cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Pimeän puolen profeetat
Historia
Yliprofeetta Kadann näki Voiman avulla näyn, jossa ennustettiin keisari Palpatinen kuolema Endorin taistelussa. Hän yritti varoittaa keisaria, mutta Palpatine suuttui hänelle. Keisarilliset joukot alkoivat vainota pimeän puolen profeettoja, ja järjestön jäsenet pakenivat Coruscantista ja Dromund Kaasista salaiseen tukikohtaansa Bosthirda-planeetalle. Kadannin ja muiden pimeän puolen profeettojen lopullisesta kohtalosta ei ole tietoa.
Viisi vuotta Endorin taistelun jälkeen suurmoffien muodostama komitea värväsi pimeän puolen profeettoina esiintyviä huijareita. Komitea halusi kaapata vallan keisariksi julistautuneelta Palpatinen neuvonantajalta Sate Pestagelta, joten "profeetat" väittivät keisarillisen sotalordin Trioculusin olevan keisari Palpatinen poika. "Profeettojen" ennustukset olivat todellisuudessa valheita, joita komitea käytti manipuloidakseen Trioculusia.
Trioculusin ja suurmoffien komitean johtajan Hissan kuoltua Kadannia esittänyt huijariprofeetta julistautui keisariksi ja yritti kaapata vallan Coruscantin turvallisuuspäällikkö Ysanne Isardilta. Hän epäonnistui ja pakeni seuraajiensa kanssa avaruusasema Scardialle. Pimeän puolen profeetoille katkeroitunut suuramiraali Afsheen Makati kuitenkin hyökkäsi avaruusasemalle ja tuhosi sen. "Kadann" ja muut huijariprofeetat kuolivat avaruusaseman räjähdyksessä.
Musta jedi Jerec käytti hyväkseen oikeiden pimeän puolen profeettojen antamia tietoja muinaisen jedilaakson sijainnista. Jerec löysi lopulta laakson, mutta jediritari Kyle Katarn tappoi hänet.
Vuotta myöhemmin Katarn vieraili profeettojen päämajana toimineessa sithtemppelissä Dromund Kaasilla, mutta kääntyi Voiman pimeälle puolelle. Mara Jade kuitenkin onnistui pelastamaan Katarnin ja käännytti hänet takaisin Voiman valoisalle puolelle.
Taustaa
Pimeän puolen profeetat esiintyivät epäsuositussa Jedi Prince -kirjasarjassa, ja järjestön historiasta kerrottiin useissa Tähtien sota -kirjoissa, kuten The Dark Side Sourcebook - ja Rebel Era Sourcebook -oppaissa.
Surmanpuut
Surmanpuut (Cerbera) on trooppinen kasvisuku oleanterikasvien heimossa.
Ulkonäkö ja koko
Surmanpuut ovat maitiaisnesteellisiä ja tukevaoksaisia puita, joiden lehdet ovat vuorottaisesti (kierteisesti). Lavassa on 20–30 sivusuoniparia, jotka lähtevät keskisuonesta lähes suorakulmaisesti.
Hedelmä on kookas, soikea tai pallomainen luumarja, jossa on yksi tai kaksi lokeroa ja paksu, puusyinen endokarppi (seinän sisäkerros). Luumarjat ovat yksittäin tai pareittain. Kummassakin lokerossa on yksi tai kaksi siivetöntä, karvatonta ja endospermitöntä siementä; alkiossa on ohuet sirkkalehdet ja hyvin lyhyt sirkkajuuri.
Levinneisyys
Surmanpuut kasvavat Afrikassa, trooppisessa Aasiassa, Australiassa ja Tyynenmeren saarilla.
Lajeja
Surmanpuita on kolme tai 6–11 lajia.
Robert Cavelier de La Salle
René-Robert Cavelier, Sieur de La Salle (21. marraskuuta 1643 Rouen, Ranska – 19. maaliskuuta 1687 Huntsville, Texas) oli ranskalainen tutkimusmatkailija, joka oli yksi Pohjois-Amerikan keskeisistä eurooppalaisista valloittajista.
La Salle oli aluksi jesuiitta, mutta erosi järjestöstä ja siirtyi Amerikkaan veljensä Jeanin, katolisen papin, perässä. Vuosina 1682 La Salle valtasi koko Mississippin laakson Meksikonlahdelta Isoillejärville Ranskan kruunun alaisuuteen. Hän myös nimesi alueen Ranskan Louisianaksi kuningas Ludvig XIV:n kunniaksi. Kesällä 1685 La Salle perusti siirtokunnan Texasin rannikolle. Vajaa kaksi vuotta myöhemmin hän menehtyi oman retkikuntansa jäsenten ampumiin luoteihin.
Nuoruus
René-Robert Cavalier syntyi Rouenissa 21. marraskuuta 1643 tukkuvaatekauppias Jean Cavalier’n ja tämän vaimon Catherine Geestin toisena poikana. Perhe kuului Ranskan maakuntien rikkaaseen porvaristoon. Pojan myöhemmin ottama sukunimi La Salle tuli maatilasta, jonka hänen vanhempansa omistivat Rouenin läheisyydessä. Cavalier’t asuivat vain muutaman minuutin kävelymatkan päässä Pierre Corneillesta, josta tuli merkittävä ranskalainen näytelmäkirjailija. Nuori Robert oli mieltynyt tieteisiin ja luonnossa liikkumiseen ja kävi Pierre Corneillen tavoin jesuiittakouluja. Käytyään jesuiittaopistoa vuoteen 1658 Robert siirtyi Pariisiin, jossa hän aloitti kilvoituselämänsä noviisina eräässä jesuiittojen veljeskunnassa. Uskonlupauksensa Robert teki vuonna 1660.
Mielen rauhattomuus vaikeutti Robertin opintoja, ja välillä hän tunsi voimakasta halua vaihtaa ympäristöä. Hänen oli vaikeaa sopeutua sääntöihin, eikä hänen mielipiteitään arvostettu. Vuonna 1665 22-vuotias Robert pyysi kahdesti, että hänet lähetettäisiin jonnekin lähetysasemalle. Häntä ei katsottu kuitenkaan riittävän valmiiksi. Robertin teologinen koulutus oli kesken ja uskonnollinen valmistautuminen riittämätön. Hän anoi 1666 siirtoa Portugaliin, jossa voisi valmistautua lähetysasema-apostoliksi. Tämäkin pyyntö evättiin.
Uudelle mantereelle
Vuoden 1666 aikana Robert purjehti siirtolaisena Kanadaan, jonka hän katsoi tarjoavan itselleen otolliset puitteet rakentaa tulevaisuutta. Hänen vanhempi veljensä Jean, joka oli St. Sulpicen kirkon ympärille kasvaneen Pyhän Sulpiciuksen seuran pappi, oli saapunut Uuteen Ranskaan vuotta aiemmin. Vanhan jesuiittalupauksensa vuoksi ilman isänsä perintöä jäänyt Robert oli lähes rahaton saapuessaan uudelle mantereelle. Vuonna 1667 hän luopui jesuiittaveljeskunnan jäsenyydestä ”moraalisten heikkouksien” vuoksi, eikä hän ollut ehtinyt tehdä vielä lopullista luostarilupausta.
Uuden Ranskan maanjakojärjestelmän mukaisesti Robert sai läänityksen (seigneurie) läheltä Montrealia. Samalla René Robert Cavelier’sta tuli La Salle. Hän oli innokas tutustumaan uuteen ympäristöön ja ystävystyi mohawkien kanssa, joilta hän oppi vähän irokeesien kieltä. Kuunnellessaan intiaanien tarinoita mantereen suuresta jokiverkostosta La Sallen kiinnostui Ohiojoesta, jolta voisi löytyä vesitie länsirannikolle ja meren yli Kiinaan. Vuonna 1669 La Salle myi läänityksensä rahoittaakseen tutkimusmatkansa Ohiolaaksoon. Samana vuonna aloitettu matka ylettyi todennäköisesti nykyiseen Louisvilleen, jossa putoukset estivät taivalluksen jatkumisen. Retkeä käsittelevää aineistoa ei kuitenkaan ole löytynyt, joten matkasta ei ole luotettavaa tietoa.
Vuosien 1674 ja 1678 välisenä aikana La Sallen tiedetään käyneen kahdesti kotimaassaan. Hän kertoi tulevaisuuden suunnitelmistaan kuningas Ludvig XIV:lle ja pyysi lupaa linnakkeiden perustamiseen Isoillejärville ja Mississippijoen varrelle ja Ranskan talouteen perustuvan hallinnon luomiseen läpi mantereen. thumb|Le Griffon. Vuonna 1679 La Salle apulaisineen rakensi Le Griffonin, josta tuli ensimmäinen eurooppalainen laiva Isoillajärvillä. Alus teki elokuussa 1679 neitsytmatkansa Eriejärvellä ja purjehti 16 miehen voimin Niagarajoelta nykyiseen Detroitiin. Alus oli tarkoitettu tutkimusmatkojen ohella tavarakuljetuksiin, sillä La Salle oli kiinnostunut myös turkiskaupasta. Laivan elinaika jäi lyhyeksi, sillä syyskuun lopulla 1679 se katosi jäljettömiin. Yleisin uskomus oli, että myrsky upotti aluksen, mutta myös intiaaneja epäiltiin osallisuudesta laivan tuhoon. La Sallelle Le Griffonin menetys oli suuri isku, sillä hän oli suunnitellut aluksen liikkuvaksi tukikohdakseen.
Tutkimusmatka Meksikonlahdelle
Vuonna 1680 La Salle perusti kiinteäksi tukikohdakseen Fort Crevecoeurin, josta tuli samalla nykyisen Illinoisin ensimmäinen valkoinen sivilisaatio. Linnakkeen edustalla rakennettiin uusi laiva, jolla La Salle aikoi purjehtia Mississippijokea pitkin Meksikonlahdelle ja jopa Länsi-Intiaan. Laiva ei ehtinyt vesille, sillä linnakkeeseen hyökänneet irokeesit polttivat sen. La Salle ei kuitenkaan luopunut unelmastaan tehdä tutkimusmatkan etelään. Syksyllä 1681 hän johti kanootein liikkuvaa retkikuntaa, johon kuului hänen lisäkseen luutnantti Henri Tonti ja 21 muuta ranskalaista sekä joitakin kymmeniä mahican- ja abenaki-intiaaneja.
Retkikunta käytti alkeellista intiaanikarttaa ja liikkui kanootein Mississippijoelle. Maaliskuussa 1682 miehet saapuivat Arkansasjoelle, joka oli vuonna 1673 tehdyn tutkimusmatkan eteläinen raja. Tuolloin matkaa olivat johtaneet Jacques Marquette ja Louis Jolliet. La Salle seurueineen vieraili paikallisten intiaanien luona ja solmi hyvät suhteet kylien päälliköihin. Samalla hän otti Ludvig XIV:n nimissä maat Ranskan haltuun.
Matkalla Arkansasjoelta Meksikonlahdelle ranskalaiset meloivat läpi noin 300 kilometrin pituisen alueen, jossa he eivät nähneet ainuttakaan intiaanikylää. Koko laaja alue oli autioitunut, sillä 140 vuotta aiemmin Hernando de Soto oli löytänyt samalta alueelta kymmenittäin kukoistavia kaupunkeja. De Soton vierailun jälkeen sikäläisten intiaanien maailma oli romahtanut joko eurooppalaisten mukana tulleiden tautien tai jonkun muun katastrofin seurauksena. Intiaanien sijaan La Sallen retkikunta näki laumoittain biisoneita, jotka olivat tulleet laiduntamaan jokea reunustaville preerioille. thumb|left|La Salle julistaa Louisianan Ranskalle. Elokuun alussa 1682 retkikunta saapui Meksikonlahdelle ja teki lyhyen tutkimusretken Mississippijoen suistomaalle. Tämän jälkeen La Salle järjesti pienimuotoisen tilaisuuden, jossa suuri risti ja Ranskan lippu pystytettiin maaperään muskettien yhteislaukauksen juhlistaessa tapahtumaa. Toimitus liitti laajat alueet Meksikonlahdelta Missourijoen yläjuoksuille ja Alleghenyvuorilta Kalliovuorille Ranskan kruunun alaisiksi.
Syksyllä 1682 retkikunta palasi takaisin Kanadaan. Vuotta myöhemmin La Salle matkusti Ranskaan, jossa kuninkaallinen komissio hyväksyi hänen suunnitelmansa lähettää siirtokunta Louisianan territorioon. La Sallen tehtäviin kuului siirtokunnan johtamisen ohella kristinuskon levittäminen, intiaanien taivuttaminen myötämieliseksi Ranskan kruunulle, Uuden Espanjan valloittaminen ja luonnonrikkauksien kaivaminen.
Siirtokunnan harhautuminen
thumb|La Sallen laivasto Matagordanlahdella. La Salle ja noin 320 siirtolaista aloittivat heinäkuussa 1684 purjehduksensa kohti Meksikonlahtea. Miesmatkustajien joukossa oli 100 sotilasta, useita lähetyssaarnaajia, kauppiaita ja eri käsityöteollisuuden taitajia. Naisten joukosta löytyi perheenäitejä lapsineen sekä nuoria naisia, jotka halusivat kokeilla onneaan Amerikassa. La Rochellesta lähteneeseen laivastoon kuului neljä alusta: 36-tykkinen sotalaiva Le Joly, La Sallen lippulaivana toiminut parkki La Belle ja kuljetusalukset Aimable ja St. François. Erimielisyydet sekä huono onni seurasivat matkustajia koko retken ajan. La Salle ja merivoimien komentaja Beaujeu riitelivät päivittäin ja Santo Domingossa espanjalaiset merirosvoalukset sieppasivat St François’n. Siirtolaiset menettivät laivan mukana työkaluja ja muita tarvikkeita.
Talvella 1684–1685 kolme jäljellä ollutta laivaa harhautuivat kovassa sumussa 600 kilometriä ohi Mississippin suistosta. Alukset ankkuroituivat Matagordanlahdelle Texasin rannikolle nykyisen Houstonin ja Corpus Christin puoliväliin. Aimable haaksirikkoutui lahdella, ja suurin osa sen lastista tuhoutui myrskyn seurauksena.
Texasin rannikolla
La Salle uskoi tulleensa Mississippijoen suulle ja lähetti ryhmän sotilaita käymään kauppaa rannikon intiaanien kanssa. Miesten tarkoitus oli hankkia kanootteja, joiden avulla laivoissa olleet tarvikkeet voitaisiin kuljettaa maihin. Sotilaat löysivät kylän, joka kuului karankawa-intiaaneille. Paljastettuja aseita pelästyneet karankawat pakenivat kylästä. Sotilaat käyttivät tilanteen hyödykseen ja varastivat joitakin kanootteja ja eläinten taljoja. Karankawat tulkitsivat vieraiden käytöksen sodanjulistukseksi ja alkoivat pitää silmällä ranskalaisten toimia.
Siirtolaiset rakennuttivat alkeellisen leirin lahden rannalle. Paikkaa ympäröivät vain matalat hiekkadyynit ja mereltä ajelehtineet puunrungot. Metsän puuttuminen teki leirin alttiiksi tuulelle. Lähellä riehuvat preeriapalot uhkasivat levitä rantaan, ja siirtolaiset joutuivat leikkaamaan kaiken heinän ympäriltään. Intiaanit piirittivät leiriä öisin, mutta eivät hyökänneet. La Sallen asettamat vartijat valvoivat erityisesti ruutitynnyreitä, joista suurin osa oli pelastettu haaksirikosta. Aimablen onnettomuudessa oli kuitenkin menetetty enin osa siirtolaisten matkatavaroista; lähes kaikki lääkkeet, 60 barrelia viiniä, 1 600 tykinkuulaa, tuhansia kiloja rautaa ja lyijyä sekä ahjo ja mylly.
Wiener Stadthalle
Wiener Stadthalle on Itävallan pääkaupungissa Wienissä sijaitseva monitoimiareena. Vuonna 1957 valmistuneella areenalla on 16 152 istumapaikkaa.
Erste Bank Open -tennisturnaus on järjestetty areenalla vuosittain vuodesta 1974 lähtien. Muihin areenalla järjestettyihin suurtapahtumiin kuuluvat muun muassa viidet jääkiekon maailmanmestaruuskilpailut, uinnin lyhyen radan EM-kilpailut 2004, lentopallon EM-kilpailut 2011 ja vuoden 2015 Eurovision laulukilpailu.
Robert Cavelier de La Salle
Texasin rannikolla
Linnoitus valmistui elokuussa 1685. Sen sijainti korkealla kalliolla Lavacajoen varrella tarjosi hyvät puolustusmahdollisuudet intiaanien, espanjalaisten ja merirosvojen hyökkäyksiä vastaan. La Salle teki useita retkiä Lavacajoella ennen kuin uskoi, että kysymyksessä ei ollut Mississippijoen haarautuma.
Fort St. Louis’n myötä siirtolaisten elämänlaatu parani. Joenvarsilla liikkuvien biisonien ansiosta heillä oli riittävästi ruokaa ja nahkatarvikkeita, mutta La Sallen epäoikeudenmukaisuus ja kovuus alaisiaan kohtaan aiheutti pahaa mieltä ja joitakin retkikunnan jäseniä karkasi. Myös intiaanien hyökkäykset koettelivat siirtokuntaa. Kesän loppuun mennessä siirtolaiset olivat haudanneet yli 30 toveriaan, suurin osa sairauksiin menehtyneinä.
La Bellen haaksirikko
Lokakuussa 1685 La Salle kokosi 50 miehen retkikunnan, joka aloitti kanootein tehtävän tutkimusmatkan kohti itää. La Bellen oli määrä purjehtia rantaviivaa myötäillen kauempana lahdella ja kuljettaa tarvikkeita Mississippijoen suulle. Laivan mukana seurasi 27 miehistön jäsentä. Fort St. Louis’in jäi 34 siirtolaista, joista suurin osa oli naisia, lapsia ja pappeja.
thumb|Texasin Big Thicket. Jo alkumatkalla osa retkikunnasta sairastui syötyään suuret määrät opuntiakaktuksen hedelmiä. Miesten toipuminen vei aikaa. Brazos- ja Sabinejoen välisellä alueella La Sallen miehet eksyivät kosteaan viidakkoon, jota texasilaiset kutsuvat ”Suureksi tiheiköksi” (Big Thicket). Monet riidat viivästyttivät matkan etenemistä. Paikalliset intiaanit olivat pääasiassa hyvin vieraanvaraisia ja kertoivat, että kaikki rannikon heimot vihasivat espanjalaisia. La Salle merkitsi vihkoonsa intiaanien käyttämiä sanoja ja käsimerkkejä. Vaellettuaan yli 200 kilometriä Louisianan nykyiselle rajalle retkikunta pystytti Sabinejoen rantaan pienen linnakkeen. Jatkuvien sateiden ja ammusten hupenemisen takia La Sallen määräsi kääntymään takaisin. Linnakkeeseen jäi joitakin miehiä, joiden kohtalosta ei ole tietoa.
Palatessaan maaliskuussa 1686 Fort St. Louisiin La Salle kuuli, että La Belle oli haaksirikkoutunut kaukana lahdella ja suurin osa sen matkustajista hukkunut. Tämä oli kova isku siirtokunnalle, sillä laiva oli ollut heidän ainoa mahdollisuutensa palata Ranskaan. La Bellen mukana hautautui myös La Sallen unelma vauraasta ranskalaisesta siirtokunnasta.
La Salle teki huhtikuussa 1686 uuden tutkimusmatkan, johon keräsi 20 miestä. Hän oli vaitelias aikomustensa suhteen, ja suurin osa linnakkeeseen jäävistä oli täysin tietämätön matkan laajuudesta. Jotkut uskoivat, että La Salle ei palaisi enää koskaan. Yleinen tyytymättömyys lisääntyi ja eräs siirtokunnan rahoitukseen osallistuneista kauppiaista lietsoi kapinahenkeä poissaolevaa La Sallea vastaan. Monien yllätykseksi retkikunta palasi takaisin. La Salle oli hankkinut viisi hevosta intiaaneilta, mutta menettänyt paluumatkan aikana yli puolet miehistään. Osa oli karannut, yksi joutunut alligaattorin saaliiksi ja loput eksyneet. Matkan varrella La Salle oli nähnyt Meksikonlahdella useita espanjalaisia sota-aluksia, jotka oli hälytetty etsimään ranskalaista retkikuntaa - ei ystävällisessä tarkoituksessa.
La Sallen kuolema
Tammikuussa 1687 retkikunnasta oli jäljellä noin 45 jäsentä. La Salle keräsi ryhmästä mukaansa 17 miestä ja aloitti kohtalokkaan marssinsa halki Texasin. Heidän ainoa mahdollisuutensa selvitä oli löytää reitti Illinoisiin ja saada apua Uudelta Ranskalta.
Naiset ja lapset jäivät kolmen papin ja pienen sotilasryhmän kanssa Fort St. Louis’in. Vaikeat sääolosuhteet tekivät La Sallen ryhmän matkasta työlään, ja vanhat erimielisyydet ja turhautumiset nousivat pintaan. Kaksi siirtokunnan varhaisista rahoittajista osoitti tyytymättömyytensä La Sallen rooliin retkikunnan johtajana ja kehitti salaliiton tätä vastaan. Saatuaan muutaman retkikuntalaisen puolelleen kapinoitsijat järjestivät riidan biisoninlihan jakamisesta. Tämä johti maaliskuussa 1687 retkikunnan kolmen jäsenen murhaan Trinityjoen läheisyydessä. Surmatut olivat La Sallen serkku, hänen palvelijansa ja hänen intiaanimetsästäjänsä. Murhaajat eivät tyytyneet vielä tähän, sillä heidän päätavoitteensa oli toisaalle leiriytynyt retkikunnan johtaja. Tietämättömänä tapahtuneesta La Salle etsi ystäviään seuraavana aamuna ja joutui verityöntekijöiden yllättämäksi. Murhaajat avasivat tulen ja ampuivat La Sallea päähän kuolettavasti. Murhan silminnäkijänä oli retkikuntaan kuulunut pappi. Hän välitti tiedon läheiseen leiriin ja kertoi keitä murhaajat olivat.
La Sallen murhaajat joutuivat omien liittolaistensa ampumiksi riidan seurauksena toukokuussa 1687.
Perintö
Ranskan hallitus lähetti hyvien tahdon valtuuskunnan Navasotaan huhtikuussa 1937 juhliakseen La Sallen kuoleman 250 vuosipäivää.
Calixtus
Calixtus voi tarkoittaa seuraavia:
Luettelo steppitermeistä
Tämä on luettelo steppitermeistä. Yksiääniset askeleet lasketaan "yks". Kaksiääniset askeleet lasketaan "ja-yks". Kolmiääniset askeleet lasketaan "ja-a-yks". Neliääniset askeleet lasketaan "ja-a-a-yks".
Ball change
Kaksi step askelta peräkkäin laskien "ja-yks".
Brush
Pyyhkäisy eturaudalla lattiaan. Tehdään ulospäin (polvi ojentuu) ja sisäänpäin (polvi koukistuu). Myös nilkkanivel osallistuu liikkeeseen.
Buffalo
Leap oikealla jalalla oikealle liikkuen ("yk-") - shuffle("si-ja")ja leap ("kaks") vasemmalla jalalla oikealle etuviistoon liikkuen, samalla oikea jalka vasemman nilkan edessä koukistettuna. Liike tehdään jalat aukikierrossa eli varpaat sivuille osoittaen.
Chainées
Eteneminen pyörien askelilla.
Cramp
Step heel kaksiäänisenä laskien "ja-yks".
Draw back
Brush taaksepäin jastep'' kaksiäänisenä laskien "ja-yks". Liikettä sivusuunnassa tehtäessä nilkan liike tapahtuu sivusuuntaisena.
Flap
Brush step kaksiäänisenä ja nopeana tehtynä täysin rennosti nilkalla liikettä ohjaamatta. Sivulle tehdessä myös nilkan liike tehdään sivusuunnassa.
Heel dig
Yksiääninen kannan napautus lattiaan ilman painonvaihtoa.
Heel drop
Kannan napautus lattiaan päkiän ollessa lattialla.
Heel step
Yksiääninen askel kannalle.
Hop
Hyppy yhdellä jalalla tullen alas päkiälle.
Jug
Painollisella jalalla tehty hypähtävä liu'utus eteenpäin, jonka päätteeksi kanta lyö lattiaan.
Jump
Hyppy kahdella jalalla yhteydestä riippuen joko päkiöillä tai koko jalalla.
Maxiford break
Leap ("ja") vasemmalla - shuffle ("yk-si") ja leap ("ja") kaksi kertaa oikealla - point ("kaks") vasemmalla taakse ristiin - step - vasemmalla - clap (käsien taputus).
Patricola
Hop vasemmalla ("yks") - shuffle step oikealla ("ja-a-kaks") - flap vasemmalla - flap oikealla. Sama toistetaan vielä kahdesti vaihtaen aina aloittavaa jalkaa. Lopuksi flap vuorojaloin vasemmalla alkaen neljä kertaa.
Point
Varpaan kärjen lyönti lattiaan.
Scuff
Kannalla tehty brush.
Scuffle
Kaksiääninen, scuff ja brush sisäänpäin.
Shim sham
Askelsarja: Shuffle step oikealla - shuffle step vasemmalla - shuffle ja ball change oikealla - shuffle step'' vasemmalla.
Shuffle
Kaksi brushia peräkkäin laskien "ja-yks". Liike lähtee nivusesta ja jalka on rento. Vain hitaasti tehdyssä shufflessa ohjataan nilkalla kuten brushissa.
Side essence
Kolmijakoinen askelsarja: flap oikealla - draw back vasemmalla - step oikealla (usein taakse ristiin astuen).
Slap
Brush tap. Kuten flap ilman painonvaihtoa.
Stamp
Askel (painonvaihto) koko jalalle, muuten kuten step.
Step
Askel (painonvaihto) päkiälle. Toinen jalka nousee ilmaan. Askeleen jälkeen kanta jää ilmaan tai lasketaan äänettömästi lattiaan.
Stomp
Koko jalka polkaisee lattiaa ilman painonvaihtoa.
Tap
Eturaudan näpäytys lattiaan nilkan liikkeellä. Voidaan tehdä eri suuntiin.
Toe drop
Varpaiden napautus lattiaan. Kanta on lattiassa ja polvi hieman koukussa.
Valssi
Helpompi muoto: step ("yks") - shuffle ("kak-si") - ball change ("kol-me"). Vaikeampi muoto: flap ("yk-si") - suffle ("kak-si") - ball change ("kol-me").
Sairaanhoitopiiri
pienoiskuva|Suomen sairaanhoitopiirit, sekä yliopistolliset ja keskussairaalat.
Sairaanhoitopiiri oli vuoteen 2022 saakka Suomen terveydenhoidossa hallinnollinen yksikkö, jonka tehtävänä oli tarjota jäsenkuntiensa asukkaille erikoissairaanhoidon palveluja.
Sairaanhoitopiirit määriteltiin erikoissairaanhoitolaissa. Viimeisimmätkin sairaanhoitopiirit aloittivat toimintansa erikoissairaanhoitolain voimaanpanolain nojalla vuonna 1991. Erikoissairaanhoidon järjestämisvelvoite on kunnilla. Sairaanhoitopiirin kuntayhtymät tuottavat erikoissairaanhoidon palvelut jäsenkuntiensa asukkaille. Erikoissairaanhoitolain 3 § mukaan: "Kunnan, joka on kotikuntalain mukaan henkilön kotikunta, on huolehdittava siitä, että tämä saa tarpeellisen erikoissairaanhoidon terveydenhuoltolain mukaisesti. Tämän velvoitteen mukaisen erikoissairaanhoidon järjestämiseksi kunnan on kuuluttava johonkin sairaanhoitopiirin kuntayhtymään". Erikoissairaanhoidon lisäksi sairaanhoitopiirit vastaavat:
Sote-uudistuksessa 1.1.2023 sairaanhoitopiirit lakkasivat ja niiden tehtävät siirtyivät Uudellamaalla HUS-yhtymälle ja muualla Suomessa hyvinvointialueille.
Piirit maakunnittain 2000–2022
Jokainen sairaanhoitopiiri kuului jonkin yliopistollisen sairaalan erityisvastuualueeseen. Nykyiset sairaanhoitopiirit ovat:
Sen lisäksi Ahvenanmaalla on edelleen Ålands hälso- och sjukvård, joka on maakuntahallituksen alainen laitos. Ahvenanmaalla on 16 kuntaa.
Koiranvehnä
Koiranvehnä eli koiranvehniö (Elymus caninus) on 50–120 cm korkea mätästävä, tuulipölytteinen, monivuotinen heinäkasvi, joka kukkii kesä-heinäkuussa. Se on yleensä vihreä, mutta voi olla myös punavioletti tai sinivihreä.
Koiranvehnää kasvaa lähes koko Euroopassa.
Koiranvehnällä on kolme muunnosta: lehtokoiranvehnä (Elymus caninus var. caninus), pahtakoiranvehnä (Elymus caninus var. behmii) ja tenonkoiranvehnä (Elymus caninus var. macrourus). Koiranvehnä voi risteytyä joskus lapinvehnän (Elymus mutabilis) ja siperianvehnän (Elymus fibrosus) kanssa Pohjois-Suomessa.
Bantengi
Bantengi (Bos javanicus) on erittäin uhanalainen aasialainen nautaeläin. Nykyisin alkuperäinen villi kanta Aasiassa on supistunut muutamiin tuhansiin. Australian pohjoisosissa, jonne laji siirrettiin brittien siirtomaakaudella vuonna 1849, niitä elää arviolta kymmenentuhatta. Bantengista kesytetty balinnauta on vanha aasialainen kotieläin, ja niitä arvioidaan olevan eri puolilla Etelä-Aasiaa 1,5 miljoonaa yksilöä.
Koko ja ulkonäkö
Bantengi kasvaa noin 1,6 metriä korkeaksi ja 2,3 metriä pitkäksi. Bantengisonni painaa 680–800 kiloa, lehmä on pienempi. Turkki on ruskea valkeita sukkia lukuun ottamatta.
Elinympäristö
Bantengit elävät harvassa metsässä.
Levinneisyys
Bantengia elää Myanmarissa, Thaimaassa, Laosissa, Vietnamissa, Borneolla, Javalla ja Balilla.
Conrad Lant
Conrad Lant, taiteilijanimeltään Cronos, (s. 15. tammikuuta 1963 Lontoo) tunnetaan brittiläisen thrash metal/black metal -yhtye Venomin laulaja-basistina. Hän liittyi yhtyeeseen vuonna 1979 kitaristina tavattuaan kitaristi Jeffrey Dunnin (alias Mantas). Lantista tuli yhtyeen basisti ja lopulta laulaja Clive Archerin lähdettyä. Lant ryhtyi soolouralle vuonna 1987, mutta palasi takaisin vuonna 1995, levytettyään useiden metalliartistien kanssa.
Jeff Waters
Jeff Waters (s. 13. helmikuuta 1966 ) on ottawalaisen thrash metal -yhtye Annihilatorin kitaristi. Hän syntyi Kanadassa mutta asuu nykyään Iso-Britanniassa. Koska Watersin isä oli sotilas, hän asui nuorena ympäri Kanadaa ja opiskeli klassisen kitaran soittoa. Hän on myös ollut mukana heavy metal -levy-yhtiö Roadrunner Recordsin Roadrunner United -projektissa, jonka tarkoituksena oli juhlia sen 25-vuotispäivää.
Noonie Bao
Noonie Bao (oikealta nimeltään Jonnali Mikaela Parmenius, s. 9. elokuuta 1987) on ruotsalainen laulaja ja lauluntekijä.
Tultuaan täysi-ikäiseksi Noonie Bao liittyi kustantajalle lauluntekijäksi ja on sittemmin sanoittanut kappaleita Aviciille, Don Diablolle, Clean Banditille, Tove Styrkelle ja Adiam Dymottille. Lokakuun 2012 viimeisenä päivänä hän julkaisi Hybrisin lisensoiman debyyttialbuminsa nimeltään I am Noonie Bao. Vuoden 2013 Grammisgalanissa hän oli ehdolla kategoriassa "Vuoden tulokas". Samana vuonna hän oli yksi Moraeus med Mera -televisio-ohjelman vieraista. Noonie Bao oli yksi sanoittajista Aviciin englanninkielisellä singlellä "I Could Be the One", jossa hän myös laulaa sanoitetut sanat. Noonie Bao asuu tällä hetkellä Tukholmassa.
VII kaupunginosa (Turku)
VII kaupunginosa on yksi Turun keskustan numeroiduista kaupunginosista. Se sijaitsee Aurajoen länsipuolella Aurakadun ja Puistokadun välissä. Kaupunginosa muodostaa yhdessä VI kaupunginosan kanssa Turun ydinkeskustan, ja siellä sijaitsee muun muassa Turun kaupungintalo.
Kaupunginosa on kaupungin kolmanneksi suurin: sen väkiluku on 8 877 (2007). Kaupunginosan väestöstä 5,06 % on alle 15-vuotiaita ja 22,53 % on yli 65. Äidinkielenään suomea puhuu 89,04 % kaupunginosan asukkaista, ruotsia 8,66 % ja muita kieliä 2,30 %.
Samuli Naamanka
Koulutus
Samuli Naamanka opiskeli Oulun yliopistossa luonnontieteellisen tiedekunnan fysiikan laitoksella vuosina 1989–1992. Yliopisto-opintojensa ohessa hän harrasti kuvataiteita, joihin perehtyi Limingan taidekoulussa vuonna 1990. Hän siirtyi vuonna 1992 Oulun yliopistosta opiskelemaan Rovaniemen taide- ja käsiteollisuusoppilaitokseen (nykyisin osa Lapin yliopiston taiteiden tiedekuntaa) ja kirjoittautui seuraavana vuonna Taideteolliseen korkeakouluun, josta valmistui taiteen maisteriksi vuonna 2000. Hän jatkoi vielä opintojaan Denmarks Design Schoolissa Kööpenhaminassa.
Tuotanto ja ura
Lopputyön aiheena Taideteollisessa korkeakoulussa Samuli Naamangalla oli Graafinen Betoni, menetelmä kuvioidun betonipinnan aikaan saamiseksi. Samuli Naamanka on perustajajäsen työhuone DNA.ssa (Design and Architecture) yhdessä kymmenen muun suunnittelijan kanssa. Oman suunnittelutoimiston Reseptori Oy:n Naamanka perusti vuonna 1996.
Graafisen betonin lisäksi Naamangan kehittämiä tuotteita ovat mm. FX Design Awardin saanut Clash-yleistuoli vuodelta 2003, Sides-tuoli (2007) ja vuonna 2008 Nordiska Designprisetin (ent. Forsnäs Priset) saanut Avarten valmistama Uni-tuoli. Naamanka on suunnitellut tuotteita myös muun muassa salolaiselle Arvo Piiroinen Oy:lle, Saas Instrumentille, Arktikselle ja Plastexille.
Vuoden 2010 Habitare-messuilla Samuli Naamanka voitti EcoDesign-valaisinkilpailun työllään Biodegradable Roll, jonka materiaalina oli muovinkaltainen tärkkelyssokerista valmistettu polymaitohappo. Voittajan valitsi saksalainen valaisinsuunnittelija Ingo Maurer. Vuonna 2015 Naamanka sai Asko Avonius -palkinnon.
Vuonna 2017 Samuli Naamanka perusti oman Naamanka-nimisen huonekalualan yrityksen, jonka mallistoon kaikki Clash-sarjan kalusteet siirtyivät. Lisäksi Habitare-messuilla Helsingissä syksyllä 2017 mallistoon lanseerattiin joukko uusia tuotteita.
Naamanka on kitaristi Andy McCoyn serkku.
Jussi Halli
Jussi Halli (s. 1978 Helsinki) on suomalainen toimittaja, juontaja ja it-alan johtaja.
Valtakunnalliseen julkisuuteen Halli nousi syksyllä 2002 MTV3:n ja Fremantle Median tuottaman Bonus-tietokilpailun isäntänä, ”Suomen nuorimpana setänä”. Lisäksi Halli on osallistunut moniin muihin ohjelmaprojekteihin, muun muassa isännöimällä Subtv:n Suoraa huutoa -talk show’ta ja juontamalla vuoden 2005 Miss Suomi -kilpailut. Televisiotoiminnan ohella Halli on myös esiintynyt radiossa, hän oli yksi edesmenneen Radio Cityn kanavaäänistä. Hän juonsi Herätysliike-aamuohjelmaa.
Tällä hetkellä Halli juontaa MTV3:n automakasiiniohjelmaa Ajoneuvos sekä Radio Novan Liikenneohjelmaa. Syksyllä 2013 häneltä julkaistiin Ajoneuvos -ohjelmaan perustuva, saman niminen tietokirja. Halli on aikaisemmin työskentellyt mm. verkkopalvelu Suomi24:n johtajana. Hän on nykyään TeliaSoneran online-toimintojen myyntijohtaja.
Lehtomaitikka
Lehtomaitikka (Melampyrum nemorosum) on tuoreissa metsissä ja lehdoissa kasvava yksivuotinen maitikkalaji. Se kasvaa 20–40 senttimetriä korkeaksi ja kukkii Suomessa kesä–heinäkuussa. Lehtomaitikan kukan 15–20 millimetriä pitkä teriö on kullankeltainen ja käyrätorvinen. Kukkien tukilehdet ovat väriltään violetit, harvoin kellanvalkoiset.
Perikoreesi
Perikoreesi (,, 'keskinäinen toisensa läpäiseminen') on kristinuskon teologian käsite. Trinitaarinen perikoreesi liittyy kolminaisuusoppiin, kristologinen perikoreesi oppiin Kristuksesta.
Lehtomaitikka
Lehtomaitikkaa tavataan Keski- ja Itä-Euroopassa sekä paikoin Ruotsissa ja Etelä-Suomessa.
Perikoreesi
Kolminaisuusopissa perikoreesi viittaa Isän, Pojan ja Pyhän Hengen suhteeseen. Nämä kolme persoonaa ikään kuin läpäisevät toisensa säilyttäen samalla identiteettinsä. Perikoreesi-ajatuksesta seuraa käsite appropriaatio eli jollekin ominaiseksi lukeminen: jumaluuden eri ominaisuudet ja teot luetaan liitetään kukin yhteen tiettyyn kolminaisuuden persoonaan.
Kristologisessa perikoreesissa on kyse Kristuksen jumalallisen ja inhimillisen luonnon vastaavanlaisesta keskinäisestä suhteesta.
Iso-Laippa
Iso-Laippa on Pirkanmaalla Pälkäneellä ja Kangasalla Laipanmaan metsäalueella sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 14,2 hehtaaria ja se on 600 metriä pitkä ja 400 metriä leveä. Se sijaitsee metsäalueella Elamonjärven ja Ison Hirvijärven puolivälissä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,8 kilometriä ja sen rannat ovat soistuvaa metsämaata lukuun ottamatta kahta etelärannalla olevaa mäkeä. Järven itärannalla on vapaa-ajan asunto, jonne tulee tie Rautajärveltä. Kangasalan kuntaraja tulee pohjoisesta ja koukkaa etelärannalle niin, että järven itä- ja länsipäät jäävät Pälkäneen puolelle.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Längelmäveden alueella (35.72), jonka Keljonjärven valuma-alueeseen (35.728) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 142,3 metriä mpy. Järveen on johdettu metsäojat Laipanrahkalta ja Haukijärvenrahkalta, jonka laskuojassa on myös Haukijärven laskuvesiä. Järven oma laskuoja käy aluksi Vähä-Laipassa, ennen kuin se jatkaa Lammasojana Isoon Saksijärveen.
Luontoarvoja
Järvi kuuluu Laipanmaan retkeilyreitistöön ja sen etelärannan kalliomäellä on retkeilyreitistöön kuuluva nuotiopaikka. Järvellä on pitkät perinteet kalastuksella ja siellä on edelleen useita "villejä" nuotiopaikkoja.
Otto Carl Rehbinder
Otto Carl Rehbinder (27. huhtikuuta 1797 Rautalampi – 13. tammikuuta 1873 Hämeenlinna) oli suomalainen salaneuvos, Venäjän armeijan eversti ja Hämeen läänin kuvernööri (1841–1862).
Otto Rehbinder oli kotoisin köyhästä aatelisperheestä Pohjois-Savosta. Rehbinder-suvun perinteiden mukaisesti hän lähti sotilasuralle ja pääsi Haapaniemen kadettikoulun käytyään esikuntapalvelukseen Pietariin. Hän osallistui taistelutoimintaan muun muassa 1828 Kreikan vapaussodassa, jossa haavoittui vaikeasti, sekä 1830 Puolan kapinan kukistamisen yhteydessä. Hän erosi sotapalveluksesta 1835 everstin arvoisena, ja hänen sukulaisensa, ministerivaltiosihteeri Robert Henrik Rehbinder, auttoi häntä saamaan Pietarissa olevan Suomen passiviraston apulaispäällikön viran.
Vuonna 1841 keisari nimitti Otto Rehbinderin Hämeen läänin kuvernööriksi. Rehbinderillä oli tehtävään erinomaiset edellytykset, sillä hyvän kielitaitonsa – suomea hän osasi täydellisesti ja hallitsi hyvin myös ranskan ja venäjän kielen – ja hallinnollisen kokemuksensa lisäksi hän tunsi kansan oloja ja tapoja. Tarmokkaaksi ja velvollisuudentuntoiseksi uudistajaksi osoittautunutta kuvernööri Rehbinderiä pidetään ehkä merkittävimpänä Hämeessä 1800-luvulla toimineista läänin päämiehistä. Erityistä kiinnostusta hän osoitti köyhäinhoidon parantamista, raittiuden edistämistä ja luonnonsuojelua kohtaan, ja hän puuttui usein henkilökohtaisesti havaitsemiinsa epäkohtiin. Residenssikaupunkiinsa Hämeenlinnaan Rehbinder jätti pysyvän jäljen rakennuttamalla vankityövoimalla karusta ja kallioisesta Pyövelinmäestä viehättävän Kaupunginpuiston eli Parkin, joka edelleen on kaupungin suosituimpia ulkoilualueita.
Vuonna 1853 valmistunut Rengosta Luolajan kautta Hämeenlinnaan kulkenut Hämeen Härkätien uusi osuus sai nimekseen Rehbinderin oikaisu kuvernööri Otto Rehbinderin mukaan. Tie kulki ennen oikaisua Alajärven pohjoispuolitse.
Vuoden 1863 tammikuussa virastaan eronnut Rehbinder kuoli lähes tarkalleen kymmenen vuotta myöhemmin. Hänen hautamuistomerkkinsä sijaitsee Hämeenlinnan vanhalla hautausmaalla.
Eläkepäiviään varten Rehbinder oli hankkinut 1857 Hämeenlinnan eteläpuolelta, Vanajan Miemalasta, Perttulan vanhan ratsutilan, jonne hän rakennutti uuden komean päärakennuksen lääninarkkitehti Carl Albert Edelfeltin piirustusten mukaan 1860. Rehbinderin perilliset myivät Perttulan vuonna 1891, ja sinne perustettiin niin sanottu tylsämielisten kasvatuslaitos. Myöhemmin Perttulassa on toiminut valtion ylläpitämä erityisammattikoulu.
Jargon
Jargon (mongerrus, siansaksa) on jonkin ryhmän tai yhteisön ammatti- tai erikoiskieli. Jargonia tavataan esimerkiksi monien harrastusten tai ammattien harjoittajien, kuten lääkäreiden, puheessa.
Erikoiskielenä jargon helpottaa asiantuntijoiden keskinäistä viestintää, kun pitkät ja hankalat termit voidaan korvata lyhyemmillä mutta alan piirissä silti täsmällisillä vastineilla. Yhteinen erikoissanasto voi luoda yhteenkuuluvuuden tunnetta ja toisaalta sulkea sanastoa tuntemattomat alakulttuurin tai tiedonsaannin ulkopuolelle. Tarkoituksellisesti ulkopuolisille vaikeaselkoisia jargoneita ovat muiden muassa varkaiden cant ja lääkärijargon.
Transformers: Robots in Disguise (vuoden 2000 animaatiosarja)
Transformers: Robots in Disguise (Transformers: Car Robots) on japanilainen animesarja, jonka tuottivat NAS ja TV Tokyo. Animoinnista vastasi Studio Gallop. Sarjan oli alun perin tarkoitus kestää yhteensä 52 jaksoa, mutta Takaran rahoitusongelmien vuoksi sarja päättyi vuonna 2000, 39 jaksoon. Sarja oli omanlaisensa Transformers-universumi, eikä liittynyt mitenkään The Transformersiin tai Transformers: Armadaan.
Tarina
Ilkeä rotu muuntautuvia robotteja, jotka tunnetaan nimellä Predaconit, saapuvat New York Cityyn siepatakseen professori Onishin, joka on maailmankuulu tiedemies. Professorin poika Koji ja eräs toinen rotu muuntautuvia robotteja nimeltä Autobotit yrittävät Optimus Primen johdolla pelastaa professorin ja suojella maapalloa Megatronin raivolta.
Ääninäyttelijät
Sarjan englanninkieliset äänet.
Maitokvartsi
thumb|Maitokvartsia Maitokvartsi (SiO2), kutsutaan myös nimellä lumikvartsi, on yksi kvartsin muunnoksista. Maitokvartsi on ehkä yleisin kvartsimuunnos. Maitokvartsia esiintyy usein kivilajien päämineraalina tai kallionrakojen täytteenä.
Maitokvartsi on valkoista ja joko läpikuultava tai läpinäkymätön. Ominaisuuksiltaan se on samaa luokkaa kuin muutkin kvartsin muunnokset: kovuudeltaan 7 Mohsin asteikolla ja ominaispaino on 2,6 g/cm³. Kvartsin kidejärjestelmä on heksagoninen.
Lähteet
Kvartsi
Andreas Lambertz
Andreas "Lumpi" Lambertz (s. 15. lokakuuta 1984 Dormagen) on saksalainen jalkapalloilija, joka edustaa 2. Bundesliigassa pelaavaa Fortuna Düsseldorfia. Pelipaikaltaan Lambertz on keskikenttäpelaaja. Hän on ensimmäinen saksalainen jalkapalloilija, joka on edennyt saman seuran kanssa neljänneksi korkeimmalta sarjatasolta Bundesliigaan. Hänet tunnetaan lempinimellä Lumpi.
Ura
Juniorina Lambertz edusti muun muassa Borussia Mönchengladbachia. Hän siirtyi Fortuna Düsseldorfiin vuonna 2002, kun se pelasi vielä Saksan neljänneksi korkeimmalla sarjatasolla. Lambertz toimi myös seuran kapteenina välillä ja sarjaporras kerrallaan Fortuna nousi kohti Bundesliigaa. Kaudella 2011-2012 seura onnistui nousemaan korkeimmalle sarjatasolle ja Lambertz pääsi ensimmäistä kertaa elämässään pelaamaan Bundesliigassa. Hän pelasi kauden 2012-13 aikana 28 ottelua ja teki niissä yhden maalin. . Fortuna kuitenkin putosi takaisin 2. Bundesliigaan ja Lambertz jäi seuraan.
Christoph Gruber
thumb|Christoph Gruber Christoph Gruber (s. 25. maaliskuuta 1976) on uransa lopettanut itävaltalainen alppihiihtäjä.
Opaltšentsit
thumb|250px|Opaltšenets-soturimalleja Bulgarian vapauttamisen 133-vuotisjuhlatilaisuudessa Bulgarian vapaaehtoiset olivat bulgarialaisista vapaaehtoisista koostuneita  Venäjän keisarikunnan armeijan sotilasyksiköitä, jotka Venäjän–Turkin sodassa (1877–1878) ja sitä edeltäneessä Serbian–Turkin sodassa (1876) sotivat Venäjän ja Serbian puolella maataan alistaneita ottomaaneja vastaan. Yksittäisestä sotilaasta käytettiin nimitystä opăltšenets-pobornik, joka tarkoittaa vapaaehtoista taistelijaa.
Christoph Gruber
Alppihiihdon maailmancupissa hän voitti viisi osakilpailua, joista kolme supersuurpujottelukilpailuja Garmisch-Partenkirchenissä. Lisäksi hän oli neljä kertaa toinen ja viisi kertaa kolmas. Gruber sijoittui supersuurpujottelun maailmancupin kokonaiskilpailussa toiseksi kaudella 2000–2001 ja viidenneksi kaudella 2007–2008.
Opaltšentsit
Bulgariassa kerättiin vapaaehtoisia Venäjän keisarin Aleksanteri II:n manifestin avulla. Bulgarialaiset saapuivat Venäjälle ja he kokoontuivat Samaran kaupungissa. Vapaaehtoisjoukot ottivat osaa ensimmäiseen ja neljänteen Shipkan taisteluun.
Christoph Gruber
Arvokilpailuissa hän on ollut parhaimmillaan neljäs supersuurpujottelussa Åren MM-kisoissa 2007. Salt Lake Cityn olympialaisissa 2002 hän sijoittui suurpujottelussa viidenneksi ja super-g:ssä seitsemänneksi.
Kolu-Meronen
Kolu-Meronen on noin puolen neliökilometrin laajuinen tummavetinen ja ravinteikas järvi Petäjäveden pohjoisosassa. Sen vedet virtaavat Merovenjoen kautta Pengerjokeen, joka on osa Jämsän reittiä.
Maantiede
Kolu-Meronen on Merovenjoen vesistön kolmanneksi suurin järvi. Merovenjoki on Pengerjoen itäinen sivujoki. Kolu-Merosen kaakkoiskulmasta lähtee noin neljänneskilometrin mittainen joki etelään Naula-Meroseen, jonka pinta on vain kymmenen senttimetriä Kolu-Merosta alempana. Järvien välisellä kannaksella on asutusta, kuten myös Kolu-Merosen länsirannalla. . Noin 700 metriä Kolu-Merosen pohjoispuolella sijaitsee Kurkisuon turvetuotantoalue.
Christoph Gruber
Gruber lopetti uransa kauden 2009–2010 jälkeen.
Kolu-Meronen
Maantiede
Kolu-Meronen kuuluu Merovenjoen kolmannen jakovaiheen vesistöön. Toinen jakovaihe on Pengerjoen valuma-alue ja ensimmäinen on Jämsän reitin valuma-alue. Päävesistö on Kymijoen vesistö.
Vesireitti Kolu-Meroselta Jämsänveteen (suluissa korkeus metreinä merenpinnan yläpuolella):
Kolu-Meronen (170,9) → Naula-Meronen (170,8) → Koskelanjoki → Ala-Meronen (150,3) → Liinalionkoski → Liinajoki → Myllykoski → Merovenjoki → Pengerjoki → Jämsänvesi–Petäjävesi (111,1).
Haukijärvi (Pälkäne, Rautajärvi)
Haukijärvi on Pirkanmaalla Pälkäneellä Laipanmaan metsäalueella  sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 7,7 hehtaaria ja se on 400 metriä pitkä ja 350 metriä leveä. Se sijaitsee mäkien ympäröimän Haukijärvenrahkan itäpäässä ja sillä on kaksi lahtea. Järvellä on kartan mukaan yksi nimetön saari, joka on yli 50 metriä pitkä. Saari suojaa toista lahtea. Järven rantaviivan pituus on 1,7 kilometriä ja sen rannat ovat soistuvaa metsämaata. Sen itärannassa on vapaa-ajan asunto, jolle tulee tie Niittylahdelta.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Längelmäveden alueella (35.72), jonka Keljonjärven valuma-alueeseen (35.728) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 151 metriä mpy. Siihen on johdettu kaksi suo-ojaa, jotka tuovat Haukijärvenrahkalta kuivatusvesiä. Suo-ojista on kaivettu oja pohjoiseen, missä se laskee Iso-Laippaan. Iso-Laippa laskee Vähä-Laipan kautta Lammasojaan, joka laskee vuorostaan Isoon Saksijärveen.
Heli Ruotsalainen
Heli Ruotsalainen (s. 10. joulukuuta 1979 Nilsiä) on suomalainen iskelmälaulaja.
Ura
Ruotsalainen osallistui ensimmäisiin laulukilpailuihinsa 16-vuotiaana kotipaikkakunnallaan. 18-vuotiaana hän muutti Ikaalisiin, jossa hän opiskeli käsi- ja taideteollisuusalaa ja valmistui esinesuunnitteluartenomiksi. Samaan aikaan hän suoritti myös artistikoulutuksen. Hänet valittiin Iskelmäprinsessaksi Iskelmän SM-kilpailussa 2000, ja hänen uransa levylaulajana käynnistyi Somero Soikoon 2004 -laulukilpailusta. Asuttuaan aiemmin Tampereella ja Kangasalla hän asuu nykyisin Pälkäneellä ja toimii kynsitaiteilijana Tampereella.
Heli Ruotsalainen julkaisi ensimmäisen singlensä vuonna 2005. Ensimmäinen albumi Tuulen suuntaan on vuodelta 2007. Samana vuonna Ruotsalainen valittiin Iskelmä Gaalassa Vuoden tulokkaaksi. Kappaleita on julkaistu mm. Iskelmäradion kokoelmalevyillä. Laulamisen lisäksi artisti myös itse säveltää ja sanoittaa. Esimerkiksi vuonna 2007 julkaistu single "Kristian" on hänen tekemänsä.
Galilein kuut
thumb|[[Jupiteria kiertävät suuret Galilein kuut koottuna vertailun vuoksi yhteen Jupiterin kanssa. Ylhäältä alas lueteltuina ne ovat Io, Europa, Ganymedes ja Kallisto. Kuvassa vasemmalla on Jupiter ja sen Suuri punainen pilkku.]]
Galilein kuut ovat Jupiterin neljä suurinta kuuta. Ne näkyvät valopisteinä jo teatterikiikarilla ja kiertävät lähellä Jupiteria. Galilein kuita ovat tuliperäinen Io, jäinen railojen täyttämä Europa, tummempia ja vaaleampia alueita sisältävä tumma Ganymedes ja kraatterinen Kallisto. Kuut löysi Galileo Galilei 1610. Sisemmissä kuissa on enemmän kiveä kuin ulommissa ja ne ovat ulkoplaneettojen kuiksi tiheitä.
Kuiden löytöhistoria
Galileo Galilei löysi kaukoputkellaan 7. tammikuuta 1610 Jupiterin neljä suurinta kuuta. Galileo havaitsi kuiden liikkeen usean päivän aikana ja ymmärsi niiden kiertävän Jupiterin ympäri. Tämä löytö tuki Nikolaus Kopernikuksen aurinkokeskistä maailmankuvaa ja osoitti, ettei kaikki pyöri maapallon ympärillä.
Galileo kutsui aluksi löytöään nimellä Cosmica Sidera, silloisen Toscanan herttuan Cosimo II de' Medicin kunniaksi. Herttuan ehdotuksesta hän alkoi käyttää nimeä Medicea Sidera ("Medici-tähdet"), herttuan ja hänen kolmen veljensä mukaan. Löytö julkaistiin Sidereus Nuncius-lehdessä maaliskuussa 1610, kaksi kuukautta havainnon jälkeen. Omissa muistiinpanoissaan Galileo käytti kuista järjestyslukuja I, II, III ja IV, Jupiterista poispäin laskien. Vuonna 1614 saksalainen Simon Marius julkaisi tutkimuksensa Mundus Jovialis, jossa hän väitti löytäneensä kuut jo Galileoa ennen ja käytti niistä nimiä Io, Europa, Ganymedes ja Kallisto. Galileon mukaan tämä oli plagiointia, mutta Mariuksen ehdottamat nimet jäivät kuitenkin käyttöön.
Myöhemmin on väitetty että kiinalainen astronomi Gan De olisi löytänyt kuut jo vuonna 362 eaa., lähes kaksi vuosituhatta Galileoa aikaisemmin. Galilein kuut ovat saattaneet olla tunnettuja myös muinaiskansoille: babylonialaisella jumalalla Mardukilla, joka oli myös nimitys Jupiterille, sanottiin olevan neljä koiraa. Egyptiläisellä taivaanjumalalla Hathorilla, jonka nimeä käytettiin myös Jupiterista, oli niin ikään neljä poikaa. Galilein kuut olisivat tavallisen näön omaavalle ihmiselle helposti havaittavissa, elleivät ne peittyisi Jupiterin kirkkauteen. On teoriassa mahdollista, että harjaantunut tutkija pystyisi näkemään kuut paljaalla silmällä, mutta on arvailujen varassa, pystyivätkö muinaiskansat siihen. Maasta käsin kaukoputkilla 1800-luvun loppuun mennessä tehdyillä havainnoilla nähtiin kuista muun muassa niiden värit: oranssinpunainen, kirkkaan valkoinen, sinertävä ja himmeänvalkoinen.
Io
thumb|140px|Sisin Jupiterin kuu, tuliperäinen [[Io (kuu)|Io on oranssi.]]
Jupiterin sisin, oranssi kuu Io on tuliperäinen siksi, että Jupiterin vetovoima purskuttaa ja kuumentaa Ion vaippaa. Keltaoranssi väri johtuu rikkiyhdisteistä. Toisin kuin muissa Jupiterin kuissa, Iossa ei ole jäätä. Osa tulivuoren purkausaineesta karkaa Ion vetovoimakentästä, ja sitä arvellaan satavan pienen kuun Amalthean pinnalle. Ion liikkeet Jupiterin magneettikentässä muuttelevat planeetan lähettämää radiosäteilyä.
Europa
thumb|140px|[[Europa (kuu)|Europa on valkean ruskea railojen peittämä jäinen pallo.]]
Europa on valko-vaaleanruskea, melko tasainen, railojen peittämä jäinen pallo. Noin 10–15 km paksun jään alla on noin sadan kilometrin syvyinen meri ja rautasilikaattiydin. Jupiterin vetovoima on vaikuttanut voimakkaasti tähänkin kuuhun. On arveltu, että Europan jäänalaisessa meressä voisi olla elämää.
Ganymedes
thumb|140px|Aurinkokunnan suurimmalla kuulla [[Ganymedes|Ganymedeellä on monenlaisia pinnanmuotoja.]]
Ganymedes on tummempien ja vaaleampien alueiden peittämä. Suuri pyöreä tumma alue tuo mieleen kuun meret. Tummemmat alueet lienevät tämän kuun pinnalta tullutta sulaa ainetta. Ganymedeellä näkyy kraattereita, mikä viittaa kuun pinnan uusiutuneen hitaammin kuin Ion ja Europan. Kuulla on magneettikenttä ja ohut happikaasukehä.
Kallisto
thumb|140px|[[Kallisto (kuu)|Kallistossa on paljon kraattereita.]]
Kalliston pinta on täynnä kraattereita. Se on geologisesti vanha, pinta ei ole uusiutunut kraatteroitumisen jälkeen. Kuussa on Valhalla-niminen sisäkkäisten renkaiden muodostama asteroidin iskukohta.
Tietoja Galilein kuista
Galilein kuut Jupiterista poispäin laskien ovat:
Linda Thomas-Greenfield
Linda Thomas-Greenfield (s. 11. marraskuuta 1952) on yhdysvaltalainen diplomaatti. Joe Biden nimitti hänet Yhdistyneiden kansakuntien suurlähettilääkseen presidenttikautensa alusta vuonna 2021. Thomas-Greenfield työskenteli diplomaattina yli 35 vuotta, minkä jälkeen toimi Barack Obaman kaudella apulaisulkoministerinä ja Yhdysvaltojen Afrikan-edustajana.
Galilein kuut
Tietoja Galilein kuista
Jupiterin magneettikenttä ulottuu Jupiterin sisimpiin kuihin voimakkaana. Tämä aiheuttaa kuiden pinnalle säteilyä, joka on tappavan voimakasta Ion ja Europan pinnalla.