cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Myyrä (animaatiohahmo)
Tausta
Tšekkiläinen Zdeněk Miler teki ensimmäiset animaationsa saksalaismiehityksen vuosina. Sodan jälkeen Miler liittyi kommunistiseen puolueeseen, joka vuonna 1946 oli tšekkoslovakian suosituin puolue. Puolueen jäsenyys oli hyödyksi Milerin uralle ja antoi hänelle tavallista suuremman taiteellisen vapauden. Sosialismin alkuvuosina Miler teki korostetun opettavaisia ja aatteellisia elokuvia, jotka tähtäsivät uuden sosialistisen sukupolven kasvattamiseen. Niihin verrattuna Myyrästä tuli maanläheisempi ja samaistuttavampi hahmo.
Sarjan synty ja varhaisvaiheet
Myyrä-hahmo syntyi tilaustyönä 1956, kun Mileriltä tilattiin vaateteollisuuden toiminnasta kertova lastenelokuva. Aiheeseen heijastuivat Tšekkoslovakian asema Itä-Euroopan koneenrakennuksen edelläkävijänä sekä 1950–1960-lukujen teknologia- ja tulevaisuususko. Samankaltaiset teemat esiintyivät myös itäsaksalaisessa Nukkumatti-sarjassa, joka Myyrää korostuneemmin esitteli uusinta teknologiaa. Tšekin historiasta väitelleen Riikka Palonkorven mukaan ”Myyrästä muodostui kuitenkin Nukkumattia moniulotteisempi ja ajattomampi hahmo”. Disneyn innoittamana Miler päätti tehdä päähenkilöistään eläimiä. Erityisen paljon vaikutusta lienee ollut vuonna 1942 ilmestyneellä Bambilla, joka määritteli eläinanimaation standardit vuosikymmeniksi. Omien sanojensa mukaan Miler keksi Myyrä-hahmon kävelyllä, kun hän kompastui myyrän kasaamaan kumpareeseen.
Sarjan ensimmäinen elokuva Kuinka Myyrä sai housut valmistui 1957, ja se vietiin heti myös länteen. Venetsian elokuvajuhlilla se voitti parhaan alle 7-vuotiaille suunnatun opettavaisen elokuvan palkinnon. Seuraava elokuva, Myyrä ja auto, ilmestyi kuusi vuotta myöhemmin. Uusia elokuvia ilmestyi sen jälkeen säännöllisesti, ja Myyrästä tuli hyvin suosittu sekä itäblokissa että sen ulkopuolella. Ensimmäisessä elokuvassa oli kertojaääni, mutta myöhemmät osat olivat lähes tyystin vailla puhetta ja Myyrä lausui silloin tällöin yksittäisiä sanoja. Päätös oli tuottajien, ei Milerin. Sanattomuus teki ennakkosensuurista tarpeetonta, ja toisaalta eloisa kuvakerronta riitti juonen kuljettamiseen. Koska elokuvissa ei ollut dialogia, niitä oli helppo viedä ulkomaille. Tšekkoslovakiassa Myyrän televisioesityksistä tuli ylisukupolvinen kokemus.
Tšekkoslovakiassa koettiin 1960-luvulla lyhytaikainen vapautuminen, joka päättyi Neuvostoliiton miehitykseen elokuussa 1968. Sensuuri ensin höltyi ja sen jälkeen kiristyi taas. Tämä heijastui Myyrä-elokuvien sisältöön, joka keskittyi yhä enemmän arkipäiväisiin aiheisiin. Yksinomaan vuonna 1969 ilmestyi neljä Myyrä-elokuvaa. Palonkorpi arvioi, että ”Myyrän tavoitteena oli tuottaa turvallisuudentunnetta ja jatkuvuutta epävarmassa tilanteessa”. 1970-luvulla Tšekkoslovakiassa tuotettiin selvästi Myyrää yhteiskunnallisempia ja kriittisempiä lastenelokuvia. Esimerkiksi Rosvo-Rudolfin tekijä Radek Pilar joutui vallanpitäjien silmätikuksi. Milerillä ei tiettävästi ollut vastaavia ongelmia, sillä Myyrä pysyttäytyi politiikan ulkopuolella.
Yhteistuotanto länsisaksalaisen WDR-yhtiön kanssa alkoi 1960–1970-lukujen taitteessa. Länsi-Saksassa ei perinteisesti ollut tehty elokuvia tai televisio-ohjelmia lapsille, joten tyhjiötä täyttämään haluttiin ulkomaista osaamista. Päätökselle oli myös taloudellinen peruste, sillä Tšekkoslovakian palkkataso oli länsimaita alhaisempi.
Myyrän kansainvälinen suosio toi arvovaltaa ja rahaa sekä Milerille että Tšekkoslovakian valtiolle. Vaikka Miler lopetti kommunistipuolueen jäsenmaksujen maksamisen ja menetti jäsenyytensä 1970-luvulla, hänen työskentelyynsä ei puututtu.
Reaalisosialismin jälkeen
Reaalisosialismin päätyttyä 1989 valtion tuki taiteelle väheni, eikä markkinataloudessa ollut animaatioelokuville entisen veroista kysyntää. Käsin tehty animaatio pitkälti korvautui tietokoneanimaatiolla. Tšekkoslovakian piirroselokuvateollisuus, joka aiemmin oli ollut Disneyn tärkein kansainvälinen haastaja, taantui. Tšekkiläisistä piirroshahmoista ainoana Myyrä kykeni säilyttämään asemansa. Japanissa ja monissa Euroopan maissa hahmon suosio jopa kasvoi.
Sosialismin lakkauttamisen myötä Myyrä-oheistuotteista tuli rahakasta liiketoimintaa, ja Prahassa niitä myydään turisteille matkamuistoiksi. Vuonna 2012 uutisoitiin, että Apple alkaa valmistaa ja myydä Myyrä-oheistuotteita Yhdysvalloissa. Disneyn hallitsevan aseman vuoksi Myyrä ei kuitenkaan ole saanut merkittävää jalansijaa Yhdysvaltain markkinoilla.
Milerin viimeinen Myyrä-elokuva valmistui 2002. Miler kuoli marraskuussa 2011, jolloin perikunta alkoi riidellä Myyrän oikeuksista. Milerin tyttärentytär sopi kiinalaisen CCTV-kanavan kanssa uusien Myyrä-jaksojen tuottamisesta. Tšekkiläis-kiinalainen yhteistuotanto ”Myyrä ja panda” sai Tšekissä ristiriitaisen vastaanoton, sillä alkuperäisten elokuvien ihailijoiden mielestä se oli kehno ja politisoitunut. Vuosikausia jatkunut oikeuskiista päättyi 2019, kun Prahan korkein oikeus päätti, ettei Milerin tyttärentyttärellä ollut oikeutta lisenssiin.
Kunnianosoituksia
Riikka Palonkorven mukaan Myyrä on osoitus siitä, etteivät innovatiiviset tuotteet kylmän sodan vuosina siirtyneet pelkästään lännestä itään vaan myös päinvastaiseen suuntaan. Milerin lyhytelokuvat voittivat 1950-luvun lopulta alkaen useita kansainvälisiä elokuvapalkintoja. Suosituin Myyrä on Tšekissä, Suomessa ja Saksassa, ja hahmosta on tullut tšekkiläisen animaatioteollisuuden symboli sekä kotimaassa että muualla. Todellisuudessa Myyrä-elokuvat muodostavat vain pienen osan kaikista tšekkiläisistä animaatioista.
Vuonna 2011 yhdysvaltalainen astronautti Andrew J. Feustel otti Myyrä-pehmolelun STS-134-avaruuslennolle. Hän oli kuullut hahmosta tšekkitaustaiselta vaimoltaan. Feustelin tavoitteena oli lisätä lasten kiinnostusta tieteeseen ja avaruuteen. Nasan tiukkojen turvallisuusvaatimusten vuoksi lelua piti muokata ja testata, ennen kuin se hyväksyttiin lennolle. Kuultuaan Feustelin suunnitelmista Miler lähetti hänelle postikortin ja Myyrä ja raketti -kirjan.
Prahassa järjestettiin yleisurheilun sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailut vuonna 2015. Myyrä toimi kisojen maskottina.
Myyrä
Tarinoiden päähenkilö on Myyrä-niminen maamyyrä eli kontiainen. Lähes sokeasta esikuvastaan poiketen piirroselokuvien Myyrällä on isot silmät. Se on luonteeltaan kiltti, utelias ja kekseliäs. Sillä on paljon ystäviä, mutta se on ajattelussaan ja toimissaan itsenäinen. Myyrä nauraa ja itkee mutta puhuu vain yksittäisiä sanoja. Hahmon ääninäyttelijöinä toimivat Milerin tyttäret. Yleisin repliikki on tšekinkielinen tervehdys ”ahoj”. Tunnetiloja korostetaan sanattomilla huudahduksilla sekä musiikilla, joka sävellettiin varta vasten Myyrä-animaatioita varten ja suunniteltiin tukemaan tarinaa.
Milerin mukaan Myyrä oli idealisoitu omakuva: hahmo, jolla on paljon suuria suunnitelmia, mutta joka ei koskaan täysin onnistu. Se ei elokuvien mittaan aikuistu vaan pysyy aina pikkupoikana. Myyrä ei perusta perhettä, sillä Milerin mukaan tämä mutkistaisi fiktion maailmaa tarpeettomasti. Jos Myyrällä olisi vaimo, elokuvissa täytyisi käsitellä perheriitoja. Myyrällä on kuitenkin tyttöystävä, Hiiri, ”sillä miehellä pitää olla puoliso”.
Teemat
Myyrä-elokuvien keskeisin kohdeyleisö ovat pienet lapset. Elokuvissa on hyvin vähän dialogia, ja kerronta tapahtuu lähinnä kuvallisesti. Milerin varhaisemmista töistä poiketen Myyrän seikkailut eivät ole avoimen yhteiskunnallisia, vaan ne pyrkivät kuvaamaan realistisesti lasten jokapäiväistä kokemusmaailmaa. Toistuvia aiheita ovat yhteistyön merkitys sekä erilaiset arjen ongelmat ja riidat, joihin Myyrä etsii ja löytää ratkaisun. Toisinaan Myyrä joutuu reflektoimaan omia virheitään ja selviytymään surun ja häpeän kaltaisista tunteista, joten lapset voivat elokuvien kautta oppia erilaisten tunteiden tunnistamista ja niiden kanssa pärjäämistä. Alkupään elokuvissa Myyrä tutustuu teknologiaan ja uusiin keksintöihin: vaatteiden valmistukseen, autoihin ja avaruusraketteihin. Myöhemmissä elokuvissa aiheet ovat arkisempia, ja Myyrä esimerkiksi käy eläintarhassa ja katselee televisiota.
Tšekkiläinen elokuvalehti kirjoitti 1980-luvun lopulla, että Myyrä-elokuvien tärkeimmät teemat ovat maailmaan tutustuminen, ystävien löytäminen, luonnonsuojelu ja huumori. Yhteiskunnallisia teemoja on Myyrässä melko vähän, eikä elokuvilla ole johdonmukaista agendaa. Myyrä ei puolusta eikä arvostele sosialismia. Toisaalta Miler korosti, että jopa pikkulasten elokuvien on oltava ajankohtaisia, ja niissä tulee käsitellä tärkeitä aiheita. Myyrä-elokuvissa ajankohtaisuus näkyy ennen muuta uuden teknologian esittelyssä. Tšekkiläisen animaattorin Eduard Hofmanin mukaan Myyrä tarkkailee maailmaa lapsen silmin, mutta sarja painottaa myös sitä, miten asiat valmistetaan. Reaalisosialismin romahdettua keskeiseksi aiheeksi nousivat erilaiset perustarpeet.
Myyrä kaupungissa (1982) ja Myyrä ja uni (1984) ovat Myyrä-elokuviksi kantaa ottavia. Ensin mainitussa Myyrän ja sen ystävien kotimetsä tuhotaan uuden kaupungin tieltä. Lisäksi elokuvassa kuvataan ihmisten riippuvuutta epäluotettavasta teknologiasta. Myös Myyrä ja uni käsittelee teknologisen yhteiskunnan varjopuolia. Sarjalle epätyypillisesti unitarinassa on voimakkaita fantasiaelementtejä.
Palonkorven mukaan Myyrän teemat ”ovat suuressa määrin yleismaailmallisia. Ne eivät ole sidottuja kulttuuriin, paikkaan eivätkä merkittävästi edes aikaan. Tässä näkyy myös yksi merkittävistä eroista Myyrä-animaatioiden ja Disneyn tuotannon välillä. Siinä missä tšekkoslovakialainen Myyrä keskittyi tunteisiin, Disney korosti eeppistä kertomusta, hyvän ja pahan kohtaamista. Myyrässä erityisen pahantahoiset hahmot puuttuvat. Kyseessä on korkeintaan ajattelemattomuus ja virheetkin ovat inhimillisiä.”
Luettelo Myyrä-animaatioista
Kaksi ensimmäistä Myyrä-animaatiota ovat 10–15 minuutin mittaisia lyhytanimaatioita. Vuosina 1966–1975 ja 1995–2002 tehdyt ovat pääasiassa viidestä kahdeksaan minuutin mittaisia. Vuosina 1982–1994 tehdyt lyhytelokuvat ovat pitempiä, noin puolen tunnin pituisia.
Myyrä-animaatiot Suomessa
pienois|pysty|Kuva myyrästä ja sateenvarjosta VR:n junavaunun kyljessä. Suomessa Myyrä-animaatioita on näytetty televisiossa 1970-luvulta eteenpäin. Ensimmäisen kerran Myyrää esitettiin Yle TV2:n ruotsinkielisissä lastenohjelmissa syksyllä 1974. FST näytti uusia jaksoja vuosina 1976 ja 1979. Uusintoja näytettiin vuosina 1979–1982 ja 1988. Suomenkielisenä sarjan näytti Yle TV1 kesällä 1975. Se uusittiin vuosina 1979–1980 ja Veturi-ohjelmassa vuosina 1999–2001.
Myyrä-tarinoita julkaistiin ensimmäisen kerran VHS-kasettina vuonna 1986 ja sitten 1990–2000-luvuilla. DVD-levyinä Myyrä ilmestyi 2000-luvulta lähtien. Myyrä-animaatioiden pituus vaihtelee, ja animaatiojulkaisut voivat sisältää joko pari tarinaa tai useita lyhyitä kertomuksia. Samoja tarinoita on useilla erinimisillä julkaisuilla ja VHS-kaseteilla ilmestyneitä tarinoita on julkaistu uudelleen DVD-muodossa.
Myyrä-kuvakirjat
Myyrä-tarinoita on julkaissut lukuisina kuvakirjoina Suomessa Kustannusyhtiö Tammi. Kirjat on kuvittanut ja osin myös kirjoittanut Zdeněk Miler, tarinoita ovat kirjoittanet myös Hana Doskocilová sekä Eduard Petiska. Kertomukset ovat pitkälti sovituksia Myyrä-animaatioista. Osa tarinoista on julkaistu sekä itsenäisenä kirjana että osana teosta, jossa on monta Myyrä-tarinaa. Kirjoista ensimmäinen ilmestyi Suomessa vuonna 1959 ja niistä on otettu useita painoksia. Eniten julkaisuja ja painoksia on tuotettu 2000-luvulla.
Suomessa julkaistut Myyrä-kuvakirjat
(Lihavoituna teoksen ensimmäinen julkaisuvuosi. Lihavoituna ja kursivoituna ensimmäinen julkaisuvuosi alkuperäisestä poikkeavalla nimellä tai itsenäisenä julkaisuna.)
Gerhard Wendt
Gerhard Martin Harry Wendt (21. marraskuuta 1934 Helsinki – 11. tammikuuta 2010 Turku) oli Kone Oyj:n pitkäaikainen johtaja ja hallituksen jäsen.
Wendt oli koulutukseltaan ydinfyysikko. Väiteltyään tohtoriksi Helsingin yliopistosta Wendt siirtyi vuodeksi tutkijaksi Yhdysvaltoihin Wisconsinin yliopistoon ja toimi apulaisprofessorina Western Michigan -yliopistossa. Hän palasi Suomeen 1965, jolloin hän oli ensin Fiskarsin ja sitten Rosenlewin palveluksessa, kunnes siirtyi 1970 yrityssuunnittelujohtajaksi Koneeseen. Hän oli Koneen nosto- ja siirtolaiteryhmän johtaja 1972–1988, sitten Koneen toimitusjohtaja vuodet 1989–1994 ja yrityksen hallituksen jäsen 1979–2006. Samanaikaisesti hän oli jäsenenä useiden suurten yritysten hallituksissa ja hallituksen puheenjohtajana Helvar Mercassa, Instrumentariumissa ja Outokummussa.
Wendtin puoliso oli Kristine Wendt.
22. tammikuuta
22. tammikuuta on gregoriaanisen kalenterin mukaan vuoden 22. päivä. Vuodesta on jäljellä 343 päivää (karkausvuonna 344).
Kuolleita
Katso myös: kalenteri ~ 21. tammikuuta, 23. tammikuuta
Kiusaus (vuoden 1927 elokuva)
Kiusaus on vuonna 1927 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen mykkä draamaelokuva, jonka on ohjannut Victor Fleming. Pääosan esittäjä Emil Jannings voitti roolistaan parhaan miespääosan Oscar-palkinnon. Elokuvaa pidetään kadonneena ja siitä on jäljellä vain noin viiden minuutin pituinen pätkä.
Olavi Merimaa
Henrik Olavi Merimaa (26. syyskuuta 1908 – 3. kesäkuuta 1970) oli suomalainen juristi, joka toimi oikeusministerinä Lehdon virkamieshallituksessa vuosina 1963–1964. Hän oli kotoisin Vaasasta.
Jetfire
Jetfire on Transformers -universumissa esiintyvä Autobotti. Hasbron luoma hahmo esiintyi ensimmäisen kerran vuonna 1984 The Transformers -animaatiosarjassa.
The Transformers
Televisiosarjassa Jetfirea kutsuttiin nimellä "Skyfire". Skyfire oli ennen sodan alkua Starscreamin hyvä ystävä. Skyfire teki pakkolaskun Pohjoisnavalle vuosia ennen kuin Autobotit ja Decepticonit tekivät pakkolaskun Maahan. Sitten Megatron ja Decepticonit löysivät hänet. Skyfire kääntyi Autobotiksi, koska piti Decepticonien touhuja liian julmana sillä kun Decepticonit ottivan osan Autoboteista vangiksi käski Starscream Skyfirea teloittamaan nämä, mutta Skyfire kieltäytyy vedoten siihen ettei hän ollut soturi vaan tiedemies ja siihen etteivät he olleet tehneet mitään pahaa jolloin Starscream suttuu ja ampuu Skyfirea ja Autobotteja, jotka paljastuvat Houndin tekemiksi hologrammeiksi. Autobotit päättävät auttaa Skyfirea, kun tämä ei suostunut tottelemaan Starscreamia, Ratchet ja Wheeljack saavat Skyfiren kuntoon ja tämä vaihtaa puolta Decepticonista Autobotiksi jolloin hän laitaa vastaan Megatronille ja ilmataistelun aikana Starscreamia vastaan he törmäävät jolloin Starscream tekee pakkolaskun joutuen uudestaan jään vangiksi.
Jonkin ajan kuluttua Autobottien ja Decepticonien käydessä taistelua Perussa, Wheeljack ja Sideswipe menivät Pohjoisnavalle pelastamaan ja korjaamaan Skyfiren saadakseen tämän avun Decepticonien uuden energiantuotantoaseen tuhoamiseksi.
Unicron-trilogia
Transformers: Armadassa, Transformers: Energonissa ja Transformers: Cybertronissa Jetfire on Autobottien varajohtaja. Armadassa hänellä on myös kyky yhdistyä Optimus Primen kanssa ja niin he voivat muodostaa mahtavan soturin nimeltä Jet Optimus.
Transformers: Animated
Transformers: Animatedissa Jetfire on nuori Eliittivartioston soturi, joka on kaksoisveljensä, Jetstormin, ohella yksi ensimmäisistä lentävistä Autoboteista. He toimivat Sentinel Primen ja Jazzin alaisuudessa. Hän ja Jetstorm kykenevät myös yhdistymään mahtavaksi taistelijaksi nimeltä Safeguard. Jetfire käyttää asenaan tulta. Jetfiren äänenä kuullaan Tom Kenny.
Transformers: Kaatuneiden kosto
thumb|left|Jetfire elokuvassa [[Transformers: Kaatuneiden kosto]] Transformers: Kaatuneiden kostossa Jetfire oli yksi Etsijöistä, ikivanhoista transformereista, jotka ovat jo vuosituhansien ajan Fallenin käskystä etsineet Primejen Hautaa ja Johtajuuden Matrixia. Mutta Jetfire kääntyi Autobottien puolelle, koska piti Decepticonien toimintaa liian väkivaltaisena. Heti valittuaan muuntautumismuodoksi SR-71 Blackbirdin, hän vaipui koomaan energonin puutteensa vuoksi, minkä jälkeen hänet toimitettiin Ilmailu- ja avaruusmuseoon, missä Sam Witwicky herätti hänet Allsparkin palasella. Jetfire vei hänet ja hänen ystävänsä avaruussillan läpi Egyptiin ja kertoi kaiken mitä tiesi. Jetfire kuoli, kun hän repi kipinänsä irti voidakseen luovuttaa osansa Ratchetin ja Joltin käsiin, jotka rakensivat niistä lisäpäivitykset Optimukselle.
Jetfire sijoittui kolmanneksi USA Todayn järjestämässä äänestyksessä, jossa fanit saivat äänestää, että minkä hahmon he haluaisivat esiintyvän elokuvassa. Toisen sijan jakoivat Devastator ja Grimlock näiden saatua yhtä monta ääntä.
Transformers: Revenge of the Fallen -videopeli
Jetfire on saatavilla pelihahmoksi Transformers: Revenge of the Fallen -pelin Xbox 360- ja PlayStation 3-versioille erään lisäsisällön kautta. Mutta vain moninpelitilaan. Jetfire käyttää aseinaan muinaista Cybertronilaista pistoolia ja energonaaltokanuunaa. Erikoiskykynä hänellä on tutkaskanneri, joka paljastaa tutkan avulla väliaikaisesti kaikki lähistöllä olevat viholliset.
The Corrs
Jäsenet
Andrea Corr (s. 1974)
Jim Corr (s. 1964)
Sharon Corr (s. 1970)
Caroline Corr (s. 1973)
Musiikki ja imago
The Corrs yhdistää musiikissaan perinteisen irlantilaisen kansanmusiikin saumattomasti tuotettuun, rytmikeskeiseen ja melodiseen popmusiikkiin sekä akustiset soitinnukset elektronisiin. Kappaleiden rakenne noudattaa popille ominaista kaavaa: yksi ominaispiirre on usein mollivoittoisen ja melankolisen A-osan kontrasti esteettömän iloiseen kertosäkeeseen nähden. Yhtye kirjoittaa pääasiassa itse kappaleensa, mutta heidän taustallaan on useita tuottajia ja miksaajia, jotka viimeistelevät tuotokset.
The Corrs on tehnyt useita hiteiksi päätyneitä kappaleita, kuten Runaway, Only When I Sleep, Dreams, What Can I Do, Breathless ja Summer Sunshine. Yhtyeen kappaleet ovat radioystävällisiä ja hakevat sitä kautta suuren yleisön suosiota. Toistaiseksi yhtye ei ole saanut suosiota Yhdysvalloissa lukuisista yrityksistä huolimatta johtuen ehkä musiikin sijoittumisesta perinteiseen kevyeen popmusiikkiin.
Yhtye on pyrkinyt luomaan itselleen nuhteettoman ja tyylikkään imagon. Jäsenet esiintyvät julkisuudessa muodikkaissa vaatteissa ja heidän ulkonäkönsä on huoliteltu. Tämä on aiheuttanut myös jonkin verran kritiikkiä Corrsin sisarusten jonkinlaisesta elitistisyydestä tai ylemmyydentunnosta.
Historia
Corrin sisarukset syntyivät Dundalkissa Irlannissa, ja heidän vanhempansa olivat Gerry ja Jean Corr, molemmat itsekin muusikoita. Sisarukset olivat jo jonkin aikaa esiintyneet yhdessä, kun he muodostivat yhtyeen osallistuakseen vuonna 1991 julkaistun The Commitments -elokuvan koekuvauksiin. He saivat elokuvasta pienet roolit muusikoina, ja Andrea sai lisäksi puheroolin päähenkilön siskona.
Manageri John Hughes huomasi yhtyeen elokuvan koehaastatteluissa, ja he saivat pian levytyssopimuksen. Heidän ensimmäinen albuminsa, Forgiven, Not Forgotten, ilmestyi alkuvuonna 1996. Pääasiassa akustinen levy sisältää irlantilaisvaikutteisia popkappaleita ja perinteisiä irlantilaisia instrumentaalikappaleita. Se oli menestys Euroopassa ja varsinkin Australiassa, ja sen ensimmäinen julkaistu single Runaway on yksi yhtyeen suosituimmista kappaleista.
Seuraavana vuonna yhtye julkaisi toisen albuminsa Talk On Corners. Siinä yhtye on edennyt musiikillisesti popmaisempaan suuntaan säilyttäen yhä perinteiset elementit. Albumi myi 8 miljoonaa kappaletta maailmanlaajuisesti, mutta yhtye ei edelleenkään onnistunut saavuttamaan suosiota Yhdysvalloissa.
Vuonna 1999 julkaistulla The Corrs Unplugged -levyllä on kahdelta edelliseltä levyltä valikoituja kappaleita sekä uusia kappaleita, kuten Radio ja At Your Side. Ne on esitetty MTV Unplugged -sarjan mukaisesti livenä studiossa yleisön edessä orkesterin säestämänä. Levyllä korostuu sisarusten kiintymys akustiseen musiikkiin ja heidän taitonsa esittää sitä.
Vuonna 2000 ilmestynyt In Blue merkitsi yhtyeen tyylissä selvää muutosta elektronisempaan suuntaan. Sharonin elektroninen viulu tuo yhä musiikkiin irlantilaiselementin. Musiikki on hengeltään aiempaa melankolisempaa (in blue = 'alakuloisesti'), ja se on hiottu aiempaa tyylikkäämmän kuuloiseksi. Albumi tuotti menestyneen hitin Breathless, ja vaikka levyä pidetäänkin onnistuneena, se ei enää yltänyt Talk On Cornersin suosioon.
Yhtye julkaisi vuonna 2001 kokoelman The Best Of The Corrs. Sen jälkeen kului kolme vuotta ennen seuraavan studiolevyn ilmestymistä, tosin vuonna 2002 julkaistiin lähinnä Yhdysvaltain markkinoille suunnattu livealbumi Live In Dublin, jolla on uusia kappaleita, covereita ja edellisten albumien materiaalia ja jolla esiintyy lukuisia kuuluisia vieraita, kuten U2:n Bono ja Rolling Stonesin Keith Richards. Borrowed Heaven (2004) on tyyliltään edellisten levyjen välimaastossa, ja vaihtelevista arvosteluista huolimatta se on kyennyt ylläpitämään yhtyeen suosiota. Perinteistä irlantilaista kansanmusiikkia sisältävällä levyllä Home (2005) yhtye palasi juurilleen; monet kappaleet ovat peräisin sisarusten äidin laulukirjasta.
Urpo Korhonen
Urpo Pentti Korhonen (8. helmikuuta 1923 Rautalampi – 10. elokuuta 2009 Lahti ) oli suomalainen maastohiihdon olympiavoittaja ja sotakirjailija. Korhonen oli myös kansallisen tason kestävyysjuoksija.
Oslon talviolympialaisissa 1952 Korhonen joutui karsimaan paikastaan viestijoukkueessa. Karsintahiihdossa hän voitti Veini Kontisen kahdella sekunnilla ja pääsi hiihtämään viestin kolmannen osuuden. Vaikka Suomi voitti viestistä kultaa, suoritus jäi Korhosen uran ainoaksi arvokilvaksi.
Korhonen voitti 1951 ylivoimaisesti Bodenin kisojen 18 kilometrin kilpailun.
Ammatiltaan Korhonen oli metsätyönjohtaja ja koulutukseltaan metsäteknikko. Vuonna 2001 hän sai opetusministeriön Pro Urheilu -tunnustuspalkinnon.
Urpo Korhosen isä oli kirjailija ja toimittaja Veikko Matias Korhonen (1888–1942)
Rita Varonen
Varoselle on myönnetty Suomen Kulttuurirahaston Harald Andersén -palkinto suomalaisen kuorokulttuurin ansiokkaasta kehittämisestä vuonna 1996. Hän on saavuttanut toisen palkinnon kansainvälisessä Mariele Ventre -kuoronjohtajakilpailussa Italiassav. 2001. Suomen Kuoronjohtajayhdistys ry. on valinnut hänet Vuoden kuoronjohtajaksi 2004. Keväällä 2009 Varonen sai parhaan kuoronjohtajan palkinnon sekä Slovakia Cantat -festivaaleilla että akateemisten kuorojen festivaaleilla Banská Bystricassa Slovakiassa. Vuonna 2012 Sulasol myönsi Varoselle Klemetti-palkinnon hänen kuorojen ja kuorolaulun parissa tekemänsä tuloksekkaan työn johdosta.
Hän toimi Suomen Naiskuoroliiton taiteellisena  johtajana v. 2007-2015. Hän johti silloin Naiskuoro Louhea.
Nick Seeler
Nick Seeler (s. 3. kesäkuuta 1993) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, joka pelaa NHL-joukkue Phiadelphia Flyersin riveissä.
Minnesota Wild varasi Seelerin vuonna 2011, ja hän teki NHL-debyyttinsä helmikuussa 2018. Aiemmin Seeler pelasi University of Nebraska Omahan ja Minnesotan yliopiston joukkeissa sekä Iowa Wildissa.
Helmikuussa 2020 Seeler siirtyi waiwers-listan kautta Chicago Blackhawksiin.
Jorge Juan (1876)
Jorge Juan oli Espanjan laivaston Jorge Juan -luokan sluuppi.
Valmistus
Alus tilattiin La Seyneltä Ranskasta. Alus laskettiin vesille vuonna 1876.
Palvelus
Espanjan–Yhdysvaltain sodassa Jorge Juan oli 1898 Kuubassa. Alus oli varhain aamulla 21. heinäkuuta ankkurissa Nipenlahdella, kun Yhdysvaltain laivaston aseistetut jahti USS Wasp ja hinaaja USS Leyden matkasivat kohti Port Nipeä ottaakseen alueen valvontaansa. Waspin miehistö havaitsi ankkurissa olleen espanjalaisaluksen noin neljän mailin päässä. Wasp ampui muutamia laukauksia lahden suulla olleeseen viestiasemaan, minkä jälkeen jatkoi matkaansa kohti Jorge Juania. Espanjalaisalus avasi kello 12.44 tulen äärietäisyydeltä, mihin Wasp vastasi. Leyden, jota seurasi tykkiveneet USS Annapolis ja USS Topeka, liittyi taisteluun. Etäisyyden supistuessa yhdysvaltalaisalusten tuli tarkemmaksi ja lopulta kaikki neljä alusta saivat tulensa osumaan kohteeseen. Lopulta kello 13.12 Jorge Juanin lippu laskettiin, jolloin yhdysvaltalaisalukset lopettivat tulen ja seurasivat Jorge Juanin uppoamista kello 13.42.
Peittaus
Peittaus on ruostumattoman teräksen pintakäsittelyssä käytettävä työmenetelmä. Peittaamista käytetään etenkin hitsaamisen aiheuttaman vähäkromisen oksidikerroksen poistoon, jolloin ruostumattoman teräksen pintaominaisuudet palautuvat. Peittausaine koostuu pääasiassa typpi- ja fluorivetyhapoista.
Jyväskylän ammattikorkeakoulu
pienoiskuva|Jyväskylän ammattikorkeakoulun pääkampus Rajakadulla thumb|Jyväskylän ammattikorkeakoulun Lutakon kampus (ent.JAMK:in Dynamon kampus) Jyväskylän ammattikorkeakoulu (lyhenne JAMK, engl. JAMK University of Applied Sciences ) on vuonna 1994 perustettu korkeakoulu, jossa opiskelee noin 8 500 opiskelijaa ja henkilöstöä on 900. JAMKissa annetaan korkeakoulututkintoon johtavaa koulutusta, avoimia ammattikorkeakouluopintoja, täydennyskoulutusta ja ammatillista opettajakoulutusta. pienoiskuva|Suomalainen musiikkikampus PitkäkadullaAmmattikorkeakoulututkinto on laajuudeltaan 210–270 opintopistettä ja kestää 3,5–4,5 vuotta. Jyväskylän ammattikorkeakoulussa on mahdollisuus suorittaa myös ylempi korkeakoulututkinto. YAMK-tutkinto on laajuudeltaan 60 - 90 opintopistettä ja sen suorittaminen kestää yleensä 1 - 3 vuotta. Hakukelpoisuuden saa kun on suorittanut soveltuvan ammattikorkeakoulututkinnon / muun soveltuvan korkeakoulututkinnon ja valmistumisen jälkeen on hankittu vähintään kahden vuoden työkokemus alalta. JAMK hyväksyy aiemman opistoasteen tai ammatillisen korkea-asteen tutkinnon jälkeen hankitun työkokemuksen. YAMK-tutkinnot on suunnattu aikuisille.
Jyväskylän ammattikorkeakoulun vahvuusaloja ovat automaatio ja robotiikka, biotalous, uudistuva oppiminen, matkailu, monialainen kuntoutus sekä sovellettu kyberturvallisuus.
Oppilaitoksen omistaa Jyväskylän Ammattikorkeakoulu Oy, jonka omistajia puolestaan ovat Jyväskylän kaupunki, Äänekosken ammatillisen koulutuksen kuntayhtymä ja Jämsän kaupunki.
Monialaiseen ammattikorkeakouluun kuuluu useita koulutusta tuottavia yksikköitä: ICT-ala, kulttuuriala, liiketalouden ala, luonnonvara-ala, matkailu- ja ravitsemisala, sosiaali- ja terveysala ja tekniikan ala. Ammatillisesta opettajakorkeakoulusta voi valmistua ammatilliseksi opettajaksi, erityisopettajaksi tai opinto-ohjaajaksi.
Jyväskylän ammattikorkeakoulun hallitus on hyväksynyt Jyväskylän ammattikorkeakoulun ja Liikunnan ja kansanterveyden edistämissäätiön (Likesin) yhdistymisen Jyväskylän ammattikorkeakouluun vuoden 2022 alussa kesäkuun 14. päivä 2021 pidetyssä kokouksessa. Likesin henkilöstö siirtyy JAMK:in hyvinvointiyksikön henkilöstöksi.
Jyväskylän ammattikorkeakoulu järjestää rakennusmestarikoulutusta yhteistyössä Seinäjoen ammattikorkeakoulun kanssa sekä röntgenhoitajakoulutusta yhteistyössä Tampereen ammattikorkeakoulun kanssa.
Kampukset
Pääkampus sijaitsee Rajakadulla, Lutakossa sijaitsee Lutakon kampus sekä Pitkäkadulla toimii Suomalainen musiikkikampus. Se on Jyväskylän yliopiston, Jyväskylän ammattikorkeakoulun ja Jyväskylän koulutuskuntayhtymä Gradian muodostama musiikkikoulutuksen ja -tutkimuksen osaamiskeskittymä. JAMKilla on toimipaikka myös Saarijärven Tarvaalassa, missä sijaitsee Biotalousinstituutti.
Koulutusalat
JAMK järjestää koulutusta seitsemällä koulutusalalla.
Kokonaan englanninkielisiä ohjelmia ovat Degree Programme in Tourism Management, Degree Programme in International Business, Purchasing and Logistics Engineering ja Degree Programme in Nursing. Yhteishaun suositumpia JAMK:n koulutusohjelmia ovat olleet liiketalouden-, logistiikan insinööri- , kätilö-  ja toimintaterapeuttikoulutus.
Opiskelijakunta
Jyväskylän ammattikorkeakoulun opiskelijoiden edunvalvonnasta ja yhteisestä toiminnasta vastaavana opiskelijakuntana toimii Jyväskylän ammattikorkeakoulun opiskelijakunta JAMKO.
Jõgeva (kunta)
Jõgeva oli kunta Jõgevamaan maakunnassa, Virossa. Sen asukasluku oli 5 223 (2010), pinta-ala 458,80 neliökilometriä ja asukastiheys 11,4 asukasta neliökilometrillä.
Vuoden 2017 kuntauudistuksessa yhdistämällä Jõgevan kunta, Jõgevan kaupunki, Palamusen ja Torman kunnat sekä osa Pajusin ja Puurmanin kunnista uudeksi Jõgevan kunnaksi.
Kylät
Jõgevassa oli 37 kylää: Alavere, Ellakvere, Endla, Kaera, Kassinurme, Kaude, Kivijärve, Kurista, Kõola, Kärde, Laiusevälja, Lemuvere, Liivoja, Lõpe, Mooritsa, Mõisamaa, Paduvere, Painküla, Pakaste, Palupere, Patjala, Pedja, Raaduvere, Rohe, Selli, Soomevere, Teilma, Tooma, Vaimastvere, Vana-Jõgeva, Vilina, Viruvere, Võduvere, Võikvere, Vägeva, Väljaotsa ja Õuna.
Väestö
Kunnan asukasluvun kehitys:
Vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan Jõgevan kunnassa oli 4 315 asukasta, joista 4 155 (96,3 %) oli virolaisia, 99 (2,3 %) venäläisiä ja 60 (1,4 %) muita kansallisuuksia.
Emma Forsayth
pienoiskuva|pysty|Emma Forsayth vuonna 1896. Emma Forsayth, syntyjään Emma Coe, (26. syyskuuta 1850 Apia – 1913 Monaco) oli laajan kauppaimperiumin johtaja Melanesiassa 1800-luvun lopulla.
1880-luvulla vain muutama valkoihoinen kävi kauppaa Melanesiassa. Eurooppalaiset alkoivat kuitenkin perustaa sinne plantaaseja ja värvätä niissä tarvittavaa työvoimaa ja orjia. Emma Forsaythin isä oli amerikkalainen merimies Jonas Coe, joka karkasi laivasta vuonna 1838 jäädäkseen Samoaan. Paikallisten naisten kanssa tekemistään lapsista isä huolehti tarkasti, ja esimerkiksi Emma lähetettiin kouluun San Franciscoon. Sieltä palattuaan Emma meni 19-vuotiaana naimisiin nuoren skotin James Forsaythin kanssa.
Emma Forsayth työskenteli aluksi Samoalla saksalaisen Godeffroyn kauppayrityksen palveluksessa, mutta vuonna 1880 hän perusti oman kauppayrityksen, joka toimi samalla tavalla kuin Godeffroy. Tarkoituksena oli ostaa viljavaa maata ja perustaa plantaaseja kookospähkinöiden, puuvillan, kaakaon ja hirssin tuottamiseksi. Vuonna 1884 koko Samoan saaristo joutui Saksan keisarikunnan haltuun nimellä Saksan Uusi-Guinea, mutta Forsayth säilytti omistuksensa Yhdysvaltojen kansalaisuutensa ansiosta. Lopulta hän meni naimisiin saksalaisen upseerin Karl Paul Kolben kanssa säilyttääkseen toimintavapautensa ja omaisuutensa. Vuonna 1909 hän myi yrityksensä eräälle saksalaiselle ostajalle kolmen ja puolen miljoonan Saksan markan hinnasta.
Tatra T813
Tatra T813 oli tšekkoslovakialaisen Tatran valmistama raskas kuorma-auto. Se suunniteltiin seuraajaksi T141-mallille.
Moottori
thumb|190px|left|T813:n moottori, V12-diesel. Voimanlähteenä autossa oli nelitahtinen, ilmajäähdytteinen V12-dieselmoottori mallinimeltään T930. Se oli kehitetty T138-mallissa käytetyn, Julius Mackerlen suunnitteleman V8-moottorin pohjalta kahdella sylinteriparilla jatkamalla. Jäähdytyspuhallin sijaitsi sylinteririvien välissä ja se sai voimansa kampiakselilta hammaspyöräparin välityksellä. Puhaltimessa oli nestemäinen termostaattikytkin, joka sääti puhaltimen kierrosnopeutta moottorin lämpötilan mukaan.
Moottori oli varustettu kahdella 4,4 kW tehoisella käynnistysmoottorilla. Ratkaisu paransi kylmäkäynnistysominaisuuksia ja toimintavarmuutta.
Alusta ja voimansiirto
Kantavana rakenteena oli Tatralle tuttuun tapaan keskusputkirunko. Rungon modulaarisuus mahdollisti useita eri akselivälivaihtoehtoja. Jokaisella akselilla oli heilurityyppinen erillisjousitus ja tasauspyörästöjen lukot. Etu- ja taka-akselistojen välillä oli myös pitkittäistasaus, jonka niin ikään sai lukittua. Pyörien navoissa oli planeettavälitys, mikä mahdollisti suuren momentinsiirtokyvyn. Autosta suunniteltiin 4×4-, 6×6-, 8×8-vetoiset versiot. Nelivetoisissa malleissa oli edessä vääntösauvajousitus. Kuusi- ja kahdeksanpyörävetoisissa kaksi etummaista akselia olivat ohjaavia, ja niissä oli pitkittäiset, puolielliptiset lehtijouset. Kahdeksanvetoisen mallin takana oli telin kummankin akselin välille asetetut pitkittäiset puolielliptiset lehtijouset, neli- ja kuusipyörävetoisten taka-akselilla käytettiin lehtijousitusta. Joissain nelivetoisissa sovelluksissa käytettiin takana ilmajousitusta.
Mittoja ja painoja
thumb|230px|right|Tatra T813 4×4 nosturiauto.
8×8-mallista tehtiin myös lyhyempää versiota (KOLOS) jossa keskimmäisten akselien väli oli 1 000 mm normaalia lyhyempi.
Jarrujärjestelmä
Käyttöjarruina oli paineilmakäyttöiset rumpujarrut sekä pakokaasujarru. Seisontajarrua varten oli erillinen kardaaniakseliin vaikuttava jarrurumpu vaihteiston takana.
Sotilassovellukset
Armeijan autot oli varustettu renkaiden keskustäyttöjärjestelmällä, jolla rengaspaineita kyettiin säätämään ajon aikana. Tämän lisäksi keulalla oli vetokyvyltään 20 tonnin vinssi. Nämä paransivat entisestään auton muutenkin erinomaista maastokelpoisuutta.
Tšekkoslovakian armeija
Vuonna 1967 autosta alettiin valmistaa armeijan käyttöön muunneltua KOLOS-mallia, joka suunniteltiin korvaajaksi T141B-mallille. Niitä käytettiin tela-ajoneuvojen, kuten panssarivaunujen kuljetuslavettien vetämiseen. Tykistön käytössä niillä vedettiin esimerkiksi ML-20-mallisia 152 mm haupitseja ja myöhemmin myös 130 mm M-46-kenttäkanuunoita. Merkittävin rooli ajoneuvoilla oli kuitenkin pioneerikäytössä, jossa ne kuljettivat koottavia ponttonisiltoja ja muita vastaavia järjestelmiä sekä raivasivat kulku-uria. Erikoisversiolla IP-T813-1 kuljetettiin SCUD-ohjusten taistelukärkiä. Huoltojoukkojen käytössä oli malli jossa oli päälle rakennettu pesula. thumb|230px|right|T813-malleja [[Saksan demokraattinen tasavalta|Itä-Saksan armeijan paraatissa vuonna 1974.]] thumb|230px|right|Kaksi T813:a off-road -näytöksessä.
Muut armeijat
T813:ia myytiin paljon Itä-Saksan asevoimille etupäässä tykinvetäjiksi. Saksan jälleenyhdistyttyä ne periytyivät Bundeswehrille. Persianlahden sodan aikaan lähetettiin 151 T813:a Saudi-Arabiaan Yhdysvaltain armeijan kuljetustehtäviin, useimmat ajoneuvoista palautettiin sodan jälkeen. Vuonna 1990 Saksa myi kaikkiaan 969 entisen Itä-Saksan T813:a ja niitä päätyi mahdollisesti Kroatian armeijalle. Osa päätyi Intian armeijalle, joka oli ollut alusta asti T813:ien merkittävä asiakas; autot olivat kunnostautuneet Pakistanin vastaisessa sodassa 1971. Loput myytiin Kambodžaan, Pohjois-Koreaan ja Libyaan.
Siviilisovellukset
Siviilipuolella merkittävä asiakas oli saksalainen Semex, joka rakensi niiden päälle lentokoneensiirtoajoneuvoja, nosturiautoja sekä erilaisiin erikoistehtäviin, kuten öljynporauskaluston siirtoon ja pystytykseen suunniteltuja ajoneuvoja.
Siuru
Siurun jäseniä olivat runoilijoista Artur Adson, Johannes Semper, Marie Under, Henrik Visnapuu ja prosaisteista August Gailit ja Friedebert Tuglas.
Jon Postel
thumb|upright=0.8|Jon Postel Jonathan Bruce Postel (6. elokuuta 1943 – 16. lokakuuta 1998) oli Internetin pioneeri, jonka suurimmat ansiot liittyivät standardointiin. Hänet muistetaan erityisesti Request for Comments (RFC) -dokumenttisarjan päätoimittajana. Internet Societyn Jonathan B. Postel -palkinto ja Information Sciences Instituten Postel-keskus on nimetty hänen kunniakseen.
Postelin laki
Postelin todennäköisesti kuuluisin lausuma on :ssa määritelty robustisuusperiaate, joka kuuluu:
Periaate liittyy tietoliikenneprotokollien toteutuksiin.
Ura
Postel opiskeli UCLA:ssa. Hän suoritti insinööritieteissä BS-tutkinnon 1966, MS-tutkinnon 1968 ja väitteli tohtoriksi tietojenkäsittelytieteestä 1974.
UCLAssa hän osallistui Internetin edeltäjän ARPANETin kehitystyöhön. Myöhemmin hän siirtyi Etelä-Kalifornian yliopistoon Information Sciences Institute -laitokseen, jossa hän työskenteli loppuelämänsä.
Postel toimi RFC-päätoimittajana vuodesta 1969 kuolemaansa asti, ja kirjoitti ja toimitti monia tärkeitä RFC-dokumentteja, kuten :n ja Internet-protokollaperheen määrittelevät RFC:t 791–793. Hän kirjoitti yksin tai muiden kanssa yli 200 RFC:tä.
Postelin luottamustehtäviin kuului usean vuoden ajan Internet Architecture Board ja sen edeltäjät. Hän oli IANAn, Internetin nimiä ja numeroita hallinnoivan elimen johtaja. Jon Postel oli myös Internet Societyn ensimmäinen jäsen ja yhdistyksen hallituksen pitkäaikainen jäsen. Hän hallinnoi pitkään .us -verkkotunnusta.
Edellä mainitut tehtävät olivat osa-aikaisia aktiviteettejä, joita Postel otti hoitaakseen varsinaisen työnsä, Information Sciences Instituten tietoliikenneverkko-osaston johtajuuden ohella.
28. tammikuuta 1998 Postel lähetti omavaltaisesti kahdeksalle Internetin kahdestatoista juuripalvelimen ylläpitäjästä sähköpostiviestin, jossa hän kehotti heitä muuttamaan juurivyöhykepalvelimen osoitteen A.ROOT-SERVERS.NET (198.41.0.4), joka viittasi Network Solutionsin ylläpitämään palvelimeen, IANAn ylläpitämään Etelä-Kalifornian yliopistossa sijainneeseen palvelimeen viitanneeseen osoitteeseen DNSROOT.IANA.ORG (198.32.1.98). Tapahtumasarja jakoi Internetin nimipalvelun hallinnan IANAn ja neljän jäljelle jääneen Yhdysvaltain hallituksen ylläpitämän palvelimen kesken. Pian sen jälkeen Bill Clintonin Internet-neuvonantaja Ira Magaziner soitti Postelille ja kehotti tätä peruuttamaan muutoksen.
Jon Postel kuoli sydänläppäleikkauksen aiheuttamiin komplikaatioihin Los Angelesissa 16. lokakuuta 1998.
Perintö
Postelin panos Internetin rakennustyössä sekä teknisellä että henkilökohtaisella tasolla oli niin merkittävä, että hänen muistokirjoituksensa sai RFC-dokumenttinumeron (, ”I Remember IANA”).
Gloria Banditelli
Gloria Banditelli on italialainen oopperalaulaja, äänialaltaan mezzosopraano. Hän syntyi Assisissa, opiskeli laulamista Perugian konservatoriossa ja voitti vuonna 1979 kokeellisen teatterin kilpailun Spoletossa esiinnyttyään La Cenerentolan tulkinnassa. Pian tämän jälkeen hän esiintyi myös oopperassa Dido ja Aeneas.
Banditelli on urallaan erikoistunut barokkiajan ohjelmistoon ja Gioacchino Rossinin tuotantoon. Hän on esiintynyt muun muassa Teatro alla Scalassa, La Fenicessä, Wienin valtionoopperassa, Gran Teatre del Liceussa ja Concertgebouwissa. Hän on tehnyt yhteistyötä sellaisten kapellimestareiden kuin Riccardo Chaillyn, René Clemencicin, Vladimir Delmanin, Zubin Mehtan, Riccardo Mutin, Claudio Abbadon, Carlos Kleiberin, Gianandrea Gavazzenin, Lorin Maazelin ja Daniele Gattin kanssa.
Oopperoita, joiden esityksissä Banditelli on ollut mukana, ovat olleet Turkkilainen Italiassa (Rossini), Linda di Chamounix (Gaetano Donizetti), Manon Lescaut (Giacomo Puccini), Jevgeni Onegin (Pjotr Tšaikovski), Suor Angelica (Puccini) ja Gianni Schicchi (Puccini). Oopperan ulkopuolella Banditelli on tulkinnut muun muassa Giovanni Battista Pergolesin Stabat Materin ja Ludwig van Beethovenin yhdeksännen sinfonian. Banditelli on levyttänyt muun muassa Harmonia Mundille ja Hungarotonille. Häntä on kuultu muun muassa Radio Francessa.
SV Ried
Historia
SV Ried on perustettu toukokuussa 1912, ja se pelasi maan alueellisissa liigoissa aina vuoteen 1991 saakka. Seura on kehittänyt toimintaansa maan laajuiseksi 1990-luvulla, ja pääsarjassa se pelasi ensi kerran kaudella 1995–1996. Nousun jälkeiset vuodet olivat Riedin menestyksen aikaa ja kaudella 1997–1998 se voitti Itävallan cupin mestaruuden kaatamalla SK Sturm Grazin finaalissa 3-1. Seura putosi liigasta keväällä 2003, mutta palasi takaisin jo kauden 2004/05 jälkeen.
HTC Corporation
thumb|250px|Yrityksen tunnus. thumb|250px|HTC Touch älypuhelin. thumb|HTC One-sarjan M7, M8, M9 ja A9 älypuhelinmallit. HTC Corporation (perint. merkein 宏達國際電子股份有限公司), aikaisemmin tunnettu nimellä High Tech Computer Corporation, on taiwanilainen älypuhelinten valmistaja. Se on perustettu 1997.
SV Ried
Historia
2000-luvulla Ried on tehnyt nousua kohti terävintä kärkeä, ja kaudella 2006–2007 se sijoittui Bundesliigassa hopealle. Kaudella 2010–2011 Ried lähti talvitauolle sarjaykkösenä voittaen ns. Syysmestaruuden.
HTC Corporation
Yhtiön kasvu sai aikoinaan voimakkaan sysäyksen Microsoftin valittua sen yhdeksi kumppanikseen kehittämään älypuhelinten käyttöjärjestelmää Windows Mobilea. Vuonna 2005 yrityksen liikevaihto kasvoi edellisestä vuodesta 102 prosenttia, silloin se listattiin BusinessWeekin Info Tech 100:n nopeimmin kasvavaksi yritykseksi.
Vuoden 2009 liikevaihto oli 4,55 miljardia Yhdysvaltain dollaria. Yrityksen valmistamat älypuhelimet perustuivat aluksi Microsoftin Windows Mobilen pohjalle, mutta vuodesta 2009 lähtien kehitystä suunnattiin enemmän Android-alustaan perustuviin puhelimiin. Siirtyminen oli odotettua, sillä HTC oli Androidia kehittävän Open Handset Alliancen perustajajäsen.
Syyskuun 21. päivä 2017 Google ilmoitti ostavansa osan HTC:n älypuhelinliiketoiminnoista 1,1 miljardilla dollarilla.
Moon Madness
Moon Madness on Seppo Sillanpään studiolevy vuodelta 1999.
Pendek-mies
thumb|220px|Pendek-mies Pendek-mies eli Orang Pendek on Indonesian Sumatran saaren kryptozoologian piiriin kuuluva olento. Sen kerrotaan olevan muuten kuin oranki, mutta kahdella jalalla kävelevä ja enintään puolentoista metrin mittainen. Väitettyjen silminnäkijähavaintojen mukaan sillä on leveä vartalo, lyhyet jalat, pitkät ja voimakkaat kädet sekä luisu otsa. Pendek-miehet elävät kertomusten mukaan laajoissa, vuoristoisissa ja tiheissä viidakoissa syrjäisissä ja vaikeakulkuisissa kolkissa saarta, esimerkiksi Kerinci Seblatin kansallispuistossa. Ne liikkuvat maassa ja syövät ilmeisesti kasveja. Sumatran asukkaat ovatkin tehneet havaintoja viljelmien läheisyydessä, jossa Pendekit ovat ruokailleet. Pendek tarkoittaa malaijin kielessä lyhyttä.
Ainoat todisteet olennosta ovat tuntemattomat karva- ja kudosnäytteet sekä tunnistamattomat jalanjäljet. Jalanjälkien perusteella jotkut tiedemiehet pitävät ennestään tuntemattoman kädellislajin olemassaoloa mahdollisena. National Geographic aloitti vuonna 2005 projektin, jonka tavoitteena on saada valokuvia Pendek-miehestä.
Yllättäen vuonna 2003 löydettiin melko läheltä Indonesiasta Floresin saarelta jäänteitä uudesta aiemmin tuntemattomasta ihmislajista, joka nimettiin löytösaarensa mukaan floresinihmiseksi. Myös floresinihminen on pienikokoinen, ja jotkut tutkijat spekuloivat sillä, että mm. tarinat Pendek-miehestä voisivat kertoa siitä, että toista ihmislajia olisi voinut elää vielä muutamia satoja vuosia sitten. Jotkin tutkijat pitivät löydettyä floresinihmistä vain mikrokefaliaa sairastaneena nykyihmisenä, mutta myöhemmin teoria todistettiin paikkansa pitämättömäksi.
Muita selityksiä Pendek-miehelle ovat, floresinihmisen lisäksi, että kyseessä olisi oikeasti malaijikarhu tai gibboni, joita silminnäkijät ovat luulleet Pendek-miehiksi, tai että kyseessä on jokin muu tieteelle entuudestaan tuntematon kädellinen.
Mariana Constantin
pienoiskuva|Mariana Constantin|275px Mariana Constantin (s. 3. elokuuta 1960 Ploiești) on entinen romanialainen telinevoimistelija ja olympiamitalisti.
Constantin saavutti vähän ennen 16-vuotissyntymäpäiväänsä Montréalin 1976 olympialaisissa hopeaa telinevoimistelun joukkuekilpailussa. Moniottelussa hän keräsi 76,625 pistettä ja sijoittui 11:nneksi.
Federico Fazio
Federico Julián Fazio (s. 17. maaliskuuta 1987 Buenos Aires) on argentiinalainen jalkapalloilija. Hän edustaa Serie A:ssa pelaavaa AS Romaa. Hän on pelipaikaltaan keskuspuolustaja, mutta on pelannut myös puolustavana keskikenttäpelaajana.
Ura
Fazio aloitti ammattilaisuransa Club Ferro Carril Oestestä. Hän siirtyi tammikuussa 2007 Sevillaan, jossa hän kuitenkin pelasi suurimman osan jäljellä olevasta kaudesta Sevilla Atléticossa. Hän kuului myös Argentiinan alle 20-vuotiaiden maajoukkueeseen ja oli mukana voittamassa kultaa alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuista 2007.
Kaudella 2007–2008 Fazio nostettiin Sevillan edustusjoukkueeseen Javi Navarron ja Julien Escudén ollessa loukkaantuneina. Fazio olikin yksi joukkueen tärkeimpiä pelaajia, kun joukkue ylsi sarjassa UEFA Cup -paikkaan oikeuttavalle viidennelle sijalle. Hän teki ensimmäisen maalinsa Sevillassa ottelussa Racing Santanderia vastaan 7. toukokuuta 2008. Sevillan voittaessa Eurooppa-liigan kaudella 2015–2016 Fazio pelasi 11 ottelua, muun muassa täydet minuutit kaikissa pudotuspeleissä lukuun ottamatta ensimmäistä puolivälierää, josta hän oli poissa varoitustilin täyttymisen vuoksi. Hän teki maalin ensimmäisellä pudotuspelikierroksella Mariboria vastaan.
Fazio pelasi kauden 2014–2015 Englannin Valioliigan Tottenham Hotspurissa mutta ei saanut seuraavalla kaudella enää peliaikaa ja palasi lainalle Sevillaan. Hän voitti Sevillassa toisen kerran Eurooppa-liigan mutta pelasi vain ensimmäisen pudotuspelikierroksen jälkimmäisessä ottelussa ja puolivälierien ensimmäisessä ottelussa. Kesästä 2016 alkaen hän on pelannut Italian Serie A:n AS Romassa, ensimmäisen kauden lainalla. Kaudet 2016–2019 hän kuului vakiokokoonpanoon mutta sittemmin hänen peliaikansa on vähentynyt.
Fazio kuului kesällä 2008 olympiakultaa Pekingissä voittaneeseen Argentiinan joukkueeseen. Hän pelasi olympiaturnauksessa kahdessa alkulohko-ottelussa täydet minuutit. MM-kilpailuissa 2018 hän pelasi toisen puoliajan tappiollisessa neljännesvälieräottelussa Ranskaa vastaan. Hän on pelannut Argentiinan A-maajoukkueessa kymmenen ottelua. Ainoan maaottelumaalinsa hän on tehnyt kesäkuussa 2017 ystävyysottelussa Singaporea vastaan.
Pierre Webó
Pierre Achille Webó Kouamo (s. 20. tammikuuta 1982 Bafoussam, Kamerun) on kamerunilainen jalkapalloilija. Hän edustaa turkkilaista Eskişehirsporia. Webó on pelipaikaltaan hyökkääjä.
Ura
Webó aloitti uransa Euroopassa tammikuussa 2003 madridilaisessa CD Leganésissa (Segunda División). Jo seuraavalla kaudella hän siirtyi niin ikään espanjalaiseen Osasunaan, jossa hän teki yhteensä 20 maalia. Samalla kaudella Osasuna oli liigassa sijalla neljä, ja pelasi UEFA Mestarien liigan karsinnoissa, Hamburger SV tosin pudotti joukkueen jatkosta.
Vuonna 2007 Webó siirtyi Mallorcaan, jossa hän vietti ensimmäisen kauden lähinnä kentän laidalla loukkaantumisen takia. Hän kuitenkin teki viisi maalia liigassa.
Maajoukkue
Webón maajoukkueura alkoi vuonna 2003, mutta ensimmäinen kunnon onnistuminen tuli vuoden 2006 MM-karsinnoissa, jossa hän teki hattutempun Norsunluurannikkoa vastaan ottelussa, jonka Kamerun voitti 3-2. Kamerun ei kuitenkaan selvinnyt Saksassa järjestettyihin kisoihin.
Carson Soucy
Carson Soucy (s. 27. heinäkuuta 1994, Viking, Alberta) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelaa NHL-joukkue Vancouver Canucksissa.
Minnesota Wild varasi Soucyn vuonna 2013, ja hän teki NHL-debyyttinsä huhtikuussa 2018. Lokakuussa 2020 Soucy teki Wildin kanssa kolmivuotisen ja yhteensä 8,25 miljoonan dollarin arvoisen jatkosopimuksen.
Heinäkuussa 2023 Soucy teki vapaana agenttina Vancouver Canucksin kanssa kolmen vuoden ja yhteensä 9,75 miljoonan dollarin arvoisen sopimuksen.
Huittisten hirvenpää
Huittisten hirvenpää on hirvenpäätä esittävä kiviveistos, joka löytyi vuonna 1903 Huittisten Palojoelta Malmin torpan perunamaasta. Löydös on herättänyt suurta kansainvälistäkin huomiota ja on edelleen tunnetuin suomalainen muinaislöytö. Se ajoitetaan mesoliittiselle kivikaudelle.
Taustaa
Torppari Heikki Malmin renki Kustaa Mäenpää oli kunnostamassa peltoa perunamaaksi, kun esine löytyi. Vuonna 1904 Malmi vei kiviesineen Turun markkinoille, jossa se herätti mielenkiintoa. Kivi vaihtoi omistajaa viidellä markalla ja päätyi Turun kaupungin historiallisen museon ja myöhemmin kansallismuseoon kokoelmiin. Huittisten museolla on kokoelmissaan veistoksen jäljennös.