cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jelena Ivaštšenko
Ivaštšenko voitti yli 78 kg:n painoluokassa Euroopan-mestaruuden Tbilisissä 2009, Istanbulissa 2011 ja Tšeljabinskissa 2012. Lisäksi hän sijoittui viidenneksi Bukarestissa 2004. Avoimessa luokassa hän voitti Euroopan-mestaruuden Varsovassa 2007 ja sai hopeaa Novi Sadissa 2006. Joukkuekilpailun Euroopan-mestaruuden hän voitti Belgradissa 2006 ja Tšeljabinskissa 2012 sekä sai hopeaa Debrecenissä 2005 ja Minskissä 2007. Hän sai hopeaa yli 78 kg:n sarjassa alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa Rotterdamissa 2002 ja alle 23-vuotiaiden EM-kisoissa Kiovassa 2005.
MM-kilpailuissa Ivaštšenko saavutti hopeaa avoimessa luokassa Pariisissa 2008. Pronssia hän sai avoimessa luokassa Rio de Janeirossa 2007 ja yli 78-kiloisissa Pariisissa 2011. Lontoon olympialaisissa 2012 hän sijoittui yli 78 kg:n painoluokassa seitsemänneksi.
Ivaštšenko sai hopeaa opiskelijoiden MM-kilpailujen avoimessa luokassa Novi Sadissa 2002. Hän sijoittui yli 78 kg:n painoluokassa kolmanneksi Jejun universiadeissa 2003 ja sotilaiden MM-kilpailuissa Bakussa 2004.
Prinzenstraßen metroasema
Prinzenstraße on Berliinin metron asema, joka sijaitsee Kreuzbergissä. Asemalla pysähtyvät linjojen U1 ja U3 junat. Se avattiin liikenteelle 18. helmikuuta 1902. Asemalla on hissi länteen päin käytettävälle laiturille.
Jelena Ivaštšenko
Ivaštšenko saavutti Masters-, Grand Slam- ja Grand Prix -kilpailuissa kolme turnausvoittoa, sijoittui kaksi kertaa toiseksi ja kolme kertaa kolmanneksi. Maailmancupeissa ja Continental Open -kilpailuissa hän voitti kuusi turnausta, sijoittui kuusi kertaa toiseksi ja kolme kertaa kolmanneksi. Venäjän-mestaruuskilpailuissa hän saavutti aikuisten sarjassa seitsemän kulta-, viisi hopea- ja kolme pronssimitalia.
Prinzenstraßen metroasema
Aseman vieressä on pieni Böcklerpark-niminen puisto, jossa järjestetään usein musiikkitapahtumia. Puistossa on myös suosittu uima-allasalue.
thumb|vasen|Asema 1900-luvun alussa.
Jelena Ivaštšenko
Venäjän judoliitto kertoi 15. kesäkuuta 2013, että Ivaštšenko oli kuollut traagisesti hypättyään alas parvekkeelta. Lifenews.ru-lehden mukaan hän oli kärsinyt vakavasta masennuksesta seitsemän vuoden ajan. Masennus oli pahentunut Lontoon olympiatappion jälkeen, ja lisäksi hänellä oli leikkauksen vaativa jalkavamma.
Carina
Carina voi tarkoittaa seuraavia:
Andrew Musgrave
Andrew Musgrave (s. 6. maaliskuuta 1990 Poole, Englanti) on brittiläinen maastohiihtäjä. Hän edustaa Huntly Nordic Ski Clubia.
Musgrave sijoittui vuoden 2009 Praz de Lys Sommand'n junioreiden MM-kilpailuissa 10 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa yhdeksänneksi ja takaa-ajossa 12:nneksi. Saman vuoden Liberecin MM-kilpailuissa hän oli parhaimmillaan yhdistelmäkilpailussa 45:s ja Vancouverin olympialaisissa 2010 samassa lajissa 51:s. Oslon MM-kilpailuissa 2011 hän oli vapaan hiihtotavan sprinttikilpailussa 28:s. Val di Fiemmen MM-kilpailuissa 2013 hän sijoittui 15 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa niin ikään 28:nneksi. Sotšin olympialaisissa 2014 hän oli vapaan hiihtotavan sprintissä 29:s. Falunin MM-kilpailuissa 2015 hän sijoittui 30 kilometrin yhdistelmäkilpailussa 12:nneksi ja 15 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa 16:nneksi. Lahden MM-kilpailuissa 2017 hän oli 50 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa neljäs, yhdistelmäkilpailussa yhdestoista ja 15 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa kahdestoista. Pyeongchangin olympialaisissa 2018 hän sijoittui 30 kilometrin yhdistelmäkilpailussa seitsemänneksi. Seefeldin MM-kilpailuissa 2019 Musgrave sijoittui yhdistelmäkilpailussa seitsemänneksi sekä 15 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa ja 50 kilometrin vapaan kilpailussa kahdeksanneksi. Oberstdorfin MM-kilpailuissa 2021 hän oli 30 kilometrin yhdistelmäkilpailussa ja 50 kilometrin perinteisen hiihtotavan yhteislähtökilpailussa seitsemäs sekä 15 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa kymmenes. Pekingin olympialaisissa 2022 hän sijoittui lyhennetyssä 50 kilometrin vapaan hiihtotavan yhteislähtökilpailussa 12:nneksi ja 30 kilometrin yhdistelmäkilpailussa 17:nneksi. Planican MM-kilpailuissa 2023 hän oli 15 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa yhdeksäs ja 30 kilometrin yhdistelmäkilpailussa neljästoista.
Musgrave kilpaili maailmancupissa ensimmäisen kerran Kuusamossa marraskuussa 2008. Ensimmäiset maailmancup-pisteensä hän sai oltuaan Tour de Skin 2011–2012 vapaan hiihtotavan prologissa 28:s. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran oltuaan kymmenes Tour de Skin 2014–2015 25 kilometrin vapaan hiihtotavan takaa-ajossa Toblachissa tammikuussa 2015. Takaa-ajo-osuuden etappiajoissa hän oli nopein. Yksittäisessä maailmancup-kilpailussa hän sijoittui kymmenen parhaan joukkoon ensimmäisen kerran oltuaan kymmenes Kuusamon 15 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa marraskuussa 2016. Tammikuussa 2017 hän sijoittui kuudenneksi Ulricehamnin 15 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa. Ensimmäisen palkintosijansa yksittäisessä maailmancupin kilpailussa hän saavutti oltuaan kolmas Toblachin 15 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa joulukuussa 2017. Hän sijoittui kolmanneksi Beitostølenin 10 kilometrin perinteisen hiihtotavan väliaikalähtökilpailussa joulukuussa 2022.
Musgrave voitti junioreiden Norjan-mestaruuskilpailuissa 10 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailun 2010. Aikuisten Norjan mestaruuskilpailuissa hän voitti vapaan tyylin sprintin 2014, sijoittui toiseksi 15 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa 2012 ja kolmanneksi 10 kilometrin perinteisen kilpailussa 2015.
Smells Like Teen Spirit
”Smells Like Teen Spirit” on yhdysvaltalaisen rockyhtye Nirvanan kappale. Se on yhtyeen toisen studioalbumin Nevermindin (1991) avausraita ja pääsingle. Kappaleen ovat tehneet Kurt Cobain, Krist Novoselic ja Dave Grohl, ja sen on tuottanut Butch Vig. Sen nelisointuista pääriffiä käytetään sekä introssa ja kertosäkeessä luomaan vuorottaisen äänekkään ja hiljaisen dynamiikan.
”Smells Like Teen Spiritin” odottamaton menestys nosti Nevermindin listojen kärkeen vuoden 1992 alussa. Tätä tapahtumaa merkitään usein hetkeksi jona vaihtoehtorock tuli valtavirtaan. ”Smells Like Teen Spirit” oli Nirvanan suurin hitti yltäen kuudennelle sijalle Billboardin Hot 100 -listalla ja sijoittuen korkealle kansainvälisillä musiikkilistoilla ympäri maailmaa.
Tietoa singlestä
Kappaleen säveltäjiksi on merkitty koko yhtye: Kurt Cobain, Dave Grohl ja Krist Novoselic. "Smells Like Teen Spirit" on monella tapaa tyypillinen grunge-kappale, jossa vuorottelevat rauhallisemmat säkeistöt sekä lujalla säröllä ja äänenvoimakkuudella soitettu kertosäe. Kappaleen musiikillisia esikuvia on monta, mutta esiin nousee erityisesti Neil Youngin ”Mr. Chips”, jonka kanssa laululla on paljon yhtäläisyyksiä. Singlen B-puolella ovat kappaleet "Aneurysm" ja "Even in His Youth". Yhtye esitti kappaleen ensimmäisen kerran livenä 17. huhtikuuta vuonna 1991 Seattlessa.
Teen Spirit on yhdysvaltalainen deodoranttimerkki. Laulun nimi tulee "Kurt smells like Teen Spirit" -tekstistä, jonka Bikini Kill -yhtyeen Kathleen Hanna spray-maalasi seinälle. Cobain on myös sanonut, että hän keksi kappaleen sanat viisi minuuttia ennen studionauhoitusten alkamista. Kappaleen tunnuslause "here we are now, entertain us" oli Cobainin käyttämä fraasi hänen saapuessaan juhliin. Cobain kertoi myös jäljitelleensä laulua kirjoittaessaan Pixiesin tyyliä. Kappaleen liveversio julkaistiin vuonna 1996 Nirvanan From the Muddy Banks of the Wishkah -livekokoelma-albumilla. With The Lights Out -box-setillä vuonna 2004 kappale julkaistiin demona sekä Butch Vig -mixinä.
Nirvana esitti "Smells Like Teen Spirit" -kappaleen ensimmäisen kerran livenä OK-hotellissa Seattlessa. Se julkaistiin vuonna 2004 yhtyeen With the Lights Out -boxilla ja vuonna 2005 yhtyeen Classic Albums - Nirvana - Nevermind -DVD:llä ja dokumentissa Hype!.
Musiikkivideo
Kappaleen musiikkivideo on perinteinen video, jossa näkyy koko yhtye soittamassa. Yhtye voitti videolla vuoden 1992 MTV Video Music Awardseissa palkinnon kategoriassa ”paras tulokas” ja toisen kategoriassa ”paras alternative-yhtye”. Kappale on päässyt myös Guinnessin ennätysten kirjaan, koska se oli soitetuin kappale MTV Europe -musiikkikanavalla.
Kappaleen musiikkivideon on ohjannut Samuel Bayer, joka on myöhemmin tuottanut ja ohjannut muun muassa Green Dayn, Ramonesin, Metallican, My Chemical Romancen ja The Smashing Pumpkinsin videoita. Video kuvattiin GMT Studiolla Culver Cityssä. Video sisältää Nirvanan soittamassa lukion liikuntasalissa cheerleaderit taustalla ja yleisön penkeillä istumassa. Videon lopussa yhtye ja yleisö tuhoavat paikat ja soittimet.
Musiikkivideo on kerännyt yli miljardi katselukertaa YouTubessa.
Cover-versiot
Kappaleesta on olemassa lukuisia cover-versioita, joita ovat esittäneet mm. Tori Amos Crucify-EP-levyllään, suomalainen 2Z-yhtye, jazz-yhtye The Bad Plus, punk/heavy-yhtye Melvins ja Xorcist. Japanilainen beatboxer Dokaka on myös tehnyt "Smells Like Teen Spiritistä" oman versionsa. Vuonna 2005 Paul Anka teki kappaleesta oman versionsa. Saksalainen Atari Teenage Riot -yhtye on ottanut kappaleesta vaikutteita yhtyeen ”Atari Teenage Riot” -kappaleeseen heidän vuoden 1997 albumillaan Burn, Berlin, Burn!. Kappale oli myös vuonna 2001 Moulin Rouge! -elokuvassa.
Cover-version teki myös yhtye Blanks 77 toisena kappaleena albumilla Smells Like Bleach: A Punk Tribute to Nirvana. Beki Bondage julkaisi kappaleen seitsemäntenä raitana tribuuttialbumillaan Smells Like Nirvana vuonna 2000. Both julkaisi myös toisen tribuuttialbumin The Cocktail Tribute to Nirvana ja kappale oli siinä myös seitsemäntenä raitana. Samana vuonna Josh Roseman julkaisi coverin 12. kappaleena albumillaan Cherry. Aqua Velvets -yhtye julkaisi kappaleen 24. kappaleena albumillaan Radio Waves. Vuonna 2002 Amanita-yhtye julkaisi coverin tribuuttialbumillaan Nearvana "San Francisco". Vuonna 2005 Tallywood Strings -yhtye julkaisi kappaleen ensimmäisenä raitana albumillaan String Quartet Tribute to Nirvana's Nevermind.
Isovilistäjä
Isovilistäjä (Traversia lyalli) on sukupuuttoon kuollut, varpuslintuihin kuulunut, maailman pienin tunnettu lentokyvytön lintu. Lintulajin nimenä on aikaisemmin ollut nykyisten nimistösääntojen vastainen nimi Stephensaarten kalliopeukaloinen. Ennen nykyistä nimeä se tunnettiin nimellä stephensaarenvilistäjä (Traversia insularis).
Koko ja ulkonäkö
Lajin ulkonäkö tunnetaan vain kissan tappamien yksilöiden nahkoista. Peukaloista muistuttavalla lajilla oli lyhyet, pyöreäpäiset siivet ja erittäin lyhyt (17 mm) pyrstö. Koiraat olivat naaraita pienempiä. Siiven pituus 46-49 mm ja nokka 17 mm. Nilkan pituus 19–20 mm, keskivarvas 20–21 mm. Heimosta tunnetaan kaikkiaan 7 lajia, joista jopa 5 on kuollut sukupuuttoon. Mustarotta (Rattus rattus) ja polynesianrotta (Rattus exulans) ovat syypäinä useimpiin näistä sukupuutoista.
Smells Like Teen Spirit
Cover-versiot
Vuonna 1992 yhdysvaltalainen huumorimuusikko "Weird Al" Yankovic teki parodiaversion "Smells Like Teen Spiritistä". Sen nimi oli "Smells Like Nirvana", ja se ilmestyi vuonna 1992 hänen albumillaan Off the Deep End, jonka kansikuva on myös otettu Nirvanan Nevermind-albumin kannesta. "Smells Like Nirvanan" musiikkivideo on myös hyvin samanlainen kuin oikean "Spiritin" video. Vuonna 1995 queercore-musiikkia soittava yhtye Pansy Division teki kappaleen nimeltä "Smells Like Queer Spirit" ja se julkaistiin yhtyeen albumilla Pile Up.
Isovilistäjä
Levinneisyys
Laji löydettiin eristäytyneenä Uuden-Seelannin Etelä- ja Pohjoissaaren väliseltä pieneltä Stephen-saarelta, jonka pinta-ala on vain 2,6 km². Saaren majakanvartijalla nimeltään David Lyall oli kissa, jonka nimi oli "Tibbles". Tämä kissa kantoi useammissa erissä isännälleen linnun 17 viimeistä yksilöä. Viimeinen yksilö kuoli vuonna 1894. Fossiilisten löytöjen perusteella on voitu päätellä, että laji on aikaisemmin asuttanut myös Uuden-Seelannin pääsaarta. Tämä asettaisi kyseenalaiseksi tiedon sen endeemisyydestä juuri mainitulla saarella. Lintu on yksi niistä 33:sta lintulajista, joiden kotikissan tiedetään tappaneen sukupuuttoon.
Elinympäristö
Majakanvartija näki lajin elävänä hieman ennen sen lopullista katoamista ainoastaan kaksi kertaa, jolloin se pakeni kallionkolosta juosten ja vaikutti hyvin nopeasti liikkuvalta hiireltä.
Smells Like Teen Spirit
Kappaleet
Single sisältää seuraavat kappaleet
B-puolet
Kappaleesta "Even in His Youth" on julkaistu kaksi erilaista versiota. Normaali versio julkaistiin B-puolena "Smells Like Teen Spirit" -singlellä vuonna 1991. Sama versio julkaistiin vuonna 1992 Nirvanan Hormoaning EP:ssä. Demoversio julkaistiin vuonna 2004 Nirvanan With the Lights Out -boxissa. Kappaleen on sanoittanut yhtyeen keulahahmo Kurt Cobain.
Isovilistäjä
Ravinto
Lajin arvellaan olleen hämäräaktiivinen hyönteissyöjä.
Takaya Kurokawa
Takaya Kurokawa (s. 7. huhtikuuta 1981 Ehime) on japanilainen entinen jalkapalloilija.
Jalkapallomaajoukkue
Kurokawa kuului Japanin U-23 joukkueeseen kesäolympialaisissa 2004, joissa Japani putosi ensimmäisellä kierroksella.
Tinnitus Sanctus
Tinnitus Sanctus on saksalaisen metalliyhtyeen Edguyn kahdeksas studioalbumi. Albumin julkaisi vuoden 2008 marraskuussa levy-yhtiö Nuclear Blast.
Michael Dixon
Michael "Mike" Dixon (s. 21. marraskuuta 1962 Kingussie, Ylämaa, Skotlanti) on brittiläinen maasto- ja ampumahiihtäjä. Hän edusti aktiiviurallaan Lochaber Athletic Clubia ja 35 Engineer Regiment Hamelnia. Hän on palvellut Britannian asevoimissa Hamelnissa, Saksassa.
Dixon sijoittui Sarajevon olympialaisissa 1984 maastohiihdon 15 kilometrillä 60:nneksi ja viestissä 14:nneksi. Viisissä seuraavissa talviolympialaisissa hän kilpaili ampumahiihdossa. Hän sijoittui Calgaryssa 1988 20 kilometrillä ja viestissä 13:nneksi sekä 10 kilometrillä 21:nneksi. Albertvillessä 1992 hän oli 20 kilometrillä 12:s, viestissä 18:s ja 10 kilometrillä 60:s. Lillehammerissa 1994 hän sijoittui viestissä 17:nneksi ja 20 kilometrillä 54:nneksi, Naganossa 1998 20 kilometrillä 33:nneksi ja 10 kilometrillä 47:nneksi sekä Salt Lake Cityssä 2002 viestissä 19:nneksi, 10 kilometrillä 74:nneksi ja 20 kilometrillä 79:nneksi.
Dixon osallistui ampumahiihdon MM-kilpailuihin 1987–2001. Hän sijoittui 10 kilometrillä parhaimmillaan 41:nneksi Lahdessa 1991, 20 kilometrillä 12:nneksi Minskissä 1990, takaa-ajossa 42:nneksi Pokljukassa 1998, viestissä 13:nneksi Lake Placidissa 1987 ja Feistritzissä 1989 sekä joukkuekilpailussa yhdeksänneksi Novosibirskissä 1992.
Dixon sijoittui maailmancupin osakilpailussa parhaimmillaan 12:nneksi Minskin MM-normaalimatkalla 1990, Albertvillen normaalimatkalla kaudella 1990–1991 sekä Novosibirskin pikakilpailussa ja Albertvillen olympiakisassa kaudella 1991–1992.
Lepus
Lepus voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:
Kes
Kes voi viitata johonkin seuraavista:
Oreo
pienoiskuva|Oreo-keksejä. Oreo on Yhdysvalloista peräisin oleva keksi, jota valmistaa nykyisin Kraft Foodsista eriytynyt Mondelez International. Oreot kehitettiin vuonna 1912. Vuoden 2017 paikkeilla niitä valmistettiin 40 miljardia kappaletta vuodessa 18 eri maassa, mikä teki Oreosta maailman myydyimmän keksin.
Oreota markkinoidaan yli sadassa maassa. Siitä on kehitetty maakohtaisia makuvaihtoehtoja sekä rinnakkaistuotteita, kuten jäätelöitä. Yhdysvalloissa Oreo lanseeraa vuosittain 10–14 kausimakua, jotka pysyvät myynnissä 8–10 viikkoa kukin.
Suomessa
Suomessa Oreo-keksejä alkoi 2010-luvulla myydä muun muassa Hong Kong -kauppaketju. Pian Oreot tulivat myös ainakin Keskon ja S-ryhmän valikoimiin. Suomessa myytävistä tuotteista Original, Double ja Mint -täytekeksit ovat vegaanisia. Suomessa samankaltaisen keksityypin perinteinen vaihtoehto on Fazerin 1950-luvulta asti valmistama Domino.
Historiaa
Oreon kehitti National Biscuit Company (nykyinen Nabisco) vuonna 1912 tehtaassaan nykyisellä Chelsean alueella New Yorkin Manhattanilla. Keksitehtaan muistoksi Manhattanin 15. katu 9. avenuen kohdalla on nykyisin nimetty Oreo Wayksi.
Tavaramerkiksi Oreo rekisteröitiin vuonna 1912. Se lanseerattiin jäljittelemään Sunshine Biscuits -yhtiön vuonna 1908 markkinoille tuomaa Hydrox-keksiä.
Oreon tarkka nimi muuttui hieman vuosikymmenien kuluessa. Alun perin nimellä The Oreo Biscuit myyty tuote muutettiin vuonna 1921 muotoon Oreo Sandwich, ja vuonna 1948 nimeksi tuli Oreo Creme Sandwich. Vuonna 1974 nimeksi otettiin Oreo Chocolate Sandwich Cookie.
Oreo-keksin 1900-luvun loppupuolen käytössä olleen version, johon sisältyi teksti Nabisco, muotoili vuonna 1952 William A. Turnier. Nykyisen täytteen kehitti Nabiscon päätutkija Sam Porcello. ”Mr. Oreona” tunnetulla Porcellolla oli hallussaan viisi Oreo-kekseihin liittyvää patenttia.
Vuonna 2006 Oreo-keksien transrasva korvattiin kasviöljyllä.
Vuonna 2012 Oreo tuki sosiaalisen median mainonnassaan seksuaalivähemmistöjen Pride-liikettä osana ”Oreo Daily Twists” -kampanjaa, jossa Oreo-keksit ja maito yhdistettiin ajankohtaisiin uutistapahtumiin.
Vuonna 2013 Connecticut Collegen eläinkokeissa Oreo-keksien todettiin aiheuttavan rotissa kokaiinin kaltaista riippuvuutta. Tutkimus sai kuitenkin kritiikkiä tiedeyhteisöltä siitä, ettei riippuvuutta siinä kunnolla erotettu yksinkertaisesta mielihyvän kokemuksesta.
The Mill Sessions
The Mill Sessions on suomalainen televisiosarja, jossa tunnetut artistit tulevat The Mill Studioon soittamaan sitä musiikkia mikä merkitsee heille eniten. Sarja näkyy Elisa Viihde -palvelun kautta IPTV-verkossa ja The Voice -televisiokanavan kautta. Tähän mennessä mukana olleita artisteja ovat Laura Närhi ja orkesteri Jazzminister Abbey. Ohjelman ensimmäinen kausi kuvattiin Vaasassa huhtikuussa 2011.
Cercanías
thumb|250px|Cercanías-juna ulkoa thumb|250px|Cercanías-juna sisältä Cercanías on Espanjan valtiollisen rautatieliikenneyhtiö Renfen lähiliikennejunaverkko. Kataloniassa järjestelmän nimi on Rodalies.
Cercanias-junat käyttävät Espanjan rautateille tyypillistä leveää raideleveyttä. Järjestelmän ominaispiirteitä ovat suuret nopeudet, pitkät välimatkat asemalta toiselle ja nykyaikainen kalusto. Madridissa ja Barcelonassa suuri osa verkosta kulkee tunneleissa.
Verkkoja on 12, ja ne kattavat maan suurimmat kaupungit ja niitä ympäröivät metropolialueet:
Madridin verkkoon kohdistui terrori-isku 11. maaliskuuta 2004. Santa Eugenian, El Pozon ja Atochan asemilla räjähtäneet pommit tappoivat 190 ihmistä.
Bruce Johnston
thumb|Bruce Johnston Bruce Johnston (s. 27. kesäkuuta 1942 Peoria, Illinois) on yhdysvaltalainen muusikko, joka tunnetaan parhaiten The Beach Boysin jäsenenä. Johnston liittyi yhtyeeseen basistiksi vuonna 1965 Brian Wilsonin jättäytyessä kiertueilta ja lauloi esimerkiksi California Girlsissa. Vuosina 1972-1979 hän piti taukoa ja palasi myöhemmin kosketinsoittajaksi ollen nykyään laulaja Mike Loven ohella The Beach Boysin tämän hetkisen kokoonpanon toinen klassinen jäsen.
Hän on saanut Grammy-palkinnon tekemästään kappaleesta "I Write the Songs". Tunnetuimpia Johnstonin The Beach Boysille tekemiä kappaleita lienevät 1970-luvun alussa julkaistut Tears In The Morning ja Disney Girls 1957. Vuonna 1977 hän julkaisi soololevyn Going Public, joka sisältää sekä covereita että Johnstonin omia sävellyksiä, myös muutaman uudelleenlämmitetyn version vanhoista The Beach Boys -kappaleista.
Lappohjan lentotukikohta
Lappohjan lentotukikohta oli Venäjän Itämeren laivaston 2. Ilmailuprikaatin 5. ilmailudivisioonan Turun Vähä-Heikkilän lentoaseman ja Jungfrusundin lentoaseman toimintaan liittyvä laskusilta, mitä käytettiin lentoveneiden toimintaan tukemaan. Tukikohdassa ei ollut pysyvää miehitystä, vaan siellä oli henkilöitä vain käytön tarpeiden mukaan. Tukikohdassa oli yksi puinen lentokonehalli.
Matti Vainikainen
Erkki Matti Vainikainen (5. kesäkuuta 1925 Viipuri – 8. heinäkuuta 2011 Helsinki) oli suomalainen taidemaalari.
Vainikaisen vanhemmat olivat kirjailija, kaupunginsihteeri Veikko Vainikainen ja Tyyni Vuorensola. Vainikainen opiskeli 1940-luvulla Vapaassa taidekoulussa opettajinaan muun muassa Unto Pusa, Yrjö Verho, Sam Vanni ja Sigrid Schauman. Myöhemmin hän täydensi opintojaan Ranskassa (1952–1954) ja Espanjassa (1985).
Vainikaisen teokset ovat useimmiten voimakasvärisiä figuratiivisia maalauksia, joiden aihemaailma käsittää muun muassa ihmisiä ja kaupunkitiloja, yleensä hyvin elävinä kohtauksina. Tyylisuunnaltaan Vainikainen tunnetaan ehkä parhaiten kubistina ja aiheiltaan "Helsinki-maalarina". Hänen myöhempään tuotantoonsa tulivat mukaan myös abstrakti ekspressionismi ja jossain määrin surrealismikin.
Vainikainen oli myös aktiivinen kirjoittaja. Kaunokirjallisuuden saralla hän sai julkaistuksi jännitysromaanin Kohtalon monet sormet, mutta hän kirjoitti myös runoja. Lisäksi hän kirjoitti säännöllisesti taidepoliittisia kannanottoja alan lehtiin ja piti Kuluttaja-lehdessä Taiteen tarhasta -kolumnipalstaa. Opettajana Vainikainen toimi Helsingin kaupungin työväenopistossa 17 vuoden ajan. Opetustyönsä tueksi hän kirjoitti kansalais- ja työväenopistojen liiton julkaisusarjassa sekä piirustuksen opaskirjan että akvarellimaaluksen ensimmäisen suomalaisen käsikirjan, jotka kumpikin julkaistiin kaksiosaisina laitoksina. Vainikaisen puolisoina olivat taidemaalarit Eila Gardemeister ja Kaarina Korja. Vuonna 1982 Vainikainen palkittiin Pro Finlandia -mitalilla.
Andravída-Kyllíni
Andravída-Kyllíni ( eli Δήμος Ανδραβίδας-Κυλλήνης, Dímos Andravídas-Kyllínis) on Kreikan kunta, joka sijaitsee Eliksen alueyksikössä Länsi-Kreikan alueella. Kunnan pinta-ala on 354,1 neliökilometriä ja väkiluku 21 581 (vuonna 2011). Kunnan kuntakeskus on Lechainá.
Kunnan osat
Vuoden 2011 kuntauudistuksesta lähtien Andravída-Kyllínin kunta muodostuu neljästä kunnallisyksiköstä, jotka vastaavat uudistusta edeltäneitä kuntia. Kunnallisyksiköt sekä niihin kuuluvat kylä- ja kaupunkiyhdyskunnat ja asutukset ovat:
Fuchs
Fuchs voi tarkoittaa seuraavia:
Kottbusser Torin metroasema
Kottbusser Tor on metroasema Berliinissä Kreuzbergin alueella. Linjat U1, U3 ja U8 kohtaavat asemalla. Asema sijaitsee samaa nimeä kantavalla aukiolla, jota kutsutaan puhekielessä myös nimellä Kotti. Alueen maine on huono johtuen muuhun Kreuzbergiin verrattuna suuresta määrästä rikoksia.
Alkuperäinen Kottbusser Torin asema avattiin 18. helmikuuta 1902. Sitä siirrettiin hieman lännemmäs nykyiselle paikalleen vuonna 1929, jotta vaihtaminen linjalle U8 olisi helpompaa.
Arja
Tunnettuja Arja-nimisiä
Luettelon henkilöt ovat suomalaisia, ellei toisin mainita.
Kalvolan seurakunta
Kalvolan seurakunta oli Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunta Kanta-Hämeessä, Hämeenlinnan kaupungissa. Seurakunta kuului Tampereen hiippakunnassa Hämeenlinnan rovastikuntaan ja on osa Hämeenlinnan seurakuntayhtymää. Vuonna 2018 seurakunnassa oli 2 701 jäsentä. Kalvolan seurakunta liitettiin vuoden 2023 alussa Hämeenlinna-Vanajan seurakuntaan.
Orvokki Annala
Orvokki Anita Annala (o.s. Honkanen, s. 26. huhtikuuta 1938 Helsinki) on suomalainen kirjailija. Hän opiskeli 1957–1960 Helsingin yliopistossa historiaa ja suoritti mainoshoitajan tutkinnon Markkinointi-instituutissa vuonna 1964. Hän työskenteli copywriterina Oy Mainos Taucher Reklam Ab:ssä 1964–1976, tekstipäällikkönä Liikemainonta-McCannissä 1977–1980, suunnittelupäällikkönä Tampereen Taucherilla 1981–1982 ja sitten turkulaisessa Adaxissa. Annala toimi yrittäjänä 1987–1992, kunnes ryhtyi vapaaksi kirjailijaksi.
Annala palkittiin kirjoittamisestaan jo kuusivuotiaana. Kymmenvuotiaana vuonna 1949 hän esitti kuunnelman Yleisradiossa. Hän on kirjoittanut artikkeleita, haastatteluja ja käännöksiä Mainosuutisiin, MARK-lehteen, Voi Hyvin -lehteen ja Etelä-Suomen Sanomiin. Hän on pitänyt englanninkielistä esseepalstaa Mediauutisissa sekä kirjoittanut novelleja ja kymmeniä pienoisromaaneja Kolmiokirjalle 1988–1995.
David Kaye
David V. Hope (s. 14. lokakuuta 1964 Peterborough, Ontario, Kanada) on kanadalainen näyttelijä, joka sai Voicey-ehdokkuuden vuonna 2008.
Elämäkerta
Ääninäyttelijänä tunnettu David Kaye oli 16-vuotiaana kesätöissä radioasemilla, jonka myötä hän innostui pyrkimään radioääneksi ja jätti alkuperäisen suunnitelmansa opiskella psykologiksi.
Kayen ensimmäinen äänirooli animaatiossa oli kenraali Hawk G.I. Joessa vuonna 1989. Sittemmin hänet tunnetaan roolistaan Megatronina animaatiosarjassa Beast Wars: Transformers. Hän jatkoi Megatronin roolia Transformersin Unicron-trilogiassa (Armada, Energon ja Cybertron). Kaye on myös mukana oman jatkumonsa muodostavassa sarjassa Transformers: Animated Optimus Primen roolissa. Se on hänen kuudes Transformers-sarjansa. Lisäksi Kaye on ensimmäinen, joka on näytellyt sekä Optimus Primen että Megatronn ääninä.
Kayen äänirooleihin kuuluvat myös sarjat X-Men: Evolution, Ranma ½, Dragonball Z, MegaMan NT Warrior, Inuyasha ja Ihmeneloset. Peleissä hänen tunnetuimpia roolejaan on Clankin ääni Ratchet & Clank -pelisarjassa. Hän tekee lisäksi äänityötä kuuluttajana ja mainoksissa.
Ääniroolien lisäksi Kaye on ollut mukana muutamissa elokuvissa, kuten The Occultist, Susie Q, Someone Else's Child, X-Men 2 ja Convictions. Lisäksi Kaye on vieraillut televisiosarjoissa Vartija (The Sentinel) ja Salaiset kansiot.
Vuodesta 2007 lähtien Kaye on asunut Burbankissa, Kaliforniassa,, minkä myötä hän pääsi koe-esiintymään Transformers: Animatediin. Kaksi vuotta myöhemmin Kaye oli Marvel-sarjakuvista tuttujen Kapteeni Amerikan ja Nick Furyn ääninä videopelissä Marvel: Ultimate Alliance 2.
Café Hawelka
thumb|250px|Café Hawelka thumb|250px|Café Hawelka sisältä. Café Hawelka kuuluu Itävallan pääkaupungin Wienin wieniläisiin kahviloihin. Se sijaitsee osoitteessa Dorotheergasse 6.
Itävallan itsenäistyttyä liittoutuneiden miehitysvallasta 1955 kahvilasta kehittyi kirjailijoiden ja kriitikoiden kohtaamispaikka, jonne kerääntyivät sellaiset nimet kuin Heimito von Doderer, Albert Paris Gütersloh ja Hans Weigel. Kun Café Herrenhof suljettiin 1961, Hawelkaan siirtyivät myös muut taiteilijat ja siitä tuli aikansa wieniläisen taidemaailman tärkein kohtaamispaikka. Sen kantavieraita ovat olleet muun muassa H. C. Artmann, Konrad Bayer, Ernst Fuchs, Friedensreich Hundertwasser, Rudolf Hausner, Wolfgang Hutter, Helmut Qualtinger, Gerhard Rühm ja Oskar Werner. Kahvilan loistonpäivät taiteilijakahvilana olivat 1960- ja 1970-luvulla.
Luettelo Kroatian kaupungeista
thumb|[[Zagreb]] thumb|[[Split]] thumb|[[Rijeka]] thumb|[[Zadar]] Tämä on luettelo Kroatiassa sijaitsevista kaupungeista.
Daniel Schmid
Daniel Schmid (26. joulukuuta 1941 Flims, Graubünden, Sveitsi – 5. elokuuta 2006 Flims, Sveitsi) oli sveitsiläinen ooppera- ja elokuvaohjaaja.
Lapsuus
Schmid syntyi tapaninpäivänä Flimsissä Sveitsissä vuonna 1941. Perhe asui Schweizerhofin hotellissa, joka kuului hänen suvulleen. Schmid on myöhemmin sanonut, että lapsuus hotelliympäristössä vaikutti myöhemmin hänen elokuviinsa. Hotellin aulassa illuusio ja todellisuus kohtasivat usein, ja Schmidin mukaan hänen elokuvansa sijoittuvat kaikki hämärälle alueelle, maailmojen rajoille.
Scweizerhofin hotelli sijaitsi metsän laidassa noin kolmen kilometrin päässä Flimsin keskustasta. Hänen lapsuutensa oli melko yksinäinen ja vahvojen naishahmojen vaikuttama. Isä kuoli tuberkuloosiin, kun Daniel Schmid oli nelivuotias. Hänen isoisänsä oli viimeiset vuotensa sokea, joten äiti ja isoäiti hoitivat monta vuotta kahdestaan perheyritystä. Schmidilla oli ennen kouluun menoaan hyvin vähän kontakteja muihin lapsiin, ja hänen paras ystävänsä oli mielikuvituspoika.
Ura
Schmidin seuraavat elokuvat La Paloma (1974), Schatten der Engel (1976) ja Violenta (1978) varmistivat hänelle esteetikon maineen. Hän erottui selvästi muista sveitsiläisistä ohjaajista, joita kiinnosti lähinnä realismi ja naturalismi. Schmidin elokuvissa oli puolestaan satumaisia elementtejä. 1980-luvulla Schmid ohjasi viisi elokuvaa, ja niistä kaksi oli dokumentteja. Vuonna 1992 valmistui Muistojen hotelli, joka kertoi miehestä, joka palasi muistelemaan hylättyyn hotelliin, jossa vietti lapsuutensa.
Elokuvien lisäksi Schmid ohjasi oopperatuotantoja Geneven Grand Théâtreen ja Zürichin oopperaan.
Schmid kuoli syöpään kotikylässään Flimsissa elokuussa 2006.
CA Bizertin
Tunnettuja entisiä pelaajia
1960-luku
1990-luku
2000-luku
Hopeamaruna
Hopeamaruna (Artemisia ludoviciana) on Pohjois-Amerikasta kotoisin oleva monivuotinen marunoiden (Artemisia) sukuun ja asterikasvien (Asteraceae) heimoon kuuluva kasvi. Sitä kasvatetaan kivikkopuutarhoissa mutta se saattaa aiheuttaa allergisia oireita, koska on pujon sukulainen.
Varret ja lehdet
Hopeamaruna kasvaa noin 60–100 senttimetriä korkeaksi. Lehdet ovat suikeat tai pariliuskaiset, noin 0,5–1,5 senttimetriä leveät ja 4–11 senttimetriä pitkät. Sen varret ja lehdet ovat samettisen hopeanharmaan valkoisen karvan peitossa. Kasvia peittävät karvat vähentävät veden haihtumista ja täten kasvi kestää auringon paistetta ja kuumuutta.
Kukat
pienoiskuva|upright|Hopeamarunan pieniä siemeniä. Hopeamaruna kukkii heinä–elokuussa. Sen kaksineuvoiset kukat kasvavat pieninä mykerökukintoina harvassa tertussa. Kukat ovat väriltään kellertäviä, joskus harvoin punertavia. Hopeamarunan hedelmä on pähkylä, jossa ei ole lenninhaivenia.
Lisääntyminen
Hopeamaruna lisääntyy siemenistä, mutta se levää voimakkaasti myös juuristonsa avulla.
Kasvupaikat ja levinneisyys
Hopeamaruna on kotoisin Pohjois-Amerikasta, jossa se kasvaa Meksikosta Kanadan ulottuvalla alueella. Sen kasvupaikkoja ovat kiviset preeriat, teiden ja rautateiden pientareet, joutomaat ja muut avoimet aurinkoiset paikat, hiekkaisessa, kuivassa ja läpäisevässä maassa.
Sidi Kaouki
Sidi Kaouki on maalaiskunta Essaouiran provinssissa Marrakech-Tensift-Al Haouzin hallintoalueella Marokossa. Asukkaita Sidi Kaoukissa oli vuoden 2004 väestönlaskennassa 4 335, joista kahdeksan oli ulkomaalaista. Kotitalouksia oli 902. Vuonna 1994 asukkaita oli 3 895 ja kotitalouksia 738.
Sidi Kaouki rajautuu pohjoisessa Essaouiran kuntaan, koillisessa Aguerdin maalaiskuntaan, kaakossa Sidi Hmad Ou Hamedin maalaiskuntaan ja etelässä Sidi Ahmed Essayehin maalaiskuntaan. Lännessä Sidi Kaouki rajautuu Atlantin valtamereen. Sidi Kaouki sijaitsee noin 27 kilometrin päässä Essaouirasta etelään ja noin 150 kilometrin päässä Agadirista pohjoiseen.
Jatkuvan tuulen ja hiekkarannan ansiosta paikkakunnasta on muodostunut yksi Marokon suosituimmista laine- ja purjelautailukohteista. Sidi Kaoukissa on muun muassa majoituspalveluita sekä laine-, purje- ja leijalautavuokrausta. Merenrannalla Sidi Kaoukissa sijaitseva rakennus on parannustaidoistaan tunnetun suufipyhimys Sidi Kaoukin hautapaikka. Sidi Kaoukista Essaouiraan kulkee linja-autoja.
Neil Young
Neil Percival Young (s. 12. marraskuuta 1945 Toronto, Kanada) on kanadalais-yhdysvaltalainen, Yhdysvalloissa asuva muusikko ja elokuvantekijä. Youngin tyyli on vuosien varrella vaihdellut folkista ja kantrista raskaaseen rockiin, rockabillyyn ja electronicaan. Young on päässyt Rock and Roll Hall of Fameen (vuonna 1995 soolouralta ja 1997 Buffalo Springfieldin jäsenenä) sekä Hollywood Walk of Fameen.
Lapsuus ja nuoruus
Neil Young syntyi Torontossa. Hänen isänsä oli toimittaja-kirjailija Scott Young (1918–2005), Kanadassa laajalti tunnettu urheilutoimittaja ja kolumnisti. Neil Youngin äiti on Rassy Ragland Young. Varhaiset vuotensa Young vietti Omemeessa, Ontariossa, jota kuvaa hänen laulunsa ”Helpless”.
Young kärsi jo lapsena diabeteksesta, epilepsiasta ja poliosta. Epilepsiakohtauksista Young on sanonut saaneensa sooloihinsa ”tunnetta”.
Neilin vanhemmat erosivat kun Neil oli kaksitoistavuotias, ja hän muutti äitinsä kanssa Winnipegiin.
Riukukääpä
Riukukääpä (Fuscoporia viticola, synonyymi Phellinus viticola) on pohjoispainotteisesti Suomessa esiintyvä kääpälaji, joka viihtyy luonnontilaisissa vanhoissa metsissä. Sen isäntäpuina ovat yleensä kuusi ja mänty, harvoin kelottunut haapa, raita tai koivu. Maapuiden lisäksi riukukääpä voi kasvaa korkealla elävien puiden kuolleissa oksissa.
Neil Young
Varhainen musiikkiura ja Buffalo Springfield
Young soitti lukioaikoinaan useissa rockyhtyeissä, kuten Esquires ja Stardusters. Hän tutustui winnipegiläisissä folk-klubeissa Stephen Stillsiin ja Joni Mitchelliin. Young muutti Torontoon 1960-luvun puolivälissä ja esiintyi siellä sooloartistina. Hän liittyi vuonna 1966 Mynah Birds -yhtyeeseen. Kun se hajosi, hän ajoi basisti Bruce Palmerin kanssa Los Angelesiin. Siellä he muodostivat Stephen Sillsin ja Richie Furayn kanssa Buffalo Springfieldin, josta tuli 1960-luvun merkittävimpiä folkrock-yhtyeitä. Ailahteleva Young lähti yhtyeestä, palasi siihen takaisin ja lähti jälleen. Yhtye hajosi vuonna 1968 levytettyään kolme albumia, joilla kitaristi Youngin kappaleita olivat ”Broken Arrow”, ”I Am a Child”, ”Mr. Soul” ja ”Nowadays Clancy Can’t Even Sing”.
Riukukääpä
Riukukäävän monivuotinen itiöemä voi olla pileaattinen, puoliresupinaattinen tai resupinaattinen. Resupinaattinen itiöemä löytyy yleensä maapuun alapinnalta. Pileaattinen lakki on joskus typäkkä mutta yleisemmin hyllymäinen, ohut ja pieni, kynnenkokoinen. Lakin yläpinta on rosoinen, kylmän puna- tai mustanruskea. Terävä reuna, malto ja pillipinta ovat ruosteenruskeat. Malto on korkkimaista ja pillejä mahtuu 3-5 millimetrille. Riukukääpä tuoksuu nahalle.
Neil Young
Soolouran alku ja 1970-luku
Young otti managerikseen Joni Mitchellin manageri Elliot Robertsin. Hän julkaisi esikoisalbuminsa Neil Young tammikuussa 1969. Hän kokosi taustayhtyeen nimeltä Crazy Horse, joka säesti häntä albumilla Everybody Knows This Is Nowhere (1969) ja myöhemmin useilla muillakin albumeilla. Youngin toinen sooloalbumi myi kultaa ja myöhemmin platinaa. Vuonna 1970 Young oli mukana Crosby, Stills & Nash -yhtyeen arvostelumenestykseksi nousseella albumilla Déjà Vu. Kokoonpano hajosi seuraavana vuonna julkaistuaan ensin livealbumin Four Way Street.
Riukukääpä
Vertaa lajeihin: lämpimämmän väriset siperiankääpä ja kuusenkääpä, pehmeämmät ja isopillisemmät liekokääpä ja hiilikääpä.
Neil Young
Soolouran alku ja 1970-luku
Young teki elokuvan Journey Through the Past vuonna 1972 salanimellä Bernard Shakey. Elokuva ja sen soundtrack saivat kuitenkin huonot arvostelut. Youngin seuraava albumi oli livealbumi, jolla soitti Stray Gators -taustayhtye. Tonight’s the Night (1975) oli synkkä ja rosoinen albumi, jonka Young oli äänittänyt kaksi vuotta aiemmin. Albumin synkkyyteen vaikutti roudari Bruce Perryn ja Crazy Horsen Danny Whittenin huumekuolemat.
Zuma (1975) oli Crazy Horsen kanssa äänitetty rock-albumi. Albumin Long May You Run (1976) Young teki yhdessä Stephen Stills'in kanssa. Albumi myi kultaa, ja Young ja Stills lähtivät yhteiskiertueelle, jonka Young kuitenkin keskeytti sen puolivälissä.
American Stars ’n Bars -albumin (1977) Young levytti taustalaulajinaan Linda Ronstadt ja Nicolette Larson. Decade (1978) oli kolmen levyn kokoelma-albumi, joka nousi myyntilistan sijalle 7. Vuonna 1978 Young teki areenakiertueen Rust Never Sleeps, jonka konserteissa hän esiintyi puoliksi yksin pianolla tai kitaralla ja puoliksi Crazy Horsen kanssa. Albumi Rust Never Sleeps (1979) sisälsi kiertueella ensiesityksensä saaneita kappaleita ja nousi jälleen listan top teniin. Kiertueesta tehtiin myös livelevy.
1980-luvun kokeilut ja suosion lasku
Everybody’s Rockin’ oli rockabillyalbumi, jolla soitti Shocking Pinks -taustayhtye. Kaikkien kokeilujensa johdosta Youngin suosio oli alkanut laskea, eivätkä albumit enää nousseet listoilla korkealle. Huonoon levynmyyntiin kyllästynyt Geffen haastoi Youngin lopulta oikeuteen ”epäedustavan musiikin” tekemisestä.
Young osallistui Live Aid -hyväntekeväisyyskonsertiin 1985 ja oli järjestämässä Farm Aid -konsertteja. Hän perusti vaimonsa Pegin kanssa Bridge School -koulun vammaisille San Franciscoon 1986 ja järjesti vuotuisia hyväntekeväisyyskonsertteja sen hyväksi.
1990-luku ja paluu suosioon
Albumi Freedom (1989) nousi listasijalle 35, mikä oli Youngin paras sijoitus pitkiin aikoihin. Albumi oli myös arvostelumenestys. Young kokosi Crazy Horsen jälleen albumille Ragged Glory (1990). Häntä alettiin kutsua ”grungen kummisedäksi”, ja hänen vaikutuksensa esimerkiksi Dinosaur Jr:iin ja Pearl Jamiin tunnustettiin. Young teki vuonna 1991 yhteiskiertueen rockyhtyeiden Sonic Youth ja Social Distortion kanssa.
Harvest Moon (1992) oli jälleen akustinen albumi, ja se menestyi hyvin. Young teki elokuvaan Philadelphia (1994) sen nimikappaleen ja sai siitä Oscar-ehdokkuuden. Albumi Sleeps with Angels (1994) sai innoituksensa Kurt Cobainin itsemurhasta; Cobain oli kirjoittanut itsemurhaviestiinsä säkeen Youngin vanhasta kappaleesta ”Hey Hey, My My”. Kriitikot pitivät albumia yhtenä vuoden 1994 parhaista.
thumb|upright|Neil Young 1996 Young nimitettiin Rock and Roll Hall of Fameen vuonna 1995. Hän teki Eddie Vedderin kanssa albumin Mirror Ball (1995) ja Crazy Horsen kanssa albumin Broken Arrow (1996). Vuonna 1997 julkaistiin Jim Jarmuschin ohjaama Young-dokumentti Year of the Horse, joka sisältää konserttimateriaalia ja haastatteluja. Silver & Gold (2000) oli etupäässä akustinen albumi.
2000-luku
Vuonna 2001 kansalaisjärjestö People for the American Way myönsi Youngille Spirit of Liberty -palkinnon. Palkintopuheessaan Young ilmaisi tukensa George W. Bushin hallinnolle ja kannattavansa terrorismia vastaan suunnattua Patriot Act -lakia,
Young kärsi keväällä 2005 aivoaneurysmasta ja joutui leikkaukseen. Prairie Wind julkaistiin saman vuoden syksyllä. Living with War (2006) oli protesti Irakin sotaa vastaan. Levyn kappaleissa Young vaati presidentti Bushin eroa, koska tämä oli Youngin mukaan valehdellut johdattaakseen Yhdysvallat sotaan.
Tyyli
Youngin musiikkia leimaa hänen korkea nasaali lauluäänensä ja usein säröinen raskas kitarointi. Hän soittaa sähkökitaran lisäksi usein akustista kitaraa, pianoa, urkuja ja huuliharppua. Hänen tunnistettavaa soittotyyliään leimaavat usein pitkät, teknisesti vaatimattomat, mutta intensiiviset sähkökitarasoolot ja toisaalta vähäeleinen claw hammer -tyylisestä banjon soitosta vaikutteita ottanut akustinen kitaratyöskentely.
Elokuvat
Neil Young on ohjannut neljä elokuvaa nimellä Bernard Shakey: Journey Through the Past (1973), Rust Never Sleeps (1979) Human Highway (1982) ja Greendale (2003).
Vuonna 1976 The Bandin jäähyväiskonsertissa The Last Waltz Young esiintyi The Bandin, Joni Mitchellin ja muiden kuuluisien rockmuusikoiden rinnalla. Martin Scorsese ohjasi konsertista elokuvan.
Jim Jarmusch on ohjannut Neil Youngista ja Crazy Horsesta kertovan elokuvan Year Of The Horse (1997). Young teki musiikin Jarmuschin vuonna 1995 ensi-iltansa saaneeseen elokuvaan Dead Man.
Jonathan Demme on ohjannut elokuvat The Complex Sessions (1994), Neil Young: Heart of Gold (2006) ja Neil Young Trunk Show (2009).
Esiintymiset Suomessa
Neil Young on esiintynyt Suomessa useita kertoja. Hector ja Kirka ovat levyttäneet suomeksi muutaman Youngin kappaleen – Hector 'Tell Me Why'n (Kerro vaan) ja Kirka 'Cinnamon Girl'in nimellä Alla kanelipuun. Suomalainen yhtye The Shafts levytti vuonna 2007 Neil Youngin kunniaksi kappaleen nimeltään ”Song For Neil Young”.
Konsertit Suomessa
Neil Youngin ja Crazy Horsen piti esiintyä myös Provinssirockissa 1997 mutta konsertti jouduttiin perumaan sormivamman vuoksi.
Yksityiselämä
Young on ollut naimisissa kolmesti. Ensin Susan Acevedon kanssa vuosina 1968–1970, sitten Pegi Youngin kanssa vuosina 1978–2014 ja vuonna 2018 Young avioitui näyttelijä Daryl Hannahin kanssa, seurusteltuaan sitä ennen neljä vuotta hänen kanssaan. Youngilla on poika Zeke (s. 1972) avoliitostaan (1970–1975) näyttelijä Carrie Snodgressin kanssa ja kaksi lasta, Ben ja Amber, Pegi Youngin kanssa.
Yhdysvalloissa asuva Young sai Yhdysvaltojen kansalaisuuden tammikuussa 2020 ja omaa siten kaksoiskansalaisuuden
Neil Young on perustanut entisen vaimonsa kanssa hyväntekeväisyysorganisaation The Bridge School edistämään vammaisten lasten koulunkäyntiä.
Pentti Poukka
Kalle Pentti Poukka (13. syyskuuta 1919 Tampere – 31. lokakuuta 2012 Helsinki ) oli Uuden Suomen päätoimittaja ja Helsingin kaupunginvaltuuston puheenjohtaja.
Ura
Poukka kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1939. Hän lähti talvisotaan varusmiehenä ja kävi upseerikoulun. Jatkosotaan Poukka osallistui reservin upseerina panssarintorjunnassa. Hän ehti olla jonkin aikaa Akateemisen Karjala-Seuran jäsen. Sodan jälkeen Poukka valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi vuonna 1946 ja filosofian maisteriksi vuonna 1950. Vuosina 1947–1949 hän työskenteli valtiovarainministeriön kansantalousosastolla.
Toimittajana
Vuosina 1949−1952 Poukka työskenteli Yhtyneet Paperitehtaat Oy:n tiedotus- ja koulutuspäällikkönä ja vuosina 1952−1954 Taloudellisen Tutkimuskeskuksen tutkijana. Tämän jälkeen hän siirtyi toimittajaksi ja oli Talouselämän päätoimittaja vuosina 1954−1955. Vuosina 1955−1957 Poukka oli Uuden Suomen taloustoimituksen päällikkö ja vuosina 1964–1976 lehden päätoimittaja. Välillä hän toimi Kauppalehden päätoimittajana vuosina 1957–1964. Poukan aikana lehden levikki kasvoi muutamasta tuhannesta yli 20 000:een.
Kun vakaviin talousvaikeuksiin joutuneen Uuden Suomen lakkauttaminen nousi esille 1970-luvun puolivälissä, Poukka ehdotti lehden muuttamista viisipäiväiseksi politiikan ja kulttuurin erikoislehdeksi. Lehtiyhtiön hallituksen puheenjohtaja Jaakko Lassila halusi kuitenkin vaihtaa päätoimittajaa. Poukka hyväksyi omistajan oikeuden erottaa päätoimittaja, mutta torjui tarjouksen ”vapaaehtoisesta” irtisanoutumisesta. Hänet erotettiin toukokuussa 1976, mistä lähtien hän oli vapaa toimittaja ja tietokirjailija ja julkaisi elämäkertoja, historiikkeja ja mielipidekirjoja. Vuosina 1968–1979 Poukka toimi Suomalaisen Sanomalehtimiesliiton puheenjohtajana.
Politiikassa
Poukka liittyi kokoomuksen jäseneksi vuonna 1964 ja lukeutui 1970-luvulla Tuure Junnilan ja Kullervo Rainion ohella puolueen oikeistosiipeen, joka kritisoi presidentti Urho Kekkosen politiikkaa. Niinpä hän esimerkiksi kieltäytyi käyttämästä Uuden Suomen sivuilla käsitettä Paasikiven–Kekkosen linja. Poukan suhteet Kekkoseen viilenivät jo 1960-luvun alkupuolella, kun hän paljasti Kauppalehdessä Maalaisliiton tukeman, pienten suomalaisten metallialan yritysten yhteenliittymän Mekes Oy:n talousepäselvyydet.
Poukka oli Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen vuosina 1965−1980 ja puheenjohtaja vuosina 1973−1979. Hän kuului lisäksi Helsingin kaupungin metrotoimikuntaan 1970- ja 1980-luvulla. Presidentin valitsijamiehenä hän oli vuoden 1968 vaalissa. Vuonna 1979 Poukka oli ehdokkaana Helsingin uudeksi ylipormestariksi, kun Teuvo Aura jäi eläkkeelle. Helsingin kaupunginvaltuuston äänestyksestä muodostui tiukka: Raimo Ilaskivi sai 43 ja Poukka 40 ääntä.
Yksityiselämä
Sotilasarvoltaan Poukka oli reservin kapteeni. Hänen puolisonsa oli virolainen filosofian maisteri Ejna Jozua, ja he saivat kolme poikaa. Poukan isä oli matematiikan professori Kalle Aukusti Poukka.
Luettelo Kuuban kaupungeista
Tämä on luettelo Kuubassa sijaitsevista kaupungeista.
Aarre Haunia
Aarre Olavi Haunia (12. marraskuuta 1928 Tyrvää – 6. joulukuuta 1994) oli suomalainen toimittaja ja rikoskirjailija.
Serbian vaakuna
Entinen sosialistisen tasavallan vaakuna oli samaa tyyliä kuin muutkin sosialistimaiden vaakunat: viljantähkät symboloivat maanviljelyä ja ratas teollistumista, päällä oleva tähti puolestaan kommunismin valtaa maan yli. Vanha vaakunakilpi jäi edelleen paikalleen. Risti poistettiin niiden välistä kommunismin ateistisen ideologian vuoksi.
Rick Flag
Rick Flag on nimi kolmelle DC Comicsin kustantamalle sarjakuvasankarille, jonka loivat Robert Kanigher ja Ross Andru. Hahmo teki ensiesiintymisensä The Brave and the Bold sarjakuvan numerossa 25, vuonna 1959. Kaikki kolme hahmoa ovat sukua toisilleen. Heistä ensimmäinen isä Richard Flag oli alkuperäisessä Suicide Squadissa toisen maailmansodan yksikössä. Sodan jälkeen hän oli vielä Iskuryhmä X:n jäsen. Flagin poika Rick Flag Jr. oli puolestaan Forgotten Heroes ryhmän jäsen ja johti kaksi erilaista versiota Suicide Squadista. Puolestaan Flag Jr.:n poika Flag III on myös erään Suicide Squadin jäsen.
Rick Flag
Richard Montgomery Flag johti omaa divisionaa Suicide Squadronia toisen maailmansodan aikana. Ensimmäisessä tehtävässään Flag oli ryhmänsä ainut eloon jääneistä ja nautti kasvavasta suosiosta, mutta vähenevästä moraalitasosta. Sodan jälkeen hän meni Sharon Racen kanssa naimisiin. Vuonna 1951 Justice Society of American ja erään toisen sankariryhmän kadotessa Yhdysvaltain presidentti Harry S. Truman kutsui toistamiseen Flagin johtamaan luomaansa Iskuryhmä X -ryhmää. Ryhmä koostui kahdesta joukosta: Militaristinen ryhmä Argent, jotka huolehtisivat siviileistä ja naamiorikollisista. Kenraali Jeb Stuart johti heitä kansallisissa ja kansainvälisissä kriiseissä. Vaikka Argentin tilastoidut aktiviteetit loppuivat vuoden 1960 jälkeen, Kenraali Stuartin Suicide Squad jatkoi toimintojaan. Lopulta Flag uhrasi itsensä pysäyttääkseen entisen vihollisen War Wheelin.
Rick Flag Jr.
Flagin korvasi hänen poikansa Richard Rogers Flag. Nuori Flag johti uutta julkista ryhmää, johon kuuluivat hänen tyttöystävänsä Karin Grace, tohtori Hugh Evans ja Jess Bright. Eräässä traagisessa tehtävässä Kambodžassa, jossa lumimies ajoi heitä takaa, Evans, Bright ja lumimies putosivat railoon. Ryhmä oletti heidän kuolleen, mutta Bright selvisi tapauksesta ja jäi katkeraksi kun ryhmä ei tullut pelastamaan heitä. Hän vaelteli pitkin maastoa lähellä kuolemaa kunnes eräät kiinalaiset hoitajat löysivät Brightin ja paransivat miehen. Sittemmin Bright lähetettiin venäläisten käsiin, jotka muuttivat hänet bioniseksi hirviöksi nimeltä Koshchei the Deathless. Koshchei auttoi uusia liittolaisiaan rakentamaan punaisen prikaatin raketin ja auttoi Qurac maata kokoamaan metaihmisryhmää Jihadia.
Flagin tyttöystävä synnytti salaa pojan, jonka hän antoi adoptoitavaksi. Myöhemmin Flag lähetettiin soluttautumaan Forgotten Heroes ryhmään vakoojaksi hallituksen puolesta. Flag siirtyi salaa Yhdysvaltain hallitukselle töihin, kun Forgotten Heroesin johtaja Immortal Man oletettiin kuolleen.
Šofar
thumb|400px|Šofar
Rick Flag
Rick Flag III
Rick Flag Juniorin poika esiintyi ensi kerran Suicide Squad lehden numerossa 50, vuonna 1991. Hänet oli siepannut Jihad järjestön Koschei the Deathless, mutta Flagin pelasti Suicide Squadin jäsen Nemesis. Sittemmin Flag on toiminut Suicide Squadin jäsenenä.
Šofar
Šofar tai shofar on Tooran määritelmien mukaan puhtaan (košerin) eläimen, tavallisesti oinaan, vuohen tai lampaan sarvesta valmistettu soitin, jota käytetään juutalaisten juhlamenojen yhteydessä.
Rick Flag
Justice League Unlimited
thumb|Rick Flag Jr. [[Justice League Unlimitedissa.]] Rick Flag Jr. esiintyi ensi kerran televisiossa Justice League Unlimitedin jaksossa "Task Force X" vuonna 2005. Eversti Rick Flag Jr. johti sarjakuvan tapaan Iskuryhmä X:ää, hän oli erittäin isänmaallinen ja teki mitä hallitus käski. Flag sai tehtäväkseen palkata muutamia apulaisia suorittamaan salatehtävää varastaakseen Annihilatorin Oikeuden Puolustajien vahtitornista Amanda Wallerille. Flag palkkasi ryhmäänsä Kapteeni Bumerangin, Kellokuninkaan, Deadshotin ja Plastiquen.
Šofar
Nykyään
Soitinmusiikki kuului oleellisena osana Jerusalemin temppelin palvelusmenoihin. Temppelin tuhon seurauksena kaikkinainen soitinten käyttö jumalanpalveluksissa kiellettiin surun merkiksi. Temppelin tuhouduttua šofaria sai soittaa sapattisin vain paikassa, jossa sanhedrin eli juutalainen ylin tuomioistuin sijaitsi 400eaa.-100jaa. Tuomioistuimen hajottua šofarin soitto sapattina loppui.