma PPV ja siellä käytiin kahdeksan ottelua.
Taustaa
"Pääfeudi", mikä eteni The Great American Bashiin oli The Undertakerin ja Dudley Boyzien välillä. 27. toukokuuta SmackDown!ssa, Paul Heyman kertoi Dudleylle "tehdä tuhoa". Dudleyt vastasi tähän kidnappaamalla Undertakerin managerin, Paul Bearerin. Seuraavalla viikolla, Heyman kertoi, että ainoa keino nähdä Bearer ikinä uudestaan olisi liittyä Dudleyhin. Kaksi viikkoa myöhemmin, 17. kesäkuuta SmackDown!ssa, The Undertakerin ja Dudleyien välille sovittiin Handicap ottelu The Great American Bashiin ja, jos Undertaker häviää, Bearer sementoitaisiin lasisessa kryptassa. thumb|JBL:in vuosikymmenen pisi mestaruuskausi alkoi The Great American Bashissa. Toinen feudi, mikä johti tapahtumaan oli Eddie Guerreron ja John "Bradshaw" Layfieldin välillä WWE -mestaruudesta. Edellisessä SmackDown!in PPV tapahtumassa, Judgmnet Dayssa, JBL voitti Guerreron diskauskella, kun Eddie löi JBL:iä titteli vyöllä. Koska mestaruutta ei voi hävitä diskaukselaa, Guerrero säilytti mestaruuden. Kaksi viikkoa myöhemmin, 27. toukokuuta SmackDown!ssa, toimitusjohtaja, Kurt Angle, ilmoitti että JBL olisi ykköshaastaja WWE -mestaruudesta The Great American Bashissa ja saisi valita ottelu muodon Guerreron ja hänen väliselle ottelulle. Seuraavalla viikolla, JBL ilmoitti, että ottelu tulisi olla Texas Bullrope ottelu, missä voittaa, kun on koskenut jokaiseen neljään kulmaan.
Yksi "undercardin" pääotteluista oli Fatal 4-Way ottelu WWE United States -mestaruudesta John Cenan, René Dupréen, Booker T:n ja Rob Van Damin välillä. Judgment Dayssä, Cena voitti Dupréen ja säilytti mestaruuden. Neljä päivää myöhemmin SmackDown!ssa, Cena puolusti uusintaottelussa titteliään Dupréeta vastaan. Ottelun voitti Duprée ulos-laskulla, mutta ei voittanut mestaruutta, koska ulos-laskulla ei voi titteliä voittaa. Seuraavalla viikolla, Cena voitti Dupréen Lumberjack ottelussa ja säilytti mestaruuden. 3. kesäkuuta SmackDown!ssa, Cena kutsui Bookeria rinkiin, joka oli Lumberjack ottelussa sekaantunut otteluun viikko sitten. Kun toimitusjohtaja, Kurt Angle pyysi Cenaa poistumaan areenalta, Booker hyökkäsi takaapäin ja tönäisi Cenan Anglen päälle. Angle vaati Cenan riisuutumaan U.S. -vyöstä ja antamaan sen hänelle, Cenan teon vuoksi. Seuraavalla viikolla, Cena kohtasi Bookerin, Dupréen ja Rob Van Damin 5 minuutin aika rajoitus ottelussa. Painijasta, joka voittaisi Cenan tulisi #1 haastaja United States -mestaruudesta The Great American Bashissa, mutta Cena kykeni voittamaan jokaisen kolme ottelua. Tämä johti Anglen määräämään Fatal 4-Way ottelun heidän neljän välille The Great American Bashiin. 17. kesäkuuta SmackDown!ssa, Angle muutti ottelun eliminaation muotoon.
Gustaf Svanberg
Gustaf Svanberg (22. tammikuuta 1802 Värmlanti, Ruotsi – 21. marraskuuta 1882 Uppsala, Ruotsi ) oli ruotsalainen tähtitieteilijä. Hän oli vuodesta 1825 Uppsalan yliopiston tähtitieteen dosentti, vuosina 1825–1878 tähtitieteellisen observatorion johtaja ja 1842–1876 tähtitieteen professori. Hän perusti 1836 Uppsalaan magnetometriobservatorion, jossa hän 16 vuotta teki havaintoja. Hän julkaisi havainnot Göttingenin magneettisen yhdistyksen aikakauskirjassa.
Svanberg sai 1865 tehtäväksi perustaa yliopiston meteorologisen observatorion, ja hän johti sen työtä 13 vuotta. Svanbergin tieteelliset julkaisut ovat yliopistollisia väitöskirjoja ja selontekoja havainnoista.
Joensuu (Käkisalmen mlk)
Joensuu (v:sta 1948 ) on kylä Norsjoen kylähallintoasutuksen alueella Käkisalmen piirissä Leningradin alueella Venäjällä. Joensuu kuului Suomen Neuvostoliitolle luovuttamaan Karjalaan ja se oli Suomelle kuuluessaan osa Käkisalmen maalaiskuntaa.
National Barn Dance
National Barn Dance oli yhdysvaltalainen countrymusiikkiohjelma, jota chicagolainen WLS-radioasema alkoi esittää vuonna 1924. Ohjelma oli alkuperäiseltä nimeltään Barn Dance, mutta NBC:n otettua sen valtakunnalliseen levitykseen vuonna 1933 nimi muuttui muotoon National Barn Dance. NBC esitti ohjelmaa vuoteen 1942 saakka.
Joensuu (Käkisalmen mlk)
Joensuu sijaitsee Vuoksen pohjoiseen laskuhaaraan kuuluvan Käkisalmenselän itärannalla aivan Käkisalmen kaupungin lounaispuolella. Joensuus rajoittui lännessä Käkisalmenselän toisella puolella oleviin Hirvisaaren ja Suotniemen kyliin, pohjoisessa Käkisalmen kaupunkiin, idässä Tenkalahden ja Norsjoen kyliin, etelässä Alapuustin kylään ja siihen kuuluneeseen Ostamoon sekä Räisälän kunnan Särkisalon kylään. Joensuun kylän länsi- ja pohjoisrajaa huuhtelivat Käkisalmenselän vedet ja kylään kuului mannerosan lisäksi myös saaria Käkisalmenselältä, kuten Palosaari ja Liersaari. Kylän itäosassa puolestaan oli Ostamojärvi ja eteläosassa Takkisensuo. Kylään kuului myös Käkisalmen kaupungin luoteisreunassa oleva Suosaaren erillisalue.
National Barn Dance
National Barn Dancen luoja oli George Dewey Hay, joka vuonna 1925 muutti Nashvilleen, Tennesseehen, jossa hän loi Grand Ole Opryn, jonka suora esikuva National Barne Dance oli. National Barn Dance valittiin Radio Hall of Fameen vuonna 2011.
Joensuu (Käkisalmen mlk)
Väestö ja elinkeinot
Ennen talvisotaa Joensuu oli pääasiassa maatalousvaltainen kylä. Kalastusta harjoitettiin lähinnän omaan tarpeeseen. Myös Käkisalmen kaupungissa käytiin töissä. Kylässä oli ollut kaksi kartanoa: Joensuun ja Ampialan kartanot. Käkisalmen maalaiskunta osti Joensuun kartano ja jakoi kartanon maita pienemmiksi tiloiksi. Kartanon päärakennukseen sijoitettiin kunnalliskoti. Kylän itäosan kautta kulki Hiitola-Rautu-rata, mutta kylän alueella ei ollut asemaa tai seisaketta.
Historia
Talvisodan alussa kylästä evakuoitiin alaikäiset lapset äiteineen. Muu väestö evakuoitiin rauhan tultua, kun selvisi että Käkisalmen maalaiskunta kuului luovutettaviin alueisiin. Jatkosodan aikana asukkaita palasi koteihinsa, mutta uusi evakuointi oli edessä vuonna 1944.
Triliitti
Triliitti on porttia muistuttava esihistorialliselta ajalta oleva muistomerkki, joka muodostuu kahdesta pystykivestä ja näitä kattavasta kamanasta. Triliittejä on muun muassa Stonehengessa. Lisäksi suurista kivistä tehtyjä muurirakenteita kutsutaan triliiteiksi.
Lauri Toivonen (koripalloilija)
Lauri Toivonen (s. 21. helmikuuta 1991 Riihimäki) on suomalainen koripalloilija.
Ura
Toivosen kasvattajaseura on Riihimäen Kolmoskori, josta hän siirtyi Espoon Honkaan kaudeksi 2007−2008. Kahtena ensimmäisenä kautena hän pelasi vain 17 ottelua kautta kohden, mutta kaudella 2009−2010 hän pelasi jo 40 ottelua. Seuraavan kauden Toivonen pelasi Kouvoissa, jossa hän teki 3,6 pistettä ottelua kohden. Toukokuussa 2011 hän teki KTP-Basketin kanssa pelaajasopimuksen.
Vuoden 2011 syksyllä hän muutti Yhdysvaltoihin opiskelemaan, eikä täten pelannut KTP:n riveissä otteluakaan. Samalla hän pelasi koripalloa junior college -sarjassa, jossa hän edusti Ohlone Collegea. Vuonna 2012 Toivonen aloitti opiskelut University of Texas–Pan Americanissa. Texasissa hän edusti yliopiston omaa UTPA Broncs joukkuetta NCAA -sarjan I-divisioonassa Kahden yliopistokauden jälkeen Toivonen palasi kotimaahansa, jossa hän siirtyi Helsinki Seagullsin joukkueeseen.
Heinäkuussa 2015 Toivonen teki Seagullsin kanssa 1+1-vuotisen jatkosopimuksen.
Elokuussa 2016 Toivonen siirtyi miesten I-divisioona A:han Espoo Unitedin joukkueeseen.
Wilhelm Tischbein
pienoiskuva|Wilhelm Tischbeinin omakuva Wilhelm Tischbein (1751–1829) oli saksalainen Goethen piirissä mukana ollut taidemaalari, Napolissa vuodesta 1789 akatemian johtaja ja vuodesta 1808 hovimaalari Eutugissa. Tischbein maalasi uusklassisia muotokuvia, joista yksi on hänen päätyönsä, jossa on Goethe kuvattuna Rooman Campagnalla.
Pennijärvi
Maantietoa
Järven pinta-ala on 12,2 hehtaaria, se on 450 metriä pitkä ja 400 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,3 kilometriä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Päijänteen alueella (14.22), jonka Tammijärven–Hauhajärven valuma-alueeseen (14.227) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 120,3 metriä mpy.
Hätäaputyöt
Hätäaputyöt tai työttömyystyöt olivat ruumiillista työtä, jota kunnat järjestivät työttömille suuren työttömyyden vallitessa. Niistä maksettiin noin kaksikymmentä prosenttia pienempää palkkaa kuin vapaiden markkinoiden töissä kouluttamattomille sekatyömiehille.
Suomessa hätäaputöitä tehtiin paljon katovuosina 1860-luvulla, muun muassa Riihimäen ja Pietarin välistä rautatietä rakennettiin hätäaputöinä. 1930-luvun lamavuosina hätäaputöiden perinnettä jatkettiin siksikin, että yleinen mielipide vastusti ihmisten totuttamista avustusten varassa elämiseen. Sotien jälkeenkin tämä niin sanottu ”lapiolinja” tai ”työlinja” säilyi keskeisenä ratkaisuna työttömyysongelmaan, joka 1950-luvulla oli etupäässä maaseudun metsätyömiesten ja kaupunkien rakennustyömiesten talvityöttömyyttä.
Tyypillisesti hätäaputyöt ovat olleet tienrakennusta, torien kiveämistä ja radan rakennusta tai siistimistä, joskus myös suo-ojien kuokkimista suon kuivattamiseksi metsämaaksi tai peltoviljelyä varten. Hätäapu- eli työttömyystöillä rakennettiin etenkin Itä- ja Pohjois-Suomeen uutta infrastruktuuria kuten vesi- ja viemäriputkistoja, satamia, maanteitä ja katuja.
Hätäaputöiden käyttö jatkui ajoittaisena aina 1960-luvulle työttömyyskorvausjärjestelmän syntyyn asti. Kun työttömyystöiden avulla Suomen infrastruktuuri nopeasti koheni tavoitellulle tasolle, alkoi sopivia työkohteita olla yhä vähemmän. Elintason nopean kasvun myötä siirtotyömaiden olot ja tilapäistyöt eivät enää houkutelleet, mikä osaltaan johti maaseudun väestön muuttoliikkeeseen vakituisten töiden perässä kohti etelän kaupunkeja ja Ruotsia. Ruumiillisen lapiotyön teettäminen alkoi myös tulla kannattamattomaksi uusien työkoneiden myötä.
Noin viikon studio
Noin viikon studio oli Yle TV2:lla 5. huhtikuuta 2018 alkanut suomalainen televisio-ohjelma, jossa juontajat Eeva Vekki ja Anders Helenius kävivät läpi merkittävimpiä uutisia ja ajankohtaisia aiheita satiirin ja komedian keinoin. Ohjelma oli jatkoa marraskuussa 2017 päättyneelle Noin viikon uutisille ja sitä oli tekemässä pääosin sama tekijätiimi. Syksyllä 2019 ohjelma siirtyi Yle TV2:lta TV1:lle. Ohjelman viimeinen jakso esitettiin 11. maaliskuuta 2021. Viikkoa myöhemmin, 18. maaliskuuta 2021, esitettiin kuitenkin vielä koostejakso, jossa näytettiin ohjelman kausien parhaita paloja.
Vekin ja Heleniuksen lisäksi ohjelmassa esiintyivät muun muassa Yasir Gaily, Tomi Haustola, Ursula Herlin, Antti Haapala sekä Johannes Mollberg.
Yhtä ohjelman torstaisin nauhoitettavaa ja esitettävää jaksoa käsikirjoitettiin maanantaista keskiviikkoon. Jakson aiheiden suunnittelu tosin aloitettiin jo edellisenä perjantaina. Ohjelman käsikirjoittajatiimi koostui niin toimittajista kuin koomikoista. Yhdessä he taustoittivat aiheen ja kirjoittivat sen vitsin muotoon.
HMS Revenge (06)
HMS Revenge (viirinumero 06) oli Britannian kuninkaallisen laivaston 1915 vesillelaskettu Revenge-luokan taistelulaiva, joka osallistui sekä ensimmäiseen että toiseen maailmansotaan. Alus romutettiin 1948.
Valmistus
Alus tilattiin Vickersiltä Barrow-in-Furnessista, missä köli laskettiin 22. joulukuuta 1913. Alus laskettiin vesille 29. toukokuuta 1915 ja otettiin palvelukseen toukokuussa 1916.
Ensimmäinen maailmansota
Alus liitettiin kuukausi palvelukseen oton jälkeen Suuren laivaston 1. taistelulaivaviirikköön. Ensimmäisessä maailmansodassa alus otti osaa Skagerrakin taisteluun, jolloin sen kapteenina oli E. B. Kiddle, osana 1. taistelulaivaviirikköä. Se oli jonossa toisena HMS Marlboroughin jälkeen. Taistelun aikana alus oli tulitaistelussa SMS Königin kanssa sekä juuri ja juuri kykeni väistämään neljästi Saksan keisarikunnan laivaston hävittäjien laukaisemat torpedot. Revenge epäonnistui yrityksessään tuhota vaurioitunut saksalainen taistelulaiva SMS Seydlitz. Alus myös ampui 3 tuuman ilmatorjuntatykeillä ja 15 tuuman pääaseillaan Zeppelin L11:tä taistelun loppuvaiheessa. Marlboroughin saatua torpedo-osuman siirtyi Revenge vara-amiraali Cecil Burneyn lippulaivaksi. Taistelun kuluessa Revenge ampui kaikkiaan 102 laukausta pääaseillaan ja yhden torpedon. Alus ei kärsinyt taistelussa tappioita tai vaurioita.
Marraskuussa 1916 aluksesta tuli amiraali Maddenin, joka oli Suuren laivaston varakomentajan, lippulaiva.
Alus palasi Välimerelle sisaralustensa HMS Ramilliesin, HMS Resolutionin sekä HMS Royal Sovereignin kanssa tammikuussa 1922 alueen uuden kriisin vuoksi. Sen tukikohtana kriisin ajan oli Konstantinopoli ja Dardanellit ja alus palasi Atlantille seuraavana vuonna.
Huhti-toukokuussa 1925 alukselle asennettiin pari 4 tuuman ilmatorjuntatykkiä kolmituumaisten rinnalle.
Alus poistettiin palveluksesta 11. tammikuuta 1928, kun se siirrettiin modernisoitavaksi Devonportin telakalla. Alus palasi 2. tammikuuta 1929 palvelukseen ja siirtyi maaliskuussa Välimeren laivastoon. Aluksen kotisatamana oli Aleksandria 1935 alkaneen toisen Italian ja Abessinian välisen sodan vuoksi.
Modernisoinnin aikana alukseen asennettiin toinen pari 4 tuuman ilmatorjuntatykkejä sekä HACS Mk I asennettiin maston huippuun. Kaksi 6 tuuman tykkiä poistettiin etukannelta ja savupiippuun asennettujen etsintävalojen tasanne muotoiltiin uudelleen.
Alus oli huollossa toukokuusta marraskuuhun 1931, jolloin takimmaiset torpedoputket poistettiin, yksi kahdeksanputkinen 2 naulan ilmatorjuntatykki asennettiin aluksen vasemmalle laidalle savupiipun kohdalle ja lentokoneiden lähtöalusta poistettiin X-tornin päältä. B-tornin päällä ollut lentoonlähtö alusta poistettiin vuosien 1933-1934 vaihteessa.
Alus poistettiin seuraavan kerran palveluksesta 6. helmikuuta 1936, jolloin aloitettiin seuraava modernisointi Portsmouthissa. Modernisointi valmistui maaliskuussa 1937 ja Revenge palasi palvelukseen 1. kesäkuuta 1. taistelulaivaviirikköön Suureen laivastoon.
Toisen maailmansodan syttyessä Revenge oli vanhentunut ja siten hidas taistelulaivaksi ja siten se olikin sijoitettu Kanaalin laivastoon Portlandiin torjumaan mahdollista maihinnousua. Alus kuitenkin siirrettiin 1. lokakuuta Etelä-Atlantille saksalaisten saarronmurtajien toiminnan estämiseksi. Siirto kuitenkin peruttiin välittömästi ja sen käskettiin liittyä 3. Taistelulaivaviirikköön Pohjois-Atlantin saattuetehtäviin Halifaxiin. Sen palvelustehtävät koostuivatkin Atlantin saattueiden suojaamisesta aina elokuuhun 1940 yhdessä sisaraluksensa HMS Resolutionin kanssa.
Aluksen miehistö nousi 3. heinäkuuta 1940 Ranskan laivaston taistelulaivaan Paris, sukellusveneisiin Thames ja Surcouf sekä muihin ranskalaisiin sotalaivoihin, jotka vallattiin brittiläisissä satamissa Ranskan antautumisen jälkeen. Ollessaan saattueen mukana Halifaxissa Revenge vahingossa törmäsi ja upotti Kanadan laivaston Battle-luokan raivaajan HMCS Ypresin.
Elokuussa 1940 aluksen sijoituspaikka vaihdettiin Plymouthiksi ja jälleen syynä oli pelko saksalaisten mahdollisesta maihinnoususta. Osana palvelustaan alus kävi tulittamassa Cherbourgia 11. lokakuuta 120 15 tuuman tykinlaukauksella 9 mailin etäisyydeltä. Marraskuussa alus palasi Pohjois-Atlantille, jossa se otti osaa saksalaisen taistelulaivan Bismarckin metsästykseen.
Aluksesta poistettiin vuoden 1941 lopulla puolen tuuman konekiväärit ja niiden tilalle asennettiin kymmenen 20 millimetrin ilmatorjuntatykkiä. Samalla asennettiin B- ja X-tornien päälle kaksi neliputkista 2 paunaista. Ilma- ja merivalvontatutkat asennettiin samoin kuin tulenjohdon tarvitsemat järjestelmät.
Revenge valittiin lähetettäväksi Itäiseen laivastoon elokuussa 1941. Intian valtamerellä alus suojasi saattueita ja syyskuussa 1943 alus palasi Englantiin, jossa alus siirrettiin reserviin ja toisarvoisiin tehtäviin. Alus oli näissä tehtävissä sodan lopun, lukuun ottamatta matkaa Maltalle marraskuussa 1943. Matkalla matkustajana oli pääministeri Winston Churchill, joka oli menossa liittoutuneiden sodanjohdon kokoukseen Teheraniin.
Kaksi etummaista 6 tuuman tykkiä kummaltakin kyljeltä poistettiin 1943.
Palattuaan purjehdukselta Revenge liitettiin Portsmouthiin sijoitettuihin aluksiin tammikuussa 1944. Aluksen pääaseistus poistettiin toukokuussa 1944 ja aseet siirrettiin varastoon käytettäväksi vaihtoputkina Normandian maihinnousussa.
Alus liitettiin 17. joulukuuta osaksi koulutuskeskus HMS Imperieusea. Aluksesta poistettiin 1945 kaikki kevyet ilmatorjuntatykit, kun se siirrettiin satamapalvelukseen koulutuskeskuksena.
Alus oli osa koulutuskeskusta, kunnes sijoitettiin poistolistalle 8. maaliskuuta 1948. Heinäkuussa alus siirrettiin BISCOlle, joka allokoi aluksen T W Ward & Companylle romutettavaksi. Alus saapui Inverkeithiin 5. syyskuuta 1948.
Askeleen jäljessä
Askeleen jäljessä on seitsemäs Kurt Wallanderista kertova rikosromaani, jonka on kirjoittanut Henning Mankell ja joka ilmestyi vuonna 1997. Se on filmattu kahdesti: ruotsinkielisessä versiossa Wallanderia esittää Rolf Lassgård ja englanninkielisessä Kenneth Branagh.
Juoni
Elokuussa 1996 Wallanderin kollega Svedberg löydetään murhattuna. Käy ilmi, että Svedberg on vapaa-ajallaan tutkinut tapausta, jossa kolme nuorta katosivat jäjettömiin saman vuoden juhannusaattona. Sitten poliisit löytävät nuoretkin murhattuina. Murhaaja oli ensin haudannut murhaamansa nuoret ja kolme kuukautta myöhemmin kaivanut heidät esiin.
Tässä kirjassa Wallander saa tietää sairastavansa diabetesta, mutta ei kerro siitä kellekään työtovereistaan tai perheenjäsenistään.
Pentti Meklin
Pentti Vilho Meklin (s. 10. elokuuta 1945 Vehmersalmi) on Tampereen yliopistossa tieteellisen uransa tehnyt emeritusprofessori. Meklin väitteli tohtoriksi Tampereen yliopistosta vuonna 1988. Työuransa yliopistossa hän aloitti julkisoikeuden assistenttina 1970. Julkisyhteisöjen laskentatoimen apulaisprofessoriksi hänet nimettiin vuonna 1990. Vuodesta 1997 alkaen hän toimi kunnallistalouden professorina eläkkeelle jäämiseen saakka.
Pentti Meklin on tutkinut muun muassa erilaisten liike-elämästä tuttujen rakenteiden kuten tuottaja-tilaajamallien ja toiminnan tuloksellisuuden arvioimisen soveltamista julkisella sektorilla, missä toiminnan ainoana tavoitteena ei ole liiketaloudellinen voitto.
Meklinille myönnettiin vuonna 1995 Suomen Leijonan 1. luokan ritarimerkki ja vuonna 2020 taiteilijaeläke.
Hauhanlampi
Hauhanlampi on Keski-Suomessa Luhangalla Hauhanpohjan kylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 4,0 hehtaaria, se on 400 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 950 metriä.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Päijänteen alueella (14.22), jonka Tammijärven–Hauhajärven valuma-alueeseen (14.227) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 102,7 metriä mpy.
Yorktownin piiritys
Yorktownin piiritys tai Yorktownin taistelu oli 28. syyskuuta – 19. lokakuuta 1781 käyty piiritys amerikkalais-ranskalaisten ja brittien välillä Yhdysvaltain vapaussodassa. Piiritys päättyi brittien antautumiseen.
Yorktownin piiritys oli vapaussodan huipentuma ja amerikkalaisten voitto johti Yhdysvaltain itsenäistymiseen. Amerikkalaiset vangitsivat kenraali Charles Cornwallisin ja yli 7 000 sotilasta.
Ranskalaisvahvistukset
Brittijoukkojen ylipäälliköksi vuonna 1778 nimetty Henry Clinton keskitti mahdollisimman paljon brittien voimista vapaussodan eteläisille taistelukentille. Kenraali Charles Cornwallisin johtama brittiarmeija valtasi Savannah’n ja Charlestonin kesän 1780 aikana. Clinton uskoi Cornwallisin pystyvän erottamaan eteläiset siirtokunnat pohjoisista ja supistamaan siirtokuntien armeijan ylipäällikkö George Washingtonin huoltokuljetuksia ja lisävahvistuksia.
Washingtonin armeijan eteläisiä joukkoja johtanut kenraali Horatio Gates menestyi huonosti ja hänen armeijansa joutui pakenemaan Etelä-Carolinassa käydyn Camdenin taistelun jälkeen elokuussa 1780. Saamaton Gates korvattiin myöhemmin kenraali Nathanael Greenellä, joka värväsi uuden armeijan. Greenen ansiot eteläisillä sotanäyttämöillä nostivat siirtokuntien armeijan mahdollisuuksia kääntää sota amerikkalaisten eduksi. Talvella 1781 Cornwallisin joukot jättivät Pohjois-Carolinan Greenen painostuksesta ja aloittivat siirtymisen kohti Virginiaa.
Vuoden 1780 aikana Ludvig XVI lähetti 6 000 ranskalaista sotilasta tukemaan Washingtonin armeijaa. Joukot saapuivat Rhode Islandille Rochambeaun kreivin alaisuudessa ja liittyivät amerikkalaisiin joukkoihin. Alkuperäisen suunnitelman mukaan ranskalais-amerikkalaisen armeijan tarkoitus oli iskeä brittien hallitsemaa New Yorkia vastaan.
Laivastojen kohtaaminen Chesapeakenlahdella
Länsi-Intiasta saapunut amiraali François Joseph Paul de Grassen laivasto-osasto purjehti elokuussa 1781 Chesapeakenlahdelle Virginiaan New Yorkin sijaan. Syynä muutokseen oli Cornwallisin brittijoukkojen asettuminen Yorktownin kaupunkiin. Laivastoon kuului 24 linjalaivaa ja kuusi fregattia. Merimiesten määrä oli 19 000 ja aseistukseen kuului 1 600 kanuunaa. De Grassen lippulaiva Ville de Paris oli varustettu 110 tykillä ja oli oman aikakautensa suurin sota-alus. thumb|Laivastojen kohtaaminen Chesapeakenlahdella Heti ranskalaislaivaston saapumisen jälkeen brittiläisen kontra-amiraali Thomas Gravesin johtama laivasto purjehti Chesapeakenlahdelle. Laivastoon kuului 19 linjalaivaa ja kahdeksan fregattia sekä 13 000 merimiestä ja vähintään 1 400 kanuunaa.
Kolmipäiväisen taistelun jälkeen de Grassen laivasto ajoi englantilaisalukset takaisin merelle Samanaikaisesti Virginiaa kohti marssi ranskalais-amerikkalainen armeija, joka piti Philadelphian kaduilla suuren paraatin.
Piiritys
Cornwallisin armeija käytti useita viikkoja Yorktownin ja Yorkjoen toisella puolella olevan Gloucester Pointin ympäristöjen linnoittamiseen. Sotilaat polttivat erillään olevien ulompien puolustuslinjojen ympäriltä aluskasvillisuutta ampuma-aloilta. Sisemmät rintamalinjat olivat huomattavasti vahvempia. Ne käsittivät toisiinsa yhteydessä olevia juoksuhautoja, redutteja ja vahvan patteriston. Cornwallisin käytössä oli kaikkiaan 65 kenttätykkiä, joista suurimmat oli tuotu brittialuksilla.
Washingtonin joukot siirtyivät lähemmäs Cornwallisin asemia 28. syyskuuta. Aluksi syntyi pieniä paikallisia taisteluita, kun amerikkalaisten etupartiot joutuivat kosketuksiin brittien ulompien puolustuslinjojen kanssa. Samaan aikaan kun ranskalais-amerikkalainen armeija saapui Yorktownin ulkopuolelle, Cornwallis sai viestin kenraali Clintonilta, joka lupasi lähettää täydennysjoukkoja ja laivaston paikalle. Uutinen sai Cornwallisin jatkamaan taistelua. Hän kuitenkin määräsi joukkonsa luopumaan lähes kaikista ulommista puolustuslinjoista ja keskittyi sisemmän rintamalinjan puolustamiseen. Cornwallisin tilannetta huononsi se, että ranskalaiset alukset sulkivat pääsyn Chesapeakenlahdelle ja Atlantille. Juomakelvoton vesi ja niukat muonavarat lisäsivät sairauksia brittijoukkojen keskuudessa ja heikensivät puolustuskykyä. Cornwallisin armeijan passiivisuus antoi viholliselle hyvän tilaisuuden ympäröidä alue myös mantereen puolelta ilman, että britit olisivat yrittäneet tunkeutua läpi. thumb|Washington lähettämässä ensimmäisen laukauksen Lokakuun ensimmäisen viikon aikana ranskalais-amerikkalaiset joukot olivat täysin saartaneet brittisotilaat. Washingtonin tykistö pommitti brittien asemia, ja hänen sotilaansa kaivoivat juoksuhautoja päästäkseen tunkeutumaan brittien tärkeimpiin tukikohtiin. Lokakuun kolmannella viikolla amerikkalaiset valtasivat suurimman osan brittien puolustusasemista ja asettivat tykkinsä niin, että ne pystyivät tulittamaan Cornwallisin asemia. Britit pyrkivät vastahyökkäykseen, mutta amerikkalaistykistö ja pakomahdollisuuksien puuttuminen sai Cornwallisin antautumaan 19. lokakuuta 1781.
Seuraukset
Antautumistilaisuudessa prikaatinkenraali Charles O’Hara edusti Cornwallisia, joka tekeytyi sairaaksi. Brittiläisen orkesterin soittaessa kappaletta ”The World Upside Down” O’Hara luovutti miekkansa ranskalaisjoukkojen komentajalle Rechambeaulle, jota piti enemmän vertaisenaan kuin Washingtonia.
Viisi päivää Cornwallisin antautumisen jälkeen kenraali Clintonin lähettämä sotalaivasto purjehti New Yorkista Chesapeakenlahdelle. Lähes 30 laivaa toivat mukanaan 7 000 sotilaan armeijan, jolle ei ollut enää käyttöä.
Felipe Rose
thumb|Felipe Rose. Felipe Rose (s. 12. tammikuuta 1954) on yksi Village People -yhtyeen alkuperäisistä jäsenistä. Hänen roolihahmonsa yhtyeessä on intiaani. Rosen äiti on puertoricolainen ja isä lakota.
Yorktownin piiritys
Seuraukset
Yorktownin piiritys päätti Amerikan vallankumouksen ja oli sodan viimeinen merkittävä taistelu. Piirityksen aikana 156 brittiarmeijan sotilasta kaatui, 326 haavoittui ja yli 7 000 jäi vangiksi7 157. Amerikkalaisista kaatui 23 ja haavoittui 65. Ranskalaisten vastaavat määrät olivat 52 kaatunutta ja 134 haavoittunutta.
Jerry Goodman
thumb|right|Jerry Goodman (1970)
Luettelo suomalaisista sotavankileireistä 1941–1945
Suomalaiset sotavankileirit vuosina 1941–1945 on luettelo vuosina 1941–1945 käytyjen jatkosodan ja Lapin sodan aikana perustetuista sotavankien järjestelyleireistä, yksittäisistä leireistä ja muista sotavankiyhtymistä. Suomalaisten sotavankileirien lisäksi Pohjois-Suomessa ja Neuvostoliitolta vallatuilla alueilla toimi kymmeniä saksalaisten ylläpitämiä sotavankileirejä.
Jerry Goodman
Jerry Goodman (s. 16. maaliskuuta 1949 Chicago, Illinois) on yhdysvaltalainen jazz- ja rockviulisti. Hän soitti eri yhtyeissä sähköviulua.
Goodman aloitti viulunsoiton lapsena. Hänen molemmat vanhempansa toimivat jousisoittajina Chicagon sinfoniaorkesterissa, ja hänen enonsa tai setänsä oli säveltäjä, jazzpianisti Marty Rubenstein. Klassisesta koulutuksesta huolimatta Goodman liittyi The Flock -yhtyeeseen, joka sai levytyssopimuksen Columbia Recordsilta ja julkaisi debyyttialbuminaan The Flockin. Tässä yhtyeessä Goodman toimi vuoteen 1970, jolloin asettui Wisconsinin maaseudulle. Vuonna 1971 hän aloitti yhteistyön John McLaughlinin kanssa. Tämä etsi viulistia sooloalbumiaan My Goal's Beyond varten. Tämän yhteistyön seurauksena Goodmanista tuli Mahavishnu Orchestran jäsen. Goodman sai tämän jäsenyyden myötä kansainvälisen seuraajajoukon.
1990-luvun alussa Goodman liittyi uudelleen perustettuun Dixie Dregs -yhtyeeseen. Hän kiersi myös New Age -yhtye Shadowfaxin kanssa. Suuren osan 1990-luvusta ja 2000-vuosikymmenen alusta Goodman oli aktiivinen sessiomuusikkona ja soitti Toots Thielemansin, Hall & Oatesin sekä Derek Sherinianin levyillä. Vuonna 2004 Goodman soitti kiertuetauon jälkeen Gary Husbandin Force Majeure -kokoonpanon kanssa. Hän esiintyi myös sen live-DVD:llä Live at the Queen Elizabeth Hall, London (2005). Vuonna 2009 Goodman liittyi progressiiviseen metalliyhtye Dream Theateriin sen albumia Black Clouds & Silver Linings varten. Muiden projektiensa ohessa Goodman soitti vuonna 2015 jazzrumpali Billy Cobhamin kanssa tämän Spectrum 40 -kiertueella ja -konserttialbumilla.
Česká televize
pienoiskuva|Česká televizen rakennus Prahassa. Česká televize (lyhenne: ČT) on Tšekin yleisradioyhtiö, joka perustettiin vuonna 1992. Yhtiö ylläpitää seitsemää eri televisiokanavaa, joista uusin ČT3 aloitti maaliskuussa 2020. Yhtiötä rahoitetaan televisiomaksuilla ja muut tulot tulevat mainonnasta ja erilaisista liiketoiminnoista. Yhtiön pääkonttori sijaitsee Prahassa ja kaksi alueellista studiota sijaitsee Brnossa ja Ostravassa.
Jumpperi
pienoiskuva|Erilaisia jumppereita Jumpperi on pieni oikosulkupala, jolla yhdistetään piirilevyllä sijaitsevat liitäntänastat sähköisesti toisiinsa ja saadaan näin erilaisia asetuksia tai toimintoja käyttöön tai pois käytöstä. Jumpperien sijasta voidaan käyttää myös pieniä DIP-kytkimiä, jolloin irtonaisia oikosulkupaloja ei tarvita, vaan oikosulku saadaan aikaan kytkintä kääntämällä.
Jumppereiden avulla aseteltavissa kytkennöissä käytetään usein ylös- tai alasvetovastuksia, jotka asettavat loogisen tilan silloin, kun jumpperi on irti.
Daniel Keatings
Daniel Ryan Keatings (s. 4. tammikuuta 1990 Kettering) on brittiläinen telinevoimistelija ja Euroopan mestari.
Keatings osallistui Pekingin kesäolympialaisiin 2008, ja oli parhaimmillaan hevosella kymmenes. Hän on ensimmäinen miesten moniottelussa MM-mitalin voittanut britti voitettuaan hopeaa Lontoon MM-kilpailuista 2009.
Keatings joutui jäämään pois Montpellier’n Euroopan-mestaruuskilpailuista 2012 nilkkavamman vuoksi ja jäi valitsematta Britannian joukkueeseen Lontoon kesäolympialaisiin. Seuraavana vuonna hän voitti kultaa hevosella Moskovan Euroopan-mestaruuskilpailuissa. Kyseessä oli hänen toinen EM-kultansa, ensimmäisen hän voitti samalla telineellä Birminghamissa 2010.
Luettelo Rooman tasavallan konsuleista
Tämä on luettelo Rooman valtakunnan tasavallan ajan konsuleista (index consulum rei publicae). Käytettyjä lyhenteitä on selvitetty artikkelissa konsuli.
500-luku eaa.
509. L. Iunius M.f. Brutus, L. Tarquinius Collatinus
509. deinde P. Valerius Volusi f. Publicola, Sp. Lucretius Tricipitinus, Marcus Horatius M.f. Pulvillus
508. P. Lucretius Titus f. Tricipitinus, P. Valerius Volusi f. Publicola
507. P. Valerius Volusi f. Publicola III, M. Horatius M.f. Pulvillus II
506. Sp. Larcius Rufus (Flavus), T. Herminius Aquilinus
504. P. Valerius Volusi f. Poplicola IV, Titus Lucretius Tricipitinus II
503. Menenius Agrippa C.f. Lanatus, P. Postumius Q.f. Tubertus II
502. Opiter Verginius Opit. f. Tricostus, Spurius Cassius Vecellinus (aut Viscellinus)
501. Postumius Cominius Auruncus, Titus Larcius Flavus (aut Rufus)
400-luku eaa.
500. Servius Sulpicius P.f. Camarinus (Camerinus) Cornutus, Manius Tullius Longus
499. T. Aebutius T.f. Helva, C. (aut P.) Veturius (Vetusius) Geminus Cicurinus
498. Q. Cloelius Siculus, Titus Larcius Flavus (aut Rufus) II
497. A. Sempronius Atratinus, M. Minucius Augurinus
496. A. Postumius P.f. Albus Regillensis, T. Verginius A.f. Tricostus Caeliomontanus
495. Appius Claudius M.f. Sabinus Regillensis (Inregillensis), P. Servilius P.f. Priscus Structus. Lartius dictator creatus est.
494. A. Verginius A.f. Tricostus Caeliomontanus, T. Veturius (aut Vetusius) Geminus Cicurinus
493. Postumius Cominius Auruncus II, Spurius Cassius Vecellinus II
492. T. Geganius Macerinus, P. Minucius Augurinus
491. M. Minucius Augurinus II, A. Sempronius Atratinus II
490. Q. Sulpicius Camerinus Cornutus, Sp. Larcius Flavus (Rufus) II
489. C. Iulius Iullus, P. Pinarius Mamertinus Rufus
488. Sp. Nautius Sp.?f. Rutilus, Sp. (Sex.?) Furius (Medullinus aut Fusus?)
487. T. Sicinius (Sabinus), C. Aquillius (Tuscus)
486. Spurius Cassius Vecellinus III, Proculus Verginius Tricostus Rutilus
485. Ser. Cornelius Maluginensis (Cossus), Q. Fabius K.f. Vibulanus
484. Lucius Aemilius Mam.f. Mamercinus (Mamercus), K. (Caeso?) Fabius K.f. Vibulanus
483. M. Fabius K.f. Vibulanus, L. Valerius M.f. Potitus (Publicola)
482. Q. Fabius K.f. Vibulanus II, C. Iulius C.f. Iullus (II?)
481. K. (C.) Fabius K.f. Vibulanus (II?), Spurius Furius Fusus (Fusius)
480. M. Fabius K.f. Vibulanus II, Cn. Manlius P.f. Cincinnatus
479. K. Fabius K.f. Vibulanus III, T. Verginius Opet.f. Tricostus Rutilus
478. L. Aemilius Man.f. Mamercinus (Mamercus) II, C. Servilius Structus Ahala
477. C. Horatius M.f. Pulvillus, T. Menenius Agrippae f. Lanatus
476. A. Verginius Tricostus Rutilus, Sp. Servilius (P.f?) Structus
475. Publius Valerius P.f. Poplicola, Caius Nautius Sp.f. Rutilus (aut Rufus)
474. L. Furius Medullinus, A. Manlius Cn.f. Vulso
473. L. Aemilius Mam.f. Mamercus III, Vopiscus Iulius C.f. Iullus
471. Appius Claudius Ap.f. Crassinus (In)regillensis Sabinus, T. Quinctius L.f. Capitolinus Barbatus
470. L. Valerius M.f. Potitus (Publicola) II, Ti. Aemilius L.f. Mamercinus (Mamercus)
469. T. Numicius Priscus, A. Verginius (Tricostus) Caeliomontanus
468. T. Quinctius L.f. Capitolinus Barbatus II, Q. Servilius (Structus) Priscus
467. Ti. Aemilius L.f. Mamercinus (Mamercus) II, Q. Fabius M.f. Vibulanus
466. Q. Servilius Priscus II, Sp. Postumius A.f. Albus Regillensis
465. Q. Fabius M.f. Vibulanus II, T. Quinctius L.f. Capitolinus Barbatus III
464. A. Postumius A.f. Albus Regillensis, Sp. Furius Medullinus Fus(i)us
463. P. Servilius Sp.f. Priscus, L. Aebutius T.f. Helva.
462. L. Lucretius T.f. Tricipitinus, T. Veturius T.f. Geminus Cicurinus
461. P. Volumnius M.f. Amintinus Gallus, Ser. Sulpicius Camerinus Cornutus
460. P. Valerius P.f. Poblicola II, C. Claudius Ap.f. Inregillensis (Regillensis) Sabinus
458. C. Nautius Sp.f. Rutilus II, Lucius Minucius P.f. Esquilinus Augurinus
457. M. (aut C.) Horatius M.f. Pulvillus II, Q. Minucius P.f. Esquilinus (Augurinus)
456. M. Valerius M'. f. Maximus Lactuca, Sp. Verginius A.f. Tricostus Caeliomontanus
455. Titus Romilius T.f. Rocus Vaticanus, C. Veturius Cicurinus
454. Sp. Tarpeius M.f. Montanus Capitolinus, A. Aternius (Aterius) Varus Fontinalis
453. Sex. Quinctilius. Sex.f. (Varus), P. Curiatus (Curiatius) Fistus Trigeminus
449. L. Valerius P.f. Potitus,[Marcus Horatius Barbatus (primi appellati consules)
448. Lars (or Sp.) Herminius Coritinesanus (Aquilinus), T. Verginius Tricostus Caeliomontanus
447. M. Geganius M.f. Macerinus, C. Iulius (Iullus?)
446. T. Quinctius L.f. Capitolinus Barbatus IV, Agrippa Furius Fusus
443. Marcus Geganius M.f. Macerinus II. T. Quinctius Capitolinus Barbatus V
441. C. (Quintus) Furius Pacilus Fusus, Manius Papirius Crassus
440. Proculus Geganius Macerinus, L. (T.) Menenius Agrippae Lanatus II
439. Agrippa Menenius T.f. Lanatus, T. Quinctius L.f. Capitolinus Barbatus VI
438. Trib. Mil. Cons. Pot.
437. Marcus Geganius M.f. Macerinus III, Lucius Sergius L.f. Fidenas
436. L. Papirius Crassus, M. Cornelius Maluginensis
435. C. Iulius Iullus II, L. (aut Proc.) Verginius Tricostus
434. C. Iulius (Iullus?) III, L. Verginius Tricostus II
433. Trib. Mil. Cons. Pot. duos annos
432.
431. T. Quinctius L.f. Poenus Cincinnatus, C. (or Cn.) Iulius Mento
429. Hostus Lucretius Tricipitinus, L. Sergius C.f. Fidenas II
428. A. Cornelius M.f. Cossus, T. Quinctius L.f. Poenus Cincinnatus II
427. C. Servilius Structus Ahala, L. Papirius L.f. Mugillanus (II)
426. Trib. Mil. Cons. Pot. tres annos
423. C. Sempronius Atratinus, Q. Fabius Q.f. Vibulanus
422. Trib. Mil. Cons. Pot.
421. Cn. (or Num.) Fabius Vibulanus, T. Quinctius T.f. Capitolinus Barbatus
420. Trib. Mil. Cons. Pot., L. Quinctius Cincinnatus III, L. Furius Medulinus II, M. Manlius, A. Sempronius Atratinus
419. Trib. Mil. Cons. Pot., Agrippa Memenius Lanatus, P. Lucretius Tricipitinus, Sp. Nautius Rutilus
418. Trib. Mil. Cons. Pot., L. Sergius Fidenas, M. Papirius Mugillanus, C. Servilius Priscus
417. Trib. Mil. Cons. Pot., Agrippa Menenius Lanatus II, L. Servilius Structus II, P. Lucretius Tricipitinus II, Sp. Rutilius Crassus
416. Trib. Mil. Cons. Pot., A. Sempronius Alvatinus III, M. Papirius Mugillanus II, Sp. Nautius Rutilus
415. Trib. Mil. Cons. Pot., P. Cornelius Cossus, C. Valerius Potitus, Q. Quinctius Cincinnatus, N. Fabius Vibulanus
414. Trib. Mil. Cons. Pot., C. Cornelius Cossus, L. Valerius Potitus, L. Fabius Vibulanus II, M. Postumius Regillensis
413. Aulus Marcus Cornelius Cossus, Lucius Furius L.f. Medullinus
412. Q. Fabius Ambustus Vibulanus, C. Furius Pacilus
411. L. Papirius L.f. Mugillanus (Atratinus), Sp. (aut C.) Nautius Sp.f. Rutilus
410. Manius Aemilius Mam.f. Mamercinus, C. Valerius L.f. Potitus Volusus
300-luku eaa.
394. Dictatura prima Camilli
393. L. Valerius L.f. Potitus, P.? (aut Ser.) Cornelius Maluginensis. Suffecti: L. Lucretius Tricipitinus Flavus. Servius Sulpicius Q.f. Camerinus
392. L. Valerius L.f. Potitus, P.? (aut Ser.) Cornelius Maluginensis. Suffecti: L. Lucretius Tricipitinus Flavus. Servius Sulpicius Q.f. Camerinus
390. L. Valerius L.f. Potitus II, Marcus Manlius T.f., deinde Trib. Mil. Cons. Pot. post Kalendas iulii, L. Lucretius, Servius Sulpicius, M. Aemilius, L. Furius Medulinus VII, Agrippa Furius, C. Aemilius II
389. Trib. Mil. Cons. Pot.
388. M. Furius Camillus, interrex, cum tribunis L. Valerius Publicola II, L. Virginius, P. Cornelius, A. Manlius, L. Aemilius, L. Postumius
386. Trib. Mil. Cons. Pot., L. Papirius, C. Cornelius, C. Sergius, L. Aemilius II, L. Menenius, L. Publicola III
385. Trib. Mil. Cons. Pot., M. Furius Camillus, Servius Cornelius Maluginensis, Q. Servilius Fidenas VI, L. Quintius Cincinnatus (II?), L. Horatius, T. Valerius (usque ad annum 382 eaa.)
381. Trib. Mil. Cons. Pot., Servius Cornelius Maluginensis IV, Q. Servilius, Servius Sulpicius, L. Aemilius IV
380. Trib. Mil. Cons. Pot., M. Furius Camillus VII, A. et L. Postumius Regilus, L. Furius, L. Lucretius, M. Fabius Ambustus
379. Trib. Mil. Cons. Pot., Lucius Valerius V, Publius Valerius III, C. Sergius III, L. Menenius II, Sp. Papirius, Servius Cornelius Maluginensis
378. Trib. Mil. Cons. Pot., P. et C. Manlius, L. Julius, C. Sextilius, M. Albinius, L. Antiscius (et patricii et plebs)
377. Trib. Mil. Cons. Pot., Sp. Furius, L. Servilius II, C. Licinius, P. Claelius, M. Horatius, L. Geganius.
375. Solum duo tribuni, C. Licinius Calvus, Lucius Sextius
374. Trib. Mil. Cons. Pot., L. Furius, A. Manlius, Servius Sulpicius, Servius Cornelius, P. et C. Valerius.
373. Trib. Mil. Cons. Pot., Q. Servilius, C. Veturius, A. et M. Cornelius, Q. Quintius, M. Fabius