cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Racer Free Car Simulation
Raceriin julkaistaan - kiitos avoimien tiedostoformaattien - jatkuvasti uutta sisältöä, mutta koska itse Racerin lähdekoodi on suljettu, riippuu päivitysten määrä siitä, kuinka paljon ohjelmoijilla on aikaa päivittää Raceria. Tämä johtaa siihen, että uusia versioita ilmestyy melko harvoin, mutta toisaalta ne ovat usein hyvin monipuolisia, ja antavat uutta intoa yhteisölle.
Vani
thumb|250px|Vanista löytyneitä kultakoruja näytteillä [[Smithsonian Institutessa.]] Vani on kaupunki Vanin piirikunnassa Imeretin hallintoalueella Georgian länsiosassa. Kaupungissa on vuoden 2014 väestönlaskennan mukaan 3 744 asukasta.
Vani sijaitsee Kolkhiin alangolla Rioni- ja Sulori-jokien yhtymäkohdassa Kutaisin eteläpuolella. Kaupunki tunnetaan parhaiten arkeologisista kaivauksistaan, joista on löydetty suuri määrä esineistöä antiikin ajalta. Vanin paikalla sijainneen Kolkhiin valtakunnan kaupungin nimeä ei tunneta. Kaivauksista löytynyt esineistö voidaan jakaa neljään kauteen: Vain kolmasosa Vanista on tutkittu.
Vanin kaupungissa on kuvataiteen museo ja vuonna 1985 perustettu Otar Lordkipanidzen arkeologinen museo, jossa on näytteillä kaivauksilta löytynyttä esineistöä. Tšqvišin kylässä sijaitsee Galaktion ja Titsian Tabidzen talomuseo.
Pow-wow
thumb|250px|Kuva [[Omahan pow-wow:sta vuodelta 1983]] Pow-wow on Pohjois-Amerikan intiaanien suuri ja juhlava tanssijuhla. Pow-woweja järjestetään eri puolilla Yhdysvaltoja ja Kanadaa, ja niihin kokoontuu eri heimojen intiaaneja eri puolilta, suurimpiin satoja kerrallaan. Pieniä pow-woweja voidaan järjestää perhepiirissä.
Pow-wowissa on sekä kilpatansseja että sosiaalisia kehätansseja. Kilpakategorioita on useita niin miehille kuin naisillekin, kuten koreilutanssi, ruohotanssi, shaalitanssi ja helisevän mekon tanssi. Myös musiikissa ja asuvalinnoissa kilpaillaan. Parhaita tanssijoita ja parhaiten pukeutuneita osallistujia voidaan palkita suurillakin rahasummilla.
Tilaisuus alkaa kaavanmukaisesti suurella sisäänmarssilla, jota seuraavat yleensä rukoukset ja juhlapuheet. Sotaveteraanit tai aktiivisotilaat johtavat tanssijat areenalle. Musiikista vastaavat paikallista perinteistä musiikkia soittavat rumpuryhmät, joita avustaa vierailevia rumpuryhmiä.
Pow-wow voi kestää muutamasta tunnista jopa viikkoon.
Ragni Østgaard
Ragni Østgaard (o.s. Gullichsen, 7. maaliskuuta 1894 – 16. kesäkuuta 1956) oli suomenruotsalainen seurapiirinainen, josta tuli Norjan kruununprinsessa Märthan hovineito. Hän kuului Gullichsenin sukuun, ja oli Alexander Gullichsenin tytär ja Harry Gullichsenin sisar.
Ruth Vega Fernandez
Ruth Vega Fernandez (s. 12. huhtikuuta 1977 Santa Cruz de Tenerife, Teneriffa, Espanja) on ruotsalais-espanjalainen näyttelijä, joka on esiintynyt Johan Falk -elokuvissa Marie Lindellin roolissa.
Ragni Østgaard
Ragni Gullichsen meni vuonna 1916 naimisiin norjalaisen upseerin Nikolai Ramm Østgaardin kanssa. Tästä tuli kruununprinssin adjutantti, ja pariskunta palveli kruununprinssiparia vuosikymmenten ajan. Sota-aikana Ragni Østgaard ja hänen nuorin poikansa asuivat kruununprinsessa Märthan ja tämän lasten kanssa Yhdysvalloissa.
I Got a Feeling
I Got A Feeling on saksalaisten DJ-tuottajien Felix Jaehnin ja Robin Schulzin musiikkikappale, jolla vierailee myös brittiläinen laulaja-lauluntekijä Georgia Ku. Sen julkaisi Virgin Records Jaehnin Breathe-studioalbumin kolmantena singlenä 20. elokuuta 2021. Kappaleen ovat sanoittaneet Dennis Bierbrodt, Jürgen Dohr, Guido Kramer, Stefan Dabruck, Ryan Rabin, Ryan McMahon, Felix Jaehn, Daniel Deimann, Georgia Ku sekä Benjamin Berger, joista Dohr ja Jaehn myös tuottivat sen Schulzin sekä Christophe Vitorino De Almeidan kanssa. Kappaleen musiikkivideon ohjasi Adi Halfin ja se julkaistiin 3. syyskuuta 2021.
"I Got A Feeling" oli kaupallisesti huono menestys, sillä se ei ole toistaiseksi päässyt lainkaan listoille.
Liinamaa
Liinamaa on seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi:
Kaufhaus des Westens
thumb|upright 1.2|Kaufhaus des Westens eli KaDeWe [[Wittenbergplatzilta nähtynä]] thumb|upright=0.5|Logo Kaufhaus des Westens (paremmin tunnettu lyhenteeltään KaDeWe) on tavaratalo Berliinissä. Tavaratalo on osa Karstadt- tavarataloketjua. Se on Manner-Euroopan suurin tavaratalo ja Euroopan toiseksi suurin heti Lontoon Harrodsin jälkeen. Sen pinta-ala on yli 60 000 neliömetriä, ja siellä on ostettavana yli 380 000 erilaista tuotetta. Joka päivä siellä käy 40 000–50 000 asiakasta. Todellinen nähtävyys on ylellinen elintarvikeosasto, jossa on myynnissä mm. satoja erilaisia makkaroita, leipiä, juustoja ja leivoksia. Kauppa sijaitsee Tauentzienstraßella Kurfürstendammin läheisyydessä, ja se on yksi Berliinin suosituimmista nähtävyyksistä.
Aiheesta muualla
52.50167°N, 13.34111°W
Etablissements Fouga et Cie
Etablissements Fouga et Cie (lyhyesti Fouga) oli ranskalainen lentokonevalmistaja, jonka perustivat Robert Castello ja Pierre Mauboussin 1930-luvulla. Yhtiö tunnettiin vuodesta 1956 lähtien nimellä Air Fouga.
Ranskalainen Potez-yhtiö osti Fougan vuonna 1958 ja muodosti Potez Air Fouga -yhtiön. Myöhemmin yhtiöstä tuli osa Aérospatiale -yhtiötä.
pienoiskuva|Kaaviokuva [[Fouga CM-170 Magister -lentokoneesta.]]
The Civil Surface
The Civil Surface on brittiläisen progressiivisen rock yhtye Egg albumi.
Särkisalo
Särkisalo on entinen Suomen kunta, joka sijaitsee Varsinais-Suomen maakunnassa, Länsi-Suomen läänissä. Särkisalossa oli lakkautushetkellä vuonna 2008 0 asukasta, ja sen pinta-ala oli 0 km², josta 0 km² maata, 0 km² sisävesialueita ja loput 0 km² merivesialueita. Kunta oli kaksikielinen; 88 prosenttia asukkaista puhui äidinkielenään suomea ja 11 prosenttia ruotsia. Särkisalon naapurikunnat olivat Perniö, Kemiö, Västanfjärd ja Tammisaari. Tammisaaren kohdalla entisiä naapurikuntia ovat Tenhola ja Bromarv.
Varsinais-Suomen kaakkoisosassa, Uudenmaan maakunnan rajalla sijaitseva Särkisalo oli asukasluvultaan maakunnan pienimpiä kuntia. Asutus keskittyi pääsaarelle, Kaukosaloon ja entiseen Perniön kuntaan rajoittuneeseen mannerosaan. Kesäisin kunnan väkiluku lisääntyi varsin huomattavasti kesäasukkaiden ansiosta.
Särkisalon kunta lakkautettiin, ja se yhdistettiin Salon seudun kuntaliitoksessa yhdeksän muun kunnan kanssa uudeksi kunnaksi 1. tammikuuta 2009 alkaen. Tällöin siihenastinen Salon kaupunki, Halikon kunta, Kuusjoen kunta, Perttelin kunta, Muurlan kunta, Perniön kunta, Särkisalon kunta, Kiskon kunta, Kiikalan kunta ja Suomusjärven kunta lakkautettiin ja tilalle perustettiin niiden silloiset alueet käsittävä uusi kunta, joka otti käyttöönsä Salo-nimen ja kaupunki-nimityksen.
"Meren verran parempi" oli Särkisalon kunnan slogan.
Historia
Särkisalossa on ollut jonkinlaista asutusta ja kauttakulkua pronssikaudella 500-luvulla eaa. mistä kertovat alueelta löydetyt kymmenen hautaröykkiötä. Vakinaisen asutuksen arvellaan tulleen Särkisaloon suunnilleen 1100-luvulla. Ensimmäinen kirjallinen maininta Särkisalosta on vuodelta 1329. Särkisalolaista kalkkia on käytetty tiedettävästi Turun linnan rakennustöissä 1500-luvulla.
Sotien jälkeen Särkisaloon asutettiin Koiviston siirtoväkeä, josta huomattava osa oli kalastajia. Samoin Kannaksella sijainneella Kurkijoella oli kylä, jossa oli 1800-luvulla Pohjanmaalta muuttaneiden perua ruotsinkielinen yhteisö. Heidät sijoitettiin Finbyhyn eli Särkisaloon.
Förbyn kylässä sattui joulukuussa 1982 kalkkilouhoksen sortuma, joka aiheutti noin hehtaarin laajuisen rotkon ja vei mukanaan pätkän maantietä sekä osan vanhasta kaupparakennuksesta. Alue eristettiin lisäsortumien vaaran vuoksi.
Maantiede
Särkisalo sijaitsee Saaristomeren rannikolla, ja siihen kuuluu pieni kaistale mannerta ja 119 sisäsaariston saarta. Väestö oli keskittynyt saarille, joista suurimmat ovat Isoluoto, Ulkoluoto ja Pettu. 22 neliökilometrin kokoinen Isoluoto on Särkisalon pääsaari, jossa sijaitsevat Särkisalon kirkonkylä ja suurin kylä Förby. Kunnan mannerosan ja Isoluodon kiinteän pengertien vuoksi Särkisalon katsottiin olevan saaristo-osakunta.
Isoluodolla sijaitsee puinen 1700-luvulla rakennettu Särkisalon kirkko. Museoviraston vuonna 2009 määrittelemiin valtakunnallisesti merkittäviin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin Särkisalossa kuuluu Tessvärin kartano. Särkisalon asukasluku oli 708 vuonna 2013. Kesäisin alueen asukasluku nelinkertaistuu. Alueen palvelut ovat hiljalleen vähentyneet, ja yksi merkittävimmistä työnantajista, Förbyn kaivos, lopetti toimintansa vuonna 2010.
Kylät
Särkisalo jakaantui 26 kylään: Aisböle, Bastböle, Falkki (Falkberg), Finnari (Finnarv), Förby, Hakkala, Heikberg, Hästö, Kaukassalo (Kolsjö), Kiviniemi (Stennäs), Kota, Kraila (Gråböle), Montola (Mondola), Muuri (Murom), Niksaari (Niksor), Norrby, Pensalo, Pettu, Seppälänmäki (Smedsby), Siksalo (Siksala), Suutarkylä, Särkisalon kirkonkylä (Finby kyrkoby), Söderby, Taamarla (Domarby), Tessvärr, Verkkoranta (Varkna).
Liikenne
Särkisalon liikenneolot olivat pitkään hankalat, kunnes vuonna 1962 valmistui pengertie, joka yhdistää pääsaaren, Isonluodon, Kaukosalon kautta mantereeseen. Ylönkylässä tie yhtyy Perniön ja Kemiön väliseen maantiehen. Aiemmin Förbyhyn päättynyttä maantietä on sittemmin jatkettu Ulkoluotoon, Siksaloon ja Pettuun. Pienemmät entisen kunnan alueen saaret ovat tiettömiä ja pitkälti myös asumattomia.
Ruokakulttuuri
Särkisalon pitäjäruoaksi nimettiin 1980-luvulla kryyrätys silaka eli maustesilakat, jotka tarjoillaan kylmien kuoriperunoiden ja hapanleivän kera.
Tunnettuja särkisalolaisia
Sebastian Westberg, freestylemotocrossajaja
Zestaponin piirikunta
Zestaponin piirikunta on piirikunta Imeretin hallintoalueella Georgian länsiosassa. Piirikunnassa on 57 628 asukasta (vuonna 2014) ja sen pinta-ala on 423 neliökilometriä. Sen keskus on Zestaponin kaupunki (vuoteen 1921 Džugeli), joka tunnetaan metalliteollisuudestaan. Kaupunki sijaitsee Tbilisin ja Potin välisen valtatien ja rautatien varrella Imeretin keskiosassa. Zestaponin kaupungin lisäksi piirikunnassa on yksi kaupunkityyppinen taajama, Šorapani.
Ion Khioslainen
Elämä
Ion oli Orthomeneen poika. Häntä kutsuttiin myös Ksuthoksen pojaksi, mikä oli todennäköisesti komediakirjailijoiden keksimä nimitys ja viittasi myyttisen Ionin isään Ksuthokseen. Ion muutti nuorena Ateenaan ja ystävystyi Kimonin kanssa. Hän kirjoitti tästä ylistäviä huomioita, jotka ovat säilyneet Plutarkhoksen lainaamana. Plutarkhos kertoo Ionin arvostelleen Periklestä, jonka sanotaan olleen hänen kilpailijansa rakkaudessa. Ion oli läheinen myös Aiskhyloksen kanssa, mikäli uskomme Plutarkhoksen mainitsemaa anekdoottia, mutta hän sai mainetta tragediakirjailijana vasta tämän kuoleman jälkeen. Ionin itsensä mukaan hän tapasi Sofokleen Khioksella kun tämä oli Samosta vastaan suuntautuneen retkikunnan johtajana vuonna 440 eaa.
Ionin ensimmäinen tragedia esitettiin 82. olympiadin aikana eli vuonna 452 eaa. Hänet mainitaan näytelmäkilpailun kolmantena Euripideen ja Iofonin jälkeen 87. olympiadilla vuonna 429/428 eaa. Aristofaneen Rauhan perusteella vaikuttaa, että hän kuoli ennen sen esitysvuotta 421 eaa. Ionin mainitaan voittaneen näytelmäkilpailun vain kerran. Tuolloin hänen kerrotaan saaneen sekä dithyrambi- että tragediapalkinnot samalla kertaa, ja lahjoittaneen sen kunniaksi kaikille ateenalaisille ruukun viiniä. Näin hän vaikuttaa olleen hyvin varakas. Strabon mainitsee Ionin merkittävien khioslaisten joukossa.
Näytelmät ja muu runous
Ionin tragedioiden määräksi mainitaan antiikin lähteissä vaihtoehtoisesti joko 12, 30 tai 40. Näistä tunnetaan nimeltä seuraavat 11:
Pseudo-Longinos ei antanut Ionin tragedioista kovin hyvää arviota. Ionin teoksista kirjoittivat kommentaareja muun muassa Arkesilaos, Baton Sinopelainen, Didymos Khalkenteros, Epigenes ja Aristarkhos Samothrakelainen.
Eräältä Aristofaneen skoliastilta tiedetään, että Ion kirjoitti myös lyyristä runoutta, komedioita, epigrammeja, paiaaneja, hymnejä ja elegioita. Komedioiden olemassaolo voidaan kyseenalaistaa, koska grammaatikot vaikuttavat usein sekoittaneen ne tragedioihin, mutta ne eivät myöskään ole mahdottomuus, sillä Ion vaikuttaa kirjoittaneen muutoinkin laaja-alaisesti. Hänen elegioistaan on säilynyt osia Kreikkalaisessa antologiassa.
Proosa
Ionin proosamuotoisia teoksia olivat Aristofaneen skoliastin mukaan:
Live in Texas
Live in Texas on losangelesilaisen rock-yhtyeen Linkin Parkin ensimmäinen livealbumi ja kolmas DVD-julkaisu (Frat Party at Pankake Festivalin ja The Making of Meteoran jälkeen). Se julkaistiin Yhdysvalloissa 18. marraskuuta 2003. 17 kappaletta sisältävän DVD:n ohessa tulee CD-levy, joka sisältää 12 DVD:n esitystä audioversioina. Video koostettiin kahdesta eri konsertissa jotka järjestettiin Texasin Houstonissa ja Irvingissä. Tästä syystä yhtye piti molemmissa konserteissa samoja vaatteita.
Odert
Odert on saksalaisperäinen miehen etunimi. Se pohjautuu muinaissaksalaiseen nimeen Authart, joka koostuu sanoista ’rikkaus’ ja ’kova’. Ruotsissa ja Suomessa Odert-nimi on tullut käyttöön 1600-luvulla. Suomalainen aatelissuku von Essen on käyttänyt sitä perintönimenä.
Digi- ja väestötietoviraston mukaan Suomessa on vuoteen 2021 mennessä tilastoitu noin 160 Odert-nimistä miestä.
Nimipäivä
Odert-nimi sisältyi suomenruotsalaiseen almanakkaan vuosina 1929–1949. Nimipäivä oli 19. lokakuuta.
Rapidfire
Rapidfire oli losangelesilainen yhtye, jonka laulajana toimi Guns N’ Rosesin laulaja Axl Rose ennen kuin hän siirtyi laulamaan Hollywood Rose -yhtyeeseen.
Demo
Bändi nauhoitti demon vuonna 1983.
Pesäpallon Välisarja 1940
Vuonna 1940 pelattiin Välisarjan kolmas kausi. Sarjajärjestely ei sodan jälkimainingeissa onnistunut suunnitellulla tavalla, mutta sarja saatiin kuitenkin pelatuksi loppuun saakka. Hämeenlinnan Pallokerho voitti mestaruuden.
Itäsarja
Itä-Suomen repaleisen tilanteen vuoksi välisarjaan saatiin vain kaksi joukkuetta mukaan suunnitellun 8-10 joukkueen asemesta. Sarjan ainoa ottelu pelattiin 15.9. Lapinlahdella.
Länsisarja
Pohjoislohko Ylihärmässä 24-25.8.
Etelälohko
Loimaata edusti kakkosjoukkue sen ykkösen pelatessa mestaruussarjaa.
Lopputurnaus Seinäjoella 21.-22.9.
Radio Syke
Sykkeen toimitustilat sijaitsivat Kaivokadulla, ja erikoisuutena oli ohikulkijoiden mahdollisuus seurata ohjelman tekoa ikkunan takaa sekä silloin harvinainen ympärivuorokautinen lähetystoiminta, joskin sunnuntain ja maanantain välinen yö oli pelkkää jatkuvaa musiikkia. Tämä säästi henkilöstökuluissa mutta aiheutti toisaalta paljon Teosto-maksuja. . Radio Cityn Juha Tynkkynen oli tosin saanut tämän selville ennen Sykkeen aloitusta ja lanseerasi tämän pikaisesti omalle asemalleen.
Radioaseman toimitusjohtaja Jouko Jahnukainen ilmoitti radion kohderyhmäksi vakiintuneet ja parhaassa kulutusiässä oleva aikuiset. Sykkeen pääomistaja oli Audiomedia-niminen radiomainostoimisto. Ohjelmapäällikköinä toimivat Leo Friman, Kirsi Sutinen ja Kari Aalto, ja kaikki muut ohjelmantekijät olivat freelancereitä. Kanavalla ei käytetty ns. soittolistoja eli toimittajilla oli mahdollisuus vaikuttaa musiikin valintaan. Päivän ohjelmablokissa oli mukana perinteisesti toimitettuja ohjelmia, juonnettujen lisäksi.
Karl Koch
Karl Koch on ainakin seuraavien henkilöiden nimi:
Static Prevails
Static Prevails on Jimmy Eat World -yhtyeen toinen studioalbumi. Se julkaistiin 23. heinäkuuta 1996.
Kappaleet
Kaikki kappaleet kirjoittanut Jimmy Eat World
Musta kobra
Musta kobra on Ilkka Remeksen toinen nuorille suunnattu jännitysromaani. Kirjan päällyksen on tehnyt Mika Tuominen. Kirjan päähenkilö on myös muissa Remeksen nuortenkirjoissa seikkaileva Aaro Korpi.
Säkylä
Säkylä on Suomen kunta, joka sijaitsee Satakunnan maakunnassa. Kunnassa asuu 0 ihmistä, ja sen pinta-ala on 0 km2, josta 0 km2 on vesistöjä. Väestötiheys on 0 asukasta/km2.
Luonto
Säkylä sijaitsee Säkylän Pyhäjärven rannalla ja on sen johdosta Suomen toiseksi järvisin kunta. Järven pinta-alasta kaksi kolmannesta kuuluu Säkylän kuntaan. Säkylän Pyhäjärvi on sekä Satakunnan että Varsinais-Suomen maakuntajärvi. Kunnan maisemaa leimaa myös luode-kaakko-suuntainen laaja Säkylänharju, joka jatkuu Virttaankankaana Loimaan puolelle. Harjualueen korkein kohta on Porsaanharju, joka yltää 150 metrin korkeudelle merenpinnasta. Kunnan pinta-alasta yli 40 % on Natura-alueita.
Pienempiin vesistöihin Säkylässä kuuluu Pyhäjärveen kunnan eteläosassa laskeva Pyhäjoki. Pyhäjärven valuma-alue on järven kokoon nähden pieni, vain neljä kertaa sen pinta-alan kokoinen. Vuoden 2016 alusta kunnan alueeseen kuuluu myös Köyliönjärvi ja osa sen laskujoen Köyliönjoen yläjuoksua. Muita järviä ei Säkylän alueella ole. Säkylän itäisin osa Säkylänharjun koillispuolella kuuluu Loimijokeen laskevan Matkusjoen vesialueeseen. Köyliön itäosan soilta alkaa Sonnilanjoki, joka laskee Kokemäenjokeen Kokemäellä.
Sijainti ja aluemuodostus
Säkylän naapurikunnat vuonna 2016 olivat Eura, Huittinen, Kokemäki, Loimaa, Oripää ja Pöytyä. Aikaisempia naapurikuntia ovat olleet Alastaro, Honkilahti, Vampula ja Yläne. Vuoden 2016 alusta Köyliön kunta liittyi osaksi Säkylää.
Säkylän keskustaajama muodostuu Pyhäjärven koillisrannalla harjun rinteellä sijaitsevista, yhteen kasvaneista Ison-Säkylän ja Vähän-Säkylän kylistä, joista ensin mainitussa sijaitsee kirkko. Muut suurehkot asutuskeskittymät ovat sokeritehtaan ympärillä oleva Iso-Vimma muutamia kilometrejä keskustaajamasta Euraan päin ja Pyhäjoki saman verran Yläneelle päin. Säkylän itäosassa, runsaan 20 kilometrin päässä keskustaajamasta, sijaitsee Harjunkylä täysin erillään muusta asutuksesta. Entisen Köyliön kunnan suurimmat taajamat ovat vanha kuntakeskus Kepola Köyliönjärven länsipuolella ja Kankaanpää järven kaakkoispäässä.
Elinkeinot
Kunnan suurin työllistäjä on Porin prikaati. Merkittävin teollisuuden ala on elintarviketeollisuus, jonka suurimmat työnantajat Säkylässä ovat Apetit Oyj, Kivikylä ja HKScan Oyj. Tärkeänä syynä elintarviketeollisuuden sijoittumiselle Säkylään ovat olleet alueen runsaat pohjavesivarat. Monet alueen maatilat ovat erikoistuneet perunan, vihannesten ja sokerijuurikkaan viljelyyn sekä siipikarjan kasvatukseen.
Liikenne
Säkylän tärkein liikenneväylä on Eurasta Turkuun vievä seututie 204. Köyliön kuntaliitoksen jälkeen Säkylän muihin tärkeisiin liikenneväyliin on kuulunut Rauman ja Kouvolan välinen valtatie 12. Kunnan itäisin kärki ulottuu Huittisten ja Auran välisen kantatie 41:n yli. Liikenne- ja viestintäviraston teettämien tilastojen mukaan Säkylässä oli helmikuussa 2020 väkilukuun suhteutettuna kaikista Manner-Suomen paikkakunnista toiseksi eniten henkilöautoja, 651 autoa tuhatta asukasta kohden.
Historia
vasen|pienoiskuva|Säkylän [[kotiseutumuseo.]] Rautakautisista hautalöydöistä päätellen Säkylän asutus on hyvin vanhaa ja peräisin todennäköisesti Euran tai Köyliön suunnasta. Kaikki Säkylän henkikirjakylät lienevät syntyneet jo 1200-luvulla. Säkylän nimi mainittiin ensimmäisen kerran eräässä rajankäyntipöytäkirjassa vuodelta 1335, ja vuodelta 1392 on säilynyt asiakirja Säkylässä pidetyistä pitäjänkäräjistä. Varsinaissuomalaiset pyhiinvaeltajat kulkivat keskiajalla Säkylän kautta piispa Henrikin surmapaikalle Köyliöön, ja sotajoukot käyttivät Säkylänharjua pitkin kulkenutta historiallista Huovintietä matkoillaan Turun ja Kokemäenkartanon välillä. pienoiskuva|150px|Säkylän vaakuna (1953–2015).
Säkylän kunta on perustettu vuonna 1869. Säkylässä tiedetään olleen oma kirkko ainakin jo vuonna 1455, ja myös Vampulan ja Alastaron pitäjien asukkaiden kerrotaan käyneen Säkylän kirkossa. Vuoden 1540 maakirjan mukaan Ison-Säkylän kylässä oli 19 taloa, Vähän-Säkylän kylässä 11 sekä Korven ja Pyhäjoen kylissä yhteensä 16 taloa. Säkylä oli alkujaan Euran kappeliseurakunta ja se itsenäistyi omaksi seurakunnakseen vuonna 1639. Säkylän nykyinen, Antti Piimäsen johdolla rakennettu puukirkko valmistui vuonna 1777. Ensimmäinen kirkko oli tuhoutunut kolme vuotta aiemmin salaman sytyttämässä tulipalossa.
Säkylään asutettiin jatkosodan jälkeen Räisälän siirtoväkeä.
Porin prikaatin ensimmäiset joukot sijoittuivat Huovinrinteen varuskuntaan vuonna 1963, ja kokonaisuudessaan varuskunnan rakennukset valmistuivat vuonna 1967. Huomattava osa Suomen puolustusvoimien vaatehuollosta keskitettiin Huovinrinteellä toimivaan vaatetuskorjaamoon.
Säkylä ja Köyliö hyväksyivät kuntaliitoksen 20. huhtikuuta 2015. Kunnat yhdistyivät vuoden 2016 alussa.
Väestönkehitys
Seuraavassa kuvaajassa on esitetty kunnan väestönkehitys viiden vuoden välein vuodesta 1980 lähtien. Käytetty aluejako on 1.1.2016 tilanteen mukainen.
Taajamat
Vuoden 2017 lopussa Säkylässä oli 6 903 asukasta, joista 4 943 asui taajamissa, 1 866 haja-asutusalueilla ja 94:n asuinpaikat eivät olleet tiedossa. Säkylän taajama-aste on 72,6 %. Säkylän taajamaväestö jakautuu viiden eri taajaman kesken:
Kunnan keskustaajama on lihavoitu. Asteriskilla (*) merkityt taajamat kuuluvat tähän kuntaan vain osittain. Euran keskustaajama ulottuu pääosin Euran kunnan alueelle.
Seurakunnat
pienoiskuva|[[Säkylän kirkko.]] Vuoden 2018 aluejaon mukaan Säkylässä on seuraavat Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunnat:
Kyliä
Maarekisterikyliä ovat Iso-Säkylä, Korpi, Löytäne, Pyhäjoki, Vähä-Säkylä. Muita alueita ovat Huovinrinne, Iso-Vimma, Karhusuo, Moisio, Sydänmaa, Uusikylä, Köörnummi.
Ruokakulttuuri
Säkylän pitäjäruoaksi nimettiin 1980-luvulla siiasta tehty kalakeitto.
Marguerite Walfridson
Marguerite Walfridson (o.s. Nystén ; 1929 Porvoo – 2012 ) oli suomenruotsalainen kirjailija, taiteilija ja suunnittelija, joka keskittyi töissään erityisesti kotiympäristöön.
Walfridson opiskeli 1947–1951 Ateneumissa. Vuodesta 1951 hän asui Ruotsissa. Hänen kirjansa keskittyivät kasveihin ja erityisesti ruukku- ja maustekasveihin. Hän kirjoitti myös keittokirjoja ja suunnitteli Ikealle ja Höganäsille.
Carl Fredrik Pousar
Carl Fredrik Pousar (1822 – ?) oli suomalainen maanviljelijä ja valtiopäivämies.
Tilanomistaja Carl Fredrik Pousar Ruskealasta oli talonpoikaissäädyssä Sortavalan tuomiokunnan edustaja valtiopäivillä 1863–1864. Hän oli valtiopäivillä toimitusvaliokunnan ja säädyn yksityisen valitusvaliokunnan jäsen
Esikolumbiaaniset intiaanikulttuurit
thumb|Mayaintiaanien rakentama [[Uxmalin temppeli.]] thumb|Inkakaupunki [[Machu Picchu.]] Esikolumbiaaniset intiaanikulttuurit tarkoittavat Amerikan mantereella vallinneita muinaisia kulttuureita ja yhteiskuntia ajalla ennen eurooppalaisten (alkaen Kristoffer Kolumbuksesta) saapumista. Niihin lukeutuvat yhtä lailla niin varhaisten paleointiaanien alkeelliset elintavat kuin myöhempien aikakausien sivilisaatiot, joiden korkeakulttuuriin sisältyi monumentaalista arkkitehtuuria, monimutkaisia poliittisia rakennelmia ja merkittäviä keksintöjä tähtitieteen ja matematiikan alalta.
Useimmat esikolumbiaaniset sivilisaatiot katosivat ennen eurooppalaisten saapumista ja ne tunnetaan ainoastaan arkeologisten kaivausten perusteella. Tunnetuimmat korkeakulttuuriset paikat olivat mayojen kaupunkivaltiot sekä asteekkien ja inkojen imperiumit. Myös Kolumbian intiaanikulttuurit voidaan luokitella kehittyneiden joukkoon, samoin Pohjois-Amerikassa kukoistanut Mississippin kulttuuri sekä Arizonan ja New Mexicon pueblokulttuuri, jotka sisälsivät orastavaa sivilisaatiokehitystä. Muualla Amerikan mantereilla eli samaan aikaan eri kulttuurivaiheissa olevia ihmisiä, jotka kalastivat, keräilivät, metsästivät tai viljelivät maata sivilisoitumattomissa pienissä leirikunnissa.
Amerikan asuttaminen ja varhainen kivikausi
thumb|Beringin maasilta. Y-kromosomimuutosten perusteella ensimmäisten ihmisten arvellaan vaeltaneen Amerikkaan Siperiasta noin 18 000–15 000 eaa. Heidän uskotaan yleisesti ylittäneen kuivana olleen Beringinsalmen. Radiohiiliajoituksen (C-14-menetelmä) mukaan monista eri paikoista Amerikkaa on tehty löytöjä 13 500–12 900 vuotta vanhoista ihmisasutuksista. Tulokkaat ovat tulleet monena aaltona, viimeisen muuttoaallon tavoittaessa Amerikan mantereen noin 6000 eaa. Tähän ryhmään kuuluvat ihmiset ovat nykyisten aleutien, inuitien ja jupikien varhaisia esivanhempia.
Varhainen paleointiaanien kulttuuri muistutti Euroopan jääkauden ajan myöhäispaleoliittisia metsästäjäkulttuureja. Näistä ihmisistä tuli pitkien etäisyyksien kävelijöitä, joiden metsästysmaat saattoivat yltää lähes 400 kilometrin päähän. Jotkut ryhmät palasivat samalle alueelle useita kertoja. Heidän riistaansa kuuluivat monet jääkauden aikaiset suuret eläinlajit kuten mammutit, mastodontit, kamelit, sapelihammastiikerit, myskihärät ja tapiirit. Arkeologit ovat löytäneet merkkejä myös jättiläiskokoisista laiskiaisista, vyötiäisistä, majavista ja hirviösusista. Santa Rosan saarelta noin 70 kilometrin päässä Etelä-Kalifornian rannikolta on kaivauksissa löydetty jäännöksiä sadoista kääpiökokoisista mammuteista.
Suurriistan metsästäjät käyttivät aseinaan teräväkärkisiä keihäitä ja sytyttivät joskus maaston tuleen ajaessaan eläinlaumat yli jyrkänteen, jossa ne tapettiin kivittämällä tai keihäin. Saltvillestä Virginiasta on löydetty mastodonttien tappopaikka, jota on käytetty mahdollisesti jo 12 550–11 950 eaa. Hieman myöhempään ajankohtaan viittaavat vastaavat löydökset ovat pääosin Arizonasta. thumb|190px|[[Hirviösusi (Canis dirus) oli yksi Amerikan mantereen sukupuuttoon kuolleesta eläinlajista, josta on löytynyt merkkejä Ohiosta ja Indianasta.]]
Suurriistan katoaminen
Noin 11 000 eaa. paleointiaanit alkoivat tehdä edeltäjiään tehokkaampia ja selvästi erottuvia keihäänkärkiä, joita löydettiin ensimmäisenä Clovisin kaupungista New Mexicosta. Löytöpaikkansa mukaan nimetty clovis-kulttuuri levisi nopeasti läpi Amerikan mantereen. Tämän kulttuurin aikakaudella suurriista hävisi. Jotkut tutkijat uskovat paleointiaanien harjoittaman ylimetsästyksen olleen joukkotuhon suurin syy. Tätä ei kuitenkaan pidetä yleisesti uskottavana selityksenä eläinten katoamiseen, vaan todennäköisempänä tuhon aiheuttajana ovat olleet noin 10 000 vuotta sitten tapahtunut ilmastonmuutos. Pitkän kuivan ajanjakson jälkeinen ilman nopea lämpiäminen näännytti sukupuuttoon 20 veden puutteesta kärsinyttä suureläinlajia.
Clovis-kulttuuri katosi suurriistan myötä. Ainutta eloonjäänyttä suureläintä, pitkäsarvista biisonia, metsästävä Folsom-kulttuuri nousi hallitsevaan asemaan noin 8000 eaa. Heidän jäljillään jatkoivat myöhemmät Plano- ja Plainview-kulttuurit, jotka on mielletty lähinnä Suurille tasangoille. Näiden kulttuurien aikakauden lopulla noin 4500 eaa. oli selvä muutosvaihe monipuolisempaan elämäntapaan alkanut kaikkialla Pohjois-Amerikassa. Tasangot muuttuivat lyhytruohoisiksi laitumiksi ja niin ihmiset kuin eläimetkin siirtyivät kohti itää Mississippijoen varrelle ja sen yli. Väkiluvun lisääntyessä keräilyn ja sittemmin maanviljelyn merkitys kasvoi, ja väestö asettui asumaan paikoilleen. Varhaisesta keräilystä ja viljelystä kertovat monet löydetyt jauhinkivet ja survimet. Vaiheittain paleointiaanit jakautuivat moniin kieliryhmiin. Laajoille alueille syntyi elämäntapa, jossa metsästettiin, kalastettiin ja kerättiin kasveja liikkumalla vuodenaikojen mukaan pieninä ryhminä.
Maanviljelyn alku
Etelä-Amerikan intiaanikulttuurien kehityksen kärkialueella Perussa alkoi puutarhaviljely noin 8000–6000 eaa. Alussa viljeltiin kurpitsaa, papua, avokadoa ja paprikaa. Luultavasti maanviljely alkoi alueilla, joilla oli korkeusvaihteluista johtuvia pieniä ”mikroympäristöjä”, ja laskeutui alaville maille vasta myöhemmin. Koska puutarhavihanneksia ei osattu säilöä, laajamittainen viljely ei kannattanut pitkään aikaan, ja siirtyminen viljelyyn oli hitaampaa kuin Lähi-idässä viljelyn alkuaikoina. Näin keräily, kalastus ja metsästys olivat pitkään pääasiallinen ravinnon lähde. Maissin edeltäjää teosinttiä saatettiin viljellä Meksikon eteläosan Balsasin laaksossa jo lähes 9000 vuotta sitten. .
Tehuacánin laaksossa Etelä-Meksikon vuoristossa näkyy asteittainen kehitys keräilytaloudesta kohti maissin viljelyä. Esihistoriallisen maissin jäännöksiä on löydetty viidestä Tehuacánin luolasta. Varhaisimmat näistä jäänteistä on ajoitettu siellä vuosien 5200–3400 eaa. välille. Myöhemmin viljeltyjen maissinjätteiden joukossa näkyi selkeä kehitysketju, jonka tulosta ovat monet Meksikossa edelleen viljeltävistä lajikkeista. Maissia voitiin varastoida pitkiä aikoja. On melko varmaa, että viljelykasveja on etsitty vuosituhansien kokeiluiden avulla. Perussa maissinviljely saattoi alkaa Meksikosta saadun mallin mukaan. Meksikossa metsästys ja keräily menettivät merkityksensä pääasiallisena ravinnon lähteenä 2000–1500 eaa. ja Perun ylängöillä 3200–700 eaa.
Andien ylänköjen yleisin viljelykasvi oli peruna, joka menestyy yli neljän kilometrin korkeudessa, toisin kuin maissi. Amazonian alueilla maniokin on uskottu menneen suosiossa maissin edelle. Pohjois-Amerikan itäisillä metsämailla ensimmäinen viljelykasvi oli auringonkukka (Helianthus annus) viimeistään 2250 eaa. Sen siemenistä puristettiin öljyä moniin eri tarkoituksiin. Samalta aikakaudelta on myös mantelikurpitsan viljely, joka toi maanviljelyn Suurten järvien pohjoispuolelle. Myös maa-artisokkaa (Helianthus tuberosus) ja savikkaa (Chenopidium berlandieri) käytettiin ravinnonlähteinä, samoin monia harvinaisempia kasviksia, jotka luokitellaan lähinnä rikkaruohoiksi. Naisten osuus eri ryhmien taloudessa kasvoi merkittävästi maanviljelyn myötä.
Maanviljelyn kehitys ja sivilisaatio
thumb|200px|[[Inkat|Inkojen aikaisia pengermiä on yhä käytössä Písacissa, Perussa.]]
Kastelu- ja pengerviljely alkoi Perussa viimeistään noin 2800–2600 eaa. ja Keski-Amerikassa noin 1500 eaa., kun olmeekit kehittivät kivistä muuratun ja painovoimalla toimivan maanalaisen vesijohtoverkoston keinotekoiseksi kastelujärjestelmäksi. Pengerviljely mahdollisti maanviljelyn esimerkiksi vuoristossa. Asteekit rakensivat chinampoja, vesikasveista ja mudasta kelluvia puutarhasaaria, ja mayat suosivat kaskiviljelyä. Nämä kehittyneet viljelytekniikat mahdollistivat suuren väestönkasvun. Perun varhaisimmat suuret seremoniakeskukset, joissa oli temppeleitä, olivat Supéjoen laaksossa Huaca de los Idolosissa ja Huaca de los Sacrificiosissa noin 2900 eaa. Samana aikakautena Perun rannikolle syntyi suuria keskuksia: Caral, Aspero, Huaca Prieta ja El Paraiso sekä ylängölle La Galgada, Huaricoto ja Kotosh.
Ensimmäiset keskukset kävivät kauppaa ympäristönsä kanssa ja hankkivat tavaroita, joita eivät itse kyenneet tuottamaan. Rannoilla asuvat asperolaiset pyydystivät suuria määriä anjoviksia ja sardiineja kun taas Caral ja muut sisämaan kaupungit tuottivat kastelun avulla erilaisia kasviksia, hedelmiä ja puuvillaa (Gossypium barbarense). Nykyään sen on syrjäyttänyt toinen lajike Gossypium hirsutum, josta saadaan suurin osa maailman sadosta.
Keramiikka
thumb|240px|Inkojen vanhaa keramiikkataidetta.
Ensimmäiset löydökset muinaisesta keramiikasta ovat peräisin Taperinhan ja Pedra Pintadan luolista Amazonjoen varrelta Brasiliasta. Löydöksen alkuperä on jäljitetty vuoteen 6000 eaa. Perussa syntyi suuria Caralin kaltaisia keskuksia noin 2800–2600 eaa., ja aikaisemmin Kolumbian ja Ecuadorin kautta Brasiliasta kulkenut keramiikka yleistyi siellä noin 2000 eaa. Pohjois-Amerikan intiaanit keksivät keramiikan kuitenkin vasta 2500 eaa. Sen ikäistä keramiikkaa löytyy Keski-Amerikasta ja Pohjois-Amerikan koillisosista.
Nämä kaksi erilaista keramiikkatyyppiä erosivat jonkun verran toisistaan. Kumpikin tyyppi levisi kaupankäynnin mukana ja sekoittui nopeasti toisiinsa. Poltetusta savesta tehtyjä astioita käytettiin muun muassa viljan säilytykseen tuholaisten estämiseksi. Tämä mahdollisti viljan varastoinnin ja käytön myös "rahana". Aluksi savesta tehdyt keramiikkatyöt olivat koristeettomia ja rosopintaisia, mutta nopeasti esineiden muoto muuttui sirommaksi ja niihin alkoi ilmestyä erilaisia piirroksia. Pieniä savifiguureita alettiin luoda ihmisen tai eläinten kuviksi uskonnollisen taiteen ilmauksena. Mesoamerikan vanhin keramiikka on löydetty Guerrerosta Puerto Marquesista ajalta noin 2400 eaa., ja Tehuacanin laaksosta 2300 eaa. Karibianmerellä keramiikka alkoi Salanoid-kulttuurissa noin 2000 eaa.
Pohjois-Amerikan intiaanikulttuurit
Pohjois-Amerikan esikolumbiaanisen kauden kulttuurillisesti merkittävin ajanjakso alkoi noin 1000 eaa. – 200 jaa. vaikuttaneesta Adena-kulttuurista. Kummunrakentajien tekemät erikokoiset maakummut toimivat kunnioitettujen johtajien hautaholveina ja alueen kaupankäynti laajeni. Adenan kanssa osittain päällekkäinen Hopewellin perinne jatkui noin vuoteen 700 jaa. ja jatkoi edeltäjänsä aloittamaa kehityskaarta. Kaupankäynti laajeni etelässä Floridaan, pohjoisessa Kanadaan ja lännessä lähelle Kalliovuoria. Eri materiaaleista tehdyt taide-esineet kulkeutuivat joka puolelle mannerta ja hautakummuista rakennettiin yhä suurempia.
thumb|Pueblo Boniton rauniot idästä katsottuna. Hopewellin perinnettä jatkoi Mississippin kulttuuri, jonka piiriin luokiteltuja arkeologisia paikkoja on löydetty Mississippijoen varrelta aina Floridasta Wyomingiin läntisten rajojen yltäessä Oklahomaan. Tässä kulttuurissa kummunrakentajat erikoistuivat suuriin temppelikumpuihin. Papit ja kuninkaalliset asuivat kumpujen huipulla ja omasivat suuren määräämisvallan alaisiinsa nähden. Tiedemiehet ovat rinnastaneet monia piirteitä Mesoamerikan asteekkien yhteiskuntaan.
Nykyisessä Illinoisissa sijainnut Cahokia (600–1350 jaa.) edusti tunnetuinta Mississippin kulttuuria ja oli oman aikakautensa suurimpia metropoleja. Se rakennettiin rehevälle maaseudulle neljän joen yhtymäkohtaan ja siitä muodostui vilkkaasti liikennöity satamakaupunki. Lisäksi Cahokia toimi vieri viereen ahtautuneiden maanviljelijöiden suurena keskittymänä. Vuodesta 1200 eteenpäin rankkasateet aiheuttivat puuttomaksi hakatun kaupungin ympäristössä suuria mutavyöryjä ja padotut joet tulvivat maissipelloille tuhoten monet sadot. Nälänhätä, mahdolliset kaupunkilaisten keskinäiset erimielisyydet ja lisääntyneet luonnonkatastrofit hajaannuttivat väestöä ja vuoteen 1350 mennessä Cahokia oli autioitunut. Sen jälkeen ei Meksikon pohjoispuolelle noussut koskaan yhtä suurta intiaanien yhteisöä.
Meliz Karlge
Meliz Karlge (s. 23. joulukuuta 1973 Bankeryd, Småland, Ruotsi) on ruotsalainen näyttelijä, joka on esiintynyt Johan Falk -elokuvissa Sophie Nordhin roolissa.
Esikolumbiaaniset intiaanikulttuurit
Pohjois-Amerikan intiaanikulttuurit
Merkittävin varhaisen Pueblo-kulttuurin keskus oli Chato Canyonissa New Mexicossa. Alueen kukoistuskausi ajoittui vuosiin 600–1200 jaa. ja se sisälsi useita kaupunkeja noin 13 neliökilometrin alueella. Suurin löydetty raunio on nimetty Pueblo Bonitoksi (’kaunis kylä’) ja se käsitti yli 600 huonetta neljässä kerroksessa. Tärkeitä muinaisten intiaanien keskuksia oli myös Mesa Verde, joka kukoisti Coloradossa vuosien 600–1300 jaa. välisenä aikana.
Keski-Amerikan eli Mesoamerikan intiaanikulttuurit
thumb|Asteekkien pydamidi St. Cecilia Acatitlanissa Meksikossa.
Maissin viljely johti suurten kylien syntyyn Meksikonlahden seuduilla, jonne kehittyi noin 1800–1200 eaa. suuria olmeekkien päällikkökuntia. Mesoamerikassa nousi monia voimakkaita sivilisaatioita, kuten Teotihuacán. Näiden perinteitä jatkoivat muun muassa tolteekit ja asteekit, jotka loivat Teotihuacánin tapaan molemmat suurvallan. Varsinaisena valtiona pidetään vasta mayojen ja sapoteekkien kaupunkivaltioita. Sapoteekkikulttuuri syntyi noin 500 eaa. Mesoamerikkalaiset uskonnot perustuivat monilta osin ihmisten uhraukseen. Heidän kauppaverkostonsa ulottui laajoille alueille. Olmeekit, mayat ja muut Mesoamerikan yhteisöt olivat edelläkävijöitä matematiikassa ja astrologiassa.
Eteläisessä Meksikossa ja Keski-Amerikan pohjoisosissa kukoistaneen Maya-kulttuurin huippu saavutettiin heidän oman kalenterinsa mukaan vuonna 790. Ensimmäiset kalenterin merkinnät olivat vuodelta 292 jaa. ja päättyivät lopullisesti vuoteen 909. Tuona aikana heidän miljooniin asukkaisiin kasvanut yhteiskuntansa koki huimaavan nousun ja omiin virhearviointeihin perustuneen tuhon. Lähes sata vuotta jatkunut kuivuus mayojen ydinalueilla oli liikaa kansalle, joka oli kuluttanut loppuun kaikki omat luonnonvaransa.
Parhaiten kaikista ”Kadonneista siviilisaatioista” tunnetuksi tulleet asteekit muodostivat 1100-luvulla voimakkaan kolmiliiton Meksikon keskiosiin. Kuningas ja aateliset pyörittivät asteekkivaltion taloutta, joka jakaantui valtion ja yksityisten omistamaan sektoriin. Heidän temppeliensä pyramidien huipuilla uhrattiin tuhansia vankeja auringolle. Espanjalainen tutkimusmatkailija Hernán Cortés miehineen ja intiaaniliittolaisineen tuhosi vuosina 1519–1521 asteekkien valtakunnan ja samalla sen perinteet, joiden juuret juonsivat tuhat vuotta vanhemmasta Teotihuacánista.
Etelä-Amerikan intiaanikulttuurit
thumb|Chavin-kulttuurin kivikaiverrus.
Chavin-kulttuuri nousi hallitsevaan asemaan Andien pohjoisilla ylänkömailla Perussa 700 eaa. Sen valtakausi kesti kristillisen aikakauden alkuun, jolloin sen luhistumisen korvasivat paikalliskulttureista kehittyneet Tiwanakun ja Warin suuret valtiot. Teknisesti edistyksellinen Warin suurvalta levittäytyi Chavinin paikalle kun Tiwanaku puolestaan otti hallitsevan aseman Titicacajärvellä. Rannikon valtioista mainittakoon Lambayeque. Ajanlaskun alussa syntynyt Moche oli kuningaskuntamainen valtio, jonka seuraajat Tiahuanaco, Chimor ja inkat loivat omat imperiuminsa. thumb|Inkojen quipu, ”solmukirjoitus”.
Keski-Andien reuna-alueille syntyi valtiota heikompia päällikkökuntia, muiden muassa Kolumbiaan Muisca. Vuonna 1491 inkat hallitsivat valtakuntaa, joka oli suurempi kuin Kiinan Ming-dynastia tai Iivana Suuren alaisuudessa kasvava Venäjä. Inkojen maa käsitti Amazonian pohjoiset sademetsät, ylettyi läpi Andien huippujen ja laajeni Perun rannikon autiomaihin. Heillä oli käytössään lähes 40 000 kilometrin pituinen tieverkosto, joka johti kaukaisten valtioiden maatiloille ja yhä uusille rakennustyömaille. Inkat kehittivät myös ainutlaatuisen kirjoitustyylin quipun (puhuvat solmut), joka mahdollisesti muistutti binäärijärjestelmää. Erityiset ”Solmujen vartijat” pystyivät lukemaan kirjoituksen juoksuttamalla sormensa solmujen yli. Espanjalaiset valloittajat raivostuivat, kun quipujen kuvaukset tapahtumista olivat ristiriidassa heidän omien näkemystensä kanssa ja määräsivät poltettaviksi Perun kaikki solmitut nuorat vuonna 1582. Espanjalaiset murskasivat inkojen imperiumin saman vuosisadan aikana.
Juhana Pohjalainen
Juhana Pohjalainen (1819 – 1866 Mynämäki) oli suomalainen maanviljelijä ja valtiopäivämies.
Pohjalainen oli talonpoikaissäädyssä Mynämäen tuomiokunnan edustaja valtiopäivillä 1863–1864. Hän oli valtiopäivillä suostuntavaliokunnan varajäsen.
Sakkeli
thumb| thumb| Sakkeli on yleensä hevosenkengän muotoinen, erillisellä ruuvitapilla suljettu laivojen köysissä ja vaijereissa käytettävä lukkohela, eli hela, joka tiettyyn pisteeseen kiinnitetty luoden näin kiinnityspisteen siihen kiinnitettyyn tai sen läpi kulkevaan köyteen tai vaijeriin. Sakkeliin kohdistuvan voiman tulisi kohdistua kohtisuoraan tappia kohtaan siten, ettei sakkeliin kohdistu sivuttaisia voimia.
Sakkeleita käytetään vain juoksevassa köysistössä ja mm. ankkuriketjuissa. Kiinteässä köysistössä on omat eri tavalla asennettavat kiinnittimensä.
Almopia
pienoiskuva|280px|Almopia ja muut Makedonian valtakunnan alueet (n. 334–323 eaa.) kartalla. Almopia oli antiikin aikainen Makedonian valtakunnan osa. Se sijaitsi valtakunnan rajalla sen luoteisosassa, ja sen kaakkoispuolella sijaitsi Bottiaia, lounaispuolella Eordaia ja Lynkestis, länsipuolella Derriopos, pohjoispuolella Pelagonia ja Paionia ja koillispuolella Parorbelia.
Almopiaa asutti almopien heimo (Almōpes, ). Antiikin lähteiden mukaan seutu oli Argeadien (Temenidai) varhaisia valloituksia alueella. Ptolemaioksen mukaan Almopiassa sijaitsivat kaupungit Horma, Europos ja Apsalos.
Kreikan nykyinen, samalla alueella sijaitseva Almopían kunta on ottanut nimensä antiikin aikaisesta alueesta.
Almopía
Almopía ( eli Δήμος Αλμωπίας, Dímos Almopías) on Kreikan kunta, joka sijaitsee Péllan alueyksikössä Keski-Makedonian alueella. Kunnan pinta-ala on 980,9 neliökilometriä ja väkiluku 27 556 (vuonna 2011). Kunnan kuntakeskus on Aridaía.
Tuomas Poikela
Tuomas Poikela (1812 – 1890 Rovaniemi) oli suomalainen maanviljelijä ja valtiopäivämies.
Almopía
Kunnan osat
Vuoden 2011 kuntauudistuksesta lähtien Almopían kunta muodostuu kahdesta kunnallisyksiköstä, jotka vastaavat uudistusta edeltäneitä kuntia. Kunnallisyksiköt sekä niihin kuuluvat kylä- ja kaupunkiyhdyskunnat ja asutukset ovat:
Tuomas Poikela
Talollinen Tuomas Poikela oli talonpoikaissäädyssä Tornion tuomiokunnan edustaja valtiopäivillä 1863–1864 ja 1867. Hän oli molemmilla kerroilla lakivaliokunnan jäsen ja vuonna 1867 myös valitsijamies ja toimitusvaliokunnan jäsen.
Clarity
Clarity on yhtyeen Jimmy Eat World kolmas studioalbumi. Se julkaistiin 23. helmikuuta 1999.
Kappaleet
Kaikki kappaleet kirjoittanut Jimmy Eat World
Raili Veivo
Raili Pirkko Veivo (20. toukokuuta 1930 Helsinki – 11. helmikuuta 1993 Tampere) oli suomalainen näyttelijä, joka esiintyi noin kymmenessä elokuvassa. Elokuvassa Aika hyvä ihmiseksi (1977) Veivolla oli taloudenhoitaja Karoliinan rooli, josta hän sai Jussi-patsaan. Veivo esiintyi myös muun muassa elokuvissa Aatamin puvussa ja vähän Eevankin (1971), Lampaansyöjät (1972) sekä Siunattu hulluus (1975). Televisiossa hän esiintyi Sirkuspelle Hermannin Äitiliinin roolissa. Veivo on haudattu Malmin hautausmaalle. Veivon isä oli näyttelijä ja laulaja Hannes Veivo.
Raili Veivo aloitti näyttelijäuransa Kansanteatteri-Työväenteatteri Vallilan teatterissa, sieltä hän siirtyi Porin teatteriin ja sen jälkeen Hämeenlinnaan. Veivo oli kiinnitettynä Hämeenlinnan Kaupunginteatteriin 1961-1967 ja sen jälkeen Tampereen Työväen Teatteriin. Hän oli vivahteikas luonnenäyttelijä ja railakas komedienne. Hänen merkittäviä teatteriroolejaan olivat esimerkiksi Amanda Lasisessa eläintarhassa, Amalia Miehen kylkiluussa, nimiroolit näytelmissä Niskavuoren vanha emäntä, Mimmi Paavaliina, Äiti Peloton sekä Marie David Miesvihaajissa.
Nakajima
Nakajima hikōki oli japanilainen lentokonevalmistaja, jonka Chikuhei Nakajima perusti vuonna 1917 nimellä Hikōkikenkyūsho (”lentokoneinstituutti”). Vuonna 1945 yritys kansallistettiin ja sijoitettiin armeijan hallintaan. Sodan jälkeen yhtiö hajautettiin yli 15:ksi yritykseksi.
IBEX-35
IBEX-35 on Madridin pörssissä laskettava osakeindeksi, joka koostuu 35 markkina-arvoltaan suurimmasta yhtiöstä.
Young Right Now
Young Right Now on saksalaisen DJ-tuottajan Robin Schulzin sekä israelilaismuusikon Dennis Lloydin musiikkikappale. Sen julkaisi Warner Music Group digitaalisesti ladattavana singlenä 12. marraskuuta 2021. Kappaleen ovat sanoittaneet Daniel Deimann, Dennis Bierbrodt, Lloyd, Guido Kramer, Jurgen Dohr, Schulz, Robin Stjernberg, Sandro Cavazza ja Stefan Dabruck joista Dohr, Lloyd ja Schulz myös tuottivat sen. Kappaleen musiikkivideon ohjasivat Jakub Rzucidlo sekä Tatjana Wenig ja se julkaistiin singlen julkaisupäivänä.
Zugdidi
Zugdidi on kaupunki Zugdidin piirikunnassa Samegrelo ja Zemo Svanetin hallintoalueella Georgian länsiosassa. Kaupungissa on noin 42 998 asukasta (vuonna 2014) ja se on hallintoalueensa sekä historiallisen Samegrelon provinssin (Mingrelian) pääkaupunki.
Kaupungissa on Länsi-Georgiaa hallinneen Dadiani-aatelissuvun residenssi. Dadianit olivat sukua Napoleon I:lle, joten Dadianien palatsiin perustetussa museossa on paljon Napoleonille kuulunutta esineistöä. Zugdidin lähellä sijaitsee Kaukasuksen alueen suurin vesivoimalaitos. Kaupunkiin on 1990-luvulla tullut runsaasti pakolaisia Abhasiasta.
Kaupungin nimi on saattanut tulla georgian kielen sanoista zurg ja didi, jotka tarkoittavat "suuri kukkula".
Klemm
thumb|Klemm Kl 25 Klemm oli saksalainen, Hanns Klemmin vuonna 1926 Böblingeniin perustama lentokonetehdas, joka tuli kuuluisaksi 1930-luvun alkupuolen urheilukoneillaan.
Klemmin lentokoneita olivat:
Nukleoni
Nukleoni on yhteisnimitys atomiytimen rakenneosille, protoneille ja neutroneille. Atomiytimen merkinnässä AX, A on massaluku ja kertoo atomiytimen nukleonien määrän.
Nukleoni esiintyy kvanttimekaniikan eräissä esityksissä yhtenä hiukkasena, jolla on kvanttiluku isospin. Tämä pyörimismäärää muistuttava suure voi saada arvon 0 tai 1 riippuen siitä, onko nukleoni protoni vai neutroni. Vahvan ydinvoiman kannalta kaikki nukleonit käyttäytyvät samalla tavalla riippumatta isospinin arvosta. Ytimien, joilla on sama nukleoniluku, massaerot aiheutuvatkin kokonaan sähköisestä vuorovaikutuksesta.
Brasilian Grand Prix
thumb|300px|Paikkakunnat, joissa Brasilian Grand Prix on järjestetty. Brasilian Grand Prix oli Brasiliassa järjestetty Formula 1 -sarjan osakilpailu.
Kilpailua on ajettu Autódromo José Carlos Pacen moottoriradalla Interlagosissa São Paulossa ja Autódromo Internacional Nelson Piquet’n moottoriradalla Jacarepaguássa Rio de Janeirossa. Kaudesta 2021 alkaen Brasilian osakilpailun nimi on ollut São Paulon Grand Prix.
McLaren on saavuttanut menestystä Brasilian Grand Prix:ssä, koska sillä on eniten voittoja, paalupaikkoja, nopeimpia kierroksia ja palkintosijoituksia.
Historia
Brasilian GP muistetaan varsinkin vuoden 2003 kilpailusta, jossa Mark Webber ajoi kovalla vauhdilla seinään ja Fernando Alonso törmäsi Webberin renkaaseen, jolloin hänkin ajautui seinään. Kilpailu keskeytettiin punaisella lipulla, koska rata oli täynnä romua. Voitosta ei kuitenkaan heti kilpailun jälkeen ollut täyttä varmuutta. Kimi Räikkönen julistettiin heti kilpailun jälkeen voittajaksi, mutta myöhemmin Giancarlo Fisichella korjattiin kilpailun voittajaksi.
Voittajat
Mika Häkkinen ja Kimi Räikkönen juhlivat mestaruusvuosinaan Brasilian GP:n voittoa, myös Nico Rosberg voitti kilpailun kahdesti vuosina 2014 ja 2015. Keke Rosberg hylättiin toiselta sijalta omana mestaruusvuonnaan 1982 ja myös vuonna 1983 eikä tuolloin toista sijaa jaettu kenellekään.
Punataustaiset kilpailut eivät kuuluneet Formula 1:n MM-sarjaan.
Juho Pietiläinen
Juho Pietiläinen (25. elokuuta 1855 Mäntsälä – 14. syyskuuta 1946 Kangasala) oli suomalainen maanviljelijä ja valtiopäivämies.
Pietiläisen vanhemmat olivat Juho Heikinpoika ja Anna Lisa Pietilä ja puolisot Olga Maria Pietilä, Amanda Theofilia Sivenius ja Sofia Wilhelmina Pietiläinen. Jääkärimajuri Eino Pietiläinen oli Juho Pietiläisen poika toisesta avioliitosta. Juho Pietiläinen kävi maanviljelysopiston Kurkijoella ja toimi maanviljelijänä ja kunnallismiehenä Porvoon pitäjässä. Perniöön hän muutti 1904, sitten pääkaupunkiseudulle ja myöhemmin Sortavalan maalaiskuntaan tilanhoitajaksi sekä sotien jälkeen evakkona Kangasalaan. Pietiläinen oli valtiopäivillä talonpoikaissäädyssä Mäntsälän tuomiokunnan edustaja 1897 ja Halikon tuomiokunnan edustaja 1905–1906.