cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Konsta Häkkälä
Suomalais-venäläiseen perheeseen syntynyt Häkkälä lauloi Kimarakvartetin toisena bassona vuodet 1952–1975. Hän on laulanut Helsingin Venäläisessä Sekakuorossa (1947–1952), Uspenskin Katedraalin Sekakuorossa (1947–1989), Pyhän Kolminaisuuden Kirkon Sekakuorossa (1949–1962), Alkon Mieslaulajissa (1954–1966), Uspenskin Katedraalin Mieskuorossa (1983–) ja Helena-Kodin Sekakuorossa (1989–). Häkkälä on myös ajoittain laulanut Kansallisoopperan kuorossa.
Topelius-palkinto
Topelius-palkinto on suomalainen kirjallisuuspalkinto, jonka perusti vuonna 1946 Nuorten Kirja ry (nykyisin Suomen Nuorisokirjailijat ry). Palkinnon tarkoituksena on lisätä lasten- ja nuortenkirjojen arvostusta.
Palkinto myönnetään vuosittain korkeatasoisesta nuortenkirjasta. Palkintosumma määräytyy palkintovuoden mukaan, esimerkiksi vuonna 2022 palkinnon arvo oli 2022 euroa. Sitä tukee Kopiosto.
Harald Huffmann
Harald Huffmann (3. kesäkuuta 1908 Essen – 20. joulukuuta 1992 Essen) oli saksalainen maahockeypelaaja ja olympiamitalisti.
Huffmann pelasi Saksan miesten maajoukkueessa vuosina 1933–1942 yhteensä 25 ottelua. Hän kuului Saksan olympiahopeaa saavuttaneeseen joukkueeseen Berliinissä 1936, missä hän pelasi kolme ottelua. Hänen pelaajauransa aikana ei pelattu maailman- eikä euroopanmestaruuskilpailuja.
Ykshaukinen (Jyväskylä, Vesanka)
Ykshaukinen on Keski-Suomessa Jyväskylässä Vesangan kylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 2,9 hehtaaria, se on 400 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Lampi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Lammen tilavuudeksi on saatu 131 400 kuutiometriä. Sen keskisyvyys on 4,6 metriä ja suurin syvyys on 8,0 metriä. Sen rantaviivan pituus on 950 metriä.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Muuratjärven valuma-alueella (14.28), jonka Vesankajärven valuma-alueeseen (14.286) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 154,8 metriä mpy.
Oscar Ustari
Oscar Alfredo Ustari (s. 3. heinäkuuta 1986 América, Buenos Airesin maakunta, Argentiina) on argentiinalainen jalkapallomaalivahti.
Seurajoukkueet
Ustari aloitti uransa Argentiinan pääsarjan Primera Divisiónin Independientessä, jonka pelaavaan kokoonpanoon hän nousi vuonna 2005. Kesällä 2007 hän siirtyi Espanjan pääsarjaan Primera Divisióniin Getafen joukkueeseen. Getafe maksoi Ustarista kuuden miljoonan euron siirtokorvauksen, joka oli seuran ennätys.
Getafessa Ustari debytoi 2–1-tappioon päättyneessä sarjaottelussa Valenciaa vastaan 26. syyskuuta 2007, mutta päävastuun kauden 2007–2008 sarjapeleissä kantoi joukkueen toinen argentiinalaismaalivahti Roberto Abbondanzieri. UEFA Cupin lohkovaiheessa ja pudotuspeleissä kaksikko jakoi peliajan puoliksi joukkueen yltäessä puolivälieriin. Espanjan cupissa Copa del Reyssä Ustari toimi joukkueensa ykkösmaalivahtina. Getafe ylsi kilpailun loppuotteluun, jossa Valencia oli kuitenkin parempi maalein 3–1.
Vuonna 2012 Ustari siirtyi Argentiinan pääsarjassa Primera Divisiónissa pelaavaan Boca Juniorsiin.
Maajoukkueet
Argentiinan maajoukkueessa Ustari teki debyyttinsä Norjaa vastaan 22. elokuuta 2006. Hän oli vuoden 2006 MM-kilpailuissa Argentiinan kolmosmaalivahtina.
Ustari on pelannut useita otteluita myös Argentiinan juniorimaajoukkueissa. Hän pelasi ykkösmaalivahtina Argentiinan yltäessä alle 17-vuotiaiden MM-kilpailuissa pronssille vuonna 2003 ja voittaessa nuorten maailmanmestaruuden vuonna 2005. Elokuussa 2008 Ustari kuului kultaa voittaneeseen Argentiinan joukkueeseen Pekingin olympialaisissa. Hänen turnauksensa katkesi kuitenkin jo puolivälierävaiheessa Alankomaita vastaan pelatussa ottelussa tapahtuneeseen loukkaantumiseen, jonka odotetaan pitävän hänet sivussa pelikentiltä kahdeksan kuukauden ajan. Hän loukkasi vasemman polvensa nivelsiteet vaarattoman näköisessä tilanteessa nappulakengän tarttuessa nurmeen kiinni.
The Link Alive
The Link Alive on ranskalaisen death metal -yhtye Gojiran ensimmäinen live-DVD. Tallenne kuvattiin 2003 yhtyeen esiintymiseltä Bordeauxissa, Ranskassa. Vuonna 2004 julkaistiin myös samat kappaleet sisältävä live-CD jota painettiin vain 500 kappaletta.
Kinnaslampi (Jyväskylä)
Kinnaslampi on Keski-Suomessa Jyväskylässä Vesangan kylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 13,7 hehtaaria, se on 700 metriä pitkä ja 350 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Lampi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Lammen tilavuudeksi on saatu 851 200 kuutiometriä. Sen keskisyvyys on 6,2 metriä ja suurin syvyys on 13,4 metriä. Sen rantaviivan pituus on 1,9 kilometriä.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Muuratjärven valuma-alueella (14.28), jonka Vesankajärven valuma-alueeseen (14.286) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 155,8 metriä mpy.
Jari Levänen
Jari Levänen (s. 1. toukokuuta 1968) on suomalainen pesäpalloilija ja pelinjohtaja. Hän pelasi Superpesiksessä kausilla 1989–1993, 1996 ja 1998. Levänen oli kaudella 1992 mukana Hyvinkään Tahkon joukkueessa, joka saavutti SM-hopeaa. Hän oli ulkopelissä pelipaikaltaan lukkari.
Levänen aloitti uransa Juvan Pallossa, jossa hän pelasi Suomensarjassa kaudella 1986 ja Ykköspesiksessä kaudella 1987. Kaudeksi 1989 hän siirtyi Siilinjärven Pesikseen, jossa hän teki Superpesis-debyyttinsä 7. toukokuuta 1989. Kaudet 1991–1993 Levänen pelasi Superpesistä Hyvinkään Tahkossa, joka sijoittui sarjan neljänneksi vuonna 1991 ja sai SM-hopeaa vuonna 1992. Kaudella 1992 Levänen valittiin myös Itä–Länsi-otteluun sekä Liitto–Lehdistö-otteluun. Kaudeksi 1994 hän palasi Juvan Palloon, jossa hän pelasi Ykköspesiksessä kaudella 1994 sekä Superpesiksessä kausilla 1996 ja 1998. Kaikkiaan hän pelasi Superpesiksen runkosarjassa 154 ottelua seitsemällä kaudella.
Pelaajauransa ohella Levänen toimi Superpesiksessä JuPan pelinjohtajana seitsemässä ottelussa kaudella 1997 ja Tahkon pelinjohtajana yhdessä ottelussa kaudella 2003. Aktiiviuransa jälkeen hän on työskennellyt opettajana Hyvinkäällä, toiminut Tahkon ulkopelinjohtajana ja valmentanut Tahkon juniorijoukkueita.
Talvipalatsi
Talvipalatsi on Pietarissa sijaitseva Venäjän keisari llinen palatsi. Rakennus on malliesimerkki venäläisestä barokista. Talvipalatsi rakennettiin vuosina 1754–1762 italialaissyntyisen arkkitehdin Francesco Bartolomeo Rastrellin piirustusten mukaan. Palatsin tilasi Pietari Suuren tytär keisarinna Elisabet, joka kuoli juuri ennen palatsin lopullista valmistumista, ja sinne asettui asumaan Pietari III.
Talvipalatsi toimi aiemman Romanov-hallitsijasuvun virallisena asuinpaikkana vuosina 1737–1917. Sen tiloissa toimii nykyisin Eremitaašin taidemuseo. Se sijaitsee Palatsipenkereen ja Palatsiaukion välissä sijainneen Pietari Suuren alkuperäisen talvipalatsin vieressä ja on neljäs paikalla oleva rakennus: 1. palatsi arkkitehti Domenico Trezzini vuonna 1711; 2. palatsi arkkitehti Mattarnovi vuonna 1721; 3. palatsi arkkitehti Domenico Trezzini vuonna 1727 ja 4. palatsi arkkitehti Bartolomeo Rastrelli vuonna 1732. Talvipalatsia rakennettiin ja sitä muutettiin lähes jatkuvasti 1730-luvun lopun ja vuoden 1837 välillä, jolloin se vaurioitui pahoin tulipalossa ja rakennettiin heti uudelleen.
Useat arkkitehdit osallistuivat Talvipalatsin suunnitteluun, pääarkkitehti oli italialainen Bartolomeo Rastrelli (1700–1771), joka suunnitteli rakennuksen ns. keisarinna Elisabetin barokkityyliseksi. Vihreävalkoinen palatsi on pitkänomainen suorakulmio, ja sen pääjulkisivu on 215 metriä pitkä ja 30 metriä korkea. Talvipalatsin on laskettu sisältävän 1 886 ovea, 1 945 ikkunaa, 1 500 huonetta ja 117 portaikkoa. pienoiskuva|273x273px|Talvipalatsi Palatsiaukion puolelta pienoiskuva|275x275px|Ilmakuva Talvipalatsista Vuonna 1905 verisunnuntai välikohtauksessa mielenosoittajat marssivat kohti Talvipalatsia. Keisariperhe oli jo aiemmin valinnut asuinpaikakseen turvallisemman ja syrjäisemmän Aleksanterin palatsin Tsarskoje Selossa ja kävi Talvipalatsissa vain muodollisissa ja valtiollisissa tilaisuuksissa. Vuoden 1917 helmikuun vallankumouksen jälkeen palatsi toimi lyhyen aikaa Venäjän väliaikaisen hallituksen kotipaikkana, jota johti Aleksandr Kerenski. Samana vuonna joukko punakaartin sotilaita ja merimiehiä hyökkäsi palatsiin, mikä oli ratkaiseva hetki Neuvostovaltion synnyssä ja kaatoi väliaikaisen hallituksen. Neuvostoliiton taiteessa ja Sergei Eisensteinin vuoden 1928 elokuvassa Lokakuu on kuvattuna palatsin valtaus vuonna 1917, josta tuli Lokakuun vallankumouksen symboli.
Pietari I Suuren aika 1717-1725 ja sen jälkeen
Ensimmäinen Talvipalatsi oli vaatimaton rakennus, jossa oli kaksi kerrosta liuskekivikaton alla. Näyttää siltä, ​​että Pietari kyllästyi pian ensimmäiseen palatsiin, sillä vuonna 1721 Talvipalatsin toinen versio rakennettiin saksalaisen arkkitehti Georg Johann Mattarnovin (k. 1719) johdolla. Mattarnovin palatsi, vaikka olikin vielä hyvin vaatimaton verrattuna muiden Euroopan pääkaupunkien kuninkaallisiin palatseihin, oli kahdessa kerroksessa rustikoidun eli nurkkaharkotetun pohjakerroksen yläpuolella, ja sen keskellä oli pylväiden tukema päätykolmio. Täällä Pietari Suuri kuoli vuonna 1725.
Valtakunnassa käytössä olleen orjatyön tuloksena kaupungin rakentaminen eteni nopeasti. On arvioitu, että 200 000 ihmistä kuoli kahdenkymmenen vuoden aikana kaupunkia rakentaessaan. Eräs tuon ajan diplomaatti, joka kuvaili kaupunkia "nippu kyliä, jotka liittyvät toisiinsa kuten jokin Länsi-Intian plantaasi", vain muutama vuosi myöhemmin kutsui sitä "maailman ihme, kun huomioidaan sen upeat palatsit". Jotkut näistä Pietari I:n rakastaman flaamilaisbarokkityylin palatseista, kuten Kikinin talo ja Menšikovin palatsi, ovat edelleen olemassa.pienoiskuva| Kolmas Talvipalatsi, arkkitehti Domenico Trezzini vuonna 1727. Siihen liitettiin arkkitehti Georg Mattarnovin toinen Talvipalatsi vuodelta 1721 yhdeksi päätypaviljongiksi. Pietari Suuren kuoltua vuonna 1725 Pietarin kaupunki oli vielä kaukana hänen näkemästään länsimaisen kulttuurin ja sivilisaation keskuksesta. Monet aristokraatit, jotka keisari oli pakottanut asumaan Pietarissa lähtivät. Sudet liikkuivat aukioilla öisin ja tyytymättömien pakkotyöorjien joukko, joka oli tuotu rakentamaan keisarin uutta kaupunkia ja Baltian laivastoa, kapinoi usein.
Pietari I:n seuraajaksi tuli hänen leskensä Katariina I, joka hallitsi kuolemaansa vuoteen 1727 asti. Häntä ​​seurasi Pietari I:n pojanpoika Pietari II, joka vuonna 1727 laajennutti Georg Mattarnovin suunnittelemaa palatsia huomattavasti arkkitehti Domenico Trezzinin suunnitelmien pohjalta. Kesäpalatsin vuonna 1711 suunnitellut Trezzini oli yksi 'Pietarin barokkityylin' huomattavimmista edustajista. Hän suunnitteli palatsin kokonaan uudelleen ja laajensi Georg Mattarnovin olemassa olevaa Talvipalatsia niin, että Mattarnovin palatsista tuli vain yksi kahdesta päätypaviljongista uuteen, kolmanteen Talvipalatsiin. Kolmas palatsi, kuten toinenkin, edusti 'Pietarin barokkityyliä'.
Pian kolmannen palatsin valmistumisen jälkeen vuonna 1728 keisarillinen hovi muutti Pietarista Moskovaan, ja Talvipalatsi menetti asemansa keisarillisena pääasuntona. Moskova oli jälleen nimetty pääkaupungiksi, mikä oli ollut Pietarin kaupungille myönnetty asema vuonna 1713. Pietari II:n kuoleman jälkeen vuonna 1730 valtaistuin siirtyi Pietari I:n veljentyttärelle, Kuurinmaan herttuattarelle Anna Ivanovnalle.
Keisarinna Annan aika 1730-1740
pienoiskuva|Apraksinin palatsi, arkkitehti [[Jean-Baptiste Le Blond 1717–1725. Rakennus purettiin Talvipalatsin uuden osan tieltä vuoden 1723 jälkeen.]] Uusi keisarinna Anna välitti Pietarista enemmän kuin edeltäjänsä. Hän perusti uudelleen keisarillisen hovin Talvipalatsiin ja vuonna 1732 Pietarin kaupunki korvasi jälleen virallisesti Moskovan Venäjän keisarikunnan pääkaupunkina, minkä aseman se säilytti vuoteen 1918 saakka. Palatessaan Pietariin keisarinna ei kuitenkaan asettunut kolmanteen Talvipalatsin, vaan viereiseen Apraksinin palatsiin. Vuonna 1732 hän tilasi italialaisen arkkitehti Francesco Bartolomeo Rastrellin rakentamaan kokonaan uudelleen Apraksinin palatsin, laajentamaan sitä ja yhdistämään siihen naapuritaloja. Neljännen ja viimeisen Talvipalatsin ydin ei siis ole Pietari I Suuren palatsi, vaan kenraaliamiraali Fjodor Matvejevitš Apraksinin (1661– 1728) palatsi, joka oli karkotettu Viron kuvernööriksi vuonna 1719.
Vaikka keisarinna Anna oli epäsuosittu ja häntä pidettiin "tylsänä, karkeana, lihavana, ankarana ja ilkeänä", hän halusi luoda hoviinsa sivistyneemmän ja hienostuneemman ilmapiirin. Hän suunnitteli uusia värejä palvelijoittensa asuihin ja ​​sima sekä vodka korvattiin samppanjalla ja burgundillaisella punaviinillä. Hän kehotti pajareja korvaamaan entiset huonekalunsa mahonki- ja eebenpuuhuonekaluilla, mutta hänen oma makunsa sisustuksessa käsitti umpikultaisen peilipöydän ja hopeisen rubiineilla upotetun "helpotusjakkaraan" (toiletti-tuoli). Tällaista loiston ja ylellisyyden taustaa vasten hän järjesti ensimmäiset juhlansa Talvipalatsin vastikään valmistuneessa puutarhamaisessa galleriassa, joka keskellä Venäjän talvea muistutti appelsiinilehtoa.
Talvipalatsin neljäs versio tuli olemaan arkkitehti Rastrellin jatkuva rakennus- ja suunnitteluhanke koko keisarinna Annan hallituskauden ajan.
Keisarinna Elisabetin aika 1741-1762
Pietari Suuren tytär suuriruhtinatar Elisabet syrjäytti keisarinna Annan seuraajana vuonna 1740 syntyneen lapsikeisari Iivana VI:n verettömässä vallankaappauksessa. Uusi keisarinna Elisabet, jonka pääasunto oli Pietarin Kesäpalatsi (nykyisen Mikaelinlinnan paikalla), johti Talvipalatsissa hovia, jota historioitsija Vasili Kljutševski kuvaili myöhemmin "kullatun kurjuuden" tyyssijaksi.
Elisabetin hallituskaudella arkkitehti Bartolomeo Rastrelli, joka oli työskennellyt alkuperäisen suunnitelmansa mukaisesti, kehitti vuonna 1753 aivan uuden, valtavamittakaavaisen suunnitelman eli nykyisen Talvipalatsin. Palatsin nopeasta valmistumisesta tuli keisarinnalle kunnia-asia, joka piti palatsia kansallisen arvovallan symbolina. Meneillään olevan Seitsenvuotisen sodan sekä Venäjän kansalle että armeijalle aiheuttaman puutteen ei annettu haitata rakennustöiden edistymistä.
Aleksanteri I:n ja Nikolai I:n aika 1801-1855
Talvipalatsi oli keisariperheen sekä asuin- että edustuspalatsi yli 150 vuotta, ja palatsin sisustusta on tuona aikana muutettu monia kertoja. Palatsissa oli tulipalo vuonna 1837, jonka jälkeen osa tuhoutuneesta sisustuksesta entistettiin lähes Rastrellin alkuperäisten suunnitelmien mukaiseksi ja osa sisustuksesta muutettiin. Suunnittelutyöstä vastasivat pietarilaiset arkkitehdit Vasili Stasov ja Aleksandr Brjullov. Julkisivu korjattiin alkuperäisen kaltaiseksi.
Rastrellin suunnitelemassa asussa on säilynyt palatsin edustusportaikko, nimeltään Jordan-portaikko (nimi liittyy ortodoksisen loppiaisen vedenpyhitysjuhlaan eli symboloi Jeesuksen kastetta Jordanvirrassa) tai Suurlähettiläiden portaikko, joka on koristeltu runsain valkoisin ja kullatuin stukkokoristein ja peilein. Portaikko johtaa Rastrellin suunnittelemaan pylväikkögalleriaan alemmassa kerroksessa.
Italialaissyntyinen arkkitehti Carlo Rossi suunnitteli vuonna 1826 Sotagalleria-salin Napoleonia vastaan käydyn sodan muistoksi. Pitkänomaisen salin seinillä on 332 kenraalin muotokuvat. Sali rakennettiin uudelleen Vasili Stašovin suunnittelemana, jonka käsialaa on myös Yrjönsali eli Suuri valtaistuinsali. Aleksandr Brjullovin suunnitelmien mukaan on rakennettu muun muassa Aleksanterinsali ja molempien Aleksandra Fjodorovna -nimisten keisarinnojen suosima vihreällä malakiitti-kivellä koristeltu Malakiittisali, jota pidetään yhtenä Talvipalatsin upeimmista saleista. Jordanin portaiden yläpäästä on pääsy Kenttämarsalkkojen saliin, jonka suunnitteli ranskalaissyntyinen arkkitehti Auguste de Montferrand.
Talvipalatsin julkisivuun ei ole tehty muutoksia, vaan se on yhä Rastrellin luomassa asussa. Turkoosiin vivahtavaa vaaleanvihreää julkisivua rytmittävät valkoiset pilasterit, joiden jatkeena katon reunalla on pronssisia patsaita ja koristemaljoja.
1900-luku
Vuonna 1917 Talvipalatsissa kokoontui Venäjän väliaikainen hallitus helmikuusta lähtien. Talvipalatsi vallattiin lokakuun vallankumouksessa vuonna 1917. Rakennus liitettiin vuonna 1922 Eremitaašin museoon.
Aiheesta muualla
59.94056°N, 30.31361°W
Suomen Kirjailijaliitto
Suomen Kirjailijaliitto r.y. on vuonna 1897 perustettu suomeksi kirjoittavien kaunokirjailijoiden aatteellinen ja ammatillinen järjestö. Siihen kuuluu yli 800 jäsentä. Jäseneksi voidaan hyväksyä henkilö, joka on julkaissut vähintään kaksi itsenäisesti luotua suomenkielistä kaunokirjallista teosta, ja jota tuotantonsa taiteellisen ja ammatillisen tason perustella voidaan pitää kirjailijana.
Liiton puheenjohtajaksi valittiin marraskuussa 2022 Ville Hytönen. Häntä edelsi tehtävässä vuodesta 2018 alkaen Sirpa Kähkönen, joka valittiin vuonna 2020 uudelle kolmivuotiskaudelle 2021–2023. Hän luopui tehtävästä kesken kauden 2022.
Kirjailijaliiton sääntöjen mukaan yhdistyksen tehtävänä on kehittää, vahvistaa ja valvoa kirjailijantyön aineellisia ja henkisiä edellytyksiä, edistää suomalaista kirjallisuutta ja toimia suomenkielisten kirjailijoiden valtakunnallisena yhdyssiteenä. Kirjailijaliiton tehtäviin kuuluvat sananvapauden puolustaminen, tekijänoikeuksien valvominen, ammattikunnan edunvalvonta, kirjailijoiden taloudellinen avustaminen, kansainvälinen yhteistyö, julkaisutoiminta ja alan tilaisuuksien järjestäminen. Liitto julkaisee neljä kertaa vuodessa ilmestyvää Kirjailija-lehteä.
Historia
Kirjailijaliiton perustamisen juuret ovat 1800-luvun lopussa syntyneessä ammatillisessa heräämisessä. Myös muissa Pohjoismaissa kirjailijat järjestäytyivät samoihin aikoihin. Suomen Taiteilijaseurassa aiemmin jäseninä olleet kirjailijat järjestäytyivät Suomen Kaunokirjailijaliitoksi 22. toukokuuta 1897. Aloitteentekijöinä olivat muun muassa J. H. Erkko, Santeri Ingman, Teuvo Pakkala ja Wilho Soini. Liiton varsinainen perustava kokous pidettiin nykyisenä suomalaisen kirjallisuuden ja Aleksis Kiven päivänä 10. lokakuuta 1897. Liiton nimi muutettiin Suomen Kirjailijaliitoksi vuonna 1906.
Liiton jäsenmäärää on tilastoitu vuodesta 1953 alkaen, jolloin liittoon kuului 266 kirjailijaa. Jäsenmäärä kasvoi tasaisesti 1980-luvulle saakka, minkä jälkeen se pysytteli pitkään 500 jäsenen tuntumassa. Sittemmin määrä on jälleen lähtenyt nousuun: vuonna 2010 jäseniä oli 600 ja vuonna 2015 jo 700. Jäsenistössä on hieman enemmän naisia kuin miehiä: vuonna 2021 naisia oli 54 % ja miehiä 46 %. Naisten määrä ylitti miesten määrän vuonna 2016. Jäsenten mediaani-ikä on 57 vuotta ja suuri osa jäsenistä (45 %) asuu pääkaupunkiseudulla.
Ingušian vaakuna
right|thumb|Ingušian vaakuna.
Suomen Kirjailijaliitto
Jäsenyys
Jäsenyyden merkittävimmät hyödyt ovat mahdollisuus anoa eräitä apurahoja ja taiteilijaresidenssejä.
Ingušian vaakuna
Ingušian vaakuna otettiin käyttöön 26. elokuuta 1994. Vaakunakilpi on ympyrän muotoinen. Vaakunan keskellä on kotka ja taistelutorni. Kotka kuvaa jaloutta, rohkeutta, viisautta ja uskoa. Torni puolestaan kuvaa vanhaa ja uutta Ingušiaa. Tornin vasemmalla puolella on Stolovajavuori (Matloam) ja oikealla puolella Kazbekvuori (Bašloam). Vuorten yläpuolella on aurinko.
Suomen Kirjailijaliitto
Jäsenyys
Jäsenyys edellyttää kahta suomenkielistä, itsenäisesti tuotettua kaunokirjallista teosta, jotka ovat ammatillisesti ja taiteellisesti tasokkaita. Tämän vuoksi saameksi kirjoittavat tai arabiaksi kirjoittava Hassan Blasim eivät voi päästä jäseniksi. Muissa Pohjoismaissa tällaista kielirajoitetta ei ole.
Jäseniksi on hyväksytty chick lit -kirjailijoita ja kokeellisia runoilijoita, mutta kirjailija Markku Eskelisen jäsenhakemus hylättiin taas syksyllä 2022, vaikka hän on kirjallisuuden elitisti, jonka romaaniote on julkaistu The Review of Contemporary Fiction -kirjallisuuslehdessä. Toimittaja Oskari Onninen piti ironisena liiton vastausta arvostetulle kirjailijalle: "Jäämme odottamaan tuotantonne täydentymistä ja kaunokirjallisen ilmaisunne kehittymistä." Toinen lähetetyistä teoksista oli arvostellut rankasti Suomen kirjallisuuselämää. Liiton puheenjohtaja vetosi siihen, että teoksia ei kaikissa luokituskäytännöissä lasketa ei-kaunokirjallisuudeksi.
Myös viihdekirjailijoiden, kuten Henriikka Rönkkönen ja Katariina Souri, hakemuksia on hylätty. Vuonna 2018 Ylen kirjallisuustoimittaja arvostelikin liittoa "elitismin linnakkeeksi", mutta kirjallisuuden elitisti Eskelinen on päinvastainen tapaus. Jäsenkriteereistä on keskusteltu 1960-luvulta asti, kun taiteilija-apurahajärjestelmä luotiin. Liiton toiminnanjohtaja kertoo sääntöjen vanhoillisuuden johtuvan siitä, että sääntömuutos vaatii 5/6-enemmistön.
Palkinnot
Kirjailijaliitto jakaa useita kirjallisuuspalkintoja, kuten Kirjailijaliiton tunnustuspalkinnon, lasten- ja nuortenkirjallisuuden Tirlittan-palkinnon, nuorelle prosaistille myönnettävän Waltari-palkinnon sekä noin viiden vuoden välein Eeva-Liisa Manner -runopalkinnon. Vuonna 2014 jaettiin ensimmäisen kerran Kirjailija kiittää -palkinto tunnustuksena suomalaisen kirjallisuuden ja lukemisharrastuksen edistämisestä.
Puheenjohtajat
Lähde
Ramona Karlsson
thumb|Ramona Karlsson vuonna 2015. Ramona Karlsson (s. 8. tammikuuta 1981 Nossebro ) on ruotsalainen rallikuljettaja, joka on myös kilpaillut rallicrossissa FIA World Rallycross Championship -sarjassa. Karlsson oli ensimmäinen nainen rallicrossin MM-sarjassa. Karlsson oli ensimmäinen ruotsalaisnainen PWRC-sarjassa. Rallissa Karlssonin kartanlukijana on toiminut Miriam Walfridsson.
Isolaatiomekanismi
Isolaatiomekanismit ovat eliöiden biologisia ominaisuuksia, jotka estävät lajien risteytymisen keskenään tai rajoittavat lajiristeymien menestymismahdollisuuksia. Niiden seurauksena lajien välille syntyy lisääntymisisolaatio. Isolaatiomekanismit ovat erityisen tärkeässä asemassa biologisessa lajikäsitteessä, jossa lajit määritellään lisääntymisisolaation avulla.
Toisinaan isolaatiomekanismit ”vuotavat”, minkä seurauksena syntyy kahden lajin risteymä. Risteymien syntyminen johtaa kuitenkin vain hyvin harvoin kahden eri lajin populaatioiden laajaan sekoittumiseen ja uuden lajin syntyyn. Sen sijaan kasveilla risteytyminen voi allopolyploidian kautta johtaa uuden lajin nopeaan syntymiseen.
Isolaatiomekanismit ovat eliöiden geneettisiä, morfologisia, ekologisia tai käyttäytymisen piirteitä. Ne voidaan jakaa pretsygoottisiin eli parittelua edeltäviin mekanismeihin ja posttsygoottisiin eli parittelun jälkeisiin mekanismeihin. Pretsygoottiset mekanismit estävät lajien yksilöitä pariutumasta keskenään, kun taas posttsygoottiset mekanismit vähentävät lajiristeymien menestymismahdollisuuksia.
Yleisurheilun alle 23-vuotiaiden Euroopan-mestaruuskilpailut 2015
Kilpailuihin osallistui lähes tuhat urheilijaa 45 eri maasta. Suomesta urheilijoita oli mukana 56.
Women in Uniform
"Women in Uniform" oli kuitenkin kahdeksas raita harvinaisessa Killers-albumin 11 raitaa sisältävässä painoksessa, joka oli jonkin aikaa saatavilla Britanniassa ja Australiassa. Killers-albumin vuoden 1995 uudelleenjulkaisussa kappale oli erillisellä bonus-CD:llä.
Singlen kannessa esiintyy Margaret Thatcher sotilaspuvussa kädessään Sterling-konepistooli, Thatcher on valmistautunut kostamaan Eddielle. Tämän kuvituksen tarkoituksena oli lepyttää niitä ihmisiä, jotka loukkaantuivat yhtyeen edellisen singlen, Sanctuaryn kannesta, jossa Eddie oli murhannut Thatcherin.
thumb|left|220px|Paul Di'Anno kappaleen musiikkivideolla.
Otralan linnavuori
Otralan linnavuori eli Ohralan linnavuori on Mikkelissä sijaitseva ehkä rautakautinen linnavuori.
Linnavuori
Linnavuori sijaitsee Mikkelin asemalta 9,7 kilometriä etelään Lavialan kylässä. Se jää Ukonveden itärannalla itään työntyvän Tiusalanlahden ja pohjoisemman Levastinlahden väliselle niemelle. Se on aikoinaan ollut saarena, mutta nykyisin vuoren yhdistää mantereeseen idässä oleva alava kannas. Keskellä niemeä sijaitsee lähes pohjois-eteläsuuntainen kallioinen harjanne, joka kohoaa noin 40 metriä Ukonveden pintaa korkeammalle. Mäen rinteet ovat jyrkät ja kallioaluetta reunustaa muutamat jyrkänteet. Vuorelle on helpointa kiivetä pitkin pohjoista tai eteläistä rinnettä, joita suojaavatkin kiviset vallit. Vallien välinen alue on 0,5 hehtaarin suuruinen. Vallit ovat jäänteitä muinaisesta puolustusvarustuksesta. Korkeudeltaan liki 2 metristä pohjoista vallia on entisöity vuonna 1955. Linnavuorelta on hyvä näkyvyys Ukonvedelle ja suora näköyhteys Sairilan linnavuorelle. Otralan linnavuori on arvioitu rautakautiseksi tai keskiaikaiseksi varustukseksi. Se on saattanut olla vartiopaikka, mistä on voitu seurata vesillä liikkuvia veneitä. Vartiopaikan takana sijaitsevat rautakautiset ja keskiaikaiset asutusalueet, joista kertovat Porrassalmen Kyyhkylän ja Tuukkalan muinaisjäännökset sekä edelleen pohjoisempana Visulahden ja Sairilan muinaisjäännökset. Linnoitusta on saatettu käyttää aluetta puolustavien sotajoukkojen kokoontumis- tai turvapaikkana. Linnan merkitys pakopaikkana on myös ollut tärkeä.
Tutkimukset
Vuorilinna tunnettiin yleisesti 1800-luvulla. Vuonna 1888 Hjalmar Appelgren suoritti paikalla arkeologiset kaivaukset. Tämän jälkeen paikkaa on tutkittu pintapuolisesti vuosina 1937, 1938 ja 1955 (Jorma Leppäaho), vuonna 1972 (Matti Huurre) ja vuonna 1991 (Hannu Poutiainen).
Kohteen hoitaminen
Museovirasto on hoitanut kohdetta 1990-luvulta vuoteen 2009, jolloin paikkaa hoidettiin viimeksi. Tämän jälkeen hoito-ohjelma keskeytettiin varojen puutteen vuoksi. Vuonna 1991 alueella karsittiin puustoa ja rakennettiin kulkua helpottavia portaita. Linnavuoren ympäristön alkuperäisyys on tuhoutunut vapaa-ajan asuntojen ympäriltä, mutta vuoren rinteet ja lakialue on nykyään luonnonsuojelualuetta.
Helen Worth
Helen Worth (s. 7. tammikuuta 1951 Leeds, Yorkshire, Englanti) on brittiläinen näyttelijä, joka tunnetaan parhaiten Gail Plattin roolista englantilaisesta televisiosarjasta Coronation Street. Hän on esiintynyt jo sarjan yli 600 jaksossa vuodesta 1974 lähtien.
Örö (Jyväskylä)
Örö on Keski-Suomessa Jyväskylässä Vesangan kylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 3,5 hehtaaria, se on 300 metriä pitkä ja 250 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Lampi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Lammen tilavuudeksi on saatu 116 100 kuutiometriä. Sen keskisyvyys on 3,3 metriä ja suurin syvyys on 6,0 metriä. Sen rantaviivan pituus on 750 metriä.
Joel Hallikainen
Joel Henrik Hallikainen (s. 11. lokakuuta 1961 Turku) on suomalainen laulaja, lauluntekijä ja viihdetaiteilija.
Uran alkuvuodet
Hallikainen vietti lapsuusvuotensa Turussa, Nummenmäellä ja sai musiikkikipinän 15-vuotiaana nähtyään Mikko Alatalon esiintyvän kitaroineen Raision lukiossa. Joel perusti ystäviensä kanssa Korroosio-nimisen uuden aallon yhtyeen, jossa toimi kitaristina taiteilijanimellä Jeesus Caesar. Korroosion tunnetuin kappale on "Hei hei hei". Hallikainen erosi yhtyeestä vuonna 1979.
Seuraavaksi Hallikainen perusti kouluaikaisen ystävänsä Jarkko Mäntylän kanssa Jakke & Jokke -lastenlauluduon, joka teki satoja esiintymisiä päiväkodeissa ympäri maata. Se levytti vuonna 1985 albumin Jakke & Jokke ja lapset ja esiintyi YLE TV2:n Kasmasiini-ohjelmassa.
Duon hajottua Hallikainen toimi autonkuljettajana, levyseppänä, varastotyössä, kerho-ohjaajana ja jopa katulaulajana, kunnes tutustui Wärtsilän Turun telakalla Markku Leivoon. Yhdessä he kehittivät Taikuri Telmus -hahmon, jota esittäen hän jatkoi uraa lasten viihdyttäjänä. Telmuksena Hallikainen levytti kaksi albumia: Laulava Taikuri Telmus julkaistiin vuonna 1990 ja Telmuksen taikatalo vuonna 1992. Telmus Taikatakki esiintyi TV2:n pikkukakkosessa 12 jaksolla vuoden 2009 aikana. Vuonna 1989 Joel osallistui Tapsan tahdit -laulelmakilpailuun ja saavutti kisassa toisen sijan laulullaan ”Samaa elämää”.
Vuodet 1992–1999
Koivusalon kanssa Hallikainen alkoi tehdä juonto- ja viihdytyskeikkoja Ruotsinlaivoilla. He olivat kokeilleet laivamatkoilla ohjelmaa, jossa pariskunnat testaisivat, miten hyvin he tuntevat toisensa. Siksi he päättivät kokeilla, miten hyvin ohjelma toimisi televisiossa. Yle TV2 kiinnostui ideasta, ja syntyi Tuttu juttu, jonka ensimmäinen jakso lähetettiin 27. helmikuuta 1992. Se oli menestys jo sen ensimmäisestä jaksosta alkaen. Tuota lähetystä katsoi televisiosta noin 900 000 katsojaa.
Hallikaisen menestys musiikkialalla ja tv-tähteys tukivat toisiaan. Suuri suosio Suomen viihdemaailmassa huomioitiin myös palkintogaaloissa. Vuonna 1992 Esiintyvät taiteilijat -yhdistys palkitsi Hallikaisen ja Koivusalon Vuoden viihdetaiteilija -palkinnoilla ja lisäksi Hallikainen sai Vuoden miessolistitulokkaan Emma-patsaan.
Vuonna 1993 Hallikaisen laulajanura jatkui albumilla Anna vierellesi tulla. Se saavutti kaksoisplatinarajan noin 110 000 kappaleen myynnillä. Hallikainen esiintyi itsenään Timo Koivusalon elokuvassa Pekko aikamiespojan poikamiesaika, joka sisälsi myös monia Hallikaisen kappaleita. Koivusalon kanssa hän juhlisti edellisvuotisia Vuoden viihdetaiteilija -palkintoja yhteisellä konserttikiertueella. Vuonna 1993 Hallikainen sai toisen Emmansa, nyt Vuoden miessolisti -kategoriasta, ja nimettiin Telvis-gaalassa vuoden suosituimmaksi miespuoliseksi tv-esiintyjäksi.
Vuonna 1994 Hallikainen palasi lastenmusiikin pariin Halipula-albumilla. Koivusalon kanssa Hallikainen lähti toiselle kiertueelleen ja julkaisi toimittaja Hellevi Poudan kanssa kirjan Kuurankukka. Telvis-gaalan toisen sijan lisäksi Hallikainen sai Dean Martin Boozing Society -palkinnon ja Vuoden viihdyttäjän arvonimen.
Vuonna 1995 Hallikainen julkaisi kultaa myyneen iskelmäalbumin Kellastuneet kirjeet. Hallikainen teki kiertueen Jyväskylä Sinfonian ja kapellimestari Markku Johanssonin kanssa, ja materiaalista julkaistiin live-albumi Joel Hallikainen konserttilavalla. Hallikainen valittiin jälleen Telvis-äänestyksessä television suosituimmaksi miesesiintyjäksi sekä vuoden raisiolaiseksi ja Suomen parhaiten pukeutuneeksi mieheksi.
Vuonna 1996 Hallikainen teki 20 000 kappaletta myyneen Joulurauhaa-albumin. Hän sai Aurora-mitalin Varsinais-Suomen vuoden kulttuuriteosta ja ikuistettiin Visulahden vahakabinettiin. Vuoden 1997 Yksin-albumi on toistaiseksi viimeinen Hallikaisen kultalevy. Sitä myytiin noin 30 000 kappaletta. Albumia seurasi samanniminen konserttikiertue, kuten myös seuraavan vuoden Kimpassa-albumia, jolla esiintyy myös Timo Koivusalo. Vuoden 1999 albumi oli Kun maailma elää.
Hallikainen poistui vuonna 2000 Tuttu juttu show'sta kahdeksan ja puolen vuoden, 340 jakson, kahden Telvis-palkinnon ja yhden Venla-kunniamaininnan jälkeen. Kyseessä oli samalla Hallikaisen ja Koivusalon ystävyyssuhteen loppuminen, ja siihen liittyvää välirikkoa spekuloitiin julkisuudessa. Ura iskelmälaulajana jatkui albumien Onnenpyörässä (2000), Hyvää Joulua (2001) ja Enkeli pieni (2002) myötä. Vuonna 2002 hän palasi televisioon Jos sais kerran -musiikkiohjelmalla, jota juonsi yhdessä Arja Korisevan kanssa. Ohjelmaa tehtiin kaksi tuotantokautta vuosina 2002–2003.
Hallikainen julkaisi Kaikki parhaat – 40 hittiä -kokoelmalevyyn 2003. Samana vuonna tehtiin 20 vuotta onnensirpaleita -kiertue ja Onnensirpaleita-kirja, jonka toimitti Tanja Hakamo. Vuosituhannen vaihteessa Hallikainen keskittyi kuitenkin myös lapsiensa myötä tavalliseen perheenisän arkeen.
Hengellinen kausi 2002–
Hallikainen esiintyi 2000-luvulle tultaessa myös kirkoissa ja levytti tekemiään hengellisiä kappaleita hengellisen heräämisensä myötä. Jo Enkeli pieni -albumi oli varsin hengellinen, mutta hänen ensimmäinen varsinainen gospel-albuminsa oli Mutta suurin niistä on rakkaus, joka julkaistiin 2004. Siitä tuli vuoden myydyin hengellisen musiikin äänite Suomessa. Samoin kävi vuonna 2005 julkaistulle Rakkautta etsimässä -albumille. Kuka sytyttäisi rakkauden -kiertueen taltiointeja julkaistiin myöhemmin Rakkautta etsimässä -dvd-julkaisulla. Gospel-kirkkokonserttien suosio kasvoi, ja Hallikainen alkoi kiertää maata myös terapeutti-kirjailija Seppo Jokisen kanssa järjestettyjen ”konsertti- ja ihmissuhdeiltojen” merkeissä.
Vuonna 2006 Hallikainen julkaisi ihmissuhteista kertovan Puhu minulle -albumin. Myös Taikuri Telmus -hahmo koki uuden tulemisen Telmus Taikatakki -albumilla ja Maapallon paras – Telmus Taikatakki -lastenkirjalla (Kirjapaja 2006), sekä TV2:n Pikku Kakkonen -lastenohjelmassa 12 ohjelman sarjalla.
Hallikaisen kolmas gospelalbumi Tule rauhan henki julkaistiin huhtikuussa 2007. Samana vuonna julkaistiin myös Surun sillalla -albumi. Tuotteliaan vuoden päätti albumi Miljoonan ruusun maa. Vuonna 2009 julkaistiin gospelalbumi Sanaton ikävä, vuonna 2010 Gospel parhaat -kokoelma ja vuonna 2012 gospelalbumi Kahdet askeleet. Vuonna 2013 julkaistiin kaksi gospelkokoelmaa, Joulun kosketus -joulualbumi, sekä albumi Kaunis elämä. Hallikaisen gospelkonserteissa on käynyt tähän mennessä yli 300 000 kuulijaa. Vuosina 2013–2015 Hallikainen toteutti yhdessä kirjailija Tommy Hellstenin kanssa suurta mielenkiintoa herättäneen sarjan teemallisia ihmissuhdeiltoja nimellä Hetki ihmiselle. Viimeisimmälle albumille Elämän säkeet Hallikainen levytti myös Sibeliuksen "Finlandian" Yrjö Sjöblomin sanoituksella.
Yksityiselämä
Hallikainen on naimisissa Pia Hallikaisen kanssa ja heillä on viisi lasta, joista kaksi, Oona (s. 1987) ja Eeli Hallikainen (s. 1990), soittavat samassa Aamuyön sirkus -nimisessä bändissä. Muut lapset ovat Aada (s. 1998) ja kaksospojat Onni ja Ukko (s. 2000).
Hallikainen kertoi vuonna 2016 julkisesti kärsineensä alkoholismista, josta hän selviytyi Minnesota-hoidolla ja lopetti kokonaan alkoholin käytön vuonna 2014.
Albumit
Albumin perässä julkaisuvuosi.
Lyseonpuiston lukio
Lyseonpuiston lukio on Rovaniemen keskustassa sijaitseva lukio, joka perustettiin ensin keskikouluna vuonna 1908 ja laajeni myöhemmin lukioluokilla niin että koulussa voitiin osallistua ylioppilastutkintoon ensimmäisen kerran vuonna 1923. Lukio toimii arkkitehti Jorma Järven suunnittelemassa koulurakennuksessa, joka valmistui vuonna 1952. Lapin sotaan asti silloinen yhteislyseo (aik. yhteiskoulu) toimi kouluarkkitehtina tunnetun Wivi Lönnin suunnittelemassa talossa.
Lyseonpuiston lukion keskeisiä teemoja ovat kansainvälisyyskasvatus ja kuvataide. Lukiossa on mahdollista opiskella tavallisen ylioppilastutkinnon lisäksi myös kuvataidelinjalla tai IB-lukiossa, josta saa kansainvälisen ylioppilastutkinnon (IB-diploma).
Korkalovaaran lukio ja Lyseonpuiston lukio yhdistyivät Lyseonpuiston lukion kahdeksi toimipisteeksi syksyllä 2006. Toiminnot yhdistettiin "Lyskan kiinteistöön" Ruokasenkatu 18:aan syksystä 2009 alkaen, jossa myös IB-linja toimii. Ruokasenkadun yksikkö peruskorjattiin lukuvuoden 2010–2011 aikana.
Lyseonpuiston lukion oppilaskunta lukeutuu Suomen aktiivisimpiin, ja vuonna 2008 se valittiin Suomen Lukiolaisten Liiton oppilaskuntakilpailussa Suomen parhaaksi. Erityisesti oppilaskunnassa korostetaan kaikkien lukion opiskelijoiden vaikutusmahdollisuuksia oppilaskunnan ja lukion toimintaan. Opiskelijoita Lyseonpuiston lukiossa on noin 700.
Lyseonpuiston lukio kuuluu UNESCO-koulujen verkostoon.
Vuonna 2008 Lyseonpuiston lukio vietti 100-vuotisjuhliaan, mikä ilmeni erilaisina tapahtumina kevät- ja syyslukukausien aikana. Koulun oppilaskunta toteutti juhlan kunniaksi Koulu Afrikkaan -hankkeen, jolla kerättiin yli 40 000 euroa koulun rakentamiseksi Kongon demokraattiseen tasavaltaan. Hanke järjestettiin yhteistyössä Kirkon ulkomaanavun kanssa, ja sen suojelijana toimi Lyseonpuiston lukion entinen opettaja Eeva Ahtisaari.
Soap Disco
Kappale on yhtyeen laulaja Adam Levinen kirjoittama, ja Rob Cavallon tuottama. ”Soap Disco” ei menestynyt taloudellisesti, kuten ei myöskään The Fourth World -albumi. Tämä oli Kara’s Flowersille suuri pettymys, ja se johti melkein yhtyeen hajoamiseen. Yhtyeen ja levy-yhtiö Reprise Recordsin tiet erkanivat seuraavana vuonna.
Singlelle kuvattiin musiikkivideo, joka jäi samalla yhtyeen ainoaksi. Videon on ohjannut Mark Kohr.
Kokoonpano ja henkilöstö
thumb|300px|Kuvakaappaus musiikkivideosta.
Mena Massoud
Mena Massoud (s. 17. syyskuuta 1991 Egypti ) on egyptiläis-kanadalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan muun muassa nimiosasta Disneyn musikaalielokuvassa Aladdin (2019), joka perustuu vuoden 1992 samannimiseen animaatioelokuvaan. Hän on näytellyt televisiosarjoissa Open Heart (2015) ja Jack Ryan (2018–).
Luettelo Ylivieskan julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä
Luettelo Ylivieskan julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä sisältää Ylivieskan kaupungissa olevat pysyvät patsaat, muistomerkit ja muistolaatat.
Palloliiton Maakuntasarjan kausi 1951
Palloliiton Maakuntasarja 1951 oli Suomen kolmanneksi korkein sarjataso jalkapallossa kaudella 1951. Kaksi ylintä sarjatasoa oli yhdistetty Työväen Urheiluliiton kanssa, mutta Maakuntasarja pysyi edelleen Palloliiton sisäisenä sarjana. TUL:n puolella vastaava sarjataso oli Suursarja. Liitot järjestivät sarjojen parhaille joukkueille yhteiset karsinnat pääsystä Suomensarjaan kaudelle 1952.
Maakuntasarja
Koti- ja vierasjoukkue on valittu summamutikassa
Pohjoislohko B
1 Luovutusvoitto Pallakselle.
Itälohko A
1 Luovutusvoitto VaPa:lle. 2 Luovutusvoitto WP-45:lle. 3 Luovutusvoitto PK-37:lle.
Kilpapurjehdussäännöt
Kilpapurjehdussääntöjä käytetään purjehduskilpailuissa joihin osallistuu yksi tai useampi miehitetty tai miehittämätön purjealus. Purjevene- ja kevytvenekilpailujen lisäksi kilpapurjehdussääntöjä käytetään myös purjelautailu-, leijapurjehdus-, pienoismallipurjehduskilpailuissa. Kilpailussa sääntöjen noudattamista valvoo kilpailuorganisaation nimittämät purjehdustuomarit. Kilpailussa kilpailun järjestäjät lähettävät kilpailijoille viestejä viestilipuilla.
Palloliiton Maakuntasarjan kausi 1951
Länsilohko B
1 Luovutusvoitto Iiroille.
Kilpapurjehdussäännöt
Kilpapurjehdussäännöillä pyritään ehkäisemään yhteentörmäykset ja herrasmieslajin luonteelle sopien vakavat henki- ja välinevahingot. Kilpapurjehdussäännöt ovat sukua meriteillä voimassa olevalle kansainväliselle oikeudelle; Asetus kansainvälisistä säännöistä yhteen törmäämisen ehkäisemiseksi merellä 30/1977.
Palloliiton Maakuntasarjan kausi 1951
Suomensarjan karsinnat
Suomensarjan karsinnoissa pelasivat maakuntasarjan ja TUL:n Suursarjan lohkovoittajat - yhteensä 16 joukkuetta - kahdessa kahdeksan joukkueen lohkossa.
Kilpapurjehdussäännöt
Kilpapurjehduksen luonne
Kilpapurjehdus on kuin shakkia vedenpinnalla, ja veneiden kulkua stragiapelissä ohjaa tarkat säännöt. Kilpapurjehdussäännöt ovat yksi keskeisimpiä osa-alueita kilpapurjehduksessa ja varsinkin ratakilpailussa. Muita kilpapurjehduksen osatekijöitä ovat mm. veneen käsittelytaito, venevauhti, ryhmätyöskentely, eli fleet control ja tuuliolosuhdemuutosten ennustaminen. Purjehduskilpailussa sääntöjä saa ja pitää käyttää taktisen edun saavuttamiseen ja kilpakumppanin voittamiseksi. Ratakilpailussa sääntötuntemus korostuu sekä lähdössä että merkkejä kierrettäessä, eli voittaja on saavuttanut parhaan mahdollisen strategisen paikan ja pääsee kiertämään merkit ensimmäisenä.
Palloliiton Maakuntasarjan kausi 1951
Itälohko
1 Luovutusvoitto KajPS:lle.
Kilpapurjehdussäännöt
Kilpapurjehdussääntöjen ylläpito
Kansainvälinen Purjehtijaliitto kehittää ja valvoo kansainvälisiä kilpapurjehdussääntöjä kansallisten purjehtijaliittojen kanssa. ISAF vahvistaa kilpapurjehdussäännöt neljäksi vuodeksi, olympiadiksi kerrallaan aina edellisten Olympialaisten jälkeen.
Palloliiton Maakuntasarjan kausi 1951
Länsilohko
1 Luovutusvoitto VaKP:lle.
Kilpapurjehdussäännöt
Kilpapurjehdussääntöjen ylläpito
Vuodesta 2013 suomenkieliset säännöt julkaisee Suomen Purjehdus ja Veneily ry. Säännöt ovat myös saatavilla sähköisenä PDF-muodossa.]
Raschèr-saksofonikvartetti
Raschèr-saksofonikvartetti on vuonna 1969 perustettu saksofonikvartetti. Se jatkaa klassisen saksofonin edelläkävijän ja kokoonpanon perustajajäsenen Sigurd Raschèrin perintöä. Kvartetti on esiintynyt säännöllisesti merkittävissä konserttisaleissa Euroopassa, Aasiassa ja Yhdysvalloissa. Säveltäjiä, jotka ovat omistaneet teoksia sille, on ollut satoja. Lukuisat säveltäjät ovat myös luoneet teoksia Raschèr-saksofonikvartetille ja orkesterille. Lisäksi kvartetti on tehnyt yhteistyötä useiden kuorojen kanssa.
Aittakorpi
Aittakorpi on kaupunginosa Kotkan länsiosassa. Alue on omakoti- ja rivitaloaluetta. Aittakorven alue liitettiin laajan alueliitoksen yhteydessä Kymin kunnasta Kotkaan vuonna 1954, jonka jälkeen alue on kaavoitettu asuntoalueeksi. Kaupunginosa rajoittuu Karhuvuoren, Lankilan ja Sutelan kaupunginosiin.
Euro Hockey Tour 2014–2015
Euro Hockey Tourin kausi 2014–2015 on sarjan 19. kausi. Siinä pelasivat Suomen, Venäjän, Ruotsin ja Tšekin miesten jääkiekkomaajoukkueet.
Aittakorpi
Kaupunginosa kuuluu Länsi-Kotkan terveysaseman piiriin ja sen alueella sijaitsee muun muassa Aittakorven koulu, keilahalli, Kotkan liikuntakeskus, K-Market, kebab-pizzeria, kehitysvammaisten ryhmäkoti ja seurakuntatalo.
Palloliiton Maakuntasarjan kausi 1951
Maakuntasarjan karsinnat
Maakuntasarjan karsinnoista 8 joukkuetta nousi Maakuntasarjaan 1952. Karsintaan osallistui 32 joukkuetta.
Kilpapurjehdussäännöt
Kilpapurjehdussääntöjen ylläpito
Ennen vuotta 2013 suomenkieliset säännöt julkaisi Suomen Purjehtijaliitto. Suomen kielelle säännöt käänsi Pertti Lipas, joka oli ISAFin Committee Workin Partyn puheenjohtaja vuodesta 2004 ja luottamustoimensa puolesta avainasemassa 2009-2012 Purjehduksen kilpailusääntöjen koostamisessa.
Palloliiton Maakuntasarjan kausi 1951
Loppukierros
TUL:n maakuntasarjaa vastaavaan Suursarjaan nousivat Liittosarjan lohkovoittajat Hangon AIK, Oulunkylän Työväen Urheilijat, Taalintehtaan Jäntevä, Nokian Pyry, Kymin Palloilijat, Kaskisten Veto, Äänekosken Huima ja Joutsenon Kataja.
Kilpapurjehdussäännöt
Kilpapurjehdussääntöjen historia
Purjehduksen kilpailusäännöt pysyivät lähes muuttumattomina 1940-luvulta vuoteen 1997. Vuonna 1997 sääntöjä yksinkertaistettiin merkittävästi. Osassa 2. sääntöjen määrä väheni 90:stä 12:een. Muutosten jälkeen veneiden kulkuoikeudet perustuvat kolmeen pääsääntöön;
Tämän lisäksi kilpailusäännöissä on erityissääntöjä muun muassa lähtö-ja merkinkiertotilanteille.
Säännöt pääpiirteittäin
Vaikka säännöt muuttuvat joka vuosi, ovat ne jo pidemmän aikaa jakautuneet seuraaviin pääosiin:
Pääsääntöjen lisäksi on joukko liitteitä, jotka kuvaavat mm. eri purjehduslajien erikoissääntöjä (mm. purjelautailu, leijapurjehdus, radio-ohjattavat, joukkue- ja paripurjehdus), sekä sisältävät oppaita kilpailun järjestelyyn.
Varvara Stepanova
Varvara Fjodorovna Stepanova (1894–1958) oli venäläinen avantgardetaiteilija, joka oli keskeisiä konstruktivisteja. Stepanovan ura oli suhteellisen lyhyt, sillä hän ajautui muiden avantgardistien tapaan epäsuosioon sosialistisen realismin aikakaudella. Stepanova oli kuitenkin monialainen taiteilija, joka loi maalauksia ja teki graafista suunnittelua, vaatemuotoiluja sekä teatteri- ja elokuvalavastuksia. Stepanovan kumppani oli taiteilija Aleksandr Rodtšenko.
Ura
thumb|vasen|upright|Stepanovan vaatesuunnitelma. Stepanova opiskeli Moskovassa Konstantin Juonin studiossa ja työskenteli kirjanpitäjänä. Stepanova ja Rodtšenko muuttivat yhteen 1916 ja menivät naimisiin 1942.
Stepanova oli uransa alkuvaiheessa kiinnostunut erityisesti runoudesta, ja hän ihaili varsinkin futuristisia runoilijoita. Hän loi itsekin visuaalisen runouden töitä. Stepanova julkaisi 1918 käsikirjoituksia, joiden sivuilla yhdistyivät erilaiset transrationaalisesti eli esimerkiksi niiden äänen tai ulkoasun perusteella valitut sanat sekä abstraktit muodot. Hän kuvitti vuonna 1919 julkaistun futuristirunoilija Aleksei Krutšonyhin teoksen.
Stepanova alkoi 1920-luvun puolivälissä keskittyä enemmän muotoiluun. Hän työskenteli usealle aikakauslehdelle ja teki fotomontaaseja ja kollaaseja. Stepanova työskenteli myös valtion tekstiilitehtaalle, jolle suunniteli 150 vaatemallia. Niistä 20 otettiin tuotantoon. Stepanova sai 1929 Tretjakovin galleriassa palkinnon arjen neuvostotekstiilien näyttelyssä.
Stepanova joutui monien muiden avantgardetaiteilijoiden tavoin pitkälti syrjäytetyksi 1920-luvun lopussa. Stalinin valtakausi keskittyi taiteessa sosialistiseen realismiin, jossa taiteen sisältö oli muodon sijaan oleellista. Stepanova suunnitteli tästä huolimatta vuonna 1932 julkaistun ensimmäisen viisivuotissuunnitelman tulosjulkaisun kannen.
Stepanova ajautui kuitenkin sivurooliin ja kuoli vuonna 1958. Hän oli samana vuonna saanut takaisin Neuvostoliiton taiteilijainliiton jäsenyyden.
Etelä-Georgian ja Eteläisten Sandwichsaarten lippu
thumb|230px|Etelä-Georgian ja Eteläisten Sandwichsaarten lippu
Pintaverkko
Pintaverkko on kalaverkko, joka nimensä mukaisesti on asetettu pyytämään kohojen kannattelemana pintavedestä tai kohonarujen mitan verran riippuvana vähän syvempää "välivedestä". Pintaverkon yleisintä käyttöä lienee kesäaikainen muikun pyynti syvänteiden päältä selkävesiltä, jonne muikkuparvet nousevat yöaikaan pintavesiin liikehtimään ja ruokailemaan.
Ammattikalastajat Suomessa käyttävät pintaverkkoja lähinnä lohen ja siian kalastukseen. Ammattikalastajat kutsuvat verkkojatoja lenkeiksi, jossa on kymmeniä verkkoja yhdessä. Jokaisen lenkin päässä on tutkaheijastimella ja lippukankaalla varustetut alumiinista tai lasikuidusta valmistetut merkkiliput. Esimerkiksi lohen pyynnissä tällaisia lenkkejä käytetään normaalisti 20-30 kappaletta, eli lippuja tarvitaan 40-60.
Yhdysvaltain Neitsytsaarten lippu
thumb|230px|Yhdysvaltain Neitsytsaarten lippu thumb|230px|Valkopäämerikotka lennossa Yhdysvaltain Neitsytsaarten lippu on Yhdysvaltain Neitsytsaarten tunnus. Lipun mittasuhteet ovat 2:3 tai 3:5. Lippu on otettu käyttöön 15. toukokuuta 1921. Lipussa on valkopäämerikotka, joka pitelee oikealla jalallaan laakeripuun oksaa ja vasemmalla kolmea nuolta. Lipun kirjaimet V ja I tulevat sanoista Virgin Islands (Neitsytsaaret).
Club Universidad Nacional
thumb|right|230px|Seuran logo Club Universidad Nacional tai lyhyemmin Universidad on jalkapalloseura Méxicosta Meksikosta. Seura edustaa Universidad Nacional Autónoma de México -yliopistoa (UNAM) ja se tunnetaankin yleisesti nimillä Pumas ja Pumas de la UNAM. Se on perustettu vuonna 1954. Seura pelaa maansa pääsarjatasolla. Seuran kotikenttänä toimiin lähes 70 000 katsojaa vetävä Estadio Olímpico Universitario. Seura on voittanut Meksikon mestaruuden viidesti. vuonna 2004 se voitti molemmat pääsarjan kilpailut.
Cornetto
Cornetto on italialainen jäätelönvalmistaja, joka valmistaa pääasiassa jäätelötuutteja. Sen omistaa brittiläinen jäätelöbrändi Wall's, joka taas on brittiläis-hollantilaisen Unileverin omistuksessa. Cornetto on yksi Unileverin suurimmista jäätelöbrändeistä. Cornetto on tunnettu myös todella laajasta makuvalikoimastaan.