cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Laatokka
Vedenpinnan korkeudet ja veden virtaamat
Se on säännöstelemätön järvi, mutta siihen laskevat vesireitit, Olhavanjoki, Syväri ja Vuoksi, ovat vesivoimatalouden puitteissa säännöstelyjä. Laatokan ympäristössä vuotuinen keskimääräinen sadanta on 610 millimetriä, mutta se vaihtelee eri ilmansuunnilla. Laatokan länsipuolella se vastaa Suomen sadantaa eli 550–650 mm, itä- ja eteläpuolella se ylittää 800 mm ja pohjoispuolella 600–650 mm.
Laatokan valuma-alueen pinta-ala on 259 000 km² ( tai 250 600 km² ). Järveen tulee vettä 77,2–89,9 km³ vuosittain. Järven tilavuus on noin 910 km³ (tai 908 km³ ), ja kun huomioidaan haidunta (noin 3,0 km³ ), saadaan veden keskimääräiseksi viipymäksi 12,3 vuotta. Tämä tekee Laatokasta selvästi läpivirtausjärven. Laatokassa on vettä yli kolme kertaa Suomen järvien sisältämä vesimäärä. Järvestä poistuu Nevan kautta hieman vähemmän vettä kuin Nevasta mitataan sen alajuoksulla, eli keskivirtaamana ilmoitettuna noin 2 500 m³/s. Suurin mitattu menovirtaama on ollut 4 510 m³/s ja pienin 687 m³/s.
Luontoarvoja
Laatokassa elää yli 60 luonnonvaraista kalalajia ja uhanalainen laatokannorppa, joita esiintyy noin 5 000 yksilöä. Vuoden 2017 lopulla perustettiin laaja, 1 220 neliökilometrin laajuinen Laatokan saariston kansallispuisto järven länsiosiin.
Laatokassa on kalastettu aina kotitarpeeseen, mutta Pietarin läheisyys on varmasti vaikuttanut ammattikalastajien varhaiseen tulemiseen alueelle. Esimerkiksi 1950-luvulla saatiin vuosittain saaliiksi noin 1 500–6 700 tonnia kalaa, 1960-luvulla 2 000 tonnia ja 1980-luvulla 5 000 tonnia, mutta nykyään on saalismäärissä laskeva trendi. Vuosina vuosina 2003–2009 saatiin saaliiksi 622 tonnia lohta ja taimenta.
Yleisiä kalalajeja ovat ahven, hauki, kiiski, kivennuoliainen, kolmipiikki, kuha, kuore, kymmenpiikki, lahna, made, muikku, mutakala, mutu, nahkiainen, pasuri, rantanuoliainen, salakka, seipi, siika, sorva, särki, säyne, törö ja vimpa. Edellisiä lajeja vähälukuisempia ovat ankerias, harjus, härkäsimppu, järvilohi, kirjoeväsimppu, kivisimppu, miekkasärki, pikkunahkiainen, purotaimen, ruutana, suutari, taimen, toutain ja turpa. Harvinaisia lajeja ovat monni, sampi, sapa ja sulkava.
Järven vanhoja nimiä
Laatokan vanhoja nimiä ovat Nevo, Al’desk, Al’da, Al’dagas, Al’doga, Al’dagen, Aldea ja Veniemmeri.
Historiallisia tapahtumia
Laatokanlinnan sijainti oli strategisesti erittäin tärkeä, koska siitä pystyi valvomaan viikinkien idäntietä, jota pitkin kauppa-alukset ja soturijoukkiot matkasivat Itämereltä Konstantinopoliin ja Volgalle.
Nestorin kronikan mukaan vuonna 862 rusit eli varjagit kutsuttiin saattamaan maahan järjestys ja hallitsemaan heitä. Varjagiruhtinas Rurik otti ensin Laatokanlinnan hallituskaupungikseen vuonna 862, joka lasketaan Rusin valtakunnan perustamisvuodeksi. Tämän vuoksi vuonna 2003 kaupunki sai kunnianimen "Muinais-Venäjän vanhin pääkaupunki".
Novgorodin ruhtinaskunnan aikana (1100–1470-luvuilla) Laatokanlinna oli koko valtakunnassa ainoa satama, johon merikelpoiset alukset pääsivät Itämereltä Novgorodin. Siitä ylöspäin Olhavanjoessa oli koskia, joista pääsi ylävirtaan kohti Ilmajärvellä sijaitsevaa Novgorodia vain jokiveneillä. .
Modernin ajan tapahtumia
Valamon luostari perustettiin keskiajalla Laatokassa olevaan Valamon saareen. Myös Konevitsan saarella on ortodoksinen luostari. Neuvostoajalla molemmat luostarit olivat sotilaskäytössä ja päätyivät erittäin huonoon kuntoon. Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen luostaritoimintaa etenkin Valamossa on elvytetty ja rakennuksia kunnostettu.
Leningradin piirityksen aikana Laatokka oli ainoa ulospääsyreitti kaupungista. Tarvikkeita kuljettiin talvella kaupunkiin jäätä pitkin, kesällä veneillä.
Luonnonhistoriaa
Laatokan poikki kulkee kiteisen kallioperän ja sedimentien muodostaman kallioperän välinen rajavyöhyke. Kiteinen kallioperä muodostuu graniitista, gneissistä, pygmatiitista ja liuskekivestä, jonka peittää ohut jääkaudenaikainen moreenikerrostuma. Siirryttäessä etelään päin jää kiteinen kallioperä syvemmälle ja sitä peittävät geologisesti nuoremmat sedimenttikivilajit eri-ikäisinä kerroksina.
Samalla, kun maankohoaminen oli nykyistä voimakkaampaa, laski Baltian jääjärvi äkillisesti 25–28 metriä noin 11 600 vuotta sitten. Varsin pian Laatokka eriytyi omaksi järvekseen, jonka lasku-uoma ylitti Karjalankannaksen laskien nykyiseen Viipuriin. Laatokka oli siten kuroutunut omaksi järvekseen, jonka vesi purkautui kannaksen yli virtaavassa salmessa tai joessa. Tilanne tulisi jatkumaan samanlaisena 7 000 vuotta. Itämeren Yoldiavaiheen aikana valtamerien kohoaminen nosti myös Itämeren altaan vettä ja salmet tulvivat vettä myös Laatokan altaaseen. Kuitenkin maankohoamisen vuoksi vedenpinnan korkeus ja samalla Laatokan alueen rannat laskivat tänä aikana alemmaksi. Rantojen kasvillisuus oli muuttunut tundraksi. Tähän aikaan tunnetaan kannakselta ensimmäisiä ihmistoiminnan merkkejä. Antrean verkkolöytö yhdessä muiden esineiden kanssa kertovat kalastajista, jotka toimivat noin 11 200-10 250 vuotta sitten kannaksen salmessa. Alueella vallitsi tunturikoivikko, johon alkoi etelästä levitä sekaan muita puulajeja.
Maankohoamisen epätasaisuus Itämeren alueella johti lopulta siihen, että Itämeren lasku-uoma valtamereen meni umpeen ja sen vedenpinta alkoi kohota. Tämän Ancylusvaiheeksi kutsutun Itämeren vaiheen aikana vesi tulvi hitaasti takaisin kannakselle ja liitti Laatokan uudestaan Itämeren yhteyteen kapean salmen kautta. Vedenkorkeus oli kannaksella tuolloin 25 metrin korkeudella ja Itämeren vesi ylitti silloin kannaksella sijainneen Heinjoen vedenjakajavyöhykkeen. Laatokan alueella sen etelärannat olivat ehtineet kohota korkealle ja ne jäivätkin vedenpinnan yläpuolelle. Järvialtaasta jäi veden alle noin kolme neljäsosaa nykyisestä vesialueesta. Järven pohjoisosien nopeampi maankohoaminen kuitenkin tasoitti vähitellen tilannetta Itämeren Litorinavaiheen aikana. Kannaksella sijainnut lasku-uoman kynnys kohosi koko ajan enemmän kuin järven eteläosat. Seurauksena oli Laatokan järvialtaan kallistuminen kohti etelää ja sen eteläisen rantaviivan siirtyminen samaan suuntaan. Vuoksen synty noin 6 000 vuotta sitten (aikaisempi kirjallisuusarvio on 5 700 vuotta sitten) avasi Saimaalle uuden laskureitin, joka johdatti sen vedet kaakkoiseen suuntaan ja osaksi Laatokan vesireittiä. Laatokan vedenpinta, joka oli tuolloin 20–23 metrin korkeudella, kohosi rajusta purkauksesta johtuen lyhyeksi aikaa muutaman metrin. Laatokka jatkoi kuitenkin laskuaan Suomenlahteen Heinjoen kautta Viipuriin.
Epätasainen maankohoaminen jatkui koko ajan ja se siirsi etelärantojen rantaviivan ohi Laatokan nykyisen rantaviivan. Lopulta järvialtaan tulviminen noin 3 300 vuotta sitten (1359 eaa.) nosti vedenpinnan Porogissa yli Laatokan vedenjakajan. Vesi purkautui pehmeän maakerroksen läpi lounaaseen päin ja kulutti Nevalle lasku-uoman. Purkaus laski Laatokan vedenpintaa noin 10 metriä (jopa 12 m) ja vanha lasku-uoma Viipuriin katkesi. Sitä käytti vielä Vuoksi, joka laski bifurkaatiojokena sekä Viipuriin että Laatokkaan. Vanha Vuoksen lasku-uoma kuivui lopullisesti vuonna 1857, jolloin Vuoksen vedet johdatettiin Suvannon läpi Kiviniemen Sakkolassa kaivetulla kaivannolla. Kaivannosta muodostui nykyinen Taipaleenjoki. Koska järven laskukynnys sijaitsee nyt etelässä, johtaa epätasainen maankohoaminen vedenpinnan alenemiseen järven pohjoisrannikolla.
Myöhäisemmät huomaamattomat tapahtumat, kuten aallokko ja veden virtaukset ovat vaikuttaneet järven pohjaan. Pohjoisosien syvyyksiin on pohjalle vajonnut tuhansien vuosien ajan hienoa savea ja eloperäistä ainesta pehmeäksi sedimentiksi. Eteläosien matala vesipatja on altistanut pohjan sedimentit aallokolle ja veden virtauksille niin, että pohjan maa-aines on karkeampaa ja kivisempää. Täällä voi tavata rannikolla hiekka- ja sorarantoja, joilla esiintyy kivikoita. Jokien tuomat lietteet peittävät nämä muodostunat jokisuistojen edustalla.
Laatokan valuma-alue
Laatokkaan laskevia suuria järvivesistöjä ovat luoteesta Suomen puolelta Laatokkaan laskeva Vuoksen vesistö ja Venäjän puolelta koillisen suunnasta Äänisestä vesiä tuova Syvärin vesistö. Etelästä Venäjän puolelta Laatokkaan laskee valuma-alueeltaan laaja Olhavanjoen vesistö. Pienempiä Suomen puolelta alkavia, Karjalan tasavallassa Laatokkaan laskevia vesistöjä ovat Hiitolanjoen, Kiteenjoen–Tohmajoen ja Jänisjoen vesistöt. Karjalan tasavallassa kokonaan nykyisellä Venäjän alueella Laatokkaan laskevat Tulemajoki, Miinalanjoki ja Uuksunjoki. Leningradin alueella Laatokkaan laskevia pienempiä jokia ovat Naasianjoki, Lavajoki, Murjajoki, Seltikanjoki, Säsjoki ja Vuoleenjoki.
Suurimmat joet
Alla olevaan taulukkoon on koottu suurimmat joet, jotka näkyvät myös Nevan vesistön artikkelissa. Taulukon tiedot ovat peräisin artikkeleista tai muista lähteistä, jotka on esitetty taulukon alla. Kullakin rivillä on eritelty lähteet. <section begin="suuret_joet" /> Lähteet: 1 = luettu Wikipedian suomenkielisestä artikkelista, 2 = luettu lähteen jokiluettelon linkeistä, 3 = luettu venäjänkielisestä Wikipediasta, 4 = mitattu Internetin karttapalvelusta kuten esimerkiksi Google Maps<section end="suuret_joet" />
Jokien kattavampi luettelo
Laatokan yli 3 500 joesta ja ojasta on alle valikoitunut kattavampi kokoelma jokia. Niiden lähteistys noudattaa edellisen taulukon tapaa.
Etelärannikko
Lähteet: 1 = luettu Wikipedian suomenkielisestä artikkelista, 2 = luettu lähteen jokiluettelon linkeistä, 3 = luettu venäjänkielisestä Wikipediasta, 4 = luettu tai mitattu Internetin karttapalvelusta kuten esimerkiksi Google Maps tai ACME, 5 = Karjalan kartat
Annikki Setälä
Annikki Setälä (29. heinäkuuta 1900 Helsinki – 10. helmikuuta 1970 Rovaniemi) oli suomalainen lasten- ja nuortenkirjailija.
Setälän vanhemmat olivat valtioneuvos ja suomen kielen tutkija E. N. Setälä ja kirjailija Helmi Krohn. Setälä kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin Suomalaisesta Yhteiskoulusta vuonna 1918 ja filosofian kandidaatiksi Helsingin yliopistosta 1938. Hän teki opintomatkoja Saksaan 1947–1949 ja Yhdysvaltoihin 1953. Setälä toimi kieltenopettajana Rovaniemellä ja Ivalossa vuosina 1950–1966 ja oli Lapin maakuntaradion ohjelmapäällikkö 1951–1956.
Setälän kirjallinen tuotanto koostuu lasten- ja nuortenkirjoista, joissa käsiteltiin usein luontoon liittyviä aiheita. Hän kirjoitti myös lastennäytelmiä ja ylläpiti omaa nukketeatteria Lapissa 1940–1960-luvuilla.
Setälä oli naimisissa metsänhoitaja Jarl Sundqvistin kanssa 1921–1958. Liitto päättyi eroon. Heidän esikoisensa oli toimittaja Anna-Liisa Rekola.
Näytelmät
Lähde
Amazing Race Suomi
Amazing Race Suomi on tuleva suomalainen realitysarja, jossa pääosin julkisuudesta tunnetut kahden hengen joukkueet kiertävät ympäri maapalloa, ja suorittavat erilaisia fyysisesti sekä psyykkisesti haastavia haasteita. Ohjelmaa esitetään Nelonen-kanavalla syksyllä 2023.
Ohjelma perustuu amerikkalaiseen formaattiin The Amazing Race, josta on tehty myös lukuisia muita versioita ympäri maailmaa. Kyseistä ohjelmaa esitetään myös suomessa MTV:n verkoissa nimellä Amazing Race.
Toukokuussa 2023 Nelonen tiedotti, että Heikki Paasonen toimii ohjelman juontajana. Ensimmäisen tuotantokauden kuvaukset alkoivat heinäkuussa 2023 Helsingistä, josta kisaajat matkustivat maailmalle.
Ohjelman perusidea
Ohjelman idea on, että joukko toisensa tuntevia suomalaisia pareja matkustavat eri maihin ja kisaavat siitä, kuka heistä pääsee ensimmäisenä kunkin etapin päätepisteelle, eli Varikolle, ja lopulta saapuu ensimmäisenä takaisin Suomeen, kilpailun maaliviivalle.
Jokainen etappi koostuu omanlaisista ja uniikeista, fyysisiä sekä psyykkisiä voimavaroja vaativista haasteista, joita suoritetaan joko yksin tai parin kanssa. Kilpailijoiden täytyy itse navigoida paikasta toiseen vain kirjekuorissa olevien reittiohjeiden avulla, kulkemalla jalan tai käyttämällä julkisen liikenteen välineitä. Kirjekuoret saattavat sisältää myös pienempiä, usein päättelykykyä, tiimityötä ja tietotaitoa vaativia tehtäviä, joiden suorittamisen jälkeen kilpailijat saavat uuden vihjeen seuraavaan tehtäväpaikkaan.
Useamman tehtävän suorittamisen jälkeen kilpailijat voivat suunnata suoraan varikolle, joka on jokaisen etapin päätepiste. Viimeisenä varikkopysähdykselle saapunut pari on vaarassa pudota kilpailusta, poikkeuksena muutamat ennalta valitut etapit joissa pudotusta ei tapahdu. Kauden lopussa se pari, joka ilmoittautuu ensimmäisenä maaliviivalle takaisin Suomessa, voittaa pääpalkinnon, joka on Suomen versiossa 30 000 euroa.
Ensimmäinen tuotantokausi
Ohjelman ensimmäisestä tuotantokaudesta kerrottiin ensimmäistä kertaa julki vuotaneessa Nelosen syksyn 2023 ohjelmiston seminaarissa.
Ensimmäisellä tuotantokaudella nähdään julkkispareja, joista osaa ei ole ennen nähty tositelevisiohjelmissa, kun taas osa on televisiosta tuttuja. Kauden juontaa Heikki Paasonen. Kilpailijoiden nimet julkaistiin 24. heinäkuuta 2023, kun noin neljä viikkoa kestävät kuvaukset alkoivat Helsingin Töölönlahdelta. Kuvaukset olivat päättyneet 16. elokuuta, kun kilpailija Mari Eder palasi sometauolta. Ensimmäisen tuotantokauden esittäminen alkaa 30. syyskuuta.
Tuotanto
Amazing Race Suomea on mukana tekemässä suuri, 90-henkinen tuotantotiimi, josta parikymmentä henkilöä on Suomen puolelta. Tämän lisäksi mukana on jokaisessa maassa avustajatiimi, joka ohjaa kilpailijoita eteenpäin kussakin kohteessa. Mukana on myös koko ajan lääkintätiimi sekä henkilökohtaiset kamera- ja äänimiehet jokaiselle parille. Kamera- tai äänimiehet eivät saa kommunikoida kilpailijoiden kanssa. Ohjelman kuvamateriaalia leikataan sitä mukaa, kun sitä saadaan taltioitua.
Tuotantotiimi ei etukäteen kerro kilpailijoille matkakohteita, vaan he saavat selvittää ne itse vihjeiden ja reittiohjeiden avulla. Kilpailun kuvausten on kerrottu kestävän neljä viikkoa, ja kilpailijoiden kerrotaan matkustavan sellaisiin kohteisiin, mihin harvalla turistilla on varaa tai mahdollisuutta matkustaa.
Kriitiikki
Koska ohjelmassa kilpailijat lentävät eri kohteisiin ympäri maailmaa, aiheesta on noussut sosiaalisessa mediassa kova kohu sen takia, että lentomatkustamisesta syntyy yleensä todella paljon päästöjä.
Tuotantoryhmä on ottanut alusta asti tämän huomioon, ja kompensoi lentomatkoista syntyviä päästöjä TV-kanavan puolesta. Asiantuntijan mukaan tämä kompensointi tapahtuu esimerkiksi maksamalla uusiutuvasta lentopolttoaineesta lentokoneisiin. Täten lennoista aiheutuvat hiilidioksidipäästöt voidaan minimoida, silloin kun on pakollista lentää.
Mahdolliset lentopäästöt on ohjelmaa tehtäessä huomioitu myös siten, että kilpailun reittiä suunniteltaessa tuotanto on pyrkinyt suunnittelemaan matkustusreittejä myös maateitse niin, että kilpailijat voivat liikkua muillakin julkisen liikenteen matkustustavoilla, kuten linja-autoilla ja junilla etapista toiseen. Näin taataan se, että kilpailijat voivat matkustaa yhä useampaan maahan ympäristöystävällisemmin, sekä saadaan minimoitua huomattavasti kilpailijoiden lopullista lentokilometrien määrää.
Pekka Mäki (nyrkkeilyvalmentaja)
Mäki toimi vuosina 2020–2022 Suomen Nyrkkeilyliiton lajipäällikkönä.
Lamu (Siikalatva)
thumb|250px|Lamun kylä on Vähä-Lamujärven rannalla. Näkymä [[Saviselkä–Piippola-tie|museotieltä.]] Lamu on kylä Siikalatvan kunnassa. Se sijaitsee kunnan eteläosassa, ja oli aiemmin jo lakkautetun Piippolan kunnan kylä. Kylä sijaitsee Vähä-Lamujärven länsirannalla noin 15 kilometrin päässä Piippolan taajamasta eteläkaakkoon ja noin 12 kilometrin päässä Pyhännältä länteen.
Lamulla on perustettu hirsisiä mökkejä, saunoja ja aittoja valmistava Salvos Finland Oy, joka muutti vuonna 2011 Pyhännän kuntaan uusiin tehdastiloihin.
Alueen tärkeimmät kulkuväylät ovat kylän lähistöllä kulkeva valtatie 28 sekä pohjoisempi kantatie 88 sekä kylän läpi kulkeva historiallisesti arvokas valtatie 8000 (Saviselkä–Piippola-tie).
Vilho Elomaa
Johan Vilhelm (Vilho) Elomaa (16. tammikuuta 1893 – 11. huhtikuuta 1926 Terijoki) oli suomalainen venäjän- ja saksankielisen kirjallisuuden suomentaja.
Senaatti myönsi 1500 mk venäjänkielen matka-apurahan vuonna 1915 oikeustieteiden ylioppilas Elomaalle kuuden kuukauden oleskelua varten Keisarikunnassa ja hänet nimitettiin vuonna 1916 Helsingin poliisilaitoksen kielenkääntäjäksi. Elomaa oli tällöin Helsingin poliisilaitoksen etsivä konstaapeli.
Elomaa toimi tällöin ja myöhemmin kielenkääntäjänä, tehden käännöstöitä, ja antaen kieltenopetusta ainakin Helsingissä, Raumalla, Jyväskylässä ja Terijoella. Elomaa esiintyi myös näyttämöllä erilaisissa tehtävissä tehden myös käännöksiä teattereille. Rauman näyttämölle ohjelmalliseen iltamaan Elomaa käänsi Anton Tsehovin näytelmän Joutsenlaulu.
Elomaan puoliso vuodesta 1916 oli Impi Martta Sofia Helminen (1894–1922).
Donald Knuth
Donald Ervin Knuth (s. 10. tammikuuta 1938, Milwaukee) on tietojenkäsittelyteoreetikko ja emeritusprofessori Stanfordin yliopistossa. Knuthin teos The Art of Computer Programming on yksi algoritmiikan perusteoksista ja nimetty vuosisadan kahdentoista parhaan monografian joukkoon American Scientist -lehden mukaan. Knuthia pidetään yhtenä algoritmianalyysin pääkehittäjistä. Hän on myös luonut TeX-julkaisujärjestelmän ja sen yhteydessä käytettävän Metafont-kirjasinjärjestelmän, ja muotoillut useita kirjasinlajeja, kuten TeX:n oletuskirjasinlajin Computer Modern. Knuth julkaisi Knuthin nuolinotaation vuonna 1976.
Opiskellessaan matematiikkaa hän totesi IBM 650:lle olevien esimerkkiohjelmien puutteet ja kirjoitti ne uudestaan sekä koulutukseen käytettävän oppikirjan. Sivuprojektina hän kehitti ohjelman koripallojoukkueen tilastoja varten. Kesälomalla hän kirjoitti ohjelmointikielten kääntäjiä ja ansaitsi enemmän kuin professorit.
Knuth jäi eläkkeelle opetustehtävistä 1992 kirjoittaakseen kirjasarjan The Art of Computer Programming loppuun. Tunnustuksena saavutuksista Knuth nimettiin 1990 ainutkertaisella arvonimellä Professor of the Art of Computer Programming, joka on sittemmin muutettu ohjelmointitaidon emeritusprofessuuriksi.
Knuth lopetti sähköpostin käytön vuonna 1990 koska haluaa välttää häiriöitä. Knuthin itsensä mukaan hänen työnsä vaatii pitkää tutkimusta ja keskeytyksetöntä keskittymistä. Hän pyrkii oppimaan aiheesta tyhjentävästi ja sitten pureskelemaan asian muotoon, joka on ymmärrettävissä ihmisille, joilla ei ole aikaa vastaavaan tutkimiseen.
Historian kirjoituksesta
Knuth on esittänyt puheessaan vuonna 2014 vetoomuksen, että tietojenkäsittelyn historiaa ei "tyhmennetä": tietojenkäsittelytieteen historian kirjoituksesta puuttuu teknistä sisältöä ja historian kirjoittajien pitäisi palata uralle kuten matematiikan historioitsijat ovat aina olleet. Knuthin mukaan hänen arvostamansa Martin Campbell-Kellyn vuoden 2007 artikkeli The History of the History of Software oli hänelle shokki: artikkeli oli pinnallinen ja täysin epätekninen.
Ohjelmistojen patentoinnista
Knuth vastustaa triviaalien asioiden patentointia. Knuthin mukaan algoritmit ovat luonnostaan matemaattisia asioita ja pitäisi olla yhtä lailla patentoimattomia kuin piin arvo, mutta epätriviaaleihin asioihin pitäisi olla oikeus lisensoida rajatuksi ajaksi salassapidon sijaan. Esimerkkinä Knuth esittää kysymyksen, onko vaikealla tavalla löydetty lukuarvo jotain luonnossa esiintyvää patentoimatonta vai onko siinä keksinnöllisyyttä.
The Art of Computer Programming -kirjasarja
Knuth aloitti sarjan kirjoittamisen, koska saatavilla olevien julkaisujen taso ei ollut korkea ja useat julkaistut artikkelit olivat yksinkertaisesti väärässä. Knuth aloitti kirjoittamisen vuonna 1962, ja kolme ensimmäistä osaa julkaistiin vuosina 1968, 1969 ja 1973. American Scientist on lisännyt sarjan vuonna 2013 kirjajoukkoon, johon kuuluvat tiedettä muokanneet teokset. Sarjaa on painettu yli miljoona kappaletta vuoteen 2018 mennessä.
Asiat, jotka kuuluvat aiempiin osiin mutta ei ollut vielä keksitty kirjaa kirjoitettaessa julkaistaan vaiheosina, joista ensimmäinen on Volume 1 Fascicle 1.
Julkaistuja
Julkaistut osat (uusien painoksien tiedot):
Ennakkojulkaistut vaiheet
Tietyt osat tulevista kirjoista on julkaistu ennakkoon beta-versioina. Osat ovat julkaistu ennen 4A ja 4B -osien julkaisua jotta niihin saadaan palautetta.
Suunnitteilla
Suunnitellut osat:
Éric Tappy
Éric Tappy (s. 19. toukokuuta 1931 Lausanne) on sveitsiläinen oopperalaulaja, äänialaltaan tenori.
Tappyn opettajina toimivat mm. Fernando Carpi Genevessä, Ernst Reichert Salzburgissa sekä Nadia Boulanger Pariisissa. Hänen debyyttikonserttinsa oli 1959 Strasbourgissa Johann Sebastian Bachin Matteuspassion evankelistana. Yhdysvalloissa hän esiintyi ensimmäistä kertaa San Franciscon oopperassa vuonna 1974.
Tappyn laajaan ohjelmistoon kuului monenlaista taidemusiikkia varhaisesta musiikista avantgardeen saakka. Hän vetäytyi lavalta vuonna 1982.
Luettelo Kangasniemen julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä
Luettelo Kangasniemen julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä sisältää Kangasniemen kunnassa olevat pysyvät patsaat, muistomerkit ja muistolaatat.
Sanna Majuri
Sanna Majuri (s. 24. kesäkuuta 1972 Helsinki) on suomalainen näyttelijä ja laulaja, koulutukseltaan teatteritaiteen maisteri. Hän on ollut kiinnitettynä Helsingin kaupunginteatteriin vuodesta 2004. Hänen roolejaan on muun muassa Katri Helenasta kertovan näytelmän päärooli. Muita rooleja ovat olleet Eponine (Les Misérables), Kim (Miss Saigon) Minä (Rebecca), Wendla (Spring Awakening), Kala (Tarzan), Sisi (Oli ennen onnimanni), Ruusunen (Prinsessa Ruusunen) Manillaköydessä hänen roolejaan olivat Elviira, sotilas, poika ja tanssija. Hän on dubannut kymmeniä animaatiosarjoja ja elokuvia, muiden muassa SamSam ja Barbie elokuvien ääniroolit (Barbie) vuosina 2002-2015.
Birthe Wingren
Birthe Wingren (s. 1967 Basel, Sveitsi) on suomalainen näyttelijä. Hän on näytellyt Suomen ruotsinkielisissä teattereissa keskeisiä rooleja kuten My Fair Ladyn Eliza Doolittle (Svenska Teatern 2003), Evitan Eva Perón (Åbo Svenska Teater 2008) ja Cabaret’n Sally Bowles (Svenska Teatern 2011). Hän teki Helsingin Svenskanissa Ulrikan roolin Benny Anderssonin ja Björn Ulvaeuksen musikaalissa Kristina från Duvemåla 2012 ja näytteli saman roolin Göteborgin oopperan tuotannossa syksyllä 2014.
Valkokankaalla Wingren on nähty muun muassa elokuvan Colorado Avenue (2007) pääosassa. Hänen äänensä on tuttu piirroselokuvista Viidakkovekara Juuso elokuvasankarina, Rokkikukko ja Peppi Pitkätossu.
Wingren on naimisissa näyttelijä Ville Virtasen kanssa, jonka kanssa hänellä on myös tytär ja he asuvat Ruotsissa.
James Byrd (nuorempi)
James Byrd, Jr (2. toukokuuta 1949 – 7. kesäkuuta 1998) oli afroamerikkalainen mies, jonka murhasi kolme valkoisen ylivallan kannattajaa Jasperin kaupungissa Texasissa, vuonna 1998. Shawn Berry, Lawrence Brewer ja John King sitoivat Byrdin nilkoistaan ketjulla kiinni lava-autoon ja vetivät häntä noin 4 kilometriä auton perässä. Berry tuomittiin elinkautisvankeuteen ja Brewer sekä King kuolemaan. Berry voi hakea ehdonalaista vapautta vuonna 2038. Brewer teloitettiin 21. syyskuuta 2011 ja King 24. huhtikuuta 2019. Molemmat teloitukset suoritettiin myrkkyruiskeella Huntsville Unit -vankilassa.
Byrdin kuolema johti liittovaltiotason Matthew Shepard and James Byrd Jr. Hate Crimes Prevention Act -viharikoslakiin, joka sai nimensä Byrdiltä ja Matthew Shepardilta. Murhan myötä myös Texas uudisti viharikoslakejaan.
Tokion metropolin hallintorakennus
Tokion metropolin hallintorakennus tai Tochō  on pilvenpiirtäjä Nishi-Shinjukun kaupunginosassa Shinjukun erillisalueella Tokion kaupungissa Japanissa. Kompleksin rakennustyöt alkoivat vuonna 1988 ja se valmistui vuonna 1991. Sen suunnitteli japanilainen arkkitehti Kenzō Tange.
Metropolin hallintorakennus koostuu kolmesta rakennuksesta: kahdesta pilvenpiirtäjästä ja metropolivaltuuston kokoustiloista. Korkeampi pilvenpiirtäjä on 243 metriä korkea ja siinä on 48 maanpäällistä sekä 3 maanalaista kerrosta, matalamman pilvenpiirtäjän korkeus on 163 metriä ja kerroksia siinä on 34+3. Valtuuston rakennus on seitsemänkerroksinen (+ yksi maanalainen kerros).
Rakennus maksoi valmistuessaan noin 157 miljardia Japanin jeniä (noin 1,5 miljardia euroa). Se on Japanin seitsemänneksi korkein rakennus; se oli Japanin korkein rakennus vuosina 1991–1993 ja Tokion korkein rakennus vuosina 1991–2007, kunnes Midtown Tower ohitti sen.
Aiheesta muualla
35.68972°N, 139.69222°W
Scarred
Scarred on danceartisti Cristal Snown kappale. Single julkaistiin 16. tammikuuta 2008. Jakelijana toimii HMC. Kappale nousi radio NRJ'n yksi soitetuimmaksi biisiksi ja pysyikin voimasoitossa noin viisi kuukautta.
Nuraminis
Nuraminis on kaupunki ja kunta Italiassa Sardinian hallintoalueella Etelä-Sardinian maakunnassa. Kunnassa on arviolta 2 526 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 45,18 neliökilometriä. Se sijaitsee 91 metrin korkeudella merenpinnan yläpuolella.
Perth
Perth on seuraavien maantieteellisten paikkojen nimi:
Štš-304 Jaz
Štš-304 Jaz oli Neuvostoliiton laivaston Štšuka-luokan sukellusvene toisessa maailmansodassa.
Valmistus
Sukellusvene tilattiin ensimmäisessä viisivuotisohjelmassa Nikolajevista Nikolajevin eteläiseltä telakalta, missä köli laskettiin 23. helmikuuta 1930. Vene laskettiin vesille 2. toukokuuta 1931 ja otettiin palvelukseen 15. elokuuta 1934.
Palvelus
Saksan hyökätessä Neuvostoliittoon alus oli Leningradissa tehtaassa No. 194. Telakalta vapauduttuaan komentajakapteeni Ja. P. Afanasjevin alaisuudessa ollut alus liitettiin Itämeren laivaston sukellusveneprikaatin 3. divisioonaan, jonka komentajana oli V. A. Bervinski. Alus siirrettiin 16. syyskuuta 1941 Leningradista Kronstadtiin, mistä se palasi 29. syyskuuta Leningradiin ja takaisin Kronstadtiin 14. lokakuuta. Alus lähti 21. lokakuuta Kronstadtista ensimmäiselle sotaretkelleen Suursaaren edustalle, jonne se saapui vielä samana päivänä. Alus siirtyi 30. lokakuuta Lavansaaren edustalle seuraamaan Saksan laivaston toimia alueella. Alus palasi 10. marraskuuta Kronstadtiin, mistä se siirrettiin seuraavana päivänä Leningradiin.
Skotlannin hallintoalueet
Skotlannin hallintoalueet käsittävät 32 paikallishallinnollista aluetta, joilla on omat vaaleilla valitut valtuutetut ja päättäjät. Nykyinen aluejako on ollut käytössä 1. huhtikuuta 1996 lähtien.
Alueet
pienoiskuva|alt=Skotlannin alueet
Osku Heinonen
Osku Simana Heinonen (s. 4. syyskuuta 1992 Tampere) on suomalainen koripalloilija. Laiturina pelaava Heinonen on Tampereen Pyrinnön kasvatti. Hän on edustanut pääsarjatasolla kasvattajaseuraansa ja Kouvoja. Heinonen on profiloitunut hyvänä kolmen pisteen korien heittäjänä.
Junioritasolla menestynyt Heinonen voitti Pyrinnössä Suomen mestaruuden vuonna 2014, SM-hopeaa vuonna 2016 ja Suomen cupin hopeaa vuonna 2012. Vuonna 2014 hän saavutti Pyrinnössä Baltian liigassa neljännen sijan.
Alkuvuodet Pyrinnössä
Heinonen pohti pelaajauransa jatkoa ennen kauden 2013–2014 alkua. Hän jatkoi pelaamista ja pelasi uransa siihen mennessä parhaan kauden. Heinosen peliaika Korisliigassa kaksinkertaistui, ja pistekeskiarvoennätyksen (5,3) lisäksi hän teki pääsarjauransa siihen mennessä parhaat tilastokeskiarvot levypalloissa ja riistoissa. Pyrintöä valmentaneen Pieti Poikolan mukaan Heinonen pelasi kaudella 2013–2014 Pyrinnön kuudentena miehenä. Heinosen kausi päättyi kuitenkin ennenaikaisesti helmikuussa 2014 polven eturistisiteen katkeamiseen Baltian liigan pudotuspeliottelussa. Pyrintö voitti Korisliigan runkosarjan uudella voittoennätyksellä, sijoittui kauden päätteeksi Baltian liigassa neljänneksi ja voitti Korisliigassa kolmannen Suomen mestaruutensa.
Heinonen palasi harjoittelemaan täysillä juuri ennen kauden 2014–2015 alkua. Hän haki muutaman ottelun ajan pelituntumaa Pyrinnön reservijoukkueessa ja palasi edustusjoukkueen kokoonpanoon lokakuun lopulla kuntoutuen hiljalleen huippukuntoon. Pyrinnön päävalmentaja Pieti Poikolan mukaan Heinosen heittotarkkuus oli kehittynyt kuntoutuksen aikana. Heinosen itsensä mukaan hänen kautensa 2014–2015 sujui polvivamma huomioon ottaen hyvin.
Kesäkuussa 2015 Heinonen ja Pyrintö tekivät vuoden mittaisen jatkosopimuksen. Samassa kuussa hänet nimettiin Suomen haastajamaajoukkuerinkiin. Heinonen pelasi kauden aikana vähän edelliskausiin verrattuna, ja hänen roolinsa joukkueen kokoonpanossa oli epäselvä.
Kouvot-kausi ja paluu Pyrintöön
Kesäkuussa 2016 Heinonen teki opintojensa vaiheen mahdollistamana yhden kauden mittaisen sopimuksen Kouvoihin, jota valmentamaan oli siirtynyt Pyrintöä valmentanut Poikola. Heinonen pelasi Kouvoissa runkosarjassa noin 17 minuutin, 4,8 pisteen ja 1,8 levypallon ottelukohtaisilla keskiarvoilla toimien Ville Kauniston loukkaannuttua alkukaudesta joukkueen kapteenina. Kouvot sijoittui runkosarjassa kuudenneksi ja kohtasi puolivälierissä Helsinki Seagullsin jolle hävisi 3–1-otteluvoitoin. Heinonen heitti kauden parhaan pistemääränsä, 17, kolmannessa puolivälieräottelussa.
Kesäkuussa 2017 Heinonen palasi Pyrintöön yksivuotisella sopimuksella.
Tammikuussa 2018 Heinonen teki Pyrinnön kanssa kaksivuotisen jatkosopimuksen.
Petrologia
Petrologia ( 'kivi') on geologian osa-alue, joka tutkii kiviä, niiden koostumusta, tekstuuria, rakennetta, esiintymistä, jakaumaa ja muodostumisolosuhteita.
Osku Heinonen
Kouvot-kausi ja paluu Pyrintöön
7. joulukuuta 2018 Heinonen heitti Katajaa vastaan uudeksi Korisliiga-ennätyksekseen 31 pistettä. Samassa ottelussa hän heitti siihenastiset ennätyksensä, kuusi kahden pisteen ja viisi kolmen pisteen koria. 6. helmikuuta hän nosti Seagullsia vastaan kolmen pisteen korien ennätyksensä seitsemään.
Koronaviruspandemia päätti kauden 2019–2020 kesken Pyrinnön ollessa runkosarjassa viides. Riskiryhmään kuulunut Heinonen harjoitteli kevään aikana pääasiassa kotioloissa ja yksin. Kesäkuussa 2020 hän teki Pyrinnön kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen.
Petrologia
Petrologia voidaan jakaa esimerkiksi kivien syntytavan mukaan: magmapetrologiaan (ks. myös magmakivi), sedimenttipetrologiaan (ks. myös sedimenttikivi) ja metamorfiseen petrologiaan (ks. myös metamorfinen kivi). Petrologiaan kuuluvat kokeellinen petrologia (kivien synteesi laboratorio-oloissa) ja petrografia.
Osku Heinonen
Pelityyli
Aamulehden toimittaja aloitti Heinosta kauden 2014–2015 päätösarviossa kuvaillessaan yksinkertaisesi lauseella "Heittäjä." Myös yleisesti ottaen Heinonen tunnetaan etupäässä tarkkana heittäjänä. Samassa arviossa toimittaja arvioi Heinosen liikkuvan hitaahkosti, mikä kyseisellä kaudella johtui suurilta osin loukkaantumisesta kuntoutumisesta. .
Petrologia
Petrologiassa käytetään mineralogiaa, mikroskooppista petrografiaa ja kemiallisia analyysejä kiven koostumuksen ja tekstuurin selvittämisessä. Nykyisin petrologiassa käytetään geokemiaa ja geofysiikkaa geokemiallisten trendien ja syklien tutkimisessa. Myös termodynamiikka auttaa kivien alkuperän ymmärtämisessä.
Osku Heinonen
Pelityyli
Valmentaja Poikolan mukaan Heinonen pystyy puolustamaan pelipaikkoja 2–4. Poikola suhtautui positiivisesti myös Heinosen puolustustaitoihin ja harjoittelumotivaatioon. Heinonen itse on arvioinut vahvuuksikseen joukkuepuolustuksen toteuttamisen ja heittotaidon. Kehitettävänä osa-alueenaan hän piti kesällä 2016 nopeiden vastustajiensa pallollista puolustamista.
Formula 1:n vakoiluskandaali
Skandaalin eteneminen
Ensimmäiset viitteet vakoilusta nähtiin jo ennen kautta. Kaudella 2007 Formula 1 -sarjassa käytettiin ainoastaan Bridgestonen renkaita rengasvalmistaja Michelinin vetäydyttyä lajista. Kun kaikki muut Michelin-renkaita edelliskaudella käyttäneet tallit olivat suurissa ongelmissa talvitesteissä, McLaren onnistui muuttamaan autonsa Bridgestone-renkaille sopivaksi heti ensimmäisellä yrityksellä. McLaren onnistui myös parantamaan autonsa vauhtia huomattavasti ensimmäisen ja toisen kilpailun välissä. Kun kauden avauskilpailussa Australian GP:ssä Ferrari oli selvästi McLarenia nopeampi, McLaren otti kauden toisessa osakilpailussa Malesian GP:ssä kaksoisvoiton.
Osku Heinonen
Yksityiselämä
Heinonen varttui Tampereen Hallilassa. Hän opiskeli Tampereen yliopistossa tietojenkäsittelyä ja on naimisissa. Aviopari odotti kesällä 2020 esikoislapsensa syntymää.
Formula 1:n vakoiluskandaali
Skandaalin eteneminen
Kauden kuluessa McLarenin sisällä alkoi kuohua. McLarenilla ajanut hallitseva maailmanmestari Fernando Alonso oli jäänyt nuoren tallikaverinsa Lewis Hamiltonin jälkeen, vaikka vaati tallissaan ykköskuljettajan asemaa. Tästä suivaantuneena Alonso uhkaili tallia skandaalin paljastamisella, mikäli ei saisi ykköskuljettajan asemaa. Tästä syystä McLarenin tallipäällikkö Ron Dennis joutui myöhemmin ottamaan suoraan yhteyttä FIA:n johtajaan Max Mosleyyn, aloittaen tallin sisäisen sähköpostiliikenteen paljastumisen. Ferrarin autoja käsittelevää salaista tietoa olivat vastaanottaneet ainakin Alonso, testikuljettaja Pedro de la Rosa ja pääsuunnittelija Mike Coughlan.
Skandaali paljastui, kun Kimi Räikkösen ja Felipe Massan Ferrari-autojen tankeista löytyi sinne kuulumatonta jauhetta ennen kauden 2007 Monacon GP:ta. Syylliseksi paljastui tallin päämekaanikko Nigel Stepney, jonka tekoa pidettiin kostona siitä, ettei häntä oltu ylennetty tallin tekniseksi johtajaksi. Sabotaasin tutkinnan yhteydessä paljastui myös, että Stepney oli myös vuotanut Ferrarin teknisiä tietoja McLarenille. McLarenin kautta tiedot olivat vuotaneet eteenpäin myös Renault'lle.
FIA:n tuomio
Kansainvälinen autourheiluliitto FIA tuomitsi tapauksesta yhden kaikkien aikojen suurimmista urheilulajiin liittyvistä rangaistuksista. McLaren menetti kaikki kauden 2007 valmistajien MM-sarjan pisteensä ja joutui maksamaan sakkoa ennätykselliset 100 miljoonaa dollaria. Kuljettajien MM-sarjan pisteisiin ei koskettu. Renault-tallia ei rangaistu vakoilusta mitenkään.
Osku Heinonen
Yksityiselämä
Heinonen sairastui alle yksivuotiaana tyypin 1 diabetekseen ja on puhunut julkisesti diabeteksen kontrolloimisesta huippu-urheilijan elämässä.
Spiritisti
thumbnail|right|200px|Spiritisti 1912 Spiritisti oli spiritualistinen aikakauslehti, joka tarkasteli spiritismiä ja sitä lähellä olevia psyykkisiä kysymyksiä. Lehteä julkaistiin kuukausittain vuosien 1909 ja 1912 välillä. Lehden päätoimittajana toimi Jalo Kivi.
Aleksander Sipelgas
Aleksander Sipelgas (24. kesäkuuta 1885 Pietari – 19. marraskuuta 1937 Rakvere, Viro) oli venäjän kielellä kirjoittanut virolainen kirjailija ja seikkailija joka asui Venäjän vallankumouksen jälkeen Suomessa ja viimeksi Virossa.
Suomessa emigranttina asunut Sipelgas oli mukana runoilija Eino Leinon aloitteesta vuonna 1920 perustetussa Pro Humanitate -klubissa, jonka jäsenet olivat Brondan kahvilaa kokoontumispaikkanaan pitäneitä suomalaisia ja ulkomaalaisia taiteilijoita. Klubin toiminta loppui keväällä 1921, kun paljastui, että sen kautta oli harjoitettu salakauppaa ja bolševikit olivat käyttäneet klubia hyväkseen vakoilutoiminnassa. Samassa yhteydessä Sipelgas karkotettiin Suomesta Viroon. Sipelgas kirjoitti Brondan kahvilaan kokoontuneista boheemitaiteilijoista myös kirjan Ylä-Brondan ritarit.
Suomennettuja teoksia
Nimimerkillä A. Olsjanski:
Laura Susiluoto
Hänen poikansa on taiteilija Ahti Susiluoto ja pojantytär runoilija Saila Susiluoto.
Mini
Mini on vuosina 1959–2000 valmistettu pieni henkilöauto. Alkuperäisen Minin suunnitteli Alec Issigonis British Motor Corporationille. Miniä valmistettiin Birminghamissa kahdella nimellä, Austin Mini ja Morris Mini.
Mini on tullut kuuluisaksi kompaktin koon lisäksi autourheilun, elokuvien ja televisiosarjojen kautta.
Ominaispiirteitä
Mini suunniteltiin, koska Suezin kriisin aiheuttama polttoainekriisi nosti bensiinin hintaa ja teki näin saksalaisista pienautoista (muun muassa Messerschmittin valmistamista) Britanniassa suosittuja. Britannian autoteollisuus oli jäädä saksalaisten tuontiautojen jyräämäksi. left|thumb|245x245px|Morris Mini Clubman Miniin suunniteltiin mahdollisimman paljon matkustajatilaa mahdollisimman pieniin ulkomittoihin. Esimerkiksi jousituksena käytettiin kumikartioelementtejä, jotka vaativat erittäin vähän tilaa. Auton piti olla halpa valmistaa, joten siinä käytettiin jo olemassa olevaa BMC-tehtaan A-sarjan perusmoottoria vain vähäisin muutoksin. Tavaratila maksimoitiin tekemällä takaluukusta alaspäin aukeava, jolloin autolla pystyi ajamaan hätätilassa luukku auki (kuorman roikkuessa osittain ulkona). Ovissa oli kaksiosaiset ikkunat, jotka liukuivat vaakatasossa, ja näin ovien alaosaan saatiin tilaa isoille säilytyskoteloille. Vanhimmissa malleissa ovien saranat olivat tilan säästämiseksi ulkopuolella.
Auton nopeusmittari sijaitsi keskellä kojelautaa, joten ohjauksen kääntäminen englantilaisesta vasemman kaistan mallista oikeakaistaiseen onnistui suhteellisen helposti, sillä kojelautaa ei tarvinnut muokata mitenkään.
Aivan 1960-luvun lopussa esiteltiin Clubman-versio, jonka nokka oli muotoiltu perinteiseen Miniin verrattuna nykyaikaisemmaksi.
Auton tehokkaammat mallit tunnettiin nimellä Cooper tai Cooper "S".
Mark I Mini: 1959–1967
Vuonna 1962 mallien nimet yhdenmukaistettiin ja Austin Seven oli nyt Austin Mini.
Vuonna 1964 Alex Moultonin erityisesti Miniä varten suunnittelema kumikartiojousitus korvattiin toisella, myös Moultonin BMC:lle suunnittelemalla Hydrolastic-jousituksella. Tämän järjestelmän avulla auton jousitus saatiin pehmeämmäksi, mutta se myös lisäsi painoa ja valmistuskustannuksia.
Lokakuussa 1965 lisävarustelistalle tuli Automotive Productsin (AP) suunnittelema neliportainen automaattivaihteisto, joka tunnettiin nimellä Mini-Matic.
Mk II Mini: 1967–1970
Mk II Mini sai uudelleenmuotoillun etusäleikön, joka pysyi malliltaan muuttumattomana aina valmistuksen lopettamiseen asti. Auto sai myös suuremman takalasin sekä lukuisan määrän pienempiä kosmeettisia muutoksia. Vuosien 1967–1970 välillä valmistettiin 429 000 kappaletta Mk II Miniä.
Mk III ja seuraajat: 1969–2000
Mk III Minin kori sai osakseen niin paljon muutoksia, että valmistajan korimallikoodi ADO15 muutettiin ADO20:ksi. Epäloogisesti koodi on sama kuin sisarmalli Clubmanilla. Näkyvin muutos oli suuremmat ovet, joiden saranat oli siirretty piiloon. Ostajien vaatimuksesta ovien liukumalliset sivulasit muutettiin veivattaviksi. Hydrolastic-jousitusjärjestelmästä luovuttiin ja alkuperäinen kumikartio teki paluun.
Minin valmistus alkuperäisellä Morriksen tehtaalla Cowleyssa lopetettiin, samalla luovuttiin Austin- ja Morris-merkkien käytöstä ja autot olivat nyt nimeltänsä pelkkiä Minejä.
1970-luvun lopulla italialainen autovalmistaja Innocenti esitteli Bertonen toimiston suunnittelemat Innocenti 90- ja 120-mallit, jotka olivat Miniin perustuvia hatchback-korimalleja. Tehdas valmisti myös Mini Cooperin italialaisen vastineen, Innocenti De Tomason.
Minin valmistuksen lopettaminen pulpahti pintaan vuonna 1980, uuden Austin Mini-Metron esittelyn myötä.
Vaikka Minin valmistus jatkui Metron rinnalla, sen valmistusmäärät pienenivät British Leylandin ja sen seuraajan Rover Groupin keskittäessä pikkuautojen segmentissä markkinoinnin voluumit Metron hyväksi. Vuosi 1981 oli Minin viimeinen vuosi Britannian myydyimpien autojen kärkikymmenikössä – sen sijoitus oli yhdeksäs, kun Metro oli sijalla viisi.
Mk III (marraskuu 1969–1974) sai veivattavat sivuikkunat sivuoviin sekä piilotetut ovien saranat. Näitä uudistuksia ei kuitenkaan tuotu lava- ja pakettimalleihin. Takasivuikkunoiden koko kasvoi ja takavalot suurenivat.
Mk IV (1976–1984) Etukelkan ripustuksiin tuli värinää ja melua vähentävät kumipuslat ja takakelkan puslat suurenivat. Takavalojen yhteyteen lisättiin peruutusvalo.
Mk V (1984–1990): Kaikkiin malleihin tuli vakiovarusteeksi 210 millimetrin levyjarrut. Koriin tuli pyöränaukkoja reunustavat muoviset levikkeet.
Mk VI (1990–1996): Moottorin kiinnityskorvakkeiden sijoitusta muutettiin edemmäs, jotta moottoritilaan saatiin sijoitettua 1 275 kuutiosenttimetrin moottori. Tämä oli varustettu SU HIF -kaasuttimella tai vuodesta 1991 yksipisteruiskutuksella. 1,0-litrainen (998 cm³) moottori pudotettiin pois valikoimasta. Konepellin avausmekanismi siirtyi auton sisätiloihin vuonna 1992.
Mk VII (1996–2000): Viimeinen versio; muutoksina aiempiin tekniikkapuolella oli polttoaineen kaksipisteruiskutus sekä jäähdyttimen siirtyminen auton keulan puolelle. Sisätiloissa tavarahylly korvattiin kojelaudalla ja kuljettajalle tuli turvatyyny.
Mini Suomessa
Miniä tuotiin Suomeen 1960-luvulla myös umpi- ja avolavapakettiautona. Vuonna 1967 tehty autoverolain muutos, jonka mukaan autoverosta vapaan pakettiauton kokonaispainon tuli olla vähintään 1 700 kg, käytännössä lopetti Minin pakettiautoversioiden myynnin Suomessa.
Miniä oli eri merkeillä (Austin / BMC / Morris) Suomen ajoneuvorekisterissä vuoden 1999 lopussa yhteensä 1 384 kappaletta.
Mini autourheilussa
Rallissa Minien menestys perustui ajo-ominaisuuksiin, ei tehoon. Minin pieni koko mahdollisti suuremmat kaarrenopeudet kuin suuremmilla autoilla.
Hilkka Toivola
Hilkka Terttu Hilda Toivola (20. kesäkuuta 1909 Akaa – 19. syyskuuta 2002 Rusko) oli suomalainen taidemaalari. Toivola on tehnyt erityisen runsaasti lasimaalauksia muun muassa kirkkoihin. Toivola toimi Turun Taideyhdistyksen piirustuskoulun opettajana 1942–1945 ja 1964–1969 sekä rehtorina 1969–1973. Hän aloitti lasimaalausten tekemisen käytyään Firenzessä tutustumassa taiteilija Giovanni Tollerin työskentelyyn.
Elämäkerta
Hilkka Toivolan vanhemmat olivat veturinkuljettaja Herman Fredrik Toivola ja Hilda Emilia Toivola, o.s. Tammi. Toivola opiskeli Turun Taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1932–1935, ja Pierre Gaudinin johdolla Pariisissa Ranskassa 1951. Hilkka Toivolan äiti Hilda Tammi oli myös käynyt Turun piirustuskoulua, samoin Toivolan vanhempi veli. Vaikka koti oli taidemyönteinen, toivottiin tyttärestä valtionvirkamiestä, rautatieläistä, kuten hänen isänsäkin oli. Toivola suoritti Turun kauppaopiston kaksivuotisen kurssin heti käytyään viisi vuotta Turun suomalaista yhteiskoulua. Kun vakituista työtä ei kuitenkaan löytynyt, Toivola ryhtyi vuonna 1932 opiskelemaan Turun Taideyhdistyksen piirustuskoulussa. Parin viikon kuluttua piirustuskoulun aloittamisesta Toivola sai viran rautatieltä. Kaksi vuotta hän kävi päivisin töissä ja iltaisin piirustuskoulussa. Toivola erotettiin virastaan vuonna 1935, ja sen jälkeen hän omistautui taiteen tekemiseen kokopäiväisesti osallistuen taidekoulun päivä- ja iltatunteihin. Hän valmistui koulusta parhain arvosanoin. Kymmenen vuotta myöhemmin vuonna 1942 Toivola aloitti Turun Taideyhdistyksen piirustuskoulun opettajan tehtävät.
Toivolan puoliso oli taidemaalari Otso Karpakka. He olivat molemmat mukana Ryhmä 9:ssä, joka muodostui Otto Mäkilän ympärille, ja kuuluivat taiteilijayhdistys Arte ry:n perustajajäseniin. He olivat harvinainen 60 vuotta rinnakkain työskennellyt taiteilija- ja aviopari. Yhteistyönä syntyivät useat suuret freskot ja lasimaalaukset. Kumpikin loi kuitenkin itsenäisesti oman erillisen taiteilijauran.
Toivolalle myönnettiin Pro Finlandia -mitali 1970. Jäätyään eläkkeelle vuonna 1973 hän asui Ruskolla.
Seinämaalaukset
Erityisesti freskomaalaus kiinnosti Toivolaa heti uran alkuvaiheessa. Hän kyseli neuvoa muun muassa Juho Rissaselta, ja Ennu Okan kanssa he tekivät useita freskokokeiluja, jotka kuitenkin epäonnistuivat, kunnes Oka sai stipendin Italiaan opiskelemaan freskomaalausta. Vuonna 1938 Toivola teki itsekin opintomatkan Italiaan. Ennu Oka kaatui talvisodassa. Tästä lähtien Toivola opiskeli monumentaalimaalausta yksin. Turun uuden siunauskappelin seinämaalauskilpailussa Toivola palkittiin. Vuonna 1943 helsinkiläinen taidekauppias Ivar Hörhammer järjesti nuorten taiteilijoiden kilpailunäyttelyn, jossa Toivola sai seinämaalausluonnoksellaan Koulu 10 000 markan palkinnon. Kauppakorkeakoulun juhlasalin seinämaalauskilpailussa Toivola sai kunniamaininnan. Sotavuosien takia Toivolan uran alkuvaiheen freskoinnostus jäi vaille toteutumista. Hän kuitenkin avusti taidemaalari Lennart Segerstrålea Suomen Pankin talon seinäfreskojen toteutuksessa 1940-luvun alussa. Toivolan läpimurto oli Helsingin tyttönormaalilyseoon vuonna 1947 WSOY:n tilauksesta tehty seinäfresko Ihmisen elinpäivät. Toivolan toteutuneita seinämaalauksia on Turun vanhassa matkustajapaviljongissa ja Luolavuoren koulussa, Naantalin Kuparivuoren koulussa sekä Raision entisessä kunnantalossa. Toivola irtaantui 1960-luvun alkupuolella hänelle tyypillisestä ihmishahmosta ja siirtyi abstraktiin ilmaisuun.
Lasimaalaukset
Toivola keskittyi 1950-luvulta alkaen lasimaalaukseen. Hän voitti kilpailun Turun Mikaelinkirkon sodassa tuhoutuneiden lasimaalausten uudelleenmaalauksesta ja työ valmistui vuonna 1953. Toivolan lasimaalauksia on myös muun muassa Kotkan Metsolan kirkossa sekä Siikajoen, Jomalan, Vehmaan ja Turtolan kirkossa. Viimeisimpänä valmistui vuonna 1972 Helsingin Kannelmäen kirkon alttariseinän suuri lasimaalaus. Toivola teki lasimaalauksia myös P.C. Rettigin pääkonttoriin Turussa (1954), Tervolan seurakuntakeskukseen (1976) ja Ruskon terveyskeskukseen (1984).
Nureci
Nureci on kaupunki ja kunta Italiassa Sardinian hallintoalueella Oristanon maakunnassa. Kunnassa on arviolta 360 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 12,87 neliökilometriä. Se sijaitsee 335 metrin korkeudella merenpinnan yläpuolella.
Mats Jingblad
Mats Jingblad (s. 9. elokuuta 1958) on ruotsalainen jalkapallovalmentaja ja entinen pelaaja. Heinäkuusta 2018 lähtien hän on toiminut BK Astrion päävalmentajana.
Ura pelaajana
Pelaajauransa suurimmat vuodet BK Astrion kasvatti pelasi Halmstads BK:ssa 1977–1987. Hän oli voittamassa Ruotsin mestaruutta seuran paidassa kaudella 1979. Ruotsin maajoukkueessa Jingbladille kertyi 11 A-maaottelua.
Ura valmentajana
Cup-voiton jälkeen Jingblad teki sopimuksen suurseura IFK Göteborgin kanssa. Jingblad luotsasi seuran mestariksi heti debyyttikaudellaan. Kausi 1997 toi vielä hopeaa, mutta totaalinen romahdus ja kahdeksas sija Allsvenskanissa 1998 päättivät Jingbladin uran IFK:ssa.
IFK-pestin jälkeen Jingblad on valmentanut Ruotsissa Örebro SK:ta ja Landskrona BoISia sekä Kreikassa Iraklista.
Marraskuussa 2005 Jingblad siirtyi IFK Norrköpingin peräsimeen. Jingbladin johdolla seura voitti Superettanin kaudella 2007 ja nousi Allsvenskaniin. Kausi Allsvenskanissa ei kuitenkaan sujunut ruusuisesti ja huhtikuussa 2008 Jingblad sai potkut tehtävistään.
Joulukuussa 2011 Jingblad palasi valmennustehtäviin, kun hän allekirjoitti sopimuksen Halmstads BK:n U19-joukkueen valmentajan tehtävistä. Jingblad jätti tehtävänsä vuoden 2013 lopussa ja siirtyi Hammarbyn urheilutoimenjohtajaksi. Hän jätti tehtävänsä maaliskuussa 2017.
Jaakko Laaksovirta
Jaakko Thure Laaksovirta (24. heinäkuuta 1901 Säkkijärvi – 3. heinäkuuta 1955 Pori) oli suomalainen arkkitehti, joka suunnitteli useita funktionalismia edustaneita rakennuksia Poriin.
Laaksovirta valmistui diplomiarkkitehdiksi Teknillisestä korkeakoulusta vuonna 1928. Hän toimi Tampereen kaupungin rakennustoimiston arkkitehtinä vuosina 1929–1937 ja sen jälkeen Porin kaupunginarkkitehtinä.