cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Saksan keisarikunta
Talous
Saksan kartellijärjestelmä (Konzerne) voimakkaasti keskitettynä, pystyi tehostamaan pääoman käyttöä. Lisäksi 1871 Saksaan liitetty Elsass-Lothringen oli ranskalaisen teollisuuden pohja, joka auttoi saksalaisen teollisuuden kehittymisessä.
Vuoteen 1900 mennessä Saksan kemianteollisuus hallitsi maailmanmarkkinoita synteettisellä väriaineellaan. Kolme suurta yritystä: BASF, Bayer ja Hoechst tuottivat satoja väriaineita viiden pienemmän yrityksen kanssa. Vuonna 1913 nämä kahdeksan yritystä tuottivat 90 prosenttia maailman väriaineista ja myivät noin 80 prosenttia tuotannosta ulkomaille. Nämä kolme suurta yritystä oli myös integroitu tuotantoketjun alkupäähän välttämättömien raaka-aineiden tuotantoon. Näin ne laajentuivat muille kemianteollisuuden aloille kuten lääkkeiden, valokuvafilmien, maatalouskemikaalien ja sähkökemian teollisuuden aloille.
Ensimmäisen maailmansodan alkuun mennessä Saksan teollisuus oli siirtynyt sotateollisuustuotantoon, johon vaadittiin paljon hiiltä ja terästeollisuutta. Kemiallinen tuotanto joutui tuonti kieltoon tai varattiin kemiallisten aseiden kehittämiseen.
Sisäpoliittiset ja sosiaaliset kysymykset
Saksalaisten valtioiden yhdistäminen Preussin johdolla oli voitto käsitteelle Kleindeutschland (Pieni Saksa), joka korvasi käsitteen Großdeutschland (Suur-Saksa). Tämä tarkoitti sitä, että monietnisen Itävalta-Unkarin saksankielinen väestö jäisi Saksan kansallisvaltion ulkopuolelle. Bismarckin politiikka oli pyrkiä ratkaisuun diplomaattisesti, ja hän ilmoitti 1871 ettei Saksaan tulisi enää alueellisia lisäyksiä Euroopassa. Bismarckin aikana keskityttiin vakauttamaan eurooppalaista järjestystä ja estämään sitä ajautumasta keskinäisiin sotiin. Tässä onnistuttiin, ja vasta Bismarckin erottamisen jälkeen vuonna 1890 diplomaattiset jännitteet alkoivat jälleen kehittyä.
Bismarck oli omistautunut kansallisen yhtenäisyyden luomiselle, ja hän vastusti konservatiivista Katolisen kirkon aktivismia, sekä työväenluokan radikalismia edustavia Sosiaalidemokraatteja. Kulturkampf ei ulottunut muihin silloisiin saksalaisvaltioihin, esimerkiksi Baijeriin. Tutkija Michael B. Gross sanoo: ”Hyökkäys kirkkoa vastaan sisälsi joukon preussilaisia, diskriminoivia lakeja, jotka saivat katoliset tuntemaan itsensä vainotuiksi pääasiallisen protestanttisessa valtiossa”. Jesuiitat, fransiskaanit, dominikaanit ja muut veljeskunnat karkotettiin kaksikymmenvuotisen jesuiittojen ja munkkien vastaisen hysterian huipentuessa. Bismarck hyökkäsi rajusti katolisia arvoja puolustanutta keskustapuoluetta vastaan julistamalla sen johtajan valtakunnan viholliseksi. Saksan kirkollisministeri Adalbert Falk julisti, että valtio hoitaisi tästä lähtien sekä uskonnon opetuksen että pappiskoulutuksen. Ainoastaan sairaanhoidolle omistautuneet munkkikunnat sallittaisiin. Kirkonmiehiä vangittiin ja seurakunnat jäivät vaille hoitoa. Väkivaltainen kampanja ei tuottanut tuloksia ja siitä luovuttiin vähin äänin vuonna 1874. Bismarck vieritti kaiken vastuun Falkin niskoille, vaikka tämä oli toiminut kokonaan valtakunnankanslerin valtuuttamana.
Bismarckin seuraava sisäpoliittinen liike oli yllättävä. Hän otti yhteyttä yhteen Saksan työväenliikkeen johtajista, Ferdinand Lassalleen. Bismarckin päätavoitteena oli liberaalisen edistyspuolueen murskaaminen. Tavoitteen saavuttamiseksi hän ajatteli julistavansa yleisen äänioikeuden. Näitä toimia seurasi myös vanhuuseläke, tapaturmavakuutus, sairaanhoidon- ja työttömyysvakuutusmaksut. Nämä olivat merkittäviä sosiaalisia uudistuksia Euroopassa ja Saksassa. Bismarck oli ajaessaan äärikonservatiivista politiikkaansa luonut pohjan nykyaikaiselle eurooppalaiselle hyvinvointivaltiolle. Bismarckin holhoava ohjelma sai kannatusta teollisuusyritysten piirissä. Näiden tavoitteena oli voittaa työväenluokka puolelleen ja saada ulosvirtaava maastamuutto Yhdysvaltoihin tyrehtymään (jossa taas oli korkeat palkat mutta hyvinvointia ei ollut). Saksasta oli tullut 1890-lukuun mennessä taloudellinen suurvalta, ja alkoi kilpailla muitten suurvaltojen kanssa teollisuuden aloilla.
Yksi yhdistymispolitiikan tavoitteista oli vähemmistökansallisuuksien saksalaistaminen. Vähittäin vähemmistökieliä alettiin poistaa julkisesta elämästä, kouluista ja akatemioista. Tarkoituksena oli painostaa kansalaisia luopumaan muista kuin saksalaisesta identiteetistä. Usein näillä toimilla oli kuitenkin vain päinvastainen stimuloiva vaikutus. Varsinkin Saksan puolalaisvähemmistöt alkoivat sijoittua yhä yhtenäisemmiksi väestöryhmikseen. Saksalaistamispolitiikka oli suunnattu erityisesti Länsi-Preussin, Sleesian ja Posenin puolalaisvähemmistöjä vastaan. Tosin puolalaisvastaiset lait eivät saaneet toivottua vaikutusta aikaiseksi, sillä Posenin Provinssin saksalaisväestö laski vuodesta 1871 42,8 prosentista 38,1 prosenttiin vuonna 1905.
Ylä-Sleesiassa saksankielinen aateli oli hallitsevassa asemassa, kun taas talonpojat ja työväestön enemmistö olivat puolalaista alkuperää. Hallinto, armeija ja poliisi sekä suurin osa tehtaista olivat saksalaisten hallinnassa. Järjestäytyminen sekä työnantaja- että työntekijäpuolella käynnistyi maailmansodan aikana. Puolankielinen työväestö alueella radikalisoitui, kun inflaatio alkoi maailmansodan lopulla kasvaa ja taloudellinen keinottelu lisääntyä. Ennen vuotta 1914 Ylä-Sleesiassa teollisuustyöntekijöitä oli ollut yhteensä noin 250 000.
Laki
Bismarck aloitti myös ponnistelut yhteisen lainsäädännön luomiselle eri osa-valtioissa, joissa lainsäädännön kehitys oli kulkenut erillään vuosisatoja. Täysin erilainen juridinen historia ja oikeuslaitos aiheutti valtavia ongelmia, erityisesti Saksan sisäisessä kaupassa, vaikka yleiset kauppasopimussäännöt oli otettu käyttöön jo Saksan liiton aikoihin 1861. Vuonna 1871 tuli voimaan yhteinen rikoslaki (Reichsstrafgesetzbuch) ja vuonna 1877 yhteiset tuomioistuinmenettelyt perustettiin (Gerichtsverfassungsgesetz). 1873 perustuslakia muutettiin korvaamaan erilaiset siviililaki menetelmät, joita oltiin historian saatossa peritty Napoleonin Ranskalta 1800-luvun alussa.
Perustuslaki
Keisarikunnan perustuslaki pohjautui kaksikamariselle parlamentille, liittoneuvostolle (Bundesrat) ja valtiopäiville (Reichstag), jotka valittiin yleisillä vaaleilla. Uuden lain säätäminen vaati hyväksynnän molemmissa huoneissa. Liittoneuvosto sisälsi valtioiden edustajat, jotka valittiin äänestysjärjestelmällä joka perustui yhteiskuntaluokkaan ja vaurauteen. Tämä tarkoitti sitä, että vauraammilla luokilla oli aina veto-oikeus lainsäädännössä.
Osavaltiot
Saksan keisarikunta koostui 25 osavaltiosta, joita tuon ajan virkasaksassa kutsuttiin nimellä Bundesstaaten. Niiden joukossa oli kolme kaupunkitasavaltaa, vanhat hansakaupungit Hampuri, Bremen ja Lyypekin vapaakaupunki, sekä yksi suoraan keskushallinnon alla ollut alue, Elsass-Lothringenin valtakunnanmaa.
Saksan siirtomaat
left|thumb|[[Berliinin konferenssi (1884)|Berliinin konferenssi vuonna 1884.]] thumb|Saksalaisia sotilaita [[Saksan Itä-Afrikka|Saksan Itä-Afrikassa vuonna 1892.]] thumb|Mioko, Neulauenburg 1884. Saksa oli jo hankkinut Bismarckin vastustuksesta huolimatta siirtomaita keisari Vilhelm I:n aikana 1880-luvulla. Vilhelm II:n halu jäljitellä ihailemaansa Brittiläistä imperiumia sai Saksan siirtymään Bismarckin ”Realpolitikista” uuteen ”Weltpolitikiin”, jossa tavallisuudesta poikkeava valtiomiestahto pyrki pääasiassa vallan ja valtioalueen laajentamiseen. Tavoitteena oli luoda Saksasta maailmanvalta aggressiivisella diplomatialla hankkimalla siirtomaita ja rakentamalla suurvaltalaivasto. Saksan ulkoministeri Bernhard von Bülow totesi valtiopäivillä: ”Emme halua työntää ketään varjoon, vaan haluamme oman paikkamme auringon alla” (Wir wollen niemand in den Schatten stellen, aber wir verlangen auch unseren Platz an der Sonne).
Yhdistynyt kuningaskunta näki Saksan pyrkimysten tasapainottavan Euroopan voimasuhteita, sillä se heikentäisi Ranskan suurvalta-asemaa Euroopan ulkopuolella. Bismarck piti tärkeämpänä hyviä suhteita ja sitä, ettei Saksa joutuisi sodan syttyessä kahden rintaman väliin. Niinpä hän näki suurlaivaston heikentävän liittolaissuhteita Isoon-Britanniaan. Berliinin konferenssissa 1884 hankittujen Saksan Lounais-Afrikan, Saksan Kamerunin, Togomaan ja Saksan Itä-Afrikan lisäksi Saksa hankki 1900-luvun alussa kansainvälisillä sopimuksilla Tyynenmerensaaria ja vuokrasi 99 vuodeksi Kiautschoun Koillis-Kiinasta. Näistä siirtomaista omavaraisiksi ja kannattaviksi jäivät vain Togomaa ja Saksan Samoa. Bismarck alun perin halveksi siirtomaapolitiikkaa ja hän suosi Eurooppa-keskeistä ulkopolitiikkaa, sillä Saksa joutui toistuvasti riitoihin muitten siirtomaavaltioiden kanssa.left|thumb|Saksalaiset siirtomaat 1900-luvulla.Alkuperäiskansojen kapinoista tulikin tyypillinen rasite saksalaisille siirtomaaisännille. Saksalaiset siirtolaiset kaappasivat hererojen ja namojen maita Lounais-Afrikassa itselleen ja takavarikoivat näillä mailla liikkunutta karjaa. Vuonna 1904 saksalaisvaltaa vastaan syttyi suuri kapina, jonka johtohahmo oli Samuel Maherero. Mahereron johdolla hererot hyökkäsivät saksalaisia uudisasukkaita vastaan säästäen kuitenkin tarkoituksella englantilaiset ja afrikaanerit. Kapina kuitenkin kukistettiin lopulta saksalaisten ylivoimaisen aseistuksen avulla. Päihitetyt hererot pakenivat Mahereron johdolla Kalaharin autiomaahan ja saksalaisten komentaja Lothar von Trotha määräsi hererot tuhottavaksi. Saksalaiset kerkesivät tappaa hereroja ampumalla, myrkyttämällä ja näännyttämällä kuuden kuukauden ajan, kunnes Saksasta saapui käsky lopettaa kansanmurha. Ennen kansanmurhan alkua Namibiassa oli arviolta 75 000−90 000 hereroa, kun sen jälkeen heitä oli jäljellä enää 29 000.
Saksan keisarillinen armeija
Rauhanajan keisarillinen armeija (Deutsches Heer) koostui tarkastusyksiköistä (Armee-Inspektion), Armeijakunnista (Armeekorps), divisioonista ja rykmenteistä. Sota aikana luotiin korkeamman komentotason armeijaryhmä Heeresgruppe. thumb|1870-luvun saksan armeijan sotilaita.
Armeijan tarkastusyksiköt
thumb|[[Paul von Hindenburg, Vilhelm II ja Erich Ludendorff.]]
Saksan keisarillinen laivasto
Saksan keisarillinen laivasto oli keisarillisen Saksan meripuolustuksesta vastannut puolustushaara vuodesta 1871 vuoteen 1919.
Taide ja kulttuuri
1870–1880-luvulla oli Hans Makart erittäin suosittu taidemaalari. Hän oli virtuoosi historiallisten maalaustekniikoiden käytössä ja teokset olivat näyttäviä ja suurieleisiä. Niiden ostajakunta oli etupäässä uusrikkaita jotka halusivat näyttäviä taide-esineitä joilla osoittaa sosiaalinen nousu. Sama ostajakunta oli kiinnostunut myös muotokuvien maalauttamisesta ja veistättämisestä. Muotokuvamaalari ja -veistäjä Franz von Lenbach ja Reinhold Begas huomasivat pian olevansa täystyöllistettyjä. Sen sijaan Adolph von Menzel, joka maalasi paljon hienoja isänmaallisia historiamaalauksia ei saavuttanut omaa aikaansa kuvaavilla maalauksilla yleisön varauksetonta suosiota. Hän lisäsi erityisesti teollisuutta esittäviin maalauksiinsa synkkiä sävyjä.
Musiikkielämä itsenäistyi 1800-luvulla hovi- ja kirkkomusiikista. Konserit ja musiikkifestavaalit vetivät puoleensa kiinnostunutta yleisöä jolla oli varaa maksaa lipuista. Niistä tuli myös monelle keskiluokkaan kuuluvalle näyttäytymispaikkoja, joissa musiikista tuli toissijaista. Erityisen suosittuja olivat klassistiset ja romanttiset säveltäjät, jotka tekivät isänmaallisia teoksia.
Aikansa musiikissa Richard Wagner oli poikkeus. Wagner suhtautui pessimistisesti edistysuskoon ja hänen musiikkinsa oli haaste konventionaaliselle musiikille. Hän uskoi, että hänen olisi tuotava esille todellinen Saksa eikä hänen mielestään pinnallista bismarcklaista tulkintaa siitä. Uraauurtavasta säveltäjästä Alban Bergistä ei tullut suuren yleisön suosikkia.
Kaupunkien keskustoihin rakennettiin juhlallisia monumentaalirakennuksia. 1870–1880-lukujen uusrikkaat rakennuttivat ylellisiä huviloita jotka kuvastivat varallisuutta ja individiualismia. Ne oli paljon ylellisempiä kuin aikaisemman sukupolven varakkaiden rakennuttamia. Suosituin tyyli oli uusrenessanssi. Muut aikakauden kertaustyylit, kuten uusbarokki, eivät saavuttaneet suosiota.
1890-luvulla uusi tyyli, jugend eli art nouveau, haastoi kertaustyylit. Uusi tyyli tuli erityisen suosituksi Baijerissa. Myöhemmin merkittävä modernistinen arkkitehti Walter Gropius aloitteli tuolloin uraansa.
Myös maalaustaiteessa alkoi uudistuminen. Dresdeniläiset taiteilijat muodostivat ryhmän Die Brücke. Siihen kuuluivat muiden muassa Erich Heckel ja Ernst Rudolf Kirchner. Münchenissä vaikutti ryhmä Der Blaue Reiter, jonka jäseniin kuului Wassily Kandinsky. Myös muissa suurissa kaupungeissa oli ryhmiä, jotka kiinnostuivat uudesta tavasta ilmaista asioita. Nämä ryhmät kyseenalaistivat keskiluokan taidemaun ja loivat pohjan modernille taiteelle.
Teatteri tarjosi vaihtoehdon arkielämälle. Max Reinhardtin ohjaukset herättivät suurta huomiota.
Pohjoinen Qi-dynastia
pienoiskuva|Pohjoinen Qi-dynastia vuonna 565. Pohjoinen Qi-dynastia hallitsi osaa Pohjois-Kiinasta 550–577. Pohjoinen Qi oli yksi Pohjoisista dynastioista. Sitä edelsi Itäinen Wei-dynastia, pääkaupunkina toimi Ye.
Muut Pohjoiset dynastiat olivat:
Barrow
Barrow voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Nicepappi
__EISISLUETT__ [[Tiedosto:Nicepappi.jpg|alt=|pienoiskuva|252x252px|Nicepappi
Kuva: Helin kotiarkisto]] Nicepappi on vuonna 1984 perustettu kemiläinen yhtye, joka on julkaissut kolme albumia. Yhtyeen jäsenet olivat vuonna 2014 Heli Luokkala-Nevalainen (laulu), Esa Heikkinen (rummut), Jouni Kallankari (basso), Matti Aho (koskettimet) ja Erkki Kari (kitarat).
Nicepapin viimeisin julkaisu EP IV ilmestyi vuonna 2014. Yhtyeen suurin hitti on "Kuumatkalla", joka on Luokkala-Nevalaisen kirjoittama kappale. Bändissä soitti koskettimia Maallinen Onni-levyllä Kari Hautalampi sekä toimi tuolloin kosketinsoittajana bändin muissakin projekteissa. Kimmo Klemettinen ja Tiina Särkelä olivat Abba-showssa mukana, joka oli Nicepapin menestyksekäs sivuprojekti. Ydinbändikokoonpano vilkkaimpina vuosina oli Esa Heikkinen, rummut, Pentti Korpela, kitara, Erkki Kari, kitara, Jouni Kallankari, basso, Heli, laulu ja Kari Hautalampi, koskettimet. Alkuperäisessä kokoonpanossa bassoa soitti myös Heikki Vähänen samoin kuin Pentti Korpela muodosti uuden yhtyeen ja kitaristiksi jäi Erkki Kari. Miksaajana toimi edesmennyt Kari Kauppila. Näyttelijä Seppo Rintamäki toimi teatterin puolelta monissa teatteriyhteistyöprojekteissa käsikirjoittajana ja ohjaajana bändin kanssa, mm. 007-Bond-rakastettuni-show.
Yhtyeessä siis soitti vuosina 1986–1990 kitaristi–lauluntekijä Pentti Korpela, joka on Helin rinnalla kirjoittanut yhtyeelle useita suosittuja kappaleita, mm. The Sweet-yhtyeen coverin Immuunix biisistä Ballroom Blitz. Nicepapilla oli sivuprojektina Abba-show, ja yhtye soitti myös teatterissa esittäen musikaaleja ja musiikkiteatteria.
Heli Luokkala-Nevalainen julkaisi vuonna 2021 neljän runokirjan jälkeen omaelämäkerralisen teoksen Rokkimimmistä erityisäidiksi, jossa hän kertoo musikaalisen tyttärensä kehitystarinan lisäksi Nicepappi-yhtyeen vaiheet, Viimeisin Nicepapin keikka soitettiin Ramona-ravintolassa vuonna 2013.
Jyrki Hämäläinen
Jyrki Uolevi Hämäläinen (27. heinäkuuta 1942 Tampere – 18. maaliskuuta 2008 Espoo) oli suomalainen populaarikulttuuriin erikoistunut toimittaja.
Hämäläinen opiskeli Tampereen yliopistossa ja toimi harjoittelijana tv-studioissa Lontoossa ja Los Angelesissa. Hän oli Suosikki-lehden päätoimittaja vuosina 1968–2003. Hän toimi myös show-promoottorina ja ohjelmiston tuottajana. Päätoimittajan uran päättyessä Hämäläinen julkaisi muistelmansa Seikkailija tämän maailman – kovilta kaduilta tähtien suosikiksi ja sen jälkeen kirjoitti vielä Urpo Lahtisen, Olavi Virran ja Dannyn elämäkerrat sekä lehtikolumneja.
Hämäläinen kuoli vuonna 2008 sairauskohtaukseen kotonaan 65-vuotiaana. Tarkkaa kuolinsyytä ei ole annettu julki, mutta Dannyn eli Ilkka Lipsasen mukaan hän oli kärsinyt kovasta stressistä lopetettuaan toimen Suosikin päätoimittajana. Hämäläisen kerrotaan syöneen yhdeksää eri lääkettä mm. eturauhasvaivoihin, ja laihtuneen rajusti, mihin lääkärit eivät tienneet syytä.
Juice Leskisen kappaleen ”Jyrki boy” on arveltu perustuvan Jyrki Hämäläiseen.
Hämäläinen oli naimisissa Suomen mannekiinikuningattareksi valitun Arja-Liisa Inguksen kanssa parikymmentä vuotta. He tapasivat vuonna 1976 ja erosivat virallisesti vuonna 1997. Avioliitto oli lapseton.
Antero Taivalsaari
Antero Taivalsaari (s. Säynätsalo) on kauppatieteen tohtori ja Tampereen teknillisen yliopiston dosentti. Hän kehitti työnantajansa Sun Microsystemsin palveluksessa kollegansa Bill Bushin kanssa matkapuhelimiin sopivan Java-alustan, niin sanotun mobiili-Javan. Vuonna 2007 arvioitiin yli 1,5 miljardin matkapuhelimen käyttävän ainakin osaa Taivalsaaren osaltaan kehittämästä koodista.
Hänet nimettiin 2007 Jyväskylän yliopiston vuoden alumniksi.
Shlomo Mintz
Shlomo Mintz (s. 30. lokakuuta 1957) on israelilainen viulisti ja kapellimestari. Hän syntyi Moskovassa ja opiskeli Ilona Feherin johdolla, jonka välityksellä hän tutustui myös Isaac Sterniin.
Mintz oli tuomariston jäsenenä Kansainvälisessä Henryk Wieniawski -viulukilpailussa Poznańissa, Puolassa vuonna 2001.
Mintz on soittanut useiden aikakausien huomattavimpia viuluteoksia – hänen levyttämiään säveltäjiä ovat muiden muassa Johann Sebastian Bach, Max Bruch, Felix Mendelssohn Bartholdy, Niccolò Paganini, Sergei Prokofjev ja Jean Sibelius.
Ole Kristian Furuseth
Ole Kristian Furuseth (s. 7. tammikuuta 1967 Jessheim, Norja) on norjalainen uransa lopettanut alppihiihtäjä. Hän voitti ensimmäisen alppihiihdon maailmancupin osakilpailunsa Furanossa vuonna 1989 ja viimeisen vuonna 2000 Bormiossa. Hän voitti pronssia pujottelussa vuoden 1991 alppihiihdon maailmanmestaruuskilpailuissa Saalbachissa. Olympiahopeaa hän voitti pujottelussa vuoden 1998 talviolympialaisissa Naganossa. Hän lopetti alppihiihtouransa vuonna 2002.
Musicland Studios
thumb|right|270px|Musicland Studios sijaitsi Arabella-Hochhausissa Musicland Studios oli Saksan Münchenissä sijainnut levytysstudio. Studion perusti Giorgio Moroder, ja se oli toiminnassa 1970-luvun alusta 1990-luvun alkuun.
Musiclandissä levytettyjä albumeja ovat esimerkiksi Led Zeppelinin Presence (1976), The Rolling Stonesin It's Only Rock 'n' Roll (1974), Deep Purplen Stormbringer (1974), Uriah Heepin Wonderworld (1974) ja Queenin A Kind of Magic (1986).
Porcelaine
Porcelaine on ranskalainen koirarotu. Vuonna 2018 se oli Ranskassa 11. suosituin paikallinen rotu - listauksessa se on 12. suosituin, mutta tämä johtuu ainoastaan siitä, että virallinen listaus laskee myös madagaskarilaisen coton de tuléarin ranskalaiseksi roduksi.
Ulkonäkö
Porcelaine on ulkonäöllisesti erittäin jalopiirteinen ja hienostunut. Pää on pitkänomainen ja hienopiirteinen, "tyypillisen ranskalainen". Otsa on litteä ja otsapenger erottuva olematta korostunut. Silmät ovat keskikokoiset ja tummat. Korvat ovat riippuvat, ohuet, kiertyneet ja teräväkärkiset. Kuono on pitkä ja kirsu musta. Kaula on kapea ja kohtuullisen pitkä. Rintakehä on melko pitkä, syvä ja keskileveä, selkä suora ja leveä. Häntä on keskipitkä ja hieman kaareutunut. Karvapeite on lyhyt, sileä ja kiiltävä. Väritys on aina valkoinen oranssein laikuin tai täplin, ja oranssia pilkutusta esiintyy yleensä erityisesti korvissa. Urosten säkäkorkeus vaihtelee 55-58 cm ja narttujen 53-56 cm välillä.
Luonne ja käyttäytyminen
Porcelaine on kestävä metsästyskoira, joka pystyy työskentelemään karussa ja jyrkässä maastossa sekä juoksemaan pitkiäkin välimatkoja. Sitä on käytetty niin jäniksen, villisian kuin kauriinkin metsästykseen, ja se on ennen kaikkea ajuemetsästyskoira.
Alkuperä
Porcelainen tiedetään esiintyneen Ranskassa ja Sveitsissä 1700-luvulta alkaen - Desmond Morriksen mukaan jo 1600-luvulta alkaen. Sitä kasvatettiin alun alkaen pääasiassa Savoijin ja Vaudin alueilla sekä Luxeuil'n ja Clunyn luostareissa.
Rotu ehti jo kuolla lähes sukupuuttoon 1700-luvun lopulla Ranskan vallankumouksen aikana, mutta sveitsiläiset kasvattajat onnistuivat säilyttämään sen risteyttämällä sitä omien ajokoiriensa kanssa. 1800-luvun puolivälissä he toivat sen takaisin Ranskaan, ja 1800-luvun lopulla tehtiin uusia risteytyksiä, tällä kertaa muiden ranskalaisten rotujen kanssa. Näiden kyseisten rotujen uskotaan olleen gascogne-saintongenajokoira ja billy, sekä yhtenä vierasmaalaisena "harmaa somersetinharrieri".
Moderni porcelaine esiteltiin yleisölle vuoden 1889 Pariisin koiranäyttelyssä. Alkuperäisen rodun vaalijat eivät kuitenkaan hyväksyneet näitä uudenlaisia koiria "puhtaiksi" rodun edustajiksi, mutta nykyisen tyypin kannattajat vastaavasti huomauttivat, että risteytykset harrierin ja billyn kanssa olivat auttaneet sisäsiittoista rotua: se oli nyt paljon entistä sitkeämpi, nopeampi ja innokkaampi metsästäjä. Vuonna 1971 perustettiin ranskalainen rotujärjestö ja vuonna 1975 FCI tunnusti rodun.
Rotu maailmalla
Porcelaine on nykyisin melko tunnettu paitsi Ranskassa ja Sveitsissä, myös Italiassa - joista viimeksi mainitussa sitä on heti Ranskan jälkeen toiseksi eniten. Suomessa on rekisteröity yhteensä 15 rodun edustajaa, ja vuonna 2010 syntyi ensimmäinen pentue. Viime vuosien aikana Suomessa ei ole kuitenkaan rekisteröity yhtään uutta tuontia eikä pentuetta.
Yhdysvaltoihin rotu on saatettu viedä ensikertaa Ranskan kuninkaan lahjana George Washingtonille. Ensimmäiset yksilöt tiedetään joka tapauksessa tuodun maahan - erityisesti etelävaltioihin - viimeistään 1800-luvulla, New Orleansin sataman kautta. Vuonna 1861 Rousseaun kartanoilla Louisianassa oli työkäytössä yli 250 porcelainea. Rotu katosi maasta kuitenkin pian sen jälkeen, kun suuret viljelmät hajosivat etelän hävittyä sisällissodan.
Ukrainan keskusvaalilautakunta
pienoiskuva|Vaalilautakunnan tunnus. Ukrainan keskusvaalilautakunta on Ukrainan valtion elin, joka järjestää valtiolliset presidentinvaalit ja parlamenttivaalit.
Keskusvaalilautakunta ohjaa aluevaalilautakuntia, jotka ovat itsenäisiä oikeushenkilöitä, kun taas aluevaalilautakuntien ohjaamat paikalliset vaalilautakunnat eivät ole oikeushenkilöitä, vaan paikallishallinnon osia.
Ulkomaalaisten suorittama vaalitarkkailu
Ukrainan keskusvaalilautakunnan kutsusta Ukrainan presidentinvaalia ja parlamenttivaaleja tarkkailee runsaasti myös ulkomaiden ja kansainvälisten järjestöjen vaalitarkkailuorganisaatioita. Ukrainan presidentinvaalissa 2004 oli ulkomaisten vaalitarkkailijoiden määrä noin 10 000. Paikallisia vaalilautakuntia on noin 30 000.
Kotimainen vaalitarkkailu
Myös kansalliset vaalitarkkailuorganisaatiot ovat kehittymässä.
Kimi ga Nozomu Eien
Kimi ga Nozomu Eien  on âgen hentai-peli, josta on olemassa myös 14-jaksoinen anime-adaptaatio.
Hahmot ja ääninäyttelijät
Kun on mainittu kaksi ääninäyttelijää, ensimmäinen on pelissä, jälkimmäinen animessa.
Tietokone- ja videopeli
Kimi ga Nozomu Eien on lajityypiltään japanilaisille tunnetumpi treffisimulaattori (ガール・ゲーム). Peli sisältää jonkin verran pornograafista materiaalia (eroge). Se julkaistiin vuonna 2001 PC:lle sekä 2002 Dreamcastille ja 2003 PlayStation 2:lle. Vuonna 2003 tehtiin PC:lle uusintapainos DVD-muodossa. Pelistä on myös julkaistu kaksi yksittäistä lisälevyä, Akane Maniax (アカネマニアックス) ja Kimi ga Nozomu Eien ～Special FanDisc～ (君が望む永遠～Special FanDisc～). Akane Maniax sisältää suuremman juonikokonaisuuden, kun taas Special FanDisc sisältää muutaman lyhen tarinan ja lisämateriaalia, kuten pikkupelejä ja taustakuvia.
Anime
Kimi ga Nozomu Eien realistinen rakkausdraama kahden lukio-opiskelijan, Suzumiya Harukan ja Narumi Takayukin, välisestä rakkaussuhteesta. Sarjan alkaa, kun elämäänsä kyllästynyt Narumi Takayuki saa kuulla rakkaudentunnustuksen häntä jo kauan ihailleelta Suzumiya Harukalta. He päättyvät yhteen, Takauyukin piti tavata Suzumian, mutta myöhästyi. Samaan aikaan suzyuima jää auton alle, ja joutui koomaan. Hän on ollut 3 vuotta koomassa ja yhtäkkiä hän herää. Mutta 3 vuotta on pitkä aika, ja Takayuki on mennyt yhteen Suzumiyan parhaan ystävän Mitsukin kanssa. Suzumiyalle ei ensin kerrota että hän oli koomassa mutta kun hänen pikkusiskonsa kertoo sen hänelle (koska hän ei kestänyt enää olla kertomatta) niin Suzumiya joutuu taas koomaan. Kun hän taas herää hän alkaa toipua. Mutta Mitsumin ja Takayukin suhde on karikoilla. Koska Mitsuki luulee Takayukilla on vielä voimakkaita tunteita Suzumia kohtaan. Mitsumi menee "sänkyyn" Takayukin parhaan kaverin (hän on humalassa) Shinjiin kanssa. Sarja on aika surullinen ja samalla ihana rakkaustarina.
Anime-sarja ei sisällä lainkaan pornografiaa, toisin kuin tietokonepeli. FUNimation osti lisenssin Yhdysvaltoihin ja siellä sarja julkaistiin nimellä Rumbling Hearts. Sarjasta on myös 3 jaksoa pitkä ova-sarja nimeltä Akane Maniax (アカネマニアックス), joka kertoo Gouda Joujin (剛田 城二) ihastumisesta Suzumiya Akaneen (Suzumiyan pikkusisko).
Ykspää
thumb|300px|Ykspään kartano 1930-luvulla. Ykspää oli kylä ja rautatiepysäkki entisessä Viipurin maalaiskunnassa Suomen Neuvostoliitolle luovuttamalla alueella. Nykyisin kylä luetaan osaksi Tienhaaran taajamaa. Ykspää sijaitsi Viipurin maalaiskunnan länsiosassa ja se käsitti alueen Viipurin kaupungin ja Vahvialan kunnan välistä. Sen naapurikyliä olivat Rääsiälä, Kaukola ja Rapattila Viipurin maalaiskunnan alueella sekä Hovinmaa Vahvialan puolella.
Asutus ja elinkeinot
Ykspään halki kulkivat valtatie 13 ja Riihimäki–Pietari-rata, jonka varrella oli Ykspään pysäkki. Kylän etelärajalla virtasi Rakkolanjoki. Vuonna 1937 kylässä oli 174 asukasta. Kylässä toimi M. Niemisen omistama kauppa. Ykspään pääosa kuului Merijoen koulupiiriin, jonka koulu sijaitsi Suur-Merijoella. Muu osa Ykspäästä kuului Kaukolan koulupiiriin, jonka koulu sijaitsi Kaukolan kylässä.
Vuoden 1930 väestönlaskennassa Ykspäässä oli 2 148 asukasta, joista 2 095 oli suomenkielisiä, 14 ruotsinkielisiä ja 39 muunkielisiä.
Historia
Osa Ykspäästä liitettiin Viipurin esikaupunkien mukana maalaiskunnasta Viipurin kaupunkiin vuonna 1933. Vielä samana vuonna Viipurin kaupunki teki valtioneuvostolle aloitteen lisäalueiden liittämisestä maalaiskunnasta kaupunkiin. Näihin alueisiin kuului myös pääosa Ykspään kylästä. Maalaiskunta vastusti esitystä ja teki oman aloitteen, jossa se esitti kaupunkiin liitetyt osat Ykspäästä, Naulasaaresta ja Haankylästä liitettäisiin takaisin maalaiskunnan yhteyteen. Vuonna 1938 valtioneuvosto teki päätöksen aluemuutoksista kaupungin ja maalaiskunnan välillä, jolloin mm. Ykspään kaupunkiin liitetyt 27 tilaa siirrettiin takaisin maalaiskuntaan kuuluviksi.
Luettelo suomalaisten MM-rallivoitoista
Tämä on luettelo suomalaisten rallin MM-osakilpailuvoitoista.
Pohjoinen Wei-dynastia
Muut Pohjoiset dynastiat olivat:
Historia ja politiikka
Pohjoisen Wei-dynastian merkittävin teko oli Pohjois-Kiinan yhdistäminen vuonna 440. Pohjoisa Wei-dynastiaa hallitsi Tabgacv-klaani (kiinaksi Tuoba 拓跋) Xianbei-paimentolaiskansasta (鮮卑). Kuten monet muut paimentolaiset, mongolit mukaan lukien, xianbei kohtelivat paikalleen asettanutta väestöä, eli kiinalaisia ja ei-kiinalaisia maanviljelijöitä kuin karjaa. Heidät jaettiin työryhmiin, joissa heitä oli helpompi kontrolloida. Kymmeniätuhansia maanviljelijöitä myös karkotettiin joutomaita kyntämään. Kiinan muuria korjattiin.
Vähitellen kuitenkin kiinalainen kulttuuri pehmensi hallitsijoiden sotilaallista mentaliteettia. Keisari Taiwudin alaisuudessa toiminut neuvonantaja Cui Hao (崔浩) toi valtioon kiinalaisen hallinto- ja lakiperustan. Pääkaupungiksi otettiin Datongin sijaan Luoyang vuonna 494 ja silloinen keisari Xiaowendi omaksui kiinalaisen sukunimen Yuan 元. Hän alkoi kiinalaistaa väestöä. Perinteisten xianbei-vaatteiden käyttö kiellettiin, samoin kuin xianbei-kielen puhuminen. Hän käynnisti maanjaon (juntian 均田), jossa kullekin maanviljelijäperheelle annettiin maata viljeltäväksi.
Kiinalaistuminen koski kuitenkin pääasiassa vain hovia, armeijassa sitä ei näkynyt. 520-luvulla maa ajautui sisällissotaan eri kenraalien välillä, heistä osa perusti omia lyhytaikaisia dynastioitaankin. Lopulta Yang Jian 楊堅, erään Wei-keisarinnan kaukainen sukulainen, onnistui yhdistämään Kiinan, mukaan lukien etelän, ja perusti Sui-dynastian.
Pohjoisen Wei-dynastian virallinen historiankirja on Weishu 魏書, jonka kirjoitti Pohjoisen Qi-dynastian oppinut nimeltä Wei Shou 魏收.
Kulttuuri ja talous
Valtionuskontona Pohjois-Kiinassa näihin aikoihin oli buddhalaisuus. Buddhalainen taide kukoisti Pohjoisen Wei-dynastian aikana ja siitä esimerkkeinä on säilynyt useita seinämaalauksia ja veistoksia. Myös buddhalaista kirjallisuutta käännettiin entistä enemmän.
Pohjois-Kiinan yhdistyminen vilkastutti keski-aasialaisten kanssa käytävää kauppaa, joka oli saanut alkunsa Läntisen Han-dynastian kukistettua Xiongnu-heimot. Luoyangiin syntyi jopa erillinen ulkomaalaisten kauppiaiden kaupunginosa. Tiukan kurin loppuminen maataloudessa lisäsi tuotantoa, päätuotteina olivat viljat, liha ja silkki. Maataloudesta kirjoitettiin myös kirjoja, esimerkiksi Jia Sixien (賈思勰) Qimin yaoshu (齊民要術) eli "Kansan ravitsemisen taito".
Verkkourkinta
Verkkourkinta eli tietojenkalastelu (myös, suomeksi käytössä termi kalastelu) on tietotekniikassa rikollista toimintaa, jolla pyritään saamaan haltuun luottamuksellisia tietoja, kuten henkilö- tai tilitietoja, esiintymällä tiedon saantiin oikeutettuna tahona. Haluttua tietoa ovat erityisesti salasana- tai luottokorttitiedot, joita käyttämällä hyökkääjä voi päästä huomattaviin taloudellisiin voittoihin; jo muutama huijaukseen langennut uhri voi tehdä rikollisesta toiminnasta kannattavaa. Urkinta tapahtuu yleensä sähköpostin tai pikaviestimen avulla. Huijausviesti pyrkii näyttämään mahdollisimman aidolta ja luotettavan tahon lähettämältä.
Huijarit käyttävät hyväksi ihmisten luottamusta ja voivat tekeytyä esimerkiksi poliisiksi tai pankin virkailijaksi. Rikolliset kertovat henkilön rahojen olevan uhattuna ja pyytävät sillä verukkeella huijattua lähettämään verkkopankkitunnuksensa, tilitietonsa tai luottokortin numeronsa. Tämän jälkeen rikolliset tyhjentävät uhrin pankkitilin kokonaan. Huijarit voivat myös tekeytyä pankin virkailijoiksi ja pyytää tietoja jotta voivat korjata virheellisen laskun tililtä. Oikeasti pankki ja poliisi ei koskaan kysy näitä tietoja.
Monesti myös huijarit lähettävät viestin, jossa on valmis linkki aidolta näyttävälle valesivulle, josta pankkitunnukset varastetaan.
Tietämättömiä auttaa huijaamaan sähköpostiviestien aukkoisuus ulkomuodoltaan. Viesti, jonka lähettäjäksi ilmoitetaan <tt>support@yritys.fi</tt>, ei ole välttämättä millään tavalla sidoksissa yritys.fi-palvelimeen. Otsikkotiedoista yleensä on nähtävissä se miltä palvelimelta viesti on peräisin. Eräät sähköpostipalvelut, kuten Gmailin selainversio, huomauttavat asiakkaalle viestin tullessa eri palvelimelta kuin lähettäjäosoitteessa on ilmoitettu.
Rada
Rada tarkoittaa neuvostoa. Se tulee keskiyläsaksan sanasta das Rat, joka puolan kautta on käytössä tšekissä, ukrainassa ja valkovenäjässä. Suomen sana raati on myös tullut lainasanana saksasta ja se on tarkoittanut kaupunginhallitusta.
Neuvostoiksi kutsutaan Ukrainassa kaupunginhallituksia ja vastaavia vaaleilla valittuja päättäviä elimiä eli neuvostoja. Ukrainan yksikamarinen parlamentti on kirjaimellisesti korkein neuvosto. Parlamentilla oli sama nimi jo Ukrainan ensimmäisen itsenäisyyden aikana 1918 ja myös neuvostoaikana.
Markus Pönkä
Markus Pasi Pönkä  (s. 26. joulukuuta 1983 ) on Tallinnassa vuonna 2005 tapahtuneen paloittelumurhan tekijä. Hän on syyllistynyt myös talousrikoksiin. Ennen murhaa Pönkä oli lähetellyt yritystensä nimissä muille yrityksille laskuilta näyttäviä huijauskirjeitä.
Höyryveturimatkat 1009
pienoiskuva|422x422px|Ukko-Pekka-veturi nro 1009 Lappeenrannassa vuonna 2014. Höyryveturimatkat 1009 on kouvolalainen museojunayritys. Yrityksen toiminta perustuu talkootoimintaan eli vapaaehtoistyöhön. Höyryveturimatkat 1009 ajaa lähes joka kesä museojunia Hr1 1009 -veturilla ja puisilla museovaunuilla sekä muutamalla sinisellä vaunulla enimmäkseen eteläisessä Suomessa.
Markus Pönkä
Paloittelumurha ja huijauslaskuvyyhti
Markus Pöngästä oli tehty petosten vuoksi kansainvälinen etsintäkuulutus, ja Viron poliisi pidätti hänet 12. joulukuuta 2005. Myöhemmin hänet vangittiin epäiltynä Tallinnassa tehdystä 21-vuotiaan Keijo Salon paloittelusurmasta.
Höyryveturimatkat 1009
Toiminta
pienoiskuva|300x300px|Veturi nro 1009 [[Riddarbackenin rautatietunneli|Riddarbackenin tunnelin kaakkoispäässä vuonna 2019.]] Höyryveturimatkat 1009 aloitti toimintansa vuonna 1993. Yhdistys tilasi Englannista puisia Eik- ja Ei-vaunuja. Tällä vaunustolla ajettiin vuoteen 2020 asti, jolloin yhdistys osti VR:ltä Ein-, EFit- ja Eipt-vaunuja. Ensimmäiset Ein-vaunut tulivat Höyryveturimatkat 1009:llä käyttöön vuoden 2020 heinäkuussa. EFit-vaunu odottaa Eipt-vaunun kanssa kunnostusta. Ne siirrettiin Turusta Kouvolaan odottamaan kunnostusta syyskuussa 2020.
Markus Pönkä
Paloittelumurha ja huijauslaskuvyyhti
Pöngälle tehtiin Tartossa mielentilatutkimus, jossa hänet todettiin syyntakeiseksi. Oikeudenkäynti alkoi Harjun käräjäoikeudessa 28. elokuuta 2006, jolloin kuultiin syyttäjän puheenvuoro ja useita todistajia. Pönkä kiisti syyllisyytensä, mutta 9. marraskuuta jatkuneessa oikeudenkäynnissä hän tunnusti surman, mutta väitti toimineensa itsepuolustukseksi. Pöngän mukaan Salo kävi hänen kimppuunsa veitsen kanssa, minkä vuoksi hänen oli pakko ampua Saloa selkään. Ruumiin paloittelu johtui Pöngän mukaan siitä, että hän oli surman jälkeen šokkitilassa.
16. helmikuuta 2007 jatkuneessa oikeudenkäynnissä kuultiin Salon vuokranantajaa, joka oli löytänyt tämän ruumiinosia vuokra-asunnosta pakattuna mustiin laatikkoihin. Tuomio luettiin 19. helmikuuta 2007. Pönkä tuomittiin murhasta 12 vuodeksi vankeuteen. Oikeuden mukaan teon motiiveina olivat raha ja todistajan vaientaminen. Pönkä valitti tuomiosta, mutta Tallinnan piirikunnanoikeus piti tuomion ennallaan 29. toukokuuta 2007.
Pönkä haki valituslupaa Viron korkeimmalta oikeudelta, mutta lupaa ei myönnetty.
Pönkä siirrettiin Suomeen 30. elokuuta 2007. Seuraavana päivänä Helsingin käräjäoikeus vangitsi hänet epäiltynä kahdeksasta törkeästä petoksesta tai sen yrityksestä sekä ampuma-aserikoksesta. Pöngän epäiltiin saaneen laskuksi naamioiduilla pankkisiirtokirjeillä jopa kaksi miljoonaa euroa. Huijauslaskuvyyhdessä oli tuhansia asianomistajia.
Helsingin käräjäoikeus katsoi Pöngän syylliseksi seitsemään törkeään petokseen, kahteen rekisterimerkintärikokseen sekä ampuma-aserikokseen ja tuomitsi tämän neljäksi vuodeksi vankeuteen 9. huhtikuuta 2008. Hovioikeus piti tuomion ennallaan.
Helsingin käräjäoikeus tuomitsi 7. heinäkuuta 2016 Pöngän syylliseksi törkeään petokseen, kahteen rekisterimerkintärikokseen, ampuma-aserikokseen ja petokseen, joista tuomioksi tuli vuosi ja kuusi kuukautta vankeutta.
Laskulta näyttävät kirjeet
Pönkä lähetti laskulta näyttäviä kirjeitä yritys- ja kuluttaja-asiakkaille. Kuluttajavirasto on pitänyt laskulta näyttäviä kirjeitä huonon tavan mukaisena markkinointina. Lisäksi tarjouskirjeiden lähettäjän nimeksi on valittu usein sellainen nimi, joka muistuttaa jotain hyvämaineista tahoa. Esimerkiksi Markus Pöngän ”Suomen invalidiliitto” -nimisen olemattoman yhdistyksen nimissä lähettämät kirjeet on todennäköisesti tarkoitettu sekoitettavaksi täysin rehellisellä pohjalla toimivaan Invalidiliitto ry:hyn. Noin 100 000 suomalaista yritystä sai kesäkuussa 2005 tällaisen tilisiirron sisältävän kirjeen, jossa mainostettiin Suomen Invalidiliiton vuosijäsenyyttä noin 300 euron hintaan. Tilisiirrossa ollut Y-tunnus viittasi pieneen toimistokoneiden vähittäiskauppaa harjoittavaan yritykseen.
Paot
Kesäkuussa 2011 Pönkä onnistui pakenemaan vankikuljetuksesta. Poliisipartio kuitenkin tavoitti hänet noin 40 minuutin pakomatkan jälkeen.
Pönkä pääsi vankilalomalle 11. lokakuuta 2013, mutta hän ei palannut takaisin määräaikana. Hän palasi takaisin Kylmäkoskelle vapaaehtoisesti illalla 23. lokakuuta 2013.
Vapautuminen
Lokakuussa 2015 syyttäjä vaati Pöngälle Helsingin käräjäoikeudessa seitsemän vuoden vankeusrangaistusta 19 eri rikoksesta, muun muassa törkeästä henkeen tai terveyteen kohdistuvan rikoksen valmistelusta, useista törkeistä väärennyksistä ja petoksista. Syyttäjän mukaan Pönkä oli suunnitellut erittäin rikkaan henkilön kidnappausta ja oli hankkinut tätä varten muun muassa aseita, käsiraudat ja kommandopipot. Lisäksi Pönkä oli syyttäjän mukaan valmistellut tekoa kartoittamalla verotiedoista eniten tienaavia yritysjohtajia ja hankkinut tiedot parista luksusauton omistajasta.
15. lokakuuta 2015 kesken loppulausuntojen lukemisen Helsingin hovioikeus kumosi käräjäoikeuden viikkoa aiemmin tekemän vangitsemispäätöksen Pöngästä ja laski tämän vapaalle odottamaan tuomionantoa. Pönkä oli vangittu niin sanotun sotkemisvaaran vuoksi, mutta peruste oli hovioikeuden mielestä poistunut, kun syytteet oli käsitelty. Syyttäjä vaati Pönkää vangittavaksi uudestaan, koska epäili tämän karttavan vaatimaansa vankeustuomiota, mutta käräjäoikeus ei suostunut vaatimukseen. Rikos- ja prosessioikeuden professori Matti Tolvanen kommentoi hovioikeuden kesken oikeudenkäynnin antamaa päätöstä MTV:n uutisille, ettei muista toista vastaavanlaista tapausta.
6. marraskuuta 2015 käräjäoikeus tuomitsi Pöngän muun muassa törkeistä petoksista ja törkeistä väärennyksistä kolmeksi vuodeksi ja kahdeksaksi kuukaudeksi vankeuteen. Oikeus hylkäsi syytteen törkeän henkeen tai terveyteen kohdistuvan rikoksen valmistelusta, koska sen mukaan sieppauksen valmisteleminen ei ole rikollista vaan tekijän tarkoituksena tulee olla tapon, murhan, surman tai törkeän pahoinpitelyn tekeminen.
Helsingin käräjäoikeus ei määrännyt Pönkää vangittavaksi huolimatta annetusta vankeusrangaistuksesta. 16. helmikuuta 2016 Helsingin käräjäoikeus määräsi Pöngän tutkintavankeuteen epäiltynä tammi–helmikuussa 2016 Helsingissä tapahtuneista törkeästä petoksesta ja kahdesta ampuma-aserikoksesta. Pönkä pääsi seuraavana kesäkuuna vapaaksi tutkintavankeudesta, mutta sai heinäkuussa 1,5 vuotta vankeutta törkeästä petoksesta, kahdesta rekisterimerkintärikoksesta, ampuma-aserikoksesta ja petoksesta.
Pönkä vapautui vankilasta ehdonalaiseen 28. tammikuuta 2020.
Lokakuussa 2021 Markus Pöngän nimi tuli esiin veroparatiisivuoto Pandoran papereiden yhteydessä. Paljastuksessa Pöngän mainittiin pyytäneen veroparatiisipalveluita myyvää yhtiötä nimeltä SFM perustamaan itselleen yhtiön Belizeen elokuussa 2016.
Uusi tuomio
Maaliskuussa 2017 Helsingin hovioikeus piti ennallaan Helsingin käräjäoikeuden marraskuussa 2015 antaman kolmen vuoden ja kahdeksan kuukauden vankeustuomion muun muassa ampuma-aserikoksesta, törkeästä ampuma-aserikoksesta, törkeistä petoksista ja väärennöksistä. Pöngän piti tuomion mukaan ilmoittautua Riihimäen vankilaan 27. huhtikuuta 2017, mutta hän ei ilmestynyt määräaikana paikalle. Toukokuun alussa Pönkä vangittiin poissaolevana epäiltynä törkeästä maksuvälinepetoksesta, jonka epäillään tapahtuneen tammikuussa 2017. Hänestä tehtiin eurooppalainen pidätysmääräys (EAW). Pöngän paon pitkityttyä hänet lisättiin Europolin etsityimpien henkilöiden listalle. Pönkä jäi kiinni 26. elokuuta 2017 Tukholmassa Ruotsissa.
So
Henkilöt
So on seuraavien henkilöiden nimi:
Vicklebyn piiri
Vicklebyn piiri sijaitsee Mörbylångan kunnassa Ruotsissa. Sen väkiluku on.
Aiheesta muualla
thumb|left|Mörbylångan kunnan piirit
Igor Andrejev
Igor Valerjevitš Andrejev (s. 14. heinäkuuta 1983 Moskova) on venäläinen tennispelaaja. Hänen toistaiseksi korkein sijoituksensa ATP-rankinglistalla on 3. marraskuuta 2008 saavutettu 18. sija.
Grand Slam -turnauksissa Andrejevin paras saavutus on pääsy Ranskan avoimen turnauksen puolivälieriin vuonna 2007. Tuolloin hän hävisi kolmessa erässä Serbian Novak Đokovićille.
Voitot
Andrejev on ammattilaisurallaan voittanut seuraavat kolme kaksinpeliturnausta:
Nelinpelissä Andrejev on voittanut yhden turnauksen, Moskovassa vuonna 2004.
Moraalikato
Moraalikato tai moraalinen hasardi on oikeus- ja taloustieteellinen tilanne, jossa osapuoli lisää riskinottoaan siksi, että osa riskien seurauksista koituu jollekulle muulle.
Tällainen riski voi syntyä sääntelyhäiriön seurauksena tai siksi, että toinen sopimuksen osapuolista voi muuttaa käytöstään toisen osapuolen tappioksi sopimisen jälkeen.
Vakuutukset
Palovakuutuksen ottaneen henkilön ei kannata vältellä paloja yhtä huolellisesti kuin muiden. Ylipäänsä vakuutuksen ottaneen henkilön ei kannata vältellä vakuutettua riskiä niin huolella kuin olisi yhteiskunnallisesti järkevää.
Autovakuutuksen bonusjärjestelmä korjaa tätä ongelmaa tekemällä vakuutuskorvauksista tavallaan lainamuotoisia. Osmo Soininvaara on esittänyt samantapaista järjestelmää työttömyysvakuutukseen. Sosiaalivakuutuksissa on tyypillisesti samanlainen moraalikato-ongelma kuin muissakin vakuutuksissa.
Bait (täsmennyssivu)
Bait voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Moraalikato
Vakuutukset
Koska ihmiset ovat yleensä riskinkarttajia, vakuutusten ottaminen vakavimpien seurausten riskeille voi olla järkevää moraalikadosta ja vakuutusten transaktiokustannuksista huolimatta.
Sääntely
Jos valtio korvaa tulvavahinkoja, tulvavaara-alueille rakennetaan enemmän kuin olisi järkevää. Jopa pakollinen tulvavahinkovakuutus tuottaisi oikean määrän rakentamista, koska vakuutusyhtiöiden kannattaa mitoittaa vakuutusmaksu alueen riskin mukaisesti, mutta tulvavahinkokorvausten tavoin se heikentäisi kannustinta varautua tulviin niillä tavoilla, joita vakuutusyhtiöt eivät osaa käyttää vakuutusmaksun määräytymisperusteina.
Jos valtio auttaa isoja tappioita tehneitä yrityksiä pelastuspaketeilla "pelastaakseen työpaikkoja", yritykset ottavat enemmän riskejä kuin olisi yhteiskunnallisesti järkevää ja ammattiliitot eivät mitoita vaatimuksiaan konkurssiriskiä pienentävällä tavalla.
Moraalikatoa syntyy myös implisiittisissä sopimuksissa. Esimerkiksi Soneran 2000-luvun riskisijoitusten tai pankkikriisin syvyyttä on usein selitetty moraalikadolla, koska riskinottaja on tiennyt julkisen vallan takaavan rahallisesti vahingot.
Jos pankin katsotaan olevan "liian iso kaatumaan", sen kannattaa ottaa enemmän riskejä. Viimeisten 20 vuoden aikana kaikki pankkikriisit onkin hoidettu veronmaksajien kustannuksella. On myös sanottu, että jos mikä tahansa yritys on "liian iso kaatumaan", se on silloin ylipäänsä liian iso, ja se tulisi pilkkoa osiin moraalikadon välttämiseksi sekä kilpailun edistämiseksi.
Devolved
Devolved on australialainen teknisen death metalin yhtye, joka perustettiin vuonna 1996 Gold Coastissa, Queenslandissa. Yhtyeen perusti rumpali John Sankey, joka aloitti kappaleiden kirjoittamisen paikallisen kitaristin Brett Noordinin kanssa. Yhtyeeseen liittyivät myöhemmin basisti-laulaja Joel Graham sekä soolokitaristi Mark Walpole.
Yhtye on toiminut Los Angelesista käsin vuonna 2005.
Nikolaj Znaider
thumb|Nikolaj Znaider. Nikolaj Znaider (s. 5. heinäkuuta 1975) on tanskalainen viulisti. Hänellä on puolalais-israelilaisia sukujuuria. Hän on tehnyt yhteistyötä useiden kansainvälisten, varsinkin yhdysvaltalaisten orkesterien kanssa ja levyttänyt muun muassa Johannes Brahmsia. Hän voitti belgialaisen Kuningatar Elisabetin musiikkikilpailun vuonna 1997.
Hernepyssy
Hernepyssy (puhekielessä myös lutku, kortsupyssy, kortsari tai floppari) on lasten leikkikalu. Yksinkertaisimmillaan hernepyssy on ontto putki, jolla voidaan ”ampua” pieniä ”ammuksia”, kuten kuivattuja herneitä. Hernepyssy voidaan valmistaa esimerkiksi koiranputkesta tai vaateripustimien muoviputkista. Ammuksina voi käyttää esimerkiksi kuivattuja herneitä, pihlajanmarjoja, pieniä kiviä, marjoja tai hauleja.
Hernepyssy voi toimia puhallusputken periaatteella, mutta sen voi valmistaa myös kiinnittämällä esimerkiksi teipillä putken toiseen päähän kumihansikkaista leikatun sormen tai ilmapallon, jota venyttämällä ammus ammutaan. Jälkimmäisen tyyppinen, ritsaa periaatteeltaan muistuttava hernepyssy on suusta ladattava. Sitä voi muunnella esimerkiksi laittamalla siihen kahvan ja teippaamalla monta lutkuputkea yhteen tai laittamalla putken päähän tyhjän virvoitusjuomapullon, josta on pohja leikattu irti, jolloin ampumisesta lähtee tavallista kovempi ääni. Koska tämän tyyppisellä hernepyssyllä ammuttavat esineet voivat saavuttaa paljon suuremman lähtönopeuden, on se varsin vaarallinen lelu. Sillä ammutun herneen osuminen lihakseen on kivuliasta ja saattaa aiheuttaa mustelman. Lyijyhaulilla ammuttu laukaus voi saavuttaa jopa nopeamman lähtönopeuden kuin joistakin ilmakivääreistä ammuttu laukaus.
Usein hernepyssyillä leikitään vain ampumalla herneitä ihmisiä päin, mutta niillä voi käydä myös leikkisotaa.
Ny Tid
Ny Tid (aiemmin Folktidningen ja Folktidningen Ny Tid) on suomenruotsalainen kuukausittain ilmestyvä poliittinen kulttuurilehti ja oli monta vuotta Suomen ainoa kulttuuriviikkolehti. Lehti perustettiin vuonna 1944 Suomen kansan demokraattisen liiton (SKDL) ruotsinkieliseksi äänenkannattajaksi. Vuonna 1991 lehden julkaisijaksi tuli lukijoiden omistama Tigertext Ab, ja Ny Tid luopui suorista puoluepoliittisista sidonnaisuuksista. Lehti on saanut rahoitusta Vasemmistoliitolta ja Vihreältä liitolta. Ny Tid määrittelee arvomaailmakseen punavihreyden. Vasemmistoliitto lopetti lehden puoluelehtituen vuoden 2016 alusta, samoin kuin Satakunnan Työlle ja Kansan Tahdolle. Lehti vaihtoi taas julkaisijaa vuoden 2017 alussa, kun julkaisuoikeudet siirrettiin Tigertext Ab:sta Tigern rf-nimiselle järjestölle, joka oli ennen sitä toiminut lehden tukijärjestöna. Päätoimittaja Janne Wassin mukaan muutos tehtiin lähinnä verotusteknillisistä syistä.
Ny Tidiin ovat kirjoittaneet monet merkittävät suomenruotsalaiset kulttuurivaikuttajat kuten Atos Wirtanen, Kjell Westö, Monika Fagerholm, Claes Andersson, Elmer Diktonius ja Jörn Donner. Päätoimittajana ovat Wirtasen lisäksi toimineet muun muassa Johan von Bonsdorff ja Peter Lodenius. Vuosina 2005–2009 päätoimittajana toimi libanonilaissyntyinen Patsy Nakell. 1990-luvulla lehti palkittiin suomenruotsalaisella journalismipalkinnolla asiantuntevista Itä-Eurooppaa käsitelleistä artikkeleistaan.
Tove Janssonin ensimmäiset Muumi-sarjakuvat julkaistiin Ny Tidissä vuosina 1947–1948. Mumintrollet och jordens undergång -niminen jatkokertomus sai kuitenkin osakseen voimakasta kritiikkiä lehden lukijoilta, jotka pitivät sitä esimerkiksi porvarillisena, feodaalisena tai kapitalistisena. Päätoimittaja Wirtanen päätti palautteen perusteella lopettaa sarjan julkaisemisen suunniteltua aiemmin.
Vuonna 2013 Ny Tidille myönnettiin Suomen opetus- ja kulttuuriministeriön Kulttuurilehtien laatupalkinto. Palkinto jaettiin kirjallisuuslehti Särön kanssa.
Tammikuusta 2015 lähtien Ny Tid ilmestyy kerran kuukaudessa.