cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Elisabeth Cruciger
Ruotsin kirkon virsikirjassa Crucigerin virrestä on kaksi versiota, virsi 36 "Suo, Kristus, armo meille", (Alkuperäisen virren 3-5 säkeistöt). Suomenkielisen tekstin on uudistanut Pekka Kivekäs 1998. Toinen versio on virsi 350 "On Kristus ollut Poika". Sen ruotsinkielisen tekstin on uudelleen kääntänyt Olov Hartman 1978 ja suomentanut Pekka Kivekäs 1999.
Vanantaan kartano
Viitteet
60.87889°N, 24.66472°W
Elisabeth Cruciger
Johann Sebastian Bach on säveltänyt virren pohjalta kantaatin BWV 96 "Herr Christ, der einige Gottessohn" ja käyttänyt virren säkeistöjä myös muissakin kantaateissaan.
Sammakko (kirjankustantamo)
thumb|Sammakon Kirjakauppa & Kahvihuone osoitteessa Yliopistonkatu 28, Turku. Kustannusosakeyhtiö Sammakko on itsenäinen, turkulainen kustantamo.
Seppo Lahtinen perusti kustantamon Halikossa vuonna 1996. Yhtiön toiminimi oli Kustannusliike Sammakko. Vielä samana vuonna yrityksen toimisto muutti Turkuun, Port Arthuriin, missä se toimii edelleen. Sammakon ensimmäinen julkaisu oli underground-lehti Napa syksyllä 1996. Ensimmäinen Sammakon julkaisema kirja, Charles Bukowskin Päivät karkaavat kuin villit hevoset yli vuorten, runoja 1957–1969, ilmestyi seuraavana vuonna.
Kustannusosakeyhtiö Sammakolla on Turussa kahvila-kirjakauppa osoitteessa Yliopistonkatu 28. Alkuvuoteen 2022 saakka sillä oli myös toinen kivijalkamyymälä, Tarjouskirjakauppa Pikku-Sammakko, osoitteessa Kauppiaskatu 3. Yliopistonkadun liikkeessä toimii myös sammakko.com-nettikaupan varasto ja yhtiön talousosasto, jota johtaa kirjailijanakin tunnettu Henry Lehtonen.
Price Cobb
Price Cobb (s. 10. joulukuuta 1954) on yhdysvaltalainen autourheilija. Hän voitti vuoden 1990 Le Mansin 24 tunnin ajon John Nielsenin ja Martin Brundlen kanssa. Hän omisti myös tallin Indy Racing League-sarjasta Roberto Guerreron ja Jim Guthrien kanssa kausilla 1998 ja 1999. Hän on myös kirjoittanut useita kirjoja autourheilusta.
Price työskentelee Madisonissa, Wisconsinissa Kelly Moss Motorsports -yhtiön tuotantopäällikkönä.
Fredrika-kirjastot
Fredrika-kirjastot on yhdentoista pohjanmaalaisen kunnan yhteinen kirjastokimppa. Se palvelee noin 100 000 asukkaan väestöpohjaa kaksikielisten kuntien alueella, jossa ruotsin kieli on enemmistökieli. Kirjastokimppaan kuuluvat kunnankirjastot seuraavista kunnista: Korsnäs, Kristiinankaupunki, Kruunupyy, Luoto, Maalahti, Mustasaari, Närpiö, Pedersöre, Pietarsaari, Uusikaarlepyy ja Vöyri.
Kirjastokimpan nimi viittaa syntyjään pietarsaarelaiseen kirjailija Fredrika Runebergiin (1807-1879).
thumb|[[Pietarsaaren kaupunginkirjasto|Pietarsaaren kirjaston sisäänkäynti.]] Frederika-kirjastoyhteistyön piirissä oli heinäkuun 2021 alussa yhteensä 40 kiinteää kirjastotoimipaikkaa tai kirjastoautoa:
Laurence Bidaud
Laurence Bidaud (s. 22. maaliskuuta 1968 Lausanne) on sveitsiläinen kilpauransa päättänyt curlingpelaaja ja olympiamitalisti.
Nazcan linjat
thumb|Hämähäkkikuvio Nazcan tasangolla. Nazcan linjat ovat muinaisen eteläamerikkalaisen Nazca-kulttuurin intiaanien tekemiä geoglyfejä eli maakuvioita Perun rannikon ja pohjoisen Chilen aavikoilla ja kukkuloilla. Ne on tehty vuosien 200 eaa. ja 600 jaa. välisenä aikana. Jotkin kuviot esittävät geometrisiä muotoja ja jotkin esittävät eläimiä, kasveja ja ihmisiä. Nazcan linjat ovat Unescon maailmanperintökohde.
Laurence Bidaud
Bidaud kuului Sveitsin olympiahopeaa saavuttaneeseen joukkueeseen Salt Lake Cityssä 2002. Hän saavutti myös MM- ja EM-mitaleja.
Nazcan linjat
Tekotapa
thumb|Kuviot on tehty siirtämällä aavikon kiviä pois. Linjat tehtiin poistamalla maan hapettunut päällyskerros, jolloin tummien kivien alta paljastui vaaleaa maapohjaa. Tällaisten linjojen tekeminen on melko helppoa ja nopeaa. Linjat ovat säilyneet vuosituhansien aikana melko hyvin aavikoiden kuivuudessa, vaikka aurinko tummentaakin niitä ajan myötä.
Kuviot
Useimmat linjoista näkyvät vain ilmasta, mutta kukkuloiden rinteille tehdyt linjat näkyvät myös maasta katsottuna. Jotkin linjat ovat suoria, jotkin kaarevia. Jotkin linjat ovat moninkertaisia ja saattavat risteytyä keskenään monimutkaiseksi verkostoksi. Jotain tiettyä muotoa esittävät linjat ovat tavallisesti yksinkertaisia, eivätkä risteydy. Erilaisia muotoja on yli 300. Jotkin ovat geometrisiä kuvioita, kuten kolmioita, epäsuunnikkaita, spiraaleja, nuolia ja sahalaitakuvioita. Jotkin hahmot esittävät ihmisiä, tai erilaisia eläimiä, kuten kolibreja, kondoreita, apinoita, laamoja, sorsia, liskoja, hämähäkkiä ja valaita, tai puita ja muita kasveja. Joitain hahmoja ei ole tunnistettu.
Kuviot ovat usein jättimäisiä, ja monet kattavat jalkapallokenttää suuremman alan. Kaikkiaan linjojen alue kattaa yli 640 neliökilometrin alan autiomaassa. Pisimmät linjat ovat jopa 20 kilometrin pituisia. Kaikkien linjojen yhteispituudeksi on arvioitu 1 300 kilometriä.
Tarkoitus
pienoiskuva|Kuvioita on löydetty eniten Palpan ja Nazcan väliseltä alueelta. Linjojen tarkoituksesta on erilaisia käsityksiä. Yleisimmän käsityksen mukaan ne olivat polkuja, joita pitkin käveltiin uskonnollisissa riiteissä ja kulkueissa. Tähän viittaa se, että jotain hahmoa esittävät linjat eivät koskaan risteydy, ja niissä on yleensä eri alku- ja loppukohdat. Joidenkin mukaan linjojen tarkoitus oli luonnon ja jumalien kunnioittaminen, ehkä viljelysäiden parantamiseksi. Tätä teoriaa tukee se, että moni kuvio alkaa vesilähteen kohdalta tai osoittaa vettä kohti. Eräiden teorioiden mukaan linjat olivat tähtikarttoja tai reittejä uskonnollisten kohteiden välillä. Rinteille vedetyt linjat saattoivat olla maamerkkejä vaeltajille. Jotkut ovat väittäneet linjojen olevan avaruusolentojen tekemiä.
Aiheesta muualla
-14.71667°N, -75.13333°W
Deformaatioretrakti
Topologiassa retrakti kutistaa koko avaruuden aliavaruudelleen. Deformaatioretrakti on kuvaus, jonka ideana on kutistaa avaruus aliavaruudelleen jatkuvalla tavalla.
Formaali määritelmä
Huomaa, että vaikka homotopia on kuvausten välinen ekvivalenssirelaatio, deformaatioretrakti ei ole avaruuksien välinen ekvivalenssirelaatio. Yleensä derofmaatioretraktissa avaruus kutistuu toisen avaruuden osajoukoksi. Kuitenkin deformaatioretrakti on siinä mielessä samantapainen käsite kuin homotopiaekvivalenssi, että kaksi avaruutta ovat homotopiaekvivalentteja keskenään jos ja vain jos kumpikin avaruus muuntuu deformaatioretraktissa samaksi avaruudeksi. Tämä on ekvivalenssirelaatio.
Jokainen topologinen avaruus, joka voidaan muuntaa deformaatioretraktilla pisteeksi on kutistuva. Kutistuvuus on kuitenkin heikompi ehto kuin deformaatioretrakti, sillä on olemassa kutistuvia avaruuksia, joita ei voida muuntaa pisteeksi deformaatioretraktin avulla.
Bert Jansch
Herbert "Bert" Jansch (3. marraskuuta 1943 Glasgow, Iso-Britannia – 5. lokakuuta 2011) oli saksalaista sukujuurta oleva skotlantilainen folk-muusikko ja Pentangle-yhtyeen perustajajäsen. Hän sai mainetta Lontoossa 1960-luvulla akustisena kitaristina ja laulaja-lauluntekijänä. Hän levytti ainakin 25 albumia ja kiersi ahkerasti 1960-luvulta 2000-luvulle.
Jansch oli johtava hahmo brittiläisen folkmusiikin nousussa 1960-luvulla. Hän kiersi folk-klubeja ja levytti muutamia sooloalbumeja sekä teki yhteistyötä muiden muusikoiden kuten John Renbournin ja Anne Briggsin kanssa. Hän oli mukana perustamassa Pentanglea 1967 ja kiersi ja levytti yhtyeen kanssa sen hajoamiseen saakka 1972. Sen jälkeen hän piti muutaman vuoden tauon musiikin suhteen, ennen kuin palasi 1970-luvulla muutamiin projekteihin muiden muusikoiden kanssa. Hän liittyi uudistuneeseen Pentangleen 1980-luvun alussa ja pysyi jäsenenä koko ajan vuoteen 1995, vaikka yhtyeessä tehtiin henkilömuutoksia. Sooloartistina Jansch jatkoi kuolemaansa saakka.
Jansch on antanut vaikutteita esimerkiksi muusikoille Paul Simon, Johnny Marr, Bernard Butler, Jimmy Page, Nick Drake, Graham Coxon, Donovan, Neil Young ja Devendra Banhart. BBC on palkinnut hänet kaksi kertaa, sooloartistina elämäntyöpalkinnolla Folk Awards vuonna 2001 ja Pentanglen jäsenenä vuonna 2007. Kannettavalla nauhurilla tuottajan kotona äänitetty Bert Janschin esikoisalbumi vuodelta 1965 ja Pentanglen albumi Basket of Light (1969) valittiin vuonna 2005 julkaistuun hakuteokseen 1001 albumia jotka jokaisen on kuultava edes kerran eläessään.
Vuonna 2011 Janscsh esiintyi vielä Pentanglen yhteiskeikalla sekä Neil Youngin kanssa.
Jansch kuoli 67-vuotiaana 5. lokakuuta 2011 hoitokodissa Hampsteadissa sairastettuaan pitkään keuhkosyöpää.
Pitkä viha
Pitkä viha on Ruotsin ja Venäjän vuosina 1570–1595 käymä sota, joka päättyi Täyssinän rauhaan. Sodasta on käytetty myös nimityksiä pitkäviha, 25-vuotinen sota ja pohjoismainen viisikolmattavuotinen sota sekä ainakin osittaisesti rappasodat.
Sodan tausta
Sodan syynä olivat muun muassa Karjalaa koskevat rajariidat ja Baltian etupiirikiistat. Vuonna 1323 solmittu Pähkinäsaaren rajalinja ei enää vastannut todellisia asutus- ja valtasuhteita. Yhtenä taustatekijänä saattoi olla myös Moskovan Venäjän Iivana Julman ja Ruotsin Juhana III:n Katariina Jagellonicasta käymä kiista.
Sodan alku: Ruotsin aloite
Juhanan ja Iivanan väliset keskinäiset loukkauskirjeet ja Käkisalmen rajakahakat johtivat vähitellen sotaan vuonna 1570. Elokuussa 1570 opritšninasta koostuneet venäläiset joukot tunkeutuivat Virumaalle ja Järvamaalle Virossa. Ainoastaan Tallinna ja Hiidenmaa jäivät Ruotsille. Venäläiset piirittivät Tallinnaa talvella 1570-71. He pommittivat kaupunkia raskaalla tykistöllä ja hävittivät maaseutua kaupungin ympärillä. Piiritys päättyi helmikuun 1. päivänä 1571. Vuonna 1571 venäläiset ratsujoukot tekivät Narvasta käsin hävitysretken Suomenlahden yli Helsingin tienoille. Ruotsin ensimmäiset hyökkäykset eivät onnistuneet, mutta vuonna 1572 ylipäällikkö Herman Fleming eteni Pähkinälinnan alueelle Inkeriin hävittäen seutua. Venäläisten toiminta lamaantui ja aselepo Suomen alueella solmittiin vuosiksi 1573–1577. Tänä aikana kuitenkin käytiin sissisotaa, jossa karjalaiset sissit iskivät Pohjanmaalle ja Oulujärven ympäristöön ja Suomesta tehtiin sissiretkiä Vienan ja Aunuksen Karjalaan ja Käkisalmen lääniin. Kummankin osapuolen sissi-iskuissa surmattiin väestöä ja hävitettiin asutusta.
Sotatilanne muuttui, kun Puolan kuningas Stefan Bathory hyökkäsi Venäjän kimppuun vuonna 1576, mikä kevensi tuntuvasti Venäjältä tulevaa painostusta Ruotsin valtakuntaa kohtaan. Puolan kanssa syntyneen liiton voimalla Ruotsi alkoi nyt saada voittoja sodassa. Myös Ruotsin sodanjohto oli entistä kehittyneempi, sillä ranskalainen onnensoturi Pontus De la Gardie oli nimitetty sen päälliköksi. Alkutalvesta 1577 Tallinnaa piirittänyt Iivana Julma lähetti 1200 tataariratsumiestä yli jäätyneen Suomenlahden hävittämään Suomen rannikoita, mistä Tallinnaa oli varustettu. Ankarimman hävityksen kohteiksi joutuivat Helsingin pitäjä ja Sipoo. Helsingin pitäjässä tuhottiin 18 kylää eli kuudesosa pitäjän taloista. Asukkaat surmattiin tai vietiin vankeina Venäjälle. Venäläiset lopettivat Tallinnan piirityksen maaliskuussa 1577 ja vetäytyivät Harjumaalta.
Ruotsin suurhyökkäys
Vuonna 1579 Ruotsi yritti Narvan valtausta siinä onnistumatta. Samaan aikaan Puola aloitti sodan Venäjää vastaan, mikä oli Moskovalle vakava takaisku. Pontus De la Gardiesta tuli sodan ylipäällikkö vuonna 1580, ja hän aloitti hyökkäyksen, joka johti Käkisalmen linnan ja kaupungin valtaamiseen. Ruotsin sotatoimet jatkuivat menestyksekkäästi Baltiassa ja Narva vallattiin 1581. Ivangorodkin vallattiin. Venäjä oli työnnetty aivan Suomenlahden pohjukkaan. De la Gardien menestys perustui hänen kehittämäänsä juoksuhautataktiikkaan, mikä tarkoitti sitä, että kaupunginmuureja kohti kaivettiin mutkittelevia rivihautoja, joista käsin niitä päästiin räjäyttämään. Menestys jatkui Länsi-Inkerinmaalla, mutta sitä pitemmälle eivät ruotsalaiset päässeet, sillä tärkeä tuki Stefan Bathoryn taholta lakkasi Puolan kuninkaan solmittua välirauhan Venäjän kanssa Jam Zapolskissa vuonna 1582.
Aselepo ja sissisodan aika
Aseet vaikenivat, kun Pljussajoen välirauha solmittiin 1583. Sitä pidennettiin jatkoneuvotteluilla vuoteen 1590. Sissisota kuitenkin jatkui erityisesti Karjalan ja Savon raja-alueilla kiivaana. Vallatussa Käkisalmen läänissä toimi kiivas karjalaisten vastarintaliike. Pohjoisessa pohjalaississit hävittivät vuonna 1589 Petsamon luostarin. Hyökkäysretkiä ulotettiin myös pitkälle Vienan puolelle. Vuonna 1589 Pekka Vesaisen talonpoikaisjoukot hävittivät Vienan Kemiä ja valloittivat Kantalahden. Oulun linna perustettiin ruotsalaisten hyökkäyksien tueksi. Karjalaiset tekivät sissisodan aikana useita hävitysretkiä Pohjanmaalle. Karjalaisten näkökulmasta he pyrkivät poistamaan alueelleen tunkeutuneen väestön. Ruotsin valvonnassa ollut Käkisalmi teki sitkeää vastarintaa. Pielisjärven seudulta suuntasi lähes tuhannen miehen hyökkäysjoukko Savoon. Hyökkäyksillä pyrittiin häiritsemään ruotsalaisten Käkisalmen miehityshallintoa. Sissit katosivat hyökkäystensä jälkeen niin nopeasti että vain harvoja saatiin kiinni. Kiinnisaadut hirtettiin, mutta toimilla ei juuri ollut vaikutusta sissisotaan.
Ruotsin ja Venäjän sisäpoliittinen tilanne muuttuu
Rauhaan taipumaton Juhana kuoli 1592, ja Ruotsin sisä- ja ulkopoliittinen tilanne muuttui jyrkästi. Vuonna 1593 Ruotsin kuninkaaksi tuli Puolan kuningas, Juhanan poika, katolinen Sigismund. Sisäisesti maa ajautui kuitenkin valtataisteluun kuninkaan ja hänen setänsä, Kaarle-herttuan välillä.
Täyssinän rauha 1595
Ruotsin sisäinen valtataistelu yhdessä Venäjän pahenevien sisäisten vaikeuksien kanssa helpottivat rauhanneuvotteluja. Molemmilla osapuolilla oli tarve rauhaan, ja nyt Puolan tuki oli mukana. Täyssinän rauha solmittiin 18. toukokuuta 1595 Inkerin Täyssinässä. Uusi raja vedettiin Saimaasta Olavinlinnan itäpuolta Kainuuseen ja sieltä Inarijärven kautta Pohjoiselle jäämerelle. Ruotsi luovutti valloittamansa Käkisalmen läänin Venäjälle, mutta piti nykyisen Viron pohjoisosan sekä Narvan, mikä vahvisti sen asemaa Itämerellä.
Xulhaz Mannan
Xulhaz Mannan (, 12. lokakuuta 1976 – 25. huhtikuuta 2016) oli bangladeshilainen aktivisti ja julkaisija. Hän ajoi erityisesti HLBT-yhteisön asiaa.
Vuonna 2014 Mannan perusti Roopbaan-lehden, joka keskittyi HLBT-asioihin. Roopbaan oli Bangladeshin ensimmäinen HLBT-lehti. Lisäksi Mannan työskenteli Yhdysvaltain Bangladeshin suurlähetystössä.
Mannan ja hänen ystävänsä Mahbub Rabbi Tonoy murhattiin Mannanin kotiin 25. huhtikuuta 2016. Heidät murhasi usean henkilön seurue. Murhan jälkeen Al-Qaidaan yhdistetty ryhmä Ansar al-Islam ilmoitti olevansa murhien takana.
Emily Carr
pienoiskuva|300px|Emily Carr ratsunsa selässä.
Carr muutti San Franciscoon opiskelemaan taidetta vanhempiensa kuoleman jälkeen vuonna 1890. Vuonna 1899 hän matkusti Englantiin syventämään opintojaan. Vuonna 1910 hän opiskeli vuoden Pariisissa ja muualla Ranskassa ennen muuttamistaan pysyvästi Brittiläiseen Kolumbiaan seuraavana vuonna.
Carrin tuotantoon vaikuttivat eniten Brittiläisen Kolumbian ja Alaskan alkuperäiskansat. Vuonna 1908 vierailu Skagwayssä innoitti häntä taiteellisesti, ja hän alkoi maalata toteemipaaluja. Vuonna 1913 hänen täytyi muutaman Vancouverissa vietetyn vuoden jälkeen taloudellisista seikoista johtuen palata pysyvästi Victoriaan. Molemmat kaupungit olivat tuolloin taiteellisesti hyvin vanhoillisia. Carrin tuotantoon vaikuttivat sellaiset tyylit kuin postimpressionismi ja fauvismi. Hänen työnsä olivat vieraita hänen ympäristölleen ja pysyivät pimennossa suurelta taidemaailmalta useita vuosia. Hän työskentelikin yli vuosikymmenen keramiikkataiteilijana, koirankasvattajana ja matkustajakodin emäntänä luovuttuaan taideurastaan.
1920-luvulla Kanadan kansallisgalleria kutsui Carrin osallistumaan Kanadan länsirannikon nyky- ja alkuperäisasukkaiden taiteen näyttelyyn, jolloin hän sai yhteyksiä Group of Seven -taiteilijaryhmän kanssa. Vuonna 1927 hän matkusti näyttelyä varten Ontarioon, jossa hän tapasi ryhmän jäseniä, kuten Lawren Harrisin, jonka tuki oli hänelle erittäin tärkeää. Häntä houkuteltiin osallistumaan töillään ryhmän näyttelyyn. Ryhmän jäsenet nimesivät hänet ’Modernien taiteiden äidiksi’ noin viisi vuotta myöhemmin.
Vancouverinsaaren länsirannikon nuu-chah-nulthi-intiaanit antoivat Carrille lempinimen Klee Wyck, ’Naurava’. Hän nimesi vuonna 1941 julkaistun, kokemuksiaan alkuperäisasukkaiden kanssa kuvanneen kirjansa näin. Kirja voitti kenraalikuvernöörin palkinnon samana vuonna. Hän kirjoitti myöhemmin kuusi muutakin kirjaa. Vaikka kirjat ovatkin pääosin omaelämäkerrallisia, on niiden todettu olevan epäluotettavia tietojen tarkkuuden suhteen.
Ihmeellisistä kuulluista asioista
Ihmeellisistä kuulluista asioista on Aristoteleen koottujen teosten laitokseen eli Corpus Aristotelicumiin kuuluva teos, joka ei kuitenkaan ole todellisuudessa Aristoteleen kirjoittama. Sen sisältö on kuitenkin ainakin suurimmaksi osaksi peräisin peripateettisesta koulukunnasta.
Sisältö
Teoksen kirjoittaja luettelee erilaisia kuulemiaan asioita, jotka vaikuttavat enemmän tai vähemmän hämmästyttäviltä, ja joista osa on todenperäisempiä ja osa vaikuttaa enemmän legendoilta. Ne koskevat enimmäkseen eri eläinlajeja, kasveja ja luonnonilmiöitä. Asioita ei pyritä tutkimaan tai selittämään sen enempää. Suurin osa ”ihmeellisistä kuulluista asioista” alkaa sanoilla ”Kerrotaan, että” tms.
Esimerkkejä
(7.) ”Ihmiset sanovat, että Egyptissä viklat lentävät krokotiilien suihin ja puhdistavat niiden hampaat, vetäen ulos niiden kuonoihin tarttuneita lihanpalasia, ja krokotiilit ovat hyvillään, eivätkä vahingoita niitä” (831a10–15).
(25.) ”Kerrotaan, että Gyaroksen saarella hiiret syövät rautaa” (832a20–25).
(29.) ”Sanotaan, että Kilikiassa on vesipyörre, johon upotetut tukehtuneet linnut ja muut eläimet heräävät jälleen henkiin” (832b5).
(66.) ”Sanotaan, että täplikäs lisko nahkansa luotuaan kääntyy ja nielee nahan kuten käärmeet, koska lääkärit etsivät näitä nahkoja, koska ne ovat hyödyllisiä niille jotka kärsivät epilepsiasta” (835a25–30).
Violeta Bermúdez
Violeta Bermúdez (s. 1961) on perulainen juristi ja poliitikko, joka toimii maansa pääministerinä marraskuusta 2020 alkaen. Ennen poliittista uraansa hän työskenteli Yhdysvaltain kehitysyhteistyöviraston koordinaattorina. Hän on puolustanut voimakkassti naisten oikeuksia ja yhteiskunnallista asemaa, ja julkaissut aiheesta kirjan vuonna 2019.
Andy Gibb
Andrew Roy Gibb (5. maaliskuuta 1958 – 10. maaliskuuta 1988) oli englantilainen laulaja, lauluntekijä ja näyttelijä. Hän oli nuorin Gibbin veljeksistä (muut veljet: Barry, Robin ja Maurice muodostivat Bee Gees-yhtyeen).
Andy Gibb tuli tunnetuksi 1970-luvun lopun ja 1980-luvun alun hiteillään, kuten I Just Want To Be Your Everything (1977), (Love Is) Thicker Than Water (1977) ja Shadow Dancing (1978).
Elämä ja ura
Andrew Roy Gibb syntyi 5. maaliskuuta 1958 Manchesterissa Englannissa.
Hän lopetti koulunkäynnin ollessaan 13-vuotias. Hän alkoi soittamaan akustista kitaraa Ibizalla, Espanjassa, jonka hänen isoveljensä Barry antoi.
Andyn ensimmäinen kappale oli hänen isoveljensä Mauricen sävellys "My Father Was A Rebel", jonka hän myös tuotti. Sävellystä ei koskaan julkaistu. Kesäkuussa 1974 hän liittyi ensimmäiseen yhtyeeseensä Melody fayreen. Myöhemmin hän liittyi yhtyeeseen nimeltä Zenta, jossa hän oli mukana muutaman vuoden.
Andy Gibb kärsi pahasta kokaiiniriippuvuudesta, mikä johti vuonna 1988 sydäntulehdukseen ja kuolemaan. Gibb oli kuollessaan vain 30 vuoden ikäinen.
Tarton rauha (Viro)
Tarton rauha oli Viron vapaussodan päättänyt rauhansopimus, joka solmittiin Viron ja Neuvosto-Venäjän välillä 2. helmikuuta 1920. Tarton rauhassa Neuvosto-Venäjä tunnusti Viron itsenäisyyden de jure, luopui ikuisiksi ajoiksi oikeudestaan Viron alueeseen ja maksoi Virolle 15 miljoonaa kultaruplaa sotakorvauksena. Lisäksi Viro sai Pietarin kuvernementtiin kuuluneen noin 10 km leveän alueen Narvanjoen itäpuolelta sekä noin 2 000 neliökilometrin suuruisen Petserimaan Pihkovan kuvernementista. Tarton rauhan rajat ovat olleet avoin kiistakysymys Viron ja Venäjän välillä siitä lähtien, kun Viro itsenäistyi uudelleen vuonna 1991. .
Neuvottelut Pihkovassa ja Tartossa
Virolaiset olivat kuitenkin jo aloittaneet itsenäiset neuvottelut venäläisten kanssa Pihkovassa 16. syyskuuta. Pihkovan neuvotteluissa punaisia edustivat Leonid Krasin ja Maksim Litvinov, virolaisia johti Aadu Birk. Neuvottelut eivät johtaneet mihinkään, ja britit tuomitsivat ne 18. syyskuuta. Virolaisten edustaja Birk katkaisi neuvottelut, mutta niitä luvattiin jatkaa, kunhan se sopisi myös muille Baltian maille ja Suomelle. Suomen, Viron ja muiden Baltian maiden ulko- ja pääministerit kokoontuivat uudelleen 29. syyskuuta – 1. lokakuuta Tartossa. Kokouksessa päätettiin, että sisällissodan kehittymistä seurattaisiin vielä ja punaisten kanssa alettaisiin neuvotella aikaisintaan 25. lokakuuta. Nikolai Judenitšin kärsittyä tappion lähellä Pietaria Baltian maat ilmaisivat Neuvosto-Venäjälle halunsa ryhtyä rauhanneuvotteluihin 4. marraskuuta. Ants Piip ilmoittikin venäläisten Tšintšerinille Baltian maiden kokoontuvan Tartossa 9. marraskuuta, jolloin venäläiset saisivat halutessaan osallistua neuvotteluihin. Venäläiset lähettivätkin paikan päälle Litvinovin 16. marraskuuta, ja 19. marraskuuta Baltian maiden ja venäläisten välillä solmittiin sopimus siviilivankien vaihtamisesta. Neuvottelujen kehitys päättyi kuitenkin siihen, kun Luoteisarmeijan perässä etenevä puna-armeija hyökkäsi Inkerissä olevia virolaisia vastaan. Rauhanhaluinen Strandmanin hallitus kaatui, ja perustava kokous nimesi Jaan Tõnissonin johtamaan uuden hallituksen kokoamista 16. marraskuuta 1919. Uudesta hallituksesta tuli edellistä oikeistolaisempi. Virolaiset olivat kuitenkin edelleen rauhanneuvottelujen kannalla, mutta Neuvosto-Venäjä ei enää ollut valmis aloittamaan niitä.
Neuvottelujen alku
thumb|vasen|Rauhansopimuksen allekirjoituspaikka Tartossa. Brittien asenne Viron ja Neuvosto-Venäjän välisiä neuvotteluja kohtaan lieveni. Britannian ulkoministeri George Curzon ilmoitti 25. marraskuuta, että Britannia ei enää vastustaisi Viron ja Neuvosto-Venäjän rauhaa. Ranskan asenne säilyi kuitenkin tiukkana, ja sen ulkoministeriö vaati Viroa 29. marraskuuta tukemaan Luoteisarmeijaa sen rivien kokoamisessa. Ranskan hallitus antoi asiasta nootin Virolle 2. joulukuuta, ja ententen korkein neuvosto antoi myöhemmin samankaltaisen nootin. Brittien Pariisin-lähettiläs ilmaisi 10. joulukuuta Viron Pariisin-lähettiläälle brittien kannan neuvotteluihin olevan edelleen sama. Virolaiset, jotka kokivat britit ranskalaisia lähemmiksi, olivat jo päättäneet aloittaa neuvottelut Neuvosto-Venäjän kanssa uudelleen. Moskovassakin oli jo päädytty jälleen neuvottelujen kannalle, kun puna-armeijan hyökkäys Inkerissä oli pysäytetty. Neuvosto-Venäjän aseleponeuvotteluvaltuuskunta saapui Tarttoon 4. joulukuuta 1919. Sitä johti Leonid Krasin, jonka mukana olivat Adolf Joffe, Maksim Litvinov, Fjodor Kostajevski ja Isidor Gukovski. Virolaisia johti Jaan Poska, ja mukana olivat perustavaa kokousta edustanut Ants Piip, Julius Seljamaa ja Mait Püüman. Sota-asiantuntijana mukana oli Jaan Soots. Neuvottelut venäläisten kanssa alkoivat 5. joulukuuta. Venäläiset aloittivat kuitenkin painostushyökkäyksen virolaisia vastaan Narvan suunnalla. Hyökkäys alkoi 6. joulukuuta, mutta virolaiset torjuivat hyökkäyksen ja taistelut laantuivat 12. joulukuuta mennessä. thumb|oikea|Neuvosto-Venäjän valtuuskunnan johtaja [[Adolf Joffe allekirjoittamassa sopimusta.]]
Neuvottelujen loppuvaihe
Ensimmäiset rajaehdotukset Tarton neuvotteluissa tehtiin 8. joulukuuta. Neuvosto-Venäjä ehdotti rajaksi Viron kuvernementin vanhoja rajoja, jolloin muun muassa Narva ja siellä olevat virolaisten puolustuslinjat olisivat jääneet venäläisille. Virolaisille ehdotus ei kelvannut, ja he tekivät yhtä mahdottoman ehdotuksen: sen mukaan Viro olisi saanut Jaaman alueen ja puolet Pihkovaa. Hyökkäyksen Narvaa vastaan laantuessa venäläiset pyysivät taukoa 11. joulukuuta. Venäläisiä johtanut Krasin meni Moskovaan eikä enää palannut neuvotteluihin. Venäläisten johtoon nousi Joffe. Neuvottelujen katkaisun syy paljastui, kun venäläiset hyökkäsivät uudelleen Narvan suunnalla 14.–15. joulukuuta ajaen luoteisarmeijan rippeet pois ja tunkeutuen Narvajoen länsipuolelle. Punaiset tekivät läpimurron Vääskassa, mutta virolaiset torjuivat heidän hyökkäyksensä 18. joulukuuta mennessä. Neuvotteluja oli käyty hyökkäyksen aikana 16. joulukuuta, mutta venäläiset katkaisivat ne 17. joulukuuta kuullessaan Vääskan läpimurrosta. He jatkoivat kuitenkin neuvotteluja 22. joulukuuta, kun hyökkäys oli osoittautunut epäonnistuneeksi.
Neuvotteluissa sovittiin rajoista, ja 24. joulukuuta rauhansopimus oli valmis lukuun ottamatta allekirjoituksia. Joffe yllätti kuitenkin virolaiset vaatimalla yhtäkkiä 10 virstan aselepolinjaa rintaman molemmin puolin. Tämä olisi pakottanut virolaiset luopumaan puolustuslinjoistaan, ja neuvottelut katkesivat jälleen. Venäläiset päättivät kokeilla virolaisten puolustusta vielä kerran, ja he hyökkäsivät 28. joulukuuta virolaisten puolustusasemia vastaan. Heidän ei kuitenkaan onnistunut tälläkään kertaa murtaa virolaisten puolustusta. Venäläiset palasivat neuvotteluihin 31. joulukuuta, ja vielä samana päivänä allekirjoitettiin aseleposopimus, joka tuli voimaan 3. tammikuuta 1920. Myös varsinaisen rauhansopimuksen valmistelut aloitettiin, ja maiden valtuuskunnat allekirjoittivat rauhansopimuksen 2. helmikuuta. Venäjän neuvostojen toimeenpaneva komitea pani sopimuksen voimaan 4. helmikuuta ja Viron perustava kokous 13. helmikuuta. Virallisesti rauha astui voimaan 20. helmikuuta 1920. Rauhan allekirjoittivat Viron puolesta Poska, Piip, Püümann, Seljamaa ja Soots sekä Neuvosto-Venäjän puolesta Joffe ja Gukovski.
Sopimus
200px|thumb|oikea|Kartta Viron rajoista Tarton rauhan jälkeen. Rauhansopimuksen mukaan Viron rajat kulkivat idempänä kuin nykyään. Viro sai kaakosta Irboskan ja Petserin sekä Narvajoen itäpuolelta Ivangorodin ja 12 inkeriläiskylää sen ympäriltä. Tämä Inkeristä saatu alue oli noin 10 kilometriä leveä. Virolle annetut maa-alueet kasvattivat sen pinta-alaa viidellä prosentilla, ja se oli sopimuksen jälkeen 47 549 km². Viroon muodostui myös entistä suurempi venäläisvähemmistö. Kaakosta saaduista alueista muodostettiin Petserimaa, jonka 58 850 asukkaasta 38 000 oli venäläisiä. Alueen 19 500 virolaista olivat pääasiassa ortodoksisia setukaisia. Inkerin alueen virolaiset halusivat puskurivyöhykkeeksi Venäjän ja Viron väliin, eivät niinkään inkeriläisten etujen turvaamiseksi. Alueella oli noin 1 800 asukasta, ja se tuli myöhemmin tunnetuksi Viron Inkerinä.
Viro ja Neuvosto-Venäjä tunnustivat toistensa itsenäisyyden ja poliittisen järjestelmän de jure. Virossa itsenäisyyden julistuspäivänä 24. helmikuuta 1918 ollut Venäjän valtion omaisuus jäi Virolle. Viro palautti kuitenkin 10 000 ottamaansa sotavankia sekä sodassa valloitettua tavaraa, joihin lukeutui muun muassa 12 laivaa, 16 veturia ja 699 junanvaunua. Neuvosto-Venäjä maksoi Virolle sotakorvauksina 15 miljoonaa kultaruplaa, ja lisäksi Viro sai oikeuden käyttää 28 350 hehtaaria venäläistä metsää rajan tuntumasta. Vielä tämän lisäksi Viro sai rakennuttaa rautatien Moskovaan. Venäläisten sotavankien palauttaminen alkoi vuoden 1920 huhtikuussa. Vangit vapautettiin 200–300 henkilön erissä. Tarton rauha oli ensimmäinen, joka solmittiin Neuvosto-Venäjän ja Venäjästä irrottautuneen maan välillä, ja se oli ensimmäinen aukko Neuvosto-Venäjää ympäröivien vihamielisten valtioiden joukossa. Lenin kuvaili Tarton rauhaa ikkunaksi, jonka venäläiset työläiset olivat avanneet Länsi-Eurooppaan.
Kiistat rajoista
Tarton rauhassa sovittuja rajoja muutettiin elokuussa vuonna 1944, kun Neuvosto-Viron korkein neuvosto ilmoitti, että joukosta kuntia luovutaan "asukkaiden pyynnöstä". Kunnat siirrettiin Venäjän sosialistiseen federatiiviseen neuvostotasavaltaan. Viro menetti kolme neljännestä silloisesta Petserimaasta, ja luovutettu alue liitettiin Pihkovan alueeseen. Toinen aluemuutos tehtiin loppuvuodesta 1944, kun Narvajoen itäpuoliset alueet liitettiin Leningradin alueeseen.
Viron itsenäistyttyä vuonna 1991 rajoista syntyi kiista. Venäjä ei ole tunnustanut Tarton rauhaa eikä siinä sovittua Viron itärajaa. Venäläisen näkemyksen mukaan Tarton rauhansopimuksen velvoitteiden jatkuvuus katkesi, kun Viro liittyi vapaaehtoisesti Neuvostoliittoon, eikä Venäjä tunnusta Viroa vanhan Viron tasavallan seuraajavaltioksi. Viron ja Venäjän ulkoministerit Siim Kallas ja Jevgeni Primakov neuvottelivat rajakysymyksestä Petroskoissa marraskuussa 1996. Näissä neuvotteluissa sovittiin, että Viro tyytyy neuvostoaikaisiin rajoihin eikä enää vetoa Tarton rauhansopimukseen myöhemmin allekirjoitettavassa rajasopimuksessa. Rajasopimuksen sisältö vahvistettiin vuonna 1999, mutta sitä ei tuolloin solmittu lopullisesti. Viron ja Venäjän ulkoministerit allekirjoittivat rajasopimuksen toukokuussa 2005, ja Viron riigikogu ratifioi sen heinäkuussa. Venäjän mukaan sopimus oli kuitenkin mahdotonta viedä läpi duumassa, koska riigikogu oli viitannut päätöksensä johdantotekstissä Tarton rauhansopimukseen. Venäjä ehdotti uusia sopimusneuvotteluja vuonna 2006, mutta Viro piti niitä tarpeettomina.
Viron ja Venäjän välinen rajasopimus allekirjoitettiin lopulta vasta vuoden 2014 helmikuussa.
Viorel Moldovan
Viorel Dinu Moldovan (s. 8. heinäkuuta 1972 Bistrița) on romanialainen jalkapalloilija, joka pelasi hyökkääjänä. Hän pelasi Romanian maajoukkueessa 70 ottelua ja teki niissä 25 maalia vuosina 1993–2005. Hän on vielä vuoden 2018 lopulla neljänneksi eniten maaottelumaaleja tehnyt romanialainen. Pelaajauransa jälkeen hän on toiminut valmentajana.
Moldovan edusti ammattilaisuransa alkuvuosina kotimaassaan Gloria Bistrițaa ja Dinamo Bukarestia. Vuonna 1995 hän siirtyi Sveitsiin Neuchâtel Xamaxiin ja kausina 1996–1998 hän edusti Grasshopper Zürichiä, joka voitti Sveitsin-mestaruuden vuonna 1998. Moldovan oli Sveitsin liigan paras maalintekijä kausilla 1995–1996 ja 1996–1997. Kevätkaudella 1998 hän pelasi myös Englannin Valioliigassa Coventry Cityn joukkueessa. Kaudet 1998–2000 hän edusti turkkilaisseura Fenerbahçea ja kaudet 2000–2004 ranskalaista Nantesia, jonka riveissä hän voitti Ranskan-mestaruuden vuonna 2001. Vuonna 2003 hän pelasi yhden ottelun Arabiemiraateissa Al-Wahdan joukkueessa. Kausina 2004–2007 Moldovan edusti vielä sveitsiläisseura Servetteä sekä kotimaassaan Politehnica Timișoaraa ja Rapid Bukarestia. Rapidin joukkueessa hän voitti Romanian cupin vuosina 2006 ja 2007.
Moldovan pelasi Romanian maajoukkueessa ensimmäisen maaottelunsa syyskuussa 1993. Hän pelasi vuoden 1996 EM-kilpailuissa kaksi ottelua, vuoden 1998 MM-kilpailuissa neljä ottelua ja vuoden 2000 EM-kilpailuissa neljä ottelua. MM-kisoissa 1998 hän teki maalin sekä Englantia että Tunisiaa vastaan. EM-kisoissa 2000 hän teki maalin Saksaa vastaan tasapeliin 1–1 päättyneessä alkulohko-ottelussa. Huhtikuussa 1996 hän teki maaottelussa Georgiaa vastaan hattutempun. Viimeisen maaottelunsa hän pelasi maaliskuussa 2005 MM-karsintaottelussa Makedoniaa vastaan.
Hamburger Morgenpost
Hamburger Morgenpost (Mopo) on Hampurissa ilmestyvä saksalainen iltapäivälehti.
Lehti joutui tuhopolttoyrityksen kohteeksi aamuyöllä 11. tammikuuta 2015 julkaistuaan ranskalaisen Charlie Hebdon pilakuvia. Tapauksen johdosta otettiin kiinni kaksi ihmistä.
Wimbledonin tennisturnaus 2000
Wimbledonin tennisturnaus 2000 alkoi 19. kesäkuuta ja päättyi 9. heinäkuuta 2000.
Naisten kaksinpeli
Venus Williams – Lindsay Davenport 6–3, 7–6
Miesten nelinpeli
Todd Woodbridge / Mark Woodforde –  Paul Haarhuis /  Sandon Stolle 6–3, 6–4, 6–1
Naisten nelinpeli
Venus Williams / Serena Williams –  Julie Halard-Decugis /  Ai Sugiyama 6–3, 6–2
Sekanelinpeli
Donald Johnson / Kimberly Po –  Nicolás Lapentti /  Barbara Schett 6–3, 6–4
Olga Danilova
pienoiskuva|Olga Danilova vuonna 2016. Olga Valerjevna Danilova (s. 10. kesäkuuta 1970 Bugulm) on venäläinen entinen hiihtäjä, moninkertainen arvokisavoittaja, jonka hiihtouran menestyksekkäimmät vuodet sijoittuivat 1990-luvun lopun ja 2000-luvun alun tietämille.
Danilova oli arvokisoissa mukana jo 1992 Albertvillen olympialaisissa, joissa ei kuitenkaan saavuttanut mainittavampaa menestystä. Ensimmäiset arvokisamitalinsa Danilova saavutti 1995 Thunder Bayn MM-hiihdoista, joissa saaliina oli viestikulta ja pronssi takaa-ajokilpailusta. Danilova jatkoi hyviä otteitaan myös kaksi vuotta myöhemmin Trondheimin MM-hiihdoissa, joissa hän saavutti viestikullan lisäksi pronssia viiden kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa.
1998 Naganon olympialaisissa Danilova saavutti jo kolmannen arvokisojen viestikultansa lisäksi ensimmäisen henkilökohtaisten matkojen kultamitalinsa 15 kilometrin perinteisen tyylin kilpailussa. Tämän lisäksi hän hiihto takaa-ajokilpailussa hopealle. Kultamitaleita hän voitti lisää 1999 Ramsaun MM-hiihdoissa viestissä ja viiden kilometrin perinteisellä. Lisäksi hän saavutti hopeasijan 30 kilometrillä. 2001 Lahden MM-kisoissa Danilova voitti jo viidennen arvokisojen viestikultansa. Sen lisäksi tuomisina oli hopea 10 ja 15 kilometriltä ja pronssi takaa-ajosta.
Varjo (yritys)
Varjo on suomalainen virtuaalitodellisuuden, lisätyn todellisuuden ja tehostetun todellisuuden laitteiden valmistaja. Yhtiön perustivat vuonna 2016 Nokian ja Microsoftin entiset johtohenkilöt. Varjo on erikoistunut kehittämään korkearesoluutioisia laitteita, jotka tarjoavat ihmissilmään verrattavissa olevan terävyyden.
Yhtiön ensimmäinen virtuaalitodellisuuslaite Varjo VR-1 lanseerattiin helmikuussa 2019, ja sitä seurasi Varjo VR-2 ja VR-2 Pro mallit lokakuussa 2019. Varjon ensimmäinen tehostetun todellisuuden laite, Varjo XR-1 Developer Edition, julkaistiin markkinoille joulukuussa 2019. Kolmannen sukupolven tuotteet, Varjo XR-3 ja VR-3, lanseerattiin joulukuussa 2020. Vuonna 2021 Varjo julkaisi lasiensa edullisemman ja kevyemmän version, Aeron.
Varjon liikevaihto vuonna 2019 oli 2,4 miljoonaa ja vuonna 2020 se oli 7,1 miljoonaa euroa.
Jan Christian Vestre
Jan Christian Vestre (s. 9. lokakuuta 1986 Haugesund) on norjalainen työväenpuolueen poliitikko ja Norjan nykyinen elinkeinoministeri Støren hallituksessa lokakuusta 2021. Ennen ministerin tehtäväänsä hän toimi huonekaluvalmistaja Vestren toimitusjohtajana. Vestre oli heinäkuussa 2011 AUF:n kesäleirillä Utøyan saarella ja selviytyi sitä vastaan tehdystä terrori-iskusta.
Pasi Ailio
Vilho Pasi Ailio (30. toukokuuta 1882 Uskela – 23. toukokuuta 1966 Kajaani) oli suomalainen Kajaanin opettajaseminaarin puutarhuri. Hänet tunnetaan parhaiten Kajaanin musta-nimisen mustaherukkalajin löytäjänä ja levittäjänä.
O (kana)
お hiraganalla tai オ katakanalla ovat kaksi japanin kielen kirjoittamiseen käytettyä kana-merkkiä, jotka edustavat samaa tavua. Ne lausutaan, ja ne ovat kana-aakkostojen viidennellä sijalla e- ja ka-tavujen välissä.
Pasi Ailio
Ailio kävi puutarhakoulun Mikkelissä ja toimi sitten kolmisen vuotta puutarhurina Viipurissa. Kajaanin opettajaseminaarin puutarhuriksi hänet valittiin 1909. Ailio opetti seminaarissa myös maatalousaineita. Hän rakensi asuntonsa yhteyteen kasvihuoneet, trooppisen puutarhan viiniköynnöksineen sekä betonialtaan kultakaloille ja kolme akvaariota. Hänellä oli myös kanarialintuja trooppisessa puutarhassa.
Ailio löysi vuonna 1912 Kajaanin apteekin pihalta Kauppakatu 26:sta villinä kasvaneen mustaherukkapensaan jonka marjat olivat suuria. Pensaan siemen oli nähtävästi tullut etelästä ostomarjojen mukana, sillä mustaherukkaa ei Kajaanin seudulla juurikaan kasvanut. Ailio siirsi pensaan seminaarin puutarhaan ja alkoi levittää Kajaanin seminaari-nimellä tunnettua lajiketta ympäri Suomea. Lajikkeen marjat kestivät hyvin pakkasta ja kuljetusta ja se tunnetaan nykyisin Kajaanin musta-nimellä.
O (kana)
Alkuperä
Hiragana お ja katakana オ on johdettu man'yōgana-merkistön kautta kanjista 於.
Pasi Ailio
Suomen sisällissodan aikana Ailio oli valkoisten joukoissa harjoituskomppanian päällikkönä ja aliupseerikoulun opettajana. Hän oli 1923–1944 Kajaanin suojeluskunnan päällikkönä. Ailio oli mukaan Suomen Ampujainliiton toiminnassa ja voitti ammunnassa useita Suomen mestaruuksia. Hän osallistui myös maanviljelysseuran ja raittiusliikkeen toimintaan Kajaanissa.
O (kana)
Latinisaatio
Kanat latinisoidaan samalla tavalla sekä Hepburn-, Kunrei-shiki- että Nihon-shiki-järjestelmissä: « o ».
Pasi Ailio
Ailio jäi eläkkeelle 1952 ja muutti poikansa perheen luo Tuusulaan jonne hän perusti vielä oman kauppapuutarhan Tuusulanjärven rannalle. Viimeiset vuotensa hän vietti Kajaanissa jossa hän kuoli toukokuussa 1966. Ailio on haudattu Kajaanin vanhalle hautausmaalle.
Teoksia
Nimellä V. tai W. Pasi Ailio:
O (kana)
Kirjoitus
thumb|right|Vetojen järjestys merkille お. Hiragana お kirjoitetaan kolmella vedolla:
thumb|right|Vetojen järjestys merkille オ. Katakana オ kirjoitetaan kolmella vedolla:
Shantae and the Pirate’s Curse
Shantae and the Pirate's Curse on WayForward Technologiesin kehittämä ja julkaisema toiminta- ja tasohyppelypeli. Peli on julkaistu vuonna Nintendo 3DS:lle ja Wii U:lle ja sen jälkeen useille muille alustoille. Peli kuuluu Shantae-pelisarjaan.
Vastaanotto
Peli on saanut Nintendo Life -sivuston arvostelussa arvosanaksi 9/10.
The Answer (Andy Scott's Sweet)
The Answer on Andy Scott's Sweetin albumi vuodelta 1995. Sweet-yhtye käytti nimestään tuolloin kyseistä muotoa erottuakseen Brian Connollyn erillisestä Brian Connolly's Sweet -yhtyeestä.
Vaikka levyä markkinoitiin uutena albumina, se sisältää pääasiassa vuoden 1992 A-albumin kappaleita sekä niiden uusia versioita.
Dolchamar
thumb|Dolchamar esiintymässä Saksassa 2006. Dolchamar [] on Lontoossa perustettu, mutta nykyään Helsingissä toimiva yhtye, jonka sanoitukset on kirjoitettu esperantoksi. Yhtyeen tyyli vaihtelee elektronisesta rockista hip hopiin. Yhtyeessä on ollut useita eri kokoonpanoja, joiden keskeisenä hahmona on Patrik Austin (Piechjo).
Dolchamarin levy-yhtiö on ranskalainen esperantonkieliseen musiikkiin erikoistunut Vinilkosmo. Yhtyeen ensimmäinen levy Lingvo intermonda (2000) on tyyliltään elektroa hip hop -vaikuttein, mutta vuonna 2005 ilmestynyt Rebela sono oli lähempänä garage rockia.
Dolchamar tunnettiin nimellä Dolcxamar, kunnes se vaihtoi nimensä vuonna 2003. Vuoden 2005 syyskuuhun asti yhtyeessä oli kuusi jäsentä. Tämä kokoonpano hajosi, mutta jäljelle jääneet Hannu Linkola ja Patrik Austin jatkoivat keikkailua vaihtelevien muusikoiden kanssa. Samalla Hannu Linkola siirtyi lyömäsoittimista rumpuihin ja Patrik Austin ryhtyi laulamisen ohella soittamaan kitaraa. Vuoden 2006 alussa yhtye julkaisi Internetissä Rebela sono -levyn kappaleista tehtyjä yhtyeen vanhempaa tyyliä mukailevia versioita.
Dolchamar on esiintynyt Suomessa, Ruotsissa, Saksassa, Puolassa, Unkarissa, Bosniassa, Italiassa ja Ranskassa, pääasiassa esperantotapahtumissa.
Levyllä Rebela sono sanoitukset on kirjoitettu korvaamalla ks x-kirjaimella, ja esperanton erikoismerkit (ĉ, ĝ, ĥ, ĵ, ŝ, ŭ) niin sanotulla h-järjestelmällä (ch, gh, k, jh, sh, u).
Luettelo pikkuplaneetoista: 62001–63000
Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen 62001:stä ja päättyen 63000:een. Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Musiikkivuosi 2018
Musiikkivuosi 2018 käsittelee vuoden 2018 tärkeitä musiikkitapahtumia, uutisia ja julkistuksia.
Grammy-palkinnot
Grammy-palkinnot jaettiin 28. tammikuuta 2018.
Emma-palkinnot
Emma-palkinnot jaettiin 3. helmikuuta 2018.
Agnes de Poitou
thumb|[[Henrik III (Saksa)|Henrik III ja Agnes de Poitou Neitsyt Marian edessä Speyerin tuomiokirkossa, n. 1050]] Agnes de Poitou tai keisarinna Agnes (n. 1025 – 14. joulukuuta 1077) toimi Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan hallitsijana vuosina 1056–1062 poikansa sijaisena tämän ollessa alaikäinen.
Hän oli Akvitanian herttuan ja Poitoun kreivin Vilhelm V:n ja tämän vaimon Agnes Burgundialaisen tytär.
Agnes oli keisari Henrik III:n toinen vaimo. Heidän lapsiaan olivat Judith Schwabenilainen ja Henrik IV, josta tuli myöhemmin keisari.
Kilo (Espoo)
Kilo on Suur-Leppävaaran alueeseen kuuluva Espoon kaupunginosa. Kilon naapurikaupunginosia ovat Viherlaakso, Karakallio, Leppävaara, Laajalahti, Mankkaa ja Sepänkylä. Myös Kauniaisten pieni kaupunki on Kilon naapurina. Kilossa on nykyään kerrostalojakin, mutta aikaisemmin se oli vain omakotitaloalue. Alueen koulut, urheilupuiston läheisyys sekä Kilon tallit ovat houkutelleet paikalle paljon lapsiperheitä.
Kilossa on Länsi-Uudenmaan poliisilaitoksen pääpoliisiasema (Kilon poliisi) ja Espoon oikeustalo. Poliisilaitoksen vieressä toimii nykyisin pienvarastoja vuokraava Cityvarasto Oyj sekä Bilar autokauppa.
Méxicon ePrix 2023
Méxicon ePrix 2023 (virallisesti 2023 Hankook Mexico City E-Prix) oli Formula E -sarjan kauden 2022–2023 ensimmäinen osakilpailu sekä seitsemäs Méxicon ePrix. Kilpailu ajettiin Autódromo Hermanos Rodríguezin moottoriradalla Méxicossa. Kilpailu oli ensimmäinen kolmannen sukupolven Formula E -kilpailu. Kilpailun voitti Avalanche Andretin Jake Dennis.
Lähtökohdat
Kilpailu oli kauden avauskilpailu sekä ensimmäinen uusilla kolmannen sukupolven autoilla. Ennen kilpailua oli ajettu vain Valencian testit, jossa nopein oli Maserati MSG Racingin Maximilian Günther. Kilpailu oli ensimmäinen kilpailu Formula E:ssä Maseratille ja McLarenille. Tallien hallitseva maailmanmestari Mercedes-EQ oli poistunut sarjasta. Abt Sportsline teki paluun sarjaan yhden välivuoden jälkeen ja DS Automobiles siirtyi yhteistyöhön DS Pensken kanssa. Méxicon ePrix oli ensimmäinen kilpailu myös McLarenin Jake Hughesille.
Kilo (Espoo)
Historiaa
Alue oli 1980-luvun alkaessa lähinnä omakotitaloaluetta, mutta tuohon aikaan alettiin rakentaa kerrostaloja kiihtyvällä tahdilla. Samoin uusia rivi- ja paritaloja rakennettiin. Tämä rakentaminen jatkui läpi 1990-luvun, mikä on muuttanut Kilon luonnetta suuresti. Entiset omakotitaloalueet ovat kuitenkin yhä jäljellä. Lansan ostoskeskus ruokakauppoineen (ensin T-kauppa, myöhemmin Rabatti, Spar ja Alepa, nykyään K-Market Lansa ) avattiin vuonna 1988. Sitä ennen Lansasta oli useamman kilometrin pituinen matka lähimpään ruokakauppaan, joskin kauppa-auto kävi alueella toisinaan. Kilon aseman lähellä sijaitsi aikoinaan myös Varuboden kauppa (myöhemmin Penni), jonka toiminta lopetettiin 2000-luvun alussa. Myöhemmin kaupparakennus purettiin paikalle rakennettujen kerrostalojen tieltä. Nykyään aseman vieressä, sen pohjoispuolella, toimii Alepa. Pari sataa metriä Turuntielle päin sijaitsi myös Elanto. Myöhemmin Elannon rakennuksessa toimi Posti.
Vanhimmat Kilon rakennukset ovat vanhoja puurakenteisia villoja 1900-luvun alusta. Kilon vanhoista taloista mainittavimpia ovat Kilon kartano sekä taiteilija Albert Edelfeltin talo. Kilossa sijaitsee myös Espoon ainoa tuulimylly. Huviloista taidehistoriallisesti merkittävä on Eliel Saarisen piirtämä Villa Eka. Kookkain ja rakennustaiteellisesti tasokkain on Villa Tallbo. Muita huviloita ovat esimerkiksi Villa Binnemann, Villa Björkudd, Villa Hakulin ja Villa Karlsro.
Kilossa toimi Merivoimien Tutkimuslaitoksen osastoja sekä Puolustusvoimien Tiedustelukeskus vuoteen 2014 saakka, jolloin yksiköt liitettiin osaksi Puolustusvoimien tiedustelulaitosta.
Liikenne
Kilo sijaitsee rantaradan varrella. Kilon ja Keran rautatieasemilla pysähtyvät pääkaupunkiseudun lähiliikenteen paikallisjunat, , ja.
Bussi 114 ajaa Kilon läpi. Öisin Kiloon pääsee bussilla 114N.
Ashby Magnan rautatieasema
Ashby Magnan rautatieasema oli rautatieasema Great Central Main Linen varrella Ashby Magnan ja Dunton Bassettin kylien välillä, Leicestershiressä. Se oli käytössä vuosina 1899–1969.
Historia
Ashby Magnan asema avattiin Great Central Main Linen varrelle 15. maaliskuuta 1899. Asemalla oli laiturisaareke, jonne kuljettiin aseman ylittävältä sillalta portaita pitkin. Saarekkeen pohjoispäässä oli asemarakennus, jossa oli lipunmyyntitoimisto. Aseman eteläpuolella oli myös pienehkö tavaraliikenteen ratapiha.
1950-luvun loppupuolella liikenne linjalla alkoi vähentyä, sillä autojen suosio lisääntyi, ja lisäksi se kilpaili muiden pohjois-eteläsuuntaisten linjojen kanssa. Pikajunaliikenne Manchesterista Lontooseen lakkasi 2. tammikuuta 1960. Vuoden 1963 Beechingin leikkausten ensimmäisessä raportissa Great Central Main Line todettiin tarpeettomaksi. Ensimmäiset asemat linjan varrelta suljettiin jo samana vuonna. Toisin kuin monet muut maaseudun asemat, Ashby Magna pysyi edelleen vilkkaana, ja se pysyikin avoinna aina linjan lopulliseen lakkauttamiseen, 5. toukokuuta 1969, asti.
Nykytila
Asema on lähes täysin purettu. Laiturista on jäljellä pieniä osia, ja sen lisäksi aseman alueella on oletettavasti asemasta peräisin olevia kivenkappaleita ja romua. Aseman ylittävä silta sen sijaan on yhä olemassa, joskin sen alusta on täytetty maalla. Lisäksi entisellä tavararatapihalla on jäljellä karjan lastauslaituri, joka on nykyään lautatarhan alueella.
Tanya Frei
Tanya Frei (s. 31. toukokuuta 1972 Bern) on sveitsiläinen kilpauransa päättänyt curlingpelaaja ja olympiamitalisti.
Frei kuului Sveitsin olympiahopeaa saavuttaneeseen joukkueeseen Salt Lake Cityssä 2002. Hän saavutti myös MM- ja EM-mitaleja.
Larssonska gården
Larssonska gården on historiallinen puurakennus Hangossa, Uudellamaalla. Rakennus sijaitsee Bulevardin varrella Kirkkopuistoa vastapäätä ja se on valmistunut vuonna 1889. Nykyisin rakennus on tyhjillään. Larssonska gården on suojeltu asemakaavassa.
Historia
Larssonska gårdenin rakennutti kauppias Julius Tallberg vuonna 1889. Rakennusta on laajennettu raatihuoneelle päin vuosina 1892-1896. Rakennukselle tyypillisiä piirteitä ovat fasadin päätykolmio ja parveke rautaisella aidalla. Rakennuksen ehkä tunnetuin asukas oli luotsinvanhin Uno Larsson. Myöhemmin rakennuksessa on toiminut muun muassa huonekalukauppa, kirjakauppa, viini- ja alkoholiliike, sekä kahviloita.
The Ventures
The Ventures on vuonna 1958 perustettu yhdysvaltalainen yhtye, joka soittaa instrumentaalirockia. Yhtyeen musiikki on paikoin hyvin lähellä surfmusiikkia ja rautalankamusiikkia. Samantyyppinen yhtye on muiden muassa brittiläinen The Shadows, joka on soittanut pääasiassa instrumentaalimusiikkia. The Venturesin nykykokoonpanossa ei enää soita yhtään alkuperäisjäsentä. Yhtye tunnettiin aikanaan nopeasta levytystahdistaan: vuonna 1965 yhtyeeltä ilmestyi peräti 11 albumia. Viime vuosina yhtye on levyttänyt harvakseltaan, mutta keikkailee edelleen ahkerasti. Yhtyeen tunnetuimpia kappaleita ovat muun muassa ”Walk, Don’t Run”, ”Hawaii Five-O” ja ”Surf On Guitar”. The Ventures on käynyt kerran myös Suomessa vuonna 1989 Tavastia-klubilla kokoonpanolla Jerry McGhee, Don Wilson, Bob Bogle ja Mel Taylor. Sali oli täynnä rautalankamusiikin harrastajia, niin kuuntelijoita kuin soittajia.
Historiaa
The Venturesin perustivat vuonna 1958 Bob Bogle (bassokitara), Don Wilson (komppikitara) ja Nokie Edwards (soolokitara). Mukaan yhtyeeseen otettiin rumpali Skip Moore. Alkuvuosina rumpalit vaihtuivat muutamaan otteeseen, kunnes vuonna 1962 yhtyeeseen liittyi Mel Taylor, joka soitti yhtyeessä aina kuolemaansa saakka. Yhtyeen esikoisalbumi Walk, Don't Run julkaistiin vuonna 1960. Sen nimikappale on edelleen yhtyeen tunnetuimpia kappaleita.
1970-luvulla muutamilla The Venturesin levyillä soittivat studiomuusikot, sillä aito yhtye keikkaili ahkerasti ympäri maailmaa. The Venturesia on kritisoitu ja syytetty yleisön pettämisestä 1970-luvulla. The Ventures lopetti studiomuusikoiden käytön 1980-luvun alussa kokonaan.