cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
DAMS (Formula E)
2015–2016
Méxicon ePrix 2016 oli Renault-e.damsille myös hyvä. Kilpailun jälkeen tulleiden hylkäysten ja rangaistuksien myötä Buemi oli kilpailussa toinen ja Prost kolmas. Prost sai myös lisäpisteen kilpailun nopeimmasta kierroksesta. Sen sijaan Long Beachilla tallilla oli vaikeuksia. Sarjaa johtanut Buemi kolaroi Robin Frijnsin kanssa ja jäi pisteiden ulkopuolella. Hän onnistui kuitenkin ajamaan kilpailun nopeimman kierroksen ja sai siitä kaksi pistettä. Lucas di Grassi kuitenkin nousi sarjan johtoon voitettuaan kilpailun. Prost jäi myös pisteittä hänen saatuaan rangaistuksen liian lyhyestä varikkopysähdyksestä. Kauden seitsemän kilpailu oli Pariisin ePrix, joka oli kotikilpailu sekä DAMS:lle että Renaultille. Buemi onnistui kilpailussa ajamaan kolmanneksi ja Prost neljänneksi.
Berliinissä Buemi onnistui ajamaan kauden kolmannen voittonsa. Buemi joutui kilpailun alussa taistelemaan Jean-Éric Vergnen kanssa, mutta lopulta Buemi hallitsi kilpailua. Prost tuli maaliin neljäntenä. Kausi 2015–2016 päättyi heinäkuussa 2017 ajettuun Lontoon kilpailuun, jossa ajettiin kaksi lähtöä. Ensimmäisen kilpailun voittoon ajoi paalupaikalta lähtenyt Prost, jolle ei löytynyt kilpailussa haastajaa. Buemi oli viides, joten sekä kuljettajien että valmistajien mestaruus ratkesi vasta viimeisessä kilpailussa. Kauden päättäneestä kilpailuista muodostui dramaattinen. Buemi lähti kilpailuun paalupaikalta ja paalupaikan tuomat lisäpisteet nostivat hänen tasoihin di Grassin kanssa. Kilpailun lähdössä di Grassi ja Buemi kolaroivat, johtaen molempien liian aikaiseen varikkopysähdykseen. Buemi onnistui ajamaan kuitenkin kilpailun nopeimman kierroksen, mistä saadut lisäpisteet riittivät mestaruuteen. Buemi voitti kuljettajien mestauuden kahden pisteen erolla. Itse kilpailussa Prost ajoi dominoivaan voittoon, voittaen molemmat Lontoon lähdöt. Renault e.dams voitti tallien mestaruuden, puolustaen onnistuneesti ensimmäisen kauden mestaruutta. Prost oli kuljettajien sarjassa kolmas. Alain Prost kuvaili kahden mestaruuden voittamista samana päivänä "poikkeukselliseksi saavutukseksi".
Ville Puupponen
Ville Puupponen on yksi Leena Lehtolaisen Maria Kallio -kirjojen poliiseista. Maria Kallio tutustuu Puupposeen ensimmäisen kerran kirjassa Harmin paikka. Kuopiolaissyntyinen, pisamakasvoinen ja punahiuksinen Puupponen on tunnettu vitseistään ja herjoistaan.
DAMS (Formula E)
2016–2017
Renault e.dams voitti kolmannen peräkkäisen tallien mestaruuden.
Ville Puupponen
Puupponen ei yleisesti ottaen ole kirjasarjassa tullut toimeen kollegansa Pertti Strömin kanssa, mutta osoittaa kuitenkin järkytystä tämän tehtyä itsemurhan kirjassa Tuulen puolella.
DAMS (Formula E)
2017–2018
Lokakuussa 2017 Renault ilmoitti jättävänsä Formula E:n ja keskittyvän sen Formula 1 -projektiin. Renult tiedotti samalla, että sen toimintaa yhdessä DAMS:n kanssa jatkaa Nissan. Renault ja Nissan toimivat yhteistyössä allianssin kautta. Myös Alain Prost ilmoitti jättävänsä tallin Renaultin lähdön myötä. Renaultin toimitusjohtajan Luca de Meon mukaan ”kukaan ei katso Formula E:tä” ja siksi Renaultin omistama Alpine keskittyi ennemmin Formula 1 -sarjaan.
Ville Puupponen
Puupponen on myös kirjoittanut dekkarikäsikirjoituksen, jonka tämä on lähettänyt kustantamoon. Kirja on sekoitus ammatintuntemusta, savolaishuumoria ja toimintaa. Puupposen dekkarin jaospomo on punatukkainen ja pahansisuinen Karita Mallio ja päähenkilö on porkkanapäinen, kuopiolaispoika Kalle Suukkonen. Tähän mennessä Kallio on ainut, jolle Puupponen on kertonut kirjastaan.
Kirjoissa Puupponen on muihin hahmoihin verrattuna vaitelias yksityiselämästään, mutta siinä vaiheessa, kun Kallio ja Puupponen ovat työskennelleet pitkään yhdessä, Kalliolle selviää, että Puupponen seurustelee miehen kanssa.
DAMS (Formula E)
Nissan e.dams
2018 Nissan osti osuuden e.damsista ja tallista tuli Nissan e.dams. Vuonna 2022 Nissan osti e.damsin ja otti haltuun koko Formula E toiminnon.
Maria Jungner
Maria Susanna Jungner (entinen Matthes, o.s. Elo, s. 22. elokuuta 1973 ) on Yle TV1:n kuuluttaja. Kesäkuussa 2013 hän alkoi juontaa tunnin mittaista nimikko-ohjelmaansa radiokanava Yle Puheessa.
Tausta ja työ
Maria Jungner on viisilapsisen Elon perheen toiseksi vanhin. Hänen isänsä Aarre Elo on suomalaisen tv-viihteen monitoimimies ja äitinsä Outi on työskennellyt lentoemäntänä. Jungner opiskeli steinerkoulussa ylioppilaaksi. Hän on opiskellut Markkinointi-instituutissa.
Maria Jungner on toiminut kuuluttajana vuodesta 1998. Sittemmin hän on opiskellut musiikkia, teatteria ja viestintää. Kuuluttajan työn lisäksi Jungner toimitti Ylen tv-ohjelmien taustoja esittelevää, nyttemmin lakkautettua Ykköskatsomo-ohjelmaa. Jungner osallistui vuonna 2010 televisio-ohjelmaan Tanssii tähtien kanssa opettajanaan Aleksi Seppänen.
Jungner valittiin kunnallisvaaleissa 2008 Espoon kaupunginvaltuustoon SDP:n listalta 301 äänellä. Hänet valittiin toiselle valtuustokaudelle kunnallisvaaleissa 2012. Jungner tuki vuoden 2012 presidentinvaalissa Facebook-sivullaan avoimesti vihreiden ehdokasta Pekka Haavistoa, jolloin Yle siirsi hänet vaalien ajaksi syrjään tv-kuuluttajan tehtävistä.
Yksityiselämä
Jungner oli naimisissa SDP:n entisen puoluesihteerin Mikael Jungnerin kanssa. Jungnerit menivät naimisiin joulukuussa 2007 ja jättivät erohakemuksen marraskuussa 2012. Ennen Mikael Jungneria Maria Jungner oli naimisissa lapsuudenystävänsä kanssa. Pari avioitui vuonna 1999 ja sai kaksi lasta.
Marcus Kjöllerfeldt
Marcus Leopold Kjöllerfeldt oli suomalainen jääkärilääkintämajuri ja lääketieteen tohtori. Hänen vanhempansa olivat asessori Emil Armand Kjöllerfeldt ja Anna Sinebrychoff. Hänet vihittiin avioliittoon vuonna 1925 Helena Boije af Gennäsin kanssa.
Opinnot
Kjöllerfeldt kirjoitti ylioppilaaksi Nya svenska läroverket i Helsingfors -nimisestä oppilaitoksesta vuonna 1894 ja liittyi Uusmaalaiseen osakuntaan. Eläinlääkäritutkinnon hän suoritti Münchenissä vuonna 1907 ja eläinlääketieteen tohtorin tutkinnon Giessenissä vuonna 1912 sekä lääkärintutkinnon Bernissä vuonna 1916. Lääketieteen tohtorin tutkinnon hän suoritti Bernissä vuonna 1917. Kjöllerfeldt suoritti licencie es-sciences consulaires -tutkinnon Lausannessa vuonna 1921.
Nuoruusvuodet
Kjöllerfeldt rahoitti opintojaan hoitamalla Kajaanin piirieläinlääkärin virkaa noin viiden kuukauden ajan vuonna 1908 ja tekemällä lyhyitä viransijaisuuksia Kirkkonummen kunnaneläinlääkärinä vuonna 1909 sekä toimimalla lääkintöhallituksen eläinlääkintälaboratorion johtajana vuonna 1912.
Jääkärikausi
Kjöllerfeldt liittyi yhtenä ensimmäisten vapaaehtoisten joukkoon, joiden päämääränä oli Saksassa sotilaskoulutusta antava Pfadfinder-kurssi, joka järjestettiin Pohjois-Saksassa sijaitsevalla Lockstedter Lagerin harjoitusalueella. Leirille hän ilmoittautui 25. helmikuuta 1915, mutta erosi harjoitusjoukosta jo 8. huhtikuuta 1915 ja matkusti Berniin, missä hän jatkoi lääketieteen opintojaan.
Sisällissodan jälkeinen aika
Sisällissodan jälkeen Kjöllerfeldt määrättiin 21. toukokuuta 1918 alkaen 1. Sairashoitopataljoonan lääkäriksi ja eläinlääkäriksi. Armeijasta hän erosi 6. kesäkuuta 1918 samalla pataljoonan lakkauttamisen kanssa. Suomesta Kjöllerfeldt matkusti tammikuussa vuonna 1920 Sveitsiin, missä hän toimi kunniavarakonsulina 26. heinäkuuta 1921 saakka, jonka jälkeen hän matkusti Saksaan Hampuriin 26. heinäkuuta 1921 ja toimi siellä kunniakonsulina 29. huhtikuuta 1922 saakka, josta eteenpäin hän toimi lähetystökonsulina 31. joulukuuta 1924 saakka. Suomeen hän palasi vuonna 1924 ja toimi vuodesta 1925 alkaen tarkastuseläinlääkärinä ja Terijoen-Rajajoen tarkastuslaitoksen johtajana (tarkastuslaitoksella vuoden 1925) Rajajoella vuoteen 1929 saakka, jonka jälkeen hän muutti Tyrisevälle, missä hän toimi eläinlääkärinä vuoteen 1934 saakka. Tyrisevältä hän muutti Helsinkiin, missä hän piti yksityisvastaanottoa vuodesta 1935 alkaen.
Luottamustoimet
Kjöllerfeldt toimi Suomen kennelklubin puheenjohtajana vuosina 1910–1913 ja 1934 ja Kenraali Mannerheimin lastensuojeluliiton Terijoen osaston varapuheenjohtajana vuosina 1930–1934.
Mark (nimi)
Mark on miehen etunimi. Se on lyhentymä latinalaisperäisestä nimestä Marcus ja käytössä varsinkin englanninkielisissä maissa sekä Pohjois­maissa, Alanko­maissa ja Venäjällä.
Suomessa nimi Mark on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan annettu vuoden 2019 loppuun mennessä noin 1 960 henkilölle. Markin nimipäivä on suomen­ruotsalaisen kalenterin mukaan 25. huhtikuuta.
Tenjan taistelu
Taistelu
Tenja (Tenje) on esikaupunkimainen kylä jonkin matkaa Osijekista etelään. Serbien pyssymiehet, četnikit olivat linnoittautuneet kaupunkiin hiekkasäkein, puhdistaneet ilmatorjuntatykkejä ja asentaneet niitä kuorma-autojen lavoille. Serbit väittivät ettei Tenjassa ollut četnikkejä, ja että kroaatit halusivat vallata Tenjan puhdistaakseen sen etnisesti. Nationalistiset serbit pelkäsivät kroaattien serbeihin kohdistamaa kansanmurhaa. Serbisiviilit kertoivatkin, että kroaatit ryöstelivät heitä.
Serbijohtaja Nemaja Sumbotinovicin mukaan noin 300 kroaattia hyökkäsi n 10000 asukkaan Tenjaan, jonka asukkaista oli 70% serbejä. Kroaattien mukaan serbien četnikit hyökkäsivät ensin kello 2 aamulla kroaattien tukikohdan kimppuun.
Joka tapauksessa kroaatit yrittivät vallata Tenjan tunkeutumalla kaupunkiin. Ensin Tenjaan hyökkäsi joukko kroaattipoliiseja ja aseisteutuneita siviilejä, jotka taistelivat serbien kanssa tuntikausia.
Kroaattien puolella taisteluissa oli mukana kansalliskaartin komentaja Igor Vrandecic.
Paikalle saapuneen kroaattien kansalliskaartin sotilaat käyttivät kiväärien lisäksi tykistöä ensi kertaa serbejä vastaan. Kroaateilla oli 120 mm tykkejä ja yksi panssaroitu miehistönkuljetusajoneuvo.
Tiedot taistelun uhreista ovat epätäydellisiä. Erään tiedon mukaan 2 serbiä kaatui, samoin 2 puolisotilaallista kroaattia, ja 24 kroaattia haavoittui. Kroaattisotilaiden mukaan 4 sotilasta kuoli, 15 loukkaantui. AP:n mukaan 12 kuoli, joista Tanjugin mukaan kaksi serbiä, 10 kroaattia. Vammautuneiden serbien määrää ei ilmoitettu.
Taistelu alkoi varhain sunnuntaiaamulla ja kesti iltapäivään asti.
Armeijan väliintulo
Serbihohtoinen Jugoslavian liittoarmeija lähetti paikalle tankkeja, kun kroaattien ammukset osuivat sen tukikohtien lähelle , armeijan antaman tiedon mukaan taistelua rauhoittamaan ja rauhaa turvaamaan. Mutta kroaatit sanoivat armeijan asettuneen serbien puolelle ja näin kääntäneen taistelun serbeille voitolliseksi.
Paikalle tulleen liittoarmeijan panssariyksikön komentaja kuoli, kun liittoarmeijaa alussa tulitettiin kovasti. Kroaatit ja serbit syyttivät toisiaan armeijan upseerin kuolemasta.
Siviilit olivat viimeistään taistelun jälkeen kadonneet, ja kroaateilla oli Tenjaan johtavilla teillä tiesulkuja. Serbit pysyivät Tenjassa.
Tenjan taistelu oli ensimmäisiä Itä-Slavonian taisteluja ja verisimpiä kuukausiin. Näihin aikoihin taisteluja oli Itä-Kroatiassa lähinnä öisin Backa Palackan lautan lähellä. Samana päivänä kuin Tanjassa taisteltiin, Brionissa sovittiin rauha Sloveniaan.
Toni Lähteenmäki
Tiina ”Toni” Lähteenmäki (s. 1964) on suomalainen muusikko, joka toimi 1980-luvulla rock-yhtye Ilonan lauluntekijänä ja kitaristina. Ilonan lisäksi Lähteenmäki on levyttänyt kaksi sooloalbumia Haaveilen (1990) sekä Tulevaisuuden portti (1996). 1990-luvulla Lähteenmäki oli mukana cover-yhtye AllWays+:ssa, jonka nykyisiä jäseniä ovat Pia Bos, Sami Ruusukallio ja Aku Syrjä.
Lähteenmäki oli vuosina 1998–2008 naimisissa muusikko Heikki Silvennoisen kanssa. Heillä on vuosina 1992 ja 1994 syntyneet pojat.
Eberhard von Mackensen
Eberhard von Mackensen (24. syyskuuta 1889 Bromberg, Preussi – 19. toukokuuta 1969 Nortorf, Schleswig-Holstein, Saksa) oli saksalainen kenraalieversti toisen maailmansodan aikana.
WTA Elite Trophy
WTA Elite Trophy on loka-marraskuussa järjestettävä naisten tennisturnaus. Se järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 2015 Zhuhaissa, Kiinassa. Turnaus on määrä järjestää siellä vuosittain vuoteen 2019 saakka. Turnauksessa pelaa kaksinpelissä 12 pelaajaa, jotka ovat maailmanlistan sijoilla 9–19, sekä yksi villin kortin saava pelaaja. Turnaus pelataan lohkovaihe-muodossa, joista jokaisesta paras pääsee välieriin. Nelinpeliin osallistuu kuusi paria. Ensimmäisessä turnauksessa jaettiin palkintorahaa 2,15 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria.
Eberhard von Mackensen
Eberhard von Mackensen syntyi Brombergissa Preussissa 1889. Hänen isänsä oli ensimmäisessa maailmansodassa Pour le Meritellä palkittu sotamarsalkka August von Mackensen. Veli Hans-Georg von Mackensen toimi valtiosihteerinä natsi-Saksan ulkoministeriössä ja myöhemmin suurlähettiläänä Roomassa. Hans-Georgilla oli myös SS-Gruppenführerin kunnia-arvo SS-joukoissa.
WTA Elite Trophy
Turnaus korvasi aiempina vuosina järjestetyn WTA Tournament of Champions -turnauksen.
Eberhard von Mackensen
Eberhard liittyi kadetiksi ratsuväkeen 1908. Ensimmäisen maailmansodan syttyessä hän oli kohonnut luutnantiksi ja hän toimi joukkueenjohtajana, kunnes haavoittui 1915. Toivuttuaan hänet sijoitettiin esikuntatehtäviin. Hänet ylennettiin kapteeniksi toukokuussa 1917. Saksan hävittyä sodan sen armeijaa rajoitettiin, mutta Mackensen onnistui jäämään armeijan palvelukseen. Saksan kansallissosialistisen työväenpuolueen noustua valtaan vuonna 1933 everstiluutnantiksi noussut Mackensen toimi esikuntaupseerina ratsuväessä. Kenraalimajuriksi hänet ylennettiin tammikuussa 1938.
Toinen maailmansota
Toinen maailmansota syttyi 1. syyskuuta 1939, kun Saksa hyökkäsi Puolaan. Mackensen toimi Puolan valtauksen ajan 14. armeijan esikuntapäällikkönä. Tammikuussa 1940 hän yleni kenraaliluutnantiksi. Ranskan valtauksen aikana hän oli esikuntapäällikkönä 12. armeijassa ja ylennettiin voittoisan kampanjan jälkeen täydeksi ratsuväenkenraaliksi.
Tammikuussa 1941 hänestä tehtiin Etelän armeijaryhmään kuuluneen III armeijakunnan komentaja. Hän johti armeijakuntaansa Saksan hyökättyä Neuvostoliittoon. Tammikuussa 1942 Mackensenin armeijakunta organisoitiin uudelleen III panssariarmeijakunnaksi. Loppuvuonna Mackensen johti myös 1. panssariarmeijaa muun muassa kolmannessa Harkovan taistelussa.
Ylipappi
thumb|250px|Juutalainen ylipappi pukeutuneena kaapuun ja rintakilpeen. Ylipappi on useissa uskonnoissa tavattava korkeimman pappisviran haltija. Papillisen arvoasteikon huippua kuvaa esimerkiksi paavin latinankielinen nimitys pontifex maximus. Vanhan testamentin aiempi raamatunsuomennos nimitti ylipappia ylimmäiseksi papiksi. Ylipapin arvon mainitaan olleen käytössä Israelissa jo Mooseksen ajoista lähtien. Koska juutalaisilta puuttui kansallinen johtaja, tuli ylipapista maan uskonnollinen ja välillä myös poliittinen johtaja. Tällaisena henkilönä hänestä kerrotaan pakkosiirtolaisuuden ajoista Jerusalemin temppelin hävitykseen (70 jaa.) asti (Sak. 3:1–7).
Punanahka
Punanahka on alankomaalaisen Hans Kressen käsikirjoittama ja piirtämä yhdeksänosainen intiaanisarjakuvasarja. Sarjassa seurataan 1500-luvun apassiheimon elämää nykyisen New Mexicon osavaltion alueella. Heimo kohtaa espanjalaisia ja oppii vähitellen ratsastamaan näiltä karanneilla hevosilla. Sarjakuvan päähenkilöitä ovat nuori intiaani Anua, hänen isänsä heimopäällikkö Chaka ja mestitsi, joka opettaa Anuan ratsastamaan.
Eberhard von Mackensen
Toinen maailmansota
Marraskuussa 1943 Mackensen sai siirron Italiaan, jossa hänestä tuli 14. armeijan komentava kenraali. Tässä tehtävässä hän pysyi vuoden 1944 heinäkuuhun, jolloin hän jäi eläkkeelle. Ansioistaan toisessa maailmansodassa hänet palkittiin rautaristin ritariristillä.
Punanahka
Sarjaa on käännetty eurooppalaisille kielille. Suomeksi WSOY julkaisi kuusi ensimmäistä albumia. Niiden suomentajat ranskan kielestä olivat Panu Pekkanen (osat 1, 4, 5 ja 6) ja Simo Mäenpää (osat 2 ja 3).
Ylipappi
Temppelijumalanpalveluksessa ylipappi oli ylin johtaja, joka toimi Jumalan ja kansan välimiehenä (2. Moos. 28:38). Ylipappi ei osallistunut pappien jokapäiväisiin kirkollisiin toimituksiin, vaan hänen tehtävänsä oli osallistua ainoastaan suuriin juhliin. Ainoastaan ylipapilla oli oikeus kerran vuodessa suurena sovituspäivänä astua pyhäkön kaikkein pyhimpään osaan uhraamaan kansan puolesta. Toinen ylipapin erikoistehtävä oli Jumalan tahdon tiedustelu urimin ja tummimin avulla. Hänet asetettiin virkaansa juhlamenoin, jotka kestivät kokonaisen viikon. Niihin sisältyi peseytyminen, voitelu, pukeminen ja uhrit. Ylipapin virkapukua kutsuttiin pyhiksi vaatteiksi ja pukuun kuuluvassa rintakilvessä oli Israelin 12 sukukunnan nimet. Alkuaan ylipapin arvo oli perinnöllinen ja siitä luovuttiin vasta kuollessa. Ensimmäinen ylipapillinen suku polveutui Aaronin pojasta Eleasarista (4. Moos. 20:25).
Eberhard von Mackensen
Sotarikokset
Toimiessaan armeijan komentajana Italiassa Mackensen oli osallisena 335 siviilin joukkomurhaan. Siviileihin kohdistunut massateloitus oli rangaistus partisaanitoiminnasta alueella.
Saksan antauduttua Mackensen pidätettiin. Vuonna 1947 hänet tuomittiin kuolemaan sotarikoksista, mutta tuomio muutettiin 21 vuodeksi vankeutta. Hänet kuitenkin vapautettiin alle viiden vuoden kuluttua 1952. Hän kuoli Nortorfissa vuonna 1969.
Hr. Ms. Callenburgh (F808)
Hr. Ms. Callenburgh (runkonumero F808) oli Alankomaiden kuninkaallisen laivaston Kortenaer-luokan ohjusfregatti.
Valmistus
Alus tilattiin Royal Scheldeltä Vlissingenistä. Sen köli laskettiin 2. syyskuuta 1975 ja alus laskettiin vesille 26. maaliskuuta 1977. Alus valmistui 26. heinäkuuta 1979.
Palvelus
Alus poistettiin palveluksesta 1994 ja se myytiin Kreikalle, joka liitti sen laivastoonsa nimellä Adrias.
Gunnar Mattsson
thumb|right|Gunnar Mattsson työskenteli [[Hufvudstadsbladet|Hufvud­stads­bladetin toimittajana ja pakinoitsijana vuodesta 1962 alkaen.]] Kaj Gunnar Wolter Mattsson (5. toukokuuta 1937 Helsinki – 9. elokuuta 1989 Helsinki) oli suomalainen (suomenruotsalainen) kirjailija ja toimittaja.
Mattsson tuli tunnetuksi romaanillaan Prinsessa (Prinsessan, 1965), jossa hän kertoo perheensä kokemuksista vaikeaan sairauteen sopeutumisessa. Teos käännettiin 30 kielelle, ja hän sai siitä Kiitos kirjasta -mitalin. Huomiota herätti myös hänen teoksensa Gunnar, jossa hän kertoo alkoholismistaan. Kuninkaassa hän kertoo, mitä tapahtuu menestyskirjailijalle. Se perustuu hänen omiin kokemuksiinsa Prinsessa-kirjan menestyksestä.
Gunnar Mattssonin ensimmäinen puoliso oli laulaja Virpi Augustin vuosina 1962–1963 ja toinen puoliso, ”prinsessa”, Seija Lainela vuodesta 1964. Molemmista liitoista syntyi yksi lapsi: Kim Mattsson (s. 1962), joka on kenraali ja joka on toiminut mm. tasavallan presidentin 1. adjutanttina (everstiluutnantti), ja Kai Mattsson (s. 1965), joka toimii Hanasaaren ruotsalais-suomalaisen kulttuurikeskuksen hotellijohtajana.
Mattsson teki itsemurhan 52-vuotiaana.
André Testut
André Testut (13. huhtikuuta 1926 – 24. syyskuuta 2005 Lyon) oli ranskalainen F1-kuljettaja.
Formula 1
Testut osallistui kahteen F1-osakilpailuun kausina 1958–1959. Hän karsiutui molemmista, eikä päässyt starttaamaan kilpailuihin. Hän osallistui myös sarjan ulkopuolisiin kilpailuihin, mutta keskeytti niissä. Testut oli kansallisuudeltaan monacolainen, mutta ajoi Ranskan lisenssillä.
Khaibarsola
thumb Khaibarsola yhdistää Afganistanin ja Pakistanin vaikeakulkuisessa vuoristossa. Sola sijaitsee noin tuhannen metrin korkeudessa. Se on ollut vuosisatojen ajan tärkeä reitti Keski- ja Etelä-Aasian välillä, ja sillä on ollut suuri strateginen merkitys. Solan ympäristö on pataanien kotiseutua; Peshawarin kaupunki Pakistanin Luoteisprovinssissa sijaitsee sen suulla.
Solan alkua ja loppua on vaikea määritellä; usein sen sanotaan ulottuvan Pakistanin Jamrudista Afganistanin Torkhamiin, joita yhdistää 48 km pitkä mutkainen maantie. Maantien rakennuttivat britit 1879. Solaan valmistui rautatie 1925.
Sola on perinteinen salakuljetusreitti, jota pitkin nykyisin kulkee tavaraa ja ihmisiä Afganistanista Pakistaniin.
Johan Léman
Johan H. Léman (15. joulukuuta 1800 Oulu – 1869 Oulu) oli suomalainen, Oulussa asunut arkkiveisujen kirjoittaja ja kansanrunoilija. Léman käytti myös nimimerkkiä Kalkkimaan poika.
Timo Kekkonen
Kekkonen valmistui vuonna 1984 Teknillisestä korkeakoulusta materiaalitekniikan diplomi-insinööriksi. Hän aloitti uransa tutkijana VTT:ssa, mistä siirtyi projektipäälliköksi Metalliteollisuuden Keskusliittoon ja sieltä Rauma-Repolaan kehittämään uusia liiketoimintoja materiaalitekniikan alueella.
Vuonna 1991 Kekkonen siirtyi Teknologian kehittämiskeskukseen, Tekesiin ja vuosina 1994–1996 hän työskenteli Brysselissä Suomen EU-edustustossa vastuualueenaan eurooppalainen tutkimuspolitiikka. Vuodesta 1996 Kekkonen työskenteli kauppa- ja teollisuusministeriössä. Aluksi hän oli vastuussa kansainvälisen teknologiapolitiikan alueesta ja työskenteli vuoden 1999 alusta ministeriön teknologiaosaston osastopäällikkönä.
Johan Léman
Léman toimi Oulussa palovartijana, raatihuoneen vahtimestarina sekä kaupunginvoutina. Viisitoista hänen runoaan julkaistiin Oulun Wiikko-Sanomissa vuosina 1857–1864. Léman painatti myös itse tekemiään arkkiveisuja.
Timo Kekkonen
Kekkosen vanhemmat olivat diplomaatti, suurlähettiläs Taneli Kekkonen ja Brita Kekkonen. Timo Kekkosen isoisät olivat presidentti Urho Kaleva Kekkonen ja valtioneuvos K.-A. Fagerholm. Kekkonen on naimisissa ja hänellä on lapsia.
Johan Léman
Vahtimestari Léman oli yksi suomenkielisen kansallisen heräämisen ajan alun innokkaista suomenkielisistä tilapäärunoilijoista. Jo vuonna 1849 Léman kirjoitti SKS:n arkistoissa käsikirjoituksena säilyneeseen runovihkoonsa mukaelman edellisenä vuonna 1848 ylioppilaiden Flooran-päivän juhlassa suureen julkisuuteen tulleesta J. L. Runebergin Maamme-laulusta. Hän painatti suomennoksensa vuonna 1851. Nykyinen Maamme-laulun suomenkielinen versio pohjautuu vajaat kaksikymmentä vuotta myöhemmin toimitettuun ja painettuun Vänrikki Stoolin tarinoiden ensimmäisen osan ensimmäiseen suomenkieliseen laitokseen 1867.
Oululaisen Lémanin paikallisesta musiikkiharrastuksesta todistaa hänen kopioimansa nuottikirja, joka sisältää oman aikansa porvariston suosimaa salonkien tanssimusiikkia vuodelta 1861. Runoilijan perilliset ovat lahjoittaneet käsikirjoituksen Pohjois-Pohjanmaan museolle vuonna 1975. Pohjois-Pohjanmaan museoyhdistys on julkaissut kokoelman musiikkikappaleita äänitemuodossa yhdessä toisen 1800-luvun alkupuoliskolla Oulussa ja Oulunsalossa vaikuttaneen musikantin, Johan Julinin (1799-1846), nuottikirjan kanssa LP:nä 1980, c-kasettina 1981 ja cd-levynä 2009 nimellä '''Musiikkia Wanhassa Oulussa. Johan Julinin ja Johan Lemanin nuottikirjasta'''. ,
Puoliso Maria Sippola, poika kultaseppä, runoilija Johan Henrik Léman (3.3.1827-30.12.1867).
Juupajoki (Harjunpäänjoen sivujoki)
Juupajoki tai Juupaoja on 4,7 kilometriä pitkä joki Ulvilassa, Harjavallassa ja Kokemäellä Satakunnassa. Se on Harjunpäänjoen vasemmanpuoleinen sivuhaara. Joet yhtyvät 22,6 kilometriä Harjunpäänjoen suusta Leineperin ja Levanpellon välissä. Juupajoki on Juupajoen valuma-alueen laskujoki, joka saa alkunsa Juupajärvestä. Se on osa Kokemäenjoen vesistön Harjunpäänjoen valuma-aluetta. Kokemäenjoki laskee Selkämereen Porissa.
Maantieto
Joki luikertelee moreenimaastoisen metsän halki. Juupajärven luusua sijaitsee 29,8 metrin korkeudella merenpinnasta, joten Juupajoelle tulee pudotusta Harjunpäänjoen yhtymäkohtaan korkeintaan puoli metriä. Luusuassa on avosuota. Aivan alajuoksulla joki halkoo peltoja. Jokeen on kaivettu lampareita omaa käyttöä varten. Noin kilometri ennen järven luusuaa, alkaa Harjavallan raja seurata uomaa. Raja kiertää Juupajärven niin, että se jää kokonaan Harjavallan puolelle. Rannalle rajautuvat kaksi tilaa sen sijaan jäävät Ulvilan puolelle. Juupajärven tulo-oja on nimeltään Juupaoja, mikä voi olla Juupajoen toinen nimitys.
Juupajoen valuma-alue
Juupajoeksi voidaan kutsua koko pääuomaa, joka virtaa kahden järven läpi Juupaojana ja haarautuu Porolanaukealla Huhtamaanojaksi ja Porolanojaksi. Uoma on siten valuma-alueensa laskujoki. Porolanoja jatkuu Haavasojan yli ja kallistuu kohti Kokemäkeä Leppialhonojana. Haavasojan seudulla on vedenjakaja. Suurimmaksi joen pituudeksi saadaan siten 16,3 kilometriä.
Juupajoki sivuaa Kotasaarensuota laskiessaan Juupajärvestä ja toimii samalla suo-ojien vesien keräilyuomana. Juupajärvi on umpeen ruohottunut järvi, joka saa avovesivaiheensa vain kevättulvien aikana. Siihen laskeva Juupaoja luikertelee pelloiksi raivattujen entisten soiden läpi Pitkäjärven kylään, jonne se laskee Pitkäjärvestä. Pitkäjärveen laskee kaksi suurta ojaa. Toinen on vain 900 metriä pitkä ja alkaa Katinhännän umpeen ruohottuneesta järvestä. Toinen oja tuo etelästä vedet Juupajoen valuma-alueen latvoilta. Pitkäjärvi on 3 kilometriä pitkä ja myös umpeen ruohottunut järvi.
Valuma-alueen latvoilla on metsät ojitettu tiheästi samoin kuin suuremmat suot: Koirakorvensuo, Rintasensuo, Porolansuo, Huhtamaa, Raasansuo, Pyhäsuo ja Porolanmaa. Näiden soiden ojien järviin tuomat ravinteet ovat osasyy järvien rehevöitymiseen. Toinen syy on järvien mataluus. Järvien pinta on alennettu 1800-luvulla kaivamalla joen uomia syvemmiksi. Tällä on haluttu vähentää tulvien aiheuttamaa haittaa. Toinen syy liittynee tukinuittoon.
IS-IS
IS-IS on sisäverkon tai autonomisen järjestelmän (, AS) sisällä toimiva Link State -reititysprotokolla (IGP). ISO suunnitteli protokollan reitittämään CLNP-liikennettä. Myöhemmin :ssä IS-IS:ään tehtiin laajennus, jonka mukaan sillä voidaan reitittää sekä IP- että CLNP-liikennettä samanaikaisesti.
Vuosien 1995 ja 1998 välillä IS-IS:n suosio kasvoi merkittävästi Yhdysvalloissa sen tukemien suurien reititysalueiden ja protokollan vakauden ansiosta. Nykyisin IS-IS on käytössä pääsääntöisesti operaattoreiden sisäverkoissa, koska se skaalautuu huomattavasti OSPF:ää tai EIGRP:tä paremmin. On arvioitu, että yhteen alueeseen perustuvan IS–IS-verkon enimmäiskoko voi olla noin 1 000–2 000 reititintä, kun taas OSPF:llä reititetyn verkon maksimikoko voi olla vain noin 50 reititintä. Suurimmillaan alueisiin jaettujen IS-IS-verkkojen koko on nykyisin jopa 12 000–15 000 reititintä. Tämän vuoksi nykyisin myös kaikkien suurten eurooppalaisten operaattorien reititys perustuu IS-IS:ään. Sekä IS-IS että OSPF käyttävät Dijkstran algoritmia.
Protokollasta on julkaistu ISO-standardi ISO/IEC 10589:2002 ja.
Alueet
IS-IS:n yhteydessä käytetään alueita kaksitasoisen hierarkkisen topologian luomiseksi. IS-IS-reititin voi olla level-1, level-2 tai level-1/2-tason reititin. Reitittimien roolit toimivat siten, että L2-tason reitittimet muodostavat runkotopologian (kuten OSPF:n area0), joilla yhdistetään L1-tason reitittimien muodostamia ”saarekkeita” ja L1/L2-tason reitittimet toimivat näiden alueiden rajareitittiminä.
IS-IS-alueet voidaankin mieltää ennemmin jatkuvien naapurussuhteiden sarjoina kuin topologisina alueina. Level-1-tason alueet muodostuvat jatkuvista reitittimien välisistä L1-naapuruussuhteista samalla Area-ID:n arvolla, ja Level-2-tason alueet muodostuvat vastaavasti jatkuvista reitittimien välisistä L2-naapuruussuhteista. Huomattavaa on myös että IS-IS-reititittimet kuuluvat kokonaan alueeseen, joten alueiden rajat sijaitsevat linkeillä toisin kuin OSPF:n yhteydessä, jossa alueiden rajat ovat reitittimissä.
Osoitteistus
Vaikka nykyisin IS-IS:ää käytetään pääsääntöisesti pelkästään IP-pakettien reitittämiseen, se on myös monien muiden verkkoprotokollien (kuten ATM) tavoin perinyt ISO-standardien mukaisen osoiterakenteen NET:in (Network Entity Title). NET-osoitteilla ei ole tiukasti määrättyä pituutta ja kymmenjärjestelmän sijaan merkistönä osoitteissa käytetään heksadesimaalijärjestelmää.
Protomo
Protomo on Hermia Oy:n ideoima ja koordinoima ilmainen ideoiden ja yritysten kehittämismalli ja verkosto, joka on tarkoitettu eri alojen korkeasti koulutetuille, yrittäjiksi tahtoville osaajille. Protomon tarkoitus on jalostaa uusia ja hyödyntämättä jääneitä bisnesideoita ja tehostaa uusien teknologiayritysten syntyä ja tällä tavoin auttaa pitkälle koulutettuja työttömiä ja vastavalmistuneita kiinni työelämään. Toimintaa rahoittavat muun muassa SITRA, kaupungit ja ELY-keskukset.
Protomo on monialainen ja yhteisöllinen innovaatio- ja yrittäjäjärjestelmä, joka tarjoaa maksuttomat edut (mm. toimistotilat ja työkalut), yhteisön tukea ja asiantuntijoiden taustatukea. Protomoissa voidaan kehittää tuotteiden ja palvelujen prototyyppejä ja liikeideoita yhteistyössä mahdollisten asiakkaiden kanssa ja avoimessa yhteistyössä toisten hankkeiden kanssa. Protomo toimii kuin yrityshautomo ennen yrityksen perustamista, mutta yhteisöllisesti. Protomot palvelevat sekä yritysideoiden kehittäjiä että eri alojen osaajia iästä ja toimialataustasta riippumatta.
Protomon käytäntöön viemistä koordinoi Hermia Oy Työ- ja elinkeinoministeriön rahoituksella. Toimintamallia kokeiltiin Jyväskylässä syksyllä 2009, nyt Protomoita on myös Salossa, Tampereella, Turussa, Espoossa Kouvolassa ja Lahdessa. Alueellisia Protomoita ylläpitävät mm. Jyväskylä Innovation, Hermia Oy ja Yrityssalo ja Aalto-yliopisto yhteistyössä alueiden start-up-yhteisöjen kanssa. Protomon kehittämisen lähtökohta ja esikuva on Tampereella toimiva opiskelijoille suunnattu avoin ja monialainen innovaatioympäristö Demola.
Kristin Scott Thomas
Kristin Ann Scott Thomas (s. 24. toukokuuta 1960 Redruth, Cornwall) on englantilainen näyttelijä. Häntä pidetään yhtenä lahjakkaimmista brittiläisistä näyttelijöistä.
Vuonna 1983 uransa aloittanut Scott Thomas on työskennellyt niin elokuvissa, teatterissa kuin televisiossakin. Kaksikielisenä hän on näytellyt sekä englannin- että ranskankielisiä rooleja. Hänet palkittiin parhaan naissivuosan Baftalla roolisuorituksestaan elokuvassa Neljät häät ja yhdet hautajaiset (1994). Hän oli ehdolla parhaan naispääosan Oscarin saajaksi roolisuorituksestaan elokuvassa Englantilainen potilas (1996). Työstään teatterissa hän on ollut ehdolla viisi kertaa parhaan naispääosan Olivierin saajaksi. Hänet palkittiin kyseisellä palkinnolla roolisuorituksestaan Anton Tšehovin näytelmässä Lokki (2007).
Scott Thomas aateloitiin Dameksi vuonna 2015, jolloin hän sai Brittiläisen imperiumin ritarikunnan ritarikomentajan arvonimen (DBE). Hänelle on myönnetty myös Ranskan ansioritarikunta Kunnialegioonan upseerin arvonimi.
Lapsuus ja nuoruus
Kristin Ann Scott Thomas syntyi englantilaisessa Redruthin kaupungissa Cornwallin kreivikunnassa 24. toukokuuta vuonna 1960. Hänen isänsä oli Britannian laivaston ilmavoimien lentäjä, komentajakapteeni Simon Scott Thomas ja äitinsä Deborah (o.s. Hurlbatt). Hänellä on englantilaisten sukujuuriensa lisäksi myös walesilaisia ja alankomaalaisia sukujuuria. Scott Thomasilla on neljä häntä nuorempaa sisarusta: Serena, Samantha, Benjamin ”Ben” ja velipuoli Matthew, joka syntyi äidin toisesta avioliitosta. Hänen isänsä kuoli lento-onnettomuudessa yöllisen työtehtävän aikana vuonna 1966. Hänen äitinsä avioitui uudelleen, toisen Britannian laivaston ilmavoimien lentäjän, komentajakapteeni Simon Idiensin kanssa. Vuonna 1972 hänen isäpuolensakin kuoli työtehtävän aikana lento-onnettomuudessa.
Scott Thomas varttui Trentin kylässä Dorsetin kreivikunnassa ja sai katolisen kasvatuksen. Hän kävi yksityiskouluja, Sherbornessa St Antony’s Lewestonia ja Cheltenhamissa Cheltenham Ladies’ Collegea. Koulujen jälkeen vuonna 1978 hän muutti Lontooseen Hampsteadin kaupunginosaan. Lontoossa hän työskenteli tavaratalossa, kunnes alkoi opiskella draamaa Royal Central School of Speech & Drama -draamakoulussa. Hän lopetti draamakoulun kesken ja lähti 19-vuotiaana au pairiksi Pariisiin vuoden 1980 alussa. Pariisissa hän opiskeli näyttelemistä École nationale supérieure des arts et techniques du théâtre -teatterikoulussa.
1980-luku
Scott Thomasin ensimmäiset roolit olivat teatterissa ja televisiossa. Hänen ensimmäinen elokuvansa oli Princen ohjaama mustavalkoinen Under the Cherry Moon (1986), jossa hän näyttelee rikasta ranskalaisperijätär Mary Sharonia, johon Princen näyttelemä gigolo rakastuu. Hänen läpimurtoroolinsa oli elokuvassa Kourallinen tomua (1988), joka perustuu Evelyn Waughin samannimiseen romaaniin vuodelta 1934. Elokuvassa hän näyttelee aristokraattista Brenda Lastia, kyllästynyttä vaimoa, joka hakee jännitystä elämäänsä syrjähypystä. Vuonna 1988 hän näytteli myös Anthony Hopkinsin kanssa CBS:n televisioelokuvassa Kymmenes mies, joka perustuu Graham Greenen samannimiseen romaaniin vuodelta 1985.
1990-luku
pienois|pysty|vasen|Kristin Scott Thomas vuoden 2008 [[Toronton elokuvajuhlat|Toronton elokuvajuhlilla]]
Vuonna 1994 Scott Thomas näytteli hienostelevaa Fionaa Mike Newellin ohjaamassa elokuvassa Neljät häät ja yhdet hautajaiset, jonka pääosissa ovat Hugh Grant ja Andie MacDowell. Pienellä budjetilla tehty brittielokuva oli sekä arvostelu- että lipputulomenestys, ja Scott Thomas palkittiin roolisuorituksestaan parhaan naissivuosan Baftalla. Samana vuonna hän näytteli unkarilaissyntyistä aristokraatti Marie-Thérèse Von Debretsy Dumitriuta Lucian Pintilien käsikirjoittamassa ja ohjaamassa, lähinnä romaniankielisessä ranskalais-romanialaisessa elokuvassa Un été inoubliable, joka sijoittuu vuoden 1925 Romaniaan. Hän ei rooliaan varten opiskellut romanian kieltä vaan opetteli foneettisesti vuorosanansa ulkoa. Hän on kertonut Un été inoubliablen olevan yksi hänen elokuvistaan, joista hän on eniten ylpeä. Vuonna 1995 hän näytteli lady Anne Nevilleä kriitikoiden kehumassa elokuvassa Richard III, jossa näyttelevät myös muun muassa Ian McKellen, Robert Downey Jr. ja Maggie Smith. Elokuva on modernisoitu versio William Shakespearen näytelmästä Rikhard III, jonka 1480-luvulle sijoittuva tarina on siirretty elokuvassa 1930-luvulle.
1990-luvun lopulla Scott Thomas näytteli työnarkomaaniäiti Annie MacLeania Robert Redfordin ohjaamassa elokuvassa Hevoskuiskaaja (1998), joka perustuu Nicholas Evansin samannimiseen menestysromaaniin vuodelta 1995, ja lento-onnettomuudessa aviomiehensä menettänyttä kongressiedustajaa Kay Chandleria Sydney Pollackin ohjaamassa elokuvassa Oikukkaat sydämet (1999), jossa hänellä on vastanäyttelijänään Harrison Ford.
2000-luku
pienois|pysty|Scott Thomas vuoden 2013 Cannesin elokuvajuhlilla Scott Thomas toimi vuoden 2000 Cannesin elokuvajuhlien pääkilpailun tuomariston jäsenenä. Hän on toiminut myös Cannesin elokuvajuhlien juontajana vuosina 1999 ja 2010. Vuonna 2001 hän näytteli hankalaa lady Sylvia McCordlea Robert Altmanin ohjaamassa elokuvassa Gosford Park, jossa näyttelevät myös muun muassa Maggie Smith, Michael Gambon ja Helen Mirren. Agatha Christie -tyylinen murhamysteeri oli sekä arvostelu- että lipputulomenestys ja se palkittiin parhaan alkuperäisen käsikirjoituksen Oscarilla. Saman vuoden heinäkuussa Scott Thomas palasi teatteriin 15 vuotta kestäneen tauon jälkeen. Hän näytteli Rooman keisariin rakastuvaa Palestiinan juutalaista kuningatarta Jean Racinen murhenäytelmässä Bérénice, jota esitettiin ranskalaisissa teattereissa aina vuoden 2002 puolelle asti. Hänen roolisuorituksensa Bérénicenä oli kriitikkojen ylistämä.
Vuonna 2003 Scott Thomas näytteli elegantin viileää ja salamyhkäistä Béatricea elokuvassa Pieni viilto vain ja Maria Sergejevna Kulyginaa eli Mašaa maalis-toukokuun ajan Anton Tšehovin näytelmässä Kolme sisarta, jota esitettiin Lontoossa West Endin Playhouse Theatressa. Hän teki Kolmessa sisaressa ensiesiintymisensä West Endillä ja sai roolisuorituksestaan parhaan naispääosan Olivier-ehdokkuuden. Samana vuonna 2003 kuningatar Elisabet II myönsi Scott Thomasille Brittiläisen imperiumin ritarikunnan upseerin (Officer of the Order of the British Empire eli OBE) arvonimen. Seuraavana vuonna hän näytteli Cagliostron kreivitär Joséphine Balsamoa Arsène Lupin -filmatisoinnissa Arsène Lupin, jossa nimiroolia näyttelee Romain Duris.
Vuonna 2005 Scott Thomas näytteli Goodfellow’n ongelmaperheestä kertovassa elokuvassa Mami hoitaa, jossa perheen asiat hoitaa järjestykseen uusi taloudenhoitaja (Maggie Smith). Elokuvassa hän näyttelee kyllästynyttä kirkkoherran (Rowan Atkinson) vaimoa ja perheenäitiä Gloriaa, jolla on salasuhde yhdysvaltalaisen golfopettajansa (Patrick Swayze) kanssa. Samana vuonna 2005 Ranskan hallitus ja tasavallan presidentti Jacques Chirac myönsivät Scott Thomasille ansioritarikunta Kunnialegioonan ritarin (chevalier) arvonimen. Seuraavana vuonna hän näytteli varakasta lesborakastaja Hélène Perkinsiä Guillaume Canet’n ohjaamassa, arvostelumenestyksen saaneessa elokuvassa Ei sanaakaan, joka perustuu Harlan Cobenin samannimiseen menestysromaaniin vuodelta 2001.
Vuonna 2008 Scott Thomas näytteli kirjailija Philippe Claudelin ohjaamassa ja käsikirjoittamassa elokuvassa Olen aina rakastanut sinua, joka sai kriitikoilta erinomaisen vastaanoton. Claudelin esikoisohjauksessa Scott Thomasin näyttelemä entinen lääkäri Juliette Fontaine vapautuu vankilasta etäisenä ja kylmänä viidentoista vuoden tuomion jälkeen, yrittää sopeutua arkielämään ja löytää jälleen paikkansa yhteiskunnassa. Scott Thomas palkittiin roolisuorituksestaan Euroopan elokuva-akatemian myöntämällä parhaan naispääosan Euroopan elokuvapalkinnolla. Lisäksi hän oli ehdolla parhaan naispääosan Golden Globen, Baftan ja Césarin saajaksi. Samana vuonna hän näytteli myös elokuvassa Kuningattaren sisar, joka perustuu Philippa Gregoryn romaaniin vuodelta 2001. Elokuvassa hän näyttelee tosielämän Wiltshiren ja Ormondin kreivitär Elizabeth Boleynia, Annan (Natalie Portman) ja Maryn (Scarlett Johansson) äitiä.
Vuonna 2009 Scott Thomas näytteli muun muassa elokuvissa Partir – lähtö ja Nowhere Boy. Partir – lähtö kertoo Scott Thomasin näyttelemästä ranskalaisesta, varakkaasta hienostorouvasta ja lääkärin vaimosta Suzannesta, joka päättää jättää kalliin elämäntyylinsä, rakkaudettoman avioliittonsa, tyhjän ja tylsän yläluokkaisen elämänsä juuri vankilasta vapautuneen rakennusmiehen takia. Hän sai roolisuorituksestaan uransa toisen parhaan naispääosan César-ehdokkuutensa. 1950-luvun lopun ja 1960-luvun alun Liverpooliin sijoittuva Nowhere Boy kertoo John Lennonin elämästä ja The Beatles -yhtyeen alkuvaiheista. Elokuvassa Scott Thomas näyttelee Lennonin ankaraa tätiä ja huoltajaa, Mary ”Mimi” Smithiä. Hän sai roolisuorituksestaan parhaan naissivuosan Bafta-ehdokkuuden.
2010-luku
pienois|pysty|oikea|Scott Thomas [[Cabourgin elo­kuva­juhlilla vuonna 2013]]
Vuonna 2010 Scott Thomas näytteli Ludivine Sagnierin kanssa Alain Corneaun viimeiseksi jääneessä ohjaustyössä Intohimorikoksia. Elokuvassa hän näyttelee menestyvää ja armotonta liikenaista Christine Rivièreä, jonka alainen (Sagnier) saa lopulta nöyryytyksistä, tappioista ja kierosta pelistä tarpeekseen. Samana vuonna Scott Thomas näytteli kahdella eri aikatasolla liikkuvassa elokuvassa Sarah’s Key, joka perustuu vuonna 2006 ilmestyneeseen menestysromaaniin ja sai hyvin myönteisen vastaanoton niin kriitikoilta kuin yleisöltäkin. Elokuvassa hänen näyttelemänsä yhdysvaltalainen, Pariisissa pitkään asunut toimittaja Julia Jarmond tutkii ranskanjuutalaisten kokoamista keskitysleireille toisen maailmansodan aikana ja törmää tutkimuksissaan juutalaistyttö Sarahin ja tämän veljen tarinaan. Scott Thomas sai roolisuorituksestaan uransa kolmannen parhaan naispääosan César-ehdokkuutensa. Toukokuussa 2010 Ranskan tasavallan presidentti Nicolas Sarkozy myönsi Scott Thomasille ansioritarikunta Ordre national du Mériten upseerin (officier) arvonimen.
Vuonna 2011 Scott Thomas näytteli Emmaa Harold Pinterin näytelmässä Petos, jota esitettiin Lontoossa West Endin Comedy Theatressa kesä-elokuun ajan. Petos kulkee ajassa taaksepäin ja kertoo naimisissa olevasta Emmasta, jolla on rakkaussuhde aviomiehensä parhaan ystävän kanssa. Scott Thomas sai roolisuorituksestaan parhaan naispääosan Olivier-ehdokkuuden. Samana vuonna hän näytteli Lasse Hallströmin ohjaamassa elokuvassa Rakkaudesta, unelmista ja kaloista vastanäyttelijöinään Ewan McGregor ja Emily Blunt. Vuonna 2007 ilmestyneeseen romaaniin perustuvassa elokuvassa hän näyttelee sanavalmista ja energistä Britannian pääministerin tiedotuspäällikköä, Patricia Maxwellia. Seuraavana vuonna 2012 Scott Thomas näytteli vaikutusvaltaista Virginie Rousset’ia Guy de Maupassantin samannimiseen klassikkoromaaniin perustuvassa elokuvassa Bel Ami, jossa hänellä on vastanäyttelijöinään Robert Pattinson, Uma Thurman, Christina Ricci ja Colm Meaney. Samana vuonna hän näytteli Jeanne Germainia, äidinkielenopettajan vaimoa ja taidegalleristia, François Ozonin ohjaamassa ja käsikirjoittamassa elokuvassa Vieras talossa, joka sai kriitikoilta erinomaisen vastaanoton.
Vuoden 2013 tammi-huhtikuun ajan Scott Thomas näytteli niin Katea kuin Annaakin Harold Pinterin näytelmässä Silloin ennen, jota esitettiin Lontoossa West Endin Harold Pinter Theatressa. Silloin ennen oli kriitikoiden ylistämä ja Scott Thomas sai roolisuorituksistaan parhaan naispääosan Olivier-ehdokkuuden. Vuonna 2013 Scott Thomas näytteli myös Nicolas Winding Refnin ohjaamassa ja käsikirjoittamassa hyvin ristiriitaisen vastaanoton saaneessa elokuvassa Only God Forgives, jossa hän näyttelee kostotoimia vaativaa Crystal Thompsonia, julmaa ja dominoivaa kansainvälisen huumeimperiumin matriarkkaa ja Ryan Goslingin näyttelemän Julianin äitiä.
Vuonna 2014 Scott Thomas näytteli elokuvassa My Old Lady, joka perustuu samannimiseen näytelmään vuodelta 2002. Elokuvassa hän näyttelee naimatonta opettajaa ja iäkkään naisen suojelevaista tytärtä Chloé Girardia. Sekalaisen vastaanoton saaneen elokuvan muissa pääosissa ovat Maggie Smith ja Kevin Kline. Syys-joulukuun ajan vuonna 2014 Scott Thomas näytteli Elektraa Sofokleen samannimisessä kreikkalaisessa tragediassa Elektra, jota esitettiin Lontoossa Old Vic -teatterissa. Elektra kertoo Elektran ja Oresteen kostosta heidän isänsä Agamemnonin surmanneelle äidilleen Klytaimnestralle. Näytelmä oli arvostelumenestys, ja Scott Thomas oli ehdolla kriitikoiden ylistämästä roolisuorituksestaan parhaan naispääosan Olivierin saajaksi.
pienois|pysty|vasen|Scott Thomas vuoden 2016 [[César-palkinto|César-gaalassa]]
Kuningatar Elisabet II aateloi Scott Thomasin Dameksi Buckinghamin palatsissa maaliskuussa 2015, jolloin hän sai Brittiläisen imperiumin ritarikunnan ritarikomentajan (Dame Commander of the Order of the British Empire eli DBE) arvonimen. Saman vuoden Ranskan kansallispäivänä Ranskan tasavallan presidentti François Hollande ylensi Scott Thomasin Kunnialegioonan ritarin arvosta upseerin (officier) arvoon. Vuonna 2015 Scott Thomas näytteli toiseen maailmansotaan sijoittuvassa, kriitikoilta hyvän vastaanoton saaneessa elokuvassa Ranskalainen sarja, joka perustuu Irène Némirovskyn postuumisti julkaistuun, kriitikoiden ylistämään samannimiseen menestysromaaniin vuodelta 2004. Elokuvassa hän näyttelee rouva Angellieria, Michelle Williamsin näyttelemän Lucilen tiukkaa anoppia, jota piinaa epätietoisuus poikansa kohtalosta. Samana vuonna hän näytteli kuningatar Elisabet II:ta Peter Morganin palkitun menestysnäytelmän The Audience uudistetussa versiossa, jota esitettiin Lontoossa West Endin Apollo Theatressa huhti-heinäkuun ajan. The Audience kertoo kuningattaren ja hänen pääministeriensä viikoittaisista tapaamisista. Näytelmän uusi versio ja Scott Thomasin roolisuoritus saivat niin kriitikoilta kuin yleisöltäkin erinomaisen vastaanoton.
Vuonna 2017 Scott Thomas näytteli juuri Britannian terveysministeriksi nimitettyä poliitikkoa Janet’ia Sally Potterin ohjaamassa ja käsikirjoittamassa mustavalkoisena kuvatussa elokuvassa The Party, joka oli ehdolla Berliinin elokuvajuhlien pääkilpailussa parhaan elokuvan Kultaisen karhun saajaksi. Samana vuonna hän näytteli Britannian pääministerin Winston Churchillin vaimoa Clementinea Joe Wrightin ohjaamassa elokuvassa Synkin hetki, joka kertoo Winston Churchillin (Gary Oldman) pääministerikauden alkuvaiheista toisessa maailmansodassa. Elokuva sai kriitikoilta erinomaisen vastaanoton ja tuotti maailmanlaajuisesti yli 150 miljoonan dollarin lipputulot. Scott Thomas sai roolisuorituksestaan parhaan naissivuosan Bafta-ehdokkuuden.
Scott Thomas näyttelee Ana Milleriä, Alicia Vikanderin näyttelemän Lara Croftin isän Richard Croftin (Dominic West) liikekumppania, vuonna 2018 ensi-iltansa saaneessa elokuvassa Tomb Raider, joka perustuu samannimiseen videopeliin vuodelta 2013. Elokuva sai kriitikoilta ristiriitaisen vastaanoton ja tuotti maailmanlaajuisesti lähes 275 miljoonaa dollaria. Syksyllä 2018 ensi-iltansa saaneessa elokuvassa Au bout des doigts Scott Thomas näyttelee hänelle kirjoitetun pianonopettajan roolin.
Helmikuussa 2019 Scott Thomas toimi 44. César-palkintogaalan puheenjohtajana, joka perinteisesti aloittaa tilaisuuden. Samana vuonna hän näytteli televisiosarjan Fleabagin toisen tuotantokauden kolmannessa jaksossa menestyvää liikenaista Belinda Frearsia. Hänen roolihahmonsa pitää jaksossa monologin siitä, että minkälaista on olla nainen. Hän oli ehdolla roolisuorituksestaan parhaan vierailevan naisnäyttelijän Primetime Emmyn saajaksi. Vuoden 2019 Toronton elokuvajuhlilla maailmanensi-iltansa saaneessa, englantilaisesta sotilastukikohdan naiskuorosta kertovassa elokuvassa Yhteinen sävel Scott Thomas näyttelee sodassa poikansa menettänyttä Katea. Sekä elokuva että hänen roolisuorituksensa saivat kriitikoilta kehuvia arvioita.
2020-luku
pienois|Scott Thomas [[The Party -elo­kuvan maailmanensi-illassa vuoden 2017 Berliinin elo­kuva­juhlilla]]
Vuonna 2020 Ranskan kulttuuriministeri myönsi Scott Thomasille kunniaritarikunta Ordre des Arts et des Lettresin komentajan (commandeur) arvonimen. Samana vuonna Scott Thomas näytteli kylmäävää ja salaperäistä taloudenhoitajaa rouva Danversia Daphne du Maurierin vuonna 1938 ilmestyneeseen samannimiseen klassikkoromaaniin perustuvassa elokuvassa Rebekka, jossa hänellä on vastanäyttelijöinään Lily James ja Armie Hammer.
Vuonna 2021 Ranskan tasavallan presidentti Emmanuel Macron ylensi Scott Thomasin ansioritarikunta Ordre national du Mériten upseerin arvosta komentajan (commandeur) arvoon.
Scott Thomas näyttelee naispääosassa Yhdistyneen kuningaskunnan tiedusteluorganisaation MI5:n apulaispääjohtajaa Diana Taverneria televisiosarjassa Slow Horses, jonka kuusi jaksoa sisältävä ensimmäinen tuotantokausi esitettiin huhtikuussa 2022. Mick Herronin Slough House -romaanisarjaan perustuvan vakoojasarjan muissa pääosissa ovat Gary Oldman ja Jack Lowden. Sarja on saanut sekä kriitikoilta että katsojilta erinomaisen vastaanoton, ja siitä on tilattu yhteensä neljä tuotantokautta.
Yksityiselämä
Scott Thomas avioitui ranskalaisen gynekologin, synnytys- ja hedelmöityslääkäri François Olivennesin (s. 1959) kanssa vuonna 1987. Vuonna 2005 alkaneiden ongelmien seurauksena he erosivat vuonna 2006. Heillä on kolme lasta (s. 1988, 1991 ja 2000). Scott Thomas on asunut Pariisissa 19-vuotiaasta asti.
Plitvicen välikohtaus
Plitvicen välikohtaus eli Plitvicen veripääsiäinen oli ensimmäinen kuolemaan johtanut aseellinen välienselvittely Jugoslavian hajoamissodissa. Se sattui pääsiäisenä 1991 Kroatiassa. Plitvicen kansallispuisto on kuuluisa matkailukohde.