cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kiia Laine
Hän on vuonna 2007 perustetun Naisten Liigan kaikkien aikojen seitsemänneksi paras maalintekijä. Pelaamassaan 130 ottelussa Laine on tehnyt yhteensä 49 maalia. Eniten otteluita pelanneiden tilastossa hän on kauden 2012 jälkeen kuudentena. A-maajoukkueessa Laine on toistaiseksi esiintynyt kerran.
Rosenberg
Rosenberg voi tarkoittaa seuraavia:
Burco
Burco eli Burao on kaupunki Somaliassa. Kaupunki on asukasluvultaan Togdheerin alueen suurin; asukkaita on 288 000 (2005 arvio). Burcon asukasluvusta ei ole kuitenkaan kovin tarkkaa tietoa ja arviot siitä vaihtelevat. Kaupunki on hyvin tärkeä Somalian historian kannalta ja on väkiluvultaan kolmanneksi suurin kaupunki.
Kaupungista ovat kotoisin muun muassa runoilija Hadraawi (Mohamed Ibrahim Warsame) ja Dahabshiil-yhtiön perustaja (Abdirashid Duale).
Jäi Lappiin sydämein
Jäi Lappiin sydämein on Pekka Himangan albumi vuodelta 1979.
Ochi
Ochi on Japanin maaseutukaupunki Shikokun saarella Kōchin prefektuurissa. Se kuuluu Takaokan piirikuntaan. Ochi sijaitsee sisämaassa prefektuurin keskiosassa Niyodojoen keskijuoksulla. Valtaosa sen alueesta on vuoristoa, ja sen länsiosassa kohoaa 774 metriä korkea Yokokuravuori. Ochissa on 5 194 asukasta (huhtikuussa 2022) ja sen pinta-ala on 111,95 neliökilometriä.
Ochi kehittyi historiallisesti Niyodojoen varren satamana, jonka kautta kuljetettiin muun muassa puutavaraa. Ochista tehtiin maaseutukaupunki vuonna 1900, ja se laajeni huomattavasti vuonna 1954, kun siihen liitettiin kolme kyläkuntaa. Silkinviljely oli aiemmin merkittävä elinkeino. Nykyisin Ochissa viljellään teetä, hedelmiä ja vihanneksia, kuten inkivääriä ja paprikaa.
Pyxariás
Pyxariás (myös Pixariás) on vuori Dírfi- eli Dírfysvuoriston pohjoisosassa Euboian saarella Kreikassa. Sen korkeus on 1 351 metriä.
Pyxariás on Euboian toiseksi korkein huippu varsinaisen Dírfin jälkeen. Se sijaitsee Euboian koillisosassa lähellä rannikkoa, linnuntietä noin 30 kilometriä pohjoiskoilliseen Chalkídan kaupungista ja noin 16 kilometriä luoteeseen Dírfistä. Lähellä sijaitsevat muun muassa kylät Vlachía, Sarakíniko ja Limniónas.
Karamellitokko
Karamellitokko (Koumansetta rainfordi, monissa lähteissä vielä Amblygobius rainfordi) on tokkoihin kuuluva kala.
Koko ja ulkonäkö
Karamellitokko kasvaa noin 7 cm pitkäksi. Sen puikkomainen vartalo on pohjaväriltään vihertävänruskea, ja sitä kirjovat ohuet oranssit vaakajuovat. Evissä on viisi valkeaa pistettä, ja selkäevän keskellä musta silmäkuvio.
Alkuperä
Karamellitokko elää luonnossa Tyynenmeren länsiosissa. Sitä tavataan yleensä 3–20 m:n syvyydestä, hiekka- tai mutapohjaisilta alueilta läheltä rannikoiden koralliriuttoja. Se pysyttelee tyypillisesti alle puolen metrin etäisyydellä pohjasta.
Käyttäytyminen
Karamellitokot elävät luonnossa yksikseen, eivät pareina. Akvaariossa se on harvoin aggressiivinen muita kaloja kuin lähisukulaisiaan kohtaan.
Vesiolot ja ravinto
Karamellitokot syövät levää, etenkin akvaarioharrastajien vihaamaa kuitumaista Bryopsis-levää. Luonnossa ne saavat levän joukossa eläinplanktonia, akvaariossa voi onnistua opettamaan ne syömään myös pakasteruokaa, mutta elävä levä on useimmille lähes elinehto.
Manuel Puig
Lapsuutensa Puig vietti pienessä kylässä pampalla mutta muutti 13-vuotiaana opiskelemaan Buenos Airesiin. Puig oli jo lapsena kiinnostunut erityisesti yhdysvaltalaisista elokuvista ja muutti vuonna 1957 Roomaan opiskelemaan elokuvaohjausta mutta oleskeli myös Tukholmassa ja Lontoossa. Hänen elokuvakäsikirjoituksensa eivät kuitenkaan saaneet hyvää vastaanottoa Buenos Airesissa, ja hän päätyi kirjoittamaan myös kirjoja.
Puigin osittain omaelämäkerrallinen esikoisromaani La traición de Rita Hayworth ilmestyi vuonna 1968. Hänen toinen romaaninsa Särkyneen sydämen tango (Boquitas pintadas) ilmestyi vuonna 1969 ja kolmas romaani The Buenos Aires Affair vuonna 1973. Puigin tunnetuin teos on vuonna 1976 ilmestynyt neljäs romaani Hämähäkkinaisen suudelma (El beso de la mujer araña), jonka pohjalta on Héctor Babenco ohjannut samannimisen elokuvan (1985). Kirja oli pitkään kielletty Kuubassa.
Puig muutti pois Argentiinasta 1970-luvun puolivälissä pettyneenä Perónien hallintoon. Hän asui Meksikossa, New Yorkissa ja Brasiliassa. Hän kuoli Meksikossa 57-vuotiaana 22. heinäkuuta 1990.
R-luokka (hävittäjä, 1916)
R-luokka oli Britannian kuninkaallisen laivaston alusluokka, johon kuului 62 vuosina 1916&dash;1917 valmistettua hävittäjää. Alukset olivat M-luokasta paranneltuja aluksia. Luokkien suurimpina eroina olivat R-luokan kaksiakselisuus ja vaihteistettujen turbiinimoottorien käyttöönotto verrattuna M-luokan kolmiakselisuuden ja suorasaantiturbiinit.
Palvelus
Kaikki luokan alukset palvelivat ensimmäisessä maailmansodassa, joista osa muutettiin miinalaivoiksi. Sodassa kahdeksan luokan aluksista upposi. Jäljelle jääneet luokan alukset romutettiin 1920- ja 1930-luvuilla kahta lukuun ottamatta. HMS Skate oli vanhin käytössä ollut Kuninkaallisen laivaston hävittäjä toisessa maailmansodassa ja HMS Radiant siirrettiin syyskuussa 1920 kuninkaalliselle Siamin laivastolle nimellä Phra Ruang.
Alukset
Amiraliteetti tilasi toukokuussa 1915 ensimmäiset kaksi luokan aluksista, seuraavat seitsemäntoista tilattiin heinäkuussa, minkä jälkeen kahdeksan joulukuussa. Viimeiset luokan alukset tilattiin maaliskuussa 1916, jolloin 23 aluksesta yksitoista valmistettiin aiemmista poikkeavina. Tätä poikennutta osaa tilauksesta kutsutaan toisinaan parannetuksi R-luokaksi.
Lisäksi valmistui Thornycroftilta ja Yarrowilta telakoiden omien suunnitelmien pohjalta kaksitoista alusta.
Paranneltu R-luokka
Maaliskuussa 1916 tilatuista aluksista yhdentoista piirustuksia muutettiin. Näitä aluksia kutsutaan toisinaan parannelluiksi Amiraliteetin R-luokan aluksiksi. Alusten leveys kasvoi etriin ja syväys etriin, minkä seurauksena uppouma kasvoi 1 085 tonniin.
Yarrowin R-luokka
Yarrow Shipbuildersilta tilattuja seitsemää alusta kutsutaan toisinaan Yarrowin myöhemmiksi M-luokan hävittäjiksi. Alukset palvelivat laivastossa ensimmäisessä maailmansodassa ja niiden suunnittelu perustui aikaisempaan Yarrowin M-luokkaan, johon tehtiin pieniä parannuksia. Näistä merkittävin oli alusten kaventaminen uppouman kompensoimiseksi ja kaareva perä.
Pianosonaatti nro 10 (Beethoven)
Pianosonaatti nro 10 op. 14 nro 2 on Ludwig van Beethovenin varhaiskauden teoksiin kuuluva pianosonaatti, joka on sävelletty vuosina 1798–1799.
Teos kestää noin 15 minuuttia, ja se on omistettu hänen edellisen pianosonaattinsa tapaan paroni Josefa von Braunille. Teos julkaistiin 9. joulukuuta 1799, päivää ennen hänen edellistä pianosonaattiaan.
DeVante Parker
DeVante Parker (s. 20. tammikuuta 1993 Louisville, Kentucky) on yhdysvaltalainen amerikkalaisen jalkapallon pelaaja, pelipaikaltaan laitahyökkääjä. Hän edustaa NFL-liigassa pelaavaa New England Patriotsia.
Ura
Parker edusti Louisvillen yliopistoa neljän kauden ajan. Avauskaudellaan 2011 Parker pelasi yksitoista ottelua, joissa hän kirjautti 18 syötön vastaanottoa ja kaksi maalia. Toisena vuotenaan Parker pelasi kaikissa kolmessatoista ottelussa ja keräsi 40 syötön vastaanottoa, joista kymmenen johti maaliin.
Miami Dolphins
Parker oli Dolphinsin ensimmäisen kierroksen varaus vuoden 2015 NFL:n varaustilaisuudesta. Hän pelasi avauskaudellaan neljätoista ottelua, joista Parker oli avauskokoonpanossa neljästi. Hän onnistui saamaan kauden aikana yhteensä 26 syötön vastaanottoa ja kolme maalia. Näistä ensimmäinen syntyi marraskuussa 2015 New York Jetsiä vastaan.
The Daffy Duck Show
The Daffy Duck Show on Warner Bros. Televisionin tuottama yhdysvaltalainen piirrossarja, jota esitettiin 1970-luvun lopulla NBC:llä. Sarjassa seurataan päähahmon Repe Sorsan kommelluksia muiden Looney Tunes -hahmojen kanssa ja erityisesti Speedy Gonzalesin.
Sarjasta tehtiin samanniminen uusiversio vuonna 1996.
USS San Francisco (SSN-711)
Palvelus
Alus poistettiin palveluksesta 4. marraskuuta 2016.
Papuanmetsäräikkä
Papuanmetsäräikkä (Rallicula mayri) on Uuden-Guinean kotoperäinen rantakana. Laji elää Irian Jayan Cyclopsvuoristossa (nimialalaji mayri) ja Papua-Uuden-Guinean luoteisosassa (alalaji carmichaeli). Ernst Hartert kuvaili lajin holotyypin Cyclopsvuoristosta vuonna 1930.
Yöni Maudin luona
Yöni Maudin luona (Ma nuit chez Maud) on Éric Rohmerin elokuva vuodelta 1969. Se on järjestyksessä neljä, joskin ajallisesti kolmas Rohmerin moraalielokuvien sarjassa Six contes moraux. Se esitettiin Cannesin elokuvajuhlilla 1969. Elokuva oli Rohmerin läpimurto, ja se saa runsaasti katsojia yhä 2000-luvullakin.
Elokuvan sisältö on Clermont-Ferrandissa talvella käyty filosofinen keskustelu, jossa ovat mukana katolinen, marxilainen ja Maud, joka on vapaa-ajattelija.
The New York Timesin kriitikot valitsivat Yöni Maudin luona vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Alcázar de los Reyes Cristianos
pienoiskuva|Alcázar de los Reyes Cristianos Alcázar de los Reyes Cristianos eli Córdoban Alcázar on keskiaikainen espanjalainen linna Córdoban kaupungissa, Andalusiassa. Se sijaitsee Guadalquivirjoen rannalla, lähellä La Mezquitaa. Linna rakennettiin alun perin Kastilian ja Leónin kuninkaalle Alfonso XI:lle 1300-luvun alussa.
Myöhemmin linnaa laajensivat Ferdinand Katolilainen ja Isabella Katolilainen, jotka pitivät siellä hoviaan Granadan valloituksen aikana. Linnassa oli myös Espanjan inkvisition tuomioistuin liki kolmen vuosisadan ajan. Vuonna 1821 siitä tehtiin vankila, kunnes 1950-luvulla Espanjan hallitus muutti linnan matkailunähtävyydeksi ja kansalliseksi monumentiksi.
Aiheesta muualla
37.87722°N, -4.78194°W
Mark Hatfield
thumb|Mark Hatfield Mark Odom Hatfield (12. heinäkuuta 1922 – 7. elokuuta 2011) oli yhdysvaltalainen republikaanisen puolueen poliitikko. Hän toimi vuosina 1959–1967 Oregonin kuvernöörinä ja vuosina 1967–1997 Yhdysvaltain senaatin jäsenenä Oregonista.
Hatfield syntyi Dallasissa, Oregonissa, opettaja Dovie Odom Hatfieldin ja seppä Charles Hatfieldin pojaksi. Hän valmistui Salem High Schoolista ja vuonna 1943 Willametten yliopistosta. Hän meni vuonna 1958 naimisiin vaimonsa Antoinette o.s. Kuzmanichin kanssa. Pari sai neljä lasta.
Valmistuttuaan Hatfield liittyi Yhdysvaltain laivastoon. Hän osallistui Iwo Jiman taisteluun sekä Okinawan taisteluun ja oli todistamassa Hiroshiman atomipommin vaikutuksia. Hän palveli myös Ranskan Indokiinassa. Hän sai sodan jälkeen maisterin arvon valtio-opista Stanfordin yliopistosta vuonna 1948. Myöhemmin senaattorina hän oli voimakkaasti Vietnamin sotaa ja ydinaseita vastaan.
Hatfield voitti paikan Yhdysvaltain senaatissa vuonna 1966. Hän oli asennoitunut kuolemanrangaistusta, aborttia ja koulurukouksia vastaan, ja puhui homojen ja muiden vähemmistöryhmien oikeuksien puolesta. Hän vetäytyi senaatista vuonna 1996 oltuaan kaikkiaan yli neljä vuosikymmentä mukana Oregonin ja Yhdysvaltain politiikassa. Hänen mukaansa on nimetty mm. kirjasto, kliininen tutkimuskeskus ja oikeustalo.
Hatfield opetti senaatista vetäytymisensä jälkeen George Fox -yliopistossa ja Portland State Universityn Hatfield School of Governmentissa.
Non ho l’età
Non ho l’età oli vuoden 1964 Eurovision laulukilpailun voittajakappale. Sen esitti Gigliola Cinquetti italiaksi ja se toi Italialle sen ensimmäisen sen kolmesta voitosta. Kappale sai 49 pistettä, voittaen seuraavaksi tulleen Ison-Britannian ylivoimaisesti peräti 32 pisteellä. Kappaleen esiintymisnumero oli 12.
Gigliola Cinquetti teki kappaleesta myös espanjan-, saksan-, japanin- ja ranskankieliset versiot ja se menestyi eurooppalaisilla listoilla varsin hyvin.
Anneli Sari levytti kappaleesta Helena Korpelan sanoittaman suomenkielisen version Liian nuori rakkauteen.
Ribon
Ribon on japanilainen vuonna 1955 perustettu Shūeishan julkaisema kuukausittain ilmestyvä shōjo-mangalehti, jonka kohderyhmä ovat 9–13-vuotiaat tytöt.
Papuanpunaräikkä
Papuanpunaräikkä (Rallicula rubra) on Uusi-Guinean kotoperäinen rantakana. Laji elää saaren länsi- ja keskisosissa, ja siitä tunnetaan kolme alalajia. Hermann Schlegel kuvaili lajin holotyypin saaren pohjoisosasta vuonna 1871.
Damian Grichting
Damian Grichting (s. 8. huhtikuuta 1973 Leukerbad) on sveitsiläinen entinen curlingpelaaja. Hän kilpaili vuoden 2002 talviolympialaisissa Salt Lake Cityssä ja sai siellä lajissa pronssia Andi Schwallerin, Christof Schwallerin, Markus Egglerin ja Marco Ramsteinin kanssa. Lisäksi Grichting muun muassa kuului curlingin Euroopan-mestaruuden voittaneeseen joukkueeseen vuonna 2006.
USS Augusta (SSN-710)
USS Augusta (runkonumero SSN-710) oli Yhdysvaltain laivaston Los Angeles -luokan ]]ydinsukellusvene]], joka poistettiin 2008 palveluksesta.
Valmistus
Alus tilattiin 31. lokakuuta 1973 General Dynamics Electric Boat Divisionilta Grotonista Connecticutista, missä köli laskettiin 24. huhtikuuta 1981. Alus laskettiin vesille 21. tammikuuta 1984 ja liitettiin laivastoon 19. tammikuuta 1985.
Palvelus
Helmikuussa 2003 alus lähti New Londonin sukellusvenetukikohdasta partiomatkalle Välimerelle ja Punaisellemerelle. Se ampui 21. maaliskuuta liittoutuneiden alusten kanssa Tomahawk-risteilyohjuksia Irakiin ennen hyökkäyksen aloittamista. Alus palasi 9. elokuuta päällikkönsä Mike A. Haumerin alaisuudessa operaatio Iragi Freedomista kotisatamaansa.
Alus palasi 8. syyskuuta 2005 Välimereltä kotisatamaansa New Londoniin. Se osallistui 13. huhtikuuta 2007 Naton suurimpaan Välimererellä pidettävään harjoitukseen Noble Mantaan, joka pidettiin 12.-22. huhtikuuta. Alus palasi 22. syyskuuta Grotoniin Connecticutiin.
Alus poistettiin 7. helmikuuta 2008 New Londonissa palveluksesta viimeisen päällikkönsä Chad Brownin johdolla. Alus lähti 12. helmikuuta viimeisen kerran tukikohdasta Norfolkin telakalle Portsmouthiin Virginiaan, jossa se riisuttiin sotavarusteista. Lisäksi siitä poistettiin varaosia sekä nesteet hydraylijärjestelmistä, tankeista ja putkistoista. Alus poistettiin 11. helmikuuta 2009 virallisessa tilaisuudessa Portsmouthissa palveluskäytöstä. Se hinattiin toukokuussa Puget Soundin telakalle ja varastointikeskukseen Bremertoniin Washingtoniin odottamaan romutusta.
Dotter
Johanna Maria Jansson (s. 10. kesäkuuta 1987, Arvika), taiteilijanimeltään Dotter on ruotsalainen laulaja ja lauluntekijä. Hän osallistui vuoden 2018 Melodifestivaleniin, muttei päässyt finaaliin. Vuonna 2020 hän pääsi finaaliin kappaleella "Bulletproof" ja sijoittui toiseksi. Vuoden 2021 Melodifestivalenissa hän sijoittui finaalissa neljänneksi.
Elämä ja ura
Dotter kilpaili vuoden 2018 Melodifestivalenissa kappaleella "Cry". Vaikka hän oli yksi ennakkosuosikeista, hän sijoittui osakilpailuissa kuudenneksi ja täten ei päässyt finaaliin. Hän palasi kaksi vuotta myöhemmin vuoden 2020 Melodifestivaleniin kappaleella "Bulletproof". Tällä kertaa hän pääsi suoraan finaaliin ja sijoittui lopulta toiseksi. Dotter osallistui vuoden 2021 Melodifestivaleniin kappaleella "Little Tot", sijoittuen finaalissa neljänneksi.
Idännuolihaukka
Idännuolihaukka (Falco severus) on aasialainen tropiikissa elävä jalohaukka.
Koko ja ulkonäkö
Linnun pituus on 27–30 cm. Aikuinen lintu on selkäpuolelta siniharmaa ja vatsapuolelta pähkinänruskea ja sillä on vaalea kurkku. Sukupuolet ovat samanvärisiä.
Esiintyminen
Idännuolihaukat elävät Aasiassa Himalajalta itään Koillis-Intiasta Kiinan eteläosiin, Kaakkois-Aasiaan, Filippiineille, Indonesiaan ja Papua-Uusi-Guineaan. Lajin elinympäristön ala on 1–10 miljoonaa neliökilometriä ja maailman populaation kooksi arvioidaan joko alle tai yli 10 000 yksilöä.
Lisääntyminen
Haukka pesii joko toisen lintulajin vanhassa pesässä, rakennuksessa tai kalliojyrkänteen ulkonemalla.
Ravinto
Ruokavalio koostuu lähes yksinomaan lentävistä hyönteisistä.
Jan Vyčítal
Jan Vyčítal (8. maaliskuuta 1942 Praha, Böömin ja Määrin protektoraatti – 1. maaliskuuta 2020) oli tšekkiläinen countrylaulaja ja sanoittaja. Hän oli Greenhonsin perustajajäsen. Hän piirsi myös kansikuvia monille albumeille.
Vyčítal kuoli on 1. maaliskuuta 2020 77-vuotiaana.
Länsilinjat
thumb|Länsilinjat Oy:n liikennöimä [[Tampereen seudun joukkoliikenne|Tampereen seudun joukkoliikenteen bussi. Kuva elokuulta 2013.]] Länsilinjat Oy (vuoteen 1980 saakka Länsi-Linjat Oy ) on pirkanmaalainen linja-autoyritys.
Länsilinjat on viiden yrityksen konserni, johon kuuluvat Länsilinjat Oy, Länsilinjat Liikenne Oy, Länsilinjat Kaupunkiliikenne Oy, Länsilinjat Huolto Oy ja matkatoimisto Lomalinja Oy. Vuonna 2018 konsernin liikevaihto oli 29 miljoonaa euroa, josta noin kolmannes muodostui Lomalinja Oy:n valmismatkatuotannosta ja loput pikavuoro-, seutu- ja kaupunkiliikenteestä. Konserni työllistää 290 henkilöä.
Historiaa
Yritys on perustettu alun perin vuonna 1939, jolloin viisi pohjoissatakuntalaista, Hämeenkyrön ja Ikaalisten suunnasta Tampereelle ajanutta liikennöitsijää päätti yhdistää toimintansa 22 auton yhtiöksi. Kyseiset liikennöitsijät olivat Adrian Moisio Parkanosta, Akseli Johannes Myllymäki Hämeenkyröstä, Taave ja Eino Sarkki Viljakkalasta sekä Antti Antila Ikaalisista. Huomattavin edellä mainituista oli Adrian Moisio, joka oli aloittanut liikenteen Parkanosta Tampereelle vuonna 1928. Tätä linjaa hän pidensi Jalasjärvelle vuonna 1931 ja Kurikkaan vuonna 1932 sekä lopulta Vaasaan vuonna 1936. Myös A. J. Myllymäki alkoi liikennöidä Tampereelta Seinäjoelle vuonna 1934. 1930-luvun loppupuolella Adrian Moisiolla oli jo 13 linja-autoa, mutta kasvaneen velkataakan ja koventuneen kilpailun vuoksi hän päätti luopua linja-autoliikenteen harjoittamisesta, mikä oli ratkaiseva tekijä Länsilinjat Oy:n perustamiselle. Ennen Länsilinjojen perustamista Moisio ehti tarjota liikennettään porilaiselle Väinö Keto-Seppälälle, joka oli jo noussut merkittäväksi liikenteenharjoittajaksi Pohjois-Satakunnan ja Etelä-Pohjanmaan alueilla.
Uuden yrityksen syntyä edelsivät liki vuoden kestäneet sitkeät neuvottelut. Länsilinjat Oy:n perustamissopimus allekirjoitettiin Tampereen linja-autoasemalla pidetyssä kokouksessa 21. helmikuuta 1939 ja yhtiön virallinen perustamiskokous pidettiin 9. maaliskuuta. Kaikki edellä mainitut liikennöitsijät luovuttivat liikennöintioikeutensa ja kalustonsa uudelle yhtiölle. Länsilinjojen ensimmäisistä autoista kolme oli seka-autoja, koska yhtiön linjoilla kuljetettiin paljon maataloustuotteita. Yhtiön toimitusjohtajaksi päätettiin kutsua yhdistymisneuvotteluja vetänyt tamperelainen linja-autoliikennöitsijä Yrjö Penttilä, jonka johdossa oli kaksi muutakin linja-autoyhtiötä, Tähtivuori & Penttilä ja Viinikan Auto Oy. Kyseisten yhtiöiden liikennealue oli täysin erillään Länsilinjojen muiden osakkaiden linjoista. Penttilä oli aloittanut linja-autoliikenteen Tampereen Keskustorilta Koivistonkylään yhdessä Vihtori Tähtivuoren kanssa vuonna 1926. Tähtivuoren luovuttua osakkuudestaan vuonna 1955 yhtiö toimi nimellä Penttilä & Kumpp., kunnes se joutui lopettamaan toimintansa Koivistonkylän liikenteen siirryttyä Tampereen kaupungin liikennelaitoksen haltuun vuonna 1961. Viinikan Auto fuusioitiin Länsilinjoihin vuoden 1974 lopulla. Yrjö Penttilä osallistui aktiivisesti myös alan järjestötoimintaan – hän oli mm. Linja-autoliiton perustajajäsen – ja hän sai vuonna 1977 liikenneneuvoksen arvonimen. Muut Länsilinjojen perustajaosakkaat myivät omat osuutensa yhtiöstä Penttilälle 1970- ja 1980-lukujen aikana. 1980-luvun lopussa Länsilinjat Oy:n omistajina olivat Yrjö Penttilän lapset Esko Penttilä (toimitusjohtaja), Jorma Penttilä ja Asta Salomäki. Esko Penttilä toimi myös Linja-autoliiton puheenjohtajana vuosina 1975–1995.
Talvi- ja jatkosodan aikana varsin huomattava osa vasta perustetun yrityksen linja-autoista joutui puolustusvoimien käyttöön. Sotien jälkeisinä vuosina varaosa- ja rengaspula haittasivat pahoin liikenteen hoitoa, mutta vuonna 1948 pystyttiin jo liikennöimään lähes normaalisti. Vakavaa takaiskua merkitsi oman korjaamon ja autohallin palo vuonna 1954; palossa menetettiin myös yksi linja-auto. Tuhoutuneen rakennuksen tilalle valmistui kuitenkin uusi vielä samana vuonna. Vuonna 1959 Länsilinjat oli Linja-autoliiton 20:nneksi suurin jäsenyritys 31 autolla, ja vuonna 1972 yhtiö oli sijalla 21 automäärällä 51.
1970-luvulle saakka Länsilinjojen linjaverkosto muodostui pääasiassa pitkistä maaseutulinjoista, jotka suuntautuivat Tampereelta Kankaanpäähän (Ikaalisten ja Lavian kautta), Karviaan, Seinäjoelle ja Vaasaan. Huomattava merkitys yhtiölle oli Ylöjärvellä toimineen Outokumpu Oy:n Paroisten kaivoksen työläiskuljetuksilla 1950-luvulla. Myöhemmin yhtiölle tuli runsaasti koululaisten kuljetuksia Hämeenkyrön, Ikaalisten ja Parkanon sekä 1960-luvun lopulta lähtien myös Lavian alueilla. Ensimmäisen pikavuoronsa yhtiö sai yhdessä jalasjärveläisen Eero Lumiahon Liikenteen kanssa välille Tampere–Parkano–Vaasa vuonna 1962, minkä mahdollisti valtatie 3:n uudelleenrakennus. Tätä oli edeltänyt ns. nopean liikenteen aikataulu välillä Tampere–Parkano vuodesta 1950. Vuonna 1976 Tampereen ja Vaasan välinen pikavuoro tuli kokonaan Länsilinjat Oy:n hoidettavaksi. Maaltamuuton ja henkilöautoistumisen aiheuttama matkustajakato alkoi 1960-luvulta lähtien tuntua myös Länsilinjojen vakiovuoroilla. 1970-luvun loppupuolelta lähtien yhtiö alkoi kehittää voimakkaasti tilausajosektoriaan, mihin kuului myös oman matkatoimiston – Ajurimatkat Oy:n – perustaminen vuonna 1977.
1960-luvun lopulta lähtien yhtiöön on yritysostojen myötä liitetty useita Tampereella sekä Pohjois-Satakunnan ja Luoteis-Pirkanmaan alueella toimineita pienempiä liikenneyrityksiä. Länsilinjojen siihen asti suurin yrityskauppa oli kurulaisen Artturi Tiuran 30 auton yrityksen osto vuonna 1979. Vuoden 1988 lopussa Länsilinjat Oy:ssä työskenteli 170 henkilöä ja sillä oli 105 linja-autoa. Vuonna 1991 Länsilinjat oli yksi ExpressBus-yhteenliittymän perustajaosakkaista, ja pikavuorojen tuotteistamisesta saatujen kokemusten perusteella yhtiö keskitti tilausajotoimintansa LL Charter -tunnuksen alle vuonna 1994. Länsilinjojen täyttäessä 60 vuotta yhtiön liikevaihto oli 57,6 miljoonaa markkaa, josta lähi- ja seutuliikenteen osuus oli 35 prosenttia, vakiovuoroliikenteen 30 prosenttia, pikavuorojen 20 prosenttia ja tilausajojen osuus 15 prosenttia. Vuonna 1999 yhtiössä työskenteli 140 henkilöä ja sillä oli 85 linja-autoa.
Maaliskuussa 1995 Esko ja Jorma Penttilä sekä Asta Salomäki myivät yhtiön koko osakekannan liikemies Jorma Kulmalalle, ja Länsilinjojen toimitusjohtajaksi tuli ekonomi Matti Rantanen. Saman vuoden toukokuun alussa Jorma Kulmala myi osake-enemmistön Jorma Penttilän tyttärille Terhi Penttilälle ja Tiina Vesalalle.
Liikenne
Yhtiö ajaa lähiliikennettä Tampereelta Nokialle ja Ylöjärvelle, vakiovuoroja muun muassa Kuruun, Parkanoon ja Kankaanpäähän sekä ExpressBus-pikavuororeittejä Tampereelta muun muassa Helsinkiin, Vaasaan ja Kokkolaan Seinäjoen kautta. 1960-luvun lopulta lähtien Länsilinjat liikennöi parinkymmenen vuoden ajan myös Poriin yhdessä porilaisen V. Keto-Seppälä Oy:n kanssa.
Länsilinjat on menestynyt myös Tampereen joukkoliikenneyksikön kilpailutuksissa Tampereen seudun joukkoliikenteen järjestämään liikenteeseen. Näistä liikennöidään linjoja 11, 15, 16, 29, 30, 31, 71, 72, 77, 78 ja 80. Turun seudulla Länsilinjat liikennöi linjoja 99, 201, 203, 206, N2, N4, N5, R1, R2. Joensuussa Länsilinjat Oy liikennöi Joensuun seudun joukkoliikenteen, (Jojo) reittejä 1-13. Jyväskylän Linkki-liikenteestä Länsilinjat Oy ajaa linjat 1, 1M, 2, 2M, 4, 19 ja 42.
USS Atlanta (SSN-712)
USS Atlanta (runkonumero SSN-712) oli Yhdysvaltain laivaston Los Angeles -luokan ydinsukellusvene.
Länsilinjat
Liikenne
Länsilinjat työllistää noin 165 henkilöä ja sillä on 108 linja-autoa. Nykyään yrityksen toimitusjohtajana toimii Terhi Penttilä, joka on ensimmäisen toimitusjohtajan Yrjö Penttilän pojantytär. Yhtiön omistavat Terhi Penttilä ja hänen sisarensa Tiina Vesala. Yrityksen päätoimipaikka sijaitsee Tampereella Sarankulman kaupunginosassa vuonna 1984 valmistuneessa kiinteistössä. Aikaisemmin yhtiön toimisto oli linja-autoasemalla ja autohalli Koivistonkylän kaupunginosassa.
USS Atlanta (SSN-712)
Palvelus
Palvelukseenoton jälkeen alus oli koeajoissa Uuden Englannin rannikolla. Se siirrettiin 15. toukokuuta takaisin valmistajalle havaittujen puutteiden ja vikojen korjaamiseksi. Lokakuussa alus palasi palvelukseen sijoitettuna Norfolkin laivastotukikohtaan. Se aloitti ensimmäisen valtameren takaisen operaationsa lähtiessään 20. kesäkuuta 1983 Eurooppaan. Alus vieraili Skotlannissa ja Norjassa ennen paluutaan Norfolkiin 23. marraskuuta.
Länsilinjat
Liikenne
Joulukuussa 2018 Länsilinjat voitti Elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskuksen joukkoliikenteen kilpailutuksessa Satakunnan Liikenteen pikavuoroliikenteen välillä Huittinen-Tampere ja aloitti reitillä tammikuussa 2019. Länsilinjat myös voitti Satakunnan Liikenteen Pori-Kankaanpää-vakiovuorot, Kankaanpään seutuliikenteen ja seutuliikennettä Huittisissa. Liikenne aloitettiin kesäkuussa 2019.
USS Atlanta (SSN-712)
Palvelus
Alus kävi tammikuussa 1984 koulutuspurjehduksella Länsi-Intian vesillä, jonka jälkeen se palasi normaaliin palvelukseen Norfolkin laivastoasemalle. Syyskuussa alus osallistui READEX 2-84 harjoitukseen, josta se palasi taas Norfolkiin. Alus osallistui huhtikuussa 1985 COMPTUEX 2-85 harjoitukseen.
Alus poistettiin palveluskäytöstä 16. joulukuuta 1999.
Neproidi
thumb|446px|right|Neproidi on punainen käyrä right|thumb|270px|Puolikas neproidi tai [[kardioidi kahvikupissa]] Neproidi on tasokäyrä, joka on samalla episykloidin erikoistapaus.
Parametriesitys
Parametriesitys neproidille, kun kulmat ovat x-akselilla:
Tai jos kulmat halutaan y-akselille:
Suorakulmakoordinaattiset yhtälöt
Suorakulmaisessa koordinaatistossa neproidin yhtälö on:
Neproidin mittasuhteet
Neproidin kaaren pituus ja pinta-ala ovat:
Säteen kaarevuus on:
Sáos
Sáos eli Fengári (Φεγγάρι) on vuori Samothrákin saarella Kreikassa. Se on saaren ja koko Pohjoisen Egean saariston korkein vuori ja sen korkeus on 1 611 metriä.
Sáos hallitsee Samothrákin maisemia. Se on entinen tulivuori, mikä näkyy myös vuoren muodossa. Sáoksen nimi liittyy etymologisesti koko saaren sekä myös Sámoksen nimeen, ja viittaa esikreikkalaisessa kielessä vuoren korkeuteen. Tähän viittaa myös vuoren toinen nimi Fengári (”Kuu”), sillä vuoren sanotaan korkeutensa vuoksi peittävän Kuunkin. Kreikkalaisessa mytologiassa vuori oli paikka, jonka huipulta Poseidon seurasi Troijan sodan tapahtumia.
Miekkasärki
Miekkasärki (Pelecus cultratus) on särkien heimoon (Leuciscidae) ja alaheimoon (Leuciscinae) kuuluva kalalaji.
Miekkasärki kasvaa noin 25 senttimetrin mittaiseksi. Se on olemukseltaan terävä. Kala on litteä ja muistuttaa lähinnä isoa veistä. Miekkasärjellä on pitkät, siipimäiset rintaevät, joilla se ohjailee uintiaan. Laji pyydystää ylöspäin suuntautuneella suullaan etupäässä planktoneliöitä ja hyönteisiä veden pinnasta.
Miekkasärkeä tavataan Mustanmeren, Kaspianmeren ja Araljärven valuma-alueilla sekä osassa Itämeren valuma-aluetta. Se on Suomessa satunnaisvieras, jota tavataan lähinnä itäisellä Suomenlahdella ja Saimaan kanavassa.
thumb|vasen|Piirros miekkasärjestä.
Diplomaattinen tunnustaminen
Tunnustaminen on kansainvälisessä oikeudessa uuden valtion olemassaolon toteaminen toisten valtioiden taholta. Se voi olla oikeudellisesti pysyvä De jure tai valtion olemassaolo voidaan todeta esimerkiksi solmimalla diplomaattiset suhteet uuteen valtioon. Tosiasiallinen tunnustaminen eli De facto on luonteeltaan väliaikainen ja varauksellinen.
Puhutaan myös hallituksen tunnustamisesta valtiossa poliittisen vallankaappauksen jälkeen. Voidaan tunnustaa myös kaksi keskenään sotaa käyvää maata kansakunniksi.
Antti Siivola
Antti Tapani Siivola (14. syyskuuta 1936 Hamina – 18. toukokuuta 2015 Helsinki) oli suomalainen fyysikko ja professori. Hän oli Helsingin yliopiston fysiikan dosentti 1966–1969, apulaisprofessori 1969–1970 ja fysiikan professori 1970–1999. Hän tutki ydinfysiikkaa.
Siivola valmistui ylioppilaaksi 1954, filosofian kandidaatiksi 1958, lisensiaatiksi 1962 ja väitteli 1962 ja sai tohtorin arvon 1964. Hän opiskeli Yhdysvalloissa 1963–1965 Kalifornian yliopistossa post-doctoral fellow'na ja uudestaan 1966.
USS Houston (SSN-713)
USS Houston (runkonumero SSN-713) oli Yhdysvaltain laivaston Los Angeles -luokan ydinsukellusvene.
USS Norfolk (SSN-714)
USS Norfolk (runkonumero SSN-714) oli Yhdysvaltain laivaston Los Angeles -luokan ydinsukellusvene.
USS Houston (SSN-713)
Valmistus
Alus tilattiin 1. elokuuta 1975 Newport News Shipbuilding and Drydock Companyltä Newport Newsistä Virginiasta, missä köli laskettiin 29. tammikuuta 1979. Se laskettiin vesille 21. maaliskuuta 1981 kumminaan silloisen varapresidentin George H. W. Bushin puoliso Barbara Bush ja liitettiin laivastoon 25. syyskuuta 1982 ensimmäisenä päällikkönään G. H. Mensch.
USS Norfolk (SSN-714)
Valmistus
Alus tilattiin Newport News Shipbuilding and Drydock Companyltä Newport Newsistä Virginiasta, missä köli laskettiin 1. elokuuta 1979. Se laskettiin vesille 31. lokakuuta 1981 kumminaan Caspar Weinbergerin puoliso ja liitettiin laivastoon 21. toukokuuta 1983 ensimmäisenä päällikkönään Kenneth R. Karr.
Palvelus
Alus poistettiin palveluksesta 13. marraskuuta 2015.
USS Houston (SSN-713)
Palvelus
Palvelukseen otettaessa alus sijoitettiin Guamille.
Alus saapui 17. tammikuuta 2012 uuteen tukikohtaansa Pearl Harboriin, jossa se liitettiin 7. sukellusvenelaivueeseen. Aluksen päällikkö David G. Schappert luovutti 17. helmikuuta päällikön tehtävät Paul Davisille.
Viktor Ruban
Viktor Ruban (, s. 24. toukokuuta 1981 Harkova, Ukrainan SNT, Neuvostoliitto) on ukrainalainen jousiampuja ja olympiavoittaja.
Ruban voitti olympiakultaa Pekingin olympialaisissa 2008 miesten yksilökilpailussa. Loppukilpailussa hän kukisti Etelä-Korean Kyung-Mo Parkin 113–112. Ensimmäisen olympiamitalinsa Ruban voitti Ateenassa 2004, jolloin Ukrainan joukkue otti pronssia. Tuolloin hän oli yksilökilpailun kolmastoista. Pekingissä Ukrainan joukkue hävisi pronssimitaliottelussa Kiinalle.
Viljo Kekola
Viljo Kekola (1. huhtikuuta 1901 – 10. lokakuuta 2009 ) oli Suomen vanhin henkilö vuoden 2009 alusta kuolemaansa saakka. Hänestä tuli vanhin iäkkäämmän Aarne Arvosen kuoltua 111-vuotiaana 1. tammikuuta 2009. Kekolan kuoltua Suomen vanhin elossa oleva henkilö oli Jussi Leskinen (1901–2010).
Nuoruudessaan Kekola työskenteli vuosina 1926–1930 Kanadassa kultakaivoksella. Palattuaan Suomeen hän alkoi viljellä maata Peräseinäjoella, kunnes pientila jäi vuonna 1976 veden alle Kalajärven laajennuksen yhteydessä. Kekola asui lähes elämänsä loppuun saakka Peräseinäjoella yhdessä toisen vaimonsa Eeva Kankaanpään kanssa. Viimeisen kuukautensa ajan hän oli Seinäjoen terveyskeskuksessa hoidettavana, muuten hän ei elämänsä aikana juurikaan lääkäriä tarvinnut. Kekola kuoli 108 vuoden ikäisenä 10. lokakuuta 2009.
Pia Pensaari
Pia Pensaari (s. 8. lokakuuta 1983 Ylöjärvi) on suomalainen rata- ja maantiepyöräilijä. Hän edustaa Team Velo Cyclingia.
Pensala voitti maantiepyöräilyn maantieajon SM-kilpailuissa kultaa vuonna 2019. Vuosina 2015 ja 2018 hän saavutti pronssia.
Narnia
Narnia on keskeisin tapahtumapaikka C. S. Lewisin kirjoittamassa Narnian tarinat -kirjasarjassa. Kirjassa Taikurin sisarenpoika kerrotaan kuinka Aslan-leijona luo Narnian.
Narnian suurin joki on nimeltään Suuri virta. Hallitsijoiden palatsi on Cair Paravelissa, joka sijaitsee Suuren virran suulla, Kalormenin lahden rannikolla. Kalormenin lahti on osa Suurta itäistä valtamerta. Narnian eteläiset osat ovat kukkuloita ja metsää, pohjoisessa on soisia alueita ja erämaata.
Narniasta etelään sijaitsevat Arkkimaa ja Kalormenin kuningaskunta. Narnian pohjoispuolella ovat Pohjoinen erämaa ja Ettinsmoor.
Narnian ajanlasku
Narnian ajanlasku alkoi, kun Aslan loi Narnian. Polly ja Digory olivat paikalla kun Narnia luotiin ja tuolloin meidän maailmassamme oli vuosi 1900. Ajankulku ei ole suoraan verrannollinen maailmojen välillä; lasten ollessa Narniassa vuosia, aika kotona ei ole kulunut. Narnian viimeisessä taistelussa Edmund ja Peter lähtivät Lontooseen kaivamaan esiin Pollyn ja Digoryn maahan hautaamia sormuksia, joiden avulla pääsee kulkemaan maailmojen välillä. Tuolloin Englannissa on vuosi 1949 ja Narniassa vuosi 2555. Tuohon vuoteen Narnian olemassaolo päättyy.
Narnian hallitsijoita
Listattujen lisäksi vähintään kolme kuningas Frankia ja kuusi Kaspiania.
Aatamin pojat ja Eevan tyttäret nousevat Cair Paravelin neljälle valtaistuimelle
Portobellon taistelu
thumb|297px|Kartta Portobellosta ja sen varustuksista n. vuodelta 1740 thumb|297px|Kuvaus Portobellon taistelusta, jonka brittiluutnantti Philip Durrell piirsi Vernonin kuvauksen perusteella 1740. Kartassa pohjoinen on alhaalla. thumb|297px|Edward Vernon thumb|297px|Näkymä Gloria-linnakkeesta Portobellon lahdelle (2006) thumb|297px|Näkymä samasta linnakkeesta eri kuvakulmasta (2007) Portobellon taistelu oli Britannian kuninkaallisen laivaston ja Espanjan välillä Portobellon siirtokunnan omistuksesta käyty taistelu. Se oli ensimmäinen taistelu, joka käytiin sodassa Jenkinsin korvasta.
Taustoja
Portobello oli pieni kaupunki, mutta Espanjalle tärkeä meritukikohta Karibian meren alueella. Englannin–Espanjan sodan aikana 12 vuotta aiemmin britit olivat yrittäneet vallata kaupunkia laivastosaarrolla. Kun se oli epäonnistunut mukana ollut heinäkuussa vara-amiraaliksi ylennetty Edward "Old Grog" Vernon oli myöhemmin toistuvasti puhunut, että jos hänelle annettaisiin vain kuusi laivaa hän pystyisi valtaamaan Portobellon. Vernon kannatti pienten laivasto-osastojen iskuja pitäen hitaita suuria osastoja vaikeina etenkin tautien aiheuttamien raskaiden tappioiden vuoksi. Uusi kriisi tarjosi Vernonille mahdollisuuden kokeilla väitettään käytännössä. Pääministeri Robert Walpole lähetti Vernonille käskyn vallata kaupunki hyvissä ajoin heinäkuussa, vaikka sota julistettiin vasta 20. lokakuuta. Vernon aloitti kuusi linjalaivaa käsittävän retkikunnan järjestämisen, huolimatta epäilevästä kritiikistä, joka koski osaston pienuutta. Vernon lisäsi linjalaivojen päälle 32-tykkisen fregatin HMS Shernessin.
Osaston kohteina olivat Perun rikkauksilla vaurastuneet rannikkokaupungit La Guaira nykyisen Venezuelan alueella, Cartagena de Indias nykyisen Kolumbian alueella ja Panaman Portobello. Strategisena päämääränä briteillä oli ryöstää kaupungit arvometalleista, tuhota Espanjan laivasto Karibialla ja vallata lopulta Antillien helmi Kuuba.
Osasto lähti matkaan ja teki ensimmäiset yllätysiskunsa lokakuun loppupuolella jo ennen kuin Britannia oli ehtinyt julistaa sodan Espanjalle ja varsinkin ennen kuin uutinen sodanjulistuksesta oli ehtinyt kantaa Espanjan Amerikan siirtokuntiin. Kohteina olivat La Guaira ja Havanna, mutta Vernonin osasto ei tavoittanut vielä suurta menestystä. Osasto vetäytyi Port Royaliin, josta se hyökkäsi Panamaan hieman paremmalla menestyksellä 5.-6. marraskuuta, jonka jälkeen se jatkoi kohti Portobelloa.
Espanjalaiset
Tuolloin espanjalaisittain Puerto Belloksi kutsuttua kaupunkia suojasi merihyökkäyksen uhalta kolme linnaketta, jotka olivat varustettu yhteensä 220 tykillä. Luonnonsataman etuna oli, että kaupunkiin tuli saapua meritse lahden kautta. Lahden porttina oli kaksi niemekettä, joista pohjoisempaan oli rakennettu Todofierron linnake, jossa tornilinnoituksen lisäksi oli myös alempi varustus tykkeineen. Tämä antoi lahden puolustukseen lisää syvyyttä. Todofierro tunnetaan myös nimellä Castillo de Ferro, rautalinnake, sillä se oli vahvistettu runsaalla määrällä rautaa. Gloria sijaitsi lahden kaakkoisreunassa kaupungista itään ja San Jerónimo oli rakennettu kaupungin edustalla olevalle särkälle lahden koillisnurkassa sijaitsevaan perukkaan sijaiten kauimpana Todofierrosta. Linnoitusjärjestelmä oli rakennettu pätevästi, joskin etäisyydet tarjosivat mahdollisuuden tulittaa Todofierroa rauhassa muilta linnakkeilta. Tätä Vernon käytti hyväkseen.
Kuvernööri Francisco Javier de la Vega Retez ei ollut kuitenkaan suhtautunut kovin vakavasti kaupungin suojaamiseen. Linnakkeet olivat miehitetyt yhteensä vain 700 miehellä, joka ei riittänyt edes miehistöksi verrattain hyvälle määrälle tykkejä. Vaikka tykit olivat suhteellisen hyvin sijoitetut, varuskunta ei ollut harjoitellut linnakkeiden yhteisesti koordinoitua tulitusta. Rannikkopuolustuksesta vastasi kapteeni Francisco de Abarcan kaksi rannikkovartioston, costa guardan 20-tykkistä alusta ja yksi kaksimastoinen aseistettu snau, jotka eivät juuri voineet tarjota vastusta linjalaivoille, joilla oli enemmän tykkejä yhdessä aluksessa kuin espanjalaisaluksissa yhteensä.
Britit
Portobellon taistelun aikana Vernonin laivasto-osasto koostui seuraavista laivoista:
Jättäessään Port Royalin taakseen Vernon oli komentanut osastonsa seitsemännen laivan HMS Shernessin partioimaan ja suojaamaan operaatiota avomerelle Cartagenan suuntaan.
Taistelu
Vernonin osasto saapui Portobellon edustalle 30. marraskuuta 1739. Seuraavana päivänä alukset saapuivat satama-alueelle Todofierron läheisyyteen. Eteneminen hiljeni, sillä tuulet eivät olleet edullisia laivoille. Gloria avasi tykkitulen kohti brittejä, mutta sen ampumat kuulat putosivat mereen. San Jerónimo ei ampunut koko aikana laukaustakaan. Vernonin osasto tuhosi rauhassa Todofierron mereltä käsin ja lähetti veneillä maihin luutnantti Broderickin johtaman merijalkaväkiosaston. De la Vega antautui pian tarjoamatta enempää vastarintaa. Taistelu oli kestänyt muutamia tunteja.
Jopa britit olivat yllättyneitä voiton helppoudesta, mutta pettyivät pian, sillä kaivattujen aarteiden pääosa oli kuljetettu aiemmin sisämaahan. Rahaa löytyi kuitenkin noin 10 000 taalerin edestä ja Vernon jakoi saaliin miehilleen. Britit ottivat kaupungin haltuunsa ja nousivat satamassa olleisiin espanjalaislaivoihin. Asukkaille annettiin mahdollisuus lähteä tai jäädä, ja heille taattiin ainakin nimellinen vakuus siitä, ettei heidän omaisuuteensa kajottaisi. Linnakkeet he tuhosivat espanjalaisilta takavarikoitujen ruutitynnyrien avulla. Tykit, joista 72 oli erikokoisia messinkitykkejä ja loput rautaisia, upotettiin mereen tai kannettiin brittilaivoihin. He jatkoivat tuhoamalla muita kaupungin infrastruktuurille keskeisiä rakennuksia tuhoten samalla kaupungin merkityksen vastustajan meritukikohtana ennen vetäytymistään. Kolme viikkoa kestäneen miehityksen jälkeen britit nostivat ankkurit vähän ennen joulua ja purjehtivat takaisin Jamaikaan.
Seuraukset
Portobellon valtaus nähtiin suurena voittona Espanjasta brittivaltakunnassa, jossa lehdistö ja sodalle nimen antanut Robert Jenkins olivat vahvasti agitoineet sotaa. Sen kunniaksi nimettiin muun muassa Portobello Road -katu Lontoossa, Edinburghin rantalomakohde Portobello, Portobellon alue Dublinissa ja Virginian viimeisen kuninkaallisen kuvernöörin huvila Porto Bello. Graafikko Thomas Bowlesin taistelusta piirtämää kuparikaiverrusta saatettiin painaa värillisenä jopa naisten viuhkojen koristeiksi.
Voitosta iloittiin eritoten uuden mantereen brittiläisissä siirtokunnissa, joiden huolto- ja kauppalaivastoa espanjalaiset olivat verottaneet. Amiraali Vernonista tuli kansansankari, jota myös kunnioitettiin nimeämisillä. Kuninkaallisen laivaston kaksi laivaa sekä torpedokoulu ovat käyttäneet HMS Vernonin nimeä. Tulevan Yhdysvaltain presidentin George Washingtonin isoveli Lawrence muutti suvun plantaasin nimeksi Mount Vernon. Lawrence Washington oli palvellut Vernonin alaisuudessa briteille huonosti päättyneen Cartagenan piirityksen aikana 1741.
Voittoisan alkuhuuman myötä sotaa vastustaneen pääministerin Walpolen asema taas heikkeni ja häntä painostettiin määräämään vastaavia operaatioita suoritettavaksi pitkin Espanjan siirtomaarannikkoa Amerikassa. Brittien sotaonni alueella ei kuitenkaan jatkunut voitokkaissa merkeissä. Vernonin huono onni alkoi jo paluumatkalla Port Royaliin, kun hänen laivasto-osastonsa vaurioitui pahoin myrskyssä.
Vaikka brittien miehitys kesti vain kolme viikkoa sillä oli suuri tuhoava vaikutus Portobellon kehitykseen. Kaupunki lähes hyljättiin, koska espanjalaisten täytyi seurauksena järjestellä merikuljetuksensa uudelleen niiden turvallisuuden vuoksi. Kaupungin talous toipui täysin vasta kun alueelle rakennettiin Panaman kanaali yli vuosisata myöhemmin. Tuhon ja brittien ylivoiman vuoksi tapahtumaa ei Espanjassa kutsutakaan taisteluksi, vaan Portobellon tuhoamiseksi.
Pall Mall (katu)
Pall Mall on tunnetuin sen varrella sijaitsevista 1800-luvulla ja 1900-luvun alussa rakennetuista herrasmiesten yksityiskerhoista (Atheneum, Travellers Club, Reform Club, United Services Club, Oxford and Cambridge Club ja Royal Automobile Club). Aikanaan siellä sijaitsi myös Lontoon taidekeskittymä: vuonna 1814 sillä sijaitsi the Royal Academy, the National Gallery ja huutokauppayritys Christie's, mutta yksikään niistä ei viipynyt pitkään.
Christoph Sieber
Christoph Sieber (s. 9. tammikuuta 1971 Wels) on itävaltalainen uransa päättänyt kilpapurjehduksen olympiavoittaja. 177 senttimetriä pitkä ja 68 kilogrammaa painava Sieber edusti urallaan UYC Wolfgangee -seuraa.
Pall Mall (katu)
Jo useita vuosisatoja lähes koko kadun eteläpuoli on kuulunut hallitsijaperheelle. St Jamesin palatsi sijaitsee kadun eteläpuolen länsipäässä, aikanaan kuninkaallisena asuntona palvellut Marlborough House on sen vieressä itään päin, aivan kadun eteläpuolella sijaitsevan puiston laidalla. Yrjö IV:lle kuulunut kaupunkikartano Carlton House sijaitsi aikanaan kadun itäpäässä ja sen puutarha liittyi St Jamesin puistoon. Pall Mall -kadulla sijaitsi myös sittemmin puolustusministeriöksi nimetty War Office, joka tunnettiin kadun nimellä samaan tapaan kuin Whitehall viittaa Yhdistyneen kuningaskunnan hallintokeskukseen.
Christoph Sieber
Sieber saavutti olympiakultaa purjelautailun mistral-luokasta vuoden 2000 kesäolympialaisista Sydneystä. Vuoden 1992 kesäolympialaisissa Barcelonassa hän sijoittui samassa luokassa viidenneksi. EM-kilpailuista Sieberillä on yksi pronssi vuodelta 1994.
Luettelo James Bond -kirjoista
Luettelo James Bond -kirjoista sisältää James Bond -aiheiset romaanit.
Christoph Sieber
Sieber ilmoitti uransa loppumisesta vuonna 2002.
Pall Mall (katu)
War Office sijaitsi Cumberlandin herttualle kuuluneen kartanon (Cumberland House) rakennuksissa. Pall Mall-kadulla sijaitsi ainakin kaksi muuta arkkitehtoonisesti tärkeätä herttuoiden kartanoa: Schomberg House ja Buckingham House (Buckinghamin ja Chandosin herttuoiden Lontoon asunto), jota ei pidä sekoittaa toiseen saman nimiseen taloon, joka laajennettiin Buckinghamin palatsiksi. Pall Mallilla sijainnut Buckingham House purettiin vuonna 1908 ja tilalle rakennettiin tilat kuninkaallista automobiilikerhoa varten (Royal Automobile Club).
Luettelo James Bond -kirjoista
Flemingin tarinat
Ian Fleming, hahmon luoja, kirjoitti kaksitoista Bond-romaania (sulkeissa suomalainen kustantaja, ilmestymisvuosi, alkuperäinen nimi ja alkuperäinen ilmestymisvuosi):
Pall Mall (katu)
Ensimmäiset julkiset kaasulla toimivat katuvalot sytytettiin Pall Mallilla 28. tammikuuta 1807.
Luettelo James Bond -kirjoista
Flemingin tarinat
Häneltä julkaistiin postuumisti kaksi novellikokoelmaa:
Lapsen kaltoinkohtelu
Lapsen kaltoinkohtelu määritellään Maailman terveysjärjestön WHO:n mukaan seuraavasti: Lapsen kaltoinkohtelu käsittää kaikki sellaiset fyysisen ja psyykkisen pahoinpitelyn muodot, seksuaalisen hyväksikäytön, laiminlyönnin taikka kaupallisen tai muun riiston, jossa on kyse vastuusta, luottamuksesta tai vallasta ja josta seuraa todellista tai mahdollista vaaraa lapsen terveydelle, kehitykselle tai ihmisarvolle. Lapseksi määritellään Suomen ratifioiman Lapsen oikeuksien sopimuksen mukaan jokainen alle 18-vuotias, jos kansallinen laki ei muuta määrää. thumb|200px|Pahoinpitelyn aiheuttamia murtumia lapsen kylkiluissa.
Luettelo James Bond -kirjoista
Flemingin tarinat
Novelli 007 in New York ilmestyi erikseen 1964 ja liitettiin vasta 2004 Octopussy-kokoelmaan. 007 in New York on viimeinen suomentamaton Fleming-Bond.
Lapsen kaltoinkohtelu
Kaltoinkohteluilmiön historiaa
Kaltoinkohtelu on ilmiö, joka tapahtuu yleisimmin lapsen omassa perheessä ja on siten tyypillisimmissä muodoissaan osa perheväkivaltaproblematiikkaa. Sen tunnistamisen historia esimerkiksi lääketieteessäkään ei ole kovin pitkä. Vuonna 1946 Caffey kuvasi ensimmäisenä »tautitilan», jossa imeväisillä esiintyi pitkien luiden murtumia ja kovan aivokalvon alaisia verenvuotoja ilman tietoa vammamekanismista. Vammojen syy jäi avoimeksi, mutta 1950-luvun puolivälissä julkaistiin pohdintaa siitä, että Caffeyn kuvaamat vammat olisivat pahoinpitelyn seurausta. Kuitenkin vasta vuonna 1962 Kempen ym. artikkeli "The Battered Child Syndrome" herätti maailmanlaajuista huomiota.
Luettelo James Bond -kirjoista
Muiden kirjoittamat Bond-tarinat
Flemingin kuoleman jälkeen Bond-kirjasarjaa ovat jatkaneet Kingsley Amis (1968), Christopher Wood (1977–1979), John Gardner (1981–1996), Raymond Benson (1997–2002), Sebastian Faulks (2008), Jeffery Deaver (2011), William Boyd (2013) ja Anthony Horowitz (2015–).
Lapsen kaltoinkohtelu
Kaltoinkohteluilmiön historiaa
Lapsen kaltoinkohtelua leimaakin tyypillisesti sen emotionaalinen kieltäminen ja lapsen jääminen yksin ongelmiensa kanssa. Tämä johtunee siitä, että pienen lapsen hätää ja avuttomuutta on aikuisenkin usein vaikea sekä uskoa että kohdata, kuten Söderholm ja Karkola ym. ovat todenneet. on ilmiön kieltäminen kaltoinkohteluun puuttumisen suurin ongelma.
Luettelo James Bond -kirjoista
Muiden kirjoittamat Bond-tarinat
Kingsley Amisin Bond-kirjat (salanimellä Robert Markham):
Lapsen kaltoinkohtelu
Kaltoinkohtelun lähikäsitteitä
Lapsen kaltoinkohtelun lähikäsitteitä ovat lapsen laiminlyönti, lapsen hyväksikäyttö ja pahoinpitely.
Lapsen seksuaalista hyväksikäyttöä
Seksuaalinen sekaantuminen alaikäiseen on rikos (jos lapsi on alle 16 vuotta).
Kaltoinkohtelevien vanhempien piirteitä
Kaltoinkohteleville vanhemmille voi olla ominaista vuorovaikutustilanteessa lapsen kanssa muun muassa seuraavantyyppiset seikat
Lapsen käytöstä voivat leimata myös muun muassa seuraavantyyppiset seikat
Luettelo James Bond -kirjoista
Muiden kirjoittamat Bond-tarinat
John Pearsonin Bond-kirjat:
Christopher Woodin Bond-kirjat:
John Gardnerin Bond-kirjat:
Jeffery Deaverin Bond-kirjat:
William Boydin Bond-kirjat:
Anthony Horowitzin Bond-kirjat:
Sinun suuri seikkailusi -sarja oli sarja pelikirjoja, joita julkaistiin 80-luvun puolivälistä loppupuoleen. Kirjoja oli yhteensä seitsemäntoista, joista neljä perustui James Bondiin, ja muihin 13 kirjaan kuuluivat Indiana Jones ja Morgan Swift. Nämä neljä kirjaa perustuivat elokuvaan 007 ja kuoleman katse, ja jokaisen kannessa oli Roger Mooren esittämä James Bond. Kolme ensimmäistä kirjaa laajeni elokuvan tapahtumiin, kun taas neljäs esitti täysin alkuperäisen juonen.
Sarjaan kuuluvat kirjat:
Vuonna 2004 Ian Fleming Publications ilmoitti uudesta ”Harry Potter -kohderyhmälle” suunnatusta sarjasta, jossa pääosassa seikkailee 13-vuotias James Bond. Sarjan ensimmäinen teos ilmestyi suomeksi vuonna 2006. Yritys tehdä Bondista teini ei ollut ensimmäinen.