cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Discoverer 17
pienoiskuva|upright|Discoverer 17:n laukaisu
Kansainvälinen siviili-ilmailun päivä
Kansainvälinen siviili-ilmailun päivä (International Civil Aviation Day) on YK:n yleiskokouksen 1996 päättämä vuosipäivä, jota vietetään 7. joulukuuta.
Discoverer 17
Discoverer 17, tunnettu myös Corona 9012, oli yhdysvaltalainen optinen tiedustelusatelliitti joka laukaistiin vuonna 1960. Se oli KH-2 Corona-satelliitti. Se perustuu Agena-B:hen.
Discoverer 17:n laukaisu tapahtui 20:43 UTC 12. marraskuuta 1960. Käytettiin Thor DM-21 Agena-B-rakettia, Vandenberg Air Force Basesita. Kun se saavutti kiertoradan, sille annettiin Harvard nimitys 1960 Omicron 1. Se oli ensimmäinen KH-2-satelliitti joka pääsi onnistuneesti kiertoradalle.
Kaljuiibis
Kaljuiibis (Geronticus calvus) on eteläisessä Afrikassa elävä uhanalainen haikaralintu. Se kasvaa 70–80 senttimetrin pituiseksi, ja höyhenpeitteen pääväri on sinimusta. Aikuisella yksilöllä on kalju pää ja ryppyinen kaula sekä naama, mistä se on saanut myös tieteellisen nimensä (”vanha, ryppyinen mies”). Kaljuiibistä tavataan eteläisimmissä Afrikassa, ja niitä tavataan noin 1 200–1 850 metrin korkeudessa puuttomilla heinikoilla tai viljelysmailla. Laji on parvilintu, ja kaljuiibikset pesivät ja ruokailevat ryhmissä.
Koko ja ulkonäkö
thumb|vasen|Kaljuiibis San Diegon eläintarhassa, Floridassa Kaljuiibiksen pituus on 70–80 senttiä. Höyhenys on sinimusta ja kiiltävä, ja siinä on paikoin myös metallinvihreän, pronssin ja violetin sävyjä. Siipien etuosissa olkapäillä on myös kuparinväriä. Jalat ja nokka ovat punaiset. Silmät ovat oranssinpunaiset. Aikuisella on kalju, punainen päälaki ja valkoinen, ryppyinen naama. Nokka on pitkä ja alaspäin kaartuva. Siivet ovat pitkät ja lyövät liitämisen välillä nopeasti. Kaulassa on nukkamaisista höyhenistä muodostuva röyhelökaulus, jossa on metallinen sinivihreä värisävy. Nuorilla linnuilla ei ole kuparinvärisiä läiskiä siivissään, ja ne ovat yleisväritykseltään harmaita tai mustia kalju pää mukaan lukien.
Kaljuiibis muistuttaa samalla alueella tavattavaa pronssi-iibistä, mutta pronssi-iibis on pienempi ja sen pää on kastanjanruskea.
Levinneisyys ja populaatio
Kaljuiibistä tavataan Etelä-Afrikan koillisosissa, Swazimaan länsiosissa ja Lesothossa. Sen levinneisyys ulottuu Limpopon provinssista Swazimaahan ja Mpumalangaan, ja sieltä itään Free Staten itäosiin, Lesothoon ja KwaZulu-Nataliin. Laji oli aiemmin yleinen Itä-Kapin provinssissa ja on merkkejä siitä, että se olisi leviämässä alueelle Lesothosta käsin uudelleen. Kaljuiibiksen levinneisyys kattaa noin 207 000 neliökilometriä.
Kaljuiibiskannan kooksi arvioidaan noin 8 000–10 000 lintua, joista 4 000 on aikuisia. Pareja arvioidaan olevan 2 000. Etelä-Afrikassa on yli 1 500 paria yli sadassa yhdyskunnassa. Yli 25 prosenttia niistä pesii kuitenkin vain viidessä yhdyskunnassa. Swazimaassa on kolme pesintäyhdyskuntaa, joissa kussakin pesii vähintään kymmenen paria, ja 110 linnun kokonaiskanta. Lesothossa tunnetaan useita yhdyskuntia, joissa pesii todennäköisesti muutama sata paria. Laji on luokiteltu vaarantuneeksi, sillä koska sen lajimäärä on suhteellisen pieni ja vähenemässä elinympäristöjen tuhoutumisen vuoksi.
Elintavat
Kaljuiibikset ovat ympäri vuoden parvilintuja. Vaikka ne ruokailevatkin kuivalla maalla, ne oleskelevat usein jokivarsilla ja ottavat kylpyjä lammikoissa. Kylvyn jälkeen, joskus kuiviltaankin, kaljuiibikset ottavat aurinkoa taivutellen itseään erikoisiin asentoihin. Ne levittelevät siipiään, taivuttelevat päätään ja kaulaansa sekä levittäytyvät mahdollisimman tehokkaasti auringon suuntaan. Kaljuiibiksen lento on ankkamaista. Lennossa kaljuiibis lyö nopeasti siipiään ja lentää siten niin kauan kuin ilmavirrat sitä kannattelevat. Suotuisissa oloissa se voi kaarrella nosteessa ylöspäin hyvinkin pitkään ilman ainuttakaan siiveniskua. Kaljuiibikset kokoontuvat noin puoli tuntia ennen auringonlaskua yöpymispaikoilleen kallionlaelle tai suuriin puihin. Niiden seurassa yöpyy toisinaan pyhäiibiksiä, lehmähaikaroita ja merimetsoja.
Kaljuiibikset etsivät ruokaa usein 5–15 linnun ryhmissä. Ne etsivät maasta erilaisia selkärangattomia, kuten toukkia, heinäsirkkoja, kovakuoriaisia, matoja ja etanoita sekä sammakoita ja pieniä kuolleita nisäkkäitä ja lintuja.
Kaljuiibikset pesivät kallioilla. Ne pesivät jopa yli 40 parin yhdyskunnissa, mutta kaksikin paria voi muodostaa yhdyskunnan. Pesäpaikat yhdyskunnan sisällä ovat käytössä vuodesta toiseen. Mahdollisesti pari pari pesii samassa kohtaa koko elämänsä. Naaras rakentaa pesän koiraan keräämistä oksista ja pehmeistä kasvinosista. Kaljuiibis munii 1–3 munaa, ja molemmat vanhemmat hautovat munia. Noin kuukauden kuluttua poikaset syntyvät. Kummatkin vanhemmat osallistuvat myös poikasten syöttämiseen. Poikasia ruokkivien vanhemmat tekevät ravinnonhakumatkoja jopa 30 kilometrin säteeltä yhdyskunnasta. Poikanen on noin kahden kuukauden ajan riippuvainen vanhempien tarjoamasta ruoasta, vaikka osaakin lentää noin 55 päivän jälkeen.
USS Maine (ACR-1)
USS Maine (runkonumerot ACR-1) oli Yhdysvaltain laivaston vuonna 1889 vesille laskettu toisen luokan panssariristeilijä ja myöhemmin panssariristeilijä.
Valmistus
Alus tilattiin 3. elokuuta 1886 New Yorkin laivastontelakalta Brooklynistä, missä köli laskettiin 17. lokakuuta 1888. Alus laskettiin vesille 18. marraskuuta 1889 kumminaan laivastoministeri Benjamin Tracyn tyttärentytär neiti Alice Tracy Wilmerding ja otettiin palvelukseen 17. syyskuuta 1895 päällikkönään Arent S. Crowninshield.
Palvelus
Alus oli Fort Monroessa ja Newport Newsiissa kesäkuuhun 1896 ja se lähti 4. kesäkuuta Key Westiin kahden kuukauden koulutuspurjehdukselle, mistä se palasi Norfolkiin 3. elokuuta. Alus operoi itärannikolla vuoden 1897 loppupuolelle, jolloin se lähti Havannaan Kuubaan suojaamaan Yhdysvaltain kansallisia etuja ja kansalaisia rauhattomalla alueella.
Alus lähti 11. joulukuuta 1897 Hampton Roadsista Key Westiin, jonne se saapui 15. joulukuuta. Key Westissä alus liittyi Pohjois-Atlantin laivueen osastoon sotaharjoituksiin, joiden päätyttyä alus jatkoi matkaansa 24. tammikuuta 1898 Havannaan.
Alus saapui Havannaan 25. tammikuuta ja aluksen päällikkö Charles D. Sigsbee ankkuroi aluksensa keskelle satamaa ja asetti suuren vahdin. Aluksella ei ollut vapaavuoroa ja siellä oli varauduttu mahdolliseen sabotaasiin. Aluksella tapahtui 15. helmikuuta noin kello 21.40 voimakas räjähdys, joka repi aluksen kappaleiksi tuhoten koko keulan. Aluksella olleista 350 merisotilaasta sai surmansa tai katosi 252. Lisäksi Havannan sairaaloissa kuoli muutaman seuraavana päivänä aikana vammoihinsa kahdeksan. Eloonjääneet siirrettiin Ward Linen höyrylaiva City of Washingtonille ja Espanjan laivaston risteilijä Alfonso XII:lle. Sotaoikeus tutki onnettomuutta, johon ei löydetty syyllistä. Yhdysvaltain yleinen mielipide oli niin suuttunut tilanteesta, että se johti lopulta sotaan Espanjan kanssa 21. huhtikuuta 1898.
Yhdysvaltain kongressi valtuutti 5. elokuuta 1910 hylyn nostamisen. Yhdysvaltain maavoimien pioneerien valvonnassa hylky saatiin lopulta pohjasta 2. helmikuuta 1912. Hylky hinattiin merelle, missä se upotettiin Meksikonlahdella syvään veteen sopivin menoin ja sotilaallisin kunnianosoituksin 16. maaliskuuta.
Börje Gunnarson
Börje Gunnarson (18. heinäkuuta 1906 – 6. marraskuuta 1969) oli suomalainen ruotsin kielellä kirjoittanut esseisti.
Metallin lämpökäsittely
Karkaisu
Karkaisussa kappale kuumennetaan ja kuumennuksen jälkeen jäähdytetään hyvin nopeasti.
Päästöhehkutus
Teräskappaleen karkaisun jälkeen tehdään päästöhehkutuksia, joiden ansiosta kappaleen kovuus laskee ja myötöraja ja venymä nousevat. Päästöhehkutus on olennainen osa karkaisuprosessia ja päästöhehkutuksen lämpötilalla ja ajalla on merkittävä vaikutus teräskappaleen ominaisuuksiin.
Pehmeäksihehkutus
Pehmeäksihehkuttamalla materiaalit kuten kupari pehmenevät.
Liuoshehkutus
Esimerkiksi teräkselle ennen karkaisua tehtävä austenointihehkutus on liuoshehkutus.
Slingerland
pienoiskuva|Rumpali soittaa Slingerlandin [[rumpusettiä Oak Streetin korttelijuhlissa New Orleansissa.]] Slingerland Drum Company on H. H. Slingerlandin vuonna 1916 perustama yritys, joka aluksi keskittyi banjojen ja ukuleleiden myyntiin. Kun Ludwigin perhe myi rumputehtaansa vuonna 1933, Slingerland osti Ludwigille tarpeettomaksi jääneet koneet ja käynnisti rumputuotannon.
Blake Griffin
Blake Austin Griffin (s. 16. maaliskuuta 1989 Oklahoma City, Oklahoma) on yhdysvaltalainen koripalloilija, pelipaikaltaan iso laitahyökkääjä. Hänen nykyinen seurajoukkueensa on Boston Celtics. Griffin osallistui vuoden 2009 NBA:n varaustilaisuuteen, jossa hän oli tilaisuuden ensimmäinen varaus.
Metallin lämpökäsittely
Erkautuskarkaisu
Erkautuskarkenevat metalliseokset saavuttavat lopullisen kovuutensa keinovanhennushehkutuksessa. Liuoksessa olevat seosaineet ydintyvät ja muodostavat yhdisteitä, dispersioita tai erkaumia, perusmetallin rakenteeseen. Erkaumat vastustavat tehokkaasti dislokaatioiden liikettä.
Erkautuskarkaistavia metalliseoksia ovat esimerkiksi duralumiini ja kromikupari.
Blake Griffin
NBA:n nimekkäimpiin pelaajiin kuuluva Griffin menetti loukkaantumisten vuoksi mahdollisuutensa kilpailla paikasta Yhdysvaltain maajoukkueessa sekä Lontoon 2012 että Rion 2016 kesäolympialaisiin.
Slingerland
Tunnetuin Slingerland-rumpujen käyttäjä on Gene Krupa, jonka myötä Slingerlandit tulivat 1930-luvulla halutuimmiksi rummuiksi ja kirivät Conn-yhtymän Ludwig-rumpujen ohitse. Suomalaisista Hurriganesin Remu Aaltonen käytti myös Slingerlandin rumpuja 1970-luvulla. Connin luopuessa rumpujen valmistuksesta 1950-luvun puolivälissä Bill Ludwig ja Bud Slingerland ostivat Leedy-Ludwigin ja Slingerland sai Leedyn, jonka valmistuksen se myöhemmin lopetti.
Blake Griffin
Lukio
Griffin pelasi lukiokoripalloa Oklahoma Christian Schoolissa, jossa hän voitti neljä osavaltion mestaruutta. Kaudella 2004–2005 hänet nimettiin "Little All-City All-State" tähdistöön. Seuraavalla kaudella The Oklahoman nimesi hänet vuoden pelaajaksi. Tulsa World valisi Griffinin Boys All-State First Teamiin. Kaudella 2006–2007 The Oklahoman ja Tulsa World valitsivat Griffinin vuoden pelaajaksi.
Yliopisto
Ensimmäisellä yliopistokaudellaan Griffin teki Oklahoma Soonersin paidassa 14,7 pistettä ja otti 9,1 levypalloa ottelua kohden. Hänet nimettiin Big 12 Conferencen ykköstähdistöön ja All Rookie First Teamiin.
Kaudella 2008–2009 Griffin teki keskimäärin 22,7 pistettä ottelua kohden ja otti 14,4 levypalloa ottelua kohden. Big 12 Conference valitsi hänet vuoden pelaajaksi ja hän oli kauden paras levypallopelaaja koko maassa.
NBA-ura
Griffin osallistui vuoden 2009 NBA:n varaustilaisuuteen, jossa Los Angeles Clippers varasi hänet koko tilaisuuden ensimmäisenä pelaajana. Griffin ei kuitenkaan päässyt pelaamaan lainkaan avauskaudellaan, sillä hän loukkaantui ennen kauden alkua.
Virallisesti Griffin pelasi tulokaskautensa vasta kaudella 2010–2011, jolloin hänet myös valittiin vuoden tulokkaaksi.
Griffin oli kaudella 2015–2016 reisilihasvamman vuoksi sivussa pelikentiltä. Loukkaantumisestaan melko lailla toivuttuaan hän kuitenkin löi torontolaisessa ravintolassa ollessaan 23. tammikuuta 2016 Clippersin varustepäällikköä ja loukkasi kätensä 4–6 viikon sairausloman mittaisesti. Griffin sai teostaan neljän ottelun pelikiellon ja menetti palkastaan noin 0,9 miljoonaa dollaria.
Tammikuussa 2018 Griffin siirtyi Detroit Pistonsiin. Hän siirtyi Brooklyn Netsiin maaliskuussa 2021.
Yksityiselämä
Blake Griffinin veli, Taylor Griffin, on myös ammattilaiskoripalloilija. Hänet valittiin samana vuonna NBA:han kuin Blakekin. Griffinien isä on tummaihoinen, mutta äiti on valkoihoinen.
Slingerland
Fred Gretschin osti Slingerland-yhtiön 1980-luvulla ja Slingerland poistui markkinoilta. Uusi omistaja alkoi tuoda Aasian maista lähinnä aloittelijoille tarkoitettuja rumpusarjoja ja samalla kehitti uutta ammattitason sarjaa. 1980-luvun lopussa rumputuotannon kehitystyö, valmistus ja myynti siirtyi HSS-yhtymälle.
Nykyisin Slingerland kuuluu Gibsonille, ja Gibson on aloittanut uusien rumpujen valmistuksen tällä vuosituhannella.
Titanic II (elokuva)
Titanic II on Shane Van Dyken ohjaama ja käsikirjoittama elokuva, joka kertoo uudesta Titanic-laivasta, joka lähtee vuonna 2012 samalle reitille kuin alkuperäinen Titanic ja uppoaa mereen. Elokuva ei ole vuoden 1997 Titanic-menestyselokuvan seuraaja. Elokuva julkaistiin suoraan DVD:lle 24. elokuuta 2010.
Juoni
Elokuvan tapahtumat ajoittuvat vuoteen 2012, sata vuotta alkuperäisen RMS Titanicin uppoamisesta. Uusi luksusristeilyalus SS Titanic II on lähdössä neitsytmatkalleen samalle reitille, jolla Titanic upposi sata vuotta aikaisemmin (vaikkakin Titanic II aloittaa matkansa Yhdysvalloista tarkoituksena seilata Atlantin yli Isoon-Britanniaan). Laivaan astuvat hoitajat Amy Maine, (Marie Westbrook) ja Kelly Wade (Michelle Glavan).
Matkan aikana ilmaston lämpenemisen vaikutukset saavat Grönlannissa sijaitsevan jäätikön romahtamaan aiheuttaen tuhoisan tsunamin, joka lähettää jäävuoren suoraan kohti Titanic II:ta. Se murskaa laivan tyyrpuurin kyljen aiheuttaen tuhoisaa painetta laivan turbiineihin. Laivan omistaja Hayden Walsh ja Amy pelastavat kaapin alle jääneen Kellyn. Laiva alkaa upota keula edellä Atlantin valtamereen. Samalla kun ihmiset taistelevat nousevaa vettä vastaan, turbiinit räjähtävät, tappavat muun muassa kapteeni Will Howardin (D.C. Douglas) ja sytyttävät keskilaivan tuleen. Hayden kieltäytyy nousemasta helikopteriin. Hän, Amy ja Kelly päätyvät alakansille. He tulevat ison oven luokse. Hayden yrittää avata sen kirveellä. Amy pääsee läpi ovesta, mutta kirves pettää ja Kellyn yrittäessä läpi ovi sulkeutuu surmaten Kellyn sen väliin.
Metallin lämpökäsittely
Jännityksenpoistohehkutus
Metallirakenteisiin saattaa tulla haitallisia jännityksiä esimerkiksi hitsauksen yhteydessä. Jännityksenpoistohehkutus tehdään metallin päästölämpötilan alapuolella.
Titanic II (elokuva)
Juoni
Toinen jäätikön romahdus aiheuttaa uuden tsunamin, joka kiepauttaa laivan ylösalaisin hukuttaen suurimman osan yhä laivassa olevista matkustajista ja surmaa pelastusveneissä olevat matkustajat. Laiva täyttyy vedellä ja uppoaa. Amy ja Hayden päätyvät nopeasti täyttyvään keltaiseen laatikkoon, joka nojaa seinää vasten. Hayden sanoo Amylle, että hän hukkuu laivan mukana. Hayden antaa nopeasti Amylle ainoan sukelluspuvun, joka pelastaa Amyn. Amy palaa pelastamaan Haydenin pinnalle, mutta tämä on jo ehtinyt hukkua.
Al-Khwarizmi
Abu Abdullah Muhammad ibn Musa al-Khwarizmi (, noin 780–850) oli kalifi al-Mamunin hovissa Bagdadissa arabiaksi kirjoittanut persialainen matemaatikko ja tähtitieteilijä. Kalifi oli palkannut hänet yksityiskirjastoonsa Viisauden taloon tekemään matemaattista ja astrologista työtä.
Hindunumeroitten avulla laskeminen
Hänen suunnilleen vuosina 820–825 kirjoittamansa teos "Hindunumeroitten avulla laskeminen" oli perusteellinen esitys intialaisesta numerojärjestelmästä ja sisälsi myös desimaalien esittelyn. Al-Khwarizmin esittelemässä intialaisessa järjestelmässä kantalukuna oli kymmenen, käytössä oli paikkamerkinnät, ja kutakin lukua vastasi oma merkkinsä. Esitelty järjestelmä korvasi vähitellen vanhemman, missä laskettiin sormin ja käytettiin kantalukuna lukua 60. Muutos oli kuitenkin hidasta.
Al-Khwarizmin teos on säilynyt vain latinaksi käännettynä ("Algoritmi de numero Indorum"), ja juuri se toi Eurooppaan intialaisarabialaisen lukujärjestelmän. Sana algoritmi tulee al-Khwarizmin nimestä, joka oli latinalaisessa muodossa "Algoritmi" kirjan otsakkeessa.
Lyhyt algebran laskuoppi
Al-Kharizmin toinen kirja oli Al-kitāb al-mukhtaṣar fī ḥisāb al-ğabr wa’l-muqābala eli "Lyhyt algebran laskuoppi". Se käännettiin latinaksi vuonna 1145 nimellä Liber Algebræ et Almucabola ja toimi algebran perusoppikirjana Euroopassa aina 1500-luvulle asti. Laaja versio teoksesta on säilynyt vain arabiaksi.
Titanic II (elokuva)
Tuotanto
Elokuva kuvattiin RMS Queen Marylla, joka esitti SS Titanic II:ta.
Al-Khwarizmi
Lyhyt algebran laskuoppi
Teos oli osittain paljon alkeellisemmalla tasolla kuin 200-luvulla eläneen Diofantoksen kirjoitukset. Esitystapa on puhtaasti sanallista jopa niin, että myös luvut kirjoitetaan sanoin eikä numeroin, joten kirja ei sisällä algebrallisia symboleita eikä yhtälöitä. Yhtäläisyysmerkki kehitettiinkin vasta 1500-luvulla Euroopassa.  Vaikka kirja oli suoraviivainen ja alkeellinen, se oli kuitenkin niin kattava, että Al-Khwarizmia pidetään algebran perustajana.
Titanic II (elokuva)
Titanic II
Kiinassa CSC Jinglingin telakalla suomalaisyhtiö rakentaa oikean Titanic II:n jonka oli tarkoitus valmistua vuonna 2018. Projekti on viivästynyt.
Vai Sikahema
pienoiskuva|Vai Sikahema vuonna 2016. Vai S. Sikahema (s. 29. elokuuta 1962 Nukuʻalofa) on tongalaissyntyinen uransa lopettanut amerikkalaisen jalkapallon pelaaja. Hänestä tuli vuonna 1986 ensimmäinen tongalainen NFL-pelaaja.
Sikahema aloitti amerikkalaisen jalkapallon high schoolissa, ja jatkoi Brigham Youngin yliopiston joukkueessa. NFL:ään hänet varattiin kymmenennellä kierroksella vuoden 1986 varaustilaisuudessa, tilaisuuden 254. pelaajana.
Metallin lämpökäsittely
Kaasunpoistohehkutus
Mikäli metallikappale on ollut ympäristössä, missä kaasujen osapaineet ovat olleet korkeita, on usein olemassa riski, että kaasut (etenkin vety) rikastuvat metallirakenteen raerajoille ja aiheuttavat haurautta. Tyypillinen lämpötila kaasunpoistohehkutuksessa on 200 °C. Kaasunpoistohehkutus on ehdottoman välttämätön esimerkiksi kovakromauksen jälkeen.
Vai Sikahema
Muuta
Hän on uskonnoltaan mormoni.
Metallin lämpökäsittely
Sintraushehkutus
Sintraushehkutuksessa metallijauheesta puristettu ns. vihreä kappale saavuttaa kiinteän, tiheän rakenteen. Prosessissa metallijauhepartikkelit sulautuvat toisiinsa diffuusion vaikutuksesta. Partikkelit tai niiden osat eivät sula prosessissa.
Uunityyppejä
Lämpökäsittelyissä käytetyt uunit ovat joko jatkuvatoimisia tai panostyyppisiä. Osassa uuneja on kontrolloitava atmosfääri, eli prosessin aikana uunissa on joko inertti tai pelkistävä atmosfääri.
Saarnivaahtera
Saarnivaahtera (Acer negundo) on saippuamarjakasveihin kuuluva puulaji vaahteroiden suvussa. Se on alun perin kotoisin Pohjois-Amerikasta. Puun suomenkielinen nimi tulee sen sormilehdykkäisistä lehdistä, jotka muistuttavat enemmän saarnien (Fraxinus) kuin monien muiden vaahteroiden lehtiä.
Kuvaus
thumb|left|Saarnivaahteran lehtiä ja lohkohedelmiä. pienoiskuva|Kukat. Saarnivaahtera on pienehkö kesävihanta puu, joka kasvaa noin 20 metriä korkeaksi. Kaarna on kellertävän- tai harmaanruskeaa. Puun runko on tavallisesti varsin lyhyt ja latvus leveän pensasmainen. Saarnivaahteran juuristo on tavallisesti pinnanmyötäinen, mutta se saattaa myös muodostaa lyhyen alaspäin kasvavan pääjuuren. Talvehtivat silmut ovat pieniä. Silmusuomuja on kaksi tai kolme paria.
Lehdet ovat päätöparisen sormilehdykkäiset. Niissä on kolmesta seitsemään lehdykkää, yleisimmin kuitenkin viisi. Lehti on 10–25 senttimetriä pitkä. Yksittäiset lehdykät ovat 8–10 cm pitkiä. Ne ovat suippokärkisiä ja laidoiltaan sahalaitaisia tai ehyitä. Päätölehdykkä on usein kolmiliuskainen. Lehtien syysväri on keltainen.
Saarnivaahtera on kaksikotinen, joten yksineuvoiset hedekukat ja emikukat kasvavat eri puuyksilöissä. Hedekukat kasvavat noin neljän kukan huiskiloissa ja emikukat riippuvissa terttumaisissa 15–50 kukan kukinnoissa. Kukat ovat nelilukuisia, eikä niissä ole terälehtiä. Heteitä on 4–6. Kukinta ajoittuu huhti-toukokuulle.
Saarnivaahtera on lyhytikäinen puu, joka elää keskimäärin 60-vuotiaaksi ja vain harvoin satavuotiaaksi. Se on erittäin nopeakasvuinen ensimmäisen 15–20 elinvuotensa aikana, mutta tämän jälkeen kasvunopeus hidastuu selvästi. Puu lisääntyy usein kasvullisesti kanto- ja juurivesoista.
Levinneisyys
Saarnivaahtera kasvaa luontaisena hyvin laajalla alueella Pohjois-Amerikassa. Sitä esiintyy laajalla alueella Yhdysvalloissa, varsinkin itä- ja keskiosissa, Kanadan eteläosissa sekä vuoristoalueilla eteläisessä Meksikossa ja Guatemalassa. Saarnivaahteralla on kaikista pohjoisamerikkalaisista vaahteralajeista laajin levinneisyysalue.
Elinympäristö
Saarnivaahtera menestyy hyvin monenlaisissa elinympäristöissä. Se sietää kosteutta ja tulvia, mutta kestää myös kuivuutta paremmin kuin useimmat muut vaahterat. Se menestyy sekä avoimilla että varjoisilla, suojaisilla kasvupaikoilla. Laji on geneettisesti monimuotoinen, ja siitä on tunnistettu lukuisia erilaisiin ympäristöihin sopeutuneita muunnoksia ja muotoja.
Laji kasvaa yleisimmin monilajisissa lehtimetsissä. Monet pajut (Salix), poppelit (Populus) ja takiaistammi (Quercus macrocarpa) kasvavat usein samoilla alueilla kuin saarnivaahtera. Muita samoissa metsissä viihtyviä lajeja Pohjois-Amerikan itäosissa ovat monet tammilajit (Quercus), amerikankeltis (Celtis occidentalis), amerikanlehmus (Tilia americana), amerikanpersimoni (Diospyros virginiana), floridansuosypressi (Taxodium distichum), hopeavaahtera (Acer saccharinum), kiiltotuomi (Prunus serotina), lännenambrapuu (Liquidambar styraciflua), mustajalopähkinä (Juglans nigra), mustakoivu (Betula nigra), pekaanipähkinä (Carya illinoensis), punajalava (Ulmus rubra), punavaahtera (Acer rubrum), lännentulppaanipuu (Liriodendron tulipifera), mustatupelo (Nyssa sylvatica) sekä valkojalava (Ulmus americana). Suurten tasankojen alueella saarnivaahtera kasvaa usein yhdessä myös amerikanmustapoppelin (Populus deltoides) ja punasaarnin (Fraxinus pennsylvanica) kanssa. Mantereen länsiosissa se kasvaa tavallisesti pajujen ja poppelien lisäksi Celtis reticulata -keltislajin ja Platanus wrightii -plataanilajin kanssa.
Käyttö
Saarnivaahteraa käytetään jonkin verran koristepuuna ja lajista on jalostettu useita koristekäyttöön tarkoitettuja lajikkeita. Kuivuuden- ja kylmänkestävyytensä vuoksi sitä myös istutetaan suojapuuksi tuulta vastaan sekä myös eroosion ja aavikoitumisen estämiseksi varsinkin Kiinassa, missä laji on monin paikoin villiintynyt.
Saarnivaahteran mahlaa on käytetty vaahterasiirapin valmistukseen, mutta yleensä muita vaahteralajeja pidetään paremmin sopivina tähän tarkoitukseen.
Randa Abdel-Fattah
Randa Abdel-Fattah (s. 1979 Sydney, Uusi Etelä-Wales, Australia) on australialainen kirjailija. Hän on sukujuuriltaan palestiinalais-egyptiläinen.
Abdel-Fattah vietti lapsuutensa Melbournessa ja kävi katolista alakoulua ja islamilaista collegea. Hän opiskeli Melbournen yliopistossa oikeustiedettä ja humanistisia aineita ja on työskenteli yritysjuristina Sydneyssä. Hän toimii ihmisoikeusjärjestöissä ja Australiassa musliminaisten edustajana.
Abdel-Fattah valittiin 2009 Weekend Australian Magazinen kymmenen nousevan johtajan joukkoon luokassa "yhteiskunta", ja häntä pyydetään usein viestimissä kommentoimaan Palestiinaa, islamia ja Australian muslimeja koskevia kysymyksiä. Hän on työskennellyt oikeudenkäyntiavustajana, ja hänen tutkimuskohteensa tohtorin arvoa varten ovat monikulttuurisuus ja rasismi Australiassa.
Abdel-Fattah on saanut kirjoistaan useita palkintoja ja ollut 2017 Astrid Lindgrenin muistopalkintoehdokkaana.
Abdel-Fattah asuu puolisonsa ja lastensa kanssa Sydneyssä.
Isovalkolatva
Isovalkolatva eli valkolatva (Ageratina altissima; synonyymit Eupatorium ageratoides, E. rugosum) on asterikasvien heimoon kuuluva monivuotinen kasvilaji. Sitä viljellään koristekasvina puutarhoissa.
Alun perin Amerikasta tuleva isovalkolatva on myrkyllinen kasvi, jonka sisältämä tremetoli on aikaisemmin tappanut huomattavia määriä laiduntavaa karjaa ja myös ihmisiä, jotka ovat juoneet kasvia syöneiden lehmien maitoa. Isovalkolatvan aiheuttamaan myrkytykseen kuoli muun muassa Yhdysvaltain presidentin Abraham Lincolnin äiti Nancy Hanks Lincoln (1784–1818).
Myrkytysoireina ovat ruokahaluttomuus, lihasvärinä, asetonin hajuinen hengitys, laihtuminen ja runsas syljen eritys.
Tampereen teknillinen museo
Tampereen teknillinen museo oli tekniikan museo Tampereella. Museo perustettiin vuonna 1949. Nykyään toimintaa jatkaa Museokeskus Vapriikki, jonka hallussa museon tulipalolta säilynyt esineistö on.
Museon historia
Tampereen teknillisen museon taustalla oli keräilijän, kelloseppämestarisähköteknikko Juho Holmstén-Heiniön yksityinen tekninen kokoelma. Hän laittoi kokoelmansa esille liikkeensä yhteyteen vuonna 1883. Vuodesta 1915 lähtien Holmstén-Heiniön Tampereen Käsityö- ja tehdasyhdistykselle lahjoittama kokoelma oli esillä yhdistyksen toimitiloissa. Vuonna 1949 perustetun museon alkuvuosina kokoelmien keruussa painottuivat tekniset keksinnöt sekä teollisuuden voima- ja työstökoneet. Teknillinen museo toimi Frenckellin pannuhuoneessa vuodesta 1958 lähtien.
Tampereen kunnallinen museotoimi perustettiin vuonna 1969, Teknillinen museo tuli sen alaisuuteen. Toiminnan pääpaino siirtyi koneistuksesta ja tuotantoprosessin kuvaamisesta tuotteeseen. Museo oli vuodesta 1971 lähtien Itsenäisyydenkadulla. Museon viimeiseksi jääneenä toimintavuonna 1989 sen ajoneuvokokoelmaan kuului 26 autoa, 14 moottoripyörää, kuusi traktoria ja 15 polkupyörää. Kokoelman vanhin auto oli Silent Northern -henkilöauto vuodelta 1902.
Museo paloi vuonna 1989, ja palossa tuhoutui paljon esineistöä.
Jouko Salakka
Jouko Lauri Elias Salakka (s. 10. elokuuta 1951 Somerniemi) on suomalainen toimitusjohtaja ja entinen pikaluistelija.
Salakka edusti Suomea Sapporon 1972 talviolympialaisissa, joissa hän sijoittui 1 500 metrillä 17:nneksi, 5 000 metrillä 18:nneksi, 10 000 metrillä 19:nneksi ja 500 metrillä 27:nneksi. Yleisluistelijoiden MM-kilpailuihin hän osallistui seitsemän kertaa ja EM-kilpailuihin kuusi kertaa. Vuoden 1972 EM-kilpailuissa hän sijoittui yhteispisteissä 15:nneksi.
Purjehdus kesäolympialaisissa 1952 – Finnjolla
Finnjollien olympiapurjehdukseen Helsingissä 1952 osallistui 28 purjehtijaa. Kilpailijat suorittivat seitsemän osapurjehdusta, joista annettiin pisteitä erillisen kaavan mukaan: voittajalle 1 548, toiseksi tulleelle 1 247, kolmannelle 10 71 ja niin edelleen. Loppupisteisiin kultakin kilpailijalta vähennettiin huonoin lähtö pois, eli ratkaisevat pisteet määräytyivät kuuden parhaimman sijoituksen mukaan.
Finnjolla korvasi olympiapurjehdyksessa aiemmin mukana olleen Firefly-luokan.
Sinitähtönen
Sinitähtönen eli meksikonsinitähtönen (Ageratum houstonianum eli A. mexicanum) on mykerökukkaislaji (heimo Asteraceae), jota viljellään yksivuotisena koristekasvina tai leikkokukaksi. Siitä on viljelyssä kehitetty runsaasti eri lajikkeita.
Kemin Lämärit
Kemin Lämärit on kemiläinen jääkiekkoseura, joka pelaa kaudella 2021–2022 III-divisioonassa Lapin lohkossa. Joukkueen kotihallina toimii Timitec Areena.
Woodside (Kalifornia)
thumb|Woodsiden kirjasto Woodside on kunta (town) San Mateon piirikunnassa Kaliforniassa. Kaupungissa asui vuoden 2010 väestönlaskennassa 5 287 ihmistä.
Uwe Tellkamp
Uwe Tellkamp (s. 28. lokakuuta 1968 Dresden, Saksan demokraattinen tasavalta) on saksalainen kirjailija ja lääkäri. Hän toimi lääkärinä vuoteen 2004. DDR:n aikaan hänen lääkärinopintonsa keskeytyivät, kun hän joutui vankilaan kieltäydyttyään poistumasta mielenosoituksesta lokakuussa 1989.
Vuodesta 2017 alkaen Tellkamp on kampanjoinut aktiivisesti maahanmuuttoa ja pakolaisia vastaan, minkä vuoksi Saksan kirjailijaliitto esitti Tellkampin toiminnan tuomitsevan kannanoton todeten sen edistävän yhteiskunnan jakautumista ja tekevän heikompiosaisista syntipukkeja monisyisiin ongelmiin.
Chickasaw’t
Chickasawit ovat muskogee-kielinen intiaanikansa, joka asui alun perin Mississippin, Kentuckyn, Alabaman ja Tennesseen osavaltioiden alueilla. 1650-luvulla heidän lukumääränsä on arveltu olleen noin 8 000. Historioitsijoiden mukaan chickasawit ja choctawit olivat olleet esihistoriallisella aikakaudella samaa kansaa, kunnes olivat erkautuneet omiksi heimoikseen. Eurooppalaisten siirtolaisten levittäytyessä Pohjois-Amerikkaan chickasawit ystävystyivät hyvin englantilaisten kanssa. Sen sijaan Ranskan siirtomaavaltaa he vastustivat voimakkaasti. Vuonna 1837 heimo siirrettiin intiaaniterritorioon Oklahomaan, jossa he muodostivat 20 vuotta myöhemmin choctawien, cherokeiden, seminolien ja creekien kanssa viiden heimon yhteisen liiton.
Enter the Void
Enter the Void on vuonna 2009 ensi-iltansa saanut kokeellinen draamaelokuva, jonka on ohjannut Gaspar Noé. Sen pääosia esittävät Nathaniel Brown, Paz de la Huerta ja Cyril Roy. Ohjaaja Gaspar Noé on itse kutsunut elokuvaa "psykedeeliseksi melodraamaksi".
Chickasaw’t
De Soto ja espanjalaiset
thumb|190px| De Soton reitti. thumb|190px|left|Hernando de Soto Ensimmäisen kosketuksensa chickasawit saivat eurooppalaisiin Hernando de Soton retkikunnan saapuessa heidän mailleen vuonna 1540. Noin 600 espanjalaista konkistadoria, parisataa hevosta, sekä suuret joukot sikoja ja koiria asettuivat lähelle erästä chickasawien kaupunkia. Tappamaan opetetut koirat eivät kestäneet kuitenkaan ankaraa talvea, ja niistä suurin osa kuoli tai karkasi.
Enter the Void
Arvioita
Nyt-liitteessä kolme kriitikkoa antoi elokuvalle tähtiä keskiarvolla 2,3.
Chickasaw’t
De Soto ja espanjalaiset
De Soto ja hänen miehensä tarjosivat uteliaille intiaaneille ateriaksi paahdettua sianlihaa. Lähtiessään espanjalaisten leiriltä chickasawit anastivat mukaansa metsässä vapaina juoksevia porsaita. Hernando de Soto päätti rangaista varkaita espanjalaisten konkistadorien käyttämällä tavalla. Miehistö otti kolme varasta kiinni, joista kaksi teloitettiin jalkajousella ja kolmas lähetettiin takaisin kyläänsä kädet silvottuina.
Enter the Void
Arvioita
Episodi-lehden kolme kriitikkoa antoi elokuvalle pisteitä keskiarvona 4,33.
Chickasaw’t
De Soto ja espanjalaiset
Kun chickasawit eivät näyttäneet reagoivan teosta, de Soto kuvitteli intiaaneja pelkureiksi ja kävi röyhkeäksi. Keväällä 1541, kun espanjalaiset olivat lähdössä pois, de Soto halusi noin 200 nuorta chickasaw-naista "kantajiksi ja muihin tarkoituksiin." Intiaanit antoivat ymmärtää, että harkitsivat asiaa. Yön tullen joukko chickasaw-sotureita hiipi valkoisten leirialueelle. Saviruukuissa tuomiensa hiilien avulla he sytyttivät tulipalon.
Enter the Void
Arvioita
Suomen Kuvalehden elokuvakriitikko Kalle Kinnunen tunnustautui tuoreeltaan suureksi Enter the Voidin ihailijaksi ja sanoi marraskuun 2009 ja kesäkuun 2010 välillä katsoneensa sen neljä kertaa. Hänestä Gaspar Noé on yksi nykyelokuvan rohkeimmista kokeilijoista Aleksandr Sokurovin ja Lars von Trierin rinnalla.
Friedrich Boie
Friedrich Boie (4. kesäkuuta 1789 Meldorf, Holstein – 3. maaliskuuta 1870 Kiel) oli saksalainen lakimies, lintutieteilijä ja hyönteistieteilijä
Chickasaw’t
De Soto ja espanjalaiset
Espanjalaisten tappiot olivat mittavat, ja suuri osa heidän aseistaan ja vaatteistaan tuhoutui. Välikohtauksessa kuoli monta konkistadoria. Useimmat hevoset ja siat karkasivat. Saatuaan hajaantuneen joukkonsa kokoon de Soto antoi perääntymiskäskyn. Miehet vetäytyivät kylmissään, epätoivoisina ja lähes alastomina. Hätäisesti kyhäämässään pikku pajassa he saivat korjattua osan aseistaan ja satuloistaan. Tämän jälkeen de Soto joukkoineen jätti taakseen chickasawien maat.
Friedrich Boie
Friedrich oli Heinrich Boien veli. Heidän isänsä oli runoilija Heinrich Christian Boie. Friedrich Boie kirjoitti artikkelin Bemerkungen über Merrem's Versuch eines Systems der Amphibien, joka julkaistiin Lorenz Okenin Isis-lehdessä 1827.
Chickasaw’t
Ranskalaisia ja brittejä
thumb|Robert de La Salle Mississipillä. Espanjalaiset välttelivät seuraavan vuosisadan ajan kosketusta chickasawien kanssa. Vuonna 1673 ranskalaisen Jacques Marquetten johtama pieni ryhmä ilmoitti kohdanneensa Mississippijoella joukon chickasaweja nykyisen Memphisin seuduilla. Yhdeksän vuotta myöhemmin tutkimusmatkailija Robert Cavelier de La Salle vieraili samoilla alueilla.
Friedrich Boie
Friedrich Boie nimesi useita uusia lintusukuja ja -lajeja, kuten sotkat (Aythya), mustalinnut (Melanitta), ristisorsat (Tadorna) ja viheraraset (Forpus).
Stadion Partizan
Stadion Partizan on urheilustadion, joka sijaitsee Belgradissa Serbiassa. Pääosin stadion on jalkapallokäytössä, kun se toimii belgradilaisseura Partizanin kotikenttänä. stadion otettiin käyttöön 9. lokakuuta 1949 ja sen kapasiteetti on 32 887.
Stadionia ympäröi juoksuradat ja se oli pitkään Serbian puolustusvoimien omistama. Se tunnettiin nimellä JNA Stadion, joksi sitä kutsutaan edelleen epävirallisesti. Ensimmäinen remontointi stadionilla tehtiin vuonna 1998, ja siihen kuului muun muassa katsomotilojen laajennus.
Chickasaw’t
Ranskalaisia ja brittejä
Brittien yllytyksestä chickasawien suhtautuminen Uuteen-Ranskaan muuttui kylmäkiskoiseksi. He alkoivat häiritä Louisianan ranskalaisten kauppaliikennettä Kanadaan. Vuonna 1736 Louisianan kuvernööri Jean-Baptiste Le Moyne de Bienville järjesti sotaretkia chickasawien maille. Hänellä oli liittolaisinaan tuhatkunta illinois- ja choctaw-intiaania, mutta chickasawit onnistuivat lyömään hyökkääjät takaisin puolustaen menestyksellisesti kahta kyläänsä, Ackiaa ja Amalahtaa. Uuden-Ranskan ja heidän liittolaistensa tappiot olivat melkoiset. thumb|right|190px|Louisianan kuvernööri Jean-Baptiste Le Moune de Bienville epäonnistui sotaretkillään chickasaweja vastaan. Pelastaakseen sotilaallisen kunniansa Uusi-Ranska koulutti Louisianassa 700 vakinaisen palvelun sotilasta antaen näille tarkat ohjeet chickasawien tuhoamiseen. Elokuussa 1739 kuvernööri Bienville otti joukot komentoonsa ja johdatti armeijansa New Orleansista Mississippiä vastavirtaan kohti chickasawien maita. Armeija käsitti intiaaniliittolaisineen lähes 3 000 miestä. He eivät kuitenkaan koskaan päässeet perille chickasawien kyliin. Luonnonvoimat kääntyivät Bienvillen iskuryhmää vastaan ja pysyättivät heidän etenemisensä. Armeija rypi mudassa ja kaatosateissa liikkumatta juuri minnekään. Ankeiden olojen seurauksena taudit levisivät sotilaisiin ja heidän taisteluintonsa hiipui ennen vihollisen kohtaamista. Bienvillen kostoisku jäi vaille toteutumistaan.
Saturday Night Theatre
Saturday Night Theatre oli BBC:n esittämä brittiläinen radiokuunnelmasarja, jota esitettiin 1943–1996. Sarjassa esitettyt kuunnelmat edustivat kaikkia lajityyppejä, ja joukossa oli sekä alkuperäiskäsikirjoituksia että aikaisempien teosten dramatisointeja. Sarjan ensimmäisen kuunnelman lähetti BBC Home Service 3. huhtikuuta 1943, ja tuolloin esitettiin Dorothy L. Sayersin teokseen pohjautuva The Man With No Face. Viimeinen kuunnelma lähetettiin 29. kesäkuuta 1996.
Chickasaw’t
Ranskalaisia ja brittejä
Seuraavana vuonna ranskalaiset suostuivat intiaanien sanelemiin rauhanehtoihin, joihin kuului olennaisena osana chickasawien lupa valvoa Mississipin laivaliikennettä. Bienville palasi nöyryytettynä New Orleansiin, ja epäonnistuneet sotaretket chickasaweja vastaan lopettivat hänen uransa. Uusi-Ranska jatkoi Isoiltajärviltä tulleiden intiaaniliittolaistensa turvin hyökkäyksiä chickasawien kyliin, mutta ilman mainittavia tuloksia. Samanaikaisesti britit lujittivat omaa asemaansa. Ranskalaisten yritykset horjuttaa englantilaisten asemaa murenivat 1762 brittijoukkojen vallattua heidän linnakkeensa Isojenjärvien alueella. Chickasawien jatkuva ranskalaisten kauppaliikenteen häirintä Mississipillä oli tehnyt tehtävänsä ja edesauttanut englantilaisten joukkojen voitokasta etenemistä.
Yhdysvaltain ja Espanjan siirtokunnan puristuksessa
Chickasawit asettuivat englantilaisten puolelle myös vuonna 1775 alkaneessa Yhdysvaltain vapaussodassa. Siirtolaisten aseellinen vastus oli kuitenkin siksi kova, että osa sotaan osallistuneista chickasaweista pakeni kriisialueilta etelään. Valittuaan sodassa uuden puolen he taistelivat brittejä vastaan, johtajanaan William Colbert, joka oli puoliksi scottilainen.
Saturday Night Theatre
Yksittäisistä kirjailijoista eniten kuunnelmia kuultiin J. B. Priestlyltä, jonka töitä esitettiin kaikkiaan 33 kertaa. Useita kuunnelmia tehtiin myös muun muassa Edgar Wallacen, Agatha Christien, J. M. Barrien, W. Somerset Maughamin, P. G. Wodehousen ja Nevil Shuten teosten pohjalta.
Chickasaw’t
Yhdysvaltain ja Espanjan siirtokunnan puristuksessa
Uusi-Espanja otti 1780 hallintaansa Ranskan Louisianan ja pyrki maltilliseen kanssakäymiseen alueen intiaaniväestön kanssa. Mississipin yli Arkansasiin metsästysmatkoja tekevät chickasawit kävivät satunnaisesti kauppaa espanjalaisten kanssa, mutteivat täysin luottaneet heihin. Vuonna 1784 tuhkarokko surmasi lähes puolet chickasawien suurimman kylän Long Townin asukkaista. Kaksi vuotta myöhemmin saman kylän vaikutusvaltainen päällikkö Piomingo kirjoitti chichsawien ja Yhdysvaltain raja-asioita koskeneen sopimuksen. Samalla monet aiemmin brittejä suosineet chickasawit siirtyivät kannattamaan Yhdysvaltoja. Espanjalaisia tämä ei miellyttänyt. He yrittivät päästä chickasawien ja muiden etelän intiaanien suosioon lähettämällä lahjoja. Yhdysvaltain lähettiläät noudattivat samaa käytäntömallia lähestymällä alkuperäisasukkaita vuosittaisten lahjojen avulla. Espanjalaiset varoittivat intiaaneja Yhdysvaltain aikomuksista anastaa näiden maat pala palalta. Vuonna 1792 Yhdysvaltain edustajat kutsuivat useita chickasawien, cherokeiden, choctawien ja creekien päälliköitä suureen neuvotteluun Nashvilleen ja vakuuttivat vilpittömyyttään: "Emme me halua yhdenkään punaisen miehen maita, sillä Yhdysvalloilla maata on jo aivan riittävästi!" thumb|260px|Louisianan intiaaneja (chickasaweja tai choctaweja.) Myöhempi historia osoittaa, että Yhdysvaltain valtuuttamat puhemiehet tulivat eri neuvotteluissa toistamaan nämä sanat monta kertaa ja syömään ne yhtä useasti.
Vuonna 1793 chickasawit ja espanjalaisten tukemat creekit ajautuivat kaksi vuotta kestäneeseen sotatilaan. Tennesseen siirtokunta, joka ei kuulunut vielä Yhdysvaltoihin, järjesti chickasaweille 500 kivääriä ja paljon ammuksia. Päällikkö Piomingon johdolla he tekivät hyökkäyksiä creekien kyliin ja hyödynsivät ostamaansa tulivoimaa. Creekien suunnittelema 1 200 soturia käsittävä vastaisku chickasawien Long Towniin epäonnistui. Piomingo sai vihjeen creekien tulossa olevasta hyökkäyksestä ja onnistui taitavan sotataktiikan avulla ajamaan hyökkääjät pakoon. Tapaus johti chickasawien ja creekien solmimaan rauhaan 1795.
Saturday Night Theatre
Suurin osa kuunnelmista oli kestoltaan 90 minuuttia, ja kaikkiaan lähetyksiä oli 2 620. Näistä tehtyjä taltiointeja BBC:n arkistosta löytyy virallisesti 235 kappaletta.
Chickasaw’t
Sotureista maanviljelijöiksi
thumb|250px|Chickasaw Bluffiin rakennettiin [[Memphis. Paikka oli toiminut muinaisten chickasawien pohjoisiin suuntautuneen kauppaliikenteen satamana.]] Espanjalaisten ja ranskalaisten sekahallinnossa ollut Louisiana siirtyi 1803 Yhdysvalloille Napoleon Bonaparten myytyä sen heille presidentti Thomas Jeffersonin valtakaudella. Vuosisadan vaihteessa chickasawien sotureista alkoi muotoutua maanviljelijöitä. Monet eri syyt olivat vaikuttamassa muutokseen, ja suurin syistä oli idästä päin tasaisena muurina leviävä Yhdysvaltain asutus. Lännessä toimi rajana Mississippijoki, jonka takana asuvat intiaanikansat olivat chickasawien vihollisia ja estivät heidän siirtymistään sinne.
Muutamassa vuodessa chickasaweista tuli Yhdysvaltain vaurain intiaanikansa ja ennen naisten perinteisesti tekemät maatyöt hoidettiin nyt koko kansan voimin. Heidän laajoilla puuvillapelloilla ahersi yli tuhat mustaa orjaa. Euroopasta virtasi kuitenkin lisää väkeä, jotka täyttivät ympärillä olevat intiaanimaat. Vastoin sotaista perinnettään chickasawit eivät ryhtyneet rettelöimään valkoisia amerikkalaisia vastaan vaan tyytyivät väistymään. Vuosien 1801 ja 1832 välillä chickasawit kirjoittivat useita maittensa luovutussopimuksia. Vuonna 1828 Yhdysvaltain presidentin virkaan astuneella Andrew Jacksonilla oli selkeä mielipide intiaaneista:
thumb|340px|Chickasawit toimivat choctawien puskurina läntisimpiä heimoja vastaan.
Pakkomuutto
Vuonna 1830 Yhdysvaltain kongressi hyväksyi ehdotuksen chickasawien ja kaikkien etelän intiaanien pakkomuutosta pois perinteisiltä alueiltaan. Chickasawit saivat Doaksvillen sopimuksen mukaan oikeuden siirtyä kaakkoiseen Oklahomaan, sinne aiemmin muuttaneiden choctawien reservaatin länsiosiin. Vuonna 1837 chickasawien pääjoukkojen ja tuhannen orjan muuttoliikkeen mukana seurasi 5 000 hevosta, joiden kuljettaminen yli Mississipin oli vaikeaa. Monia hevosia katosi ja sääolosuhteet vaikeuttivat matkaa. Kun chickasawit viimein saapuivat heille osoitettuun paikkaan, he huomasivat tulleensa keskelle sotavyöhykettä. Kaikki reitit ympäröiviltä tasangoilta johtivat chickasawien uusille asuinalueille. comanchien ja kiowien lisäksi alueella liikkui osagien ja pawneiden metsästys- ja sotapartioita. Myös delawaret ja shawneet olivat pystyttäneet useita pysyviä kyliä alueen laitamille metsästääkseen ja käydäkseen kauppaa. Chickasawit joutuivat sukulaistensa choctawien puskuriksi kaikkia läntisiä heimoja vastaan.
Uusi alku
Chickasaweista tuli 10 vuoden ajaksi osa choctaweita. Identiteettinsä kadottaneina he joutuivat torjumaan ympäristön heimojen hyökkäyksiä, kunnes 1850-luvun puolivälissä he irtaantuivat omaksi heimokseen. Rasittavat pakkomuutot ja omien maitten puolustaminen "huopaintiaanien" (kiowat, comanchet jne.) ryöstöretkiä vastaan olivat kuitenkin ehtineet pudottaa heidän lukumääräänsä. 1856 chickasawien kansakunta aloitti uudelleenmuotoutumisensa. Perinteinen heimopäällikkö muuttui kuvernööriksi, joka valittiin yleisöäänestyksellä kahdeksi vuodeksi kerrallaan. Puoliverinen Cyrus Harris aloitti chickasawien ensimmäisenä kuvernöörinä samana vuonna ja kaksi vuotta myöhemmin hänen paikalleen astui Daugherty (Winchester) Colbert. 1859 chickasawit muodostivat cherokeiden, choctawien, creekien ja seminolien kanssa viiden sivistyneen heimon liiton, joilla oli Yhdysvaltain mallin mukainen demokraattinen hallinto ja lähes täydellinen sisäinen autonomia. Yhdysvaltain sisällissodassa (1861–65) chickasawit asettuivat etelävaltioiden puolelle pohjoisvaltioita vastaan. Osa heistä jäi armeijan vakinaiseen palveluun sodan päättymisen jälkeen.
Vuonna 1866, pohjoisvaltioiden voitettua sodan, Yhdysvallat teki sopimuksen orjatyövoiman lakkauttamisesta viiden sivistyneen heimon keskuudessa. Käytännössä tämä merkitsi mustien orjien siirtymistä heimojen kansalaisiksi. Chickasawit kieltäytyivät aluksi noudattamasta uutta käytäntöä, mutta taipuivat myöhemmin Yhdysvaltain ehtoihin.
Rikkaiden Colbertien vaikutusvallan myötä chickasawit menestyivät. Maanviljely tuotti heille paljon ylijäämää, ja he perustivat sahalaitoksia, erilaisia käsityöhön perustuvia liikkeitä ja kouluja, joista osa oli vain tytöille.
1900-luku
thumb|160px|Yhdysvaltain edustajainhuoneen jäsen [[Tom Cole|Thomas Jeffrey Cole on chickasaw-intiaani.]] Chickasawien ja muiden sivistyneiden heimojen maa-alueet joutuivat Yhdysvaltain huomion kohteeksi 1800-luvun lopulla. 1898 kirjoitetun uuden lain nojalla maista suurin osa siirtyi valkoisten viljelijöiden haltuun.
Vuonna 1907 chickasawien autonomia purettiin, ja heimo lakkasi olemasta vuosikymmenien ajaksi. Heidän kotimaansa Oklahoma julistettiin omaksi osavaltiokseen ja sen asukkaista tuli tavallisia amerikkalaisia. Myöhemmin 1936 Oklahoman valtion sosiaalityön tekemällä huolenpidolla saatiin aikaiseksi seudun heimojen uudelleenorganisoituminen, mutta chickasawien jääräpäisyys esti heitä alistumasta tähän menettelyyn. 1970-luvun aikana laajalle levinnyt intiaaniaktiivien liike käynnisti tehokkaasti heidän omien oikeuksiensa ajamisen. Chickasawit heräsivät "horroksestaan" liikkeen mukana, ja 1983 heidät tunnustettiin jälleen omaksi kansakseen. Chickasawit ovat sittemmin onnistuneet pääsemään varsin merkittävään asemaan Oklahoman kulttuurielämässä. Vaikka alkuperäinen kulttuuri on vuosien aikana sammunut, monet heistä puhuvat yhä omaa kieltään. Enemmistö kuitenkin polveutuu valkoisista. Väkiluku oli 2000-luvun alussa noin 40 000, ja he ovat Yhdysvaltain kymmenen suurimman heimon joukossa.
Asuminen
Joskus 1300-luvun aikana chickasawien on otaksuttu ylittäneen Mississippijoen Red Riverin laaksossa. Tradition mukaan he kulkivat läpi Mississippin ja perustivat ensimmäisen kiinteän kylänsä nykyisen Hutsvillen lähelle, Alabamaan. Tästä eteenpäin chickasawit harrastivat paljon haja-asutusta jokien varsilla niin Mississipissä kuin Tennesseessäkin. Heillä oli tärkeitä kyliä nykyisen Tupelon seuduilla, samoin lähellä Memphisiä. Heidän 1700-luvun "kaupungeikseen" on nimetty Ackia (engl. Old town), Amalatha, Ashukhuma (Red grass), Chatelaw (Copper Town), Chukalafaya (Long town), Chucalissa (Great town), Tuscahaw, Melettaw ja Yaneka. Kylät oli ympäröity paaluvarustuksin. Jokaisella perheellä oli sekä kesä- että talviasunto sekä erillinen varastorakennus jyville ja muille ruokatarpeille. Myös naisille oli varattu oma maja heidän vaivojaan varten. Talviasunnot olivat korkealle maapohjalle savesta rapattuja pyöreäpohjaisia majoja, jotka pitivät hyvin kylmän ulkopuolellaan. Kesätalot olivat suorakaiteen muotoisia kalkilla valkaistuja rakennuksia. Lisäksi kyliin kuului seremoniatalo, kivikiukainen sauna ja pallokenttä. Chickasawien suosituimmat joukkuepelit olivat toli (lacrosse), chunkey ja akabatle. Kaksi ensin mainittua edustivat miehisiä kontaktilajeja, kun taas akabatlessa miehet ja naiset pelasivat toisiaan vastaan. Urheilutapahtumat päättyivät juhliin, johon osallistuivat niin pelaajat kuin katsojatkin.
Elintavat ja viholliset
Chickasawien laajat metsästysalueet ulottuivat Tennesseestä ja Mississipistä läntisen Kentuckyyn asti. He olivat yhtä lailla niin metsästäjiä, maanviljelijöitä kuin kauppiaitakin. Shawneilta ostamat hevoset saivat chickasawit innostumaan myös hevostaloudesta, ja he jalostivat rodun, joka tunnetaan chickasaw-hevosena. Ne olivat nopeajalkaisia ja kestävyydestään tunnettuja.
Koska suuri osa chickasawien maasta muodostui syvistä metsäseuduista ja monista vesireiteistä, he liikkuivat sekä jaloin että kanootein. Heidän on sanottu olleen hyviä uimareita ja juoksijoita. Soturien koulutus alkoi lapsena. Varhaiset siirtolaiset kuvasivat chickasaweja pitkiksi ja sopusuhtaisiksi. Soturit käyttivät simpukoiden kuoria saksina ja poistivat hiukset sivuilta jättäen keskelle päätä kukonharjan. Kasvot maalattiin sotia ja seremonioita varten. Eri värit ja kuviot kertoivat käyttäjänsä klaaniyhteydestä. Ansioituneet chickasawsoturit saattoivat kantaa ulkoisena tunnusmerkkinä joutsenen sulista tehtyä viittaa. Chickasawit eivät hävinneet yhtäkään merkittävää taistelua, vaikka heitä ympäröi huomattavasti vihollisia. Jolleivat he käyneet sotaa naapuriensa choctawien, cherokeiden tai shawneiden kanssa, niin he ahdistelivat kaukaisempia heimoja, kuten ottawia, wyandotineja ja illinoiseja. Chickasawien tapa sotia on todettu olleen erityisen tehokas. Hyökkäyksissä he käyttivät noin 50 soturia käsittävää joukkoa, joka liikkui äänettömästi ja iski yllättäen.