cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
M1 Abrams
Suunnittelu
pienoiskuva|vasen|Alkuperäinen M1 Abrams -vaunu. M1 Abrams sai alkunsa 1960-luvun puolivälissä, jolloin yhdysvaltalaiset ja saksalaiset yhteistyössä suunnittelivat MBT-70-panssarivaunun, jonka tarkoituksena oli kilpailla Neuvostoliiton uuden T-72:n kanssa sekä korvata Yhdysvaltain maavoimien M60 Patton. Projekti kuitenkin nopeasti ylitti arvioidut kustannuksensa, minkä ohella MBT-70:n prototyypeissä ilmeni vakavia teknisiä ongelmia. Kun saksalaiset lopulta hylkäsivät projektin ja ryhtyivät suunnittelemaan Leopard 1:n korvannutta Leopard 2:ta, yhdysvaltalaiset päättivät suunnitella ja valmistaa MBT-70:n pohjalta itselleen uudenlaisen panssarivaunun kilpailemaan muiden maiden uusien taistelupanssarivaunujen kanssa.
Maryan Abdulkarim
Maryan Abdulkarim (s. 12. toukokuuta 1982 Mogadishu, Somalia) on kansalaisaktivisti, kolumnisti ja kirjailija, joka on kirjoittanut kolumneja Yleisradiolle ja Hufvudstadsbladetiin. Hän oli mukana Ylen Jälkiviisaiden raadissa vuosina 2017–2022. Maryan Abdulkarim oli perustamassa rasisminvastaista Rasmus-yhdistystä ja vuonna 2016 hän oli mukana perustamassa feminististä puoluetta. Abdulkarim toimi Naisasialiitto Unionin varapuheenjohtajana vuosina 2014–2016. Abdulkarimille myönnettiin vuonna 2019 Minna Canth -palkinto ja 2021 Helsinki-mitali.
Liisa Sauli
Kaisa Liisa Sauli (o.s. Lehtinen; 23. toukokuuta 1917 Kuhmalahti – 2. syyskuuta 2014 Helsinki) oli suomalainen agronomi, maatalous- ja metsätieteiden tohtori ja MTK:n tutkimusosaston päällikkö ja pääekonomisti. Hänen merkityksensä Suomen maatalouden tukijärjestelmän kehittelyssä oli suuri. Hänelle myönnettiin professorin arvonimi vuonna 1978.
Maryan Abdulkarim
Koulutus ja ura
Abdulkarim valmistui leipuri-kondiittoriksi vuonna 2004. Tämän jälkeen hän opiskeli sosionomiksi ja työskenteli Kelan asiakaspalvelijana ja Väestöliiton monikulttuurisuusasiantuntijana.
M1 Abrams
Suunnittelu
Vuonna 1982 General Dynamics osti Chrysler Defencen ja samalla sai itselleen Abramsin valmistusoikeudet. General Dynamics esitteli vuonna 1985 Abramsin uuden M1A1-mallin, joka oli paremmin aseistettu ja panssaroitu kuin alkuperäinen M1 Abrams. M1A1-mallia valmistettiin vuodesta 1985 vuoteen 1993 saakka, jolloin kahta aikaisempaa mallia teknisesti kehittyneempi M1A2 ilmestyi massatuotantoon. Kaikki nykyisin valmistettavat Abrams-vaunut edustavat M1A2-mallia, minkä ohella Yhdysvaltain armeijan päätöksestä tuhat alkuperäistä M1-vaunua on korjauksin muunneltu M1A2:ksi.
Maryan Abdulkarim
Muuta
Hän on kirjoittanut yhdessä Eveliina Talvitien kanssa teoksen Noin 10 myyttiä feminismistä, joka julkaistiin Minna Canthin päivänä 19. maaliskuuta 2018.
M1 Abrams
Persianlahden sota
M1 Abramseja käytettiin ensimmäisen kerran taistelutehtävissä vasta 1991 Persianlahden sodassa, jolloin panssarivaunun astumisesta palveluskäyttöön oli kulunut jo yhdeksän vuotta. Yhteensä 1 848 Abramsia kuljetettiin Yhdysvalloista Saudi-Arabiaan, missä ne etenivät Irakiin ja saivat vastaansa Irakin maavoimien palveluksessa olevat vanhat neuvostovalmisteiset T-55-, T-62- ja T-72 -taistelupanssarivaunut.
Maataistelujen aikana Abramsit osoittautuivat ylivertaisiksi verrattuina irakilaisten panssarivaunuihin, joista puuttuivat ammunnanhallintatietokoneen ja pimeänäkölaitteiston kaltaiset järjestelmät. Abramsien tulitusetäisyys oli kaksi kertaa pidempi kuin irakilaisten panssarivaunuilla, minkä ansiosta Abramsit kykenivät aina iskemään vihollisen panssariajoneuvoihin, ennen kuin irakilaisvaunut olisivat ehtineet omalle tulitusetäisyydelleen. Abramsit osoittautuivat sodassa erittäin taistelukelpoisiksi, ja ne tuhosivat sadoittain irakilaisten panssarivaunuja ja aiheuttivat pahoja tappioita Irakin maavoimille.
Liisa Sauli
Professori J. O. Sauli oli Liisa Saulin appi.
Maryan Abdulkarim
Muuta
Abdulkarim on ollut Yhdysvaltain entisen presidentin Barack Obaman Obama-säätiön verkoston keskustelutilaisuudessa Amsterdamissa vuonna 2018.
M1 Abrams
Irakin sota
29. lokakuuta 2003 yksinäinen Abrams ajoi irakilaisen telamiinan päälle, mistä seurannut räjähdys haavoitti kahta miehistön jäsentä ja surmasi kolmannen; kyseessä oli ensimmäinen kerta, jolloin Abramsin miehistön jäsen menetti henkensä. Myöhemmin muuan Yhdysvaltain merijalkaväen Abrams oli ylittämässä siltaa, kun yhtäkkiä panssarivaunun paino romahdutti sillan ja Abrams putosi Eufrat-jokeen sillä seurauksella, että neljä merijalkaväen sotilasta kuoli hukkumalla. Kun yhdysvaltalaisjoukot miehittivät Bagdadin, kaupunkitaisteluiden aikana eräs irakilaissotilas onnistui ampumaan Abramsia singolla vaunun etumoottorin alueelle, jolloin moottorijärjestelmä hajosi ja vaunu muuttui toimintakyvyttömäksi; kaikki miehistön jäsenet kuitenkin selviytyivät hengissä.
Siitä lähtien kun Saddam Hussein syrjäytettiin, Yhdysvallat on menettänyt Abramseja erilaisissa onnettomuuksissa ja vastarintataistelijoiden sissihyökkäyksissä. 27. marraskuuta 2004 muuan Abrams vaurioitui pahoin tienvarsipommin räjähdyksessä, jolloin yksi miehistönjäsen sai surmansa saatuaan osuman pommin sirpaleista. 25. joulukuuta 2005 tienvarsipommi vaurioitti pahoin toista Abramsia, jolloin yksi miehistön jäsenenistä sai surmansa. 4. kesäkuuta 2006 kaksi Abramsin miehistön jäsentä menehtyi tienvarsipommin räjähdyksessä. Irakilaississit ovat myös oppineet tähtäämään singoilla telaketjuihin, jotka ovat monien muiden panssarivaunujen tavoin myös Abramsin haavoittuvaisin kohta. Abramsit ovat myös erittäin haavoittuvaisia väijytyksille. Esimerkiksi yksin etenevä Abrams on helpohko kohde hyvin aseistautuneelle sissiryhmälle. Nykyaikaiset panssarivaunut sisältävät paljon elektronisia laitteita ja varsinkin Abrams sisältää runsaasti elektronisia apuvälineitä. Koska laitteet ovat erittäin herkkiä, voi yksikin sinko- tai tienvarsipommi-isku aiheuttaa merkittävää vahinkoa panssarivaunun sisällä oleville laitteille. Vaikkapa kaataen tankin asejärjestelmiä ohjaavan tietokoneen, joka on toiminnan ja tulituksen kannalta erittäin tärkeä.
Maryan Abdulkarim
Yksityiselämä
Abdulkarim on syntynyt Mogadishussa ja muutti Suomeen perheensä kanssa lapsena. Hän on kasvanut Tampereella, josta muutti myöhemmin Helsinkiin.
Tunnustukset
Abdulkarimille myönnettiin Helsingin kirjamessuilla vuonna 2019 Minna Canth -palkinto. Palkinnon myöntämisen perusteluina oli muun muassa: ”''Hän on Minna Canthin tavoin rohkea yhteiskunnallinen kirjoittaja ja keskustelija. Hän ottaa väsymättä kantaa naisten ja vähemmistöjen puolesta ja tekee epätasa-arvoa näkyväksi myös alueilla, joilla moni ajattelee tasa-arvon jo vallitsevan.''” Vuonna 2021 Helsingin kaupunginhallitus myönsi Abdulkarimille kultaisen Helsinki-mitalin. Kaupunginhallituksen mukaan Abdulkarimin työn ja puheenvuorojen ansiosta Helsinki oli herännyt paremmin monimuotoistuvan kaupungin vaatimiin muutoksiin.
Adolf Schmal
Felix Adolf Schmal (18. elokuuta 1872 Dortmund, Saksan keisarikunta – 28. elokuuta 1919 Salzburg) oli itävaltalainen ratapyöräilijä, miekkailija ja olympiavoittaja.
Schmal kilpaili Ateenan olympialaisissa 1896, joissa hän voitti kultaa 12 tunnin pyöräilyssä ja pronssia sekä 333 metrin aika-ajossa että 10 kilometrin kisassa. Schmal voitti 12 tunnin kilpailun vähän yli yhden ratakierroksen erolla, mutta jäi niukasti tappiolle aika-ajossa, jossa hän hävisi toiseksi sijoittuneelle Stamatios Nikolopulokselle vasta uusinnassa. Kymmenellä kilometrillä hän oli kahden ranskalaisen takana kolmantena. Sen sijaan sadan kilometrin kilpailussa Schmal joutui keskeyttämään kilpailun eikä saanut sijoitusta.
Schmal osallistui miekkailussa säiläkilpailuun. Hän voitti viiden kilpailijan sarjassa ainoastaan Kreikan Georgios Iatridisin ja sijoittui siten neljänneksi.
Misamis Oriental
thumb|200px|Misamis Orientalin sijainti Misamis Oriental on Filippiinien Pohjois-Mindanaon alueella sijaitseva provinssi. Sen pääkaupunki on Cagayan de Oro. Provinssin naapureita ovat idässä Agusan del Norte, etelässä Bukidnon ja lännessä Lanao del Norte. Sen väkiluku vuoden 2010 väestönlaskennassa oli 813 856.
Aiheesta muualla
8.75°N, 125°W
Hilpeys ja ennakkoluulo
Hilpeys ja ennakkoluulo on Jane Austenin romaaniin Ylpeys ja ennakkoluulo perustuva Bollywood-tyylinen elokuva. Elokuva sai ensi-iltansa vuonna 2004.
Juoni
Intialaisperheen äidillä Rouva Bakshilla on tavoitteena naittaa kaikki neljä tytärtään rikkaille miehille. Kun komea ja rikas intialainen, Amerikassa asuva Balraj saapuu sisarensa ja parhaan ystävänsä William Darcyn kanssa Intiaan, huomaa äiti tilaisuutensa tulleen ja hän ryhtyy häikäilemättä naittamaan vanhinta tytärtään Jayaa Balraj’lle. Tämän lisäksi äidin mielestä toiseksi vanhin Lalita taas sopisi loistavasti rikkaalle amerikkalaiselle herra Darcylle.
Pian kuvioihin ilmestyy Darcyn vanha ystävä Johnny Wickham, johon sekä Lalita että hänen siskonsa Lakhi ihastuvat. Wickhamin kierot jutut saavat Lalitan vain inhoamaan Darcya enemmän. Kun Lakhi karkaa Wickhamin kanssa, Lalita huomaa pitävänsä Darcysta.
Santahaminan varuskunta
Suomen sota ja Suomen suuriruhtinaskunnan aika
Suomen sodan aikana Santahaminan länsikärkeen rakennettiin kahdeksantykkinen venäläinen kanuuna-mörssäripatteri. Santahaminan tiilitehtaan yhteyteen rakennettiin 1820-luvulla ensimmäinen kasarmi. 1832 rakennettiin tykistölle sopiva ampuma-alue, jota käytettiin 1800-luvulla.
Brittien ja ranskalaisten Krimin sodan (eli Oolannin sodan) yhteydessä järjestämän merisaarron aikana Santahaminan varuskunnassa oli muun muassa noin 1 100 tykkimiestä, joista 700 oli suomalaista alkuperää. He palvelivat 12 tykistöpatterissa.
Ennen ensimmäistä maailmansotaa Santahaminan varuskunnassa oli vuonna 1907 kahdeksan linnoitustykistöpatteria, joilla oli yhteensä 52 tykkiä – noin neljäsosa Viaporin tykistön tykeistä. Varuskunnan ortodoksinen kirkko valmistui 1908. Alueelle rakennettiin paljon kasarmeja 1905–1916. Santahaminan varuskunnassa oli useita yksiköitä: kenraalimajuri Töpferin komentama Lesnoin 197. jalkaväkirykmentti, eversti Svjaskinin komentama Viaporin linnoitustykistön 2. pataljoona ja everstiluutnantti Serebrjakovin johtama Viaporin miinakomppania.
Ilmavalvontatoiminta alkoi 1910, kun saareen tukeutui Viaporin 3. Ilmapurjehduskomppania. Jo maailmansodan toisena vuotena 1915 saarelle tuli eversti Buchin komentaman 428. Stariskin jalkaväkirykmentin kaksi pataljoonaa.
Suomen tasavallan aika
Suomen sisällissodan jälkeen varuskunnassa oli Santahaminan vankileiri, jossa pidettiin lähinnä naisvankeja.
Itsenäisyyden alkuaikoina Santahaminassa toimivat muun muassa Hyökkäysvaunurykmentti 1919–, Santahaminan lentoasema 1918–, Lentopataljoona (Ilmailupataljoona), Lento-osasto II, Ilmavoimien lentokonetehdas (vuodesta 1928 Valtion lentokonetehdas) 1921–,
Toisen maailmansodan jälkeen perustettiin Puolustuslaitoksen Santahaminan tehdas, jossa rakennettiin työkoneita pääasiassa siviilikäyttöön. Yhteissisun (myöhemmin Vanajan Autotehdas) liittoutuneiden ylijäämävarastoista ostamia yhdysvaltalaisia White M2 -puolitela-autoja muutettiin salaojankaivukoneiksi, nosturiautoiksi, kompressorivaunuiksi ja kivenraivauskoneiksi vuoteen 1955 saakka. Vuonna 1953 tehtaalla aloitettiin yksittäiskappaleina hydraulisten traktorikaivureiden valmistus. Santahaminan tehdas tuhoutui tulipalossa vuonna 1957 ja sen toiminta siirrettiin Vammalaan uuteen Puolustuslaitoksen Vammaskosken tehtaaseen. Vammalassa traktorikaivureiden valmistus kehittyi sarjatuotannoksi ja niiden nimeksi tuli Vammas.
Onni Kelo
Onni Kelo (1930 Viipuri – 3. tammikuuta 2015 Muurame) oli suomalainen kapellimestari.
Kelo opiskeli Sibelius-Akatemiassa Leo Funtekin johdolla. Samassa vuonna 1949 opinnot aloittaneessa ryhmässä olivat Kelon kanssa Jorma Panula ja Paavo Berglund. Myöhemmin Kelo sai diplomin myös Leningradin konservatoriosta. Hän johti vuosina 1970–1977 Jyväskylä Sinfoniaa, jonka toiminnasta tuli hänen aikanaan aktiivisempaa ja ammattimaisempaa. Kelon säännölliseen ohjelmistoon kuului tuolloin musiikkia venäläisiltä säveltäjiltä, kuten Sergei Prokofjevilta, Pjotr Tšaikovskilta, Dmitri Šostakovitšilta, Igor Stravinskylta, Modest Mussorgskilta ja Nikolai Rimski-Korsakovilta, mutta myös esimerkiksi Arnold Schönbergiltä, Anton Weberniltä ja Eino Tambergilta. Kelon kaudella erityistä huomiota sai Neuvostoliiton säveltäjäliiton pääsihteri Tihon Hrennikovin vierailu orkesterin solistina, joka tilaisuudessa esitti muun muassa oman pianokonserttonsa nro 2. Kelon kausi vaikeutuikin sen loppua kohden hänen sekä osan kulttuuriväestä ja poliitikoista välillä vallinneiden ristiriitojen johdosta.
Kelo johti 1960–1990-luvuilla useita muitakin suomalaisia kaupunginorkestereita, kuten Oulu Sinfoniaa. Hän kuoli 84-vuotiaana hoivakodissa sairastettuaan pitkään.
Philipp Spitta
Philipp Spitta (1801 Hannover – 1859) oli saksalainen teologi ja hengellinen runoilija. Spitta opiskeli teologiaa Göttingenin yliopistossa ja toimi sen jälkeen pappina. Hän julkaisi virsikokoelmia, joista arvokkain on 1833 ilmestynyt Psalter und Harfe. Siihen sisältyvät virret ovat arvostettuja sekä sisällykseltään että muodoltaan. Toinen kokoelma on 1861 julkaistu Nachgelassene geistliche Lieder.
Spittan poika oli musiikkitieteilijä Philipp Spitta.
Kaksi Spittan virttä on ilmestynyt suomeksi Ruotsin kirkon vuoden 1937 virsikirjan suomennoksessa Ruotsin kirkon virsikirja, 1972. Virsi 244 "Lujaan Siion perustettiin" (Gottes Stadt steht fest gegründe, 1843), suom. William Snell 1966 ja virsi 481 "Ma tahdon sua palvella" (1833), suom. William Snell 1968.
Salaki
Salaki (Salacca zalacca) on palmukasvi. Se on kotoisin Malesiasta ja Indonesiasta. Kaukoidässä salakia arvostetaan erittäin paljon.
Kasvi
Salakipalmu on lyhytrunkoinen, pieni puu, joka kasvaa sademetsässä suurempien puiden varjossa. Puu on piikkinen, ja sen hedelmät kasvavat terttuina oksien joukossa, mistä niitä on piikkien takia vaikea poimia. Palmu on yleensä kaksikotinen (hede- ja emikukat eri yksilöissä), mutta Balilla tavataan hermafrodiittisia yksilöitä. Sitä voi lisätä siementen lisäksi myös oksapistokkaista.
Hedelmä
Salaki on pyöreähkö, noin viiden sentin pituinen hedelmä. Sen punaruskea pinta on kova, kiiltävä ja suomujen peitossa. Sen takia salakia kutsutaankin joskus käärmeenmuniksi. Salakit säilytetään hyvin kylmässä, 1–2 celsiusasteessa lyhyitä aikoja. Salaki säilyy todella huonosti.
Hedelmäliha
Salakin vaalea hedelmäliha on muodostunut kolmesta läpinäkyvän kalvon peittämästä osasta, joissa jokaisessa on ruskea siemen. Kypsän salakin malto on melko kuivaa ja kiinteää. Salakin maku on hapanimelä, ja se soveltuu syötäväksi sellaisenaan tai jälkiruoissa paloiteltuna. Salakin siemeniä ja hedelmälihoja peittäviä kalvoja ei syödä.
Negros Occidental
thumb|200px|Negros Occidentalin sijainti Negros Occidental on Filippiinien Länsi-Visayasin alueella sijaitseva provinssi. Sen pääkaupunki on Bacolod. Se muodostuu Negrosin saaren luoteispuolesta. Saaren kaakkoispuoli kuuluu Negros Orientalin provinssiin. Sen väkiluku vuoden 2010 väestönlaskennassa oli 2 369 039.
Aiheesta muualla
10.41667°N, 123°W
Mountain Province
thumb|200px|Mountain Provincen sijainti Mountain Province on Filippiinien Cordilleran hallinnollisella alueella sijaitseva provinssi. Sen pääkaupunki on Bontoc. Provinssin naapureita ovat pohjoisessa Kalinga, Apayao ja Abra, etelässä Benguet ja Ifugao ja lännessä Ilocos Sur. Sen väkiluku vuoden 2010 väestönlaskennassa oli 154 187.
Aiheesta muualla
17.08333°N, 121.16667°W
Sappijuurekas
Sappijuurekas (Rhodocollybia fodiens) on Suomessa esiintyvä säiejuurekaslaji. Sen ensisijaiset elinympäristöt ovat kangasmetsät. Sappijuurekkasta on Suomessa 18 näytettä ja 16 havaintoa.
K. F. Ordin
thumb|upright|K. F. Ordin, ajankohta tuntematon.
Kesar Filippovitš Ordin (1835 – 17. kesäkuuta (J: 5. kesäkuuta) 1892 Muolaa) oli venäläinen hovimestari, salaneuvos ja Suomen 1800-luvun historiaan perehtynyt harrastelijatutkija, joka tunnettiin yhtenä ”Suomen-syöjänä” eli Suomen autonomian vastustajana. Hänen 1880-luvun lopulla julkaisemansa tutkimukset ja hänen venäläisissä lehdissä ilmestyneet kirjoituksensa Suomen autonomian syntyvaiheista herättivät paljon arvostelua ja vastustusta Suomessa.
Elämä
Ordin opiskeli luonnontieteitä Pietarin yliopistossa, ja valmistuttuaan vuonna 1857 hän loi uransa virkamiehenä Pietarin sotilaskuvernöörin kansliassa. Vuodesta 1861 hän oli sotilaskenraalikuvernöörin kanslian osastopäällikkö ja kuului useisiin Pietarin terveydenhuollon ongelmia käsitelleisiin komiteoihin. Hän sai 1865 kamarijunkkarin sekä 1871 keisarillisen hovin kamariherran ja todellisen valtioneuvoksen arvonimet. Ordin kuoli 56-vuotiaana kesäkuussa 1892 huvilassaan Muolaan Perkjärvellä.
Tutkimukset Suomen historiasta
Ordin osti vuonna 1870 huvilan Uudenkirkon Kaukjärveltä Karjalan kannakselta – Suomen alueelta – ja törmäsi silloin Suomen ja Venäjän poikkeavien lainsäädäntöjen aiheuttamiin ongelmiin. Ordin koki Suomen viranomaisten kohtelun nöyryyttäväksi. Kertoman mukaan viimeinen pisara oli se, ettei hän voinut kuljettaa edes viinipulloja Pietarista läheiselle huvilalleen ilman että suomalaiset tullimiehet tarkastivat ne ja perivät niistä tullimaksun. Tämän johdosta ja luultavasti myös Venäjän slavofiilisten lehtien Suomea koskevan kriittisen kirjoittelun innoittamana hän ryhtyi 1880-luvulla harrastelijana tutkimaan Suomen lähihistoriaa. Hän opetteli ruotsia ja suomea voidakseen perehtyä aihetta koskeviin alkuperäislähteisiin. Ordinin ensimmäinen Suomea koskenut artikkeli ilmestyi jo 1877 Sobesednik-nimisessä lehdessä. Vuonna 1888 Ordin käänsi venäjäksi Leo Mechelinin Suomen valtio-oppia esittelevän pamfletin Précis du droit public de Grand-Duché Finlande (”Piirteitä Suomen suuriruhtinaskunnan valtio-oikeudesta”) ja täydensi sen samalla laajoilla alaviitteillä, joilla hän pyrki kumoamaan Mechelinin alkuperäiset päätelmät. Käännöksen otsikko oli Konstitutsija Finljandi v izlozeni mestnago senatora L. Mehelina (”Suomen perustuslaki senaattori L. Mechelinin mukaan”).
thumb|upright|Pilalehti [[Matti Meikäläinen (1884)|Matti Meikäläisen vuonna 1890 julkaisema pilapiirros ”Matti Meikäläisen kompromissi herra Ordinin kanssa” julisti Ordinin valehtelijaksi. Kuvassa näkyy myös Ordinin kirja Pokorenije Finljandii.]] Vuonna 1889 Ordin julkaisi lähes tuhatsivuisen kaksiosaisen tutkimuksensa Pokorenije Finljandii (”Suomen valloitus”), jossa hän laajoihin alkuperäislähteisiin nojaten kumosi suomalaisten vallitsevat autonomiatulkinnat: Ordinin mukaan vuoden 1809 Porvoon valtiopäivillä ei vahvistettu mitään Suomen perustuslakeja, vaan pelkästään liitettiin uusi provinssi Venäjän valtakuntaan. Tutkimus sai Venäjän tiedeakatemian palkinnon. Suomessa sitä pidettiin vaarallisena hyökkäyksenä maan autonomiaa vastaan. Muun muassa J. R. Danielson-Kalmari vastasi siihen omalla tutkimuksellaan Suomen yhdistäminen Venäjän valtakuntaan, jossa hän osoitti Ordinin teoksesta paljon detaljivirheitä ja liioitteluja, vaikka ei kyennytkään torjumaan sen pääväitettä Porvoon valtiopäivistä. Elämänsä viimeisinä vuosina Ordin kirjoitti pietarilaisiin lehtiin kuten Novoje Vremjaan ja Russki Vestnikiin kymmeniä artikkeleita, joissa puolusti näkemystään Suomen asioista. Hän ajautui tällöin ankaraan sanasotaan erityisesti Mechelinin kanssa.
Myöhempi vaikutus
Vaikka Ordin ei ehtinyt näkemään helmikuun manifestia ja Suomen venäläistämiskauden alkua, hänen kansalaisaktiivisuutensa aiheen esiin nostamisessa vaikutti Venäjällä vallitseviin käsityksiin ja tietämykseen Suomen autonomiasta. Ordin on melko lailla unohdettu Suomen historiassa, mutta hän loi pohjaa sille ajattelulle, jota Nikolai Bobrikov ja muut venäläistäjät myöhemmin toteuttivat.
Ordinin kolmiosaiset kootut teokset julkaistiin Pietarissa vuosina 1908–1909 ja ne käsittävät kaikkiaan 55 artikkelia Suomen historiasta. Mukana on myös 1887 Russki Arhiv -lehdessä julkaistu alkuperäislähteisiin perustuva elämäkerta Georg Magnus Sprengtportenista otsikolla ”Suomen sankari”. Myöhemmin Ordinin tutkimukset ovat puutteineenkin saaneet tunnustusta myös Suomessa. Esimerkiksi Pokorenije Finljandii on arvokas myös lähdejulkaisuna, sillä se sisältää yli 300 sivun verran alkuperäisasiakirjoja, kuten Sprengtportenin ja Mihail Speranskin kirjeitä. Pääosa 1960-luvulta alkaen tehdystä suomalaisesta historiantutkimuksesta on päätynyt vuoden 1809 tapahtumien osalta selvästi lähemmäs Ordinin kuin Danielson-Kalmarin tulkintaa. Jotkut ovat tulkinneet tämän käänteen liittyneen suomettumiseen.
Taistelupanssarivaunu
pienoiskuva|Neuvostoliitossa suunniteltu [[T-72|T72M1-taistelupanssarivaunu Panssarimuseossa Parolassa. Kyseisen vaunuyksilön on valmistanut ZTS Tees-tehdas Tšekkoslovakian Martinissa.]] pienoiskuva|Suomalainen [[Leopard 2A4 itsenäisyyspäivän valtakunnallisessa paraatissa Lahdessa 2005]] Taistelupanssarivaunu (lyhenne tstpsv) on panssarivaunutyyppi. Taistelupanssarivaunut on suunniteltu taistelemaan vihollisen panssarivaunuja vastaan. Vaunun pääaseena on suorasuuntaustulta ampuva kanuuna. Taistelupanssarivaunun panssarointi on yleensä suunniteltu kestämään sen oman kanuunan suoraa tulta. TAE-sopimus määrittelee taistelupanssarivaunun hyvin suojatuksi ja telaketjuilla liikkuvaksi asejärjestelmäksi, jota ei ole tarkoitettu joukkojen kuljetukseen. Taistelupanssarivaunun massa on vähintään 16,5 tonnia tyhjänä ja ne on aseistettu 360 astetta ympäri kääntyvällä tornilla, jossa on vähintään 75 mm:n korkean lähtönopeuden kanuuna.
Nykyaikaiset taistelupanssarivaunut tulivat käyttöön toisen maailmansodan jälkeen. Ensimmäisenä tätä termiä käytettiin brittiläisestä Centurionista. Nimitys ”taistelupanssarivaunu” on lähtöisin englanninkielisestä maailmasta.
Rakenne
Taistelupanssarivaunun pääosat ovat runko eli lavetti ja pyörivä torni. Rungon sivuilla ovat telaketjut veto- ja johtoteloineen sekä kannatinlaitteet eli telasto. Moottori on yleensä sijoitettu rungon takaosaan. Tornin pääasiallinen tarkoitus on vaunun pääaseen suuntaaminen, ja siksi sitä voidaan pyörittää akselinsa ympäri 360 astetta.
Miehistö toimii ajajaa lukuun ottamatta rungon ja tornin sisällä sijaitsevassa taistelutilassa. Paksun panssaroinnin, eri puolille taistelutilaa sijoitettujen ammusten ja rungossa olevien polttoainesäiliöiden vuoksi miehistöllä ei ole juuri liikkumatilaa. Tästä poikkeuksena on lataaja, joka toimittaa tehtäväänsä seisten. Ampuja ja johtaja istuvat paikoillaan tornissa joko samalla puolella tai ilman lataajaa kahden puolen tykkiä. Kulku tapahtuu tornin katossa olevista luukuista. Ajajalla on oma luukkunsa rungon katossa. Hätätilanteita varten on rungon pohjassa myös pohjaluukku.
Panssarointi
Onteloammuksia vastaan taistelupanssarivaunu saattaa olla varustettu reaktiivipanssareilla. Nykyaikaisten taistelupanssarivaunujen panssarit on ainakin tärkeimmiltä osin valmistettu panssariteräksen lisäksi keraamisista ja/tai komposiittimateriaaleista, jotka parantavat panssarin suojavaikutusta erityisesti onteloammuksia vastaan. Yhdysvaltain M1A2 Abrams-vaunun panssaroinnissa on käytetty myös köyhdytetystä uraanista valmistettuja panssarilevyjä. Erilaisilla materiaalikerroksilla voidaan parantaa panssarin kestävyyttä eri ammuksia vastaan.
Aseistus ja tähystys
Taistelupanssarivaunun pääase on yleensä 100–125 mm:n sileäputkinen panssarivaunukanuuna (poikkeuksena muun muassa Challenger 1 ja 2:n rihlattu). Pääaseen lisäksi taistelupanssarivaunuissa on yleensä ainakin yksi 7,62–12,7 mm:n konekivääri. Taistelupanssarivaunut on yleensä varustettu suojasavu- tai aerosoliheittimillä. Joissakin vaunuissa on myös kevyt kranaatinheitin.
Taistelupanssarivaunuihin on suunniteltu järjestelmiä torjuntaohjuksia vastaan. Tällaisia ovat esimerkiksi venäläiset Arena ja Shtora. Edellinen perustuu ohjuksen maalinhaun sekoittamiseen ja jälkimmäinen tutkan ohjaamaan nopeaan heitteeseen.
Panssaroinnin ja maksimaalisen suojauksen vuoksi panssarivaunusta tähystäminen on täytynyt ratkaista erilaisin tavoin, yksinkertaisimmillaan kapeilla tähystysaukoilla. Sittemmin käyttöön ovat tulleet periskoopit, prismat ja kiikarit. Pimeässä toimintaa varten toisen maailmansodan jälkeen tulivat käyttöön infrapunalaitteet, mutta ne on korvattu nykyaikaisissa panssarivaunuissa lämpökameroilla tai valonvahvistimilla.
Liikkuvuus
Taistelupanssarivaunujen moottori on tavallisesti sijoitettu vaunun takaosaan. Moottorin paikan kertovat hammastetut vetotelat. Jos vetotelat ovat takana, on myös moottori takana. Tämä vähentää vihollisen suorasuuntaustulen mahdollisuutta tehdä vaunu liikuntakyvyttömäksi. Poikkeuksena on israelilainen Merkava, jonka suunnittelussa on ajateltu toisin. Siinä vaunun miehistön suojaus on pyritty maksimoimaan ja moottori on siksi sijoitettu vaunun etuosaan.
Voimanlähteenä taistelupanssarivaunuissa on useimmiten tehokas 500–1200 kW:n diesel-, otto- tai sekamoottori taikka kaasuturbiini. Saksalaiset käyttivät toisessa maailmansodassa lähes poikkeuksetta bensiinimoottoreita.
Miehistö
Tavallisesti nykyaikaisessa taistelupanssarivaunussa on 3–4 hengen miehistö. Vaunussa on oltava johtaja, ampuja ja ajaja. Pääaseen lataamisen suorittaa suunnittelun mukaan joko latausautomatiikka tai neljäs jäsen, lataaja. Esimerkiksi Leopard 2:ssa on neljän hengen miehistö ja T-72:ssa kolme. Vanhemman sukupolven vaunuissa miehistöön kuului edellä mainittujen lisäksi radisti, joka käytti taistelutilanteessa konekivääriä.
Käyttö
Taistelupanssarivaunujen tehtävä on murtaa vihollisen puolustusasema murtokohdassa, tuhota vihollisen panssarivaunut ja toimia etenemisen kärkenä sekä antaa tukea omalle jalkaväelle pääasiallisesti vihollisen panssaroituja ajoneuvoja sekä vihollisen jalkaväkeä vastaan. Vihollisen taistelupanssarivaunuja vastaan käytetään pääsääntöisesti alikaliiperisia nuoliammuksia ja kevyemmin panssaroituja maaleja vastaan taas ontelokranaatteja. Elävää voimaa vastaan käytetään konekivääreitä, sirpalekranaatteja tai monikäyttöammuksia, joissa on ontelopanoksen lisäksi sirpalevaikutus.
Taistelupanssarivaunuja
A thumb|300px|[[Yhdysvaltain merijalkaväki|Yhdysvaltain merijalkaväen käytössä oleva M1A1 Abrams 14. joulukuuta 2003 Irakin sodan aikana.]]
B
C
E
K
L pienoiskuva|[[Bundeswehrin Leopard 2A5]]
M
O
P
S
T
Z
Liioslampi
Liioslampi on Etelä-Savossa Mäntyharjulla Hietaniemen kylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 4,4 hehtaaria, se on 700 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,5 kilometriä.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Rievelin valuma-alueella (14.17), jonka Ylä-Rievelin–Enonveden alueeseen (14.172) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 82,1 metriä mpy.
Itä–Länsi-ottelu 2016
Vuoden 2016 Itä–Länsi-ottelu oli järjestyksessään miesten 82. pesäpallon vuotuinen arvo-ottelu, joka pelattiin Kouvolan KSS Energia Areenalla 1.–3.7.2016.
Miesten sekä naisten ottelut televisioitiin ilmaisena Nelonen-kanavalla.
Syväoja (puro)
Syväoja on Jyväskylässä sijaitseva puro, joka laskee Laajavuoren lähellä Myllyjärvestä itään Tuomiojärveen. Vuonna 1965 alueliitoksesta vuoden 2009 kuntaliitokseen asti Jyväskylän kaupungin ja maalaiskunnan raja kulki Syväojaa myöten. Purouoma on mutkitteleva ja useamman metrin levyinen. Siinä on runsaan veden aikaan kivikkoisissa kohdissa koskipaikkoja. Puro on pelto- ja pensaikkomaiden sekä nuorten lehtimetsien reunustama, ja puron varrella on 5 ha suojelualuetta.
Mannerheim-ristin ritareiden muistomerkki (Salo)
thumb|Salon Mannerheim-ristin ritarit muistomerkki Mannerheim-ristin ritareiden muistomerkki on muistomerkki, joka sijaitsee Salossa Sibeliuspuistossa. Muistomerkki on Hajalasta löytynyt luonnonkivi, johon on laitettu pronssinen laatta ja laattaan on laitettu kolmen salolaisen Mannerheim-ristin saajan eli Hans Olof von Essenin, Eino Laisin ja Urho Lehtovaaran nimet. Muistomerkki on paljastettu 7. kesäkuuta 2014 ja paljastuspuheen piti tasavallan presidentti Sauli Niinistö.
Culex hainanensis
Culex hainanensis on kaksisiipisten (Diptera) lahkoon ja hyttysten (Culicidae) heimoon kuuluva hyönteislaji. Lajin kuvasi tieteelle ensimmäisen kerran Chen vuonna 1977. Lajia tavataan Kiinasta. Sillä ei ole alalajeja.
Thank You for the Demon
Thank You for the Demon on ruotsalaisen stoner rock -yhtye Mustaschin kahdeksas studioalbumi. Se julkaistiin tammikuussa 2014 levymerkillä Gain Music Entertainment.
Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 4. Ruotsissa albumi oli ilmestyessään Sweden Rock Magazinen kuukauden levy.
Harajuku
thumb|upright|Harajukun muotia Harajuku (原宿) on Tokion Shibuyassa Harajukun metroaseman läheisyydessä sijaitseva alue. Alue on tunnettu muotivirtauksia noudattavista pukeutuneista ryhmistään, jotka usein jäljittelevät tarkasti idoleitaan; esimerkiksi Elviksiksi pukeutuneiden ryhmät, joita on kokoontunut Yoyogi-puistossa sunnuntaisin vuosikymmenien ajan.
Northern Samar
thumb|200px|Northern Samarin sijainti Northern Samar on Filippiinien Itä-Visayasin alueella sijaitseva provinssi. Sen pääkaupunki on Catarman. Sen naapureita etelässä ovat Samar ja Eastern Samar. Sen väkiluku vuoden 2010 väestönlaskennassa oli 589 013.
Aiheesta muualla
12.33333°N, 124.66667°W
Amvrosijivka
Amvrosijivka on Itä-Ukrainan Donetskin alueen kaakkoisosassa sijaitseva kaupunki ja Amvrosijivkan piirin hallintokeskus. Ukrainan tilastokeskuksen arvion mukaan kaupungissa oli vuoden 2013 alussa 18 832 ja koko piirissä 45 508 asukasta.
thumb|left|210px|Leninin patsas. Amrosijivkan kaupunki sijaitsee noin 20 kilometriä Venäjän Rostovin alueen rajan luoteispuolella; rajalla on kansainvälinen, Ukrainan rajavartiolaitoksen ylläpitämä Uspenkan rajanylityspaikka. Ainakin toukokuun lopulla ja kesäkuun 2014 alussa seudulla oli Ukrainan hallitusvaltaa vastustavia ja yleistä järjestystä häiritseviä ja Venäjä-mielisiä aseistettuja separatisteja (terroristeja), joita maan turvallisuusviranomaiset pyrkivät riisumaan aseista.
Australian puolustusvoimat
Australian puolustusvoimat on Australian puolustuksesta vastaava sotilasorganisaatio, jonka muodostavat maavoimat, merivoimat ja ilmavoimat. Sillä on 53 000 kokoaikaisessa aktiivipalveluksessa olevaa sotilasta ja 20 000 reserviläistä, joten se on Oseanian alueen suurin kansallinen armeija, mutta se on huomattavasti pienempi kuin useimpien Aasian maiden asevoimat.
Historia
Australialla on ollut puolustusvoimat vuodesta 1901 lähtien.
Meneillään olevat operaatiot
thumb|Australian joukot ulkomailla. Syyskuussa 2008 Australialla oli noin 3 500 sotilasta tehtävissä ulkomailla, joista Afganistanissa on 1 080, Irakissa noin 1000, Itä-Timorissa rauhanturvatehtävissä 750, Salomonsaarilla 140 ja Lähi-idässä sekä Afrikassa 52 sotilasta.
Negros Oriental
thumb|200px|Negros Orientalin sijainti Negros Oriental on Filippiinien Keski-Visayasin alueella sijaitseva provinssi. Sen pääkaupunki on Dumaguete. Se muodostuu Negrosin saaren kaakkoispuolesta. Saaren luoteispuoli kuuluu Negros Occidentalin provinssiin. Sen väkiluku vuoden 2010 väestönlaskennassa oli 1 286 666.
Aiheesta muualla
10.05°N, 123.11667°W
Rafflesia arnoldii
Rafflesia arnoldii on rafflesiakasvien (Rafflesiaceae) heimoon kuuluva kasvilaji. Se tunnetaan sen suurikokoisista kukista, jotka ovat maailman suurimpia yksittäisiä kukkia. Rafflesia arnoldii valittiin vuonna 1993 yhdeksi Indonesian kolmesta kansalliskukasta. Sen tieteellinen lajinimi arnoldii on annettu luonnontieteilijä Joseph Arnoldin mukaan, joka yhdessä Stamford Rafflesin kanssa löysi kasvin.
R. arnoldiin kukat ovat väritykseltään punertavia. Sillä on viisi terälehteä, ja niissä on valkoisia kuvioita. Kukat voivat olla kahden sentin paksuisia ja halkaisijaltaan jopa metrin mittaisia. Ne voivat parhaimmillaan painaa 11 kilogrammaa. R. arnoldii -lajilla ei ole juuria, lehtiä, eikä vartta.
R. arnoldii -kasvia tavataan Malesiassa ja Indonesiassa. Indonesiassa sen levinneisyysalue rajoittuu Bengkulun provinssiin. Lajin elinympäristöjä ovat varjoisat sademetsät.
R. arnoldii on yksineuvoinen. Sen mätänevän lihan haju houkuttelee raatokärpäsiä pölyttämään sitä. Jyrsijät levittävät sen hedelmiä. R. arnoldii loisii kastanjaviineissä (Tetrastigma), joista se imee kaiken ravintonsa. Kasvin elinkaari kestää kolmesta ja puolesta vuodesta viiteen vuoteen.
Jorma Svanström
Jorma Antero Svanström (20. maaliskuuta 1929 – 18. joulukuuta 2017) oli suomalainen kapellimestari ja musiikkineuvos. Hänen oma soittimensa oli pasuuna.
S/S Karhula
S/S Karhula oli suomalainen Ragnar Nordströmin varustamon rahtilaiva joka upposi sunnuntaiaamuna 12. helmikuuta 1950 Pohjanmerellä Alankomaiden rannikolla lähellä Den Helderiä. Onnettomuudessa kuoli 11 ja pelastui 16 henkilöä.
Jorma Svanström
Svanström pääsi Helsingin poliisisoittokunnan kapellimestariksi vuonna 1967 ja toimi tässä tehtävässä vuoteen 1971. Hän johti kaudellaan klassisen ohjelmiston esityksiä ja esimerkiksi marssinäytöksiä.
Svanström toimi Jyväskylä Sinfonian ylikapellimestarina Onni Kelon seuraajana vuosina 1977–1980. Hän keskittyi kaudellaan pitkälti suomalaiseen ohjelmistoon, kuten Jean Sibeliuksen, Aulis Sallisen, Joonas Kokkosen, Erkki Salmenhaaran ja Helvi Leiviskän tuotantoihin. Svanströmin kaudella orkesteriin liittyivät sen ensimmäiset ulkomaalaiset jäsenet. Svanström haki paikkaa myös seuraavalle kaudelle, mutta hänen tilalleen valittiin Kyösti Haatanen.
S/S Karhula
Karhula oli rakennettu 1909 Flensburgissa Saksassa ja sen vetoisuus oli 2 103 bruttorekisteritonnia. Laivan pituus oli 93 metriä, leveys 12,9 metriä ja syväys 5,8 metriä. Laivan kolmisylinterinen kompoundihöyrykone oli teholtaan 192 hevosvoimaa ja laivan nopeus oli 10,5 solmua. Nordströmin varustamon omistukseen laiva tuli 1932. Aiemmin se oli saksalaisessa omistuksessa 1909–1920 nimillä S/S Gluckauf ja S/S Franz Dahl sekä sen jälkeen Englannin hallituksen omistuksessa vuoteen 1927 ja cardiffilaisen Stranaghan J. S. & Co. Ltd-varustamon omistuksessa nimellä S/S Clyne Rock, kunnes Nordström osti laivan.
Karhula oli puumassalastissa matkalla Hangosta ranskalaiseen St. Louis de Rhonen satamaan Välimerellä. Laiva sai myrskyn aikana vuodon ja kallistui sunnuntaiaamuna 12. helmikuuta noin kello 10 aikaan niin paljon, että kahta pelastusvenettä ei voitu laskea vesille. Yksi pelastusvene saatiin laskettua ja muutamat miehistön jäsenet hyppäsivät mereen ja pääsivät sitten tähän veneeseen. Laivan komentosillalla oli vielä muutamia henkilöitä, kun laiva katkesi kahtia ja upposi sitten. Hukkuneista kymmenen kuului laivan miehistöön ja yksi oli laivaan Hangosta tullut salamatkustaja. Pelastuneista 14 oli suomalaisia ja 2 saksalaisia.
Elliott Erwitt
Elliott Erwitt (s. 26. heinäkuuta 1928 Pariisi, Ranska) on yhdysvaltalainen valokuvaaja. Hän tuli 1950-luvulta alkaen Magnum Photos -kuvatoimiston jäseneksi ja toimi myöhemmin sen johtajana. Usein huumoria käyttävänä amerikkalaisen kaupunkielämän kuvaajana tunnettu Erwitt on jatkanut uraansa myöhäiseen ikään saakka.
Ura
1950-luvulla Erwitt palveli Yhdysvaltain armeijassa valokuvaajan apulaisena Saksassa ja Ranskassa. Armeijan jälkeen hän tutustui kuuluisiin valokuvaajiin Edward Steicheniin, Robert Capaan ja Roy Strykeriin, jotka kiinnostuivat hänen kuvistaan ja toimivat myöhemmin merkittävinä opastajina. Vuonna 1953 Robert Capa kutsui Erwittin Magnum Photos -kuvatoimiston jäseneksi, jonka johtaja hänestä tuli kolmen virkakauden ajaksi vuonna 1968.
Nueva Ecija
thumb|200px|Nueva Ecijan sijainti Nueva Ecija on Filippiinien Keski-Luzonin alueella sijaitseva provinssi. Sen pääkaupunki on Palayan. Sen naapureita etelästä myötäpäivään ovat Bulacan, Pampanga, Tarlac, Pangasinan, Nueva Vizcaya ja Aurora. Sen väkiluku vuoden 2010 väestönlaskennassa oli 1 955 373.
Aiheesta muualla
15.58333°N, 121°W
Newcastle Literary and Philosophical Society
thumb|Rakennus, jonka [[John ja Benjamin Green|John Green suunnitteli seuralle 1822.]] Newcastle Literary and Philosophical Society, lyhyesti Lit & Phil, on Newcastlessa Englannissa toimiva filosofinen keskusteluseura, joka ylläpitää Englannin suurinta yksityistä kirjastoa Lontoon ulkopuolella. Nykyisin seuran kirjakokoelmiin kuuluu noin 150 000 nidettä. Musiikkikokoelmassa on 8 000 CD:tä ja 10 000 LP:tä. Seura järjestää edelleen erilaisia yleisötilaisuuksia.
Seura perustettiin vuonna 1793. Sen keskusteluissa oli kiellettyä puhua politiikasta ja uskonnosta. Seura oli kuitenkin edistyksellinen ja hyväksyi naisjäseniä jo 1804. Sen luentosalissa oli sähkövalot jo 1880, Englannin ensimmäisenä julkisena tilana.
Heikki Wala
Heikki Matti Wala (22. elokuuta 1948 Suolahti – 29. marraskuuta 2021 Uusikaupunki) oli suomalainen koripallovalmentaja. Hän oli myös Kokoomuksen jäsen ja oli Uudenkaupungin kaupunginhallituksen puheenjohtaja.
Ura
Wala aloitti Uudenkaupungin Urheilijoiden koripallotoiminnan vuonna 1974. Vuodet 1974–1976 hän oli seuran miesten joukkueen päävalmentaja. Vuodet 1983–1999 Wala toimi seuran toiminnanjohtajana. Paluun miesten valmentajaksi hän teki joulukuussa 1984. Wala valmensi Uudenkaupungin Urheilijat SM-pronssille vuosina 1985, 1987 ja 1992. Hänen johdollaan seura voitti SM-kultaa vuonna 1990. Suomen cupissa Wala valmensi seuran kaksi kertaa mestariksi vuosina 1986 ja 1988. Hän lopetti päävalmentajana vuonna 1994. Tämän jälkeen hän toimi vielä lyhyen ajan päävalmentajana kaudella 1996–1997.
Yrjö Lalla
Yrjö Alexander Lalla (7. syyskuuta 1908 Lokalahti – 30. syyskuuta 1993 Mynämäki) oli suomalainen taidemaalari. Hän kunnostautui myös koristetakojana, puunveistäjänä ja taidegraafikkona.
Lalla valmistui Turun taideyhdistyksen piirustuskoulusta vuonna 1933. Hän teki 1950-luvulla opintomatkoja Tanskaan, Ranskaan ja Saksaan. Hän maalasi satoja muotokuvia malleinaan muun muassa Edvin Laine ja Liisa Tuomi sekä kotipaikkakuntansa Mynämäen rakennuksia ja maisemia. Hänen maalauksiaan on muun muassa Turun taidemuseon ja Amos Andersonin taidemuseon kokoelmissa.
Lallalle myönnettiin vuonna 1985 Kalevala-mitali ja Aurora-mitali.
Santeri Latvala
Santeri Latvala (s. 25. helmikuuta 1991) on suomalainen koripalloilija, joka edustaa koripallon I-divisioonassa pelaavaa Kristika Turkua. Bisonsia/Loimaan Korikonkareita Latvala on edustanut myös kaudet 2010–2012. Tätä ennen hän pelasi kolme kautta Kauhajoen Karhussa. 186 cm pitkän Latvalan kasvattajaseura on Vimpelin Veto.
Pelaajaura
Latvala aloitti koripalloharrastuksensa kasvattajaseurassaan Vimpelin Vedossa. Vedosta Latvala siirtyi Lapuan Korikobriin, jossa hän pelasi muutamia vuosia juniorisarjoja. Kaudeksi 2007–2008 Kauhajoen Karhu kiinnitti 16-vuotiaan Latvalan Korisliigaan nousseeseen miesten edustusjoukkueeseen neljän vuoden sopimuksella.
Tulokaskaudellaan miesten pääsarjassa Latvala ei saanut vielä otteluissa paljoa vastuuta ja hänen pistekeskiarvonsa 22 ottelussa jäikin 0,6 pisteeseen. Hän teki pääsarjatason henkilökohtaiseksi piste-ennätyksekseen viisi pistettä 29. helmikuuta 2008 vierasottelussa Lappeenrannan NMKY:tä vastaan. Karhu hävisi Korisliigan runkosarjan ja putosi siten seuraavaksi kaudeksi takaisin I-divisioonaan. Kaudella 2008–2009 Latvalan vastuu I-divisioonassa pelanneessa joukkueessa kasvoi ja Karhun voittaessa runkosarjan hän teki pelaamissaan 17 runkosarjan ottelussa pisteitä 4,6 ottelua kohti ja saavutti levypalloja 1,5 ottelua kohti. Myös I-divisioonan pudotuspelit päättyivät Karhun voittoon ja siten joukkueen suoraan nousuun Korisliigaan. Latvalan vastuu pudotuspeleissä jäi kuitenkin pieneksi ja hän teki ainoastaan 0,3 pistettä ottelua kohti. Latvala pelasi kaudella 2008–2009 miesten I-divisioonan ohessa A-poikien SM-sarjaa Korikobrien joukkueessa 15,3 pisteen keskiarvolla.
Häntälampi (Heinola)
Häntälampi on Päijät-Hämeessä Heinolassa Kesiön kylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 1,1 hehtaaria, se on 250 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 550 metriä.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Rievelin valuma-alueella (14.17), jonka Ylä-Rievelin–Enonveden alueeseen (14.172) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 117,2 metriä mpy.
Patrick Suffo
Patrick Suffo Kengne (s. 17. tammikuuta 1978 Ebolowa, Kamerun) on kamerunilainen peliuransa lopettanut jalkapalloilija. Hänen pelipaikkansa oli hyökkääjä. Suffo on Afrikan-mestari ja olympiavoittaja.
Suffo voitti Nantesissa Ranskan cupin kausina 1998–1999 ja 1999–2000. Ligue 1:ssä hän edusti Nantesia 30 ottelussa. Lisäksi Suffo edusti muun muassa Barcelona B:tä ja Numanciaa Espanjan Segunda Divisiónissa sekä Sheffield Unitedia ja Coventry Cityä Englannin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla.
Kamerunin maajoukkueessa Suffo pelasi 21 ottelua ja teki kolme maalia vuosina 1995–2002. Hän oli mukana MM-kilpailuissa Etelä-Koreassa ja Japanissa 2002, missä hän tuli kahdessa ottelussa vaihtopelaajana kentälle, sekä Afrikan-mestaruuskilpailuissa Burkina Fasossa 1998 ja Malissa 2002, jossa Kamerun voitti mestaruuden. Lisäksi Suffo oli voittamassa kultaa kesäolympialaisissa 2000.
Nueva Vizcaya
thumb|200px|Nueva Vizcayan sijainti Nueva Vizcaya on Filippiinien Cagayan Valleyn alueella sijaitseva provinssi. Sen pääkaupunki on Bayombong. Sen naapureita ovat pohjoisessa Ifugao, koillisessa Isabela, idässä Quirino, kaakossa Aurora, etelässä Nueva Ecija, lounaassa Pangasinan ja lännessä Benguet. Sen väkiluku vuoden 2010 väestönlaskennassa oli 421 355.
Aiheesta muualla
16.48333°N, 121.15°W
Venttiili
thumb|Vesiputkissa olevia venttiilejä voidaan säätää pyörittämällä kuvassa näkyviä karoja. Venttiili on laite, jonka tehtävänä on estää, säätää tai sallia nesteiden tai kaasujen virtausta. Venttiileitä on esimerkiksi hydrauliikan ja pneumatiikan komponentteina ja polttomoottorien osina. Myös vesijohtoverkoissa olevat hanat ovat venttiileitä. Joidenkin venttiilien (kuten varoventtiilien) toiminta perustuu paine-eroon, mutta useimpia venttiilejä ohjataan erillisellä toimilaitteella (jota kutsutaan joskus myös aktuaattoriksi). Polttomoottorissa on venttiilikoneisto ohjaamassa sen venttiilien toimintaa.
Käyttökohteet
Venttiileitä on monenlaisia, ja niitä käytetään hyvin erilaisissa paikoissa. Usein venttiilit on mitoitettu jonkin putkikoon nimellishalkaisijan mukaan. Standardoitujen liitoskohtien vuoksi eri valmistajien venttiilit ovat vaihtokelpoisia. Putkistoventtiilien koot vaihtelevat pienistä, muutaman millimetrin putkihalkaisijoista yli metrin putkihalkaisijoihin. Jotkin venttiilit ovat kertakäyttöisiä ja halpoja, mutta toiset on tarkoitettu hyvin vaativiin tarkoituksiin, joten ne ovat hyvin hintavia. Arkipäiväisiä venttiilejä ovat spraypullojen painikkeet ja vesihanat. Teollisuudessa venttiilejä käytetään paljon prosessiteollisuudessa ja voimalaitoksissa.
thumb|Kuvan vesihana on rakenteellisesti lautasventtiili. Kahvaa kierrettäessä lautanen painuu istukkaa vasten ja veden virtaus loppuu.
Runko
Pesä on venttiilin osa jonka kautta virtaus tapahtuu. Sulkuelin on sijoitettu pesään siten että se voi sallia estää tai säädellä virtausta.
Venttiilillä on usein runko, josta muodostuu tiivis kotelo venttiilin osille.
Useita venttiileitä voidaan sijoittaa samaan runkoon ja tällaista rakennetta nimitetään venttiililohkoksi. Venttiililohkoja käytetään usein työkoneiden hydrauliikassa.
Venttiilirunko on yleensä metallia, esimerkiksi pronssia, alumiinia tai ruostumatonta terästä. Jos venttiilin ei tarvitse kestää isoja paineita ja sen halutaan kestävän hyvin kemikaaleja, voidaan käyttää myös muovia. Laboratorioissa käytetään myös lasia venttiilien runkoon ja muihinkin osiin.
Sulkuelimet
Venttiilin rungon sisällä on osa, joka liikkuessaan vaikuttaa virtaukseen säätäen sitä tai sulkien sen. Tällainen osa voi olla niin sanottu lautanen, jota joko käännetään virtauksessa (läppäventtiili) tai liikutetaan virtauksen suunnassa (lautasventtiili) tai jota siirretään poikittais­suunnassa (luistiventtiili) virtaukseen nähden. Palloventtiilissä on palloon porattu reikä, ja palloa kääntämällä virtausta saadaan säädettyä.
Kalliolampi (Mäntyharju, Kousa)
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 2,7 hehtaaria, se on 300 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 750 metriä.
Venttiili
Istukka
Venttiilin istukka on rungon pinta, jota vasten lautanen tiivistyy. Usein istukan ja venttiilin lautasen, pallon tai -luistin välissä on tiiviste.
Käyttömekanismi
Kara on tanko, jolla siirretään toimilaitteelta tai kääntökahvasta liikevoima lautaseen tai palloon. Kara voi kääntyä, kuten pallo- ja läppäventtiileissä, tai se voi liikkua lineaarisesti, kuten luisti- ja lautasventtiileissä.
Kalliolampi (Mäntyharju, Kousa)
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Rievelin valuma-alueella (14.17), jonka Ylä-Rievelin–Enonveden alueeseen (14.172) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 112,4 metriä mpy.
Venttiili
Käyttömekanismi
thumb|Manuaalisesti ratista toimiva venttiili (vasemmalla).
Venttiilien luokittelu toiminnan mukaan
Sulkuventtiili estää tai sallii virtauksen. Suuntaventtiilin avulla voidaan valita virtauksen suunta. Vastaventtiili estää virtauksen toiseen suuntaan ja sallii vastakkaiseen suuntaan. Varoventtiili päästää väliainetta pois järjestelmästä jos paine nousee liian korkeaksi ja sulkeutuu paineen alennuttua sallitulle tasolle. Paineenrajoitusventtiili ohjaa väliaineen virtausta siten että paine pysyy määrätyn rajan alapuolella.
Venttiilien luokittelu sulkuelimen mukaan
Istukkaventtiileissä virtaus estetään painamalla sulkuelin virtauksen suuntaiseti tiivistyspintaa vasten. Luistiventtiileissä virtaus estetään työntämällä luisti pesään kohtisuorasti virtaussuuntaan nähden. Kalvoventtiileissä virtausta säädellään ohuen elementin muodonmuutoksien avulla. Läppäventtiileissä on pesässä läppä jota kiertämällä virtaus voidaan estää. Tulppa- ja palloventtiilit avataan pyörittämällä sulkuelimessä oleva reikä pesän virtausaukkojen kohdalle.
Venttiilirakenteita ja toimintoja
2-tieventtiilissä on yhde tulevalle ja lähtevälle virtaukselle. Kyseessä voi olla sulkuventtiili, jossa on vain asennot auki ja kiinni, tai säätöventtiili, jonka lautasen tai luistin liike on tarkasti säädettävissä. Esimerkki säätöventtiilistä on neulaventtiili, jonka virtausta säätävä kapea ja pitkä kartiomainen luistiosa ("neula") liikkuu avattaessa hitaasti ja kasvattaa virtausta hallitusti. Virtauksen määrä riippuu putkikoosta, materiaalista ja paine-erosta, joten venttiiliin on vaikea merkitä virtausmäärä­asteikkoa. Virtausta mitataankin yleensä erillisillä massavirtamittareilla.
Yleensä venttiileissä on virtaussuunta määrätty. Venttiilit on suunniteltu joko sulkeutumaan siten, että paine-ero painaa lautasta istukkaa ja tiivistettä vasten, mikä lisää tiivistysvoimaa, tai toimilaitteessa on niin paljon voimaa, että se voittaa paine-eron. Väärin päin asennettu venttiili vuotaa tai ei toimi.
Painesäädin on venttiili, jolla voidaan pitää paine virtaussuunnassa säätimen jälkeen vakiona. Näitä käytetään usein kaasupulloissa, joissa voi olla varsin korkea paine (200–300 baaria).