cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Annabelle
Vastaanotto
Rotten Tomatoes -sivuston mukaan 113 arvostelun perusteella laskettuna kriitikoiden arvosteluista 29 prosenttia oli positiivisia. Episodi antoi elokuvalle kaksi tähteä viidestä, Iltalehti kolme tähteä viidestä ja Nyt-liite kaksi tähteä viidestä.
Kolarin rata
Kolarin radalla tarkoitetaan Suomen rataverkon osuutta Tornion asemalta Kolariin. Rataosan pituus on 186,6 km, ja se seurailee Tornionjokea halki Tornionlaakson. Junien suurin sallittu nopeus rataosalla on 100 km/h. Rataosaan kuuluviksi lasketaan myös Kolarista Rautuvaaran ja Äkäsjoen kaivoksille rakennetut sivuradat: näiden kunnossapito on lopetettu 2004 ja ne on suljettu liikenteeltä.
Kolarista Äkäsjoelle johtava lakkautettu rata piti avata vuonna 2010 uudelleen malmiradaksi ja rakentaa rataa Muonionjoen ja rajan yli Ruotsiin Pajalaan Kaunisvaaran kaivokselle, mutta suunnitelma peruuntui koska kaivos päätti käyttää Narvikia lastaussatamanaan Suomen satamien sijasta. Toistaiseksi Rautuvaaran ja Äkäsjoen radoille ei ole suunniteltu muuta käyttöä.
26. joulukuuta 2005 Tornion Korpikylässä, lähellä Niemenpään rautatieasemaa tapahtui kansainvälistäkin huomiota herättänyt Tornion koiravaljakkoturmana tunnettu onnettomuus, jossa kaksi italialaisturistia sai surmansa, kun heidän rekensä jäi Kolarista Helsinkiin matkalla olleen pikajunan alle.
Liikenne- ja viestintäministeriö kannattaa radan jatkamista Ylläkselle. Ratayhteys palvelisi Ylläksen kasvavaa matkailua. Radan rakentaminen voisi ajoittua ennen vuotta 2020, mutta sen rakentaminen riippuu alueen kaivoshankkeesta. Sekä Kittilään ja Kolariin että Ruotsin Pajalaan on suunnitteilla mittavia kaivoshankkeita, jotka takaisivat toteutuessaan radan säilymisen.
Petteri Orpon hallituksen (2023-) laatimassa hallitusohjelmassa on varattu 535 miljoonaa euroa pääradan kehittämishankkeisiin, jonka yhteydessä Kolarin rata aiotaan sähköistää.
Rakennushistoria
thumb|[[Naamijoki (joki)|Naamijoen rautatiesilta.]] thumb|Uusi, vuonna 2000 valmistunut asemarakennus [[Kolarin rautatieasemalla.]] Radan eteläosa Kaulinrantaan saakka on rakennettu ennen sotia. Kolariin saakka rataa jatkettiin vasta 1960-luvulla, ja se rakennettiin pääasiassa työllisyystöinä.
Rataosa on valmistunut useammassa osassa seuraavasti :
Liikenne nykyään
Nykyisin Kolarin radan henkilöliikennettä hoidetaan hiihtosesongin ulkopuolella keskiviikkoisin ja perjantaisin kulkevalla henkilöjunalla Helsingistä. Hiihtosesongin aikana Kolariin ajetaan useita yöpikajunia vaihtelevin aikatauluin. Sesonkijunista kaikki eivät kulje päivittäin, vaan niitä on ajoitettu lomien alkuun sekä viikonloppuihin.
Tavaraliikenne on nykyisin yksinomaan raakapuuliikennettä Kemiin.
Liikenteenhoito
Kolarin radan liikennettä ohjataan keskitetysti Oulusta. Koska rataosa on vähäliikenteinen, ja radan ainoa kohtauspaikka on Pellossa, rataosuudella liikennöidään käytännössä vain yhteen suuntaan kerrallaan. Peräkkäin kulkevien junien välissä on aina yksi välisuojastuspaikka.
Suunniteltu Kolarin–Ylläksen rata
Ylläksen rata on suunnitteilla oleva ratahanke, jonka tarkoituksena olisi jatkaa Kolarin rataa Ylläkselle. Radan toteutuminen riippuu alueen kaivoksista. Rakentaminen on ajoitettu 2020-vuosikymmenelle. Radalla voisi olla tavaraliikenteen lisäksi myös henkilöliikennettä.
Papilloomavirukset
Papilloomavirukset (, HPV) ovat kaksijuosteisia DNA-viruksia (dsDNA, double-stranded DNA). Papilloomaviruksen alatyyppejä on suuri määrä, ja osa niistä on ihmisessä täysin oireettomia. Tietyt alatyypit aiheuttavat muun muassa syyliä, kondyloomaa sekä kohdunkaulan syöpää. Voimakkaasti yleistyneen kurkunpään syövän taustalla saattaa niin ikään olla kohdunkaulan syöpää aiheuttavat alatyypit, kun tartunta on saatu suuseksin välityksellä.
Papilloomavirukset aiheuttavat 6–8 prosenttia, naisilla jopa 12 prosenttia, kaikista syövistä. Harald zur Hausen sai vuonna 2008 Nobelin lääketieteen palkinnon löydettyään 1980-luvulla syöpää aiheuttavia papilloomaviruksia ja työn seurauksena saatiin vuonna 2006 kehitettyä rokote. Tämän jälkeen murrosikäisiä ja nuoria aikuisia on rokotettu lukuisissa maissa sukupuoliteitse tarttuvia syöpävaarallisia alatyyppejä vastaan. Suomessa murrosikäisten tyttöjen HPV-rokotukset otettiin Suomen kansalliseen rokotusohjelmaan syksyllä 2013 ja poikien rokottaminen aloitettiin 2020.
Esiintyvyys
Papilloomavirukset ovat väestössä varsin yleisiä; erään tutkimuksen mukaan Yhdysvalloissa kunakin ajanhetkenä noin neljännes naisista on HPV-positiivisia. Papilloomainfektiot yleistyvät voimakkaasti sukukypsyyden saavuttamisen myötä ja 50 ikävuoteen mennessä noin 80 % naisista on jossakin elämänsä vaiheessa saanut ainakin yhden alatyypin HPV-tartunnan. Valtaosa HPV:n esiintyvyyttä koskevista tiedoista kattaa vain naispuolisen väestön johtuen suurempien haittojen painottumisesta naisiin. Miesten keskuudessa esiintyvyyden arvellaan kuitenkin olevan samaa luokkaa kuin naisilla.
Arviot papilloomaviruksen esiintyvyydestä väestössä vaihtelevat huomattavasti (välillä 14–90 %) riippuen mittaustavasta. Sellaisten henkilöiden osuus väestöstä, joilla on jossakin vaiheessa elämäänsä ollut minkä tahansa alatyypin HPV-infektio, on luonnollisesti huomattavasti suurempi kuin sellaisten henkilöiden osuus, joilla mittaushetkellä on korkean riskin alatyypin aiheuttama infektio.
HPV-alatyypit
Papilloomaviruksia tunnetaan yli 100 alatyyppiä, jotka poikkeavat toisistaan lähinnä pintaproteiinien osalta. Alatyypistä riippuen virus käyttää isäntäsoluinaan ihon tai limakalvon keratinosyyttejä; osa alatyypeistä on oireettomia, mutta osa aiheuttaa syyliä. Ns. korkean riskin alatyypit ovat viruksia, jotka eivät aiheuta akuutteja limakalvo-oireita, mutta voivat aiheuttaa pitkäkeskoisen infektion, joka altistaa kohdunkaulan syövälle. Terveydelliseen riskiin perustuvan jaottelun lisäksi papilloomavirukset voidaan luokitella sukupuoliteitse leviäviin alatyyppeihin ja ei-seksuaalisesti leviäviin alatyyppeihin.
Papilloomavirusten aiheuttamia sairauksia
Eri HPV-alatyypit aiheuttavat erilaisia sairauksia ja osa niistä on myös täysin oireettomia. Siksi yhden sairauden esiintyminen ei automaattisesti johda muihin (esimerkiksi kondylooman saaminen ei aiheuta kohdunkaulansyöpää). Toisaalta sama henkilö voi saada tartunnan useammastakin eri alatyypistä, joten sairaudet eivät myöskään automaattisesti sulje toisiaan pois.
Ihosyylät
Ei-sukupuoliteitse leviävät, ihossa elävät HPV-alatyypit aiheuttavat varsinkin lapsilla syyliä raajoissa. Syyliä aiheuttavia viruksen alatyyppejä ovat muun muassa HPV-1, HPV-2, HPV-3, HPV-4, HPV-7 ja HPV-10. Alatyypistä riippuen syylät ovat koholla ihon pinnasta tai kasvavat sisäänpäin. Ne myös usein kutiavat, ja lasten raapiessa niitä ne saatavat puhjeta vuotaen hieman verta. Infektiot leviävät helposti ihokontakteilla, mutta ne menevät itsestään ohi muutamien viikkojen ja kuukausien aikana. Iholla elävät HPV-alatyypit eivät leviä sukupuolielimiin tai muille limakalvoille. Käsihygienian avulla syylien leviämistä voi ehkäistä melko tehokkaasti.
Kondylooma
Kondylooma eli visvasyylä on sukupuoliteitse leviävä limakalvosairaus, jolle tunnusomaisia oireita ovat helposti erotettavissa olevat sukupuolielinten alueella esiintyvät syylämäiset muutokset. Anaaliseksin yhteydessä kondylooma voi siirtyä myös peräaukon limakalvolle. Kondyloomaa aiheuttavia HPV-alatyyppejä ovat muun muassa tyypit 6, 11, 42, 43, 44, ja 55. N. 90 % tavattavista kondyloomatapauksista on kahden HPV-alatyypin (alatyypit 6 ja 11) aiheuttamia. Kyseessä ovat siis eri alatyypit kuin niin sanotun korkean riskin alatyypit, jotka aiheuttavat kohdunkaulan syöpää.
Kohdunkaulan syöpä
Niin sanotut korkean riskin HPV-virukset (mm. 16, 18, 31, 33, 35, 39, 45 ja 51) altistavat naispuoliset kantajansa kohdunkaulan syövälle. Useimmissa tutkimuksissa lähes kaikki kohdunkaulan syöpään sairastuneista naisista ovat saaneet HPV-infektion ennen sairastumista. Näitä korkean riskin alatyyppejä tunnetaan 13kpl, mutta väestötasolla kaksi merkittävintä alatyyppiä ovat tyypit 16 ja 18, jotka aiheuttavat yli 70 % kaikista syöpätapauksista. Miehillä nämä korkean riskin alatyypit voivat aiheuttaa syöpää penikseen, peräsuoleen ja nieluun.
Muiden muassa tyypit 6 ja 11 voivat aiheuttaa kondyloomaa. Pitkäaikaiset, muun muassa tyyppien 16 ja 18, infektiot voivat johtaa hoitamattomana kohdunkaulan syövän kehittymiseen.
Vasta-ainetestaus
Verestä voidaan määrittää HPV-vasta-aineet, joiden esiintymistä voidaan pitää merkkinä infektiosta. Vasta-aineista voidaan myös erotella korkean riskin HPV-alatyyppien vasta-aineet. Vasta-ainetestaukseen liittyy kuitenkin merkittäviä ongelmia, joista eräs on se, että alatyyppien suuren lukumäärän vuoksi se tunnistaa runsaasti vääriä positiivisia tuloksia - toisin sanoen myös täysin oireettomat ja riskittömät HPV-alatyypit aikaansaavat elimistössä immuunireaktion. Tämän vuoksi henkilö voi olla vasta-ainekokeessa positiivinen, mutta hänellä ei silti ole merkittävää sairausriskiä. Toinen ongelma liittyy viiveeseen infektion alun ja vasta-aineiden muodostumisen välillä: jos verinäyte otetaan heti tartunnan saamisen jälkeen, testi voi olla negatiivinen vaikka henkilöllä on käynnissä oleva HPV-infektio.
PAPA-koe
Papilloomaviruksen aiheuttamia solumuutoksia kohdunkaulan limakalvossa voidaan tutkia PAPA-kokeessa, jossa emättimen kautta otetusta solunäytteestä saatavia soluja tutkitaan mikroskooppisesti. PAPA-koe suositellaan suoritettavaksi noin vuosi ensimmäisen sukupuolikontaktin jälkeen tai viimeistään 25 vuoden iässä. Mikäli edellisen PAPA-kokeen solukuva on normaali ja seksikumppani pysyy samana, sopivana testivälinä pidetään 2–3 vuotta. Uutta PAPA-koetta suositellaan aina noin vuoden kuluttua uuden kumppanin kanssa aloitetusta suhteesta riippumatta siitä mitä ehkäisymuotoa on käytetty.
Miehille ei ole käytössä yleisesti hyväksyttyä seulontatestiä papilloomaviruksen toteamiseksi.
Virukselta suojautuminen
Julkisissa- ja yhteissuihkutiloissa olisi hyvä käyttää sandaaleja. HPV voi aiheuttaa erittäin merkittäviä terveyshaittoja mm. kasvaimia ja kivuliaita ihonpoistoja jalkapohjiin, joiden hoitaminen voi kestää vuodenkin.
Al-Kauthar
Al-Kauthar tai al-Kawthar (Arab. الكوثر‎, "Runsaus") eli ”Runsauden suura” on Koraanin 108. suura ja samalla kirjan lyhin. Paratiisissa on samanniminen joki, missä kelluu enemmän laivoja kuin tähtiä taivaalla.
Suura kuuluu Hämeen-Anttilan suomentamana suunnilleen samalta kuin monissa muissakin käännöksissä: ”Olemme antaneet sinulle runsaasti.
Rukoile siis Herraasi ja uhraa;
Vihamiehesihän on vailla tukea.”
Della Jones
Della Jones (s. 13. huhtikuuta 1946 Tonna) on Walesista kotoisin oleva brittiläinen oopperalaulaja, äänialaltaan mezzosopraano. Hän opiskeli Royal College of Musicissa, jossa voitti Kathleen Ferrier -muistostipendin; hän täydensi opintojaan myöhemmin Genevessä.
Al-Kauthar
Tafsir -selitykset
Suura paljastettiin Muhammedille, kun hän nukkui päiväunia. Muhammed heräsi hymy huulillaan ja kertoi uteliaille hyväntuulisuutensa syyn.
Tabari antaa suuralle pitkän selityksen. Islam.com sivusto kertoo, että "Epäuskoisten oli tapana pilkata Profeettaa sillä, ettei hänellä ollut poikaa eikä siis ketään, joka ylläpitäisi hänen uskontoaan hänen kuolemansa jälkeen." Tämän jälkeen Muhammedille laskeutui Runsauden suura. Jaakko Hämeen-Anttila antaa saman selityksen, joka saa tukea siitä, että arabian sana abtar voidaan "tuen" ohella kääntää "ilman poikaa".
Della Jones
Oopperakirjallisuuden ulkopuolella Jones on esittänyt muun muassa Giuseppe Verdin requiemin ja ranskalaista laulumusiikkia.
Al-Kauthar
Muita tulkintoja
Suuran on katsottu kuuluvan Koraanin vanhimpaan kerrostumaan, koska ”Jumalan” asemesta siinä puhutaan ”Herrasta”. Suuran maininta ”uhraamisesta” ei tunnu sopivan islamiin, jossa Jumalalle uhraamista ei tunneta, kuten ei kristinuskossakaan. Hämeen-Anttilan mukaan suuran sana nahr tarkoittaa nimenomaan eläinuhria. Maininta uhraamisesta esiintyy silti myös suurassa 22:36: "Eläinten uhraamisen olemme asettaneet teille yhdeksi Jumalan pyhistä tavoista."
Christoph Luxenbergin mukaan sisältö on tulkittu väärin, kun suura on ymmärretty arabiankieliseksi. Hänen mukaansa kieli on syyriaa ja edustaa Koraanin vanhinta kerrostumaa. Sana al-kawtar on eri kielille käännetty runsaudeksi. Se tarkoittaa kyllä arabiankielessä määrällistä runsautta, mutta syyriaksi vain ajallista kestoa. Myös toisen säkeen verbi wa-nhar on Luxenbergin mukaan luettu väärin, kun se on tulkittu arabiankieliseksi, jolloin se tarkoittaisi teurastamista (siis uhraamista). Syyrialaisittain luettuna se tarkoittaa odottamista, kiinnipitämistä, lujana pysymistä.
Suurassa ei liioin puhuta Muhammedista, vaan kyse on uskoville yleensä annetusta kehotuksesta rukoukseen. Kun teksti luetaan syyriankielisenä, saadaan käännös, joka sisällön puolesta on mielekkäämpi: ”Olemme antaneet sinulle kärsivällisyyttä.
Rukoile siis Herraasi ja pysy lujana;
(Silloin) vastustajasi [=paholainen] häviää.” Luxenbergin mukaan suura perustuu syyrialaisen kirkon kristilliseen liturgiaan. Se vastaa 1. Pietarin kirjeen jaetta 8: "Pitäkää mielenne valppaana ja valvokaa. Teidän vastustajanne Saatana kulkee ympäriinsä kuin ärjyvä leijona ja etsii, kenet voisi niellä". Pietarin kirjeen sanat kuuluvat katolisen kirkon yöjumalanpalvelukseen (completorium). Luxenbergin mukaan on sen takia selvää, että islamilainen tafsir -tulkinta on virheellinen. Kyse ei ole Jumalan lohdutuksen sanoista kiusatulle Muhammedille, vaan suura kuuluu siihen kokonaisuuteen, jota perinteisesti on kutsuttu Mekkalaisten suurien vanhimmaksi ryhmäksi, ja joka todellisuudessa edustaa kristillistä perinnettä.
HMS Opossum (1895)
Valmistus
Alus tilattiin 7. helmikuuta 1894 Hawthorn Leslie and Companyltä Hebburnista, jolloin sen valmistumisajankohdaksi määrättiin 31. maaliskuuta 1895. Köli laskettiin 17. syyskuuta 1894 telakkanumerolla 326 ja alus laskettiin vesille 4. lokakuuta 1895. Alus valmistui kesäkuussa 1896. Sen etummainen savuhormi pidennettiin 1917-1918.
Palvelus
Koko uransa alus palveli kotivesillä, kunnes se myytiin 29. heinäkuuta 1920 romutettavaksi Wardille Prestoniin.
Gahččanjávri
on järvi Norjan Koutokeinossa. Järven pinta-ala on 4,71 km². Järvi kuuluu Alattio-Koutokeinojoen vesistöön.
Opéra bouffe
Opéra bouffe on 1800-luvulla syntynyt ranskalainen operetin muoto, jonka keskeinen vaikuttaja oli Jacques Offenbach. Opéra bouffe yhdistelee komediaa, parodiaa ja farssia. Tunnetuimpia lajityyppiä edustavia teoksia ovat Barbe-bleue (Siniparta) ja La belle Hélène (Kaunis Helene).
Laserkeilaus
thumb|Historiallisen rakennuksen julkisivun pistepilvi. Useamman keilauksen yhdistelmä. thumb|Leikkauskuva sisätilakeilauksista yhdistetystä pistepilvestä. thumb|Leikkaus pistepilvestä tuo esille rakennuksen pohjakuvan. Arkeologinen kohde Tambossa, Coloradossa, Yhdysvalloissa. thumb|Historiallisen kohteen ja veistosten keilaustulos. Kuvan alareunassa näkyy keilaimen ”varjo”, josta ei saada dataa. Laserkeilaus on mittaustapa, jolla kohteesta saadaan lasersäteiden avulla mittatarkkaa kolmiulotteista tietoa kohteeseen koskematta.
Mittausperiaate
Laserkeilauksessa mittakeilain lähettää automaattisesti lasersäteitä tiheänä rasterina. Säteiden tiheys on säädettävissä, ja esimerkiksi rakennusmittauksessa se voi olla kohteessa alle 10 mm, kauempaa tapahtuvassa puusto- tai maastokartoituksessa esimerkiksi noin 10 cm. Säteen kimmotessa esteestä keilain mittaa etäisyyden ja säteen intensiteetin muutoksen, ja laskee kimmoamispisteen koordinaatit.
Kohde keilataan yleensä useammasta suunnasta katvealueiden välttämiseksi, ja keilaukset yhdistetään tiedostoksi. Tuloksena on pistepilvi, kolmiulotteinen tietokonemalli, johon on sijoitettu piste jokaisen säteen kimmoamispisteeseen. Lukuisten pisteiden avulla pistepilvestä saadaan hahmotettua kohteen kolmiulotteinen pinta. Pisteitä yhdessä pistepilvessä voi olla satoja miljoonia, jopa miljardeja.
Käyttökohteet
Perinteisesti laserkeilausta on käytetty teollisuuslaitosten korjaussuunnittelussa, maaston korkeuskartoituksessa ja rakennusmittauksissa. Käyttö on laajentunut nopeasti keilainten hintojen laskiessa. Nykyisin keilausta käytetään yleisesti esimerkiksi puuston kartoituksessa, arkeologiassa, sekä tielinjojen, tunneleiden ja siltojen mittauksissa.
Käyttö Suomessa
Suomessa Tieliikelaitoksen suunnitteluyksikkö otti ilmalaserkeilauksen ensimmäisen kerran operatiiviseen käyttöön vuoden 1998 syksyllä valtatie 1:n suunnitteluhankkeessa välillä Lohja-Suomusjärvi. Menetelmää kehitettiin eri projekteissa yhdessä ruotsalaisen Saab Surveyn (TopEye AB) kanssa tienrakentamisen suunnittelumittaustarkoitukseen. Varsinainen suuroperaatio oli Kerava-Lahti oikoratahanke. Tämän jälkeen ilmasta käsin tehtävää laserkeilausta on käytetty mittauslähtötiedon keruumenetelmänä kaikissa isoissa tie- ja ratahankkeissa Suomessa.
Maanmittauslaitos otti menetelmän laajasti käyttöön maaston korkeusmittauksissa vuosina 2005–2008. Ensin selvitettiin tulvariskejä suurten jokien valuma-alueilla. Maanmittauslaitos tuottaa koko Suomen kolmiulotteista maastokarttaa Kansallisen laserkeilausohjelman mukaisesti.
Maanmittauslaitoksen vuonna 2019 valmistuneen laserkeilausaineiston tarkkuus oli puoli pistettä neliömetriä kohden. Vuonna 2020 alkaneen tarkemman keilauksen tarkkuus on viisi pistettä neliömetriä kohden. Tarkimman aineiston käyttöä on rajoitettu turvallisuussyistä, mutta matalamman tarkkuuden versio on vapaasti saatavilla.
Jo vuodesta 1997 on kuitenkin kokeiltu menetelmää esimerkiksi metsäinventointeihin, vaikkakin niiden operatiivinen mittaminen alkoikin vasta 2008–2010. Nykyään Metsäkeskus kerää metsävaratietoa kaukokartoituksen avulla. Keruujärjestelmä perustuu laserkeilaukseen, ilmakuvaukseen, koealamittauksiin ja kohdennettuun maastoinventointiin. Aiemmin vastaavat tiedot kerättiin silmävaraisesti maastossa arvioiden. Laserkeilauksella saadaan tehokkaasti tarkkaa, kolmiulotteista tietoa puuston ja maaston rakenteesta. Lisäksi hyödynnetään ilmakuvia, esimerkiksi puulajien tunnistamisessa. Laserkeilaukset tehdään lentokoneesta noin kahden kilometrin korkeudesta ja ilmakuvaukset vastaavasti 6-7 kilometristä. Kaukokartoituksella inventoitavat alueet ovat suuria, metsäpinta-alaltaan noin 200 000 hehtaarin kokoisia. Vuosittain Metsäkeskus inventoi noin 1,5 miljoonaa hehtaaria yksityismetsiä, jolloin inventointikierto on kymmenen vuotta.
Monia muitakin metsäalan käyttökohteita on kehitetty. Puuston laserkeilauksessa tulevat selvitetyiksi myös metsän eläinten elinympäristöt. Näin on saatu uutta tietoa niin metsätuhoista, hirvistä kuin kanalinnuistakin.
Laserkeilain
thumb|180px|Maalaserkeilain Leica HDS-3000
Laserkeilaimet voidaan luokitella kolmeen tyyppiin:
Nordeste Linhas Aereas Regionais
pienoiskuva|Nordesten [[Fokker 50.]] Nordeste Linhas Aereas Regionais oli brasilialainen Salvador da Bahiassa pääkonttoria pitänyt lentoyhtiö. Yhtiö lensi yli 40 kohteeseen Brasiliassa Varigin nimen alaisuudessa. Kun Varig myytiin elokuussa 2006 Volo do Brasilille, Nordeste peri "vanhan Varigin" ja sen velat. Vanhan Varigin toiminta jatkui Nordesten nimen alla, kunnes vuonna 2007 nimeksi tuli Flex Linhas Aéreas.
Marco Antônio da Silva
Marco Antônio da Silva (s. 9. toukokuuta 1966 Belo Horizonte) on brasilialainen entinen jalkapalloilija.
Jalkapallomaajoukkue
Marquinhos debytoi Brasilian maajoukkueessa 1990.
Juan Carlos Valerón
Juan Carlos Valerón Santana (s. 17. kesäkuuta 1975 Arguineguin, Gran Canaria, Espanja) on espanjalainen entinen jalkapalloilija.
Valerón pelasi yleensä keskikentällä hyökkäävässä roolissa pelintekijänä. Hänet tunnettiin erityisesti pelinäkemyksestään ja syöttötaidostaan.
Valerón aloitti ammattilaisuransa Las Palmasin riveissä vuonna 1995. Hän on edustanut myös Mallorcaa ja Atlético Madridia. Deportivoon Valerón siirtyi vuonna 2000. Hän on saavuttanut seuran riveissä yhden Espanjan cupin voiton ja kaksi Espanjan supercupin voittoa.
Valerón on pelannut myös Espanjan maajoukkueessa. Hän on kuulunut Espanjan joukkueeseen vuoden 2000 EM-kisoissa, vuoden 2002 MM-kisoissa ja vuoden 2004 EM-kisoissa.
Bouvines-luokka
Bouvines-luokka oli Ranskan laivaston kahden aluksen muodostama rannikkopanssarilaivaluokka. Alusluokka muistutti edeltänyttä Jemmapes-luokkaa, mutta sen etukansi oli jatkettu päämastoon saakka ja alusten pääaseistusta oli kevennetty 13,5 tuumasta 12 tuumaan.
Alukset
Alusluokan suunnitteli de Bussy ja Opin. Amiral Tréhouartilla oli ainoastaan yksi savuhormi. Luokan alukset tilattiin 18. joulukuuta 1890.
Luettelo Rochesterin piispoista
Rochesterin piispa on Englannin kirkon piispa Rochesterin hiippakunnassa Canterburyn kirkkoprovinssissa. Piispan virka perustettiin Kentin kuningaskuntaan vuonna 604, mikä tekee siitä kirkon vanhimman piispanviran Canterburyn jälkeen. 1700- ja 1800-luvuilla piispa nimitettiin tavan mukaan myös Westminster Abbeyn dekaaniksi.
Mutinan sota
Mutinan sota on vuonna 43 eaa. käyty Rooman sisällissota, jonka osapuolet olivat Marcus Antonius ja hänen vastustajansa. Antonius piiritti Mutinassa (nyk. Modena) yhtä Caesarin murhaajista, Decimus Junius Brutus Albinusta, jota auttamaan saapuivat senaatin lähettämät konsulit Aulus Hirtius ja Gaius Vibius Pansa Caetronianus. Taisteluihin osallistui myös Caesarin adoptoima Octavianus. Konsuli Pansa kuoli Mutinan lähettyvillä käydyssä Forum Gallorumin taistelussa saamiinsa haavoihin, ja Hirtius kaatui Mutinan kaupungin ulkopuolella käydyssä taistelussa.
Tausta
upright|thumb|[[Marcus Antonius oli Julius Caesarin tärkeimpiä alaisia. Caesarin murhan jälkeen hän nousi Caesarin kannattajien johtajaksi.]]
Julius Caesar murhattiin 15. maaliskuuta vuonna 44 eaa., minkä jälkeen Caesarin konsulikumppani Marcus Antonius nousi valtaan, kun Caesarin murhaajat pakenivat Roomasta. Huhtikuussa 44 eaa. Roomaan saapui Caesarin siskon Julian tyttärenpoika Octavianus, jonka diktaattori oli testamentissaan adoptoinut. Antonius teki kaikkensa estääkseen Octavianusta saamasta hänelle kuuluvaa Caesarin perintöä. Octavianus käytti Caesarin nimeä saadakseen tämän entiset sotilaat puolelleen.
Caesarin murhaajien joukossa oli ollut muun muassa Decimus Junius Brutus Albinus, jonka Caesar oli jo aikaisemmin nimittänyt Gallia Cisalpinan maaherraksi. Marcus Antonius halusi kuitenkin tämän provinssin itselleen, koska se sijaitsi lähempänä Roomaa kuin Macedonia, jonka maaherraksi hänet oli aikaisemmin nimitetty. Useat senaattorit asettuivat Caesarin murhaajien puolelle ja pelkäsivät Antoniuksen kasvavaa valtaa. Antonius sai senaatin vastustuksesta huolimatta kansankokouksen nimittämään itsensä Gallia Cisalpinan maaherraksi, mutta Brutus ei aikonut luopua provinssistaan vapaaehtoisesti. Antonius ajoi läpi myös päätöksen siitä, että neljä Macedoniassa olleista legioonista siirrettäisiin hänen alaisuuteensa Gallia Cisalpinaan.
left|thumb|upright|Cicero oli senaatin vaikutusvaltaisimpia jäseniä.
Antonius lähti pian Roomasta Brundisiumiin, jonne oli saapunut osa joukoista, jotka hän oli määrännyt siirrettäväksi Macedoniasta Galliaan. Tilanteen kärjistyessä Octavianus lähti Campaniaan, jossa hän kokosi itselleen armeijan Caesarin veteraaneista. Octavianuksella ei ollut minkäänlaista laillista oikeutta koota tällaista armeijaa, vaan saadakseen sotilaat puolelleen hän käytti rahalahjoja ja asemaansa Caesarin poikana.
Caesarin veteraanien mielestä Antoniuksen olisi pitänyt kostaa Caesarin murhaajille. Octavianus lupasi sotilaille myös 2 000 sestertiuksen rahalahjan ja vielä 20 000 sodan loputtua. Kaksi Antoniukselle aikaisemmin uskollista legioonaa, Legio Martia ja Legio IIII Macedonica, jotka olivat matkalla Brundisiumista Roomaan, loikkasivat Octavianuksen leiriin. Octavianukselle päätyivät myös Antoniuksen armeijan sotanorsut. Antonius oli tuolloin Roomassa, ja hän yritti 28. marraskuuta saada senaatin julistamaan Octavianuksen valtakunnan viholliseksi mutta epäonnistui. Antonius epäili omien joukkojensa lojaaliutta, jos hän joutuisi taisteluun Octavianusta vastaan. Hän otti vielä tällöin itselleen uskolliset joukot ja marssi Gallia Cisalpinaa kohti, jossa hän aikoi hyökätä Decimus Brutuksen kimppuun.
Senaatissa iloittiin, kun Caesarin entiset kannattajat riitelivät keskenään. Cicero oli tuolloin vaikutusvaltaisimpia senaattoreja, ja hän alkoi kannattaa Octavianusta, jolla oli jo valmis armeija, jota senaatti saattoi käyttää Antoniusta vastaan. Octavianusta pidettiin kokemattomana, eikä hänen uskottu olevan yhtä vaarallinen senaatille kun Antonius. Cicero alkoi kampanjoida Octavianuksen puolesta ja yritti saada senaatin julistamaan Marcus Antoniuksen isänmaan viholliseksi.
Sota alkaa
Tammikuun ensimmäisenä päivänä 43 eaa. konsuliksi jo aikaisemmin nimitetty Vibius Pansa avasi senaatin istunnon. Monta päivää kestäneiden keskustelun tuloksena Octavianus nimitettiin senaattoriksi, ja hänelle myönnettiin propreetorin imperium, joka laillisti hänen siihen asti laittoman armeijansa. Senaatti määräsi vuoden 43 eaa. toisen konsulin Aulus Hirtiuksen ottamaan Octavianuksen armeijan komentoonsa. Lisäksi senaatti lupasi maksaa Octavianuksen lupaamat 20 000 sestertiusta Martian ja neljännen legioonan sotilaille, ja Pansa sai määräyksen värvätä sotaa varten uusia legioonia. Lucius Calpurnius Pison vastustuksesta Ciceron yritykset julistaa Antonius valtion viholliseksi epäonnistuivat taas. Hirtius ja Pansa olivat kumpikin maltillisia Caesarin kannattajia. Hirtius oli Caesarin entinen sotapäällikkö, ja hän oli tunnettu myös kirjailijana. Hän on muun muassa Caesarin Gallian sotaa käsittelevän teoksen viimeisen osan kirjoittaja. Molemmat konsulit olivat hyvissä väleissä Ciceron kanssa.
Senaatissa toivottiin kuitenkin vielä Antoniuksen luopuvan aikeistaan. Fufius Calenuksen ehdotuksesta senaatti päätti lähettää lähetystön neuvottelemaan Antoniuksen kanssa. Jos Antonius ei perääntyisi Gallia Cisalpinasta, senaatti julistaisi sodan häntä vastaan.
thumb|upright|Marcus Aemilius Lepiduksen kolikko. Lepidus oli Julius Caesarin kannattaja ja vuonna 44 eaa. Caesarin ratsuväen päällikkö eli magister equitum.
Antoniuksen, Brutuksen ja Octavianuksen joukkojen lisäksi läntisissä provinsseissa oli Caesarin kannattajia, joiden lojaaliudesta senaattia kohtaan ei oltu varmoja. Lepidus, Caesarin magister equitum, oli Gallia Narbonensiksessa. Galliassa oli myös Caesarin entinen upseeri Lucius Munatius Plancus, joka oli Caesarin murhan jälkeen nimitetty Gallian maaherraksi. Lepidus ja Plancus lähettivät kumpikin senaatille kirjeitä, joissa he kehottivat senaattia pyrkimään rauhansopimukseen Antoniuksen kanssa. Ainakin Plancus oli ollut yhteydessä Antoniuksen kanssa. Cicero vastusti minkäänlaista sopimusta, joka olisi jättänyt joukkoja Antoniuksen komentoon. Antonius yritti puolestaan saada Octavianuksen ja Hirtiuksen liittoutumaan kanssaan. Cicero tuomitsi Antoniuksen rauhanaikeet kolmannessatoista filippolaispuheessaan ja luonnehti tätä rikolliseksi, ja hän kirjoitti Lepidukselle ja Plancukselle nuhdekirjeitä. Plancus lähettikin senaatille kirjeen, jossa hän pyysi anteeksi käytöstään ja syytti tapahtumasta sotilaitaan, joille Antonius oli antanut suuria lupauksia.
Shefferin viiva
Toisin sanoen Shefferin viivalla muodostettu yhdistetty lause on epätosi vain, jos sillä yhdistetyt lauseet ovat molemmat tosia, kaikissa muissa tapauksissa tosi. Se tarkoittaa siis normaalissa kielessä samaa kuin "ei molemmat". Se on nimetty yhdysvaltalaisen loogikon Henry M. Shefferin mukaan.
Mutinan sota
Joukot
Sodan alussa tasavaltalaisten joukot koostuivat pääasiassa Octavianuksen värväämistä joukoista ja niistä kahdesta Antoniuksen legioonasta, jotka olivat loikanneet Octavianuksen puolelle. Octavianus värväsi Caesarin veteraanien joukosta kaksi legioonaa ja lisäksi yhden alokkaista koostuvan legioonan. Konsuli Pansa värväsi neljä alokkaista koostuvaa legioonaa sodan aikana.
Shefferin viiva
Elektroniikassa Shefferin viivaa vastaava looginen portti on NAND-portti.
Mutinan sota
Joukot
Appianuksen mukaan Decimus Brutuksen piiritettynä Mutinassa olleet joukot:
Shefferin viiva
Katso myös
fa:ادات شفر
Mutinan sota
Joukot
Antoniuksen joukkoihin kuului kolme Makedoniasta siirrettyä legioonaa. Lisäksi armeijaan kuului yksi veteraaneista koostuva legioona. Nimeltä tunnetaan ainakin seuraavat legioonat:
Mutinan piiritys
Brutus yritti aluksi puolustautua Antoniusta vastaan, mutta joutui pian alakynteen. Hän perääntyi Mutinan kaupunkiin, jota Antonius alkoi piirittää. Antonius lähetti kaupunkiin miehiään, jotka yrittivät saada Brutuksen sotilaat karkaamaan.
Helmikuussa 43 eaa. Octavianus marssi joukkojensa kanssa Arretiumiin, jossa hän kohtasi Hirtiuksen. Octavianus oli tuolloin vielä kokematon eikä ollut koskaan johtanut sotilaita taistelussa. Hirtius otti heti koko armeijan johtoonsa ja antoi Octavianuksen johdettavaksi luultavasti vain kaksi legioonaa, pitäen itse muun muassa kaksi Antoniukselta loikannutta kokenutta legioonaa. Octavianusta ärsytti myös se, että konsulit ja eräät muut senaatin jäsenet yrittivät vielä neuvotella Antoniuksen kanssa. Octavianukselle oli tärkeää, etteivät Antonius ja senaatti löytäisi minkäänlaista yhteisymmärrystä.
Kun Octavianus sai kuulla Mutinan piirityksestä, hän taivutteli Hirtiuksen marssimaan joukkoineen Antoniusta vastaan, vaikka toinen konsuleista oli vielä Roomassa kokoamassa uusia legioonia. Octavianus pelkäsi, että ruoan käydessä vähiin Mutinan puolustajat antautuisivat. Octavianus ja Hirtius lähtivät matkaan ja valtasivat läheisen Bononian (nykyinen Bologna) ilman taistelua, koska kaupungin varuskunta oli paennut. Antonius lähetti heitä vastaan ratsuväkeä, mutta se lyötiin pakosalle. Mutinan lähellä virtaavan joen yli Octavianuksen ja Hirtiuksen armeija ei kuitenkaan päässyt Antoniuksen joukkojen ansiosta. Brutukselle saatiin kuitenkin lähetettyä viesti, että apu oli lähellä.
Kun Antonius näki, ettei Brutus aikonut hevillä antaa periksi, hän jätti veljensä Luciuksen huolehtimaan kaupungin piirityksestä. Antoniuksen ja Hirtiuksen armeijat seisoivat monta päivää vastakkain, ja armeijoiden ratsuväkiosastot kahakoivat keskenään. Yllättäen germaaniratsuväki, jonka Octavianus oli saanut loikkaamaan omalle puolelleen, loikkasi takaisin Antoniuksen leiriin. Ratsuväen joukkoon kuului myös sotanorsuja. Germaanit pääsivät loikkaamaan vihollisen puolelle, kun osa ratsuväestä oli lähdössä leiristä kahakoimaan Antoniuksen joukkojen kanssa. Germaanit ratsastivat muiden edellä mutta kääntyivät yllättäen ympäri ja hyökkäsivät entisten liittolaistensa kimppuun. Toinen välikohtaus sattui, kun sotilaat, jotka oli lähetetty kummastakin armeijasta keräämään muonaa, alkoivat kahakoida keskenään. Antoniuksen joukot pääsivät tässä taistelussa niskan päälle. Näiden pienten voittojen kannustamana ja saatuaan tiedon siitä, että Pansa pian saapuisi paikalle vereksien joukkojen kanssa, Antonius päätti hyökätä vihollisen leiriä vastaan. Hirtius ja Octavianus eivät kuitenkaan halunneet ryhtyä taisteluun ennen kuin Pansa pääsisi paikalle.
Forum Gallorumin taistelu
thumb|350px|Armeijoiden liikkeet ennen Forum Gallorumin taistelua.
Antonius päätti ottaa osan joukoistaan ja tehdä yllätyshyökkäyksen Pansan kokemattomia joukkoja vastaan. Osan joukoistaan hän määräsi hyökkäämään vihollisen leiriä vastaan, jotta vihollinen ei huomaisi Antoniuksen aikeita. Antonius lähti öiselle marssille kahden legioonansa kanssa. Hirtius oli kuitenkin varuillaan ja lähetti Sulpicius Galban ja Carfulenuksen johdolla Pansalle lisäjoukkoja. Hirtiuksen lähettämiin veteraanijoukkoihin kuului Legio Martia sekä hänen ja Octavianuksen henkivartiostot (cohors praetoria). Antonius asetti legioonansa väijytykseen Forum Gallorum -nimiseen kylään ja sitä ympäröivälle suolle. Ainoastaan Antoniuksen kevytaseiset ja ratsuväki pysyttelivät näkyvillä. Nähdessään nämä joukot Legio Martia ja pretoriaanit lähtivät heti hyökkäykseen. Legio Martian ja pretoriaanien kohortit eivät ehtineet muodostaa kunnollista taistelujärjestystä, vaan ryhmittyivät suoraan marssimuodostelmastaan taistelulinjaksi. Niin sanotussa simplex acies taistelujärjestyksessä joukot taistelivat yhdessä rivissä, mutta yleensä legioonat taistelivat useammassa rivistössä. Legio Martian ja pretoriaanikohorttien sotilaat eivät pystyneet hillitsemään itseään, vaan lähtivät käskyistä huolimatta rajuun hyökkäykseen. Octavianuksen pretoriaanikohortti taisteli rivistön keskellä Via Aemilialla, Mutinan ja Bononian välisellä tiellä, joka kulki soisen maaston läpi korotetulla harjanteella. Legio Martian kahdeksan kohorttia taistelivat soisella alueella tien oikealla puolella, ja vasemmalla siivellä taistelivat Legio Martian muut kaksi kohorttia ja Hirtiuksen pretoriaanit. Taistelujärjestyksestä voidaan päätellä, että kahdeksan Legio Martian kohorttia oli marssinut joukkojen kärjessä. Sen perässä olivat marssineet pretoriaanit ja kaksi Legio Martian kohorttia.
Yllättäen Antonius määräsi piilossa olleet joukkonsa hyökkäämään. Galba määräsi paikalle ehtineet kaksi legioonaansa seuraamaan näiden perässä. Oikealla siivellä, jossa osa Legio Martian kohorteista taisteli Antoniuksen Legio XXXV:tä vastaan, käytiin ankara yhteenotto. Vaikka Antoniuksen legioonalla oli miesylivoima, pystyivät Legio Martian sotilaat lyömään heidät takaisin. Pian Antoniuksen mauretanialainen ratsuväki uhkasi saartaa oikean siiven, ja Legio Martian oli peräännyttävä. Antoniuksen joukot olivat ilmeisesti niin väsyneitä, etteivät jaksaneet seurata perääntyviä joukkoja, ja kevytaseiset pitivät Antoniuksen ratsuväen loitolla, kun Legio Martia perääntyi.
Pansan joukot joutuivat alakynteen vasemmalla siivellä, jossa Hirtiuksen henkivartiosto taisteli Antoniuksen Legio II:ta vastaan. Antoniuksen vahva ratsuväki yritti kiertää vihollisen selustaan ja pakotti tämän perääntymään. Via Aemilialla taistellut Octavianuksen henkivartiosto sai vastaansa Antoniuksen ja tämä liittolaisen Junius Silanuksen pretoriaanit. Octavianuksen pretoriaanit taistelivat viimeiseen mieheen.
Suuri osa Pansan joukoista kaatui, ja loput perääntyivät takaisin leiriin. Pansa haavoittui pahasti, kun hän sai keihään kylkeensä, ja haavoittunut konsuli vietiin Bononiaan. Antonius yritti vallata leirin rynnäköllä, mutta epäonnistui. Octavianus ja Hirtius saivat kuulla Pansan tappiosta ja päättivät, että Hirtius ottaisi 20 kohorttia ja hyökkäisi Antoniuksen kimppuun. Octavianus jäi puolestaan vartioimaan leiriä. Paluumatkalla omaan leiriinsä Antoniuksen taistelusta väsyneet joukot joutuivat Hirtiuksen hyökkäyksen kohteeksi, ja heidät lyötiin perusteellisesti.
Lyötyään Antoniuksen joukot Hirtiuksen joukot tervehtivät komentajaansa imperaattorina. Myös Pansaa ja Octavianusta tervehdittiin imperaattoreina, vaikka heillä ei ollut osuutta voittoon. Dio Cassiuksen mukaan myös senaatti soi Hirtiukselle tämän kunnian.
Sulpicius Galba kertoo kirjeessään Cicerolle, että heidän joukkonsa olivat ottaneet sotasaaliikseen kaksi aquilaa ja kuusikymmentä muuta tunnusta ja Galba pitikin Forum Gallorumin taistelua suurena voittona.
Vuosia taistelun jälkeen Antonius väitti Octavianuksen paenneen Forum Gallorumin taistelusta. Antoniuksen mukaan Octavianus palasi leiriin vasta seuraavana aamuna hukattuaan hevosensa ja purppuraisen komentajan viittansa. Väitteen todenperäisyydestä ei ole tietoa, ja se saattaa liittyä Antoniuksen ja Octavianuksen väliseen propagandasotaan, jota käytiin vuosien ajan. Dio Cassiuksen mukaan Octavianuksen henkivartiosto taisteli viimeiseen mieheen ilman johtajaansa, joka oli jäänyt vartioimaan leiriä. Jos Octavianus oli mukana taistelussa, ei hän ainakaan ollut tehnyt suurempaa vaikutusta.
Dio Cassiuksen mukaan samaan aikaan Forum Gallorumin taistelun kanssa käytiin taistelu T. Munatius Plancuksen ja Pontius Aquilan välillä, joka oli yksi Caesarin murhaajista. Hän oli liittoutunut murhan jälkeen Brutuksen kanssa ja toimi tämän legaattina Gallia Cisalpinassa. Aquila kukisti Plancuksen ja ajoi hänet pois Pollentian kaupungista.
Mutinan taistelu
upright|thumb|Nuori Octavianus. Vuonna [[43 eaa. Octavianus oli vielä nuori ja kokematon, mutta hän oli suosittu murhatun Caesarin entisten kannattajien keskuudessa. Kreikkalainen marmoriveistos 1. vuosisadalta.]]
Antonius joutui perääntymään leiriinsä Forum Gallorumista. Dio Cassius kertoo, että osa Antoniuksen kannattajista hylkäsi hänet taistelun jälkeen. Octavianus ja Hirtius ilahtuivat tästä ja päättivät provosoida Antoniuksen uudelleen taisteluun, ja muutama päivä Forum Gallorumin taistelun jälkeen Antoniuksen oli pakko uskaltautua taisteluun. Tämä ratkaiseva taistelu käytiin 21. huhtikuuta.
Antoniuksen heikentynyt armeija joutui alakynteen Hirtiuksen ja Octavianuksen armeijan hyökätessä. Ehkä myös Decimus Brutus teki hyökkäyksen Antoniuksen joukkoja vastaan Mutinasta. Hirtiuksen johtamat joukot murtautuivat Antoniuksen leiriin, ja Dio Cassius kertoo konsulin kaatuneen taistellessaan Antoniuksen komentoteltan edessä. Octavianus oli tällä kertaa mukana itse taistelussa, ja kerrotaan, että hän kantoi kuolleen Hirtiuksen ruumiin turvaan. Suetonius puolestaan kertoo, että Octavianus "haavoistaan ja verenvuodosta" huolimatta otti harteilleen kuolevan kotkankantajan sotamerkin eli aquilan ja kantoi sen omaan leiriin. Antonius perääntyi ratsuväkensä ja jäljelle jääneen jalkaväkensä kanssa.
Taistelun jälkeen
Mutinan taistelun jälkeen Antonius pakeni Galliaan Marcus Lepiduksen luokse. Matkalla Antoniuksen joukot kokivat suunnattomia rasituksia, mutta hän osoitti suuria johtajan kykyjä ollessaan mukana sotilaidensa kärsimyksissä.
Hirtiuksen konsulikumppani Pansa menehtyi Forum Gallorumin taistelussa saamiinsa haavoihin muutama päivä Mutinan taistelun jälkeen. Väitettiin, että Pansan kreikkalainen lääkäri Glyco olisi myrkyttänyt hänet Octavianuksen käskystä. Toukokuussa Marcus Brutus sai kuulla myrkytyshuhuista ja puolusti Glycoa, joka oli Brutuksen mukaan rehti mies. Toinen huhu kertoi, että Octavianus olisi itse tappanut Hirtiuksen taistelun tiimellyksessä. Tämä ei luultavasti ole totta, koska konsulin murha keskellä taistelukenttää tuskin olisi jäänyt huomaamatta. Tosiasia kuitenkin on, että konsulien kuoleman ansiosta Octavianuksen valta kasvoi suunnattomasti. Senaatti määräsi Octavianuksen luovuttamaan konsulien armeijan Decimus Brutukselle, mutta Octavianus kieltäytyi ja piti joukot itsellään. Hänellä oli nyt kahdeksan legioonaa, jotka olivat lojaaleja henkilökohtaisesti hänelle eivätkä senaatille.
Senaatissa riemuittiin, kun Mutinan piirityksen lopputulos kuultiin. Senaatti julisti viimein Antoniuksen valtion viholliseksi ja myönsi Decimus Brutukselle triumfin. Cicero ehdotti Octavianukselle ovatiota, mutta ehdotus ei saanut kannatusta. Sotilaille luvattu 20 000 sestertiuksen palkkio laskettiin 10 000 sestertiukseen. Senaatti määräsi, että palkkiorahat jaettaisiin senaatin nimittämän neuvoston kautta eikä joukkojen komentajan kautta, kuten yleensä oli tapana. Octavianusta ei valittu tähän neuvostoon. Hänen sotilaansa raivostuivat tästä ja lähettivät valituksensa senaatille Roomaan. Senaatti määräsi, että kuolleiden konsulien armeija tulisi siirtää Decimus Brutuksen komentoon. Octavianus julisti, ettei olisi minkäänlaisissa tekemisissä ottoisänsä murhaajan kanssa. Myös Legio III:n ja Martian sotilaat kieltäytyivät ottamasta vastaan käskyjä Caesarin murhaajalta. Brutus lähti joka tapauksessa ajamaan takaa Antoniuksen armeijaa, mutta pian Antonius sai lisäjoukkoja liittolaiseltaan Publius Ventidius Bassukselta, joka oli koonnut Picenumissa kolme legioonaa. Antonius pääsi pakenemaan Gallia Narbonensikseen, kun Octavianus ei edes yrittänyt pysäyttää häntä.
thumb|Kolikko vuodelta 41 eaa. Mutinassa toisiaan vastaan taistelleet Antonius ja Octavianus pääsivät pian yhteisymmärrykseen.
Galliassa Antonius saapui Lepiduksen armeijan luokse toukokuun lopulla. Lepidus oli useaan otteeseen julistanut kannattavansa senaattia, mutta häneen ei luotettu. Lepiduksen sotilaat, kuten Antoniuksenkin sotilaat, olivat Caesarin veteraaneja ja julistivat, etteivät taistelisi Antoniusta vastaan. Sotilaiden painostuksesta Lepidus antoi lopulta periksi ja liittoutui Antoniuksen kanssa. Decimus Brutus suuntasi tämän jälkeen matkansa Lucius Munatius Plancuksen luokse, jonka uskottiin pysyneen lojaalina senaatille. Kesän kuluessa Gaius Asinius Pollio julisti myös kannattavansa Antoniusta ja Lepidusta. Pollio sai suostuteltua Plancuksen liittymään Antoniuksen kannattajiin. Decimus Brutus yritti tämän jälkeen paeta maitse Macedoniaan Marcus Brutuksen luokse. Italiassa Octavianus taas odotti tilaisuutta saada hyökätä Brutuksen kimppuun. Brutuksen joukot karkasivat suurissa joukoissa. Lopulta Brutus joutui erään gallialaisen päällikön vangiksi, ja hänet surmattiin Antoniuksen käskystä. Lopputuloksena oli, että Antoniuksen komennossa oli 23 legioonaa ja Octavianuksella 17.
Octavianuksen Rubikon
Vahvistaakseen asemiansa Octavianus lähetti Roomaan joukon sadanpäämiehiä, jotka vaativat komentajalleen konsulin virkaa. Octavianus oli lain mukaan yli kaksikymmentä vuotta liian nuori tähän virkaan, ja senaatti torjui sotilaiden vaatimuksen. Octavianuksen mukaan hänen sotilaansa suuttuivat tästä ja vaativat häntä johtamaan heidät Roomaan. Elokuussa Octavianus ylitti Rubikonin ja marssi Roomaan. Saadessaan kuulla tästä senaatti myönsi heti Octavianukselle luvan asettua ehdokkaaksi konsuliksi ja lupasi Octavianuksen sotilaille suuria rahasummia. Pian senaatti sai kuitenkin kuulla, että Africasta oli tulossa lojaaleja joukkoja, ja perui päätöksensä. Octavianus ei välittänyt tästä, vaan pystytti leirinsä Rooman ulkopuolella. Seuraavana päivänä Octavianus ratsasti kaupunkiin henkivartiostonsa kanssa ja määräsi sotilailleen jaettavaksi 2 500 sestertiusta valtion varoista. Octavianus pakotti senaatin nimittämään itsensä ja serkkunsa Quintus Pediuksen konsuleiksi. Octavianus ajoi läpi myös useita uusia lakeja, muun muassa lex Pedian, jonka mukaan Caesarin murha oli rikollinen teko.
Kesällä 43 eaa. Octavianus lähti Roomasta yhdentoista legioonan kanssa. Kaikki luulivat hänen ryhtyvän taisteluun Antoniusta vastaan, mutta todellisuudessa Octavianus ja Antonius olivat päättäneet solmia liiton keskenään. Niin sanottuun toiseen triumviraattiin he ottivat jäseneksi myös Lepiduksen.
Antiikin lähteet
Forum Gallorumin taistelusta on säilynyt kaksi hyvää lähdettä nykypäivään. Appianuksen sisällissotia käsittelevän teoksen lisäksi Sulpicius Galba kertoo taistelun kulusta kirjeessään Cicerolle. Dio Cassius ja Appianus antavat yleiskatsauksen sodan kulusta. Galban silminnäkijäkuvaus Forum Gallorumin taistelusta eroaa jonkin verran Appianuksen kuvauksesta. Galba korostaa omaa osuuttaan taistelun kulkuun ja unohtaa täysin Carfulenuksen joka myös johti oikean siiven joukkoja. Appianuksen kuvaus taistelusta on kirjoitettu lähes 200 vuotta tapahtuman jälkeen. Appianuksella tiedetään olleen hyvät lähteet, mutta hänen versionsa korostaa, että taistelun kummankin osapuolen joukot olivat kokeneita veteraaneja. Nykytutkijat epäilevät, että Appianuksen lähteenä oli Asinius Pollio, jonka tiedetään kirjoittaneen sisällissotia käsittelevän teoksen. Cicerolle osoitetussa kirjeessä Pollio pyytää saada lisätietoja taistelun kulusta.
Peircen nuoli
Peircen nuoli on propositiologiikassa konnektiivi, jolla on seuraavanlainen totuusarvotaulukko:
Peircen nuoli tarkoittaa normaalissa kielessä samaa kuin "ei eikä". Se on nimetty yhdysvaltalaisen filosofin Charles S. Peircen mukaan.
Elektroniikassa Peircen nuolta vastaava looginen portti on NOR-portti.
Katso myös
NOR-Gatter Puerta lógica Algebra di Boole NOR-poort
Penguin Random House
Penguin Random House on Penguin Groupin ja Random House n fuusiona vuonna 2013 syntynyt suuri kirjankustannuskonserni. Yhdysvalloissa kotipaikkaansa pitävän yrityksen omistavat yhdessä saksalainen Bertelsmann (53 %) ja brittiläisen Pearson PLC:n omistama Penguin Group (47 %).
Yritys työllistää runsaat 12 000 ihmistä viidellä mantereella. Penguin Random House -yhtiöön kuuluvia suurimpia yleiskustantamoja ovat Penguin Books, Random House ja Dorling Kindersley. Kaikkiaan yhtiön alaisuudessa toimii 250 itsenäistä kustantamobrändiä, jotka yhdessä julkaisevat noin 15 000 uutuusnimikettä vuosittain. Niiden yhteiseen kirjoittajakuntaan kuuluu satoja maailman luetuimpia kirjailijoita ja yli 70 kirjallisuuden Nobel-palkinnon saajaa.
Haapaniemi (Jyväskylä)
Haapaniemi on Jyväskylän 68. kaupunginosa (aiemmin Jyväskylän maalaiskunnan kylä). Sen väkiluku oli 1 359 vuoden 2020 lopussa. Haapaniemi on myös kyseisessä kaupunginosassa sijaitseva asumalähiö sekä Päijänteessä oleva niemi, jolla asuma-alue sijaitsee.
Alun perin Vaajakosken alue on kuulunut pääosin Haapaniemen rekisterikylään. Haapaniemen rekisterikylä oli pohjois-eteläsuunnassa pitkä maa-alue, joka ulottui Vuoritsalon saaren eteläpuolelta maantieteellisen Haapaniemen ja Vaajakosken rantojen kautta pohjoiseen aina Kivilammen tienoille saakka. Sahatoiminnan ja asutuksen laajetessa Naissaaren ja Vaajavirran tienoilla alettiin näitä seutuja kutsua Haapakosken kyläksi, ja Haapaniemi alkoi vähitellen tarkoittaa suunnilleen nykyistä Haapaniemen kaupunginosaa, erityisesti niemeä ja sen eteläkärkeä.
Postinumeroalueeseen 40820 Haapaniemi kuuluu niemen kärjessä olevat alueet, niemen ja Väinölän välissä sijaitseva Iso Haapasaari sekä Vuoritsalon saari ja muutama muu pieni saari niemen eteläpuolella. Isossa Haapasaaressa on luontopolku, joka esittelee alueen pienehköjä lehtoja, rantamaisemia, vanhaa metsää ja niittyjä sekä kallioalueita.
Sammallahti ja Varaslahti ovat teollisuus- ja asuinalueita, jotka kuuluvat Vaajakosken postinumeroalueeseen, kuten myös Varassaari.
Haapaniemessä sijaitsevat Noukanniemen veneilykeskus, Savutuvan Apaja, SOS-nuorisokoti ja Haapaniemen koulu. Sammallahden alueella entisissä Vaajakosken tehtaiden rakennuksissa sijaitsevat Palloilukeskus Hutunki sekä Pikvalin ja Hikinoron tuotantolaitokset. Varassaaren entisissä tehdasrakennuksissa toimii Yrityssatama Amiraali, joka koostuu erilaisista pienyrityksistä.
Haapaniemessä toimi nuorisoseura yli sadan vuoden ajan, mutta se lopetti toimintansa vuonna 2011. Haapaniemen postikonttori avattiin tammikuussa 1980. Se on myöhemmin lakkautettu ja lähin asiamiesposti sijaitsee nykyisin Jyskässä.
Punakarakääpä
Punakarakääpä (Steccherinum collabens) on Suomessa harvinaisena ja pohjoispainotteisesti esiintyvä kääpälaji. Se viihtyy kosteissa vanhoissa metsissä ja kasvaa melkein aina ruostekäävän lahottamassa kaatuneessa puunrungossa tai kannossa. Isäntäpuu on kuusi, harvoin myös haapa.
Punakarakäävän ohut itiöemä on yksivuotinen ja tyypiltään resupinaattinen. Kooltaan itiöemä on pieni tai keskikokoinen ja epäsäännöllisen muotoinen. Reunan paksuus vaihtelee ja väriltään se on vaaleanpunertava. Pillipinta on terrakotan- tai tiilenpunainen ja naarmuttaessa se muuttuu tumman tiilenpunaiseksi. Myös pohjamalto on tiilenpunainen ja pillit vielä sitä tummempia, pillejä on 6-8 millimetrillä. Kuiva itiöemä kutistuu, kovettuu ja rullautuu.
Vertaa viinikääpään, joka kasvaa kuivemmassa metsäympäristössä, ei muuta väriään naarmuttaessa ja jonka reunus ja malto ovat valkoiset.