cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Burgasin kansainvälinen lentoasema
Burgasin kansainvälinen lentoasema (IATA: BOJ, ICAO: LBBG), bulgariaksi Летище Бургас) tunnetaan myös nimellä Sarafovo Airport, on Burgasin kaupungissa sijaitseva lentokenttä, noin 10 kilometriä kaupungin keskustasta Bulgariassa.
Lentokentällä on yksi, 3200 metriä pitkä kiitotie.
Ford Galaxy
Ford Galaxy on Fordin vuodesta 1995 lähtien valmistama suurikokoinen tila-automalli.
Ford Galaxy I (1995–2006)
Galaxyn moottorit olivat enimmäkseen Volkswagenilta, kuten muutkin mekaaniset osat. Bensiinimoottoreista tarjolla olivat aluksi Ford Mondeon 2,0-litrainen (115 hv) ja Volkswagenin 2,8 VR6 (174 hv). Dieselmoottori oli 1,9 TDI (90 hv) Volkswagenilta. Automaattivaihteistot olivat Volkswagenin nelivaihteisia, viisivaihteiset manuaalit taas Fordin omia. Myöhemmin VR6-moottorin yhteyteen tuli saataville Volkswagenin Syncro-nelivetojärjestelmä, mutta se poistui valikoimasta vuoden 2000 alussa.
Vuoden 1997 alussa bensiinimoottorivalikoima laajeni Fordin 2,3-litraisella (145 hv). Saman vuoden lopussa esiteltiin myös 110-hevosvoimainen TDI. vasen|pienoiskuva|250x250px|Ensimmäisen sukupolven facelift-malli. Galaxy koki keväällä 2000 kasvojenkohotuksen, jossa sen ulkoasua muutettiin uuden New Edge Design -muotoilukielen mukaiseksi. Myös sisustusta uusittiin ja laatuvaikutelma oli aiempaa korkeatasoisempi. 2,8 VR6:n teho nousi 204 hevosvoimaan, ja manuaalivaihteisto oli sen yhteydessä kuusi- ja automaatti viisiportainen. Dieselmoottori muuttui pumppusuutintyyppiseksi, ja sen teholukema oli nyt 115 hevosvoimaa. Loppuvuonna 2002 tuli myös 130-hevosvoimainen, ja vuoden 2005 alussa 150-hevosvoimainen versio. Kaikissa dieseleissä oli vakiona kuusivaihteinen manuaalivaihteisto, mutta 115-hevosvoimaisen sai halutessaan viisiportaisella automaatilla varustettuna.
Ford Galaxy II (2006–2015)
Toisen sukupolven Galaxy esiteltiin keväällä 2006 Geneven autonäyttelyssä. Malli on edeltäjäänsä suurempi ja kokonaan Fordin itse suunnittelema. Se perustuu samalle pohjalevylle kuin Ford Mondeo ja Volvon S80- ja V70-mallit. Aikaisemman sukupolven Galaxyn kokoluokkaan kilpailemaan Ford esitteli pienemmän tila-auton nimeltä S-Max. Verrattuna S-Maxiin Galaxyssa on käyttökelpoisempi tavaratila katon muodon ansiosta, enemmän säilytyslokeroita sekä kiskoilla olevat kolmannen rivin istuimet. Mallin yksi kilpailuetu on mahdollisuus taittaa toinen ja kolmas istuinrivi niin, että lattiasta muodostuu täysin tasainen.
Vuoden 2006 Euro NCAP -kolaritestistä Galaxy sai tulokseksi täydet viisi tähteä.
Vuonna 2010 esiteltiin uudistetut mallit S-Maxista ja Galaxystä. Ulkonäkömuutoksia tuli erityisesti keulaan, jossa ilmanottoaukko oli aikaisempaa voimakkaammin esillä. Takavalot vaihtuivat LED-valoihin. Uusia sisäverhoilumateriaaleja tuli tarjolle, lisäksi myös kuolleen kulman valvontajärjestelmä. vasen|pienoiskuva|250x250px|Toisen sukupolven facelift-malli. Moottoriosastolla uutta oli 2,0 litran (203 hv) EcoBoost-bensiinimoottori, jonka yhteydessä oli aina kuusiportainen PowerShift-kaksoiskytkinvaihteisto. Saman vaihteiston sai valinnaisena myös dieselmoottorien yhteyteen. 2,0-litraisten TDCi-moottoreiden tehovaihtoehdot olivat nyt 140 ja 163 hevosvoimaa, ja 2,2 TDCi:n teholukema nousi 200 hevosvoimaan. 2,3-litrainen bensiinimoottori siirtyi syrjään EcoBoostin tieltä.
Vuodenvaihteessa 2010–2011 esiteltiin lisäksi 1,6-litrainen (160 hv) EcoBoost ja 1,6 TDCi (115 hv).
Ford Galaxy III (2015–)
Uudet Galaxy- ja S-Max-mallit esiteltiin Pariisin autonäyttelyssä syksyllä 2014. Ne perustuvat samalle pohjalevylle kuin Ford Mondeo- ja Edge-mallit. Galaxya valmistetaan S-Maxin ja Mondeon kanssa samalla tehtaalla Espanjan Valenciassa.
Moottorivalikoimassa ovat 1,5- (160 hv) ja 2,0-litraiset (240 hv) EcoBoost-bensiinimoottorit sekä dieselvaihtoehtona 2,0 TDCi (120/150/180/210 hv). Tehokkaampi bensiinimoottori on aina varustettu kuusivaihteisella automaattivaihteistolla ja 180- ja 210-hevosvoimaiset dieselit kuusivaihteisella PowerShift-kaksoiskytkinvaihteistolla. Sen saa halutessaan myös 150 hevosvoiman versioon. Neliveto on saatavana 150- ja 180-hevosvoimaisten dieselmoottorien yhteyteen.
Varustetasot ovat Suomessa Trend ja Titanium.
Trend-mallissa on vakiovarusteina seitsemän turvatyynyä, ESP, 17 tuuman teräsvanteet pölykapselein, etusumuvalot, päiväajovalot, lämmitettävä tuulilasi, radio/CD-soitin kahdeksalla kaiuttimella ja 4,2 tuuman värinäytöllä, avaimeton käynnistys, kaksivyöhykkeinen automaatti-ilmastointi, sähköikkunat edessä ja takana, kauko-ohjattu keskuslukitus, lämmitettävät sähköpeilit sekä nahkaverhoiltu ohjauspyörä ja vaihteenvalitsimen nuppi.
Titaniumissa on lisäksi 17 tuuman kevytmetallivanteet, LED-päiväajovalot, kromilista ikkunalinjassa, kromattu etusäleikkö, tuulilasinpyyhinten sadetunnistin, kahdeksantuumainen kosketusnäyttö, kolmivyöhykkeinen automaatti-ilmastointi, vakionopeudensäädin, kaistavahti ja liikennemerkkien tunnistusjärjestelmä.
Ron Springett
Englannin maajoukkuetta Springett edusti vuosien 1959 ja 1966 välillä 33 kertaa, enemmän kuin kukaan toinen Sheffield Wednesdayn pelaaja. Hän piti tätä ennätystä 26 vuotta itsellään. Ensiesityksensä maajoukkueessa hän teki vuonna 1959 ottelussa Pohjois-Irlantia vastaan. Vuoden 1962 MM-kisoissa Springett oli Englannin joukkueen ykkösmaalivahti, kun joukkue putosi jatkosta puolivälierissä. Viimeisen maaottelunsa hän pelasi Norjaa vastaan vähän ennen vuoden 1966 MM-kisoja. MM-kisoissa Springett toimi varamiehenä kun Englanti voitti maailmanmestaruuden.
Need for Speed Payback
Need for Speed Payback on Ghost Gamesin kehittämä ja Electronic Artsin julkaisema ajopeli Microsoft Windowsille, PlayStation 4:lle ja Xbox Onelle. Se on Need for Speed -videopelisarjan 23. osa. Videopeli paljastettiin trailerilla, joka julkaistiin 2. kesäkuuta 2017. Peli julkaistiin maailmanlaajuisesti 10. marraskuuta 2017.
Transferaasit
Transferaasit ovat entsyymejä, jotka katalysoivat jonkin kemiallisen ryhmän siirtoa substraatilta toiselle. Substraattia, jolta ryhmä siirretään kutsutaan ryhmän luovuttajaksi ja molekyyliä, jolle ryhmä siirtyy kutsutaan ryhmän vastaanottajaksi. Siirtyvän ryhmän luovuttajana on usein jokin koentsyymi. Transferaasien katalysoimat ryhmänsiirtoreaktiot voivat olla reversiibeleitä kuten transaminaasien reaktiot tai irreversiibeleitä kuten kinaasien katalysoimat reaktiot. Tyypillisesti transferaasit nimetään muodossa ryhmän vastaanottaja-siirtyvä ryhmä-transferaasi tai ryhmän luovuttaja-siirtyvä ryhmä-transferaasi. Kaikkien transferaasien EC-numeroissa ensimmäinen numero on 2.
Luokittelu
Transferaasit voidaan jakaa seuraaviin alaluokkiin niiden katalysoimien ryhmänsiirtoreaktioiden mukaisesti.
Yukmouth
Yukmouth tai Jerold Ellis (s.18. lokakuuta 1974, Oakland, Kalifornia) on yhdysvaltalainen rap-artisti. Hän on toinen jäsen yhtyeestä Luniz.
Yukmouth allekirjoitti soolosopimuksen Rap-A-Lot Recordsin kanssa ja julkaisi kolme levyä, joista jokainen myi vähintään 200 000 kappaletta huonosta radio-soitosta huolimatta. Oman levy-yhtiön Smoke-A-Lot Recordsin kautta hän on julkaissut DVD:eitä, sekä niiden soundtrackeja.
Mustakurkkusieppo
Mustakurkkusieppo (Petroica boodang) on Australian eteläosissa tavattava pensassieppoihin kuuluva varpuslintu. Vuonna 1999 Petroica multicolor jaettiin kahdeksi lajiksi, mustakurkkusiepoksi ja punarintasiepoksi (Petroica multicolor).
Koko ja ulkonäkö
pienoiskuva|left|250px|Naaras Kooltaan mustakurkkusieppo on 12–14 cm pitkä. Koiraan selkä, siivet, pää ja kurkku ovat väriltään mustat. Otsassa on suurikokoinen valkoinen laikku ja siivissä on valkeat reunat. Koiraan rintahöyhenet ovat väritykseltään kirkkaanpunaiset ja vatsa valkoinen. Mustarintasiepponaaras on selästään, siivistään ja päästään väritykseltään ruskea. Rinnassa on oranssinpunainen laikku ja vatsa on valkoinen. Nuoret linnut muistuttavat ulkonäöltään naarasta, mutta selässä on valkoisia viiruja.
Levinneisyys ja elinympäristö
Mustakurkkusiepon levinneisyys ulottuu Kaakkois-Australian rannikolla Uudesta Etelä-Walesista Victorian kautta Etelä-Australiaan. Lisäksi laji elää Tasmaniassa ja Länsi-Australian lounaisrannikolla. Lajin elinympäristöä ovat avoimet metsät ja sademetsät. Talveksi laji siirtyy avoimempaan ympäristöön, kuten ruohomaille. Talvisin lintua voi tavata myös kaupunkien puistoista ja puutarhoista.
Ravinto
Mustakurkkusiepon ravinto koostuu hyönteisistä. Lintu etsii ravintonsa maasta tai syöksyy ilmassa lentävien hyönteisten kimppuun. Toisinaan mustakurkkusiepot muodostavat ruokaillessaan sekaparvia leikkisieppojen, huppusieppojen, kultamalurien ja tuhkaviuhkamonarkkien kanssa.
Pesiminen
Mustakurkkusieppo muodostaa aviopareja ja koiras puolustaa reviiriä ympäri vuoden. Pesimäkausi kestää heinäkuulta tammikuulle. Naaras rakentaa puuhun kuppimaisen pesän puun kuoresta, ruohoista ja tikuista ja sitoo ne yhteen hämähäkinseitillä. Naaras munii yhdestä neljään munaa, yleisimmin kolme, ja hautoo niitä hieman yli kahden viikon ajan. Koiras huolehtii hautovan naaraan ruokinnasta ja osallistuu myös kuoriutuneiden poikasten ruokintaan.
Salaliitto (kirja)
Salaliitto (Mathias Sandorf) on eräs Jules Vernen ehkä vähiten tunnetuista romaaneista. Tarinallisesti se muistuttaa läheisesti Alexandre Dumas vanhemman Monte-Criston kreiviä, sillä se on kirjoitettu Alexandre Dumas vanhemman muistoksi.
Suomessa julkaistu Salaliitto jonkin verran lyhempi, kuin alkuperäinen Mathias Sandorf, jotta se on saatu paremmin miellyttämään nuoria lukijoita, joille Jules Vernen kirjat Suomessa on lähinnä osoitettu. Mathias Sandorfia ei näin ollen koskaan julkaistu suomeksi täysimittaisena.
Juoni
Saadessaan tietää pettureiden nimet salaliittolaiset pyrkivät pakenemaan ennen heille määrättyä teloitusta. Onni ei ole paenneille myötäinen, vaan he joutuvat uudelleen kavalletuiksi ja Mathias Sandorf joutuu lopulta jatkamaan pakoaan yksin. Viimeisellä epätoivoisella ponnistuksella Mathias Sandorf heittäytyy Adrianmereen ja katoaa häntä jahtaavien santarmien luotisateessa.
Tarina siirtyy viisitoista vuotta eteenpäin ja salaliiton petturit elävät ylellistä elämää kreivi Sandorfilta takavarikoidulla omaisuudella.
Ragusan kaupunkiin saapuu erikoinen matkailija, joka ilmoittaa nimekseen tohtori Antekirtt ja joka tuntuu kovin kiinnostuneelta salaliiton jäsenten asioista. Hän tutustuu kahteen ranskalaiseen taitovoimistelijaan, tapaa Stephan Batoryn lesken ja pojan sekä saa kuulla Peter Batoryn rakkaudesta kavaltaja Silas Toronthalin tyttäreen, Savaan.
Tohtori suunnittelee Peterin kuljettamista pois Ragusasta, mutta silloin toinen pettureista, Sarcany, palaa näyttämölle ja sotkee suunnitelman koettamalla murhata Peterin. Tohtori salakuljettaa hypnoosiin vaivutetun nuorukaisen omalle saarelleen, Antekirttalle, missä paljastaa tälle todellisen henkilöllisyytensä. Tohtori Antekirtt on kuolleeksi uskottu kreivi Mathias Sandorf ja nyt hänen ainoa päämääränsä on kostaa ystäviensä puolesta.
Vaikka tohtori paljastaa Peterille, että tämän rakastetun isä on toinen salaliiton pettureista, poika ei pysty heittämään Savaa mielestään. Kun tulee tieto, että Peterin äiti ja Sava ovat kadonneet epäselvissä olosuhteissa Ragusasta, tohtori suostuu lähtemään etsimään heitä. Sattuma heittää kuitenkin heidän tielleen Ferraton sisarukset, joita tohtori on turhaan etsinyt voidakseen kiittää näitä avusta, jota salaliittolaiset saivat näiden isältä.
Tohtori onnistuu kuitenkin kovalla työllä löytämään sekä Toronthalin että Carpenan, joka petti heidät Ferratojen talossa. Toronthalilta koetetaan kysyä tietoja sekä Sarcanysta ja Savasta että rouva Batorysta, mutta tämä pysyy vaiti.
Borik on onnesta melkein sekaisin saadessaan nähdä, että Peter on elossa, mutta onneton äiti ei edes tunnista poikaansa. Huolellinen hoito ja tohtorin suorittama psykologinen kokeilu tuottavat tulosta, ja rouva Batory palaa tolkkuihinsa. Osoittautuu, että hulluuden syynä oli muukin kuin Peterin oletettu kuolema, sillä rouva Batory näyttää Toronthalin vaimon lähettämän kirjeen, jossa kerrotaan Savan olevan oikeasti Mathias Sandorfin tytär.
Keitele (järvi)
thumb|[[Akseli Gallen-Kallela, Keitele 1905.]] Keitele on Kymijoen vesistöön kuuluva järvi, joka sijaitsee Keski-Suomen ja Pohjois-Savon maakuntien alueilla. Sen pinta-ala on noin puolet Päijänteen pinta-alasta, joten se on Suomen yhdeksänneksi suurin järvi. Keitele on kirkasvetinen ja kalaisa järvi. Keitele valittiin vuonna 2011 Keski-Suomen maakuntajärveksi.
Salaliitto (kirja)
Juoni
Aikaa hukkaamatta tohtori lähtee Peterin, Ferraton pojan ja taitovoimistelijoiden kanssa tyttöä pelastamaan, mutta he saapuvat liian myöhään: Sarcany on jälleen paennut vieden Savan mennessään. Vain onnekas sattuma paljastaa tohtorille, minne tyttö on joutunut, joten jahtia jatketaan.
Keitele (järvi)
Yleistä
Keitele on noin 70 kilometriä pitkä ja noin 40 kilometriä leveä järvi, jonka pinta-ala on 498 neliökilometriä. Järven rannalla sijaitsevat Äänekosken ja Viitasaaren kaupungit sekä Konneveden ja Vesannon kunnat. Sen sijaan Rautalammin reitin alueella oleva Keiteleen kunta ei sijaitse lainkaan Keiteleen rannalla vaan noin 10 kilometriä itään päin ja sen kirkonkylä sijaitsee Nilakan rannalla. Järven rantaviiva on mutkitteleva niin, että siinä esiintyy paljon niemiä ja lahtia. Saaria on yli 1 000, joista 14 on yli neliökilometrin suuruisia. Järven syvin kohta löytyy Ylä-Keiteleeltä. Järven vesi on kirkas ja järven ekologinen tila on hyvä, Ylä-Keitele on tilaltaan peräti erinomainen. Järven tila on kuitenkin hitaasti heikentymässä.
Salaliitto (kirja)
Juoni
Oveluutta ja taitovoimistelijoiden kykyjä hyödyntäen tohtori onnistuu saamaan Savan turvaan Sarcanylta. Tyttö on onnellinen saadessaan tietää, ettei Peter Batory olekaan kuollut ja että hän on nyt oikean isänsä suojeluksessa, josta ei aiemmin ole tiennyt mitään.
Keitele (järvi)
Järvenosat
Kartoissa ja vesistöviranomaisten tiedoissa käytetään yleisesti Ala-Keiteleen ja Ylä-Keiteleen nimityksiä. Niiden lisäksi Keiteleen keskialtaasta käytetään ainakin vesistöaluenimityksenä Keski-Keiteleen nimeä. Näitä nimityksiä käytetään myös tässä artikkelissa. Ylä- ja Keski-Keitele kohtaavat toisensa Jurvansalon eri puolilla sijaitsevissa Hännilänsalmen sillan ja Miekkasalmen sillan alla. Keski- ja Ala-Keitele kohtaavat vuorostaan Matilanvirran sillan kohdalla.
Salaliitto (kirja)
Juoni
Raivoissaan Sarcany usuttaa muslimiliittolaisensa Antekirttan saarta vastaan, mutta taistelun tuoksinassa jääkin itse tohtorin vangiksi ja hyökkääjät ajetaan pakoon karvaan tappion kokeneina.
Keitele (järvi)
Ala-Keitele
Ala-Keitele on 22 kilometriä pitkä, 22 kilometriä leveä, ja sen pinta-ala on 8 842 hehtaaria eli noin 88 neliökilometriä. Sen yleisilme on kapeaselkäinen järvenosa, jonka vesialuetta niemet ja saaret pirstoavat, ja jossa on pitkiä ja kapeita lahtia. Äänekosken keskustaajama sijaitsee sen lounaispäässä ja Mämmensalmen taakse Niinimäen niemen länsipuolelle jää Kypärälahti ja Kivisalmen taakse Myllyselkä. Myllyselän rantaan ulottuu Kevätlahden kylä ja Mämmensalmen rannassa sijaitsee Mämmenkylä. Valtatie 4 ylittää Kivisalmen lähes katkaisten sen kokonaan. Kaupungin edustalla aukeaa Ääneselkä, josta Keiteleen vedet virtaavat Äänejärven ja Äänekosken voimalan läpi Kuhnamoon. Sen kaakkoispuolelle työntyy Suolahti Suolahden taajamaan asti ja Paatelanlahti Paatelan kanavalle. Ääneselkä vaihtuu Risusaaren pohjoispuolella Mämmenselkään ja saaristoisen Autionselän jälkeen saarettomaan Ukonselkään ja Härkinselkään. Ukonselän etelärannassa sijaitsee Syvälahden kylä. Ukonselältä on suuren saaren Kytänsalon ympäri yhteys seitsemän kilometriä pitkään Pyyrinlahteen. Lahden länsirannalla sijaitsee Liimattalan kylä ja pohjukassa Konginkankaan taajama. Härkinselän itäpuolella sijaitsee suuri saari Pynnönsaari, jonka itäpuolella aukeaa saaristoinen järvenosa. Sen keskellä sijaitsee Kuroselkä ja perällä sekä Kannaslahti että Sumiainen, joka on lähes itsenäinen järvimäinen Keiteleen osa. Sumiaisen vedenpinta on samalla tasolla kuin Ala-Keiteleellä ja se purkautuu Kannaslahteen kapean salmen eli Kuokanjoen kautta. Vesialueiden välissä kulkee kannas, jonka pohjoispuolella sijaitsee Sumiainen ja eteläpuolella Mäkelänkylä. Sumiaisista alkaa koilliseen työntyvä 12 kilometriä pitkä Matilanniemi, joka muodostaa länsirannasta työntyvän niemen väliin kapean salmen. Salmen pohjoispuolella aukeaa vielä Matilanselkä, joka kapenee Matilanniemen vuoksi kapeaksi Matilanvirraksi. Kapeikon ylittää Konginkankaan ja Sumiaisten välisen seututien 637 silta.
Salaliitto (kirja)
Juoni
Tohtori Antekirtt on päässyt tavoitteeseensa: hänen vihollisensa ovat joko vankeina tai kuolleita ja ystävät elävät onnellista ja turvattua elämää hänen lähellään, lisäksi hän on saanut rakkaan tyttärensä takaisin. Antekirttalla järjestetään suuri oikeudenkäynti, jossa salaliiton kavaltajat tuomitaan. Peter Batory ja Ludvig Ferrato esittävät syytöksensä, joihin tohtori lisää vielä kovasti painoa paljastamalla oikean henkilöllisyytensä.
Keitele (järvi)
Ala-Keitele
Ala-Keiteleen rantaviivan pituus on 357,9 kilometriä, josta saarten rantaviivan yhteispituuden osuus siitä on 119,5 kilometriä eli 33 %. Järvenosassa on 271 saarta, joiden pinta-ala on 1 017 hehtaaria eli noin 10 prosenttia järven kokonaispinta-alasta. Kytänsalo ja Pynnönsaari ovat yli neliökilometrin suuruisia saaria. Lisäksi yli hehtaarin suuruisia saaria on vielä 54, yli aarin kokoisia saaria on 177 ja alle aarin kokoisia luotoja on 38. Valtatie 4 ylittää Keiteleen Kivisalmessa, jossa Iso Kivisaari on yhdistetty etelärantaan penkereellä ja pohjoispuolella penkereeseen on jätetty lyhyt silta-aukko. Kytänsaloon on rakennettu Siltasalmen ylittävä pengertie ja silta. Myös eteläosassa Jänissaariin ja Matilanvirrassa Heposaareen on tieyhteys. Kytänsalossa on pysyvää asutusta ja peltoa tai niittyä esiintyy vain Kytänsalossa ja Pynnönsaaressa.
Salaliitto (kirja)
Juoni
Sava avioituu Peterin kanssa ja hänestä tulee isänsä laillinen perillinen, mutta kukaan Antekirttan asukkaista ei ole halukas muuttamaan pois saarelta. Jopa Mathias Sandorf itse on lopulta tyytyväinen elämäänsä yhdessä kaikkien hänelle tärkeiden ihmisten kanssa.
Keitele (järvi)
Ala-Keitele
Ala-Keiteleen järvenpohja on varsin epätasainen ja runsaan saariston joukossa on saarten välisiä syvänteitä, jossa syvyydet voivat vaihdella merkittävästi. Järvenosan tilavuudeksi on määritetty 542,55 miljoonaa kuutiometriä eli noin 0,54 kuutiokilometriä ja sen keskisyvyydeksi on saatu 6,1 metriä. Äänekosken edustalla on järvessä vain pienialaisia syvänteitä, jossa on karttoihin merkitty 20 metrin syvyyskäyriä. Autionselällä yltävät syvänteet lähelle 30 metriä. Varsinainen syvänveden alue sijaitsee Ukonselällä. Syvännealue ulottuu Syvälahdelta Siltasalmen suuhun ja lounaassa Autionselän reunalle. Siihen on merkitty laajoja 30 metrin ja 40 metrin syvänteitä. Syvin lukema on 48 metriä. Pynnönsaaren kaakkoispuolella löytyy kaksi syvännealuetta, jossa on vettä yli 30 metriä ja paikoin jopa 45 metriä syvää.
Keski-Keitele
Keski-Keitele on 56 kilometriä pitkä, 28 kilometriä leveä, ja sen pinta-ala on 33 025 hehtaaria eli noin 330 neliökilometriä. Matilanvirran yläpuolella aukeaa ensin Kertonselkä, jonka kaakkoon työntyvä kapeneva lahti on yli 10 kilometriä pitkä. Järvenselän länsirannat kuuluvat Raivionniemelle ja Riihiniemelle. Keski-Keitele jatkuu niiden taakse muodostaen Räihänselän, jonka pohjukassa sijaitsee Konginkangas. Raivionniemen pohjoispuolella sijaitsee suuria saaria kuten Iitsalo, Patasalo, Sorvasalo ja Hautsalo. Saaret jakavat Keski-Keiteleen keskiosan kahdeksi järvenseläksi. Saarten länsipuolella sijaitsee Koivuselkä ja koillispuolella suuri Karttuselkä. Selältä työntyy luoteeseen Arinaselkä, jonka pohjukassa sijaitsee Niinilahden kylä. Karttuselkää rajaa itäpuolella pitkät niemet, jotka ovat etelästä pohjoiseen työntyvä Listonniemi ja luoteesta kaakkoon työntyvä Niininiemi. Niemenkärkien välistä lähes kolmikilometristä aukkoa kaventaa suuri Pyhänsalon saari. Saaren ja Listonniemen väliin on rakennettu laivaliikennettä varten Listonsalmen kanava. Pyhänsalon itäpuolella aukeaa Harinkaanselkä. Harinkaanselän kohdalla on Keski-Keiteleessä luode-kaakko- suuntainen järvenosa, jonka itärannassa sijaitsee Harinkaan kylä. Järvenosan yli kulkee Keski-Suomen ja Pohjois-Savon maakuntaraja ja Harinkaanselällä Pajusaaressa kohtaavat Viitasaaren, Vesannon ja Äänekosken kuntarajat. Sen kaakkoista osaa kutsutaan Lavianseläksi ja se on yli 20 kilometriä pitkä ja noin viisi kilometriä leveä. Selän pohjoisosissa on muutama saari, joista 10 kilometrinen Pängätsalo on suurin. Eteläosassa sijaitsee lounaisrannan tuntumassa Kolarinsaari. Se kuuluu Konneveteen samoin kuin osa Lavianselästä ja Karttuselän Pyhälahdesta. Viereisen Konneveden välissä kulkee 10 kilometriä pitkä kannas, jossa sijaitsee Närhilän, Laviankylän ja Aholankylän kulmakunnat. Lavianselästä pääsee laivalla kannaksen poikki Neiturin kanavaa myöten Konneveteen. Kannasta on hyödynnetty, kun on rakennettu Konniveden kautta kulkevalta kantatieltä 69 alkava seututie 659. Seututie seuraa kannasta kohti pohjoista, käyden Haaralassa, Suovanlahdella, Kimingissä ja Kymönkoskella ennen kääntymistään Viitasaareen. Keski-Keiteleen länsirannikkoa seuraa valtatie 4 Viitasaarelle asti.
Harinkaanselkä jatkuu luoteeseen Kokonselkänä. Se on 13 kilometriä pitkä ja alle 5 kilometriä leveä. Kokonselän luoteisosassa sijaitsee Ilmolahden kylä ja Kokonselän itäpuolella on pitkä Suovanniemi. Niemen päättyessä sen eteen aukeaa Kokonselästä jatkava Suovanselkä. Sen kaakkoiskulmasta jatkaa kapeana alkava Suovanlahti, jonka yli on rakennettu pengertie lyhyellä sillalla. Lahden rannoilla sijaitsevat Suovanlahden, Silokylän ja Haaralan kulmakunnat. Suovanselän luoteispuolella on saaristo, jonka takana sijaitsee Viitasaaren kirkonkylä. Järvenosien rannassa kulkeva valtatie 4 seuraa lyhyesti Keski-Keiteleen rantoja. Viitasaaren pohjoispuolella sijaitsee Kymönselkä ja Vermatsaaren takana Muikunlahti. Kymönselän rannalle ulottuu Kymönjärvestä alkava Kymönkosken kylä.
Keski-Keiteleen rantaviivan pituus on 876,4 kilometriä, josta saarten rantaviivan yhteispituuden osuus siitä on 389 kilometriä. Siinä on 631 saarta, joiden pinta-ala on 6 171,47 hehtaaria eli noin 15,8 prosenttia järvenosan kokonaispinta-alasta. Saarista yhdeksän, eli Patasalo, Iitsalo, Sorvasalo, Hautsalo, Pyhänsalo, Kolarinsaari, Pängätsalo, Vanha Kirkkosaari ja Vermatsaari, ovat yli neliökilometrin suuruisia. Niiden lisäksi on 106 yli hehtaarin suuruista saarta, 437 yli aarin kokoista ja vielä 79 on alle aarin kokoista saarta. Mantereelta johtaa tiet Patasaloon, Iitsaloon, Kolarinsaareen ja Vermatsaareen.
Keski-Keitele on lähes kokonaan luodattu. Sen tilavuudeksi on määritetty 2 181,55 miljoonaa kuutiometriä eli noin 2,18 kuutiokilometriä ja sen keskisyvyydeksi on saatu 6,6 metriä. Kertoinselällä on varsin matalaa ja Räihänselkä on matala lahti, jossa yksi pieni lähes 30-metrinen syvänne. Iitsalon luoteispuolella pohja painuu jo 40 metriin. Karttuselkä ja Harikaanselkä ovat edellisiä järvenosia matalampia ja pohjaltaan paikoitellen tasaisempia alueita. Lavianselkää ei ole käytetyssä lähteessä luodattu. Kokonselän pohja on jo varsin tasainen ja sen keskellä sijaitsee yli 20 metriä syvä syvänne, joka on useita kilometrejä pitkä. Kokonselän pohjoisosien pohja muuttuu taas epätasaiseksi. Suovanselän ulapalla on pohja lähes 20 metriä syvä ja tasainen, mutta rannikon läheisyydessä esiintyy syvyysvaihteluita. Suovanselän ja Kymönselän välissä sijaitsee kapea syvännejakso, jossa on melkein 30 metriä syvää. Kymönselällä ja Muikunlahdessa on varsin matalaa, vaikka Vermatsaaren länsipuolella sijaitsee pieni 25-metrinen syvänne.
Ylä-Keitele
Ylä-Keitele on 23 kilometriä pitkä, 10 kilometriä leveä, ja sen pinta-ala on 7 974 hehtaaria eli noin 80 neliökilometriä. Keski-Keiteleeltä pääsee Ylä-Keiteleelle ohittamalla Jurvansalo sen länsi- tai itäpuolelta. Saaren lounaispuolella sijaitsee kuusi kilometriä pitkä Hännilänsalmi, jonka valtatie 4 ylittää. Saaren koillispuolella on Jurvansalossa, Haapasaaressa ja mantereella sijaitsee Viitasaaren keskustaajama. Saarien välissä sijaitsevat Hakkarilansalmi sekä Miekkasalmi ja Haapasalmi, jonka valtatie 4 ja kylätie (yhdystie 16909) ylittävät. Kapeat salmet erottavat Jurvansalon Viitasaaresta ja niiden luoteispuolelle aukeaa laaja ja pääosin saareton Pihkurinselkä. Järvenselän takana sijaitsevat Siilinsalo ja Luotolansaari, joiden välistä kulkee leveä salmi takana sijaitsevaan pienempään Paanalanselkään. Paanalanselkä on niemien ja sen lounaispuolella sijaitsee pieni Paanalanniemen kylä. Selkä saarien rikkoma ja sen pohjoisinta osaa kutsutaan Vehkoseläksi, missä sijaitsee Keiteleenpohjan kylä ja Lökkö. Luotolansaari sijaitsee aivan länsirannikon tuntumassa niin, että väliin mahtuvat kapeat Koskiselkä ja Nuutinsalmi. Tänne laskee myös Kymijoen vesistöalueen pääuomaan kuuluva ja Muuruejärvestä alkava lyhyt Keihärinkoski.
Ylä-Keiteleessä rantaviivan pituus on 227,4 kilometriä, josta saarten rantaviivan yhteispituuden osuus siitä on 97,7 kilometriä. Siinä on 123 saarta, joiden yhteinen pinta-ala on 1 884 hehtaaria eli noin 19 prosenttia järvenosan kokonaispinta-alasta. Luotolansaaren ja Siilinsalon pinta-alat ylittävät neliökilometrin reilusti. Lisäksi siinä on vielä 30 muuta yli hehtaarin kokoista saarta. Niitä ovat Jurvansaari, Vehkosaari, Sadinsaari, Honkasaari, Vuohisaari ja Pihkurinsaari. Sitten on vielä 78 yli aarin ja 13 alle aarin kokoiset pikkusaaret. Sekä Luotolansaareen että pieneen Ruuponsaareen johtaa tiet.
Ylä-Keiteleen tilavuudeksi on määritetty 704,78 miljoonaa kuutiometriä eli noin 0,70 kuutiokilometriä ja sen keskisyvyydeksi on saatu 8,8 metriä. Hännilansalmesta Ylä-Keiteleelle johtavassa salmessa kulkee keskellä Jurvansalon mittainen syvännejakso, jonka syvyydet vaihtelevat 25–66 metriä. Syvännejakso jatkaa kiertäen vielä Solisniemenkin. Järven syvin kohta, 66 metriä, löytyy siten tästä syvänteestä. Luotolansaaren ja Siilinsaaren välissä on syvänne, joka jatkuu kaakkoon päin alle 30 metriä syvänä.
Vesiliikenne
Keiteleen ja 21 metriä alempana sijaitsevan Päijänteen välillä on viisi kanavasulkua: Paatela, Kapeenkoski, Kuusa, Kuhankoski sekä Vaajakoski. Tämä 45 kilometriä pitkä reitti kulkee Mämmenkosken ja Äänekosken kautta Kuhnamoon ja edelleen Vatianjärven, Saraveden ja Leppäveden kautta Päijänteeseen. Keiteleen ja 4,1 metriä alempana olevan Konneveden välillä on 980 metriä pitkä Neiturin kanava itsepalvelukanava. Nykyään Keiteleellä on tehty laivoilla ajoittaista turistiliikennettä. Pienveneliikennettä haittaa matalat alikulkukorkeudet. Kummassakin koskessa on padot, Mämmenkoskessa säännöstelypato ja Äänekoskessa voimalaitospato, jonka kautta juoksutus on lähinnä tapahtunut.
Hydrologiaa
Ala-Keiteleen virtaamatietoja on mitattu vuosien 1934–1970 aikana Äänekosken kohdalta, jossa yläpuolisen valuma-alueen pinta-ala on 6 305 neliökilometriä. Keskivirtaamaksi (MQ) on saatu 48,6 kuutiometriä sekunnissa (m³/s), keskiylivirtaamaksi (MHQ) 83,3 m³/s ja keskialivirtaamaksi (MNQ) 11,6 m³/s. Mittausjakson suurin virtaama (HQ) 145,7 m³/s mitattiin 7.7.1944, ja pienin virtaama (NQ) 0,20 m³/s seuraavana vuonna 24.4.1943. Toisessa lähteessä keskiylivirtaamaksi (MHQ) annetaan 90,63 m³/s ja keskialivirtaamaksi (MNQ) 17,04 m³/s, kun mittausajanjakso on 1934–2022. Viereisessä kuvaajassa esitetään edellä mainitun mittausjakson ajalta kuukausittaiset virtaamien keskiarvot.
Luontoarvoja
Keitele on hyvin kirkasvetinen järvi, ja sen ranta on monin paikoin luonnonhiekkainen. Keitele on vedenlaatuluokitukseltaan erinomainen.
Viitasaaren kirkonkylän pohjoispuolella on erillinen Ylä-Keiteleen järviallas. Se muodostaa 3 641 hehtaarin kokoisen Natura 2000 -ohjelmaan kuuluvan suojelualueen (FI0900119, 3 641 ha). Ylä-Keiteleen Pihkurinselkä on karu, valtakunnallisesti merkittävä selkävesi, jonka rannat ovat suurelta osin rakentamattomia. Suojelualue käsittää noin seitsemän kilometriä mannerrantaa ja useita kookkaita saaria, pieniä saaria sekä luotoja. Sadinsaari, Marjosaari, Kalliosaaret ja Ukonniemen kärki sijaitsevat erillään muusta alueesta. Rannat ovat vaihtelevia ja maisemallisesti edustavia. Alueen kasvillisuus on pääasiallisesti karua ja lajistollisesti vähäistä. Leimallisia ovat rantoja kiertävät rantakalliot sekä lahtien luhdat ja rantaniityt. Alueen pohjoisosassa suojelualueeseen kuuluu useita maisemallisesti ja luonnonarvoiltaan tärkeitä niemenkärkiä. Maisemallisesti edustavia niistä ovat esimerkiksi Vehkoosaaren eteläkärjet, Palkonniemi ja Luodeniemi. Jurvansaaren kärjessä on tulvavaikutteista koivikkoa, jossa on siellä täällä lahoa lehtipuuta pökkelöinä ja maahan kaatuneina.
Keski-Keiteleellä Listonniemen ympäristössä on ryhmä suojelualueita, jotka on ryhmitetty Listonniemen (FI0900035, 1 606 ha) suojelualueeseen. Siihen kuuluvat esimerkiksi Naakkelinmäki, Ahkiosaari, Pekankallio, Hietasaari, Iso Lehmisaari, Kuusisaari, Narrinsaari ja Pekansaari.
Luonnonhistoriaa
Viime jääkauden loppuvaiheessa mannerjäätikön reunan peräännyttyä Keiteleen seuduille asti, jäi järviallas Itämeren vedenpinnan alle. Vettä on ollut noin 60 metriä nykyisen vedenpinnan yläpuolella. Maankohoaminen nosti Keiteleen seudut hitaasti vedenpinnalle. Maan kohotessa Keiteleen vedenpinta laski ja järvi alkoi saada muotoaan kunnes se kuroutui noin 9 500 vuotta sitten irti Ancylusjärvestä, joka on ollut eräs Itämeren vaihe. Kuroutumisen alkuaikana järven valuma-alue käsitti koko Järvi-Suomen. Etelästä siihen laski Muinais-Päijänteen vedet ja idästä Muinais-Saimaan vedet. Keiteleen laskujoki sijaitsi nykyisessä Kärnänkoskessa ja se laski Koliman ja Kalajoen kautta Pohjanlahteen.
Koska Kärnänkoski sijaitsi Keiteleen pohjoispuolella, alkoi järven vedenpinta kohoamaan johtuen kallioperän epätasaisesta maankohoamisesta. Silloin järvialtaan etelärannat kohosivat hitaammin kuin sen pohjoisrannat. Samaa tapahtui myös Kolimalla ja lopulta järvet yhtyivät toisiinsa muodostaen suuremman järven noin 8 500 vuotta sitten. Vedenpinnan nousu jatkui tämänkin jälkeen hieman nopeutuneena ja se saavuttu suurimman korkeutensa noin 7 000 vuotta sitten. Ylä-Keiteleen korkein järvenranta on sijainnut 15 metriä ja Ala-Keiteleen ranta 8 metriä nykyistä vedenpintaa korkeammalla. Keiteleen vedenpinta kääntyi laskuun, kun Päijänteen kohonnut vedenpinta murtautui Heinolan harjun läpi ja alkoi laskea vetensä Suomenlahteen. Samalla Keiteleen aikaisempi lasku-uoma tyrehtyi ja Keitele alkoi laskea vetensä Päijänteen suuntaan. Keiteleen vedenpinta laski nopeasti ja samalla Keiteleen valuma-alueen koko pienentyi merkittävästi.
Matkustajalaivaliikenne
Laivaliikenne oli ollut Keski-Suomessa tärkeä liikennemuoto 1920-luvulla, mutta 1930-luvulla se taantui. Keiteleellä laivat Viitasaari ja Ylä-Keitele kuljettivat vuonna 1925 yli 27 000 matkustajaa mutta vuonna 1938 enää 9 600 matkustajaa. Sota ja auto- ja polttoainepula antoi laivaliikenteelle jatkoajan – vuonna 1944 laivat kuljettivat Keiteleellä yli 45 000 ja vuonna 1945 lähes 50 000 matkustajaa. Luvut olivat Keiteleen laivaliikenteen ennätyksiä. Autoistumisen päästyä taas vauhtiin laivaliikenteen kannattavuus heikkeni. Vuonna 1948 kuljetettiin enää vajaat 15 000 matkustajaa ja Viitasaaren Höyrylaiva Osakeyhtiö lopetti toimintansa. Nykyään Keiteleellä on vain ajoittain turistiliikennettä.
Kanavaliikenne
Keskisuomalaiset ovat vaatineet jo ennen 1850-luvusta alkaen Keiteleen yhdistämistä kanavilla Päijänteeseen, jossa toimi tuolloin vilkas vientikauppaan liittyvä laivaliikenne. Kaikki anomukset kuitenkin hylättiin ja vuonna 1898 valmistunut Jyväskylän Suolahteen yhdistänyt rautatie hiljensi vaatimukset pitkäksi aikaa. Puuteollisuuden kasvaminen aiheutti alueellista puupulaa. Nyt oli metsäteollisuuden vuoro vaatia kanavaa Keiteleelle, sillä puutavaran kuljettaminen rautateitse oli kalliimpaa kuin sen uittaminen. Kanavan yleissuunnitelma laadittiin vuonna 1962 ja sitä täydennettiin vuonna 1981. Tie- ja vesirakennushallitus aloitti rakentamisen valmistelut ja anoi sille rahoitusta vuosien 1986 ja 1988 budjettikäsittelyssä. Tässä yhteydessä keksittiin tasapainottaa Suomen ja Neuvostoliiton välistä kauppaa. Rakentamishankkeen sopimuksia allekirjoitettiin vuonna 1989 ja urakasta päätettiin seuraavana vuonna. Kanavalla alkoi laivaliikenne vuonna 1993.
Yleistä
Keitele sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Viitasaaren reitin valuma-alueella (14.4). Suurena järvenä ulottuu kolmen toisen jakovaiheen alueelle: Keiteleen eteläosan alueelle (14.41), Keiteleen keskiosan alueelle (14.42) ja Keiteleen pohjoisosan alueelle (14.43). Järvi sijaitsee toisessa jakovaiheessa vastaavasti Ala-Keiteleen lähialueessa (14.411), Keski-Keiteleen lähialueessa (14.421) ja Ylä-Keiteleen lähialueessa (14.431). Keiteleen vedenpinnan korkeus on 99,5 metriä mpy.
Tulouomia
Keitele on tyypiltään reittijärvi eli siinä on merkittävä läpivirtaus, jonka ansiosta vesi vaihtuu suhteellisen nopeasti. Keitele muodostaa yhdessä Päijänteen kanssa osan pääuomasta eli pääreitistä. Keitele on myös vesistöalueensa latvajärviä, joten sen sivu-uomat tuovat vettä runsaasti läpivirtaukseen verrattuna. Keiteleeseen laskevista sivu-uomista on vesimäärältään suurin Kymönkoskella Kymönkosken kautta tuleva Koliman alueen (14.47) vesistöreitti, jonka latva-alueet alkavat Alvajärven valuma-alueelta (14.48) ja Saanijärven valuma-alueelta (14.49). Sitäkin suurempi virtaama saadaan Keiteleeseen Keihärinkoskesta, joka tuo Viitasaaren reitin valuma-alueen pääuoman latvavedet.
Lähialueen järviä
Ala-Keiteleen lähialueella on 34 yli hehtaarin järveä tai lampea. Ne ovat varsin pieniä järviä, jotka laskevat suoraan Keiteleeseen. Sellaisia ovat Jouhtinen (32 ha), Syvärinen (21 ha) ja Jouhtjärvi (19 ha). Keiteleen lasku-uomassa sijaitseva Äänejärvi (23 ha) luetaan myös mukaan lähijärviin. Kurojoen valuma-alueelta (14.418) voidaan lisäksi mainita suurin järvi Iso-Jurvo (226 ha), sekä vielä Pietinen (52 ha) ja Pieni-Jurvo (36 ha). Kalajärven valuma-alueella (14.415) sijaitseva Kalajärvi (112 ha) on Ala-Keiteleen lähialueen toiseksi suurin järvi.
Keski-Keiteleen lähialueella on 75 yli hehtaarin järveä tai lampea. Niistä suurimpia ovat Iso-Selkiäinen (98 ha), Kiminkijärvi (96 ha), Pirttijärvi (89 ha), Jouhtijärvi (78 ha), Kevatoinen (77 ha), Iso-Säynäinen (46 ha), Jurvanjärvi (39 ha), Sorvajärvi (30 ha), Kajamanlampi (26 ha) ja Suojärvi (23 ha). Näiden lisäksi Iisjoen valuma-alueella (14.422) sijaitsevat esimerkiksi Iisjärvi (431 ha), Kotanen (25 ha) ja Kaijanjärvi (24 ha), Hakojoen valuma-alueella (14.423) Iso-Korppinen (59 ha) ja Hakojärvi (57 ha), ja Iso-Jouhtenon valuma-alueella (14.425) vielä Hiekkajärvi (34 ha) ja Iso-Jouhteno (25 ha). Pyhäjoen valuma-alueella (14.429) sijaitsee vain Pyhäjärvi (138 ha) ja Vesijoen valuma-alueella (14.428) Iso Vesijärvi (535 ha) ja Pieni Vesijärvi (154 ha). Mutta Suotajärven valuma-alueella (14.427) on useita järviä: Suotajärvi (351 ha), Mäntyjärvi (152 ha), Lahnanen (120 ha), Aukkua (46 ha), Hangaslampi (44 ha), Ruokonen (34 ha), Keskimmäinen Töyrijärvi (35 ha) ja Ylimmäinen Töyrijärvi (25 ha). Kymönkosken laajan valuma-alueen järviä ei luetella tässä yhteydessä.
Ylä-Keiteleen lähialueella on 8 yli hehtaarin järveä tai lampea. Niistä Iso Rajaslampi (24 ha) on suurin. Ylä-Keiteleeseen laskevissä pienissä valuma-alueissa sijaitsee muutama järvi lisää. Niitä ovat esimerkiksi Muuruejärven alueeseen (14.432) kuuluva Muuruejärvi (2 534 ha), Sulkavanlammen valuma-alueen (14.433) Hakojärvi (29 ha), Komujoen valuma-alueen (14.437) Komujärvi (187 ha), Valkeisjärvi (61 ha) ja Ristinen (28 ha), sekä Löytänän valuma-alueen (14.438) Löytänä (647 ha), Iso-Korpinen (187 ha) ja Kalliojärvi (48 ha).
Satu Koskimies
Satu Koskimies (vuosina 1973–1993 Marttila, s. 12. maaliskuuta 1941 Helsinki) on suomalainen kirjailija, runoilija ja kirjallisuustoimittaja. Koskimies toimi kustannustoimittajana Kirjayhtymässä 1973–1993 ja tehnyt radio-ohjelmia 1960-luvun lopulta alkaen. Hän toimitti yhdessä Juha Virkkusen kanssa Tämän runon haluaisin kuulla -ohjelmaa 1976–2003 ja on toimittanut myös lukuisia ohjelmasarjoja lyriikasta, muun muassa Kuuntele kirjailijaa sekä Loistava runo. Koskimiehen runoja on myös sävelletty.
Koskimies on kirjoittanut lukuisia kirjallisuusarvosteluja eri lehtiin, muun muassa Kiiltomato.net-verkkojulkaisuun ja Helsingin Sanomiin. Lisäksi Koskimiehen ansioluettelossa on lukuisia lehtiartikkeleita, opetustöitä, esitelmiä ja artikkeleita eri teoksissa, suomennostöitä sekä jäsenyyksiä useiden kirjoituskilpailujen raadeissa.
Koskimies valmistui ylioppilaaksi Tyttönormaalilyseosta vuonna 1960. Hän opiskeli kotimaista kirjallisuutta, suomen kieltä ja psykologiaa Helsingin yliopistossa ja valmistui filosofian maisteriksi 1968. Hän sai vuonna 2003 P. E. Svinhufvudin Muistosäätiön kirjallisuuspalkinnon.
Allen Johnson
Allen Johnson (s. 1. maaliskuuta 1971 Washington) on yhdysvaltalainen pika-aitajuoksija ja eräs kautta aikain menestyksekkäimpiä urheilijoita lajissaan.
Ensimmäisen kansainvälisten arvokisojen mitalinsa, väriltään kultaisen, Johnson saavutti Barcelonan MM-hallikisoista 60 metrin aidoista vuonna 1995 ajalla 7,39. Myöhemmin samana vuonna Göteborgin ulkoratojen MM-kisoissa hän voitti mestaruuden 110 metrin aidoissa ajalla 13,00. Atlantan olympialaisissa 1996 hän voitti kultamitalin ajalla 12,95. Johnson voitti kultaa myös Ateenan MM-kisoissa 1997 ajalla 12,93. Ateenan MM-kisoissa hän osallistui myös 4 × 400 metrin viestiin, jossa juoksi alkuerissä Yhdysvaltain joukkueessa, ja sai kultaa kun toisella kokoonpanolla juossut joukkue voitti loppukilpailun. Yhdysvallat kuitenkin menetti voittonsa vuosia myöhemmin Antonio Pettigrew'n dopingtunnustusten jälkeen. Sevillan MM-kisoissa 1999 Johnson selviytyi välieriin, mutta ei osallistunut siihen loukkaannuttuaan lämmittelyssä. Sydneyn olympialaisissa 2000 Johnson sijoittui 110 metrin aitajuoksussa neljänneksi.
thumb|right|Allen Johnson MM-kilpailuissa Helsingissä 2005 Edmontonin MM-kisoissa 2001 Johnson palasi kultakantaan juostuaan mestaruuteen ajalla 13,04. Kaksi vuotta myöhemmin Birminghamin MM-hallikisoissa 2003 hän voitti kultaa ajalla 7,47. Samana vuonna Pariisin ulkoratojen MM-kisoissa hän voitti jo neljännen ulkoratojen maailmanmestaruutensa ajalla 13,12. Budapestin MM-hallikisoissa 2004 Johnson voitti jo kolmannen hallimaailmanmestaruutensa ajalla 7,36. Samana vuonna Ateenan olympialaisissa hän kaatui toisissa alkuerissä ja keskeytti. Helsingin MM-kisoissa 2005 Johnson aitoi pronssille ajalla 13,10. Valencian MM-hallikisoissa 2008 hän saavutti hopeaa.
Yhdysvaltain mestaruuden vasemmasta silmästään sokea Johnson voitti ulkoradoilla seitsemän kertaa (1996, 1997, 2000, 2001, 2002, 2003, 2005) ja hallissa neljästi (1995, 2002, 2003, 2004). IAAF:n yleisurheilufinaalin hän voitti 2003, 2004 ja 2005 sekä maailmancupin 2006. 178 senttimetriä pitkän ja 70 kilogrammaa painavan Johnsonin ennätys 110 metrin aidoissa on 12,92, minkä hän juoksi vuonna 1996 kahdesti, ja 60 metrin aidoissa 7,36. Hänen valmentajanaan toimi Sylvanues Hepburn.
Johnson lopetti uransa kesällä 2010.
Halim El-Dabh
Halim El-Dabh (4. maaliskuuta 1921 Kairo, Egypti – 2. syyskuuta 2017 Kent, Ohio, Yhdysvallat) oli egyptiläis-yhdysvaltalainen säveltäjä.
El-Dabh syntyi Kairossa ja valmistui vuonna 1945 nykyisestä Kairon yliopistosta. Hän lähti Yhdysvaltoihin Fulbright-stipendin turvin vuonna 1950. Hänen tärkeimpiä sävellyksenopettajiaan olivat John Donald Robb, Ernst Krenek, Francis Judd Cooke, Aaron Copland, Irving Fine ja Luigi Dallapiccola.
El-Dabhille myönnettiin Yhdysvaltain kansalaisuus vuonna 1961. Hän sävelsi mm. baletteja Martha Grahamille (Clytemnestra 1958, One More Gaudy Night 1961, A Look at Lightning 1962, Lucifer 1975). Hän oli myös keskeisiä nimiä elektronisen musiikin alalla ja tutki useiden maiden perinnemusiikkia.
Ayrshire
Ayrshire lyhenne Ay on Skotlannin Ayrshiren maakunnasta peräisin oleva lypsykarjarotu. Se on kehitetty risteyttämällä skottilaista alkuperäiskarjaa muiden rotujen, etenkin teeswater-, west highland-, shorthorn- ja channel island -rotujen kanssa. Ayrshire-rodulle perustettiin kantakirja vuonna 1877. Rotu on Suomen lypsykarjaroduista toiseksi yleisin.
Ominaisuudet
Ayrshire-nauta on sarvekas ja väriltään valkoinen punaruskein laikuin. Ruskean sävyt vaihtelevat kellervänvaaleasta tummanruskeaan. Ayrshire tunnetaan tehokkaasta korsirehunkäytöstä, hyvästä lisääntymiskyvystä ja pitkäikäisyydestä. Lehmien keskimääräinen elopaino vuonna 2019 oli 613 kg. Suomen karjantarkkailussa ayrshirelehmät lypsivät vuonna 2019 keskimäärin noin 9 394 kiloa maitoa. Keskimääräinen rasvapitoisuus oli 4,49 % ja valkuaispitoisuus 3,63 %. Rotua pidetään hyväluonteisena.
Suomessa
Suomen ensimmäiset ayrshireyksilöt tuotiin maahan 1800-luvun puolivälissä. Vuosina 1847–1858 Suomeen tuotiin yhteensä noin viittätoista rotua Euroopasta. Ayrshirea oli näistä eläimistä valtaosa, ja rotu oli tuoduista ainoa, joka vakiintui Suomeen. Tuontien yhteydessä levinneet karjarutto ja naudan tuberkuloosi tappoivat suuren osan muunrotuisista tuonneista.
Suomen valtio tuki ayrshiren tuontia vuosina 1947–1985, koska rotua pidettiin Suomen olosuhteisiin parhaiten sopivana. Nykyään ayrshire on Suomen toiseksi yleisin lypsyrotu.
Peter Parler
pienoiskuva|Peter Parleria esittävä veistos Pyhän Vituksen katedraalissa. Veistos on mahdollisesti Parlerin tekemä omakuva. Peter Parler tai (1330 tai 1333 Schwäbisch Gmünd – 13. heinäkuuta 1399, Praha) oli saksalainen muurarimestari, arkkitehti ja kuvanveistäjä. Hän on Parlerin kuuluisan muurarimestarisuvun tunnetuin jäsen. Parler tunnetaan parhaiten Prahan Pyhän Vituksen katedraalin ja Kaarlensillan suunnittelijana.
Peter Parler oli suvun kantaisän Heinrich Parlerin poika. Peter Parler työskenteli uransa alkuvaiheessa Schwäbisch-Gmündin kaupunginkirkon, Nürembergin Frauenkirchenin ja mahdollisesti myös Kölnin tuomiokirkon rakennustyömailla. Vuonna 1350 keisari Kaarle IV kutsui Parlerin Prahaan työskentelemään Pyhän Vituksen katedraalin työmaalla. Kirkon suunnittelu- ja rakennustyöt oli aloittanut ranskalainen Matthias Arrasialainen vuonna 1344. Vuodesta 1356 lähtien Parler oli katedraalin johtava rakennusmestari. Parler sai vuonna 1385 katedraalin kuorin valmiiksi ja myöhemmin myös eteläisen poikkilaivan. Lisäksi Parler suunnitteli ja rakennutti Vltavajoen ylittävän Kaarlensillan. Sen rakennustyöt alkoivat vuonna 1357.
Näiden päätöidensä lisäksi Peter Parler rakensi Kolínin Pyhän Bartolomeuksen kirkon kuorin vuosina 1360–1378 sekä johti Kutná Horan Pyhän Barbaran katedraalin rakennustöitä vuodesta 1388 lähtien. Parler rakensi myös lukuisia hautamuistomerkkejä ja pyhäkköjä sekä teki veistoksia. Parler sai ilmeisesti vaikutteita englantilaisesta myöhäisgotiikasta, ja suunnitteli Manner-Euroopan ensimmäiset verkkomaiset viuhkaholvit. Parlerin veistokset ja holvi-innovaatiot vaikuttivat merkittävästi myöhempään arkkitehtuuriin.
Aaron Ness
Ura
Ness pelasi yliopistokiekkoa Roseau High Schoolissa Minnesotan osavaltiossa, jossa hän vuonna 2008 vastaan otti Minnesota Mr. Hockey -palkinnon parhaiten kehittyneenä pelaajana Minnesotan osavaltiossa. Ness siirtyi Minnesotan yliopistoon, jossa pelasi kolmen kauden aikana koulun joukkueessa Minnesota Golden Gophersissa.
16. maaliskuuta 2011 New York Islanders kiinnitti Nessin kolmivuotiseen tulokassopimukseen. Kaudella 2014–2015 Ness valittiin Islandersin AHL-yhteistyöseura Bridgeport Sound Tigersin kapteeniksi.
1. heinäkuuta 2015 Ness jätti Islandersin organisaation siirtyen vapaiden pelaajien markkinoille. Hän teki kaksisuuntaisen yhden vuoden sopimuksen Washington Capitalsin kanssa.
Eurovision laulukilpailu 1972
thumb|Usher Hall
Eurovision laulukilpailu 1972 oli 17. Eurovision laulukilpailu ja se järjestettiin 25. maaliskuuta 1972 Usher Hallissa Edinburghissä Skotlannissa. Kilpailun juonsi Moira Shearer. Vaikka Iso-Britannia ei voittanutkaan edellisvuoden kilpailuja, sai se ne järjestettäväkseen, koska edellisvuoden voittajalla Monacolla ei ollut resursseja järjestää niitä kotimaassaan. Kilpailuun osallistuivat samat 18 maata kuin edellisenäkin vuonna.
Kilpailun voitti Luxemburgin Vicky Leandros kappaleellaan "Après toi", josta tuli klassinen ja ikivihreä euroviisukappale. Kappale on laulettu lukuisilla eurooppalaisilla kielillä ja jopa japaniksi.
Suomea edustivat Päivi Paunu ja Kim Floor kappaleella "Muistathan", kappale sai 78 pistettä ja sijoittui kahdenneksitoista.
Tältä vuodelta on Yleisradion arkistoissa säilynyt vanhin Euroviisujen tv-lähetysten suomenkielinen selostus. Euroviisututkija Mari Pajala kiinnittää huomiota siihen, miten suomalaisselostaja Heikki Seppälä ei mitenkään hehkuta Suomen kilpailukappaletta, vaan juontaa sen korrektin tasapuolisesti ja aivan yhtä asiallisesti kuin muutkin kilpailukappaleet.
Kapellimestarit
Jokainen maa valitsi oman kapellimestarin johtamaan maansa kappale.
Pistetaulukko
Jokainen maa lähetti kilpailuun kaksi tuomaria, jotka antoivat kaikille muiden maiden kappaleille pisteitä välillä 1-5. Toisen tuomarin oli oltava 16-25 ja toisen 26-55-vuotias.
Aleksei Klimov
Aleksei Vasiljevitš Klimov (, s. 27. elokuuta 1975 Tomsk) on venäläinen pistooliampuja.
Klimov on saavuttanut urallaan MM-hopeaa 25 metrin olympiapistoolin joukkuekilpailussa Zagrebissa 2006. Olympialaisissa hän on edustanut maataan Pekingissä 2008 sijoittuen 25 metrin olympiapistoolissa kahdeksanneksi.
Kathy Baker
Katherine Whitton ”Kathy” Baker (s. 8. kesäkuuta 1950 Midland, Texas) on yhdysvaltalainen näyttelijä.
Baker valmistui Kalifornian yliopistosta Berkeleyssä. Hänet on palkittu kolmella Emmyllä (1993, 1995, 1996) ja yhdellä Golden Globella (1994).
Bakerilla oli merkittävä rooli televisiosarjassa Rooman sheriffi. Hän on esiintynyt myös lukuisissa elokuvissa, joista tunnetuimpia ovat Saksikäsi Edward (1990), Unohtumaton Gillian (1996), Oman elämänsä sankari (1999), Assassination Tango (2002) ja 13 ja risat (2004), Saving Mr. Banks (2013).
Mario Davidovsky
Mario Davidovsky (4. maaliskuuta 1934 – 23. elokuuta 2019 ) oli syntyjään argentiinalainen, vuodesta 1960 Yhdysvalloissa asunut säveltäjä. Hänen vanhempansa olivat liettualaisia maahanmuuttajia.
Davidovsky aloitti viulunsoiton ja säveltämisen lapsena. Hän valmistui ennen maastamuuttoaan Buenos Airesin yliopistosta. Vuonna 1958 hän sai Aaron Coplandilta ja Milton Babbittilta opetusta nykyisessä Tanglewoodissa Massachusettsissa. Davidovskyn kiinnostus elektronista musiikkia kohtaan heräsi pian, ja hän asettui parin vuoden kuluttua New Yorkiin.
Davidovskyn tunnetuimpiin teoksiin kuuluvat hänen 12 osaansa Synchronisms-sarjassa (1962–2006). Hän on säveltänyt lisäksi mm. muuta elektronista musiikkia, kuten Electronic Studyt 1 (1961), 2 (1962) ja 3 (1965) sekä jousikvartettoja. 1970-luvun jälkeen hän on keskittynyt lähinnä muuhun kuin elektroniseen musiikkiin.
Stibor Stiboricz
Tarinan mukaan hän putosi Beckovin linnan muureilta käärmeen purtua häntä.
Gameforge
Heinäkuussa 2021 Gameforge avasi Euroopassa ja Pohjois-Amerikassa kiinalaisen Aurogonin kehittämän MMORPG-pelin Swords of Legends Online.
Gameforgen itse kehittämiä ja julkaisemia pelejä ovat OGame, Ikariam, Gladiatus, Kingsage, Battleknight ja Bitefight.
Vuonna 2010 Gameforge osti enemmistön Frogster Interactive Pictures AG -yhtiöstä, jonka toiminnot muutettiin Gameforge-nimelle 2012.