cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Uskonnonfilosofia (Hick)
Johdanto
Hickin mukaan uskonnonfilosofin ei ole välttämätöntä asettua tietylle kannalle uskonnollisten väitteiden suhteen. Uskonnonfilosofia ei ole teologian vaan filosofian haara. Teologiassa muotoillaan järjestelmällisesti uskonnollisia oppeja, mutta uskonnonfilosofia tutkii uskonnollisia käsitteitä ja väitteitä sekä uskonnolliseen kokemukseen ja toimintaan liittyviä ilmiöitä, joista teologiat ovat syntyneet. Uskonnonfilosofia ei ole osa uskontoja ja teologioita, vaan se pyrkii erittelemään niiden käsitteitä.
Hickin mukaan täydellisessä uskonnonfilosofian esityksessä tulisi toisaalta käsitellä uskontoa yleisesti ja toisaalta useiden eri uskontojen tärkeimpiä ajatuksia. Lyhyessä kirjassa tämä ei ole mahdollista, joten Hick toteaa tietoisesti keskittyvänsä yhteen uskonnolliseen suuntaukseen eli juutalais-kristilliseen perinteeseen ja erityisesti sen jumalakäsitykseen.
Monoteismi
Hick toteaa, että käsitettä teismi, usko Jumalaan yleensä, käytetään usein monoteismin eli yksijumalisuuden vastineena – teismillä tarkoitetaan tavallisesti uskoa persoonalliseen Jumalaan. Monoteismin mukaan on olemassa yksi persoonallinen jumala. Juutalainen ja kristillinen jumalakäsitys on ehdottoman yksijumalinen. Muita jumalaa koskevia ajattelutapoja ovat ateismi (jonka mukaan jumalaa ei ole), agnostismi (sananmukaisesti tietämättömyysoppi, jumalan olemassaolosta ei ole tietoa), deismi, polyteismi eli monijumalisuus, henoteismi ja panteismi eli kaikkijumalisuus.
Juutalaisten ja kristittyjen pyhä kirja Vanha testamentti kuvaa, kuinka heprealainen monoteismi syntyi käyden jatkuvaa ja koskaan täysin ratkeamatonta taistelua monijumalisuuden ja henoteismin kanssa. Heprealaiset palvoivat jumalaansa Jahvea alun perin monien jumalien joukkoon kuuluvana heimojumalana, joka vastusti esimerkiksi filistealaisten Dagonia ja moabilaisten Kemosia.
Ääretön, itseolevainen, Luoja
Kristillisen ajattelun mukaan Jumala on ääretön, rajaton ja riippumaton. Jumalaa ei ole luonut kukaan muu olento. Jumalan yläpuolella ei ole ketään, joka voisi tuhota hänet. Täten kristinuskon jumala on ikuinen, vailla alkua ja loppua.
Jumala on luonut kaiken muun kuin oman itsensä. Aikaisemmin on ollut vain Jumala, mutta hän on luonut kaikkeuden tyhjästä. Täten Jumala ja hänen luomakuntansa eli kaikkeus ovat täysin erillään toistaan. Luotu ei voi tulla luojaksi, ihminen jumalaksi. Toiseksi kaikkeus on riippuvainen Jumalasta, joka on kaikkeuden valmistaja ja ylläpitäjä. Hickin mukaan usko ei vaadi mitään tiettyä kaikkeuden synnyn selitystä, joskin hänen mukaansa jotkin käsitykset, kuten tyhjästä ainutkertaisesti syntynyt kaikkeus, antavat juutalais-kristillisellä luomisopille jonkin verran ulkoista tukea
Epäuskon perusteet
Hick toteaa, että uskovilla on tiettyjä kokemuksia, joiden vuoksi heidän mielestään Jumala on olemassa. Uskonnoton on sitä mieltä, että nämä kokemukset ovat selitettävissä olettamatta Jumalaa, käsittäen uskonnon luonnollisena ilmiönä. Uskontoon liittyen naturalismi on Hickin määritelmän mukaan käsitys, jonka mukaan ihmisten elämä ja kokemus voidaan kuvata selittää siltä pohjalta, että he elävät kaltaistensa seuraa hakevana ja älyllisenä eläimenä, joiden elämä mukautuu heidän ympäristöönsä. Hick tarkastelee uskonnon selittämistä yhteiskunnallisena ja mielellisenä ilmiönä, jotka ovat hänen mukaansa kaksi vaikutuksiltaan merkittävintä tällaista käsitystä.
Sosiologinen uskonnon teoria
Émile Durkheim ja muut ranskalaiset yhteiskuntatutkijat kehittivät 1900-luvun alkupuolella uskonnon selitysmallin yhteiskunnallisena ilmiönä. Yhteiskunta pystyy muokkaamaan jäsentensä tietoisuutta eri suuntiin. Yleisesti ottaen yhteiskuntatieteellisen uskontokritiikin mukaan ihmisten palvomat jumalat ovat kuviteltuja olentoja, jotka yhteiskunta on tiedostamattomasti luonut välineiksi, joilla valvotaan yksilön ajattelua ja toimintaa.
Yhteiskunta kohdistaa Durkheimin mukaan jäseniinsä ehdottoman tottelevaisuuden vaatimuksen, ja tämä heijastuu ihmisten käsityksenä pyhistä asioista sekä Jumalasta, joka koetaan pyhäksi asettamisen vaatimuksen lähteeksi. Alkukantaisissa yhteiskunnissa tämä tunne yhteisön vaatimuksesta ehdottomaan kuuliaisuuteen on Durkheimin mukaan hyvin voimakas. Heimon käsityksillä ja tavoilla on ehdoton valta yli yksilöiden. Myös kehittyneissä yhteiskunnissa tämä alkukantainen ykseyden tuntu palaa osittain henkiin esimerkiksi sodan aikana, jolloin tunne kansallisesta yhteenkuuluvuudesta saa yksilöihin lähes rajattoman vaikutusvallan.
Jumala on siis Durkheimin mielestä vertauskuva yhteiskunnalliselle todellisuudelle, tekijälle joka on ollut olemassa kauan ennen yksilöä ja joka säilyy kauan hänen jälkeensä. Yhteiskunnan luonnollinen paine muuttuu käsityksesi jumalan yliluonnollisesta läsnäolosta, koska ihmisen mielellä on yleinen taipumus luoda mielteitä ja vertauskuvia. Jumala on tämän käsityksen mukaan homo sapiens -eläimen luomus, jonka tarkoituksena on säilyttää tämän olennon yhteiskunnallinen olemassaolo.
Freudilainen uskonnon teoria
Sigmund Freud piti uskonnollisia käsityksiä ”harhoina, ihmiskunnan vanhimpien, voimakkaimpien ja sitkeimpien toiveiden kuviteltuina toteutumina”. Uskonto on Freudin mukaan ihmismielen puolustuskeino pelottavia luonnonilmiöitä – maanjäristyksiä, tulvia, myrskyjä, sairautta ja kuolemaa – vastaan. ”Näissä voimissa luonto nousee meitä vastaan majesteettisena, julmana ja armottomana.” Ihmisen mielikuvitus muuntaa luonnonvoimat henkilöllisiksi, yliluonnollisiksi valloiksi.
Juutalais-kristillisessä uskonnossa ihmiset heijastavat kaikkeuteen muiston isästä suurena suojelevana voimana. Lapsuudesta tutut kasvot ovat suurentuneet taivaassa äärettömiksi. Uskonto on ”ihmiskunnan universaali pakkoneuroosi”, josta päästään eroon, kun ihmiset vihdoin luonnontieteellisen tiedon avulla oppivat hahmottamaan todellisuuden ilman harhaluuloja.
Freudin antoi myös erityisen selityksen uskonnon synnylle käyttäen oidipuskompleksin käsitettä, mutta tätä selitystä ei yleensä hyväksytä. Monet Freudin arvostelijat ovat kuitenkin hyväksyneet hänen yleisnäkemyksensä, jonka mukaan usko on eräänlainen ”mielen kainalosauva” ja että se on kuvittelua.
Uuden ajan luonnontieteen haaste
Renessanssista lähtien luonnontieteellinen tieto todellisuudesta on jatkuvasti laajentunut esimerkiksi tähtitieteen, fysiikan, kemian, geologian ja eläintieteen aloilla. Tämän tiedon kanssa ristiriidassa olevat, havaintojen ja kokeiden sijasta Raamatun arvovaltaan perustuvat väitteet on hylätty toinen toisensa jälkeen. Tällainen on esimerkiksi Raamatun kolmikerroksinen käsitys kaikkeudesta, jossa taivas sijaitsee pilvien yläpuolella, helvetti maan pinnan alla ja jossa aurinko kiertää maata. Myöskään käsitystä, että kaikkeus luotiin 6000 vuotta sitten ja ihminen ja muut eläinlajit syntyivät samanaikaisesti nykyisen muotoisina, ei voida pitää hyväksyttävänä. Kaikissa näissä tapauksissa kirkon edustajat ovat kuitenkin ensin asettuneet vastustamaan, usein hyvin kiihkeästi, sellaisia luonnontieteen väitteitä, jotka ovat olleet ristiriidassa heidän totunnaisten käsitystensä kanssa. Monet uskovaiset kokevat edelleen tieteelliset tutkimukset uhkaaviksi.
Tieteen edistymisen ja jumaluusopin peräytymisen pitkä tapahtumasarja on ollut nykyajalle tyypillinen piirre länsimaisen ajattelun piirissä, ja tästä on jäänyt perinnöksi yleisluonteinen käsitys, että luonnontieteet ovat valaisseet todellisuutta niin, että uskoa voidaan nykyisin pitää pelkkänä yksittäisten ihmisten harmittomana kuvitelmana. Uskonto nähdään häviävänä käsityksenä, joka joutuu tähdistäennustamisen tavoin perääntymään inhimillisen tiedon alueelta ja säilyy yhteiskunnassa jäänteenä aikaisemmilta ajoilta, jolloin ihmisten tieto todellisuudesta oli rajoittuneempaa. Ihmisen kehitys on jäljitetty muuhun eläinkuntaan, elämän synty on liitetty kemiallisiin reaktioihin ja mahdollisuuteen tuottaa ne uudelleen keinotekoisesti, ja ulkoavaruuden tutkiminen on tuonut esille mahdollisuuden, että toisista maailmoista löytyy kehittyneitä elämänmuotoja. Luonnontiede on yhä enemmän tukenut käsitystä kaikkeuden ja luonnon järjestyksen itseriittoisuudesta.
Pahan ongelma
Hickin mukaan monien mielestä suurin nimenomainen este jumaluskolle on pahan todellisuus. Pahan ongelma on esitetään yleensä jumalauskon vastattavaksi seuraavassa muodossa: jos Jumala on täydellisen hyvä, hän haluaa poistaa pahan, jos hän on kaikkivaltias, hän pystyy poistamaan pahan. Paha on kuitenkin olemassa, joten Jumala ei voi olla samaan aikaan kaikkivaltias ja kaikkihyvä.
Ihmisen kohtalo
Hick toteaa, että ihmiset ovat muinaisajoista lähtien olettaneet ruumiin lisäksi olevan aineettoman tai puoliksi aineellisen sielun. Muinaiskreikkalainen Platon kehitti järjestelmällisen ruumis-sielu-kahtiajaon ja yritti todistaa sielun kuolemattomuuden. Ruumiin ja sielun erottamisesta tehtiin myös kristillinen oppi, joka vallitsi keskiajalta uudelle ajalle saakka. René Descartes määritteli sielukäsityksen uudestaan 1600-luvulla. Kartesiolaisuudeksi kutsuttua sielun ja aineen kahtiajakoa pidettiin selviönä vuosisatojen ajan, mutta se sai osakseen ankaraa arvostelua toisen maailmansodan jälkeen. Kuuluisa muoto tästä arvostelusta on Gilbert Rylen teoksessa The Concept of Mind (1949). ”Koneessa olevaa kummitusta” arvostelevien mukaan ihminen on ruumiillinen olento eikä aineeton sielu.
Loogisen todistamisen rajat
Hickin mukaan järkiperäisillä todisteluilla ei ole mahdollista todistaa Jumalan olemassaoloa. Raamatussa ei ole mitään yritystä todistaa Jumalan olemassaolo järkiperäisesti, vaan sitä pidetään Hickin mukaan itsestään selvänä.
Hick toteaa, että pelkän logiikan ja matematiikan avulla ei voida todistaa mitään tosiasioihin ja todellisuuteen liittyvää, vaan tosiasiat tulee selvittää kokemuksen kautta. Hick toteaa, että ihmiset elävät todellisuudessa, jonka esineet ovat tosiasioita, joita ei voida tietää ilman havaintoa.
Hick toteaa, että nykyaikana on vastustettu niitä oletuksia, jotka René Descartesin ajasta lähtien olivat hallinneet suurta osaa länsimaista ajattelua. Descartes katsoi, että ihmisillä voi olla tietoa vain hänen olettamistaan itsestään selvistä totuuksista tai niistä tehdyistä johdonmukaisista päätelmistä. Hickin mukaan on vieläkin yleistä ajatella kartesiolaisesti, että asian tietäminen tarkoittaa samaa kuin kyky todistaa asian totuus.
Lähtökohdastaan käsin Descartes oletti edelleen, että todellisuuden ja toisten ihmisten olemassaoloa on epäiltävä, kunnes ne on johdonmukaisesti todistettu. Hick toteaa, että todella perusteisiin menevää epäilyä ei kuitenkaan koskaan voida poistaa järkeilemällä, sillä tällainen epäily kyseenalaistaa myös järjenkäytön kyvyn. Hickin mukaan ainoa ulospääsy epäilystä on, että siihen hairahtuminen vältetään heti alussa. 1900-luvulla G. E. Mooren ja eräiden muiden vaikutuksesta valtasi alaa käsitys, että kartesiolainen epäily ei ole suinkaan järkiperäinen tiedonhankinnan menetelmä, vaan järjetön ja nurinkurinen. Mooren mukaan on mieletöntä ajatella, että ihmisten täytyisi todistaa sen todellisuuden todellisuus, jossa he elävät. Hänen mukaansa mikään ei ole ihmisille yhtä varmaa kuin heidän ympäristönsä olemassaolo. Ihmiset ovat kaikissa päättelyissään tietoisia todellisuudesta ja toisista yksilöistä, eikä tätä tosiseikkaa voida eikä tarvitse järkiperäisesti todistaa.
Hick esittää myös, että kaikenkattavuuden saavuttaessaan epäily muuttuu järjettömäksi. Hän esittää seuraavan päättelyn. Kun epäillään tietyn havaitun esineen todellisuutta epäillään sitä, onko se yhtä todellinen kuin muut havaittavat esineet. ”Onko tuo tuoli todella olemassa” tarkoittaa Hickin mukaan samaa kuin ”Onko se olemassa samalla tavoin kuin pöytä ja muut tuolit ovat olemassa?” Tällainen epäily on Hickin mukaan mieletöntä. Koska jos mikään ei ole todellista, ei myöskään väitteellä, että jokin on epätodellista, ole mitään sisältöä, Hick sanoo.
Hick esittää ajatuksen myös toisella tavalla: jos sanalla 'todellinen' on ihmisille jokin merkitys, heidän tulee esittää joitakin esimerkkejä sen oikeasta käytöstä. Heidän tulee pystyä osoittamaan selkeä esimerkki siitä, että jokin on 'todellista'. Tällainen esimerkki ei Hickin mukaan juuri voi olla muuta kuin tavallinen aistein havaittavissa oleva kappale. Mikäli tällaiset aineelliset kappaleet hyväksytään esimerkeiksi todellisista asioista, on loogisesti ristiriitaista väittää, että koko aineellisten kappaleiden todellisuus olisi epätodellinen. Nämä kappaleet eivät määritelmän mukaan ole epätodellisia, koska ne ovat tavanomaisia esimerkkejä siitä, mitä ihmiset tarkoittavat todellisilla esineillä.
Kun kielletään aistien yleinen epäily, ei Hickin mukaan väitetä, että aistiharhoja ei olisi tai että havaitsemiseen ei liittyisi lukuisia käsitteellisiä ongelmia. Hickin mukaan sen tietäminen, että jotkin aistien viestit ovat tosia, on eri asia kuin oikean tulkinnan löytyminen näille viesteille.
Ballerupin kunta
thumb|right|250px|Kartta kunnan alueella sijaitsevista seurakunnista.
Ballerup on pääkaupunkialueella Tanskassa sijaitseva kunta. Vuoden 2020 alussa kunnassa oli 48 790 asukasta, ja sen pinta-ala oli 33,9 neliökilometriä. Kunnan keskustaajama on myös nimeltään Ballerup.
Kunta perustettiin vuonna 1970. Vuoden 2007 kuntauudistuksessa kunta pysyi entisellään.
Ballerupin kunnassa sijaitsevallaa Lautrup Parkin teollisuusalueella on huomattava keskittymä yksityisiä tutkimus- ja hightech-yrityksiä, joten aluetta kutsutaan välillä nimellä "Tanskan Silicon Valley". Alueen yritykset työllistävät liki 40 000 ihmistä.
Ballerupissa 1940- ja 1950-luvulla toiminut Cheminova-yhtiö on aiheuttanut alueella suuria ympäristövahinkoja hautaamalla jätetynnyreitä maan alle. Ne pilasivat 1980-luvun alussa fenolivuodolla alueen pohjavedet pitkäksi aikaa.
Seurakunnat
Seuraavassa on esitetty luettelo kunnan alueella sijaitsevista seurakunnista. Luettelon numerot viittaavat oheisen kartan numeroihin.
Transpoosi
Muodollisesti m×n-matriisin A transpoosi on n×m-matriisi AT, jolle AT[i, j] = A[j, i] kaikilla 1 ≤ i ≤ n ja 1 ≤ j ≤ m.
Esimerkiksi
Ominaisuuksia
Kaikille m×n-matriiseille A ja B ja kaikille skalaareille c pätee (A + B)T = AT + BT ja (c A)T = c (AT). Tämän perusteella transpoosi on lineaarikuvaus m×n-matriisien joukosta n×m-matriisien joukkoon.
Transpoosi on itsensä käänteiskuvaus eli (AT)T = A.
Jos A on m×n-matriisi ja B on n×k-matriisi, on (AB)T = (BT)(AT). Huomaa, että tulon tekijöiden järjestys vaihtuu. Tästä voidaan päätellä, että neliömatriisi A on kääntyvä vain, jos AT on kääntyvä. Tällöin on (A−1)T = (AT)−1.
Kahden (pysty)vektorin a ja b pistetulo voidaan laskea matriisitulona
missä oikealla puolella oleva tulo on tavallinen matriisien kertolasku.
Jos A on mielivaltainen reaalikertoiminen m×n-matriisi, on ATA positiivisesti semidefiniitti matriisi.
Jos A on n×n-matriisi jossain kunnassa, on A similaarinen transpoosinsa AT kanssa.
Lisää määritelmiä
Jos neliömatriisi A on itsensä transpoosi, A:ta sanotaan symmetriseksi. Siis A on symmetrinen vain, jos
Ortogonaalinen matriisi on matriisi A, jolle A-1=AT.
Jos neliömatriisille A pätee AT=-A, sanotaan A:ta vinosymmetriseksi.
Kompleksikertomisen matriisin A konjugaattinen transpoosi A* saadaan kun A transponoidaan ja sen jälkeen jokaisesta alkiosta otetaan kompleksikonjugaatti.
Lineaarikuvausten transpoosi
Jos f: V→W on vektoriavaruuksien välinen lineaarinen operaattori duaaliavaruuksinaan W* ja V*, on f:n transpoosi määritelmän mukaan lineaarikuvaus tf : W*→V*, jolle
Jos matriisi A on kahden kannan välinen lineaarikuvaus, on matriisi AT kahden duaaliavaruuden kannan välinen lineaarikuvaus.
Uudenkylän asevarikon räjähdysonnettomuus
Uudenkylän asevarikon räjähdys on Puolustusvoimien silloisella Asevarikko 2:lla Nastolan ja Orimattilan rajalla Terrikalliolla aamulla 14. elokuuta 1965 tapahtunut räjähdysonnettomuus. Neljä ihmistä sai surmansa räjähdyksessä, joka kuuluu Suomen tuhoisimpiin räjähdysonnettomuuksiin ja on mittava myös Pohjoismaissa. Näkymää onnettomuusalueella kuvattiin ”suhteellisen lohduttomaksi” ja ”tyrmistyttäväksi”. Uhrien lukumäärää pidettiin pienenä räjähdysten voimakkuuteen ja niiden aiheuttamaan aineelliseen tuhoon verrattuna.
Taustaa
Asevarikko 2 oli perustettu vuonna 1941 Nastolan Uudenkylän ja Orimattilan Kuivannon rajalle, alue ulottui molempiin kuntiin ja samalla myös kahteen silloiseen lääniin: Nastola kuului Hämeen ja Orimattila Uudenmaan lääniin. Varikon maanpäälliset varastot olivat pääosin puurakenteisia, ja niissä säilytettiin ampumatarvikkeita. Tiilinen kasarmirakennus majoitti varusmiehet, ja tiiltä oli myös kantahenkilöstön asuinrakennus, joka oli uudehko ja kolmikerroksinen ja jossa oli 12 asuntoa. Varikon länsipuolelta kulki Uudestakylästä Kuivantoon johtava maantie, jonka toisella puolen varikon kohdalla oli kolmen siviiliperheen talot. Alueella kasvoi sankka kuusimetsä. Asevarikolta oli matkaa Uuteenkylään noin kolme kilometriä ja Lahteen noin 25 kilometriä.
Jatkosodan aikana Uudenkylän varikolla varastoitiin, huollettiin ja sieltä täydennettiin Karjalankannaksen joukkojen materiaalia, sodan loppuvaiheissa myös raskaampaa kalustoa. Sodan jälkeen siirryttiin keskusvarikkojärjestelmään ja Uudenkylän varikosta tuli Keskusvarikko 2. Materiaalia jouduttiin sen suuren määrän vuoksi varastoimaan osittain maastoon ja varikolla työskenteli enimmillään noin 500 henkilöä. Keskusvarikkojärjestelmä purettiin vuonna 1952, jolloin Uudenkylän varikosta tuli Asevarikko 2.
Terrikallioon oli louhittu seitsemän varastoluolaa, joissa oli muun muassa ampumatarvikkeita ja räjähdysainemateriaaleja. Luolassa nro 6 oli 200 000 kiloa ruutia ja luolassa 7 noin 300 000 kiloa erilaisia räjähdysaineita. Muissa viidessä luolassa säilytettiin pääosin ampumatarvikkeita. Kallion päällä luolaston kohdalla oli vartiotorni. Kallion paksuus luolien 6 ja 7 yläpuolella oli noin 35 metriä. Luolastoon johti ajotunneli,ja luolien välillä oli yhdystunneli.
Varikolla ja lähistöllä olleet henkilöt
Räjähdys tapahtui varhain aamulla, joten valtaosa sekä lähellä asuvista siviileistä että varusmiehistä oli vielä nukkumassa. Kasarmilla oli viitisenkymmentä varusmiestä, päivystävä upseeri nukkui esikuntarakennuksessa. Tapahtuma-aikaan viereistä maantietä ajoi mies polkupyörällä. Aamulla vartiovuorossa oli kolme varusmiestä. Heistä yksi oli vartiotornissa, yksi portilla ja kolmas kiertämässä alueella.
Varikolla kävi töissä noin 20-30 siviiliä, joista ensimmäiset tapasivat saapua työpaikalleen noin klo 6.30. Räjähdyspaikkaan tapahtumapäivänä tutustunut kenraaliluutnantti Jorma Järventaus kertoi haastattelussa, että oli onni onnettomuudessa, etteivät räjähdykset tapahtuneet työaikana, jolloin henkilövahvuus olisi ollut yli sata.
Räjähdys
Räjähdys tapahtui noin kello 5.25. Ensin kuultiin pienempi räjähdys, mitä seurasi useita voimakkaita räjähdyksiä luolissa. Luolat 6 ja 7 sortuivat kokonaan ja kaksi muuta luolaa sekä yhdystunneli ilmeisesti osittain. Luolissa syttyi tulipaloja, joiden savunmuodostusta kesti useita päiviä. Maanpäälliset varastot tuhoutuivat ja paloivat loppuun aamupäivän aikana. Paikalle tulleet palokuntalaiset pelkäsivät myös metsäpaloja, mutta ilmeisesti tihkusateinen sää esti maaston syttymisen. Räjähdykset lennättivät kiviä ja kallionlohkareita useiden kilometrien päähän. Kantahenkilökunnan asuinrakennuksen nurkalle lensi noin 800 metrin matkan halkaisijaltaan yli kymmenmetrinen kallionlohkare, joka upposi syvälle maahan. Pienemmät kivenmurikat rei'ittivät rakennuksen seinät. Rakennuksessa olleista ei kukaan kuitenkaan kuollut. Eräs kantahenkilökuntaan kuulunut kersantti, hänen vaimonsa ja tyttärensä paiskautuivat vuoteissaan rakennuksen ulkoseinän läpi tulleen kivenlohkareen voimasta viereiseen huoneeseen, mutta selvisivät hengissä. Myös kasarmirakennus sai osansa kivisateesta ja tuhoutui, mutta sielläkään ei tullut kuolonuhreja. Kolme varikon läheisyydessä ollutta siviilien asuinrakennusta kärsi myös pahoja tuhoja. Kahdesta rakennuksesta löytyi yksi kuollut kummastakin.
Pahiten tuhoutuneiden luolien 6 ja 7 kohdalla oli louhikko. Varikkoalueen sisällä olleet tiet olivat kulkukelvottomat, myös viereinen maantie oli lentäneiden kivien tukkima noin kilometrin matkalla. Räjähdyksen aiheuttama paineaalto katkoi tai tuhosi puuston ja maanpinnan kasvillisuuden täydellisesti noin 20-30 hehtaarin alueelta, räjähdyksen voima oli suuntautunut luolastosta länteen. Osittainen tuhoalue ulottui laajalle. Kaatuneet puut ja kivenlohkareet vaikeuttivat liikkumista ja pelastustoimia varikon läheisyydessä.
Neljän kuolleen lisäksi 69 henkilöä loukkaantui. Räjähdyksien yhteinen voima vastasi 100 tonnia trinitrotolueenia eli 0,1 kilotonnia.
Räjähdysten jälkeen
Räjähdysten tapahduttua oli loukkaantuneita siirretty kantahenkilökunnan asuinrakennuksessa olleeseen väestönsuojaan, josta paikalle tulleet pelastustyöntekijät auttoivat heidät ulos ja pois alueelta. Suurin osa kasarmilla nukkumassa olleista varusmiehistä säntäsi ulos pahoja vaurioita saaneesta rakennuksesta. He pakenivat ”puolipukeissa ja puolitiedottomana” pois alueelta metsään, josta pelastustyöntekijät löysivät heitä puolenpäivän jälkeenkin. Lähellä räjähdyspaikkaa olleet alueet tarkastettiin heti loukkaantuneiden löytämiseksi, mutta heitä löytyi myös sen jälkeen kivien seasta ”vasta sen jälkeen kun he olivat tulleet tajuihinsa ja alkoivat äännellä tai huutaa apua”. Onnettomuuspäivän kuluessa ketään ei jäänyt kateisiin lukuun ottamatta surmansa saanutta vartiotornissa ollutta varusmiestä, jonka ruumis löydettiin myöhemmin.
Ensimmäiset pelastajat
Ensivaiheessa paikalle saapui sammutus- ja pelastushenkilöstöä ja -kalustoa useista palokunnista; kaikkiaan vahvuus oli 15 paloautoa, joissa miehistöä yhteensä noin 150–160, ja 13 sairasautoa. Ensiapuryhmiä oli 15–20, yhteisvahvuudeltaan 60–100 henkilöä. Lääkäreitä saatiin paikalle neljä.
Sammutus
Räjähdyspäivänä alue eristettiin sivullisilta, ja sinne johtavat tiet suljettiin. Onnettomuuspäivän loppupuolella siviilipelastushenkilöstö voitiin vapauttaa tehtävästä. Puolustusvoimilta tuli yli 600 miestä vartiointi-, huolto- ja muihin tehtäviin sekä yli 40 hengen lääkintähenkilöstö.
Uudenkylän varikolla oli oma säiliöruiskuauto, joka oli vain pari vuotta vanha, mutta se vaurioitui räjähdyksessä käyttökelvottomaksi. Tavallisella paloautolla ei muutenkaan ollut asiaa sammutustöihin, koska varikkoalue oli kivilouheen takia kulkukelvoton. Villähteen VPK:lla oli maastopaloauto, jolla pääsi liikkumaan alueella, ja sillä voitiin sammuttaa tuhoutuneiden puurakenteisten asevarastojen vielä kyteviä pohjia.
Luolastossa paloi myös, mutta räjähdysvaaran takia sammutustöihin ryhdyttiin vasta onnettomuutta seuranneena päivänä 15. elokuuta. Vajaan viikon aikana luolastoon pumpattiin noin tuhat kuutiometriä vettä; työtä teki Puolustusvoimat omalla kalustollaan Orimattilan VPK:n avustamana. Veden pumppaaminen ei auttanut, ja seuraavaksi päätettiin käyttää niin sanottua kevytvaahtoa. Ongelmana oli laitepula, sillä kevytvaahtomenetelmän vaatimaa kalustoa ei ollut Suomessa. Kalusto saatiin lainaksi Tanskasta, ja Ruotsista tuli vaahdotuskoneelle käyttäjä sekä asiantuntija. Luolasto vaahdotettiin illalla 20. elokuuta ja se kesti hieman yli kaksi tuntia. Vaahtoa puhellettiin sisään luolaston ajotunnelin suuaukosta noin 25 000 kuutiometriä. Parin päivän kuluttua luolastoa vaahdotettiin vielä toiselta suunnalta. 22. elokuuta voitiin todeta, ettei luolastosta enää tullut näkyvää savua, ja lämpötilakin oli laskenut. Vaahdotus toistettiin 24. elokuuta. Kaikkiaan luolastoon työnnettiin noin 30 000 –35 000 kuutiometriä sammutusvaahtoa.
Timanttirakenne
thumb|250px|right|Timanttirakenteisen kiteen yksikkökoppi thumb|250px|Timanttirakenteisen kiteen kuva [[stereografinen projektio|stereo­grafisessa projektiossa, joka osoittaa rakenteen kolmin­kertaisen symmetrian Millerin indeksien [111] mukaisessa suunnassa.]] Timanttirakenne on kiderakenne, jossa jokaisen atomin lähimpinä naapureina on neljä atomia sijoittuneina tätä ympäröivän säännöllisen tetraedrin kärkiin. Rakenteen nimi johtuu siitä, että timantissa hiiliatomit ovat sijoittuneet toisiinsa nähden tällä tavalla. Samalla tavalla kiteytyvät eräät muutkin jaksollisen järjestelmän 14. ryhmän eli hiiliryhmän alkuaineet: puoli­johteina tunnetut pii ja germanium sekä niiden seokset, sekä myös tina esiintyessään harmaana eli α-tinana. Sitä vastoin samaan ryhmään kuuluvalla lyijyllä ei tällaista kiderakennetta esiinny.
Uudenkylän asevarikon räjähdysonnettomuus
Henkilövahingot
Onnettomuudessa kuoli neljä ihmistä, joista kolme oli siviilejä ja yksi varusmies. Henkensä menettänyt varusmies oli vartiotornissa kallion päällä, ja hänen ruumiinsa löydettiin myöhemmin raivaustöissä kivenlohkareiden alta. Siviiliuhreista kaksi oli kahden lähitalon asukkaita, jotka olivat saaneet surmansa jäätyään rakennusten kattojen läpi pudonneiden kivien alle, ja kolmas kuollut oli maantiellä pyöräilemässä ollut, niin ikään kivisateen alle jäänyt 20-vuotias mies.
Timanttirakenne
Kiteen rakenne
Timanttirakenne voidaan käsittää pinta­keskisen kuutiollisen (fcc)-rakenteen muunnokseksi. Se muodostuu kuutiomaisista yksikkö­kopeista siten, että atomien ytimet sijaitsevat kuution kärki­pisteissä, kuution jokaisen sivutahkon keski­pisteissä sekä neljä atomia kuution sisällä sen avaruus­lävistäjien varrella, tämän lävistäjän pituuden neljäs­osan etäisyydellä kuution kärjistä. Täten jokaisella atomilla on neljä lähintä naapuri­atomia, joihin se on sitoutunut kovalenttisesti.
Uudenkylän asevarikon räjähdysonnettomuus
Henkilövahingot
Onnettomuudessa loukkaantui 69 ihmistä. Sairaalahoitoa vaatineista sotilaista 28 kuljetettiin silĺoiseen Keskussotilassairaala 2:een Lahteen ja kolme sotilasta Keskussotilassairaala 1:een eli Tilkkaan Helsinkiin. Lahden kaupunginsairaalassa hoidettiin kuutta siviiliä. Tilkassa hoidetut loukkaantuneet oli kuljetettu sinne Puolustusvoimien helikopterilla Orimattilan kunnansairaalasta.
Timanttirakenne
Kiteen rakenne
Timanttirakenteinen kide kokonaisuudessaan ei muodosta Bravais'n hilaa, sillä vaikka kaikki atomit ovatkin samalla tavalla neljän muun atomin ympäröimiä, nämä eivät kaikilla atomeilla ole samoin päin orientoituneina. Atomit voidaan kuitenkin ajatella jaetuksi kahteen ryhmään, joista toisen muodostavat kuution kärjissä ja sivu­tahkojen keski­pisteissä olevat, toisen taas kuution sisällä olevat atomit. Nämä kummatkin erikseen muodostavat täysin pinta­keskisen kuutiollisen kiteen kaltaisen Bravais'n hilan.
Uudenkylän asevarikon räjähdysonnettomuus
Aineelliset vahingot
Räjähdyksen aiheuttamat aineelliset vahingot sekä Puolustusvoimille että siviileille olivat valtavat, useita miljardeja markkoja. Räjähdyksen voimasta luolaston yläpuolella sijainneen Terrikallion laki lensi ilmaan ja paikalle jäi halkaisijaltaan noin 100 metriä leveä ja 30 metriä syvä kraatteri. Silminnäkijät kertoivat ikkunalasien helisseen paineaallon voimasta Lahdessa saakka.
Timanttirakenne
Kiteen rakenne
Timantti­rakenteessa atomit eivät muodosta tiiveintä pakkausta. Mikäli ajatellaan atomit palloiksi, joiden säde on puolet kahden lähimpänä toisiaan sijaitsevan atomin ytimien etäisyyksistä niin, että ne eivät osittainkaan ole päällekkäin, niiden osuus kiteen viemästä tilasta on,. Tämä on selvästi pienempi kuin pinta­keskisessä kuutiollisessa hilassa, jossa vastaava suhde on.
Uudenkylän asevarikon räjähdysonnettomuus
Aineelliset vahingot
Onnettomuuden jälkeen Asevarikko 2:n toiminnan jatkaminen Uudessakylässä ei tuntunut enää tarkoituksenmukaiselta. Uusi sijoituspaikka varikolle löytyi Hartolasta Nokan alueelta, jonne rakennettiin 1970-luvulla esikunta- ja asuinrakennus sekä varastoja. Asevarikko 2:n esikunta siirtyi Uudestakylästä Hartolaan vuonna 1976.
Timanttirakenne
Kiteen rakenne
Jos yksikkökopin yhden kärki­pisteen ajatellaan sijaitsevan origossa ja pituus­yksikkönä käytetään yksikkö­kopin muodostavan kuution särmää eli kiteen hilavakiota, niin yksikkö­kopissa olevien atomien ytimet sijaitsevat pisteissä (0, 0, 0), (1/2, 1/2, 0), (0, 1/2, 1/2), (1/2, 0, 1/2), (1/4, 1/4, 1/4), (1/4, 3/4, 3/4), (3/4, 1/4, 3/4) ja (3/4, 3/4, 1/4). Muissa yksikkö­kopeissa atomien ytimet ovat niissä pisteissä, joiden koordinaatit saadaan lisäämällä edellä mainittujen pisteiden koordinaatteihin mieli­valtaisia kokonaislukuja.
Uudenkylän asevarikon räjähdysonnettomuus
Räjähdyksen syy
Onnettomuuden syytä ei pystytty lopullisesti selvittämään. On mahdollista, että luolassa ollut ruuti olisi syttynyt itsestään tai että luolan katosta räjähdysaineen tai kemiallisten yhdisteiden päälle pudonnut kivi olisi aiheuttanut ensimmäisen räjähdyksen.
Aiheesta muualla
60.90328°N, 26.0235°W
Timanttirakenne
Kiteen rakenne
Timanttirakenteessa kahden lähimpänä toisiaan sijaitsevan atomin etäisyyden eli sidos­pituuden suhde kuution sivun pituuteen eli hilavakioon on. Niinpä esimerkiksi timantin hila­vakio on 356,7 pikometriä ja sidospituus 0,43 · 356,7 = 154 pm. . Vastaavasti piin ja germaniumin hilavakiot ovat 543,0 pm ja 565,8 pm ja sidos­pituudet näin ollen 235 pm ja 245 pm.
Sinkkivälkkeen rakenne
Timanttirakennetta muistuttaa myös eräiden yhdisteiden kuten sinkki­välkkeen (ZnS) kiderakenne. Siinä on kuitenkin kahden­laisia atomeja siten, että riippuen siitä, mikä kohta kiteessä valitaan lähtö­kohdaksi, joko sinkkiatomit ovat kuution kärki­pisteissä ja sivu­tahkojen keski­pisteissä, rikkiatomit taas kuutioiden sisällä, tai päinvastoin. Vastaavanlainen kide­rakenne on myös useilla sellaisilla yhdisteillä, jonka muodostavat jaksollisen järjestelmän 13. ryhmän eli booriryhmän ja 15. ryhmän eli typpiryhmän alkuaineet, esimerkiksi puoli­johteena tunnetulla galliumarsenidilla (GaAs).
Turkistarhaus Suomessa
Suomessa turkistarhaus on voimakkaasti keskittynyt ruotsinkieliselle Pohjanmaalle, jossa tuotetaan noin 90 % nahoista.
Kettuja on Suomessa tarhattu vuodesta 1916, naaleja vuodesta 1924, minkkejä vuodesta 1930 ja supikoiria vuodesta 1972 lähtien. 1990-luvulle asti tarhauksen kantoja täydennettiin pyytämällä eläimiä suoraan luonnosta.
Lainsäädäntö
Vuodesta 1985 lähtien turkistarhausta on Suomessa säädelty maa- ja metsätalousministeriön asettamin eläinsuojelusäännöksin. Uudet turkiseläinten häkkikokovaatimukset astuivat voimaan vuoden 2011 alusta. Siitä lähtien ketuilla ja supikoirilla on oltava häkissä tilaa 0,8 neliömetriä ja minkeillä 0,25 neliömetriä eläintä kohden.
Turkistarhojen määrä Suomessa
Suomessa on yhteensä noin 550 turkistarhaa vuonna 2023 .pienoiskuva|Turkistila Pohjanmaalla Suomi on Euroopan kolmanneksi suurin turkistuottajamaa Tanskan ja Puolan jälkeen. Kettujen tarhauksessa Suomi on Euroopan suurin tarhaaja.
Vuodesta 1995 lähtien turkistarhojen määrä Suomessa on laskenut noin 50 tarhan vuosivauhtia. Laskun on ennustettu jatkuvan, sillä alan yrittäjät ovat keskimäärin iäkkäitä ja tiloille on vaikea löytää jatkajia. Suomessa oli Maa- ja elintarviketalouden tutkimuskeskuksen (MTT) selvityksen mukaan 1980-luvun puolivälissä 5 500 turkistarhaa, ja vuoden 2014 lopulla niitä oli 965. Vuonna 2020 tarhojen määrä oli 762. Suomalaiset turkistarhaajat kasvattivat vielä 1980-luvulla 60 % maailman ketunnahoista ja 20 % minkinnahoista, kun taas vuonna 2006 vastaavat luvut olivat 20 % ja 5 %.
Kolme suurinta kuntaa turkistarhauksen kannalta ovat Uusikaarlepyy, Kalajoki ja Kaustinen.
Suomalaiset turkikset myydään pääasiassa Saga Fursin turkiskeskuksessa Vantaalla. Tärkeimmät ostajamaat ovat Hongkong, Kiina, Etelä-Korea, Venäjä, Kreikka ja Italia. Suomessa turkisnahoista saatu tulo on liikkunut MTT:n mukaan 2000-luvulla 200–300 miljoonan euron välillä.
Eläinten kohtelu
thumb|Vahingoittunut suomalainen naali, 2018 Vuoden 2010 alussa Oikeutta eläimille -järjestö julkaisi 30 suomalaiselta turkistarhalta salakuvattua aineistoa, joka aiheutti mediassa keskustelua turkiseläinten hyvinvoinnista ja eläinsuojelulainsäädännöstä. Kuvat paljastivat järjestön mukaan vakavia eläinten laiminlyöntejä ja virikkeettömän elinympäristön. Tuolloinen pääministeri Matti Vanhanen kritisoi kuvia väittämällä, että ne ovat ”eläinten sairasosastolta”. Väitteeseen suhtauduttiin julkisuudessa ristiriitaisesti. Esimerkiksi eläinlääketieteen tohtori Laura Hännisen mukaan tarhoilla ei ole erillisiä sairasosastoja, kun taas Suomen turkiseläinten kasvattajaliiton toiminnanjohtaja Tuula Dahlmanin mukaan Vanhanen oli oikeassa. Osalla kuvatuista tarhoista oli Suomen Turkiseläinten Kasvattajain Liitto (STKL) sertifikaatti hyvästä tarhanpidosta. Kohun seurauksena STKL veti kolmelta tarhalta sertifikaatin pois.
Vuonna 2018 Ruokavirasto teki tarkastuksen vajaalle viidennekselle Suomen turkistiloista. Niistä 37 %:lla havaittiin puutteita. Yleisimmin puutteita havaittiin eläinten hyvinvointiin suoraan liittyvissä vaatimuksissa, jotka liittyivät muun muassa turkiseläinten asianmukaiseen lopettamiseen, pureskelu- ja virikemateriaaleihin sekä sairastuneista ja vahingoittuneista turkiseläimistä huolehtimiseen. Vuosina 2013–2017 laiminlyöntejä esiintyi 25–66 %:lla tarkastetuista turkistiloista, ja havaitut laiminlyönnit olivat samanlaisia kuin ennenkin.
Turkistarhojen sertifiointi
Suomalainen sertifiointi, Finnish Standards, on vastuullisuutta, jäljitettävyyttä ja läpinäkyvyyttä korostava laatu- sekä ympäristöjärjestelmä, johon sisältyy myös eurooppalainen WelFur-mittaristo. Euroopan komissio on hyväksynyt WelFurin itse- ja yhteissääntelyaloitteeksi (Self- and Co-Regulation Initiative). Se on ensimmäinen eläinten hyvinvointia koskeva ohjelma, jota koskaan edistetään komission tietokannassa niin sanottujen pehmeän lainsäädännön aloitteista.
Sertifiointi on vapaaehtoinen, mutta ilman sitä ei käytännössä voi myydä turkiksia. Yhä useampi suomalainen turkistuottaja on sitoutunut sertifikaattiin. Sertifiointi kattaa tilan toiminnan kaikki osa-alueet. Joulukuussa 2017 suomalaisten turkistilojen kettutuotannosta oli sertifioitu 99,9 %, minkeistä 92,9 % ja supikoirista 100 %. Suomen Turkiseläinten Kasvattajain Liiton jäsenlehti Turkistalous on kirjoittanut, että WelFur-arviointimenetelmät kuvaavat eläimen hyvinvointia kokonaisvaltaisesti, mutta sen kriteerit vastaavat suurin piirtein eläinsuojelulainsäädännön vaatimaa tasoa.
Turkisalan mukaan sertifiointi on kilpailuetu maailmalla. Turkistuottajien myyntikanavana toimivan Saga Fursin mukaan turkiseläinten hoito ja hyvinvointi ovat Suomessa kaiken kaikkiaan korkealla tasolla. Yhtiön mukaan kansainväliset muotitalot käyttävät mieluummin suomalaista kuin kiinalaista turkista.
WelFur-sertifikaatin kritiikki
Turkistarhausta vastustavien eläinjärjestöjen kattojärjestö Fur Free Alliancen raportti kritisoi WelFur-sertifikaattia muun muassa sen matalasta vaatimustasosta. Sertifikaatin hyvinvointikriteeristö ja mittarit ovat joiltain osin heikompia kuin joidenkin EU-maiden lainsäädäntö, ja vain kaksi prosenttia tarkastetuista tiloista on hylätty. Suomessa tehtyjä auditointeja on kritisoitu puolueellisuudesta, koska tarkastukset suorittaa Luova-niminen yritys. Suomen Turkiseläinten Kasvattajain Liitto omistaa 38 % yrityksen osakkeista, ja useilla Luovan tarkastajilla on kytköksiä turkisalaan. Sertifioiduilla tarhoilla on paljastunut vakaviakin puutteita eläinten hyvinvoinnissa, ja Suomen Turkiseläinten Kasvattajien Liitto on tämän vuoksi myös ottanut tarhoilta sertifikaatteja pois.
Tutkimustuloksia kannatuksesta
Maaseudun Tulevaisuuden vuonna 2012 teettämässä kyselyssä turkistarhauksen täydellistä kieltoa kannatti 18 % äänestysikäisistä. Vastaavasti 44 % hyväksyi turkistarhauksen, jos sen vaatimuksia tiukennetaan, ja 25 % hyväksyi tarhauksen jatkamisen nykyisellään.
Eläinsuojelujärjestö Animalian vuonna 2018 teettämän ja Taloustutkimuksen toteuttaman mielipidemittauksen mukaan suomalaisista 17 % kannatti tarhauksen jatkamista ilman uusia rajoituksia. Vastanneista 39 % oli sitä mieltä, että turkistarhausta voidaan jatkaa vain, jos eläimille tarjotaan huomattavasti lisää tilaa ja mahdollisuuksia toteuttaa lajityypillistä käyttäytymistään. 30 % halusi kieltää turkistarhauksen kokonaan siirtymäajalla.
Helsingin Sanomien kesällä 2021 toteuttaman kyselyn mukaan 45 % suomalaisista olisi valmis kieltämään turkistuotannon ja 37 % ei. Naisista kieltämistä kannatti 52 % ja miehistä 32 %.
Animalian ja Oikeutta eläimille -järjestöjen Taloustutkimuksella marraskuussa 2021 toteuttamassa kyselyssä turkistarhausta ei kannattanut nykymuodossaan suomalaisista 71 %. Naisista turkistarhausta Suomessa kannatti nykymuodossaan 7 % ja 15–24-vuotiaista 4 %.
Animalia ja Oikeutta eläimille teettivät vastaavankaltaisen kyselyn myös vuonna 2022. Kyselyssä 33 % olisi kieltänyt turkistarhauksen 5-15 vuoden siirtymäajalla, 12 % olisi kieltänyt turkistarhauksen mahdollisimman nopeasti ja 35 % olisi sallinut tarhauksen jatkuvan vain, jos eläimille tarjotaan huomattavasti lisää tilaa ja mahdollisuuksia toteuttaa lajityypillistä käyttäytymistään. 16 % suomalaista oli sitä mieltä, että turkistarhausta voidaan jatkaa nykymuotoisena ja ilman uusia rajoituksia, ja 4 % ei osannut kertoa kantaansa.
Turkistarhaiskut
Ensimmäiset suureen julkisuuteen nousseet iskut Suomessa tapahtuivat vuonna 1995 Evijärvellä, jolloin kahdelta turkistarhalta päästettiin karkuun noin 400 kettua. Tapahtumasta tuomittiin myöhemmin kolme nuorta naista, joista kaksi tuomittiin 12 kuukauden ja yksi 9 kuukauden ehdolliseen vankeusrangaistukseen. Lisäksi heidät velvoitettiin maksamaan 800 000 markan vahingonkorvaukset. Iskun tekijöitä kutsuttiin tiedotusvälineissä ”kettutytöiksi”. Toinen suurta julkisuutta saavuttanut tapaus sattui Orimattilassa vuonna 1997, jolloin turkistarhaaja ampui tilalleen tunkeutuneita viittä henkilöä haulikolla. Iskuja on tapahtunut tämän jälkeenkin, mutta tiedotusvälineiden niihin kohdistama huomio on ollut vähäisempää.
Aikeet lopettaa turkistarhaus Suomessa
Lukuisat suomalaiset poliitikot ja julkisuuden henkilöt ovat vaatineet turkistarhauksen lopettamista Suomessa vuoteen 2025 mennessä. Esimerkiksi Vihreä liitto on kirjannut vuosien 2015–2019 poliittiseen tavoiteohjelmaansa turkistarhauksesta luopumisen siirtymäajalla. Puolueista myös SDP (vuodesta 2020 lähtien), vasemmistoliitto (vuodesta 2010 lähtien), kommunistinen puolue, eläinoikeuspuolue, feministinen puolue ja Liike Nyt kieltäisivät turkistarhauksen siirtymäajalla.
Marinin hallituksen esitys Suomen uudeksi eläinsuojelulaiksi syksyllä 2021 ei kuitenkaan sisältänyt tarhauskieltoa, vaikka Marinin hallituksessa olivat turkistarhausta vastustavista puolueista SDP, vasemmistoliitto ja vihreät.
Eläinsuojelujärjestö Animalia ja SEY Suomen eläinsuojelu haluavat saada Suomen uuteen eläinsuojelulakiin turkistarhauskiellon.
Vuonna 2012 kansalaisjärjestöt keräsivät nimiä Turkistarhaton Suomi -kansalaisaloitteeseen, jonka tavoitteena oli kieltää turkistarhaus Suomessa. Aloitteen allekirjoitti lähes 70 000 suomalaista. Maa- ja metsätalousvaliokunta kuitenkin torjui aloitteen.
Kaksitoista EU:n jäsenvaltiota vaati kesäkuussa 2021 Euroopan komissiota kieltämään kaiken turkistarhauksen EU:n jäsenvaltioissa. Kieltoa kannattavat Belgia, Bulgaria, Hollanti, Irlanti, Italia, Itävalta, Luxemburg, Puola, Ranska, Saksa, Slovakia ja Slovenia.
Työvoima
Pellervon taloustutkimuksen mukaan ala työllisti vuonna 2015 suoraan vajaat 3 200 henkilötyövuotta ja välillisesti noin 1 700. Vuonna 2020 Suomen Turkiseläinten Kasvattajain Liitto kertoi alan työllistävän noin 4 000 ihmistä. Helsingin yliopiston dosentin Timo Piiraisen keräämien tietojen mukaan alan työllistävä vaikutus on suoraan 2 000 ja välillisesti 500 henkilöä (v. 2005).
Vuonna 2014 turkistarhaajien keski-ikä oli 52 vuotta ja alle 35-vuotiaita oli alle 200. Suomen Turkiseläinten Kasvattajain Liiton puheenjohtaja Ulf-Erik Enrothin mukaan häkkimuutokset ja 1940-luvulla syntyneiden tarhaajien eläköityminen johtavat turkistarhaajien määrän merkittävään muutokseen.
Turkistarhat käyttävät tilapäistyövoimaa sesonkeina eli nahkonta-aikana marras-joulukuussa ja paritusaikana maalis-toukokuussa. Kausityöntekijät palkataan joko suoraan tai vuokrafirmojen kautta. Kotimaisia työntekijöitä ei saada riittävästi, joten tiloille palkataan siirtotyöntekijöitä myös ulkomailta. Eniten heitä tulee Virosta, mutta myös kauempaa kuten Filippiineiltä.
Suzanne Vega
Suzanne Nadine Vega (s. 11. heinäkuuta 1959 Santa Monica, Kalifornia) on yhdys­valtalainen folkmuusikko ja laulaja-lauluntekijä. Hänen tunnetuimpia menestys­kappaleitaan ovat olleet säestyksetön ”Tom’s Diner” ja rokkaavampi ”Luka”, molemmat vuodelta 1987.
Varhainen elämä
Vega kävi New Yorkissa taide­lukiota ja opiskeli siellä modernia tanssia.
Ura
Vega ryhtyi koulun jälkeen hän muusikoksi. Hän opiskeli englantia Barnard Collegessa ja esiintyi New Yorkissa pienissä klubeissa. Hän teki ensimmäisen levytys­sopimuksensa 1984. Vegan esikois­albumi Suzanne Vega (1985) poikkesi folk-musiikin silloisen valta­virran tyylistä ja sai hyvät arvostelut. Hänen musiikillinen tyyli kehittyi edelleen hänen seuraavilla levyillään Solitude Standing (1987), jonka kappaleista ”Luka” ja ”Tom’s Diner” tuli hittejä, sekä Days of Open Hand (1990).
Vega on saanut musiikillisia vaikutteita muun muassa Astrud Gilbertolta, Leonard Cohenilta, Lou Reedilta ja Lotte Lenyalta. Hänelle on tyypillistä suru­mielinen ja mutkaton laulu­tyyli, jossa ei ole vibratoa, ja hänen sanoituksensa ovat kirpeän runollisia ja tiiviitä, mutta eivät suoran poliittisia.
Vegan kappaletta ”Tom’s Diner” (1987) käytettiin MP3-pakkauksen ensimmäisenä referenssi­kappaleena.
Yksityiselämä
Vuonna 1994 Vega sai ensimmäisen lapsensa Mitchell Froomin kanssa, jonka kanssa hän oli naimisissa 1995–1998.
Kabardi-Balkaria Turkvision laulukilpailussa
Kabardi-Balkaria on osallistunut Turkvision laulukilpailuun kahdesti, vuosina 2013 ja 2014
2013
Kabardi-Balkaria osallistui kaikkien aikojen ensimmäiseen Turkvision laulukilpailuun Turkin Eskişehirissä vuonna 2013. Edustajaksi valittiin laulaja Eldar Žanikajev kappaleella "Adamdı bizni atıbız" (Адамды бизни атыбыз). Turkvision laulukilpailun semifinaalissa Žanikajev ei päässyt jatkoon.
2014
Vuonna 2014 Kabardi-Balkaria osallistui uudestaan Turkvision laulukilpailuun, joka järjestettiin Kazanissa, Tatarstanissa. Edustajaksi valittiin jälleen laulaja Eldar Žanikajev kappaleella "Barama" (Барама). Kilpailun semifinaalissa Žanikajev sai 148 pistettä, jäi sijalle 24., eikä päässyt finaaliin.
Kilpailijat
{{legend|gold|Voitto}} {{legend|silver|Toinen}} {{legend|#cc9966|Kolmas}} {{legend|#FE8080|Viimeinen}}
Yleisurheilun sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailut 1988
Yleisurheilun sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailut järjestettiin vuonna 1988 Budapestissa, Unkarissa. Kisojen ajankohta oli 5.–6. maaliskuuta.
Mustahäntäpreeriakoira
Mustahäntäpreeriakoira  eli preeriakoira eli preerikko (Cynomys ludovicianus) on preeriakoirien sukuun kuuluva nisäkäs, jota tavataan Pohjois-Amerikan preerioilla aina Kanadan eteläosista Meksikon pohjoisosiin. Nimensä mustahäntäpreeriakoira on saanut koiran haukuntaa muistuttavasta ääntelystään ja sosiaalisesta elämäntavastaan, vaikkei se muuten ole läheistä sukua koiraeläimille. Nykyisin lajia pidetään jonkin verran lemmikkieläimenä, myös Suomessa. Suomen Lajitietokeskus suosittelee käyttämään lajista nimeä preerikko.
Elintavat
Mustahäntäpreeriakoirat elävät valtavissa järjestäytyneissä yhteisöissä, joissa ne kaivavat laajoja tunneleita maan alle. Yhden tunnelin keskikoko on sata hehtaaria, mutta tätä paljon suurempia tunneleita tunnetaan. Kaikista laajin tunnettu yhteisö oli kaivanut elinalueeksensa 64 750 neliökilometrin kokoisen alueen.
Mustahäntäpreeriakoirat ovat hyvin sosiaalisia, mikä mahdollistaa yhteistyön niin alueiden puolustamisessa kuin yhteisöjen syntymisessä. Tällaista yhteisöä kutsutaan "kaupungiksi". Kaupunki taas on edelleen jaettu "kaupunginosiin". Kaupunginosien "väestö" on jakautuneena perhekuntiin, jotka käsittävät yleensä 8-9 - paikoin yli 20 - yksilöä.
Lisääntyminen
Mustahäntäpreeriakoirat lisääntyvät vain kerran vuodessa. Lisääntymisaikana naaraat unohtavat sosiaalisuutensa ja alkavat tappaa toisten naaraiden poikasia. Lähisukulaisten tappaminen on nisäkkäiden keskuudessa harvinaista, joten mustahäntäpreeriakoiranaaraiden käytöstä on pyritty selittämään erilaisin tavoin. Todennäköisesti naaraat pyrkivät joko vähentämään liikakansoitusta, takaamaan omille poikasilleen paremmat elinolosuhteet tai sitten ne vain tarvitsevat lihaa saadakseen energiaa.
Säämies
Säämies on Gore Verbinskin ohjaama draama/komedia -elokuva, jonka pääosassa näyttelee Nicolas Cage. Elokuva kertoo David Spritzistä (Cage), kuuluisasta ja menestyvästä televisio-säämiehestä, joka ei kuitenkaan saa uran ulkopuolista elämää järjestykseen. Lasten vieraantuessa ja avioliiton, isä-suhteen ja itsetunnon hipoessa pohjalukemia joutuu Spitz pohtimaan tarkaan tärkeitä omanarvontunnon kysymyksiä.
Iso-Salmus
Iso-Salmus on Pirkanmaalla Kangasalla  sijaitseva metsäjärvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 4,3 hehtaaria ja se on 750 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Sen lounaispuolella kohoaa yli 20 metriä korkeammalle Kalliokorvenkallioihin kuuluva mäki. Muualla on järven rannat alavia. Sen rantaviivan pituus on 1,9 kilometriä ja sen rannat ovat metsämaata. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria ja se on autio. Järven ympäri on rakennettu metsäautotie, joka ei kuitenkaan tule rantaan asti. Metsäautotie tulee Kangasalan suunnalta päin.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Mallasveden ja Pälkäneveden alueella (35.71), jonka Roineen alueeseen (35.713) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 112,9 metriä mpy. Järveen on johdettu neljä lyhyttä metsäojaa. Sen laskuoja laskee Pikku-Salmukseen. Järvien vedet päätyväät lopulta Roineeseen.