cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Aivolisäke
Aivolisäke koostuu kahdesta erikseen toimivasta lohkosta, etulohkosta (adenohypofyysi) ja takalohkosta (neurohypofyysi). Aivolisäkkeen varsi yhdistää aivolisäkkeen sen yläpuolella olevaan hypotalamukseen, joka säätelee aivolisäkkeen toimintaa. Aivolisäke erittää kymmenkuntaa hormonia, joista monet säätelevät muiden elimistön umpirauhasten toimintaa.
Etulohko
Aivolisäkkeen etulohko eli adenohypofyysi on muodostunut sikiökaudella suuontelon katosta ja on siis epiteelikudosta. Etulohkosta on erotettavissa kolme osaa: pars distalis, pars intermedia sekä pars tuberalis. Näistä etummainen pars distalis on suurin ja myös hormonitoiminnan kannalta merkittävin.
Etulohko tuottaa ja erittää muiden umpieritysrauhasten toimintaa ohjaavia peptidihormoneja. Näitä ovat muiden muassa tyreotropiini (TSH), joka vaikuttaa kilpirauhaseen; follitropiini (FSH) ja lutropiini (LH), jotka vaikuttavat sukupuolirauhasiin; prolaktiini, joka vaikuttaa rintarauhasten maidoneritykseen ja gonadien eli sukupuolirauhasten toimintaan; kasvuhormoni, joka vaikuttaa kasvuun, aineenvaihduntaan ja proteiinisynteesiin; sekä kortikotropiini, joka edistää lisämunuaisen kuorikerroksen toimintaa. Jokaista näistä hormoneista tuottaa oma solutyyppinsä, poikkeuksena follitropiini ja lutropiini, joita tuottaa sama solutyyppi.
Etulohkon kasvaimet voivat saada aikaan liiallista hormonieritystä. Esimerkiksi liiallinen kasvuhormonin eritys voi johtaa lapsilla gigantismiin tai aikuisella akromegaliaan.
Takalohko
Aivolisäkkeen takalohko eli neurohypofyysi on muodostunut väliaivojen hermokudoksen pullistumasta. Aivolisäkkeen takalohko ei ole varsinainen umpirauhanen, vaan se koostuu hermosolujen haarakkeista, gliasoluista ja verisuonista. Takalohkon hormoneita varastoidaan ja vapautetaan näistä hermosoluhaarakkeista. Itse hermosolujen soomaosat sijaitsevat hypotalamuksessa, jossa hormonit tuotetaan ja josta ne kuljetetaan haarakkeisiin.
Takalohkon vapauttamia hormoneja ovat antidiureettinen hormoni (ADH) ja oksitosiini. Antidiureettinen hormoni ylläpitää solunulkoisen nesteen tilavuutta ja osmolaliteettia säätelemällä virtsaan siirtyvän nesteen määrää munuaisten nefronien distaalisissa tiehyissä ja kokoojaputkissa. Oksitosiini taas saa aikaan kohdun seinämien lihasten supistelun synnytyksen yhteydessä ja maitorauhaskäytävien lihasten supistelun imetyksen aikana.
Neurohypofyysissä tapahtuvan, esimerkiksi iskusta johtuvan soluvaurion myötä antidiureettisen hormonin eritys voi vähentyä. Tästä voi seurata diabetes insipidus, nestetasapainon häiriö, jossa munuaisten kyky tiivistää virtsaa on heikentynyt, mikä johtaa polyuriaan eli lisääntyneeseen virtsantuotantoon sekä polydipsiaan eli lisääntyneeseen veden juonnin tarpeeseen.
Locó (jalkapalloilija)
Manuel Armindo Morais Cange (s. 25. joulukuuta 1984 Luanda), taiteilijanimeltään Locó, on angolalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan oikea laitapuolustaja. Hän kuului Angolan maajoukkueeseen vuoden 2006 maailmanmestaruuskilpailuissa Saksassa ja pelasi täyden ajan Angolan kaikissa otteluissa, joista kaksi päättyi tasapeliin ja yksi Angolan tappioon. Hän pelasi Afrikan-mestaruuskilpailuissa vuosina 2006 ja 2008. Hän pelasi kaikkiaan 40 maaottelua vuosina 2003–2009 ja teki maalin syyskuussa 2006 Swazimaata sekä syyskuussa 2008 Beniniä vastaan.
Locó edusti seuratasolla kotimaassaan Benfica Luandaa, Petro Atléticoa, Primeiro de Agostoa ja Santosia. Hän voitti Angolan-mestaruuden vuosina 2006 ja 2009.
Michael Fitzgerald
Jalkapallomaajoukkue
Fitzgerald debytoi Uuden-Seelannin maajoukkueessa 2011. Hän on pelannut kolme maaottelua.
Identiteetti ja demokratia
Identiteetti ja demokratia (ID) on 13. kesäkuuta 2019 perustettu ryhmä Euroopan parlamentissa. Perustamisessa oli mukana poliitikkoja Ranskasta, Italiasta, Saksasta, Itävallasta, Belgiasta, Tšekistä, Tanskasta, Virosta ja Suomesta. Parlamenttiryhmää olivat perustamassa italialainen Pohjoisen liitto, ranskalainen Kansallinen liittouma, saksalainen Vaihtoehto Saksalle ja suomalainen Perussuomalaiset.
Perussuomalaisten puoluehallitus ilmoitti 5. huhtikuuta 2023, että puolue eroaa ryhmästä ja palaa Euroopan konservatiivien ja reformistien ryhmään, jossa puolue oli vuosina 2014–2019. Päätös oli puoluehallituksessa yksimielinen.
Ryhmittymällä oli ennen brexitiä 73 edustajaa, mutta 1. helmikuuta 2020 alkaen 76 edustajaa. Perussuomalaisten edustajien erottua ryhmästä ja muiden kauden aikana tapahtuneiden muutosten jälkeen ryhmään kuuluu 5. huhtikuuta alkaen 62 edustajaa.
Laidunkarstaohdake
Laidunkarstaohdake (Dipsacus fullonum) on karstaohdakkeiden sukuun kuuluva kaksivuotinen purtojuurikasvi. Se on Pohjoismaissa viljelykasvi. Alkuperäisenä laji kasvaa Etelä-Euroopassa.
Ulkonäkö ja koko
Laidunkarstaohdake kasvaa 80–140 senttimetriä korkeaksi. Sen varsilehdet ovat sahalaitaiset ja tyvestään pareittain yhteenkasvaneet. Laidunkarstaohdakkeen kukintona 4–8 cm pitkä munamainen mykerö. Kukat ovat väriltään vaaleanvioletit, niiden torvi on yhden senttimetrin pituinen. Kukinta alkaa mykerön keskeltä.
Luettelo Scandinavian Music Groupin kappaleista
Tämä on luettelo Scandinavian Music Groupin levyttämistä kappaleista aakkosjärjestyksessä.
Kappaleen nimen perässä on suluissa levy, jolla kappale on alun perin julkaistu.
U
Uniemme takaa (Ikuinen ystävä)
Mannerten pallonpuolisko
Mannerten pallonpuolisko on maapallolla se pallonpuolisko eli isoympyrän rajoittama alue, jossa mannerten osuus pallonpuoliskon kokonaispinta-alasta on suurin. Mannerten pallonpuoliskon keskipiste sijaitsee Ranskassa lähellä Nantesin kaupunkia Loiren suulla, kohdassa 47° 13′ pohjoista leveyttä ja 1° 32′ läntistä pituutta Greenwichistä. Toista puolta maapallon pinnasta kutsutaan merten pallonpuoliskoksi.
Mannerten pallonpuoliskolla on seitsemän kahdeksasosaa maapallon maapinta-alasta. Siellä sijaitsevat Eurooppa, Afrikka ja Pohjois-Amerikka kokonaisuudessaan sekä suurin osa Aasiaa ja Etelä-Amerikkaa. Silti mannerten pallonpuoliskollakin merta on enemmän kuin puolet eli 53 %. Siellä olevat merialueet käsittävät Pohjoisen jäämeren kokonaisuudessaan, suurimman osan Atlantin valtamerestä sivumerineen sekä osia Intian valtamerestä ja Tyynestämerestä.
E-Z-GO
thumb|E-Z-GOn golfauto. E-Z-GO (easy go) yhdysvaltalainen yritys, jonka tunnetuimpia tuotteita ovat golfautot. E-Z-GO valmistaa sekä sähkö- että bensiinikäyttöisiä golfautoja.
Cecilia Roth
thumb|Cecilia Roth vuonna 2014 Cecilia Roth (s. 8. elokuuta 1956 Buenos Aires) on argentiinalainen näyttelijä. Hän on esiintynyt muun muassa Pedro Almodóvarin elokuvassa Kaikki äidistäni (1999) ja voittanut kaksi Goya-palkintoa.
Roth syntyi Argentiinan pääkaupungissa chileläisen äidin ja ukrainanjuutalaisen isän tyttärenä. Muusikko Ariel Rot on hänen siskonsa. Hän adoptoi lapsen muusikko Fito Páezin kanssa.
Salomėja Nėris
Salomėja Nėris (oik. Salomėja Bačinskaitė-Bučienė; 17. marraskuuta 1904 Kiršai – 7. heinäkuuta 1945 Moskova) oli liettualainen runoilija. Häntä pidetään yhtenä parhaimmista Liettuan ensimmäisen tasavallan (1918–1940) ajan runoilijoista, syinä ovat hänen runojensa puhtaat tunteet, melodisuus, puhdas muoto ja ajatusten syvällisyys.
Elämänvaiheita
Nėris opiskeli Liettuan yliopistossa kirjallisuutta ja liettuan ja saksan kieliä. Opiskeluaikoinaan hän työskenteli opettajana. Hänen ensimmäinen runokokoelmansa Anksti rytą (suom. Aamulla varhain) ilmestyi vuonna 1927. Vuonna 1928 hän valmistui ja pääsi Lazdijain lukioon opettamaan saksaa. Vuoteen 1931 saakka hän kirjoitti kansallismielisiin ja roomalaiskatolisiin julkaisuihin.
Käännös kohti vasemmistolaisuutta tapahtui vuonna 1929 kun Nėris oli Wienissä opiskelemassa saksaa. Hän ihastui siellä liettualaiseen lääketieteen opiskelijaan Bronius Zubrickasiin, jolla oli vahva vasemmistolainen vakaumus. Muutettuaan Kaunasiin vuonna 1931 hän julkaisi toisen runokokoelmansa, jossa käy läpi hengellistä kriisiään. Samaan aikaan hän kirjoitti vallankumousrunoja kommunisteja sympatisoivaan Trĕcias frontas -lehteen. Siellä ilmestyi myös hänen lupauksensa työskennellä kommunismin hyväksi. Kirjoitus ei ollut kuitenkaan Nėrisin tekemä, vaan Trĕcias frontas -lehden toimittajat Kostas Korsakas ja Valys Drazdraukas kirjoittivat sen käyttäen Nėrisin nimeä.
Nėris solmi avioliiton vuonna 1936 ja oleskeli seuraavan vuoden Pariisissa. Liettuan valtionpalkinto myönnettiin Nėrisille vuonna 1938 ja hän kuului katoliseen nuorten ja opiskelijoiden järjestöön Ateitisiin.
Neuvostoliitto miehitti Liettuan kesällä vuonna 1940 ja vilpillisten vaalien jälkeen maalle nimitettiin nukkeparlamentti. Nėris oli yksi parlamentin jäsenistä ja mukana lähetystössä, joka anoi Liettuan liittämistä Neuvostoliittoon. Häntä pyydettiin myös kirjoittamaan Stalinia ylistävä runo, mihin hän suostui. Hän kirjoitti myös muita kommunismia tukevia ja ihannoivia runoja. Entiset oppilaat lähettivät hänelle kirjeitä, jossa syyttivät Nėrisiä maanpetturuudesta ja pyysivät häntä vaihtamaan taiteilijanimensä. Neris on joki Liettuassa, ja Nėris laittoi nimeensä pyynnön jälkeen pisteen e:n päälle, minkä jälkeen nimi ei tarkoita mitään.
Werowocomoco
250px|thumb|oikea|Päällikkö [[Wahunsunacock pitkätalossaan Werowocomocossa, yksityiskohta John Smithin kartasta vuodelta 1612]] Werowocomoco oli Virginiassa sijainnut powhatan-intiaanien kylä ja heidän poliitinen keskuksensa 1500–1600-luvuilla. Ensimmäiset kirjalliset lähteet kylästä ovat vuodelta 1608 peräisin olevia tekstejä, jotka kirjoittivat alueelle tulleet englantilaiset siirtolaiset. Näiden tekstien mukaan kylä sijaitsi Yorkjoen rannalla melko lähellä englantilaisten Jamestownin siirtokuntaa.
Salomėja Nėris
Elämänvaiheita
Nykyään jotkut uskovat, että Nėris toimi Neuvostoliiton puolesta pakotettuna. Toiset taas pitävät häntä uskollisena kommunistina, eivätkä lue hänen runojaan.
Werowocomoco
Historia
Werowocomocon historiasta ennen siirtolaisten tuloa ei tiedetä paljoa. Sen mahdollisesta sijaintipaikasta Gloucesterin piirikunnasta on merkkejä asutuksesta jo 1200-luvulta ja sinne ilmestyi selviä merkkejä tiheämmästä asutuksesta 1400-luvulla. Werowocomoco toimi powhatanien liittouman perustajan Wahunsunacockin keskuksena jo ennen siirtolaisten tuloa. Powhatanit kutsuivat hallitsemiaan alueitaan nimellä Tsenacommacah. Werowocomocon nimi tulee luultavasti powhatanin kielen sanasta werowans, joka tarkoittaa päällikköä, ja sanasta komakah, joka tarkoittaa asutusta.
Salomėja Nėris
Elämänvaiheita
Saksa hyökkäsi Neuvostoliittoon kesällä 1941 ja miehitti myös Liettuan. Miehitysajan, 1941–1944 hän oleskeli Neuvostoliitossa. Hän palasi Kaunasiin heti kun se oli mahdollista. Pian paluunsa jälkeen Nėris sairastui. Häntä hoidettiin Moskovassa, missä hän kuoli vuonna 1945. Hänet haudattiin Liettuaan.
Werowocomoco
Historia
Englantilaiset siirtolaiset rakennuttivat Werowocomocoon saksalaistyylisen talon osana vaihtokauppaa, jossa powhatanit antoivat ruokaa ankaran talven aiheuttamasta nälänhädästä kärsivälle Jamestownin siirtokunnalle. Kun englantilaisten oli tarkoitus lähteä hakemaan ruoka Werowocomocosta 29. joulukuuta 1608, he päättivät John Smithin johtamina varastaa ne. Smith saapui paikalle 12. tammikuuta, ja hänen onnistui yllättää powhatanit ja varastaa ruoka. Pian tapahtuman jälkeen päällikkö Wahunsunacock siirsi keskuksensa Werowocomocosta kylään nimeltä Orapakes ja sieltä myöhemmin edelleen Matchutiin. Wahunsunacockin kuoltua 1618 hänen seuraajansa Opechancanough piti omana keskuksenaan Matchutin lähellä ollutta Youghtanundia.
Sijainti
Powhatanien hylättyä Werowocomocon tieto sen sijainnista unohtui. Werowocomocon uskottiin pitkään sijainneen paikalla, jolta oli löydetty savupiipun raunio, jonka uskottiin olleen peräisin englantilaisten Werowocomocoon rakennuttamasta talosta. Raunion läheltä ei kuitenkaan löydetty merkkejä muusta asutuksesta. Vuonna 2002 löydettiin Gloucesterin piirikunnasta merkkejä intiaanien asutuksesta ja englantilaisperäisiä tavaroita. Tämän paikan uskotaan olleen historiallinen Werowocomoco.
Alice: Madness Returns
Alice: Madness Returns on Spicy Horsen kehittämä ja Electronic Artsin julkaisema kauhuaiheinen tasohyppelypeli. Peli julkaistiin kesäkuussa Microsoft Windowsille, PlayStation 3:lle ja Xbox 360:lle. Peli on jatko-osa pelille American McGee’s Alice ja perustuu Lewis Carrollin tarinaan Liisa Ihmemaassa
Juoni
Alice on päässyt pois mielisairaalasta, mutta joutunut sen sijaan orpokotiin Lontoon psykiatrille. Alicen hallusinaatiot eivät myöskään ota loppuakseen. Niinpä Alice menee taas Ihmemaahan, toivoen että voisi paeta kaikkea sitä. Se ei kuitenkaan ole mahdollista; Ihmemaan on vallannut suuri pahuus. Ihmemaassa kulkee suuri juna, jonka päämääränä on tuhota Alice, hänen muistonsa ja Ihmemaansa.
Jatko-osat
Jatko-osien kehitys on pysähtynyt Electronic Artsin vastarintaan American McGeen mukaan. Alice: Asylum oli kehityksessä ja sitä varten kerättiin rahoitusta.
V. Makkonen
Valtteri Johannes Makkonen (19. tammikuuta 1902 Suonenjoki – 17. kesäkuuta 1981 Suonenjoki) oli suomalainen matematiikan opettaja ja kirjailija. Hän käytti myös nimimerkkiä Robinpoika.
Makkosen vanhemmat olivat rovasti Robert Makkonen ja Aino Lovisa Österbladh. Hän pääsi ylioppilaaksi Kuopion lyseosta 1921, kävi kadettikoulun 1929–1931 ja suoritti loppututkinnon Yhteiskunnallisessa korkeakoulussa 1946.
Pasi
Pasi on suomalainen miehen etunimi. Se on muotoutunut kreikkalaisesta nimestä Βασίλειος (Basileios), joka tulee muinaiskreikan kuningasta tarkoittavasta sanasta βασιλευς (basileus). Samasta sanasta juontuvat myös kirkkoarkkitehtuuriin liittyvä basilika sekä basilika-yrttikasvin nimitys.
Pyhä Basileios Suuri oli 300-luvulla vaikuttanut varhaisen ortodoksisen kirkon kirkkoisä. Basileios oli myös kahden bysanttilaisen keisarin nimi.
Suomessa nimi Pasi on vuoden 2019 loppuun mennessä annettu 21 427 miehelle ja alle viidelle naiselle. Yli puolet Pasi-nimisistä on syntynyt 1960- ja 1970-luvuilla.
Stellan Skarsgård
Stellan John Skarsgård (s. 13. kesäkuuta 1951 Göteborg) on ruotsalainen näyttelijä.
Elämäkerta
Uransa alkuvaiheessa Skarsgård esiintyi lähinnä ruotsalaisissa elokuvissa. Pohjoismaissa hänet yhdistetään etenkin tanskalaisohjaaja Lars von Trieriin, jonka ohjaamassa minisarjassa Valtakunta (1997) ja elokuvissa Breaking the Waves (1996), Dancer in the Dark (2000), Dogville (2003) ja Nymphomaniac (2013) Skarsgård on esiintynyt.
Skarsgårdin tunnetuimmat englanninkieliset roolit ovat sukellusvenekapteeni Tupolov elokuvassa Punaisen lokakuun metsästys (1990), MIT:n matematiikan professori elokuvassa Will Hunting (1997), professori Jim Widlock Renny Harlinin elokuvassa Deep Blue Sea (1999), "Saappaanraksi-Bill" Turner elokuvissa Pirates of the Caribbean: Kuolleen miehen kirstu (2006) sekä sen jatko-osassa Pirates of the Caribbean: Maailman laidalla (2007) ja isäehdokas ja seikkailija Bill Anderson Abban musiikkiin perustuvassa elokuvassa Mamma Mia! (2008). Hän näytteli myös vuonna 2004 valmistuneessa Kuningas Arthur -elokuvassa.
Keväällä 2009 Stellan Skarsgård kutsui Dan Brownia huonoksi kirjailijaksi. Hän kuitenkin näyttelee elokuvassa Enkelit ja demonit, joka pohjautuu Brownin samannimiseen kirjaan. Skarsgårdin mukaan Ron Howardin tekemä käsikirjoitus erosi niin paljon alkuperäisteoksesta, että hän halusi osallistua elokuvan tekemiseen.
3D-tekniikalla tehdyssä Muumi ja punainen pyrstötähti (2010) -animaatioelokuvassa Skarsgård antoi äänensä Muumipapalle ja hänen poikansa Alexander Skarsgård vastaavasti Muumipeikolle.
Skarsgård esiintyy Lykke Lin kappaleen "Sadness is a blessing" (2011) musiikkivideolla.
Yksityiselämä
Vuonna 2009 Skarsgård avioitui Megan Everettin kanssa. Heillä on kaksi lasta.
Arvid Karlsteen
pienoiskuva|Arvid Karlsteen. Arvid Karlsteen (1647 Värmlanti, Ruotsi – 1718) oli ruotsalainen mitalitaiteilija. Hän oli Ruotsissa alan ensimmäinen ja johtava edustaja. Hän opiskeli Pariisissa ja Lontoossa ja omaksui tekniikassaan vaikutteita ystävältään, suomalaiselta taiteilijalta Elias Brenneriltä. Hän oli Ruotsin rahapajan johtaja vuodesta 1681 ja hänet aateloitiin 1692.
Erkki Partanen (kansanedustaja)
Erkki Juhani Partanen (2. helmikuuta 1944 Sortavalan maalaiskunta – 13. maaliskuuta 2010 Jyväskylä) oli suomalainen Valmetin Rautpohjan tehtaiden pääluottamusmies ja kansanedustaja. Hän toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1995–1999. Hän edusti Keski-Suomen vaalipiiriä.
Työelämässä Partanen toimi korjausmiehenä 1961–1973 ja Rautpohjan tehtailla asentajana 1973–1984 ja pääluottamusmiehenä 1985–1995. Valmet paperikoneet Oy:n hallituksen jäsenenä hän toimi 1998–1995. Hän oli myös Jyväskylän kaupunginvaltuuston jäsenenä useita toimikausia.
Pältsan
Pältsan (saameksi Bealčán, ) on tunturi Ruotsin pohjoiskärjessä. Se on osa Moskkugáisin (, 1 516 m merenpinnasta) vuorimassiivia, johon kuuluu lisäksi muun muassa Juoksavátnjunni (1 450 m). Norjan ja Ruotsin raja kulkee Moskkugáisin huipun kautta. Pältsan etäisyys Suomeen on lyhimmillään noin 12,5 km ja Kilpisjärven kylään on etäisyyttä noin 22 km.
Tunturin terävä ja matalampi huippu on 1 404 metriä merenpinnasta, ja laakea, korkeampi huippu on 1 442 m korkea. Pohjoispuolella tunturia, Njearrejávrin tuntumassa, aukeaa mahtava maisema Signaldalenin laaksoon. Signaldalenin kaakkoispäässä sijaitseva Bárrás-tunturi (suom. Paras) on hieno kohde päiväreissuille. Lähtöpaikaksi kelpaa esimerkiksi Gappohytta.
Kilpisjärven luontokeskukselta on hyvät vaellusreitit Pältsalle ja muillekin lähialueen tuntureille. Matkaa kertyy noin 24 kilometriä. Lisäksi ihan tunturin tuntumassa on autiotupa, ja vain kymmenisen kilometriä Kilpisjärvelle päin Bealčánjohkassa (Pältsajoessa) on komea, 20-metrinen vesiputous. Myös putouksen tuntumassa on tupa.
Tarujen tunturit
Kilpisjärven synnystä kertovassa tarinassa Tarujen tunturit Pältsa kuvataan jörön Saanan kilpakosijana. Kumpikin jättiläinen tavoittelee kauniin Malla-neidon kättä. Saana voittaa Mallan omakseen, mutta Pältsa tulee kutsumattomana häihin mukanaan häijyt pohjanakat, Jäämeren velhot. Näiden taika riistäytyy käsistä aikaansaaden valtavan jäävyöryn, joka peittää lopulta kaikki jättiläiset. Hääväki pakenee, ja Mallan ja hänen äitinsä kyynelistä syntyy Kilpisjärvi. Häät keskeyttänyt Pältsakin pakenee takaisin kotikonnuilleen, mutta ei pääse jäävyöryä pakoon. Hän peittyy korviaan myöten jäähän vain päälaen jäädessä näkyville. Lopulta vuosituhansia myöhemmin jäämassat sulivat paljastaen paikoilleen jähmettyneet jättiläiset.
Häistä aikoinaan paenneen lapinväen vaatteet repeilivät tuiverruksessa ja verhosivat rinteet, laet ja laaksot. Joka syksy sama väriloisto tulvehtii tunturiin ruskan muodossa ja muistuttaa näin kauan sitten dramaattisesti päättyneistä hääjuhlista.
Al Ain FC
Al Ain FC on arabiemiirikuntalainen jalkapallojoukkue. Joukkue perustettiin vuonna 1968. Joukkueen nykyinen omistaja on Mohammed Bin Zayed Al Nahyan ja joukkueen nykyinen päämanageri on Cosmin Olăroiu. Joukkueella on kaksi kotistadionia Hazza bin Zayed Stadium, sekä Tahnoun Bin Mohamed Stadium Al Ainin kaupungissa. Joukkue on Arabiemiraattien menestynein jalkapalloseura 54 turnausvoitollaan ja 14 UAE League voitollaan. Vuonna 2003 joukkue voitti AFC mestaruusliigan mestaruuden kukistamalla loppuottelussa thaimaalaisen BEC Tero Sasana F.C.n lukemin 2 - 1. Joukkue sponsoroi Azerti Motorsport -tallia Superleague Formula kaudella 2008 voittaen yhden osakilpailun.
Hugh Edwin Strickland
Strickland koki luontoherätyksen jo pikkupoikana, ja kiinnostus luontoon säilyi läpi hänen elämänsä. Alkeisopetuksensa hän sai yksityisopettajilta, vuonna 1829 hän meni opiskelemaan Oriel Collegeen Oxfordiin. Hän osallistui tohtori John Kiddin anatomian ja tohtori William Bucklandin geologian luennoille ja kiinnostui sekä eläintieteestä että geologiasta. Hän suoritti BA tutkintonsa 1831 ja MA tutkinnon 1832.
Strickland oli naimisissa Sir William Jardinen tyttären kanssa.
Yhdessä William John Hamiltonin (1805–1867) kanssa hän retkeili Vähässä-Aasiassa, Bosporinsalmessa ja Zakynthoksen saarella 1835-1836. Hamilton julkaisi retken tuloksia vuonna 1842 kirjassaan Researches in Asia Minor, Pontus and Armenia (1842). Palattuaan Englantiin Strickland keskittyi tutkimaan ja julkaisemaan geologisia aiheita. 1842 hän julkaisi komitearaportin, joka käsitteli eläintieteellisen luokittelun nimistöä ja ensimmäisen nimeäjän oikeutta lajin varsinaiseen tieteelliseen nimeen.
Strickland oli yksi Ray Societyn perustajista 1884. Hän korjasi, laajensi ja toimitti yhdistykselle Louis Agassizin käsikirjoituksen Bibliographia Zoologiae et Geologiae (1848).
1850 hän toimi geologian viransijaisena Oxfordissa. 1852 hänet äänestettiin Royal Societyn jäseneksi. Seuraavana vuonna hän oli tutkimassa kallioleikkausta junaradalla Retfordissa, kun hän jäi junan alle ja kuoli saamiinsa vammoihin.
Strickland kuvaili linnuista oliivikultarinnan Zakynthoksesta ja keltapääsirkun (Emberiza cineracea), jonka nimesi Brehm 1855, Izmirin lähistöltä Turkista.
David Brin
Glen David Brin (s. 6. lokakuuta 1950 Glendale, Kalifornia ) on yhdysvaltalainen tieteiskirjailija, joka tunnetaan erityisesti Uplift-sarjastaan. Brin on voittanut sekä Hugo - että Nebula-palkinnon.
Brin on julkaissut fiktion lisäksi ei-fiktiivisiä töitä kuten The Transparent Society.
Brin on toiminut muun muassa NASA:n konsulttina. Hän valmistui filosofian tohtoriksi Kalifornian yliopistosta vuonna 1981 pääaineenaan avaruustiede.
Saint-John Perse
Saint-John Perse (oikealta nimeltään Alexis Leger, 31. toukokuuta 1887 – 20. syyskuuta 1975 Giens, Ranska ) oli ranskalainen runoilija ja diplomaatti. Hän sai 1960 Nobelin kirjallisuuspalkinnon.
Alexis Leger syntyi Pointe-à-Pitressa Guadeloupen saarella Karibianmerellä. Hänen isänsä oli lakimies, jonka suku oli asunut saarella vuodesta 1815. Léger'n perhe omisti saarella kaksi maatilaa, yhden kahviplantaasin ja yhden sokeriplantaasin. Hégésippe Jean Légitimus, saaren ensimmäinen syntyperäinen sosialistipresidentti, valittiin 1897 saaren johtoon, ja hän alkoi jakaa siirtomaaisäntien maata. Léger'n perhe muutti Ranskaan ja asettui asemaan Pauhun.
Leger aloitti 1904 lakiopinnot Bordeaux'n yliopistossa. Hän tutustui kulttuuripiireissä muun muassa Paul Claudeliin ja Odilon Redoniin. Hänen ensimmäinen teoksensa on Robinson Crusoen ranskannos. Leger joutui 1907 keskeyttämään opintonsa, koska perheen taloustilanne heikentyi isän kuoltua. Hän jatkoi kuitenkin myöhemmin opintoja ja valmistui 1910, samana vuonna kuin häneltä ilmestyi kirja Éloges.
Leger sai työtä Ranskan ulkoministeriöstä ja matkusteli työnsä takia Espanjassa, Saksassa ja Englannissa. Kun ensimmäinen maailmansota syttyi, Léger siirrettiin hallituksen tehtäviin. Vuosina 1916–1921 Leger oli valtiosihteerinä Ranskan suurlähetystössä Pekingissä. Hän matkusti 1921 Yhdysvaltoihin Washingtoniin ja osallistui aseistariisuntakonferenssiin, josta Aristide Briand palkkasi Leger’n assistentikseen. Pariisissa Leger liittyi kirjallisuuspiireihin ja solmi kontaktit muun muassa André Gideen ja Paul Valéryhin. Hänellä oli kontakteja myös Igor Stravinskiin ja Nadia Boulanger’hen ja Les Sixiin. Leger julkaisi 1924 kirjan Anabase, jossa hän käytti ensimmäisen kerran tekijänimeä Saint-John Perse.
Briandin kuoleman jälkeen Leger jatkoi työtä valtion viroissa ja oli vuosina 1933–1940 ulkoministeriössä. Münchenin konferenssissa 1938 Leger vastusti Tšekkoslovakian alueiden luovutusta Saksalle. Hänet erotettiin virastaan 1940, ja hän matkusti Englannin kautta Yhdysvaltoihin. Vichyn hallitus epäsi Leger'ltä Kunnialegioonan jäsenyyden ja Ranskan kansalaisuuden. Hän oli vähissä varoissa, kunnes Kongressin kirjaston johtaja ja runoilija Archibald MacLeish tarjosi hänelle työpaikan. Leger olisi saanut työtä Harvardin yliopistosta, mutta hän kieltäytyi voidakseen keskittyä kirjailijantyöhönsä. Leger jäi Yhdysvaltoihin vielä sodan jälkeen. Vuonna 1957 hänelle tarjottiin huvilaa Provencesta, minkä jälkeen hän asui osan aikaa Yhdysvalloissa ja osan Ranskassa. Leger sai 1960 Nobelin kirjallisuuspalkinnon.
Leger avioitui 1958 varakkaan amerikkalaisen Dorothy Milburn Russellin kanssa. Leger kuoli huvilassaan Provencessa. Hänet on haudattu Giensiin.
Kirjailijan mukaan on nimetty puistokäytävä "Allée Saint-John Perse" Pariisin Jardin Les Hallesissa, kuuluisan Forum Les Hallesin vieressä.
Luettelo Rogalandin läänin taajamista
Tämä artikkeli on luettelo Rogalandin läänin taajamista perustuen Statistisk sentralbyrån käyttämään taajaman määritelmään. Rogalandin läänissä oli 1. tammikuuta 2013 yhteensä 65 taajamaa, johon sisältyvät myös lääninrajan ylittävät taajamat.
Thousand Islands
Thousand Islands on matkailijoiden suosima, luonnonkaunis saariryhmä, joka sijaitsee Ontariojärven ja Saint Lawrencen joen yhtymäkohdassa Yhdysvaltojen ja Kanadan rajalla. Saaret muodostavat joen alkupäähän 80 kilometrin mittaisen ketjun, joka ulottuu Yhdysvaltojen puolella Cape Vincentistä Ogdensburgiin ja Kanadan puolella Kingstonista Cornwalliin. Saint Lawrence on Ontariojärven reunalla vielä 25 kilometriä leveä mutta kapenee 8 kilometrin levyiseksi Thousand Islandsin päätepisteessä koillisessa. Toisin kuin saariryhmän nimestä voisi päätellä, siihen kuuluu kaikkiaan yli 1 800 saarta – lukema sisältää kaikki joen pinnan yläpuolelle pysyvästi jäävät maa-alueet, joilla kasvaa vähintään kaksi puuta.
Thousand Islandsin ensimmäisiä asukkaita olivat irokeesit, jotka kutsuivat sitä Manatoanaksi eli 'Suuren Hengen puutarhaksi'. Nykyinen nimi esiintyi ensimmäisen kerran Jean Desbayes’n piirtämässä kartassa vuodelta 1687, jossa saarille oli annettu ranskankielinen nimi Les Milles Iles eli ’tuhat saarta’.
Emilio Mola
pienoiskuva|Emilio Mola Don Emilio Mola y Vidal (Espanjan grande ja Molan herttua, 9. kesäkuuta 1887 Placetas, Kuuban kenraalikapteenikunta – 3. kesäkuuta 1937 Alcocero, Espanja) oli espanjalainen kenraali ja aatelinen. Hän oli maan sisällissodan merkittävimpiä kansallismielisten sotilaskomentajia sekä yksi sodan syttymiseen johtaneen sotilasvallankaappauksen alullepanijoista. Hänet tunnetaan myös termin "viides kolonna" keksijänä.
Ennen Espanjan sisällissotaa Mola oli mukana Regulares-joukoissa Rifin sodassa, jota käytiin nykyisen Marokon pohjoisosassa sijainneessa Rifin tasavallassa. Tämän jälkeen hän toimi Espanjan Marokkoon sijoitetun Afrikan armeijan komentajana. Vuonna 1936 Espanjan toisen tasavallan hallitus siirsi Molan prikaatinkomentajaksi Pamplonan kaupunkiin estäkseen häntä suunnittelemasta sotilasvallankaappausta.
Emilio Mola kuoli Airspeed Envoy -matkustajakoneen maahansyöksyssä ollessaan matkalla Vitoria-Gasteizin kaupunkiin. Lempinimellä "el Director" tunnetun Molan kuolinpaikka Alcocero nimettiin vuonna 1938 uudelleen hänen mukaansa Alcocero de Molaksi.
Polydipsia
Polydipsia eli vesijuoppous on tila, jossa potilaalla on jatkuvasti merkittävissä määrin kasvanut jano sekä poikkeuksellisen voimakas tarve juoda nesteitä.
Polydipsia saattaa olla merkki tietyistä fyysisistä sairauksista, kuten diabeteksesta (diabetes mellitus) tai vesitystaudista (diabetes insipidus). Psykogeeninen polydipsia on polydipsian toinen muoto. Siinä kyseessä on psyykkinen oire, eikä mitään polydipsian selittävää sairautta tai elimellistä vikaa ole todettavissa. Useasti psykogeenisesta polydipsiasta kärsivällä on taustallaan myös muita mielenterveydellisiä ongelmia ja sairauksia. Liiallinen vedenjuonti saattaa joillakin selittyä erilaisilla ahdistuneisuustiloilla. Polydipsia ilmenee myös tiettyjen lääkeaineiden mahdollisena sivuvaikutuksena. Arviolta 10–25 prosentista pitkäaikaisista skitsofreenikoista tulee myös polydiptikkoja.
Polydipsia voi liittyä polyurian, epätavallisen runsaan virtsanerityksen aiheuttamaan dehydraatioon. Hyvin nopeasti nautittu suuri määrä vettä saattaa johtaa vesimyrkytykseen ja olla merkittävä haitta potilaan terveydelle. Yleisiä komplikaatioita ovat aivoödeema, sekavuus ja kouristelu.
Mustat silmät (vuoden 1929 elokuva)
thumb|Kesällä 1928 kuvaustauolla otettu kuva. Kuvasta tunnetaan: toinen vasemmalta Flor Martynov, [[Theodor Tugai ja kameran oikealla puolella Valentin Vaala.]] Mustat silmät on vuonna 1929 valmistunut suomalainen mykkäelokuva, jonka on ohjannut Valentin Vaala. Elokuvan ensi-ilta oli 29. huhtikuuta 1929 Pallas-teatterissa Helsingissä.
Elokuva sai melko hyvän vastaanoton, mutta ei ollut mikään yleisömenestys.
Valentin Vaala teki elokuvan aiheesta samana vuonna uuden version nimellä Mustalaishurmaaja. Hän oli tyytymätön Mustat silmät -elokuvaansa ja tuhosi elokuvan ainoan negatiivin heittämällä sen mereen. Mustista silmistä on jäljellä ainoastaan katkelmia.
Serhi Skatšenko
Serhi Viktorovytš Skatšenko (, s. 18. marraskuuta 1972 Pavlodar) on ukrainalainen entinen jalkapalloilija.
Jalkapallomaajoukkue
Skatšenko debytoi Ukrainan maajoukkueessa 1994. Hän on pelannut 17 maaottelua ja tehnyt niissä kolme maalia.
Sarkkila (Punkalaidun)
Sarkkila on kylä Punkalaitumella. Sarkkilan kylä on osa Punkalaitumen keskustaajamaa. Sen alueella sijaitsevat mm. Punkalaitumen kirkko, kunnantalo, Punkalaitumen yhteiskoulu ja lukio. Taajaman asutus sijaitsee nauhamaisesti seuraillen joenvartta. Punkalaitumen keskustan kylämaisema, josta Sarkkila muodostaa keskeisen osan, on luetteloitu valtakunnallisesti merkittäväksi kulttuurihistorialliseksi ympäristöksi. Sarkkilan vanha jugend-tyylinen koulu on museona ja matkailukeskuksena. Se on Länsi-Suomen vanhin maalaiskoulu, jonka opettajana toimi 43 vuotta vuosina 1875–1918 Jaakko Lehtiö.
Kannaksen varavankila
Kannaksen varavankila perustettiin keväällä 1942. Tarkoitus oli siirtää kanta-Suomen vankiloista erilaisista palvelusrikoksiin syyllistyneitä sotilasvankeja erityisiin työleireihin, joissa nämä tekivät muun muassa linnoitustöitä. Kannaksen varavankila koostui useista alueellisista vankileireistä, niitä oli muun muassa Taipaleella ja Siirasmäellä. Siirasmäessä palveli talousaliupseerin vakanssilla kirjailija Kalle Päätalo.
Ja sitten syödään
The New York Timesin kriitikot valitsivat elokuvan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta maailmassa.
Arnold von Bruck
upright|pienoiskuva|Bruck työskenteli [[Stephansdomissa, Wienissä, Itävallassa ja kirjoitti musiikkia kappelinkuorolle 1540-luvulla. ]]
Von Bruckin tuotantoon kuuluu muun muassa motetteja.
M/S Dole Africa
M/S Dole Africa on Ventura Trading Limitedin omistama kylmäkonttialus. Laiva on rakennettu vuonna 1995 Stocznia Gdanskan telakalla Gdańskissa Puolassa. Dole Africa on rekisteröity Bahaman lipun alle ja sen kotisatama on maan pääkaupunki Nassau.
Dole African sisaraluksia ovat M/S Dole America, M/S Dole Asia ja M/S Dole Europa.
Käyttöhistoria
3. tammikuuta 1994 tapahtui kölinlasku. 17. kesäkuuta alus laskettiin vesille ja 1. tammikuuta 1995 se luovutettiin yhdysvaltalaisen Reefership Marine Servicesin omistukseen, joka rekisteröi aluksen Liberian lipun alle. Vuonna 2000 yhdysvaltalainen Wilmington Trust Company osti aluksen. Vuonna 2002 bermudalainen Dole Fresh Fruit International osti aluksen ja rekisteröi sen Bahaman lipun alle. Nykyisen omistajan, Ventura Trading Limitedin, omistukseen alus päätyi vuonna 2005.
Juha Karpio
Juha Ilmari Karpio (30. elokuuta 1938 Jyväskylä – 11. elokuuta 2018 Jyväskylä ) oli suomalainen varatuomari ja Jyväskylän kihlakunnan henkikirjoittaja. Hän toimi kansanedustajana vuosina 1995–2003 kokoomuksen eduskuntaryhmässä ja kuului puolustus-, laki- ja valtiovarainvaliokuntiin. Hän oli kansanedustajana ensin Keski-Suomen läänin vaalipiiristä, sitten Keski-Suomen vaalipiiristä. Karpio toimi Jyväskylän kaupunginvaltuuston ja -hallituksen jäsenenä. Hän oli valtuuston puheenjohtaja vuosina 1992–1997. Hän toimi myös Suomen pankin tilintarkastajana.
Mosambikinvirta
pienoiskuva|Mosambikin ja [[Madagaskarin väliset virtaukset kartalla.]] Mosambikinvirta on Mosambikin ja Madagaskarin välissä virtaava lämmin merivirta. Sen lämpötila johtuu siitä että se virtaa päiväntasaajalta etelään noin 3 solmun (noin 5,5 km/h) vaudilla. Lämmön vuoksi planktonia on vähän minkä vuoksi vesi on siinä kirkasta.
Mosambikinvirta saa alkunsa kun pasaatituuli painaa Intian eteläpuolella kulkevaa päiväntasaajan eteläistä merivirtaa kohti Afrikkaa ja se alkaa maapallon pyörimisliikkestä johtuen virtaamaan mannerjalustaa pitkin etelään päin. Pieni osa vedestä kulkee Madagaskarin itäpuolelta, mutta loput kulkevat sen Afrikkamantereen ja Madagaskarin välistä. Madagaskarin eteläpuolella ne molemmat yhdistyvät Agulhasinvirtaan. Mosambikinvirran vaikutuksen vuosi Madagaskarin länsipuolella on 6–8 kuukautta kestävä kuiva kausi.
Tardioni
Tardioni on hiukkanen, jonka nopeus ei koskaan ylitä valonnopeutta. Tardionien lepomassa on aina reaalinen ja positiivinen. Kaikki tunnetut hiukkaset ovat tardioneita, paitsi luksonit.
Shocking Blue
Shocking Blue oli alankomaalainen, vuosina 1967–1974 toiminnassa ollut rock-yhtye, jonka esittämä musiikki yhdisteli progressiivista rockia, psykedeelistä rockia ja poppia. Parhaiten yhtye tunnetaan kappaleestaan ”Venus”, joka nousi Yhdysvaltain listaykköseksi vuonna 1970.
Historia
Yhtyeen toiminta alkoi, kun kitaristi Robbie van Leeuwen erosi Motions-yhtyeestä vuonna 1967 riitaannuttuaan sen laulusolistin kanssa. Entisestä yhtyeestään hän sai solistiksi Fred de Wilden. Basistiksi löytyi Klaasje van der Wal ja rumpalksi Cor van Beek. Nimeksi tuli Shocking Blue, ja yhtye julkaisi ensimmäisen singlensä ”Love Is in the Air” Polydor-levymerkillä vuonna 1967. Yhtyeen esikoisalbumi Shocking Blue ilmestyi samana vuonna. Sitä seurasi seuraavana vuonna yhtyeen ensimmäinen hitti kotimaassa, ”Lucy Brown Is Back in Town”.
Yhtye esitti alun perin silloin suosittua rhythm and blues -musiikkia hieman lontoolaisten Small Faces- ja The Who -yhtyeiden tyyliin. Jonkin ajan päästä yhtyeen pääasiallinen lauluntekijä van Leeuwen kuitenkin sanoi yhtyekavereilleen, ettei tyylilaji sovi heille. Van Leeuwen oli kiinnostuneempi silloisesta sanfranciscolaisesta musiikista, jossa yhdisteltiin rock and rollia ja psykedeliaa. Shocking Blue alkoikin viedä musiikkiaan tähän suuntaan innoittajinaan esimerkiksi Moby Grape ja Grateful Dead.
Solisti De Wilde joutui menemään armeijaan, mutta paikkaajaksi keksittiin Bumble Bees -yhtyeen laulaja Mariska Veres. Muu yhtye innostui Veresin laulutyylistä, ja de Wilden palattua armeijasta muutaman kuukauden kuluttua laulajanpaikka olikin jo varattu. Naislaulaja oli kuitenkin ollut van Leeuwenin mielessä jo jonkin aikaa, mihin vaikutti Jefferson Airplane. Veresillä oli aiempaa kokemusta useasta yhtyeestä, ja hän oli myös levyttänyt yhden soolosinglen.
Ensimmäinen uudella kokoonpanolla tehty single ”Send Me a Postcard” oli hitti Alankomaissa. Listan 20 myydyimmän joukkoon ylsi myös seuraava single ”Long and Lonesome Road”. Seuraava single, vuoden 1969 lopulla ilmestynyt ”Venus”, pääsi vuoden 1970 puolella Yhdysvaltojen Billboard Hot 100 -listan ykköseksi.
thumb|left|[[Mariska Veres ja Robbie van Leeuwen vuonna 1970.]] Vuonna 1970 seurasi kaksi hittiä Alankomaissa, ”Mighty Joe” ja ”Never Marry a Railroad Man”, ja seuraavana vuonna kotimaassa menestyivät ”Hello Darkness”, ”Shocking You” ja ”Blossom Lady”. Vuonna 1972 ilmestyivät vuorostaan hitit ”Inkpot”, ”Out of Sight Out of Mind”, ”Eve and the Apple”, ja vielä 1973 ”Rock in the Sea”. Yksikään kappaleista ei kuitenkaan noussut listalle Yhdysvalloissa.
Shocking Bluen toiminnassa alkoi ilmetä ongelmia vuoteen 1973 tultaessa. Ensimmäisen kerran yhtyeen single ei menestynytkään koti- tai ulkomaisilla listoilla, ja levy-yhtiö Pink Elephantin kanssa alkoi olla vaikeuksia. Yhtye oli keikkaillut koko ajan ahkerasti, ja lauluntekijä van Leeuwen alkoi väsyä. Van Leeuwenin uupuminen näkyi Dream on Dreamer -levyllä. Basisti Klaasje van der Wal oli jättänyt yhtyeen jo 1972, ja van Leeuwen antoi periksi ja lähti 1973. Pian Veres oli ainut jäsen yhtyeen menestyksekkäimmiltä ajoilta. Vuonna 1974 uudelta kokoonpanolta ilmestyi ironisesti nimetty albumi Good Times, sillä yhtyeen hyvät ajat olivat jo ohi. Levy menestyi huonosti, ja yhtye jäi tauolle.
Mariska Veres siirtyi soolouralle vuonna 1974 julkaisten singlejä 1980-luvulle asti. Hänen ainoa hittinsä oli ”Take Me High” vuonna 1975.
Yhtye teki reunionit vuosina 1979, 1980 ja 1984. Yhtye aktivoitui vuonna 1986 sen jälkeen, kun Bananarama julkaisi uudelleen Shocking Bluen parhaiten menestyneen hitin "Venus". Shocking Blue julkaisi singlen ”The Jury and the Judge”. Samana vuonna ilmestyi kaksi Shocking Blue -kokoelmalevyä. Vielä vuonna 1994 Mariska Veres kokosi Robbie van Leeuwenin luvalla oman Shocking Blue -kokoonpanonsa ja julkaisi singlen ”Body & Soul”. Singlen tuotti van Leeuwen.
Mariska Veres menehtyi syöpään 59-vuotiaana joulukuussa 2006.
Versioita Shocking Bluen kappaleista
Kreikkalainen Olympians-yhtye teki "Venus" -kappaleesta välittömästi sen ilmestyttyä kreikankielisen cover-version. Kappaleen ovat myöhemmin coveroineet myös Bananarama ja Yoko Nagayama. Nirvana levytti versionsa Shocking Bluen kappaleesta "Love Buzz" debyyttialbumillaan Bleach (1989).
Suomalaisista artisteista Shocking Blueta ovat käännösversioineet Kirka (kappaleen "Venus"), siskonsa Muska Babitzin kappaleen "Send Me a Postcard" (Kirjoita postikorttiin), Fredi ja myös Paula Koivuniemi kappaleen "Never Marry a Railroad Man" (Jos konduktöörin nait). Mariska Veresin soolouralta hitti "Take Me High" on kääntynyt suomeksi Taiskan esittämänä (Moi moi vain). Lea Laven on levyttänyt useita Shocking Blue -kappaleita, kuten "Blossom Lady" (Vuosikertaa), "California Here I Come" (Sinustakin apua ois), "Shocking You" (On miten on), "Boll Weevil" (Kyllä rokki aina soi), "Pickin' Tomatoes" (Kanssa sun on kaikki okei) sekä muita.
Kuulemismenettely
Kuulemismenettely on yksi EU:n lainsäädännön päätöksentekomenetelmistä, jossa ministerineuvosto on arvovaltaisempi kuin parlamentti. Päätöksenteossa tämä näkyy siten, että neuvosto voi päättää asiasta yksin kuultuaan ensin parlamentin mielipiteen asiasta. Parlamentin mielipide on kuitenkin päätöksenteon kannalta vain suuntaa antava, eli sillä ei kuitenkaan ole normaalia sitovuutta.
Suomen rautatieliikenne
400px|pienoiskuva|Karkea kartta [[Suomen rataverkko|Suomen rautateistä. Vihreä: matkustaja- ja tavaraliikennettä Ruskea: vain tavaraliikennettä Harmaa: lakkautettu Sininen: Porvoon museorautatie.]] Rautatieliikenne Suomessa toimii valtakunnallisen joukkoliikenteen runkokuljettajana. Suomessa junaliikennettä hoitaa pääasiassa valtion omistama VR-Yhtymä ja rataverkkoa ylläpitää liikenne- ja viestintäministeriön alainen Väylävirasto (vuoteen 2009 asti Ratahallintokeskus ja vuoteen 2019 asti Liikennevirasto).
Rautatieliikenne Helsingin seudun lähiliikennettä lukuun ottamatta vapautettiin kilpailulle vaiheittain vuosina 2007–2021. Helsingin seudulla kalustosta vastaa Pääkaupunkiseudun Junakalusto Oy. VR:n lisäksi Suomessa operoivia rautatieyrityksiä ovat Fenniarail ja Aurora Rail. Vuosina 2020–2022 tavaraliikenteessä toimi myös virolainen Operail Finland.
Yleistä
pienoiskuva|[[Sm3 eli Pendolino Helsingin päärautatieasemalla.]] pienoiskuva|[[Sm6 eli Allegro liikennöi Helsingin ja Pietarin välillä.]] pienoiskuva|[[Sm2-lähijuna Malmin rautatieasemalla alkuperäisessä värityksessään.]] pienoiskuva|Saneerattu [[Sm1-lähijuna.]] pienoiskuva|[[Sm4-lähijuna tammikuussa 2015.]] VR:n matkustajajunia kulki vuonna 2011 päivittäin kaukoliikenteessä noin 300 junavuoroa ja pääkaupunkiseudun lähiliikenteessä noin 900 junavuoroa. Eri matkustajaryhmiä palvelevat junat on ryhmitelty nopeisiin Pendolino-juniin, nykyaikaisiin InterCity-juniin, hieman vanhempiin pikajuniin sekä paikallisjuniin eli taajamajuniin ja lähijuniin. Pendolino-junien kohderyhmänä ovat liikematkustajat, InterCity- ja taajamajunat ovat kaupunkien välisen liikenteen peruskalustoa. Taajamajunat liikennöivät väleillä, joilla kaukojunat eivät kulje ja pysähtyvät asemilla, joilla pitkän matkan junat eivät pysähdy. Rautatieliikenteeseen kuuluvat lisäksi jatkoyhteyksiä tarjoavat rautatieasemat ja matkakeskukset.
Joissakin junissa ei käytetä erillistä veturia, vaan vaunut ovat moottorivaunuja. Näin toimivat muun muassa pääkaupunkiseudun lähijunat ja nopeat Pendolino-junat ja Dm12-kiskobussit. Näissä etuna on, että junan suunta voidaan vaihtaa nopeasti, kun veturia ei tarvitse viedä junan toiseen päähän. Lisäksi lyhyessä junassa on energiataloudellisempaa käyttää moottorivaunuja kuin raskasta veturia ja muutamaa vaunua. InterCity-junissa käytetään Edo-ohjausvaunua. Se on junaan liitettävä vaunu, jonka toisessa päässä on ohjaamo, mutta jossa ei ole vetokoneistoa. Ohjausvaunun tarkoitus on nopeuttaa toimintoja pääteasemilla, kun veturia ei tarvitse siirtää junan päästä toiseen. Junaa voidaan ohjata ohjausvaunusta käsin, jolloin veturi työntää junaa vaunuletkan perältä.
Kilpailukykyisin juna on suurten kaupunkien välillä, jossa se on usein henkilöautoa selvästi nopeampi. Lähiliikenteessä juna on erityisen nopea Helsinki–Riihimäki-rataosalla ja Lahden oikoradalla. Kaukoliikenteessä junien matka-ajat Helsingistä ovat erityisen kilpailukykyisiä Hämeenlinnaan, Joensuuhun, Jyväskylään, Ouluun, Seinäjoelle, Tampereelle, Turkuun ja Vaasaan. Useimmat näistä kaupungeista kuuluvat Pendolino-liikenteen piiriin, ja rataosat on kunnostettu suuremmille nopeuksille.
Junaliikenteen tarjonta jakautuu rataverkolla epätasaisesti. Etelä-Suomessa matkustajia on paljon ja junia kulkee tiheästi Helsingistä Turkuun, Tampereelle ja Kouvolaan. Etelä-Suomen tiheä asutus mahdollistaa usein kulkevat junavuorot. Muualla maassa asukkaita on huomattavasti harvemmassa kuten myös junayhteyksiä. Useimmilla joko lähtö- tai kohdepaikkana on Helsinki, sillä matkustajista paljon suurempi osa on matkustamassa Helsinkiin tai Helsingistä kuin muiden kaupunkien välillä. Säästösyistä suuri osa Suomen entisistä rautatieasemista on lakkautettu ja niistä monet ovat nykyään yksityiskäytössä.
Nykyään suurin osa Suomen henkilöjunakalustosta on jo sähkövetoista. Monilla vähemmän liikennöidyillä rataosuuksilla ajetaan silti yhä henkilöjunia dieselvetureilla tai dieselkiskobusseilla (Dm12). Vanhat pikajunien siniset vaunut poistuvat vähitellen liikenteestä, kun niiden tilalle ostetaan IC²-vaunuja ja Pendolino-yksikköjä.
Historia
Rautateiden rakentaminen alkoi Suomessa suhteellisen myöhään, vuonna 1857, jolloin useissa maissa rataverkot olivat jo laajoja ja kehittyneitä. Esimerkiksi Isossa-Britanniassa, Belgiassa ja Saksassa liikennöinti oli alkanut 1830-luvulla, ja vuoden 1850 aikoihin Ranskassa oli rautateitä jo 3 000 kilometriä. Vielä vuonna 1846 arvioitiin, että harvaanasutussa Suomessa ei tulisi koskaan olemaan tarvetta kuin yhdelle rautatielinjalle, joka kulkisi Pietarista rantaa pitkin Turkuun osana Venäjältä Britanniaan ulottuvaa laiva- ja rautatieyhteyksien ketjua.
Ensimmäinen rataosuus avattiin 31. tammikuuta 1862 Helsingin ja Hämeenlinnan välillä; tästä muodostui myöhemmin Suomen päärata. Vuonna 1870 valmistui Riihimäki–Pietari-rata, joka oli siihen aikaan tärkeä yhteys keisarikunnan pääkaupunkiin. Koska Suomen suuriruhtinaskunta oli osa Venäjän keisarikuntaa, täällä alettiin käyttää venäläistä raideleveyttä (5 jalkaa eli 1 524 mm; Venäjällä nykyisin 1 520 mm).
Helsinki–Hämeenlinna-rataosuuden jatkeeksi rakennettiin rata Toijalan kautta Tampereelle sekä haararata Toijalasta Turkuun, jotka avattiin liikenteelle 22. kesäkuuta 1876. Näin maan kolme suurinta kaupunkia oli yhdistetty. Vuonna 1878 seurasi yhteys Tampereelta Haapamäen kautta Seinäjoelle ja Vaasaan, ja vuonna 1884 myös Oulu oli liitetty Seinäjoelle. Vuonna 1909 rautatiet veivät vihdoin myös Lapin pääkaupunkiin Rovaniemelle.
Rautateillä oli merkittävä rooli Suomen sisällissodassa, jossa niitä käytettiin joukkojen kuljetuksiin ja huoltoon. Maailmansotien välisenä aikana aikana ratojen rakentaminen oli Suomessa edelleen varsin vilkasta verrattuna esimerkiksi Keski-Eurooppaan. Vuonna 1939 alkanut toinen maailmansota kuitenkin hidasti tilannetta. Moskovan välirauhan katkaistua rautatieyhteyden Joensuusta Parikkalaan vuonna 1944, rakennettiin yhteys 1960-luvulla Parikkalasta Onkamoon. Vuosikymmeniä myöhemmin, 1960-luvulla ja 1970-luvulla saatiin vihdoin rakennettua lisää rataa, esimerkiksi oikorata (Tampere–)Lielahti–Parkano–Seinäjoki, joka lyhensi Etelä-Suomen ja Pohjois-Suomen välistä matka-aikaa selvästi.
Laaja sähköistysprojekti alkoi vuonna 1968. Myöhäisen aloituksen etuna oli, että voitiin käyttää uusinta tekniikkaa eli 25 kV ja 50 Hz, joka on vielä nykyäänkin paras tekniikka. Sähköistämisen etuna on pienempi energiankulutus ja saasteettomuus. Sähköistäminen aloitettiin Helsingistä Kirkkonummelle vievällä rataosuudella. Aikataulumukainen sähköjunaliikenne Kirkkonummelle alkoi 26. tammikuuta 1969. Monet reitit saatiin sähköistettyä vasta 1990-luvulla, kuten Tampere–Jyväskylä vuonna 1994 ja Helsinki–Turku vuonna 1995. Sähköistämisen alkuaikoina järjestettiin televisio- ja lehtikampanja, jossa korostettiin sähköjunan hiljaisuutta moottori- ja höyrykalustoon verrattuna ja kansalaisia varoitettiin onnettomuusriskistä. Myös ajolankojen korkeajännite oli kampanjan aihe.
Suomen rautatiet 100 vuotta – Suomen postilaitoksen vuonna 1962 julkaisemat merkit:
Ensimmäiset höyryveturit saapuivat Britanniasta Suomeen syksyllä 1860, ja Britanniasta tilattiin myös matkustajavaunuja. Helsingin konepajalla valmistettiin ensimmäiset vaunut vuonna 1863. Suomen rautateillä käytettyjä vetureita ovat valmistaneet muun muassa tamperelaiset Tampella ja Lokomo. Tampella valmisti vetureita vuosina 1898–1957 ja Lokomo 1915–1969. Veturituotantoa jatkoi Valmet, yritysjärjestelyjen myötä Transtech, viimeiset Dr16-veturit 1990-luvulla. Linjavetureita Suomessa ei enää valmisteta, mutta Saalasti Oy:n tytäryhtiö Teräspyörä Oy valmistaa erilaisia järjestelyvetureita. Nykyisestä sähköveturikalustosta Sr1 on neuvostoliittolaista, Sr2 sveitsiläistä tuotantoa. Junayksiköistä Sm3 Pendolino ja Sm6 Allegro ovat puolestaan italialaisia.
Suurnopeusjunayhteys Helsingin ja Pietarin välillä avattiin joulukuussa 2010. Allegro-nimellä markkinoitu yhteys käyttää vuonna 2006 valmistunutta Kerava–Lahti-oikorataa, joka on Suomen ainoa varsinainen suurnopeusrata ja jolla suurin sallittu nopeus on 220 km/h. Lahti–Luumäki-osuudella sallittu nopeus on rataparannusten avulla nostettu 200 kilometriin tunnissa. Allegron matka-aika oli vuonna 2011 Helsinki–Pietari-välillä 3 tuntia, 36 minuuttia ja reitin pituus 417 kilometriä. Tavoitteena on lyhentää matka-aika edelleen kolmeen tuntiin sekä Venäjällä että Suomessa tehtävien rataparannusten avulla. Parannukset kohdistuvat myös muille kuin Allegron käyttämille osuuksille siten, että tavaraliikenteen siirtyminen osin pois Allegro-junien reitiltä mahdollistuu. Allegro-junien liikenne keskeytettiin keväällä 2022 Venäjän Ukrainaa vastaan aloittamien sotatoimien vuoksi.
Helsinkiä kiertävä lähiliikenteelle tarkoitettu Kehärata valmistui vuonna 2015. Vuonna 2017 valmistui Liikenneviraston Seinäjoki–Oulu-välillä teettämä laaja perusparannushanke, jossa rakennettiin kaksoisraideosuuksia ja poistettiin tasoristeykset koko osuudelta. Matkustajajunien suurimmat sallitut nopeudet nousivat koko rataosuudella.