cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Amorphis
Alkuajat, The Karelian Isthmus
Amorphiksen perustivat syksyllä 1990 kitaristi Esa Holopainen ja rumpali Jan Rechberger. Holopainen oli tutustunut death metaliin kasettitreidauksen kautta ja halusi ryhtyä itsekin soittamaan samanlaista musiikkia. Pian yhtye täydentyi laulaja Tomi Koivusaarella ja basisti Olli-Pekka Laineella. Koivusaari toimi aluksi vain laulajana ennen kuin ryhtyi myös kitaristiksi. Laulajan paikkaa tarjottiin Koivusaaren entisen yhtyeen Abhorrencen Jukka Kolehmaiselle, mutta hän kieltäytyi. Yhtye levytti vuonna 1991 demon nimeltä Disment of Soul, joka päätyi yhdysvaltalaiselle Relapse Records -metallilevy-yhtiölle. Relapse piti kuulemastaan, ja koska he olivat pitäneet myös Abhorrencesta, he vakuuttuivat nuorten muusikoiden lahjakkuudesta ja tarjosivat Amorphikselle pitkäaikaista levytyssopimusta. Siihen mennessä yhtiö oli julkaissut vain seitsemäntuumaisia singlejä, ja sellaisen Amorphiskin julkaisi ennen kuin heidän ensimmäinen kokopitkä albuminsa The Karelian Isthmus saatiin ulos vuonna 1992. Siihen mennessä yhtye oli jo kyllästynyt perinteiseen death metaliin, ja he toivat musiikkiinsa doom metal -vaikutteita ja folk-tyylisiä melodioita. Albumi oli tyyliltään raskas ja jopa hieman nuhruinen, sillä Amorphiksen myöhemmin löytämä kokeileva ote ja äänimaailma puuttuivat vielä tuolloin. Sanoituksiltaan albumi käsitteli pääosin kelttimytologian näkökulmasta katsottua sotahistoriaa. Kappaleessa ”The Pilgrimage” käsiteltiin myös death metalille tyypillistä okkultismiteemaa. Vuonna 1993 julkaistiin Privilege of Evil -minialbumi, joka oli tosin nauhoitettu jo vuonna 1991. vasen|thumb|Amorphis vuonna 1991. Vasemmalla Tomi Koivusaari, keskellä Jukka Kolehmainen (Abhorrence-yhtyeestä) ja oikealla Olli-Pekka Laine.
Tales from the Thousand Lakes
Yhtyeen toisella albumilla Tales from the Thousand Lakes musiikkityyli muuttui hieman doom metal -painotteisemmaksi, ja kappaleet perustuivat Kalevalaan. Melodiset elementit voimistuivat, kun Kasper Mårtenson aloitti kosketinsoittajana ja silloin Kyyriassa laulanut Ville Tuomi vieraili esittämässä albumille puhtaita lauluosuuksia. Yhtye sai innoituksen puhtaan laulun käyttöön Paradise Lostilta. Kitaristi Esa Holopainen ei kuitenkaan halunnut luopua örinälaulusta kokonaan melodisuuden lisääntymisestä huolimatta, koska ei halunnut pettää Amorphiksen faneja. Yhtye otti albumilla tietoisen riskin yhdistäessään puhdasta lauluja ja koskettimia.
Mustasukkaisuus (vuoden 1953 elokuva)
Juoni
pienoiskuva|oikea|Riitta ([[Regina Linnanheimo) ja Jyri (Eero Paganus) kosken lumoissa.]] Nuorehkot sisarukset Riitta ja Anja ovat hengenvaarassa. Heitä ollaan kuljettamassa puisella lossilla vuolaan virran yli, kun vaijeri katkeaa ja lossi ajautuu kohti koskea, kohti kuolemaa. Apuun tulee salskea metsänhoitaja Jyri, joka pelastaa sisarukset. Riitta ja Anja asuvat isoäitinsä kanssa suuressa sukutalossa. Perhe omistaa sahalaitoksen, jonka ohjaksiin isoäiti on tarttunut poikansa kuoleman jälkeen. Anja ihastuu Jyriin, mutta hääkellot soivatkin lopulta Jyrille ja Riitalle. Pettynyt Anja lähtee Helsinkiin opiskelemaan. Jyrin ja Riitan avio-onni kukoistaa, he saavat lapsen. Muutaman vuoden kuluttua lapsi kuolee tapaturmaisesti, koski vie hänet mukanaan. Jyri syyttää onnettomuudesta Riittaa. Hän lähtee omille teilleen ja Riitta jää yksin. Sattuu räjähdeonnettomuus, jossa Riitta sokeutuu. Anja palaa kotiin hoitamaan sisartaan. Myös Jyri palaa vaellukseltaan Riitan luo ja tekee sovinnon hänen kanssaan.
Jyri ja Anja viihtyvät mainiosti yhdessä, pientä flirttiä on ilmassa, mutta heidän lempensä ei roihahda liekkeihin. Sen sijaan Riitta kuvittelee, että Anja on päättänyt viedä Jyrin. Riitan mielenterveys alkaa horjua. Lääkärit onnistuvat palauttamaan Riitan näkökyvyn, mutta palattuaan kotiin leikkauksesta, hän päättää teeskennellä sokeaa. Hänen vainoharhaisuutensa syvenee. Hän yrittää surmata Anjan kolmasti, viimeisellä kerralla hän ampuu siskoaan. Jyri onnistuu vakuuttamaan Riitan siitä, että hänellä ei ole rakkaussuhdetta Anjan kanssa, mutta poliisiauton sireenien ujellus saa jo rauhoittuneen Riitan uudelleen paniikkiin. Taloudenhoitaja näki Riitan ampuvan Anjaa ja soitti virkavallan paikalle. Riitta kuitenkin luulee Jyrin kavaltaneen hänet ja hyppää koskeen. Kuolema tuo rauhan ja sovituksen mielenterveytensä menettäneelle Riitalle.
Amorphis
Tales from the Thousand Lakes
Albumin suosio yllätti jopa Amorphiksen jäsenet. Kansainvälisesti lähes 250 000 kappaleen myyntiin (vuoteen 2002 asti) yltänyttä Tales from the Thousand Lakesia pidetäänkin yleisesti suomalaisen raskaan metallin klassikkolevynä, ja suuri menestys teki Amorphiksesta aikanaan kansainvälisesti menestyneimmän suomalaisyhtyeen. Albumin tiimoilta Amorphis pääsi ensimmäistä kertaa soittamaan keikkoja ulkomailla: yhtye teki kiertueita muun muassa Paradise Lostin, Tiamatin ja Entombedin kanssa. Vuonna 1995 Amorphis julkaisi Black Winter Day -nimeä kantavan minialbumin, joka sisälsi Tales from the Thousand Lakesilta ylijääneitä kappaleita.
Elegy
Amorphiksen suosio kasvoi toisen levyn jälkeen, ja seuraavalla vuonna 1996 ilmestyneellä Elegyllä mukaan liittyi Koivusaaren rinnalle vakituiseksi laulajaksi Pasi Koskinen. Kosketinsoittaja Kasper Mårtenson jätti yhtyeen keskittyäkseen opiskeluihinsa, ja Kim Rantala valittiin hänen korvaajakseen. Rumpali Jan Rechbergerin tilalle tuli Stonesta tuttu Pekka Kasari. Elegyllä Amorphis karsi ensimmäisten albumien doom metal -vivahteet pois, ja tyyli alkoi hiljalleen muuttua kohti myöhempää, progressiivista Amorphista, vaikkakin death metal -elementit olivat yhä vahvasti esillä örinälaulun muodossa. Murrosta kuvaa hyvin se, että albumilla on kaksi versiota ”My Kantele” -kappaleesta, toinen särökitaroilla ja molempien laulajien laulamana ja toinen kevyempänä versiona Koskisen puhtaalla laululla. Elegyn sanoitukset perustuvat Kantelettaren runoihin. Elegy oli yksi ensimmäisistä suomalaisista progressiivisista metallilevyistä, ja sitä pidetäänkin suomalaisen progressiivisen metallin klassikkolevynä. Kesään 1997 mennessä albumia oli myyty jo yli 130 000 kappaletta. Myöhemmin vuonna 1997 Amorphis julkaisi My Kantele -minialbumin, jossa oli nimikappaleen lisäksi neljä aiemmin julkaisematonta kappaletta.
Mustasukkaisuus (vuoden 1953 elokuva)
Tuotanto
Mustasukkaisuuden kuvausaika oli kesä–syystalvi 1952. Ulkokuvauksia tehtiin Enossa Pamilonkoskella, sisäkuvaus Kulosaaren studiolla Helsingissä.
Amorphis
Tuonela
Vuonna 1999 Amorphis julkaisi neljännen täyspitkän albuminsa, Tuonelan, jolla tyyli muuttui radikaalisti ja kosketinsoittajaksi vaihtui Santeri Kallio, jolle oli tarjottu paikkaa yhtyeessä jo vuonna 1994. Mukana on vahvoja Kingston Wall -vaikutteita, Sakari Kukon soittamat saksofoni ja huilu sekä kitaristi Tomi Koivusaaren soittama sitar. Holopaisen näkemykset olivat muuttuneet, sillä albumilla örinälaulua kuultiin ainoastaan kappaleessa ”Greed” death metalin jäädessä muutenkin taka-alalle. Tuonelalla Amorphis luopui myös Kalevalaan ja Kantelettareen perustuneista sanoituksista, sillä yhtye oli kyllästynyt niihin. Vuonna 2000 basisti Olli-Pekka Laine erosi yhtyeestä, koska ei ollut tyytyväinen suuntaan, johon Amorphiksen musiikki oli menossa. Hänen tilalleen tuli Niclas Etelävuori.
Mustasukkaisuus (vuoden 1953 elokuva)
Tuotanto
Perimätiedon mukaan Mustasukkaisuuden alun hevosajelukohtaus on peräisin Uuno Eskolan kadonneesta mykkäelokuvasta Ei auta itku markkinoilla (1927). Lopputeksteissä on mainittu paitsi neljä keskeisintä näyttelijää (Linnanheimo, Paganus, Raine, Mörk), myös Riitan uskollista koiraa esittävä Wolf (Taiston koirakoulusta).
Amorphis
Am Universum ja Far from the Sun
Viides Amorphiksen albumi ilmestyi vuonna 2001. Se oli vieläkin kokeilevampi, jazzista vaikutteita ottanut Am Universum, jonka jälkeen rumpali Pekka Kasari jätti yhtyeen perhesyiden vuoksi ja Jan Rechberger palasi yhtyeeseen. Tätä seurannut, vuonna 2003 ilmestynyt, Far from the Sun jäi viimeiseksi Elegyltä asti mukana olleelle Pasi Koskiselle. Koskisen motivaation puute ja halu keskittyä omiin projekteihinsa johtivat yhteispäätökseen teiden erkanemisesta kesän 2004 festivaalikiertueen jälkeen. Amorphiksen jäsenet ovat myöhemmin kertoneet olevansa tyytymättömiä Far from the Suniin.
Am Universumin jälkeen yhtye vapautui Relapsen kanssa tehdystä viiden albumin sopimuksesta. Yhtye epäili sopimusta laittomaksi, mutta päätti kestää sen loppuun asti vaikka yhtyeelle ei tullut juurikaan tuloja menestyksestä huolimatta.
Mustasukkaisuus (vuoden 1953 elokuva)
Arviot
Mustasukkaisuus sai kehnon vastaanoton niin yleisöltä kuin elokuvakriitikoiltakin – aika oli ajanut Tulion kaltaisen primitivistin ohi. Useat sanomalehdet eivät huomioineet elokuvaa lainkaan. Uuden Auran kriitikko kirjoitti Tulion melodraamasta: "Hän on kerännyt siihen aineksia sekä omista että toisten vanhoista elokuvista ja keittänyt kokoon sopan, jossa on sekä tukkilaisromantiikkaa, intohimoja, hulluutta, siirappimaista lempeä että tragiikkaa. Siis kaikki ne ainekset, joilla hän on tähänkin asti onnistunut saamaan yleisöä." Jyväskylän Sanomissa kriitikko kylläkin kehui Linnanheimon tutkielmaa Riitan sielunelämästä: "Regina Linnanheimo luonnehtii sangen sattuvasti ja tehoavasti mustasukkaisuuteen sortuvan naisen kohtaloa." Annie Mörkin näyttelemistä pidettiin yleisesti onnistuneena.
Amorphis
Eclipse ja Silent Waters
thumb|Amorphis [[Rautaa rajan taa -elokuvan kuvauksissa Tukholmassa.]] Vuonna 2006 julkaistiin yhtyeen seitsemäs täyspitkä albumi Eclipse, joka on ensimmäinen albumi yhdessä uuden laulajan Tomi Joutsenen kanssa. Albumi aloitti uuden aikakauden yhtyeelle. Samalla Amorphis palasi takaisin Kalevala-aiheisiin sanoituksiin – Eclipsen sanoitukset perustuvat Paavo Haavikon Kullervon tarinaan. Albumin musiikissa on kuultavissa piirteitä lähes kaikilta Amorphiksen aiemmilta tuotoksilta: mukana on örinävokaaleilla laulettua metallia, mutta myös kokeilevaa ja progressiivista soitinten äänimaailmaa.
Vuonna 2007 julkaistiin Silent Waters -albumi, joka on tyyliltään samanlainen kuin Eclipse. Albumi perustui Pekka Kainulaisen runoihin Lemminkäisestä.
Mustasukkaisuus (vuoden 1953 elokuva)
Arviot
Arto Pajukallio luonnehtii elokuvaa vuonna 2010: "Tulion kolmiodraamaa räikeimmillään, hulluimmillaan".
Amorphis
Skyforger
Amorphiksen yhdeksäs studioalbumi Skyforger julkaistiin toukokuussa 2009, ja se on tyyliltään samankaltainen kuin kaksi edellistä albumia. Näillä albumeilla Amorphiksella on ensimmäistä kertaa historiansa aikana ollut täysin sama kokoonpano useammalla kuin yhdellä albumilla peräkkäin. Skyforger myös palkittiin vuoden metallialbumina Emma-gaalassa vuonna 2010. Skyforger kertoo Ilmarisen tarinan.
Mustasukkaisuus (vuoden 1953 elokuva)
Huomioita
Ensimmäiseen kahdeksaan minuuttiin elokuvassa ei ole dialogia. Alussa näytetään pätkiä Tulion aiemmista tuotannoista. Vaikka elokuvaa on pidetty toisintona Levottomasta verestä, taiteentutkija Martti-Tapio Kuuskoski pitää sitä mieluummin Levottoman veren jatkona. Riitan tarina Mustasukkaisuudessa alkaa siitä, mihin Sylvin tarina Levottomassa veressä päättyy. Mustasukkaisuudessa on runsaasti temaattista materiaalia ohjaajansa edellisistä elokuvista, kuten Hornankosken silta, Levottoman veren juonikuvio ja musiikkikappaleita aiemmista Tulio-tuotannoista. Kuuskoski määrittelee Mustasukkaisuuden kollaasiksi Tulion kaikista edellisistä elokuvista.
Valmistumisajankohtaan nähden Mustasukkaisuudessa on uutta se, että ohjaaja antaa kuvallisen muodon naisen libidinaaliselle seksuaalienergialle. Se on "täysin pidäkkeetön elokuva halusta", Tulio ei ainoastaan kuvaa halua, vaan menee halun sisään. Mustasukkaisuus ei ole enää puhdasta melodraamaa, vaan ylittää sen rajat.
Amorphis
Skyforger
Amorphis julkaisi heinäkuussa 2010 Forging the Land of Thousand Lakes -DVD:n 20-vuotisjuhlavuotensa kunniaksi. DVD sisältää kaksi live-esiintymistä ja Tales from the 20 Years -dokumentin. Syyskuussa 2010 Amorphis julkaisi myös Magic & Mayhem – Tales from the Early Years -kokoelma-albumin, joka sisältää uudelleennauhoitettuja versioita yhtyeen kolmen ensimmäisen albumin kappaleista. Kokoelman myötä Amorphis teki Suomessa kiertueen, jolla se soitti vain kyseisten albumien kappaleita. Esiintymisissä oli mukana myös Amorphiksen entisiä jäseniä.
Amorphis 2010-luvulla
Amorphis julkaisi toukokuussa 2011 albumin The Beginning of Times, joka kävi Suomen virallisella listalla sijalla yksi. Albumin kappaleissa pääroolissa on Väinämöinen. Sanoitukset on tehnyt Pekka Kainulainen.
Vuoden 2013 huhtikuussa julkaistiin Circle, joka sekin ylsi virallisen listan ykkössijalle. Circle on Amorphiksen ensimmäinen levy sitten Far from the Sunin joka ei perustu Kalevalaan. Levyn sanoitukset ovat edelleen Pekka Kainulaisen käsialaa. Levy voitti Metal Hammer -lehden vuoden parhaan albumin palkinnon.
Syyskuussa 2015 ilmestyi levy Under the Red Cloud, joka nousi toiseksi virallisella listalla. Yhtye julkaisi myös live-albumin An Evening with Friends at Huvila, joka on taltioitu Helsingin juhlaviikoilla.
Huhtikuussa 2017 Niclas Etelävuori ilmoitti jättävänsä yhtyeen, syynä erimielisyydet managerin kanssa. Etelävuori kertoi että hän on valmis palaamaan takaisin, jos tilanne muuttuu. Amorphiksen jo sovitut keikat otti hoitaakseen yhtyeen alkuperäinen basisti Olli-Pekka Laine. Kitaristi Tomi Koivusaari otti asiaan kantaa Soundi-lehdessä ja totesi, että bändin jäsenten ja Etelävuoren välit ovat kunnossa. Muu yhtye ei nähnyt manageri Jouni Markkasen työskentelyssä moitteen sijaa. Koivusaaren mukaan kyse on Etelävuoren ja Markkasen henkilökemioista. Koivusaari katsoi että Etelävuoren ratkaisu on hänen oma päätöksensä, sillä bändiä koskevissa asioissa toimii demokratia: ”Asiat pyritään ratkaisemaan keskustelemalla ja tarvittaessa enemmistön mielipiteellä, ei my way or the highway -taktiikalla."
Toukokuussa 2018 julkaistiin yhtyeen 13. albumi Queen of Time. Levyllä soittaa edelleen yhtyeen basistina jatkava Olli-Pekka Laine. Levyn tuottajana on Under the Red Cloudinkin tuottanut Jens Bogren, jonka käsialaa on levyllä kuultavat orkestraatiot. Syksyllä 2018 yhtye kiersi Yhdysvalloissa yhdessä Dark Tranquillityn, Moonspellin ja Ominium Gatherumin kanssa. Yhdysvaltain kiertueen jälkeen Amorphis kiersi kotimaassa 11 paikkakunnalla. Suomen kiertue toteutettiin yhdessä useamman yhtyeen kanssa ja mukana kiersivät muun muassa Children of Bodom, Stratovarius, Lost Society sekä Turmion Kätilöt.
Albumi Halo julkaistiin helmikuussa 2022. Halo on yhtyeen neljästoista albumi ja päättää trilogian, joka sisältää albumit Under the Red Cloud (2015) ja Queen of Time (2018). Albumi voitti parhaan metallialbumin palkinnon Emma-gaalassa sekä Amorphis musiikin vientiin liittyvän erikoispalkinnon.
Jäsenet
{| style="width: 100%;"
Peregrinos
Peregrinos (kreik.) tai Peregrinus (lat.) on antiikinaikainen nimi, joka voi viitata seuraaviin henkilöihin:
Peregrinus (lat. muukalainen) oli Rooman valtakunnassa vapaana asuva henkilö, jolla alun perin ei ollut kansalaisoikeuksia. Peregrinusten oikeusasioita hoiti erityinen preettori, praetor peregrinus. Peregrinuksille myönnettiin kansalaisoikeudet Caracallan hallitessa vuonna 212 jaa.
Monika
Monika, eri kielissä myös Monica ja Moonika, on naisen etunimi. Nimen varsinaista merkitystä ei tiedetä, mutta se on todennäköisesti pohjoisafrikkalaista tai foinikialaista alkuperää. Kristityissä maissa nimen on tehnyt suosituksi Augustinuksen äiti Pyhä Monica, joka sai poikansa kääntymään kristinuskoon.
Suomessa nimi Monika on vuoden 2019 loppuun mennessä annettu noin 2 930, Moonika 239 ja Monica 3 817 henkilölle. Nimeä ei missään muodossa ole suomenkielisessä kalenterissa, mutta suomenruotsalaisen kalenterin mukaan Monikan nimipäivä on 15. kesäkuuta.
Yo-kai Watch: The Movie
Yo-kai Watch: The Movie on japanilainen animaatioelokuva, joka perustuu Yo-kai Watch -videopelisarjaan. Elokuva julkaistiin Japanissa 20. joulukuuta 2014.
Juoni
Eräänä iltana ilkeä Yo-kai Kin ja Gin varastavat Yo-kai watchin Nate Adamsilta auttaakseen mestari Dame Dedtimea estämään ihmisten ja Yo-kain ystävystymisen. Sitten hän kohtaa Meganyanin, joka kertoo hänelle Yo-kain olevan aito. Hän rientää joukkoineen Naten isoäidin luo, ja kohtaa haamun, jota lähtee turhaan jahtaamaan. Meganyan palaa ja pyytää vetämään korkin kehostaan – korkin joka pidättelee hänen energiaansa. Nate päättää pyytää Jibanyania ja Whisperiä vetämään korkin, mutta turhaan. Nate vetää sen itse, minkä seurauksena hän ja joukkio jäävät pinkin sumun alle. Hän saa apua Yo-kai Hovernyanilta ja käyttää aikakiveä viedäkseen Naten, Whisperin ja Jibanyanin 60 vuotta ajassa taaksepäin aikaan, jolloin Naten isoisä keksi Yo-kai Watchin. Dame Dedtime saa kuulla siitä ja kokeilee suunnitelmaansa työntää ihmismaailma kauemmas Yo-kai-maailmasta. Yhdessä poikakaksikko taistelee Dame Dedtimea ja hänen kätyreitään vastaan pelastaakseen maailman pahalta suunnitelmalta.
Levitys
Japanissa elokuvaa markkinoi Tōhō, Yhdysvalloissa Fathom Events ja Eleven Arts, Ranskassa Wild Bunch Distribution, Iso-Britannia, Saksa, Alankomaat ja Skandinavian Universal Pictures, Turkissa Buena Vista International, Espanjassa Selecta Vision ja Italiassa 01 Distribution.
Kiviniityn yhteiskoulu
thumb|250px|Kiviniityn koulu. Kiviniityn yläaste on Kokkolan Kiviniityssä sijaitseva yläaste. Koulussa on 530 oppilasta ja noin 50 opettajaa. Kouluun tulevat uudet oppilaat siirtyvät Koivuhaan, Mäntykankaan, Hollihaan ja Ykspihlajan kouluista. Kaksikerroksinen koulu sijaitsee osittain Tehtaankadulla, Mariankadulla ja Kuusitiellä, ja sen varsinainen osoite on Kuusitie 3. Koulun vieressä sijaitsee Kiviniityn päiväkoti joka ei enään ole käytössä.
Lviv
Lviv (,, , , , , Lemberg tai לעמבעריק, Lemberik, suomeksi myös Lwów ) on kaupunki läntisen Ukrainan kulttuurinen, poliittinen, taloudellinen ja uskonnollinen keskus. Se on myös Lvivin alueen hallintokeskus. Ukrainan tilastokeskuksen arvio kaupungin väkiluvuksi on 717 273 (2022 alku).
thumb|Lvivin kantakaupunkia. Lvivissä on kone-, auto- ja tekstiiliteollisuutta. Se on tärkeä rautatien ja valtateiden risteyspaikkakunta.
Historia
Kaupunki kuului Puolaan vuosina 1340–1772 ja uudelleen Puolan itsenäistyttyä vuosina 1919–1939 (muodollisesti vuoteen 1945). Vuosina 1772–1919 se kuului Itävalta-Unkarin keisarikuntaan nimellä Lemberg. Lvivissä julistettiin vuonna 1918 Itävalta-Unkarista itsenäinen Länsi-Ukrainan kansantasavalta, joka joutui Puolan–Neuvosto-Venäjän sodassa 1919 puolalaisten miehittämäksi. Pitääkseen kiinni ukrainalaisuudestaan Länsi-Ukraina sulautui Ukrainan kansantasavaltaan, mutta sodan jatkuessa 1920 alue joutui bolševistisen Venäjän haltuun puna-armeijan edetessä Puolaan Varsovan edustalle saakka. Lopulta puolalaiset voittivat bolševikit ja estivät kommunismin laajentumisen, ja bolševikit karkotettiin takaisin itään. Riian rauhassa Venäjän ja Puolan kesken 1921 sovittiin, että Lviv ympäristöineen tuli kuulumaan Puolaan.
Vuoden 1931 väestönlaskennan mukaan kaupungin 312 231 asukkaasta oli roomalaiskatolilaisia (eli käytännössä puolalaisia) 50,44 %, juutalaisia 31,9 % ja kreikkalaiskatolilaisia (uniaatteja eli käytännössä ukrainalaisia) 15,9 %. Lviv oli maailmansotien välisenä aikana tärkeä puolalaisen ja juutalaisen kulttuurin keskus. Kielellisesti tiedot olivat seuraavat (1931): 63,5 % väestöstä puhui puolaa, 24,1 % jiddišiä, 7,9 % ukrainaa, 2,4 % ruteenia, 2,1 % muuta (pääasiassa saksaa ja armeniaa). Ennen toista maailmansotaa venäjää ei kaupungissa juuri kuullut puhuttavan: sitä puhui noin 0,1 % kaupungin väestöstä. Venäjänkielisen väestön osuus alkoi kasvaa, kun Lviv liitettiin Neuvostoliittoon, jolloin kaupunkiin tuli venäläisiä siirtolaisia kauempaa Neuvostoliitosta.
Natsi-Saksan Puolaan 1939 tekemän hyökkäyksen jälkeen Neuvostoliitto hyökkäsi Itä-Puolaan, ja Lviv joutui neuvostomiehityksen alle. Tuhansia kaupunkilaisia – lähinnä puolalaista ja juutalaista sivistyneistöä – surmattiin ja pakkosiirrettiin Neuvostoliiton itäosiin.
Natsi-Saksan hyökättyä Neuvostoliittoon ja sen miehittämille alueille 1941 Lviv kuului saksalaisten miehityshallintoa edustaneen Puolan kenraalikuvernementin Galitsian piiriin. Natsit murhasivat miehitysaikanaan Lvivin lähes koko juutalaisväestön, arviolta 70 000–85 000 henkilöä. Saksan miehityksen aikana kuoli myös tuhansia Lvivin puolalaisia asukkaita. Vuonna 1941 saksalaiset tappoivat Lvivin puolalaisia ​​intellektuelleja ja tiedemiehiä.
Neuvostojoukot valtasivat Lvivin jälleen vuonna 1944. Muodollisesti Puola joutui 1945 luovuttamaan Itä-Galitsian alueen yhteydessä Lvivin Neuvostoliitolle ja edelleen osaksi Ukrainan neuvostotasavaltaa. Kaupunkiin jääneet puolalaiset (noin 150 000–180 000 ihmistä) pakkosiirrettiin nyky-Puolan alueelle.
Väestö
Ukrainan tilastokeskuksen väestöarvion mukaan Lvivissä asui vuoden 2022 alussa 717 273 ihmistä. Vuoden 2001 väestönlaskennan mukaan kaupungissa asui 732 818 ihmistä (kaupunkipiirissä 758 526). Etnisesti väestö jakautui seuraavasti: ukrainalaiset 88,1 prosenttia, venäläiset 8,9 %, puolalaiset 0,9 %, valkovenäläiset 0,4 %, juutalaiset 0,3 % ja armenialaiset 0,1 %. Neuvostoliiton hajoamista edeltävään väestönlaskentaan (1989) verrattuna ukrainalaisten väestöosuus oli noussut yhdeksän ja venäläisten pienentynyt yli seitsemän prosenttia.
Hallinto
Heinäkuusta 2020 lähtien Lviv on ollut osa Lvivin piiriä (1 141 119 as., 1.1.2022). Lviv on tämän piirin hallintokeskus. Sitä ennen Lviv muodosti aluehallinnon toisella tasolla kaupunkipiirin, joka oli Lvivin alueen hallinnossa. Vuoden 2020 aluehallinnollisessa uudistuksessa kaupunkipiiri purettiin.
Koulutus ja kulttuuri
Lvivin yliopisto on maan vanhin yliopisto. Se on perustettu vuonna 1661, ja sen lisäksi Lvivissä on toistakymmentä muuta yliopistoa tai korkeakoulua, muun muassa Lvivin polytekninen yliopisto, lääke­tieteellinen yli­opisto ja Ukrainan katolinen yliopisto.
Lvivin vanha keskusta on Unescon maailmanperintökohde. Lvivin taidemuseon kokoelmat ovat kattavat, museota pidettiin Neuvostoliiton kolmanneksi parhaana eurooppalaisen taiteen kokoelmana Pietarin Eremitaašin ja Moskovan Puškinin taidemuseon jälkeen.
Do Bigha Zamin
Do Bigha Zamin (suom. ”Kaksi eekkeriä maata”) on intialainen elokuva vuodelta 1953. Se sai kansainvälisen palkinnon (Prix Internationale) Cannesin elokuvajuhlilla. Elokuva edustaa hindinkielistä neorealismia, ja se kertoo köyhästä maanviljelijästä joka joutuu ahdinkoon velkojensa vuoksi.
Salvation (Alphavillen albumi)
Salvation on Alphaville-yhtyeen viides albumi, joka julkaistiin 1. syyskuuta 1997.
Mark Williams (näyttelijä)
Mark Williams (s. 22. elokuuta 1959 Worcestershire, Englanti, Iso-Britannia) on englantilainen näyttelijä. Hänet tunnetaan esimerkiksi Arthur Weasleyn roolista Harry Potter -elokuvissa, Jesperin roolista vuoden 1996 elokuvassa 101 dalmatialaista sekä Isä Brownin roolista G. K. Chestertonin romaaneihin perustuvassa Isä Brown ja hänen laumansa -rikossarjassa.
Näiden lisäksi Williams on näytellyt myös muun muassa televisiosarjoissa Ruuvit löysällä (1994–2000) ja draamasarjassa Tohtori Intiasta (2010). Vuosina 2014–2015 hän juonsi BBC One-kanavan peliohjelmaa The link.
Peregrinos Proteus
Peregrinos Proteus (n. 95–165 jaa.) oli antiikin kreikkalainen kyyniseen koulukuntaan kuulunut filosofi. Hän oli kotoisin Parionista, Myysiasta. Hänet tunnetaan ennen kaikkea siitä, että hän piti oman hautajaispuheensa ja teki polttoitsemurhan Olympian kisoissa vuonna 165.
Nimen ”Proteus” Peregrinos oli ottanut kreikkalaisen mytologian Proteukselta, joka kykeni muuttamaan muotoaan.
Turkey in the Straw
Turkey in the Straw on yhdysvaltalainen kansanlaulu. Sävelmä oli suosittu 1830-luvulla ja on edelleen pidetty. Helsingin poliisisoittokunnan tekemää instrumentaaliversiota kappaleesta käytetään monessa koulussa vanhojentansseissa tanssittavan Virginia Reel -tanssin taustamusiikkina.
Peregrinos Proteus
Elämä
Peregrinoksen elämästä on säilynyt vain yksi yksityiskohtainen kuvaus Lukianoksen satiirissa Peregrinoksen polttoitsemurha. Vaikka Lukianos suhtautui vihamielisesti Peregrinokseen ja kyynikoihin yleensäkin ja kuvaukseen tulee siksi suhtautua varauksella, teoksesta voidaan kuitenkin hahmottaa Peregrinoksen elämän pääpiirteet. Lisäksi Peregrinoksen oppilas Aulus Gellius tarjoaa Peregrinoksesta joitakin tietoja, jotka antavat tästä erilaisen kuvan.
Turkey in the Straw
”Turkey in the Straw’n” alkuperä on todennäköisesti ”Old Zip Coon” -nimisessä sävelmässä, jonka varhaisin partituuri on vuodelta 1834. Sanotaan, että ”Turkey in the Straw” on lainattu siitä. Useiden varhaisten partituurien mukaan George Washington Dixon esitti ”Zip Coonin” ensimmäisen kerran, mutta kilpaileva minstrel show -esiintyjä Bob Farrell väitti myös esittäneensä sen ensimmäisenä.
Peregrinos Proteus
Elämä
Peregrinos syntyi Parionissa noin vuonna 95 jaa. Hänen epäiltiin nuorena surmanneen isänsä, ja hän joutui siksi lähtemään kotikaupungistaan. Hän päätyi Palestiinaan. Siellä hän oli läheisessä yhteydessä kristillisen yhteisön kanssa, ja hän nousi siinä jonkinlaiseksi auktoriteetiksi. Roomalaiset vangitsivat Peregrinoksen, ja kristityt auttoivat häntä paljon hänen ollessaan vankilassa. Hän odotti ehkä saavansa kuolemantuomion, mutta Syyrian maaherra vapautti hänet.
Turkey in the Straw
Joidenkin lähteiden mukaan ”Turkey in the Straw” on peräisin 1800-luvun alusta, mutta väitteen tueksi ei ole esitetty todisteita.
Peregrinos Proteus
Elämä
Peregrinos vaikuttaa sitten ryhtyneen kyynikoksi. Hän palasi kotikaupunkiinsa kyynikon asussa ja luopui perinnöstään, jonka hän antoi kaupungin asukkaille. Siksi kukaan ei syyttänyt häntä isänmurhasta, vaikka tapaus muistettiin edelleen. Peregrinos jatkoi kiertelyä ja oli edelleen läheisissä yhteyksissä kristittyihin. Lopulta hän kuitenkin loukkasi heitä jollakin tavalla ja hänet erotettiin yhteisöstä. Peregrinos muutti Egyptiin ja opiskeli tunnetun kyynikon Agathobuloksen ”askeesikurssilla”. Hän siirtyi sitten Roomaan ja alkoi pilkata roomalaisia vallanpitäjiä, myös keisari Antoninus Piusta. Hän sai paljon seuraajia, ja on mahdollista, että Theageneestä tuli tässä vaiheessa hänen merkittävin oppilaansa. Vaikka Peregrinosta siedettiin alussa, lopulta kaupunginprefekti kuitenkin karkotti hänet.
Turkey in the Straw
Kendall Whaling -museon mukaan sävelmän sanat on kirjoittanut minstrel show -esiintyjä Dan Bryant (Daniel Webster O’Brien) vuonna 1861. ”Turkey in the Straw” oli yleinen minstrel show -esityksissä.
Peregrinos Proteus
Elämä
Peregrinos siirtyi Kreikan Eliiseen ja jatkoi saarnaamista roomalaisia vastaan. Vuoden 153 tai 157 Olympian kisoissa Peregrinos loukkasi varakasta hyväntekijää Herodes Atticusta, jolloin hurjistunut joukko hyökkäsi hänen kimppuunsa ja hän joutui pakenemaan Zeuksen temppeliin. Ateenassa Peregrinos omistautui filosofian opiskelulle ja sai paljon oppilaita, joukossa Aulus Gellius. Gelliuksen kuvauksen mukaan Peregrinos oli arvokas ja lujaluonteinen mies, ja hän kertoo käyneensä usein tämän majassa Ateenan ulkopuolella kuuntelemassa tämän jaloja opetuksia.
Vuoden 161 Olympian kisoissa Peregrinos ilmoitti, että hän polttaisi itsensä julkisesti seuraavissa kisoissa. Hän toteutti lupauksensa: hän oli kaivanut kuopan 20 stadionin eli noin 3,7 kilometrin päähän Olympiasta itään, ja vuoden 165 kisojen viimeisenä yönä hän hyppäsi kuoppaan sytyttämäänsä hautajaisrovioon. Lukianos oli paikalla todistamassa tapausta, sillä hän oli kuullut Theageneen ylistävän opettajansa aikomuksia etukäteen. Paikalla oli myös paljon muita silminnäkijöitä.
Peregrinoksen elämästä ja hänen tavoitteistaan on vaikea muodostaa kokonaiskuvaa, sillä Lukianos esittää hänet negatiivisessa valossa osin henkilökohtaisista syistä. Lukianoksen mukaan Peregrinos surmasi isänsä kuristamalla, liittyi kristittyjen seuraan hyötyäkseen heistä taloudellisesti, hankkiutui vangituksi, jotta saisi mainetta, antoi perintönsä pois, jotta hänen kotikaupunkinsa asukkaat suhtautuisivat häneen jälleen suopeasti, opiskeli Agathobuloksen oppilaana tullakseen entistä rivommaksi, pilkkasi roomalaisia pelkästä kunnianhimosta ja surmasi itsensä tullakseen kuuluisaksi.
Lukianos kertoo, että erilaiset legendat Peregrinoksesta alkoivat levitä nopeasti ja että hän oli itse laittamassa osaa niistä liikkeelle. Peregrinoksen kotikaupunkiin pystytettiin hänen patsaansa. Sillä kerrottiin olevan oraakkelinkykyjä.
Rosemary West
Rosemary Pauline ”Rose” West (o.s. Letts; s. 29. marraskuuta 1953 Barnstaple, Englanti) on englantilainen sarjamurhaaja, joka tuomittiin elinkautiseen vuonna 1995 kymmenen nuoren naisen kidutuksesta ja murhasta. West suorittaa rangaistustaan HMP Low Newtonin vankilassa Englannissa. Rosemary Westin aviomies ja murhaajapari Fred West teki itsemurhan vankilassa odottaessaan oikeudenkäyntiä. Suurin osa murhista tapahtui parin kotona Gloucesterissa.
Fred Westin tiedetään murhanneen yhteensä 12 ihmistä. Kahteen ensimmäiseen tekoon Rosemary ei ollut osallinen, sillä tuohon aikaan hän ja Fred eivät vielä olleet tekemisissä keskenään.
Nuoruus ja avioliitto Fred Westin kanssa
Rosemary Letts syntyi Barnstaplessa Devonissa seitsenlapsiseen vähävaraiseen perheeseen. Hänen äitinsä Daisy Gwendoline Letts kävi läpi vaikean raskauden. Hän kärsi vakavasta masennuksesta ja sai sähköhoitoa raskauden aikana. Shokkiterapian on väitetty aiheuttaneen syntymättömälle sikiölle raskaudenaikaisia vammoja. Rosemarysta kasvoi ailahtelevainen ja seksuaalisesti hyvin varhaiskypsä teini, joka pärjäsi huonosti koulussa.
Rosemaryn vanhemmat erosivat hänen ollessaan teini-ikäinen. Rosemaryn kontrolloiva ja väkivaltainen, paranoidista skitsofreniaa sairastava isä William (Bill) Andrew Letts oli käyttänyt Rosea seksuaalisesti hyväkseen 10-vuotiaasta lähtien, kuten myös hänen vanhinta sisartaan Patriciaa. 13-vuotiaana Rose oli myös käyttänyt seksuaalisesti hyväkseen kahta alle 10-vuotiasta veljeään. On myös mahdollista että Rosemaryn isoisä käytti tyttöä seksuaalisesti hyväkseen.
15-vuotiaana Rosemary alkoi tapailla tulevaa aviomiestään Fred Westiä. Rosemaryn isä oli suhdetta vastaan ja uhkasi tehdä ilmoituksen sosiaaliviranomaisille. Vuonna 1970 Rosemary huomasi odottavansa Fredille lasta, joka sai nimekseen Heather Ann. Fred Westillä oli jo ennestään yksi lapsi Anna Marie entisen vaimonsa, Rena Costellon kanssa, ja tytärpuoli Charmaine, Costellon ja pakistanilaisen miehen suhteesta.
Rosemary toimi usein prostituoituna parin yhteisessä asunnossa Fred Westin katsellessa vierestä. Yksi vakioasiakkaista oli Rosemaryn oma isä, joka oli aikaisemmin käyttänyt Rosemarya seksuaalisesti hyväkseen. Rosemary oli usein raskaana ja lapsia oli kahdeksan: Heather Ann (lokakuussa 1970), Mae (kesäkuussa 1972), Stephen Andrew (elokuussa 1973), Tara (joulukuussa 1977), Louise (marraskuussa 1978), Barry (kesäkuussa 1980), Rosemary junior (huhtikuussa 1982) ja Lucyanna (heinäkuussa 1983). Viisi lapsista oli Fred Westin, mutta Tara, Rosemary junior ja Lucyanna olivat länsi-intialaisten asiakkaiden siittämiä. On myös mahdollista että Heather Ann oli joko Rosemaryn isän Billin tai Rosemaryn nuoremman veljen Grahamin siittämä.
On raportoitu, että vielä neljännen lapsen syntymän jälkeen Rosemaryn oma isä Bill kävi tämän asiakkaana, ja raiskasi myös Fredin tytärtä, lapsenlastaan Anna Marieta. Fred ja Rose olivat raiskanneet Anna Marien jo 8-vuotiaana ja parittivat häntä 13-vuotiaasta lähtien myös asiakkaille, Rosemaryn valvoessa vieressä. Lisäksi Fredin veli John West raiskasi veljentytärtään Anna Marieta säännöllisesti, Fredin ja Rosen tyttären Maen John West oli raiskannut 5-vuotiaana Rosemaryn katsellessa vieressä. Anna Marie tuli raskaaksi isälleen 15-vuotiaana, kohdunulkoinen raskaus keskeytettiin.
Muut mahdolliset uhrit
Rikokset, joihin Rosemary West syyllistyi, tapahtuivat pääasiassa huhtikuun 1973 ja elokuun 1978 välisenä aikana. Kun Fred suoritti vankeusrangaistusta näpistyksestä, 17-vuotias Rosemary murhasi Charmainen, Fredin 8-vuotiaan tytärpuolen liitosta Rena Costellon kanssa. Tämä tapahtui kesäkuussa 1971. Fred hautasi ruumiin heidän edellisen kotinsa terassin alle. Yksi Cromwell Streetin asunnosta löytyneistä ruumiista oli Rosemaryn ja Fredin yhteisen tyttären, 16-vuotiaan Heatherin. Westit murhasivat hänet kesäkuussa 1987: ennen surmaamistaan häntä kidutettiin, käytettiin seksuaalisesti hyväksi ja raiskattiin.
Tuttavilleen ja ystävilleen Westit kertoivat peitetarinan, jonka mukaan Heather oli lähtenyt töihin lomakylään. Muille lapsilleen he kuitenkin vitsailivat, että jos nämä eivät ole kunnolla, heidät pannaan terassin alle kuten Heather.
Elokuussa 1992 Fred West pidätettiin hänen raiskattuaan 13-vuotiaan tyttärensä Louisen kolmesti. Rosemary puolestaan pidätettiin lapseen kohdistuneesta väkivallasta epäiltynä. Syytteet kuitenkin hylättiin, kun tytär kieltäytyi todistamasta vanhempiaan vastaan oikeudessa. Kun kaikki Westien lapset määrättiin sijaiskoteihin, heräsivät epäilyt Heather Westin (kadoksissa vuodesta 1987) kohtalosta. Westien tapausta alettiin tutkia perinpohjaisesti.
Tuomitseminen
Vaikka Rosemary West ei tunnustanut, todisteet häntä vastaan puhuivat puolestaan. Hän joutui oikeuteen lokakuussa 1995, yhdeksän kuukautta Fred Westin itsemurhan jälkeen. Fred onnistui hirttäytymään lakanaan sellissään Winson Greenin vankilassa, vaikka oli jatkuvan tarkkailun alaisena juuri itsemurhamahdollisuuden vuoksi.
Valamiehistö oli yksimielinen Rosemaryn syyllisyydestä. Hänet tuomittiin kymmenestä murhasta 22. marraskuuta 1995. Tuomari Charles Mantell tuomitsi Rosemary Westin elinkautiseen eli 25 vuoden rangaistukseen todeten: ”Jos minun mielipiteeni ratkaisisi, sinua ei koskaan vapautettaisi.”
Westien asunto osoitteessa Cromwell Street 25 purettiin vuonna 1996, ja talon paikalla on nykyisin jalkakäytävä.
Vuonna 1997 sisäministeri Jack Straw päätti, että Rosemary Westin täytyy viettää loppuelämänsä vankilassa. Näin Westistä tuli sarjamurhaaja Myra Hindleyn jälkeen toinen nainen Iso-Britannian rikoshistoriassa, joka on tuomittu elinkautiseen ilman ehdonalaisen mahdollisuutta.
Vuonna 2001 Rosemary West ilmoitti, ettei aio valittaa tuomiostaan. Tästä huolimatta hän kiistää syyllisyytensä edelleen.
Amelia Adamo
thumb|upright|Amelia Adamo Amelia Adamo (24. helmikuuta 1947 Rooma, Italia) on ruotsalainen toimittaja ja M-magasin-lehden päätoimittaja.
Adamo valmistui 1974 filosofian maisteriksi, aloitti 1975 toimittajana Svensk Damtidningissa, siirtyi sieltä Husmoderniin, sitten VeckoRevyn-lehteen ja vuosiksi 1984–1991 Aftonbladetiin. Hän palasi muutamaksi vuodeksi VeckoRevyniin, sen jälkeen työskenteli kustannuspäällikkönä Ungförlagetissa. Hänen tunnetaan urastaan Bonnierin omistamassa lehdessä Amelia, jota hän oli käynnistämässä. Hän perusti Bonnierilla myös Taran (2000) ja M-magasinin (2006).
Adamo on saanut useita palkintoja, muun muassa Bonnierin Suuren journalistipalkinnon 1986 ja 2003.
Bovanenkovo
Bovanenkovo tai Bovanenkovski  on kehittyvän maakaasun tuotannon synnyttämä taajama (посёлок) Jamalin Nenetsian autonomisen piirikunnan pohjoisosissa Luoteis-Siperiassa. Taajama sijaitsee Jamalin kunnallispiirin keskiosissa Jamalin niemimaalla.
Bovanenkovo sijaitsee linnuntietä noin 435 kilometriä Jamalin Nenetsian pääkaupunki Salehardista pohjoiseen ja on vain 45 kilometriä Karanmeren rannikolta.
Gaspromin kaasuntuotantotaajama
Kaasuntuotantotaajaman tärkein yritys ja rakentaja on valtiollinen Gazprom, jonka Jamalin megaprojektiin nimellä kulkevaan suurhankkeeseen Bovanenkovon seudun kaasu- ja öljykenttien hyödyntäminen sisältyy.
Bovanenkovon kaasukentän operatiivinen tuotanto on tarkoitus käynnistää kesäkuussa 2012. Samalla on tarkoitus avata uusi 1100 kilometrin maakaasun siirtoputkisto Bovanenkovo– Uhta.
Abraham Engblom
Abraham Engblom (12. maaliskuuta 1804 Turku – 6. elokuuta 1865 Velkua) oli suomalainen kappalainen ja uskonnollisen kirjallisuuden suomentaja.
Engblomin isä oli turkulainen tullijahdin päällysmies Karl Engblom ja äiti luultavasti Maria Kristina Åström. Hän kävi Turun katedraalikoulua ja pääsi ylioppilaaksi 1822. Engblom vihittiin papiksi 1826. Hän toimi pappina Uskelassa, Tottijärvellä, Aurassa, Huittisissa, Tarvasjoella, Kullaalla ja Velkuassa. Engblomista tuli Iniön kappalainen 1835.
Engblom oli naimisissa vuodesta 1827 Maria Gustava Lindvallin kanssa.
Itäminen
Itäminen eli germinaatio tarkoittaa itiön tai kasvin siemenen alkion alkukehitystä. Itiöstä kehittyy alkeisvarsikko tai sienirihmasto, alkiosta sirkkataimi.
Sipulien tai mukuloiden alkukehitys tapahtuu joskus uuden kasvukauden alussa.
Identiteetti ja muutos
Identiteetin ja muutoksen ongelma on eräs metafysiikan ongelmista. Kysymys kuuluu, missä määrin tai miten olion tai muun entiteetin identiteetti säilyy sen muuttuessa?
Muutos
Kun olio muuttuu, se muuttuu aina jollain tietyllä tavalla. Lapsi kasvaa, jolloin sen koko ja kehitysaste muuttuvat; käärme luo nahkansa, jolloin sen ulkokuori muuttuu. Muutos voidaan määritellä seuraavasti:
Olion muutos vaikuttaa siis olevan sen ominaisuuksien muuttumista. Jos banaani muuttuu ruskeaksi, siitä voidaan sanoa, että se on yhdellä hetkellä keltainen; muutaman päivän päästä se sen sijaan ei ole keltainen, vaan ruskea. Tässä vaiheessa muutos vaikuttaa suhteellisen yksinkertaiselta, eikä se muodosta suurempaa filosofista ongelmaa.
Toinen tapa, jolla olio voi muuttua, on muuttuminen suhteessa sen osiin:
Muutoksen ongelma
Eräs kysymys on, minkälainen muutos on kyseessä silloin kun olio tuhoutuu? Kun ihminen kuolee, tällöin ei sanota, että ihmisen elämä on muuttunut. Ei myöskään sanota, että kyseinen ihminen ei ole enää samanlainen kuin hän oli eläessään. Sen sijaan sanotaan, että kyseisen ihmisen elämä on päättynyt. Samoin kun rakennus puretaan, sen ei sanota muuttuneen, vaan hävinneen kokonaan.
Tällöin seuraa kysymys, minkälaisessa tapahtumasarjassa on kyse pelkästä oliossa tapahtuneesta muutoksesta, ja minkälaisessa puolestaan olion tuhoutumisesta, sen olemassaolon päättymisestä? Toisin sanoen, mitkä muutokset säilyttävät olion identiteetin, ja mitkä eivät?
Theseuksen laiva
Identiteetin ja muutoksen ongelma esitetään yleensä kertomuksena Theseuksen laivasta:
Eräs mahdollinen mutta hieman hätäinen vastaus on: ”Ei, laiva ei ole sama, koska se on muuttunut niin paljon. Vastaavasti kuollessasi vanhana et ole sama ihminen kuin teini-ikäisenä. Muutut paljon ajan kuluessa.” Tämä ei kuitenkaan vastaa esitettyyn kysymykseen siitä, onko laiva sama, vaan enemmänkin kysymykseen siitä, onko laiva samanlainen. Yleensä esimerkiksi katsomme, että vanhana kuoleva ihminen on sama ihmisyksilö kuin teini-ikäisenä. Jos sanomme, että ”ihminen muuttuu paljon ajan kuluessa”, jo tämä olettaa implisiittisesti sen, että kyseessä on sama ihminen, jossa muutos tapahtuu.
Jos palaamme takaisin muutoksen määritelmään, olio muuttuu suhteessa johonkin ominaisuuteen, jos oliolla on tämä ominaisuus yhdellä hetkellä, mutta myöhemmin ei. Se mikä muuttuu, on se tosiseikka, että oliolla on tietty ominaisuus. Ainoa tapa, jolla tämä tosiseikka voi muuttua, on se, että olio itse säilyy olemassa olevana. Tällöin olioita voidaan pitää perustana muutokselle, ikään kuin muutoksen tapahtuma-alustana. Theseuksen laivan tapauksessa kysymys on: onko ”Theseus” ainoastaan muuttunut paljon, vai onko se kadonnut ja korvaantunut uudella laivalla?
Toinen mahdollinen vastaus tähän kysymykseen on: ”Kyllä, laiva on sama, joskin sitä on kohennettu; se on muuttunut paljon, mutta se on silti 'Theseus'.” Tässä tapauksessa seuraa uusi ongelma, jos kertomusta jatketaan:
Kuinka voidaan sanoa, että sekä S2 että S3 kummatkin ovat sama laiva kuin S1, eli alkuperäinen ”Theseus”? Jos ne ovat, ne ovat myös keskenään sama yksilö, yksi laiva. Tämä seuraa transitiivisuudesta, jonka mukaan jos x = y ja y = z, tällöin x = z. Koska S2 ja S3 ovat kummatkin selvästi eri laivoja, jotka ovat eri puolilla satamaa, tällöin on kolme vaihtoehtoa:
Kun esitetään jokin identiteettiä koskeva väittämä, eli väittämä kahden asian samuudesta, käytetään yleensä erilaisia kuvauksia. Sellaiset väittämät kuin ”minä olen minä” eivät ole erityisen kiintoisia tai tarjoa informaatiota. Kiintoisia ovat sellaiset identiteettiä koskevat väittämät, joissa käytetään erilaista kuvausta yhdestä ja samasta asiasta. Tunnettu esimerkki on esimerkki ”Aamutähdestä”, joka on kirkas juuri ennen auringonnousua näkyvä tähti, ja ”Iltatähdestä”, joka näkyy juuri auringonlaskun jälkeen. Tosiasiassa ”Aamutähti” on sama kuin ”Iltatähti” — kyseessä on planeetta Venus. Tässä tapauksessa kyseessä on kaksi eri oliota ainoastaan kuvauksessa, mutta todellisuudessa ne ovat yksi ja sama olio, josta on kaksi kuvausta.
S1:n, S2:n ja S3:n tapauksessa on kyse samasta asiasta. Ne ovat kolme lyhennettä, jotka viittaavat seuraaviin kuvauksiin:
Kun nyt kysytään, ”onko S2 sama kuin S3?”, tämän voidaan katsoa tarkoittavan samaa kuin kysymys ”onko laiva, joka on satamassa nyt, uusine lankkuineen ja mastoineen, sama laiva kuin laiva, joka oli satamassa viisikymmentä vuotta sitten, vasta kastettuna 'Theseukseksi'?” Viittaavatko nämä kaksi kuvausta samaan olioon vai eivät?
Filosofit ovat Theseuksen laivan ongelmassa kiinnostuneet juuri siitä perustavasta ongelmasta, kuinka määritetään, että X on sama kuin Y, kun X kuvaa jotakin yhtenä ajan hetkenä ja Y jotain toista asiaa toisena ajan hetkenä. Tätä kutsutaan identiteetin ja muutoksen ongelmaksi suhteessa ajan kulumiseen.
Leibnizin ratkaisu
Gottfried Leibniz kehitti niin kutsutun Leibnizin lain. Sen mukaan:
Jos Leibnizin lakia sovelletaan Theseuksen laivan ongelmaan, S2 on sama kuin S1 jos ja vain jos S2:lla ja S1:llä on kaikki samat ominaisuudet ja suhteet. Onko satamassa olevalla laivalla kaikki samat ominaisuudet ja suhteet kuin laivalla, joka oli satamassa viisikymmentä vuotta sitten? On houkuttelevaa vastata, että selvästikään ei. Laivojen ominaisuuksissa ja suhteissa on paljon eroja, jolloin ne eivät voi olla sama laiva. Ajatellaan esimerkiksi ominaisuutta ”sisältää maston M1”. Masto M1 on yksi niistä mastoista, jotka alkuperäisellä laivalla oli. S1:llä oli tämä ominaisuus, mutta S2:lla ei ole sitä; sillä on sen sijaan masto M2. Näin S2:n täytyy olla eri laiva kuin S1.
Monet filosofit vastustavat tätä näkemystä. Jos argumentti nimittäin toimii, tällöin mikä tahansa ominaisuuden muutos oliossa saisi aikaan sen, ettei oliota enää olisi, vaan sen sijalla olisi joku toinen olio. Mikä tahansa muutos missä tahansa ominaisuudessa saisi aikaan alkuperäisen olion katoamisen. Oletetaan, että katsomme laivaa S1 vain pari vuotta sen rakentamisen jälkeen. Jos yksi ainoa lankku on vaihdettu toiseen, sanoisimmeko, että laiva on eri laiva? Arkijärki ja monet filosofit olisivat yhtä mieltä siitä, että laiva ei ole vaihtunut. Jos tämä pitää paikkansa, Leibnizin laki ei päde, eikä kaikkien X:n ja Y:n ominaisuuksien tarvitse olla samoja, jotta ne olisivat sama olio.
Leibnizin laki voidaan pelastaa olettamalla, että ominaisuudet ovat ominaisuuksien ilmentymiä tiettyinä ajan hetkinä, ajallisesti indeksoituina. Esimerkiksi, voimme sanoa, että laivalla S1 on masto M1 vuonna 600 eaa. Kun sanomme, mihin aikaan laivalla on kyseinen masto, olemme indeksoineet ominaisuuden aikaan. Kun sanomme, että laivalla on masto M1 vuonna 600 eaa., emme väitä, että laivalla olisi kyseinen masto millään muulla hetkellä kuin vuonna 600 eaa., esimerkiksi nykyhetkellä.
Tämän lähestymistavan mukaan samalla laivalla voisi joskus myöhemmin, esimerkiksi vuonna 550 eaa., ”olla” masto M1 vuonna 600 eaa. Tällöin puhutaan ”olemisesta” ajasta riippumatta. Voitaisiin siis sanoa, että S1:llä on nyt ominaisuus, jonka mukaan sillä tulee olemaan masto M2; ja S2:lla on nyt ominaisuus, jonka mukaan sillä oli masto M1.
Seurauksena laivalla olisi aina samat ominaisuudet, mutta niin, että ominaisuudet ovat ajallisesti indeksoituja, eli muotoa P-hetkellä-T. Tämä pelastaisi Leibnizin lain, mutta kyseenalaistaisi itse muutoksen tapahtumisen. Muutoshan määriteltiin muutoksina ominaisuuksissa, mutta tämän lähestymistavan mukaan oliolla on aina samat ominaisuudet.
Leibnizin laki ei välttämättä itsessään auta ratkaisemaan, kumpi laivoista S2 ja S3 on alkuperäinen ”Theseus”. Laki sanoo, että jotkut laivat ovat samoja, jos niillä on samat ominaisuudet ja suhteet — tai samat ajallisesti indeksoidut ominaisuudet ja suhteet. Se, kuinka päätämme, että laivoilla on samat ominaisuudet ja suhteet, on toinen kysymys. Leibnizin laki tarjoaa vain vähän tai ei lainkaan apua itse ongelman ratkaisuun.
Mereologinen essentialismi
Joidenkin filosofien mukaan olio ei pysy samana, jos se muuttuu osiltaan. Sen sijaan samuus kuuluu aika-avaruudellisille sarjaolioille. Tätä näkemystä kutsutaan mereologiseksi essentialismiksi.
Pragmaattinen ratkaisu
Eräs suosittu ratkaisu Theseuksen laivan ongelmaan on sanoa, että sanan ”sama” merkitys riippuu sen käyttötarkoituksesta. Jos esimerkiksi osoittautuu, että alkuperäinen laiva S1 oli varastettu ja laivan oikea omistaja vaatii sen palautusta, tulisiko hänelle palauttaa S2 vai S3?
Pragmaattisen lähestymistavan mukaan edellä mainitussa tapauksessa olisi oleellista selvittää, kumpi laivoista tulisi palauttaa, jonka jälkeen sen voidaan julistaa olevan ”sama” kuin S1. S2:n nykyinen omistaja voisi esimerkiksi väittää, ettei alkuperäinen omistaja maksanut S2:n materiaalien uusimista, vaan tarjosi ainoastaan materiaalin S3:een. Tällöin alkuperäistä laivaa vastaisi paremmin S3, ja se tulisi palauttaa alkuperäiselle omistajalle.
Toisaalta voidaan kuvitella seuraava tilanne: laivaston amiraali uskoo, että kauan yhdessä purjehtinut ja sotinut miehistö on tehokkaampi kuin miehistö, jonka jäsenet ovat toisilleen vieraita. Siksi hän määrää, että jokaisen kapteenin tulisi palvella ainakin vuosi samassa laivassa. Eräänä päivänä kapteeni Herkules ottaa ”Theseuksen” komentoonsa, ja jättää laivan vasta kahden vuoden päästä. Tuona aikana kaikki laivan osat on vaihdettu, mutta miehistö on pysynyt samana. Amiraalin tarkoitusperää ajatellen S2 on tällöin sama kuin S1, koska sillä on sama miehistö kuin S1:llä. Tällöin alkuperäistä laivaa vastaisi paremmin S2.
The ship of Theseus problem: a non-receivable question
The Ship of Theseus problem is an example of such an inconsistency created by the use of the question of identity proper to the ontology of domain A, applied to the subject matter of domain B, our reality. The question about the identity of the Ship of Theseus is simply not receivable and comes from the poor practice of not respecting the proper correspondence of the question domain to the subject matter domain. The problem of identity is an ontological problem, and should therefore be applied to the (metaphysical) subject matter of domain A, the real universe. -->