cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Drizzt Do’Urden
Elämäkerta
Salvatore itse on kertonut Drizztin hahmon synnystä englanninkielisen Dark Elf Trilogyn esipuheessa. Kun hän suunnitteli ensimmäistä kirjaansa Kristallisauvaa, häntä pyydettiin keksimään sivuhahmo päähenkilöksi aiotun Wulfgarin seuralaiseksi. Hän päätti, että hahmo olisi drow mannunvartija. Ryhtyessään kirjoittamaan ensimmäistä kohtausta, jossa Drizzt juoksee tundralla Salvatorelle kuitenkin selvisi, että Drizztistä tulisi koko tarinan päätähti.
Ulkonäkö
Ihonväriltään Drizzt on mustien haltioiden tapaan musta ja hänen hiuksensa ovat valkoiset, mutta muista droweista poiketen hänen silmänsä ovat purppuranväriset, myös silloin kun hän käyttää lämpönäköä. Drizzt on vähän alle kuusi jalkaa (175cm) pitkä ja haltioiden tapaan kevytrakenteinen painaen vain noin 50 kiloa. Hänen vaatetukseensa kuuluu yleensä vihreä viitta, pehmeästä nahasta tehdyt pitkät saappaat sekä Regisin vasarapäätaimenen luusta valmistama koru, joka esittää yksisarvisen päätä (metsänjumalan Mielikin tunnuseläintä).
Luonne/Persoonallisuus
Drizzt on luonteeltaan rauhanomainen ja yrittää aina välttää taistelua, paitsi pahoja rotuja kuten örkkejä ja jättejä vastaan. Drizztillä on myös hyvin ankara omatunto, jonka takia hän kärsii omantunnontuskia aina tapettuaan ihmisen, haltian, kääpiön tai jopa omaan kansaansa kuuluvan drowin, vaikka on surmannutkin vain pelastaakseen henkensä.
Drizzt on taistelussa erittäin itsevarma aina siihen pisteeseen asti, että hänen ystävänsä uskovat sen vielä koituvan hänen kohtalokseen. Tunne-elämässä Drizzt on kuitenkin usein hyvin epävarma. Varsinkin kirjasarjan alkupuolella Drizzt masentui aina, kun joku kaupunki torjui hänet hänen syntyperänsä vuoksi, mutta myöhemmin hän oppi jättämään tällaiset hylkäämiset omaan arvoonsa. Drizzt noudattaa tiukkoja moraalisia periaatteita, koska haluaa epätoivoisesti erottua kansansa muista jäsenistä.
Uumenenalassa Drizzt joutui kuitenkin tutustumaan vaistojen hallitsemaan puoleen itsestään, jota hän kutsuu Metsästäjäksi. Metsästäjänä ollessaan Drizzt on lähes voittamaton taistelussa, mutta unohtaa kaikki arvonsa ja periaatteensa muuttuen täydelliseksi tappokoneeksi vailla omaatuntoa. Drizzt pystyy vieläkin kutsumaan esiin tämän puolen itsestään kun on vihainen tai epätoivoinen, mutta ei mielellään tee sitä, sillä Drizztin arvojen mukaan on paljon tärkeämpää, mihin sapeleitaan käyttää kuin se miten niitä käyttää.
Varusteet
Matkojensa varrella Drizzt on ehtinyt kerätä monia mahtavia taikaesineitä ja varusteita, joista osa on jo tuhoutunut tai hukkunut ja osa yhä hänen hallussaan. Muun muassa hänen drow-sapelinsa ja piwafwinsa (drowien käyttämä viitta) eivät kestäneet auringonvaloa ja tuhoutuivat hänen tullessaan taivaanalaiseen maailmaan. Puolituisen kivi -kirjassa Drizzt käytti lumottua naamiota, joka muutti hänet maanpinnan haltian näköiseksi. Useissa kirjoissa Drizzt käyttää myös kääpiöiden takomaa mithrilpanssaria. Drizztin tärkeimmät varusteet on esitelty alempana tällä sivulla. Ne ovat sapelit Tuike ja Jäänsurma, Guenhwyvarin patsas ja hänen nopeutta lisäävät nilkkarenkaansa.
Tuike
Drizzt hukkasi aiemman sapelinsa jahdatessaan Entreriä, joka oli siepannut Regisin. Regisin pelastusmatkalla hän kuitenkin kävi velho Malchor Harpellin tornissa ja huomatessaan Drizztin toisen sapelin puuttuvan Malchor tarjosi Drizztille uuden sapelin ja nähtyään millainen sapeli oli kyseessä Drizzt otti lahjan mielellään vastaan.
Kun Drizzt otti sapelin käteensä, hän huomasi sen olevan täydellisesti tasapainotettu. Hän myös aisti siinä asuvan lumouksen, joka teki siitä terävämmän ja esti sitä tylstymästä. Miekka oli myös kaunis, sillä sen kahvaa koristi tähden muotoon leikattu sininen safiiri. Tuikkeen terä myös hohtaa sinisenä, kun vihollisia on lähettyvillä, mutta Drizzt voi tahdonvoimallaan estää tämän hohteen jos haluaa pysytellä piilossa. Drizzt käyttää Tuiketta vasemmalla kädellään.
Jäänsurma
Oikeassa kädessään Drizztillä on vieläkin mahtavampi sapeli nimeltään Jäänsurma, jonka hän sai samannimisen lohikäärmeen pesästä surmattuaan sen asukkaan Wulfgarin kanssa.
Myös Jäänsurma on täydellisesti tasapainotettu ja lumottu pysymään aina terävänä. Jäänsurman kahvaan on kaiverrettu taitavasti hyökkäävän kissapedon pää. Jäänsurman todellinen mahti tuli kuitenkin esiin vasta myöhemmin, kun Drizzt taisteli Errtua vastaan. Miekka suojeli Drizztiä demonin tulelta ja jopa sammutti Errtun tulisen auran. Normaalit aseet eivät voi vahingoittaa Errtun kaltaisia mahtavia demoneita, mutta Jäänsurma on suunniteltu tuliolentoja vastaan taisteluun. Osuessaan Errtuun se alkaa välittömästi täristä imien elinvoimaa demonista.
Jäänsurman ominaisuus suojata käyttäjäänsä tulelta pelastaa kumppanit monta kertaa varmalta kuolemalta. Drizztin se pelastaa Errtulta ja uudelleen Drizzt käyttää sitä sammuttamaan Obouldin tulisen miekan. Miekka pelastaa myös Bruenorin, kun hän hyppää palavan öljyn peitossa olevan lohikäärme Synkänhohdon selkään tappaakseen sen.
Guenhwyvar
Guenhwyvar painaa noin 250 kiloa ja on kolme metriä pitkä. Säkäkorkeus yltää ”pitkän miehen rintaan asti”. Guenhwyvar on jopa pantteriksi uskomattoman nopea, ketterä ja voimakas ja tämän takia arvokas liittolainen taistelussa.
Drizzt tutustuu Guenhwyvariin ollessaan drow-partion tiedustelijana. Samassa partiossa partioi Masoj Hun’ett, joka omistaa Guenhwyvarin patsaan ja lähettää kissan usein tiedusteluretkille Drizztin kanssa. Näillä retkillä Drizzt ystävystyi Guenhwyvarin kanssa. Drizzt ei ikinä pitänyt Guenhwyvaria lemmikkinä vaan vertaisenaan älykkäänä kumppanina, jollainen kissa todellisuudessa onkin. Kerran partioretkellä Drizzt näki kuinka Masoj pakotti Guenhwyvarin tappamaan viattomia maahisia ja näki myös Guenhwyvarin vastahakoisuuden tähän tehtävään. Niinpä Drizzt surmasi Masoj Hun’ettin ennen pakenemistaan Uumenenalan tunneleihin. Tämän jälkeen Guenhwyvar on pelastanut Drizztin lukemattomia kertoja erilaisissa tilanteissa.
Nilkkarenkaat
Nopeutta lisäävät nilkkarenkaat Drizzt ottaa Baenren huoneen asemestarilta Dantragilta voitettuaan hänet kaksintaistelussa. Dantrag oli ymmärtänyt renkaiden käyttötarkoituksen väärin ja käytti niitä ranteissaan. Tämä teki hänen iskuistaan hämmästyttävän nopeita, mutta taistelun kuluessa Drizzt huomasi että Dantrag ei ollut soturina hänen tasoaan ja ylivoimaisesta nopeudestaan huolimatta Dantrag hävisi ottelun.
Saatuaan renkaat haltuunsa Drizztkin piti niitä aluksi käsissään, mutta huomasi pian että niistä oli enemmän haittaa kuin hyötyä. Hetken mietittyään Drizzt oivalsi laittaa renkaat nilkkoihinsa. Niiden ansiosta Drizzt pystyy uskomattoman nopeisiin väistöihin ja juoksupyrähdyksiin. Tällä tavalla käytettynä renkaista oli Drizztille todellista hyötyä tehden hänestä entistäkin mahtavamman soturin.
Taistelutaktiikat
Drizzt on maailman parhaita sotureita ja taistelee kahta sapelia käyttäen (dual long sword -style). Tämä tyyli on drow-haltioiden keskuudessa suosittu, kun taas ihmiset (Entreri) käyttävät yleensä toisessa kädessä miekkaa ja toisessa tikaria(Short+Long sword -style). Miekkailukykyjensä lisäksi Drizzt on hämmästyttävän tarkka ampumaan jousella. Tämän taidon hän oppi Montoliolta.
Matriarkka Malice halusi Drizztistä alun perin tulla velhon, mutta Drizztin isä sai Malicelta luvan kouluttaa Drizztin soturiksi, koska Drizztin käsien nopeus ja koordinaatio olivat niin uskomattomat. Drizzt muun muassa nappasi kymmenen ilmaan heitettyä kolikkoa ennen kuin yksikään putosi maahan.
Zaknafein opetti Drizztille drowien taistelutekniikat sekä sapeleilla että muilla aseilla, mutta sapelit sopivat Drizztin taistelutyyliin parhaiten. Zaknafein opetti Drizztille myös että kuka vain pystyy toistamaan iskusarjat virheettömästi harjoiteltuaan, mutta improvisaatio ja mielikuvitus tekevät soturista todellisen mestarin. Drizzt on hyvin nopea ja ketterä ja käyttää tämän takia paljon nopeita väistöjä ja valeiskuja vastustajiensa voittamiseen.
Drizztillä on myös synnynnäisiä drow-kykyjä. Hän voi manata pimeyden kehän vastustajiensa päälle. Tämän kehän sisällä Drizzt tai hänen vastustajansa eivät voi nähdä mitään. Pimeässä taistellessaan Drizzt luottaa kuuloonsa ja tuntoaistiinsa arvioiden ilmavirroista soturinvaistoillaan vastustajan seuraavan iskun. Pimeyden kehän sisällä Drizzt on lähes voittamaton, sillä droweilla on omat tekniikkansa sokkona taistelua varten. Esimerkiksi hyökkäys, jossa Drizzt alkaa pyöriä iskien joka puolelle ympärilleen ja jokainen isku on myös puolittain torjunta. Vaihtoehtoisesti Drizzt voi perääntyä pimeyden kehästä saaden aikaa päästä takaisin tasapainoon. Toinen Drizztin drow kyky on vaarattoman haltiatulen manaaminen. Tuli ei polta, mutta valaisee Drizztin vastustajat. Tätä kykyä Drizzt käyttää usein jahdatessaan jotakuta. Drizzt käyttää haltialiekkejä myös hiisiä ja jättiläisiä vastaan säikäyttääkseen ne pakosalle.
Kavionivel
Kavionivel tarkoittaa seuraavia asioita:
Leväslammi (Jämsä)
Leväslammi on Koskenpäällä Jämsän pohjoisosassa sijaitseva 10,5 hehtaarin laajuinen järvi. Etäisyys Jämsän keskustasta on noin 27 kilometriä pohjoisluoteeseen ja Tampereelta 94 kilometriä koilliseen.
Maantiede
Leväslammi kuuluu Vataanjoen valuma-alueeseen, joka on kolmannen jakovaiheen vesistöalue Iso Rautaveden alueella, joka puolestaan on toisen jakovaiheen vesistö Jämsän reitin valuma-alueella. Päävesistönä on Kymijoen vesistö. Vataanjoen alueen suurin vakavesi Koijärvi sijaitsee Leväslammin luoteispuolella, sen pinta on 40 senttimetriä Leväslammia alempana.
Henrik Borgström (täsmennyssivu)
Henrik Borgström voi tarkoittaa seuraavia henkilöitä:
Rättvikin suomalaismetsä
Rättvikin suomalaismetsä sijaitsee Ruotsissa, Amungenin järven rannalla Taalainmaan ja Hälsinglandin  maakuntien rajamaastossa Rättvikin kunnan pohjoisosassa. Rättvikin suomalaiskyliksi lasketaan kuuluvan Bingsjö (metsäsuomeksi Pinsjö), Dalstuga, Dådran, Finnbacka, Ejheden, Korsåsen ja Håven (metsäsuomeksi Hoavala). Alueen metsäsuomi hävisi 1800-luvun loppuun mennessä.
Historia
Ensimmäiset suomalaisasutukset syntyivät Bingsjön alueelle 1620-luvulla, jotka olivat erillään muusta ruotsalaisasutuksesta. Vuonna 1726 Bingsjössä sijaitsi 7 taloa ja vuonna 1817 20 taloa, joissa 120 asukasta. 1900-luvun alussa Finnmarkenissa oli 700 asukasta ja nykyisin asukasluku noin 200. Bingsjössä sijaitsee vuonna 1792 rakennettu kirkko. Carl Axel Gottlund tutki alueen viimeisiä metsäsuomalaisia 1800-luvun alussa. Tuolloin vielä suomea taisi kaksi vanhaa miestä ja kolme naista. Gottlund sai kerättyä runosäkeitä ja lauluja 81-vuotiaalta naiselta Mansgårdenista.
Orpo- ja leskirivit
Orpo- ja leskirivit ovat tekstin ladonnassa ja tekstinkäsittelyssä käytettyjä termejä, jotka viittaavat sivun ylä- tai alareunaan irralleen jääneitä kappaleen tekstirivejä. Orpo- ja leskirivejä pidetään ammattimaisessa taittotyössä esteettisenä haittana, ja ne pyritään täten poistamaan. Yleensä tämä tapahtuu tiivistämällä tai harventamalla kirjainväliä.
Orpo- ja leskirivien määritelmät vaihtelevat lähteiden mukaan. Mainosalalla orporivillä tarkoitetaan usein palstan yläreunaan jäävää yksinäistä riviä, ja leskirivillä taas sellaista yksittäistä riviä, joka jää palstan alareunaan. Tekstinkäsittelyn toimistosovelluksissa ja web-julkaisemisessa orporivillä sen sijaan tarkoitetaan yleisimmin sivun tai palstan alareunaan jäävää yksittäistä riviä ja leskirivillä vastaavasti uuden sivun tai palstan yläreunaan jäävää yksinäistä riviä.
Joskus "orvolla" voidaan tarkoittaa myös kappaleen viimeistä sanaa, joka jää uudelle riville yksinään.
Peuravuono (kylä)
Peuravuono (myös Kokko) oli kylä Suomeen vuosina 1920–1944 kuuluneen Petsamon kunnan pohjoisosassa, Neuvostoliitolle sodan jälkeen luovutetulla alueella. Peuravuono sijaitsi Jäämeren rannikolla olevan Peuravuonon pohjukassa. Valtioneuvoston vuonna 1930 vahvistaman Petsamon uuden kyläjaon mukaan Peuravuonon alue tuli kuulumaan Vuonokylään.
Orpo- ja leskirivit
Muistisääntöjä
Eräs yleinen muistisääntö orpo- ja leskirivien erottamiseen toisistaan on "orvolla ei ole menneisyyttä; leskellä ei ole tulevaisuutta". Tämä sääntö vastaa mainosalalla käytettyä määritelmää.
Peuravuono (kylä)
Peuravuonosta johti polku Trifonajärven rannalle Trifonan kylän pohjoispuolelle. Petsamon ensimmäisessä koulupiirijaossa vuonna 1921 Peuravuono kuului Parkkinan koulupiiriin. Vuonna 1927 Parkkinan koulupiirin pohjoisosasta muodostettiin Vuonokylän koulupiiri, johon Peuravuonokin kuului. Peuravuonon alueella toimi lyijykaivos vuosina 1875–1909.
Orpo- ja leskirivit
Muistisääntöjä
Toinen tapa muistaa termien erot on ajatella orporivin syntyvän kappaleen "syntymän" (alun) yhteydessä ja leskirivin syntyvän kappaleen "kuoleman" (lopun) yhteydessä. Tämä sääntö vastaa esimerkiksi CSS-standardin mukaista määritelmää.
Peuravuono (kylä)
Väestö
Vuoden 1929 henkikirjoituksen mukaan Peuravuonossa oli seitsemän asukasta, jotka kaikki olivat suomalaisia. Asukasluvun kehitys: Vuoden 1935 jälkeen Peuravuonon asukkaat laskettiin Vuonokylän yhteyteen.
Orpo- ja leskirivit
Orporivi
Orvolla tarkoitetaan kappaleen viimeistä riviä, joka esiintyy muusta kappaleesta irrallaan sivun ylälaidassa muun kappaleen sijaitessa edellisellä palstalla tai sivulla.
Välttäminen
Kirjoitusoppaat yleensä neuvovat välttämään orpo- ja leskirivejä käsikirjoituksissa, vaikka tästä syntyisi turhaa tyhjää tilaa sivun tai palstan alaosaan.
Orporivejä voi välttää muun muassa seuraavilla keinoilla:
Tekstinkäsittelyssä voi käyttää lisäksi:
Leskirivi on helpompi välttää lisäämällä rivinvaihto tai pakottamalla sivun- tai palstanvaihto, jolloin leskirivi siirtyy seuraavan sivun tai palstan alkuun. Tällainen korjaus on kuitenkin ehkä peruttava jos tekstin myöhempi muokkaaminen siirtää rivin- tai sivunvaihdon paikkaa.
Laajimmissa tekstinkäsittelyohjelmissa ja taitto-ohjelmissa on kappaleen asettelulle asetus tai valinta, jonka sallimalla ohjelma estää orpo- ja leskirivit automaattisesti. Tällöin ohjelma pakottaa leskirivin seuraavan palstan tai sivun alkuun ja pakottaa orporiviä edeltävän rivin orporivin "seuraksi". Tällainen automaattinen taittoasetus voi turhauttaa ohjelman käyttäjää, jos hän ei tiedä, miksi tekstiä siirtyy sivulta toiselle.
Rasitusastma
Rasitusastma tarkoittaa alttiutta saada astmaoireita erityisesti fyysisen rasituksen aiheuttamana. Urheilijoilla saattaa kovassa harjoituksessa, kylmän ilman hengityksessä tai kovissa kilpailuissa esiintyä rasitusastmaa. Rasitusastman syyn ollessa tiedossa kannattaa avaavaa inhaloitavaa eli sisäänhengitettävää lääkettä ottaa jo ennen astmaattisen reaktion laukaisevaa tekijää. Rasitusastma, kuten taipumus muihinkin astman ja sen kaltaisiin oireisiin, selvitetään kokeilla, joihin pyydetään lähete omalta lääkäriltä.
Tyypillisiä astman oireita ovat keuhkoputkien ahtaus, hengityksen vinkuminen ja sitkeän liman eritys.
Niko Eronen
Niko Eronen (s. 2. marraskuuta 1988 Varkaus) on suomalainen jääkiekkovalmentaja, joka toimii Mestis-joukkue Savonlinnan Pallokerhon päävalmentajana. Aiemmin Eronen on toiminut muun muassa Kajaanin Hokin ja KeuPa HT:n päävalmentajana Mestiksessä, Narvik Hockeyn päävalmentajana Norjan I-divisioonassa sekä Jokipoikien, Hydraulic Oilersin ja KalPa Teamin päävalmentajana Suomi-sarjassa.
Ethan Moreau
Moreau aloitti uransa Niagara Falls Thunderissa OHL:ssä. Hän pelasi kolme kautta, ennen kuin Chicago Blackhawks varasi hänet NHL:n varaustilaisuudessa 1994. Moreau pelasi vielä yhden kauden OHL:ssä, nyt Sudbury Wolvesissa, ennen kuin Blackhawks teki hänen kanssaan sopimuksen. Ensimmäisenä kautenaan Moreau pelasi kahdeksan NHL-ottelua, kun muu kausi kului farmijoukkueessa.
Seuraava kausi oli Moreaun ensimmäinen täysi vuosi NHL:ssä, ja sitä seurasi neljä kautta Blackhawksissa. Sitten 20. maaliskuuta 1999 Moreau myytiin suuressa pelaajakaupassa Chad Kilgerin, Daniel Clearyn ja Christian Laflammen kanssa Edmonton Oilersiin, ja Chicagoon matkasivat Boris Mironov, Dean McAmmond ja Jonas Elofsson.
Simon Posford
thumb|250px|Simon Posford esiintymässä [[Hallucinogenin keikalla vuonna 2006.]] Simon Posford on arvostettu brittiläinen elektronista musiikkia tuottava artisti. Hän on tuottanut musiikkia 1990-luvun alusta saakka useilla eri nimillä. Tunnetuimpia hänen projekteistaan ovat Hallucinogen ja Shpongle.
Ethan Moreau
Moreau ei saavuttanut samaa pistetehokkuutta, mitä hän näytti junioriliigoissa, mutta sen sijaan hänestä kehittyi karvaava hyökkääjä ja johtaja, joka sai paljon peliaikaa kolmannessa ketjussa. Työsulkukauden hän pelasi Österreichische Eishockey-Ligassa Itävallassa EC VSV Villachissa.
Club Atlético de Madrid B
Club Atlético de Madrid B on Atlético Madridin reservijoukkue, joka pelaa Espanjan kolmanneksi korkeimman sarjatason Segunda División B:n ensimmäisessä lohkossa. Joukkueen nykyinen valmentaja on Nacho Fernández. Joukkue pelaa kotiottelunsa seuran Majadahondassa sijaitsevan harjoituskeskuksen yhteyteen rakennetulla Miniestadio Cerro del Espinolla.
Ethan Moreau
Vuonna 2006 Moreau teki nelivuotisen jatkosopimuksen Oilersin kanssa, ja vältti näin vapaaksi agentiksi joutumisen. Kaudeksi 2007–2008 hänestä tuli Oilersin kapteeni. Seuraavan kauden jälkeen hänet palkittiin NHL:n humanitaarisella palkinnolla King Clancy Trophyllä. 30. kesäkuuta 2010 Columbus Blue Jackets poimi Moreaun waiwers-listalta seuraansa. Columbuksen kanssa Moreau teki vuoden sopimuksen joka oli arvoltaan kaksi miljoonaa dollaria. Moreau pelasi yhden kauden Blue Jacketsissa ja teki sitten vuoden sopimuksen Los Angeles Kingsin kanssa. Moreau pelasi kauden Kingsissä ja lopetti sen jälkeen uransa. Hän jatkoi kuitenkin NHL:ssä ja aloitti kesällä 2012 työt Montreal Canadiensin kykyjenetsijänä.
Club Atlético de Madrid B
Atlético Madrid B on perustettu vuonna 1963 ja toimiessaan vielä itsenäisenä seurana se tunnettiin nimillä Reyfra Atlético Club (1963–1970) ja Atlético Madrileño Club de Fútbol (1970–1991).
Toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Segunda Divisiónissa Atlético Madrid B debytoi kaudella 1980–1981, ja on parhaimmillaan sijoittunut sarjan toiseksi kaudella 1998–1999. Sarjanousu ei kuitenkaan ollut mahdollista, sillä edustusjoukkue pelasi jo Primera Divisiónissa ja säännöt eivät salli reservijoukkueen pelata samassa sarjassa kuin edustusjoukkue.
Simon Posford
Posford on Twisted Records -levy-yhtiön perustaja.
Roger Zelazny
Roger Zelazny (13. toukokuuta 1937 Euclid, Ohio, Yhdysvallat – 14. kesäkuuta 1995 Santa Fe, Yhdysvallat ) oli yhdysvaltalainen fantasia- ja tieteiskirjailija. Zelaznyn ensimmäinen scifinovelli julkaistiin 1962. Sf-yleisölle hän tuli tunnetuksi saatuaan kaksi Nebula-palkintoa ja yhden Hugo-palkinnon 1966. Vuonna 1969 Zelazny ryhtyi kokopäiväiseksi tieteis- ja fantasiakirjailijaksi. Zelazny oli 1960- ja 70-lukujen science fictionin uuden aallon keulakuvia Yhdysvalloissa yhdistämällä science fictioniin psykologisia ja yhteiskunnallisia aiheita.
Zelaznyn tieteisromaaneista on suomennettu Kujanjuoksu (1969), kertomus ydinsodan jälkeisestä maailmasta, jossa Helvetin enkeli, rangaistusvanki Hell Tanner kuljettaa ruttolääkettä läpi Amerikan mantereen. Zelazny on kertonut kirjoittaneensa kirjan tutkiakseen kysymystä, mitä merkitystä on sillä, tekeekö hyvä ihminen jotakin ylevistä syistä, vai siveetön itsekkäistä syistä.
Zelaznyn Amber-kirjoja on kaikkiaan kymmenen, joista viisi ensimmäistä kertoo prinssi Corwinin seikkailuista ja viisi jälkimmäistä hänen pojastaan Merlinistä. Sarjasta on suomennettu kaksi ensimmäistä osaa, Amberin yhdeksän prinssiä (1970) ja Avalonin luodit (1972). Alkuperäiseen sarjaan kuuluvat myös Sign of the Unicorn (1975), The Hand of Oberon (1976) ja The Courts of Chaos (1978).
Amber-kirjat
Toinen sarja:
Käppäselkä
Käppäselkä (myös Käppäli, Käppälinkylä; ; ) on kylä, maalaiskunta ja sen keskustaajama Karjalan tasavallan Kontupohjan piirissä Venäjällä. Taajama sijaitsee piirin pohjoisosassa Muurmannin radan varrella 65 kilometriä Kontupohjasta pohjoiseen. Kunnassa on 1 300, taajamassa 600 ja kylässä 45 asukasta (vuonna 2011).
Maantiede ja asutus
Käppäselän kunnan pinta-ala on 1 011,1 neliökilometriä. Se rajoittuu idässä Sungun, kaakossa Suurlahden, etelässä Tedjärven, lännessä Hirvaksen ja pohjoisessa Tšopinan maalaiskuntiin sekä koillisessa Karhumäen kaupunkiin. Pinta-alasta valtaosa on metsää ja noin 20 % vesialuetta.
Käppäselän taajaman ja kylän lisäksi kuntaan kuuluu Proletaarin (ven. Proletarka) taajama, Lehtiniemen (Listnavolok), Šäidämän (Šaidoma) ja Uunitsan kylät sekä Viikšjärven (Vikšezero) rautatieasema Keskustaajaman ohella suurimmat asutuskeskukset ovat sen vieressä sijaitseva vajaan 400 asukkaan Proletaari ja noin 200 asukkaan Uunitsa. Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan kunnan asukkaista 83 % on kansallisuudeltaan venäläisiä, 6 % karjalaisia, 5 % valkovenäläisiä, 2 % suomalaisia ja 2 % ukrainalaisia.
Historia
Käppäselän kylä mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1707. Ennen 1920-lukua se kuului Kontupohjan kuntaan. Vuonna 1926 Käppäselän kirkonkylässä oli 566 asukasta, joista lähes kaikki olivat venäläisiä. Nykyisen kunnan länsiosassa sijaitsivat pohjoisimmat lyydiläiskylät Palolampi (ven. Paloselga) ja Kortaš (Kartaši), jotka nykyään ovat autioina. Jatkosodassa vuosina 1941–1944 alue oli Suomen miehittämä. Asemataajama perustettiin vuonna 1944.
Liikenne, talous ja palvelut
Käppäselän taajamassa sijaitsee rautatieasema. Kunnan länsiosan kautta kulkee Pietarin ja Murmanskin välinen M18-valtatie, josta haarautuu maantie Käppäselän ja Uunitsan kautta Fedotovon kylään. Uunitsasta on linja-autoyhteys Kontupohjaan.
Kunnan talous perustuu metsä- ja kaivosteollisuuteen. Puunhankintaa harjoittaa Kontupohjan metsäteollisuuspiirin Käppäselän puunhankintayritys ja sahatavaran tuotantoa Uunitsassa sijaitseva Triada-niminen yritys. Kolme yritystä louhii diabaasia ja tuottaa sepeliä. Palolammella louhitaan liuskekiveä. Maatalouden merkitys on vähäinen.
Palveluihin kuuluu lastentarha, keskikoulu, kulttuuri- ja vapaa-ajankeskus kirjastoineen sekä pieni poliklinikka.
Nähtävyydet ja matkailu
Kunnan alueella sijaitsevat Bardovo III:n ja Vikšan kivikautiset asuinpaikat. Rakennusmuistomerkkeihin kuuluu autioksi jääneen Meloiguban kylän tsasouna. Uunitsassa on viipurilaisen kauppiaan Pjotr Beljajevin vuonna 1851 perustaman sahalaitoksen rauniot. Venäjän kansalaissodan ja toisen maailmansodan tapahtumista kertoo kaksi muistolaattaa ja muistoristi.
Seudun rikas ja puhdas luonto, Äänisen ja Šaidomajärven kauniit maisemat muodostavat edellytykset matkailun kehitykselle.
Ilkka Aro
Ilkka Juhani Aro (s. 19. helmikuuta 1955 Joensuu) on suomalainen näyttelijä. Hän on työskennellyt Vaasan Kaupunginteatterissa vuodesta 1987 lähtien. Syksyllä 2013 Aro siirtyi Porin teatteriin.
Bisfenoli A
Bisfenoli A eli BPA (4,4'-dihydroksi-2,2-difenyylipropaani) on muoviteollisuuden laajasti käyttämä monomeeri, josta polymeroimalla tehdään polykarbonaattimuovia ja epoksihartsia. Bisfenoli A:n leimahduspiste on 207 °C (o.c.) ja itsesyttymislämpötila 600 °C. BPA esiintyy vapaana monomeerina kuiteissa ja muissa lämpöpapereissa.
Haitallisuus
On epäselvää, aiheuttaako bisfenoli A syöpää. Sitä käytetään monissa kulutustuotteissa, ja sille altistuminen on laajaa. Bisfenoli A:n on todettu vaikuttavan hormonitoimintaan, immuunijärjestelmään ja aiheuttavan erektiohäiriöitä. BPA on yksi niistä aineista, jotka reagoivat elimistössä hormonin tavoin (niin sanottu hormonihäirikkö). BPA jäljittelee estrogeeneihin kuuluvaa estradiolia eli se toimii ksenoestrogeeninä.
Suppean tutkimuksen mukaan autististen lasten elimistö ei poista bisfenoli A:ta yhtä tehokkaasti kuin muiden. Osalla lapsista autismioireet olivat sitä vakavampia, mitä heikompi heidän kykynsä poistaa bisfenolia oli.
Käyttörajoitteet
Bisfenoli A:ta sisältäviä muoveja käytetään muun muassa säilyketölkkien ja lasten tuttipullojen sisäpinnoitteena, joka suojelee elintarviketta bakteereilta pitkän säilytyksen aikana. Sitä liukenee elintarvikkeeseen kuumennettaessa sekä UV-säteilyn, happojen tai emästen vaikutuksesta.
Aine on kielletty EU-maista Tanskassa ja Ranskassa (11/2010), Kanada luokitteli aineen myrkylliseksi lokakuussa 2010. Myös Kiina on kieltänyt aineen käytön lapsille tarkoitetuissa tuotteissa. Yhdysvalloissa jätettiin kansalaisadressi sen kieltämiseksi, mutta Yhdysvaltain elintarvike- ja lääkevirasto FDA ei myöntynyt kieltoon todeten maaliskuun lopussa 2012, että kemikaalin vaaroista ei ole riittävää tieteellistä näyttöä.
Suomessa
Suomessa bisfenoli A on hyväksytty käytettäväksi elintarvikemuovin raaka-aineena. Sille asetettu ainekohtainen siirtymäraja-arvo eli enimmäissiirtymä muovituotteesta elintarvikkeeseen on 0,6 mg/kg. Siedettävä päiväsaanti on 0,05 mg henkilön painokiloa kohti vuorokaudessa. BPA:ta sisältävien tuttipullojen valmistaminen kiellettiin Suomessa vuoden 2011 maaliskuun alusta ja myynti 2011 kesäkuun alusta EU:n asetuksella.
Valmistus
Bisfenoli A:ta valmistetaan nykyisin suuria määriä maailmanlaajuisesti. Vuonna 1980 sitä valmistettiin miljoona tonnia ja 2009 yli 2,2 miljoonaa tonnia.
Bisfenoli A:n syntetisoi ensimmäisen kerran venäläinen kemisti A. P. Dianin vuonna 1891. Yhdistettä valmistetaan kondensaatioreaktiossa, missä yksi yksikkö asetonia (josta tulee nimen "A") ja kaksi yksikköä fenolia reagoivat voimakkaan hapon (kuten suolahappo) toimiessa katalyyttina.
Jenny Pajunen
Jenny Pajunen kiinnostui politiikasta kotelotehtaassa työskennellessään. Hän meni naimisiin SKP:hen kuuluneen Paavo Pajusen kanssa, keräsi rahaa Vankien Apu -järjestölle sekä oli mukana lausuntakuorossa ja Helsingin Työväen Näyttämöllä. Paavo Pajusen lähdettyä vapaaehtoisena Espanjan sisällissotaan Jenny Pajunen oli perustamassa Espanjaan lähteneiden omaisten huoltoyhdistystä. Myös Jenny olisi halunnut lähteä Espanjaan, mutta SKP ei halunnut lähettää naisia sotimaan. Myöhemmin hän julkaisi Paavon Espanjasta lähettämiä kirjoituksia muistelmateoksessa Espanja, sinä nuoruutemme. Vuonna 1940 Jenny Pajunen oli Soihtu-lehden toimistonhoitajana.
Talvisodan alettua rintamalle viety Paavo Pajunen loikkasi Neuvostoliiton puolelle ja Jenny Pajunen pidätettiin ja vietiin turvasäilöön. Sodan jälkeen Jenny Pajunen toimi lehti- ja radiotoimittajana, kirjoitti pakinoita ja julkaisi myös muutamia kirjoja.
Yhteisötaide
Yhteisötaide (, community-engaged art tai social art) on 1990-luvulta yleistynyt taiteen suuntaus, jossa taidetta tehdään jonkin yhteisön ehdoilla, yhteisön jäsenten kanssa ja heitä varten.
Kuvataiteen kentällä yhteisötaide-käsite vakiintui 1990-luvun loppupuolella. Yhteisötaide toteutetaan yleensä projekteina, tapahtumina tai työpajoina. Taiteilija on tapahtuman, teoksen tai ilmiön tuottaja tai ohjaaja.
Yhteisötaiteen eräänä edelläkävijänä voi pitää saksalaista Joseph Beuysia, joka loi 1960-luvulla käsitteen Yhteiskunnallinen kuvanveisto ja toteutti esimerkiksi teoksen 7 000 tammea, jossa vuonna 1982 istutettiin tammia saksalaiseen Kasselin kaupunkiin documenta 7 -näyttelyn yhteydessä.
Yhteisötaide onkin sukua ympäristötaiteelle ja performanssille, jotka molemmat pyrkivät usein pois taidegallerioista ja taidemuseoista. Taiteenalasta on käytetty myös nimityksiä "osallistuva taide" ja "sosiaalinen taide". Yhtymäkohtia yhteisötaiteelle voisivat olla myös taidesosiologia ja taidekasvatus.
Yhteisötaiteen tuloksia kutsutaan yhteisötaideteoksiksi tai yhteisöteoksiksi.
Yhteisötaiteen taustaa Suomessa
Suomessa kansalais- ja työväenopistot ovat edistäneet yhteisöllistä luovuutta jo 1900-luvun alusta asti. Taiteeksi näitä asioita ei kuitenkaan ole luokiteltu, vaan niitä on ehkä enemmänkin pidetty käsityön jatkumoon kuuluvana harrastajataiteena. 1960-luvulla kansainvälisessä taide-elämässä alkoi tapahtua suuria murroksia ja taide alkoi tulla ulos museoista. Suomalainen taide-elämä oli vielä melko pysähtynyttä. Yhteisötaiteellisten ideoiden ainoa toimintaympäristö oli underground-kulttuuri, joka myös antoi uusille taidemuodoille anarkistisen leiman.
Video ja yhteisötaide
Videon ja videotaiteen merkitys on tärkeä niin yhden taiteilijan ajattelussa kuin yhteisötaiteenkin välineenä. Vuonna 1971 Vanhalla ylioppilastalolla Elonkorjaajien järjestämässä Intermedia-tapahtumassa Erkki Kurenniemi esitteli Dimi-O videoteoksen, jossa videokamera reagoi sen edessä olevan henkilön liikkeisiin ja muutti ne ääneksi. Dimi-O oli edelläkävijä suomalaisessa videotaiteessa, interaktiivisessa taiteessa ja yhteisötaiteessa. Videotaiteen ja performanssin yhdistelmät ovat tuoneet uusia ulottuvuuksia kollektiiviselle luomiselle. Esimerkkejä Suomessa ovat tästä vuonna 1982 Lehtimäen ympäristötaidesymposiumissa Turppi-ryhmän performanssin pohjalta syntynyt Earth Contacts -videoteos sekä Homo $ -ryhmän samantapaiset teokset. Video on tiivistänyt performanssin esittäjineen konkreettiseksi yhdeksi kokonaisuudeksi ja teokseksi. Itse performanssi on ehkä enemmänkin esitys, jota ei voi täysin luokitella kuvataiteelliseksi teokseksi.
Happening yhteisötaiteen kehityksessä
Yhteisötaiteen kehitykseen vaikuttivat merkittävästi happeningit, jotka edelsivät performansseja. Happeningin käsite otettiin käyttöön ensimmäistä kertaa New Yorkissa vuonna 1959. Happeningin ideana oli yhdistää toisistaan erilleen joutuneita taidetta ja elämää, haluttiin saada katsojat mukaan teokseen. Suomeen happeningit rantautuivat vuonna 1963, jolloin Helsingin Taidehallissa Suomi rakentaa –näyttelyn avajaisissa nähtiin happeningin kaltainen teos, jossa avajaisissa esiintyneet soittajat oli sijoitettu eri saleihin ja musiikki kiersi soittajalta soittajalle. Tällöin teoksen vastaanottoon vaikutti vastaanottajan sijainti, eli teoksen kokonaisvaltainen tulkitseminen oli mahdotonta. Teoksen organisoijana toimi säveltäjä Henrik Otto Donner, joka oli myös järjestämässä samana vuonna Street Piece: Helsinkiä, ensimmäistä oikeaa ”esteettisesti ohjelmoitua” happeningia Suomessa.
Yhteisötaidetta lähellä olevia poliittisia taidesuuntauksia
Taidehistorian aikana on ollut paljonkin yhteisöllistä toimintaa. Poliittisen avantgarden käsite syntyi 1800-luvun alussa Ranskassa, jonka jälkeen syntyi taiteen avantgarden käsite 1863. Jotkut modernismin avantgardesuuntaukset sanoutuivat irti politiikasta, mutta toiset, kuten Italian futuristit halusivat vaikuttaa myös yhteiskuntaan.
Situationistinen internationaali perustettiin 1957 ranskalaisena marxilaisälymystön ryhmittymänä. Liike toimi lähinnä Pariisissa ja suunnitteli mittavia sosiaalisia ja poliittisia muutoksia. 2000-luvun alussa nosti päätään artivismi, joka kehittyi rinnan anti-globalisaatio-liikkeen sekä sodanvastaisen liikehdinnän kanssa. Artivisti ajaa usein poliittista asiaansa taiteen keinoin ja artivistisella toiminnalla on samankaltaisia piirteitä yhteisötaiteen kanssa, kuten teosten toteuttaminen projekteina, tapahtumina tai työpajoina.
One & Other
thumb|300px|Lontoon Trafalgarin aukiolla sijaitsevan neljännen veistosjalustan Antony Gormleyn One & Other yhteisöteokseen osallistuu 2 400 tekijää.
Englantilaisen kuvanveistäjä Antony Gormleyn teos One & Other voitti Lontoon kaupungin järjestämän Trafalgarin aukion niin sanotun Neljännen veistosjalustan kilpailun kesällä 2008 yhdessä Yinka Shonibaren teoksen kanssa. Neljäs veistosjalusta on ollut tyhjänä aukion rakentamisesta, vuodesta 1841 asti. Sitä alettiin käyttämään nykytaiteen teoksia varten vuonna 1998. Väliaikaisilla veistoksillaan jalustalla ovat olleet Mark Wallingerin, Bill Woodrown ja Rachel Whitereadin, Mark Quinnin sekä Thomas Schütten teokset.
Teos alkoi 6.7. ja päättyy 14.10.2009. Televisiokanava SkyArts taltioi ja arkistoi kaikki osallistujat, joiden osuudet lähetetään suoratoistolähetyksenä internetissä. Elokuvaohjaaja Mike Figgis tekee dokumentin projektista.
Savi ja kollektiivinen keho, 2009
Ihmisiä kutsuttiin työstämään teoksia sadan tonnin painoisesta savikuutiosta kuvanveistäjä ja kuvataiteilija Antony Gormleyn organisoimassa yhteisöteoksessa Savi ja kollektiivinen keho Helsingin Kaisaniemen kentällä maalis-huhtikuussa 2009. Työskentely tapahtui ilmoittautumisten perusteella neljän tunnin jaksoissa ja tekijöitä oli yli 1 300. Valmistuneet teokset olivat nähtävillä neljän päivän ajan työskentelypaikalla, joka oli valkoinen kuplahalli. Tapahtuma oli osa Pro Arte -säätiön toteuttamaa Ihme-projektia.
Valituskuoro, 2006 alkaen
Ars 06 näyttelyssä Helsingissä esitettiin video Tellervo Kalleisen ja Oliver Kochta-Kalleisen yhteisöteoksesta Birminghamin ensimmäinen Valituskuoro. Birminghamissa Englannissa kysyttiin ihmisiltä, mistä he haluavat valittaa. Valituksista koottiin ja sävellettiin laulu kuorolle, jota se esitti eri paikoissa Birminghamissa. Vastaavaa teosta alettiin toteuttaa myöhemmin eri puolilla maailmaa, muun muassa eri puolilla Euroopassa, Yhdysvalloissa ja Aasiassa. Singaporessa valituskuoro päätti perua kaikki julkiset esiintymiset. Viranomaiset eivät antaneet lupaa esitykselle, koska kuorossa oli muutamia jäseniä, jotka asuivat pysyvästi Singaporessa, mutta eivät olleet kaupunkivaltion kansalaisia. Myöskään kuoron Malesiassa syntyneelle johtajalle, sekä taiteilijoille Tellervo Kalleinen ja Oliver Kochta-Kalleinen ei annettu esiintymislupaa.
Kuiskauksia, 2005–2006
Maiju Ahlgrén toteutti Jorvin sairaalaan vuosina 2005–2006 Kuiskauksia -ympäristö ja -yhteisötaideteoksen. Teoksen ideana oli järjestää sairaalassa olosuhteet, joissa toimivat eräänlaiset yllätysarpajaiset. Arpajaisvoittona oli ajatus. Ajatukset olivat omia, lainattu kirjoista ja lauluista. Ne olivat sellaisia ajatuksia, joihin saattoi ajatella kertyneen elämänkokemuksen myötä syntynyttä viisautta ja vapautta.
Teoksen tarkoituksena oli luoda yhteyden tunnetta yli rajojen. Tarkoituksena oli myös saada laitosarkeen mahdollisuus yllätyksiin ja sattumaan. Se tarjosi potilaille ja henkilökunnalle väylän maailmaan, joka on kaikille ihmisille yhteinen, onpa sitten sairas tai terve. Teos on välittämisen ele.
Ilmainen aamiainen, 1994
Minna Heikinahon Ilmainen aamiainen on yksi Suomen tunnetuimmista yhteisötaiteen teoksista. Heikinaho piti Kuvataideakatemian loppunäyttelyn tarjoamalla ilmaista ateriaa kesän 1994 ajan Helsingin Hämeentie 6:ssa sijaitsevassa liikehuoneistossa. Teos oli esillä pahimpana lamakautena. Teoksellaan Heikinaho halusi luoda tilan, jossa hän pystyi pohtimaan kävijöiden synnyttämiä merkityksiä, sekä määrittelemään itseään suhteessa arkeen ja taiteeseen. Ilmaisella aamiaisella hän halusi rakentaa asioita itsestään ulospäin eikä sisäänpäin niin kuin tavallisesti tapana on. Julkisessa sanassa teos määriteltiin "tilataiteeksi", "sosiaaliseksi eleeksi", milloin miksikin. Teos aiheutti hämmennystä, koska sitä oli vaikea sijoittaa mihinkään perinteiseen taiteen kaanoniin.
Lapin yliopiston Kide-lehdessä Heikinaho sanoo. että yhteisötaide on erilaisuuden etsimistä ja uudenlaisen taiteilijaidentiteetin luomista uuden nimikkeen alla. Yhteisötaide on toimintaa suhteessa ympäristöön ja sen ihmisiin, ihmisten mukaanottamista taiteelliseen prosessiin. Ihmiset voivat olla osana teosta tai sitten he voivat olla tekijöinä myös itse. Yhteisötaide nostaa esiin arkipäivän kysymyksiä taiteen kielen kautta sekä toisaalta hahmottaa taiteilijan roolissa tapahtuneita muutoksia.
Yhteisötaiteen kritiikki
Kulttuuritutkija Hanna Kuuselan mukaan pitäisi olla tarkkana siitä, milloin yhteisöllisyyttä käytetään hyväksi ja milloin taiteella halutaan rakentaa jotain uutta tai parempaa. Huomiota saaneena yhteisöllisyysteoksena Kuusela mainitsee romaanin Pirunmeri, jota kirjoitettiin joukkovoimalla ja jota markkinoitiin yhteisöllisenä teoksena. Kuuselan mukaan ”Pirunmeren kohdalla sanottiin, että koko Suomi kirjoittaa, mutta lopulta siinä keskeisessä roolissa oli pari firmaa, jotka ohjasivat lopputulosta.”
Kuusela kirjoittaa kirjassaan Kollaboraatio, yhteistekijyys nykykirjallisuudessa ja taiteessa, että jopa kaikkein konservatiivisimmat yksilöä korostavat instituutiot ovat nyt yhteistyön valtaamia. Amos Rexn avajaisnäyttelyssä teamLab yleisö osallistui piirtämällä liskoja. Kuusela tulkitsi, että hyödyn saaja ei ole liskoa piirtävä pikkulapsi, vaan japanilainen megasuosittu taidekollektiivi. Kiasman Visitorsista käytetyt ylisanat kertoivat tutkijan mukaan siitä, että yhteisölliset hankkeet lupaavat yleensä aika paljon, mutta pystyvätkö ne vastaamaan lupauksiinsa.
Kuuselan mukaan jokaisen teoksen kohdalla kannattaisi kysyä, edistääkö teos yhteistä hyvää vai käytetäänkö yhteisöllisyyttä vain hyväksi.
Vuoden 2021 Turner-palkinto
Vuoden 2021 Turner-palkinnon kaikki viisi ehdokasta olivat taideyhteisöjä, eikä mukana ollut yhtään taiteilijaa yksilönä. Kollektiivien valinta kuvastaa sitä, että aikaisemman vuoden kuluessa vain harvoilla taiteilijoilla oli mahdollisuus esittää mitään julkisesti. Se sai palkintotuomarit keskittymään taiteilijoiden ryhmiin, jotka ovat pystyneet osoittamaan työnsä yhteisöllisyyttä, eikä aina taidegallerioiden piirissä.
Curriculum
Curriculum voi viitata
Luettelo tavaratuonnin arvosta maittain
Luettelo perustuu CIA:n World Factbookissa julkaistuun arvioon. Tuonti on ilmoitettu Yhdysvaltain dollareissa toimitusehdolla vapaasti aluksessa (FOB)
Telica
Telican viimeisin suurempi purkaus tapahtui 1948, mutta yhtenä Nicaraguan aktiivisimmista tulivuorista se on kokenut vuosien aikana useita pienempiä purkauksia. Vuonna 1999 tapahtuneen purkauksen aikana alueen asukkaita evakuoitiin pois purkauksen tieltä. Telican viimeisin purkaus tapahtui tammikuussa 2007. Vuorella havaittiin räjähdyksiä ja se syöksi ulos kaasua ja tuhkaa.
Jude Watson
Jude Watson (oik. Judy Blundell) on lasten- ja nuortenkirjailija, joka on kirjoittanut useita Tähtien sota -kirjoja. Watsonin Jedioppilas-sarjan suomentaminen lopetettiin kahdeksannen osan jälkeen.
Suomentamattomat kirjat
Lisäksi on ilmestynyt kaksi ”Jedi Apprentice Special Edition” -kirjaa (Deceptions, 2001 ja The Followers, 2002), jotka toimivat siltana Jedioppilas- ja Jeditehtävä-sarjojen välillä.
Albert Ortel
Albert Ortel (myös Albert Oertel) on kuvitteellinen saksalainen agentti, joka tarinassa esiintyi sveitsiläisenä kelloseppänä. Hänellä kerrottiin olleen aktiivinen rooli valmisteltaessa liittoutuneiden Scapa Flow'n tukikohtaan tekemää hyökkäystä, jossa Günther Prienin komentama sukellusvene U-47 upotti 14. lokakuuta 1939 Britannian laivaston taistelulaivan HMS Royal Oakin. Scapa Flow|thumb
Tarina
Orkneysaarten pääsaarella Pomonalla sijaitsevaan Kirkwalliin ilmaantui vuonna 1927 sveitsiläinen Albert Ortel, josta tuli paikallisen kellosepän Dennis Eynhallow'n apulainen. Myöhemmin Ortel avasi kaupunkiin oman kello- ja matkamuistomyymälän. Ortel oli kaupunkilaisten keskuudessa suosittu ja toisaalta hyvin kiinnostunut uudesta elinympäristöstään. Erityisenä kiinnostuksen kohteena oli Scapa Flow'n lahti ympäristöineen. Scapa Flow'ssa sijaitsi Britannian laivastotukikohta.
Saatuaan selville, että Hoxansalmea (englanniksi Sound of Hoxa, saksaksi Hoxa Sund) suojaavaa sukellusveneverkkoa huolletaan lokakuussa 1939 Ortel lähetti asiaa koskevan viestin yhteyshenkilölleen, joka informoi asiasta tiedustelujohtaja, amiraali Wilhelm Canarista. Kun sukellusvene U-47 saapui 14. lokakuuta 1939 Pomona-saaren itärannalle, Ortel, tarinassa oikeasti saksalainen kapteeni Alfred Wehring, antoi sille sovitut valomerkit ja nousi alukseen. Wehringillä oli mukanaan 12 vuoden aikana laatimansa piirrokset Scapa Flow'sta ja lähivesistöistä. Samana yönä U-47 torpedoi Royal Oakin.
Tarinan havaitut ristiriidat
Tarina sukellusveneen Royal Oakin ankkuripaikalle opastaneesta vakoojasta esiintyy Curt Riessin 16. toukokuuta 1942 Saturday Evening Postissa ilmestyneessä artikkelissa "Hitler's U-Boat Espionage". Tarinaa kehitteli edelleen Kurt D. Singer vuonna 1945 ilmestyneen teoksensa Spies and traitors in World War II luvussa "The Man Who Really Sank the Royal Oak". Vielä 20 vuotta Riessin ensiversion jälkeen Bengtsson (1962) luonnehti episodia osoitukseksi "sekä saksalaisen vakoilijan uskomattomasta kärsivällisyydestä että hänen naapuriensa yhtä uskomattomasta naiiviudesta".
Tutkijat (kuten Nigel West, Wolfgang Frank, Alexander McKee ja Gerald Snyder) ovat voineet todeta, ettei Wehringin tai Ortelin kaltaista henkilöä ole asunut saarilla väitettynä tapahtuma-aikana. Osa tarinaa on, että osoittaakseen uskollisuuttaan uudelle isänmaalleen Ortel haki Britannian kansalaisuutta ja sai sen 1932, mutta siitä ei ole todisteita. Ei liioin ole voitu todeta kellosepänalalla olleen Ortelin kaltaista henkilöä. Sukellusvene U-47:n miehistön jäsenet vakuuttivat vuonna 1976, ettei Royal Oakin upottamiseen johtaneessa operaatiossa ollut mukana vakoojaa. Sukellusveneen käyttämä reitti ankkuripaikalle löytyi tiedustelulennoilla otettuja kuvia analysoimalla.
Suomenvuohi
thumb|Suomenvuohi nousee puuta vasten. Suomenvuohi on ainoa suomalaisperäinen vuohirotu. Suomenvuohi kasvattaa talveksi pitkän talvikarvan. Väriltään suomenvuohet voivat olla muun muassa valkoisia, mustia, ruskeita, harmaa tai kirjavia. Suomenvuohen karva on tiheää ja pitkää, varsinkin selässä ja reisissä. Kuttu painaa aikuisena keskimäärin 40-60 kg ja pukki 50-70 kg. Suomenvuohi on sukua muille pohjoismaisille alkuperäisvuohiroduille. Sen säkä on noin 40-80 cm korkea. Suomenvuohi voi olla sarveton tai sarvellinen. Se elää noin kymmenvuotiaaksi, jotkut taas vielä vanhemmaksi. Suomenvuohia arvioidaan olevan Suomessa noin 6 500.
Varpaan keskinivel
Varpaan keskinivel muodostuu varpaan tyvijäsenen ja keskijäsenen välille. Kavio- ja sorkkaeläimillä niveltä kutsutaan kehäniveleksi.
Nick Holmes
Nick Holmes (s. 7. tammikuuta 1971 Halifax ) on englantilainen laulaja, joka on toiminut englantilaisen Paradise Lost -yhtyeen laulusolistina vuodesta 1988. Holmes aloitti uransa death metal -murinan ja ärjähtelyn voimin, mutta vaihtoi myöhemmin asteittain tyyliä, siirtyen "puhtaaseen" lauluun. Holmes kirjoittaa kaikki yhtyeensä sanoitukset.
Holmes on naimisissa. Elämänkatsomukseltaan Holmes on ateisti.
Syksyllä 2014 Holmes liittyi laulajaksi Bloodbath -yhtyeeseen.
Kolojärvi
Kolojärvi on Jämsän pohjoisosassa sijaitseva kahdeksan hehtaarin laajuinen järvi. Etäisyys Jämsän keskustasta on 24 kilometriä luoteeseen ja Tampereelta 86 kilometriä koilliseen.
Maantiede
Kolojärven pituus on puoli kilometriä. Järvi on saareton, rannat ovat enimmäkseen metsämaata, pohjoisessa avautuu pieni maatalousmaisema. Kolojärvi sijaitsee Valkeajärven pohjoispuolella ja Pirttijärven länsipuolella. Kolojärven länsi- ja luoteispuolella on metsälampia, kuten Koivujärvi. Kolojärven eteläkolkasta lähtee laskuoja etelään.
Kolojärvi kuuluu Valkeajärven valuma-alueeseen, joka on kolmannen jakovaiheen vesistö. Se ulottuu Valkeajärveltä luoteeseen lähelle Keuruun rajaa. Toinen jakovaihe on Jämsänjoen alue ja ensimmäinen on Jämsän reitin valuma-alue. Päävesistönä on Kymijoen vesistö.
Ken Masters
Ken Masters on Capcomin luoma videopelihahmo Street Fighter -pelisarjassa. Hän on pelisarjan päähahmon Ryun paras ystävä ja lähin kilpakumppani. Ken on 175 senttimetriä pitkä ja painaa 72 kg.
Videopeli historia
Alun perin Ken Masters perustui samaan hahmomalliin kuin Street Fighter -sarjan maskottihahmo Ryu, joten heidän liikkeensä olivat täysin samanlaisia. Tarkoitus oli saada mahdollisuus tasavertaiseen "peiliotteluun", jossa vastustaja olisi aivan samanlainen omaan hahmoonsa nähden.
Street Fighter II: Champion Editionin myötä Capcom muutti "yläkoukkuveljeksiä" hieman. Syy tähän oli Street Fighter II: Champion Editionin kahden saman taistelijan ottelut toisiaan vastaan (esimerkiksi Zangief vs. Zangief). Tämän takia olisi ollut turhaa pitää kahta identtistä taistelijaa riveissä, joten Ryun ja Kenin liikkeitä muunneltiin hieman. Ryulle annettiin vahvemmat Hadokenit ("tulipallo" tai suoraan käännettynä "aaltoliikenyrkki") ja vahvempi Tatsumakisenpukyaku ("hurrikaanipotku" tai "pyörivä hurrikaanipotku"), joka pystyi kaatamaan vastustajan yhdellä iskulla. Vastaavasti Ken sai enemmän kantomatkaa Shoryukeniinsä ("lohikäärmenyrkki" tai "nouseva lohikäärmenyrkki") ja nopeamman Tatsumakisenpukyakun. Tämän vuoksi Ken oli heikompi, mutta nopeampi kuin Ryu; vaikka monet väittävät, että heissä ei ole mitään eroa, nämä pienet erot ovat loppujen lopuksi valtavia.
Super Street Fighter II:ssa Kenin yhtäläisyydet Ryuhun vain vähenivät, kun hänelle annettiin liekehtivä Shoryuken. Syy tähän oli Champion Editioninissa ilmennyt ohjelmointivirhe, jossa Ryun Hadoken muuttui punaiseksi. Aluksi tätä luultiin erittäin salaiseksi liikkeeksi, mutta Capcom tähdensi, että kyseessä oli pelkkä virhe. Tästä virheestä tehtiin kuitenkin liike Ryulle SSF II:een ja koska Ryu sai uuden liikkeen, annettiin Kenillekin uusi liike. Kenin uusi liike oli Shoryuken, joka sai vastustajan syttymään tuleen. Liike on kuin mikä tahansa muukin Shoryuken, mutta vahvempi.
Seuraavassa Street Fighter II -sarjan pelissä, Super Street Fighter II Turbossa, esiteltiin "Super Combot", joissa voitiin laukaista erittäin tappava liike, jos pelaajalla oli tarpeeksi supervoimaa. Ken sai liikkeen nimeltä Shoryu Reppa ("nouseva lohikäärme-pyörremyrsky" tai "nouseva lohikäärmesarja"), jossa hän tekee peräkkäin kolme Shoryukenia. Ken sai myös muutaman erilaisen liikkeen, mutta silti vain tavallisen potkuliikkeen kuten jalanpudotuksen.
Street Fighter III:een mennessä Ken on saanut useita eri nimikkoliikkeitä, kuten jo mainitun Shoryu Reppan, Shinryukenin (Lohikäärmejumalanyrkki) ja Shippujinraikyakun (Ukkossalamapotku), jotka hän sai Street Fighter Alpha -sarjasta. Street Fighter EX3:ssa Kenillä oli myös ”Meteor Combo” nimeltään ”Kuzuuryu Reppa”, joka on kolmen jo edellä mainitun Super Combon sekoitus.
Elämäkerta
Ken syntyi 14. helmikuuta (joka tunnetaan myös ystävänpäivänä) vuonna 1965 Yhdysvalloissa. Kenin sukujuuret ja etnisyys ovat monikulttuurisia, koska hänen isänsä on puoliksi valkoihoinen ja puoliksi japanilaissyntyinen ja hänen äitinsä on kokonaan japanilaissyntyinen. Kenin ollessa noin 12-vuotias hänen rikas hotellipohatta isänsä päätti pojan tarvitsevan opetusta itsekurista, ettei hänestä tulisi hemmoteltua kakaraa, joka eläisi Masters suvun omaisuudella. Tämän myötä isä lähetti Kenin Japaniin parhaan ystävänsä salaperäisen karatemestarin Goukenin luokse. Aluksi Ken oli erittäin haluton oppimaan Goukenin opetuksia ja halusi palata takaisin Yhdysvaltoihin, mutta alkoi myöhemmin kunnioittamaan mestariaan. Ken ystävystyi myös Goukenin adoptiopojan Ryun kanssa.
Kenin täyttäessä 23 vuotta, Gouken päätti että molemmat hänen oppilaansa olivat kasvaneet ja oppineet riittävästi ollakseen hyviä taistelijoita, jonka myötä he saisivat lähteä omille teilleen. Ryu päätti matkustaa ympäri maailmaa jatkaakseen harjoitteluaan, kun taas Ken oli iloinen saadessaan palata takaisin kotimaahansa. Paluun myötä hän otteli useissa eri taistelulajien turnauksissa pitkin Yhdysvaltoja, voittaen myös suurimman osan niistä.