cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Muuli
Ominaisuudet ja käyttö
Muulit ovat tärkeitä myös Etelä-Amerikassa, jonne ne saapuivat espanjalaisten valloittajien mukana. Niitä käytetään samoihin työtehtäviin kuin esimerkiksi kamelia Afrikassa. Vaikeakulkuisessa maastossa ne ovat hevosta parempia kantojuhtia. Ensimmäisessä maailmansodassa muuleja käytettiin paljon vetämään kuljetusvaunuja ja kevyitä tykistöaseita. Muuleja käytettiin myös toisen maailmansodan aikana kuormajuhtina erityisesti vuoristosodankäyntiin tarkoitetuissa joukoissa. Jotkut vuoristojoukkojen tykit oli suunniteltu siten, että ne voitiin purkaa marssia varten sen painoisiin ja kokoisiin osiin, että muuli kykeni niitä kantamaan. Eräs tällainen tykkimalli oli saksalainen 7,5 cm Gebirgsgeschütz 36 -vuorikanuuna.
Kuitenkin muulien kuten hevosenkin käyttö työeläimenä on vähentynyt huomattavasti polttomoottorikäyttöisten auton ja traktorin käyttöönoton jälkeen. Vaikeapääsyisissä maastoissa, kuten vuoristoissa, muuli kuitenkin saattaa edelleen olla käytössä.
Edna St. Vincent Millay
Edna St. Vincent Millay, salanimi: Nancy Boyd (1892 – 20. lokakuuta 1950 ) oli yhdysvaltalainen runoilija ja prosaisti. Hän sai Pulitzerin palkinnon kokoelmasta The Harp-Weaver, and Other Poems (1922).
Millay oli vähävaraisen perheen lahjakas lapsi. Hän julkaisi ensimmäisen runonsa lastenlehdessä neljäätoistavuotiaana. Hän pääsi Vassar Collegeen opiskelemaan stipendin avulla ja suoritti BA-tutkinnon vuonna 1917. Valmistuttuaan hän asettui asumaan Greenwich Villageen ja ajan radikaalien piireissä, joihin kuuluivat muun muassa John Reedin ja Eugene O'Neillin. Edmund Wilson kuvaa häntä romaanissaan I Thought of Daisy (1929).
Millay kirjoitti satiirisia kertomuksia lehtiin salanimellä Nancy Boyd. Vanity Fair -lehti palkkasi hänet Euroopan-kirjeenvaihtajakseen. Hän matkusti Ranskaan vuonna 1921, ja lehti maksoi hänelle kuukausipalkkaa runojen tai kertomusten kirjoittamisesta.
Vaikka Millayn elämä oli radikaalia, hänen runonsa olivat muodoltaan perinteisiä balladeja ja sonetteja.
Patrick Rafter
Patrick Michael Rafter (s. 28. joulukuuta 1972) on australialainen tennispelaaja. Hänet muistetaan parhaiten kaksinkertaisena Yhdysvaltain avoimen tennisturnauksen voittajana ja kaksinkertaisena Wimbledonin tennisturnauksen loppuottelijana. Hän pelasi hyökkäävää syöttö-volley -peliä ja hänen volleynsä oli yksi lajin parhaista.
Rafter syntyi Queenslandissa yhdeksänlapsisen perheen kolmanneksi nuorimpana. Hän alkoi pelata tennistä viisivuotiaana yhdessä isänsä ja kolmen isoveljensä kanssa. Huhtikuussa 2004 Rafter avioitui pitkäaikaisen tyttöystävänsä Lara Felthamin kanssa Fidži-saarilla. Heillä on yksi yhteinen lapsi, Joshua (s. 2002).
Juho Keskinen
Juho Keskinen (s. 19. maaliskuuta 1983) on suomalainen futsalmaalivahti. Keskinen edustaa kaudella 2018–2019 Futsal-liigassa pelaavaa Oulun Tervareita, jonka riveissä hän on pelannut valtaosan urastaan.
Patrick Rafter
Ura
Rafter aloitti ammattilaisuransa vuonna 1991 ja otti ensimmäisen turnausvoittonsa vuonna 1994 Manchesterissa. Sen jälkeen hän ei voittanut yhtään turnausta kolmeen vuoteen.
Rafterin läpimurto tapahtui vuoden 1997 Yhdysvaltain avoimissa, joissa hän eteni finaaliin, jossa hän voitti britti Greg Rusedskin neljässä erässä. Hän voitti saman turnauksen myös seuraavana vuonna. Finaalissa vastassa oli maanmies Mark Philippoussis, jonka Rafter voitti neljässä erässä. Hän voitti samana vuonna myös viisi muuta turnausta.
Juho Keskinen
Keskinen on pelannut maalivahtina myös jalkapalloa edustaen mm. AC Oulua ykkösessä ja OPS:ia kakkosessa. Keskinen lopetti jalkapallouransa 2015.
Patrick Rafter
Ura
Vuonna 2000 Rafter eteni Wimbledonin tennisturnauksen loppuotteluun, jonka hän kuitenkin hävisi Pete Samprasille, joka otti ennätyksellisen seitsemännen Wimbledon-voittonsa. Hän eteni Wimbledonin finaaliin myös seuraavana vuonna, jossa vastassa oli kroatialainen Goran Ivanišević. Ottelu oli hyvin tasainen kestäen yli kolme tuntia. Voittajaksi selviytyi lopulta Ivanišević, joka voitti ratkaisevan viidennen erän luvuin 9–7.
Rafter oli mukana Australian Davis Cup -joukkueessa vuonna 2000, jolloin se hävisi finaalissa Espanjalle ja vuonna 2001, jolloin finaalissa tuli tappio Ranskalle. Vuonna 1999, jolloin Australia voitti Davis Cupin, Rafter ei ollut mukana loukkaantumisen vuoksi.
Rafter lopetti uransa vuoden 2002 lopussa oltuaan ensin vuoden pelaamatta. Samana vuonna hänet nimettiin vuoden australialaiseksi. Rafter voitti urallaan 11 kaksinpeliturnausta ja 10 nelinpeliturnausta.
Sudenmaito
Sudenmaito tai sudenvoi (Lycogala epidendrum) on lahossa puussa elävä alkueliö, joka elämänsä aktiivivaiheessa on puun sisällä hitaasti liikkuva limasieni. Limakko koostuu yhdestä suuresta solusta, jossa on tuhansia tumia, mutta ei soluvälejä. Se syö bakteereja ja alkueläimiä. Limakko karttaa valoa ja on väritön, mutta tietyssä elämänvaiheessa se nousee lahopuun pinnalle ja muodostaa 5–15 mm leveitä palleromaisia pesäkkeitä. Ne ovat aluksi hyytelömäisiä ja väriltään vaaleanpunaisia, mutta myöhemmin haalistuvat ja alkavat levittää itiöitä. Tämä tapahtuu yleensä syksyllä. Sudenmaito on yleinen koko Suomessa.
Auguste-Siméon Colas
pienoiskuva|Auguste-Siméon Colas Auguste-Siméon Colas (29. joulukuuta 1876 – 24. lokakuuta 1968) oli ranskalainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin La Société des Missions Etrangères'n papiksi 24. kesäkuuta 1900 ja nimitettiin intialaisen Pondicherryn arkkihiippakunnan arkkipiispaksi 24. kesäkuuta 1930. Piispaksi vihkiminen seurasi 29. syyskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Elie-Jean-Joseph Morel, jota avustivat Augustine-Antoine Roy ja Henri-Aimé-Anatole Prunier.
7. elokuuta 1953 Colas'n johtama arkkihiippakunta muutti nimensä Pondicherry ja Cuddaloreksi. Arkkipiispa jäi eläkkeelle 78-vuotiaana 28. lokakuuta 1955, jolloin hänet nimitettiin Arcadiopolis in Europan titulaariarkkipiispaksi. Hän kuoli 13 vuotta myöhemmin.
Roland Freisler
Roland Freisler (30. lokakuuta 1893 – 3. helmikuuta 1945) oli saksalainen juristi ja korkeassa asemassa ollut virkamies, joka toimi puheenjohtajana natsi-Saksan kansantuomioistuimessa. Kansantuomioistuin oli perustuslain ulkopuolella toiminut poliittinen elin, jossa tuomittiin erityisesti natsien vastustajia ja arvostelijoita.
Votjakkien autonominen alue
Votjakkien autonominen alue oli vuosina 1920-1934 Neuvostoliitossa Venäjän neuvostotasavallassa ollut itsehallinnollinen alue, joka  käsitti nykyisen Udmurtian tasavallan alueen. Alue perustettiin 4. marraskuuta 1920. Udmurteista käytettiin tuolloin nimeä votjakit. Vuoden 1932 alusta lähtien sen nimi muutettiin Udmurttien autonomiseksi alueeksi ja 28. joulukuuta 1934 se korotettiin Udmurtian autonomiseksi sosialistiseksi neuvostotasavallaksi. Alueen pääkaupunki oli Iževsk.
Roland Freisler
Perhe
Freisler syntyi protestanttiseen perheeseen Cellessä 1893. Hänen isänsä oli Julius Freisler, insinööri ja opettaja, ja hänen äitinsä Charlotte Auguste Florentine Schwerdtfeger. Hänen pikkuveljestään Oswaldista (s. 1895) tuli myös lakimies, joka toimi puolustajana oikeusjutuissa, joita natsipuolue piti merkittävinä propagandatilaisuuksina. Oswald oli itsekin fanaattinen natsi, mutta hänet erotettiin puolueesta 1937, kun hän sai puolustettavilleen vapauttavan päätöksen. 1939 häntä oli syytetty oikeuden sääntöjen rikkomisesta ja hän teki ilmeisesti itsemurhan, jonka toteutuksesta on olemassa useampia versioita.
Vuonna 1928 Freisler avioitui 18-vuotiaan Marion Russeggerin (1910–1997) kanssa. He saivat kaksi poikaa.
Nuoruus
Freisler kävi peruskoulun ja aloitti lukion Kasselissa, ja valmistui luokkansa priimuksena ylioppilaaksi Aachenissa 1912. Hän opiskeli lakia Jenassa, kunnes ensimmäinen maailmansota syttyi 1914. Hän värväytyi vapaaehtoisena kadetiksi armeijaan 167. keisarilliseen jalkaväkirykmenttiin elokuussa 1914. Hän vietti toipumisloman haavoituttuaan rintamalla Ypresin ensimmäisessä taistelussa syksyllä 1914. Palveluksensa aikana hänet ylennettiin reservinluutnantiksi ja palkittiin 1. ja 2. luokan rautaristeillä.
Toipumisensa jälkeen Freisler siirrettiin itärintamalle. Hän jäi venäläisten vangiksi lokakuussa 1915 ja hän vietti sodan lopun vankileirillä. Vankeutensa aikana Freisler oppi puhumaan venäjää. Venäjän vallankumouksen 1917 jälkeen hänen kerrotaan kiinnostuneen marxilaisuudesta. Hänestä tehtiin ”sotavankien leirikomissaari”. Freisler pysyi Neuvosto-Venäjällä vielä kaksi vuotta vankileirien sulkemisen ja vankien palauttamisen jälkeen. Hänen on kerrottu kääntyneen bolševikiksi sodan päätyttyä, mutta tästä, kuten muistakaan Freislerin vaiheista tuona aikana ei ole säilynyt kirjallisia dokumentteja. Myöhemmin hän kielsi olleensa missään tekemisessä "vihaamansa vihollisen" kanssa, mutta ei kuitenkaan koskaan kyennyt täysin poistamaan saamaansa "polsun" leimaa.
1920 Freisler palasi Saksaan ja jatkoi lain opiskelua Jenassa. Hän valmistui lakitieteen tohtoriksi 1922 ja hänen kauppaoikeutta käsittelevää väitöskirjaansa kehuttiin. Hän alkoi työskennellä Cellen piirioikeuden apulaissyyttäjänä, kunnes perusti lakitoimiston Kasseliin 1924. Hänen veljensä tuli pian hänen firmaansa töihin.
Kansallissosialistien lakimies
1924 Freisler liittyi äärioikeistolaiseen Kansansosialistiseen puolueeseen, ja seuraavan vuoden heinäkuussa hän liittyi natsipuolueeseen jäsennumerolla 9679. Natsipuolue oli vielä tuolloin pieni, muttei tuntematon, sillä Hitler oli yrittänyt oluttupavallankaappausta Baijerissa 1923. Freisler toimi usein natsipuolueen jäsenten puolustusasianajajana. Hänestä tuli yksi arvostetuista vanhan kaartin natseista ajalta, jolloin puolue kamppaili valtaanpääsystä.
Tammikuussa 1933 natsit nousivat valtaan Saksassa. Freisleristä tuli toisen natsipuolueen jäsenen tri Hanns Kerrlin johtaman Preussin oikeusministeriön apulaisjohtaja sekä valtiopäivien edustaja. 1934 hänestä tuli oikeusministeriön valtiosihteeri ja ministeriön alaisen sabotaasinvastaisen osaston päällikkö. Ensimmäisessä korkeimmille elimille lähettämässään muistiossa hän suositteli ihmisoikeuksien poistamista rangaistukseksi rikoksista tai niiden suunnittelusta. Potentiaaliselta rikolliselta tuli riisua kaikki oikeudet ja hänet tuli luokitella ali-ihmiseksi sekä valtion viholliseksi. Terroristeiksi luokitetuilta, joihin saattoivat kuulua esimerkiksi puoluejohdon arvostelijat, tuli kieltää mahdollisuus puolustautua oikeudenkäynnissä. Aikanaan valtion ja Preussin oikeusministeriöt yhdistettiin ja Freisleristä pysyi valtiosihteerinä myös uudessa kokonaisuudessa.
Vuonna 1937 Freisler teki opintomatkan Neuvostoliittoon seuraamaan marsalkka Mihail Tuhatševskin oikeudenkäyntiä, jossa yhdeksän korkea-arvoista puna-armeijan sotilasjohtajaa tuomittiin kuolemaan syytettynä sotilas-trotskilaisesta salaliitosta ja vakoilusta natsi-Saksan hyväksi. Syksyllä 1939 kun Saksa oli vallannut Puolan Freisler matkusti Puolaan Brombergiin organisoimaan sotilas- ja erikoisoikeusistuimien perustamista, mutta Saksan jo aloittamat vainot ja teloitukset eivät olleet näiden istuimien piirivallassa.
Vuonna 1942 Freisler osallistui oikeusministeriön edustajana Wannseen konferenssiin, jossa luonnosteltiin lopulliseksi ratkaisuksi kutsuttua juutalaisten joukkotuhoamista. Oikeusministeriö oli pyrkinyt luomaan oikeudelliset puitteet kaikille natsien juutalaisiin kohdistamille toimille vuonna 1935 asetetuista Nürnbergin laista lähtien.
Vuosina 1942–1945 hän johti pelättyä kansantuomioistuinta, Volksgerichtshofia, jossa useimmat oikeudenkäynnit johtivat kuolemantuomion julistamiseen. Freislerin uran kohokohta oli oikeudenkäynti, jossa syytettyinä oli heinäkuun 20. päivän salaliittoon osallistuneita. Hänen raivokas ja pirullinen käytöksensä on tallentunut oikeudenkäynneissä kuvattuihin filmeihin. Freisler teki kaikkensa häväistäkseen salaliittolaiset, jotka tuotiin oikeuteen nukkavieruissa vanhoissa vaatteissa riisuttuina kaikesta omaisuudestaan. Freisler pilkkasi 63-vuotiasta sotamarsalkka Erwin von Witzlebeniä, joka näytti kurjalta ilman tekohampaitaan ja ylisuuria kuluneita housujaan kannatellen: "Senkin likainen vanha mies, miksi räpläät housujasi?" Oikeudessa toiminut pikakirjoittaja sanoi sodan jälkeen, ettei koskaan aiemmin Saksan historiassa syytettyjä ollut kohdeltu vastaavalla julmuudella ja brutaalisuudella kuin näissä oikeudenkäynneissä. Freislerin puheenjohtajuuden aikana kansantuomioistuin antoi tuhansia kuolemantuomioita.
Hän sai surmansa liittoutuneiden ilmahyökkäyksessä kesken oikeudenkäynnin. Syytettynä oli heinäkuun salaliittolainen Fabian von Schlabrendorff, jonka ilmahyökkäys pelasti kuolemantuomiolta. Sodan jälkeen Schlabrendorffista tuli tuomari Saksan liittotasavallassa.
Kenraalieversti Alfred Jodlin vaimo Luise kertoi sodan jälkeen olleensa töissä Lützowin sairaalassa, kun Freislerin ruumis oli tuotu sisään. Hänen kertomansa mukaan eräs työntekijöistä oli kommentoinut: "Tämä on jumalan tuomio", eikä kukaan paikalla olleista väittänyt muuta.
Lylylampi (Ähtäri)
Lylylampi on Etelä-Pohjanmaalla Ähtärissä Kortteisperän kylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 25 hehtaaria, se on 850 metriä pitkä ja 450 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Lampi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen rantaviivan pituus on 2,3 kilometriä.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Niemisjoen valuma-alueella (35.47), jonka Palojoen valuma-alueeseen (35.476) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 177,9 metriä mpy.
Eric Ladin
Eric Ladin (s. 16. helmikuuta 1978 Houston, Texas, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan tv-sarjoista Jälkiä jättämättä, Big Love, Mad Men, Generation Kill, CSI ja Mentalist.
Pirkko Mannola
Missi ja laulaja
Pirkko Mannola aloitti uransa teini-iässä 1950-luvun loppupuolella Suomen Trikoo Oy:n jumpperi- ja uimapukumallina Tampereella. Hänen veljensä Tomi Mannola lähetti kuvia sisarestaan Miss Suomi -kilpailun järjestäjille 25 000 markan löytöpalkkio mielessään, minkä seurauksena Mannola sai kutsun vuoden 1958 kilpailuun Helsinkiin. Mannolasta tuli 23 kilpailijan kesken käydyn kisan yllätysvoittaja 2. helmikuuta 1958 Messuhallissa. 28. kesäkuuta oli vuorossa Miss Eurooppa -kilpailu Istanbulissa Turkissa, josta tuliaisina oli neljännen perintöprinsessan titteli. Voittajaksi valittiin Itävallan Hanni Ehrenstrasser. Kilpailussa sijoittuminen toi Mannolalle ylimääräisen lähes kahden kuukauden edustuskiertueen Ranskassa.
Seuran toimittaja Olavi Sääksjärvi otti juttuideaa miettiessään yhteyttä Levytukun kapellimestari Kullervo Linnaan ja sopi Mannolalle koelaulun, vaikkei edes tiennyt, osaako Mannola laulaa. Mannola sai viikon aikaa harjoitella ja kolme laulutuntia Eero Väreeltä ennen lähtöään Helsinkiin koelauluun. Siellä hän esitti Paul Ankan kappaleen ”Diana” englanniksi. Mannolan ensilevynä julkaistiin kappaleen suomenkielinen versio ”Rakastan sinua, Gabriel”, kääntöpuolella ”Hopeakuu”. Saman tien alkoivat myös lavaesiintymiset Kullervo Linnan orkesterin kanssa. Levytukulle tehtiin vielä toinen single, ”Suukkopanttileikki”, jonka jälkeen Mannola siirtyi Scandialle.
Elokuvanäyttelijäksi
pienois|alt=Mannola vuonna 1960|Mannola vuonna 1960. (Kuva [[Alvar Kolanen.)]] Kesällä 1959 alkoi myös Mannolan elokuvaura Ville Salmisen ohjaamassa musiikkikomediassa Yks' tavallinen Virtanen. Elokuvassa Mannola lauloi muutaman laulun, mutta äänenä toimi Eila Pellinen, koska Mannolalla oli sopimus toisen yhtiön kanssa eikä siksi voinut esittää Toivo Kärjen ja Reino Helismaan materiaalia. Elokuvan muissa pääosissa nähtiin Eemeli (alias Esko Toivonen), Hannes Häyrinen, Göran Cederberg, Martti Katajisto ja Leni Katajakoski. Elokuva sai ensi-iltansa Capitolissa ja Tuulensuussa Helsingissä 14. elokuuta 1959. Samoihin aikoihin Mannola muutti äitinsä kanssa Helsingin Maunulaan.
Loppukesästä kuvattiin Fennada-Filmin elokuvaa Iskelmäketju, jossa Mannola esitti kappaleet ”Tshibi-tshibi-tshibi” ja ”Olen rakastunut”, jotka hän tuoreeltaan myös levytti. Saman tien alkoivat Aarne Tarkaksen ohjauksessa seuraavan elokuvan Nina ja Erik kuvaukset Suomen Filmiteollisuudelle. Pääosissa olivat Tauno Palo, Martti Katajisto, Ville-Veikko Salminen ja Mannola, joka esitti elokuvassa kaksi laulua joita ei koskaan levyttänyt. Elokuvan ensi-ilta oli Rexissä 12. helmikuuta 1960. Elokuva-Aitan yleisöäänestyksessä vuoden 1959 parhaimmasta kotimaisesta naisnäyttelijästä Pirkko Mannola oli kolmannella sijalla. Kaksi vuotta myöhemmin hän voitti samaisen äänestyksen.
Vuoden 1959 lopulla Mannola teki kolmivuotisen elokuvasopimuksen Suomen Filmiteollisuuden kanssa ja siirtyi kuukausipalkkaiseksi näyttelijäksi. Tarkka talousmies, toimitusjohtaja Särkkä, otti Mannolasta kaiken hyödyn irti ja käytti tätä kymmenessä elokuvassa seuraavien vuosien aikana. Ensimmäisenä työn alla oli Aarne Tarkas -komedia Isaskar Keturin ihmeelliset seikkailut, jossa pääosissa olivat Hannes Häyrinen ja Leo Jokela. Sivuosassa oli Mannolan tuleva aviomies Åke Lindman. Elokuvassa Mannolan esitti kappaleet ”Sydän ohjaa tietäni” ja ”Onnenpyörä”, jotka julkaistiin myös levyllä. Elokuvan ensi-ilta oli Rexissä 26. helmikuuta 1960. Elokuva sai huonot arvostelut ja laimeahkot katsojaluvut.
Saksaan
Seuraavaksi oli vuorossa kevyt musiikkikomedia, ohjaajana Ville Salminen. Kaks' tavallista Lahtista -elokuvassa pääosissa olivat Mannola, Tommi Rinne, Leif Wager, Leni Katajakoski, Eemeli ja Vesa Enne. Sivuosassa esiintynyt Masa Niemi teki itsemurhan 3. toukokuuta 1960, pian elokuvan julkaisemisen jälkeen. Elokuvan ensi-ilta oli 20. toukokuuta 1960 Rexissä. Mannola lauloi elokuvassa kappaleet ”Cinderella” ja ”Sydänyön hetki”, joista edellinen päätyi myös levylle. Elokuva sai vaisut arvostelut, mutta veti katsojia vuoden keskitasoa paremmin.
Tuottaja Särkkä päätti lähettää elokuvan edustamaan Berliinin elokuvafestivaaleille. Suomen Filmiteollisuuden PR-päällikkö Olavi Linnuksen ideasta mukaan päätettiin lähettää myös elokuvan laulajatähdet Pirkko Mannola ja Vesa Enne. He esiintyivät Waldbühnen ulkoilmalavalla 20 000 kuulijan edessä. Mannola ei ehtinyt lainkaan harjoitella illan orkesterin kanssa. Hän lauloi Paul Ankan ”Dianan”. Yleisön joukossa istui kykyjenetsijä Hans Roll, joka kiinnostui suomalaisesta laulajasta. Roll ilmoitti tuntevansa Saksan suurimman levy-yhtiön Teldecin (Telefunken & Decca) levytuottaja-kapellimestari Werner Müllerin. Koelaulu Müllerin kanssa järjestyi, ja Mannola lauloi hänelle kappaleen ”Ich tanze mit Dir in den Himmel hinein”. Suoritus vakuutti Wernerin ja levytyssopimus solmittiin.
Elokuva-alalla vuorossa oli Aarne Tarkaksen ohjaama komedia Opettajatar seikkailee, jonka pääosissa olivat Tommi Rinne, Leni Katajakoski ja Pirkko Mannola. Tällä kertaa ei laulettu. Elokuva sai ensi-iltansa 28. lokakuuta 1960. Kriitikot olivat viileitä, mutta yleisöä elokuva veti selvästi vuoden keskitasoa paremmin.
Vuoden 1960 lopulla kuvattiin vielä yksi Tarkas-komedia, Minkkiturkki, jossa Mannolalla oli pieni sihteerin rooli. Kuvaustahti oli niin kova, että Mannola asui hetken alivuokralaisena yhden huoneen asunnossa lähellä SF:n Liisankadun studioita, jotta olisi ehtinyt nukkua edes lyhyet yöunet.
Vuosien 1960–1961 vaihteessa Ville Salminen ohjasi musiikkielokuvaa Toivelauluja. Elokuva oli Mannolan ensimmäinen värielokuva ja Salmisen uran viimeinen elokuvaohjaus. Vaikka elokuva oli alusta loppuun pelkkää tanssia ja laulua, ei Mannola esittänyt ainoatakaan kappaletta. Elokuvan ensi-ilta oli 24. maaliskuuta 1961. Elokuva ei ollut yleisömenestys, vaan tuotti runsaasti tappiota. Tämä vaikutti luultavasti siihen, että Suomen Filmiteollisuus pysytteli myöhemmin erossa värifilmikokeiluista.
Pirko Manola
Mannolan nimestä jätettiin tuplakonsonantit pois, jotta saksalainen yleisö oppisi tuntemaan hänet helpommin äännettävällä ”Pirko Manola” -nimellä. Ensilevytyksenä Saksan markkinoille tehtiin kappaleet ”Bam-Schi-Bam” ja ”Weil es die Liebe so will”, jotka julkaistiin Decca-levymerkillä. Mannolan saksalaisia levyjä ei tuolloin kuultu Suomessa, koska Suomen Decca oli Fazerin alainen merkki ja näin Scandian kilpailija. Mannola keikkaili ahkerasti ympäri Länsi-Saksaa Kurt Edelhagenin ja Hugo Strasserin orkestereiden kanssa. Scandialle Pirkko levytti ”Bam-Schi-Bamin” suomeksi nimellä ”Maailman paras levy”.
Kesällä 1961 kuvattiin taas Suomessa elokuvaa, Aarne Tarkaksen Tyttö ja hattu. Pääosissa näyttelivät Pirkko Mannola, Esko Salminen, Rauha Rentola ja Siiri Angerkoski. Elokuvassa Pirkko esitti kuusi kappaletta, joita ei levytetty. Elokuvan ensi-ilta oli 4. elokuuta 1961. Katsojia oli hieman vuoden keskitasoa enemmän. Samanaikaisesti kuvattiin T. J. Särkän ohjaustyötä Miljoonavaillinki, jossa pääosissa olivat Jussi Jurkka, Helge Herala, Liana Kaarina, Ansa Ikonen ja Pirkko Mannola. Elokuvassa Mannola esitti kappaleen ”Cha-Cha-Cha”, jota hän ei koskaan levyttänyt. Elokuvan ensi-ilta oli 13. lokakuuta 1961.
Duettoja ja euroviisuja
Erilaiset duettolevytykset olivat kovassa huudossa Saksassa noina vuosina. Mannola duetoi yhdessä laulaja Wyn Hoopin kanssa. Hoop oli ollut muun muassa vuoden 1960 Euroviisuissa edustamassa Saksaa ja sijoittunut neljänneksi. Pari osallistui vuoden 1962 Saksan Euroviisukarsintoihin kappaleella ”Mama will Dich sehn” sijoittuen neljänneksi. Connie Froeboess vei voiton. Mannola otti samana vuonna osaa myös Suomen Euroviisukarsintoihin kappaleella ”Sitä rakkaus on”. Mama will Dich sehn -single myi parissa viikossa yli 50 000 kappaletta ja poiki lisää työtarjouksia: kiertueita Wynin, Heidi Brühlin ja Nana Mouskourin kanssa Hugo Strasserin ison orkesterin säestyksellä.
Kotimaassa kuvattiin T. J. Särkän ohjaamaa elokuvaa Ihana seikkailu. Pääosissa olivat Pirkko Mannola, Ruth Snellman, Siiri Angerkoski ja Stig Fransman. Ruth Snellman sai roolisuorituksestaan isoäitinä vuoden parhaan naisnäyttelijän Jussi-patsaan. Jussi-tilaisuus televisioitiin tuolloin ensimmäistä kertaa.
Saksassa vientiä riitti: radioesiintymisiä Werner Müllerin omassa Magazin-ohjelmassa, televisioesiintymisiä, pesti Vico Torrianin varieteeravintolashow'ssa Hampurissa ja lisää levytyksiä sekä soolona että duettona Wynin kanssa. Välillä Mannola palasi Suomeen sekä tekemään lisää filmejä ja levyttämään että myös keikkailemaan Herbert Katzin ja Kullervo Linnan orkesterin kanssa. Jatkuva keikoilla laulaminen alkoi kuitenkin rasittaa kurkkua, seurauksena äänen käheytyminen ja jatkuvia lääkärikäyntejä. Lopulta kurkussa olleet kovettumat tarvitsivat leikkausta. Operointi suoritettiin Tilkan sairaalassa. Tämä oli ehkä suurin syy Mannolan pitkäaikaisen levy- ja keikkalaulajan uran katkeamiseen.
Vuonna 1963 Suomessa alkoi näyttelijöiden lakko, joka pysäytti lähes kokonaan myös Suomen Filmiteollisuuden tuotannon. Alkutalvesta kuvattiin vielä liittoon kuulumattomien ja amatöörinäyttelijöiden voimin Aarne Tarkaksen ohjauksessa musiikkipitoista hupailua Teerenpeliä, jonka pääosissa esiintyivät Mannola, Brita Koivunen, Esa Laukka, Heikki Aarva ja Siiri Angerkoski. Elokuvan valmistuttua SF:n Liisankadun halleilla työt pysähtyivät kokonaan. Kesällä myös Mannolan sopimus irtisanottiin. Pari vuotta Suomen Filmiteollisuus kitui pienimuotoisia mainosfilmejä tehden, mutta hakeutui 1965 konkurssiin ja lopetti toimintansa.
Kesällä 1963 kuvattiin Tommi Rinteen tuottama ja Aarne Tarkaksen ohjaama Villin Pohjolan salattu laakso, viimeinen tuohon aikaan tehdyistä Lappi-westerneistä. Pääosissa olivat Mannolan lisäksi Tommi Rinne, Taneli Rinne, Åke Lindman, Tapio Rautavaara ja Elina Salo. Elokuva oli taloudellinen katastrofi ja jäi Rinteen ainoaksi elokuvatuotannoksi.
Teatteriin
pienois|pysty|alt=Pirkko Mannola vuonna 1976 Pygmalionin roolissa|Pirkko Mannola vuonna 1976 Pygmalionin roolissa. Syksyllä 1963 Mannola teki uuden aluevaltauksen teatterinäyttelijänä, kun hän sai pestin Lilla Teaternissa musikaalissa Åttan. Musikaali oli arvostelu- ja yleisömenestys, ja sitä esitettiin 150 kertaa. Esitys vieraili myös Ruotsissa Gösta Bernhardin ABC-teatterissa. Mannola esitti samaa roolia myös musikaalin suomenkielisessä versiossa Kahdeksikko Tampereen Teatterissa. Muita Mannolan esityksiä Lilla Teaternissa olivat Ro, ro ja Dario Fon Den som stjäl en fot får tur i kärleken, jonka Fo itse ohjasi. Teatteriesitysten ohessa Mannola esiintyi vielä laulajana muun muassa Kalastajatorpalla ja television Sisarukset-sarjassa Brita Koivusen kanssa. Keväällä 1964 Mannola kävi vielä kerran yrittämässä Euroviisukarsinnoissa ja sijoittui neljänneksi kappaleellaan ”Bzzz bzzz bzzz”, joka myös levytettiin. Voiton vei Lasse Mårtenson kappaleella ”Laiskotellen”.
Kesällä 1964 kuvattiin suomalaisamerikkalaista yhteistyöelokuvaa Juokse kuin varas, jonka pääosassa näytteli amerikkalainen televisiosarjanäyttelijä Richard Long. Muissa päätehtävissä nähtiin Pirkko ja Åke Lindman. Elokuva on Helsinkiin sijoittuva kylmän sodan henkinen agenttiseikkailu suuren maailman tyyliin. Elokuva ei kuitenkaan päätynyt yleiseen teatterilevitykseen Yhdysvalloissa. Television puolella Mannolalla alkoi Aarne Tarkaksen Kuten haluatte -sketsisarja, jossa esiintyi hänen lisäkseen vakiojoukkona Esko Salminen, Jarno Hiilloskorpi, Leo Jokela ja Brita Koivunen. Sarja pyöri Mainos-TV:ssä kaikkiaan kuusi tuotantokautta.
Lillanin Åttanin Ruotsin vierailu poiki todellisen menestysroolin Mannolalle, kun Gösta Bernhard halusi hänet pääosaan näytelmään En flicka i soppan. Terence Frisbyn alkuperäisnäytelmä There's a Girl in My Soup oli pyörinyt Lontoon West Endissä täysille katsomoille jo pari vuotta. Näytelmä esitettiin Göteborgin Lisebergin teatterissa yli 300 kertaa ja katsojia kertyi yli. Kun näytelmä Göteborgissa päättyi, se siirtyi 1969 Suomeen Turun ruotsalaiseen teatteriin, jossa Mannolaa ja Leif Wageria ohjasi tuore aviomies Åke Lindman. Pari oli mennyt salaa naimisiin Tukholmassa joulun alla 1968. Tommi Rinne nappasi vielä Tyttö sopassa -näytelmän Helsinkiin Intimiteatteriin, josta tuli Mannolan pitkäaikainen työpaikka 1980-luvulle asti. Vielä yksi kesä meni Ruotsissa kiertäen Riksteaternin ”sopassa”.
Vuonna 1971 oli Tukholmassa vuorossa Fri som fjärilen Scala-teatterissa, mutta näytelmä floppasi kokemattoman ohjaajan ja huonojen henkilökemioiden vuoksi. Näytelmä meni Riksteaternin kesäturneella paremmin ja sai Tukholman kaupungilta palkinnon. Tommi Rinne otti tämänkin näytelmän omaan Intimiteatteriinsa, jossa Vapaa kuin perhonen debytoi 1972. Tätä seurasivat Intimiteatterissa muun muassa Tsau!, Pygmalion, Katupeilin takana, Tribadien yö ja Tytöt tyrskyissä. Vuonna 1978 Heidi-tyttären syntymä piti Mannolan hetken aloillaan, mutta vuonna 1980 työ jatkui Intimissä taas Irma LaDoucella.
2000-luku alkoi Pirkko Mannolan osalta Åbo Svenska Teaterin Hello Dolly -musikaalin pääosassa. Turussa hän oli myös mukana näytelmissä The Rocky Horror Show, Spelman på taket, Emil i Lönneberga ja Pirkko in på livet. Tätä seurasivat kiinnitykset Komediateatteri Arenassa ja televisioesiintymiset Schlager på lager- ja Presidentit-sarjassa sekä elokuvassa Onnen varjot. Turun ruotsalaisesta teatterista hän jäi eläkkeelle kesällä 2003.
Markku Veijalainen kirjoitti Mannolasta elämäkertakirjan Pirkko Mannola – Elämää!, joka ilmestyi vuoden 2018 kirjamessuille.
Rouvia kiertueella
Pitkän tauon jälkeen alkoi Mannolan laulajanura taas elpyä. 1986 ilmestyi Mannolan ensimmäinen albumi (kaikki 1960-luvun levytykset olivat singlejä) On vanha lempi rinnassain. Vuonna 1991 Pirkko Mannola, Brita Koivunen ja Vieno Kekkonen tekivät konserttikiertueen esittäen vanhoja iskelmiä. Säännöllistä keikkailua jatkui koko 1990-luvun. Kolmikolta ilmestyi 1997 albumi Kulta-ajan tähdet. Brita Koivusen jätettyä keikkailun tuli hänen tilalleen Marjatta Leppänen.
Yksityiselämä
Mannola avioitui Åke Lindmanin kanssa vuonna 1968. Heillä on vuonna 1978 syntynyt tytär. Lindman kuoli vuonna 2009. Mannola sijoittui 2009 toiseksi television Tanssii tähtien kanssa -kilpailussa. Hän on ollut vuodesta 2016 lähtien kihloissa jääkiekkovaikuttaja Göran Stubbin kanssa.
Mannolalla diagnosoitiin alkuvuodesta 2019 rintasyöpä, joka leikattiin ja johon hän sai sädehoitoja.
Mildred Pierce – amerikkalainen nainen
pienoiskuva|[[Joan Crawford ja Zachary Scott.]] Mildred Pierce – amerikkalainen nainen on yhdysvaltalainen Michael Curtizin ohjaama dramaattinen film noir -elokuva, joka sai ensi-iltansa vuonna 1945. Mildred Pierce on tehty kirjailija James M. Cainin samannimisen romaanin pohjalta. Mildred Piercen nimiroolin näytteli Joan Crawford, ja Ann Blyth, Jack Carson, Zachary Scott ja Eve Arden olivat mukana elokuvan sivurooleissa. Elokuva sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa 24. syyskuuta ja Suomessa seuraavana vuonna 22. marraskuuta. Se kestää 111 minuuttia, (tunti ja 51 minuuttia) ja tuotantoyhtiönä oli Warner Bros.
Elokuvan tapahtumat
Mildred Pierce kertoo menestyvästä liikenaisesta Mildred Pierce Beragonista (Crawford), joka tuodaan kuulusteltavaksi epäiltynä aviomiehensä (Scott) murhasta. Tarinaa kerrotaan lukuisten takautumien kautta, ja sen kertojana toimii Mildred. Tarinaa muutettiin jonkin verran alkuperäisestä romaanista. Muun muassa Mildredin miehen murha lisättiin, useita hahmoja poistettiin ja juonta muutenkin yksinkertaistettiin. Kirjailija James M. Cainin kerrotaan olleen närkästynyt muutoksista.
Vuonna 1996 Mildred Pierce valittiin "kulttuurisesti, historiallisesti tai esteettisesti merkittävänä" elokuvana säilytettäväksi Yhdysvaltain kongressin kirjaston National Film Registryssä.
Romaanin pohjalta on tehty lisäksi samanniminen minisarja, jonka pääosaa näyttelee Kate Winslet.
Ehdokkuudet
Oscar-ehdokkuudet, 1946
Toukofest
Päivällä Toukofestissä voi muun muassa pelata pelejä joukkueena, kiertää esittelypisteitä, osallistua erilaisiin kilpailuihin ja käydä seikkailuradalla. Iltajuhlissa on edellisvuosina nähty esiintymässä muun muassa Kwan, The Rasmus, Royal Family, 51koodia, Uniklubi, Cheek ja Elastinen. 2012 iltabileissä pääesiintyjä oli Haloo Helsinki.
Tapahtuma järjestetään toukokuun viimeisellä viikolla tiistaina ja keskiviikkona Jyväskylän Hipposhallissa. Iltatapahtuma on keskiviikkona.
Vincent Samuel
Vincent Samuel (s. 10. elokuuta 1950) on intialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Trivandrumin hiippakuntaan 19. joulukuuta 1975 ja nimitettiin Neyyattinkaran hiippakunnan piispaksi 14. kesäkuuta 1996. Piispaksi vihkiminen seurasi 1. marraskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Jozef Tomko, jota avustivat Maria Callist Soosa Pakiam ja Joseph Gabriel Fernandez.
Prinsessa Zelda
Prinsessa Zelda on kuvitteellinen pelihahmo Nintendon The Legend of Zelda -pelisarjasta. Hän on Hyrulen kuningasperheen jäsen. Vaikka pelisarjan nimi viittaa prinsessa Zeldaan, peleissä pelataan vihreäpukuisella sankarilla nimeltä Link. Yleensä Ganonin (myös Ganondorf) palvelijat kaappavat Zeldan peleissä, ja pelaajan täytyy pelastaa Zelda. Pääsarjan peleissä Zelda ei ole koskaan ollut pelattavana.
Hahmon luoja Shigeru Miyamoto on sanonut hahmon nimen inspiraation tulleen Zelda Fitzgeraldin nimestä. Nimeä voi myös yhdistää Deltaan, joka tarkoittaa kolmionmuotoista, minkälainen myös triforce on. Nykykreikan sana δελτα (delta) on äännettynä dhelda mikä on tyypillisesti käännetty katakanalle (yksi japanin kirjoitusjärjestelmistä) ゼルダ zeruda.
Ominaispiirteet
Kuten Linkillä, Zeldallakin on ollut erilaisia ruumiillistumia sarjan eri osissa. Yleensä hänet on kuvattu lapseksi, mutta aikuisena hänet on nähty peleissä Ocarina of Time, The Adventure of Link ja Twilight Princess
Zeldalla on suipot korvat kuten Linkillä. Hänellä on myös yleensä vaaleat tai ruskeat hiukset. Yleensä hän käyttää kuninkaallista iltapukua ja koristeellisia koruja.
Yhdistyneenä jumalatar Nayruun ja viisauden triforceen Zeldalla on hyvä päätöksentekokyky useimmissa asioissa – tosin tämä ei estä häntä joutumasta kaapatuksi. Usein Zeldalla on myös psyykkisiä ja maagisia voimia, esimerkiksi telepaattisia kykyjä. Voimakkaimmillaan hän voi langettaa loitsuja sekä rikkoa esteitä ja sinettejä. Zeldan alter egolla Sheikillä on omat voimansa.
Esiintymiset
left|thumb|200px|Prinsessa Zelda [[Valiant Comicsin julkaisemassa sarjakuvassa.]] Zelda on myös esiintynyt muissakin kuin The Legend of Zelda -pelisarjan peleissä. Philipsin CD-i -peleissä Zelda esiintyi kolme kertaa, ja näissä peleissä Zelda oli myös pelattavana ensi kerran. Koska pelit ovat heikkolaatuisia eivätkä ne ole Nintendon tekemiä, eivät fanit laske niitä kuuluvaksi pääsarjaan.
Zelda esiintyy myös vuonna 2009-julkaistussa The Legend of Zelda: Spirit Tracks-pelissä tärkeässä osassa Linkin mukana. Zelda voi ottaa haltuunsa Phantomin jota pelaaja voi ohjailla.
Valiant Comicsin The Legend of Zelda -sarjakuvat
Valiant Comicsin The Legend of Zelda -sarjakuvia julkaistiin Suomessa Nintendo-lehdessä. Niissä Linkillä ja Zeldalla on usein romanttisia tunteita toisiaan kohtaan, tosin Link ilmaisee tunteensa Zeldaa paremmin. Monet sarjakuvan hahmoista ja paikoista ovat samanlaisia kuin animaatiosarjassa esitellyt. Sarjakuvassa Zelda on hyvin uskollinen Triforcea kohtaan.
Vaikutus kulttuuriin
Yhdysvaltalainen näyttelijä Robin Williams nimesi tyttärensä Zeldan mukaan, koska hänen poikansa on pelisarjan uskollinen fani.
Málaga CF
Málaga Club de Fútbol on vuonna 1948 perustettu espanjalainen jalkapalloseura Málagan kaupungista Andalusiasta. Seuran edustusjoukkue pelaa Espanjan Segunda Divisiónissa.
Historia
Seura perustettiin alun perin nimellä Club Atlético Malagueño vuonna 1948, kun toinen málagalaisseura Club Deportivo Málaga hankki omistukseensa paikallisen junioriseuran luodakseen reservijoukkueen oman edustusjoukkueensa käyttöön. CD Málaga hajosi talousongelmien vuoksi kesällä 1992, mutta CA Malagueño jatkoi toimintaansa. Vuonna 1994 seura vaihtoi nimensä nykyisekseen.
Kaudet 1999–2006 Málaga pelasi pääsarja Primera Divisiónissa, sijoittuen parhaimmillaan kahdeksanneksi kaudella 2000–2001. Vuonna 2002 seura oli yksi Intertoto-cupin voittajista ja pääsi mukaan kauden 2002–2003 Uefa-cupiin, jossa se ylsi puolivälieriin. Kaudeksi 2008–2009 Málaga teki paluun pääsarjaan.
Seuran pääomistaja on kesästä 2010 ollut Qatarilainen sheikki Abdullah Al Ahmed Al Thani joka osti seuran Real Madridin entiseltä puheenjohtajalta Lorenzo Sanzilta, ja sen puheenjohtajalta, Real Madridissa sekä Málagassa pelanneelta pojalta Fernando Sanzilta 36 miljoonalla eurolla.
Perth (Skotlanti)
220px|thumb|Perthin sijainti Skotlannin kartalla. thumb|[[Tayjoki virtaa kaupungin halki.]] Perth on kaupunki Skotlannissa. Vuonna 2005 siellä oli noin 45 000 asukasta.
Perth on ollut Skotlannin pääkaupunki keskiajalla ja Perthshiren kreivikunnan hallintokaupunki. Vuosisatojen ajan Skotlannin kuninkaat kruunattiin Sconessa Perthin lähistöllä. Kuningas Jaakko I surmattiin Perthissä 1437, ja hänen jälkeensä valtaistuin siirtyi pois sieltä. Edinburghista tuli virallisesti pääkaupunki 1450-luvulla.
Myöhemmin Perthistä tuli liikenteen solmukohta, jonka kautta ensin rautatiet ja myöhemmin moottoritiet kulkivat Skotlannin nähtävyyksiin. Nykyisin kaupunkia ympäröivät ohikulkutiet, joita pitkin moottoritie M90 ja kantatie A9 ohittavat kaupungin. Liikennealan suuryritys Stagecoach on kotoisin Perthistä. Kaupunki on myös jalkapalloseura St. Johnstonen kotipaikka.
Muut Perth-nimiset paikat (muun muassa Perth Länsi-Australiassa) ovat saaneet nimensä Skotlannin Perthin mukaan.
Meksikonpunaorava
Meksikonpunaorava (Tamiasciurus mearnsi) on Meksikon Baja Californian osavaltion Sierra de San Pedro Mártirin vuoristometsissä tavattava punaorava. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto eli IUCN on määritellyt sen erittäin uhanalaiseksi lajiksi.
Koko ja ulkonäkö
Meksikonpunaoravan ruumiin pituus on noin 201 mm. Naaraat ja urokset ovat saman kokoisia. Väritys on selkäpuolelta harmaa ja vatsapuolelta valkoinen. Kyljellä puolien välissä kulkee harmaa tai hiilenmusta raita. Selässä korvien takaa keskiselälle on ruskeahkoa karvoitusta. Jalat ovat harmaat tai kellertävän valkoiset. Korvissa on mustat korvatöyhtöt. Häntä on pääosin musta ja siinä on harmaa valkoine, harmaa tai kellertävä pää.
Levinneisyys ja elinympäristö
Meksikonpunaoravaa tavataan Meksikon Baja Californian osavaltiossa Sierra de San Pedro Mártirin vuorilla. Tunnettuja esiintymispaikkoja on alle viisi ja niillä on kokoa yhteensä noin 689 km².
Elintavat
Meksikonpunaorava tunnetaan huonosti. Lähisukulaisistaan punaoravasta (Tamiasciurus hudsonicus) ja lännenpunaoravasta (Tamiasciurus douglasii) ei rakenna oravanpesiä, vaan se pesii jo olemassa olevissa onkaloissa. Pesäpuina tyoimivat ilmeisesti pystyyn kuolleet puut. Meksikonpunaoravan parittelevat mahdollisesti toukokuun paikkeilla.
Meksikonpunaoravat käyttävät ravinnokseen jeffreymännyn käpyjä, harmaapihdan käpyjä ja silmuja, sekä harmaapihdoissa kasvavaa kääpää Cryptoporus volvatus.
Ärsytettynä meksikonorava päästää viserryksen omaisen äänähdyksen. Kaksi muuta tunnettua äänähdystä on esimerkiksi säikähdettynä päästettävä haukahdus ja territoriaalinen kalistelu. Lajin mahdollisia petoeläimiä ovat kojootti (Canis latrans), punailves (Lynx rufus) ja petolinnut.
Uhat ja suojelu
Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto eli IUCN on määritellyt meksikonpunaoravan erittäin uhanalaiseksi lajiksi. Lajia tunnetaan vain alle viideltä eri esiintymispaikalta ja ihmisen toiminta on hävittänyt lajin elinympäristöä, sekä laskenut elinympäristöjhen laatua. Metsät ovat kärsineet hakkuista, laidunnuksesta ja metsäpaloista. Myös vuonna 1946 alueelle tuotu harmaaorava (Sciurus carolinensis) saattaa uhata lajia kilpailun kautta. Osa lajin levinneisyysalueesta kuuluu Sierra de San Pedro Mártirin kansallispuistoon.
Räikkönen
Räikkönen on suomenkielinen sukunimi. Se voi viitata muun muassa seuraaviin henkilöihin:
Heli Keinonen
Heli Keinonen (s. 5. huhtikuuta 1943 Joensuu) on suomalainen laulaja, joka vuonna 1966 levytti itäkarjalaisia lauluja. Hän soitti banjoa ja kitaraa, jonka kanssa hän esiintyi opiskellessaan Turussa. Hän pääsi koelaulutilaisuuteen Toivo Kärjen studioon Fazerille, mutta Kärki ei uskonut itäkarjalaisten laulujen menestykseen. Sen sijaan kilpaileva levy-yhtiö Scandia suostui levyttämään niitä. Toivo Kärki, jonka äidinpuoleiset sukujuuret juonsivat Karjalaan, tunnusti myöhemmin tehneensä pahan virhearvion torjuessaan Keinosen.
Keinosen ensimmäinen single oli Ajettih da tsiganaiset / Ruskie neitšyt, valgie neitšyt. Kohta julkaistiin vielä toinen itäkarjalainen single Itkey neiŝyt / Laskettakkua brihat hebot. Keinonen levytti myös työväenlauluja, joista tunnetuimpia ovat ”Kuolemaantuomitun hyvästijättö” ja ”Sotaorvon vala”. Hän esiintyi myös M. A. Nummisen levyllä In memoriam ja Lasse Mårtensonin hengellisellä poplevyllä Voiko sen sanoa toisinkin. 1980-luvulla Keinonen opiskeli arabiaa Sudanissa ja kääntyi muslimiksi. Sittemmin hän toimi arabian kielen opettajana Suomessa.
Näköhermo
thumb|Näköhermo lähtee silmän takaosasta, kuvassa irrotettu silmämuna thumb|Näköhermojen risteytyminen puolelta toiselle näköhermoristissä. Näköhermo on toinen aivohermo. Aivohermoja on kaikkiaan 12 paria. Näköhermo alkaa silmänpohjasta näköhermonnystystä (papilla) ja päättyy talamukseen. Näköhermon muodostaa pääasiassa noin 1,2 miljoonaa verkkokalvolta alkavaa gangliosolun aksonia. Edellisten lisäksi näköhermossa on myös silmän parasympaattisia hermosyitä, jotka muun muassa vaikuttavat mustuaisen kokoon. Silmämunan sisäosassa näköhermonpäässä ei ole valoa aistivia näköreseptorisoluja, tappeja eikä sauvoja, ja siitä aiheutuu näkökenttään noin 15 astetta katsepisteen ohimonpuolelle fysiologinen sokea piste.
Heli Keinonen
1960-luvulla Heli Keinonen oli naimisissa runoilija Markku Innon kanssa. Puolustusvoimien komentaja Yrjö Keinonen oli hänen setänsä.
Kalliolampi (Ähtäri, Koiraperä)
Kalliolampi on Etelä-Pohjanmaalla Ähtärissä Koiraperän kylän lähellä sijaitseva lampi.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Niemisjoen valuma-alueella (35.47), jonka Palojoen valuma-alueeseen (35.476) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 191,9 metriä mpy.
Anssi Vesanen
thumb|250px| Anssi Vesanen (2008) Anssi Vesanen (s. 21. helmikuuta 1980) on suomalainen lentopalloilija ja seitsenkertainen lentopallon Suomen mestari. Hänen pitkä peliuransa käsittää yli kymmenen vuoden aikakauden Tampereen Isku-Volleyssa (1998–2011) ja sitä seuranneet vuodet Vammalan Lentopallossa ja Lempäälän Kisassa. Huippuvuosinaan Vesanen valittiin kolmesti lentopalloliigan tähdistöjoukkueeseen. Suomen miesten lentopallomaajoukkueessa hänet nähtiin pelaavan vuosina 2001–2009 yhteensä 57 A-maaottelussa.
Keväällä 2012 Vesanen käytännössä lopetti huippu-urheilu-uransa Suomen mestaruuteen VaLePan riveissä ja siirtyi kotikaupunkinsa Lempäälään paikallisseura Kisan riveihin aluksi lentopallon 2-sarjaan ja myöhemmin sarjatasoa korkeammalla 1-sarjaan. Hänet kuitenkin totuttiin näkemään myös seuraavina kausina VaLePa-paidassa aina tarpeen tullen. Vuonna 2017 Vesanen pelasi VaLePassa jopa Mestariden liigaa 37-vuotiaana.
Kaikkiaan Vesanen oli pelannut kauden 2020–2021 päättyessä yhteensä yli 600 ottelua lentopalloliigassa ja saavuttanut 14 SM-mitalia. Myös Vesasen veli Ossi pelasi pitkän aikaa Anssin kanssa Isku-Volleyssa, jonka managerina toimi veljesten isä, entinen huippulentopalloilija Juhani Vesanen.
Pelipaikaltaan Anssi Vesanen on keskitorjuja, mutta hän on pelannut huipulla myös hakkurina.
Tohtori Manhattan
Tohtori Manhattan (oikealta nimeltään Jonathan "Jon" Osterman) on kuvitteellinen DC Comicsin -hahmo, jonka ovat luoneet kirjailija Alan Moore ja taiteilija Dave Gibbons. Hän debytoi rajoitetun sarjan graafisessa romaanissa Watchmen syyskuussa 1986. Tohtori Manhattan esiintyi myöhemmin Before Watchmen -sarjakuvan esiosassa. Vuonna 2016 Manhattanista tuli DC-universumin päähenkilö osana DC Comicsin Rebirth-uudelleenjulkaisua. Paljastettiin, että hän oli vastuussa Flashpoint-tapahtumasta, joka loi samalla The New 52 -aikajanan/universumin, mikä poisti DC-hahmojen historiasta 10 vuotta. Tämän seurauksena hänestä tuli yksi Doomsday Clock -minisarjan päähenkilöistä, joka julkaistiin vuosina 2017–2019.
Taustaa
Jon Osterman oli ydinfyysikko, joka laboratorio-onnettomuuden seurauksena sai itselleen kyvyn tarkkailla ja käsitellä ainetta subatomitasolla. Hän muuttui onnettomuuden myötä pitkäksi, lihaksikkaaksi, karvattomaksi, alastomaksi, sini-ihoiseksi mieheksi, joka hehkuu "ultraviolettia" säteilyä. Hän pystyy muuttamaan kokoaan tarpeidensa mukaan, esimerkiksi rakentamaan itsensä uudelleen paljon suuremmassa muodossa. Hän osaa heittää valtavia esineitä vaivattomasti käsillään. Hän ei myöskään pysty uuvuttamaan itseään. Jonilla on täydellinen tietoisuus atomi- ja subatomisista hiukkasista ja niiden hallinta. Hän on myös omnikineettinen. Hän ei tarvitse ilmaa, vettä, ruokaa tai unta, ja on kuolematon. Hän voi teleportata itsensä ja muut rajattomille etäisyyksille. Hän pystyy todelliseen lentoon, vaikka hän käyttää vain levitaatiota useimmissa esiintymisissään. Aikakäsityksensä ansiosta hän näkee menneisyyden, nykyisyyden ja tulevaisuuden samanaikaisesti. Hän voi muunnella, luoda ja tuhota aineen sekä muuntaa kehonsa mille tahansa suureksi joukoksi alkuaineyhdisteitä ja muodostaa niitä tahtonsa mukaan. Hän voi muuttaa näiden elementtien muotoja ja koostumuksia ja yhdistää ne muodostamaan monimutkaisia ​​yhdisteitä. Lisäksi hän voi muotoilla kehonsa osia ja osia kokonaisuuden sijaan. Hän voi siirtää esineitä koskematta niihin fyysisesti (telekineesi), kääntää entropian, korjata mitä tahansa, olipa se kuinka vaurioitunut tahansa. Lisäksi hänellä on kyky luoda elämää, tai niin hän väittää. Hän myös todistaa käveleensä auringon pinnalla. Onnettomuuden jälkeen Jon lakkasi pitämästä vaatteita yllään, mutta hän yleensä muiden ihmisten seurassa pitää mustia housuja ja yleisissä tilaisuuksissa hän on pitänyt pukua.
Myöhemmin Yhdysvaltain hallitus antoi hänelle nimen Tohtori Manhattan hänen rajattomien tuhovoimiensa vuoksi. Tohtori Manhattan valitsee tunnuksekseen vetyatomin. Hän julistaa, että sen yksinkertaisuus herättää hänen kunnioituksensa; vastaavasti hän polttaa merkin kivuttomasti otsaansa. Kun hän tutkii voimiensa laajuutta, Jon etääntyy henkilökohtaisessa elämässään ja hänen ymmärryksessään ihmiskokemuksesta. Jonin de-inhimillistyminen hänen vastikään löydetyn kaikkivaltiuden funktiona on saanut monet vertaamaan häntä ihmisen jälkeiseen jumalaan. Media-analyytikot pitävät hänen luonnehdintojaan romaanissa keskeisenä tutkijana absoluuttisen vallan ja sen käytön moraalin välisestä jännitteestä sekä kommentin amerikkalaisesta poikkeuksellisuudesta maailmannäyttämöllä 1900-luvun lopulla.
Watchmen-maailmassa Tohtori Manhattanin avulla Yhdysvallat oli voittanut Vietnamin sodan ja Richard Nixon oli valittu viidelle peräkkäiselle presidenttikaudelle. Tarinan lopussa Manhattan päättää lähteä maasta uudelleen ja vihjaa, että hän haluaa löytää galaksin, joka on "vähemmän monimutkainen kuin tämä". Poistuttuaan Watchmen-universumista Manhattan tiesi, että DC-universumi oli täynnä toivoa ihmiskunnan sisällä, ja matkusti sinne löytääkseen paikan näiden ihmisten joukosta ja aloittaakseen uuden elämän. Mutta jossain vaiheessa hänen visionsa osoittivat hänelle kilpavarustelun metaihmisten kesken, mikä aiheutti tulevan "kolmannen maailmansodan", joka johti Manhattanin yhteenottoon Teräsmiehen kanssa, ja sitten hän ei nähnyt "mitään". Tämä paljastus johti Manhattanin muokkaamaan DC-universumin yleistä aikajanaa korjatakseen useiden Multiversumin-kriisien aiheuttamat halkeamat; tietämättä, että Perpetua aikoi vapauttaa itsensä Lähteen muurista. Nämä toimet eivät kuitenkaan tuottaisi odotettua tulosta ja johtaisivat The New 52:n luomiseen.
Flashpointin tapahtumien aikana Manhattan petkutti Pandoran vakuuttamaan Barry Allenin yhdistämään kolme erillistä aikajanaa (DC Universe, Wildstorm Universe ja tietyt Vertigo-nimet) luodakseen Prime Earthin. Fuusio antoi hänelle mahdollisuuden pyyhkiä pois kymmenen vuotta palautuneesta maailmankaikkeudesta, mikä paitsi käänsi sen asukkaiden ikää kymmenellä vuodella, myös aiheutti useiden kuolleiden hahmojen ylösnousemuksia.
Uudella aikajanalla Manhattan estää Ikuisuuden neuvoston viimeistä velhoa Shazamia paljastamasta Pandoralle, kuinka kallon muotoinen laatikko avataan, ja tappaa Owlmanin ja Metronin, kun edellinen yrittää päästä käsiksi universumin salaisuuksiin. Brainiacin ja Teloksen aiheuttama konvergenssi kuitenkin palautti Multiversumin tuoden takaisin Flashpointia edeltävän aikajanan.