cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Miesten Superpesiksen kausi 2007
Jatkosarja
Jatkosarjassa pelattiin yksinkertainen sarja. Runkosarjan kuusi parasta joukkuetta saivat hyvityspisteitä sijoituksensa perusteella (Pattijoki 5, Nurmo 4, Sotkamo 3, Hyvinkää 2 ja Koskenkorva sekä Kuopio 1). Neljä parasta joukkuetta etenivät pudotuspeleihin.
Pudotuspelit
Välieräparit muodostettiin jatkosarjan neljästä parhaasta joukkueesta siten, että sarjan voittaja kohtasi neljänneksi sijoittuneen ja toiseksi sijoittunut kolmanneksi sijoittuneen. Pudotuspelisarjojen voittoihin vaadittiin kolme osaotteluvoittoa paitsi pronssiottelussa, joka ratkaistiin kahden ottelun yhteistuloksesta.
Superpesiskarsinta
Superpesiskarsinnassa Superpesiksen runkosarjan kolme heikointa kohtasivat Ykköspesiksen neljä parasta joukkuetta yksinkertaisessa sarjassa. Kaksi parasta saivat oikeuden pelata Superpesistä kaudella 2008.
High End
High End on nimitys äänentoistolaitteistolle ja -harrastukselle, jossa on tavoitteena luonnollinen äänentoisto ilman minkäänlaisia kompromisseja rakenteiden, materiaalien tai hinnan suhteen. Normaalista Hifi-harrastajasta High-Endisti poikkeaa lähinnä siinä, että jälkimmäinen on valmis maksamaan hyvinkin suuria summia äänentoistolaitteistosta. Esimerkiksi kaiutinkaapelit voivat maksaa tuhansia euroja, kaiuttimet, vahvistimet ja levysoittimet jopa kymmeniäkin tuhansia.
Lisätietoa
Hifin ja High Endin ero ei ole kuitenkaan aivan tarkasti määriteltävissä ja molempia käytetäänkin esimerkiksi mainonnassa varsin vapaasti.
Leijapoika
Leijapoika on Khaled Hosseinin esikoisromaani vuodelta 2003. Kirjasta tehtiin samanniminen elokuva vuonna 2007. Kirja on käännetty 34 kielelle ja myynyt yli kahdeksan miljoonaa kappaletta. Suomeksi se ilmestyi vuonna 2004 Erkki Jukaraisen kääntämänä ja Otavan kustantamana.
Leijapoika on eeppinen tarina isistä ja pojista, ystävyydestä ja petturuudesta. Se on ensimmäinen länsimaissa mittavaa suosiota saanut afganistanilaissyntyisen kirjailijan teos. Kirja antaa lukijalle värikkään kuvan Afganistanin kulttuurista, perinteistä ja elämästä niin Afghanistanissa kuin maahanmuuttajina Yhdysvalloissa. Vaikka Hosseinin kuvauksessa sotaa edeltävästä ajasta Afganistanissa on tiettyä nostalgiaa, hän ei kuitenkaan peittele silloisenkaan yhteiskunnan epäkohtia kuten rotuvihaa, luokkaeroja ja nepotismia. Hänen kuvauksensa Talibanin ajasta, josta monet länsimaiset lukijat ovat saaneet tietoja ainoastaan joukkotiedotusvälineistä, on inhimillisesti järkyttävä ja koskettava, sillä se on esitetty yksilön näkökulmasta.
Juoni
Leijapoika kertoo Amirista ja Hassanista, kahdesta afganistanilaisesta pikkupojasta 1970-luvun alkupuolen Kabulissa. Pojat ovat parhaat ystävykset, vaikka heidän välillään on suuri ero. Amir on rikkaan ja vaikutusvaltaisen isänsä ainoa poika, Hassan taas palvelijan poika ja vähemmistökansalainen, mongolien jälkeläisiin kuuluva hazara ja šiiauskoinen muslimi, kun taas valtaväestö on pataaneja ja sunnalaisia. Ystävyys ei ole tasaveroinen, vaan siinä on isännän ja palvelijan välinen arvoasetelma. Erään kerran leijoja lennättäessään Hassan saa kimppuunsa vihamiehensä Assefin, joka inhoaa erityisesti hazaroita. Amir näkee väkivallanteon, mutta ei uskalla auttaa ystäväänsä.
Neuvostomiehitys, sotaherrojen aika ja lopulta Taliban tuhoavat 1970-luvun rauhallisen ja vauraan Kabulin. Amir pakenee isänsä kanssa Yhdysvaltoihin ja yrittää unohtaa entisen kotimaansa. Hän avioituu ja ryhtyy kirjailijaksi. Menneisyys ei kuitenkaan jätä Amiria rauhaan. Syyllisyys painaa häntä ja lopulta hänelle tarjoutuu tilaisuus korjata virheitään. Vielä kerran tulee kutsu takaisin talibanien hallitsemaan Afganistaniin hyvittämään kauan sitten tehty teko tai pikemminkin tekemättä jättäminen.
Speedin’
Speedin’ (Kräk! krälp 04) on oululaisen rockyhtye Spidersin debyyttialbumi vuodelta 1979. Levyn tuottivat Janne Louhivuori ja Timo Lindström.
Jigawa
thumb Jigawa on yksi Nigerian 36 osavaltiosta. Se sijaitsee maan kaakkoisosassa. Sen pinta-ala on 23 154 neliökilometriä. Vuonna 2006 Jigawassa oli 4 348 649 asukasta. Suuri osa väestöstä kuuluu hausoihin ja fulaneihin.
Jigawan pääkaupunki on Dutse, jossa asuu 36 165 asukasta.
Barbara Hutton
pienoiskuva|Cary Grantin ja Barbara Huttonin hääkuva, 1942.
Barbara Woolworth Hutton (14. marraskuuta 1912 – 11. toukokuuta 1979) oli yhdysvaltalainen perijätär ja seurapiirihenkilö, jonka isoisä oli Woolworth’s-myymäläketjun perustaja Franklin Winfield Woolworth. Vaikean elämänsä takia Hutton sai julkisuudessa nimityksen ”rikas tyttörukka” sekä "Million Dollar Baby".
Perijättären isä menestyvä pankkiiri ja pörssivälittäjä Franklyn Laws Hutton (1877–1940), oli naistenmies, joka ajoi vaimonsa Edna Woolworthin (1883–1918) itsemurhaan, kuusivuotias Barbara löysi äitinsä kuolleena. Isä siirsi tyttärensä tuolloin sukulaisten kasvatettavaksi ja meni uudelleen naimisiin 1926. Barbara oli läheinen isoisänsä kanssa, joka teki hänestä perijänsä. Hutton vietti lapsuutensa suurimmaksi osaksi sisäoppilaitoksissa ilman läheisiä ihmissuhteita. Tämä loi pohjan epävarmuudelle, jonka vuoksi hän haki huomiota keneltä vain.
Jo 12-vuotiaana Hutton peri isoäidiltään Jennie Woolworthilta 26 miljoonaa dollaria. 21-vuotiaana hänen perintönsä isältä ja äidiltä oli lisäksi yhteensä 50 miljoonaa dollaria. Myös hänen serkkunsa Jimmy Donahue vietti huoletonta miljonääri-playboyn elämää ja kuoli nuorena.
Hutton oli naimisissa yhteensä seitsemän kertaa vuosina 1933–1966. Kaikki liitot päättyivät eroon alle viidessä vuodessa, lyhyin diplomaatti Porfirio Rubirosan kanssa vain 53 päivän jälkeen. Useimmissa liitoissaan hän joutui taloudellisesti hyväksikäytetyksi. Lisäksi avioerossa miehet saivat miljoonia dollareita sekä muuta omaisuutta.
Hänen aviomiehiinsä kuului prinssejä (Alexis Mdivani, Igor Troubetzkoy, Pierre Raymond Doan Vinh), kreivejä (Kurt Haugwitz-Reventlow) ja paroneita (Gottfried von Cramm). Kuuluisin puolisoista oli elokuvatähti Cary Grant, jonka kanssa perijätär oli aviossa 1942–1945. Aika Grantin kanssa oli Huttonin elämän onnellisimpia, tärkeältä osaltaan siksi, että näyttelijä todella rakasti Huttonia eikä hakenut suhteesta häneen esimerkiksi taloudellista hyötyä. Heidän odotuksensa perhe-elämän suhteen olivat kuitenkin eriävät, mikä ajoi lopulta heidät avioeroon, koska Grant halusi jatkaa elokuvauraansa. Kaikista muista puolisoista poiketen Grant ei ottanut erossa rahaa entiseltä vaimoltaan. Vuosina 1955–1959 Hutton oli naimisissa vanhan ystävänsä, saksalaisen tennispelaaja ja paroni Gottfried von Crammin kanssa.
Hutton kärsi toisesta väkivaltaisesta avioliitostaan 1935-1938 tanskalaisen kreivi Kurt Hardenberg-Reventlowin kanssa lähtien huumeiden väärinkäytöstä ja anoreksiasta. Avioliitto loppui pahoinpitelyyn, jonka seurauksena Hutton joutui sairaalaan ja aviomies vankilaan. Hänen ainoa lapsensa oli Lance Reventlow kreivi Kurt Hardenberg-Reventlowin kanssa. Menestyksekkään ralliautotallin perustanut kilpa-ajaja Lance kuoli lento-onnettomuudessa 1972, mikä pahensi entisestään Huttonin alkoholismia ja depressiota. Pojan isä kuoli vastaavasti auto-onnettomuudessa 1976.
Perijättären viimeiset vuodet olivat epäedullisten liiketoimien, päihteiden käytön ja runsaskätisen anteliaisuuden seurauksena taloudellisesti melko niukat. Hän saattoi antaa lahjoja täysin tuntemattomille ihmisille, jotka antoivat hänelle huomiotaan. Rahapulassaan hän joutui myymään kiinteistöjään ja satumaisen kalliita jalokiviään alihintaan. Hutton kuoli sydäninfarktiin 66-vuotiaana Beverly Wilshire hotellissa Los Angelesissa. Hänet on haudattu Woolworth-suvun hautakappeliin New Yorkin Bronxissa.
Hutton omisti mm. suuriruhtinatar Maria Pavlovna Vladimirovalle aikoinaan kuuluneita valtavia 100 karaatin kokoisia smaragdeja ja kuningas Farukille kuuluneen jättimäisen 38 karaatin Pasha-timantin sekä ennätyksellisen suurista jadehelmistä tehdyn kuuluisan Hutton-Mdivani -kaulakorun, joka myytiin vuonna 2014 ennen näkemättömään 27,4 miljoonan US$ hintaan. Kaulakoru oli Huttonin isän häälahja tyttärelleen tämän ensimmäiseen avioliittoon 1933 Alexis Mdivanin kanssa, jonka suvulle se päätyi avioerossa.
Onnettoman perijättären elämästä on kirjoitettu useita kirjoja. Charles Jarrottin ohjaamassa elämäkertaelokuvassa Rikas tyttörukka (Poor Little Rich Girl: The Barbara Hutton Story, 1987) Farrah Fawcett esittää nimiroolin.
Aleksi Honka
Aleksi Honka (s. 27. maaliskuuta 1993 Jyväskylä) on suomalainen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa Suomi-sarjajoukkue Kiekko-Espoossa.
Ura
Honka on Diskoksen kasvatti. Hän siirtyi kaudeksi 2008–2009 JYPin C-nuoriin. Kaudella 2010–2011 Honka toimi seuran B-nuorten varakapteenina. Kaudeksi 2011–2012 hän siirtyi kasvattajaseuransa Diskoksen A-nuorten I-divisioonajoukkueeseen. Kaudeksi 2012–2013 Honka siirtyi sarjatasoa ylemmäs Saimaan Pallon A-nuorten SM-liigajoukkueeseen. Hän nousi joukkueen varakapteeniksi. Honka oli SaiPan tehokkain puolustaja tehoilla 6+13=19.
Kaudeksi 2014–2015 Honka palasi kotikaupunkiinsa ja siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Mestis-joukkue JYP-Akatemiaan. Hänen tulokaskautensa toi 45 runkosarjaottelussa tehot 5+3=8 ja kuudessa playoff-ottelussa kaksi syöttöpistettä. Kaudella 2015–2016 Honka pelasi Akatemian ohella myös viisi ja kaudella 2016–2017 neljä ottelua lainalla Suomi-sarjajoukkue D-Kiekossa. Jälkimmäisellä kaudella Akatemia menetti karsintojen päätteeksi sarjapaikkansa ja lopetti lopulta toimintansa.
Honka siirtyi kaudeksi 2017–2018 vuoden mittaisella sopimuksella Ranskan Ligue Magnusin Chamonix HC:hen. Hän teki miesten pääsarjadebyyttinsä kauden avauskierroksella 12. syyskuuta 2017 Rouen Hockey Élitea vastaan. Honka pelasi 18 runkosarjaottelua tehden kaksi syöttöpistettä, kunnes hän joutui jättämään Chamonixin joulukuussa 2017. Kuusi päivää myöhemmin Hongan ilmoitettiin siirtyvän sarjatasoa alemmas FFHG Division 1:n Remparts de Toursiin. Toukokuussa 2018 hän teki joukkueen kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen. Honka oli kaudella 2018–2019 Toursin tehokkain puolustaja tehoilla 4+11=15.
Kaudeksi 2019–2020 Honka palasi Suomeen ja siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Suomi-sarjajoukkue Kiekko-Espooseen.
Perhe
Hongan isoveli Valtteri sekä pikkuveljet Julius ja Anttoni ovat pelanneet myös jääkiekkoa. Heistä Julius pelasi kaudella 2018–2019 puolustajana NHL-seura Dallas Starsin organisaatiossa ja Anttoni pelaa puolustajana JYPin SM-liigajoukkueessa. Hänellä on myös Carolina Hurricanesin NHL-varaus vuodelta 2019 Valtteri Honka pelasi hyökkääjänä alemmissa sarjoissa. Veljesten isä Matti Honka pelasi omalla urallaan II-divisioonaa Lohi-Kiekossa.
Jukka Jernvall
thumb|Jukka Jernvall Jukka Jernvall (s. 1963) on suomalainen evolutiivisen kehitysbiologian tutkija, joka parhaiten tunnetaan uraauurtavasta hampaiden kehityksen tutkimuksesta.
Jernvall väitteli Helsingin yliopistossa vuonna 1995. Hänen nisäkkäiden poskihampaita koskevan väitöskirjansa ohjaajina toimivat Irma Thesleff ja Mikael Fortelius. Tämän jälkeen hän on toiminut tutkijana Helsingin yliopiston Biotekniikan instituutissa ja New Yorkin Stony Brookin yliopistossa Yhdysvalloissa. Jernvallin tutkimus on tuonut yhteen molekyylibiologiaa ja toisaalta paleontologiaa ja evoluutiobiologiaa. Tiedelehti Nature kuvaili hampaiden kehitystä ja evoluutiota käsittelevän artikkelin yhdeksi viimeisten vuosikymmenien tärkeimmäksi evoluutiotutkimukseksi. Hampaiden lisäksi Jernvall tutkii niin fossiiliaineiston monimuotoisuutta kuin vapaana elävien hiirimakien vanhenemista Madagaskarilla.
Jernvall toimii vuosina 2010–2019 akatemiaprofessorina Helsingin yliopiston Biotekniikan instituutissa. Lisäksi hän on vieraileva professori Stony Brookin yliopistossa.
Jernvall valittiin Suomalaisen Tiedeakatemian jäseneksi vuonna 2008.
Ensihoidon vastuulääkäri
On huomattava, että ensihoidon vastuulääkärillä ei tarkoiteta ensihoitolääkäriä eli lääkäriä, joka toimii operatiivisesti hoitolaitosten ulkopuolisessa ensihoidossa. Suurin osa ensihoidon vastuulääkäreistä kuitenkin osallistuu myös alueensa operatiiviseen ensihoitotoimintaan ensihoitolääkäreinä esimerkiksi päivystämällä lääkäri- tai helikopteriyksikössä.
True Detective (lehti)
True Detective (alun perin True Detective Mysteries) on yhdysvaltalainen rikoslehti. Lehden perusti Bernarr Macfadden vuonna 1924. Alkuaikoinaan lehti julkaisi rikoksista fiktiivisiä rikosjuttuja. 1930-luvulla lehti luopui kokonaan fiktiosta jutuissaan ja alkoi julkaista tosipohjaisia rikosjuttuja. Lehti muutti nimensä vuonna 1941. Lehden levikki oli parhaimmillaan 2 miljoonaa.
Rakkaudella, Anna Puu
Rakkaudella, Anna Puu on suomalaislaulaja Anna Puun neljäs studioalbumi, joka julkaistiin CD:nä ja digitaalisesti ladattavana 9. lokakuuta 2015. Noin kuukautta myöhemmin, 13. marraskuuta 2015, albumi julkaistiin myös vinyylinä. Albumin on tuottanut Jukka Immonen.
Albumi nousi ensimmäisellä listaviikollaan Suomen virallisen albumilistan kymmenenneksi, joka on myös sen paras sijoitus. Albumi on ollut julkaisunsa jälkeen albumilistan 50:n myydyimmän albumin joukossa 14 viikkoa.
Albumi on Puun ensimmäinen Fried Music -levy-yhtiön alaisuudessa julkaisemansa albumi.
Tekeminen
Albumin kappaleiden pohjia äänitettiin loppuvuodesta 2014 kahden viikon ajan Yhdysvalloissa Alabamassa Fame-studiossa. Matkalla olivat Puun lisäksi tuottaja Jukka Immonen sekä artistin nelihenkinen yhtye. Viimeistely ja lauluäänitykset tehtiin Helsingissä Fried Musicin omalla studiolla.
Albumi on ensimmäinen, jolla kaikkien kappaleiden sanoitukset on tehnyt Anna Puu itse. Tuotannollisesti albumilla on enemmän koneella ohjelmoituja kappaleita, kuin Puun aiemmilla albumiella. Vahvimmin uudenlainen tuotanto on havaittavissa kappaleessa ”Jos nää seinät osais puhua”. Puu on myös kertonut albumin olevan kolmeen aiempaan julkaisuunsa verrattuna enemmän ”popimpi”.
Singlet
Albumin ensimmäinen single ”Ota minut tällaisena kuin oon” julkaistiin 8. toukokuuta 2015. Kappale oli Napapiirin sankarit 2 -elokuvan tunnuskappale. Kappaleen musiikkivideossa nähtävät kohtaukset, joissa Puu itse esiintyy, on kuvattu Yhdysvalloissa albumin äänitysmatkalla. Kappale nousi heinä–elokuussa 2015 suomalaisten radiokanavien 18:nneksi soitetuimmaksi kappaleeksi.
Toinen single ”Kohta vapaita” julkaistiin albumin kanssa samanaikaisesti 9. lokakuuta 2015. Kappaleen musiikkivideo on kuvattu Inkoossa Fagervikin kartanon ympäristössä. Video on ohjannut albumin tuottajanakin toiminut Jukka Immonen. Kappale nousi vuoden 2015 viimeisellä viikolla suomalaisten radiokanavien 15:nneksi soitetuimmaksi kappaleeksi.
Myös ”Venus ja Mars” -kappale sai syksyllä 2015 jonkin verran radiosoittoa ja nousi radiolistan 43:nneksi.
III (Koljosen tiekiistan albumi)
III (LONG 043) on Koljosen tiekiista -yhtyeen toinen studioalbumi ja kaikkiaan kolmas albumi. Albumin julkaisi Longplay Music CD:nä ja rajoitettuna 100 kappaleen 12-tuumaisena kuvavinyyli-painoksena.
Tubular Bells
Tubular Bells on vuonna 1973 julkaistu Mike Oldfieldin ensimmäinen studioalbumi. Sävellykset ovat ”Tubular Bells Part I” ja ”Tubular Bells Part II”, joiden sisällä on vaihtelevia teemoja. Oldfield sekä sävelsi musiikin että soitti suurimman osan albumilla kuultavista instrumenteista päällekkäisten äänitysten avulla. Musiikillisesti sen ainekset ulottuvat kansanmusiikista rockiin ja se määritti Oldfieldin tyylin aina 1980-luvun alkuun saakka. Tubular Bells oli suurmenestys ja albumi on nykyisen niin sanotun New Age -musiikin edeltäjiä.
Albumin taustaa
Oldfieldilla oli nuoresta iästään huolimatta jo studiokokemusta Sallyangie-duosta ja Kevin Ayersin Whole World -yhtyeestä.
Virgin Records -levy-yhtiön toinen perustaja Simon Draper muistelee: ”Hän teki sessiotöitä Manor-studiolla ja soitti tämän tekemänsä nauhan Tom Newmanille ja Simon Hayworthille, jotka työskentelivät studiolla. Se teki heihin lievästi sanottuna vaikutuksen ja he esittelivät nauhan minulle, valtavan hyvä. Hän oli 4-raitalaitteella kotonaan äänittänyt koko A-puolen paljolti jo sellaisena kuin se on levyllä. Studiossa hän äänitti sen uudelleen ja jatkoi siitä. Meillä oli jakelusopimus EMI- ja Island-yhtiöiden kanssa. Kun ihmiset yhtiöillä kuulivat sen, he putosivat niille sijoilleen. Levy alkoi kerätä vauhtia ja lähti, koska se oli niin erilaista kuin mikään muu.”
A-puoli nauhoitettiin syksyn 1972 aikana noin viikossa, ja B-puolta nauhoiteltiin 1973 vuoden keväällä pidemmällä aikavälillä. Nauhoituksessa on käytetty 16-raitaista kelanauhuria, joka tuohon aikaan edusti äänitystekniikan yleistä huipputasoa.
Sekä B-puolen ensimmäinen teema että luolamiesosiota seuraava hyvin hidas teema on sävelletty Oldfieldin ollessa 15-vuotias. Tuolloin häntä vaivasi levottomuus ja hän rauhoitti itseään säveltämällä rauhallista musiikkia.
Levy ei kelvannut muille levy-yhtiöille, joten levykauppias Richard Branson joutui perustamaan levyn julkaisuun Virgin-yhtiön, joka oli tulevan jättikonsernin ensimmäinen osa. Levystä tuli lopulta jättimenestys ja se on edelleen Virginin myydyin levy. Britannian albumilistalla levy nousi kärkipaikalle.
Albumin toteutuksesta
Soitinlistassa näkyvä ”Piltdown Man” -soitin viittaa B-puolen karjuntaan. Sana tarkoittaa ihmisen esi-isäksi väitettyä löydöstä, ”Piltdownin ihmistä”, joka paljastui lopulta huijaukseksi. Levyn takakannesta ei käy ilmi, että myöhemmin monia Oldfieldin levyjä tuottanut Tom Newman soittaa B-puolen lopussa akustista kitaraa. ”Double speed guitar” on analogisen nauhan kaksinkertaisella nopeudella äänitettyyn verrattuna muutettu kitaraosuus, joka näin soi oktaavia ylempää. Efektejä on käytetty muutenkin runsaasti muun muassa muokkaamaan kitaran sointia toisen instrumentin kaltaiseksi. Tästä esimerkki on toisen osan säkkipilliltä kuulostava osuus ennen ”Piltdown Man” -osuutta.
B-puoli päättyy ”Sailor’s Hornpipe” -nimiseen merimieslauluun. Siihen nauhoitettiin alun perin puheraita, mutta sitä ei otettu käyttöön ennen kuin vasta myöhemmin vuoden 1979 Exposed-livealbumilla julkaistulla versiolla.
Levyn kannessa on pila, jossa viitataan stereolevyjen informaatioteksteihin mahdollisuudesta soittaa niitä tuohon aikaan vielä yleisissä monosoittimissa: ”This stereo record cannot be played on old tin boxes no matter what they are fitted with. If you are in possession of such equipment please hand it into the nearest police station.” (suom. ”Tätä levyä ei voi soittaa vanhoilla peltipurkeilla vaikka niissä olisi minkälainen kytkentä. Jos omistat sellaisen laitteen, ole hyvä ja vie se lähimmälle poliisiasemalle”). Vitsi jatkui Oldfieldin uudelleensoittamalla 30-vuotisversiolla muodossa ”This stereo recording can still not...” (”...ei edelleenkään voi...”).
Muualla populaarikulttuurissa
Levyn A-puolen alkua on käytetty Manaaja-elokuvassa ja Suomessa esitetyssä, lapsille tarkoitetussa Hello Hello Hello -englanninkielenopetusohjelmassa.
Levystä on olemassa sinfoniaorkesterin levyttämä David Bedfordin sovittama versio, jonka nimi on Orchestral Tubular Bells (1975).
Kappaleet
Sävellys Mike Oldfield.
Albumilta julkaistiin Mike Oldfield's Single. Sen kappaleina olivat Part 2 kitara-/säkkipilliteema ja B-puolena lastenlaulu "Froggy Went a Courtin[']", jonka hän laulaa Vanessa Bransonin kanssa. Instrumentaaliteema on sovitettu hitaammaksi ja sen johtavana soittimena on aluksi oboe, joka vaihtuu albumiversion kaltaiseksi päällekkäisäänitetyille kitaroille sovitetuksi hitaampana ja vähemmän efektoituna. Loppuosuuden Oldfield soittaa klassisella kitaralla.
Lähteet
Viitteet
Olavi Sotavalta
Kaarle Arvo Olavi Sotavalta (28. heinäkuuta 1918 – 6. joulukuuta 1991 ) oli suomalainen eläintieteilijä ja professori. Hän oli Oulun yliopiston eläinfysiologian professori 1965–1978. Hän tutki muun muassa hyönteisten ääniä ja lennon fysiologiaa. Tutkimuksen kohteina olivat myös siilikehrääjät ja suurperhosten levinneisyys.
Elintarvikeliike
140px|pienoiskuva|Esimerkki turkkilaisesta elintarvikekaupasta Elintarvikeliike on kauppa, jossa myydään elintarvikkeita sekä yleensä myös taloustarvikkeita. Suurimmissa elintarvikeliikkeissä myydään usein myös käyttötavaroita, kuten vaatteita sekä kodin ja vapaa-ajan tuotteita, jolloin liikettä sanotaan hypermarketiksi.
Historia
Siirryttäessä omavaraisesta ravinnonhankinnasta rahalla käytävään kaupankäyntiin elintarvikkeita ryhdyttiin hankkimaan toreilta. Aivan 1900-luvun loppupuolelle asti elintarvikkeita myytiin monesti tuoteryhmittäin erikoistuneissa liikkeissä, kuten maitokaupoissa meijerituotteita ja lihakaupoissa lihaa. Elintarvikeliikkeissä myynti tapahtui aikaisemmin palveluperiaatteella, mutta ovat muuttuneet ajan myötä entistä enemmän itsepalvelutyylisiksi valintamyymälöiksi, joissa asiakas valitsee ostoksensa itse ja maksaa ne poistuessaan.
Islands
Islands on Mike Oldfieldin vuonna 1987 julkaistu albumi.
Kappaleet
Kaikki kappaleet on säveltänyt Mike Oldfield.
Propaganda (yhtye)
Propaganda on 1980-luvun alussa Düsseldorfissa Saksassa perustettu synthpop-yhtye. Yhtyeen perustivat Ralf Dörper, (myös yhtyeessä Die Krupps), Andreas Thein ja Susanne Freytag. Yhtye siirtyi Isoon-Britanniaan ja julkaisi 1984 singlen Dr. Mabuse, joka ylsi Britannian listalla sijalle 30. Thein lähti yhtyeestä ennen kuin se julkaisi debyyttialbuminsa A Secret Wish vuonna 1985.
Overhead
Overhead on suomalainen, Helsingistä kotoisin oleva progressiivista rockia soittava yhtye, jonka esikoisalbumi Zumanthum julkaistiin vuonna 2002. Kolme vuotta myöhemmin julkaistu Metaepitome saavutti jonkin verran kansainvälistäkin menestystä ja radiosoittoa. Yhtyeen nykyisenä levy-yhtiönä toimii Musea Records. Overhead on soittanut useilla eurooppalaisilla rockfestivaaleilla.
Moskovskaja (alkoholijuoma)
Moskovskaja on vanhin venäläisistä votkamerkeistä, jota alettiin valmistaa 1924 Neuvostoliitossa nimellä "Московская особенная" (Moskovskaja osobennaja, 'Moskovan erikoinen'). Uudelleen elvytetyn votkamerkin esikuvana oli jo ennen ensimmäistä maailmansotaa 1894–1914 valmistettu samanniminen votka, jota valmisti ''4. viinamonopoli''. Moskovskaja-votkan resepti ei vastoin yleistä luuloa perustu Dmitri Mendelejevin kokeisiin, vaan se on erillisen kehitystyön tulosta. Neuvostoaikana alkuperäistä reseptiä muutettiin hieman. Juomaan lisättiin ruokasoodaa ja etikkahappoa 30 ja 20 milligrammaa pulloa kohden vastaavasti.
The Mob Rules
The Mob Rules on Black Sabbath-yhtyeen kappale ja single-julkaisu vuodelta 1981. Se on myös samannimisen albumin nimikappale.
Kappale tehtiin alun perin Heavy Metal-nimisen scifi-animaatio-elokuvan soundtrackille. Tämä versio poikkesi hieman singlellä ja albumilla julkaistusta lopullisesta versiosta. Soundtrack-versio on julkaistu elokuvan soundtrack-levylle sekä Mob Rules-albumin deluxe edition-versiossa. Yhtye itse piti tätä ensimmäistä versiota parempana kuin varsinaista albumi- ja single-versiota, mutta tuottaja Martin Birch ei halunnut alkaa työstämään vanhoja, muiden tekemiä nauhoituksia, ja näin yhtye levytti kappaleesta uuden version.
Kappaleen aiheena on kapinallisten kansalaisten tekemä vallankumous, kuten kyseisen elokuvan kohtaus, jossa kappale soi, hyvin osoittaa. Musiikillisesti se on rock-henkisen riffin myötä kulkeva, nopea heavy rock-kappale, joka kuuluu yhtyeen tunnetuimpiin kappaleisiin.
Single nousi Brittein listoilla sijalle 46. ja sen b-puolena julkaistiin "Die Young"-kappaleen liveversio. Espanjassa julkaistun version b-puolena oli "Voodoo".
B-puoli
<OL START=2> <LI>Die Young (live) ( Butler, Dio, Iommi, Ward ) - 4:02 </OL>
Kalifornian kultaryntäys
thumb|Kalifornian kulta-alueet keltaisella; Coloman löytöpaikka punaisella pisteellä. Kalifornian kultaryntäys oli vuosien 1848–1855 välillä Kaliforniassa Yhdysvalloissa tapahtunut kultaryntäys. Ensimmäinen kultalöydön teki James W. Marshall tammikuussa 1848. Kun uutinen löydöstä myöhemmin levisi, noin 300 000 ihmistä Yhdysvalloista ja muualta maailmasta tuli etsimään kultaa Kalifornian joista ja kukkuloista. Kullankaivajia kutsuttiin nimityksellä "49ers" heidän tulovuotensa 1849 mukaan.
Aluksi Kalifornian kultaa huuhdottiin vaskooleilla ja sen jälkeen keinuvilla puulaatikoilla, joihin kaadettiin soraa ja vettä niin, että raskas kulta vajosi laatikon pohjan rihloihin. Jokivesiä alettiin johtaa pitkiin ränneihin, joihin kaadettiin hienonnettua soraa, josta kulta eroteltiin vaskoolilla. Kalifornian kullantuotannon arvo saavutti huippunsa 1852. Vuonna 1855 enin maan pinnalla ollut kulta oli jo löydetty, ja suurin osa kullantuotannosta oli jokikaivostuotantoa. Vuoden 1852 jälkeen aloitettu hydraulinen kullankaivuu aiheutti kullankaivuualueille pysyviä ympäristöhaittoja. Kultaryntäys oli tuhoisa myös alueen intiaaniväestölle, etenkin kullankaivajien tuomien tartuntatautien vuoksi.
Tapahtumat
thumb|[[Kullanhuuhdontaa rännin avulla.]] thumb|Kullanetsintää joesta. Vesi on ohjattu joen vierestä, ja kultaa kaivetaan joenpohjasta. James W. Marshall löysi 24. tammikuuta 1848 American River -joesta kultahipun rakentaessaan Colomassa sahaa maanviljelijä John Sutterille. Marshall paljasti löytönsä Sutterille, joka arveli metallin olevan vähintään 23 karaatin kultaa. Sutter pyysi sahan rakennusmiehiä vaikenemaan löydöstä kuudeksi viikoksi, jotta hän ehtisi saada toisaalle rakennuttamansa myllyn valmiiksi. Salaisuus paljastui kuitenkin jo parissa viikossa, minkä seurauksena lähes kaikki Sutterin työntekijät kokkia myöten lähtivät kullanetsintään, ja Sutter kärsi suuria taloudellisia menetyksiä.
Sanomalehti The Californian raportoi American Riverin kultalöydöstä 15. maaliskuuta 1848 ja California Star kolme päivää myöhemmin. San Franciscossa löytöön ei aluksi uskottu, vaan kultainnostus alkoi kaupungissa vasta toukokuussa 1848, kun kauppaa kultaseudulla pitänyt Samuel Brannan tuli kaupunkiin rehvastelemaan maksuksi saamillaan kultahipuilla. Pian lukemattomat kalifornialaiset ryntäsivät kullanetsintään, jolloin pellot jäivät kylvämättä ja talojen rakennustyöt kesken. San Franciscon satamaan oli seuraavaan kesään mennessä kertynyt jo 200 hylättyä laivaa, joiden miehistöt olivat lähteneet maihin kultaa etsimään.
Kullankaivajat
Kaliforniaan kullan perässä tulleita kutsuttiin nimityksellä "49ers" heidän tulovuotensa mukaan. Tulijoita oli Yhdysvaltain itäosista sekä ulkomailta kuten Kiinasta, Saksasta, Chilestä, Meksikosta, Irlannista, Turkista ja Ranskasta. Vuonna 1850 ulkomaalaisille kullankaivajille määrättiin 20 dollarin kuukausivero, joka vähensi etenkin kiinalaisten kullankaivajien määrää. Kultaryntäyksen myötä Kaliforniasta tuli yksi maan etnisesti monimuotoisimmista osavaltioista.
Yhdysvaltain itäosista saapuneet käyttivät aluksi kahta reittiä: joko laivalla New Yorkista Etelä-Amerikan eteläpuolitse kiertäen tai Oregonista vankkureilla. Vuonna 1850 yhdysvaltalaiset yhtiöt saivat valmiiksi Panaman poikki kulkeneen rautatien, joka lyhensi matkaa huomattavasti.
Tekniikka
Aluksi Kalifornian kultaa huuhdottiin vaskooleilla ja sen jälkeen keinuvilla puulaatikoilla (rocker box). Niihin kaadettiin soraa ja vettä, jolloin raskas kulta vajosi laatikon pohjan rihloihin. Laatikolla ei kuitenkaan pystytty erottelemaan hienointa kultajauhetta, joten laitteen pohjalle alettiin laittaa elohopeaa, johon kultapöly kiinnittyi, ja se irrotettiin syntyneestä amalgaamista elohopeaa höyrystämällä. "Long Tom" oli keinulaatikko, jossa oli 3–6-metrinen ja 30 senttimetrin levyinen kaukalo. Sen käyttämiseen tarvittiin useita miehiä, ja koska se vaati jatkuvan juoksevan veden, sitä käytettiin vain jokien tai kaivettujen ojien varrella. Jokivesiä alettiin sitten johtaa pitkiin ränneihin, joihin kaadettiin hienonnettua soraa, josta kulta eroteltiin vaskoolilla. Hydraulista kullankaivuuta alettiin harjoittaa Kaliforniassa 1853. Siinä vettä suihkutettiin kovalla paineella rinteeseen, ja irronnut maa-aines johdettiin ränneihin huuhdottavaksi. Hydraulinen louhinta aiheutti kullankaivuualueille pysyviä ympäristöhaittoja.
Seuraukset
Kultaryntäyksellä oli vakavat seuraukset Kalifornian intiaaniväestölle ja ympäristölle. Kultaryntäyksen seurauksena osavaltion intiaanien lukumäärä romahti 150 tuhannesta 31 tuhanteen vuosina 1848–1870. Suurin osa intiaaneista kuoli kullankaivajien tuomiin tauteihin, mutta osa surmattiin tarkoituksellisesti. Intiaanit joutuivat myös luopumaan maistaan ja muuttamaan intiaanireservaatteihin. Kullankaivajat tuhosivat joenpohjia ja kukkuloita sekä jättivät jokiin ja järviin 7 600 tonnia myrkyllistä elohopeaa.
Kiinteistömaailma
Kiinteistömaailmassa työskentelee vajaa 700 työntekijää noin 100 asuntomyymälässä.
Elokuussa 2019 Danske Bank myi Kiinteistömaailman suomalaiselle osakeyhtiölle, jonka osakkaina ovat Risto Kyhälä, Arto Martonen, Kenneth Kaarnimo ja Merasco Real Estate.
Historia
Kiinteistömaailma perustettiin keväällä vuonna 1990 nimellä PSW Kiinteistömaailma Oy ja sen perustajaosakkaina olivat Postipankki, silloinen vahinkovakuutusyhtiö Sampo ja tietotekniikkayhtiö West Invest. Myöhemmin omistajuus siirtyi kokonaan Sampo Pankille ja siitä edelleen Danske Bankille.
Ensimmäinen asuntomyymälä avattiin perustamisvuonna Helsingin Kampissa Fredrikinkadulle, missä se toimii edelleen. Vuonna 1998 avattiin ketjun 50. asuntomyymälä. Ketjun nimi taas lyhennettiin sen nykyiseen muotoon, Kiinteistömaailma Oy, vuonna 2001. Kiinteistömaailma on yksi vuonna 2008 perustetun Kiinteistönvälitysalan Keskusliiton perustajajäsenistä.
Kiinteistömaailman toimitusjohtajana toimi sen perustamisesta lähtien aina vuoteen 2007 saakka Paavo Aunola. Aunola valittiin vuonna 2004 vuoden asuntovaikuttajaksi. Ketjun edellinen toimitusjohtaja Erkki Heikkinen nimitettiin keväällä 2015. Danske Bankin myytyä Kiinteistömaailman siirtyi toimitusjohtaksi uusi osakas Risto Kyhälä.
Organisaatio
Kiinteistömaailma toimii franchising-periaatteella, ja sen myymälät ovat itsenäisten yrittäjien omistamia. Suomen Franchising-Yhdistys on palkinnut Kiinteistömaailman neljä kertaa vuoden franchising-ketjuna, ja viimeisin valinta on vuodelta 2013. Kiinteistömaailma kuuluu Suomen suurimpiin kiinteistönvälitysketjuihin ja vuonna 2011 yritys ilmoitti markkinaosuudekseen noin 20 % koko Suomessa ja 30 % pääkaupunkiseudulla.
Kiinteistömaailman myymälöistä noin kolmasosa sijaitsee pääkaupunkiseudulla ja Suomen pohjoisin myymälä Ivalossa. Ketjun ohjauksesta, markkinoinnista, lakineuvonnasta ja talousasioista vastaa Danske Bankin omistama Kiinteistömaailma Oy, joka sijaitsee Helsingissä.
Tarjouskauppa
Vuoden 2007 lopussa Kiinteistömaailma lanseerasi uuden kiinteistökauppamallin, Tarjouskaupan. Malli erosi perinteisestä myyntimallista siten, että myyntihinnan sijaan merkittiin velaton lähtöhinta, josta ostajat pystyivät tekemään tarjouksia ylöspäin, kuitenkin niin, että tarjous tehdään kirjallisena välittäjän kautta. Kaikki tarjoukset ovat avoimesti nähtävillä verkossa, ja asiakkailla on näin ollen mahdollisuus reagoida uusilla tarjouksilla. Myyjä ei kuitenkaan ole huutokaupan tavoin pakotettu myymään eniten tarjoavalle.
Tarjouskaupan laillisuus aiheutti sen lanseerauksen jälkeen keskustelua, sillä asuntomarkkinointiasetus edellyttää, että myytävälle asunnolle kuuluu merkitä myyntihinta. Vastustajien mielestä velattoman lähtöhinnan ilmoittaminen ei noudattanut asetusta ja kauppatapa oli muutenkin kyseenalainen. Kuluttaja-asiamies katsoi kuitenkin kesän 2012 aikana, että Tarjouskauppa on mallina hyväksyttävä ja ehdotti, että asuntomarkkinointiasetusta tulisi muuttaa. Myös Kilpailuvirasto ja ympäristöministeriö olivat asetuksen muuttamisen kannalla. Viranomaisten hyväksynnän jälkeen myös Kiinteistömaailman kilpailijat, kuten Huoneistokeskus ja ReMax, ryhtyivät tarjoamaan Tarjouskauppa-mallia.
Tarjouskaupasta on muodostunut keskeinen osa Kiinteistömaailman liiketoimintaa, ja yrityksen mukaan kauppatavan avulla on myyty jo yli 30 000 asuntoa.
Hämeenkyrön kirkko
thumb|right|250px|Sankarihaudat.  Sen suurempaa rakkautta ei kenelläkään ole kuin että hän antaa henkensä ystäväinsä edestä. pienoiskuva|Emil Richard Filén suunnittelema Sankarivainajien muistomerkki Hämeenkyrön kirkko on Hämeenkyrön seurakunnan pääkirkko Pappilassa. Lisäksi seurakunnalla on toinen, pienempi kirkko Jumesniemessä sekä siunauskappeli Mäntyrinteen hautausmaalla Turkillassa. Pääkirkko on puurakenteinen kapeilla poikkisakaroilla varustettu tornillinen pitkäkirkko, jonka suunnittelusta vastasi Tukholman yli-intendentinvirasto 1780-luvun alussa. Kirkon rakentamisesta vastasi Abraham Tennberg ja se valmistui viimeistään vuonna 1782. Alkuperäisessä asussaan se edusti yli-intendentinviraston suosimaa uusklassista arkkitehtuuria. Kuitenkin myöhemmät korjaukset, etenkin 1880 tehdyt sakaristojatke sekä tornin muutos, ovat suuresti muuttaneet sen ulkonäköä. Kirkon sisäkatteena ovat puuholvit.
Kirkossa on sähkölämmitys ja istumapaikat noin 900 ihmiselle. Kirkon nykyiset urut ovat Kangasalan urkutehtaan 1942 rakentamat 38+3 äänikertaiset, kolmisormioiset sähköpneumaattiset urut. Kirkon alttaritaulun on maalannut vuonna 1849 J. Z. Blackstadius ja se on nimeltään Jeesus Getsemanessa.
Kirkon alueella sijaitsee toukokuussa 2015 käyttöönotettu muistolehto.
Craig Ramsay
Craig Edward Ramsay (s. 17. maaliskuuta 1951 Weston, Ontario) on kanadalainen jääkiekkovalmentaja ja entinen jääkiekkoilija, joka on toiminut Slovakian maajoukkueen valmentajana kaudesta 2017–2018 lähtien. Sitä ennen hän toimi viimeksi Montreal Canadiensin neuvonantajana kaudella 2016–2017 Hän pelasi koko NHL-uransa Buffalo Sabresissa, jota hän edusti yhteensä yli 1000 runkosarjaottelun verran. Ramsay palkittiin urallaan kertaalleen Frank J. Selke Trophyllä, NHL:n parhaana puolustavana hyökkääjänä. Hän jatkoi Buffalossa apuvalmentajana ja on toiminut myös hetkellisesti väliaikaisena päävalmentajana sekä Buffalossa että Philadelphia Flyersissa.
Pelaajaura
Ramsay pelasi juniorijääkiekkoa OHA:n Peterborough Petesissä neljän kauden ajan vuosina 1967–1971. Buffalo Sabres varasi hänet vuoden 1971 NHL:n varaustilaisuudessa numerolla 19 toisella kierroksella. Ramsay siirtyi Buffaloon heti seuraavan syksynä, mutta kausi alkoi Buffalon farmijoukkue Cincinnati Swordsissa. Hän pelasi ensimmäisen NHL-ottelunsa 27. marraskuuta 1971. Ramsay pelasi NHL-urallaan peräkkäin 776 runkosarjaottelua, joka on NHL:n neljänneksi pisin peräkkäisten otteluiden sarja. Sarja alkoi 27. maaliskuuta 1973 ja päättyi 10. helmikuuta 1983, kun Ramsay mursi jalkansa pelissä. Ramsay oli kolmesti ehdolla Frank J. Selke Trophyn saajaksi vuosina 1978, 1980 ja 1981. Palkinto annetaan NHL:n parhaalle puolustavalle hyökkääjälle. Lopulta hän voitti palkinnon vuonna 1985, uransa viimeisellä kaudella.
Ramsay pelasi uransa aikana yhdessä Don Lucen kanssa, ja heitä pidettiin NHL:n parhaana alivoimakaksikkona. Vuosien kokeilujen jälkeen Lucen ja Ramsayn kanssa samaan ketjuun löydettiin Danny Gare. Ramsay oli yksi NHL:n parhaista puolustavista hyökkääjistä. Hän on tehnyt eniten alivoimamaaleja Buffalon historiassa, 27 kappaletta.
Ramsay pelasi NHL:ssä 1070 ottelua, kaikki Buffalo Sabresissa. Hän teki näissä otteluissa 252 maalia ja antoi 420 syöttöä, tehden siis yhteensä 672 tehopistettä. Keväällä 1975 Buffalo eteni Stanley Cupin finaaliin, mutta hävisi Philadelphia Flyersille. Hän pelasi vuonna 1976 NHL:n tähdistöottelussa.
Valmennusura
Ramsay toimi kaudella 1984–85 pelaaja-apulaisvalmentajana. Ja kun hän ilmoitti lopettavansa pelaajauransa 8. syyskuuta 1985, Buffalo nimesi hänet seuran apulaisvalmentajaksi. Tässä toimessa Ramsay toimi kaudelle 1986–87, mutta kesken saman kauden hänet nimettiin joukkueen väliaikaiseksi päävalmentajaksi, kun Scotty Bowman lopetti joukkueen päävalmentajana 6. marraskuuta 1986. Väliaikainen pesti päättyi 22. joulukuuta, jolloin hänet siirrettiin Buffalon organisaatiossa toisiin tehtäviin (Director of Professional Evaluation and Development). Tässä toimessa Ramsay oli vuoteen 1990 asti. Ennen kautta 1990–91 Buffalo nimitti hänet joukkueen managerin apulaiseksi. Tässä tehtävässä hän toimi vuoteen 1993 asti.
Takaisin valmennustehtäviin Ramsay palasi 18. kesäkuuta 1993, jolloin hänet palkattiin Florida Panthersin apulaisvalmentajaksi. Hän toimi tehtävässä kahden kauden ajan, vuoteen 1995 asti. Kaudella 1995–96 Ramsay oli Dallas Starsin kykyjenetsijä. Kaudet 1996–98 hän oli Ottawa Senatorsin apulaisvalmentaja, josta hän siirtyi seuraavaksi kaudeksi Philadelphia Flyersin apulaisvalmentajaksi. Ramsay oli joukkueen apulaisvalmentaja helmikuuhun 2000 asti, jolloin hänet nimitettiin joukkueen väliaikaiseksi päävalmentajaksi, kun päävalmentaja Roger Neilsonilta oli löydetty syöpä. Kesäkuussa 2000 Philadelphia halusi Ramsayn jatkavan ja hänet nimitettiin seuran päävalmentajaksi seuraavaksikin kaudeksi. Toimi kesti kuitenkin vain 10. joulukuuta 2000 asti. Seuraavaksi hänet palkkasi apulaisvalmentajaksi Tampa Bay Lightning 17. tammikuuta 2001. Vuonna 2004 Ramsay voitti Stanley Cupin apulaisvalmentajana Tampa Bayssä.
Ramsay nimettiin 1. elokuuta 2007 Boston Bruinsin apulaisvalmentajaksi. Hän toimi Claude Julienin apulaisvalmentajana ja oli erityisesti vastuussa joukkueen puolustuspelaamisesta. Atlanta Thrashers valitsi Ramsayn uudeksi päävalmentajakseen kesäkuussa 2010. Atlantan päävalmentajana Ramsay toimi vain yhden kauden, jonka jälkeen hän siirtyi kolmen kauden ajaksi Florida Panthersin apulaisvalmentajaksi. Kolmen Floridan kauden jälkeen seuraava tehtävä oli apulaisvalmentajuus Edmonton Oilersissa kaudella 2014–2015. Edmontonin kauden jälkeen Ramsay piti vuoden taukoa jääkiekon pareista palatakseen sitten Montreal Canadiensin neuvonantajaksi kaudelle 2016–2017. Kaudesta 2017–2018 lähtien Ramsay on toiminut Slovakian maajoukkueen päävalmentajana.
Ramsay oli Buffalon edustajana NHLPA:ssa. Hän on jääkiekkoilija Doug Gibsonin lanko.
Aglauros (Aktaioksen tytär)
Aglauros oli kreikkalaisessa mytologiassa Aktaioksen tytär ja Kekropsin, myyttisen Ateenan perustajan, puoliso. He saivat neljä lasta: Erysikhthon, Aglauros, Herse ja Pandrosos.
Kalastuskunta
Sana kalastuskunta esiintyy edelleen monen osakaskunnan nimessä jäänteenä. Vuonna 2015 säädetty kalastuslaki ei tunne käsitettä kalastuskunta.
Kuusalu
Sijainti
Kuusalu sijaitsee Suomenlahden etelärannalla Valtatie 1:n varrella Tallinnasta noin 40 kilometriä itään.
Kunnan osat
Kunta muodostuu Kiiun, Kolgan ja Kuusalun pienkauppaloista (alevik) sekä 64 kylästä (küla). Kunnan keskuspaikka on Kiiun pienkauppala. Kunnan asema ei muuttunut vuoden 2017 kuntauudistuksessa.
Väestö
Vuonna 2011 Kuusalun kunnassa oli 6 412 asukasta, joista 6 057 (94,5 %) oli virolaisia, 252 (3,9 %) venäläisiä ja 99 (1,5 %) muita kansallisuuksia.
Nähtävyydet
pienoiskuva|250px|[[Kiiun munkkitorni|alt=]] Kuusalun pienkauppalan lisäksi merkittävimmät paikat ovat yhdestä asuintornista koostuva vasallilinnoitus, Kiiun munkkitorni, sekä Kolgan kartano.
Kuusalun hautausmaalla lepää ensimmäinen Viron vapaussodassa vuonna 1919 kaatunut suomalaisen vapaaehtoissotilas, Viron vapaudenristin ritari Aukusti Tuominen, jonka muistokivi paljastettiin juhlallisesti 3. tammikuuta 2019.
Raahen Rautatieosakeyhtiö
Raahen Rautatieosakeyhtiö oli yksityinen suomalainen rautatieyhtiö, joka rakennutti rautatien Raahesta Lappiin eli nykyiselle Tuomiojan rautatieasemalle. Yhtiö perustettiin 1899 ja kirjattiin osakeyhtiörekisteriin 9. kesäkuuta 1899. Yhtiön rakennuttamat Raahen rautatieasema ja rautatie Raahesta Lapin asemalle valmistuivat jo samana vuonna. Yhtiö rakennutti omalla kustannuksellaan leveäraiteisen rautatien, joka yhdisti Raahen kaupungin valtion rataverkkoon.
Follow Me Follow
Follow Me Follow (Kräk! ‎KRÄLP 8) on vuonna 1980 ilmestynyt Spidersin toinen pitkäsoitto.
21. syyskuuta
21. syyskuuta on gregoriaanisen kalenterin mukaan vuoden 264. päivä (265. päivä karkausvuonna). Vuodesta on jäljellä 101 päivää.
Juhlapäiviä
Katso myös: kalenteri ~ 20. syyskuuta, 22. syyskuuta
Dutse
Dutse on kaupunki pohjoisessa Nigeriassa. Se on Jigawan pääkaupunki.
Dutse on Jigawan neljänneksi suurin kaupunki. Vuonna 2008 sen asukasluku oli 36 165.
Kultaparatiisikaija
Kultaparatiisikaija (Psephotellus chrysopterygius) on Koillis-Australiassa elävä uhanalainen kaijalaji.
Koko ja ulkonäkö
Linnun pituus on 28 cm ja paino noin 56 g. Koiraan alapuolen väritys on turkoosinsininen, otsa ja hartiat keltaiset, päälaki ja niska mustat, vatsan ja pyrstön alapeitinhöyhenet punaiset valkoisin reunuksin, selkäpuoli ruskea ja yläperä turkoosi. Naaras on himmeämmän värinen. Nokka on harmaa, iiris tummanruskea ja koivet ruskehtavan harmaat. Nuori lintu muistuttaa väritykseltään naarasta.
Esiintyminen
Kultaparatiisikaijat elävät kahdella suppealla alueella Australian Cape Yorkin niemimaan sisämaassa. Sen elinympäristön ala on 2 900 neliökilometriä ja populaation koko noin 2 000 yksilöä. Lajin kanta on pienentynyt voimakkaasti viime vuosikymmeninä.
Elinympäristö
Kultaparatiisikaija asuttaa puustoisia savanneja ja harvakasvuisia metsiä.
Lisääntyminen
Lisääntymiskausi on toukokuusta tammikuulle. Pesä on termiittikeossa, johon molemmat puolisot kaivavat pesäonkalon. Naaras munii neljästä kuuteen munaa, joita se hautoo noin 23 päivää. Koiras käy ruokkimassa hautovaa naarasta ja ruokkii myös poikasia yhdessä naaraan kanssa. Poikaset jättävät pesän viiden viikon ikäisinä ja saavat aikuispuvun sulkasadossa, joka tapahtuu noin neljä kuukautta pesästälähdön jälkeen.
Ravinto
Kultaparatiisikaijat syövät ruohojen siemeniä, kukkia, silmuja ja mettä.
Steve Mullings
Steve Mullings (s. 28. marraskuuta 1982) on jamaikalainen pikajuoksija. Hänen päämatkansa olivat 100 ja 200 metriä. Mullings on 176 senttimetriä pitkä ja painaa 67 kiloa. Hän on voittanut kaksi maailmanmestaruusmitalia Jamaikan 4×100 metrin viestijoukkueessa.
Mullings juoksi vuonna 2004 Jamaikan mestaruuskisoissa silloiset ennätyksensä 10,04 (100 m) ja 20,22 (200 m) ja ansaitsi paikan olympialaisiin. Hän jäi kuitenkin kiinni kielletyistä aineista kilpailun jälkeen. B-näytteen osoittauduttua positiiviseksi Mullings sai kahden vuoden kilpailukiellon.
Mullings antoi kesäkuussa 2011 maansa mestaruuskisoissa positiivisen dopingnäytteen. Käryn oltua hänen uransa toinen hän sai elinikäisen kilpailukiellon. Mullings piti dopingtestiä epäluotettavana ja valitti urheilun kansainväliseen vetoomustuomioistuimeen, mutta CAS piti hänen elinikäisen kilpailukieltonsa voimassa.
Ragnar Heikel
pienoiskuva|upright|Ragnar Atle Teodor Heikel Ragnar Atle Teodor Heikel (9. syyskuuta 1892 Rovaniemi – 16. marraskuuta 1927) oli suomalainen jääkärimajuri. Hän johti Suomen yleisesikunnan tiedustelutoimistoa eli osasto V:tä vuosina 1920–1921 ja 1925–1927.
Perhe ja opinnot
Ragnar Heikelin vanhemmat olivat maaherra Teodor August Heikel ja Ida Liljebäck. Heikel kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin suomalaisesta yhteiskoulusta vuonna 1912 ja liittyi Uusmaalaiseen osakuntaan. Opintojaan hän jatkoi Helsingin yliopistossa ja suoritti lääketieteen opintoihin valmistavan medikofiilitutkinnon vuonna 1914 ja jatkoi opintojaan lääketieteellisessä tiedekunnassa.
Heikelin puoliso oli Airi Heikinheimo (myöh. Koskimies), jonka isä oli lääkintöneuvos Oskari Heikinheimo. Leskeksi jäätyään tämä meni naimisiin professori Rafael Koskimiehen kanssa.
Jääkärikausi
Hän liittyi yhtenä ensimmäisten vapaaehtoisten joukkoon, joiden päämääränä oli Saksassa sotilaskoulutusta antava Pfadfinder-kurssi, joka järjestettiin Pohjois-Saksassa sijaitsevalla Lockstedter Lagerin harjoitusalueella. Leirille hän ilmoittautui 9. maaliskuuta 1915. Hänet sijoitettiin joukon 2. komppaniaan, josta hänet komennettiin Suomeen 8. kesäkuuta 1915. Hän oli Helsingissä perustamassa ylioppilasaktivistien tiedustelu- ja värväystoimistoa, ns. Liisankadun toimistoa, ja toimi siellä jouluun 1915 saakka ja sen jälkeen sisällissodan alkuun saakka Tukholmassa ja Haaparannalla Saksan meriesikunnan ja yleisesikunnan Tukholman toimistojen antamissa tehtävissä. Suomeen hän palasi 4. helmikuuta 1918 Tornion kautta ja liittyi suojeluskuntajoukkoihin.
Suomen sisällissota
Suomen sisällissodan puhjettua Heikel otti osaa pikakiväärinjohtajana Tornion valtaukseen ja toimi hetken Jyväskylässä konekivääriosaston kouluttajana ennen kuin liittyi Kuhmoisissa Pohjois-Hämeen rykmentin 1. pataljoonaan. Heikel siirrettiin jo 13. maaliskuuta 1918 Peräpohjolan pataljoonaan, missä hän toimi konekivääriupseerina ja pataljoonankomentajan apulaisena. Hänen sijoituspaikakseen muodostui Valkoisen armeijan rykmenttijaottelun astuttua voimaan Pohjois-Pohjanmaan rykmentin 2. pataljoona, missä hän toimi konekiväärikomppanian päällikkönä. Heikel osallistui Suomen sisällissodassa taisteluihin Kuhmoisissa, Lempäälässä, Vesilahdella, Karkussa ja Tyrväällä sekä valtauksiin Inkeroisissa, Kyminlinnassa ja Kotkassa.
Sisällissodan jälkeinen aika
Heikel siirrettiin sisällissodan jälkeen siihen komppaniaan päälliköksi, joka oli valittu rykmentistä lähetettäväksi 16. toukokuuta 1918 ylipäällikön määräyksestä perustettuun Suomen valkoiseen kaartiin. Suomen valkoisesta kaartista hänet siirrettiin 15. kesäkuuta 1918 Yleisesikuntaan, missä hänestä tuli ulkomaantiedustelusta vastanneen alaosaston päällikkö. Yleisesikunnan uudelleenorganisoinnin yhteydessä Heikel nimitettiin vuoden 1920 alusta toimisto V:n eli tosiasiallisen tiedusteluosaston johtoon, missä tehtävässä hän jatkoi 1. helmikuuta 1921 asti. Yleisesikunnasta hänet siirrettiin 19. syyskuuta 1921 Sisäasiainministeriön käyttöön ja määrättiin 1. lokakuuta 1921 alkaen Petsamon rajavartioston päälliköksi, missä hän yleni myöhemmin rajakomendantiksi. Hänet siirrettiin 1. kesäkuuta 1925 takaisin Yleisesikuntaan, missä hän toimi toimistoupseerina ja 22. syyskuuta 1925 alkaen uudelleen toimisto V:n päällikkönä aina kuolemaansa asti. Heikel teki vuonna 1926 Varsovassa sopimuksen Suomen ja Puolan yleisesikuntien välisestä Neuvostoliittoa koskevien tiedustelutietojen vaihdosta.
Katoaminen
pienoiskuva|Aero Oy:n turmakone K-SALD Heikel kuoli ilmeisesti lento-onnettomuudessa ollessaan paluumatkalla Tallinnasta Helsinkiin Suomenlahdella 16. marraskuuta 1927, kun viisi Suomen sotilastiedustelujohtoa virkamatkalla kuljettanutta lentokonetta eksyi sumussa. Muut koneet onnistuivat laskeutumaan, mutta Heikeliä kuljettanut Aero Oy:n K-SALD Junkers F 13 -vesitasokone katosi jäljettömiin ollessaan mahdollisesti pyrkimässä kohti Söderskärin majakkaa. Koneessa oli havaittu vikaa jo menomatkalla kaksi päivää aiemmin, jolloin se oli joutunut tekemään pakkolaskun mereen. Muut saman koneen mukana kadonneet olivat ratsumestari Armas Klinthe, lentäjä Kalle Karlstedt ja saksalainen mekaanikko K. Petzold. Heikelin viralliseksi kuolinsyyksi merkittiin hukkuminen, mutta liikkui myös salaliittoteorioita, joiden mukaan kone matkustajineen olisi kaapattu Neuvostoliittoon.
Heikel julistettiin oikeuden päätöksellä kuolleeksi vuonna 1932 ja kuolinpäiväksi merkittiin 1. tammikuuta 1931.
Luottamustoimet
Heikel oli Viron armeijassa suomalaisena yhteysupseerina 20. huhtikuuta – 20. toukokuuta 1919 välisen ajan ja erikoistehtäviä hän suoritti armeijan palveluksessa Ruotsissa kesäkuussa 1920. Heikel toimi Yleisesikunnan edustajana Etsivän keskuspoliisin uudelleenjärjestelyä suunnitelleessa komiteassa vuonna 1921 ja suomalais-venäläisen rajakomission jäsenenä sekä asiantuntijana norjalais-suomalaisessa rajakomissiossa ja puheenjohtajana suomalais-venäläisessä rajantarkastuskomission 5. piirissä.