cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
L-7 Vorošilovets
Valmistus
Sukellusvene tilattiin Vladivostokista Dalzavodin telakalta, missä köli laskettiin 10. huhtikuuta 1933. Vene laskettiin vesille 15. toukokuuta 1935 ja otettiin palvelukseen 10. marraskuuta 1936.
Lemin seurakunta
Lemin seurakunta oli Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunta Etelä-Karjalassa, Lemin kunnassa. Seurakunta kuului Mikkelin hiippakunnassa Lappeenrannan rovastikuntaan. Lemin viimeisenä kirkkoherrana toimi Lea Karhinen. Vuonna 2017 seurakunnassa oli 2 515 jäsentä.
Lemin seurakunta itsenäistyi vuonna 1807 Taipalsaaren seurakunnasta. Vuoden 2019 alusta alkaen Savitaipaleen seurakunta, Lemin seurakunta ja Taipalsaaren seurakunta yhdistyvät Taipaleen seurakunnaksi.
Bolesław Pylak
Pylak sai 27. kesäkuuta 1975 nimityksen Lublinin piispaksi. 25. maaliskuuta 1992 hiippakunta korotettiin arkkihiippakunnaksi ja Pylakista tuli sen arkkipiispa. Hän jäi eläkkeelle 14. kesäkuuta 1997.
Rappauspäre
Rappauspäre (myös rappaustikku tai laastipäre) on ohut, vajaa parimetrinen puusäle, jota käytettiin perinteisessä tikkurappauksessa kalkkirappauksen pohjana varmistamassa rappauksen tartunta alustaan. Tikkurappausta käytettiin seinissä ja sisäkatoissa ennen metallisten rappausverkkojen käyttöönottoa. Rappauspäreistä naulattiin ristikko, joka rapattaessa jäi laastikerroksen sisään. Naulattaessa jätettiin yleensä kahden rappauspäreen väliin päreen levyinen rako. Tikkurappauksen tausta on hirsinen tai lautapintainen ulko- tai sisäseinä tai lautapintainen kerrostalohuoneiston sisäkatto.
Rappauspäreet valmistettiin joko sahaamalla rimoista tai halkaisemalla sopivasta suorasyisestä puukappaleesta. Sahattujen rappauspäreiden tavallisin koko tuumina oli 3/16" × 1" (noin 5 × 25 mm), mutta myös 1/4" × 1" (noin 6 × 25 mm) kokoisia valmistettiin. Ne olivat yleensä 2 ½–4 ½ jalan pituisia (noin 0,76–1,37 metriä).
Laastina tikkurappauksessa käytettiin kalkkilaasti, jota saatettiin lujittaa sementillä tai esimerkiksi lehmän karvoilla. Tikkurappauksen vaihtoehtona oli käyttää laastin lujitteena pitkiä kuivattuja ruokoja, jotka kiinnitettiin puiseen alustaan naulojen ja rautalangan avulla. Myös tehdasvalmisteisia kaisla- ja puurimamattoja oli saatavilla.
Tikkurappausta käytettiin yleisesti kerrostalojen kuormaa kantamattomissa kevyissä väliseinissä 1870-luvulta 1900-luvun alkuvuosikymmeniin asti. Puisen kerrostaloväliseinän rakenne oli joko rankaseinä tai niin sanottu Cloisson-seinä (cloison). Suomalaisrakentajien kloissoniksi kutsumassa väliseinässä oli rakennustelineistä tai puretuista puutaloista saatuja lankkuja pystyasennossa naulattuina päistään kiinni välipohjavasoihin kahta puolta. Kun purutäytteinen lankutuksesta tai 2–3 ristikkäisestä lautakerroksesta koostuva seinä rapattiin molemmin puolin tuli sen paksuudeksi rappauspärekerroksineen 15–20 senttimetriä.
Kari Mannerla
Kari Mannerla (9. tammikuuta 1930 Helsinki – 12. heinäkuuta 2006 Helsinki) oli suomalainen mainostoimiston johtaja, joka tunnetaan Afrikan tähti -lautapelin suunnittelijana. Mannerla toimi 1970-luvun alusta 1980-luvun puoliväliin Suomen suurimpiin kuuluvan mainostoimisto SEK:n hallituksen puheenjohtajana.
Mannerlan koulunkäynti jäi kesken 16-vuotiaana, kun hän meni töihin mainostoimistoon. Hän loi uransa mainostoimisto SEK:ssa ja jäi eläkkeelle sen hallituksen puheenjohtajana. Mannerla kehitti Afrikan Tähden jo 19-vuotiaana 1940-luvun lopulla, ja peli julkaistiin vuonna 1951. Pelin nimen Mannerla sai artikkelista, jossa kerrottiin Etelä-Afrikasta löytyneestä maailman suurimmasta timantista, Afrikan tähdestä.
Mannerla kehitti Afrikan Tähdestä myös korttipeliversion. Viimeisinä vuosinaan hän kehitti lautapelin Inkan aarre, joka julkaistiin vuonna 2005. Peli on samantyyppinen kuin Afrikan tähti, mutta sijoittuu Etelä-Amerikkaan. Aiemmin Mannerla oli kehittänyt myös pasiansseja ja seikkailuhenkisiä seurapelejä. Hän kuoli syöpään 76 vuoden ikäisenä.
Nykytaiteen museo
Nykytaiteen museo:
Teeriniemi
Teeriniemi on Vaasaan 1970-luvun lopussa perustettu asuinalue, jossa on sekä omakotitaloja, rivitaloja että kerrostaloja. Teeriniemeltä on keskustaan noin 4 kilometriä. Teeriniemi sijaitsee Purolan, Ristinummen ja Huutoniemen läheisyydessä. Teeriniemellä on pommisuojaan tehty urheilusali, kauppa sekä Lht-yhtymän toimitilat. Teeriniemen koulu lakkautettiin keväällä 2017. Teeriniemi sijaitsee hyvien ulkoilumahdollisuuksien, kuten Ämmänmäen lähellä.
Vaasan kaupunginhallinnon tilastoalueista Teeriniemi kuuluu Huutoniemen suuralueeseen. Vuonna 2013 Teeriniemen alueella oli 1 926 asukasta.
Sado (joki)
Sado (aiemmin Sádão) on joki eteläisessä Portugalissa. Se on noin 180 kilometriä pitkä.
Sado saa alkunsa 230 metrin korkeudessa ja virtaa muun muassa Alcácer do Salin läpi. Joki laskee Setúbalin kohdalla Atlantin valtamereen. 150px|left|thumb|Sadon sijainti
Tehyn työtaistelu 2007
thumb|Tehyn työtaistelussa käyttämä logo. Terveys- ja sosiaalialan ammattijärjestö Tehyn työtaistelu syksyllä 2007 alkoi Tehyn ja Kunnallisen työmarkkinalaitoksen KT:n tuloksettomiksi jääneistä neuvotteluista. Työtaistelu sai paljon julkisuutta, koska Tehy käytti harvinaista joukkoirtisanoutumista painostuskeinona. Yliopistosairaaloiden kriittisimmistä tehtävistä oli irtisanoutumassa jopa 70–100 prosenttia hoitajista, ja sairaanhoitopiirit arvioivat, että potilaita olisi kuollut jo muutamassa tunnissa, mikäli työtaistelu olisi alkanut.
KT ja Tehy saivat solmittua erillisen virka- ja työehtosopimuksen 19. marraskuuta 2007, ja sopimus päättyy 31. joulukuuta 2011. Sopimus ei ole osa kunnallista virka- ja työehtosopimusta, vaan se koskee vain Tehyn jäseniä.
Taustaa
Sairaanhoitajat olivat olleet lakossa kolmesti ennen vuoden 2007 työtaistelua: vuosina 1968, 1983 ja 1995. Työtaisteluiden saavutukset olivat jääneet kuitenkin vähäisiksi. Neuvottelujärjestö TNJ:n puheenjohtaja Juhani Palomäki on sanonut, että vuonna 1983 sairaanhoitajat saivat sympatiaa, mutta eivät rahaa, ja vuonna 1995 he eivät saaneet kumpaakaan. Aikaisemmista lakoista saadut kokemukset vaikuttivat vuoden 2007 työtaisteluun, kuten siihen, että Tehy valitsi joukkoirtisanoutumisen uhan painostuskeinokseen.
Vuoden 1983 työtaistelu
Vuoden 1983 lakkoon osallistui vain noin 20 000 hoitajaa, mutta heitä oli kaikista sairaanhoitajaliitoista. Lähes kuukauden kestäneen lakon saavutukset jäivät kiistanalaisiksi. Palomäen ja monien muidenkin mielestä saavutukset olivat vähäiset, mutta esimerkiksi Tehyn mukaan lakko tuotti hyvän sopimuksen.
Vuoden 1995 työtaistelu
Vuoden 1995 lakko osui keskelle lamaa. Lakko kesti noin kuukauden, ja siihen osallistui noin 60 000–80 000 hoitajaa. Työpäiviä menetettiin yli 600 000. Vaikka sairaanhoitajilla oli aluksi kansan tuki, he menettivät sen nopeasti. Lakkoa alettiin vastustaa yhä enemmän paitsi taloudellisen laman, myös lakon aiheuttamien muutamien kuolemantapausten vuoksi. Lakko kävi kalliiksi Tehylle, mutta sairaanhoitajat saivat palkankorotusta vain prosentin verran yli yleisen tason. Vaikka Tehy ilmoitti jälleen olevansa tyytyväinen lakon saavutuksiin, monet sairaanhoitajat olivat tyytymättömiä, ja osalle jäi lakosta pahoja muistoja.
Työtaistelun kehittyminen
Työtaistelua edelsivät vuoden 2007 eduskuntavaalit, joiden jälkeen hallitukseen nousivat Keskusta, Kokoomus, Vihreät ja RKP. Varsin pian vaalien jälkeen alettiin keskustella vaalilupauksista. Kokoomuksen vaalilupauksiin sisältyi ns. tasa-arvotupo, jonka mukaan naisvaltaisten kunnallisten alojen palkkatasoa nostettaisiin hallituksen avulla. TUPO-sopimusta ei kuitenkaan syntynyt, sillä työnantajajärjestöt irtautuivat siitä huhtikuussa 2007. Ylen Kokoomuksen vaalitentissä 9. helmikuuta 2007 puheenjohtaja Jyrki Katainen ja eduskuntaryhmän varapuheenjohtaja Maija Perho lupasivat kunnille korotettuja valtionosuuksia, jotta kuntatyönantajalla olisi varaa palkankorotuksiin. Hallituksen budjettiesitys sisälsi vuosittaisen 150 miljoonan euron tasa-arvoerän, jolla kohennettaisiin matalapalkkaisten alojen palkkoja.
Oppositiossa olleet SDP, Vasemmistoliitto, Kristillisdemokraatit ja Perussuomalaiset pitivät hallituksen esitystä riittämättömänä ja tekivät hallitukselle välikysymyksen.
Lupaukset 500 euron korotuksista ja kuntien valtionosuuksien lisäämisestä
Tehyn työtaisteluhalukkuuteen vaikutti se, että poliitikot suhtautuivat myönteisesti sairaanhoitajien palkkojen nostamiseen ja nämä mielipiteet olivat laajasti esillä tiedotusvälineissä sekä eduskuntavaalien alla että niiden jälkeen.
Kun Iltalehti kysyi 12. helmikuuta 2007 kiertohaastattelussa eduskuntapuolueiden puoluesihteereiltä, pitäisikö sairaanhoitajien peruskuukausipalkkaa nostaa vähintään 500 euroa, muut eduskuntapuolueet vastasivat "kyllä", mutta Keskustalla ei ollut selkeää kantaa. Vihreät ja Perussuomalaiset vastasivat lisäksi, että asia pitää hoitaa vaalikauden aikana. Keskustan linja oli maltillisempi: Keskustan puoluesihteeri Jarmo Korhonen sitoutui kunta-alan palkkojen nostoon 500 eurolla kymmenen vuoden aikana 25. heinäkuuta 2007 Helsingin Sanomien haastattelussa. Kokoomuksen puoluesihteeri Taru Tujunen kertoi, että malli kelpaa hänellekin.
Kysymys 500 euron palkankorotuksesta nousi esiin pian hallituksen muodostamisen jälkeen. Oppositio kritisoi erityisesti Kokoomuksen puheenjohtajaa Jyrki Kataista, joka oli valittu valtiovarainministeriksi.
Kunta-alan neuvottelut
Kunta-alan neuvotteluosapuolet pääsivät - Tehyä lukuun ottamatta - sopimukseen palkankorotusten tasosta lokakuun lopussa 2007. Sopimusta edelsi värikäs keskustelu, jossa esillä olivat Tehyn lisäksi erityisesti Akavalainen Opetusalan Ammattijärjestö OAJ ja Julkisten ja hyvinvointialojen liitto JHL, joista viimeksi mainittu hyväksyi neuvotellun sopimuksen yksimielisesti. OAJ:n liitoista Lastentarhanopettajien liitto hylkäsi esitetyn ratkaisun, mutta OAJ:n hallitus päätti kuitenkin mennä sopuratkaisuun mukaan. Tehy ei tyytynyt tarjottuun noin 12 prosentin palkankorotukseen. Toinen hoitoalan liitto Super katsoi kuitenkin, että se voi yhtyä kunta-alan sopimukseen omissa nimissään silti rikkomatta Superin ja Tehyn yhteisen neuvottelujärjestön TNJ:n sääntöjä. Tehy ilmoitti pitävänsä sitä sääntörikkeenä ja eroavansa TNJ:stä välittömästi.
Tehy ilmoitti tavoittelevansa korkeasti koulutettujen hoitohenkilöiden palkkoihin erillistä 15 prosentin kuoppakorotusta niiden korotusten lisäksi, mitä jo tehdyissä kunta-alan sopimuksissa oli sovittu. Esitetyn vajaan 2,5 vuoden sopimuskauden aikana korotus olisi 400–600 euroa. Lisäksi järjestö ilmoitti 15. lokakuuta käyttävänsä painostuskeinona joukkoirtisanoutumisia. Irtisanoutujien määräksi ilmoitettiin 12 800 ja irtisanoutumispäiväksi 19. marraskuuta 2007. Lisäksi Tehy ilmoitti, että järjestöllä oli noin 2 000 vapaaehtoista, jotka irtisanoutuisivat tarvittaessa. Joukkoirtisanoutuminen olisi kohdistunut kriittisille hoitoalueille: sosiaali- ja terveysministeriön selvityksen mukaan tehohoidon, päivystyksen, synnytysten ja leikkausten hoitajista aikoi irtisanoutua 40–70 %. Tehy aloitti viikolla 44 uusien irtisanoutumislistojen keräämisen.
Kuntaliitto ja kuntatyönantaja KT pitivät Tehyn palkkavaatimuksia liian suurina, ja KT:n mielestä työtaistelu oli jopa "ennennäkemättömän julma" kohdistuessaan kiireelliseen hoitoon. Kunta-työnantaja myös hämmästeli sitä, että Tehy hyväksyi yksityiselle puolelle pienemmät korotukset kuin kunta-alalle.
Tehyn joukkoirtisanoutumisissa työntekijä saattoi itse valita, osallistuisiko siihen vai ei. Jos hän osallistuisi, työt loppuisivat irtisanomisajan loputtua eikä irtisanoutumista voisi peruuttaa ilman työnantajan suostumusta. Siitä, riittäisikö pelkkä nimi irtisanoutumislistalla, käytiin keskustelua. Julkisuudessa esiintyneiden asiantuntijoiden ja poliitikkojen käsitykset poikkesivat toisistaan. Lapin yliopiston työoikeuden professorin Seppo Koskisen mukaan irtisanoutuminen pitäisi tehdä henkilökohtaisesti eikä Tehyn ilmoittama menettelytapa olisi lainmukainen. Kuntatyönantaja vaatikin hoitajilta henkilökohtaista irtisanoutumista. 16. lokakuuta työministeri Tarja Cronberg esitti tulkintansa, jonka mukaan listalla irtisanoutuminen voisi kuitenkin tässä tapauksessa olla sallittua.
Työtuomioistuimessa
Kuntatyönantaja KT riitautti Tehyn joukkoirtisanoutumislistat ja ryhtyi vastatoimenpiteisiin. Tehyn mielestä KT ei edes yrittänyt neuvotella, vaan keskittyi "kaikkeen muuhun" ja yritti varautua irtisanoutumisiin. Työnantaja tarkisti listoja epäselvyyksien vuoksi ja lähetti irtisanoutuville hoitajille varmistuskirjeen, jossa tarjottiin mahdollisuutta perua irtisanoutuminen 29. lokakuuta mennessä. Työnantaja myös tulkitsi lakia auttamisvelvollisuudesta niin, että irtisanoutuneitakin hoitajia voitaisiin määrätä töihin. Työnantajan kirje johtikin siihen, että muutama sata hoitajaa perui irtisanoutumisensa.
KT vei Tehyn 24. lokakuuta 2007 työtuomioistuimeen irtisanoutumislistojen virkasuhteessa olevien hoitajien osalta, joita oli 764. Työnantajan mukaan virkasuhteessa olevat eivät lain mukaan saisi osallistua joukkoirtisanoutumiseen. Tehy taas tulkitsi lakia päinvastoin Lokakuun 30. päivä Tehy haastoi vuorostaan KT:n oikeuteen. Syynä oli varmistuskirjeiden lähettäminen ja se, että työnantaja aikoi julistaa irtisanoutuvien työpaikat avoimeen hakuun.
Sovittelut
Työriidan sovitteluneuvottelut alkoivat valtakunnansovittelija Juhani Saloniuksen johdolla maanantaina 22. lokakuuta, ja ne jatkuivat aluksi keskiviikkoon 24. lokakuuta asti. Saloniuksen esityksestä työministeriö määräsi sovittelulautakunnan selvittämään kiistaa. Lautakunnan puheenjohtajaksi asetettiin arkkiatri Risto Pelkonen. Sen muut jäsenet olivat KT:n työmarkkinajohtaja Markku Jalonen, Tehyn puheenjohtaja Jaana Laitinen-Pesola (kok.), alivaltiosihteeri Martti Hetemäki, Helsingin apulaiskaupunginjohtaja Paula Kokkonen (kok.), STTK:n pääsihteeri Leila Kostiainen, tasa-arvovaltuutettu Pirkko Mäkinen, KT:n valtuuskunnan puheenjohtaja Pekka Palola sekä Tehyn valtuuston varapuheenjohtaja, kansanedustaja Paula Sihto (kesk.). Sovittelulautakunta päätti pian, ettei se kerro neuvottelujen etenemisestä mitään, ennen kuin sovintoesitys on saatu valmiiksi.
Osapuolten erimielisyydet olivat suuret vielä 8. marraskuuta 2007. Julkisuudessa esitettiin, että suurin syy ongelmaan oli maan hallitus, joka ei suostunut maksamaan lisää rahaa kunnille. Kuntatyönantajat vastustivat suuria korotuksia. Myös hallituksen kaavailema pakkolaki oli herättänyt närää hoitajien ja Tehyn keskuudessa. YLE:n uutisissa arveltiin, että valtakunnansovittelija "ei lähde kokeilemaan kepillä jäätä", eli sovintoesitys annettaisiin vasta sitten, kun se menee varmasti läpi.
Sovittelulautakunnan puheenjohtaja Pelkonen kertoi 14. marraskuuta 2007, että sovitteluissa oli edetty jonkin verran koko ajan. Myös Saloniuksen mukaan muun muassa sopimusoikeutta koskevissa tekstiasioissa oli päästy eteenpäin, mutta näkemykset palkankorotuksista olivat kuitenkin vielä kaukana toisistaan.
Lauantai-iltana 17. marraskuuta 2007 tilanne näytti kärjistyvän, ja Salonius piti hoitajien työtaistelua todennäköisenä. Erimielisyys palkankorotuksista oli hänen mukaansa vielä silloin suuri. Laitinen-Pesola sanoi, että myös sovittelijoiden tunnelmat olivat vakavat. Jalonen ilmoitti työnantajan pyrkineen liikkumaan asiassa, eli tulleen vastaan. Myös hallitus huolestui, ja se vetosi toistamiseen saman päivän aikana osapuoliin sovinnon saamiseksi. Pääministeri Vanhanen kertoi sunnuntaina päivällä osapuolten olevan "henkisesti vielä suhteellisen kaukana".
Sovintoesitys
Sovittelulautakunta sai aikaan yksimielisen, nelivuotisen sovintoesityksen illalla 18. marraskuuta. Sovintoesitys oli hyväksyttävä 19. marraskuuta 2007 kello 18:aan mennessä. Osapuolet sopivat, ettei esityksen sisältöä kerrottaisi ennen kuin Tehyn ja KT:n päättävät elimet olisivat kokoontuneet. Tehyn hallitus esitti valtuustolle sovintoesityksen hyväksymistä, ja sekä KT että Tehy hyväksyivät sovintoesityksen.
Sopimus
Kuntatyönantajan mukaan tehyläisten palkat nousevat nelivuotisella sopimuskaudella noin 16–18 %, mutta Tehyn laskelmien mukaan nousu on 22–28 %. Ero johtuu siitä, että Tehyn laskelmissa on mukana myös arvio vuosien 2010–2011 yleiskorotuksista, joista sovitaan kuntatyöalan sopimuksen päätyttyä tammikuussa 2010. Yleisradion teettämien laskelmien mukaan sopimus nostaa palkkoja kauden alussa vain hieman enemmän kuin koko kuntakenttää koskeva sopimus, jonka Tehy hylkäsi.
Julkisten ja hyvinvointialojen liitto on laskenut, että vajaan kahden ja puolen vuoden aikana Tehyn sopimuksessa korotus on 12,9 prosenttia ja yleisessä kunta-alan sopimuksessa 12,1 prosenttia. Suomen lähi- ja perushoitajaliitto SuPerin mukaan Tehyn sopimuksessa on sama palkankorotus kuin Superin 2,4 vuoden sopimuksessa. Superin mukaan neljän vuoden sopimus toisi Tehyn jäsenille 16–18 prosentin palkankorotukset. Tehyn sopimus jatkuu vuoden 2011 loppuun saakka, kun muilta hoitojärjestöiltä se loppuu aikaisemmin. Superin puheenjohtajan Juhani Palomäen mukaan Tehyn korotukset eivät kuitenkaan välttämättä toteudu, koska ne on sidottu henkilökunnan määrän vähenemiseen ja tuottavuuden kehitykseen.
Kun sopimus oli syntynyt, hallitus ilmoitti, että se ei anna kunnille suoraa rahallista tukea Tehy-sopimuksen takia. Pääoppositiopuolueen SDP:n puheenjohtaja Eero Heinäluoma vaati valtiota "ojentamaan kunnille kättä", jotta ne selviäisivät palkankorotuksista. Heinäluoma piti hallituksen toimintaa kriisin yhteydessä taitamattomana, ja pakkolaki oli hänen mielestään virhe, joka kärjisti tilannetta entisestään ja pitkitti sovun syntyä.
Tehyn mukaan sopimus ja palkankorotukset koskevat vain omia jäseniä. Käytännössä prosentit tarkoittavat 350–650 euron korotuksia kuukausipalkkoihin.
Media piti sopimusta erikoisena, koska se kyseenalaisti työehtosopimusten yleissitovuuden. Seppo Koskisen mukaan sopimus rikkoi yhdenvertaisuuslakia, jonka mukaan samasta työstä pitää maksaa sama palkka. Toisaalta työoikeuden professorin Kari-Pekka Tiitisen mielestä sopimus ei ollut lainvastainen. Tiitisen mukaan sekä työehtosopimuslaki että kunnallinen virkaehtosopimuslaki sallivat tämänkaltaisen menettelyn. Samalla tavalla toimittiin myös syksyn 2007 kunta-alan sopimuksessa, jossa tehyläiset rajattiin korotusten ulkopuolelle. Tasa-arvolain suhtautuminen Tehyn sopimukseen on Tiitisen mukaan arvioitava yksittäistapauksissa. Sovittelulautakunnan jäsen tasa-arvovaltuutettu Pirkko Mäkinen ei halunnut ottaa sopimuksen laillisuuteen kantaa.
Vaikutukset kuntatalouteen
Työnantajapuoli piti sopimusta kalliina ja arvioi, että joka neljäs kunta joutuisi nostamaan veroprosenttiaan palkankorotusten takia. Myös palvelumaksujen arveltiin nousevan. Kuntaliiton toimitusjohtaja Risto Parjanne arvioi, että kunnat joutuisivat ulkoistamaan toimintojaan. KT:n puheenjohtajan Markku Jalosen mukaan sopimuksen vuoksi työnantajan on vaikeampi palkata lisää henkilöstöä, mikä kasvattaa työpaineita terveydenhuollossa entisestään.
Esimerkiksi Lapin sairaanhoitopiirin vuoden 2007 tulokseen varautuminen Tehyn työtaisteluun vaikutti seuraavasti: työtaisteluun varautumiseen käytettiin arviolta runsaat 2 000 työtuntia, josta ylitöitä runsaat 400 tuntia. Työpanoksen kustannuksiksi arvioitiin noin 80 000 euroa. Lisäksi sairaanhoitopiiri laski menettäneensä peruutettujen hoitojen ja tutkimusten takia noin 350 000 euroa. .
Syntynyt sopimus rahana
Työnantaja laski lokakuussa 2007, että jos hoitajat olisivat tehneet saman sopimuksen muun kunta-alan kanssa, se olisi nostanut sairaanhoitajien kuukausiansioita sopimuskaudella keskimäärin 317 euroa: perushoitajien 284 eurolla, osastonhoitajien 351 eurolla ja ylihoitajien 439 eurolla kuukaudessa.
Helsingin Sanomat uutisoi, että pääkaupunkiseudulla asuvan leikkaussalihoitajan kuukausipalkka nousi tammikuussa 2008 vajaat 50 euroa, kun Tehyn sopimuksen ensimmäinen palkankorotus tuli voimaan. Julkisen sektorin palveluksessa olevat hoitajat olivat taas - oman sopimuksensa mukaan - saaneet jo aikaisemmin 270 euron suuruisen joulurahan.
Potilasturvalaki
Kuntatyönantaja ehdotti 24. lokakuuta 2007, että pitäisi säätää poikkeuslaki, joka rajoittaisi Tehyn työtaistelua tehohoidon ja kiireellisen hoidon osalta. 8. marraskuuta 2007 ilmeni, että sovittelulautakunta ei päässyt ratkaisuun. Saman päivän iltana pääministeri Matti Vanhanen kertoi, että valtioneuvosto tulee esittämään eduskunnalle potilasturvalakia, jolla puututtaisiin Tehyn työtaisteluun.
Lakiesitys oli poikkeuksellinen, sillä sen nojalla töihin olisi voitu määrätä paitsi irtisanoutuneet, myös sellaiset terveydenhuollon ammattihenkilöt, jotka ovat työelämän ulkopuolella muusta syystä tai työskentelevät muualla kuin kunnallisella sektorilla. Helsingin Sanomien mukaan hallitus olisi voinut määrätä töihin jopa viidenneksen työtaisteluun osallistuvista hoitajista. Tehyn mukaan laki olisi koskenut vielä useampia, sillä se olisi jättänyt potilasturvatyön ulkopuolelle ainoastaan kiireettömät leikkaushoidot.
Lain täytäntöönpanosta syntyi vilkas keskustelu, ja sitä alettiin kutsua myös "pakkolaiksi". Naisasialiitto Unionin mukaan potilasturvalaki rikkoisi Euroopan ihmisoikeussopimuksen 4. artiklaa, joka kieltää orjuuden ja pakkotyön. Suomi on ratifioinut sopimuksen ja sitoutunut noudattamaan sitä ja kaikkia sen lisäpöytäkirjoja. Työoikeuden professori Kari-Pekka Tiitinen piti lakiesitystä ennen kokemattomana ja huomautti, että jos potilasturvalaki puuttuu kansalaisten perusoikeuksiin, sen pikaiseen hyväksymiseen voidaan tarvita viiden kuudesosan enemmistö.
Oppositiojohtajista SDP:n Eero Heinäluoma, Vasemmistoliiton Martti Korhonen sekä kristillisdemokraattien Päivi Räsänen torjuivat potilasturvalain voimakkaasti. Korhosen mukaan hallitus asetti vastakkain potilasturvallisuuden ja rahan ja harjoitti erittäin kovaa politiikkaa. Tarja Filatovin mukaan hallitus yritti luoda mielikuvan, että hoitajat jättäisivät potilaat kuolemaan. Oppositio sai tukea myös hallituspuolue keskustan kansanedustajalta, kun sovittelulautakunnan jäsen Paula Sihto myönsi, että laki vaikeuttaisi lopullisen sovinnon syntymistä ja sen takia voitaisiin joutua joukkoirtisanoutumisiin.
Helsingin Sanomien haastattelemat hoitajat kertoivat lähtevänsä työstään lopullisesti, jos potilasturvalaki hyväksyttäisiin. Viesti oli sama, vaikka haastateltavina oli sekä irtisanoutuneita että lakon piiriin kuulumattomiakin. Ongelmaa pidettiin vakavana, sillä ala kärsi työvoimapulasta.
Kun sovintoa Tehyn ja KT:n välillä ei syntynyt, potilasturvalaki vietiin valiokuntakäsittelyyn sunnuntaina 11. marraskuuta 2007. Perustuslakivaliokunnassa päätettiin äänin 10–6 puoltaa lain säätämistä tavallisena lakina, minkä jälkeen Työelämä- ja tasa-arvovaliokunta hyväksyi esityksen ja teki joitain muutosehdotuksia äänin 9–8. Sosiaali- ja terveysvaliokunta hyväksyi esityksen äänin 11–6.
12. marraskuuta 2007 oppositio hyökkäsi potilasturvalakia vastaan. Vasemmistoliiton Erkki Virtasen mukaan lakiesitys oli huono ja kiireellisesti valmisteltu. Kristillisdemokraattien Päivi Räsänen totesi, että sovintoon pitäisi päästä nopeasti lisäämällä valtion rahoitusta hoitoalalle ja muistutti, että hallitus oli vastustanut opposition esitystä, jonka mukaan terveydenhuollon rahoitusta pitäisi lisätä. SDP:n Maria Guzenina-Richardson kertoi työtaistelun käyneen kalliiksi jo siihen mennessä. Pelkästään Uudellamaalla terveydenhuollon poikkeussuunnitelmien laatiminen oli maksanut jo yli miljoona euroa. SDP:n kansanedustajat huomauttivat, että laki ei takaisi potilasturvallisuutta. Hallitus ja peruspalveluministeri Paula Risikko myönsivätkin, että laki ei ratkaise suomalaisen terveydenhuollon ongelmia.
Ilmeisesti juuri potilasturvalain vuoksi Terveydenhuollon Oikeusturvakeskus sai kyselyitä, voisiko se perua työhön määrättävien hoitajien ammatinharjoittamisluvat. Silloin heitä ei voisi pakottaa työhön.
Sosiaali -ja terveysministeriön mukaan kaikki sairaanhoitopiirit eivät olisi saaneet tarpeeksi hoitajia, vaikka potilasturvalakia olisikin sovellettu. Esimerkiksi poikkeuksellinen vaarallinen ajosää olisi aiheuttanut sairaaloissa sellaisen kaaoksen, ettei potilasturvalain mukainen hoitajamäärä olisi riittänyt alkuunkaan. Myös normaaleissa olosuhteissa olisi ollut vaikea hoitaa potilaat asianmukaisesti. Esimerkiksi HUS:n 2 800 irtisanoutuneesta hoitajasta töihin olisi voitu määrätä vain 750, mikä on HUS:n varatoimitusjohtajan mukaan "iso pudotus".
Lääkäriliiton mukaan lääkäritkään eivät pystyisi hoitamaan kuin pienen osan hoitajien töistä, koska heitä ei ole siihen koulutettu, vaikka heidät määrättäisiinkin hoitajien töihin potilasturvalain nojalla.
Tasavallan presidentti Tarja Halonen vahvisti potilasturvalain 16. marraskuuta 2007, ja laki tuli voimaan heti seuraavana päivänä. Presidentti Halosen mielestä laki oli hyvä tehdä, mutta hän toivoi, ettei sitä tarvitsisi soveltaa.
Mielenosoitukset ja tukitoimet
Tehyyn kuuluvat sairaanhoitajat järjestivät mielenosoituksia neuvottelujen vauhdittamiseksi 14. marraskuuta 2007. Pelkästään Porissa mielenosoitukseen osallistui yli 400 ihmistä. Helsingissä ulosmarsseihin osallistui yli 1 000. Sairaanhoitajat marssivat Eduskuntatalolle, missä he vaativat Jyrki Kataista ja Matti Vanhasta ulos puhumaan heille. Katainen ja Vanhanen eivät saapuneet, mutta kansanedustaja Tommy Tabermann kävi kertomassa hoitajille inhoavansa "pakkoa, erityisesti tätä pakkoa [potilasturvalakia] ". Tabermannin mielestä siinä oli kyse "kyykyttämisestä ja nöyryyttämisestä".
Samaan aikaan sairaanhoidon opiskelijat keräsivät internetissä adressia, jossa vastustettiin "pakkolakia".
15. marraskuuta 2007 järjestettiin mielenosoitus potilasturvalakia vastaan. Sen järjestäjinä oli kaupunkilehti Metron mukaan sekä kansalaisjärjestöaktivisteja, hoitajia ja kätilöitä että opiskelijoita. STTK:lainen Toimihenkilöunioni TU ilmoitti olevansa valmis tukilakkoon, jos Tehy pyytää. TU:n liittovaltuuston puheenjohtaja Jukka Nyberg arvioi, että tukitoimet kohdistuisivat sairaaloiden tietoliikenteeseen. Erityisalojen Toimihenkilöliitto ERTO ilmoitti myös tukevansa Tehyä. Erton puheenjohtajan Tapio Huttulan mukaan naisten palkkauksellinen tasa-arvo ei edisty ilman rahaa ja todellisia rakenteellisia muutoksia.
Tehy päätti maksaa kullekin irtisanoutuneelle jäsenelleen 60 euroa päivässä lakkoavustuksena. Tehyn talouspäällikön mukaan suuri lakkoavustus ei olisi ollut ongelma, sillä Tehyn työtaistelurahaston tase oli vuonna 2007 18–19 miljoonaa euroa.
Mielipiteitä ja mittauksia
Karjalainen ja Satakunnan Kansa arvostelivat pääkirjoituksissaan sekä Tehyn palkankorotusvaatimuksia että joukkoirtisanoutumisen käyttöä työtaistelukeinona. Vasemmistoliiton äänenkannattaja Kansan Uutiset puolestaan totesi pääkirjoituksessaan Tehyn olevan oikealla asialla. OAJ ja muut kunta-alan henkilöstöjärjestöt eivät hyväksyneet Tehyn tavoitetta omasta sopimuksesta.
Yleisradio teetti viikoittain kyselyitä siitä, hyväksyvätkö vastaajat "tässä tilanteessa" Tehyn työtaistelun. Viikolla 42 tehdyssä tutkimuksessa 61 % vastaajista ilmoitti hyväksyvänsä työtaistelun; vastustajia oli 25 %, eikä 13 % osannut sanoa kantaansa. Viikolla 43 kannattajia oli 57 % ja vastustajia 27 %. Viikolla 44 kannattajien prosenttiluku oli 63 ja vastustajien 24, ja seuraavalla viikolla luvut olivat 60 ja 25. Tutkimusten virhemarginaali oli 3 prosenttiyksikköä.
Lokakuun puolivälissä 2007 Nelonen teetti kyselyn, jonka mukaan vastaajista puolet piti Tehyn palkkavaatimuksia liian suurina, 39 % sopivina ja 2 % liian alhaisina. Kun Aamulehti teetti kyselyn samasta asiasta, 49 % vastaajista piti palkankorotuksia sopivina ja 42 % liian suurina.
MTV3:n ja Helsingin Sanomien teettämän kyselyn mukaan 56 % vastaajista hyväksyi hallituksen esityksen potilasturvalaiksi. Lakia ei hyväksynyt 35 %, ja 9 % ei osannut sanoa kantaansa.
Uutispäivä Demarin teettämän kyselyn mukaan 49 % vastaajista piti mahdollisen joukkoirtisanoutumisen suurimpana syyllisenä Kokoomusta. Saman kyselyn mukaan 62 % katsoi Kokoomuksen antaneen eduskuntavaaleissa katteettomia lupauksia hoitajille ja pettäneen nämä lupaukset. Kysely koostui näistä kahdesta väittämästä.
Työtaistelun jälkeen
Tehyn jäsenmäärä kasvoi nopeasti heti sovun syntymisen jälkeen. Tehyn mukaan pelkästään tiistaina 20. marraskuuta 2007 järjestöön liittyi yli 500 terveydenhoitoalan ammattilaista.
Sopimuksen synnyn jälkeen pääministeri Vanhanen kritisoi vahvasti Tehyn toimintaa. Vanhasen mukaan hoitajat olisivat voineet joutua henkilökohtaiseen vastuuseen potilasturvalain perusteella, jos ihmisiä olisi menehtynyt työtaistelun aikana, ja Tehyn olisi pitänyt varoittaa jäseniään siitä. Vanhasen mielestä työmarkkinajärjestöt eivät jatkossa saisi uhata kansalaisten henkeä. Tehyn mukaan hoitajat ovat vastuussa vain ollessaan töissä, eivät silloin, kun he ovat irtisanoutuneet.
Vanhanen kritisoi myös oppositiota ja uhkasi, että mikään oppositiopuolueista ei kelpaisi hallitukseen, jos ne eivät peruisi puheitaan valtion väliintulosta. Vaatimus, että työtaistelun uhka voidaan ratkaista rahalla, oli vastuuton. Myöhemmin Vanhanen selitti, että hänen puheensa kitkeryys johtui osittain alaselkäkivuista. SDP:n puoluesihteeri Maarit Feldt-Ranta tuohtui pääministerin puheista ja sanoi, että ”hallitus kehitti historiallisen sotkun hoivakiistassa, kriisiytti työmarkkinat ja suomalaisen terveydenhuollon. On pöyristyttävää, että Suomella on pääministeri, joka ei näe itsellään mitään roolia eikä vastuuta tilanteen ratkaisemista, vaikka hallituksella olisi kaikki avaimet siihen.”
22. marraskuuta 2007 eduskunnassa käytiin kiivas väittely, missä koko oppositio moitti Vanhasta hänen Tehy-puheistaan. Jukka Gustafsson (sd.) ihmetteli Vanhasen syytteitä siitä, että oppositio vaati lisää rahaa hoitokriisin laukaisemiseksi. Perussuomalaisten puheenjohtaja Timo Soini taas paheksui sitä, että Vanhanen oli syyllistänyt sairaanhoitajat. Opposition edustajien mukaan myös Vanhasen puheen paikka oli ollut väärä, sillä hän piti sen Keskuskauppakamarin tilaisuudessa eikä eduskunnassa. Vanhanen puolustautui kertomalla, että tilaisuus ei ollut yksipuolinen, sillä paikalla oli myös Vasemmistoliiton kansanedustajia. Lisäksi puhe liittyi työmarkkinapolitiikkaan, joka ei ole eduskunnan ydinaluetta. Vanhanen korosti kyselytunnilla, että hän halusi puheessaan ammattiyhdistysliikkeen palaavan järjestelmään, jossa sovitaan vapaaehtoisesti suojatyön rajoista.
SDP:n puheenjohtaja Heinäluoma kummasteli sitä, että keväällä hallituspuolueet olivat nostaneet hoitajien palkkaodotuksia, mutta sitten hallituksen rahat loppuivatkin ja palkankorotukset jäivät kuntien maksettaviksi. Hän myös huomautti, että sekä vuonna 2006 että 2007 valtio laittoi yli sata miljoonaa euroa ylimääräistä maatalouteen. Lisäksi hän piti kyseenalaisena Tehyn ja KT:n välisen sopimuksen ehtoa, että kahden prosentin palkankorotus annetaan vain, jos hoitoalalle ei palkata lisää työntekijöitä.
Tehyn hoitajien palkankorotusten toteutuksessa oli lukuisia ongelmia talven 2007-2008 kuluessa.
Oikeuskanslerin päätös tammikuussa 2010
Oikeuskansleri antoi tammikuussa 2010 päätöksen kanteluun, jonka kaksi ei-Tehyläistä sairaanhoitaja oli Tehy-sopimuksesta tehnyt. Päätöksessä todetaan mm. "Kummallakin kantelijalla on mahdollisuus tasa-arvolain perusteella vaatia omassa tehtävässään samaa palkkaa kuin Tehyn jäsenille maksetaan, jos heidän verrokkihenkilönsä työtehtävät ovat samoja tai samanarvoisia...On huomattava, että yhdenvertaisuuslain 6 §:n mukaan sopimus sellaisenaan rikkoo syrjintäkieltoa, vaikka sitä ei olisikaan vielä sovellettu yksittäisissä palkkausta koskevissa päätöksissä. Tähän viittaa lain termi ”kohdeltaisiin”...Tyytymättömällä viranhaltijalla ja työntekijällä on mahdollisuus saattaa kysymys työnantajien menettelyn syrjivyydestä yleisen tuomioistuimen tutkittavaksi yhdenvertaisuuslain 16 §:n sekä työsopimuslain (55/2001) 2 luvun 2 §:ssä ja kunnallisen viranhaltijalain (304/2003) 12 §:ssä säädettyjen syrjintäkieltojen nojalla. He voivat vaatia palvelussuhteestaan johtuvaa taloudellis ta etua, viranhaltija hallintolainkäytön järjestyksessä ja työntekijä suorituskanteella yleisessä alioikeudessa (KHO 1999:80, KKO 2002:59)...Saatan vastaisen varalle työmarkkinalaitoksen tietoon tämän käsitykseni ja tuon vielä esille, että työmarkkinalaitosta viranomaistehtävässä sitoo viranomaisille yhdenvertaisuuslain 4 §:ssä säädetty erityinen velvoite edistää yhdenvertaisuuden toteutumista."
Sopimus-elokuva
Taloussanomat kertoi 7. joulukuuta, että Helsingin DocPoint-festivaaleilla tammikuussa 2008 esitetään Tehyn työtaistelusta kertova dokumenttielokuva Sopimus. Elokuvan esitti myöhemmin myös YLE TV1. Elokuvaa on kuvattu samaan aikaan monessa eri sairaalassa. Dokumenttia tekemässä on ollut 15 helsinkiläistä elokuvaohjaajaa, muun muassa Heikki Färm, Tahvo Hirvonen ja Marita Hällfors.
Työtaistelun vaikutukset
Tehyn työtaistelun seurauksena ammattiliittojen keskusjärjestöistä SAK, STTK ja AKAVA suunnittelivat kiristävänsä lakko-ohjeitaan. Yhteisiin pelisääntöihin suunniteltiin kirjattavaksi "Tehy-pykälä", jonka mukaan "lakkorajat pyritään määrittelemään siten, etteivät työtaistelutoimet aiheuta hengen- tai terveydenvaaraa". Superin puheenjohtaja ilmaisi huolensa siitä, että pykälää voitaisiin tulkita niin, että hoitajilta viedään lakkomahdollisuus pois. Valtakunnansovittelija Saloniuksen mielestä työtaistelun tärkein opetus olikin, että osapuolten pitää sopia itse lakkorajoista, ei eduskunnan.
Helsingin Sanomien kolumnissa Tehyn työtaistelua pidettiin esimerkkinä siitä, että "taisteleva keskiluokka herää" ja pyrkii vaikuttamaan myös työtaistelun keinoin. Vasemmistolainen Murros-lehti arvioi, että työtaistelun avulla saavutettiin enemmän kuin mitä olisi saavutettu ilman sitä. Taloussanomat esitti, että Tehyn työtaistelu oli vain yksi esimerkki yhä kovemmaksi muuttuvasta työelämästä. Tampereen yliopiston työhyvinvoinnin professori Marja-Liisa Mankan mukaan kiistassa näkyi myös, että pelisäännöt ovat koventuneet.
Kevään 2008 aikana Tehy muisti kaikkia irtisanoutuneita Tahdon asia -muistokoruin.
Titta Heikkilä (valmentaja)
Titta Heikkilä (s. 2. heinäkuuta 1985 Valkeakoski ) on joukkuevoimistelun ja rytmisen voimistelun valmentaja. Heikkilä on toiminut tamperelaisen Minetit-joukkueen valmentajana vuodesta 2010 lähtien. Heikkilä on voittanut valmentajana kaksi maailmanmestaruutta (2015 ja 2017) sekä lukuisia Suomen mestaruuksia. Vuodesta 2018 lähtien Heikkilä on valmentanut Tampereen Sisussa.
Ura valmentajana
Heikkilä aloitti päätoimisena valmentajana vuonna 2010 Tampereen Voimistelijoissa.
Heikkilä on valittu vuonna 2015 Suomen voimisteluliiton Vuoden valmentajaksi. Vuonna 2017 hän sai Vuoden valmentaja -palkinnon yhdessä Teija Kukkalan kanssa.
Vuosien 2017–2018 taitteessa Minettien valmennustiimi ja urheilijat vaihtoivat seuraa Tampereen Voimistelijoista Tampereen Sisuun. Heikkilä julkaisi avoimen kirjeen, jossa valmennustiimi irtisanoutui seuran palveluksesta ja jossa kritisoitiin Tampereen Voimistelijoiden seurajohdon toimintaa. Tämän jälkeen seurajohto julkaisi vastineen, jossa Minettien valmennustiimiä kritisoitiin siitä, että heidän valmennuksensa ei noudattanut seuran arvoja.
Vuoden 2018 syksyllä Ilta-Sanomien Urheilulehti julkaisi artikkelin, jossa Heikkilää syytettiin epäasiallisesta valmentamisesta Tampereen Voimistelijoissa. Artikkeli herätti laajalti keskustelua. Voimisteluliitto teetti selvityksen valmennuskulttuurista ja tilasi SUEKilta tutkinnan Heikkilän toiminnasta. Urheilutoimittajain liiton puheenjohtajan Kalle Virtapohjan mukaan kyse oli Minettien seurasiirron kostamisesta. Hufvudstadsbladetin urheilutoimituksen esimies Filip Saxén erosi Urheilutoimittajain liitosta vastalauseena sille, että liitto nimesi Heikkilän ehdolle vuoden valmentajaksi Suomen urheilugaalaan. Hämeen Sanomien Petteri Sihvosen mukaan joukkuevoimistelu on varhaisen erikoistumisen laji, jossa menestyäkseen on jo lasten ja nuorten kanssa valmennettava siten, miten monissa muissa lajeissa valmennetaan vasta varhaisaikuisuudesta eteenpäin.
Vuoden 2019 keväällä Voimisteluliiton kurinpitovaliokunta ilmoitti, että se ei määrää asiassa toimitsijakieltoa. Heikkilän mukaan hän ei saanut muutakaan seuraamusta.
Jessheim
thumb|260px|Storgata 7 Jessheimin pääkadulla. thumb|260px|Kaupungintalo Herredshuset valmistui 1901, ja kunnallishallinto toimi rakennuksessa vuoteen 1967
Jessheim on taajama Ullensakerin kunnassa Akershusin läänissä Etelä-Norjassa. Jessheim on kuntansa hallinnollinen keskus. Taajaman asukasluku oli 15 367 vuonna 2013. Vuonna 2006 väestöä oli 13 038 ja vuonna 1998 6 400. Tämä tarkoittaa 103 % väestönkasvua. Se johtui osittain Oslon kansainvälisen lentokentän siirtämisestä Gardermoenin lähisaarille, minkä vuoksi ihmisiä tulvi työskentelemään lentokentälle ja sen palveluihin.
Jessheim on kaupankäynnin ja alueellisten palvelujen keskus Ylä-Romerikessa. Alueella on teollisuutta kuten betonitehdas, joka hyödyntää paikallisia hiekka- ja soravaroja alalla, ja lisäksi on puutuotteiden valmistaja. Keskustassa sijaitseva Jessheim Storsenter on kaupungin suurin ostoskeskus. Kulttuurikeskus Ullensaker Kulturhusissa on kirjasto ja elokuvateatteri. Jessheim on kunnan koulutuskeskus, ja kaupungissa on Jessheim Videregående Skole sekä Romerike Folkehøgskole. Alueellinen sanomalehti Romerikes Blad pitää toimistoaan kaupungissa.
Liikenne
Jessheimin rautatieasema valmistui Norjan päärautatien varrelle vuonna 1854, ja rakennus muodosti perustan myöhemmin kaupunkiin. Uusi E6-valtatie kulkee kaupungin vierestä länsipuolelta, ja etäisyys Osloon tätä tietä pitkin on 41 km, rautatietä pitkin 45 km. Jessheim on myös Riksvei 174:n varrella tärkeä risteyskohta Oslon lentokentän, Gardermoenin, Nannestadin, Hurdalin ja Kongsvingerveienin (Riksvei 2) välillä.
Nimi
"Jessheim"-nimi on peräisin vanhasta norjan kielen sanasta Jasseimr tai Jesseímr, jossa ensimmäisen osan alkuperä on tuntematon, mutta toinen osa (heimr) tarkoittaa kotia. Nimeä käytettiin alun perin Hovinin seurakunnasta.
Rakennusvaiheessa vuonna 1854 rautatiepysäkkiä kutsuttiin "Trøgstadiksi". Nimi aiheutti sekaannusta Østfoldissa sijaitsevan kaupungin kanssa nimeltä Trøgstad, ja sen takia nimi vaihdettiin vuonna 1897 "Jessumiksi". Tätä nimeä käytettiin rienaavasti: esimerkiksi sotilasalokkaat saattoivat sanoa menneensä Bønin (Pohjois-Jessheimissä kaupunki), joka kuulostaa norjan kielellä "rukoukselta", läpi Jessumiin, joka saattoi kuulostaa "Jeesukselta". Alueen papit valittivat piispalle, joka toi asian esille hallituksen kokouksessa vuonna 1900 ja ehdotti nimeksi "Jessheim". Nimi vaihdettiin "Jesseimiksi". Vuonna 1920 rautatiehallinto vaihtoi nimen nykyiseen muotoonsa.
Kulttuuri
Tjernfestivalen-tapahtuma pidetään joka kesä on Nordbytjernet-ulkoilualueella, yleensä kesäkuussa. Tjernfestivalen järjestää ulkoilmakonsertteja Nordbytjernetissä ja tapahtumia Jessheimin keskustassa. Yksi päivä on omistettu perheaktiviteeteille.
Liikunta ja urheilu
Jessheimissä on jalkapallokenttä, urheilutiloja, sekä Ullensakerin urheilukerho Ullensaker/Kisa Idrettslag.
Nordbytjernet on yksi Ullensakerin kunnan suurimmista vapaa-ajanviettokeskuksista, ja se sijaitsee 1 km:n päässä Jessheimin keskustasta. Paikka on suunniteltu turvalliseksi pyörätuolille ja lapsille. Alueella on kalastusta ympäri vuoden, mahdollisuus luontoretkiin ja urheilupaikkoja.
Luontoharrastajilla on mahdollisuus tutustua alueen monipuoliseen kasvillisuuteen ja nähdä lintulajeja kuten silkkiuikku, liejukana ja nokikana.
Esport Oilers
Esport Oilers on vuonna 1990 perustettu espoolainen salibandyn erikoisseura. Seura tunnettiin nimellä Espoon Oilers vuoteen 2013 asti, jolloin se muutti nimensä Esport Oilersiksi tehtyään yhteistyösopimuksen Esport-yhteisöjen kanssa. Esport Oilers oli lisenssimäärällä mitattuna Suomen suurin salibandyseura vuonna 2017. Miesten edustusjoukkue pelaa kaudella 2021–2022 maan korkeimmalla sarjatasolla F-liigassa. Edustusjoukkueen lisäksi seuralla on aikuisten sarjoissa II-divisioonassa pelaavat naisten joukkue ja miesten II-joukkue sekä IV-divisioonassa pelaava miesten III-joukkue. Pojissa juniorijoukkueita on kaikissa ikäluokista ja tytöillä B–E ikäluokissa.
Oilersin kotihalli on Tapiolan Urheiluhalli.
Oilers
Oilers viittaa seuraaviin asioihin:
Helena Benaouda
Helena Benaouda (o.s. Fagerdin, 22. toukokuuta 1959 Haukipudas) on Ruotsin muslimineuvoston (Sveriges muslimska råd) puheenjohtaja.
Benaoudan tytär on pidätetty miehensä Munir Awadin kanssa Etiopiassa 2007 ja Pakistanissa 2009. Loppuvuodesta 2010 Munir Awad pidätettiin epäiltynä terrori-iskun suunnittelusta Jyllands-Posten-lehden toimitukseen. Benaouda on tuominnut väkivaltaisen toiminnan ja terrorismin.
Euroopan unionin pelastuspalveluasioiden ja humanitaarisen avun operaatioiden pääosasto
Euroopan komission humanitaarisen avun ja pelastuspalvelun pääosasto (ECHO), joka aikaisemmin tunnettiin nimellä Euroopan yhteisön humanitaarisen avun toimisto, on merentakaisesta humanitaarisesta avusta ja pelastuspalvelusta vastaava Euroopan komission yksikkö.
EU antoi vuonna 2013 ECHOn kautta 1,35 miljardia euroa hätäapua. EU on ollut toiseksi suurin humanitaarisen avunantaja joka vuosi vuodesta 2000 (tiedot saatavilla vuoteen 2012 saakka). Yhdessä jäsenvaltioiden kanssa se on maailman suurin humanitaarisen avun antaja, jonka osuus koko humanitaarisesta avusta oli vuonna 2009 yli 50 prosenttia. ECHO-rahoitteiset hankkeet vaikuttavat vuosittain yli 120 miljoonaan ihmiseen 90 maassa.
ECHO ei itse hallinnoi avustusohjelmia, vaan rahoittaa toimenpiteitä yli 200 kumppanin (kansalaisjärjestöjen, YK:n järjestöjen ja Punaisen Ristin tai Punaisen Puolikuun kaltaisten kansainvälisten järjestöjen) kautta. Vuonna 2013 ECHOlla oli 39 maassa 44 kenttätoimistoa, joissa työskenteli 149 kansainvälistä humanitaarisen avun asiantuntijaa ja 315 kansalliseen henkilökuntaan kuuluvaa henkilöä. Kenttätoimistot tarjoavat ajantasaisia analyysejä tietyn maan tai alueen vallitsevista ja tulevista tarpeista, auttavat toimenpidestrategioiden ja politiikan kehittämisessä, antavat teknistä tukea ECHO-rahoitteisille toimenpiteille sekä varmistavat toimenpiteiden asianmukaisen seurannan ja auttavat avunantajaa koordinoinnissa paikan päällä.
Humanitaarisen avun tarjoamisen lisäksi ECHO on myös vastuussa EU:n pelastuspalvelumekanismista. Vuonna 2001 perustettu mekanismi vahvistaa Euroopan kansallisten pelastuspalveluviranomaisten välistä yhteistyötä. Mekanismissa on tällä hetkellä mukana 31 maata: kaikki 28 EU:n jäsenvaltiota sekä Islanti, Norja ja entinen Jugoslavian tasavalta Makedonia. Mekanismin tarkoituksena on mahdollistaa osallistujavaltioiden koordinoitu apu luonnonkatastrofien ja ihmisten aiheuttamien katastrofien uhreille Euroopassa ja muualla.
Kun EU:lle myönnettiin vuonna 2012 Nobelin rauhanpalkinto, Barroson komissio otti rahapalkinnon vastaan EU:n puolesta ja kohdisti sen uuteen Rauhan lapset -aloitteeseen. Rauhan lapset -hankkeisiin kohdennettiin vuonna 2013 noin kaksi miljoonaa euroa. Vuonna 2014 summa nostettiin neljään miljoonaan euroon.
Historia
Euroopan yhteisön humanitaarisen avun toimiston (ECHO) perusti vuonna 1992 Delorsin toinen komissio. Euroopan yhteisön lakattua olemasta vuonna 2009, toimistosta tuli Euroopan komission tai Euroopan unionin humanitaarisen avun pääosasto, mutta lyhenne ECHO pysyi samana.
Vuonna 2010 valittiin uusi kansainvälisestä yhteistyöstä, humanitaarisesta avusta ja kriisinhallinnasta vastaava komission jäsen Lissabonin sopimuksen humanitaarista apua ja kriisinhallinta koskevan 214 ja 196 artiklan mukaisesti. ECHOn viralliseksi nimeksi tuli humanitaarisen avun ja pelastuspalvelun pääosasto. Samalla myös pelastuspalveluyksikkö siirrettiin ympäristöasioiden pääosastosta ECHOn pääosastoon. Muutoksen tarkoituksena oli parantaa koordinointia ja päätöksentekoa alalla, jolla nopea reagointi on elintärkeää.
Tehtävä ja periaatteet
Humanitaarisen avun alalla ECHOn tehtävänä on tarjota hätäapua ja ensiapua (hyödykkeiden ja palveluiden muodossa) konfliktien, luonnonkatastrofien ja ihmisten aiheuttamien katastrofien uhreille EU:n ulkopuolella. Sen tehtäviin kuuluvat myös katastrofien ennaltaehkäisy ja kriisinjälkeiset toimet.
Ihmisyys tarkoittaa sitä, että ihmisten kärsimykseen pitää aina puuttua ja erityistä huomiota tulee kiinnittää haavoittuvimmassa asemassa oleviin.
Tasapuolisuus tarkoittaa sitä, että humanitaarinen apu ei saa suosia kumpaakaan aseellisen konfliktin tai riidan osapuolta.
Puolueettomuus tarkoittaa sitä, että humanitaarista apua pitää tarjota tarpeen mukaan ketään syrjimättä.
Riippumattomuus tarkoittaa sitä, että humanitaarisen avun on oltava riippumatonta poliittisista, taloudellisista, sotilaallisista tai muista tavoitteista.
Vuonna 2007 Euroopan komissio hyväksyi komission jäsen Louis Michelin aloitteesta "humanitaarista apua koskevan eurooppalaisen konsensuksen", joka on EU:n ensimmäinen poliittinen asiakirja humanitaarisesta avusta. Kansalaisjärjestöt osallistuivat aktiivisesti eurooppalaisen konsensuksen laadintaan, ja sitä voidaan pitää "erittäin kattavana ja kansalaisjärjestöjen yhteisen kannan mukaisena asiakirjana". Eurooppalaisessa konsensuksessa vahvistetaan ihmisyyden, puolueettomuuden ja riippumattomuuden humanitaariset periaatteet. Siinä myös todetaan, että "humanitaarinen apu ei ole kriisinhallintatyökalu".