cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Alte Donau
Vesistöekologia
Ab dem Jahre 2002 wurden zur Erhaltung der Wasserqualität nach der chemischen Sanierung weitere Maßnahmen in die Wege geleitet. Einerseits wird seit 2002 durch Ableiten von Wasser der Alten Donau in die Obere Lobau der Wasserspiegel jedes Frühjahr um 20 cm abgesenkt. Durch diese Simulation der früheren natürlichen Grundwasserspiegelschwankung wird der Zufluss von sauberem Grundwasser gefördert. Zusätzlich wird seit 2006 für einige Wochen jährlich Wasser aus der Neuen Donau in die Alte Donau übergeleitet. Die Einleitung erfolgt am unteren Ende, die Entnahme und Rückleitung im Bereich des Wasserparks am Nordende. Dieser Wasseraustausch senkt den pH-Wert der Alten Donau und verbessert zugleich die Wasserqualität im Wasserpark.
Da diese Maßnahmen nur über einen beschränkten Zeitraum im Jahr angewandt werden können, soll ab Frühjahr 2016 die Einleitung von Wasser aus der Neuen Donau über einen biologischen Bodenfilter (ähnlich einer Pflanzenkläranlage) erfolgen, der im Wasserpark errichtet wird. Dies ist notwendig, da bisher eine Zuleitung von Donauwasser nur hilfreich war, wenn dessen Nährstoffgehalt niedriger als der des Wassers in der Alten Donau war. Im Bodenfilter wird der Nährstoffgehalt des Dotationswassers gesenkt und der Kalziumgehalt erhöht. Die vertikal durchströmte Anlage, die am Südufer des Wasserparks errichtet wird, hat eine Größe von 2.000 m² und eine Kapazität von 90 l/s. Durch Bepflanzung des Filterbeets mit blühenden Wasserpflanzen und eine Promenade mit Sitzbänken wird die Anlage ins Landschaftsbild des Wasserparks integriert. Das aufbereitete Wasser kann entweder in den Wasserpark oder direkt in die Alte Donau geleitet werden. Ebenso kann in einem pumpengestützten Kreislauf gezielt das Wasser des Wasserparks über den Filter geführt werden. -->
Vapaa-ajan käyttö
Nykyisin Alte Donaun rannat ovat merkittäviä ja suosittuja vapaa-ajan vietto­paikkoja. Siellä on useita suosittuja yleisiä uimarantoja, joista vanhin on Gänsehäufel. Nykyisin ehkä tunnetuin kuitenkin on Angelibad Alte Donaun pohjoispäässä.
Alte Donaulla harrastetaan myös soutua, purjehdusta ja lainelautailua. Veneen tai kanootin voi myös vuokrata sen rannalta. Alue sopii hyvin aloittelevien purjehtijoiden harjoittelu­paikaksi, joskin varsin voimakkaatkin tuulet voivat puhaltaa sinne lähellä olevien Donau Cityn ja UNO-Cityn korkeiden rakennusten välitse.
Myös muutamat soutukerhot käyttävät Alte Donauta harjoittelu­paikkana. Kesäisin siellä pidetään soutu­kilpailujakin, kuten Vienna Nightrow.
Lentopallon naisten maailmanmestaruuskilpailut 2014
Lentopallon naisten maailmanmestaruuskilpailut 2014 pelattiin Italiassa 23. syyskuuta – 12. lokakuuta. Kilpailukaupunkeina olivat Milano, Verona, Modena, Trieste, Bari ja Rooma. Kisoihin osallistui 24 maata. Mestaruuden voitti Yhdysvallat, joka kukisti Milanossa pelatussa loppuottelussa Kiinan erin 3–1. Pronssiottelussa Brasilia voitti emäntämaa Italian lukemin 3–2. Turnauksen arvokkaimmaksi pelaajaksi valittiin Yhdysvaltain Kimberly Hill.
Tietokoneenkorjauskurssi
Tietokoneenkorjauskurssi oli Gösta Sundqvistin toimittama radio-ohjelma 1990-luvun alussa. Se oli Sundqvistin ensimmäinen viihdeohjelmasarja Radiomafiassa.
Belgorodin taistelu
Belgorodin taistelu oli toisessa maailmansodassa Saksan ja Neuvostoliiton joukkojen välinen taistelu Belgorodin kaupungin hallinnasta. Taistelu oli osa operaatio Polkovodets Rumjantsevia. Se alkoi 23. heinäkuuta 1943 ja päättyi Neuvostoliiton voittoon 14. elokuuta, jolloin Neuvostoliiton 69. armeijan ja 7. kaartinarmeijan joukot saivat vallattua kaupungin. Taistelun seurauksena puna-armeija pystyi keskittämään joukkonsa Harkovan valtaamiseen.
Cheongjinin gwalliso-leiri
Cheongjinin keskitysleiri eli gwalliso-leiri no. 25 (, hanja 淸津第二十五號管理所) on yksi Pohjois-Korean poliittisista gwalliso-vankileireistä. Se sijaitsee lähellä Cheongjinin kaupungin keskustaa. Kilometri itään siitä virtaa Susongjoki.
Golden Cap
Golden Cap on Sinebrychoffin siiderin tuotemerkki. Se on Suomen vanhin siideri. Golden Capin edeltäjän valmistuksen aloitti Marli vuonna 1962, jolloin sitä myytiin Alkossa Cider-nimisenä omenanmakuisena siiderinä. Lisäksi ruokakaupoissa myytiin 1960-luvun lopulla mietoa elintarvikkeeksi luokiteltua White Capia. Vuonna 1969 siideri sai nykyisen nimensä Golden Cap.
Vuonna 1992 Sinebrychoff aloitti siiderin myynnin ja jakelun, ja vuonna 1997 yhtiö käynnisti sen valmistamisen Keravan panimolla.
Omenan lisäksi siideriä myydään muun muassa päärynän, ananaksen ja mansikan makuisena sekä alkoholittomana. Juomaa saa sokeroituna ja kevytversiona.
Golden Cap oli vuonna 2015 Suomen neljänneksi arvostetuin siideribrändi Markkinointi & Mainonta -lehden ja Taloustutkimuksen vuosittaisessa Brändien arvostus -kyselyssä. Sen edellä olivat Sinebrychoffin Crowmoor ja Somersby sekä Hartwallin Happy Joe.
Hieronymus Bosch
Hieronymus Bosch (Jheronimus van Aken; noin 1450 ’s-Hertogenbosch – 9. elokuuta 1516 ’s-Hertogenbosch) oli renessanssiajan hollantilainen taidemaalari. Bosch tunnetaan mielikuvituksellisista helvetin kauhuja kuvaavista maalauksistaan.
Elämäkerta
Jheronimus van Aken syntyi hollantilaisessa Den Boschissa (’s-Hertogenbosch) noin vuonna 1450. Hänen isänsä Anthonius van Aken ja isoisänsä Jan van Aken olivat taidemaalareita. Hänellä oli kaksi veljeä ja kaksi siskoa. Lapset asuivat isän ja setien kanssa isoisänsä talossa. Bosch kävi ilmeisesti latinakoulua. Hän eli koko ikänsä syntymäseudullaan.
Bosch meni vuonna 1480 tai 1481 naimisiin varakkaaseen perheeseen syntyneen Aleid van de Meervennen kanssa.
Boschin maine taidemaalarina kasvoi tasaisesti niin hänen kotikaupungissaan kuin sen ulkopuolellakin. Hän kuului vuodesta 1488 alkaen silmäätekevien suosimaan Meidän siunatun rouvamme veljeskuntaan. Samana vuonna hän alkoi signeerata työnsä Jheronimus Bosch kotikaupunkinsa mukaan. Bosch sai taiteesta hyvän elannon mutta ei rikastunut sillä.
Bosch kuoli elokuussa 1516. Hänen kuolinsyytään ei tiedetä. Hänet haudattiin kotikaupunkinsa Pyhän Johanneksen kirkkoon.
Tuotanto
Boschin maalauksia tunnetaan vain 25. Bosch signeerasi vain seitsemän maalaustaan, joten ei ole varmuutta ovatko kaikki hänen maalauksinaan pidetyt työt todella hänen.
Boschin tunnetuin teos on kolmiosainen puupaneeleille maalattu Maallisten ilojen puutarha, jonka ensimmäisessä osassa ovat Aatami ja Eeva, toisessa maailmallisia iloja alastomine vartaloineen ja mehevine hedelmineen ja kolmannessa helvetti, jossa rangaistaan syntisiä mielikuvituksellisilla tavoilla.
Ranskan yritysten liike
Ranskan yritysten liike on Ranskan suurin työnantajaliitto. Työnantajien tärkeimpänä edustajana sillä on merkittävä osa Ranskan yhteiskunnallisessa elämässä.
MEDEF:illä on noin 750 000 jäsenyrityksistä, joista 90 prosenttia on alle 50 työntekijän kokoisia pk-yrityksiä. Liitto toimii lobbausjärjestönä kunnallisella, maakunnallisella, kansallisella ja Euroopan unionin tasolla. Kansainvälisesti MEDEF kuuluu BUSINESSEUROPEen ja Kansainvälisen työjärjestön hallintoneuvostoon. MEDEF International järjestää ranskalaisten kauppavaltuuskuntien matkoja erityisesti kehittyvien talouksien maihin.
Rush Hour 2
Rush Hour 2 on Brett Ratnerin ohjaama yhdysvaltalainen kungfu-henkinen toimintakomedia vuodelta 2001. Se on jatkoa elokuvalle Rush Hour – Rankka pari. Elokuvan jatko-osa Rush Hour 3 sai ensi-iltansa vuonna 2007.
Ranskan yritysten liike
Historiaa
MEDEF:in ensimmäinen edeltäjä oli 19. maaliskuuta 1919 perustettu Ranskan yleinen tuotantoliitto ). Ranskan yleinen työnantajaliitto korvasi sen 4. elokuuta 1936. Vichyn hallitus lakkautti yleisen työnantajaliiton 16. elokuuta 1940 lailla, joka perusti "järjestelykomiteat".
Rush Hour 2
Juoni
Ystävänsä, rikoskomisario Leen (Jackie Chan) luo lomalle Hong Kongiin matkannut Carter (Chris Tucker) haluaisi tosissaan nauttia kaupungin viihdytyksistä, mutta Yhdysvaltain lähetystöön tehty pommi-isku sotkee suunnitelmat. Iskusta epäilyn rikollispomon Tanin huvijahdilla seuraavat tapahtumat johtavat Carterin käskemiseen kotiin Los Angelesiin. Myös jutusta irrotettu Lee seuraa ystäväänsä USA:han jossa he kohtaavat Salaisen palvelun naisagentin Molinan. Paljastuu yhteys Hong Kongin tapahtumien, jahdilla olleen miljonäärin ja yhdysvaltalaisten rahanväärentäjien välillä. Naispahis Hu Li (Zhang Ziyi) sotkeutuu myös kuvioihin. Lopuksi Lee ja Carter päätyvät Las Vegasin Red Dragon -kasinolle, jossa myös loppuratkaisut tapahtuvat.
Ranskan yritysten liike
Historiaa
Ranskan tasavallan väliaikaishallituksen pyynnön mukaisesti perustettiin joulukuussa 1945 työnantajia edustamaan Ranskan työnantajien kansallinen neuvosto (, CNPF). Tammikuussa 1946 CNPF:n ensimmäiseksi puheenjohtajaksi valittiin Georges Villiers, joka toimi tehtävässään 20 vuotta. 24. heinäkuuta 1946 CNPF selvitti keskinäiset suhteensa vuonna 1945 perustettuun yleisliittolaiseen kauppakamariin  ja maakuntien yrityksiä edustavaan FAR:iin (Fédération des Associations Régionales) sekä pienyrityksiä edustavaan  CGPME:iin (Confédération Générale des Petites et Moyennes Entreprises). Tästä sopimuksesta kehittyi Ranskan kauppakamari (Conseil du Commerce de France), joka edustaa 40 ranskalaista työnantajajärjestöä ja- liittoa.
Lampaansyöjät (elokuva)
Lampaansyöjät on suomalainen elokuva vuodelta 1972. Pääosia elokuvassa näyttelevät Heikki Kinnunen ja Leo Lastumäki. Elokuva perustuu Veikko Huovisen romaaniin Lampaansyöjät: suomalainen reippailutarina.
Ranskan yritysten liike
Historiaa
CNPF vastusti aikanaan Rooman sopimusta ja Euroopan yhtenäisasiakirjaa. Nykyään se kuitenkin suhtautuu kilpailupolitiikkaan myönteisesti.
Lampaansyöjät (elokuva)
Juoni
Metsänhoitaja Sepe ja konttoripäällikkö Valtteri toteuttavat talven aikana suunnittelemansa Operaatio Lampaansyöjät ja suuntaavat kesälomallaan Pohjois-Suomeen suunnitelmanaan ”metsästää” ravinnokseen lampaita laitumilta ja paistamalla niistä ” ulkomongolialaista rosvopaistia” nuotion alle maahan haudattuna. Reippaan ja viinanraikkaan ulkoilmaelämän lomassa he juttelevat ja mietiskelevät maailman asioita.
Ranskan yritysten liike
Historiaa
Ernest-Antoine Seillièren johdolla liiton nimeksi muuttui Mouvement des Entreprises de France (MEDEF) 27. lokakuuta 1998.
Lampaansyöjät (elokuva)
Musiikki
Elokuvassa soi puolen tusinaa Paroni Paakkunaisen ja Vexi Salmen sitä varten kirjoittamaa alkuperäissävelmää, joita esittää Kinnusen ja Lastumäen lisäksi Tapio Rautavaara.
Vastaanotto
Elokuva oli menestys, se sai katsojia enemmän kuin vuoden kaikki muut kotimaiset elokuvat yhteensä. Lampaansyöjät oli Suomen elokuvateattereissa 341 101 katsojallaan vuoden 1972 kolmanneksi katsotuin elokuva Kummisedän ja Kellopeliappelsiinin jälkeen.
Ranskan yritysten liike
Järjestörakenne
MEDEF:in olemassaolo perustuu vuoden 1901 yhdistyslakiin, jonka pohjalta toimivat kaikki Ranskan yhdistykset ja järjestöt.
MEDEF:in organisaatio jakautuu kolmeen osaan:
Lampaansyöjät (elokuva)
Vastaanotto
Helsingin Sanomien ensi-ilta-arvostelussa pidettiin elokuvan parhaana osatekijänä Kari Sohlbergin kuvausta, joka näyttää Pohjois-Suomen maisemia komeina kuin matkailufilmi. Arvostelija Eeva Järvenpää kehui myös televisiossa hioutuneen koomikkoparin Kinnusen ja Lastumäen roolityötä ja sanoi sen olevan parhaimmillaan silloin, kun Huovisen kirjallistyylistä ja ”teinikonventtimaista” dialogia oli päästy muokkaamaan näyttelijöiden suuhun sopivaksi. Hän vieroksui myös elokuvan yhteiskunnallista sanomaa tai sen puutetta: ”Lampaansyöjät on tehty niille ihmisille, jotka eivät turhia murehdi, joilla on oma suu ensimmäisenä ja rahaa omiin tarpeisiin. – – Toivoa vain sopii että suomalaiset joskus havahdutettaisiin toisenlaisillakin, ehkäpä tärkeämmilläkin elokuvilla.”
Elokuva esitettiin Suomen televisiossa ensimmäisen kerran 5. huhtikuuta 1975. Lampaansyöjät julkaistiin DVD:nä 22. lokakuuta 2010.
Ranskan yritysten liike
Järjestörakenne
MEDEF:in johtoelimet kansallisella tasolla ovat: hallitus (le conseil exécutif), toimisto (le bureau), valtuusto (l'assemblée permanente), yleiskokous (l'assemblée générale), sääntövaliokunta (le comité statutaire), varainhoitovaliokunta (le comité financier) ja edustajavaliokunta (le comité des mandats).
Lampaansyöjät (elokuva)
Vastaanotto
Leo Lastumäen mukaan elokuvan jälkeen sattui tositapauksia, joissa oli otettu mallia Sepen ja Valtterin lampaanmetsästyksestä.
Athol Earl
Athol John Earl (s. 1. syyskuuta 1952 Christchurch) on uusiseelantilainen entinen soutaja. Hän oli mukana voittamassa kultaa kahdeksikossa vuoden 1972 kesäolympialaisissa Münchenissä. Lisäksi hän sai samassa lajissa joukkueineen pronssia vuoden 1976 kesäolympialaisissa Montrealissa.
Lampaansyöjät (elokuva)
Vastaanotto
Helsingin Sanomien pääkirjoitustoimittaja Paavo Rautio kirjoitti vuoden 2019 tv-esityksen aikoihin maailman muuttuneen puolessa vuosisadassa melkoisesti. Mikä aikoinaan vaikutti kahden vapautta kaipaavan ystävän harmittomana pakoretkenä yhteiskunnan kahleista, näyttäytyi 2010-luvun lopun asenneilmastossa aivan toisenlaiselta juopotteluineen, šovinistisine naiskommentteineen ja lihansyönnin ihailuineen: ”Kun istuu sohvalle tuijottamaan Lampaansyöjiä, silloin teoksen rinnalla näkee ajankohtaisen taistelun tasa-arvon ja maailmaa vähemmän alistavan elämäntavan puolesta. Ja kun sen näkee, silloin joutuu tekemään tiliä itsensä kanssa: mitä se kertoo minusta, jos pidin tätä tuotosta joskus hauskana. Siinä hymy hyytyy, kun huumoriksi tarkoitettu muuttuu katsojan itsesyyllistämiseksi.”
Palkinnot
Seppo Huunonen sai elokuvasta parhaan tuottajan Jussi-palkinnon.
Ranskan yritysten liike
Puheenjohtajat
thumb|MEDEF:in puheenjohtajana on vuodesta 2005 alkaen toiminut [[Laurence Parisot.]]
Puheenjohtaja valitaan viideksi vuodeksi kerrallaan ja kausi voidaan uusia kerran kolmeksi vuodeksi.
Juho Siltanen
Juhana ”Juho” Siltanen (o.s. Kemppi, 29. marraskuuta 1896 Antrea – 7. joulukuuta 1973) oli suomalainen moukarinheittäjä. Siltanen edusti urallaan Viipurin Urheilijoita, Antrean Esaa ja Lappeenrannan Urheilu-Miehiä.
Kalevan kisoissa Siltanen saavutti moukarinheitossa kultaa vuonna 1925, hopeaa vuosina 1932 ja 1933 sekä pronssia vuosina 1926, 1929 ja 1937. Hän edusti maaotteluissa moukarinheitossa Suomea vuosina 1933–1935.
Ulkoradat
Lähde
Liljeroos
Liljeroos on sukunimi:
Elopaino
Elopaino tarkoittaa elävän eläimen massaa. Se määritetään yleensä punnitsemalla. Elopainon suuruus voidaan myös arvioida eläimen pituus- ja rinnanympärysmitan perusteella. Nautaeläinten elopaino P kiloina saadaan melko tarkasti kaavasta P = py2/10 000, jossa p on vartalon pituus lavan kärjestä peräluun kärkeen sentteinä ja y on ympärysmitta lapojen takaa sentteinä. Nettoelopaino on elopaino, josta on vähennetty ruoansulatuskanavan ja virtsarakon sisällyksen paino. Teuraspaino on tavallisesti 45–60 prosenttia elopainosta.
Esimerkkejä eläinten elopainoista
Mogadorin pommitus
Mogadorin pommitus tapahtui elokuussa 1844, kun Ranskan laivasto Joinvillen prinssin François d'Orléansin johdolla saapui pommittamaan Marokon länsirannikolla sijaitsevaa Essaouiran (tunnetaan myös nimellä Mogador) kaupunkia. Ranska miehitti Essaouiran lyhyeksi ajaksi hyökkäyksen seurauksena.
250px|thumb|vasen|Kaiverrus Mogadorin pommituksesta. 250px|thumb|left|Ranskalaiset nousemassa maihin Essaouiran satamassa.
Tausta
Mogadorin pommitus oli seurausta Marokon liittoutumisesta algerialaisen kapinallisen ja ruhtinaan Abdulqadirin kanssa Ranskaa vastaan. Ranska oli ennen Essaouiraa pommittanut Marokon pohjoisrannikon Tangeria sekä lyönyt 14. elokuuta Marokon armeijan Algerian rajalla lähellä Oujdan kaupunkia Islyn taistelussa.
Pommitus
Mogadorin pommitus alkoi lähteestä riippuen 15. tai 16. elokuuta. Pommituksen aikana kaupungissa asuneen englantilaisen asukkaan mukaan taistelu alkoi tosin 13. elokuuta kello yhdeksältä aamulla marokkolaisten alkaessa ampua ranskalaisia 21 tykillään. Ranskalaiset eivät tuolloin vielä olleet asemissaan, eivätkä siten vastanneet tuleen kuin vasta kello kahdelta iltapäivällä. Ranskan laivaston vahvuuteen kuului muun muassa höyrylaivoja, prikejä ja fregatti. Marokkolaiset viranomaiset ja useat kaupungin asukkaat pakenivat kaupungista. 900 hengen ranskalaisjoukko nousi maihin Essaouiran edustan Mogadorin saarelle 16. elokuuta ja valtasi saaren varuskunnan ja linnoitukset. Ranskan tappiot pommituksessa englantilaisen asukkaan kuvauksen mukaan oli noin 20 kaatunutta ja useita haavoittuneita. Marokkolaiset menettivät pelkästään Mogadorin saarella noin 500 kaatunutta. Lisäksi kaupungissa tuli kaatuneita.
Codex II: Kether
Codex II: Kether on suomalaisen black metal -yhtyeen Hoathin esikoisalbumi. Se julkaistiin vuonna 2004 levymerkillä Hammer of Hate.
Vuonna 2007 albumi uudelleenjulkaistiin CD:nä sekä LP:nä. Vinyyliversiota valmistettiin rajoitettu 583 kappaleen painos, ja se sisälsi kolme bonuskappaletta.
GŠ-18
GŠ-18 on venäläinen puoliautomaattinen pistooli.
Murray Bail
Murray Bail (s. 1941 Adelaide, Etelä-Australia, Australia) on australialainen kirjailija
Bail kävi koulut synnyinkaupungissaan Adelaidessa, josta hän lähti 1968 pariksi vuodeksi Intiaan ja sieltä neljäksi vuodeksi Englantiin ja muualle Eurooppaan. Hän kirjoitti Transatlantic Review -lehteen ja Times Literary Supplementiin. Englannissa ollessaan hän kirjoitti lisää kertomuksia, joita hän oli kirjoittanut jo australialaiselle Westerly-aikakauslehdelle ja julkaisi ensimmäisen novellikokoelman 1975. Kokoelman absurdit ja surrealistiset tarinat saivat innostuneen vastaanoton, ja näin vakiintui se maine, jota Bailin seuraavina vuosina saamat arvokkaat palkinnot kasvattivat.
Ensimmäisestä julkaistusta romaanistaan, valmismatkasatiirista Homesickness, Bail sai 1980 National Book Councilin palkinnon. Hän on kirjoittanut myös kritiikkiä, matkajuttuja, novelleja ja toimittanut esseekokoelman taiteilija Ian Fairweatherista. Se kertoo hänen kiinnostuksestaan kuvataiteisiin, ja sen ansiosta hänet valittiin viideksi vuodeksi Australian kansallisgallerian hallitukseen.
Romaanistaan Eukalyptus Bail sai 1999 useita palkintoja, muun muassa Miles Franklinin palkinnon ja Kansainyhteisön kirjailijoiden palkinnon, mikä kertoo hänen maineestaan niin Australiassa kuin ulkomaillakin. Nykyaikaiseksi saduksi sanotussa romaanissa Bail tutkii edelleen Australian kulttuurin sosiaalista kudosta, ja se sisältää hänen edellisten teostensa absurdeja ja surrealistisia aineksia.
Yritysblogi
Yritysblogi on verkkosivu tai -sivusto, jossa yrityksen edustaja tai edustajat kirjoittavat eri asioista melko säännöllisesti. Yritysblogi voi sijaita joko erillisellä blogialustalla, yrityksen omilla kotisivuilla tai esimerkiksi jonkin median tarjoamalla blogialustalla. Yksityishenkilöiden pitämistä blogeista yritysblogi eroaa siten, että sen pitäjä tai pitäjät kirjoittavat selkeästi yrityksen edustajina.
Blogeille tyypillistä muihin nettisivuihin verrattuna on ajankohtaisuuden, linkityksen ja henkilökohtaisten/yritysten edustaminen näkemysten merkitys sekä kommentointimahdollisuus. Yritysblogissa voidaan keskittyä yrityksen liiketoimintaan liittyviin asioihin tai tuotteisiin yleisesti tai johonkin tiettyyn näkökulmaan, kuten tuotekehitykseen, rekrytointiin tai ympäristöasioihin.
Syyt yritysblogien perustamiselle
Yritys saattaa perustaa blogin markkinointivälineeksi ja tuomaan näkyvyyttä yritykselle ja sen tuotteille. Toisaalta blogi saaetaan perustaa siksi, jotta se toimisi asiakaspalvelukanavana ja tuotekehityksen tukena; asiakkaille yrityksen blogi saattaa luoda kuvan avoimesta keskusteluyhteydestä yritykseen.
Vitjaz-SN
Vitjaz-SN on venäläinen konepistooli, joka perustuu AK-74-sarjan rynnäkkökivääreihin: siten aseen toimintaperiaate, tähtäin, kädensijat ja taittoperä ovat hyvin samanlaiset kuin AK-74:ssä.
Ominaisuudet
Vitjaz-SN on kevyt, suljetun lukon massasulkuinen konepistooli. Konepistooli on pesitetty 9x19mm Parabellum kaliiperille ja sillä voi ampua myös venäläisvalmisteisia suuren latauksen omaavia luotiliivin läpäiseviä 9mm ammuksia. Siinä on vakiona suujarru, jonka tehtävä aseessa on pienentää ylöspäin suuntautuvaa rekyyliä.
Vitjaz-SN käyttää samaa liipaisin- ja varmistinjärjestelmää mitä AK-74 rynnäkkökivääri käyttää. Konepistoolin yläosassa on Picatinny-kisko, mikä mahdollistaa lisävarusteiden kiinnittämiseen aseeseen.
Kärsämäki (Turku)
Kärsämäki on kaupunginosa Turussa noin neljä kilometriä keskustasta pohjoiseen Vähäjoen länsirannalla. Siellä on noin 2 000 asukasta. Yleiskaavan mukaan alue on suurelta osin pientalovaltaista asuntoaluetta, minkä lisäksi Paltassa on pieni kerrostaloalue. Kärsämäessä on myös kaksi teollisuusaluetta: Orjasmäki sijaitsee ohikulkutien varrella Urusvuoren teollisuusalueen yhteydessä ja Hiidenvartin teollisuusalue radan varressa.
Lännessä Kärsämäen rajana ovat Runosmäenkatu ja Tampereen valtatie, pohjoisessa ohitustie. Idässä rajana ovat Turku–Toijala-rata, Piipanoja ja Vähäjoki, ja etelässä raja kulkee Kaerlantietä pitkin. Kärsämäkeä ympäröivät kaupunginosat ovat Runosmäki, Kaerla, Räntämäki, Oriketo ja Urusvuori.
Turun seurakuntien Kärsämäen hautausmaa sijaitsee nimestään huolimatta naapurikaupunginosa Runosmäen puolella.
Väestö
pienoiskuva|vasen|Suurin osa Kärsämäestä on pientaloaluetta. Pulmussuonkatu-Valkiasvuorenkatu ja [[Kärsämäen työväentalo Rientola|Rientolan urheilutalo heinäkuussa 2008.]] Kärsämäessä asui 1 973 henkilöä vuonna 2007. Vielä vuonna 2000 asukkaita oli 2 076. Kartanon vanhoille maille ja päärakennuksen lähelle Hiidenvartin teollisuusalueelle on tehty kaavaluonnos, joka toisi alueelle noin 300 asukasta. Lisäksi Leafin autohuollon alueelle on hyväksytty 80–100 asukkaan kaavaluonnos.
Asukkaista 0–14-vuotiaita on 14 %, 15–64-vuotiaita 66 % ja 65-vuotiaita 20 %. (Vastaavat luvut koko Turussa ovat 13 %, 70 % ja 17 %). Suomenkielisiä on 97 %, ruotsinkielisiä 1,6 % ja muunkielisiä 1,3 % (koko Turussa 88 %, 5,2 % ja 6,4 %).
Kärsämäki on perinteisesti ollut työväestön asuinaluetta. Nykyäänkin SDP:n ja Vasemmistoliiton kannatus on Kärsämäessä korkeampi kuin Turussa keskimäärin: eduskuntavaaleissa 2007 SDP sai 29 % ja Vasemmistoliitto 21 % Kärsämäen äänistä, kun koko Turussa ääniosuudet olivat 22 % ja 13 %.
Kunnalliset palvelut
pienoiskuva|Kärsämäen koulu heinäkuussa 2008. pienoiskuva|Kärsämäen kaupunginosaa reunustaa pohjoisessa [[kantatie 40 eli Turun ohikulkutie ja lännessä valtatie 9 eli Tampereentie valtatie. Kuvassa näiden teiden Kärsämäen liittymä maaliskuussa 2005.]] Kärsämäessä on kaksi alakoulua. Näistä vanhempi on Kärsämäen koulu, jonka Maarian kunta perusti vuonna 1881. Se yhdistettiin vuonna 2007 hallinnollisesti Pallivahan kouluun, joka on perustettu vuonna 1959.
Kärsämäen ensimmäinen kirjasto sijaitsi Kärsämäen koulussa vuodesta 1885 vuoteen 1943, jolloin se siirtyi muutama kymmenen metriä Kärsämäen kartanon porttia vastapäätä sijainneeseen rakennukseen. Kirjasto suljettiin 1990-luvulla, ja nykyään kirjastoauto käy Kärsämäessä kahdesti viikossa.
Päiväkodin perustamista alettiin suunnitella 1937, ja jo seuraavana vuonna sille oli luvattu tontti, rakennussuunnitelmat olivat valmiit ja merkittäviä rahalahjoituksia oli saatu. Päiväkoti aloitti toimintansa 1. marraskuuta 1938 Kärsämäen kartanossa 22 lapselle. Sodan aikana päiväkodin toiminta oli usein keskeytyksissä, mutta vuoden 1944 alusta se alkoi toimia vakituisesti uudessa kirjastotalossa, missä se pysyikin koko toimintansa ajan. Kärsämäen päiväkoti pysyi yksityisenä, mutta vuodesta 1984 alkaen sen ja Turun kaupungin välillä oli palvelusopimus. Kärsämäen päiväkoti lopetti toimintansa vuonna 2004. Nykyään alueen ainoa päiväkoti toimii Paltankatu 27:ssä.
Kaupunginosassa on neljä pallokenttää.
Liikenne
Kärsämäen joukkoliikenneyhteydet perustuvat alueen läpi Kärsämäentietä pitkin kulkevaan bussilinjaan 1 (lentoasemalle) ja linjoihin 21, 21A, 21B, 22, 22C, 23, 23A ja 23B (Maarian ja Paattisten suuntaan) sekä Takakirveen linjaan 13, jonka päätepysäkki on Paltan alueella Kärsämäessä. Kärsämäen kautta kulkevat myös koululaislinja 73 sekä asiointilinja 88. Kärsämäen läpi kulkevan Turku–Toijala-radan varrella oleva Räntämäen rautatieasema lakkautettiin 1. marraskuuta 1987.
Teollisuus
pienoiskuva|Vähäjoen viereiset Farmoksen tehtaat heinäkuussa 2008.
Kärsämäessä on ollut teollisuutta ainakin vuodesta 1780. Tuolloin Vähäjoen rantaan lähelle nykyisen Puustellinkadun päätä perustettiin tiilitehdas, jonka tiilistä muurattiin Maarian pappila vuonna 1786. Tiilitehtaan toiminta päättyi konkurssiin vuonna 1930. Makeistehdas Hellas aloitti toimintansa Kärsämäessä vuonna 1916. Omistaja vaihtui myöhemmin Leafiksi, ja toiminta Kärsämäessä loppui vuoden 2007 tammikuussa. Makeistehtaan tiloissa oli aiemmin toiminut Amalieborgin viinatehdas ja olutpanimo. Kutomo & Punomo Oy toimi Kärsämäentielle rakennetuissa tiloissa 1921–1974. Nykyään tiloissa toimii Turun aikuiskoulutuskeskus. Kärsämäessä sijaitsevat myös Farmoksen Turun tehtaat, joiden tiloissa toimi Oy Tolfan Ab:n pommitehdas sotavuosina 1939–1945 ja metallipaja 1945–1950.
Historia
Kärsämäestä on löytynyt merkkejä kivikautisesta asutuksesta Hiiden hiekkakuopan, vanhan kasarmin ja Kärsämäen hautausmaan reunoilta. Seudun vanhin talonpoikaisasutus syntyi jokilaaksojen itään viettäville rinteille, kuten juuri Kärsämäkeen, joka on Maarian vanhimpia kyliä. Kärsämäen rautakautinen kalmisto on yksi Suomen tunnetuimmista kalmistoista. Arkeologisten tutkimusten mukaan siihen haudattiin poltettuja vainajia aseineen ja koruineen varsinkin roomalaisajalla noin vuosina 100–300 jaa.
Kärsämäki mainitaan kirjallisissa lähteissä ensimmäisen kerran vuonna 1363 muodossa Kaersemaekj. Muita kirjoitusmuotoja ovat olleet Kozmike, Kiärsemaeki, Kursamäki ja Korsmäki. Nimimuoto Korsmäki ja viereisen Ristinpaltan nimi viittaavat siihen, että Kärsämäen nimi juontuu ruotsin sanasta Korsbacke, Ristinmäki. Toisen näkemyksen mukaan nimi tulee siitä, että maanpinnan ollessa alempana Kärsämäen kylä on sijainnut niemellä, joka kärsän tapaan on pistänyt Vähäjoen rannasta.
Keskiajalla Kärsämäki oli yksi Maarian pitäjän jakokunnista. Ennen 1400-lukua Kärsämäen jakokunta ulottui Ruskon rajalta Aurajokeen asti, ja siihen kuuluivat Räntämäen ja Koroisten kylien lisäksi Halinen, Piipanoja, Hamaro ja Niuskala. 1400-luvun jälkeen jakokunta käsitti alueita pääosin vain Vähäjoen länsirannalta kuten nykyäänkin.
Vuoden 1363 kauppakirjan perusteella tiedetään, että Kärsämäessä on jo silloin ollut vähintään kolme taloa. Vuonna 1540 Kärsämäessä tiedetään olleen neljä taloa, joista yhden (Jaakkolan, myöhemmin nimellä Simola) omisti Turun tuomiokirkon Pyhän Yrjänän alttari. Kolme muuta (Marttila, Hiisi, Isotalo) olivat turkulaisten omistamia rälssi- tai lampuotitaloja. 1500-luvulla omistajat vaihtuivat muun muassa kirkkoreduktion vuoksi, mutta talojen omistajat olivat Kärsämäen ulkopuolelta ainakin 1600-luvun alkuun asti. Kirkon ja turkulaisten porvarien omistamat tilat olivat noihin aikoihin yleisiä sydän-Maariassa, koska sekä kirkko että kaupunki olivat lähellä.
Keskiajalla Kärsämäen kautta kulki kolme tietä: Turusta pohjoiseen Yläneen Pyhäjärvelle johtaneen Savojärventien läntinen ja keskimmäinen haara sekä samoin Yläneelle vienyt Airikintie eli Huovintie.
Kärsämäen kartano
pienoiskuva|vasen|Kärsämäen kartano heinäkuussa 2008 Hiidenvartin teollisuusalueen ja Kärsämäentien välissä sijaitsee Kärsämäen kartano (Hiiden kartano), jonka päärakennus on rakennettu pääasiassa 1800-luvulla, vaikkakin jotkut sen rakenteista ovat jo 1700-luvulta. Kartano on yksikerroksinen empiretyylinen rakennus, joka on rakennettu puusta ja tiilestä ja rapattu valkoiseksi. Kartanon eteläpääty on korotettu kaksikerroksiseksi. Kartanon viimeiset omistajat ennen sen siirtymistä kaupungin omistukseen olivat Räntämäen asemanhoitaja Karl Lagerstam ja hänen vaimonsa, Maarian kunnanlääkäri Helvi Lagerstam. He omistivat kartanon 1940–1968. Karl Lagerstam kuoli vuonna 1940, mutta Helvi Lagerstam asui siinä kuolemaansa asti vuoteen 1977. 1980-luvulla kaupunki remontoi kartanon. Se annettiin mielenterveyskuntoutujien käyttöön, ja alueen yhdistyksetkin saivat järjestää kartanossa kokouksia ja juhlatilaisuuksia. Kaupunki myi kartanon rakennukset 2000-luvun alussa, ja päärakennus on nyt asuinkäytössä.
Kärsämäen kasarmi
Kärsämäkeen perustettiin vuonna 1882 Turun tarkk'ampujapataljoonan alaisuudessa toimineen 5. reservikomppanian kasarmi paikalle, jossa on nykyään Paltan kerrostaloalueen ja Hellaksen tehtaan välinen hiekkakuoppa. Reservikomppania harjoitteli kasarmilla kesäisin vuoteen 1899 asti, kunnes ensimmäinen sortokausi ja helmikuun manifesti lakkautti Suomen suuriruhtinaskunnan armeijan. Kasarmi lienee ollut venäläisten käytössä vuosina 1900–1918. Sen jälkeen kasarmialue oli Puolustusvoimien käytössä 1960-luvulle asti, kunnes aluetta alettiin käyttää hiekanottoon.
Viheralueet
Kärsämäen metsät sijaitsevat lähinnä neljän mäen ympärillä, jotka ovat Orjasmäki, Munttismäki, Pallivahanmäki ja Runosmäki (mäki, ei kaupunginosa). Kärsämäen luontoaarre on Orjasmäki, jonka männikköisellä alueella on Itämeren litorina-vaiheen rantakivikkoja ja siirtolohkareita. Orjasmäen metsän pohjoisosasta löytyy jopa kuusimetrinen siirtolohkare. Toinen merkittävä siirtolohkare on Pallivaha eli pallin muotoinen siirtolohkare. Alueen asukkaat pitävät myös hiekkakuopan kohdalle muodostettua Paltanpuistoa tärkeänä virkistysalueena.
Kärsämäki rajautuu idässä Piipanojaan ja Vähäjokeen. Vähäjoen ympäristön pellot ja avoimet maisema-alueet ovat arvokasta kulttuurimaisemaa. Vähäjoen rannoille on levinnyt jättiputkea, jota pyritään poistamaan alueelta. Hiidenvartin teollisuusalueen vieressä on pieni lampi, Aalloppi, joka laskee Piipanojaan ja johon Hellaksen tehdas on laskenut jätevetensä.
Moraalinen säätely
Moraalinen säätely tai moraalisäätely tarkoittaa vallanpitäjen tai muiden vaikuttajaryhmien kohdistamaa kasvatusta, valistusta tai propagandaa yhteiskunnallisista arvoista. Pyritään vaikuttamaan ihmisten arvoihin, asenteisiin ja mielipiteisiin, ja siten muokataan jopa ihmisten identiteettiä. Moraalisella säätelyllä pyritään säilyttämään kulttuurin (tilanteessa ja aikakaudella) vallitsevat normaaleiksi määritellyt toimintatavat ja näyttämään ne "ainoina vaihtoehtoina". Samalla toiset kulttuuriset toimintatavat näytetään luonnottomina ja huonoina tai väärinä valintoina.
Moraalisäätelyn käsitettä käyttivät ensimmäisenä Philip Corrigan ja Derek Sayer kirjassaan The Great Arch (1985). He hyödynsivät käsitettä tutkiessaan vallanpitäjien pyrkimystä luoda normalisoivaa sosiaalista järjestystä.
Baskimaan yliopisto
Baskimaan yliopisto on ympäri Baskimaata toimiva yliopisto, joka on perustettu vuonna 1980. Yliopistolla on kampuksia Vizcayassa, Guipúzcoassa ja Álavassa. Opiskelijoita yliopistossa on noin 50 000.
Maailman viidensadan huippuyliopiston Shanghai-yliopistovertailussa Baskimaan yliopisto sai vuonna 2014 sijaluvun 401–500.
Hämeenkatu (Tampere)
pienoiskuva|Hämeenkatu on alkaa idästä [[Rautatienkatu (Tampere)|Rautatienkadun risteyksestä läheltä rautatieasemaa ja kulkee itä-länsisuunnassa Hämeenpuistoon asti. Nykyään Hämeenkatu on kokonaan joukkoliikennekatua. Kuvassa lähes tyhjä Hämeenkatu elokuisena aamuna 2021, kuva otettu rautatieaseman edustalta kohti länttä.]] <mapframe latitude="61.497557" longitude="23.760252" zoom="14" width="350" height="280" align="right"> { "type": "FeatureCollection", "features": [ {     "type": "Feature", "properties": {}, "geometry": { "type": "LineString", "coordinates": [ [           23.7716406583786,            61.498529585148326          ],          [            23.770857453346252,            61.49844511163223          ],          [            23.769087195396427,            61.49832480047091          ],          [            23.76725256443024,            61.49818657005165          ],          [            23.765906095504764,            61.49809185626165          ],          [            23.763695955276493,            61.49793570587021          ],          [            23.7629771232605,            61.49788450884994          ],          [            23.760563135147095,            61.497710438350886          ],          [            23.757601976394653,            61.49749028897203          ],          [            23.754833936691288,            61.4972854974536          ],          [            23.752672076225284,            61.49712678309966          ]        ]      }    }  ] }
Hämeenkatu on Tampereen pääkatu. Noin kilometrin pituinen ja 28,5 metriä leveä puistokatu on koko pituudeltaan nupukivin päällystetty joukkoliikennekatu.
Hämeenkatu alkaa idässä Rautatienkadun risteyksestä läheltä rautatieasemaa, ylittää Tammerkosken Hämeensiltaa pitkin ja kulkee Keskustorin lävitse aina Hämeenpuistoon saakka lännessä. Rautatienkadun risteyksestä itään Hämeenkadun jatkona on noin 700 metriä pitkä Itsenäisyydenkatu Kalevan puistotien, Sammonkadun ja Teiskontien risteykseen asti. Länteen päin katulinja jatkuu ensin Pirkankatuna, sitten Pispalan valtatienä.
Aikaisemmin lähes jokaista risteystä hallitsivat liikennevalot, mutta nykyään Hämeenkatu on kokonaan joukkoliikennekatuna. Hämeenkadulla liikennöidään lukuisilla linjoilla linja-auto- sekä raitioliikennettä, joka käynnistyi vuonna 2021.
Historia
pienoiskuva|vasen|Hämeenkatua 1900-luvun alussa. Näkymä rautatieasemalta kohti länttä. Vasemmalla [[Hospits Emmaus|Hotel Bauer, oikealla Rautatieläisten talo.]] pienoiskuva|Hämeenkadun liikennettä kesällä 1940. pienoiskuva|Kesäkuussa 2014 Hämeenkadun itäpää muutettiin [[Joukkoliikennekatu|joukkoliikennekaduksi. Raitiovaunuja Hämeenkadulla joulukuussa 2021.]]
Alkujaan Messukylän pitäjään kuuluneen nykyisen Tampereen keskustan paikalla sijainneen Tammerkosken kylän halki kulki vanha kulkureitti, jonka linjaus vastasi likimain nykyistä Hämeenkatua. Hieman nykyisen Hämeensillan pohjoispuolella, kosken matalimmassa kohdassa, sijaitsi ikivanha ylityspaikka ja myöhemmin Tammerkosken ensimmäinen silta. Kun Tampere perustettiin vuonna 1779, myös nykyinen Hämeenkatu sisältyi ensimmäiseen asemakaavaan, mutta kaupungin pääkaduksi tuli aluksi Kauppiaskatu (myöh. Kauppakatu), joka idässä päättyi vanhalle puusillalle. Hämeenkadun paikalla sijainnut Raatihuoneen Poikkikatu oli nykyistä Hämeenkatua kapeampi eikä sen kohdalla ollut siltaa. Puusiltaa oli ajan saatossa uusittu lukuisia kertoja ja viimeinen rakennettiin vuonna 1848.
Vuoden 1865 Tampereen palon seurauksena yliarkkitehti C. A. Edelfeltin 1868 laatimassa uudessa asemakaavassa Hämeenkatu muuttui pääkaduksi, jonka leveydeksi tuli 30 metriä. Kun Tammerkosken itäpuolella sijaitseva Kyttälän alue liitettiin kaupunkiin vuonna 1871, Hämeenkatua jatkettiin yhtä leveänä myös kosken itäpuolelle. Liikenne kasvoi nopeasti puusillalla, joka oli lisäksi vaurioitunut tulvien yhteydessä. Tämän vuoksi kaupunginvaltuusto päätti vuonna 1881 uuden sillan rakentamisesta. Silta päätettiin rakentaa Kauppakadun sijaan Hämeenkadun kohdalle, joka oli jo palon jälkeen levennetty kaupungin pääkaduksi. Vuonna 1884 valmistunutta siltaa kutsuttiin nimellä Isosilta erotuksena nykyisen Satakunnansillan paikalla sijainneesta Pikkusillasta, joka oli tarkoitettu ainoastaan jalankulkijoille. Kun Satakunnansilta valmistui vuonna 1900, alettiin Isoasiltaa kutsua Hämeensillaksi.
Hatanpään valtatien risteys valmistui sisällissodan jälkeen 1920-luvulla, kun valtatien rakentaminen tuli mahdolliseksi osittain sodassa tuhoutuneiden korttelien paikalle. Nykyisen Hämeensillan rakentamisen suunnittelu alkoi vuonna 1923 ja silta valmistui vuonna 1929. 1930-luvun alussa Hämeenkadun itäpäätä madallettiin uuden rautatieaseman sekä rautatien alittavan tunnelin rakentamisen vuoksi, ja työt valmistuivat vuonna 1936. Ennen tunnelin valmistumista Hämeenkadulta Tammelaan kuljettiin radan yli Tammelan siltaa pitkin. Vuosina 1948–1976 Hämeenkadulla liikennöitiin johdinautoilla.
Kesäkuussa 2014 Hämeenkadun itäpää muutettiin joukkoliikennekaduksi, joskin yksityisautoilu sallittiin vielä helmikuusta kesäkuuhun 2017, jolloin katu muuttui kokonaan joukkoliikennekaduksi. Muutoksilla valmisteltiin vuosina 2017–2021 toteutettua raitiotiehanketta, jonka yhteydessä uusittiin myös jalkakäytävät, katupuut ja valaistus sekä toteutettiin Hämeensillan perusparannus. Raitioliikenne alkoi Hämeenkadulla vuonna 2021 ja joukkoliikennekadulla saavat kevyen liikenteen lisäksi kulkea vain raitiovaunut, linja-autot, taksit sekä huoltoliikenne.
Poikkikadut idästä länteen
pienoiskuva|[[Tampereen valoviikot|Valoviikot Hämeenkadulla vuonna 1974.]]
Rakennuskantaa idästä länteen
Talonumerointi alkaa Rautatienkadun risteyksen länsipuolelta siten, että parittomat numerot ovat kadun eteläpuolella.
Kosken itäpuoli
thumb|Rautatieläisten talo.
Kadun eteläpuoli
thumb|Palanderin talo.
Purettuja ja tuhoutuneita rakennuksia
pienoiskuva|Pulla-Helinin talo 1960-luvulla.
Simeon Hirvonen
Simeon (Simo) Hirvonen (6. helmikuuta 1848 Hausjärvi – 9. joulukuuta 1915) oli suomalainen runoilija ja suomentaja.
Hirvonen toimi muun muassa opettajana Hämeenlinnan vankilassa 1876–1882.
Gabriel Jussilainen
Gabriel Iisakinpoika Korpi-Jussilainen eli Kaapo Jussilainen (5. tammikuuta 1828 – 25. syyskuuta 1884) oli Janakkalassa asunut kansanrunoilija, suomalaisuusaatteen harrastaja ja maanviljelijä.
Korven kylän Alastalossa syntynyt Jussilainen tuli 1847 janakkalalaiseen Jussilan taloon kotivävyksi ja hän oli talon toisen puoliskon isäntänä kuolemaansa saakka. Jussilainen toimi Janakkalan kansakoulujen johtokunnan puheenjohtajana, pitäjän viljamakasiinin hoitajana ja Janakkalan säästöpankin esimiehenä. Hän oli myös hämeenlinnalaisen Hämäläinen-sanomalehden Janakkalan-kirjeenvaihtajana. Jussilainen oli mukana J. V. Snellmanin luona vierailleessa Janakkalan kunnan kunnialähetystössä.
Odessankoira
Odessankoira (odesskaja domašnaja idealnaja sobaka) on ukrainalainen koirarotu. Sillä ei ole FCI:n tunnustusta, mutta Ukrainan ja Valko-Venäjän kansalliset kennelliitot ovat hyväksyneet sen virallisesti.
Ulkonäkö
Odessankoira on pitkäkarvainen, hieman polski owczarek nizinnyä tai schapendoesia muistuttava seurakoira, joskin paikalliset kasvattajat kuvaavat sen olevan kuin etelävenäjänkoira pienoiskoossa. Sallittu säkäkorkeus on uroksilla 28–32 cm (ihanne 30 cm) ja nartuilla 26–30 cm (ihanne 28 cm). Värivaihtoehdot ovat a) valkoinen minkä tahansa värisin (paitsi maksanruskein) merkein; b) harmaa; c) hiekka (fawn) eri sävyissään (oranssia lukuun ottamatta).
Alkuperä
Rotu luotiin kääpiövillakoirasta, japanese chinistä, maltankoirasta ja kettuterrieristä 1970-luvun lopulla Odessassa. Tämä uusi rotu tunnettiin lyhenteellä odis, mikä tuli suoraan sen pidemmästä "odessalaista ihanteellista kotikoiraa" tarkoittavasta venäjänkielisestä nimestä. Rouvat T.F. Shargorodskaya ja I.V. Bakharyeva aloittivat yhteistyön muiden asiantuntijoiden kanssa rodun ominaisuuksien yhdenmukaistamiseksi. Vuonna 1999 syntyneen rouva Bakharyevan omistaman nartun nimeltä Franshika Dio Present ja vuonna 2001 syntyneen rouva Shargoroskayan omistaman nartun nimeltä Lapuna Dio Present katsotaan toimineen esikuvina nykyiselle rotumääritelmälle.
Vampire: The Masquerade – Bloodlines
Vampire: The Masquerade – Bloodlines on Troika Gamesin kehittämä ja Activisionin julkaisema toimintaroolipeli, joka on julkaistu vuonna Windowsille.
Pelaaminen
Peli perustuu pöytäroolipeliin Vampire: The Masquerade. Siinä saa pisteitä tehtävien suorittamisesta, ei vihollisten tappamisesta. Monet tehtävät voi ratkaista usealla eri tavalla: joko voimalla tai oveluudella. Pelin aluksi pelaaja luo pelihahmonsa, valiten vampyyriklaanin johon tämä kuuluu. Eri klaaneilla on eri ominaisuuksia.
Tarina
Päähenkilö herää Los Angelesissa kuolleena eli vampyyriksi muuttuneena. Hän on rikkonut vampyyrijärjestön sääntöjä, ja välttääkseen rangaistuksen joutuu suorittamaan tehtäviä valvonnan alaisena.
Vastaanotto
Peli on saanut IGN:n arvostelussa arvosanaksi 8.4/10.
Courtney Thompson
Courtney Thompson (s. 4. marraskuuta 1984) on yhdysvaltalainen lentopalloilija, pelipaikaltaan passari. Hän voitti maailmanmestaruuden vuonna 2014 sekä saavutti olympiahopeaa vuonna 2012 ja olympiapronssia vuonna 2016.
Joka kimma sen tietää
Joka kimma sen tietää on nuortenkirjailija Tuija Lehtisen kolmas, vuonna 1988 julkaistu nuortenkirja. Sen on kustantanut Otava. Kirjan päähenkilö on muuttanut maalle, koska hänen eversti-isänsä on saanut komennuksen. Kirjassa tärkeässä roolissa on pesäpallo.
Välimerensypressi
Välimerensypressi (Cupressus sempervirens) on Välimeren itäosasta kotoisin oleva sypressilaji. Sitä kasvatetaan koristekasvina monin paikoin ympäri maailmaa.
Kuvaus
Välimerensypressi kasvaa 20–30 metriä korkeaksi. Sen runko kasvaa suorana. Oksat ovat luonnossa tavallisesti siirottavia tai kohenevia, mutta koristepuuna kasvatetulla kapealatvuksisella muodolla pystyn luutamaisia. Kaarna on ohut ja pysyy pitkään sileänä, vanhemmiten se alkaa halkeilla pystysuunnassa. Versot ovat ohuita ja niitä kasvaa kaikkiin suuntiin. Ristikkäin vastakkain kiinnittyneet pienet lehdet ovat suomumaisia ja uloimmissa oksanhaaroissa 1–1,8 millimetriä pitkiä. Kävyt ovat 2–3 cm pitkiä, pyöreähköjä, ja muodostuvat 8–14 käpysuomusta.
Merkitys ihmiselle
Välimerensypressin lahonkestävää puuainesta arvostettiin useissa Välimeren alueen muinaisissa kulttuureissa. Välimerensypressiä on myös kasvatettu koristepuuna ainakin antiikin Roomasta lähtien. Koristepuuna kasvatetut välimerensypressit edustavat yleensä puun kapealatvuksisia pystyoksaisia muotoja.
Alprenololi
Alprenololi (kauppanimi Aptin) (l-(2-allyylifenoksi)-3-isopropyyliaminopropan-2-oli) on epätyypillinen eli ei-selektiivinen beetasalpaaja. Se on lääke, jota on käytetty sydämen ja verenkierron sairauksissa. Lääke omaa lievää sydäntä stimuloivaa eli sympatomimeettistä vaikutusta. Alprenololin tarkemmat hoitoaiheet eli indikaatiot ovat olleet: angina pectoris, nopeat arytmiat, hypertoniatilat, hermostoperäiset sydänvaivat (kuten vapina, sydämentykytys ja paniikkioireilu) sekä leikkaussalikäyttö: jolloin sitä on annettu infuusioliuoksena tiputuksessa.
Lääkettä on valmistanut Hässle kloridisuolona. Sen lääketablettien vahvuudet ovat olleet 50, 100 ja 200 (joista viimeinen duretter eli retard-muotoisena) milligrammaa vaikuttavaa lääkeainetta/tabletti. Tavallisesti alprenololia otettiin enintään 2 x vuorokaudessa. Lisäksi on käytössä ollut intravenoosisti infuusiona eli annettava ruiskemuotona á 10 ml lääkeampulli. Siinä vaikuttavaa ainetta on ollut 1 mg/ml.
Vasta-aiheina on tunnettu vaikea diabetes mellitus sekä astmaattisuus, ja joitakin muita keuhkotauteja. Tietyt lähinnä eetterillä, kloroformilla tai halotaanilla annettavat nukutukset muodostivat vasta-aiheen leikkauskäytössä (bradykardian riski), pahemmanlaatuinen AV-katkos myös sydämen toimintaan liittyen.
Alprenololin kemiallinen kaava on C15H23NO2, moolimassa 249,349 g/mol ja CAS-numero 13655-52-2.
Bülent Arel
Bülent Arel (23. huhtikuuta 1919 – 24. marraskuuta 1990) oli turkkilaissyntyinen nykytaidemusiikin säveltäjä.
Arel syntyi Istanbulissa. Hän opiskeli sävellystä Ankarassa ja ääni-insinöörialaa Pariisissa. Hän toimi myöhemmin Ankaran konservatorion johtajana ja vuosina 1951–1959 Ankaran radion ensimmäisenä musiikillisena johtajana.
Vuonna 1959 Arel lähti Yhdysvaltoihin työskentelemään tietokone- ja elektronisen musiikin parissa. Vuonna 1962 hän teki Edgar Varèsen kanssa yhteistyötä teoksessa Déserts.
Arel sävelsi elektronisen musiikin lisäksi muun muassa kamarimusiikkia, vokaalimusiikkia ja sinfonisia teoksia. Hänen oppilaitaan olivat Daria Semegen, Conrad Cummings ja Jing Jing Luo.
Nikolai Gavrilik
Nikolai ”Mikko” Gavrilik (8. toukokuuta 1887 – 13. syyskuuta 1936) oli suomalainen yleisurheilija. Gavrilik edusti urallaan Viipurin Reipasta.
Suomen-mestaruuskisoissa Gavrilik saavutti kultaa moukarinheitossa vuonna 1910, hopeaa kahden käden kiekonheitossa vuonna 1907 ja pronssia kahden käden kuulassa vuonna 1907. Hän heitti moukarissa Suomen ennätyksen 30,39 metriä 6. heinäkuuta 1907 Helsingissä.
Matti Rautiainen
pienoiskuva|Matti Rautiainen Matti Kalevi Rautiainen (7. lokakuuta 1955 Tampere) on entinen suomalainen jääkiekkoilija.
Rautiainen aloitti uransa Koo-Veessa, ja pelasi joukkueessa kevääseen 1980 asti. Hän voitti Koo-Veessä SM-pronssia kauden 1976–1977 päätteeksi. Seuraavalla kaudella hänet palkittiin SM-liigan herrasmiespelaajana. Ilvekseen Rautiainen siirtyi seurafuusion seurauksena kaudeksi 1980–1981. Ilveksessä hän sai toisen SM-pronssinsa kaudella 1982–1983. Rautiainen lopetti uransa kauden 1983–1984 päätteeksi.
Rautiainen palasi kuitenkin vielä SM-liigaan. Kauden 1985–1986 hän pelasi Koo-Veessa 1-divisioonassa. Seuraavalla kaudella hän pelasi Tapparassa, jossa hän voitti Suomen-mestaruuden. Lopullisesti pelaajauransa Rautiainen lopetti mestaruuskautensa jälkeen. SM-liigassa Rautiainen pelasi kaikkiaan 445 ottelua, ja tehopisteitä hän sai 190+211. Pudotuspeleissä Rautiainen pelasi 17 ottelua, ja teki niissä 5+7 tehopistettä.
Suomea Rautiainen edusti neljässä arvoturnauksessa. Hänet valittiin ensimmäisen kerran arvokisajoukkueeseen vuoden 1976 talviolympialaisiin. Ottelussa Japania vastaan Rautiainen teki viisi maalia. Seuraavan kerran vastaavaan olympiatasolla pystyi Pavel Bure Naganossa 1998. Samana vuonna Rautiainen pelasi vielä Kanada-cupissa.
Rautiaisen ensimmäiset MM-kilpailut oli vuoden 1978 turnaus. Rautiainen valittiin toistamiseen MM-turnaukseen vuonna 1979. Yhteensä hän pelasi 76 A-maaottelua, ja teki niissä 26+16 tehopistettä.
Suomen Jääkiekkomuseo aateloi Rautiaisen jääkiekkoleijonaksi vuonna 2010.
N.O.I.R.
N.O.I.R. (Nation of Illusive Resemblance) on Crionicsin toinen EP-levy, joka julkaistiin vuonna 2010.
Pisarakilpikonna
Pisarakilpikonna (Clemmys guttata) on erittäin uhanalainen suokilpikonnalaji, joka elää Yhdysvalloissa ja Kanadassa. Sen elinympäristöä ovat suot, marskimaat ja metsäpurot.
Pisarakilpikonna on 9-12 cm pitkä ja painaa enimmillään 230 grammaa. Sen kilpi on pohjaväriltään musta tai sinimusta, ja siinä on keltaisia tai kellertäviä pilkkuja.
Anne Applebaum
Anne Elizabeth Applebaum (s. 25. heinäkuuta 1964 Washington, DC, Yhdysvallat ) on yhdysvaltalais-puolalainen toimittaja ja kirjailija. Applebaum sai vuonna 2003 ilmestyneestä teoksestaan Gulag: A History (Gulag: Vankileirien saariston historia) Pulitzer-palkinnon.
Opiskelu
Applebaum syntyi amerikanjuutalaiseen perheeseen vuonna 1964 Washington, DC:ssä, Yhdysvalloissa. Hän kävi Sidwell Friends School koulua, joka on kveekarien ylläpitämä koulu Bethesdassa yhdessä Washington, DC:n esikaupungeista. Kveekareihin kuuluvat ovat etusijalla kouluun mutta koulu ei valikoi oppilaitaan uskonnon perusteella, ja vain 7 prosenttia hakijoista hyväksytään. Myöhemmin hän jatkoi opiskeluaan Yalen yliopistossa, jossa hän suoritti vuonna 1986 Bachelor-tutkinnon (BA). Sieltä Applebaum lähti jatko-opiskelemaan Marshall Scholarship -ohjelman apurahalla London School of Economicsiin, jossa hän suoritti Master-tutkinnon sekä St Antony's Collegessa Oxfordissa. Hän oli vuosina 1988–1991 Puolassa Varsovassa The Economist -lehden kirjeenvaihtajana.