cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Toni Ketelä
Toni Ketelä (s. 16. maaliskuuta 1988) on suomalainen uransa lopettanut maastohiihtäjä, joka edusti seuratasolla IF Minkeniä.
Ketelä sijoittui Val di Fiemmen MM-kilpailuissa 2013 perinteisen hiihtotavan sprintissä kahdeksanneksi. Falunin MM-kilpailuissa 2015 hän oli perinteisen hiihtotavan sprintissä kymmenes. Maastohiihdon maailmancupissa hän kilpaili ensimmäisen kerran Lahdessa maaliskuussa 2011 sijoittuen sprintissä 50:nneksi. Seuraavana vuonna hän hiihti samassa kilpailussa ensimmäistä kertaa urallaan maailmancupin pisteille oltuaan 14:s. Tammikuussa 2015 Ketelä sijoittui kolmanneksi Otepään perinteisen hiihtotavan sprintissä.
Ketelä sai SM-pronssia perinteisen hiihtotavan sprintissä 2012.
Ketelä lopetti uransa maastohiihtäjänä keväällä 2018.
Hagi
Hagi on Japanin kaupunki Honshūn saarella Chūgokun alueella Yamaguchin prefektuurissa. Se sijaitsee Japaninmeren rannikolla prefektuurin pohjoisosassa ja rajautuu idässä Shimanen prefektuuriin. Pääosa kaupungin alueesta on metsäistä vuoristoa; sen keskusta on rakentunut Abujoen suiston pienikokoiselle tasankoalueelle. Kaupunkiin kuuluvat lähellä rannikkoa sijaitseva kuuden tuliperäisen saaren ryhmä ja kauempana, noin 40 kilometrin päässä rannikosta sijaitseva Mishiman saari. Neljä saarista on asuttuja. Hagissa on 46 521 asukasta (marraskuussa 2019) ja sen pinta-ala on 698,31 neliökilometriä.
1600-luvun alussa Mōri-klaanin daimio Mōri Terumoto perusti Hagiin linnan, minkä jälkeen se kehittyi linnanaluskaupunkina sekä Nagaton ja Suōn provinssien pääkaupunkina. Edo-kauden lopulla siellä oli jo yli 30 000 asukasta. Kaupungista oli kotoisin huomattavan monta bakumatsun ja Meiji-restauraation ajan merkkihenkilöä, kuten Yoshida Shōin, Itō Hirobumi, Kido Takayoshi ja Takasugi Shinsaku. Monet heidän entisistä asuintaloistaan ovat säilyneet. Sen jälkeen kun alueen pääkaupunki siirrettiin Yamaguchiin vuonna 1863, Hagi on vähitellen taantunut: kaupunkiin ei ole juuri syntynyt teollisuutta eikä sen väkiluku ole kasvanut. Kaupunkioikeudet Japanin nykyisen kunnallishallinnon puitteissa Hagille myönnettiin vuonna 1932. Se on laajentunut suurten kuntaliitosten myötä vuonna 1955 ja viimeksi vuonna 2005, kun siihen liitettiin kaksi ympäristön maaseutukaupunkia (Susa ja Tamagawa) ja neljä kyläkuntaa (Asahi, Fukue, Kawakami ja Mutsumi).
Tim Sherwood
Timothy ”Tim” Sherwood (s. 6. helmikuuta 1969) on englantilainen jalkapallovalmentaja ja entinen keskikenttäpelaaja.
Ura pelaajana
Sherwood pelasi myös kolme ottelua Englannin maajoukkueessa. Ensimmäisen maaottelunsa hän pelasi 30-vuotiaana vuonna 1999.
Ura valmentajana
Lokakuussa 2008 Tottenham Hotspurin manageri Harry Redknapp otti Sherwoodin mukaan valmennusryhmäänsä. Joulukuussa 2013 hänet nimettiin aluksi Tottenhamin tilapäismanageriksi André Villas-Boasin irtisanomisen jälkeen ja viikkoa myöhemmin hänen manageripestinsä vakinaistettiin. Hän allekirjoitti kauden 2014–2015 loppuun kestävän sopimuksen. Sherwoodin johdolla Spurs sijoittui kauden 2013–2014 päätteeksi kuudenneksi. Sherwoodin alaisuudessa seura voitti puolet pelaamistaan otteluista ja hänen voittoprosenttinsa oli seuran valmentajista toiseksi paras. Hyvistä tuloksista huolimatta seurajohto erotti Sherwoodin kauden jälkeen.
Helmikuun lopulla 2015 Sherwoodista tuli Valioliigan hännille juuttuneen Aston Villan päävalmentaja. Aston Villa sijoittui Valioliigassa kaudella 2014–2015 17:nneksi ja säilytti näin sarjapaikkansa. Lisäksi joukkue eteni FA Cupin loppuotteluun, jossa se hävisi Arsenalille maalein 0–4. Kausi 2015–2016 alkoi joukkueelta heikosti, se voitti kymmenestä ensimmäisestä ottelustaan kaikki kilpailut mukaan lukien vain yhden, mistä johtuen seurajohto erotti Sherwoodin lokakuun lopulla 2015. Hän valmensi Aston Villaa yhteensä 28:ssa ottelussa ja on näin seurahistorian lyhytaikaisin vakituinen päävalmentaja.
Ronny Levy
Ronny Levy (, s. 14. marraskuuta 1966) on israelilainen jalkapallovalmentaja ja entinen keskikenttäpelaaja.
Ura pelaajana
Levy aloitti pelaajauransa hyökkääjänä Maccabi Netanyassa ja debytoi edustusjoukkueessa vuonna 1985. Uran alussa hän jäi kuitenkin Netanyassa Oded Machnesin ja David Lavin varjoon, joten peliajan toivossa hän siirtyi tammikuussa 1990 lainalle Bnei Yehuda Tel Aviviin, jossa voitti kauden päätteeksi Israelin mestaruuden.
Kesällä 1990 Levy palasi takaisin Netanyaan ja sai enemmän vastuuta. Kahden onnistuneen kauden jälkeen hän siirtyi Maccabi Haifaan, jossa pelasi ensin uudella pelipaikalla puolustajana ja myöhemmin puolustavana keskikenttäpelaajana. Maccabi Haifassa Levy voitti mestaruuden kaudella 1993/94. Kaikkiaan hän edusti seuraa viiden kauden aikana 144 liigaottelussa. Hän joutui jättämään pelikentät polvivamman seurauksena vain kolmikymppisenä vuonna 1997.
Israelin maajoukkuetta Levy edusti 15 A-maaottelussa.
Ura valmentajana
Levy jatkoi ennen aikojaan päättyneen pelaajauransa jälkeen Maccabi Haifan organisaatiossa juniorivalmentajana. Kaudella 1999/2000 hän toimi Eli Cohenin apulaisvalmentajana ja Cohenin erottua kauden lopulla myös hetken aikaa seuran väliaikaisena päävalmentajana. Levy palasi takaisin juniorijoukkueen pariin ja luotsasi sen Israelin nuorten mestariksi kaudella 2002/03. Kun Itzhak Shum jätti Haifan kesällä 2003, nousi Levy päävalmentajaksi. Tulosta tuli heti debyyttikaudella seuran voitettua Israelin mestaruuden ja näin hän näpäytti kriitikkoja, jotka pitivät Levyä liian kokemattomana päävalmentajana. Hänen johdollaan Haifa jatkoi menestystä myös seuraavilla kausilla ja voitti kaikkiaan kolme perättäistä liigamestaruutta. Vuonna 2006 hänet valittiin myös vuoden valmentajaksi.
Mestaruuskausia seurasi kuitenkin kaksi vähemmän menestyksekästä kautta Haifan jäätyä liigassa viidenneksi. Maaliskuussa 2008 hän ilmoittikin jättävänsä tehtävänsä kauden päätteeksi. Saman vuoden joulukuussa hän palasi valmennustehtäviin Maccabi Petah Tikvassa, mutta jätti seuran marraskuussa 2009.
Tammikuun alussa 2010 Levy allekirjoitti puolitoistavuotisen sopimuksen romanialaisseura FC Unirea Urzicenin kanssa. Levyn johdolla Unirea sijoittui kauden päätteeksi liigassa toiseksi. Kausi 2010/11 lähti kuitenkin vaisummin käyntiin ja Levy sai potkut elokuussa 2010.
Tammikuussa 2011 Levy palasi valmentamaan kotimaahansa Beitar Jerusalemin joukkueeseen. Levyn johdolla Beitar onnistui parantamaan lopulta sijoitustaan pykälällä ollen 11:s. Kauden jälkeen Levy jätti seuran ja siirtyi FC Steaua Bukarestin päävalmentajaksi. Levy sai potkut syyskuun lopussa 2011 Steauan kehnosti alkaneen Eurooppa-liigan takia. Vain pari päivää Steaua-potkujen jälkeen Levy siirtyi kyproslaisen Anorthosis Famagustan valmentajaksi. Levy ei onnistunut palauttamaan Anorthosista mestaruuskantaan ja sai lopulta huhtikuussa 2013 potkut tehtävästään.
Joulukuussa 2013 Levy palasi Beitar Jerusalemin päävalmentajaksi. Levy luotsasi seuran lopulta Israelin liigan seitsemänneksi. Hän jätti seuran sopimuksensa päätyttyä kauden jälkeen.
Tammikuussa 2015 Levystä tuli Maccabi Netanyan päävalmentaja. Seura sijoittui yhdeksänneksi ja Levy siirtyi kauden jälkeen Maccabi Haifan päävalmentajaksi. Levyn johdolla Maccabi Haifa voitti ensimmäisen pokaalin viiteen vuoteen, kun se kukisti State Cupin loppuottelussa Maccabi Tel Avivin 1–0. Levy sai potkut Maccabi Haifan peräsimestä heinäkuun lopussa 2016, kun joukkue hävisi yllättäen Eurooppa-liigan karsinnoissa virolaiselle JK Nõmme Kaljulle.
Ljubov Tjurina
Ljubob Nikolajevna Tjurina (, 25. huhtikuuta 1943 Moskova, Venäjän SFNT – 23. lokakuuta 2015 Moskova) oli Neuvostoliittoa edustanut lentopalloilija, olympiavoittaja, maailman- ja euroopanmestari.
Tjurina voitti Neuvostoliiton joukkueessa olympiakultaa Münchenissä 1972.
Tjurina voitti Neuvostoliiton joukkueessa myös maailmanmestaruuden vuonna 1970, MM-hopeaa 1974 ja Euroopan mestaruuden vuonna 1967. Hänen uutisoitiin kuolleen 72-vuotiaana 23. lokakuuta 2015.
Felipe Santana
Augusto Felipe Santana, tunnetaan yleisesti Felipe Santana (s. 7. maaliskuuta 1986 Rio Carlo, Brasilia) on brasilialainen jalkapalloilija. Hän edustaa Saksan Bundesligassa pelaavaa FC Schalkea ja on pelipaikaltaan keskuspuolustaja.
Ura
Felipe Santana siirtyi Borussia Dortmundiin kaudella 2008/2009 viisivuotisella sopimuksella. Hänestä maksettiin noin viisi miljoonaa euroa. Hän debytoi avauskokoonpanossa ja teki ensimmäisen maalinsa Dortmundille syyskuussa 2008 ottelussa 1899 Hoffenheimia vastaan. Kesäkuussa 2012 Santana ilmoitti jatkavansa sopimustaan vuodella 30. kesäkuuta 2014 asti. Toukokuussa 2013 Santana teki kuitenkin vuoteen 2016 kestävän sopimuksen FC Schalken kanssa.
Seurajoukkue
Voittaja
Burmaneväpalmu
Burmaneväpalmu (Caryota mitis) on eväpalmujen sukuun kuuluva kasvilaji, jota käytetään huonekasvina. Se on kotoisin Myanmarin, Malesian ja Filippiinien alueelta. Luonnossa se kasvaa yli kymmenen metriä korkeaksi, mutta huonekasvina se jää noin kaksi metriä korkeaksi. Laji ei ole nopeakasvuinen. Eväpalmu sopii hyvin kosteuttamaan ilmaa ja varjostamaan pienempiä kasveja, jotka viihtyvät suodattuneessa valossa, kuten maijat ja nukkumatit. Näiden kasvien erilaiset lehdet myös täydentävät toisiaan.
Hoito
Burmaneväpalmu sopii tilavaan ja mahdollisimman valoisaan paikkaan, mutta suoraan paahtavaa aurinkoa on syytä välttää. Se vaatii vähintään 15 °C:n lämpötilan ympäri vuoden, ja lämpiminä kesinä sitä voi pitää ulkona. Kastelusta huolehditaan hyvin kesäkaudella, kun valoa ja lämpöä riittää. Talvella kastelua vähennetään ja mullan annetaan kuivahtaa kastelujen välillä. Burmaneväpalmu viihtyy kosteassa.
Ville Liukko
Ville Liukko (s. 24. toukokuuta 1974 Turku) on suomalainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on sijoittunut ATP-maailmanlistalla kaksinpelissä sijalle 117 syyskuussa 1999 ja nelinpelissä sijalle 216 helmikuussa 2001.
Huhtikuussa 1994 Liukko teki Davis Cup -debyytinsä Suomen joukkueessa maaottelussa Viroa vastaan. Lokakuussa 1998 hän voitti San Diegon ATP-haastajaturnauksen voitettuaan finaalissa Paul Goldsteinin.
Liukko selviytyi Yhdysvaltain avoimissa 1999 pääsarjaan karsintojen kautta. Turnauksen ensimmäisellä kierroksella hän hävisi Goran Ivaniševićille lukemin 5–7, 6–7(5), 6–4, 2–6. Syyskuussa 1999 Suomi pelasi Davis Cupin maailmanlohkon karsinnoissa maaottelussa Italiaa vastaan. Liukko voitti kaksinpelissä Davide Sanguinetin ja nelinpelissä Tuomas Ketolan kanssa Andrea Gaudenzin ja Diego Nargison, mutta hävisi toisen kaksinpelinsä Andrea Gaudenzille, mikä ei riittänyt Suomelle maaotteluvoittoon. Heinäkuussa 2000 Liukko voitti Tampereen ATP-haastajaturnauksen nelinpelin Jarkko Niemisen kanssa.
Liukko on toiminut Suomen Fed Cup -joukkueen kapteenina.
Bad Vugum
Aluksi tarkoitus oli julkaista vain Raatikaisen oman Radiopuhelimet-yhtyeen levyjä. Myöhemmin yhtiö on julkaissut muun muassa yhtyeiden Aavikko, Circle, Faff-Bey, Keuhkot, The Leo Bugariloves, Sweetheart, CMX, Jimi Tenor, Jolly Jumpers, Mieskuoro Huutajat ja Deep Turtle levyjä.
Kari Heikonen osti vuonna 2002 koko yhtiön itselleen ja yhdisti sen toiminnan vuotta aiemmin perustamaansa BV² Produktionsiin. Nykyään kaikki uustuotanto ilmestyy nimellisesti BV² Produktions -merkin alla, ja vanhalla Bad Vugum -logolla ilmestyy lähinnä uusintajulkaisuja. Kaikki toiminta tapahtuu kuitenkin Bad Vugum Oy:n sisällä. BV² on julkaissut levyjä muun muassa yhtyeiltä Cleaning Women, Kaucas, Kometa ja Hotguitars.
Yhteensä julkaisujen määrä on pitkälle toista sataa.
BV²:n myötä Bad Vugum laajensi julkaisutoimintaansa myös sarjakuvien puolelle lisensoimalla Daniel Clowesin Ghost World -albumin suomeksi vuonna 2003.
Sagat
Rooli
Sagat teki ensiesiintymisensä alkuperäisessä Street Fighter -pelissä, jossa se esiintyi viimeisenä pomovastuksena. Pelaajan oli aluksi voitettava hänen oppipoikansa Adon ennen itse mestarin kohtaamista. Toisen kerran Sagat esiintyi ensimmäisessä jatko-osassa Street Fighter II:ssa, jossa hän on yksi kolmesta pelin loppuvastuksista ennen M. Bisonin kohtaamista. Sagat haki revanssia Ryusta ja hänellä oli rintakehässään arpi edellisestä kaksikon kohtaamisesta. Myöhemmin Sagat tuli pelattavaksi hahmoksi päivitetyssä Street Fighter II: Champion Edition versiossa.
Sagat esiintyi myös menneisyyteen sijoittuvassa Street Fighter Alpha -pelisarjassa, jossa hän vasta sai Ryun uudeksi kilpailijakseen. Lisäksi Dan Hibiki esiintyi toisena vihollisena, joka tunsi suurta vihaa Sagatia kohtaan, hänen tapettua Danin isän vuosia sitten käydyssä kaksinkamppailussa. Sagat työskenteli Alphassa M. Bisonin Shadaloo rikollisorganisaatiossa, mutta jätti sen Street Fighter Alpha 3:ssa huomatessaan Bisonin halunneen kokeilla psykovoimaansa Ryuta vastaan.
Sagat esiintyi ei kanoonisessa Street Fighter EX3 pelissä lukittuna hahmona, jossa hän alkoi paheksua Ryuta katoamisen vuoksi. Sagat palasi takaisin pelattavaksi hahmoksi Street Fighter IV:sta jäätyään pois Street Fighterin kolmannesta osasta. Hän oli mukana myös Super Street Fighter IV:ssa, jossa Sagatin ja Ryun välinen kilpailu muuttui enemmän ystävällismieliseksi.
Street Fighter II: The Animated Movie
Sagatilla oli pieni rooli anime-elokuvassa Street Fighter II: The Animated Movie, jossa hän taisteli elokuvan alussa Ryuta vastaan.
Street Fighter II V
Sagat esiintyi vierailevassa roolissa Street Fighter II V animesarjassa, jossa se oli entinen thainyrkkeilyn mestari. Hänen vastuksensa eivät kuitenkaan olleet hänelle tarpeeksi hyviä, eikä Sagat suostunut häviämään tahallaan otteluitaan managerinsa pyynnöstä, jonka mukaan kukaan ei enää lyönyt vetoa hänen varmoista voitoista huolimatta. Sagat sai tarjouksen eräältä rikosjärjestöltä häviämään seuraavan ottelunsa, josta saisi suuren palkkion. Sagatin kieltäydyttyä hänen lavastettiin heroiinin hallussapitäjäksi ja joutui sen myötä vankilaan. Vuosien jälkeen hän tapasi vankilassa Ryun, jota vastaan Sagat otteli, kunnes päätti lopettaa tappelun kesken ja ystävystyi Ryun kanssa, joka muistutti häntä menneistä vuosista kehässä.
Street Fighter
Ensimmäisessä yhdysvaltalaisessa animaatiossa Street Fighterissa Sagat oli M. Bisonin rikosorganisaation varakomentaja. Pääosin Sagat kiersi Shadaloon katuja armeijallaan ja taisteli Street Fighter ryhmää vastaan. Hän kääntyi kuitenkin lopussa M. Bisonia vastaan huomatessaan komentajansa halunneen tuhota maailman.
Arvostelu ja vastaanotto
IGN listasi Sagatin sjialle yksitoista vuonna 2008 laatimassaan 25 parasta Street Fighter -hahmoa. Neljä kuukautta myöhemmin GameDaily sivusto listasi hahmon sijalle kahdeksan laatimassaan kautta-aikain 20 parasta Street Fighter hahmoa.
Grönlanninlokki
pienoiskuva|Grönlanninlokin muna. Grönlanninlokki (Larus glaucoides) on Suomessa harvinainen lokki.
Koko ja ulkonäkö
Linnun pituus on 52–60 cm, siipien kärkiväli 140–150 cm ja paino 720–1100 g. Aikuinen grönlanninlokki on kauttaaltaan vaalea, selkäpuolelta harmahtava, ja niiltä puuttuvat mustat siipikuviot. Nuoret yksilöt ovat vaaleanruskean kirjavia ja niiden nokka on tumma. Sukupuolet ovat samanvärisiä.
Esiintyminen
Grönlanninlokki pesii Kanadan arktisissa osissa ja Grönlannin rannikoilla. Lajin elinympäristön ala on 100 000–1 000 000 neliökilometriä ja maailman populaation koko on 190 000–400 000 yksilöä. Se talvehtii etelämpänä Atlantilla, muun muassa Islannissa ja Ison-Britannian saarilla sekä Yhdysvaltain itärannikolla ja Suurten järvien alueella. Suomessa laji on tavattu noin 28 kertaa.
Elinympäristö
Lajin pesimäympäristöä ovat jyrkät, kallioiset rannat 100–200 m merenpinnan yläpuolella, joskus 800 m saakka. Pesii toisinaan matalilla riutoilla ja kallioluodoilla. Esiintyy yleensä pikkukajavayhdyskunnissa. Pesimäajan ulkopuolella laji kiertelee rannikoita ja oleskelee paljon ulkomerellä, istuskellen jäälautoilla.
Lisääntyminen
Grönlanninlokkinaaras munii kaksi tai kolme munaa maassa olevaan pesään. Todennäköisesti molemmat vanhemmat hautovat munia ja ruokkivat poikasia vaikka munimisen pituus ja poikasten lentoikä eivät ole tunnettuja.
Ravinto
Grönlanninlokki on kaikkiruokainen. Pääasiassa se syö kalaa mutta myös nilviäisiä ja muita selkärangattomia, raatoja sekä linnunmunia ja -poikasia. Se saalistaa joko syöksysukeltamalla kuten tiirat tai noukkimalla ruoan veden pinnasta.
Tsukasa Morishima
Tsukasa Morishima (s. 25. huhtikuuta 1997 Mie) on japanilainen jalkapalloilija.
Jalkapallomaajoukkue
Morishima debytoi Japanin maajoukkueessa joulukuussa 2019.
Marie Prouvensier
Marie Prouvensier (s. 9. helmikuuta 1994 Dijon) on ranskalainen käsipalloilija. Hän saavutti Ranskan maajoukkueessa olympiahopeaa Rio de Janeirossa 2016. Seuratasolla hän edustaa Brest Bretagne Handballia.
Teljäntori
Teljäntori on Porin keskustassa sijaitseva, vuonna 1972 valmistunut kauppakeskus. Se on Porin ensimmäinen ja myös yksi Suomen vanhimmista kauppakeskuksista.
Teljäntori käsittää nelikerroksisen rakennuksen, jonka kaksi ylintä kerrosta toimivat pysäköintitiloina. Lisäksi korttelikokonaisuuden päälle sijoittuu kaksi viisikerroksista tornia.
Alimmissa kerroksissa on korttelin lävitse Yrjönkadulta Antinkadulle ulottuvat kauppakäytävät. Myös toiseen kerrokseen on mahdollisuus kulkea ulkokautta. Kauppakäytävän keskellä on aukio, joka ulottuu avonaisena pysäköintitasoille asti.
Katutason kauppakäytävään on sisäänkäynti myös Liisankadun puolelta. Rakennuksen molemmissa päissä on lisäksi viisikerroksiset toimistotornit.
Teljäntorissa toimii noin 70 eri liikettä. Toimistorakennuksissa on yksityisten lisäksi myös kaupungin virastoja.
Ventspils International Radio Astronomy Center
Ventspils International Radio Astronomy Center eli VIRAC on radioastronomiakeskus Latviassa. Se sijaitsee Irbenessä, Ventspilsistä 30 km pohjoiseen. VIRAC:lla on käytössään halkaisijoiltaan 32 metrinen (RT-32) ja 16 metrinen (RT-16) olevat radioteleskoopit.
Toiminta
VIRAC:n tehtävänä on tarkkailla säteilyä sekä luonnollisista että keinotekoisista lähteistä. RT-32-teleskoopilla on rekisteröity auringosta ja muualta avaruudesta tulevaa säteilyä. VIRAC:n on European VLBI Network:n (EVN) jäsen ja sen RT-32 radioteleskooppi osallistuu e-VLBI havaintojen tekemiseen Euroopan VLBI-verkon kanssa.
Historia
Alun perin Neuvostoliitto rakensi Irbeneen salaiset radioteleskoopit omiin tarkoituksiinsa. Latvian itsenäistyi Neuvostoliitosta samanaikaisesti Viron ja Liettuan kanssa Neuvostoliiton vallankaappauksen kaaduttua 21. elokuuta 1991. Teleskooppien olemassaolo paljastui vuonna 1993 ja Neuvostoliiton asevoimien vetäytymisestä neuvoteltiin. Vuonna 1994 19. heinäkuuta Latvian hallitus antoi teleskoopit Latvian tiedeakatemian käyttöön, ja samana vuonna tiedeakatemian tiedekunta perusti VIRAC:n. Teleskoopin saamia vahinkoja tutkittiin, sitä kunnostettiin ja uudistettiin.
VIRAC organisoitiin vuonna 1996 valtion omistamaksi voittoa tavoittelemattomaksi yhtiöksi. Vuonna 2004 VIRAC tuli osaksi Ventspilsin yliopistoa.
Kamran Shahmardan
Kamran Shahmardan (s. 29. syyskuuta 1972 Baku) on Suomessa asuva azerbaidžanilainen elokuva- ja teatteriohjaaja. Hän aloitti elokuvauransa lapsinäyttelijänä elokuvassa Korulipas linnasta vuonna 1979. Sen jälkeen hän esiintyi vielä yhdeksässä elokuvassa.
Frost
Frost voi tarkoittaa seuraavia:
Kamran Shahmardan
Teatterialan työt
Shahmardan perusti vuonna 2003 Imatralle Mustan ja Valkoisen Teatteri-yhdistyksen yhdessä virolaisen vaimonsa Katri Lätt-Shahmardanin kanssa. Vuodesta 2004 hän on ollut Imatralla järjestettävän Mustan ja Valkoisen Teatterifestivaalin (Black & White Theatre Festival) taiteellinen johtaja. Vuosina 2010–2011 hän oli Azerbaidžanin kansallisteatterin taiteellinen johtaja ja 2013–2015 Kemerovon alueteatterin (Venäjä) taiteellinen johtaja. Vuodet 2018–2019 Shahmardan oli Azerbaidžanissa Baku MAP Theatre Festivalin taiteellinen johtaja.
Kurt Nordman
Kurt Alvar Nordman (s. 23. huhtikuuta 1938 Pietarsaari) on suomalainen vuorineuvos ja yritysjohtaja.
Nordman toimi vuodesta 1987 vuoteen 1997 Helsingin Puhelinyhdistyksen toimitusjohtajana ja vuodesta 1997 vuoteen 2000 Helsingin Puhelin Oyj:n (sittemmin Elisa Oyj) hallituksen puheenjohtajana. Ennen toimitusjohtajuuttaan hän oli työskennellyt HPY:n suunnitteluinsinöörinä vuosina 1963–1967, toimistopäällikkönä vuosina 1967–1968 ja teknisenä johtajana vuosina 1970–1987. Koulutukseltaan hän on diplomi-insinööri, joksi hän valmistui Teknillisestä korkeakoulusta 1963.
Nordmanin luottamustehtäviin ovat lukeutuneet muun muassa Puhelinlaitosten liiton, sittemmin Finnet-liiton, hallituksen puheenjohtajuus 1988–1998, Helsingin seudun kauppakamarin puheenjohtajuus 1997–1999 ja Suomen Liikemies-Yhdistyksen puheenjohtajuus 2000–2002.
Nordmanille myönnettiin vuorineuvoksen arvonimi vuonna 1997. Eläkkeelle jäätyään hän on tehnyt tietokirjoja, kirjan HPY:n muutoksen vuosikymmenet (2002) vuorineuvos Martti Harvan kanssa, kirjan I blommande landskap : en bok om nordiska naturtyper och växter (2005) ja kirjan Keihäänkärkiä : kolmetoista kertomusta suomalaisesta huipputekniikasta (2005).
The Bobby Vinton Show
The Bobby Vinton Show on Bobby Vintonin 27. studioalbumi, joka julkaistiin 1975.
Lothar Wolleh
thumb|right|300px|Omakuva [[Pietarinkirkko|Pietarinkirkon edessä, 1964]] Lothar Wolleh (20. tammikuuta 1930 Berliini – 28. syyskuuta 1979 Lontoo) oli saksalainen valokuvaaja.
The Bobby Vinton Show
Listat
Albumit - Billboard (North America)
Lothar Wolleh
Wolleh kasvoi Natsi-Saksassa sodan keskellä. Neuvostoliittolaiset pidättivät Wollehin epäiltynä vakoilusta ja määräsivät hänet viideksitoista vuodeksi pakkotyöhön kaivokselle Siperiaan. Wolleh vapautui ja pääsi takaisin Berliiniin onnistuneiden neuvotteluiden johdosta työskenneltyään kuusi vuotta kuritusleirillä Vorkutan lähistöllä.
Uransa alussa Wolleh toimi mainoskuvaajana muun muassa Deutsche Bundesbahnille ja Volkswagenille. Vuonna 1965 hän kuvasi Vatikaanin toisen kirkolliskokouksen Roomassa.
1960-luvun lopussa hän alkoi systemaattisesti kuvaamaan aikalaisiaan taidemaalareita, kuvanveistäjiä ja performanssitaiteilijoita. Wolleh kuvasi muun muassa seuraavat henkilöt: Georg Baselitz, Joseph Beuys, Dieter Roth, Jean Tinguely, René Magritte, Günther Uecker, Gerhard Richter ja Christo Javacheff.
Louisianan kreolit
Louisianan kreolit ovat kreoleihin kuuluvaa väestöä, joka asuu Yhdysvalloissa Louisianan ja Teksasin osavaltioissa. He ovat ranskalaisten, espanjalaisten ja afrikkalaistaustaisen väestön seka-avioliitoista syntyneiden jälkeläisiä. Merkittävä Louisianan kreolit muista afroamerikkalaisista erottava tekijä on ranskan kieli. Kreolit puhuvat ranskan kielen kreolimurteita cajunranskaa ja Louisianan kreolia. Louisianan kreoleja on noin neljä miljoonaa, joista noin 10 000 puhuu Louisianan kreolia Kreoli-nimitystä on aiemmin käytetty viittamaan myös ranskalais- ja espanjalaistaustaiseen valkoiseen väestöön.
Historia
220px|thumb|vasen|Kreolinaisia [[New Orleansissa Edouard Marquisin maalauksessa vuodelta 1867.]] Nimitystä kreoli käytettiin alun perin Ranskan Louisianan ranskalaisista ja espanjalaisista valkoisista siirtolaisista ja heidän jälkeläisistään. Nimitystä käytetään tässä merkityksessä osittain edelleen, mutta se on vakiintunut tarkoittamaan tarkemmin nimenomaan osittaisen afrikkalaisen taustan omaavia henkilöitä. Mustia tuotiin Louisianaan 1700-luvulta lähtien orjiksi Karibian alueelta sekä Länsi-Afrikasta etenkin Senegaljoen alueelta. 1800-luvulla orjia ja vapaita mustia tuli myös Haitista. Koska mustia oli muuhun väestöön verrattuna suhteellisen paljon ja koska espanjalaisten ja ranskalaisten suhtautuminen heihin oli liberaali, mustilla oli suuri vaikutus alueen kulttuuriin. Myös lait takasivat alueen mustille orjille enemmän oikeuksia kuin joillakin muilla alueilla. Valkoisten plantaasiomistajien ja heidän orjiensa seka-avioliitoista syntyneet muodostivat sittemmin eräänlaisen eliitin mustien keskuudessa ja osa heistä esimerkiksi omisti itse orjia.
Vapaamielisten lakien ja asenteiden takia vapaiden mustien määrä eteläisessä Louisianassa oli suurempi kuin missään muualla Etelävaltioissa ennen Yhdysvaltojen sisällissotaa. Sisällissodan jälkeen käyttöön otetut Jim Crow -lait loivat huomattavan eron kreolien ja valkoisen ranskaa puhuneen väestön eli cajunien välille. Nämä kaksi ryhmää olivat alun perin pitäneet toisiaan liittolaisina. Rasismin takia kreoleja muutti Kaliforniaan toisen maailmansodan jälkeen. Sittemmin, erityisesti 1950- ja 1960-lukujen kansalaisoikeusliikkeen vaikutuksesta, heidän keskuudessaan on kasvanut kiinnostus kreolien kulttuuriin.
Kulttuuri
220px|thumb|[[Gumbo on Louisianan kreolien ruokalaji.]] Ranskan kieli oli historiallisesti olennainen osa kreolien identiteettiä, joka erotti heidät etelävaltioiden muusta mustasta väestöstä. Viime vuosina ranskan kielen asema on kuitenkin heikentynyt etenkin nuoremman väestön keskuudessa. Kreolit ovat puhuneet ranskan kielen murretta cajunranskaa. Murteen ominaispiirteisiin kuuluu yksinkertaistettu kielioppi ja ranskan yleiskielestä kadonnut vanha sanasto. Louisianan kreoli on puolestaan pidginkieli, joka on muodostunut ranskan kielestä, ja sen ääntämys on saanut vaikutteita afrikkalaisista kielistä. Se on käytössä Louisianan plantaasialueella ja sitä käyttää kielenään myös osa valkoisesta väestöstä.
Suurin osa Louisianan kreoleista on katolilaisia ja he muodostavat Yhdysvaltojen mustien keskuudessa suurimman yksittäisen katolisen yhteisön. Katolisella kirkolla on ollut merkittävä osa kreolien sosiaalisen ja kulttuurisen yhtenäisyyden säilyttäjänä. Afrikkalaisten perinteisten uskontojen vaikutuksesta osa kreoleista harjoittaa myös voodoota.
Mielensäpahoittaja (elokuva)
Mielensäpahoittaja on Dome Karukosken ohjaama komediaelokuva, joka sai ensi-iltansa 5. syyskuuta 2014. Elokuva perustuu Tuomas Kyrön samannimiseen romaaniin. Elokuvan ovat käsikirjoittaneet Tuomas Kyrö ja Dome Karukoski. Elokuvan pääosissa ovat Antti Litja, Petra Frey, Mari Perankoski ja Iikka Forss.
Mielensäpahoittaja valittiin vuoden 2014 Toronton elokuvajuhlien Contemporary World Cinema -sarjan ohjelmistoon, jossa se esitettiin nimellä The Grump. Elokuva on Karukosken kolmas elokuva, joka kilpailee kyseisessä sarjassa Torontossa. Elokuva oli myös Suomen Golden Globe -ehdokas parhaan ulkomaisen elokuvan kilpailukategoriaan. Antti Litja palkittiin roolistaan parhaan miespääosan Jussilla.
Vastaanotto
Elokuvan näki Suomessa avausviikonlopun aikana ennakkonäytökset mukaan laskettuna lähes 33 000 katsojaa. Elokuva oli viisi viikkoa yhtäjaksoisesti Suomen katsotuin elokuva. 19. lokakuuta 2014 mennessä sen oli nähnyt Suomessa jo yli 300 000 katsojaa, mikä teki siitä vuoden katsotuimman elokuvan. Marraskuussa elokuva ylitti 400 000 katsojan rajan ja syyskuussa 2015 500 000 katsojan rajan.
Jatko-osat
Mielensäpahoittaja-elokuvien sarjaa jatkettiin vuonna 2018 ensi-iltansa saaneella Tiina Lymin ohjaamalla Ilosia aikoja, Mielensäpahoittaja -elokuvalla, jonka pääosassa nähdään Litjan sairastumisen ja eläkkeelle jäännin johdosta Heikki Kinnunen. Kinnunen näyttelee myös pääosaa Mika Kaurismäen ohjaamassa Mielensäpahoittaja Eskorttia etsimässä -elokuvassa, joka sai ensi-iltansa vuonna 2022.
Mogoitui
Mogoitui on kaupunkimainen taajama Taka-Baikalian aluepiiriin kuuluvassa Agan Burjatiassa Venäjällä. Se sijaitsee Mogoitui-joen varrella 189 kilometriä Tšitasta kaakkoon. Taajama on Mogoituin piirin keskus. Sen kautta kulkee Trans-Siperian rautatieltä Kiinaan johtava rata. Asukkaita on 10 800 henkeä (vuonna 2009).
Mogoituin asemataajama syntyi vuonna 1907 pienen kylän paikalle. Vuonna 1942 siitä tuli Mogoituin piirin hallinnollinen keskus ja vuonna 1966 se sai kaupunkimaisen taajaman aseman. Nykyään Mogoituissa on mm. konepaja ja elintarviketeollisuutta. Taajamassa toimii kolme korkeakoulujen filiaalia, piirin kulttuuritalo, lasten luomistyön keskus, taide- ja urheilukoulut, kaksi museota, kansanteatteri ja piirisairaala.
Salainen operaatio
Yhdysvaltain keskustelupalvelu CIA käyttää salaisista operaatioista nimeä Covert Action, "peitetty toiminta".
Salainen operaatio voi olla esimerkiksi vihollisen organisaation vakoilemista soluttautumalla, vihollisen vangeiksi joutuneiden vapauttamista, henkilön salakuljettamista pois vihollismaasta, strategisten kohteiden tuhoamista, terroristin tai muun vihollisen surmaamista, salaa toimivan puolisotilaallisen tai sotilaallisen joukon kouluttamista jne.
Aiheesta muualla
Black operation
Julkipano
Julkipano eli julkipanomenettely tarkoittaa Suomessa viraston ilmoitustaululle kiinnitettyä kirjallista ilmoitusta, josta ilmenee viraston tekemä päätös tai se milloin päätös on asianosaisten saatavissa. Menettely on eräs yleistiedoksianto. Erityissäännösten nojalla tapahtuvaa julkipanoa käytetään asioissa, joissa asianosaisten tietäminen tai määrittely on vaikeaa. Tällaisia ovat esimerkiksi laajat lupa-asiat. Erityissäännös julkipanosta sisältyy muun muassa ympäristönsuojelulakiin (527/2014, 44 §), jossa on määräykset ympäristöluvan julkipanosta. Viranomaisen päätöksen katsotaan tulleen asianosaisten tietoon julkipanon tapahtuessa ja valitusajan kuluminen alkaa julkipanon tapahtumapäivästä. Julkipanoksi nimitetään myös kuulutuksen asettamista yleisön nähtäville.
Isokihu
Isokihu (Stercorarius skua) on valtamerten lintu, jota tavataan Suomessa noin kerran vuodessa. Lajin nimesi Morten Thrane Brünnich 1764.
Koko ja ulkonäkö
Euroopan vanhin rengastettu isokihu on ollut 32 vuotta ja 10 kuukautta vanha brittiläinen lintu.
Levinneisyys
Isokihun nimialalaji skua pesii Islannissa, Norjassa, Färsaarilla ja Skotlannin saarilla. Se talvehtii avomerellä Atlantilla lähellä päiväntasaajaa. Eteläisellä Atlantilla pesivät alalajit antarcticus (Argentiinan kaakkoisosat ja Falklandinsaaret) ja loennbergi Antarktiksella ja sitä reunustavilla saarilla. Tyynenmeren ja Intian valtameren eteläosan saarilla pesii alalaji hamiltoni. Maailman populaation kooksi arvioidaan 10 000–20 000 yksilöä ja lajin kanta on elinvoimainen. Britannian kanta on runsastunut voimakkaasti, Färsaarten kanta puolestaan on taantunut. Suomessa isokihu on nähty noin 50 kertaa vuoden 2006 loppuun mennessä.
Elinympäristö
Isokihu viihtyy merten rannoilla ja avomerellä. Harvoin sitä tavataan sisämaan järvillä.
Lisääntyminen
Isokihut lisääntyvät yhdyskuntina saarten ylätasanteilla ja kallionseinämillä. Pesä on vain syvennys maassa. Naaras munii kaksi munaa, joita molemmat vanhemmat hautovat. Haudonta kestää 28–30 vuorokautta. Poikaset kuoriutuvat eriaikaisesti ja ovat lentokykyisiä 6–7-viikkoisina. Vanhemmat puolustavat pesäänsä ihmisiltä ja muilta vaaroilta nopeilla syöksyillä. Pesii ensimmäisen kerran vasta 7–8-vuotiaana.
Ravinto
Isokihu syö kalaa, jota se hankkii usein ryöväämällä pienemmiltä merilinnuilta. Se tappaa ja syö myös lintuja, jopa merilokin kokoisia. Isokihun ravintoon kuuluvat myös linnunmunat ja -poikaset, jopa saman lajin poikaset (kannibalismi).
Peräjärvi (Laitila)
Peräjärvi on kuivatettu järvi Varsinais-Suomessa Laitilassa. Sen vieressä sijainnut Velhojärvi laskettiin samassa yhteydessä. Entiset järvet kuuluivat Sirppujoen vesistön kuivatetun Valkojärven alueeseen, joka on nykyään Pontoonojan valuma-aluetta. Järvet laskettiin 1800-luvulla osittain niityiksi ja peltomaaksi, mutta nykyään se on peltomaata ja osittain metsäistä suota. Järvien paikalla lukee nykykartoissa "Peräjärvi" ja "Velhojärvi".
Nimityksiä
Vuoden 1855-1856 Kalmbergin kartastossa järvien niminä lukee "Peräjärvi" ja "Wähäperäjärvi" ja järvet olivatkin erikokoiset. Pienempää järveä kutsuttiin samoihin aikoihin myös nimellä "Velhojärvi".
Historiallinen maantieto
Noin 2000 vuotta sitten alue oli merenlahtea. Koko se peltoaukea, joka levittäytyy kuivatetun Valkojärven ympärillä Laitilasta länteen, oli saarien rikkomaa avovettä. Lahdelta johti kaksi kapeaa salmea ulos saaristoon. Peräjärven paikka löytyy tuon lahden pohjoispäässä olevasta lahdenpohjukasta. Noin 1500 vuotta sitten meri oli madaltunut niin paljon, että Velhonjärvi, Peräjärvi ja Valkojärvi olivat jo muodostuneet. Järvien välille jäi virtaamaan pienet ojat.
Peräjärvi oli pari kilometriä pitkä ja alle kilometrin leveä. Sen eteläpää kapeni pitkäksi lahdeksi. Järven keskiosan itäpäässä sijaitsi pari taloa ja niiden pellot. Lähes koko järvien rannat olivat niittyinä. Järvi laski Valkojärveen. Lännessä sijainnut Velhojärvi on alle kilometrin leveä ja pitkä. Se puolestaan laski Peräjärveen. Myös Velhonjärven rannat olivat niittyä tai peltomaata.
Järvenlaskun historia
Tilanomistaja C.W. Rosendal teki vuonna 1853 useita samanaikaisia hakemuksia. Hän anoi lupaa kuivatuttaa Hangeranjärven, Hankerasuon ja Isosuon, Velhojärven, Peräjärven, Ruotjärven ja Valkojärven. Kaikissa näissä hakemuksissa vastausta sai odottaa vuoteen 1860. Vuonna 1885 alkoi talollisen Gustaf Uusikartanon nimissä käynnistetystä Valkojärven järvenlaskuhankkeesta, jolla suuri järvi aiottiin kuivattaa lopullisesti, ja siihen saatiin lupa vuonna 1892. Peräjärven vedenpinnan lasku riippui siitä, saataisiinko Valkojärven pinta ensin alas. Järvien kuivattamiseksi perustettiin 1890-luvun alussa järvenkuivatusyhtiö, johon saatiin liittymään 137 osakasta, sillä suuri yhteinen hanke vaati paljon osallistujia.
Nadia Santos
Nadia Santos on kuvitteellinen hahmo yhdysvaltalaisessa televisiosarjassa Alias. Häntä esittää näyttelijä Mía Maestro.
Taustaa
Nadia Santos syntyi neuvostoliittolaisessa vankilassa ja hänet vietiin äidiltään Irina Derevkolta päivä syntymänsä jälkeen. 1400-luvulla eläneen profeetan Milo Rambaldin ennustusten mukaan Nadia oli erityinen, joten hän vietti ensimmäiset vuotensa vangittuna ja hänelle tehtiin kokeita Rambaldin eliksiirillä. Michael Vaughnin isä sieppasi hänet Neuvostoliiton hallusta ja jätti hänet Sophia Vargasin pitämään orpokotiin Argentiinaan.
Teinivuosinaan Nadia karkasi orpokodista, asui kaduilla ja teki lukuisia rikollisuuksia ystävänsä César Martinezin kanssa. Jouduttuaan vankilaan, Argentiinan tiedustelupalvelu SIDE:en kuuluva Roberto Fox tuli kertomaan hänelle vaikuttuneensa hänen taidoistaan, ja rekrytoi Nadian SIDE:en. Nadia sai myöhemmin tietää, että Fox käytti SIDE:n resursseja rikollisiin tarkoituksiin, mitkä myös johtivat Nadian ystävän ja kollegan kuolemaan. Kostoksi Nadia murhasi Foxin.
Hahmon tarina
Nadia tavataan ensimmäisen kerran hänen ollessa peiteroolissa tšetšenialaisella työleirillä. Hänen sisarpuolensa Sydney Bristow löytää hänet Nadian isän, Arvin Sloanen, avustuksella. Sloane myöhemmin sieppaa Nadian ja ruiskuttaa häneen Rambaldin eliksiiriä, mistä Nadia huumautuu ja piirtää kartan Rambaldin Elämän pallo -esineen löytämiseksi. Sydney ja CIA pelastavat Nadian. Hän myöhemmin etsii Elämän pallon isänsä kanssa ja palaa Argentiinaan, koska ei halua olla tekemisissä isänsä kanssa tämän Rambaldin pakkomielteen takia.
Saattue PQ 17
Saattue PQ 17 oli toisen maailmansodan brittiläinen Neuvostoliittoon sotatarvikkeita kuljettanut saattue Jäämerellä Islannista Arkangeliin kesällä 1942. Saksan laivaston taistelulaiva Tripitzin aiheuttaman uhan takia saattueen käskettiin hajaantua, jolloin rahtilaivat jäivät ilman suojaa ja useimmat niistä tuhoutuivat.
Nadia Santos
Hahmon tarina
Neljännen kauden alussa Sydney siepataan ja Nadia auttaa pelastamaan hänet. Hänelle tarjotaan töitä APO:sta, CIA:n osastolta, isänsä alaisena. Hän ottaa paikan vastaan, muuttaa Los Angelesiin Sydneyn luokse ja alkaa seurustella kollegansa Eric Weissin kanssa.
Saattue PQ 17
Taustaa
Elokuussa 1941 aloitetut Jäämeren saattueet kulkivat aluksi turvallisesti perille. Yhdeksän kuukauden aikana menetettiin vain yksi 103 laivasta. Saksalaiset oivalsivat niiden tärkeän merkityksen toukokuussa 1942. Saattue PQ 16 menetti kahdeksan alusta, jolloin Yhdistyneen kuningaskunnan merivoimien esikuntapäällikkö vaati kuljetusten lopettamista. Pääministeri Winston Churchill piti kiinni toiminnasta: ”Ymmärrän epäilynne, mutta katson saattueiden olevan velvollisuutemme.”
Nadia Santos
Hahmon tarina
Nadia saa kuulla äitinsä kuolleen ja vannoo kostoa tämän tappajalle. Todellisuudessa Irina on yhä elossa. Myöhemmin Sophia Vargas tulee tapaamaan Nadiaa ja jää asumaan sisarusten luo vähäksi aikaa. Sophia paljastuu heidän tädikseen, Elenaksi, joka heidän kauttaan vakoilee APO:a kootakseen erään Rambaldin laitteen, jolla hän ajaa erään venäläisen kaupungin raivotautisiksi. Elena pitää myös Irinaa vankina, mutta APO pelastaa hänet ja Nadia tapaa äitinsä ensimmäistä kertaa. Elena kuitenkin muuttaa hänet mielipuoleksi laitteellaan, minkä takia hänet laitetaan koomaan parannuskeinon keksimisen ajaksi.
Saattue PQ 17
Operaatio Rösselsprung
Saattue PQ 17 lähti liikkeelle 27. kesäkuuta 1942. Sen turvana oli koko matkan ajan lähisuojaus johtajanaan komentaja (myöh. kommodori) Jack Broome sekä lisäksi vaarallisimmaksi arvioidulla osuudella kaukosuojaus johtajanaan kontra-amiraali Louis Hamilton. Saksalaiset havaitsivat saattueen kolme päivää lähdön jälkeen. Heidän tavoitteenaan oli tuhota saattue Norjaan sijoitetuilla yksiköillä. Suunnittelma nimettiin operaatio Rösselsprungiksi. Pohjois-Norjan yksiköistä voimakkain oli taistelulaiva Tirpitz. Lisäksi Norjassa olivat raskaat risteilijät Admiral Scheer ja Admiral Hipper sekä 20 sukellusvenettä ja ilmavoimien 5. ilma-armeija. Saksalaiset tiesivät Britannian laivaston lentotukialuksen olevan alueella. Tämän vuoksi Adolf Hitler kielsi Tirpitzin käyttämisen operaatio Rösselsprungissa.
Nadia Santos
Hahmon tarina
Viidennellä kaudella Nadia on koomassa ja Sloane yrittää epätoivoisesti etsiä parannuskeinoa. Tämä jopa avustaa terroristiorganisaatio Prophet 5:ä, joka myöhemmin antaa hänelle lääkkeen, jolla hän onnistuu parantamaan Nadian. Nadia palaa normaaliin elämäänsä ja päättää muuttaa isänsä luo, mutta löytää tämän tavaroiden joukosta erään Rambaldin paperin. Hän tuntee itsensä petetyksi ja polttaa paperin, mikä saa Sloanen työntämään hänet lasipöydän läpi paperin pelastaakseen. Lasinpalanen lävistää Nadian kaulan ja hän kuolee.
Saattue PQ 17
Operaatio Rösselsprung
pienoiskuva|Operaatio tapahtui Huippuvuorten ja Novaja Zemljan välisellä alueella. Ilmahyökkäys alkoi 2. heinäkuuta klo 19, jolloin kohteena olivat pelastusalukset. Myös sukellusveneet lähtivät liikkeelle. Toinen ja suurempi hyökkäys kohdistui kaksi päivää myöhemmin sairaalalaiva Zamalekiin. Kolme alusta upposi, mutta Zamalek pysyi pinnalla. Samaan aikaan Lontoossa siepattiin saksalaisten viesti, että Tirpitz olisi lähtenyt liikkeelle. Tiedustelu antoi kuitenkin vakuutuksen, ettei se olisi edes lähtövalmiina. Merivoimien komentaja Dudley Pound uskoi siepattua viestiä ja laski, että Tirpitz pystyisi iskemään saattueen kimppuun kuudessa tunnissa satamasta lähtönsä jälkeen.
Nadia Santos
Hahmon tarina
Nadia haudataan seuraavassa jaksossa. Sloane pettää APO:n ja lähtee Prophet 5:n matkaan. Nadia ilmestyy hänelle kuolemansa jälkeen aina siihen saakka, kunnes hän löytää Rambaldin loppupelin, ikuisen elämän. Sloane tulee kuolemattomaksi, mutta jää maan alle kivien alle jumiin. Nadia ilmestyy hänelle viimeisen kerran ja jättää hänet yksin pimeyteen.
Saattue PQ 17
Operaatio Rösselsprung
Komentaja Pound laskelmoi, että taistelu voitettaisiin houkuttelemalla Tirpitz ansaan. Hän antoi avustajiensa vastustuksesta huolimatta 4. heinäkuuta klo 21 käskyn, että saattueen tulee hajaantua. Suojaksi asetetut sota-alukset kääntyivät länteen, jossa Tirpitzin arveltiin olevan.
Osa rahtilaivoista yritti pysyä sotalaivojen mukana, mutta niiden vauhti ei kuitenkaan riittänyt. Annettua käskyä uhmasi miinanraivaaja HMS Ayshiren päällikkö luutnantti Gradwell, joka jäi suojaamaan osaa rahtilaivoista. Kaikki Gradwellin ryhmän alukset pääsivät perille vihollista vältellen. Saksalaiset hyökkäsivät 5. heinäkuuta klo 17 lentokonein suojattomia rahtilaivoja vastaan. Puolessa tunnissa menetettiin seitsemän alusta, joiden miehistöt siirtyivät pelastusveneisiin. Tilanteen muututtua Hitler salli myös Tirpitzin merelle lähdön, mikä tapahtui 5. heinäkuuta klo 10. Brittien sotalaivat puolestaan saivat käskyn välttää tuhoja, mutta mennä pelastamaan rahtialusten eloonjääneitä, kun se olisi turvallista. Saksalaiset luulivat, että sotalaivastot iskisivät yhteen, mutta mitään yhteenottoja ei tapahtunut.
Seuraavina päivinä Saksan laivaston sukellusveneet upottivat seitsemän alusta. Operaatio lopetettiin, kun upotettavia ei enää löytynyt. Saattueen 35 rahtilaivasta 11 pääsi perille. Paluumatkalla menetettiin vielä kaksi alusta. Tappiot olivat 153 merimiestä, 22 rahtialusta, yksi sairaalalaiva, laivaston säiliölaiva eli 142 518 tonnia, 3 350 moottoriajoneuvoa, 430 panssarivaunua, 210 pommikonetta, 99 316 tonnia varaosia, ampumatarvikkeita, panssarilevyjä ym.
M/S Karolina
M/S Karolina on suomalainen JS-Ferryway-varustamon yhteysalus, joka on Saaristomerellä Houtskari - Iniö - Brändö -reitillä. Uudenkaupungin telakalla vuonna 1988 rakennetun aluksen pituus on 13,60 metriä ja kapasiteetti 28 matkustajaa.
Ammunnan Euroopan-mestaruuskilpailut 2007 - 10 m ilmapistooli, tytöt
10 m ilmapistoolilla tytöt ampuvat 40 laukausta peruskilpailussa ja kahdeksan parasta ampujaa peruskilpailun tuloksen perusteella pääsee 10 laukauksen finaaliin. Joukkuekilpailussa joukkueen muodostavat kolme saman maan kilpailijaa.
Tyttöjen ilmapistoolin EM-kilpailut 2007 järjestettiin 14. maaliskuuta, Deauvillessä.
Jeff Glass
Jeff Glass (s. 19. marraskuuta 1985 Calgary, Alberta, Kanada) on kanadalainen jääkiekkomaalivahti, joka pelaa Chicago Blackhawksin organisaatiossa. Hän pelaa pääosin sen farmijoukkue Rockford IceHogsissa.
Seurajoukkueissa
Ennen ammattilaisuraansa Glass pelasi yhden kauden AJHL:n Crowsnest Pass Timberwolvesissa sekä kolme kautta WHL:n Kootenay Icessa. Hänet palkittiin vuonna 2005, viimeisen juniorikautensa jälkeen sekä WHL:n että juniorisarjojen kattojärjestö CHL:n parhaan maalivahdin palkinnoilla (Del Wilson Trophy ja CHL Goaltender of the Year), minkä lisäksi hänet nimettiin molempien tähdistökentällisiin. Hän pelasi viimeisellä WHL-kaudellaan 51 runkosarjaottelua ja saavutti päästettyjen maalien keskiarvon 1,76 sekä torjuntaprosentin 93,2, jotka molemmat ovat Kootenayn seuraennätyksiä.
Syyskuussa 2005 Glass teki kolmivuotisen tulokassopimuksen hänet varaustilaisuuden 2004 kolmannella kierroksella varanneen NHL-seura Ottawa Senatorsin kanssa. Hän pelasi ensimmäisellä ammattilaiskaudellaan kuusi ottelua Ottawan AHL-farmijoukkueessa Binghamton Senatorsissa sekä 39 runkosarja- ja kolme pudotuspeliottelua ECHL:n Charlotte Checkersissä. Vuodesta 2006 alkaen hän pelasi kolme kautta vakituisesti AHL:ssä saamatta kuitenkaan näytönpaikkaa NHL:ssä.
Vuosina 2009–2012 Glass pelasi kazakstanilaisseura Barys Astanassa KHL:ssä. Kaudella 2009–2010 hän oli joukkueensa eniten otteluita pelannut maalivahti ennen Aleksei Kuznetsovia, kausilla 2010–2011 ja 2011–2012 puolestaan toiseksi eniten otteluita pelannut Vitali Jeremejevin jälkeen. Kaudeksi 2012–2013 hän teki sopimuksen samassa liigassa pelaavan venäläisseura Sibir Novosibirskin kanssa. Hän oli tuolla kaudella joukkueensa ykkösmaalivahti ja sai runkosarjassa torjuntaprosentikseen 93,3 sekä päästettyjen maalien keskiarvokseen 2,02, molemmat ammattilaisuransa parhaita lukemia.
Toukokuussa 2013 Glass siirtyi KHL-seura Spartak Moskovaan. Hän toimi Spartakin ykkösmaalivahtina tammikuuhun 2014, jolloin talousvaikeuksiin ajautunut seura myi hänet TsSKA Moskovaan. Kauden 2014–2015 Glass pelasi Lada Toljattissa. Hän pelasi kauden aikana 14 ottelua, vähemmän kuin millään muulla kaudella ammattilaisuransa aikana. Kaudeksi 2015–2016 hän siirtyi Dinamo Minskiin.
Puukko
thumb|Kainuun Puukon valmistama perinteinen Tommi-puukko, jossa on 95 millimetriä pitkä terä.|alt=Setti Keräsen valmistama perinteinen Tommi-puukko. Puukko on yksiteräinen varsinaisesti työkaluna käytettävä veitsi, jonka kara on upotettu noin terän pituiseen päähän. Erotukseksi muista veitsistä suomalaisen puukon yhteydessä karaa kutsutaan ruodoksi ja päätä tavallisesti kahvaksi. Ilmaus yksiteräinen kertoo, että terän toinen reuna on teroittamaton erotukseksi esimerkiksi tikarista.
Puukolla veistetään ja vuollaan, kairataan ja kaiverretaan, nyljetään riistaeläimiä ja perataan kalaa, paloitellaan saalista. Taitava käyttäjä tuottaa sillä kauniisti leikattuja käyttöesineitä, morsiuslahjojakin. Retkeilijä voi puukkonsa avulla muun muassa rakentaa tarvittaessa yöpymissuojan, sytyttää nuotion, ruokailla ja päästä ylös avannosta.
Puukko on esimerkiksi rakennusmiesten, puuseppien ja eränkävijöiden suosima työkalu. Puukkoa käytetään myös teräaseena ja se on nykyisin myös keräilyesine.
Puukko-nimen etymologia
Sanan ”puukko” alkuperä on selitetty kahdellakin tavalla. Suomen kieleen pohjautuva selitys viittaa sanojen suu → suukko kehitykseen, jolloin sanasta puu olisi tullut ajan myötä puukko. Toinen selitys liittyy saksalaiseen alkuperään. Ala-saksilainen sana pook, joka tarkoittaa kauppiaiden käyttämää tikaria, olisi otettu Suomessa käyttöön ja annettu suomalaiselle yleistyökalulle.
Terminä puukko tarkoittaa lähes aina puukahvaista veistä, vaikka kahvamateriaaleja on monia, kuten tuohi, muovi, sarvi tai luu. Suomessa puu on ollut kaikkein yleisin. Saamelaispuukkojen kahvat on perinteisesti valmistettu poronsarvesta.
Puukon rakenne ja osien nimitykset
Puukko koostuu vähimmillään terästä, terään kiinteästi kuuluvasta ruodosta ja kahvasta.
Puukon osat:
Tupen osat:
Yleinen jaottelu
Puhekielessä on puukolle muodostunut useita lähinnä tyypillistä käyttöä kuvaavia nimityksiä, kuten metsästyspuukko, kalapuukko ja niin edelleen. Nämä eivät useinkaan ole tarkkoja ja vakiintuneita määritelmiä. Esimerkiksi yleispuukko, on yleisesti käytetty nimitys, kun tarkoitetaan tavallista puukkoa.
Toinen esimerkki on nimitys kalapuukko. Sellainen saattaa olla varta vasten tehty kalastuskäyttöön, jolloin sen materiaalit ja muotoilu tukevat kalojen avaamista ja jopa perkaamista. Usein kyseessä on vain tavallinen puukko, jota omistaja käyttää kalastaessaan ja kutsuu kalapuukoksi.
Puukkojen kaupallistumisen myötä on kauppoihin ilmestynyt lukematon määrä lähinnä metsästäjille ja kalastajille suunnattuja veitsiä, joita markkinoidaan puukkoina, vaikka ne muodoiltaan vastaavat enemmän pohjoisamerikkalaisia ja keskieurooppalaisia veitsiä kuin puukkoa.
Historiallisia malleja
Usein paikkakuntansa mukaan nimettyjä.
Muita puukkotyyppejä
thumb|Lapinleuku.
Finski nož
Venäjällä kehitettiin 1900-luvun alussa suomalaisesta puukosta oma mallinsa, joka edelleen kutsutaan suomalaiseksi veitseksi (finski nož tai finka). Venäläinen malli eroaa suomalaisesta puukosta siten, että siinä on yleensä sormisuoja eli väistin, joka perinteisessä puukossa ei ole.
Suomalaisten puukkojen suosion ansiosta mitä tahansa suorateräistä ja viistoperäistä veistä alettiin kutsua ”suomalaiseksi”. Erityisesti ne olivat rikollisten suosiossa. Niinpä ”suomalaisten veitsien” valmistus ja myynti kiellettiin nimeltä mainiten Neuvostoliiton rikoslaissa vuonna 1935.
Suomalaisen veitsen pohjalta kehitettiin puna-armeijan käyttöön mallin vuonna 1940 tiedustelijan veitsi NR-40 ja armeijan veitsi NA-40, joiden eri mallit olivat Varsovan liiton joukkojen käytössä 1960-luvulle asti.
Kirjallisuus ja museot
Puukoista ovat kirjoittaneet kulttuurihistorian kannalta muun muassa Sakari Pälsi (teos Puukko) ja Jukka Kemppinen (teos Puukot). Timo Hyytinen on julkaissut aiheesta useita teoksia, ja Hyytiselle myönnettiin vuonna 1989 Tiedonjulkistamisen valtionpalkinto teoksesta Suuri puukkokirja.
Suomen Kansallismuseon puukkokokoelma on merkittävä. Kauhavalla, joka on puukkoteollisuuden perinteisiä keskuksia ja edelleen vahva puukkopitäjä, on puukkomuseo.