cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Patvinsuon kansallispuisto
Suot
thumb| Patvinsuo: kohosuota Puiston pinta-alasta on yli puolet erilaisia soita. Suot ovat laajoja ja vetisiä. Puisto sijaitsee eteläisten keidassoiden ja pohjoisten aapasoiden vaihettumisvyöhykkeellä. Puiston keidassuot ovat enimmäkseen kermikeitaita. Aapasoilla on vaateliaampia kasvilajeja kuin keidassoilla, koska ne saavat alkukesällä ravinteitä ympäröiviltä kangassoilta. Laajojen soiden keskustat ovat rimpineva-aapoja ja kuivemmat reunaosat kalvakkanevaa. Keidassuon ja aapasuon välimuotojakin löytyy esimerkiksi Lahnasuon pohjoisosasta. Vaarojen rinteillä on myös pienehköjä rinnesoita. Suurimmat suot ovat Patvinsuo, Hulkkonen ja Lahnasuo.
Metsät
thumb| Patvinsuon metsäistä suota Alue on metsäkasvillisuuden vaihtumisvyöhykkeellä. Alueen metsät edustavat sekä Etelä-Suomen että Pohjanmaan-Kainuun metsätyyppejä. Metsien ikä vaihtelee. Puiston metsät ovat pääosin mäntyvaltaisia, kuivia kangasmetsiä. Vanhoja aarnimetsiä on puistossa noin 700 ha. Niitä on muun muassa kuusivaltaisella Autio- ja mäntyvaltaisella Hietavaaralla sekä Rauvunvaaralla ja Säästö-Maksimansaarella.
Eläimistö ja kasvillisuus
thumb| Karhu Eläimistö on erämainen ja siihen kuuluu paljon suolla viihtyviä ja pohjoisia lajeja. Suurpedot elävät alueella. Karhun kanta on runsas ja susi, ilves ja ahmakin kuuluvat eläimistöön. Karhu esiintyy puiston logossakin. Pohjois-Karjalan majavakanta on saanut alkunsa puiston Nälmänpuroon vuonna 1945 istutetuista kanadanmajavista. Puiston majavakanta on nykyisin noin 20–30 majavaa ja niiden patoja on lähes joka purossa. Saukko esiintyy myös alueella. Linnustoon kuuluvat muun muassa kuikka, kaakkuri, laulujoutsen, metsähanhi, kurki, ampuhaukka, sinisuohaukka, kapustarinta, suokukko, pikkusieppo, idänuunilintu ja sinipyrstö. Petolinnut ja kanalinnut ovat yleisiä. Kalasääksiä pesii alueella useita pareja. Patvinsuolla näyttäytyi 17.–18. toukokuuta 2006 todellinen huippuharvinaisuus: idänturturikyyhky. Lintuja ja muita eläimiä voi tarkkailla myös lintutornista ja kahdelta lintulavalta: Patvinsuolla on Teretinniemen lintutorni, Lahnasuon laidassa ja Surkansuolla on lintulavat. Sienikunnasta alueella tavataan muun muassa harvinaisia kääpälajeja. Hyönteisistä alueella esiintyy muun muassa vanhojen kangasmetsien lajistoon kuuluvat korpikolva, liekohärkä, isokelokärsäkäs ja nahkuri sekä palaneissa metsissä viihtyvät lajit, kuten palolatikka, jotka ovat Suomessa vaarantuneita. Käävistä alueelta löytyy esimerkiksi harvinaiset kalkkikääpä, sitruunakääpä ja violettinuijakas.
Tutkimus
Patvinsuolla on suoritettu pitkään monipuolista tutkimustoimintaa. Siellä on muun muassa 1960-luvulla tutkittu Pohjois-Karjalan soiden syntyä ja kehitystä. Mittavana tutkimusprojektina on ollut Suomunjärven kalaston ja hydrologian tutkimus. Sitä on tehnyt Joensuun yliopiston Karjalan Tutkimuslaitos. Tutkimustyö tehtiin 1973–78 ja jatkuu vieläkin. Vuosittain on seurannan kohteena kalaston ja varsinkin muikkukannan vaihtelut koenuottausten avulla. Eri tutkijat ovat tutkineet vuosittain puiston kasvillisuutta, eläimistöä ja eliöstöä. Tutkimuksissa kansallispuiston alueelta on tavattu useita uhanalaisia kovakuoriais- ja kääpälajeja. Yksi tutkimuskohde on ollut vanhan metsän dynamiikka. Vuonna 1989 aloitettiin pystymetsien kulotuskokeilut. Niiden tarkoituksena on palauttaa metsien luonnontila tulenkäytön avulla. Kokeilu oli laatuaan ensimmäinen Euroopassa. Samalla on tutkittu poltetun metsän kovakuoriaslajiston ja kääpälajiston muutoksia. Patvinsuo on myös kuulunut pitkään kansainvälisiin vesi- ja rantalintujen suojeluohjelmiin (Project Mar ja Project Telma). Se kuuluu myös Convention of Wetland -sopimukseen, joka on kansainvälinen kosteikkojen suojeluohjelma. Kansallispuiston pohjoisosan Iso Hietajärvi on eräs Suomen neljästä ympäristön yhdennetyn seurannan tutkimusalueesta.
Kulotus
Puistossa on metsän ennallistamisessa käytetty kulotusta vuodesta 1989 lähtien. Kulotuksessa on poltettu pieniä metsiköitä ja näin pyritty jäljittelemään salaman sytyttämää luonnonkuloa. Tarkoitus on palauttaa hakatut metsät luonnolliseen kiertokulkuun. Palaneissa metsissä viihtyvät muun muassa harvinaiset kovakuoriaiset, joille on luotu uusia elinympäristöjä. Alueella on myös tutkittu muun muassa poltettujen metsäsaarekkeiden lajistomuutoksia varsinkin kovakuoriaisten ja kääpälajien osalta.
Historia
Suomunjärvelle saapuivat ensimmäiset asukkaat jo 1600-luvulla. Vanhin rakennus on 1900-luvun alussa rakennettu Kuikkaniemen savupirtti. Suomun metsänvartijan tila perustettiin 1860-luvulla. Tilan nykyiset rakennukset ovat pääosin 1940 - 50-luvuilta. Alueella on monia karsikkopuita muistoina menneiltä ajoilta. Tunnetuin on Suomun karsikkopuu 200 metriä luontotuvalta. Siinä olevat vanhimmat merkinnät ovat 1800-luvulta. Asukkaat ovat hyödyntäneet aluetta monipuolisesti. Siellä on kalastettu, metsästetty ja kaskettu metsiä. Karja on kulkenut metsälaitumilla ja soilta on niitetty suoheinää. Niiton jäljiltä on soilla merkkeinä useita pieleksen pohjia. Alueen metsiä on paitsi kaskettu myös käytetty hiilenpolttoon. Siitä on muistona Mäntypolun hiilimiilu. Tervanpolttoa harjoitettiin 1950-luvulle saakka. Suurin osa metsistä onkin entisiä talousmetsiä. Metsätalous laajeni alueella toisen maailmansodan jälkeen, jolloin puutavaraa hakattiin runsaimmin. Tällöin kansallispuiston alueella oli jopa kymmenen metsätyö- ja uittokämppää.
Retkeily
thumb|Pitkospuut Patvinsuolla Puistoa kiertävät autotiet ja sen läpi kulkee tie Suomunjärven eteläpuolitse ja sitä pitkin pääsee pistotietä Suomun Luontotuvalle. Merkittyjä retkeilypolkuja on 80 kilometriä, joista peräti 20 kilometriä on pitkostettu. Suosituin reitti on Suomunjärven kiertävä 15 kilometrin pituinen Suomunkierto. Patvinsuolla yhdistyvät Karjalan Kierros -retkeilyreitistön reitit Karhunpolku (138 km), Susitaival (90 km) ja Patvinpolku (80 km).
Luontopolkuja on kolme: Patvinsuon luontopolut esittelevät sekametsän (Kuusipolku 3 km), erilaisten soiden (Lakkapolku 3,3 km) sekä kuivien kankaiden (Mäntypolku 4,5 km) kasvistoa ja linnustoa. Lintutorneja ja -lavoja on yhteensä kolme: Patvinsuolla on Teretinniemen lintutorni, Lahnasuon laidassa ja Surkansuolla on lintulavat. Keittokatoksia on kaksi, yhdeksän tulentekopaikkaa sekä kahdeksan telttailupaikkaa. Puiston reunoja kiertävillä teillä on viisi pysäköintipaikkaa. Surkanpurolla on asuntovaunualue.
Suomun opastuskeskuksena on Suomun luontotupa, jossa on kesäisin opas. Luontotuvassa on yöpymismahdollisuus, rantasauna, veneitä ja kanootteja sekä kalastuslupien myyntiä.
Rajoitukset
Kansallispuiston ja Metsähallituksen omistaman ja Rajavartioston käyttämän Hiienvaaran ampuma-alueen alueet leikkaavat toisensa osittain ja pääsy ampuma-alueelle on kielletty.
Josh Nicholls (kanadalainen jääkiekkoilija)
Josh Nicholls (17. huhtikuuta 1992 Richmond, Brittiläinen Kolumbia ) on kanadalainen jääkiekkoilija, jolla on sopimus KHL-joukkue Kunlun Red Starin kanssa. Nicholls on pelipaikaltaan oikea laita- tai keskushyökkääjä. NHL-seura Toronto Maple Leafs varasi hänet vuoden 2010 varaustilaisuudessa 7. kierroksen toisena pelaajana. Hän voitti hopeaa World U-17 Hockey Challenge-kilpailusta vuonna 2009.
Lea Meyer
Lea Meyer (s. 16. syyskuuta 1997 Löningen) on saksalainen yleisurheilija, jonka päälaji on 3 000 metrin estejuoksu.
Meyer sijoittui alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa estejuoksussa kuudenneksi vuonna 2017 ja viidenneksi vuonna 2019. Maastojuoksun MM-kilpailuissa hän sijoittui alle 23-vuotiaiden sarjassa parhaimmillaan 12:nneksi vuonna 2019.
Meyer karsiutui alkuerissä 3 000 metrin juoksussa sisäratojen EM-kilpailuissa 2021 sekä estejuoksussa Tokion olympialaisissa 2021 ja Eugenen MM-kilpailuissa 2022. Münchenin EM-kilpailuissa 2022 hän saavutti hopeaa ennätysajallaan 9.15,35.
Meyer voitti 3 000 metrin estejuoksussa Saksan-mestaruuden vuonna 2022.
Kalvashaaparousku
Kalvashaaparousku (Lactarius utilis) on rouskulaji. Se muistuttaa haaparouskua ja on hyvä ruokasieni. Kalvashaaparouskun lakki on paksu- ja runsaslimainen ja 7–20 senttimetriä leveä. Lakki on tasaisen vaalean harmaanruskea, mutta kellertävämpi kuin haaparouskulla. Sienen heltat ovat tasatyviset ja valkoiset. Jalka on 7–15 senttimetriä pitkä, varsin solakka, tasapaksu ja kellertävänvalkoinen. Maitiaisneste on valkeaa ja hyvin hitaasti harmaanvihertyvää. Maku on kirpeä. Sientä voidaan käyttää ruokasienenä keittämisen jälkeen.
Ondansetroni
Ondansetroni on selektiivinen serotoniinin 5-HT3 -reseptorin antagonisti, jota voidaan käyttää muun muassa pahoinvoinnin ehkäisyyn syövän yhteydessä tai lääketieteellisten toimenpiteiden aikana, sekä lääkkeiden aiheuttamaan pahoinvointiin ja oksenteluun.
Kalvashaaparousku
Kalvashaaparousku on yleinen koko Suomessa. Se on luokiteltu Suomessa elinvoimaiseksi. Kalvashaaparouskun kasvupaikkoja ovat muun muassa tuoreet kangasmetsät, korpikuusikot sekä tunturikoivikot. Se kasvaa kuusen ja koivun seurassa. Kasvuaika on elokuusta syyskuuhun.
Nurmirouskua (Lactarius flexuosus) ja lakritsirouskua (Lactarius helvus) luullaan usein kalvashaaparouskuksi.
Saamelaisten kansallispäivä
pienoiskuva|[[Saamen lippu.]] pienoiskuva|Helsingin kaupungintalo liputti Suomen ja Saamen lipuilla saamelaisten kansallispäivänä 6. helmikuuta 2020. Saamelaisten kansallispäiväksi (, ja ) on valittu 6. helmikuuta, sillä tuona päivänä vuonna 1917 Pohjoismaiden saamelaiset aloittivat valtionrajat ylittävän keskinäisen yhteistyön. Yhteistyöstä päätettiin Norjan Trondheimin saamelaiskokouksessa, joka oli ensimmäinen laatuaan. Saamelaisten poliittisen tietoisuuden katsotaan syntyneen tuohon aikaan. Virikkeenä oli maailmalla leviävä kansallisuusaate. Saamelaisten pyrkimyksenä oli ensisijaisesti säilyttää mahdollisuus perinteisiin elinkeinoihinsa.
Helsingin yliopiston julkaisemiin almanakkoihin kansallispäivä otettiin mukaan vuodesta 2004 alkaen. Päivä on yksi saamelaisten liputuspäivistä. Norjan, Ruotsin ja Suomen viranomaiset suosittavat päivänä yleistä liputusta.
Titrologia
Titrologia on kirjallisuudentutkimuksen haara, joka tutkii otsikoita.
Kohteena voivat olla lehtiotsikot, kuten Norsunluurannikon lehdistöstä tehdyssä tutkimuksessa, jonka aiheena olivat "sinisen lehdistön" ja "vihreän lehdistön" Laurent Gbagboa ja Alassane Ouattaraa puolustavat ja vastustavat otsikot.
Tutkimuksen kohteena on ollut myös muoti, kuten pukujen, hajuvesien ja kosmetiikan nimet maailmansotien välisenä aikana, ja esimerkkinä käytetään Jean Patoun muotihuonetta.
Faidros (dialogi)
Historia
Platonin teosten joukossa Faidros kuuluu tämän keskivaiheen dialogeihin, siirtymävaiheeseen kohti myöhäisvaiheen dialogeja. Näin se on kirjoitettu siihen aikaan, jolloin Platon oli perustanut oman Akatemiansa.
Diogenes Laertioksen esittämässä, Thrasylloksen tekemässä Platonin teosten jaottelussa dialogi kuuluu III tetralogiaan yhdessä dialogien Parmenides, Filebos ja Pidot kanssa. Aiheensa puolesta Thrasyllos luki dialogin Platonin eettisten teosten joukkoon.
Sisältö
Sokrates ja Faidros kohtaavat toisensa kävellessään Ateenan maaseudulla. Lyhyen keskustelun jälkeen Faidros lukee ääneen Lysiaan kirjoittaman puheen rakkaudesta. Lysias kirjoittaa, että pojalla tulisi olla suhde mieheen, joka ei ole rakastunut häneen, eikä sellaiseen, joka on rakastunut. Sokrates ylistää puhetta sarkastisesti ja tekee sen jälkeen oman puheen samasta aiheesta. Faidros myöntää sen olevan selvästi parempi. Sokrates julistaa sen kuitenkin pilkkaavan jumalia, sillä rakkaus on jumalista.
Tämän jälkeen Sokrates pitää puheen siitä, miksi rakkaus on hyvää. Sen ydin on siinä, että rakkaus on välttämätöntä ihmisten sieluille, jotta ne voisivat palata taivaaseen. Samalla Platon esittää tunnetun valjakkovertauksen, joka kuvaa hänen näkemystään ihmissielusta ja esittää, kuinka sielu voi vierailla ideoiden valtakunnassa. Faidros ylistää puhetta ja kysyy Sokrateelta, kuinka tehdään hyvä puhe. Loppuosa dialogista käsittelee retoriikan taitoa.
Jacobus Veneticus
thumb|Jacobus Veneticus teki Aristoteleen käännöksensä noin 20 vuoden aikana Mont Saint-Michelin luostarissa (kuva vuodelta 1900). Jacobus Veneticus eli Jacob Venetsialainen (Giacomo da Venezia, Jacobus Veneticus Grecus, Jacobus Clericus de Venetia, Jacobus de Venetiis) oli merkittävä Aristoteleen teosten kääntäjä 1100-luvulla. Häntä on kutsuttu Aristoteleen teosten ensimmäiseksi systemaattiseksi kääntäjäksi sitten Boethiuksen. Tiedetään, että Veneticus oli viettänyt aikaa Konstantinopolissa. Muuten hänestä ei tiedetä paljoakaan.
Vuonna 2008 ranskalainen historioitsija Sylvain Gouguenheim julkaisi teoksen Aristote au Mont Saint-Michel, jossa hän osoitti Jacobus Veneticuksen kääntäneen Aristoteleen teokset latinaksi jo ennen niiden kääntämistä latinaksi arabian kautta. Kirja herätti yleistä suuttumusta, koska vallinneen käsityksen mukaan juuri islamilainen maailma oli pelastanut Aristoteleen teokset hävitykseltä. Gouguenheimin kirja rikkoi tämän tabun, jolloin häntä syytettiin jopa ristiretkestä islamia vastaan.
Sovitus (elokuva)
Sovitus on brittiläinen draamaelokuva vuodelta 2007. Se perustuu kirjailija Ian McEwanin samannimiseen romaaniin, ja sen on ohjannut Joe Wright. Pääosissa näyttelevät muun muassa James McAvoy ja Keira Knightley. Sovitus avasi vuoden 2007 Venetsian elokuvajuhlat, jolloin ohjaaja Joe Wrightista tuli 35-vuotiaana nuorin ohjaaja, jonka elokuva on avannut arvostetun juhlaviikon.
Juoni
Elokuva kertoo, millaiset kauaskantoiset seuraukset lapsena annetusta väärästä valasta voi aiheutua.
On vuosi 1935. Briony Tallis (Saoirse Ronan) on 13-vuotias varakkaan englantilaisperheen tytär, joka on juuri saanut valmiiksi kirjoittamansa näytelmän. Briony yrittää valmistaa näytelmästä serkkujensa (Jack ja Ben Harcourt) avulla teatteriesityksen, mutta serkut pitkästyvät ja päättävät mennä uimaan. Briony jää sisälle ja näkee erityisen, seksuaalisesti jännittyneen kohtauksen hänen isosiskonsa Cecilian (Keira Knightley) ja palvelijan poika Robbien (James McAvoyn) välillä. Briony on ollut jo jonkin aikaa ihastunut Robbieen. Robbie palaa kotiin ja luonnostelee useita Cecilialle tarkoitettuja kirjeitä, joista yksi on hyvin sopimaton ja eroottinen. Hän ei kuitenkaan aio lähettää sitä, vaan asettaa sen sivuun. Ollessaan matkalla Tallisien kartanossa pidettäviin perhejuhliin Robbie pyytää Brionya viemään hänen kirjeensä Cecilialle. Robbie kuitenkin tajuaa liian myöhään antaneensa Brionylle oikean kirjeen sijasta sen rivon luonnoksen. Briony lukee kirjeen salaa ja alkaa tuntea yhä enemmän epäluuloa Robbien aikomuksia kohtaan.
Sinä iltana Cecilia ja Robbie tapaavat kartanon kirjastossa ja tunnustavat viimein tunteensa toisilleen. He alkavat rakastella spontaanisti. Briony saapuu kuitenkin paikalle ja näkee kaiken oven raosta. Epäilyttävän kirjeen ja nuoren ikänsä vuoksi Briony luulee Robbien raiskaavan hänen sisartaan. Illallisella paljastuu, että kaksosserkut ovat karanneet. Briony lähtee yksin metsään etsimään heitä ja törmää mieheen, joka on ilmeisesti juuri raiskannut Brionyn teini-ikäisen Lola-serkun (Juno Temple). Lola väittää, ettei hän tiedä raiskaajansa henkilöllisyyttä, mutta Briony on varma, että kyseessä oli Robbie. Hän kertoo tapahtumista vanhemmilleen ja poliisille väittäen, että hän näki Robbien itseteossa. Sitten hän näyttää äidilleen Robbien kirjoittamaa rivoa kirjettä. Kaikki uskovat Brionyn kertomukseen, lukuun ottamatta kuitenkaan Ceciliaa. Robbie pidätetään ja viedään vankilaan.
Neljä vuotta myöhemmin Robbie pääsee pois vankilasta sillä ehdolla, että hän liittyy armeijaan. Hänet määrätään Sussexin kuninkaallisen rykmentin 1. pataljoonan A-komppaniaan. Robbie tapaa Cecilian (joka ei ole puhunut perheelleen tapauksen jälkeen) jälleen Lontoossa. He vakuuttavat rakastavansa toisiaan yhä ennen kuin Robbie viedään laivalla Ranskan rintamalle. 18-vuotias Briony (Romola Garai) on liittynyt Cecilian entiseen sairaanhoitajayksikköön St. Thomasin sairaalaan, sillä hän haluaa olla hyödyksi yhteiskunnalle ja on luopunut saamastaan Cambridgen opiskelupaikasta. Briony on yrittänyt ottaa useasti yhteyttä Ceciliaan mutta tuloksetta, sillä Cecilia syyttää häntä Robbien vangitsemisesta. Myöhemmin loukkaantunut ja hyvin sairas Robbie tuodaan Dunkerquen rannoille odottamaan evakuointia.
Briony käsittää tekojensa seuraukset viimein täysin ja saapuu Cecilian luokse pyytääkseen tältä henkilökohtaisesti anteeksi. Cecilia vastaa kylmästi, ettei hän anna pikkusiskolleen anteeksi ikinä. Robbie kohtaa Brionyn ja on miltei hyökätä raivoissaan tämän kimppuun vaatien, että tämä kertoo välittömästi totuuden perheelleen ja viranomaisille. Briony paljastaa, että raiskaaja oli oikeasti heidän perheystävänsä Paul Marshall (Benedict Cumberbatch), joka oli raiskauksen aikoihin jo aikuinen mies. Marshall on kuitenkin ehtinyt mennä naimisiin Lolan kanssa, joten häntä ei voi enää vetää syytteeseen.
Vuosikymmeniä myöhemmin iäkäs Briony (Vanessa Redgrave) paljastaa eräässä haastattelussa, että hän on kuolemassa vaskulaariseen dementiaan ja että hänen romaaninsa Sovitus tulee olemaan hänen viimeisensä. Briony paljastaa, että hänen kirjan lopussa Cecilialle ja Robbielle esittämänsä anteeksipyyntö ei ole kuitenkaan totta. Todellisuudessa Robbie kuoli Dunkirkissä verenmyrkytykseen odottaessaan evakuointia, kun taas Cecilia kuoli vain muutamaa kuukautta myöhemmin Balhamin metroasemalle iskeneessä tulvassa Lontoon pommituksissa. Briony toivoo, että kirjoittamalla Cecilian ja Robbien kirjassaan takaisin yhteen hän voisi antaa heille sen onnellisen lopun, jonka he olivat aina ansainneet.
Näyttelijät
thumb|Elokuvan sotakohtauslavaste [[Ranskassa.]]
TVS Group
TVS Group on intialainen autoteollisuuskonserni. TVS-yhtymän vuosiliikevaihto on noin 6,5 miljardia Yhdysvaltain dollaria. Konsernin palveluksessa on noin 39 000 työntekijää.
Yhtymä koostuu yli 90 yhtiöstä, joista tunnetuin on pörssinoteerattu moottoripyörä- ja skootterivalmistaja TVS Motor Company. Konserniin kuuluu muun muassa autoteollisuuden osavalmistusta, autokauppaa ja -rahoitusta tarjoavia sekä elektroniikan parissa toimivia tytäryhtiöitä.
TVS Groupin yhtiöitä
Konserniin kuuluvia yhtiöitä, joista monet ovat yhteisyrityksiä jonkun Intian ulkopuolisen toimijan kanssa, ovat muun muassa:
Rockall
Rockall on pieni graniittiluoto Atlantin valtameressä noin 300 kilometriä St. Kildan saarista länteen. Yhdistynyt kuningaskunta ilmoitti syyskuussa 1955 liittäneensä Rockallin saaren alueisiinsa estääkseen muita maita käyttämästä sitä maan ohjuskokeiden seuraamisen tukikohtana. Sen omistajuudesta ja sitä kautta syntyvistä oikeuksista ympäröivään merialueeseen on kuitenkin kiistelty, ja esimerkiksi Irlanti ei ole tunnustanut sitä osaksi Britanniaa.
Rockallilla ei ole asutusta. Sille noustiin tiettävästi maihin ensimmäistä kertaa vuonna 1811. Pisin sillä vietetty yhtäjaksoinen aika on 43 vuorokautta.
Maantiede
Rockall on noin 30 metriä leveä ja 21 metriä korkea. Sillä on jonkin verran tasaista pintaa kohdassa, josta käytetään nimeä Hall’s Ledge. Suuri osa siitä on lintujen ulosteen peitossa. Lähin muu maa-alue on noin 300 kilometrin päässä sijaitseva St. Kildan saariryhmä.
Rockall on osa suurempaa merenalaista ylänköä, jonka uskotaan olevan jäänteitä Atlantin valtameren laajetessa muodostuneesta pienoismantereesta. Ylängön pinta-ala tuhannen sylen (1 828 metrin) maksimisyvyyden raja-arvoa käyttäen on noin 400 × 240 merimailia, ja se koostuu useasta törmästä, joista matalimpia ovat Rockallin, Hattonin ja George Bligh’n törmät. Joitakin syvempiä törmiä on nimetty J. R. R. Tolkienin teosten paikannimien mukaan. Ylängön erottaa Britteinsaarista merenalainen Rockallin painanne.
Luonto
Vuonna 2013 saarelta ja sen ympäristöstä löytyi neljä ennen tuntematonta eläinlajia. Lajit löysi tutkija Graham Oliver. Vuonna 2019 Rockallilta löytyi uusi korallilaji. Näiden löytöjen yhteydessä saarelle ja sen ympäristöön ehdotettiin kalastuskieltoa. Irlantilaisille kalastajille tämä kielto on erittäin kriittinen, sillä esimerkiksi Killybegsin kaupungin sillistä ja mustakitaturskasta yli kolmasosa tulee juuri Rockallin saaren ympäriltä. Irlanti ja Britannia ovat erityisesti brexitin jälkeen kiistelleet Rockallin ympäristön kalastusoikeuksista.
Historia
Ensimmäiset kirjalliset maininnat Rockallista ovat 1400-luvulta, tosin sen on esitetty olevan yksi pyhän Brendanin kuvaamista paikoista. Rockall esiintyy merikartassa ensimmäistä kertaa vasta vuonna 1606, ja maihin sinne noustiin tiettävästi ensimmäistä kertaa vuonna 1811, jolloin luutnantti Basil Hall johti HMS Endymionilta käsin sinne kaksi veneellistä miehiä luultuaan sitä ensin purjeensa nostaneeksi vieraaksi alukseksi.
Vuosina 1862–1955 Rockallilla ei käynyt tiettävästi yksikään ihminen. Sen luona vieraili vuonna 1896 irlantilaisten ja skotlantilaisten luonnontieteilijöiden ryhmä retkellä, jota pidetään ainoana puhtaasti tieteellisessä tarkoituksessa tehtynä retkenä Rockallille. Siitä otettiin silloin myös ensimmäinen valokuva.
New Yorkiin matkalla ollut tanskalainen matkustajalaiva SS Norge haaksirikkoutui 200 metriä Rockallista pohjoiseen vuonna 1904, jolloin sen matkustajista 635 kuoli.
Brittiomistajuuden synty
Luonnontieteilijä James Fisher oli 1900-luvun alkupuolella eräs harvoista Rockallille matkustaneista tieteilijöistä. Toisen maailmansodan aikana hän pyysi kuninkaallisten ilmavoimien kenraali Frederick Bowhilliltä, että ilmavoimat ottaisivat Rockallista muutamia ilmakuvia. Pyyntöön suostuttiin, ja asevoimien korkealaatuisilla kameroilla saatiin kuvia, joista pystyttiin tunnistamaan aiempaa paremmin Rockallille laskeutuvia lintulajeja.
1950-luvulla Yhdysvallat suostui myymään Britannian asevoimille MGM-5 Corporal -mallin ydinohjuksia. Aiemmat koealueet Aberporthissa ja Larkhillissä eivät soveltuneet ohjusten testaukseen ja niiden käytön koulutukseen, joten laukaisupaikaksi valittiin Uistin saaristo Hebrideillä ja ohjusten laukaisuratojen tarkkailupaikaksi St. Kildan saaret. Amiraliteetille huhtikuussa 1955 luovutetussa muistiossa kuitenkin huomautettiin, että jokin muu valtio voisi käyttää Rockallia ohjusten ratojen tarkkailuun. Tämän vuoksi oli syytä saattaa Rockall mahdollisimman pian brittihallinnon alaisuuteen.
Amiraliteetti pyrki saamaan Rockallin brittien hallintaan mahdollisimman nopeasti, sillä pohjoisella Atlantilla suurimman osan vuotta vallitseva huono sää voisi väliaikaisesti estää maihinnousun, jos asian kanssa viivyteltäisiin. Epäonnistunut yritys puolestaan voisi herättää ulkovaltojen huomion asiaan. Rockallille päätettiin lopulta lähettää laivaston uusi tutkimusalas HMS Vidal ja sen kyydissä ollut retkikunta. James Fisheriä pyydettiin mukaan, jotta sillä olisi ollut myös jossakin määrin uskottava tieteellinen motiivi, ja tämä suostui.
thumb|right|200px|Scott (oik.) ja Fraser nostamassa [[Yhdistyneen kuningaskunnan lippu|Yhdistyneen kuningaskunnan lipun Rockallilla]] 17. syyskuuta 1955 HMS Vidal saapui Rockallille. Seuraavana päivänä sen tuomalla Westland WS-51 Dragonfly -helikopterilla laskettiin kivelle neljän miehen ryhmä. Ryhmään kuuluivat Fisher, laivaston kapteeniluutnantti Desmond Scott sekä merijalkaväen kersantti Brian Peel ja alikersantti A. A. Fraser. Se asetti saarelle Yhdistyneen kuningaskunnan lipun ja messinkikilven, jossa Rockall julistettiin osaksi brittiläistä imperiumia. Kyseessä oli viimeinen kerta, jolloin brittiläiseen imperiumiin annektoitiin uusi maa-alue.
Vaikka Rockall oli liitetty Britanniaan, se ei estänyt Neuvostoliittoa yrittämästä seurata Corporal-ohjusten laukaisuja. Skotlantilainen sanomalehti Scottish Daily Express paljasti toukokuussa 1960, että neuvostoliittolaiset kalastusaluksina esiintyneet laivat olivat liikkuneet Rockallin ympäristössä ohjusten testaamisen toisena vuonna.
Omistajuus
Rockallin brittiomistuksesta on ollut kiistaa Färsaarten, Islannin ja Irlannin kanssa, eikä Irlanti ole tunnustanut brittien omistusoikeutta saareen. Vuonna 1975 irlantilainen vuorikiipeilijä Willie Dick kiipesi Rockallille ja kertomansa mukaan jätti sinne Irlannin lipun ja brittien messinkikilpeen oman lisäyksensä.
Koska Rockall ei pysty ylläpitämään asutusta tai taloudellista toimintaa, se ei Yhdistyneiden kansakuntien merioikeusyleissopimuksen mukaan oikeuta omistajaansa yksinomaiseen talousvyöhykkeeseen ympärillään. Omistajalla on kuitenkin oikeus sen aluevesiin. Vuonna 1997 Britannia luopui vaateesta yksinomaiseen talousvyöhykkeeseen allekirjoitettuaan merioikeusyleissopimuksen.
Saarella eläneet
Brittiläinen seikkailija ja entinen Special Air Service -yksikön sotilas Tom McClean vietti vuonna 1985 saarella 40 vuorokautta. Tarkoituksena oli vahvistaa brittien omistusoikeus saareen. McClean asui saarella vanerista tehdyssä kopissa.
Kolme Greenpeacen jäsentä valtasi Rockallin vuonna 1997 vastalauseena öljyn etsinnälle. Greenpeace antoi perustamalleen ”valtiolle” nimen Waveland ja sen nimissä myönnettiin 15 000 ”passia”. Järjestön jäsenet viettivät saarella 42 vuorokautta.
Vuonna 2011 Rockallille saapui ryhmä belgialaisia radioamatöörejä, joista ainakin kaksi onnistui nousemaan saarelle ja lähettämään sieltä radiolähetystä. Tapaus oli osa Islands in the Air -ohjelmaa, jossa radioamatöörit pyrkivät kirjaamaan kontakteja syrjäisten paikkojen kanssa.
Vuonna 2014 brittiläinen seikkailija Nick Hancock vietti Rockallilla 43 vuorokautta ja teki näin uuden ennätyksen. Hän asui saarella muovisessa kapselissa, joka oli muokattu vesisäiliöstä. Aikaa hän vietti tieteellisiä kokeita suorittamalla, lukemalla, huuliharppua soittamalla ja saaren lintuihin tutustumalla.
Aiheesta muualla
57.59667°N, -13.68861°W
Yhdistyneen kuningaskunnan hallitsija
Yleistä
Stuart-suvun Annasta tuli unionisopimuksen myötä syntyneen yhdistyneen Ison-Britannian kuningaskunnan ensimmäinen hallitsija vuonna 1707. Annan lapsista yksikään ei elänyt aikuiseksi asti, ja edessä oli Stuartien jälkeen uuden hallitsijasuvun valinta.
Yrjö I:n pojan Yrjö II:n aikana hallitusasiat pysyivät kabinetin käsissä. Yrjö II:n pojanpoika Yrjö III pyrki lisäämään hallitsijan valtaa, mutta se johti hänet ja parlamentin ristiriitaan, eikä tilanne parantunut ennen kuin pääministeri William Pitt nuorempi muodosti Tory-hallituksen.
Yrjö III oli viimeisinä vuosinaan täysin sokea ja luultavasti kärsi mielenterveysongelmista. Todellista valtaa Yrjö III:n viimeisinä vuosina käytti hänen poikansa Yrjö IV. Yrjö IV:n aikana hallitsijavaltaa karsittiin, mikä johtui hänen epäsuosiostaan.
Yrjö IV:n jälkeen valtaistuimelle nousi Vilhelm IV. Hänen aikanaan tehtiin monia yhteiskunnallisia uudistuksia, joista tärkeimmät olivat vuoden 1832 vaalireformi, jolloin parlamentin edustajapaikat järjestettiin uudelleen, orjuus poistettiin siirtomaista ja uudet kunnallisvaalit säädettiin. Uudistukset eivät saaneet täysimittaista tukea kuninkaalta tai parlamentin ylähuoneelta, mutta vallankumouksen pelossa nämä uudistukset olivat välttämättömiä ja ne saatiin aikaiseksi.
Vilhelm IV:n kuoleman jälkeen valtaistuimelle nousi Yrjö III:n pojan Edvardin tytär Viktoria. Viktoria sai hallitsijakaudellaan arvonimen Intian keisarinna.
Viktorian poika Edvard VII osoittautui hallitsijakaudellaan taitavaksi diplomaatiksi, vaikka oli jäänyt äitinsä varjoon pitkäksi aikaa. Hänen hallitsijakaudellaan Englannin ja Ranskan välille syntyi liitto vuonna 1904. Edvardin pojan Yrjö V:n aikana kuningashuone luopui saksalaisesta sukunimestään Saksi-Coburg-Gotha, joka oli Viktorian prinssipuolison Albertin sukunimi, ja hallitsijasuvun uudeksi sukunimeksi tuli Windsor.
Yrjö V:n poika Edvard VIII luopui kruunusta vuonna 1936 oltuaan valtaistuimella vain kahdeksan kuukautta, koska hän meni naimisiin yhdysvaltalaisen seurapiirirouvan Wallis Simpsonin kanssa.
Yrjö VI:ta seurasi valtaistuimelle hänen tyttärensä Elisabet II. Hän oli valtaistuimella 70 vuotta ja ohitti vuonna 2015 kuningatar Viktorian Ison-Britannian pisimpään hallinneena hallitsijana. Elisabet II kuoli 8. syyskuuta 2022, minkä jälkeen valtaan nousi Walesin prinssi Charles nimellä Charles III.
Hi5
thumb|Logo Hi5 on internetsivusto, jonka on perustanut Ramu Yalamanchi vuonna 2003. Hi5:ssä käyttäjät tekevät oman profiilin, jossa voi kertoa tietoja itsestään, kuten iän ja kotikaupungin sekä mielenkiinnon kohteita. Käyttäjä voi ladata kuvia ja tehdä kokonaisia kuva-albumeja sekä laittaa mp3-soittimen profiilisivulleen. Hi5:een voi ladata omia videoita ja katsella toisten videoita.
Arvi Laurila
Tiedon Arvin kaatumisesta tuo Laurilaan räätäli Aadolf Halme, joka pitää juhlavaan esitelmätyyliinsä pienen puheen vainajan muistolle. Aliina ja Anttoo kuuntelevat Halmeen puhetta erittäin välinpitämättömästi ja ilmeisesti myös siitä mitään käsittämättä. Halmeen lopetettua Anttoo murahtaa entistä isäntäänsä Kalle Töyryä tarkoittaen, että "kyllä toi vitjamuna tänkin vielä maksaa".
Jean Patou
thumb|upright|Jean Patou thumb|upright|Joy Jean Patou (1887–1936) oli ranskalainen muotisuunnittelija ja Patoun muotihuoneen perustaja. Hän aloitti perustamalla 1912 muotihuoneen nimellä Parry. Hän kuitenkin muutti 1914 sille nimeksi sukunimensä Patou. Samoihin aikoihin hän joutui asepalvelukseen, kun ensimmäinen maailmansota puhkesi. Sodan päätyttyä hän palasi 1919 yritystoimintaan. Hänen suunnittelemansa urheilulliset ja nuorekkaat vaatteet tulivat suosituiksi niin Euroopassa kuin Yhdysvalloissakin. Hän suunnitteli sekä naisten pukuja että urheiluvaatteita. Koska Yhdysvallat oli hyvä markkina-alue, hän haki sieltä malleja, jotka edustivat rakenteeltaan paremmin amerikkalaisia.
Patoun kuoltua 1936 Patoun muotihuone siirtyi hänen lankonsa Raymond Barbasin vastuulle. Muotihuoneen tunnettuja suunnittelijoita ovat olleet Marc Bohan 1953–1957, Mad Carpentier 1958–1960, Karl Lagerfeld 1960–1963 ja Christian LeCroix 1982–1987. Viimeinen kokoelma julkistettiin Patoun nimellä 1987, ja sen jälkeen keskityttiin hajuvesiin, joista tunnetuin on "Joy".
Mario Lessard
Mario Lessard (s. 25. kesäkuuta 1954 East Broughton, Quebec) on entinen kanadalainen jääkiekkomaalivahti.
Lessard aloitti National Hockey League -uransa Los Angeles Kingsissa 1978. Hän edustikin seuraa läpi ammattilaisuransa. Viimeiseksi kaudeksi muodostui 1983–1984.
FS Couronne (1861)
FS Couronne oli Ranskan laivaston vuonna 1861 vesillelaskettu ironclad. Alus oli kölinlaskussa ensimmäinen rautarunkoinen taistelulaiva, mutta Britannian kuninkaallisen laivaston HMS Warrior laskettiin ensin vesillä ja otettiin palvelukseen.
Valmistus
Ranskan meriministeri tilasi 4. maaliskuuta 1858 kolme 900 nhp:n höyrykoneella varustettua panssarifregattia, joista kaksi tilattiin Toulonin laivastontelakalta ja kolmas Lorientista. Stanislas-Charles-Laur Dupuy de Lôme kirjoitti 16. huhtikuuta 1858, että kolme puurunkoista Gloire-luokan 4. maaliskuuta tilattua alusta eivät olisi lopullinen versio, vaan myös muita ratkaisuja tulisi kokeilla. Hän esitti Gloiren suunnitelmien pohjalta tehtävän Toulonissa toisen aluksen, mutta Lorientissa tulisi valmistaa Camille Audernetin suunnittelema rautarunkoinen alus.
Audernetin alus tilattiin Lorientin laivastontelakalta 4. maaliskuuta 1858 ja aluksen höyrykone tilattiin Mazelinelta, joka vahvisti tilauksen 4. kesäkuuta. Meriministeri hyväksyi Audernetin suunnitelmat 1. syyskuuta. Tilatun aluksen nimeksi vahvistettiin 24. syyskuuta Couronne ja köli laskettiin 14. helmikuuta 1859. Alus laskettiin vesille 28. maaliskuuta 1861 ja se otettiin palvelukseen 11. lokakuuta sekä koeajojen jälkeen 2. helmikuuta 1862. Alus valmistui helmikuun lopulla.
Palvelus
Alus oli mukana Ranskan-Saksan sodassa 1870-1871, mutta se ei osallistunut varsinaisiin taistelutoimiin. Se palasi Touloniin 10. joulukuuta 1870 liittyen Välimeren laivueeseen. Alus muutettiin vuodesta 1881 alkaen tykistönkoululaivaksi suunnittelija Cousinin ohjeiden mukaan. Panssarointi korvattiin saman paksuisella puuverhoilulla ja alukselle lisättiin taka- ja yläkannet, minkä jälkeen alus muistutti Napoleonin ajan kaksi kantista linjalaivaa. Aluksen takila muutettiin täystakilaksi. Kaksi höyrykattilaa poistettiin, jolloin koneteho laski 600 hevosvoimaan, ja Mangin potkuri otettiin käyttöön. Alus kykeni kuljettamaan 1 200 henkeä. Aluksen aseistuksena oli pääkannella kolme 240 millimetrin, kolme 190 millimetrin ja neljä 160 millimetrin tykkiä sekä yläkannella kuusitoista 140 millimetrin tykkiä. Näiden lisäksi oli etu- ja peräkannella vielä kolme 100 millimetrin tykkiä. Se oli vuodesta 1885 alkaen tykistön koululaivana, kunnes meriministeriö antoi 1. joulukuuta 1908 määräyksen aluksen korvaamisesta. Alus riisuttiin aseista 1. syyskuuta 1909 mennessä ja se korvattiin Girondella. Tehtävästään vapautunut alus siirrettiin majoitusalukseksi Touloniin ja se romutettiin vuonna 1934.
Philips CD-i
CD-i oli Philipsin kehittämä multimediasoitintyyppi. CD-i:ksi nimitetään myös CD-i-soittimessa käytettyä "Green Book" -standardin mukaista CD-formaattia. Ensimmäinen CD-i julkaistiin vuonna 1991. Philipsin lisäksi monet muut laitevalmistajat valmistivat omia CD-i-yhteensopivia laitteita.
Vaikka Philips panosti laitteen markkinointiin, kuluttajien kiinnostus sitä kohtaan pysyi alhaisena ja Philipsin yritys saada jalansijaa pelimarkkinoilla kuivui kokoon CD-i:tä halvempien ja tehokkaampien 32-bittisten pelikonsolien ilmestymisen myötä. Vuonna 1994 CD-i-laitteiden myynti heikkeni rajusti, ja laitteet vedettiin lopullisesti markkinoilta vuonna 1998. Myöhemmin Philips tosin myi CD-i:tä jonkin verran multimediakioskeihin.
Suomessa CD-i:llä oli merkittävä rooli MTV3:n Game Over -ohjelmassa.
Sovellusvalikoima
Ensimmäiset CD-i-formaatin julkaisut olivat lähinnä opetustarkoituksiin tehtyjä. Monet laitteelle ilmestyneistä peleistä olivat lautapelikäännöksiä. Laitteen suosituimmat pelit olivat 7th Guest, Burn:Cycle ja Myst.
CD-i-mallit
thumb|250px|Philips CD-i 450
Heinolan kirjasto
Heinolan kirjasto eli Heinolan kaupunginkirjasto on Heinolassa toimiva yleinen kirjasto. Se palvelee erityisesti kirjastorakennuksensa, kirjastoautonsa (Kirjastoauto Sulka) ja verkkokirjaston välityksellä. Hartolan kirjasto kuuluu osana Päijät-Hämeen kirjastojen seudulliseen kirjastokimppaan eli Lastu-kirjastoihin.
Alexandre Mallet
Alexandre Mallet (s. 22. toukokuuta 1992 Amqui, Kanada) on kanadalainen jääkiekkoilija. Mallet on oikealta laukova keskushyökkääjä.
Ura
Mallet pelasi vuosina 2007–2009 QMAA-liigassa tehoin 26+23=49, josta hän siirtyi QMJHL-joukkue Rouyn-Noranda Huskiesiin. Kolmen QMJHL-kauden jälkeen Mallet siirtyi AHL:ään.
Kahden AHL- ja neljän ECHL-kauden jälkeen Mallet siirtyi Extraligaan, HC Dynamo Pardubiceen, jossa keräsi 7 tehopistettä debyyttikaudellaan. HC Kometa Brnossa hän keräsi tehot 21+19=40 kausien 2016–2019 aikana. Kaudeksi 2019–20 Mallet siirtyi HC Vítkovicen riveihin.
Lassi Kokkala
Lassi Kokkala (s. 20. maaliskuuta 1989 Turku) on suomalainen entinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Hän pelasi urallaan SM-liigaa Turun Palloseurassa, Tampereen Ilveksessä ja Vaasan Sportissa yhteensä 282 runkosarjaottelua tehopistein 39+46=85, kolme playoff-ottelua ilman tehopisteitä ja viisi liigakarsintaottelua tehopistein 2+2=4. Kokkala voitti TPS:ssä Suomenmestaruuden vuonna 2010. Kaudella 2016–2017 hän kuului Sportin kapteenistoon. Kokkala pelasi ison osan urastaan myös Mestiksessä, jossa hän voitti mestaruuden Sportissa vuonna 2012 ja pronssia TUTO Hockeyssa vuonna 2019. Kokkala loi pääsarjauraa myös yhden kauden sekä Tanskassa että Norjassa.
Seuraura
Kokkala on Turun Palloseuran kasvatti. Hän oli kaudella 2004–2005 seuran C-nuorten paras pistemies, maalintekijä ja syöttäjä tehoilla 19+21=40. Kaudella 2006–2007 Kokkala oli TPS:n A-nuorten toiseksi paras maalintekijä ja kolmanneksi paras pistemies tehoilla 16+21=37. Hän edusti kauden aikana myös seuran B-nuoria. Kokkala voitti tehoilla 7+4=11 koko B-nuorten SM-sarjan kevään 2007 pudotuspelien piste- ja maalipörssin tehoilla 7+4=11. Kauden päätteeksi hän voitti SM-hopeaa. Kokkala debytoi myös SM-liigassa, jossa hän sai tililleen kauden ainoaksi jääneen ottelunsa 4. tammikuuta 2007 vieraissa Rauman Lukkoa vastaan. Kokkala merkittiin TPS:n 13. hyökkääjäksi.
Kaudeksi 2007–2008 Kokkala nostettiin TPS:n SM-liigarinkiin. Hän pelasi kuitenkin suurimman osan kaudestaan seuran A-nuorissa, joiden paras pistemies ja maalintekijä Kokkala oli tehoilla 15+13=28. Hän voitti kauden päätteeksi A-nuorten SM-hopeaa. SM-liigassa Kokkala pelasi kauden aikana 22 runkosarjaottelua tehden yhden syöttöpisteen. Kauden 2008–2009 kynnyksellä TPS lainasi hänet tammikuun 2009 loppuun asti kestäneellä sopimuksella Mestis-joukkue Kajaanin Hokkiin. Kokkala pelasi syyskauden aikana Mestistä myös alle 20-vuotiaiden maajoukkueessa. Yhteensä hän pelasi kauden aikana Mestiksessä 28 runkosarjaottelua tehopistein 4+10=14. Lainasopimuksensa päätyttyä Kokkala siirtyi vahvistamaan TPS:n A-nuoria, mutta hän pelasi loppukaudella myös kolme runkosarja- ja yhden playoff-ottelun SM-liigassa. Kokkala teki myös liigauransa avausmaalin, joka syntyi 19. helmikuuta 2009 vieraissa Hämeenlinnan Pallokerhoa vastaan.
Alkusyksyn 2011 Kokkala oli pelaamatta, kunnes hän siirtyi lokakuussa Vaasan Sportiin. Kokkala teki kaudella 2011–2012 runkosarjassa vain 41 ottelussa 14 tehopistettä, mutta hän jakoi tehoilla 4+6=10 kuitenkin koko kevään 2012 pudotuspelien pistepörssin voiton joukkuetoverinsa Markus Piispasen ja Jokipoikien Joona Karevaaran kanssa. Kokkala voitti kauden päätteeksi Mestiksen mestaruuden. Liigakarsinnat päättyivät kuitenkin Tampereen Ilvekselle otteluvoitoin 4–1. Huhtikuussa 2012 Kokkala siirtyi Ilvekseen try-outille hän sai sinne syyskuussa 1+1-vuotisen sopimuksen kaudeksi 2012–2013. Kokkala vakiinnutti paikkansa joukkueen kokoonpanossa ja paransi peliään kauden edetessä. Parhaimmillaan hän oli loppukaudesta Tuomas Tuokkolan tultua Ilveksen päävalmentajaksi. Kokkala oli Ville Korhosen ohella joukkueen ainoa kauden kaikki 60 runkosarja- ja viisi liigakarsintaottelua pelannut pelaaja.
Kaudeksi 2017–2018 Kokkala siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Norjan GET-ligaenin Stavanger Oilersiin.
Kaudeksi 2018–2019 Kokkala palasi vuoden mittaisella sopimuksella TUTO Hockeyn riveihin. Hänet nimettiin joukkueen varakapteeniksi. Kokkala jakoi joukkueen sisäisen piste- ja maalipörssin voiton Niko Ahoniemen kanssa tehoilla 15+18=33. Hänellä oli myös koko Mestiksen paras aloitusprosentti (63%). Kokkala voitti kauden päätteeksi Mestis-pronssia. Hän lopetti pelaajauransa samaan kevääseen.
Maajoukkueura
Kokkala pelasi alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2007 sekä U-18 Junior World Cupissa vuonna 2006. Hän pelasi myös World U-17 Hockey Challengessa vuonna 2016. Yhteensä Kokkala pelasi kolme nuorten ja 18 poikien maaottelua.
D’You Know What I Mean?
D’You Know What I Mean? on brittiläisen rockyhtye Oasiksen kappale ja ensimmäinen single yhtyeen kolmannelta albumilta Be Here Now. Se julkaistiin singlenä 7. heinäkuuta 1997, ja se nousi listaykköseksi yhtyeen kotimaassa Britanniassa sekä Irlannissa, Suomessa, Espanjassa ja Kanadassa. Kappale oli Oasiksen kolmas listaykkönen Britannian singlelistalla, ja se myi Britanniassa platinaa. Kappale oli lisäksi yhtyeen ensimmäinen ja ainoa kappale ykkösenä Suomen virallisella listalla.
Kappale on Noel Gallagherin kirjoittama, ja sen laulaa hänen veljensä Liam Gallagher. Yli seitsemänminuuttinen ”D’You Know What I Mean?” oli ilmestyessään Oasiksen pisin kappale. Sille kuvattiin edellisten singlejen tapaan musiikkivideo, jonka ohjasivat Dominic Hawley ja Nic Goffey. Brittiläinen musiikkilehti NME valitsi lokakuussa 2011 ”D’You Know What I Meanin?” sijalle 77 listallaan, joka sisälsi 150 parasta kappaletta vuosilta 1996–2011.
”D’You Know What I Mean?” sisältyi myös yhtyeen hajoamisen jälkeen julkaistulle Time Flies... 1994–2009 -kokoelma-albumille. Singlen B-puolina julkaistiin kappaleet ”Stay Young”, ”Angel Child” ja coverversio David Bowien kappaleesta ”Heroes”. Näistä ”Stay Young” sisältyi myös vuotta myöhemmin julkaistulle The Masterplan -kokoelmalle.
Sävellys ja kappaleen rakenne
”D’You Know What I Mean?” on sävelletty fis-mollissa, ja sen tahtilaji on 4/4. Kappaleen tempo on 80 iskua minuutissa (BPM), ja sitä voidaan kuvata italian kielen sanalla ”andante”. Kappaleessa kuullaan Oasikselle tyypilliseen tapaan Noel Gallagherin soittamaa soolokitaraa ja Paul Arthursin rytmikitaraa, Paul McGuiganin soittamaa bassoa ja Alan Whiten rumpuja sekä Liam Gallagherin soittamaa tamburiinia. Sähkökitaroissa on käytetty paljon pedaaleilla tuotettua säröefektiä, ja rumpukomppi on samplattu rapyhtye N.W.A:n kappaleesta ”Straight Outta Compton”. Rummuissa kuuluu myös niin sanottu amen break.
”D’You Know What I Mean?” on alkuperäiseltä pituudeltaan seitsemän minuuttia ja 42 sekuntia, ja ilmestyessään se oli yhtyeen kappaleista pisin. Kappale alkaa helikopterin ja morsetuskoodin ääniefekteillä, ja kitarariffi muistuttaa Oasiksen aiempaa singleä ”Wonderwall”. Yli minuutin pituisen intron jälkeen seuraa kolme säkeistöä ja kaksi kertosäettä ja niiden jälkeen Noel Gallagherin esittämä kitarasoolo. Tämän jälkeen kappale siirtyy viimeisen kertosäkeen kautta outroon, jossa on käytetty intron tavoin efektinä muun muassa takaperin nauhoitettua laulua. Takaperin muokatut ääniefektit on tehnyt Mark Coyle.
Kappaleessa laulun esittää Liam Gallagher, jonka ääniala on asteikolla C#4 – F#5. Taustalaulun kappaleessa esittää Noel Gallagher.
Ari Valjakka
Ari Eero Juhani Valjakka (s. 27. toukokuuta 1941 Suonenjoki) on suomalainen toimittaja, Turun Sanomien päätoimittaja vuosina 1990–2006. Hän on toiminut myös Uuden Suomen päätoimittajana 1989–1990, Metalliteollisuuden työnantajaliiton apulaisjohtajana, Wärtsilän henkilöstöjohtajana sekä Suomen Työnantajain tiedotusjohtajana, BBC World Servicen toimittajana 1967–1970 ja Ylen uutisten toimitussihteerinä 1965–1967.
D’You Know What I Mean?
Sävellys ja kappaleen rakenne
Kappaleen rakenne: Radioversiossa muun muassa introa on lyhennetty merkittävästi ja toinen säkeistö on leikattu kokonaan pois. Seitsemän tuuman vinyylijulkaisussa ensimmäiset 17 ja viimeiset 59 sekuntia on leikattu pois.
Julkaisu
thumb|200px|Singlen markkinoinnissa käytetty juliste, johon on merkitty julkaisupäivä 7. heinäkuuta 1997. Kahden edellisen albumin, Definitely Mayben ja (What’s the Story) Morning Gloryn?, suosion vuoksi Oasiksen seuraavaa albumia odotettiin innokkaasti. Levy-yhtiö Creation Records ja hallintayhtiö Ignition olivat hyvin tarkkoja siitä, etteivät tulevan albumin kappaleet pääse vuotamaan ennenaikaisesti. Uuden singlen ”D’You Know What I Meanin?” radiosoitto oli aluksi hyvin rajattua, sillä Ignition määräsi, mitkä radiokanavat saivat soittaa sitä ja kuinka paljon. Singleä markkinoitiin useilla julisteilla, ja kappaleen videota esitettiin paljon muun muassa MTV-musiikkikanavalla.
Kappale julkaistiin singlenä 7. heinäkuuta 1997, noin kuukauden ennen Be Here Now -albumia. Single oli alun perin saatavissa CD-levynä, vinyylinä ja C-kasettina. ”D’You Know What I Mean?” ei sisältynyt vuoden 2006 kokoelmalle Stop the Clocks, mutta oli mukana myöhemmin julkaistulla Time Flies... 1994–2009 -kokoelmalla.
Singlen B-puolet
Seitsemän tuuman vinyylillä ja kasetilla on B-puolena kappale ”Stay Young”. Se on hieman yli viisiminuuttinen, suhteellisen nopeatempoinen Noelin kirjoittama ja Liamin laulama rock-kappale. ”Stay Young” oli ensimmäisiä kappaleita, joita yhtye äänitti Be Here Now -albumin aikoihin. Se sisältyi myös seuraavana vuonna julkaistulle The Masterplan -kokoelmalevylle.
Kahdentoista tuuman vinyylillä on lisäksi toinen B-puoli, Noelin laulama demoversio kappaleesta ”Angel Child”. Se oli yksi neljästätoista kappaleesta, jotka äänitettiin vuonna 1996 Karibialla Mustiquen saarella. CD-julkaisu sisältää edellä mainittujen kappaleiden lisäksi Noel Gallagherin laulaman coverin David Bowien kappaleesta ”Heroes”.
Vuoden 2016 uudelleenjulkaisu
Osana Be Here Now -albumin vuoden 2016 uudelleenjulkaisukampanjaa kappale julkaistiin uudelleen Noel Gallagherin editoimana 22. heinäkuuta 2016. ”D’You Know What I Mean? (NG’s 2016 Rethink)” -niminen remix on muuten samanlainen kuin alkuperäinen, mutta sen äänimaailmaa on kevennetty. Singlejulkaisu sisältää myös yli kaksi minuuttia lyhyemmän radioversion. Kappale julkaistiin muun muassa videopalvelu YouTubessa ja suoratoistopalvelu Spotifyssa.
Musiikkivideo
thumb|300px|Kuvakaappaus musiikkivideosta. Vasemmalta oikealle: etualalla Liam ja Noel Gallagher, taka-alalla Paul McGuigan, Paul Arthurs ja Alan White. thumb|300px|Videolla käytettiin [[Britannian armeijan omistamia Westland Lynx AH.7 -taisteluhelikoptereita.]] Kappaleen musiikkivideo julkaistiin singlen kanssa 7. heinäkuuta 1997. Video alkaa yhtyeen saapuessa helikopterilla post-apokalyptiselle hylätyn talon harmaalle rauniolle, jossa kappale esitetään. Rakennuksen seiniin on kirjoitettu tšekiksi sanat ”do you know what I mean?” (’tajuatko mitä tarkoitan?’) ja ”be here now” (’ole täällä nyt’). Videolla esiintyy myös paljon taisteluhelikoptereita ja yleisönä toimivia avustajia. Videon lopussa yhtyeen jäsenet nousevat takaisin helikopterin kyytiin ja lähtevät pois.
Video julkaistiin 17. elokuuta 2016 remasteroituna HD-versiona YouTubessa. Remasteroitu versio on alkuperäistä lyhyempi, viisi minuuttia ja 44 sekuntia pitkä, mutta sisältää aiemmin julkaisematonta materiaalia. Videon ohjaajat Dom & Nic sanoivat alkuperäisen filmin säilyneen hyväkuntoisena arkistossa, ja he työstivät sitä videon erikoistehosteista vastanneen The Mill -studion kanssa.
Videon tuotanto
Lähde:
Vastaanotto ja kaupallinen menestys
Kappale sai ilmestyessään pääosin myönteisen vastaanoton. Se on saanut Rate Your Music -sivustolla 3,6 pistettä viidestä, jotka perustuvat 478 arvosteluun. The Independent -lehden Andy Gill kehui kappaleen olevan vaikuttava ja lisäsi ”Oasiksen olevan palannut, suurempana ja röyhkeämpänä kuin koskaan.” Yhdysvaltalaisen Rolling Stonen David Fricke kehui arvostelussaan, että kappale on ”seitsemän minuuttia yksinkertaista, keskittynyttä nerokkuutta”.
AllMusic-sivuston Jack Rabid oli kappaletta kohtaan kriittisempi, ja hän antoi sille kaksi ja puoli tähteä viidestä. Hän sanoi sen olevan ”Oasiksen ensimmäinen tylsä single” ja piti Noelin sanoituksia huonoina. Kappaleen pituutta kritisoi myös Diffuser-verkkolehti, jonka mukaan se kuulostaa lähinnä rönsyilevältä versiolta yhtyeen ”Wonderwall”-kappaleesta, ja kommentoi sen säkeistöjen olevan vaikeaselkoisia.
”D’You Know What I Mean?” nousi listaykköseksi Britanniassa, Irlannissa, Suomessa, Espanjassa sekä Kanadassa ja ylsi viiden joukkoon Ruotsissa, Norjassa ja Uudessa-Seelannissa. Single oli Oasiksen ensimmäinen ja ainoa listaykkönen Suomen virallisella listalla. Kotimaassaan Britanniassa se myi yhteensä yli 745 000 kappaletta ja sai platinalevyn. ”D’You Know What I Mean?” oli Britannian singlelistalla yhteensä 25 viikkoa, ja se oli vuoden 1997 loppuun mennessä vuoden 12. myydyin single.