cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Hedenkoira
Ulkomuoto
Hedenkoira on keltainen pystykorva. Sen tulee olla kevytrakenteinen ja muistuttaa enemmän pienikokoista jämtlanninpystykorvaa kuin harmaanorjanhirvikoiraa. Silmät ovat tummat ja ilme rauhallinen. Säkäkorkeus vaihtelee 50–60 cm välillä. Paino on n. 22 kg. Väritys on joko hailakka tai vaaleankeltainen, kuono ja korvat ovat mustat. Hännäntyvessä on usein tumma kolmionmuotoinen alue ja hännänkärki on tumma.
Luonne ja käyttäytyminen
thumb|right|250px|Hedenkoira soveltuu erinomaisesti vaellukseen ja retkeilyyn. Rotu on rauhallinen, tasapainoinen  ja ystävällinen. Se on luonteeltaan yhden ihmisen koira.
Alkuperä
thumb|right|250px|Toiset yksilöt muistuttavat hieman [[jämtlanninpystykorvaa.]] Hedenkoira on hirvikoira, joka on kotoisin Pohjois-Härjedalenin Hede-nimiseltä alueelta. 1920-luvun alkupuolella aluelääkäri Weimer otti saamelaisleiristä valkoisen lapinkoiranpennun Royn, jonka hän antoi lahjaksi pojalleen. Se saattoi olla myös valkoisen lapinkoiran ja harmaan norjanhirvikoiran risteytys, sillä tuolloin lapinkoiriksi kutsuttiin ylipäänsä valkoisia pystykorvia. Royn ja harmaan norjanhirvikoiran jälkeläisistä keltainen uros Spring oli huomattavan lahjakas metsästyskoira. Sen kyvyt herättivät ihmisten kiinnostuksen keltaisiin pystykorviin.
Aluksi Springin omisti suutari nimeltä Fick, joka myi sen sittemmin majatalonisännälle Olof J. Holmille. Holmin omistamat koirat olivat ensimmäisiä, joita jalostettiin uutena rotuna ja joita kutsuttiin "keltaisiksi koiriksi". Holm kuoli vuonna 1946, minkä jälkeen hedenkoiran tulevaisuus oli erittäin epävarma. Vaikka alueella oli muitakin metsästäjiä, jotka omistivat rodun edustajia, heistä kukaan ei ollut kiinnostunut kasvattamisesta. Lopulta Konrad Nordström, joka oli saanut ensimmäisen koiransa Holmilta vuonna 1941, onnistui pelastamaan rodun. Hän astutti vaaleanvärisen hirvikoiran Tusse-nimisellä uroksella, ja pentueeseen syntyi kaksi pentua - uros ja narttu. Hän piti nartun itsellään ja astutti sen keltaisella Bing-nimisellä uroksella.
Vaikka vielä 1990-luvulla syntyi niin sanottuja keltaisia koiria, rotuun on nykyisin sekoittunut paljon harmaan norjanhirvikoiran verta. Sitä ei ole tunnustettu sen enempää FCI:ssä kuin Ruotsin kennelliitossakaan (Svenska Kennelklubben).
Gustavo Adolfo Bécquer
{{Kirjailija | nimi           = Gustavo Adolfo Bécquer | alkuperäinen nimi = Gustavo Adolfo Claudio Domínguez Bastida | kuva           = Portrait of Gustavo Adolfo Bécquer, by his brother Valeriano (1862).jpg | kuvankoko      = 200px | kuvateksti     = Gustavo Adolfo veljensä Valerianon maalaamassa muotokuvassa. | koko nimi      = | salanimi       = | syntymäaika    = 17. helmikuuta 1836} | syntymäpaikka  = Sevilla, Espanja | kuolinaika     = | kuolinpaikka   = Madrid, Espanja | ammatit        = kirjailija | arvonimi       = - | äidinkieli     = espanja | kansalaisuus   = Espanja | aikakausi      = | tyylilajit     = | aiheet         = | suuntaus       = | tuotannon kieli = espanja | debyyttiteokset = | pääteokset     = Rimas, Leyendas | sivusto        = | puoliso        = | lapset         = | vanhemmat      = | palkinnot      = | ehdokkuudet    = | uskonto        = | huomioita      = | allekirjoitus  = }} Gustavo Adolfo Bécquer, oikea nimi Gustavo Adolfo Claudio Domínguez Bastida (17. helmikuuta 1836 Sevilla, Espanja – 22. joulukuuta 1870 Madrid, Espanja) oli espanjalainen runoilija ja prosaisti ja myös lahjakas piirtäjä. Häntä pidetään yhtenä 1800-luvun tärkeimmistä espanjalaisista runoilijoista. Hänen melankoliset teemansa olivat samoja kuin romantiikan ajan runoilijoiden, mutta hänen eleetön tyylinsä oli tietoisen epäromanttista. Häntä on kutsuttu Espanjan ensimmäiseksi moderniksi runoilijaksi.
Elämä ja ura
Bécquer oli taidemaalari Don José Domínguez Bécquerin poika. Hän jäi kymmenvuotiaana orvoksi ja asui eri sukulaisten luona. Vuonna 1854 Becker muutti Madridiin, jossa asui kuolemaansa asti.
Bécquer tuli pian tunnetuksi Madridin taiteilija- ja kirjailijapiireissä. Hän ihastui muusikko ja kirjallisuustoimittaja Joaquin Espin y Guillenin tyttäreen Juliaan mutta ei saanut vastarakkautta. Saatuaan jonkin verran menestystä Leyendas-novellikokoelmallaan hän avioitui 1861 tuberkuloosia hoitaneen lääkärinsä tyttären Casta Esteban y Navarron kanssa. He saivat kolme lasta ennen kuin erosivat.
Bécquer sai toimeentulonsa lehtiartikkeleista, käännöstöistä ja virkamiestehtävistä – hän toimi muun muassa virallisena romaanien sensorina 1864–1868. Hänen runojensa ja novelliensa pääasiallinen julkaisukanava oli sanomalehti El Contemporáneo.
Bécquer kuoli 34-vuotiaana tuberkuloosiin Madridissa 1870.
Frottage
thumb|Sotavaunuja ja hevosia, Wu-suvun pyhättö, 100-luku EAA, Kiina. thumb|Frottaasilla tehtyjä kolikon kuvia. thumb|Kalliopiirrosten dokumentointia. Frottage (ransk.) eli frottaasi on surrealistien kehittämä piirustustekniikka. Frottaasi tehdään laittamalla paperi epätasaisen ja karhean pinnan tai litteän esineen päälle. Paperia hangataan liidulla tai pehmeällä lyijykynällä niin, että koholla olevat osat saavat väriä. Surrealistit sovelsivat frottaasia myös öljymaalauksissa.
Frottaasia vastaavaa tekniikkaa käytetään myös arkeologiassa kalliopiirrosten, riimukivien ja vastaavien dokumentointiin.
Kiveen hakattujen kirjoitusten ja kuvioiden kopiomenetelmä, joka tunnetaan myös nimellä hierrevedos tunnettiin Kiinassa jo Han-dynastian aikana. Tämä puupiirrosten edelläkävijä tehdään asettamalla paperi reliefin pintaan ja hierretään paperia värityynyllä.
Verovirasto
Verovirasto (, aiemmin Valtion verovirasto ja Veroviranomainen) on Ruotsissa valtion verohallinnosta vastaava viranomainen. Sen toimialaan kuuluu muun muassa yksityishenkilöiden, yksityisten elinkeinon harjoittajien ja muiden yritysten verotus, arvonlisäverotus ja työnantajamaksujen kerääminen. Virastolla on oikeus kaikkien tulotietojen saamiseen ja keräämiseen sekä velvollisuus ilmoittaa verorikoksista ja verosrikosepäilyistä. Veroasioiden lisäksi virasto vastaa myös väestökirjanpidosta, siihen liittyen nimenvaihdoksista sekä myöntää virallisia henkilökortteja.
Veroviraston logon on suunnitellut muotoilija Lars Laurentii, ja se kuvastaa rahavirtaa. Vastaava logo on ollut myös Valtion veroviraston ja muiden veroviranomaisten käytössä.
Toiminta
Verovirastolla on noin 10 600 työntekijää.
Verotoimistoja löytyy kaikkialta Ruotsista, mutta niiden palveluvalikoima vaihtelee konttoreittain. Toiminta on jaettu yksiköihin, joita ovat vero-osasto, suuryritysosasto, kuluttaja- ja kiinteistöosasto, asiakaspalveluosasto, viestintäosasto, IT-osasto, HR-osastoja hallinto-osasto. . Veroviraston pääkonttori sijaitsee Solnassa.
Palvelut
Verovirasto tiedottaa verovelvollisia vuosittaisesta verojen maksusta. Viraston verkkosivuilla voi sähköisesti ilmoittaa tulojen muutoksista tai muista muuttuneista tiedoista. Vahvasta verkkopainotuksesta huolimatta palvelua tarjotaan myös puhelimitse, kirjeitse, verotoimistoissa ja sähköpostitse. Veroviraston pääasialliset asiointikielet ovat ruotsi ja englanti, mutta kansallisiin vähemmistöihin kuuluvilla, kuten ruotsinsuomalaisilla, on oikeus kotikunnasta riippumatta asioida Veroviraston kanssa omalla äidinkielellään.
Henkilökortti
Verovirasto on myöntänyt 1. kesäkuuta 2009 lähtien henkilökortteja asukkaille, jotka on merkitty Ruotsin väestörekisteriin, joilla on ruotsalainen henkilötunnus sekä kykenevät todistamaan henkilöllisyytensä. Henkilökortilla on ruotsalainen SIS-merkintä, joka tekee siitä kauttaaltaan pätevän henkilötodistuksen Ruotsissa. Verovirasto alkoi valmistaa henkilökortteja, kun sekä Posten että Svensk kassaservice lopettivat henkilökorttien valmistuksen, ja ainoaksi henkilötodistukseksi jäi kansalaisuuden vaativa kansallinen henkilökortti ja pankkien omat henkilökortit, jotka monesti vaativat pitkän asiakkuuden.
Kortti mahdollistaa sähköisen tunnistautumisen.
The She-Devil
200px|thumb|right|Theda Bara elokuvan kohtauksessa The She-Devil (tai ilman välimerkkiä The She Devil) on vuonna 1918 ensi-iltansa saanut J. Gordon Edwardsin ohjaama yhdysvaltalainen mykkä melodraama, jonka pääosissa ovat Theda Bara ja Albert Roscoe.
Juoni
Lolette (Theda Bara) on tulinen nuori espanjalaistyttö. Kun Maurice-niminen (Albert Roscoe) taiteilija saapuu Loletten kotikaupunkiin etsimään maalauspaikkoja, Lolette rakastuu häneen. Kun Maurice on valmis palaamaan takaisin Pariisiin, hän ei suostu ottamaan Lolettea mukaan. Lolette on päättäväinen ja päättää seurata Mauricea. Saadakseen rahaa Lolette varastaa jalokivikoruja maantierosvo Tigerin (George McDaniel) ryöstösaaliista. Lolette käyttää Tigerin häneen kohdistunutta ihastuneisuutta hyväkseen varastaakseen tämän ryöstäsaaliin. Lolette löytää Mauricen, joka päättää käyttää Lolettea mallinaan ja pitää häntä erityisen inspiroivana kohteena. Eräänä iltana he menevät teatteriin katsomaan espanjalaisia tanssijoita. Lolette ei ole vaikuttunut heidän työstään, joten hän menee näyttämään heille mallia. Sinä iltana Tiger, joka oli etsinyt Loletten käsiinsä, yrittää saada jalokivikorunsa takaisin. Maurice luulee Tigerin olevan vain murtovaras ja nujertaa hänet. Seuraavana päivänä monet teatteri-impressaarit tarjoavat Lolettelle sopimuksia. Lolette suostuu ja ottaa etukäteen kaikilta teatteri-impressaareilta rahat. Tämän jälkeen Lolette antaa kaikki rahat orvoille. Maurice saa tietää Loletten teosta ja vaatii, että heidän on paettava tai muuten Lolette pidätetään petoksesta. Karkumatkan alussa Lolette ja Maurice kohtaavat jälleen Tigerin, mutta he höynäyttävät häntä ja pariskunta jatkaa karkumatkaansa.
Brotherhood
Brotherhood tai The Brotherhood voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Andara
Andara on kylä Mukwen vaalipiirissä Itäisellä Kavangolla Namibiassa. Se sijaitsee n. 200 km itään Runnulta, ja siellä asuu lähinnä hambukushu-heimoon kuuluvia ihmisiä.
Saksalaiset lähetyssaarnaajat Oblati Mariae Immaculatae -järjestöstä perustivat Andaraan lähetysaseman vuonna 1913. Tunnusteluja oli suoritettu jo vuonna 1903 ja 1907, ja tammikuussa 1908 aseman perustivat isät Franz Krist ja Franz Lauer sekä maallikkoveli Georg Kurz. Muutaman viikon kuluttua isä Krist lähti paluumatkalle kohti Grootfonteinia, mutta hän kuoli matkalla. Kun uusi retkikunta saapui Andaraan, sieltä löytyi vain kaksi hautaa. Isä Lauer ja Kurz olivat kuolleet mustavesikuumeeseen.
Uusi retkikuntakin oli epäonninen, sillä eräs sen jäsenistä ampui vahingonlaukauksen, ja hambukushujen kuningas Libebe muuttui lähetyssaarnaajille vihamieliseksi, jolloin lähetyssaarnaajien oli pakko siirtyä gcirikujen kuninkaan Nyanganan luo paikkaan, josta käytettiin samaa nimeä, Nyangana.
Libebe leppyi kuitenkin verrattain pian, ja saksalaiset paterit perustivat Andaran lähetysaseman uudelleen vuonna 1913. Uutta yritystä johti pater Joseph Gotthardt, josta myöhemmin tuli Lounais-Afrikan arkkipiispa.
1960-luvulla Andaraan rakennettiin katolinen sairaala sekä nuorisomaja. Nuorisomajaan mahtuu majoittumaan 130 henkeä kerrallaan.
Hardayal Singh
Hardayal Singh (28. marraskuuta 1928 Lucknow, Brittiläinen Intia, Brittiläinen imperiumi – 17. elokuuta 2018 Dehradun ) oli intialainen maahockeypelaaja, olympiavoittaja ja maahockeyvalmentaja.
Singh kuului Intian miesten maajoukkueeseen, joka voitti olympiakultaa Melbournessa 1956. Singh pelasi Melbournessa kahdessa ottelussa ja teki yhteensä kuusi maalia joista viisi 16–0-voitossa Yhdysvaltoja vastaan.
Singh palveli Intian armeijassa ja osallistui toiseen Intian–Pakistanin sotaan. Hän eläköityi armeijasta vuonna 1969 hoitaakseen aivokasvaimesta kärsinyttä vaimoaan, joka kuoli vielä samana vuonna. Vuosina 1983–1987 Singh toimi Intian maahockeymaajoukkueen päävalmentajana. 17. elokuuta 2018 Singhin uutisoitiin kuolleen 89-vuotiaana Dehradunissa.
The Black Pony
Historia
Trevor Brown ja Ryan Belitsky tutustuivat toisiinsa Pop-kesäleirillä vuonna 2009 Los Angelesissa. Berliiniläiset Eugen Flittner ja Kevin Dollerschell liittyivät mukaan keväällä 2010.
Los Angelesissa asuva Michael Johnson, tuottaja Lukas Hilbert ja musiikkimanageri Volker Neumüller tukivat bändin kehitystä.
Heidän ensimmäinen singlensä “Boys are Crazy” julkaistiin Saksassa 3. joulukuuta 2010. Se sijoittui Saksan singlelistalla sijalle 69. Albumi “Launched in the Pool” ilmestynee 18.3.2011. The Black Pony esiintyi marraskuussa 2010 Dusseldorfissa The Dome 56- konsertissa, joka on neljä kertaa vuodessa järjestettävä suuri musiikkitapahtuma. Se oli yhtyeen ensimmäinen esiintyminen isolle yleisölle.
Diskografia
Singlet
Albumit
Prince George
Prince George voi viitata seuraaviin paikkoihin:
Delta (Kanada)
Delta on 96 723 asukkaan (2006) piirikunta Brittiläisessä Kolumbiassa, Kanadassa. Kunta kuuluu Vancouverin metropolialueeseen. Deltaa ympäröi Georgiansalmi, Boundary Bay ja Fraserjoki. Idässä se rajautuu Surreyn kaupunkiin ja etelässä Yhdysvaltain rajaan, jonka vastakkaisella puolella sijaitsee pieni eksklaavi Point Robertsin alue. Kunnassa on kolme asuinaluetta: Ladner, Tsawwassen ja North Delta.
Alueelle on hyvät maantie- ja rautatieyhteydet Vancouverista. Deltasta on tieyhteys Alex Fraserin siltaa pitkin New Westminsteriin ja edelleen Vancouveriin, josta matka-aika maantietä pitkin on noin 25–35 minuuttia. Tsawwassenissa sijaitsevasta terminaalista on päivittäisiä lauttavuoroja Swartz Bayhyn, Nanaimoon, Gulf Islands -saarille ja Prince Rupertiin. Kunnassa sijaitsee myös pienkoneille tarkoitettu Boundary Bayn lentoasema.
Historia
Alueella suoritetuissa arkeologisissa kaivauksissa on havaittu rannikon salish-intiaanien leiriytyneen alueen pohjoisosissa noin 8000–9000 vuotta sitten, ja Georgiansalmen rannikolta on löydetty 4000 vuotta vanhoja jäänteitä asumuksista.
Vuonna 1791 espanjalainen tutkimusmatkailija Francisco de Eliza luuli aluetta saareksi ja antoi sille nimen Isla Capeda. Seuraavana vuonna yhteistyössä tutkimusmatkailija George Vancouverin kanssa he kartoittivat Boundary Bayn ja Georgiansalmea ja havaitsivat, ettei alue olekaan saari.
Fraserjoelta löydettiin kultaa, ja vuonna 1858 alueelle muodostui kultaryntäys, joka toi alueelle lukuisia uusia asukkaita. Kultaryntäyksen ja maanviljelyyn erinomaisesti soveltuvan maan ansiosta alueen väkiluku kasvoi voimakkaasti 1850-luvun loppupuolelta alkaen. 1870-luvulla kalastuksesta muodostui maatalouden rinnalle merkittävä työllistäjä alueella. Alueen väkiluvun kasvoi voimakkaasti, ja Deltan kunta päätettiin perustaa vuonna 1879. Kunnan hallinnolliseksi keskukseksi valittiin Ladner.
Vaasan Vasamattaret
Vaasan Vasamattaret on Sinetti- ja Priimaseura. Vuonna 2011 seurassa liikkui yli 700 jäsentä.
Vasamattarissa voi harrastaa aikuisliikuntaa, joukkuevoimistelua, tanssia sekä perinteistä jumppaa. Vasamattarien joukkuevoimistelun joukkueita ovat mm. Kvartsit, Stellat, Ceciliat, Lidiat, Delestra, Dirius, Adelina ja Olesia.
Erkki Alhanko
Alhanko kirjoitti Kauppakorkeakoulun oppikirjana käytetyn teoksen Teollisuuskirjanpidon näyte- ja harjoitusesimerkkisarjoja ja myös luennoi aiheesta sekä yksityisesti että Helsingin yliopiston Metsätieteen laitoksella. Alhanko laati väitöskirjan Pulp and Paper Problem in Colombia, joka tarkastettiin lokakuussa 1953 Helsingin Kauppakorkeakoulussa mutta kuitenkin hylättiin yllättäen äänin 5–4 opettajaneuvoston kokouksessa vastoin vastaväittäjien ja kustoksen kantaa vasta vuoden kuluttua lokakuussa 1954. (Nykyisin hylkääminen on esitettävä väitöstilaisuudessa.) Väitöskirjan hyväksymistä puolsi voimakkaimmin rehtori Kaarlo Hildén. Hylkäysprosessi on pyyhitty pois kaikista Kauppakorkeakoulun arkistoista, eikä sitä mainita edes hylättyjen väitöskirjojen luetteloissa. Laura Kolbe luonnehtii tapausta oikeusmurhaksi ja siteeraa myös Hildéniä joka piti sitä "tieteellisenä kuolemantuomiona".
Alhangon tytär on balettitanssija Anneli Alhanko. Hänen lapsenlapsensa on Miss Ruotsi, näyttelijä Josephine Alhanko.
Nuori Suomi (joulualbumi)
Nuori Suomi oli Helsingissä vuosina 1891–1940 ilmestynyt kirjallis-taiteellinen joulualbumi. Julkaisu sai alkunsa sanomalehti Päivälehden piirissä. Vuoteen 1904 (nrot I–XIII) sen alanimeke olikin Päivälehden joulualbumi. Lehden lakkauttamisen jälkeen albumi siirtyi Helsingin Uuden Kirjapaino-Osakeyhtiön kustannettavaksi ja vuosina 1924–1930 siitä otti väliaikaisesti vastatakseen Suomen Kirjailijaliitto. Nuori Suomi -albumin maine pohjautuu ennen muuta Päivälehden aikaan, jolloin sen avustajina toimi suuri joukko tunnettuja kirjailijoita ja taiteilijoita.
NRP São Jorge (M415)
NRP São Jorge (runkonumero M415) oli Portugalin laivaston Corvo-luokan miinanraivaaja.
Nuori Suomi (joulualbumi)
Albumin perustaminen ja toimitustyön linjauksia
Päivälehden toimituksen sisäpiirissä koettiin tärkeäksi täydentää sanomalehden tarjoamaa uutissisältöä kerran vuodessa ilmestyvällä kirjallis-taiteellisella albumilla, joka voisi toimia nuorsuomalaisen kulttuuripiirin yhdyssiteenä ja toisaalta tehdä tunnetuksi uutta kotimaista taidetta laajoille kansalaispiireille. Julkaisun ideointiin ottivat osaa ainakin Eero Erkko, Juhani Aho, Santeri Ivalo, Kasimir Leino ja Axel Gallén.
Michu Meszaros
Meszaros kuoli 76-vuotiaana 13. kesäkuuta 2016.
Ploštšad Aleksandra Nevskogon metroasema
Ploštšad Aleksandra Nevskogo on yksi Pietarin metron asemista. Se avattiin 3. marraskuuta 1967.
NRP São Jorge (M415)
Valmistus
Alus tilattiin Bellinghamilta, missä köli laskettiin 1953 tunnuksella AM-478. Alus laskettiin vesille 30. huhtikuuta 1954. Yhdysvaltain laivasto luokitteli aluksen uudestaan avomeriraivaajaksi tunnuksella MSO-478 7. helmikuuta 1955. Alus valmistui 1955 ja se luovutettiin Portugalille 23. marraskuuta.
Palvelus
Alus poistettiin palveluksesta 1973
Nuori Suomi (joulualbumi)
Albumin perustaminen ja toimitustyön linjauksia
Jouluksi 1891 ilmestyneestä Nuoren Suomen ensimmäisestä numerosta lähtien joulualbumista tuli myyntimenestys, jonka usean tuhannen kappaleen painokset loppuivat aina kesken. Kun Päivälehti vuonna 1904 lakkautettiin, siitä otti vastatakseen Päivälehden seuraajaa Helsingin Sanomia julkaissut kirjapainoyhtiö. Siirryttyään 1920-luvulla Suomen kirjailijaliiton haltuun albumista tehtiin pelkästään kirjallisuuteen keskittyvä julkaisu ja sen ulkoasu menetti entisen kuvallisen loistonsa. Kun kirjailijaliitto päätti lopettaa Nuoren Suomen julkaisemisen, se siirrettiin takaisin Uudelle Kirjapaino-Osakeyhtiölle ja ilmestyi vielä vuosina 1931–1940 Eljas Erkon toimittamana. Samalla palattiin vanhaan tapaan kuvittaa albumi hienoilla taidejäljennöksillä. Ensimmäisessä toimittamassaan albumissa Erkko lupasi, että joulualbumista tulee jälleen ”kulttuurimme kuvastin”.
Kaunokirjallista ja asiaproosaa
Keskeiset nuorsuomalaisiin lukeutuvat kirjailijat Juhani Aho, J. H. Erkko, Santeri Ivalo, Arvid Järnefelt, Kasimir ja Eino Leino, Maila Talvio, L. Onerva ja Larin Kyösti täyttivät novelleineen ja runoineen julkaisun ensi vuosikymmeninä albumin sivut. Myös vähemmän tunnettujen kynäilijöiden tekstejä julkaistiin. Kaunokirjallisuuden ohella tarjottiin kantaa ottavia selvityksiä erilaisista yhteiskunnallisista kysymyksistä kuten äänioikeudesta (Eero Erkko 1892), kunnallisesta verotuksesta (Santeri Ivalo 1894) ja tasa-arvoisuudesta (Tekla Hultin 1893). Naiskysymyksestä kirjoitti Lucina Hagmanin ohella Minna Canth, jonka muistolle omistettiin kokonaisuudessaan vuoden 1897 joulualbumi. Teatterikatsauksia laati Kasimir Leino ja suomalaisen musiikkielämän tulevaisuutta pohdiskeli Oskari Merikanto. Myös nuottimateriaalia julkaistiin. Joulualbumin ensimmäisessä numerossa 1891 julkaistu Jean Sibeliuksen Perpetuum mobile oli hänen varhaisin painettu sävellyksensä.
Sotien välisenä aikana vanha nuorsuomalainen kirjoittajakunta alkoi väistyä uuden sukupolven tieltä. Kaarlo Sarkia, Elina Vaara, Viljo Kojo, Yrjö Jylhä, Einari Vuorela, Oiva Paloheimo ja Helvi Hämäläinen olivat nyt albumin vakioavustajia. Esseitään tai otteita tulevista julkaisuistaan tarjosivat mm. Olavi Paavolainen ja Lauri Viljanen.
Kuvitus ja visuaalinen ilme
Nuori Suomi oli ensimmäisiä runsaasti kuvitettuja julkaisuja Suomessa. Uudet keksinnöt kuvanpainotekniikan alalla (esim. valokuvien rasterointiin pohjautuvat painolaatat) mahdollistivat sekä viivapiirrosten että valokuviin pohjautuvien taidejäljennösten painattamisen. Ensimmäiset numerot painettiin Helsingissä F. Tilgmannin kirja- ja kivipainossa. Kansilehtiä lukuun ottamatta painotyö oli aluksi mustavalkoista. 1910-luvulla taidekuvia ryhdyttiin painamaan myös monivärijäljennöksinä. Uutta ja poikkeavaa oli, että kunkin albumin kansilehden luonnosteli eri taiteilija. Keskeisimmät Nuorta Suomea sen alkuaikoina avustavista taiteilijoista olivat Albert Edelfelt, Eero Järnefelt, Venny Soldan-Brofeldt, Pekka Halonen, Akseli Gallen-Kallela sekä Magnus Enckell. Maalauksista tehtyjen jäljennöksien ohella albumeissa oli runsaasti teksteihin liittyviä kuvituspiirroksia, vinjettejä ja muita ornamentteja, joita tekivät Väinö Blomstedt, Alex Federley, Albert Gebhard sekä Suomeen kotiutunut ruotsalaissyntyinen Louis Sparre. 1910-luvulla modernit taidetyylit pääsivät esittäytymään albumissa: Vilho Sjöström, Helena Schjerfbeck, Jalmari Ruokokoski, Santeri Salokivi, Verner Thomé. Vuoden 1922 joulualbumiin oli painettu värijäljennöksiä niin Gallen-Kallelalta kuin Tyko Salliselta. 1930-luvulla mukaan olivat tulleet mm. Alvar Cawén, Antti Favén, Wäinö Aaltonen, Martti Ranttila, Ilmari Huitti ja Matti Visanti.
Naapurimelu
Naapurimelu tarkoittaa naapurien aiheuttamaa häiritsevää ääntä, joka kuuluu toisten asuntoihin. Se aiheutuu yleensä musiikin soittamisesta tai kovaäänisestä keskustelusta ja huutamisesta. Melu voi aiheuttaa paljon stressiä ja heikentää yleistä asumisviihtyvyyttä.
Englannissa Rockwool-yhtiön tekemä tutkimus osoittaa, että joka kolmannen kaupunkialueen asukkaan yöunet ovat häiriintyneet tai he ovat kärsineet ylimääräisestä stressistä naapurimelun vuoksi viimeisen kahden vuoden aikana. Yleisin melun aiheuttaja on kovaääniset juhlat naapurihuoneistoissa.
Kerrostalot
Kerrostaloissa, varsinkin vanhemassa rakennuskannassa, on yleisesti ottaen heikko tai heikohko ääneneristys. Riippuen huoneiston sijainnista yhtiössä naapurimelu voi kantautua rakenteita pitkin huoneistoon. Huonoimmassa asemassa naapurimelun suhteen ovat talon keskikerroksissa sijaitsevat huoneistot, sillä niillä on sekä ylä- ja alapuolella että sivuilla naapurihuoneistot. Naapurimelu voi kulkeutua myös kulmittain olevista huoneistoista häiritsevästi erityisesti yöaikaan.
Parhaiten naapurimelulta suojaudutaan ylimpien asuinkerrosten kulmahuoneistoissa. Niiden etuna on, että yläpuoliset askeläänet eivät häiritse. Samoin huoneiston rajoittuminen vain kahdelta sivultaan muihin huoneistoihin tuo huomattavaa lisäetua naapurimelulta suojautumiseen. Parhaimmassa tapauksessa huoneiston makuuhuoneilla ei ole seinänaapureita lainkaan.
Rivitaloyhtiöt
Rivitaloyhtiöissä naapurimelu kantautuu yleisesti seinänaapurien aiheuttamana. Myös pihamaalta saattaa toisinaan, erityisesti kesäaikaan, kantautua häiritsevää naapurimelua.
Monissa rivitaloyhtiöissä huoneistoja erottavat seinät ovat puurakenteisia. Puusta ja kipsilevystä rakennetulla seinärakenteella on rajoittunut ääneneristys varsinkin matalia taajuuksia vastaan. Varsinkin musiikin matalat taajuudet kantautuvat myös naapurihuoneistoon.
Omakotitalot
Omakotitaloissa naapurien aiheuttama melu kantautuu usein pihamaalla toteutettavista toiminnoista. Yleisimpiä ovat kesäaikaan pihajuhlat, joiden yhteydessä soitetaan kovaäänistä musiikkia ulkona.
Omakotitalojen, etenkin vanhemman rakennuskannan, rakenteet päästävät lävitseen suuren osan häiritsevästä naapurimelusta. Tällä on vaikutusta esimerkiksi hyvälaatuiseen yöuneen.
Asu No Yoichi!
Asu No Yoichi on japanilaisen Yū Minamoton luoma mangasarja. Sarja kertoo nuoresta samuraista nimeltä Yoichi. Sitä julkaistiin japanilaisessa Monthly Shōnen Champion -lehdessä lokakuusta 2006 maaliskuuhun 2011. Mangasta on tehty myös animesarja, jota esitettiin Japanissa TBS-kanavalla keväällä 2009.
Jääkiekon maailmanmestaruuskilpailut 1963
Jääkiekon maailmanmestaruuskilpailut 1963 järjestettiin Tukholmassa 7.–17. maaliskuuta. Sarjajako kilpailuissa perustui vuoden 1961 asetelmiin. Norja, joka vuonna 1961 oli voittanut B-sarjan ja sijoittunut vuoden 1962 maailmanmestaruuskisoissa viidenneksi, pudotettiin takaisin B-sarjaan, kuten muutkin nousijat. Tämä johtui siitä, että Neuvostoliitto ja Tšekkoslovakia boikotoivat turnausta, eivätkä ne siksi osallistuneet vuoden 1962 kisoihin.
Turnauksen perusteella karsittiin myös joukkueita vuoden 1964 olympiaturnaukseen.
Turnauksen suurin yleisömäärä, 15 997 henkeä, saavutettiin ottelussa Ruotsi–Tšekkoslovakia. Pienin yleisömäärä oli ottelussa Tanska–Bulgaria, joka pelattiin olympiastadionilla. Maksaneita katsojia oli vain 28.
Suomi turnauksessa
Joukkueen valmentajana toimi kanadansuomalainen Joe Wirkkunen ja joukkueenjohtajana suomenvenäläinen Boris Bogomoloff. Suomi voitti turnauksessa ensimmäistä kertaa Yhdysvallat maailmanmestaruuskilpailuissa, maalein 11–3. Ottelussa Yhdysvaltain joukkueen kapteeni Jack Kirrane hermostui Suomen hallinnasta niin, että hänelle tuomittiin ottelussa 26 jäähyminuuttia. Niistä kaksi oli 10 minuutin jäähyjä, joista jälkimmäinen johti ulosajoon. Raimo Kilpiö ja Matti Keinonen tekivät ottelussa yhteensä kuusi maalia toinen toistensa syötöistä. Suomen joukkueessa yhdistyivätkin Kilpiön ja Keinosen taitokiekko ja Seppo Nikkilän ketjun kovat otteet. Suomen maaleista Yhdysvaltoja vastaan Keinonen teki neljä, Nikkilä kolme ja Kilpiö kaksi. Itä-Saksaa vastaan pelattu ottelu oli aivan loppusekunneille saakka tasalukemissa 0–0, kunnes ajassa 59.48 Itä-Saksa laukoi kaukaa kohti Suomen maalia siten, että laukaus osui suomalaispuolustajaan, muutti suuntaa, osui Saksan Helmut Novyn mailaan ja ohjautui siitä maaliin.
A-sarja
Kahden viimeisen joukkueen sijoitus vaihtelee eri lähteissä.
B-sarja
Ranskan ja Alankomaiden piti pelata B-sarjaan noususta karsintaottelu, mutta Alankomaat antoi luovutusvoiton.
Norja, Sveitsi ja A-sarjan viimeinen Länsi-Saksa karsivat paikasta A-sarjaan vuodeksi 1965.
Käsipainot
thumb|250px|Kaksi käsipainoa 2 kilon levypainoilla.
Käsipaino on lihasvoimaharjoittelussa käytettävä apuväline.
Varhaishistoria
Käsipainon edeltäjää käytettiin Intiassa jo yli tuhat vuotta sitten. Se oli muodoltaan nuijamainen. Nimellä ”nal” tunnettu voimailuväline oli muodoltaan levytangon ja käsipainon väliltä. Sitä käytettiin usein pareittain eri urheilumuotojen voimaharjoittelussa.
Tyypit
1800-luvun alkupuolella vakiintui käsipainon nykyinen muoto, jossa on otekohdan kummallakin puolella levypainoja. Nykyisin käsipainoja on kahta päätyyppiä:
Austin A40 Farina
Artikkelissa Austin A40 kerrotaan Austinin muista, aiemmista A40-malleista.
Taustaa
Saloon-mallin tavaratilan luukku oli alareunastaan saranoitu, joten se toimi myös tavaratilan jatkeena. Mallin takaikkuna oli kiinteästi asennettu ja takaistuimen selkänojan takana oli hattuhylly. Hattuhylly oli irrotettavissa ja myös saloon-mallin takaistuimen selkänojan pystyi taittamaan alas, mutta koska istuinosa ei ollut käännettävissä, lattia ei ollut tasainen.
Countryman-versiota voidaan pitää yhtenä ensimmäisistä hatchback-korisista autoista, sillä siinä yhdistyvät sekä sedan- että farmarikorien ominaisuudet. Takaistuimen istuin eteenkäännettynä ja selkänoja alaskaadettuna malli tarjosi kahden istumapaikan lisäksi rusaasti tasapohjaista tavaratilaa.
Mallin design on italialaisen Pininfarinan studion käsialaa. Toisen maailmansodan jälkeisenä aikakautena etenkin Torinoon keskittyneitä autoalan studioita työllistivät hintavampien merkkien ja mallien valmistajille tehdyt suunnitelmat, mutta piirustuspöydiltä tuli aineistoa myös kansanautojen kehittelyyn. Monien muiden ajoneuvovalmistajien tavoin British Motor Corporation luotti italialaiseen design-näkemykseen. A40 Farina oli visuaalisen ilmeensä osalta mittakaavassa pienennetty versio Austin Cambridge- ja Morris Oxford -malleista, ilman näiden saloon-korin erillistä tavaratilaa. Myös näiden autojen design oli Pininfarinan kynästä lähtöisin.
Mark I
Saloon-malli esiteltiin vuoden 1958 lokakuussa pidetyssä Lontoon autonäyttelyssä. Malli korvasi A35:n, jolta se peri tekniikkansa. A40 oli muotoilultaan moderni ja edeltäjäänsä valoisampi ja tilavampi. Korin two box -muotoilu oli jopa aikaansa edellä. Auto on ulkonäöstään huolimatta saloon-korinen, takaluukku avasi vain takalasin alapuolisen osan, takalasi itsessään oli asennettu koriin kiinteästi.
Countryman-hatchback tuotiin markkinoille vuosi saloonin jälkeen, lokakuussa 1959. Mallin takaikkuna on hieman saloonin vastaavaa pienempi, näin lasin kehyksestä saatiin riittävän tukeva, jotta myös yläosasta voitiin tehdä avattava ja luukun aukipysymisen varmistavat tuet mahtuivat taittumaan luukun sivuille. Takaluukun sisäpinta oli muotoiltu samaan tasaan tavaratilan lattian kanssa ja sen saranoita oli vahvistettu. Teknisesti malli oli siis pieni estate car eli farmari, yläosan yläreunasta sarnoidulla ja alaosan alareunasta saranoidulla kaksiosaisella takaovella. Lokakuu 1959 toi parannuksia myös molempien mallien varusteisiin; itsepalauttava suuntavilkku ja katon keskelle asennettu sisävalo tulivat vakiovarusteeksi. Alkukesästä 1960 tavaratilan varapyöräsyvennys sai peitelevyn, jonka avulla lattiapinta saatiin tasaiseksi, vaikka varapyörä ei olisi matkassa ollutkaan.
Malli tuli markkinoille samalla BMC:n 950-kuutioisella, A-sarjan nelisylinterisellä rivimoottorilla varustettuna, kuin edeltäjänsä A35. Jousituksena oli edessä kierrejouset, jäykkä taka-akseli oli tuettu puolielliptisillä lehtijousilla. Jarrut olivat hydromekaaniset, eli ns. hybridi-jarrut. Tämä tarkoittaa että etupyörien jarrujen toiminta hoidettiin hydrauliikan avulla, kun taas takajarrut olivat vaijerivälitteiset. Kaikilla pyörillä oli rumpujarrut, edessä rummun halkaisija oli 8 tuumaa ja takana 7". Ohjaus oli ruuvikierukka-tappi –tyyppinen (eng. cam and peg steering).
Edessä oli erillisistuimet, takana sohvaistuin alastaitettavalla selkänojalla. Istuimien verhoilumateriaali oli vinyylivahvisteista kangasta. Mallin valinnaisvarusteisiin kuului mm. lämmityslaite, radio ja valkosivurenkaat. Vaihteenvalitsin oli sijoitettu lattialle ja käsijarrun käyttökahva oli etuistuimien välissä. Ovien sivuikkunat eivät olleet veivattavaa mallia, vaan niiden nosto ja lasku tapahtui sormin pienestä ottimesta kiinni pitämällä. Autovarkaiden hidastamiseksi ikkunat pystyttiin lukitsemaan yläasentoon oven sisäkahvan välityksellä.
Mark II
A40 Farina Mark II esiteltiin vuonna 1961. Mallin akseliväliä oli kasvatettu 3,5 tuumaa (89 mm) ja se oli saanut myös lisää pituutta. Tästä hyötyivät etenkin takapenkillä matkustaneet, kasvaneen polvitilan myötä. Ulkoisena muutoksena auto sai uuden maskin ja sisätiloissa ohjaamo uuden kojetaulun. Moottorin teho nostettiin 37 hevosvoimaan (28 kW). Eteen lisättiin kallistuksenvakaaja ja kaikkien pyörien jarrut muutettiin hydraulisiksi.
Syksyllä 1962 950-kuutioinen moottori korvattiin suuremmalla, 1100-kuutioisella versiolla, joka antoi tehoa 48 bhp. Samaa moottoria käytettiin myös Morris Minor -mallissa, joka A40 Farinan tavoin oli takavetoinen, sekä etuvetoisessa uutuusmalli Morris 1100:ssa, jossa moottori oli asennettu auton keulalle poikittain. Uuden moottorin myötä myös vaihteiston välityksiä muutettiin.
Tämän jälkeen malliin ei juuri tehty muutoksia, niistä mainittavin on vuonna 1964 esitelty uusi, puujäljitelmällä pinnoitettu kojetaulu. Malli pysyi tuotannossa marraskuuhun 1967 asti, mutta sen suurin suosio oli kuitenkin ohi. A40 Farina Mk II:n markkinoita söi muiden merkkien aiheuttaman kilpailun lisäksi konsernin oma, samassa kokoluokassa oleva mallisto. Etenkin vuonna 1962 markkinoille lanseerattu Morris 1100, ja sitä pian seurannut sisarmalli Austin, saivat A40 Farinan vaikuttamaan muotoilultaan vanhanaikaiselta ja ajettavuudeltaan likimain luokattomalta.
Innocenti
Italialainen Innocenti valmisti A40 Farina -mallia BMC:n lisenssillä. Valmistus aloitettiin vuonna 1960, Englannista toimitettujen knock-down kitien kokoamisella, mutta pian auto valmistettiin kokonaisuudessaan Italiassa. Innocentin A40 Berlina ja -Combinata -mallit vastasivat Austin A40 Farinan saloon- ja Countryman -versioita.
Emomallinsa tavoin Italian versioissa siirryttiin vuonna 1962 käyttämään suurempaa, 1100-kuutioista moottoria. Tuolloin autojen mallimerkinnäksi muutettiin A40S. Vuonna 1965 Innocenti suunnitteli Combinata-malliin yksiosaisen, yläreunastaan saranoidun takaluukun. Tätä versiota voidaan pitää puhdasoppisena hatchback-korisena autona. Huomionarvoinen seikka on, että Britanniassa ei A40 Farinaa koskaan valmistettu tällä konfiguraatiolla. Innocenti valmisti kaikkiaan liki 68 000 kappaletta A40- ja A40S -autoja.
Phoenix Pyeongchang
Phoenix Pyeongchang (olympialaisissa Phoenix Snow Park) on talviurheilukeskus Bongpyeong-myeonissa Pyeongchangin piirikunnassa Gangwonin maakunnassa Etelä-Koreassa.
Phoenix Pyeongchangiin rakennetuilla suorituspaikoilla järjestettiin Pyeongchangin 2018 talviolympialaisten freestylehiihto- ja lumilautailukilpailut lukuun ottamatta lumilautailun big airia, joka järjestettiin Alpensia Ski Jumping Centressä. Katsajakapasiteetti olympialaisissa oli 18 000, niistä istumapaikkoja oli 10 200 ja seisomapaikkoja 7 800.
Rautelanjärvi
Rautelanjärvi on Paimionjoen vesistöön kuuluva järvi Somerolla. Se on yksi Paimionjoen yläjuoksun kallioperän murrokseen muodostuneen järviketjun pitkistä ja kapeista järvistä, joita katkonainen harjujakso reunustaa. Rautelanjärven yläpuolisia järviä järviketjussa, jonka kaikkien järvien korkeus merenpinnasta on noin 81,2 metriä, ovat Hirsjärvi, Kirkkojärvi ja Saarentaanjärvi ja alapuolisia Pusulanjärvi, Åvikinjärvi ja Pitkäjärvi.
Pinta-alaltaan Rautelanjärvi on noin 30 ha. Rautelanjärveä erottaa yläpuolisesta Saarentaanjärvestä nykyään avoimeksi vesiväyläksi ruopattu Rautelankoski, jonka yläpuolelta ennen kosken ruoppausta oli Pitkäjärvelle 40 cm pudostus, ja alapuolisesta Pusulanjärvestä Rautelansalmi.
Järven pohjoisrannalla sijaitsee Someron Rautelan kylä, jonka kautta järven pohjoispuolitse kulkee Hämeen Härkätie (yhdystie 2810). Järven etelärannat kuuluvat Someron Saarentaan kylään. Järven eteläpuolitse kulkee Hämeen härkätien vaihtoehtoiseksi linjaukseksi arveltu tielinja.
Järven itäpäässä Rautelankosken ympärillä on maisemaltaan kaunis Kertunsalon harjualue, jonka maisemaan 1970-luvulla alkanut soranotto on merkittävästi vaikuttanut. Alueeseen liittyvät Rautelanjärvessä sijaitseva Kertunsalon saari, jossa 1930-luvulta vuoteen 1950 oli tanssilava sekä nyttemmin soranoton lähes hävittämä Linnamäki, jota nimensä perusteella on arveltu muinaisjäännökseksi. Kun paikkaa 1973 tutkittiin siellä ei havaittu merkkejä varustuksista, mutta mäen liepeillä tehtiin vuonna 1988 ja uudelleen 2005 ja 2006 havainto kivikautisesta asuinpaikasta, jonka pintamaan kuorinta eri vaiheissa 1980-luvulla ja sen jälkeen oli lähes kokonaan tuhonnut.
USS Texas (BB-35)
USS Texas (runkonumero BB-35) oli Yhdysvaltain laivaston New York -luokan taistelulaiva. Alus oli ensimmäinen Yhdysvaltain laivaston taistelulaiva, johon asennettiin ilmatorjuntakanuunat ja lentokonesuoja.
Palvelus
pienoiskuva|vasen|Alus lähdössä merelle 24. maaliskuuta 1914. USS Texas lähti Norfolkin laivastontelakalta 24. maaliskuuta 1914 Hampton Roadsissa pysähtyen New Yorkiin. Alus vietti 26. ja 27. päivien välisen yön Tompkinsvillessä New Yorkissa ennen siirtymistään New Yorkin laivastontelakalle, jossa sille seuraavien kolmen viikon aikana asennettiin tulenjohtojärjestelmä. Aluksen ollessa New Yorkissa Yhdysvaltain presidentti Woodrow Wilson siirrätti Atlantin laivaston aluksia Meksikon aluevesille maiden välille syntyneen jännitteen vuoksi. Ongelma saatiin ratkaistua, mutta sen seurauksena Yhdysvallat nousi 21.-22. huhtikuuta maihin Vera Cruzissa vallatakseen tulliaseman.
Alus lähti merelle 13. toukokuuta, ja se lähti Meksikon vesille ilman koeajoa ja sitä seurannutta telakointia. Oltuaan viisi päivää Hampton Roadsissa 14.-19. toukokuuta alus liittyi kontra-amiraali Frank Friday Fletcherin laivasto-osastoon Vera Cruzin edustalla 26. toukokuuta. Alus viipyi alueella tukemassa maajoukkoja hieman yli kaksi kuukautta, kunnes se lähti 8. elokuuta Nipenlahdelle Kuubaan ja edelleen New Yorkiin. Se siirrettiin laivastontelakalle 21. elokuuta.
Alus poistui telakalta 5. syyskuuta, ja se aloitti normaalipalveluksen Atlantin laivastossa. Lokakuussa alus palasi Meksikon rannikolle, ja siitä tehtiin kuukauden lopulla asema-alus Tuxpaniin, missä se viipyi marraskuun alkuun. Alus lähti Tampicosta 20. joulukuuta kohti New Yorkia, jossa se siirrettiin laivastontelakalle 28. joulukuuta. Aluksen korjaukset saatiin valmiiksi 16. helmikuuta 1915.
Alus liitettiin kesällä 1919 Tyynenmeren laivastoon, josta se siirrettiin vuonna 1924 Atlantin laivastoon. Alus oli modernisoitavana Norfolkin laivastontelakalla 1. elokuuta 1925 - 23. marraskuuta 1926.
Vuonna 1948 alus luovutettiin muistomerkiksi Texasin osavaltiolle. Alus hinattiin San Jacinto State Parkiin, missä se poistettiin virallisesti palveluskäytöstä 21. huhtikuuta. Alus poistettiin alusluettelosta 30. huhtikuuta.
EAB Group
EAB-konserni on suomalainen finanssipalveluita tarjoava yritys. Konsernin markkinointinimenä käytetään nimeä Elite Alfred Berg. Konsernin hallinnollisena emoyhtiönä toimii EAB Group Oyj, jonka osake on listattu Nasdaq Helsinki Oy:n pörssilistalle.
Elite Alfred Bergin palveluihin kuuluvat varainhoito, sijoitusrahastot, kiinteistörahastot, pääomarahastot, lakipalvelut ja vakuutukset. Lisäksi Elite Alfred Berg tarjoaa yrityksille ja julkishallinnolle palkitsemispalveluita sekä muille sijoituspalvelu- ja rahastoyhtiöille konsultti- ja back office -palveluja, kuten arvonlaskentaa.
Toiminta
EAB:n liiketoiminta jakautuu kahteen liiketoiminta-alueeseen: yksityisasiakkaat ja instituutioasiakkaat. Elite Alfred Bergillä on yli 10 000 asiakasta, joiden puolesta se hoitaa lähes 4 miljardin euron varallisuutta. Konserni tekee salkunhoitoyhteistyötä Norjan ja Ruotsin Alfred Bergin kanssa, ja niiden yhteenlaskettu pohjoismainen asiakasvarallisuus on yli 15 miljardia euroa. Konserni on myös Suomen johtava henkilöstörahastojen tarjoaja ja palvelee 95 000 henkilöstörahastojäsentä. Elite Alfred Bergillä työskentelee yli 100 sijoitusalan ammattilaista 13 paikkakunnalla ympäri Suomea.
Organisaatio
EAB Group Oyj:n hallituksen puheenjohtajana toimii Therese Cedercreutz ja toimitusjohtajana Daniel Pasternack. Cedercreutzia ennen EAB Group Oyj:n hallituksen puheenjohtajana toimi vuodesta 2012 syyskuuhun 2019 Kari Juurakko, yksi Elite Alfred Bergin perustajista. Juurakko kuului tuolloin yhtiön suurimpiin osakkeenomistajiin.
EAB-konserniin kuuluvat tällä hetkellä seuraavat yhtiöt: EAB Palvelu Oy, EAB Rahastoyhtiö, EAB Varainhoito Oy, Elite Palkitsemispalvelut Oy, Elite Rahoitus Oy, Elite Sijoitus Oy, Elite Vakuutuspalvelu Oy ja Thermo Power Finland Oy.
Elite Alfred Berg on allekirjoittanut YK:n vastuullisen sijoittamisen periaatteet. Elite Alfred Bergin toimintaa valvoo Finanssivalvonta.
Historia
Tammikuussa 2016 konserni laajensi toimintaansa asiakasyritysten henkilöstön palkitsemispalveluihin perustamalla uuden tytäryhtiön, Elite Palkitsemispalvelut Oy:n. Elite Palkitsemispalvelut saavutti markkinajohtajuuden henkilöstörahastojen jäsenmäärällä mitattuna loppuvuoden 2016 aikana. Huhtikuussa 2016 Elite osti vähemmistöosuuden yrityslainoja välittävästä Nousu Capital Oy:stä (nykyinen Elite Rahoitus Oy) ja alkoi kehittää pk-yrityslainojen välitystoimintaa sekä tähän liittyvää lainarahastoa. Toukokuussa 2016 yhtiö sopi OX Finance Oy:n koko osakekannan ostamisesta. Samassa kuussa Elite osti 60 %:n omistusosuuden energiatehokkuushankkeisiin erikoistuneesta Thermo Power Finland Oy:stä. Thermo Power Finland -kaupan myötä konserni aloitti panostukset energiatehokkuus- ja ympäristösijoituksiin, ja pian se lanseerasi ensimmäinen energiatehokkuusrahaston Elite Älyenergian marraskuussa 2016. Joulukuussa 2016 Elite osti 97,7 % SAV-Rahoitus Oyj:n osakkeista yhdessä Oma Säästöpankki Oyj:n kanssa. SAV-Rahoitus on vuodesta 2000 toiminut rahoitusyhtiö, joka tarjoaa yksityishenkilöille autorahoitusta sekä lainaa autovakuutta vastaan.
Huhtikuussa 2017 Elite Varainhoito sopi Omameklari Oy:n kanssa rahoittavansa Omameklarin kasvua vaihtovelkakirjalainalla. Sovittu järjestely saattaa tulevaisuudessa johtaa Eliten enemmistöomistukseen Omameklarissa. Omameklari on vuonna 2015 perustettu suomalainen vakuutusmeklari- ja hoitotalo, joka tarjoaa vakuutustenhoitopalvelua pääasiassa pk-yrityksille ja maatalouteen. Elokuussa 2017 Elite osti Alfred Bergin Suomen toiminnot, Alfred Berg Omaisuudenhoito Suomi Oy:n ja Alfred Berg Rahastoyhtiö Oy:n. Samalla Elite alkoi tarjota BNP Paribas Asset Managementin sijoitustuotteita yksinoikeudella Suomessa. Kaupan jälkeen BNP Paribas Asset Management omistaa 19 prosenttia Elite Varainhoidon osakkeista. Elokuussa 2017 Elite Varainhoidon tytäryhtiö Elite Sijoitus Oy hankki Auta Invest Oy:n ja Smart Money Oy:n kaikki osakkeet. Yrityskauppa liittyy Eliten strategiaan, jonka mukaisesti se pyrkii kasvattamaan asiakastyötä ja -myyntiä tekevää organisaatiotaan maanlaajuisesti.
Elite Varainhoito Oyj osti Alfred Bergin Suomen toiminnot, Alfred Berg Omaisuudenhoito Suomi Oy:n ja Alfred Berg Rahastoyhtiö Oy:n, elokuussa 2017. Samalla yhtiö alkoi tarjota BNP Paribas Asset Managementin sijoitustuotteita yksinoikeudella Suomessa ja BNP Paribasista tuli yhtiön merkittävä omistaja.
Ville Kolppanen
Ville Kolppanen (s. 5. syyskuuta 1992 Vaasa) on suomalainen jääkiekkomaalivahti, joka pelaa Saksan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla DEL2-liigan Lausitzer Füchsessä.
EAB Group
Historia
Elokuussa 2017 Elite Varainhoidon tytäryhtiö Elite Sijoitus Oy hankki Auta Invest Oy:n ja Smart Money Oy:n kaikki osakkeet. Yrityskauppa liittyy Eliten strategiaan, jonka mukaisesti se pyrkii kasvattamaan asiakastyötä ja -myyntiä tekevää organisaatiotaan maanlaajuisesti. Keväällä 2018 Elite Varainhoito Oyj muutti nimekseen EAB Group Oyj. Kesäkuussa 2018 EAB jatkoi konsernirakenteen yksinkertaistamista keskittämällä sijoituspalvelutoiminnan tytäryhtiöön EAB Varainhoito Oy:hyn (entinen Alfred Berg Omaisuudenhoito Suomi Oy). Emoyhtiö jatkoi Konsernin hallinnollisena emoyhtiönä. Elokuussa 2018 yhtiö alkoi valmistella siirtymistä Nasdaq Helsingin First North Finland -markkinapaikalta pörssin päälistalle. Loppuvuonna 2018 emoyhtiö siirtyi kansainväliseen IFRS-raportointiin.
Ġbejna
thumb|Ġbejna-juustoa. Ġbejna on maltalainen lampaanmaitojuusto.
EAB Group
Historia
Huhtikuussa 2018 pidetyssä yhtiökokouksessa yhtiön toiminimi päätettiin muuttaa EAB Group Oyj:ksi.
Ville Kolppanen
Juniorivuodet
Kolppanen syntyi Vaasassa, mutta hän aloitti jääkiekkoilun Nokian Pyryssä. Kolppanen siirtyi D-juniori-ikäisenä Tapparaan, josta hän jatkoi Tampereen Ilvekseen B-juniori-ikäisenä kaudeksi 2008–2009. WHL-joukkue Lethbridge Hurricanes varasi Kolppasen 32. pelaajana CHL:n varaustilaisuudessa 2009. Hän siirtyi joukkueeseen kaudeksi 2009–2010 ja torjui 14 runkosarjaottelussa 86,3 prosentin varmuudella.
Ġbejna
Ġbejna valmistetaan saostamalla lampaanmaito juoksutteella 35–37 °C lämpötilassa, jolloin muodostuu juustomassaa. Ennen juoksutteiden käytön yleistymistä sen tilalla on sanottu käytetyn merivettä. Juustomassa eritellään koreihin ja sen pinnalle ripotellaan merisuolaa. Juustomuottiin asetettua juustomassaa käännellään pariin otteeseen samalla edelleen suolaa ripotellen. Valmista juustoa säilytetään kylmätiloissa ja se myydään tavallisesti vuorokauden sisällä sen valmistamisesta.
Valmis Ġbejna on väriltään valkoista ja sen makua on kuvailtu suolaiseksi. Juusto voidaan syödä tuoreena tai esimerkiksi katolla kuivattuna.
Ville Kolppanen
Juniorivuodet
Kauden 2011–2012 Kolppanen aloitti lähtökohtaisesti Ilveksen nelosmaalivahtina edellään Vesa Toskala, Wiikman ja Aittokallio. Hän pelasi alkukaudella kaksi ottelua lainalla Mestis-joukkue Lempäälän Kisassa. Syyskuussa 2011 Kolppanen teki Ilveksen kanssa kaksivuotisen jatkosopimuksen, mutta joukkue ilmoitti samalla lainaavansa hänet toistaiseksi voimassa olevalla sopimuksella Venäjän nuorten sarjassa, MHL:ssä pelaavaan kazakstanilaisjoukkue Snežnyje Barsyyn.
EAB Group
Historia
Elokuussa 2020 Elite Alfred Berg sekä Norjan ja Ruotsin Alfred Berg ilmoittivat perustavansa yhteispohjoismaisen salkunhoitotiimin.
Ville Kolppanen
Läpimurto SM-liigaan
Kolppanen aloitti kauden 2012–2013 Ilveksen kakkosmaalivahtina Wiikmanille. Hän pelasi ensimmäisen SM-liigaottelunsa aloittavana maalivahtina runkosarjan neljännellä kierroksella 20. syyskuuta 2012 Kalevan Palloa vastaan. Kolppanen torjui Ilvekselle 5–3-voiton ja torjui ottelussa 27 kertaa. Kauden mittaan hän nousi joukkueen ykkösmaalivahdiksi, kun Wiikman siirtyi Saimaan Palloon ja työsulkuvahvistus Anders Lindbäck palasi takaisin NHL:ään. Ilves hankki loppukaudella maalivahtiosastolleen Jaroslav Hüblin, mutta Kolppanen kuitenkin kantoi suurimman osan torjuntavastuusta ja teki läpimurtonsa SM-liigassa. Hän pelasi tulokaskautensa aikana kaikkiaan 30 runkosarja- ja neljä liigakarsintaottelua. Kolppanen torjui liigakarsintojen avausottelussa 22. maaliskuuta 2013 Mikkelin Jukureita vastaan nollapelin. Hän torjui Ilveksen 2–0-voittoon päättyneessä ottelussa 23 kertaa. Kolppanen pelasi kauden aikana myös kymmenen ottelua lainalla LeKissä. Huhtikuussa 2013 hän teki kaksivuotisen jatkosopimuksen Ilveksen kanssa.
Kaudella 2013–2014 Kolppanen nousi Ilveksen selkeäksi ykkösmaalivahdiksi. Hän pelasi ensimmäisen nollapelinsä SM-liigan runkosarjassa 25. syyskuuta 2013 vieraissa Espoo Bluesia vastaan. Kolppanen torjui Ilveksen 0–1-voittoon päättyneessä ottelussa 26 kertaa. Kolppanen valittiin SM-liigan syyskuun kuukauden pelaajaksi. Hänestä tuli ensimmäinen valinnan saanut Ilveksen pelaaja lähes yhdeksään vuoteen, sillä edellisen kerran joukkueesta valinnan sai hyökkääjä Hannes Hyvönen joulukuussa 2004. Kolppanen pelasi kauden aikana kaikkiaan 48 runkosarjaottelua torjuen neljä nollapeliä.
EAB Group
Eufex
Eufex Oy:n perustivat vuonna 2000 Anders Ekholm ja Daniel Pasternack. Ennen työskentelyään Eufexissa Ekholm ja Pasternack väittelivät molemmat tohtoreiksi Svenska handelshögskolanissa rahoituksen alalta. Pasternack oli toiminut Nordean riskienhallintatehtävissä ja Ekholm Aros Securities -pankkiiriliikkeessä kvantitatiivisena analyytikkona. Eufexin toiminta keskittyi heti perustamisen jälkeen erityisesti sijoitusrahastojen seurantaan ja tutkimukseen. Eufex lanseerasi ensimmäisen version rahastovälityspalvelustaan vuonna 2003 ja vuonna 2006 yhtiö laajensi tuotevalikoimaansa varainhoitopalveluihin. Helmikuussa 2008 perustettiin Eufexin tytäryhtiö Eufex Rahastohallinto Oy, joka tarjoaa rahastojen hallinnointipalveluja. Toukokuussa 2011 Finanssivalvonta myönsi Eufexille pankkitoimiluvan, jonka johdosta yhtiön nimi muuttui Eufex Pankki Oyj:ksi. Marraskuussa 2011 perustettiin Eufex Pankki Oyj:n osakkuusyhtiö Eufex Yhteisöpalvelut Oy, joka vastaa konsernin instituutionaalisten asiakkaiden hoidosta.