cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Michael Uslan
Uslan toimi myös opettajana Indianan yliopistossa, jossa hän opetti sarjakuvien historiasta, kansantarinoista, taiteesta, sosiologiasta, psykologiasta ja kirjallisuudesta. Samassa koulussa Uslan opiskeli nuorempana lakia.
Saku ja suuri suru
Saku ja suuri suru on Salatut elämät -kirjasarjan viides osa. Kirjan on kirjoittanut Katri Manninen, ja se julkaistiin vuonna 2002. Kirjan päähenkilö on Saku Salin.
Juoni
Kirja alkaa Sakun lähdettyä Helsingistä junalla kohti Rovaniemeä jatkaen sieltä Hammerfestiin. Kirjan alussa Saku muistelee pahanlaatuiseen aivokasvaimeen menehtynyttä suurta rakkauttaan Miia Laitelaa. Saku tapaa matkansa aikana paljon uusia ihmisiä, muun muassa Kristinin, jonka isä ottaa Sakun töihin kalastusalukselleen. Myös Kristin oli menettänyt rakkaansa, Martinin, joka hukkui. Niinpä Sakusta ja Kristinistä on tukea toisilleen. Saku lähtee Kristinin kanssa matkalle Osloon ja matkan aikana he tapaavat yhä useampia ihmisiä. Saku miettii asioita eikä tiedä, miten jatkaa eteenpäin. Hän alkaa myös tuntea vetoa Kristiniä kohtaan, mutta ajattelee silti Miiaa. Tunteet Kristiniin unohtuvat ja palattuaan Hammerfestiin Saku päättää jatkaa elämäänsä lähtemällä seuraavaksi talveksi pitkäsiima-alukselle.
Hoosean kirja
Hoosean kirja on yksi Raamatun Vanhan testamentin pienistä profeetallisista kirjoista. Se on Raamatun 28. ja juutalaisen Raamatun Tanakin toisen pääosion Nevi'imin eli profeettojen kymmenes kirja. Kirja on pisin niistä profeetallisista kirjoista, jotka kirjoitettiin ennen Babylonin vankeutta.
Historia
thumb|left|130px|Profeetta Hoosea. [[Duccio di Buoninsegnan alttarimaalaus Sienan katedraaliin vuosilta 1308–1311.]]
Hoosea profetoi Israelin kuningaskunnassa kuningaskunnan historian synkimmän ja melankolisimman vaiheen aikana, kun se kukistui 700-luvulla eaa. Kirjan alussa luetellaan sen tapahtumien sijoittuvan Juudan kuninkaiden Ussian, Jotamin, Ahasin ja Hiskian sekä Israelin kuninkaan Jerobeamin aikaan. Hoosea oli siis Jesajan aikalainen.
Hoosean elinaikana Israelin kuningaskunnan kuninkaat, heitä tukeneet ylimykset ja papit olivat jättäneet kansan tilaan, jossa he luopuivat Jumalan Mooseksen kirjoissa antamasta laista. Ihmisten synnit, mukaan lukien pappien ja hallitsijoiden synnit, saivat aikaan suuren kansallisen katastrofin. Kirjassa mainittuja ja kritisoituja syntejä olivat muun muassa epäjumalien palvominen, epäpyhyys, murhat, haureus, väärät valat ja varkaudet. Epäjumalista palvottiin erityisesti Baalia, kanaanilaista hedelmällisyyden jumalaa. Muut synnit seurasivat tästä. Muiden 700-luvun eaa. profeettojen tapaan Hoosea julisti, että jos kansa ei luovu synneistään, Jumala sallii valtakunnan tuhoutua, ja kansa viedään vankeuteen Assyriaan, seudun tuon ajan suurimpaan valtioon.
Assyria valtasikin Samarian, Israelin kuningaskunnan pääkaupungin, vuonna 722 eaa. Kaikki ylimmän luokan jäsenet ja monet tavallisestakin kansasta otettiin sotavangeiksi ja vietiin pakkosiirtolaisuuteen.
Sisältö
Kirjan keskeisin teema on, että Jumala rakastaa Israelia aivan kuten mies rakastaa vaimoaan. Tätä kuvataan Hoosean oman avioliiton vertauskuvalla.
Tämän teeman lisäksi kirjassa ovat kaksoisteemana Israelin kansan synnit ja tulossa oleva rangaistus synneistä. Vaikka Jumala rakastaakin Israelia, Israel ei ole palannut tähän rakkauteen. Tämän osoittivat koko ajan jatkunut epäjumalien palvonta sekä muut rikokset kuten väkivalta ja seksuaaliset rikokset. Koska Israel ei ollut palannut Jumalan rakkauteen, Jumala karkottaisi heidät luotaan pakkosiirtolaisuuteen, aivan kuten Hoosea karkotti oman vaimonsa.
Sisällöltään kirja voidaan jakaa kahteen osaan. Ensimmäinen osa sisältää luvut 1–3, ja se kuvaa symbolisesti Israelin kansan harjoittamaa epäjumalanpalvontaa. Hoosea nai Jumalan käskystä prostituoidun: "Mene ja ota portto vaimoksesi ja ota lapsiksesi ne lapset, jotka hän saa. Tämä maa on uskoton Herraa kohtaan, se on kuin portto, se palvelee vieraita jumalia". Avioliiton ja haureuden vertauskuvat ovat Vanhassa testamentissa yleisiä kuvattaessa Jumalan ja Israelin kansan välisiä suhteita.
Toinen osa sisältää luvut 4–14. Se on yhteenveto Hoosean saarnoista, jotka ovat täynnä tuomitsemista, uhkailuja, kehotuksia ja lupauksia.
D’NASH
D'NASH (aiemmin NASH) on espanjalainen poikabändi, joka edusti maataan vuoden 2007 Euroviisuissa kappaleella I Love You Mi Vida. Yhtyeen muodostavat kolme laulajaa: Basty, Mikel ja Javi. D'nash on nykyään trio, Onyn lähdettyä yhtyeestä.
D'NASH julkaisi esikoisalbuminsa Capaz de Todo 27. maaliskuuta 2006. Albumin tavalliselta painokselta julkaistiin kaksi singleä: nimikappale Capaz de Todo sekä balladi Dónde estás? Lisäksi albumista julkaistiin 16. marraskuuta kaksi uutta kappaletta sisältänyt erikoispainos ja 16. huhtikuuta 2007 euroviisuedustuksen ratkettua uusi painos, jossa myös I Love You Mi Vida oli mukana. Yhtyeen toinen albumi Todo va a cambiar julkaistiin 4. joulukuuta 2007. Ensimmäinen singlejulkaisu uudelta albumilta oli ruotsalaisen Jimmy Janssonin alun perin esittämä, Ruotsin euroviisukarsinnoissa 2007 mukana ollut kappale Amanda, jonka ruotsinkieliset sanat tosin käännettiin espanjaksi.
Pamela Frank
Pamela Frank (s. 1967 New York) on yhdysvaltalainen viulisti. Hän syntyi pianistivanhemmille, Claude Frankille ja Lilian Kallirille, ja on usein soittanut viulusonaatteja isänsä kanssa. 5-vuotiaana Frank aloitti viulutuntien ottamisen Shirley Givensin johdolla. Hän oli tämän oppilaana 11 vuoden ajan ennen opintojen jatkamista Szymon Goldbergin ja Jaime Laredon johdolla. Hän aloitti uransa muodollisesti vuonna 1985 esiintymisellä Carnegie Hallissa New Yorkin jousiorkesterin kanssa. Frank opiskeli vielä Curtis Institute of Musicissa, jossa hänen isänsä oli henkilökunnan jäsenenä. Vuotta ennen valmistumistaan Curtisista (1989) Frank voitti Avery Fisher Career Grantin.
Frank on esiintynyt kamarimuusikkona ja lisäksi solistina New Yorkin filharmonikkojen, Chicagon sinfoniaorkesterin, Cincinnatin sinfoniaorkesterin, Detroitin sinfoniaorkesterin, Houstonin sinfoniaorkesterin, San Franciscon sinfoniaorkesterin, Los Angelesin filharmonikkojen, Academy of St. Martin-in-the-Fieldsin, Tšekin filharmonikkojen, Berliinin filharmonikkojen, Wienin sinfoniaorkesterin, Orchestre National de Francen, Pietarin filharmonikkojen ja Orchestre de Parisin kanssa. Kapellimestareita, joiden kanssa Frank on tehnyt yhteistyötä, ovat olleet muiden muassa Wolfgang Sawallisch, David Zinman, Seiji Ozawa, Juri Temirkanov, Leonard Slatkin ja Christoph von Dohnányi. Sooloresitaalidebyyttinsä Carnegie Hallissa Frank teki vuonna 1995.
Luettelo Irlannin historiallisista luostareista, linnoista ja monumenteista
Luettelo Irlannin historiallisista luostareista, linnoista ja monumenteista.
MSK
Lyhenne MSK voi tarkoittaa:
Porajärvi
Porajärvi on:
Pikku-Kalle
Pikku-Kalle on useissa vitseissä esiintyvä viisasteleva ja suorapuheinen poika, joka otettiin käyttöön 1970-luvun lopulla. Usein hän käyttäytyy koulussa sopimattomasti ja hermostuttaa vanhempiaan, vaikkei hän yleensä olekaan pahantahtoinen. Osassa vitseistä esiintyy myös pikku Kallen naispuolinen vastine pikku Liisa.
Comic Book: The Movie
Comic Book: The Movie on vuonna 2004 suoraan DVD:lle julkaistu pseudodokumenttielokuva, jonka ohjasi Mark Hamill. Hän oli myös yksi elokuvan tuottajista ja päänäyttelijöistä. Muut pääosassa esiintyneet olivat Donna D'Errico, Billy West, Roger Rose, Jess Harnell, Lori Alan, Daran Norris ja Tom Kenny
Elokuvan näyttelijät olivat suurilta osin ääninäyttelijöitä, kuten Billy West, Roger Rose, Jess Harnell ja James Arnold Taylor. Osa heistä teki ensi esiintymisensä näytelmäelokuvassa. Siinä esiintyi myös monia muita julkisuuden henkilöitä, kuten Kevin Smith, Stan Lee, Bruce Timm ja Matt Groening, jotka ovat jollain tapaa osallisena sarjakuviin.
Comic Book: The Movie palkittiin kolme kertaa DVDX-palkinnolla vuoden 2005 DVD Exclusive -tilaisuudessa. Se sai myös kaksi ehdokkuutta.
Juoni
Sarjakuvista kiinnostunut historian opettaja Donald Swan pyrkii tekemään suosikki sarjakuvasankaristaan Commander Couragesta alkuperäisen sarjakuvan tyylisen elokuva. Kuvitteellinen elokuvayhtiö on kuitenkin kiinnostunut tekemään mieluummin elokuvaa sankarin uudistetusta versiosta Codename Couragesta. Ennen kuin elokuva julkistetaan San Diegon ComicConissa, Swan pyrkii saamaan elokuva alkuperäisen sarjakuvan kaltaiseksi ja yrittää houkutella ihmisiä kannattamaan alkuperäistä versiota.
Äidin porsaat
Äidin porsaat on ikivanha ruotsalainen laululeikki, joka on Skandinaviassa suosittu joululauluna. Laulu on ensi kerran äänitetty vuonna 1901. Sana morsgris viittaa äidin hemmottelemiin lapsiin, nykyään myös miessukupuoleen.
Tupsumadot
Tupsumadot eli hevosenkenkämadot (Phoronida) on eläinkunnan pääjakso, johon kuuluvia lajeja tunnetaan kaikkiaan 15. Ne ovat pieniä ja elävät paikoillaan merten pohjaliejussa. Matomaisen ruumiinsa ympärille tupsumadot erittävät suojaputken. Suuta ympäröi hevosenkengän muotoinen lonkerotupsu.
Jean Bodin
thumb|Jean Bodin Jean Bodin (1530 Angers – 1596 Laon) oli ranskalainen humanisti, filosofi ja Toulousen yliopiston oikeustieteen professori. Hän asui Pariisissa ja oli ammatiltaan asianajaja. Valtio-opissa hän kannatti suvereenia lainsäädäntövaltaa oikeudenmukaisen kuninkaan johtamana. Bodinin De la République -nimistä teosta vuodelta 1576 on pidetty taloustieteen ensimmäisenä teoksena. Hän kirjoitti myös vuonna 1574 teoksen, jossa hän selosti ja havainnollisti, että arvometallien tuominen uudesta maailmasta oli suoraan verrattavissa hintojen nousuun. Teoksessaan La Démonomanie des Sorciers 1580 hän puolusti kidutuksen käyttämistä noituuden paljastamisessa.
Bodin oli itsevaltiuden voimakas kannattaja, sillä hän katsoi kuninkaanvallan olevan ainoa keino 1500-luvun Ranskaa repineiden uskonsotien ja hajaantumisen estämiseksi. Hän tiivisti ajatuksen lauseeseen “suvereenin hallitsijan on oltava lain yläpuolella.” Teoksessaan De la République hän totesi, että sekä lainsäädäntövallan että toimeenpanovallan tulee kuulua ainoastaan hallitsijalle.
Bodin kuului maltillisiin katolilaisiin, jotka koettivat lieventää uskonnonsotien katkeruutta. Hän oli Kaarle IX:n ja Henrik III:n suosiossa, yhtyi sitten Henrik IV:een, kun tämä sovitti riehuvat kansalaissodat toteuttamalla uskonnollisen suvaitsevaisuuden. Bodinin tieteellinen pääteos De la république (1576) kannattaa valtio-opissa historiallista ja realistista katsantotapaa vastoin haaveellisia valtioihanteiden luonnoksia. Bodin ei myönnä ehdotonta etusijaa yhdellekään valtiomuodolle; yksi kaava ei sovellu kaikkialle, vaan valtiomuodon pitää mukautua kunkin kansan luonteeseen ja omiin oloihin. Kuitenkin hän enimmin suosii vahvaa, suorastaan yksinvaltaista, valistunutta kuninkuutta ja vastustaa feodaalista, hajottavaa aatelisvaltaa. Merkillisessä teoksessaan Colloquium heptaplomeres, joka painettiin täydellisenä vasta 1857, Bodin panee seitsemän henkilöä, jotka edustavat eri uskontoja ja uskonnon-filosofisia mielipiteitä, keskustelemaan uskonnollisista kysymyksistä erittäin suvaitsevasti ja vapaamielisesti. Lopputulos on, että jokainen uskonnollinen vakaumus ansaitsee kunnioitusta, kun se vain yhtyy todelliseen hurskauteen eikä loukkaa siveellisyyttä eikä valtionjärjestystä. Kirjassaan Démonomanie (1580) Bodin osoittaa synkkää taikauskoa puolustaessaan noitavainoja. Muita hänen julkaisujaan on muun muassa Methodus ad facilem historiarum cognitionem (1566).
Kastjärvi
Maantietoa
Kastjärvi on 900 metriä pitkä, 300 metriä leveä, ja sen pinta-ala on 21 hehtaaria. Se sijaitsee metsäalueella viiden pienen kukkulan välisessä painaumassa. Korkein on Susivuoren kukkula, joka kohoaa 155 metrin korkeuteen mpy. eli yli 35 metrin korkeuteen järvestä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria ja sen rantaviivan pituus on 2,2 kilometriä. Rantavyöhyke on metsämaata lukuun ottamatta pohjoisrannassa, jossa on kosteikkoa. Kosteikon vieressä sijaitsee kaksi peltopalstaa. Järvellä ei ole kiinteää asutusta, mutta rantaan on rakennettu 10 vapaa-ajan asuntoa. Pohjoisrannassa sijaitsee kota.
Kastjärven pinta-ala on 1:10000-mittakaavaisen aineiston (Ranta10) perusteella 236 760 neliömetriä. Vanhemman 1:20000-mittakaavaisen aineiston (Ranta20) perusteella ala on 210 540 neliömetriä. Ero on siten 26 220 neliömetriä eli Ranta10-perusteinen pinta-ala on noin 12 % suurempi. Rantaviiva on uudemman tavan perusteella 2 490 metriä, eli 281 metriä pidempi.
Vesistösuhteet
Kastjärvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Jämsän reitin valuma-alueen (14.5) Jämsänjoen alueella (14.51), jonka Kirkko-ojan valuma-alueeseen (14.518) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 117,5 metriä mpy.
Järveen tulee lyhyitä peltojen tai metsämaiden kuivatusojia. Järven laskuoja alkaa länsirannasta ja se juoksee vajaan kilometrin länteen päin ja kääntyy Mullikon peltoaukealla kohti etelää laskien lopuksi Suolammiin. Valuma-alueen pääuoma jatkaa Suolammista Jaatilanjärven kautta Jämsänjokeen. Muut läheiset järvet kuuluvat muihin kuin Kirkko-ojan valuma-alueeseen. Sellaisia ovat esimerkiksi Kastjärven koillispuolella sijaitseva Heinäjärvi, joka kuuluu Lavaojan valuma-alueeseen, ja etelässä sijaitsevat pienet järvet, jotka laskevat Patalahteen.
Frans Peter von Knorring
thumb|Frans Peter von Knorring. Frans Peter (Petter) von Knorring (6. lokakuuta 1792 Kokemäki – 29. maaliskuuta 1875 Finström) oli Knorringin aatelissukuun kuulunut pappi.
Henkilöhistoria
Von Knorringin isä oli eversti, valtiopäivämies Henrik Gustaf von Knorring ja äiti Renata Elisabet Blum. Hänen puolisonsa vuodesta 1820 oli Ebba Helena Lybecker (k. 1869). Frans Peter von Knorring oli ylioppilas Turussa 1810 ja Uppsalassa 1813, papiksi hänet vihittiin 1827 ja teologian kunniatohtorin arvon hän sai 1857. Von Knorring toimi ensin Haapaniemen sotakoulussa opettajana vuodesta 1817 ja koulun siirryttyä Haminaan lehtorina Haminan kadettikoulussa, vuodesta 1827 koulun pastorina. Vuonna 1834 hän aloitti Finströmin kirkkoherran virassa Ahvenanmaalla. Hän ehdotti myös kaupungin perustamista Ahvenanmaalle. Hän julkaisi historiallisia katsauksia, sekä ansiokkaan teoksen joka käsitteli kansanopetusta. Tästä syystä häntä pidetään Ahvenanmaan koululaitoksen isänä. Lisäksi hän perusti Ahvenanmaan ensimmäisen sanomalehden vuonna 1868.
Vuonna 1992 julkaistiin Ahvenanmaalla häntä esittävä postimerkki, joka pohjautuu Karl Emanuel Janssonin maalaukseen.
Pietro Mascagni
Pietro Mascagni (7. joulukuuta 1863 Livorno – 2. elokuuta 1945 Rooma) oli yksi tärkeimpiä italialaisia säveltäjiä 1900-luvun vaihteessa.
Elämäkerta
Mascagni opiskeli nuoruudessaan musiikkia Milanon konservatoriossa ja toimi vuosina 1895–1902 Gioacchino Rossinin mukaan nimetyn Pesaron konservatorion johtajana. Lisäksi hän oli muutamia vuosia erään matkustelevan oopperaseurueen kapellimestarina. Vuonna 1902 Mascagni teki konserttimatkan Yhdysvaltoihin, jossa hän johti omia oopperoitaan, ja vuonna 1911 konserttikiertueen Etelä-Amerikkaan. Vuonna 1929 Mascagni kutsuttiin Italian akatemian jäseneksi.
Mascagnin vuonna 1890 ensiesityksensä saanut ooppera Cavalleria rusticana oli sensaatio ja suurin vaikuttaja verismin esiinmarssissa. Cavallerian lisäksi L’amico Fritz ja Iris ovat pitäneet suosionsa Euroopassa. Mascagni sävelsi 15 oopperaa, yhden operetin, useita orkesteriteoksia, lauluja ja pianomusiikkia. Elinaikanaan hän oli hyvin suosittu niin säveltäjänä kuin kapellimestarinakin.
Gabriel Pierné
thumb|right|Gabriel Pierné
Henri Constant Gabriel Pierné (16. elokuuta 1863 Metz – 17. heinäkuuta 1937 Ploujean) oli ranskalainen säveltäjä, kapellimestari ja urkuri.
Pierné muutti lapsena vanhempineen Pariisiin, jossa hän aloitti vuonna 1871 opiskelun Pariisin konservatoriossa. Hänen opettajinaan siellä toimivat Jules Massenet ja César Franck. Pierné palkittiin Edith-kantaatistaan Prix de Romella vuonna 1882. Franckin kuoltua vuonna 1890 Pierné seurasi tätä Sainte-Clotilden urkurina, jona toimi vuoteen 1898. Vuonna 1903 hänestä tuli Orchestre Colonnen avustava kapellimestari ja vuonna 1910 Édouard Colonnen kuoltua pääkapellimestari. Tässä tehtävässä hän toimi vuoteen 1934 saakka. Pierné työskenteli myös Pariisin konservatorion hallinnossa. Hänet valittiin Académie des Beaux-Artsiin ja lyötiin Kunnialegioonan ritariksi.
Pierné sävelsi muun muassa näyttämömusiikkia, johon kuuluu monia oopperoita, kuten Vendée (1897); Ballets russesissa myös tuotettiin menestyksellä kolme Piernén säveltämää balettia. Piernén muuhun tuotantoon kuuluvat sävelrunot, konsertto pianolle, oratoriot, yksinlaulut ja lukuisat kamarimusiikkiteokset vaihteleville kokoonpanoille.
Diners Club
pienoiskuva|Diners Club-kortti Diners Club on Diners Club Internationalin 1950-luvulla kehittämä kansainvälinen luottokortti. Diners Club -kortin käyttäjiä on maailmassa noin 9 miljoonaa. Kortti käy maksuvälineenä yli yhdeksässä miljoonassa liikkeessä yli 185 maassa ja alueella.
Suomessa Diners Clubilla on noin satatuhatta asiakasta. Kortilla on voinut Suomessa maksaa noin 36 000 paikassa. Diners Club -kortit lopetettiin Suomessa 31.5.2019.
Historia
Diners Club -kortin kehitti yhdysvaltalainen Frank McNamara ideanaan, että kortti kelpaisi luotosta monissa eri paikoissa. Aluksi kortti kävi ainoastaan ravintoloissa (diner), mutta nykyään kortilla voi maksaa muuallakin. Ensimmäiset kortit olivat kartonkia. Tavaramerkin omisti pitkään Citibank, mutta vuonna 2008 Discover Financial Services osti sen.
Liezel Huber
Liezel Huber (o.s. Horn, s. 21. elokuuta 1976 Durban, Etelä-Afrikka) on tennispelaaja. Nykyinen asuinpaikka on Yhdysvallat, jota hän myös edustaa.
Hän on voittanut yhdessä Cara Blackin kanssa naisten nelinpelin mestaruuden Wimbledonissa vuosina 2005 ja 2007, Australian avoimissa 2007 sekä Yhdysvaltain avoimissa 2008. Marraskuussa 2007 hän nousi Blackin kanssa WTA:n arvolistalla naisten nelinpelin ykköseksi. Vuonna 2011 hän voitti Yhdysvaltain avoimet Lisa Raymondin parina.
Sekanelinpelissä Huber on pelannut Grand Slam -turnauksen loppuottelussa viisi kertaa. Hän on saavuttanut voiton kaksi kertaa: Ranskan avoimissa 2009 parinaan Bob Bryan ja Yhdysvaltain avoimissa 2010 parinaan Bob Bryan. Loppuottelun häviävänä osapuolena hän oli Wimbledonissa 2001 parinaan Mike Bryan, Australian avoimissa 2005 parinaan Kevin Ullyett sekä Yhdysvaltain avoimissa 2008 parinaan Jamie Murray.
Vuonna 2005 Huber perusti hyväntekeväisyyssäätiön tukemaan hurrikaani Katrinan uhreja.
Diners Club
Historia
Suomessa Diners Club -korttia alettiin markkinoida vuonna 1983. Diners Club Finland Oy:n ensimmäisenä Toimitusjohtajana toimi Henry Grimm.
Zeta Aurigae
Zeta Aurigae eli Haedus I on tunnettu pitkäjaksoinen pimennysmuuttuja ja kaksoistähti Ajomiehen tähdistössä. Se sijaitsee 850 valovuoden päässä Maasta. Tästä tähdestä on tehty monia maalauksia. Tähti olisi näyttävän näköinen läheltä: sininen tähti kiertää punaista hieman himmeämpää jättiläistähteä jaksolla 972,2 päivää (2,66 vuotta). Tähden näennäinen kirkkaus on 3,69 ja absoluuttinen -3,23.
Sinisen B-tähden rata on soikea, ja sen kaltevuus on 3 astetta. Keskietäisyys tähtien välillä on 4.2 AU ja vaihtelee välillä 5.9 AU – 2.5 AU.
Zeta Aurigaen punertava A-komponentti
Spektrityyppi K4II, pintalämpötila 3 950 K, kirkkaus 4 800 aurinkoa, säde 148 RO, massa 5.8 MO.
Zeta Aurigaen sininen B-komponentti
Pintalämpötila 15 300 K, kirkkaus 1 000 LO, säde 4.5 RO, massa 4.8 MO.
Ante Trumbić
thumb|195px|Ante Trumbić Ante Trumbić (17. toukokuuta 1864 Split, Dalmatia, Itävalta-Unkari – 17. marraskuuta 1938 Zagreb, Jugoslavia) oli kroatialainen poliitikko, jolla oli keskeinen rooli Jugoslavian valtion perustamisessa. Hän johti ensimmäisen maailmansodan aikana toiminutta Jugoslavian komiteaa ja toimi Jugoslavian (tuolloin vielä Serbien, kroaattien ja sloveenien kuningaskunta) ulkoministerinä vuosina 1918–1920.
Ura
Trumbić opiskeli lakia Zagrebin, Wienin sekä Grazin yliopistoissa ja valmistui tohtoriksi vuonna 1890. Hän toimi vuodesta 1894 lakimiehenä Splitissä. Hänet valittiin vuonna 1895 Dalmatian maapäiville ja 1897 Itävallan valtakunnanneuvostoon (reichsrat). Trumbić toivoi valtakuntaan kuuluvien slaavilaisten alueiden yhdistämistä ja laati lokakuussa 1905 yhdessä Frano Supilon kanssa niin sanotun Fiumen päätöslauselman, jossa vaadittiin kaksoismonarkian eri kansallisuusryhmille itsemääräämisoikeutta. Julistuksen tarkoituksena oli saada Unkari tukemaan eteläslaavien yhdistämistä, mikä ei kuitenkaan onnistunut. Trumbić esiintyi maltillisena uudistuspoliitikkona, joka kannatti perustuslaillisia uudistuksia, mutta ei panslavistista separatismia.
Ensimmäisen maailmansodan syttyessä Trumbić pakeni hengenheimolaistensa kanssa Roomaan. Hän pyrki sodan aikana vaikuttamaan ympärysvaltoihin, jotta nämä asettuisivat tukemaan Habsburgien valtakunnan slaavilaisten kansojen itsenäistymistä. Koska ympärysvallat kuitenkin olivat taipuvaisempia kuuntelemaan Serbian hallituksen toiveita Suur-Serbiasta, Trumbićin johdolla perustettiin toukokuussa 1915 Jugoslavian komitea, jonka puheenjohtajana hän itse toimi. Komitean päätoimisto sijoitettiin Lontooseen. Jugoslavian komitea kannatti itsenäistä ja yhtenäistä eteläslaavien valtiota, ja pyrki vetoamaan Serbian hallitukseen. Serbian pääministeri Nikola Pašić suhtautui kuitenkin epäluuloisesti ajatukseen eteläslaavien yhteisestä valtiosta, sillä hän oli kiinnostunut lähinnä Serbian alueiden laajentamisesta. Kun Serbia menetti tärkeimmän tukijansa Venäjällä tapahtuneen vallankumouksen myötä, Pašić suostui kompromissiin Trumbićin kanssa. Tuloksena syntyi heinäkuussa 1917 niin sanottu Korfun julistus, vakuutus eteläslaavien yhtenäisyydestä tasaveroisin oikeuksin. Julistus loi pohjan Jugoslavian perustamiselle.
Myöhemmin Trumbić pyrki suojelemaan vähemmistökansallisuuksien, ennen kaikkea kroaattien etuja serbien hallitsemassa Jugoslaviassa. Hänet valittiin perustuslakia säätävään kansalliskokoukseen itsenäisenä ehdokkaana neljän eri puolueen listalta. Lopullisessa käsittelyssä kesäkuussa 1921 hän äänesti uutta perustuslakia vastaan, koska se keskitti vallan pääosin serbien käsiin. Trumbić pettyi vähitellen siihen, ettei kansallisuuksien tasaveroinen asema toteutunut Jugoslaviassa kuten hän oli toivonut. Vuoden 1925 vaaleissa hänet valittiin parlamenttiin Stjepan Radićin johtaman Kroatian talonpoikaispuolueen listoilta, mutta hän jätti puolueen sen mentyä Pašićin johtamaan hallitukseen. Kuningas Aleksanterin kaapattua vallan vuonna 1929 Trumbić ilmaisi katuvansa Itävalta-Unkarin hajottamista ja Jugoslavian luomista.
Suiku
Suiku on kylä Karjalan tasavallan Belomorskin piirin Sosnavitsan kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Vienanmereen laskevan Suijunjoen suussa 25 kilometriä Belomorskista pohjoiseen. Kylässä on 186 asukasta (vuonna 2013).
Historia
Suijunjoen pomorilaiskylä mainitaan ensimmäisen kerran 1400-luvun asiakirjoissa. Sen asukkaat harjoittivat kalastusta, metsästystä, karjanhoitoa ja 1600-luvun lopulle saakka myös suolankeittoa. Novgorodin verolääniin kuulunut kylä joutui Solovetskin luostarin alaisuuteen vuonna 1613.
Kylän ensimmäinen Pyhän Nikolaoksen kirkko rakennettiin uudelleen jo 1500-luvun lopulla. Myöhemmin sen rinnalle pystytettiin Pyhän Paraskevan ja Pyhän Klemens Roomalaisen kirkot kellotapuleineen. Komeat puukirkot joutuivat neuvostoaikana rappiolle ja ne paloivat vuonna 1947. Suijussa oli paljon myös vanhauskoisia, joilla oli omat rukoushuoneensa.
Suijun miehet lähtivät 1800-luvun lopulle saakka keväisin Muurmannin rannikolle turskan, koljan ja ruijanpallaksen pyyntiin. Vuosisadan puolivälissä kylässä oli 30–50 merikelpoista alusta. Paikallisista merenkulkijoista tunnetaan Novaja Zemljan ja Huippuvuorten vesillä purjehtinut Jakov Tširakin, joka vuonna 1767 avasi ensimmäisenä reitin Matotškin Šarin kautta Karanmerelle.
Arkangelin kuvernementin Kemin kihlakuntaan kuulunut Suijun volosti erotettiin Sorokasta vuonna 1866. Se rajoittui pohjoisessa Vienan Kemiin ja Usmanaan, lännessä Voijärveen ja Suikujärveen ja etelässä Sorokkaan. Vuonna 1905 kylässä oli 245 taloa, 1023 asukasta, kunnantalo, kyytiasema ja koulu. Volostiin kuului myös Mjagrekan vanhauskoinen naisskiitta ja Papinsaarella sijainnut saha.
Venäjän vallankumouksen aikoihin Suikuun pystytettiin bolševikkivalta, jonka paikallinen merkkimies oli itäkarjalaisten kansannousussa tapettu Sergei Ložkin. Suijun volosti liitettiin Karjalan työkansan kommuuniin vuonna 1920. Vuosina 1926–1927 se muutettiin Kemin piiriin kuuluneeksi kyläneuvostoksi. Vuoden 1926 väestönlaskennan mukaan kylässä oli 1115 asukasta, joista 114 oli karjalaisia. Kyläneuvostoon kuului myös Suijun asema ja joukko muita Muurmannin radan asutuksia sekä 1930-luvun alkuun mennessä avattu tiilitehdas.
Vuonna 1929 kylään perustettiin kalastuskolhoosi Put Lenina, joka menestyi Stalinin vainoihin saakka varsin hyvin. Vuonna 1969 avattiin Petroskoin kiilletehtaan Suijun osasto.
Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen perustettiin Belomorskin piiriin kuulunut Suijun kylähallintoalue, joka rajoittui pohjoisessa Kemin piiriin, idässä Vienanmereen, etelässä Belomorskin kaupunkiin ja lännessä Tunkuan kylähallintoalueeseen. Mannerosan lisäksi siihen kuuluivat Suijunjoen suun edustalla Vienanmeressä oleva Suijunsaari sekä kauempana Vienanmeren Äänislahdessa sijaitsevat Suuren- ja Pienen-Susmoin saaret. Vuonna 1987 kylähallintoalueella oli noin 500 asukasta. Kylähallinnon alaisuuteen kuului keskuskylän lisäksi Suuri-Susmoi, joka sijaitsee samannimisellä saarella 60 kilometriä Suijusta itään. Suijun kylässä oli 450 asukasta vuonna 1996.
Nykypäivä
Suijun ohi kulkee Muurmannin rata, jolla on samanniminen rautatieasema. Lähistöllä sijaitsee Terbeostrovin granaattiesiintymä. Olonga-niminen yritys tuottaa rakennuskiveä. Kylän palveluihin kuuluvat koulu, kerhotalo, kotiseutumuseo, lääkintäasema ja kaksi kauppaa. Historiallisia kohteita ovat entinen volostinhallinto ja kaksi asuintaloa.
EFL Trophy
EFL Trophy on englantilainen jalkapallon cup-kilpailu, joka on tarkoitettu Valioliigaa ja Englannin Mestaruussarjaa alempien sarjojen joukkueille sekä Valioliigan ja Mestaruussarjan U23-joukkueille.
Alain Juppé
Alain Marie Juppé O.Q. (s. 15. elokuuta 1945 Mont-de-Marsan, Landes) on ranskalainen konservatiivipoliitikko, joka toimi Ranskan ulkoministerinä Édouard Balladurin hallituksessa 1993–1995 ja pääministerinä 1995–1997. Nicolas Sarkozyn presidentiksi valinnan jälkeen Juppé nousi 18. toukokuuta 2007 François Fillonin hallitukseen varapääministeriksi ja uuden "superministeriön" ympäristön-, kestävän kehityksen ja energiaministeriksi, josta erosi kuukauden jälkeen menetettyään paikkansa parlamentissa. Marraskuussa 2010 hän nousi jälleen François Fillonin II hallituksen puolustusministeriksi ja ulkoministeriksi helmikuussa 2011 Michèle Alliot-Marien eron jälkeen.
Juppé aloitti opiskelun 1964 École Normale Supérieuressa, Institut d'Etudes Politiques de Paris'ssa 1968 ja kävi École nationale d'administrationia 1970–1972.
Juppé oli Jacques Chiracin hallituksessa 1986–1988, gaullistipuolueen (Rassemblement pour la République; RPR) puoluesihteerinä 1988–1994 ja puheenjohtajana 1994–1997. Valittiin Bordeaux'n pormestariksi 1995. Vuonna 1997 RPR hävisi vaalit ja Juppéa seurasi pääministerinä Lionel Jospin ja RPR:n johdossa Philippe Séguin.
Juppé jatkoi Union pour un Mouvement Populaire -puolueessa ja toimi sen puheenjohtajana 2002–2004.
Joulukuussa 2004 Juppé tuomittiin julkisten varojen väärinkäytöstä hänen oltuaan RPR:n johdossa ja puolueen käytettyä Pariisin kaupungin työntekijöitä hyväkseen. Valituksen jälkeen tuomittiin 14 kuukauden ehdolliseen vankeuteen ja häntä kiellettiin hakemasta poliittiseen asemaan vuoden kuluessa. Tämän johdosta hän jätti Bordeaux'n pormestarin virkansa.
Vuonna 2015 Juppé pyrki ehdokkaaksi vuoden 2017 presidentinvaaleihin mutta hävisi puolueensa esivaalit.
Vuonna 2019 Juppé nimitettiin perustuslakineuvostoon, ja hän luopui Bordeaux'n pormestarinvirasta.
Sojuz TMA-2
thumb|right|Sojuz TMA-2 -laukaisu Sojuz TMA-2 (Союз ТМА-2) oli Venäjän avaruusjärjestön miehitetty avaruuslento ISS-avaruusasemalle. Laukaisu Baikonurin kosmodromilta tapahtui 26. huhtikuuta 2003 ja paluu 1. toukokuuta 2003.
Alun perin Sojuzin rooliksi oli rajoitettu toimia aseman pelastusaluksena. Kun Columbia-sukkula tuhoutui, tilanne muuttui. Sojuz oli pari vuotta ainoa keino päästä avaruuteen.
Malentšenko oli ensimmäinen ihminen, joka meni avaruudessa naimisiin; morsian tosin oli maassa.
Davit IV
thumb|Fresko [[Gelatin luostarista]] Davit IV tai Davit Rakentaja (1073 – 24. tammikuuta 1125) oli Georgian kuningas vuosina 1089–1125 Bagrationi-suvusta. Davit oli ehkä kaikkein menestynein Georgian hallitsija – hän onnistui ajamaan turkkilaiset maasta Didgorin taistelussa vuonna 1121 ja hänen uudistuksensa armeijassa ja hallinnossa yhdistivät Georgian ja tekivät maasta Kaukasian alueen suurvallan. Davit oli kirkon ystävä, ja ortodoksikirkko onkin sittemmin julistanut hänet pyhäksi.
Sojuz TMA-2
Miehistö
Laukaistiin
Davit IV
Varhaisvaiheet
Kuningas Giorgi II:n (hallitsi 1072–1089) ainoa poika Davit syntyi Kutaisissa Länsi-Georgiassa vuonna 1073. Hänen lapsuutensa aika oli Georgialle vaikea. Kuningas Giorgi ei yrityksistä huolimatta pystynyt ylläpitämään maan yhtenäisyyttä: hänen kuningaskuntaansa hävittivät seldžukkiturkkilaisten hyökkäykset, sisällissodat ja maanjäristykset. Giorgi joutuikin luopumaan kruunusta vuonna 1089 16-vuotiaan poikansa hyväksi.
Aamoksen kirja
Aamoksen kirja on yksi Raamatun Vanhan testamentin pienistä profeetallisista kirjoista. Se on Raamatun 30. ja juutalaisen Raamatun Tanakin toisen pääosion Nevi'imin eli profeettojen kahdestoista kirja.
Sojuz TMA-2
Miehistö
Palaavat thumb|220px|left|Sojuz TMA-2:n laskeutumisen jälkeen
Davit IV
Uudistukset
Iästään huolimatta Davit osallistui aktiivisesti Georgian poliittiseen elämään. Hän ajoi tarkoituksenmukaista ja hallittua politiikkaa, oli määrätietoinen aikeissaan tuoda maahan järjestys, panna niskoittelevat feodaalihallitsijat kuriin, keskittää valtionhallinto, muodostaa uudenlainen seldžukeille paremmin pärjäävä armeija ja myöhemmin hyökätä järjestelmällisesti seldžukkeja vastaan karkottaakseen heidät ensin Georgiasta ja sitten koko Kaukasiasta. Vuonna 1093 hän pidätytti voimakkaan feodaaliherran Liparit Baghvašin, joka oli Georgian kuninkaan pitkäaikainen vastustaja, ja karkotti hänet maasta (1094). Liparitin pojan Ratin kuoleman jälkeen Davit lakkautti heidän hallitsemansa Kldekarin ruhtinaskunnan (1103).
Aamoksen kirja
Kirjoittaja
Profeetta Aamos toimi kuningas Jerobeam II:n, Israelin kuningaskunnan kuninkaan, hallintokauden (vuodesta 793 eaa. vuoteen 753 eaa.) sekä Ussian, Juudan kuningaskunnan kuninkaan, aikana. Tuohon aikaan sekä pohjoisen Israel että etelän Juuda olivat vaurautensa huipulla. Aamos oli profeetta Hoosean aikalainen, mutta todennäköisesti vaikutti jonkin verran häntä ennen.
Davit IV
Uudistukset
Hän työnsi turkkilaiset hitaasti pois maasta saaden haltuunsa yhä uusia alueita, nyt kun seldžukkien täytyi kiinnittää huomionsa georgialaisten lisäksi juuri alkaneisiin ristiretkiin itäisellä Välimerellä. Vuoteen 1099 mennessä Davit IV:n valta oli kasvanut sen verran suureksi, ettei hänen tarvinnut enää maksaa turkkilaisille veroa. Hän myös kieltäytyi bysanttilaisesta panipersebastosin arvonimestä, osoittaen haluavansa toimia Bysantin valtakunnan kanssa vain tasavertaisessa suhteessa. Vuonna 1103 pidettiin Ruis-Urbnisin synodi, suuri kirkollinen kokous, Ruisin ja Urbnisin luostareissa. Davit onnistui raivaamaan tieltään häntä vastustaneet piispat ja yhdistämään kaksi virkaa: hovimiehen ja piispan, luoden näin maalle pääministerimäisen instituution. Seuraavana vuonna Daavidin kannattajat itägeorgialaisessa Kakhetin provinssissa vangitsivat paikallisen kuninkaan Aghsartan II:n (hallitsi 1102–1104), joka oli paikallinen seldžukkisulttaanin vasalli, ja yhdisti alueen muuhun Georgiaan.
Aamoksen kirja
Kirjoittaja
Aamos ei todennäköisesti ollut "ammattimainen profeetta", joka olisi koulutettu toimimaan kuninkaan hovissa. Sen sijaan hän antaa ymmärtää olleensa paimen ja maanviljelijä, jonka Jumala kutsui työhön. Hänen viljelemiensä viikunoiden on ajateltu olleen rahvaan ruokaa. Siksi tutkijat ovat arvelleet, ettei hän kuulunut siihen eliittiin, jonka hän tuomitsi profetioissaan. Sen sijaan hän vaikuttaa työläiseltä.
Davit IV
Sotaretket
Kalhetin valtauksen jälkeen vuonna 1105 Davit voitti seldžukkijoukot Ertsukhin taistelussa, mikä auttoi häntä valtaamaan Samšvilden, Rustavin, Gišin ja Lorrin tärkeät linnoitukset vuosien 1110 ja 1118 välillä.
Aamoksen kirja
Ajoitus
Suurin osa tutkijoista uskoo, että Aamos profetioi syksyllä 750 eaa. tai 749 eaa. Yleisesti uskotaan, että hänen saarnaajantoimensa Betelissä kesti vähintään yhden päivän ja enintään muutaman päivän ajan. Tuohon aikaan Assyrian sotajoukot taistelivat Damaskosta vastaan useita vuosia, ja se vähensi huomattavasti Syyrian uhkaa Israelia vastaan. Naapurien sotiessa Israel kykeni laajentamaan alueitaan lähes samoiksi, kun ne olivat olleet Daavidin ja Salomon aikoina.
Davit IV
Sotaretket
Davitille alkoi nyt kasautua ongelmia, sillä kansa oli ollut sodassa jo toistakymmentä vuotta. Lisäksi ongelmia aiheuttivat maan aateliset ja tärkeä Tbilisin kaupunki, joka oli yhä arabien hallussa. Ratkaistakseen pulmansa Davit aloitti armeijan uudelleenjärjestelyn. Hän asutti yli 40 000 perheen kiptšakkiheimon Pohjois-Kaukasukselta Georgiaan vuosina 1118–1120. Jokaisen perheen täytyi toimittaa yksi sotilas hevosen ja aseistuksen kanssa. 40 000 miehen vahvuinen kiptšakkiarmeija oli täysin riippuvainen kuninkaasta. Kiptšakit asutettiin eri puolille Georgiaa – jotkut Šida Kartliin ja jotkut raja-alueille – ja väestö assimiloitui nopeasti georgialaisiin.
Aamoksen kirja
Ajoitus
On huomioitava, että Aamos saarnasi noin kaksi vuotta ennen suurta maanjäristystä, ja viittasi järistykseen kirjassaan kaksi kertaa. Sakarja muisti maanjäristyksen vielä 200 vuotta myöhemmin (Sak. 14:5).
Davit IV
Sotaretket
Vuonna 1120 Davit IV siirtyi Länsi-Georgiaan ja hyökkäsi yllättäen turkkilaisten kimppuun heidän ryösteltyään georgialaisten maita. Vain pieni seldžukkijoukko pääsi pakenemaan. Tämän jälkeen Daavid lähti Širvanin alueelle ja valloitti Qabalan kaupungin. Talvella 1120–1121 georgialaisjoukot hyökkäsivät menestyksekkäästi seldžukkien asutuskeskuksia vastaan Etelä-Kaukasuksella.
Aamoksen kirja
Sisältö
Monet tutkijat jakavat Aamoksen kirjan kolmeen osaan. Luvut 1 ja 2 tarkastelevat Israelia ympäröiviä kansoja (Damaskos, Filistea, Tyyro, Edom ja Ammon) sekä Israelia itseään moraalisten silmälasien läpi, sekä sisältävät ennustuksia näitä vastaan. Luvut 3–6 tarkastelevat Israelin syntejä tarkemmin. Luvut 7–9 sisältävät näkyjä, jotka Jumala antoi Aamokselle, sekä Betelin papin Amasjan nuhdesaarnan Aamokselle. Kirjan jakeita 7:1–9:8 kutsutaan yleisesti Näkyjen Kirjaksi. Se sisältää ainoan kertovan osuuden.
Davit IV
Sotaretket
12. elokuuta 1121 Daavid sai ratkaisevan voiton suuresta seldžukkiarmeijasta Didgorin taistelussa, mikä mahdollisti Tbilisin valtauksen ankaran taistelun jälkeen vuonna 1122. Nyt Tbilisistä tuli Georgian pääkaupunki ensimmäistä kertaa useihin satoihin vuosiin.
Aamoksen kirja
Sisältö
thumb|left|240px|Profeetta Aamos ja muita hahmoja kattomaalauksessa. Melozzo da Forlì, 1400-luku. Ensimmäisessä kahdessa näyssä Aamos kykenee taivuttelemaan Jumalan siihen, ettei tämä kurita kansaa, niin kuin on Aamokselle näyttänyt. Kurin ja oikeudenmukaisuuden teemat ovat keskeisiä osassa, jota joskus kutsutaan valitusten kirjaksi (5:1–6:14). Tämä viesti voidaan nähdä parhaiten jakeessa 5:24. Luvussa 4 kuvattujen vitsausten voidaan katsoa olleen kurinpalautuksia, jotka saivat Israelin kääntymään takaisin Jumalan puoleen. Kansa ei kuitenkaan tulkinnut niitä tällä tavalla, ja ne kääntyivät rangaistukseksi kansa tottelemattomuudesta.
Näkyjen toisessa osassa (7:7–9) ei enää esirukoile kansansa puolesta, ja Jumala sanoo, ettei hän "enää kulje armahtaen [Israelin] ohitse". Israelin ahdinko on muuttunut toivottomaksi. Jumala ei enää pidättele tuomiotaan, koska Israel kieltäytyy kuuntelemasta profeettoja ja jopa pyrkii vaientamaan heidät (2:12, 3:8, 7:10–17).
Davit IV
Sotaretket
Davit Rakentaja kuoli 24. tammikuuta 1125 ja hänen poikansa Demetre I nousi valtaistuimelle. Davit haudattiin Gelatin luostariin Kutaisin kaupungin lähelle.
Kulttuurielämä
Davit IV antoi runsaasti huomiota kansansa sivistämiselle. Kuningas valitsi lapsia, jotka lähetettiin Bysantin valtakuntaan opiskelemaan "jotta he oppisivat kieliä ja toisivat kotiin tekemiään käännöksiä". Monista tuli tunnettuja oppineita.
Voikkoväri
Heterotsygootti voikko
Heterotsygooteilla voikoilla voikkogeeni vaalentaa selvästi ruskeaa väriä sekä peitinkarvassa että jouhissa, mutta mustaa huomattavasti vähemmän; erityisesti mustat jouhet voivat jäädä täysin mustiksi.
Aamoksen kirja
Sisältö
Muita merkittäviä teemoja kirjassa ovat: sosiaalinen oikeudenmukaisuus ja huoli vähäosaisista; Jahve on kaikkien kansojen jumala ja tuomari; Jahve on oikeudenmukaisuuden jumala; Jahve teki kaikki kansat; Jahve valitsi Israelin kansan, ja lunasti heidät, jotta hänet tunnettaisiin kaikessa maailmassa; Jahven valittuna oleminen tarkoittaa sitä, että on velvollinen elämään annetun lain mukaan; Jahve tuhoaa ainoastaan epäoikeudenmukaiset, muut säilyvät; ja että Jahve on vapaa tuomitsemaan, lunastamaan ja toimimaan Israelin pelastajana.
Davit IV
Kulttuurielämä
Davitin aikaan Georgiassa oli useita kouluja, joista Gelatin luostarilla oli erikoisasema. Kuningas Davitin historioitsijan mukaan Gelati oli "idän toinen Jerusalem, kaiken arvokkaan oppimiseen ja tiedon opettamiseen – toinen Ateena, ylittäen suuresti ensimmäisen jumalallisessa laissa, kaanon kaikille kirkollisille rikkauksille". Gelatin lisäksi oppimisen keskuksia Georgiassa oli muun muassa Iqalton akatemia.
Voikkoväri
Heterotsygootti voikko
Rautiaspohjainen voikko on yksinkertaisesti voikko. Ruunikkopohjainen voikkoväri on ruunivoikko, mustapohjainen mustanvoikko. Ruunivoikot näyttävät lähinnä karvaltaan keltaisenruskeilta ruunikoilta, ja ne on aiemmin yleensä rekisteröity hallakoiksi. Mustanvoikot ovat melko vaikeita tunnistaa: ne ovat jouhiltaan lähinnä mustia, karvaltaan tavallisesti harmahtavan tummanruskeita, ja voivat sekoittua tummanruunikoihin tai hiirakoihin.
Davit IV
Perintö
Davitin hallituskausi on vaikuttanut suuresti georgialaisten omakuvaan. Maan nykyinen lippu perustuu Davitin lippuun, ja Davit Rakentajan ritaristo on yksi valtion myöntämistä tärkeimmistä kunniamerkeistä. Georgialaiset ovat yhä ylpeitä Davitin suorituksista. Georgian presidentti Mikheil Saakašvili lausui virkaanastujaispäivänään 25. tammikuuta 2004 valan Davitin haudalla Gelatin luostarissa. Saakašvilin mukaan ele oli symbolinen, sillä Daavid toi maahan yhtenäisyyttä ja rauhaa, mitä monet georgialaiset odottivat myös Saakašvililtä.
Voikkoväri
Homotsygootti voikko
thumb|250px|[[Valkovoikko eli kermanvärinen hevonen]]
Koska voikkogeeni on epätäydellisesti vallitseva, molemmilta vanhemmiltaan sen perinyt hevonen vaalenee kauttaaltaan lähes puhtaan valkoiseksi. Aikaisemmin tällaisia hevosia on kutsuttu virheellisesti albiinoiksi (joita hevosissa ei lainkaan tunneta), nykyään nimitys on lähinnä kermanvärinen tai valkovoikko.
Valkovoikoilla hevosilla on vaaleansiniset silmät sekä vaaleanpunainen iho. Silmien värin vuoksi ne on toisinaan tunnettu nimellä blue-eyed cream (BEC) eli sinisilmäinen voikko, lähinnä erotuksena joskus hyvin vaaleiksi jäävistä tavallisista voikoista. Valkovoikkoja yksilöitä ei hyväksytä monissa varsinkaan poniroduissa (esimerkiksi newforestinponi ja gotlanninruss), vaikka voikot sinänsä yleensä hyväksytään. Valkovoikon hevosen pohjaväriä on tavallisesti vaikea määrittää pelkän ulkonäön perusteella, mutta rautiaspohjainen kermanvärinen tunnetaan nimellä cremello, ruunikkopohjainen perlino (jolla jouhet ja jalat ovat yleensä hiukan tummemmat kuin muu karva) ja mustapohjainen smoky cream.
Esiintyminen
Varsinaisten voikkovärien esiintyminen on monessa hevosrodussa ollut pitkään epäselvä asia, koska tunnusomaisen näköiset ruunivoikot on vanhastaan erityisesti poniroduissa yleensä kirjattu "hallakoiksi", ja toisaalta voikot ja liinaharjaiset vaaleanrautiaat ovat sekoittuneet keskenään. Nykytietämyksen perusteella voikkogeenin läsnäolon paljastaa ei-toivottujen valkovoikkojen yksilöiden syntyminen rotuun, kun taas niiden täydellinen puuttuminen on yleensä ottaen merkki siitä, ettei geeniä rodussa esiinny. Toisaalta esimerkiksi suomenhevosella voikkogeeni on 1900-luvun alkupuolen jalostusvalintojen vuoksi harvinaistunut siinä määrin, että nykypäivänä tunnetaan vain yksittäisiä samaan sukuun kuuluvia voikkoja eikä valkovoikkoja yksilöitä tiedetä olleen olemassa ainakaan vuosikymmeniin ennen kuin kesällä 2010 syntyi ilmeisesti pitkästä aikaa ensimmäinen valkovoikko suomenhevosvarsa.
Voikkovärejä esiintyy suomenhevosen lisäksi muiden muassa eestinhevosilla, connemaranponeilla, newforestinponeilla, walesinponeilla, gotlanninrusseilla, islanninhevosilla, shetlanninponeilla, vuonohevosilla (voikonhallakot), englannintäysiverisillä, lusitanoilla ja puoliverisillä sekä quarterhevosilla, tennesseenwalkereilla ja suurimmalla osalla muistakin yhdysvaltalaisista ratsuroduista. Kaikissa näistä roduista voikkovärejä ei kuitenkaan virallisesti tunneta, vaan voikkoväriset yksilöt rekisteröidään lähinnä rautiaiksi tai ruunikoiksi. Valkovoikot yksilöt ovat lähes kaikissa roduissa ei-toivottuja ja kantakirjaan kelpaamattomia.
Rotuihin joissa voikkovärejä ei muunlaisista käsityksistä huolimatta esiinny kuuluvat muiden muassa haflinger ja arabianhevonen. Voikoilta joskus hyvinkin paljon näyttävät puhdasrotuiset arabit ja haflingerit ovat liinaharjaisia vaaleanrautiaita, ruunivoikon näköiset arabit puolestaan vaaleita ruunikoita.
Lori Alan
Ura
Lori Alan aloitteli näyttelemisen yhdeksänvuotiaana ja myöhemmin esiintyi musikaaleissa, jonka myötä hän teki vierasesiintymisiä televisiosarjoissa ja elokuvissa, kuten Boys on The Side – Matka ystävyyteen, Father of the Bride Part II ja The Fluffer. 1990-luvun alkupuolella Alan alkoi tehdä enemmän äänirooleja, jonka myötä häntä on kuultu sadoissa eri mainoksissa ja videopeleissä. Erityisesti Alan kuitenkin tunnetaan ääninäyttelijänä animaatioista, kuten Paavo Pesusieni, Angry Beavers, Ihmeneloset ja Family Guy. 2000-luvulla Alan on esiintynyt myös televisiosarjoissa, kuten Siskoni on noita, Frendit, Mullan alla, C.S.I. ja Coryn koukerot.
Jumalan Karitsan kirkko
Ervil LeBaron on määrännyt useita muitakin surmia toimeenpantaviksi. Hän on surmauttanut sekä liikkeestä eroon pyrkiviä sukulaisiaan että kilpailevien fundamentalistimormonien johtajia. Näistä huomattavin oli Rulon C. Allred, Apostolic United Brethren -ryhmän johtaja. Sekä LeBaronin vaimot että hänen tyttärensä ovat olleet mukana surmatöissä.
LeBaron on ilmeisesti perustellut murhatöitä Brigham Youngin kauden verisovitus-opilla, jonka mukaan vakavista synneistä voi saada sovituksen vain, mikäli synnintekijän veri vuodatetaan maahan. Hän kirjoitti ennen vangitsemistaan 1979 kirjan "Uusien liittojen kirja", johon hän kirjoitti saamiaan ilmoituksia. Niiden mukaan Jumala oli käskenyt häntä surmaamaan vääräoppiset ja petturit. Kirjaa painettiin noin kaksikymmentä kappaletta. Ervil Lebaronin pienilukuinen, mutta sitäkin fanaattisempi kannattajajoukko, joista suurin osa oli hänen lapsiaan tai sukulaisiaan, pani toimeen toistakymmentä murhaa kirjassa annettujen määräysten perusteella.
Ervil LeBaron tuomittiin 1979 elinkautisvankeuteen, jossa hän kuoli 1981. Ei ole selvää, jatkuuko hänen perustamansa kirkko vielä hänen perheessään.
Valtatie 11
Valtatie 11 on Nokialta Poriin johtava itä–länsi-suuntainen valtatie. Tie on verraten lyhyt, 101 kilometriä. Valtatie 11 on tärkeä teollisuuden kuljetusten käyttämä reitti. Tie on kokonaisuudessaan kaksikaistainen.
Reitti
Tie kulkee seuraavien kuntien kautta: Nokia – Sastamala – Kokemäki – Ulvila – Pori. Vuoden 2013 Sastamalan ja Kiikoisten kuntaliitoksesta lähtien kyseessä on Suomen ainoa valtatie, joka kulkee kokonaisuudessaan kaupunki-nimitystä käyttävien kuntien alueella.
Tarkempi reitti:
Historiaa
Vuonna 2004 Häijääseen seututien 249 liittymään rakennettiin kiertoliittymä ja 2007 Murhasaaren mäkeen rakennettiin keskikaiteellinen ohituskaista. Tampereen läntisen kehätien perusparannukseen liittyen Kankaantaan liittymä Nokialla rakennettiin eritasoliittymäksi vuonna 2008. Syksyllä 2012 Nokian kohdalle valmistui Koukkujärven eritasoliittymä.
Tiehankkeita
Tiehallinto suunnittelee tien parantamista koko matkalla vuoteen 2030 mennessä. Tielle rakennettaisiin ohituskaistoja, jyrkkiä mäkiosuuksia loivennettaisiin ja rakennettaisiin eritasoliittymiä.
Tiehallinto ja Porin kaupunki suunnittelevat valtatien 11 jatkamista nykyisestä päätekohdastaan, valtatien 2 eritasoliittymästä, lentoaseman eteläpuolitse valtatielle 8, jonne rakennettaisiin uusi eritasoliittymä.
Rambol Oy:n teettämässä Kahtalammi-Sorrinlammi -tarveselvitystyössä tuodaan esille uuden yhdystien rakentaminen valtatien 11 ja valtatien 12 välille. Toteutuessaan tie rakennettaisiin kulkemaan Nokian kaupunkitaajaman länsipuolelle Harjuniityn lävitse. Tien pituudeksi tulisi noin 6-7 kilometriä. Tarveselvitystyö tuodaan esille Nokian kaupungin teettämässä Harjuniityn lisäasutuksen käsittelyn yhteydessä.
Paul Phillips
Paul Phillips (s. 9. elokuuta 1972, San Francisco, Kalifornia ) on yhdysvaltalainen entinen pokeriammattilainen.
Phillips kirjoitti Boa-nimisen WWW-palvelinohjelman opiskellessaan Kalifornian yliopistossa San Diegossa. Se on edelleen käytössä, mutta Phillips ei sitä enää ylläpidä. Vuonna 1996 Phillips aloitti Go2Netin teknologiajohtajana (Chief Technical Officer). Yrityksen osakkeiden myynnistä saamansa rahan hän sijoitti pokeriin.
Pokeriura
Phillips on pokerimaailmassa kiistelty henkilö. Häneltä kiellettiin pääsy World Series of Pokerin (WSOP) turnauksiin 2000-luvun alussa turnaussarjaa koskevien kriittisten lausuntojen takia. Lausunnot koskivat Horseshoen kasinon tapaa jakaa osallistumismaksu pelaajien ja kasinotyöntekijöiden kesken. Vaikka kilpailukielto kumottiin loppuvuodesta 2001, hän osallistui vain yhteen WSOP-turnaukseen vuonna 2002 (sijoittuen toiseksi $1,500 triple draw lowball Ace to Five -turnauksessa John Juandan jälkeen).
Phillips ei pelannut yhtään WSOP-turnausta vuonna 2003, mutta oli World Poker Tourilla (WPT) ykkösenä ja kakkosena. WPT:n Legends of Poker -turnauksessa, jossa hän oli toinen, hän ja voittaja Mel Judah tekivät lopussa sopimuksen rahojen jakamisesta ("diilin"). Tästä Sports Illustrated kirjoitti erittäin kriittisesti ja seurauksena oli, että WPT kielsi diilit omissa turnauksissaan. Phillipsin WPT-voitto tuli Five Diamond World Poker Classic -turnauksessa joulukuussa 2003. Hän kukisti finaalipöydässä muun muassa Dewey Tomkon, Gus Hansenin ja Mel Judahin ja ansaitsi 1 101 980 dollaria.
Vuonna 2004 Phillips oli finaalipöydässä kolmessa WSOP-turnauksessa (omaha hi-lo splitissä ja kahdessa no limit hold'em -turnauksessa). Viime vuosina Phillips ei ole osallistunut pokeriturnauksiin.
Elokuussa 2007 Phillipsin pokeriuran turnausansiot ylittivät 2,3 miljoonaa dollaria.
Uudenmaan historiallinen maakunta
Nimensä mukaisesti Uusimaa maakuntana on useimpia muita Suomen historiallisia maakuntia nuorempi. Yhdessä Satakunnan historiallisen maakunnan kanssa se kuuluu niihin Suomen historiallisiin maakuntiin, joiden nimeen ei sisälly kansanomaisten Suomen heimojen nimityksiä, jotka esiintyvät esimerkiksi paikannimissä ja muussa kansanperinteessä. Päin vastoin Hämeen on sanottu aikoinaan ulottuneen "suolamerestä suolamereen", so. sekä Uudenmaan että Satakunnan rannikoille. Erityisesti Uudenmaan historiallisen maakunnan synty omana maakuntanaan liittyy Suomen rannikoiden ruotsinkieliseen uudisasutukseen, vaikka maakunnan sisäosat ovatkin aina olleet suomenkielistä aluetta.