cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sosiologia
Sosiologia on yleinen ja laaja-alainen yhteiskuntatiede, joka tutkii yhteiskunnan rakennetta, sosiaalista toimintaa ja yhteiskunnallisia ilmiöitä. Sosiologia pyrkii ymmärtämään yhteiskuntaa yleisellä tasolla sekä tarkastelemaan sitä monista eri erityisaloista ja näkökulmista käsin. Tarkastelun kohteita voivat olla esimerkiksi globalisaatio, kaupunkielämä, kulutus, sukupuoli, seksuaalisuus, eriarvoisuus, työ, ikääntyminen, talous, kansalaisyhteiskunta, ympäristö sekä ihmisten arvot ja puhetavat. Sosiologialla on usein yhteiskuntakriittistä merkitystä, koska se tuottaa uusia todellisuuden hahmotus- ja jäsentämistapoja.
Sosiologiaa sanotaan refleksiiviseksi tieteeksi. Refleksiivisyys tarkoittaa sitä, että sosiologien on myös pohdittava tutkimustensa yhteiskunnallisia seurauksia sekä omaa rooliaan tulkintojen tekijöinä. Osa sosiologian refleksiivisyyspohdintaa on keskustelu sosiologian tiedeluonteesta, esimerkiksi Michael Burawoyn erottelusta professionaaliseen sosiologiaan, yhteiskuntaa palvelevaan sosiologiaan (engl. policy sociology), kriittiseen sosiologiaan ja julkiseen sosiologiaan.
Filosofia
Yhteiskuntateoria tai yleinen teoria ovat sosiologian alueita, jotka ovat luonteenomaisesti lähimpänä filosofiaa. Toisaalta tieteenfilosofiset ja metodologiset kysymykset ovat läsnä kaikessa sosiologiassa, ja sosiologiset paradigmakiistat ovat luonteeltaan tieteenfilosofisia. Sosiologiassa on myös vahva fenomenologiseen filosofiaan pohjautuva juonne, jonka edustajia ovat esimerkiksi Edmund Husserlin ajatuksia kehitellyt Alfred Schütz sekä vaikutusvaltaisen tiedonsosiologisen ohjelman käynnistäneet Peter Berger ja Thomas Luckmann.
Biologia ja luonnontieteet
Luonnontieteistä biologialla on sosiologian kanssa selkeitä liitoskohtia. Ihmisen hermoston ja aivojen toimintaa tutkiva neurotiede on tässä avainasemassa. Eläinten käyttäytymisestä tehtyjä johtopäätöksiä ihmisten käytöksestä kutsutaan sosiobiologiaksi. Tätä termiä käytti ensimmäisenä hyönteistutkija E. O. Wilson, joka tutki hyönteisten laumakäyttäytymistä. Kun biologiseen selittämiseen otetaan evoluutionäkökulma, puhutaan usein evoluutiopsykologiasta. Suomessa tunnetuin evoluutiosta kiinnostunut sosiologi lienee ollut Edvard Westermarck.
Taloustieteet
Kun taloustiede tutkii yhteiskuntia kansantalouden näkökulmasta (makrotaloustiede) ja yksilöitä hyötyjä laskelmoivina kuluttajina (mikrotaloustiede, rationaalisen valinnan teoria), sosiologit keskittyvät lähinnä muihin motiiveihin ja toimintaan vaikuttaviin tekijöihin, kuten sosiaalisiin normeihin. Sekä nykyaikaisen taloustieteen että sosiologian monien muiden yhteiskuntatieteiden joukossa voidaan katsoa olevan esimerkiksi Adam Smithin ja Karl Marxin edustaman poliittisen taloustieteen perillisiä.
Historia
Vaikka historiantutkijat tutkivat pääasiassa menneitä tapahtumia ja sosiologit useimmiten keskittyvät oman aikansa yhteiskuntaan, nämä näkökulmat risteävät molemmissa tieteissä. Hieman tarkemman rajan näiden välille tekee yleinen orientaatio tutkimuskohteeseen, ihmisyhteiskuntaan. Historiatiede on kiinnostunut todenmukaisesti kuvaamaan tapahtuneita asioita, kun taas sosiologi on historiaa tutkiessaan kiinnostunut yleisistä kehityskuluista, säännönmukaisuuksista ja teoretisoinneista. Tätä eroa on kuvattu nimittämällä sosiologiaa nomoteettiseksi tieteeksi, kun taas historia on idiografinen tiede.
Sosiologian synty ja historia
Positivismin perustajana tunnettu Auguste Comte (1798–1857) oli ensimmäinen, joka käytti ilmaisua sosiologia (vuonna 1830). Sana muodostuu latinan kielen sanoista socius (kumppani) ja logia (oppi). Hän käytti uudesta tieteestään nimitystä ”physique sociale”. Tällä Comte halusi korostaa, että hänen esikuvanaan oli erityisesti fysiikka joka tunnettiin ajan edistyneimpänä tieteenä.
Eurooppalaisen sosiologian isänä pidetään ranskalaista Émile Durkheimia, joka perusti ensimmäisen eurooppalaisen sosiologian laitoksen Bordeaux'n yliopistoon vuonna 1895.
Sosiologian klassikoita
Sosiologiassa klassikolla tarkoitetaan teoreetikkoa, jonka työllä on ollut vahva vaikutus koko sosiologiaan tutkimusalana. Vaikka se, ketä milloinkin pidetään klassikkona, vaihtelee jossain määrin aikakaudesta riippuen, on alalle jo sen lyhyen historian aikana ehtinyt muodostua klassikoita.
Monelle sosiologian klassikolle on tavallista, etteivät he luonnehtineet itseään varsinaisesti sosiologeiksi. Heille oli tyypillistä monialainen, yhteiskuntaa useasta eri suunnasta tarkkaileva päättely.
Sosiologian kehityksen kannalta kenties merkittävimpiä teoreetikkoja ovat olleet Émile Durkheim, Karl Marx, Max Weber ja Georg Simmel. Klassikoiksi voidaan lukea myös muun muassa Ferdinand Tönnies, Auguste Comte, Herbert Spencer ja Werner Sombart. Monet heistä eivät muodostaneet tietoisesti sosiologista oppia, mutta myöhemmin heidät on luettu nimenomaan sosiologian edustajiksi.
Pikkuklassikoita
Pikkuklassikoiksi on kutsuttu sosiologeja, jotka ovat tarjonneet sosiologialle yhden tai muutamia yksittäisiä teorioita, käsitteitä tai kirjoja. Joitakin heistä saatetaan pitää myös varsinaisina klassikkoina.
Sosiologian tutkimusmenetelmiä
Sosiologinen tutkimus jakaantuu kolmeen portaaseen: teoriaan, aineistoon ja menetelmään. Valittua teoriaa sovelletaan tutkijan keräämään aineistoon käyttäen jotakin tiettyä tutkimusmenetelmää.
Sosiologian, kuten lähes kaikkien yhteiskuntatieteiden tutkimusmenetelmät voidaan jakaa karkeasti ottaen kahtia kvalitatiivisiin eli laadullisiin ja kvantitatiivisiin eli määrällisiin tutkimusmenetelmiin.
Kvalitatiiviset tutkimusmenetelmät soveltuvat ennen kaikkea yksittäisten tapausten ja erityisten tapausryhmien kartoittamiseen. Tyypillisiä laadullisia tutkimusmenetelmiä ovat esimerkiksi erilaiset haastattelut ja diskurssi- ja retoriikka-analyysit. Näiden tutkimusten avulla voidaan tosin löytää myös ilmiöitä, joiden avulla on mahdollisuus selittää ihmissosiaalisuuden laajempia kulttuurisia malleja, eräänlaisia kulttuurisia itsesäänselvyyksiä.
Kvantitatiiviset tutkimusmenetelmät sopivat laaja-alaisiin ja suuria ryhmiä tai kokonaisia yhteiskuntia kartoittaviin tutkimuksiin, mutta yksittäistapauksista niiden avulla ei välttämättä saada kovin kattavaa tietoa. Tyypillisiä kvantitatiivisia menetelmiä ovat esimerkiksi survey- eli kyselytutkimukset. Kvantitatiivisten tutkimusmenetelmien selkärankana toimivat usein matemaattiset ja tilastolliset mallit.
Sosiologia Suomessa
Sosiologiaa opetetaan Suomessa monessa yliopistossa. Helsingin yliopistossa, Jyväskylän yliopistossa, Itä-Suomen yliopistossa, Lapin yliopistossa, Tampereen yliopistossa, Turun yliopistossa ja Åbo Akademissa voi suorittaa maisterin tutkinnon sosiologia pääaineena. Sosiologiaa opiskelleet voivat työskennellä useissa ammateissa ja tehtävissä, esimerkiksi tutkijana, suunnittelijana ja tutkimuspäällikkönä.
Suomalaisista sosiologian historian merkkihahmoja on Edvard Westermarck (1862–1939), jota voidaan myös pitää suomalaisen antropologian isänä. Hänen mukaansa on myös nimetty suomalaisten sosiologien kansallinen tiedeseura, Westermarck-seura, joka julkaisee Sosiologia-lehteä. Tunnettuja suomalaisia sosiologeja ovat myös
Matti Helenius-Seppälä
Mathias (Matti) Oskar Helenius-Seppälä (vuoteen 1906 Helenius; 27. kesäkuuta 1870 Pälkäne – 18. lokakuuta 1920 Atlantin valtameri) oli suomalainen raittiusliikkeen johtaja ja alkoholin sosiaalisiin vaikutuksiin erikoistunut tutkija sekä Suomen Kristillisen Työväen Liiton johtajiin kuulunut poliitikko. Hän ajoi voimakkaasti kieltolakia Suomeen. Helenius-Seppälä työskenteli yhdessä vaimonsa Alli Trygg-Heleniuksen kanssa, joka myös oli suomalaisen raittiusliikkeen vaikuttajia.
Varhaiset vaiheet
Matti Heleniuksen vanhemmat olivat karvari ja teurastaja Matti Helenius sekä Erika Adolfintytär. Kolmetoistalapsinen perhe oli vähävarainen, mutta Matti onnistui lahjakkuutensa ansiosta pääsemään vuonna 1880 kymmenvuotiaana Hämeenlinnan lyseoon, joka oli maan ainoa suomenkielinen normaalilyseo. Hän oli luokkansa parhaita oppilaita. Helenius oli sujuva kirjoittaja ja kirjoitti jo kouluaikoinaan Hämeen Sanomiin sekä pilalehti Matti Meikäläiseen. Hän antoi myös yksityisopetusta, yhdessä vaiheessa Zachris Topeliuksen lapsenlapsille Sipoon Koivuniemessä. Helenius kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1888 ja suoritti filosofian kandidaatin tutkinnon 1894. Hänen opiskeluaan hidasti samanaikainen työskentely. Vuosina 1890–1892 hän toimi Uusi Suometar -lehden aputoimittajana.
Raittiustyön alku ja alkoholitutkimus
Helenius syventyi tämän jälkeen alkoholikysymyksen tutkimiseen ja työ laajeni lopulta väitöskirjaksi asti. Hän väitteli valtiotieteen tohtoriksi Kööpenhaminan yliopistosta vuonna 1902 tutkimuksellaan ''Alkoholspørgsmaalet. En sociologisk-statistik Undersøgelse''. Siinä Helenius osoitti eri maiden vakuutusyhtiöiden kuolleisuustilastojen avulla, että täysraittiit elivät alkoholin kohtuukäyttäjiä pidempään. Hänen mukaansa vähäinenkin alkoholin käyttö oli vaarallista ja alkoholi aiheutti tilastojen valossa enemmän haittoja kuin kaikki muut myrkyt yhteensä. Väitöskirja käännettiin suomeksi, ruotsiksi, saksaksi ja puolaksi.
Toiminta raittiusjärjestöissä
Helenius oli aktiivinen käytännön raittiustyössä ja valtakunnallisessa raittiusliikkeessä. Hän toimi vuosina 1896–1902 Opettajien Terveys- ja Raittiusyhdistyksen sihteerinä ja esitelmöitsijänä. Hänen yhdessä Tryggin kanssa vuosina 1897–1898 järjestämät raittiusluennot toimivat merkittävinä joukkojen mobilisoijina, sillä niihin osallistui satoja tai jopa tuhansia ihmisiä. Helenius oli merkittävä vaikuttaja myös vuoden 1898 suuren juomalakkoliikkeen taustalla. Hän tähtäsi tarmokkaasti vaikutusvaltaisiin asemiin raittiusliikkeen keskusjärjestössä, Raittiuden Ystävissä. Jo vuonna 1893 hän esitti järjestön sihteerin tehtävien huomattavaa laajentamista varsinkin kansainvälisten suhteiden hoitoon. Hän tarjosi samalla itseään virkaan ja lupasi jakaa tehtävien hoitamisen Tryggin kanssa. Ehdotuksesta ei innostuttu, sillä Raittiuden Ystävien vanhempaa ikäpolvea ja säätyläistöä edustanut johto suhtautui Heleniukseen epäilevästi. Alhaisen syntyperänsä, innokkuutensa sekä nopean urakehityksensä vuoksi häntä pidettiin epäilyttävänä nousukkaana ja varsinkin hänen yhteyksiään työväenliikkeeseen vieroksuttiin. Erityisesti Raittiuden Ystävien johtohahmon A. A. Granfeltin ja Heleniuksen välit olivat tämän vuoksi kireät.
Vuonna 1896 Helenius valittiin Raittiuden Ystävien päätoimikuntaan ja seuraavana vuonna yhdistyksen julkaiseman Kylväjä-lehden toimittajaksi. Tarkoituksena oli pitää hänet poissa järjestön sihteerinvirasta, joka oli tullut avoimeksi vuonna 1897 Kaarle Werkon jäljiltä. Granfelt lykkäsi virantäyttöä viidellä vuodella, mutta 1902 Helenius lopulta valittiin sihteeriksi. Hän toimi tehtävässä vuoteen 1913. Heleniuksen kaudella Raittiuden Ystävien järjestörakenne ja toiminta uudistuivat, ja se laajeni yhdeksi Suomen merkittävimmistä kansalaisjärjestöistä. Helenius-Seppälä oli myös Ylioppilaiden raittiusyhdistyksen ja Suomen opiskelevan nuorison raittiusliiton puheenjohtaja sekä Lausannen kansainvälisen raittiustoimiston ja alkoholistiparantola Turvan johtokunnan jäsen. Hän toimi useiden kansainvälisten raittiuskokousten järjestelykomiteoissa ja kiersi luennoimassa niissä. thumb|200px|Helenius ja Trygg esitelmämatkalla Pohjois-Ruotsissa noin vuonna 1903.
Poliittinen toiminta
Helenius tutustui työväen aatemaailmaan alkuaan vaimonsa vuonna 1890 Helsinkiin perustaman Kansankoti-setlementin kautta. Hän tunsi vetoa työväenliikkeeseen ja omaksui kansainvälisen sosiaalidemokratian aatteen, mutta ei voinut hyväksyä sosialistisen työväenliikkeen kristinuskonvastaisuutta. Hänen mielestään sosialistinen aate ja kristinusko eivät olleet ristiriidassa. Vuonna 1906 hän sai tietää, että hänet oli lupaa kysymättä asetettu SDP:n eduskuntavaaliehdokkaaksi seuraavan kevään vaaleissa. Hänen aatteellinen linjansa kuitenkin herätti puolueessa epäilyksiä ja vaaliehdokkuus peruuntui Edvard Valppaan otettua poleemisesti kantaa sitä vastaan. Helenius siirtyi tämän jälkeen Suomen Kristillisen Työväen liiton riveihin ja hänet valittiin sen listoilta kansanedustajaksi ensi kerran vuoden 1908 vaaleissa.
Helenius edusti Suomen Kristillistä Työväen liittoa eduskunnassa vuosina 1908–1909, 1911–1913, 1917 ja 1919–1920, joka kerran Turun läänin eteläisestä vaalipiiristä valittuna. Vuoden 1909 eduskuntavaaleista hän joutui jättäytymään pois, sillä henkikirjoituksessa tapahtuneen virheen vuoksi hänen nimensä puuttui äänioikeutettujen luettelosta. Eduskunnassa hän teki muun muassa vaalilakia, vanhuusvakuutusta ja maanvuokralainsäädäntöä koskeneita lakialoitteita. Vuonna 1908 hän teki kauaskantoisen anomusehdotuksen Eduskunnan kirjaston kokoelmien avaamisesta kaikkien käyttöön. Ehdotusta ei ehditty käsitellä, mutta ajatus toteutui viisi vuotta myöhemmin kirjaston ohjesäännön muutoksen yhteydessä.
Vuoden 1906 suuressa nimenmuutoksessa Helenius muutti sukunimensä Helenius-Seppäläksi, mikä viittasi hänen sukunsa Pälkäneellä omistamaan Iso-Seppälän tilaan.
Suomen sisällissodan aikana 1918 kristillinen työväenliike oli muodollisesti puolueeton, mutta puolueen puheenjohtaja Antti Kaarne ja sen äänenkannattaja Työkansa myötäilivät punaisia näiden ollessa vallassa eteläisessä Suomessa. Sodan jälkeen Helenius-Seppälä liittyi linjauksen arvostelijoihin ja vaati kapinan jyrkkää tuomitsemista sekä kaikkien punakaartiin kuuluneiden erottamista puolueesta. Sisällissotaa seuranneen valtiomuototaistelun aikana hän oli innokkaimpia tasavallan kannattajia.
Toiminta kieltolain puolesta
Vuosina 1913–1917 Helenius-Seppälä toimi Raittiusjärjestöjen keskustoimiston johtajana, joka oli Raittiuden Ystävien ja sen ruotsinkielisen sisarjärjestön perustama katto-organisaatio. Senaatti asetti lopulta hänen johtamansa komitean laatimaan ehdotuksia kieltolain toimeenpanosta ja valvonnasta. Helmikuun vallankumouksen jälkeen toukokuussa 1917 Helenius-Seppälä esitti Tokoin senaatille välikysymyksen kieltolain toimeenpanosta. Vastauksessaan senaatin puheenjohtaja Oskari Tokoi ilmoitti jo pyytäneensä sille vahvistusta Venäjän väliaikaiselta hallitukselta. Venäjän hallitus vahvistikin Suomen kieltolain toukokuun lopussa, mutta sen voimaantulo lykkääntyi vielä kahdella vuodella. Sitä ennen Helenius-Seppälä nimitettiin 1918 Sosiaalihallituksen raittiusosaston johtajaksi. Santeri Alkion tultua seuraavana vuonna sosiaaliministeriksi raittiusosasto siirrettiin sosiaaliministeriön alaiseksi. Vuosia odotettu kieltolaki astui viimein voimaan 1. kesäkuuta 1919. Helenius-Seppälän ansiosta tarvittaviin toimenpiteisiin oli ryhdytty jo pari viikkoa etuajassa. Hän toimi myös Alkion aloitteesta lokakuussa 1919 perustetun Kieltolakiliiton johtokunnassa kuolemaansa asti.
Yleisen tarinan mukaan taskumatti on nimetty kieltolain aikana Matti Helenius-Seppälän mukaan. Matti on kuitenkin kieltolakia vanhempi taskuun sopivan matkapullon nimitys. Kirjallisuudessa sen vahvistaa Aleksis Kiven Nummisuutarien (1864) kolmas näytös: Sainpa, että olin aika tellukassa, sain vielä täytetyn matin taskuunikin!
King Company
King Company on suomalainen melodista hard rockia soittava yhtye, joka on perustettu Helsingissä vuonna 2014. Se toimi aluksi nimellä No Man's Land, mutta nimi vaihdettiin ennen ensimmäisen albumin julkaisua, koska oli olemassa muitakin saman nimisiä yhtyeitä.
King Company on julkaissut kaksi albumia: One for the road (2016) ja Queen of hearts (2018). Yhtye levyttää tällä hetkellä italialaiselle Frontiers Recordsille.
Alkuperäinen laulaja Pasi Rantanen erosi yhtyeestä vuonna 2017 äänihuuliongelmien vuoksi, ja hänen tilalleen valittiin italialainen Leonard F. Guillan, joka laulaa toisella albumilla. Vuonna 2018 Guillanin tilalle tuli rovaniemeläinen Ilkka Keskitalo.
Vuonna 2017 King Company valittiin japanilaisen Burrn-lehden äänestyksen ”vuoden tulokas” listalla sijalle 7. Yhtyeen toinen levy ”Queen of hearts” nousi ilmestymisviikollaan Suomen virallisella listalla sijalle 7.
FS Châteaurenault (1868)
Châteaurenault oli Ranskan laivaston vuonna 1868 vesillelaskettu puurunkoinen parkkitakiloitu risteilijä. Alus oli nopeampi kuin aikakautensa muut ranskalaisvalmisteiset kokoisensa korvetit.
Palvelus
Aluksen aseistukseksi vaihdettiin myöhemmin seitsemän 140 mm modèle 1870 -tykkiä ja neljä 37 mm tykkiä. Vuonna 1874 alus luokiteltiin uudelleen 2. luokan risteilijäksi. Alus luokiteltiin vuonna 1892 3. luokan risteilijäksi ja se poistettiin alusluettelosta 16. toukokuuta 1892.
Lothar-Günther Buchheim
Lothar-Günther Buchheim (6. helmikuuta 1918 Weimar, Thüringen – 22. helmikuuta 2007 Starnberg, Baijeri) oli saksalainen kirjailija, taidemaalari ja taidekeräilijä. Parhaiten hänet tunnetaan romaanistaan Das Boot (1973).
Nuoruus
1937 viettäessään aikaansa Italiassa hän kirjoitti ensimmäisen kirjansa ''Tage und Nächte steigen aus dem Strom. Eine Donaufahrt. ("Days and nights rise from the river. A travel on the Danube."''), jossa hän kertoo kanoottiretkestään Tonavaa pitkin Mustallemerelle. Kirja julkaistiin vuonna 1941.
Toinen maailmansota
Buchheim toimi sotakirjeenvaihtajana Saksan laivaston propagandaosastolla toisen maailmansodan aikana kirjoittaen kokemuksistaan miinanraivaajilla, hävittäjillä sekä sukellusveneillä. Hän teki myös piirustuksia ja otti valokuvia.
Syksyllä 1941 Buchheim liittyi kapteeniluutnantti Heinrich Lehmann-Willenbrockin miehistöön sukellusveneeseen U-96. Hänen ohjeensa olivat valokuvata ja kuvailla sukellusvenesotaa käytännössä. Partiomatkan kokemuksista hän kirjoitti novellin Die Eichenlaubfahrt.
Sodan jälkeen
thumb|250px|Buchheimin museo Sodan päätyttyä Buchheim toimi taiteilijana, taidekeräilijänä, galleristina sekä taidekustantajana. 1950 ja 60-luvuilla hän kirjoitti kirjoja eurooppalaisista taiteilijoista, mm. Pablo Picassosta ja keräsi saksalaisten ja ranskalaisten ekspressionistien töitä. Koska modernistien teoksia oli natsihallinnon aikana pidetty rappiotaiteena, hänen onnistui hankkia niitä halvalla.
Buchheim tunnetaan parhaiten sodanajan kokemuksiin perustuvasta romaanistaan Das Boot, joka julkaistiin Saksassa 1973. Kirja on osittain fiktiivinen kuvaus sukellusveneen partiomatkasta ja sen kertojana toimii laivaston sotakirjeenvaihtaja luutnantti Werner. Kirjan karu ja sodanvastainen asenne aiheuttivat aikanaan puhetta puolesta ja vastaan. Das Boot julkaistiin Suomeksi nimellä Sukellusvene vuonna 1975.
Romaania seurasi täysin todellisuuteen pohjautuvan sukellusvenetrilogian ensimmäinen osa U-Boot-Krieg vuonna 1976. Kaksi seuraavaa osaa, U-Boot-Fahrer sekä Zu Tode Gesiegt julkaistiin molemmat vuonna 1998. Trilogia sisältää yhteensä yli 5000 sodan aikana otettua valokuvaa. Buchheim kirjoitti myös kirjan Der Abschied (2000) matkastaan ydinkäyttöisellä rahtialus NS Otto Hahnilla. Aluksen kapteenina toimi tuolloin Heinrich Lehmann-Willenbrock.
Buchheimin keräämästä taiteesta koostuva Buchheim Museum of Imagination avattiin Bernriedissä vuonna 2001.
Merituulentie
pienoiskuva|Kehä II:n risteyksestä länteen Merituulentie jatkuu Kuitinmäentienä.
Merituulentie on itä–länsisuuntainen liikenneväylä eteläisessä Espoossa. Se johtaa Tapiolasta Tapiolantien risteyksessä olevasta liikenneympyrästä Kehä II:n varressa Niittykummun ja Olarin välissä olevaan eritasoliittymään. Tämän liittymän länsipuolella Merituulentien jatkeena on Kuitinmäentie, joka ulottuu Suomenojalle, Finnoontielle, sekä edelleen sen länsipuolella Martinsillantie, joka päättyy Espoonlahden Nöykkiönkadulle.
Merituulentien itäisin osa Tapiolantien liikenneympyrästä Pohjantielle on ollut 2010-luvun lopulla suljettuna alueella käynnissä olevien rakennustöiden vuoksi. Tapiolantien ja Pohjantien välinen osuus toteutetaan katuna, jonka yhteyteen rakennetaan Merituulentien linja-autoterminaali. Myös kauppakeskus Ainoa sijaitsee kadun varrella. Ainoan kautta on kulku Tapiolan metroasemalle.
Merituulentie–Kuitinmäentie–Martinsillantie
Merituulentie, Kuitinmäentie ja Martinsillantie muodostavat Länsiväylän pohjoisen rinnakkaistien. Merituulentie ja Kuitinmäentie ovat suurelta osin kaksiajorataisia ja niiden kaistaluku on 2–6. Martinsillantie on yksiajoratainen ja kaksikaistainen.
Merituulentien pituus on noin 2,7 kilometriä, koko rinnakkaisväylän pituus Tapiolan liikenneympyrästä Espoonlahden Nöykkiönkadulle on noin 8,2 kilometriä.
Merituulentien, Kuitinmäentien ja Martinsillantien varrella sijaitsee useita tilaavievän kaupan myymälöitä, eritoten autoliikkeitä. Myös useat kauppakeskukset, kuten Niitty, Merituuli ja Liila, sijaitsevat reitin varrella.
Merituulentieltä on yhteys Helsingin metroon Niittykummun metroasemalta. Finnoon liikenneympyrässä tielinja risteää Finnoontien kanssa, liikenneympyrän alemmalla tasolla on myös kevyen liikenteen solmukohta.
Suor Angelica
Suor Angelica  (Sisar Angelica) on toinen ooppera Giacomo Puccinin Il tritticosta eli triptyykistä. Samaan kokonaisuuteen kuuluvat muut teokset ovat Il tabarro (Viitta) ja Gianni Schicchi. Ooppera kantaesitettiin Metropolitan-oopperassa vuonna 1918.
Giacomo Puccinin sisar Iginia oli abbedissana nimellä Giulia Enrichetta Luccan lähistöllä olevassa Vicopelacon luostarissa. Siellä Puccini kuuli tarina nuorena kuolleesta kauniista nunnasta Suor Angelicasta. Kun Giovacchino Forzano toi nähtäväksi luonnoksia luostariin sijoitetun oopperan juonesta, Puccini hyväksyi tarinan heti. Forzano lähetti libreton 3. maaliskuuta 1917 Puccinille. Neitsyt Marian ilmestyksen latinankieliset tekstit Puccini sai Don Pietro Panichellilta. (Panichelli etsi myös tekstit Toscan Te Deumiin). Suor Angelica valmistui 14. syyskuuta 1917.
Musiikkiin Puccini loi ajatonta tunnelmaa, tehokeinoina olivat pienet asiat kuten lampaiden, lintujen ja mehiläisten äänet. Koko alkuosa kuvaa luostarin rauhallista ja hengellistä elämää. La zia principessa on naispuolinen Scarpia ja Puccinin ainoa alttopäärooli. La Zia Principessan sisääntulo on musiikillisesti tehokas. Allekirjoituskohtaus muistuttaa Toscan toisen näytöksen loppua; musiikki vie draamaa eteenpäin.
Rooman ensi-iltaan lisättiin Angelican aariaan Senza mamma jatkoa Ora che sei un angelo del cielo. Alkuperäisessä partituurissa oli myös intermezzon jälkeen aaria kukkasille. Se on poistettu.
Hahmot
Sivuroolit
Ensi-iltamiehitys
Suor Angelica 14.12.1918 Metropolitan Opera House, New York
Kapellimestari 	Roberto Moranzoni
Lyhyt juoniseloste
Kappelista kuuluu rukoilevien nunnien ”Ave Maria”. Apusisaria ja Suor Angelica menevät kappeliin. Jumalanpalveluksen jälkeen sisaret kokoontuvat keskustelemaan. Keskustelu poimuilee luostarin elämän ympärillä. La maestra delle novizie huomauttaa, että nunnilla ei saa olla mitään toiveita. Angelican epäillään joutuneen luostariin jonkun salaisuuden takia.
Ampiainen on pistänyt Suor Chiaraa. Suor Angelica valmistaa yrttisekoitteen lääkkeeksi. Almusisaret saapuvat ruokalahjoitusten kanssa. He kertovat nähneensä luostaria lähestyvät vaunut. Suor Angelica kiihtyy ja pyytää kuvailemaan niitä. Vierailukello soi ja abbedissa kutsuu Angelican vierailuhuoneeseen.
La zia principessa astuu sisään ja Suor Angelica yrittää syleillä tätiään. Täti ei luo katsetta polvistuneeseen Angelicaan ja kääntää päänsä pois. Täti kertoo tulleensa koska Angelican nuorempi sisar on menossa naimisiin ja Angelican tulisi luopua omaisuudestaan. Angelica on suvun häpeätahra aviottoman lapsensa takia. Ahdistuneen keskustelun päätteeksi Angelica kysyy uutisia lapsestaan, jonka hän on nähnyt vain kerran. Täti vastaa kylmästi pojan kuolleen kaksi vuotta sitten. Angelica vaipuu maahan nyyhkyttäen ja allekirjoittaa luovutuspaperin. Täti poistuu asiakirjan kanssa vilkaisematta sisarentyttöönsä.
Angelica jää yksin, hän purskahtaa kyyneliin ja laulaa lapselleen Senza mamma, o bimbo, tu sei morto (Rakas lapseni, kuolit ilman äitiäsi). Hän haluisi olla lapsensa kanssa taivaassa. Angelica on hurmioituneessa mielentilassa ja tietää mitä pitää tehdä. Hän sekoittaa myrkkyjuoman yrteistä ja hyvästelee ajatuksissaan sisarensa. Angelica juo maljan. Hän herää hurmiostaan todellisuuteen ja tajuaa tehneensä kuolemansynnin. Angelica rukoilee Neitsyt Marialta poikansa tähden anteeksiantoa. Myrkky alkaa vaikuttaa. Angelica näkee näyn, jossa Neitsyt Maria lähestyy häntä pojan kanssa. Äiti ojentautuu lastaan kohti ja samalla hän kaatuu kuolleena maahan.
Orkestrointi
Lavan takaa:
Eric Clapton (albumi)
Vuoden 1970 julkaisu
A-puoli
Leandro Fernández de Moratín
Leandro Fernández de Moratín (10. maaliskuuta 1760 Madrid, Espanja – 2. kesäkuuta 1828 Pariisi, Ranska) oli espanjalainen näytelmäkirjailija ja uusklassinen runoilija. Hän oli Espanjan valistuksen keskeisimpiä henkilöitä. Hän kasvoi kirjallisessa ilmapiirissä ja hänestä tuli ranskalaisten ensyklopedistien ihailija. Fernández de Moratín kirjoitti satiireja sekä käänsi Molièren ja William Shakespearen teoksia espanjaksi.
Moratin työskenteli aluksi kultaseppänä, sitten 1786–1789 Espanjan lähettilään Cabarrusin sihteerinä Pariisissa, jossa hän seurusteli muun muassa Carlo Goldonin kanssa. Vuosina 1792–1796 hän matkusteli Ranskassa, Englannissa, Saksassa, Sveitsissä ja Italiassa. Kuningas Joseph Bonaparte nimitti hänet 1811 ylikirjastonhoitajaksi, mutta hän sai sen johdosta kärsiä vainoa. Hän oleskeli vuodesta 1817 loppuikänsä lähes yksinomaan Ranskassa. Hänen tomunsa siirrettiin 1900 Pariisista Madridiin.
Moratin oli jo kultaseppäkaudellaan saanut parista runoteoksestaan (La toma de Granada, Lección poetica) akatemialta palkinnon. Hänen päätuotantonsa muodostivat kuitenkin huvinäytelmät, joiden kiinteä rakenne, vilkas ja luonteva vuoropuhelu ja selkeä luonnekuvaus ilmaisevat hänen ihailemansa Molièren vaikutusta. Tunnetuimpia niistä ovat El viejo y la niña (1790), El café eli La comedia nueva (1792) ja niistä parhain, muodoltaan suorasanainen El sí de las niñas (1806).
Lost (1. tuotantokausi)
Televisiosarjan Lost 25. jaksoa sisältävää ensimmäistä tuotantokautta alettiin esittää Yhdysvalloissa ja Kanadassa 22. syyskuuta 2004. Sarja esittelee 48 lentokoneonnettomuuden selviytyjää, koneen katkettua kahtia ilmassa ripotellen matkustajat saarelle keskelle Tyyntämerta. Tehdessään yhteistyötä selvitäkseen, selviytyjät tajuavat ettei saari ole aivan tavallinen.
Sarjan ensimmäinen jakso Maahansyöksy (alkuperäiseltä nimeltään Pilot: Part 1), joka Suomessa jaettiin kahteen osaan, saavutti Britanniassa ennätysyleisön ollen 6,4 miljoonalla katsojallaan katsotuin yhdysvaltalaissarjan osa brittitelevisiossa. Myös muualla maailmaa sarja sai paljon positiivista kritiikkiä ja saikin muun muassa Golden Globe -palkinnon.
Kausi julkaistiin DVD-boxina 6. syyskuuta 2005 nimellä Lost: The Complete First Season.
Maahansyöksy (Pilot: Part 1)
Sydneystä Los Angelesiin matkalla ollut Oceanic Airlinesin lento 815 joutuu turbulenssiin, hajoaa kahtia keskellä taivasta ja törmää asumattomalle trooppiselle saarelle keskellä Tyyntämerta. Viidakosta kuuluu salaperäistä ulvontaa ja puita näyttää kaatuvan horisontissa. Jack, Kate ja Charlie lähtevät viidakkoon etsimään lentokoneen ohjaamoa voidakseen lähettää hätäviestin käyttämällä koneen radiopuhelinta. He löytävät ohjaamon lisäksi vielä elossa olevan pilotin, joka kertoo koneen olleen yli 1 000 mailia poissa lentoreitiltä ja niinpä pelastajat etsivät väärästä paikasta. Pian salaperäinen ”hirviö” repii lentäjän ohjaamosta ja tappaa tämän. Takaumassa nähdään Jack hetkeä ennen koneen putoamista.
Selviytyminen (Pilot: Part 2)
thumb|Sayid kokeilee radiolähetintä. Kate, Sayid, Sawyer, Charlie, Shannon ja Boone yrittävät saada radiopuhelimella yhteyden ulkomaailmaan kiipeämällä korkeammalle saadakseen paremman signaalin. Matkalla ryhmän kimppuun hyökkää jääkarhu, jonka Sawyer ampuu. He eivät kuitenkaan saa lähetettyä hätäviestiä radiolla, koska linjan tukkii jo toinen vahvempi hätäviesti, jonka Shannon kääntää seuraavasti; ”Olen nyt yksin saarella. Tulkaa joku, pyydän. Muut ovat kuolleet. Se tappoi heidät. Se tappoi heidät kaikki.” Akun loppuessa Sayid laskee, että viestiä on lähetetty yli 16 vuoden ajan. Rannalla liittovaltion sheriffi Mars herää kesken Jackin suorittaman leikkauksen ja kyselee Katesta, jonka sheriffi saattaa takaumassa kohtalokkaalle lennolle. Toisessa takaumassa näytetään kuinka Charlie salakuljetti pienen heroiinipussin koneeseen.
Tabula Rasa
Kun signaalia vuorelta hakenut joukko on matkalla takaisin rannalle, he päättävät olla kertomatta muille ranskankielisestä hätäviestistä, koska he pelkäävät tämän aiheuttavan paniikkia. He tappelevat aseen hallussapidosta mutta lopulta ehdottavat, että Kate saisi pitää sitä. Palatessaan rannalle Kate kertoo salaa Jackille hätäviestistä.
Selviytyjät jatkavat sheriffi Marsin hoitamista. Jack ja Hurley saavat tietää Katen menneisyydestä rikollisena. Sheriffin tuskanhuudot aiheuttavat epäluuloa muissa siitä, saako Jack hänet pelastettua. Mars sanoo Jackille haluavansa puhua Katen kanssa saadakseen tietää, mikä oli palvelus, jonka Kate halusi ehdottaa hänelle ennen koneen putoamista. Kun Kate on teltassa, Hurley paljastaa Jackille, että oli nähnyt aiemmin Katen hallussa aseen. Jack näkee Katen teltassa, minkä jälkeen kuuluu aseenlaukaisun ääni; Sawyer astelee ulos teltasta. Hän selittää olleensa ystävällinen sheriffille tähdäten tätä sydämeen. Sawyer ei kuitenkaan osunut sydämeen vaan keuhkoihin aiheuttaen vielä suurempaa tuskaa. Jack heittää Sawyerin ulos teltasta ja tukahduttaa sheriffin, jotta tämä pääsisi tuskistaan.
Takaumissa Kate on Australiassa. Hänet herättää maanviljelijä Ray Mullen, joka ihmettelee, miksi Kate nukkuu hänen ladossaan. Kate esittäytyy Anniena ja saa työtä farmilta. Kun hän kuukausia myöhemmin lähtee farmilta, Ray antaa hänelle kyydin juna-asemalle. Matkalla Kate näkee sivupeilistä, että sheriffi Mars jahtaa heitä autollaan. Kate tajuaa, että tämä on Rayn juoni saada Katesta luvatut palkkiorahat. Kate kääntää auton rattia ja saa auton ajettua ojaan. Auto syttyy palamaan, mutta Kate pelastaa tajuttoman Rayn autosta. Kate yrittää paeta Marsilta, siinä onnistumatta.
Vaellus (Walkabout)
Metsästysjahdin ollessa käynnissä Locke antaa hiljaisia signaaleja Katelle ja Michaelille, jotta he olisivat hiljaa. Michael herättää villisian huomion. Hän onnistuu väistämään hyökkäävää villisikaa mutta teloo jalkansa. Kate hoitaa Michaelia ja lähtee viemään tätä takaisin rannalle, mutta Locke lähtee hakemaan villisikaa. Kate yrittää puhua Lockelle järkeä sanoen ”Et voi tehdä sitä”, mihin Locke vastaa: ”Älä sano minulle mitä en voi tehdä.” Kate ja Michael pysähtyvät, jotta Kate saa laitettua antennin puuhun. Kate pelästyy ja pudottaa antennin nähdessään savuhirviön liikkuvan kohti Lockea. Locke kohtaa hirviön kasvokkain. Michael ja Kate palaavat leiriin. Sayid suuttuu saadessaan tietää antennin rikkoontumisesta. Kate menee kertomaan Lockesta Jackille, joka näkee miehen puvussa kävelevän viidakkoon. Jack juoksee tämän perään, mutta tämä on jo kadonnut. He löytävät Locken villisika harteillaan.
Claire pitää muistotilaisuuden kuolleille matkustajille. Charlie ottaa ripauksen heroiinia ennen kuin liittyy muiden mukaan. Jakso päättyy, kun Locke katselee hymyillen pyörätuolin palavan tulessa.
Takaumissa Locke työskentelee toimistotalossa laatikkofirman nimiin. Hänen pomonsa Randy Nations on ilkeä mies, joka kiusaa Lockea. Kerran Locke sanoo tälle takaisin, mikä tuntuu hänestä hyvältä. Australiassa Locke puhuu yhdelle vaelluksen johtajista. Mies kieltäytyy päästämästä Lockea mukaan hänen tilansa vuoksi sanoen, että se olisi liian suuri riski vakuutusyhtiölle. Paljastuu, että Locke on pyörätuolissa.
Valkoinen kani (White Rabbit)
Joanna-niminen selviytyjä on hukkumassa mereen. Boone ui pelastamaan naista mutta on itsekin vähällä hukkua. Jack pelastaa Boonen, minkä vuoksi hän ei pysty pelastamaan naista. Tämän jälkeen Jack näkee jälleen mysteerisen pukumiehen rannalla.
Hurley ja Charlie haluavat Jackin päättävän, mitä tehdä vähissä olevalle vedelle. Jack näkee jälleen pukumiehen ja jahtaa tätä. Hän saa tämän kiinni ja huomaa, että pukumies on hänen isänsä Christian. Pelästyneenä Jack huutaa ”Isä?” miehelle, joka hitaasti kääntyy ja kävelee pois. Houreinen Jack kompuroi viidakon läpi etsien isäänsä. Hän putoaa jyrkänteeltä juostessaan isänsä perässä. Hän roikkuu kiinni oksassa muttei pysty kiipeämään ylös. Locke saapuu paikalle ja pelastaa Jackin.
Locke kertoo Jackille, että muut selviytyjät tarvitsevat johtajaa ja että Jackin kannattaisi ryhtyä sellaiseksi. Jack paljastaa, että hänen isänsä on hallusinaatio. Locke väittää saaren olevan ”erikoinen” ja että kaikki, mikä tapahtuu saarella, tapahtuu syystä. Hän sanoo ”Katsoin saaren silmään ja se, mitä näin, oli kaunista”. Locke alkaa etsiä vettä ja ohjaa Jackia seuraamaan hallusinaatiotaan sanoen ”Sinun täytyy päättää se, minkä aloitit”.
Yöllä Jack löytää luolan, jossa on runsaasti raikasta vettä. Hän löytää lisää tavaroita lentokoneesta mukaan lukien isänsä ruumisarkun, joka onkin tyhjä. Jack palaa rannalle ja kertoo kaikille luolasta sekä siitä, että heidän täytyy työskennellä yhdessä. Hän esittelee tunnetun lausahduksensa ”yhdessä elää, yksin kuolee”.
Takaumissa nuori Jack ja hänen kaverinsa ovat hakattavina. Toinen kiusaajista antaa Jackille mahdollisuuden lähteä, mutta hän päättää auttaa ystäväänsä, mikä tietää lisää iskuja Jackin kasvoille. Christian näkee poikansa hakatun naaman ja sanoo tälle, ettei tämän kannattaisi leikkiä sankaria, koska ”hänellä ei ole kanttia”.
Vuosia myöhemmin Jackin äiti kertoo Christianin lähteneen Australiaan ja haluaa Jackin tuovan isänsä takaisin. Jack matkustaa Australiaan ja etsii isäänsä hotellista, jonka manageri ilmoittaa, ettei Christian ole nukkunut huoneessaan päiväkausiin erään baaritappelun jälkeen. Jack menee ruumishuoneelle, jossa kuolemansyyntutkija kertoo, että Christian on kuollut alkoholimyrkytykseen. Jack tunnistaa ruumiin ja valmistautuu viemään tätä takaisin kotiin. Lentoyhtiö kieltäytyy laittamasta hänen isänsä ruumista koneeseen, koska Jackillä ei ole oikeita asiakirjoja tähän.
Nousevan auringon luola (House of the Rising Sun)
Sun on pelästynyt nähdessään miehensä Jinin hyökkäävän Michaelin kimppuun ilman mitään syytä. Sawyer ja Sayid laittavat Jinin käsirautoihin. Michael väittää Jinin motiivin olleen rotukysymys.
Jack, Kate, Charlie ja Locke lähtevät tutkimaan luolia ja hakemaan sieltä vettä. He löytävät kaksi ruumista, joita Locke kutsuu ”Aatamiksi ja Eevaksi”. Heidän vaatteidensa jäännöksistä Locke arvioi heidän olleen kuolleena 40–50 vuotta. Hän löytää pussin, jonka sisällä on kaksi kiveä: yksi musta ja yksi valkoinen.
Locken ja Charlien raivatessa lentokoneen romua luolilla Locke kertoo Charlielle tunnistavansa tämän Drive Shaft -yhtyeen solistiksi. Charlie on helpottunut löytäessään viimeinkin jonkun, joka tuntee hänen musikaalisen taustansa.
Rannalla Jack alkaa puhua muille luolille muuttamisesta. Selviytyneet kinastelevat, pitäisikö heidän pysyä rannalla ja odottaa pelastumista vai muuttaa luolille, jossa on suojaa ja raikasta vettä. Joukko jakaantuu kahteen leiriin: Jack, Locke, Charlie, Hurley, Jin ja Sun muuttavat luolille, kun taas Kate, Sawyer, Sayid, Michael, Walt, Shannon ja Boone jäävät rannalle.
Sun sanoo Michaelille täydellisellä englannilla: ”Minun pitää puhua sinun kanssasi.” Michael on ihmeissään siitä, että Sun puhuu englantia. Sun kertoo, ettei Jin tiedä hänen englannin kielen taidoistaan. Hän selittää, että Jin hyökkäsi Michaelin kimppuun, koska Michaelilla on Sunin isälle kuuluva kello. Michael kertoo, että hän vain löysi kellon ja ettei sillä ole väliä.
Locke kertoo Charlielle tietävänsä tämän olevan koukussa heroiiniin. Locke sanoo, että jos Charlie luopuu huumeistaan, saari antaa tälle kaipaamansa kitaran. Charlie antaa heroiininsa Lockelle, joka näyttää, missä kitara on. Kate kieltäytyy lähtemästä Jackin mukana luolille. Michael lähestyy Jiniä uhkaavasti kirveen kanssa, heittää tälle tämän kellon ja huutaa, että riita siitä ”on naurettavaa, sillä aika ei merkitse mitään tällä pirun saarella.” Michael lyö Jinin irti raudoista, joista toinen puoli jää tämän käteen.
Takaumissa Sun on juhlimassa. Tarjoilijana toimiva Jin lähettää Sunille lapun, jossa hän pyytää tätä tapaaman hänet kahdestaan. Sun haluaa karata Jinin kanssa Yhdysvaltoihin, mutta hän pelkää kertoa isälleen heidän seurustelevan. Jin menee tapaamaan Sunin isää ja sieltä palattuaan kertoo Sunille, että hänen isänsä hyväksyy liiton, jos Jin tulee tälle töihin. Eräänä yönä Jin tulee kotiin yltä päältä jonkun toisen ihmisen veressä. Sun on vihainen, sillä Jin ei suostu puhumaan tälle. Sun läpsäyttää Jiniä, joka kertoo Sunille, että hän tekee mitä vain mitä Sunin isä hänelle määrää. Muutama vuosi myöhemmin Sun juonii salaa, jotta voisi jättää isänsä ja Jinin ja lähteä Yhdysvaltoihin. Hän muuttaa mielensä lentokentällä ja lähtee tuomitulle lennolle miehensä kanssa.
Yöperhonen (The Moth)
Charlie kärsii pahoista vieroitusoireista Locken otettua tämän huumeet haltuunsa. Hän pyytää Lockelta huumeitaan takaisin, mihin Locke vastaa, että kun Charlie pyytää huumeitaan takaisin kolmatta kertaa, hän antaa ne takaisin.
Sayid, Kate ja Boone yrittävät kolmioida ranskalaista hätäviestiä. Charlie etsii Jackin lääkkeet, jotta voisi korvata niillä heroiinin. Kun Jack huomaa tämän, Charlie väittää etsivänsä aspiriinia lääkkeeksi päänsärkyynsä.
Charlie huutaa häntä määräilevälle Jackille. Huuto aiheuttaa luolan sortumisen. Charlie pääsee pois, mutta Jack jää luolaan loukkuun. Käyttäen rakennusalan taitojaan hyväksi Michael johtaa pelastusoperaatiota yhdessä Steven ja Scottin kanssa. Sawyer menee kertomaan Katelle Jackin tilasta mutta muuttaakin mielensä eikä kerrokaan siitä mitään. Charlie kertoo puolestaan Lockelle Jackistä. Charlie kysyy huumeitaan takaisin jo toista kertaa, mutta Locke ei vielä anna niitä takaisin.
Kate ja Sawyer pysyvät toisella kolmiointipaikalla, kun taas Sayid menee kolmannelle. Sawyer kertoo lopulta Katelle Jackista. Kate lähtee juoksemaan kohti luolia. Charlie ryömii pelastamaan Jackia ja löytää tämän luolasta mutta kulkuväylä sortuu uudelleen. Charlie pyytää Jackilta anteeksi käytöstään ja auttaa tätä saamaan olkapäänsä sijoilleen. Miesten murehtiessa jo hapen loppumista Charlie näkee koiperhosen, joka johdattaa heidät ulos luolasta. Jack kertoo Charlielle tietävänsä tämän käyttävän huumeita ja sanoo, että tämä tulee kuntoon.
Sayid lähettää oman rakettinsa, Shannon lähettää matkaan Boonen raketin ja Sawyer lähettää omansa. Sayid laittaa lähettimen päälle mutta juuri ennen kuin hän pystyy kolmioimaan signaalin, joku hyökkää takaapäin ja tainnuttaa hänet.
Charlie pyytää Lockelta heroiiniaan kolmatta kertaa, mihin Locke suostuu. Charlie heittää heroiininsa nuotioon.
Takaumissa Charlie on kirkossa tunnustamassaan syntejään. Pian hän tapaa isoveljensä Liam Pacen, joka kertoo, että heidän yhtyeensä Drive Shaft on saanut levytyssopimuksen. Charlie ei halua allekirjoittaa sopimusta, sillä hänellä on epäilyksiä seksistä ja huumeista, joita hänen yhtyeessään tulee esiintymään. Liam puhuu Charlien ympäri ja lupaa, että jos Charlie haluaa heidän lopettavan, he lopettavat. Yhtenä iltana keikalla Liam laulaa erään kappaleen kertosäkeen, jonka Charlien pitäisi laulaa. Hän huutaa Liamille tästä keikan jälkeen, mutta Liam selittää, ettei se tapahdu uudestaan.
Toisessa takaumassa Charlie löytää Liamin heroiinin vaikutuksen alaisena ja raivostuu. Hän kertoo saaneensa tarpeeksi, mutta Liam ei anna Charlien lähteä yhtyeestä. Charlie alkaa käyttää huumeita. Päivä ennen Oceanic Airlinesin lentoa 815 Charlie vierailee Liamin luona Australiassa ja haluaa, että tämä liittyisi Drive Shaftiin comebackin vuoksi. Liam kieltäytyy eikä yhtye voi aloittaa kiertuetta ilman häntä. Hän kritisoi Charlieta tämän huumeiden käytöstä, mistä Charlie syyttää Liamia. Liam ehdottaa, että Charlie jäisi heille muutamaksi päiväksi, sillä hän voisi auttaa Charlieta. Charlie lähtee raivoissaan ja sanoo, että hänen täytyy ehtiä koneeseen.
Huijari (Confidence Man)
Sawyeria epäillään Shannonin astmalääkkeiden piilottelusta. Sayid kiduttaa Sawyeria, joka paljastaa suudelmaa vastaan Katelle, ettei hänellä edes ole kaivattuja lääkkeitä. Kate lukee kirjeen, jota Sawyer kantaa mukanaan, jolloin selviää, että ”Sawyer” on lempinimi. Sawyerin ollessa lapsi Sawyer-niminen mies huijasi ja makasi tämän äidin kanssa. Sawyerin isä tappoi vaimonsa ja lopuksi myös itsensä. Sawyer vannoi kirjeessä antavansa sen oikealle Sawyerille ennen kostoaan. Myöhemmin hänestä itsestään kuitenkin tuli samanlainen huijari. Takaumassa Sawyer yrittää huijata avioparia mutta luopuu suunnitelmastaan saatuaan tietää parin pienestä pojasta.Sun pelastaa Shannonin astmakohtaukselta saarelta löytämillään yrteillä. Sayid lähtee tutkimaan saarta tarviten aikaa päästä yli teoistaan.
Erakko (Solitary)
Sayid löytää rannalta kaapelin, joka johtaa viidakkoon. Seuratessaan sitä hän joutuu ansaan, jonka hätäviestin 16 vuotta sitten lähettänyt nainen tulee tarkistamaan. Nainen nimeltä Danielle Rousseau kertoo Sayidille olleensa osa kuusihenkistä tutkimusryhmää, joka haaksirikkoutui saarelle kuusitoista vuotta sitten. Rousseaun mukaan saaren alkuperäisasukkaat, ”Toiset”, kantavat tautia, johon tutkimusryhmän muut jäsenet kuolivat. Hän kertoo Toisten kuiskailevan viidakossa. Sayid pakenee ja yrittäessään löytää takaisin leiriin alkaa kuulla Rousseaun kertomia kuiskauksia. Takaumassa Sayid haastetaan kiduttamaan lapsuudenystäväänsä Nadiaa. Sayidin valvoja käskee tätä teloittamaan Nadian, mutta tappamisen sijaan Sayid auttaakin tämän pakoon.
Toisen kasvattama (Raised By Another)
Pahasti haavoittunut Sayid palaa leiriin ja kertoo muille Rousseausta ja siitä, että saarella on muitakin. Claire herää kahtena yönä kirkuen ja väittäen jonkun pistäneen häntä mahaan. Hurley alkaa ottaa ylös matkustajien nimiä käyttäen luetteloa lennolla olleista apunaan. Lopulta Hurley saa selville, ettei mies nimeltä Ethan ollut koneessa. Takaumassa Claire saa tietää olevansa raskaana, minkä vuoksi hänen poikaystävänsä jättää hänet. Claire menee tapaamaan meediota, joka sanoo Clairen vauvan olevan suuressa vaarassa ja että vain Clairen täytyy kasvattaa lapsi.
Ongelmia isän kanssa (All the Best Cowboys Have Daddy Issues)
Ethan kidnappaa Clairen ja Charlien. Jack ja Kate sekä Locke ja Boone lähtevät etsimään heitä. Jack kohtaa Ethanin, joka varoittaa tappavansa toisen vangeistaan jos Jack jatkaa seuraamista. Jack ja Kate löytävät Charlien hirtettynä puuhun. Jack yrittää hurjissaan elvyttää Charlien, joka alkaakin lopulta hengittää. Locke ja Boone löytävät palan metallia metsän maahan haudattuna. Takaumassa Jack tunnustaa virkamiehille isänsä leikanneen potilasta alkoholin vaikutuksen alaisena.
Salkun sisältö (Whatever the Case May Be)
Ollessaan uimassa Kate löytää sheriffi Marsin lukitun salkun. Jack suostuu auttamaan Katea laukun avaamisessa, jos tämä näyttää sen sisällön. Laukun sisältä löytyy aseita ja lelulentokone. Kate sanoo lentokoneen kuuluneen miehelle, jota hän rakasti ja jonka hän tappoi. Takaumassa näytetään, kuinka Kate ryöstää pankin saadakseen haltuunsa lelulentokoneen.
Peliä sydämillä (Hearts and Minds)
Shannonin suhde Sayidiin muuttuu henkilökohtaisemmaksi. Locke ja Boone yrittävät päästä sisälle löytämäänsä luukkuun. Boone haluaa kertoa Shannonille luukusta, jolloin Locke huumaa Boonen aiheuttaen tälle hallusinaatioita, joiden avulla hän lopulta pystyy päästämään irti Shannonista. Takaumassa Boone yrittää päästä eroon Shannonin pahoinpitelevästä poikaystävästä maksamalla tälle ja saa lopulta selville kaiken olleen vain Shannonin juoni.
Erilainen (Special)
Michael alkaa koota lentokoneen hylyn osista lauttaa ja värvää poikansa Waltin avukseen. Walt on kuitenkin kiinnostunut enemmän Locken veitsitempuista, joita hänkin haluaa oppia. Michael ja Locke etsivät kadonnutta Waltia viidakosta ja huomaavat tämän joutuneen pulaan jääkarhun vuoksi. Michael riskeeraa oman henkensä pelastaakseen Waltin, jolloin he sopivat riitansa. Locke ja Boone löytävät Clairen viidakosta ilman muistikuvaa koko saaresta tai muista selviytyjistä.
Takaumassa näytetään Walt vain parin kuukauden ikäisenä, tämän äidin, Susanin otettua vastaan työn Amsterdamista ja vietyä poikansa mukanaan. Myöhemmin Susan meni naimisiin työkaverinsa Brianin kanssa ja kielsi Michaelia puhumasta Waltille. Vuotta myöhemmin Susan kuolee eikä Brian halua pitää huolta Waltista vaan luovuttaa pojan isälleen.
Kotiinpaluu (Homecoming)
Claire on taas selviytyjien joukossa mutta vieläkin vailla muistikuvaa onnettomuudesta. Ethan lähestyy Charlieta uhaten tappaa kaikki selviytyneet yksi kerrallaan kunnes saa Clairen takaisin. Turvallisuusjärjestelyistä huolimatta Scott murhataan. Matkalaukusta löytyneet aseet apunaan ja Claire syöttinä Jack, Kate, Locke, Sayid ja Sawyer asettavat ansan ja saavat Ethanin kiinni. Vaikka suunnitelmissa on pitää Ethan hengissä, kostonhimoinen Charlie tappaa hänet. Takaumassa Charlie yrittää saada rahaa huumeisiin varastamalla rikkaalta naiselta.
Lainsuojattomat (Outlaws)
Unessa/takaumassa näytetään Sawyerin vanhempien kuolema. Sawyer herää villisian tuijotukseen ja saakin pakkomielteekseen tappaa kyseinen sika, joka vei Sawyerin teltan. Sawyer lähtee Katen kanssa viidakkoon ja löytää sian mutta jättää vahingoittamatta sitä. Hän antaa aseensa Jackille, jolla on nyt kaikki selviytyjien aseet salkussa. Takaumassa Sawyer jäljittää miehen, jonka hän uskoo olevan oikea Sawyer, ja matkustaa Australiaan tämän perässä. Sawyer ampuu miehen, mutta saakin selville, ettei mies ole oikea Sawyer.