cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Reunuspietaryrtti
Ulkonäkö ja koko
thumb|220px|vasen|Reunuspietaryrtin mykerökukintoja. thumb|220px|vasen|Reunuspietaryrttikasvusto. Reunuspietaryrtti kasvaa 10–50 senttimetriä korkeaksi. Sen vankka varsi on uurteinen ja usein jo tyvestä haarova. Lehdet ovat varressa kierteisesti. Himmeän- tai kellanvihreä lehtilapa on hienokarvainen, puikea ja parijakoinen tai -osainen. Lehtilavan liuskat ovat hampaisia ja pyöreäkärkisiä. Kukintona on 2–35 mykeröstä koostuva mykeröstö. Mykeröt ovat noin 1,5 cm leveitä. Laitakukkien kieli on 2–7 millimetriä pitkä ja väriltään valkoinen. Kehräkukat ovat kellertäviä torvikukkia tai laitakukkien kaltaisia. Jalostettuna lajista tunnetaan myös kerrottukukkaisia yksilöitä. Pähkylä on 5–8-harjuinen.
Kasvi muistuttaa jossain määrin sekä pietaryrttiä (T. vulgare) että ahopäivänkakkaraa (Leucanthemum vulgare).
Levinneisyys
Alun perin reunuspietaryrtti on kotoisin Lounais-Aasiasta ja Balkanilta. Laji on levinnyt muualle viljelyn myötä. Esimerkiksi Tanskassa, Etelä- ja Keski-Ruotsissa ja -Suomessa sekä Etelä-Norjassa sitä tavataan villiintyneenä karkulaislajina. Suomessa reunuspietaryrtistä on havaintoja lähinnä maan eteläosista sekä Pohjanlanden rannikolta Oulun korkeudelle saakka.
Elinympäristö
Viljelyjäänteenä ja -karkulaisena kasvaessa reunuspietaryrtin tyypillisiä kasvupaikkoja ovat erilaiset joutomaat, nurmikot ja kaatopaikat.
Käyttö
Reunuspietaryrttiä viljellään nykyään koristekasvina. Sitä on aiemmin käytetty myös rohtokasvina torjumaan matoja ja hoitamaan kramppeja. Antiikin aikana lajia käytettiin naistentautien hoitamiseen, josta juontuu myös lajin tyttöä tai neitsyttä tarkoittava tieteellinen nimi parthenium. Reunuspietaryrtti sisältää kouristuksia laukaisevia ja kipuja lieventäviä seksviterpeenilaktoneita (partenolidia, krysartemiineja, santamariinia, reynosiinia). Lisäksi kasvissa on melatoniinia.
Punaorneero
Punaorneero (Margarornis rubiginosus) on orneeroiden heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys
Punaorneeroa tavataan Costa Ricassa ja Panamassa. Lajia on kuvattu melko yleiseksi, ja sen kanta on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Meerwein–Ponndorf–Verley-pelkistys
thumb|250px|Yleinen esimerkki Meerwein–Ponndorf–Verley-pelkistyksestä Meerwein–Ponndorf–Verley-pelkistys eli MPV-pelkistys on kemiallinen reaktio, jossa alkoholi pelkistää karbonyyliyhdisteen kuten aldehydin tai ketonin hapettuen itse karbonyyliyhdisteeksi. Reaktio vaatii katalyytikseen alumiinialkoksidin. Reaktio on minetty Hans Meerweinin, Wolfgang Ponndorfin ja Albert Verleyn mukaan, jotka raportoivat reaktion vuosina 1925–1926. Meerwein–Ponndorf–Verley-pelkistyksellä on tärkeitä sovelluksia orgaanisen kemian synteeseissä. Reaktion käänteisreaktiota nimitetään Oppenauer-hapetukseksi.
Reagenssit ja mekanismi
Meerwein, Ponndorf ja Verley havaitsivat reaktion jokainen itsenäisesti. Meerwein raportoi alumiinietoksidin pelkistävän aldehydejä primäärisiksi alkoholeiksi vuonna 1925. Samana vuonna Verley osoitti, että geranioli pelkistää butyraldehydin butanoliksi alumiinietoksidin läsnä ollessa. Vuonna 1926 Ponndorf raportoi, että myös ketonit voidaan pelkistää käyttämällä pelkistimenä isopropanolia alumiini-isopropoksidin läsnä ollessa. Nykyisinkin käytetyin pelkistin on isopropanoli. Meerwein–Ponndorf–Verley-pelkistys tapahtuu useille aldehydeille ja ketoneille ja se on selektiivinen karbonyyliryhmän suhteen ja monet muut funktionaaliset ryhmät selviytyvät reagoimatta. Meerwein–Ponndorf–Verley-pelkistys on tasapainoreaktio ja reaktiota ajetaan tuotteina kohden poistamalla reaktioseoksesta asetonia tislaamalla.
Meerwein–Ponndorf–Verley-pelkistyksen mekanismin ensimmäisessä vaiheessa alumiinialkoksidi koordinoituu sekä aldehydin tai ketonin karbonyyliryhmään että alkoholin hydroksyyliryhmään. Tämän jälkeen muodostuu rengasmainen siirtymätila. Siirtymätila purkautuu tuotteiksi siten, että alkoholilta siirtyy hydridi-ioni karbonyyliyhdisteen karbonyyliryhmälle. Tällöin alkoholi hapettuu karbonyyliyhdisteeksi ja lähtöaineena oleva karbonyyliryhmä pelkistyy alkoholiksi. Käyttämällä kiraalisia alumiinialkoksideja tai kiraalisia apuaineita voidaan Meerwein–Ponndorf–Verley-pelkistys suorittaa stereoselektiivisesti. Reaktiolla on käyttöä muun muassa luonnonaineiden kokonaissynteeseissä.
Steel pan
thumb|Steel pan. Steel pan on melodinen lyömäsoitin, joka on kehitetty Trinidadissa, Karibialla. Soitin valmistetaan peltitynnyristä. Nykyään yhteen tynnyrinpohjaan saadaan mahtumaan 30 ääntä ja sillä voidaan soittaa kaikissa sävellajeissa.
Soittimen historiaa
Karnevaalien aikaan 1930-luvun Trinidadissa kolisteltiin tyhjiä peltipurkkeja. Ajan kuluessa joku soittajista huomasi, että jos purkissa on lommoja niin siitä saa kuulumaan erilaisia ääniä. Ensimmäinen nykyiseltä nimeltään steelpanina tunnetun soittimen keksijä oli Winston Spree Simon. Ensimmäisiä soittimia valmistettiin muun muassa amerikkalaisten sotilastukikohtiin hylkäämistä tynnyreistä.
Vähitellen soittimet kehittyivät, jonka myötä myös bändit kasvoivat. Ellie Manette keksi kehittää soittimia eri sävelkorkeuksille ja näin steelpanit alkoivat saada eri muotoja äänialansa mukaan. Soittimien kehittyessä ammattitaitoisia virittäjiä kaivattiin. Yhtyeiden lisääntyessä ja steelpan-kulttuurin kehittyessä bändit alkoivat kisailla keskenään erilaisten karnevaalien yhteydessä. Suuret karnevaalit ovat katsojilleen ainutlaatuinen kokemus, sillä isoimmissa steelbandeissä voi olla jopa noin 120 soittajaa.
Kiteeläinen Simo-Pekka Tiainen törmäsi steelbändiin Esa Tervalan tavoin Tukholmassa, kesällä 1988. Mukaan tarttui niin vahva into steelpannuja kohtaan, että hän päätti tehdä oman Ping Pongin, mikä valmistuikin pian Tukholman-reissun jälkeen. Tiaiselle ei kuitenkaan yksi Ping Pong riittänyt, vaan hänen mielenkiintonsa steelpannuihin vain kasvoi ja uusia soittimia alkoi syntyä kokonaiselle yhtyeelle. Kitee steelband aloitti toimintansa vuonna 1997 kansalaisopiston suojissa, mutta pari vuotta myöhemmin toiminta siirtyi yläkouluun ja Kiteen lukiolle. Vuonna 1999 Tiainen teki opintomatkan pannujen kotiseudulle Trinidadiin ja edelleen Los Angelesiin lahjakkaan pannutaiteilijan Chris Wabichin hoiviin. Kiteellä on Steely Wonder -orkesteria vetänyt vuodesta 2000 alkaen musiikin lehtori Tuula Tiainen.
Steelpan-toimintaa Suomessa on pyörittänyt myös Karjaalta kotoisin oleva Ari Viitanen, joka myös törmäsi steelpannuihin ensimmäisen kerran niin ikään Ruotsissa. Hän aloitti steelband-toiminnan 1990-luvun alussa. Viitasen luotsaama Steel Pan Lovers -yhtye toimi Karjaan suomalaisella yläasteella ja aloitti toimintansa vuonna 1992. Viitanen teki noin puolet soittimista itse. Karjaan alakoulun puolella toimintaa vetää Antti Jyrkkänen, joka on myös valmistanut joitakin steelpaneja. Steel Pan Lovers vieraili Trinidadissa World Steelband -festivaaleilla vuonna 2000. Karjaalta toiminta levisi Kirkkonummelle ja Saloon. Salossa steelpannut soivat Moision yläkoulun musiikkiluokilla; Moisio Steel Band toimii musiikinlehtori Taina Kojon ohjauksella. Kirkkonummella toimintaa pyörittää Satu Jämsä. Kiteeltä taas toiminta levisi Kontiolahden Lehmoon, jossa toimintaa vetää Kalle Rintala, Outokumpuun, jossa vaikuttaa Matti Väänänen, sekä Alavudelle, jossa toimintaa pitää yllä ja steelpaneja on valmistanut Jorma Tuhkanen.
Gaël Clichy
Gaël Clichy (s. 26. heinäkuuta 1985 Toulouse, Ranska) on ranskalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan vasen laitapuolustaja. Clichy edustaa Turkin Superliigassa pelaavaa Başakşehiria.
Vuosina 2001–2003 hän pelasi ranskalaisessa AS Cannesissa ja vuosina 2003–2011 Englannin Valioliigassa Arsenalissa. Kesällä 2011 hän siirtyi Manchester Cityyn. 2017 Clichy siirtyi ilmaisella siirrolla İstanbul Başakşehiriin.
Aleksandr Tšerepnin
Aleksandr Nikolajevitš Tšerepnin (21. tammikuuta (J: 9. tammikuuta) 1899 Pietari – 29. syyskuuta 1977 Pariisi) oli venäläissyntyinen säveltäjä ja pianisti. Hänen isänsä oli säveltäjä Nikolai Tšerepnin, joka oli Nikolai Rimski-Korsakovin oppilas. Aleksandrin pojat Serge ja Ivan olivat myös säveltäjiä.
Tšerepnin syntyi Pietarissa, Venäjällä. Venäjän vallankumous vuonna 1917 pakotti hänet muuttamaan Ranskaan ja myöhemmin Yhdysvaltoihin. Tšerepnin kävi konsertoimassa kaukoidässä vuosina 1934–1937. Japanissa hän konsertoi Akira Ifukuben kanssa. Kiinan-vierailunsa aikana hän nai kiinalaisen pianistin Lee Hsien Mingin.
Toisen maailmansodan aikana Tšerepnin asui Ranskassa. Vuonna 1948 hän muutti Yhdysvaltoihin ja sai vuonna 1958 maan kansalaisuuden. Hän ja hänen vaimonsa opettivat musiikkia DePaulin yliopistossa Chicagossa. Tšerepnin kuoli vuonna 1977 Pariisissa.
Intoloop
Intoloop on globaali verkko- ja mobiilipalvelu, joka mahdollistaa käyttäjän elämän tapahtumien tallentamisen, jakamisen ja visualisoinnin. Ensimmäinen tarjottava palvelukokonaisuus on lapsipäiväkirja-palvelu, joka aukesi huhtikuussa 2011. Palvelua kehittää suomalainen Starduck Studios Oy.
Historia
Intoloop-palvelua kehittävän Starduck Studios Oy:n perustajakolmikko Petri Hiissa, Henri Liljeroos ja Pekka Mattila voittivat palvelun idealla Hermia yrityskehitys Oy:n järjestämän IIDA ideakilpailun Palveluideat-sarjan vuonna 2008. Tuolloin palveluidea kulki vielä nimellä LineTicks.
Vuonna 2009 palveluidea sai nimellä LifeTicks finaalipaikan liiketoimintasuunnitelmakilpailu Venture Cupissa. IT-viikko uutisoi tuolloin asiasta ja spekuloi palvelua raflaavasti "Facebookin tappajaksi".
Intoloop-palvelua kehittävä Starduck Studios Oy perustettiin elokuussa 2009.
Merzbow
Merzbow on japanilaisen taiteilijan Masami Akitan (s. 1956) noise-projekti. Hänen tuotantoonsa kuuluu satoja äänitteitä ja useita kirjoja kolmelta eri vuosikymmeneltä. Akita on ensimmäinen japanilainen noise-artisti, ja häntä pidetään tunnetuimpana noise-muusikkona koskaan. Nimi Merzbow tulee saksalaisen Kurt Schwittersin dadaistisesta tilataideteoksesta Merzbau.
Akita on julkaissut monia levyjä yhteistyössä muiden artistien kanssa. Näiden projektien nimiä ovat mm. Abe Sada, Bustmonster, Flying Testicle, Maldoror, MAZK, Sponge ja Tibeta Ubik. Muuta taidetta, kuten omien levyjensä kuvitukset, hän julkaisee käyttäen nimeä Abtechtonics ja sen muunnelmia.
Akita on vegaani ja kannattaa PETA-järjestöä. Eläinsuojeluteema on vahvasti esillä monilla uudemmilla levyillä, kuten Japanin hallituksen valaanpyyntiohjelmaa kritisoivalla Bloody Sea -albumilla.
Elämä ja musiikillinen ura
Akita syntyi Tokiossa vuonna 1956. Nuorena hän kuunteli psykedeelistä musiikkia, progressiivista rockia ja free jazzia. Lukioikäisenä hän soitti rumpuja koulunsa rock-yhtyeissä.
Suorittaessaan maalaamisen ja taideteorian tutkintoja Tamagawan yliopistossa Akita kiinnostui dadasta ja surrealismista. Opiskeluaikoinaan hän tutustui Kurt Schwittersin Merziin, roskasta tehtyyn taiteeseen. Nimen Merzbow hän otti teoksesta Merzbau eli Merz-rakennus. Akita perusti Lowest Music & Arts -levy-yhtiön ja alkoi tehdä musiikkia duona yhdessä Kiyoshi Mizutanin kanssa.
Merzbow'n varhainen musiikki rakentui metalliesineiden ja perkussioiden äänistä tehdyistä nauhasilmukoista. Näiden ensimmäisten julkaisujen kuvitus oli valokopioituja kollaaseja Tokion metron roskakoreista löydetyistä manga- ja pornolehdistä. "Sellaisilla konsepteilla kuin 'ura' ja 'taito' ei ollut enää merkitystä. Lopetin musiikin soittamisen ja aloin etsiä jotain muuta.", Akita kuvaili tätä vaihetta eräässä haastattelussa. Vuonna 1984 hän perusti toisen levy-yhtiön nimeltä ZSF Produkt ja jatkoi kasettiensa aktiivista julkaisua, kunnes 80-luvun loppupuolella hän siirtyi levyttämään ulkomaisille levy-yhtiöille. Vuosina 1988–1992 Merzbow esiintyi triona kiertueilla Venäjällä, Yhdysvalloissa, Koreassa ja Euroopassa.
90-luvulla Akita ryhtyi käyttämään musiikissaan enemmän sähkökitaroita ja muita elektronisia soittimia. Kansainvälinen suosio mahdollisti kunnianhimoisia projekteja: Noisembryo-levystä (1994) julkaistiin yhden kappaleen erikoispainos BMW:n auton CD-soittimen sisään rakennettuna. Levy alkoi soida aina kun auto käynnistettiin. Vuonna 2000 julkaistiin Merzbox, joka on 50 CD:n paketti Merzbowin levytyksiä, ja joista 20 olivat aikaisemmin julkaisemattomia. Paketti sisälsi myös rintanappeja, postikortteja, julisteita ja muita sekalaisia Merzbow-keräilykohteita.
2000-luvulla Merzbow on käyttänyt musiikkinsa tekemiseen paljolti tietokoneita, monien muiden noise-artistien suosiessa yhä kelanauhureita ja muita analogisia laitteita.
Musiikki
Merzbow'lla on ollut tärkeä osa noise-musiikin ja erityisesti japanilaisten artistien japanoise-tyylin kehittämisessä. Täydellistä listaa Akitan äänitteistä ei ole, mutta niitä voidaan arvioida olevan laskutavasta riippuen ainakin 300–400. 90-luvun jälkeen kaikki Merzbow-levyt ovat olleet äänenvoimakkuudeltaan tavallista tasoa huomattavan paljon kovemmalle masteroituja.
Kirjallinen tuotanto
Akita myös kirjoittaa säännöllisesti artikkeleita useisiin japanilaisiin aikakauslehtiin, aiheinaan kuvataiteen ja avantgarde-musiikin lisäksi mm. seksuaaliset fetissit ja arkkitehtuuri.
Uuden-Seelannin kuninkaalliset ilmavoimat
thumb|250px|Uuden-Seelannin ilmavoimien virallinen lippu. thumb|160px|Uuden-Seelannin ilmavoimien konetunnus. Uuden-Seelannin kuninkaalliset ilmavoimat (, RNZAF) vastaavat Uuden-Seelannin valtion puolustuksesta osana Uuden-Seelannin puolustusvoimia. Ilmavoimat muodostettiin aikoinaan Yhdistyneen kuningaskunnan ilmavoimien yksiköistä. Pysyvät Uuden-Seelannin ilmavoimat (NZPAF) perustettiin vuonna 1923, ja nille myönnettiin Yhdistyneen kuningaskunnan ilmavoimista erillinen, itsenäinen asema 1. huhtikuuta 1930.
Uuden-Seelannin ilmavoimat ovat osallistuneet sotatoimiin toisessa maailmansodassa, Malesian malaijien sissisodassa, Vietnamin sodassa, Persianlahden sodassa sekä useissa YK:n rauhanturvaoperaatioissa. Nykyisin ilmavoimien koko on kutistettu 53 lentokoneeseen (vuonna 2007), ja ne ovat keskittyneet Uuden-Seelannin armeijan ja laivaston tukemiseen kuljetustehtävissä sekä lentopartiointiin Uuden-Seelannin merialueilla.
Ilmavoimien motto on sama kuin Yhdistyneen kuningaskunnan ilmavoimilla: ”Per ardua ad astra” eli ”taistojen kautta tähtiin”. Sen konetunnuksessa on syyskuusta 1970 lähtien ollut kuvattuna kiivilintu.
Vahvuus
thumb|250px|486. laivueen lentäjiä [[Hawker Tempestin ympärillä Kastrupissa, Tanskassa 1945.]] Nykyisin Uuden-Seelannin ilmavoimien vahvuuteen kuuluu muun muassa:
Ensi-ilta (elokuva)
Ensi-ilta on John Cassavetesin ohjaama ja käsikirjoittama yhdysvaltalainen draamaelokuva vuodelta  1977. Sen pääosissa ovat Gena Rowlands, Ben Gazzara, Joan Blondell, Paul Stewart, Zohra Lampert ja Cassavetes itse. Ensi-illan tuotti Al Ruban, ja Faces Distribution oli elokuvan tuotanto- ja levittäjäyhtiönä. Elokuva on avioparin Cassavetes ja Rowlands kahdeksas yhteinen elokuva.
Juoni
Nuori nainen kuolee onnettomuudessa yritettyään mennä tapaamaan suosikkinäyttelijäänsä Myrtle Gordonia tämän näytelmän esityksen jälkeen. Myrtle alkaa tuntea syyllisyyttä ihailijansa kuolemasta, mikä syöksee hänet emotionaaliseen kriisiin. Henkinen taakka syö Myrtleä, jonka näyttelijäntyö alkaa kärsiä.
Julkaisu
Kuten edellisienkin elokuviensa kanssa, Cassavetes joutui taistelemaan saadakseen Ensi-illan Yhdysvaltain teatterilevitykseen. Ensi-ilta sai Yhdysvaltain ensi-iltansa Kalifornian Los Angelesin Fox Wilshire Theaterissa 22. joulukuuta 1977. Kun elokuvan esittäminen Los Angelesissa lopetettiin helmikuussa, elokuvaa esitettiin maaliskuussa 1978 New Yorkissa. Suomessa elokuva sai ensi-iltansa 26. tammikuuta vuonna 1979. Ensi-ilta osoittautui kaikesta huolimatta kaupalliseksi flopiksi. Kaksi vuotta Cassavetesin kuoleman jälkeen 1991 Ensi-iltaa esitettiin uudelleen Yhdysvalloissa, ja elokuva oli kilpailijaehdokkaana Cannesin elokuvajuhliin vuonna 1992. Ensi-ilta on kiertänyt lisäksi monia elokuvajuhlia ilmestymisensä jälkeen.
Vastaanotto
Suomessa Ensi-ilta saatiin teattereihin vasta 1979, jolloin se nousi kymmenenneksi elokuvakerholehti Projektion järjestämässä kriitikkoäänestyksessä vuoden parhaista ensi-iltaelokuvista.
Pohjois-Amerikka-sumu
Pohjois-Amerikka-sumu (NGC 7000 tai Caldwell 20) on emissiosumu, joka sijaitsee Joutsenen tähdistössä lähellä sen kirkkainta tähteä Denebiä. Nimensä se on saanut siitä, että se muistuttaa muodoltaan Pohjois-Amerikkaa siten, että sen keskelle työntyvä tumma alue vastaa Meksikonlahtea.
Yleistä
Pohjois-Amerikka-sumu on laaja, ja sen näennäinen läpimitta on noin kuusi astetta, huomattavasti suurempi kuin täydenkuun, mutta sen kirkkaus on niin vähäinen, ettei sitä yleensä voi nähdä paljain silmin. Taivaan ollessa tarpeeksi pimeä se näkyy hyvin kiikarilla tai kaukoputkella, jossa on tarpeeksi laaja näkökulma (noin 3°), ja tällöin se näkyy sumuisena taustaansa valoisampana alueena. UHC-suodattimen avulla, joka suodattaa pois tiettyjä näkyvän valon aallonpituuksia, sen voi nähdä ilman kaukoputkeakin. Sumun ominainen muutos ja varsinkin sen vedyn Hα-emissioviivan aiheuttama punertava väri ovat havaittavissa vain sitä esittävissä valokuvissa.
Pohjois-Amerikka-sumu ja sitä lähellä sijaitseva Pelikaanisumu (IC 5070) ovat osia samasta ionisoituneen vedyn muodostamasta tähtienvälisestä pilvestä. Sumun ja Maan välissä on tähtienvälisen pölyn peittämä alue, joka absorboi sen takana sijaitsevien tähtien ja tähtisumujen valon ja saa tällä tavoin aikaan, että sumu näkyy sen muotoisena kuin se näkyy. Tähtisumun etäisyyttä ei tarkoin tunneta eikä myöskään, mikä tähti saa vedyn ionisoitumaan niin, että se lähettää valoa. On arveltu, että tämän saisi aikaan Deneb. Jos tämä pitää paikkansa, sumu on noin 1800 valovuoden päässä ja sen todellinen läpimitta on noin 100 valovuotta.
Pohjois-Amerikka-sumun löysi William Herschel Englannin Sloughissa 24. lokakuuta 1786.
Ulla Mänttäri
Ulla Mänttäri on suomalainen suunnistaja ja viestisuunnistuksen MM-mitalisti.
Bendigon MM-kilpailuissa 1985 Mänttäri suunnisti viestissä sijoittuen joukkueineen kuudenneksi. Seuraavan kerran hän osallistui MM-kilpailuihin Skövdessä 1989, jolloin hän sijoittui normaalimatkalla 12:nneksi ja voitti viestipronssia. Viestissä suunnistivat hänen lisäkseen Marja Liisa Portin, Annika Viilo ja Eija Koskivaara.
Suunnistuksen maailmancupiin Mänttäri osallistui vuosina 1986–1990. Parhaan sijoituksensa kokonaiskilpailussa hän saavutti vuonna 1990, jolloin hän sijoittui 15:nneksi.
Seuratasolla Mänttäri edusti Helsingin Suunnistajia ja Helsingin NMKY:tä. Edustaessaan Helsingin NMKY:tä hän voitti Venlojen viestin vuonna 1989. Pääsarjan Suomen mestaruuksia hän voitti kaksi pitkältä matkalta, kolme yösuunnistuksesta ja neljä viestisuunnistuksesta.
Benoît Trémoulinas
Benoît Trémoulinas (s. 28. joulukuuta 1985 Bordeaux) on ranskalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hän on puolustaja.
Iž (joki)
thumb|250px|Iževskin patoallas. Iž ( ja, ) on Volgan vesistöön kuuluvan Kaman sivujoki Udmurtiassa ja Tatarstanissa Venäjällä. Sen pituus on 270 kilometriä ja valuma-alueen laajuus 8 510 neliökilometriä. Keskimääräinen virtaus Agryzin luona on 17,7 kuutiometriä sekunnissa.
Ižin varrella sijaitsee Udmurtian pääkaupunki Iževsk, jossa on suuri patoallas. Joki on pahasti saastunut. Sitä käytetään vesilähteenä ja retkeilykohteena.
Aiheesta muualla
56.0375°N, 52.90111°W
Camera obscura
pienoiskuva|Camera obscuran toimintaperiaate. pienoiskuva|Camera obscura. Piirros [[Encyclopédiesta.]] pienoiskuva|Camera obscuraan heijastuneita pilviä. pienoiskuva|Camera obscura [[Luganojärvi|Luganojärvellä.]]
Camera obscura on nykyaikaisten valokuvauskoneiden edeltäjä. Siinä huoneen seinään tai laatikon sivuun tehdyn reiän kautta heijastuu takaseinälle ylösalaisin himmeä kuva kohteesta. Camera obscura perustuu optiseen ilmiöön, jossa valo kulkee pienen aukon, raon tai reiän lävitse muodostaen kuvan vastakkaiseen pintaan.
Historia
Kiinalainen filosofi Mozi (478~392 eaa.) teki huomioita ja kokeita valosta, sekä varjosta ja neulanreiästä, josta tuleva valo heijasti kuvan ulkomaailmasta ylösalaisin huoneen seinälle. Ilmiö tunnettiin myös antiikin Kreikassa noin 300 eaa. Silloin Aristoteles huomasi auringonpimennyksen aikana, kuinka tiheälehväisten puiden alapuolelle ilmestyi puolikuun muotoisia auringon kuvia. Hän kuvailee, kuinka palmunlehvien muodostamasta raosta auringon kuva muodostuu maahan. Aristoteles kiinnostui havainnostaan, mutta ei kyennyt löytämään ilmiölle tyydyttävää selitystä. Anthemius Tralleislainen, joka 500-luvulla suunnitteli Hagia Sofian, käytti eräänlaista camera obscuraa. Muslimimatemaatikko Ibn al-Haitham (965–1040) oli ensimmäinen, joka heijasti kuvan laitteen takaseinälle.
Camera obscura -nimitys on jäänyt elämään useiden kielten valokuvauskonetta tarkoittavassa sanassa kamera.
Vaikutus näkemiseen
Periaatetta käytettiin 1500-luvulla taiteilijoiden apuvälineenä, jolloin myös Leonardo da Vinci tutki ilmiötä laajasti ja yksityiskohtaisesti muistiinpanoissaan. Laitteen avulla opittu havaintotapa ja sen avulla tehdyt kuvat nostivat perspektiivin keskeiseen asemaan länsimaisessa kuvakäsityksessä.
Camera obscura on liittynyt läheisemmin ihmisen käsitykseen näkemisestä kuin valokuvaus. Se täydensi Albertin ikkunaa viivaperspektiivin käytössä, mutta sen vaikutus näkemiseen on laajempi, koska camera obscuran avulla voidaan havainnoida myös värejä ja liikettä. Platonin luolavertaus osoittaa, että suora aistimus ilman tulkintaa johtaa meidät varjojen maailmaan. Myös Platonin luola saattoi olla camera obscura. Ilmiö tunnettiin Egyptin pyramideissa, joissa kuva taivaasta heijastettiin pyramidin kaikkein pyhimpään saliin. Sen avulla voitiin tarkkailla aurinkoa silmiä vahingoittamatta.
Vaikutus havaintokäsitykseen
Ennen 1500-lukua havainto yhdistettiin havainnon kohteeseen, erottamatta todellisuutta ja sen projektiota. Camera obscuran avulla maailmaa tarkkailtaessa katsoja saattoi ymmärtää olevansa erillään ympäröivästä maailmasta. 1500-luvun lopulla camera obscura alkoi edistää käsitystä siitä, että katsoja ja maailma ovat erillään toisistaan. Camera obscura vaikutti René Descartesin näkemykseen ruumiin ja sielun erillisyydestä. Isaac Newtonille camera obscura oli väline empiiriseen havainnointiin, reflektioon ja itsetarkkailuun. Camera obscura esti tarkkailijaa samaistumasta tarkkailtavaan kohteeseen.
Taiteilijan väline ja ajattelun malli
Camera obscuraa parannettiin 1600- ja 1700-luvuilla käyttämällä pelkän neulanreiän tilalla kuperaa linssiä. Alun perin camera obscura oli ollut pimeä huone, jossa oli reikä seinässä ilman linssiä. Reikä riitti kuvan tuottamiseen. Kun siihen laitettiin linssi, saatiin lisää valoa ja välinettä voitiin käyttää paremmin muun muassa piirtämisen apuna. Tällaista apuvälinettä käyttivät esimerkiksi taiteilijat Canaletto ja Jan Vermeer. Descartesille camera obscura oli silmän ja ajattelun malli. Ajattelu oli hänelle katsomista. Aivan kuin silmä, myös camera obscura oli hänelle katselu- ja tutkimusväline. Sitä käytettiin aluksi muun muassa havainnoitaessa auringonpimennyksiä turvallisesti. Camera obscura oli samanaikaisesti sekä havaintoväline, että havainnon kohde. Se esitti värit ja liikkeen paremmin kuin mikään muu esitys. Se auttoi sellaistakin piirtämään, joka muuten ei olisi osannut. Sen tehtävä ei ollut yksinomaan kopioida todellisuutta, kuten myöhemmin on arveltu. Jonathan Crary on sitä mieltä, että camera obscuran käyttö oli erilaista kuin valokuvakameran, jota pidetään sen seuraajana. Piirtäminen ja kopiointi oli vain eräs camera obscuran monista käyttötavoista. Sen tuottama kuva on elävä ja värikäs, toisin kuin valokuva joka oli alun perin mustavalkoinen ja kuollut.
Myöhemmin camera obscuraan lisättiin 45 asteen kulmassa oleva peili, jolla kuva voitiin kääntää lattialle tai pöydälle ja kuvaa saatettiin tarkastella oikein päin. Se salli uuden tavan nähdä ja toi esille ilmiön, jossa katse ulkoistettiin ja kohdetta saatettiin tarkastella objektivisesti katsojasta riippumatta alkuperäisen kaltaisina. Kun camera obscuran sisään vietiin valo, saatiin taikalyhty, jolla saatettiin esittää kuvia seinälle. Linssi johti näön parantamiseen silmälasien avulla ja kaukoputken keksimiseen, joka vei katseen ulkoavaruuteen ja mikroskooppi toi katseen piiriin mikrokosmoksen. Camera obscuran käyttö lisääntyi maalaustaiteessa ja optisesta perspektiivistä tuli naturalistisen maalaustaiteen itsestään selvä ominaisuus.
Silmän malli
1600- ja 1700-lukujen tiedon keskipisteessä on taulu. Camera obscuraa käytettiin mallina, kun selitettiin ihmisen näkemistä ja suhdetta näkijän ja katseen kohteen välillä. Se ei ollut puhdas optinen väline vaan filosofinen metafora ja fysiikan optinen malli, sekä tekninen laite, jota sovellettiin mitä erilaisimpiin kulttuurisiin toimintoihin. Kahden vuosisadan ajan se oli sekä rationalistisen että empiirisen ajattelun mallina siitä, kuinka tarkkailu johtaa tietoon maailmasta. Samaan aikaan laitetta käytettiin myös ajanvietevälineenä. Vaikka käsitys camera obscuran toimintaperiaatteesta ei muuttunut, sen avulla perusteltiin hyvin erilaisia filosofisia näkemyksiä havainnoista ja niiden suhteesta todellisuuteen. Uudet optiset välineet, kuten suurennuslasi ja mikroskooppi korjasivat näön puutteita. Aikakauden filosofit linssinhioja Baruch Spinoza, matemaatikko Gottfried Leibniz ja kaukoputkien rakentaja Christiaan Huygens olivat innostuneet näistä katseen laajentamiseen liittyvistä tekniikoista.
Camera obscuran avulla voitiin todistaa se, että kaikki näkevät saman ilmiön silmistä riippumatta samankaltaisena. Todellisuus on olemassa ilman katsojaakin – kuolleenkin ihmisen silmät muodostavat kuvan. Lauri Anttilan mukaan Keplerin kohtalokas erehdys oli verrata silmää ja camera obscuraa toisiinsa ja luoda näin perusta silmän verkkokalvolle syntyvän kuvan määritelmälle, verkkokalvokuvalle. Silmälle piirtyvän kuvan havaitsee vain toinen henkilö, ei katsoja, koska liikkumattomin silmin emme kuvaa pysty havaitsemaan. Silmien on liikuttava jatkuvasti, jotta näkisimme. Descartes ei hyväksy Keplerin ideaa verkkokalvokuvasta ja toteaa, että aistimus tapahtuu mielessä eikä ruumiissa. Camera obscura auttoi tarkkailijaa asettumaan ruumiin ulkopuolelle ja tarkkailemaan kuvaa riippumattomana ruumiista. Tämä johti ihmisestä riippumattomaan havainnointiin ja kohti käsitystä subjektista erillään olevasta objektiivisesta totuudesta.
Agía Varvára (Iraklion)
Agía Varvára on Kreikan kaupunki sekä samanniminen Górtynan kunnan kunnallisyksikkö (Δημοτική Ενότητα Αγίας Βαρβάρας, Dimotikí Enótita Agías Varváras) ja entinen itsenäinen kunta. Se sijaitsee Iraklionin alueyksikössä Kreetan alueella. Koko kunnallisyksikön väkiluku on 4 587 ja varsinaisen Agía Varváran kaupungin väkiluku 2 020 (vuonna 2011).
pienoiskuva|vasen|[[Priniás|Priniáksen kylä kunnallisyksikön alueella.]] Agía Varváran kaupunki sijaitsee linnuntietä noin 26 kilometriä Iraklionista lounaaseen. Agía Varváran kunnallisyksikkö käsittää alueen Kreetan saaren keskiosissa Messarán tasangon pohjoispuolella. Agía Varvára oli itsenäinen kunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Górtynan kuntaan yhdessä Kófinaksen ja Roúvaksen kanssa, jolloin se muuttui uuden kunnan kunnallisyksiköksi.
Kunnallisyksikön osat
Agía Varváran kunnallisyksikkö muodostuu seuraavista kylä- ja kaupunkiyhdyskunnista ja asutuksista:
Pekka Mäkinen
Pekka Mäkinen (1925 – 5. tammikuuta 2005) oli autokauppias ja kuorma-autokaupan uranuurtaja Tampereen seudulla. Hänen omistamansa Autotalo Pekka Mäkinen oli 1960-luvulla Pohjoismaiden suurin raskaiden ajoneuvojen myyntiliike.
Nuoruus
Mäkinen joutui keskeyttämään koulunkäyntinsä Tampereen klassillisessa lyseossa kun hänen hevoskauppiaana toiminut isänsä kuoli äkillisesti. Hän jatkoi aluksi isänsä hevoskauppoja mutta siirtyi sitten autoalalle ja perusti yhdessä Aarne Iso-Grekkilän kanssa vuonna 1953 ensimmäisen autokauppansa Tampereen Autokeskus OY:n Tampereelle Suvantokatu 9:ään. Noin vuoden päästä hän osti yhtiökumppaninsa osuuden ja jatkoi liikettään ainoana omistajana. Liikkeen toiminnan laajentuessa paikka kävi ahtaaksi laajennuksista huolimatta, ja vuonna 1966 Mäkinen alkoi rakentaa uutta toimitaloa Viinikan kaupunginosaan Viinikankatu 53:een.
Autokauppiaana
Mäkisen yrityksen toiminta oli laajimmillaan 1970-luvun alussa, jolloin sen palveluksessa oli 150–200 henkilöä ja liikkeen varastoissa enimmillään yli 1500 vaihtoautoa. Vuonna 1975 Mäkinen menetti Sisun piiriedustuksen. Tästä alkoi Mäkisen liikkeen toiminnan vähittäinen hiipuminen. Liikkeelle jäi kuitenkin suuri määrä 1960-luvulta ja 1970-luvun alusta peräisin olevia vaihtoautoja, joista suuri osa oli Sisu-kuorma-autoja, muun muassa Kontio-Sisuja ja Jyry-Sisuja.
Vuonna 1975 Mäkinen osti Näsijärven rannan tuntumassa Santalahdessa sijainneen OTK:n vuonna 1926 perustetun tulitikkutehtaan kiinteistön. Tästä kiinteistöstä tuli Autotalo Pekka Mäkisen viimeinen toimipiste, jonne siirrettiin vaihtoautoja ja muuta kalustoa toisista toimipisteistä sitä mukaa kuin toiminta niissä päättyi. Vielä 1980-luvun alussa Mäkisellä oli satoja kuorma-autoja varastoituna Hatanpään valtatie 17:ssä ja 21:ssä olleille tonteille. Mäkisen liikkeen toiminnan siirtyessä kokonaan Santalahden kiinteistöön jäljellä oli vielä 200–400 kuorma-autoa ja yrityksen palveluksessa oli kolme henkilöä. Viimeisinä vuosina Mäkinen hoiti yritystään yksin.
Loppuaika
Mäkisen liikkeestä ja sen vaihtoautoista muodostui ajan mittaan eräänlainen 1960–1970-luvun vaihteeseen pysähtynyt automuseo. Autot olivat alun perin hyväkuntoisia, ja Mäkinen maalautti liikkeeseen vaihdossa tulleet kuorma-autot uudelleen ja asennutti niihin uudet renkaat. Vuosien mittaan luonnonvoimat ja varastoalueille tunkeutuneet vandaalit tekivät tuhojaan ulkosäilytyksessä olleille kuorma-autoille. Liikkeen varastoissa oli myös hyllymetreittäin tehdasuusia varaosia näihin autoihin, ja liikkeen arkistosta löytyi muun muassa vanhoja autojen myyntiesitteitä, korjaamokäsikirjoja yms.
Mäkisen kuoleman jälkeen Santalahden kiinteistön alueella vielä olleet autot on vähitellen joko myyty alan harrastajille tai viety romutettaviksi.
Tikkutehtaan kiinteistö
Tikkutehtaan kiinteistö on osittain romahtanut, ja sen sisällä on yksi Suomen merkittävimmistä graffitialakulttuurin maalauspaikoista. Talon sisältä voi yhä löytää merkkejä Autotalo Pekka Mäkisen ajasta, mutta esimerkiksi ikkunat ja sähköjohdot on jo varastettu. Talon pihaan on rakennettu yksityisin varoin skeittipuisto, ja alueesta onkin muodostunut nuorisolle merkittävä harrastus- ja oleskelupaikka. Tikkutehtaan alueella on ollut joitakin tulipaloja, mutta rakennuksessa on hädin tuskin enää mitään palavaa jäljellä. Alueella on majaillut myös romaneja.
Long Haul
The Transformers
Long Haul kuului ensimmäisessä Transformers-sarjassa Constructiconien ryhmään, jotka loivat Cybertronissa Crystal Cityn, mutta nykyään ovat osa Megatronin joukkoja. Long Haul toimi lähinnä tavaroiden kuljettajana.
Transformers: Kaatuneiden kosto
Long Haulin ulkomuoto oli Josh Nizzin suunnittelema fanikuva ja Michael Bay piti siitä niin paljon, että otti sen mukaan Transformers: Kaatuneiden kostoon.
Long Haul oli mukana Megatronin elvytyksessä, sekä Egyptissä käydyssä taistelussa. Hän sai surmansa Operaatio Tulimyrskyssä, kun F-16 Fighting Falcon -hävittäjät tulittavat häntä. Long Haul muuntautuu Caterpillar 773B -kuorma-autoksi. Samanlainen ajoneuvo muuntautuu myös Devastatorin oikeaksi jalaksi.
Transformers: Revenge of the Fallen -videopeli
Long Haul on mukana elokuvaan pohjautuvassa videopelissä Transformers: Revenge of the Fallen, jossa se on pelin yksi viidestä Decepticonkamppanjan pelihahmosta. Long Haul käyttää aseenaan liekinheittimiä ja kranaatinheittimiä. Erikoiskykynä hänellä on parantuminen (Autobottikampanjassa Ratchetilla on sama erikoiskyky).
Hahmon äänenä toimi muun muassa Transformers: Robots in Disguisessa Optimus Primen äänenä toiminut Neil Kaplan.
Transformers: Kuun pimeä puoli
right|thumb|Igor elokuvassa [[Transformers: Kuun pimeä puoli]]Elokuvassa Transformers: Kuun pimeä puoli esiintyy Long Haulin kaltaisia Decepticoneja, joista yksi kuitenkin skannasi ajoneuvomuodokseen Waste Managementin jäteauton.
Elokuvassa esiintyy myös pieni taistelukyvytön Decepticon, jonka ulkomuoto muistuttaa Long Haulin päätä. Tekijäteksteissä tälle Decepticonille on annettu nimi Igor. Uskollisuutensa vuoksi hän hokee jatkuvasti Megatronin nimeä. Igorin ääninäyttelijänä elokuvassa on Greg Berg.
Annette Obrestad
Ennen WSOPE-voittoaan Obrestad oli sijoittunut rahoille neljässä livepokeriturnauksessa. Lokakuussa 2007 hän oli EPT:n Dublinin osakilpailussa toinen ansaiten 297 800 euroa.
WSOPE:n aikana Obrestad solmi sponsorisopimuksen brittiläisen vedonlyönti- ja pokeriyhtiö Betfair.comin kanssa. Sittemmin hän oli Full Tilt Pokerin sponsoroima pelaaja, joka loppui Pokerin mustaan perjantaihin. Häntä on sponsoroinut myös Lock Poker -sivusto. Marraskuussa 2019 Obrestadin pokeriuran liveturnausansiot ylittivät 3,9 miljoonaa dollaria
Nykyisin Annette Obrestadilla on meikkausaiheinen YouTube-kanava.
Sir Billi the Vet
Sir Billi the Vet on vuonna 2006 julkaistu animaatioelokuva. Elokuvan äänirooleja esittävät John Amabile, Richard Bries, Sean Connery, Alan Cumming, Patrick Doyle, Greg Hemphill, Ford Kiernan, Miriam Margolyes, Alex Norton, Gail Porter ja Barbara Rafferty. Elokuvan on käsikirjoittanut Tessa Hartmann. Elokuvalle ilmestyi myöhemmin jatko-osa Sir Billi vuonna 2012.
Kyynelorneero
Kyynelorneero (Margarornis bellulus) on orneeroiden heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys
Kyynelorneeroa tavataan hyvin pienellä alueella Panaman itäosissa. Lajin kanta on toistaiseksi vakaa, mutta tulevaisuudessa sitä saattaa uhata elinympäristömuutokset. Laji on luokiteltu silmälläpidettäväksi.
Tähtiorneero
Tähtiorneero (Margarornis stellatus) on orneeroiden heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys
Tähtiorneeroa tavataan Kolumbiassa ja Ecuadorissa. Lajia on kuvailtu yleiseksi, mutta sen levinneisyysalue on pieni ja sitä uhkaa elinympäristöjen tuhoutuminen. Se on luokiteltu silmälläpidettäväksi.
Kesyttömät etsivät
Kesyttömät etsivät (alkup. Los detectives salvajes) on chileläis-espanjalaisen Roberto Bolañon kirjoittama romaani. Vuonna 1998 ilmestynyttä Kesyttömät etsivät -teosta pidetään hänen toisena päätyönään romaanin 2666 ohella. Kesyttömät etsivät sai ilmestymisvuonnaan arvostetut Herralde- ja Romulo Gallegos -kirjallisuuspalkinnot. Kirjan keskeiset aiheet liittyvät maanalaiseen kirjallisuusliikkeeseen, runoihin ja kadonneen runoilijattaren etsintään.
Kirjan on suomentanut Einari Aaltonen. Joulukuussa 2009 suomennoksen on kustantanut Kustannusosakeyhtiö Sammakko.
Ruben Fleischer
Ruben Samuel Fleischer (s. 31. lokakuuta 1974 Washington DC) on yhdysvaltalainen ohjaaja ja tuottaja.
Tatjana Vlasova
Tatjana Vlasova (s. 21. toukokuuta 1977) on venäläinen hiihtosuunnistaja ja moninkertainen hiihtosuunnistuksen maailmanmestari. Hän on voittanut yhteensä kymmenen maailmanmestaruutta, joista kahdeksan on henkilökohtaisilta matkoilta ja kaksi viestistä. Moskovan MM-kisoissa 2007 hän voitti kultaa kaikilta matkoilta.
Hiihtosuunnistuksen maailmancupin kokonaiskilpailun Vlasova on voittanut kerran kaudella 2007–2008 ja tullut toiseksi 2001, 2003 ja 2006.
Ruben Fleischer
Hänen myöhempiä ohjaustöitään ovat muun muassa elokuvat 30 Minutes or Less (2011), Gangsterisota (2013), Venom (2018) ja Zombieland: Double Tap (2019).
Aleksandr Odojevski
Aleksandr Ivanovitš Odojevski (8. joulukuuta (J: 26. marraskuuta) 1802 Pietari – 27. elokuuta (J: 15. elokuuta) 1839 Psezuape, nykyinen Lazarevskoje Sotšin lähellä) oli venäläinen runoilija ja dekabristi.
Elämä
Aleksandr Odojevski syntyi vanhaan ruhtinassukuun. Hän oli kirjailija Vladimir Odojevskin serkku. Koulutuksensa hän sai kotonaan. Vuodesta 1815 lähtien Odojevski palveli keisarin kabinetissa ja vuodesta 1821 henkivartiokaartin ratsurykmentissä.
Vuonna 1824 Odojevski tutustui Kondrati Rylejeviin ja Aleksandr Bestuževiin. Seuraavana vuonna hän liittyi vallankumoukselliseen Pohjoisen seuraan. Hän osallistui Senaatintorin dekabristikapinaan ja joutui sen jälkeen vangiksi Pietari-Paavalin linnoitukseen. Vuonna 1826 Odojevski tuomittiin pakkotyöhön Siperiaan. Aluksi hän oli vankina Tšitassa ja vuodesta 1830 Petrovskissa. Vuonna 1833 hänet siirrettiin karkotukseen Irkutskin lääniin ja vuonna 1836 Išimiin. Vuodesta 1837 lähtien Odojevski palveli sotamiehenä Kaukasiassa, jossa hän kuoli malariaan.
Teokset
Runoilijana Odojevski vastusti sentimentalismia ja melankoliaa. Hän tuhosi itse suurimman osan ennen vuotta 1825 kirjoittamistaan teoksista. Säilyneisiin runoihin kuuluu Bal (”Tanssiaiset”, 1825), joka piirtää groteskin kuvan Pietarin seurapiirielämästä. Myöhemmät teokset ovat uskollisia aikaisemmille ihanteille. Strun veštših plamennyje zvuki (”Enteilevien jousten liekehtivät äänet”, 1827) on vastaus Aleksandr Puškinin runoon V Sibir (”Siperiaan”). Leninin julkaiseman Iskran tunnuslause ”Kipinästä syttyy liekki” perustuu runoilijan säkeeseen. Kaukasiassa Odojevski tutustui Mihail Lermontoviin, joka on kirjoittanut hänen kuolemalleen omistetun runon.
Jack Drury
Jack Drury (s. 3. helmikuuta 2000 New York, New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, joka pelaa NHL-joukkue Carolina Hurricanesin organisaatiossa. Hän on pelipaikaltaan keskushyökkääjä.
Seuraura
Drury on Chicago Missionin kasvatti. Waterloo Black Hawks varasi hänet 28. pelaajana USHL:n varaustilaisuudessa 2016. Drury siirtyi joukkueeseen kaudeksi 2016–2017, jolloin hän pelasi 44 runkosarjaottelua tehopistein 4+8=12 ja kahdeksan playoff-ottelua ilman tehopisteitä. Kaudella 2017–2018 Drury nousi Black Hawksin kapteeniksi. Hän voitti joukkueen sisäisen pistepörssin tehoilla 24+41=65, joilla Drury sijoittui koko USHL:n pistepörssissä neljänneksi. Pudotuspeleissä hän jakoi kolmella osumallaan Black Hawksin sisäisen maalipörssin voiton Garrett Waitin kanssa. Drury valittiin kauden päätteeksi USHL:n toiseen tähdistökentälliseen ja akateemiseen tähdistökentälliseen. Hän pelasi kauden aikana myös CCM/USA Hockey All-American Prospects Gamessa.
Carolina Hurricanes varasi Druryn toisella kierroksella 42. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2018. Vuosina 2018–2020 hän kävi Harvardin yliopistoa. Freshman -vuotensa 2018–2019 päätteeksi Drury valittiin ECAC Hockeyn tulokkaiden tähdistökentälliseen. Sophomore -vuotenaan 2019–2020 hän sijoittui tehoilla 20+19=39 koko divisioonan pistepörssissä toiseksi edellään vain joukkuetoveri Nick Abruzzese sekä maalipörssissä toiseksi edellään vain Dartmouthin Drew O’Connor. Drury valittiin kauden päätteeksi ECAC:n toiseen tähdistökentälliseen.
Kaudeksi 2020–2021 Drury siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Ruotsin SHL-liigan Växjö Lakers HC:hen.
Heinäkuussa 2021 Drury teki kolmivuotisen tulokassopimuksen hänet varanneen Carolina Hurricanesin kanssa.
Maajoukkueura
Drury pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 2019 ja 2020, joista ensimmäinen turnaus päättyi hopeaan. Hän pelasi myös alle 18-vuotiaiden Hlinka Gretzky Cupissa vuonna 2017, jolloin Drury toimi Yhdysvaltain kapteenina. Hän voitti joukkueen sisäisen piste- ja syöttöpörssin tehoilla 2+3=5. Drury jakoi myös Yhdysvaltain sisäisen tehotilaston voiton neljän muun pelaajan kanssa lukemalla +1. Hän pelasi samana vuonna myös World Junior A Challengessa, joka päättyi hopeaan.
Pelityyli
The Sports Forecaster -sivuston mukaan Drury on luotettava kahden suunnan sentteri, joka omaa korkean kilpailuhalun ja on kokonaisvaltainen. Sivuston mukaan hän kykenee pelaamaan kaikissa pelitilanteissa ja molempiin suuntiin. Sivuston mukaan Drury omaa "moottorin, joka ei koskaan pysähdy". Hän ei ole kuitenkaan kovin isokokoinen, joten Druryn tulisi lisätä voimaa ja massaa pelatakseen kaikissa NHL:n pelitilanteissa. Sivuston mukaan hän ei ole myöskään korkean tason luistelija tai eliittiä pisteidentekijänä.
Muuta
Druryn pikkusisko Lilly ja pikkuveli Owen ovat pelanneet myös jääkiekkoa. Heistä Owen pelaa hyökkääjänä T1EHL-juniorisarjaa Milwaukee Jr. Admiralsissa. Sisarusten isä Theodore "Ted" Drury pelasi omalla urallaan hyökkääjänä yli 400 NHL-ottelua. Hän pelasi myös Yhdysvaltain maajoukkueessa kahdet olympiakisat ja kolmet MM-kilpailut. Ted toimi myös Harvardin yliopistojoukkueen kapteenina kaudella 1992–1993. Myös heidän setänsä Jim ja Chris Drury ovat pelanneet jääkiekkoa. Chris pelasi omalla urallaan pudotuspelit mukaan lukien yli 1000 NHL-ottelua. Hänen saavutuksiinsa kuuluu mm. Stanley Cup -mestaruus Colorado Avalanchessa vuonna 2001, NHL:n vuoden tulokkaalle myönnettävä Calder Memorial Trophy (1999), kaksi olympiahopeaa (Salt Lake City 2002 ja Vancouver 2010) sekä valinta United States Hockey Hall of Fameen. Chris toimi myös Buffalo Sabresin ja New York Rangersin kapteenina.
Vantaanjoen Juoksu
Vantaanjoen Juoksu (VJJ) on vuonna 2001 perustettu vantaalainen pesäpalloseura, joka syntyi kun Vantaan Pesis ja Kaivos-Pesis yhdistyivät. Seuran naisten edustusjoukkue pelaa kaudella 2010 Ykköspesiksessä ja miesten joukkue maakuntasarjassa. Joukkue pelaa kotiottelunsa Martinlaakson kentällä.
New school -laskettelu
pienoiskuva New school -laskettelu on yksi laskettelun tyylisuunta. Siinä yhdistetään aineksia lumilautailusta ja rullalautailusta suksilla laskemiseen. New school -hiihdossa tärkeitä arvoja suhteessa perinteiseen freestyleen ovat laskun tyylikkyys ja oivaltavuus. New school -kilpailujen arvostelu poikkeaa suuresti perinteisistä lajeista. Tärkeä kilpailutapahtuma on vuosittain järjestettävä Winter X Games.
Fujimino
Fujimino on Japanin kaupunki Honshūn saarella Kantōn alueella Saitaman prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin eteläosassa Musashinon ylängöllä. Kaupungin koillisrajalla virtaa Shingashijoki. Fujiminossa on 114 569 asukasta (elokuussa 2020) ja sen pinta-ala on 14,64 neliökilometriä.
New school -laskettelu
New school -laskettelu tyylisuuntana sai nimensä pyrkimyksestään uudistaa laskettelua. Se on freestylelautailun suksilla suoritettava vastine: mukana ovat kaikki samat osatekijät kuin lumilautailussakin, eli hyppyrit, reilit (kaiteet), ja pressit (laatikot) ym., joita laskijat käyttävät hyväkseen. Vuoden 2014 talviolympialaisissa nähtiin ensi kertaa kaksi tällaisen laskettelun osalajia, slopestyle ja lumikouru.
Historia
New school -hiihto sai alkunsa, kun telemarktekniikkaan yhdistettiin lumi- ja rullalautailusukupolven kehittämät liikkeet. Alppisuksilla temppuilu kehittyi 1990-luvun loppupuolella Pohjois-Amerikassa, missä hiihtäjät ja kumparelaskijat alkoivat vähitellen käyttää lumilautailijoille tehtyjä hyppyreitä. Lajin uranuurtajiksi voidaan nimetä muun muassa Matt ja Jason Levinthal, J.F. Cusson ja J.P. Auclair. Vähitellen myös suksivalmistajat huomasivat uuden tyylisuunnan mahdollisuudet, ja ensimmäiset takaperin laskemisen mahdollistavat kaksikärkiset twin tip -sukset esiteltiin vuoden 1998 tienoilla. Ne ovat yleensä saman pituiset kuin laskija tai korkeintaan 10 cm lyhyemmät. Twin tip -sukset antoivat lisäpotkua lajille, sillä niillä temppuilu oli huomattavasti helpompaa.
Fujimino
Fujimino on kaupunkina suhteellisen nuori: se perustettiin vuonna 2005 liittämällä yhteen Kami-Fukuokan kaupunki ja Ōin maaseutukaupunki. Edo-kaudella Ōi kehittyi yhtenä Kawagoeen johtaneen tiereitin postiasemista (shukuba). Fujiminon alue sijaitsee myös historiallisen Shingashijoen vesireitin varrella. Reitti menetti merkityksensä 1900-luvun alussa rautatien valmistumisen myötä. Toisen maailmansodan aikaan Fujiminoon rakennettiin keisarillisen Japanin armeijan arsenaali, jonka tilalle sijoittui sodan jälkeen muun muassa paino- ja elektroniikkateollisuutta. 1960-luvulta lähtien Fujimino on kasvanut voimakkaasti yhtenä Tokion lukuisista esikaupungeista.
Seppo Rytkönen
Seppo Rytkönen on suomalainen suunnistaja ja viestisuunnistuksen MM-mitalisti.
Rytkönen osallistui MM-kilpailuihin vain kerran Thunissa vuonna 1981. Silloin hän sijoittui normaalimatkalla 14:nneksi ja voitti viestistä pronssia. Viestissä hänen lisäkseen suunnistivat Kari Sallinen, Ari Anjala ja Hannu Kottonen. Rytkönen osallistui suunnistuksen maailmancupiin, kun se järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1986. Hän sijoittui kokonaiskilpailussa 33:nneksi.
Seuratasolla Rytkönen edusti huippuvuosinaan Sumiaisten Kuntoa ja Vaajakosken Terää. Vuonna 1980 hän voitti normaalimatkan Suomen mestaruuden huolimatta ykkösrastille tekemästään virheestä.
Baron Davis
Baron Walter Louis Davis (s. 13. huhtikuuta 1979, Los Angeles, Kalifornia ) on yhdysvaltalainen koripalloilija. Hän pelaa tällä hetkellä ammattilaisena NBA:ssa, joukkueessa Cleveland Cavaliers. Hän siirtyi sinne helmikuussa 2011 Los Angeles Clippersistä. Charlotte Hornets (nyk. New Orleans Hornets) varasi Davisin vuoden 1999 NBA Draftissa 1. kierroksen kolmantena valintana. NBA-debyytissään vuonna 1999, 100-86-voitossa Orlando Magicia vastaan Davis kirjautti yhdeksän pistettä, viisi levypalloa, kaksi syöttöä ja kaksi riistoa. Baron Davis on valittu NBA:n tähdistöotteluun kahdesti vuosina 2002 ja 2004.
thumb|200px|Baron Davis
Pat Hughes (jääkiekkoilija)
Hughes aloitti NHL-uransa vuonna 1978 Montreal Canadiens-seurassa. Hän pelasi myös seuroissa Pittsburgh Penguins, Edmonton Oilers, Buffalo Sabres, St. Louis Blues ja Hartford Whalers. Hän lopetti uransa vuonna 1987. Hughes voitti Stanley Cupin Montrealin paidassa vuonna 1979. Kaksi seuraavaa Stanley Cupia hän voitti Edmonton Oilersissa vuosina 1984 ja 1985. Hän on myös Etobicoke Sports Hall of Famen jäsen vuodesta 2007 lähtien.
Pueblonkoira
Pueblonkoira (Long-haired Pueblo Dog) on sukupuuttoon kuollut yhdysvaltalainen koirarotu, jolla ei koskaan ollut FCI:n tunnustusta.
Anu Talus
Anu Piritta Talus (s. 27. helmikuuta 1975 Töysä) on suomalainen oikeustieteilijä ja Suomen tietosuojavaltuutettu marraskuusta 2020 alkaen.
Talus opiskeli oikeustiedettä Helsingin yliopistossa ja väitteli siellä tohtoriksi vuonna 2019 tutkielmalla From Simply Sharing the Cage to Living Together. Hän on työskennellyt oikeusministeriön demokratia- ja julkisoikeusosastossa vuodesta 2017 lähtien ja apulaistietosuojavaltuutettuna vuodesta 2019 lähtien. Hänet nimitettiin hoitamaan tietosuojavaltuutetun virkaa marraskuusta 2020 alkaen viran edellisen haltijan Reijo Aarnion jäätyä eläkkeelle.
Kabasiitti
thumb|Kabasiittia Kabasiitti on zeoliitteihin kuuluva hohtosilikaattimineraali, jonka kemiallinen kaava on (Ca,Na2,K2,Mg)Al2Si4O12 · 6H2O.
Kabasiitista tunnistetaan muunnokset kabasiitti-Ca, kabasiitti-K, kabasiitti-Na ja kabasiitti-Sr, riippuen ilmaistun kationin näkyvyydestä. Kabasiittia esiintyy tavallisimmin basalttikivien manteleissa.
Kabasiitti kiteytyy trigonaalisessa kidejärjestelmässä, ja sille on trigonaalisuudelle tyypilliset romboedriset kiteet. Kaksostuminen on tavallista, ja sekä kosketus- että tunkeutumiskaksosia esiintyy. Mineraali on väriltään valkoista, väritöntä, oranssia, ruskeaa, vaaleanpunaista, vihreää tai keltaista. Kabasiitin kovuus Mohsin asteikolla on 3–5 ja sen ominaispaino on 2.0–2.2. Sillä on lasimainen kiilto.
Nanain piiri
Nanain piiri on kunnallinen itsehallintoalue Habarovskin aluepiirissä Venäjällä. Vuonna 1934 perustetun piirin pinta-ala on 27 600 neliökilometriä. Asukkaita on 20 000 henkeä (vuonna 2009).
Nanain piiri sijaitsee Habarovskin aluepiirin keskiosassa Keski-Amurin alangolla. Pohjoisessa se rajoittuu Komsomolskin, idässä Vaninon ja Sovetskaja Gavanin piireihin, etelässä Primorjen aluepiiriin ja Lazon piiriin, luoteessa Habarovskin ja lännessä Amurskin piireihin.