cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Amaní
Amaní käsittää Chíoksen saaren luoteisosan. Se oli itsenäinen kunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Chíoksen kuntaan yhdessä Ágios Mináksen, Ionían, Kampóchoran, Kardámylan, Mastichochórian ja Omiroúpolin kanssa, jolloin se muuttui uuden kunnan kunnallisyksiköksi.
Kunnallisyksikön osat
Amanín kunnallisyksikkö muodostuu seuraavista kylä- ja kaupunkiyhdyskunnista ja asutuksista:
Onnimanni-palkinto
Onnimanni-palkinto on Lastenkirjainstituutin vuodesta 1993 myöntämä palkinto. Palkinto myönnetään vuosittain tai vähintään joka kolmas vuosi yksilölle tai yhteisölle, joka on ansioitunut lasten- ja nuortenkirjallisuuden aseman edistäjänä. Palkintoa ei myönnetä kirjailijan, kuvittajan tai kääntäjän työstä. Palkintona jaetaan Marjatta Kurenniemen kirja Oli ennen Onnimanni sekä kolme raha-arpaa. Palkinnonsaaja voidaan ottaa Lastenkirjainstituutin kannatusyhdistyksen kunniajäseneksi.
Palkinnon myöntää Lastenkirjainstituutin kannatusyhdistyksen hallituksen nimeämä palkintolautakunta. Palkinto jaetaan Sadun päivänä (18. lokakuuta) tai sen tuntumassa.
Palkitut
Lähde
Salzburgin vaaliruhtinaskunta
Salzburgin vaaliruhtinaskunta oli Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan vaaliruhtinaskunta vuosina 1803–1805. Se oli Salzburgin hiippakunnan seuraaja. Vaaliruhtinaskunnan pääkaupunkina toimi Salzburg.
Pyhä tie (Attika)
Pyhä tie oli antiikin aikainen tie Attikassa Kreikassa. Se johti Ateenan Kerameikoksesta Eleusiihin. Tietä kutsuttiin pyhäksi, koska sitä pitkin kulki vuosittainen kulkue Eleusiin mysteereihin. Joidenkin tutkijoiden mukaan kyseessä olisi koko Euroopan vanhin tie.
Reitti
Tie alkoi Ateenan luoteisesta Kerameikoksen kaupunginosasta Ateenan kaupunginmuurin Pyhältä portilta, joka sijaitsi lähellä Pompeion-rakennusta ja Dipylon-porttia. Tie suuntautui kaupungista luoteeseen ohi Skironin ja kulki nykyisten Aigáleon ja Chaïdárin kautta. Tämän jälkeen se kulki Aigaleos (nyk. Aigáleo) ja Poikilon Oros (nyk. Poíkilo) -vuorten välistä ja ohitti Apollon Dafneioksen temppelin, joka sijaitsi nykyisen Dafnín luostarin paikalla.
Temppeliltä Pyhä tie jatkoi ohi Afroditelle omistetun pyhäkön Eleusiinlahden rannalle nykyiseen Skaramagkásin kylään, josta se kiersi Eleusiihin pitkin lahden rantaa ohittaen Rheitos-järven (nyk. Koumoundoúros). Eleusiin itäpuolella Gefyrassa tie ylitti Kefissos-joen siltaa pitkin. Keisari Hadrianus rakennutti sen uudelleen roomalaisella kaudella nelikaariseksi sillaksi. Tie päättyi Eleusiin Telesterionille eli Demeterin temppelille, joka oli Eleusiin mysteerien keskus. Tien pituus oli noin 22 kilometriä.
pienoiskuva|vasen|upright|Pyhän tien jäänteitä [[Skaramagkásin kylässä Chaïdárissa.]]
Historia
Eleusiin Suurten mysteerien kulkue alkoi vuosittain syksyllä Boedromion-kuun yhdeksäntenä päivänä Agoralla sijainneelta Eleusinionilta, ja suuntautui kohti Eleusista tietä pitkin. Eleusiin Pyhä tie on merkittävin kaikista antiikin aikaisista pyhistä teistä, jotka saivat kyseisen nimen uskonnollisten kulkueidensa ansiosta. Tietä käytettiin kuitenkin luonnollisesti myös tavallisena tienä ja se oli pääreitti Ateenasta Thriasionin tasangolle ja edelleen kohti Megaraa, Korintin kannasta ja Peloponnesosta.
Nykyisen Ateenan kaupungin valtaväyliin kuuluva Ierá Odós, joka kulkee kaupungin keskustasta Aigáleoon ja Chaïdáriin suunnilleen samaa reittiä, on nimetty Pyhän tien mukaan.
Harri Ohra-aho
Harri Kalevi Ohra-aho (s. 27. huhtikuuta 1959, Ähtäri) on suomalainen sotilas ja kenraalimajuri. Ohra-aho aloitti lippueamiraali Georgij Alafuzoffin seuraajana Puolustusvoimien tiedustelupäällikkönä 1. huhtikuuta 2013.
Koulutus ja ura
Ohra-aho on valmistunut Kadettikoulusta. Hän on työskennellyt vuodesta 2009 kesäkuuhun 2011 Puolustusvoimien Tiedustelukeskuksen (PVTK) johtajana. Aikaisemmin hän on toiminut muun muassa Pääesikunnassa Helsingissä apulaisosastopäällikkönä sekä Pohjois-Karjalan Prikaatin komentajana Kontiolahdella. Ohra-aho suoritti yleisesikuntaupseerin tutkinnon vuonna 1993.
Hänet nimitettiin kenraalin virkaan 1.7.2011 lukien ja samalla hänet määrättiin johtamisjärjestelmäpäälliköksi Pääesikunnassa. Tehtävässä Ohra-aho korvasi prikaatikenraali Kari Salmen.
Julkaisut
Ohra-ahon koosteluonteisia julkaisuja Maanpuolustuskorkeakoulun Strategian laitoksella ovat muun muassa Rysslands syn på informationskrigföringen (1998), Sodan kuva, venäläinen näkökulma (1998) ja Venäjän federaation sotilaallinen turvallisuuskehitys heinäkuu-joulukuu 1998 (1999). Ohra-aho toimi Helsingin Kadettipiirin hallituksen jäsenenä vuosina 1988–1989.
Viimeisimmät ylennykset
Ohra-aho yleni everstiksi vuonna 2003, prikaatikenraaliksi vuonna 2011 ja kenraalimajuriksi 6.12.2015.
Huomionosoitukset
Maanpuolustusmitalin toimikunta myönsi 2017 Harri Ohra-aholle maanpuolustusmitalin miekkojen kera, numeron 608. Mitaleja jaettiin tällöin 28.
Suomenlehtovähämittari
Suomenlehtovähämittari (Chloroclystis v-ata ssp. relicta) on lehtovähämittarin endeemisesti Suomessa tavattava alalaji. Se on luokiteltu vuoden 2010 uhanalaisarvioinnissa vaarantuneeksi (VU). Alalaji oli aikaisemmin rauhoitettu, mutta rauhoitus päättyi 1. heinäkuuta 2013. Se on kuitenkin edelleen erityisesti suojeltavien lajien listalla.
Vincenzo Pinton
Kesäolympialaisissa 1936 Berliinissä Pinton sai hopeaa joukkuekilpailussa ja sijoittui yksilökilpailussa viidenneksi. Vuoden 1948 kesäolympialaisissa Lontoossa hän sai sekä yksilö- että joukkuekilpailussa hopeaa. Helsingin kesäolympialaisissa 1952 hän sai joukkuekilpailussa jälleen hopeaa ja jäi yksilönä seitsemänneksi.
Suomenlehtovähämittari
Suomenlehtovähämittari on atlanttisen lämpökauden jälkeinen relikti, joka on elänyt kantalajista täysin eristyneenä populaationa tuhansia vuosia. Alalaji syntyi noin 3 000 vuotta sitten, kun Oulun korkeudelle saakka levittäytyneet lehmusmetsät pirstoutuivat ilmaston kylmenemisen seurauksena, ja osa lehtovähämittareista jäi pysyvästi eristyksiin pääpopulaatiosta. Nykyisin suomenlehtovähämittaria tavataan ainoastaan Karjalohjalla sijaitsevassa Karkalin luonnonpuistossa, jonka alueella sijaitsee Suomen suurin sisämaan lehmusmetsä.
Suomenlehtovähämittari eroaa päälajista sekä elintavoiltaan että geneettisesti. Populaatio on elinvoimainen, mutta kantalajin vähittäinen leviäminen suomenlehtovähämittarin esiintymisalueelle voi johtaa alalajin häviämiseen.
Valencia (täsmennyssivu)
Valencia tarkoittaa seuraavia asioita:
HMS Sjöhunden (Shu)
HMS Sjöhunden (runkonumero Shu) oli Ruotsin laivaston Sjöormen-luokan sukellusvene.
Valmistus
Ruotsin valtiopäivät päätti 1961 aluksen hankinnasta. Alus tilattiin Kockumsilta, missä köli laskettiin vuonna 1966. Alus laskettiin vesille 21. maaliskuuta 1968 ja liitettiin laivastoon 25. kesäkuuta 1969.
Palvelus
Alus myytiin vuonna 1997 Kockumsille, joka myi sen edelleen Singaporelle. Alukselle tropiikkia varten tehtyjen muutostöiden jälkeen se luovutettiin vastaanottajalle, joka liitti sen laivastoonsa nimellä RSS Chieftain.
Jakob Henrik Zidén
Jakob Henrik Zidén (31. lokakuuta 1785 Marttila – 27. lokakuuta 1808 Koljonvirran taistelu, Iisalmi ) oli suomalainen Suomen sodassa taistellut luutnantti joka tunnetaan J. L. Runebergin Vänrikki Stoolin tarinain yhtenä henkilöhahmona.
Zidénin vanhemmat olivat Marttilan kirkkoherra Jakob Zidén ja Kristina Elisabet Fahlberg. Hän pääsi ylioppilaaksi 1798 ja ehti palvella jo 1797–1801 lippumiehenä Turun läänin jalkaväkirykmentin ratsutilapataljoonassa. Hän palasi uudelleen palveluksen 1804 ja palveli vääpelinä ja vänrikkinä Vaasan rykmentissä. Suomen sodan aikana luutnantiksi ylennetty Zidén kaatui Koljonvirran taistelussa 27. lokakuuta 1808. Hänet on haudattu taistelupaikalle suomalaisten joukkohautaan.
Zidén oli naimisissa Merikarvian kirkkoherran Tomas Krianderin tyttären Albertina Krianderin kanssa 1806–1807 mutta liitto päättyi avioeroon.
Luettelo Karjalan tasavallan vaakunoista
Tämä on luettelo Karjalan tasavallan vaakunoista.
Karjalan tasavallan vaakuna
Karjalan tasavallan vaakunassa on kuvattuna tasavallan lipun värien päällä musta, punavaruksinen karhu. Kilven ulkoreunoissa on tyylitellyt männyn- ja kuusenhavut, sekä kilven päällä kahdeksansakarainen tähti. Vaakuna perustuu löyhästi Akseli Gallen-Kallelan vuonna 1920 niin sanotulle Uhtuan tasavallalle suunnittelemaan vaakunaan, jossa puna-vihreällä kilvellä oli kuvattuna vesuria pitelävä musta karhu, sekä hopeiset revontulet ja katkaistut kahleet. Kyseinen vaakuna on nykyään Uhtuan kaupungin vaakunana.
Piirivaakunat
Karjalan tasavalta on jaettu paikallishallinnon ylemmällä tasolla 18 piiriin, joista kaksi on kaupunkipiirejä ja 16 kunnallispiirejä. Kaikilla Karjalan tasavallan piireillä on käytössään vaakuna, joista useimmissa on esitettynä Venäjän piirivaakunoille tyypillinen viisisakarainen vallikoroinen kruunu.
Kuntavaakunat
Karjalan tasavalta on jaettu paikallishallinnon alemmalla tasolla 22 kaupunkikuntaan ja 87 maalaiskuntaan. Useimmilla kaupunkikunnilla on käytössään vaakuna ja myös joillekin maalaiskunnille on sellainen vahvistettu. Jotkut kaupungin käyttävät vaakunoissaan kolmisakaraista muurikruunua, kun taas maalaiskuntien vaakunoissa käytetään kolmisakaraista vallikoroista kruunua.
Kraven Saalistaja
Kraven Saalistaja, oikealta nimeltään Sergei Kravinoff, on Marvel Comicsin maailmassa elävä superroisto ja Hämähäkkimiehen vihollinen. Hänen luomiseensa on saattanut vaikuttaa Richard Connellin novelli The most dangerous game.
Vuonna 2009 Kraven Saalistaja oli listattu sijalle 53 IGN-sivuston laatimassa kautta aikain sata suurinta sarjakuvarikollista.
Sergei Kravinoff
Venäläiseen aristokratiaan syntyneestä Kravenista tuli yksi maailman parhaimmista metsästäjistä palauttaakseen menetetyn jaloutensa. Pian hän kuitenkin kyllästyi tavallisen riistan metsästykseen. Kun Kameleontti pyysi Sergeitä tulemaan Amerikkaan ja auttamaan häntä kostamaan Hämähäkkimiehelle, metsästäjä tiesi viimein löytäneensä arvoisensa saaliin.
Kraven saapui Manhattanille aseistautuneena verkoin, ansoin, erilaisin lääkkein ja mystisten voimia lisäävien juomien kanssa. Nämä eliksiirit antoivat hänelle villipedon voiman ja nopeuden. Yhdistettynä Kravenin taistelutaitoihin nämä juomat tekivät Kravenista Hämähäkkimiehen tasoisen taistelussa, mutta kaksikko aliarvioi vastuksensa jolloin heidät voitettiin ja lähetettiin takaisin.
Yksin ja ensimmäisen Kuuden Koplan jäsenenä Kraven kohtasi jälleen tappion Hämähäkkimiehen käsissä. Kun Vihreä Menninkäinen tarjosi hänelle maksua sankarin tuhoamisesta, Kraven oli niin itsevarma että vaati puolta palkkiosta ennakkoon – mutta epäonnistui jälleen kerran.
The Bourne Conspiracy
Robert Ludlum’s The Bourne Conspiracy on High Moon Studiosin kehittämä ja Sierra Entertainmentin julkaisema kolmannen persoonan ammuntapeli. Peli on julkaistu vuonna PlayStation 3:lle ja Xbox 360:lle.
Kraven Saalistaja
Sergei Kravinoff
Myöhemmin Hämähäkkimies törmäsi Kraveniin Kadonneessa Valtakunnassa, ajattomassa paikassa Etelänavalla. Seittisinko murskasi Kravenin luoden perustan revanssille New Yorkissa kun Kraven huumasi Gibbonin ja pakotti hänet sankarin kimppuun. Jälleen kerran Kraven koki häviön. Kuvio toistui kun Kraven liittoutui ensin Tarantulan ja sitten Kalypson kanssa, ja viimein kohtasi Hämähäkkimiehen jälleen yksin. Vaikka Kraven oli todistanut ylivaltansa petoihin, voitto Hämähäkkimiehestä puuttui vielä. thumb|left|250px|Kraven hautaa Hämähäkkimiehen elävältä. Tehtyään monimutkaisia valmisteluja ja useita juomia Kraven onnistui ampumaan Hämähäkkimiestä vahvasti huumatulla nuolella. Hän hautasi vastustajansa elävältä ja otti rohkeasti hänen paikkansa. Kraven metsästi ja voitti Löyhkän, jotain mitä Hämähäkkimies ei ollut onnistunut tekemään. Kun Hämähäkkimies viimein kaivoi tiensä ulos haudasta ja hyökkäsi Kravenin kimppuun, hän ei saanut kunnon vastusta. Todistettuaan olevansa vastustajaansa parempi kaikilla hänelle väliä olevilla tavoilla, Kraven, joka viimein koki jotain rauhan tapaista, otti oman henkensä.
The Bourne Conspiracy
Pelissä ohjataan Robert Ludlumin kirjoista tuttua Jason Bournea. Pelin tapahtumat perustuvat Medusan verkko -elokuvaan ja sitä edeltäviin tapahtumiin.
Minsk
Minsk on Valko-Venäjän pääkaupunki ja asukasluvultaan maan suurin kaupunki. Minsk on hallinnollisesti suoraan tasavallan alaisuudessa tasavallan alueiden (maakuntien) tapaan.
Kraven Saalistaja
Aliosha Kravinoff
Aliosha Kravinoff, pahamaineisen Kraven Saalistajan avioton mutanttilapsi, joutui – toisin kuten velipuolensa Vladimir (Synkkä Metsästäjä) – eroon perheestään ja hänet kasvatettiin Afrikan viidakoissa. Kravenin itsemurhan jälkeen Aliosha tuli New Yorkiin tutkimaan isäänsä, jonka hädin tuskin tunsi. Pukeutuneena Kraveniksi Aliosha kohtasi setänsä Dimitrin (Kameleontti). Uskoen ilkeän velipuolensa palanneen kuolleista Kameleontti paljasti Alioshalle paljon Kravinovin huonovälisestä suvusta. Kravenin entinen rakastettu, Kalypso Ezili, todellakin palasi kuolleista, mutta hän luuli Alioshaa Kraveniksi. Hän vietteli Alioshan, mutta mies hyljeksi myöhemmin hänen läheisyyttään. Myöhemmin, ratsastaen norsulla Manhattanin katoilla, Aliosha hyökkäsi Hämähäkkimiehen kimppuun myrkyttäen hänet nuolella, mutta päästi hänet sitten vapaaksi. Ollessaan Kravinovin tilalla Aliosha oppi asioita isästään Hämähäkkimieheltä kun Kalypso palasi Kravenin heimolaisten kanssa sytyttäen kodin palamaan ja tappaen kaikki muut paitsi yhden eläimen, leijona Gulyadkinin. Kalypso myrkytti Alioshan ja Hämähäkkimiehen ja käytti hypnoottisia voimiaan pakottaakseen heidät taistelemaan kuolemaan saakka. Hämähäkkimies vastusteli ja haavoitti Kalypsoa, samalla kun Aliosha taltutti naisen leijonansa avulla. Huolimatta siitä, että pyysi naiselta anteeksi, Aliosha tappoi raa'asti Kalypson ja heimon jäsenet.
Minsk
Kaupungissa asuu yli 1,9 miljoonaa ihmistä, siellä on 14 yliopistoa ja se on Valko-Venäjän opetuksen ja kulttuurin keskus sekä tärkeä teollisuuskaupunki. Vuonna 2012 kaupungin osuus oli noin neljäsosa koko maan bruttokansantuotteen kertymisessä.
The Bourne Conspiracy
Vastaanotto
Peli on saanut GameSpotin arvostelussa arvosanaksi 8/10.
Kraven Saalistaja
Aliosha Kravinoff
Myöhemmin New Yorkin kaupunki palkkasi hänet vangitsemaan Ihmenelosten arvoituksellisen valtavan Pennun. Seuraavaksi hänet palkkasi Valkoinen Susi, Wakandan syrjäytetyn salaisen poliisin johtaja, vangitsemaan Mustan Pantterin. Musta Pantteri käänsi taistelun päälaelleen, miltei tappaen Alioshan. Myöhemmin Hiekkamies kutsui Alioshan liittymään Kuuden Koplaan metsästämään Tohtori Mustekalaa ja senaattori Wardia, isäntäkehoa muukalaisolento Z'noxille. Venom (Eddie Brock) alkoi kostaa koska Kopla hylkäsi hänet ja metsästi jokaista jäsentä vuorollaan. Kieltäytyen olemasta ”saalis” Aliosha vangitsi Venomin tulella, mutta Venom haavoitti häntä vakavasti ja pakeni.
Seuraavaksi Aliosha otti rennomman persoonan liukkaana, sanavalmiina naistenmiehenä. ”Alina” hän alkoi tapailla Timber Hughesia, nousevaa näyttelijätärtä joka toimi tarjoilijana konnien baarissa. Al pyrki auttamaan Timberin uraa Hollywoodissa ryhtymällä ohjaajaksi. Huolimatta yhteyksistään kuuluisuuksiin Alin yritykset torjui Hollywoodin eliitin ylimielisyys, ahneus ja korruptio. Voimakkaiden Rothsteinin veljesten Hollywoodista ulos ajama Al hakattiin samalla kun Timber raiskattiin. Sekä Al että Timber kostivat, voittivat yhden veljeksistä ja lähtivät Hollywoodista tehdäkseen sankaritekoja New Yorkissa. Pitäen mielessä Alin suvun historian ja persoonan muutokset, hänen mielensä vakaus on kyseenalainen.
Ana Kravinoff
left|thumb|Ana, kolmas Kraven Saalistaja
Voimat ja varusteet
Kravenin kasviuutteet, jotka vaativat säännöllistä nauttimista, antoivat hänelle yli-inhimilliset fyysiset ominaisuudet. Kraven oli loistava metsästäjä ja eläimenkesyttäjä. Hän käytti hermoiskutekniikoita vastustajiensa lamauttamiseen. Kraven käytti myös erilaisia alkukantaisia aseita, joihin kuului nuolia, kirveitä, keihäitä ja ruoskia. Hän oli sulauttanut sähkösokkipiirejä leijonanpääliiviinsä. Hän käytti kivääriä ampuakseen erilaisia huumattuja nuolia, joihin kuului hallusinogeenejä, rauhoittavia ja raivostuttavia kemikaaleja.
Alioshalla on yli-inhimilliset fyysiset voimat, nopeus, ketteryys, stamina ja paranemiskyky. Hänen viisi aistiaan ovat erityisen terävät ja hän osaa puhua eläinten kanssa. Raivoissaan hän voi saavuttaa eläimellisen vimman. Hän on erittäin kokenut aseiden kuten myrkkynuolien, kirveiden, keihäiden, ruoskien, aseiden ja verkkojen käytössä, ja on erinomainen aseeton taistelija. Hän käytti isänsä leijonaliiviä, johon oli asennettu sähköshokkipiirejä. Hän matkustaa lemmikkisutensa Nikkelin kanssa, ja ajoittain myös toisten eläinten.
Analla on yli-inhimilliset fyysiset voimat, nopeus, ketteryys ja stamina. Ana pysty mm. repimään suuren määrän Hämähäkkimiehen seittiä helposti ja kesti useita supervoimaisia iskuja. Hän on loistava jäljittäjä ja lähitaistelija ja hänellä on useita aseita ja varusteita. Hänen voimiensa lähde on toistaiseksi tuntematon
Hämähäkkimies (1994)
Jaksot, jossa Kraven esiintyi:
10 "Kraven Saalistaja",
19 "Morbius",
21 "Metsästäjien kaksintaistelu" ja
45 "Kravenin paluu".
Minsk
Minsk on myös Minskin alueen (ympäröivä maakunta) ja Minskin piirin keskus. Kaupungissa sijaitsee Itsenäisten valtioiden yhteisön päämaja.
Tanja Nijmeijer
pienoiskuva|Tanja Nijmeijer vuonna 2016. Tanja Nijmeijer (s. 13. helmikuuta 1978 Denekamp) on hollantilainen vasemmistoaktivisti ja kieltenopettaja. Hän on tullut tunnetuksi liityttyään vuonna 2002 Kolumbian hallitusta vastaan taistelevaan FARC-sissiliikkeeseen. Nijmeijer on liikkeen ainoa tunnettu eurooppalainen jäsen.
Lapsuus ja nuoruus
Tanja Nijmeijer vietti lapsuutensa lähellä Saksan rajaa sijaitsevassa pienessä Denekampin kaupungissa. Hän sai katolisen kasvatuksen ja haaveili lapsena ryhtyvänsä nunnaksi. Nijmeijer on kertonut alkaneensa pohtimaan uskonnollisia kysymyksiä kouluikäisenä ja myöhemmin opiskellessaan kieliä Groningenin yliopistossa hän ryhtyi ateistiksi. Vuonna 1998 Nijmeijer matkusti Kolumbiaan ja aloitti työharjoittelun englannin opettajana Pereiran kaupungissa toimivassa yksityiskoulussa. Oleskelunsa aikana hän kiinnostui Kolumbian yhteiskunnallisista epäkohdista ja FARC-sissiliikkeestä.
Toiminta sissiliikkeessä
Vuonna 2002 Nijmeijer palasi Kolumbiaan ja liittyi FARC:n riveihin. Hän toimi aluksi maan pääkaupungissa Bogotássa, osallistuen muun muassa poliisiasemia vastaan tehtyihin pommi-iskuihin. Myöhemmin Nijmeijer sai sotilaskoulutusta ja liittyi Kolumbian maaseudulla ja viidakoissa piileskeleviin taistelujoukkoihin. Hänen toimintansa FARC-liikkeessä tuli julkisuuteen vuonna 2007, kun Kolumbian armeija iski sissien tukikohtaan, josta löytyi hänen päiväkirjojaan sekä muistiinpanojaan.
Minsk
Historia
Minskin alueen asutushistoria alkaa viimeistään 800-luvulta. Se oli Kiovan Venäjän hallussa vuoteen 980 mennessä. Kaupungin nimi mainitaan historiallisissa dokumenteissa vasta vuonna 1067, mitä pidetään siksi kaupungin perustamisvuotena. Kronikan mukaan vuoden 1067 maaliskuussa kaupunki tuhottiin Kiovan ruhtinaan ja Polatskin ruhtinaan joukkojen välisessä taistelussa. Kaupungin väestö ja karja hävitettiin perinpohjaisesti myös 1084 ja 35 vuotta myöhemmin.
Vuoden 1793 Puolan toisessa jaossa Minsk liitettiin Venäjän keisarikuntaan, jossa siitä tuli Minskin kuvernementin hallintokeskus. Venäjä perusteli alueen haltuunottoa ”vaarallisen vallankumouksen” torjumisella. 1800-luvun aikana kaupunkia ja sen kulkuyhteyksiä kehitettiin voimakkaasti. Valko-Venäjän itsenäistymisajatus tuli selkeästi esille joulukuussa 1917 pidetyssä Minskin konferenssissa, ja maaliskuussa 1918 itsenäisyysliike julisti Valko-Venäjän kansantasavallan syntyneeksi. Ajatus jäi kuitenkin haaveeksi ja alue liitettiin Neuvostoliittoon.
Vuonna 1939 kaupungissa asui runsas 238 000 henkeä. Valkovenäläisiä oli 124 000 (runsas puolet) ja juutalaisia noin 71 000 (vajaa kolmannes). Vuosille 1937–41 ajoittuvat mittavat Stalinin puhdistukset kaupungissa; kymmenien tuhansien ihmisten teloituksista muistuttavat Minskin kehätien pohjoispuolella sijaitsevat Kurapatyn metsän ristit. Toisessa maailmansodassa Minsk oli Saksan miehittämä 28. kesäkuuta 1941 ja 3. heinäkuuta 1944 välisenä aikana ja koko kaupunki vaurioitui pahasti. Saksalaiset miehittäjät surmasivat suuren osan kaupungin väestöstä. Heti kaupungin eteläpuolella sijaitsi sodan aikana Maly Trastsjanets -tuhoamisleiri.
Maantiede ja ilmasto
Minsk sijaitsee Svislatsjoen varrella Minskin kukkuloiden kaakkoisrinteessä. Keskimääräinen korkeus merenpinnasta on 220 metriä.
Lämpimin kuukausi on heinäkuu, jolloin keskimääräinen ylin lämpötila on 22,3 astetta. Heinäkuu on myös sateisin kuukausi. Kylmintä on tammikuussa, keskimääräinen alin lämpötila on −9,8 astetta.
Väestö ja aluejako
Lokakuun 2009 väestönlaskennan mukaan pääkaupunki Minskissä asui 1 836 808 ihmistä. Heistä miehiä oli 45,9 % (843 776) ja naisia 54,1 % (993 032).
Kaupunki jakautuu hallinnollisesti yhdeksään piiriin (raion):
Useilla Minskin asuinlähiöillä on oma täsmentävä nimensä (mikroalue).
Talous
Minsk on merkittävä kauppa- ja teollisuuskaupunki, jossa on muun muassa kone-, auto-, traktori-, radio- ja työkaluteollisuutta.
Teollisuustuotannon merkitys on pienentynyt Neuvostoliiton hajottua 1991 ja turvattujen sisämarkkinoiden pienennyttyä tämän seurauksena. Minskin autotehdas (MAZ) valmistaa raskaita ajoneuvoja, Minskin traktoritehdas tuottaa Belarus-traktoreita ja BelOMO optisia laitteita.
Liikenne
Paikallisliikennettä hoitavat kahdeksan raitiovaunulinjaa ja yli 70 johdinautolinjaa. Minskin metro avattiin vuonna 1984 kahdeksalla asemalla; vuonna 2014 asemia oli 29 ja rataverkon pituus 37 km. Rakenteilla on poikittainen kolmas linja sekä suunnitteilla myös neljäs linja.
Minskiä on viime vuosikymmeninä palvellut kaksi lentoasemaa: päälentokenttä Minskin kansallinen lentoasema vuodelta 1982 sijaitsee 42 kilometriä keskustasta itään. Vanhempi lentoasema eli Minsk-1 sijaitsee keskustan eteläpuolella; se perustettiin jo 1933. Kaupunkilentokentän alueelle on suunniteltu Minskin uutta liikekeskusta ja asuintaloja; lentoliikenne kentän kautta on jo hiipunut.
Minskin keskusrautatieasemalta ja lukuisilta muilta Valko-Venäjän rautateiden Minskissä sijaitsevilta asemilta (esimerkiksi Minskin Kulttuuri-instituutin asema, Minsk-Läntinen, Minsk-Eteläinen, Minsk-Itäinen, Minsk-Pohjoinen) pääsee kätevästi Minskin ympäristöön ja muualle Valko-Venäjälle. Minskistä on hyvät rautatieyhteydet myös ulkomaille.
Kaukoliikenteen linja-autoasemista tärkeimmät ovat päärautatieaseman vieressä sijaitseva Minskin keskuslinja-autoasema, kaupungin koillisosan Moskovan linja-autoasema ja Itäinen linja-autoasema.
Museoita ja nähtävyyksiä
Toisessa maailmansodassa pahoin vaurioitunut Minsk on rakennettu suurelta osin sotavuosien jälkeen. Silti useita kirkkoja ja kansallisesti merkittäviä rakennuksia kuten arkkitehti Iosif Lanhbardin suunnittelemat Hallituksen talo (1934) ja Valko-Venäjän kansallisooppera ja -baletti (1939) säilyi melko ehjänä sotavuosien läpi. Useita sodassa tuhoutuneita tai sodan jälkeisenä neuvostoaikana rapistuneita rakennuksia on kunnostettu tai rakennettu jopa täysin uudestaan. Esimerkiksi Valko-Venäjän kirkot olivat neuvostovuosina miltei poikkeuksetta muussa käytössä. Keskustaan on uudelleenrakennettu jopa Venäjän keisarikunnan aikana hävitettyjä kohteita, kuten vanha raatihuone. Suurin syy koko Minskin rakennuskannan nuoruuteen on kuitenkin kaupungin väkiluvun moninkertaistumisen sotaa edeltävästä runsaasta 200 tuhannesta nykyiseen 1,9 miljoonaan kaupungistumisen seurauksena.
Tiede ja koulutus
thumb|right|240px| [[Valko-Venäjän kasvatustieteellinen valtionyliopisto|Kasvatustieteellisen valtionyliopiston päärakennus Itsenäisyyden aukiolla (arkkitehti G. Zaborski ja muut, 1990)]] Minskissä on yli 30 ylempää korkeakouluopetusta antavaa oppilaitosta, joista 14 on yliopistoa tai akatemiaa. Merkittäviä korkeakouluja ovat muun muassa (kesken, käännökset alustavavia) :
Urheilu
Kaupungissa on neljä jalkapallon liiga- tai divarijoukkuetta ja kolme jääkiekkojoukkuetta.
Jalkapallojoukkueet:
Calouste Gulbenkianin säätiö
thumb Calouste Gulbenkian -säätiö on yksityinen mutta yleishyödyllinen portugalilainen säätiö. Sen tavoitteet ovat taiteiden, hyväntekeväisyyden, koulutuksen ja tieteiden alalla. Armenialaista alkuperää olleen öljyalan liikemiehen Calouste Sarkis Gulbenkianin testamentin määräyksestä perustetun säätiön säännöt on hyväksytty 1956.
Säätiön keskuspaikka on Lissabonissa ja toimipisteitä lisäksi Britanniassa sekä Pariisissa. Vuonna 1969 käyttöön otetut tilat muodostuvat itse pääkonttorista ja museosta, ja niiden suunnittelijat ovat Ruy Athouguia, Pedro Cid ja Alberto Pessoa. Lisäksi alueella on säätiön hallinnon ja osastojen käytössä olevia tiloja, suuri auditorio, vaihtuvien näyttelyiden tila, kongressialue, jossa on auditorioita ja muita tiloja, sekä suuri rakennus, jossa ovat Calouste Gulbenkianin museo ja taidekirjasto. Rakennuskompleksi sijaitsee Gulbenkianin puistossa, jonka on suunnitellut Ribeiro Telles. Puiston toiseen päähän avattiin vuonna 1983 Nykytaiteen keskus, joka koostuu museosta ja opetuskeskuksesta. Tiedeinstituutti Instituto Gulbenkian de Ciência sijaitsee usean rakennuksen kompleksissa Oeirasissa Lissabonin laitamilla, lähellä Pombalin markiisin palatsia.
Fundação Calouste Gulbenkian omistaa kokonaan portugalilaisen öljy-yhtiön Partexin.
Isaac Thomas Thornycroft
Isaac Thomas Thornycroft (22. marraskuuta 1881 Brentford – 6. kesäkuuta 1955 Basingstoke) oli brittiläinen moottoriveneilijä ja olympiavoittaja. Hänen seuransa oli Bembridge Sailing Club.
Thornycroft kilpaili moottoriveneilyssä Lontoon olympialaisissa 1908, joissa hänen joukkueensa voitti sekä B- että C-luokan kisat ainoana maaliin päässeenä venekuntana. Hänen suvussaan oli veneenrakennusyritys, jossa hän työskenteli koulutuksensa päättymisestä vuoteen 1934, kunnes Thornycroftin ja yrityksen välille tuli erimielisyyksiä. Thornycroft oli muun muassa kehittelemässä kilpapurjehduksen Swallow-luokkaa ja sen veneitä. Hän myös teki veistoksia ja kilpaili purjehduksessa, jossa hän oli 70-vuotiaana maansa joukkueen varamiehenä vuoden 1952 olympialaisten yhteydessä ja matkusti kisapaikalle kuitenkaan kilpailematta.
Minsk
Urheilu
Jääkiekkojoukkueet:
Minsk-Arena on uusi 15 000 katsojan monitoimihalli, joka toimii KHL:n kuuluvan Dinamo Minskin kotihallina. Rakennusta käytetään myös muihin tapahtumiin kuten vierailevien artistien konsertteihin. Minskissä pidettiin jääkiekon vuoden 2014 maailmanmestaruuskisat￼. MM-kisoja varten rakennettiin vuosina 2012–2013 myös pienempi urheilun monitoimihalli, vajaan 8 000 hengen Tšižovka-Arena.
Matthew Burrows
Matthew "Matty" Burrows (s. 15. lokakuuta 1985 Newtownards) on pohjoisirlantilainen ammattilaisjalkapalloilija, joka pelaa Pohjois-Irlannin toiseksi korkeimman sarjatason Ards FC:ssä. Vasenjalkaisen ja 178 senttimetriä pitkän Burrowsin pelipaikka on hyökkääjä.
Vuodet 2006-2008 hän edusti Dundela FC:tä, käyden välillä lainalla Loughgallissa. Vuonna 2008 Burrows siirtyi Pohjois-Irlannin Valioliigan eli korkeimman sarjatason Glentoran FC:hen. Hän edusti Glentorania vuodet 2008-2012 pelaten muun muassa Eurooppa-liigan karsintaotteluita. Vuonna 2012 Burrows siirtyi Glenavoniin ja vuonna 2013 Pohjois-Irlannin Valioliigan Ards FC:hen, joka tippui kuitenkin kauden 2013-14 jälkeen toiseksi korkeimmalle sarjatasolle.
Parhaiten Burrows tunnetaan hänen lokakuussa 2010 Glentoranin paidassa tekemästään maalista Pohjois-Irlannin Valioliigassa. Hän ohjasi vasemmalta laidalta tulleen keskityksen maaliin suoraan ilmasta maaliin oikealla kantapäällään selkä maaliin päin hypätessään Portadownia vastaan. Tuo maali oli ehdolla jopa vuoden maaliksi ja FIFA Puskás Award -palkintoon, mutta lopulta tuon palkinnon vei turkkilainen Hamit Altintop.
Andrei Gordejev
Andrei Gordejev (, s. 1. huhtikuuta 1975) on venäläinen jalkapallovalmentaja ja entinen pelaaja. Kesäkuusta 2015 lähtien hän on toiminut FK Mordovija Saranskin päävalmentajana.
Ura pelaajana
Gordejevin pelaajaura oli värikäs ja hän edusti useita eri seuroja. Hän aloitti uransa 1992 FK TRASKO Moskovassa ja pelasi kaupungin pienemmissä joukkueissa kunnes siirtyi 1996 FK Dynamo Moskovaan. Hän edusti Dynamoa kolme kautta, mutta peliaika jäi hyvin vähäksi. Lopulta Gordejev sai penkkimiehen asemasta tarpeekseen ja siirtyi 1999 FK Anži Mahatškalaan. Ensimmäisellä kaudellaan Anžissa hän juhli 1. divisioonan voittoa ja nousua liigaan. Parhaimmillaan Anži eteni Gordejevin aikana Venäjän cupissa finaaliin 2001. Seura putosi kauden 2002 jälkeen liigasta ja Gordejev edusti seuraa vielä kaksi kautta divisioonassa. Kauden 2004 jälkeen Gordejev siirtyi toiseen divisioonaseura FK Fakel Voronetšiin, jossa pelasi kaksi kautta. Gordejev lopetti uransa kauteen 2007 FK Sportakademklub Moskovassa.
Ura valmentajana
Valmennusuransa Gordejev aloitti FK Saturnin reservijoukkueen valmentajana 2008. Saksalaisen Jürgen Röberin saatua potkut toukokuussa 2009 Gordejevista tuli väliaikainen päävalmentaja. Gordejev pelasti seuran putoamiselta ja sijoitus oli lopulta seitsemäs. Kauden jälkeen hän sai jatkaa päävalmentajana ja johdatti Saturnin ensimmäisellä täydellä kaudellaan liigassa kymmenenneksi. Talousvaikeudet ovat piinanneet FK Saturnia myös Gordejevin aikana ja hänen tulevaisuutensa seurassa on vaakalaudalla. Tammikuussa 2011 Gordejev jättikin Saturnin ja siirtyi ukrainalaisen FK Metalurh Donetskin valmentajaksi. Hän erosi tehtävästään kuitenkin jo toukokuussa 2011.
Kaudeksi 2011/12 Gordejev siirtyi FK Anži Mahatškalan apulaisvalmentajaksi. Gadži Gadžijevin saatua potkut syyskuun lopussa 2011 Gordejevista tuli seuran väliaikainen päävalmentaja yhdessä Roberto Carlosin kanssa. Joulukuun lopulla 2011 Gordejev väistyi päävalmentajan paikalta, kun Juri Krasnožanista tuli seuran uusi vastuuvalmentaja.
Lokakuussa 2014 Gordejevista tuli FK Sibir Novosibirskin päävalmentaja. Kesällä 2015 hän siirtyi FK Mordovija Saranskin päävalmentajaksi.
Samizdat
thumb|Puolalaisia samizdat-julkaisuja. Samizdat oli Neuvostoliitossa ja myös muissa sosialistisissa maissa harjoitettua maanalaista julkaisutoimintaa. Sana tarkoittaa itse kustannettua julkaisua (sam = itse, izdat = julkaista/kustantaa): se on mukaelma Neuvostoliitossa vallinneista käsitteistä politizdat (poliittisesti kustannettu, valtion kustantama poliittisen kirjallisuuden julkaisu) tai gosizdat (valtionkustanne).
Imperfektiivinen verbi "izdavat" ja perfektiivinen verbi "izdat" tarkoittavat julkaisemista tai suppeammin kustantamista. Izdatelstvo on kustantamo.
Asema Neuvostoliitossa
Neuvostoliitossa julkaiseminen oli oppositiotoiminnan tukahduttamiseksi valvottua. Tämän vuoksi monet kielletyt kirjat – sellaiset kuin Mihail Bulgakovin Saatana saapuu Moskovaan – kopioitiin käsin ja niitä levitettiin kädestä käteen vaha- tai valokopioina. Maassa oli myös salaisia kirjapainoja Raamatuille ja muulle uskonnolliselle kirjallisuudelle. Luvatta ja laittomasti levitettävä uusi kirjallisuus oli itsekustannettua, samizdatia.
Tamizdat
Käsitteellä tamizdat (ven. тамиздат, "siellä julkaisu") puolestaan viitattiin humoristisesti niihin teoksiin, jotka usein samizdatin kautta päätyivät julkaistaviksi länsimaissa. Näin kävi esimerkiksi Boris Pasternakin romaanille Tohtori Živago, josta tekijä sai Nobelin palkinnon teoksen tultua julkaistuksi tamizdatina.
Luvaton musiikki
Myös sellaista musiikkia, jota viralliset tahot eivät suostuneet julkaisemaan, julkaistiin itse levittämällä nauhasta tehtyjä kopioita kädestä käteen. Tämä magnitizdat oli hyvin yleinen esimerkiksi vaihtoehtoisen rock-musiikin, kuten punkin, levittämisessä. Myös venäläiset trubaduurit eli bardit, tunnetuimpina Bulat Okudžava ja Vladimir Vysotski, julkaisivat suurimman osan tuotannostaan itse epävirallisesti.
Samizdat Neuvostoliiton jälkeen
Neuvostoliiton hajottua demokraatit korostivat Jeltsinin aikana sananvapautta ja lehdistön vapautta. Siten samizdat menetti käsitteenä merkityksensä Venäjällä, ja siellä se liittyy neuvostoaikaiseen kiellettyyn itsejulkaisemiseen. Samizdat on kuitenkin edelleen merkityksellinen esimerkiksi Valko-Venäjällä. Siellä oppositio tuottaa muun muassa Internetissä itsejulkaisuja, joissa arvostellaan presidentti Lukašenkaa ja hänen hallintoaan. Myös muualla entisessä Neuvostoliitossa, nykyisessä IVY:ssä voi olla maita, joissa itsejulkaisu on sensuurin vuoksi edelleen opposition tapa muodostaa yleistä mielipidettä.
Paloaukean Museo
Paloaukean Museo on kesäkuussa 2007 avattu Paloaukean Ajoneuvo- ja Asemuseo ry:n ylläpitämä museo, joka toimii Ylämyllyn varuskunnan entisellä asevarikolla Liperissä. Museossa on toiseen maailmansotaan liittyviä esineitä, muun muassa kenttätykki. Paloaukealle sijoittuu Väinö Linnan Tuntemattoman sotilaan alku.
Kansallisneuvosto
Kansallisneuvosto tai kansallinen neuvosto voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:
Ilkka Korkiamäki
Ilkka Juhani Korkiamäki (s. 25. syyskuuta 1960 Hämeenlinna) on suomalainen kenraaliluutnantti evp.
Henkilöhistoria ja sotilasura
Ilkka Korkiamäki syntyi Juho Korkiamäen ja Aino Suomelan perheeseen ja avioitui vuonna 1986 Sirkku Puijolan kanssa. Korkiamäki tuli ylioppilaaksi 1979 ja valmistui Kadettikoulusta 1984 ja Sotakorkeakoulusta 1993. Hän toimi opetusupseerina Panssariprikaatissa 1984–1986, linjajohtajana Hämeen jääkäripataljoonassa 1986–1988, komppanian varapäällikkönä ja päällikkönä Panssariprikaatissa 1988–1990 ja osastoesiupseerina pääesikunnassa 1993–1996 sekä 1996–1998. Tekniikan lisensiaatiksi Teknillisestä korkeakoulusta 2001 valmistunut Korkiamäki toimi Läntisen maanpuolustusalueen esikunnassa tietotekniikkaosaston apulaisosastopäällikkönä 1998–2000 ja osastopäällikkönä 2000–2002, kansallisen tiedustelun päällikkönä KFOR-operaatiossa Kosovossa 2002–2003, sektorijohtajana pääesikunnan materiaaliosastolla 2003–2004, puolustusvoimien elektroniikkalaitoksen johtajana 2004–2006, pääesikunnan johtamisjärjestelmäosaston apulaisosastopäällikkönä 2006–2010, Maanpuolustuskorkeakoulun sotatekniikan laitoksen johtajana 2010–2013, johtamisjärjestelmäpäällikkönä 2013–2015 ja Maanpuolustuskorkeakoulun rehtorina 2016–2018. Puolustusvoimien henkilöstöpäälliköksi hänet nimitettiin heinäkuun alusta 2018. Hän siirtyi reserviin vuoden 2021 alusta.
Korkiamäki ylennettiin luutnantiksi 1984, yliluutnantiksi 1986, kapteeniksi 1990, majuriksi 1993, everstiluutnantiksi 2000, everstiksi 2006, prikaatikenraaliksi 2013, kenraalimajuriksi 2015 ja kenraaliluutnantiksi 2019.
Richardsson
Richardsson on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Pavel Nedvěd
Pavel Nedvěd (, s. 30. elokuuta 1972 Cheb, Tšekkoslovakia) on entinen tšekkiläinen jalkapalloilija.
Jalkapallomaailman tietoisuuteen Nedvěd nousi vuoden 1996 EM-kisoissa, joissa Tšekin maajoukkue eteni yllättäen loppuotteluun asti häviten vasta jatkoajalla Saksalle. Nedvěd herätti turnauksessa useiden suurseurojen huomion ja siirtyikin kesällä 1996 Sparta Prahasta Lazioon. Laziossa hän voitti Italian mestaruuden, Italian cupin kahteen kertaan sekä Cup-voittajien cupin. Vuonna 2001 Nedvěd siirtyi Juventukseen 41,2 miljoonan euron siirtosummalla Real Madridiin siirtyneen Zinédine Zidanen korvaajaksi.
Juventuksessa Nedvěd on voittanut kahdesti Serie A:n. Vuonna 2003 hän johdatti joukkueensa Mestarien liigan finaaliin, jonka Juventus kuitenkin hävisi AC Milanille. Nedvěd itse oli loppuottelusta sivussa varoitustilin täyttymisen vuoksi. Samana vuonna Nedvěd palkittiin France Football -lehden Kultaisella pallolla.
Nedvěd oli yksi niistä harvoista huippupelaajista, jotka päättivät jäädä Juventukseen siitä huolimatta, että seura pudotettiin Serie B:hen suuressa sopupeliskandaalissa, jonka rangaistukset luettiin pian Italian voitettua MM-kisat 2006. Rangaistus annettiin muun muassa yrityksestä vaikuttaa pelien erotuomarivalintoihin.
Maajoukkueuransa Nedvěd päätti ensimmäisen kerran lopettaa vuoden 2004 EM-kisojen välierään, jonka Tšekki hävisi Kreikalle. Hänet vaihdettiin pois kentältä hänen loukattuaan polvensa. Nedvěd kuitenkin pyörsi päätöksensä ja palasi Tšekki-paitaan jatkokarsinnoissa 2006 MM-kisoihin. Ennen paluutaan Nedvěd oli pelannut 73 maaottelua ja tehnyt niissä 18 maalia.
Tšekin joukkueelta huonosti sujuneiden Saksan MM-kisojen jälkeen Nedvěd päätti taas lopettaa maajoukkueuransa ja vakuutti päätöksensä olevan tällä kertaa lopullinen. Nedvědin jäähyväismaaottelu oli ennen EM 2008 -karsintojen alkua pelattu ystävyysottelu Serbiaa vastaan. Maaottelusaldoksi jäi 91 peliä ja 18 maalia.
Toukokuun 31. päivä 2009 Nedved pelasi uransa viimeisen ottelunsa Juventuksen paidassa entistä seuraansa Laziota vastaan. Peli päättyi Juven 2–0 voittoon Vincenzo Iaquintan tehdessä ottelun ainoat maalit. Nedved syötti Iaquintan 2–0 maalin ja oli vielä tehdä pelissä maalin vaapaapotkusta, mutta Lazion maalivahti Carrizo onnistui juuri ja juuri torjumaan vedon. Ottelun jälkeen Pavel Nedved sai yleisöltä "standing ovationin". Lisäksi joukkueen pelaajat pukivat kaikki ylleen samanlaiset Nedvedin paidat numerolla 11, kunnianosoitukseksi miehelle joka antoi kaiken seuralleen.
Loppukesästä 2009 Pavel Nedvěd ilmoitti lopettavansa uransa, kun ei enää löytänyt kipinää pelaamiseen.
Harri Hinkka
Harri Hinkka (s. 1965) on tamperelainen valokuvaaja, joka tunnetaan erityisesti yhtyeiden ja artistien albumien kansiin ja muuhun promootiomateriaaliin ottamistaan kuvista. Hinkka on palkittu kahdesti vuoden muotokuvaajana. Vuonna 1995 Harri Hinkalle myönnettiin Suomen Valokuvaliiton mestariarvo nuorimpana tunnustuksen saajana. Hinkka on tutkinut valokuvissaan valon ja valaisun merkitystä kuvan muodolle. Harri Hinkka on kuvannut muun muassa Eppu Normaalia, Yötä, Popedaa, Dave Lindholmia ja Ismo Alankoa.
Valokuvanäyttelyt
Eppu Normaalin 40-vuotistaivalta juhlistanut, Harri Hinkan kuvista koostettu näyttely Aika Normaalia kiersi Tampereella, Helsingissä ja Ylöjärvellä 2016–2018. Syksyllä 2018 Hinkka julkaisi Dave Lindholmin kanssa kirjan Kynä ja kamera.
Yksityiselämä
Hinkka on avoliitossa näyttelijä Mari Turusen kanssa.
Vilhelm Vett
Vilhelm Vett (31. joulukuuta 1879 Kööpenhamina – 3. joulukuuta 1962 Palma de Mallorca) oli tanskalainen purjehtija. Hän sai kuuden metrin luokassa hopeaa Bonzolla kesäolympialaisissa 1924 Pariisissa ja sitten Hi-Hillä kesäolympialaisissa 1928 Amsterdamissa.
Kâmpóng Cham
Kâmpóng Cham on Kambodžan seitsemänneksi suurin kaupunki ja Kâmpóng Chamin maakunnan pääkaupunki. Se sijaitsee Mekong-joen varrella noin 120 kilometriä maan pääkaupungista Phnom Penhistä koilliseen. Kaupungin väkiluku oli vuonna 2010 yhteensä 63 139.
Kâmpóng Chamista on hyvät kulkuyhteydet pääkaupunki Phnom Penhiin, jonne pääsee autolla noin kahdessa tunnissa, tai veneellä Mekong-jokea pitkin. Kaupunki on kuitenkin melko köyhä ilman ulkomaalaisia investointeja, eikä sinne suuntaudu paljoa turismia suurimman osan matkailijoista ollessa reppumatkailijoita.
Aiheesta muualla
Kampong Cham
Väinö Merilä
Merilän laajaan tuotantoon kuuluu metalli- ja puugrafiikkaa, serigrafiaa sekä pienpainatetöitä. Hän aloitti uransa sotien jälkeen akvarellitöillä ja alusta pitäen teki graafista suunnittelua tilaustyönä. 1960-luvulla hän luopui muista töistä ja alkoi vapaaksi taiteilijaksi. 1970–1980-lukujen luomiskaudelta on peräisin muun muassa "Merilinja"-sarja.
Taidetta on ollut näyttelyissä Suomen taidemuseoiden ja gallerioiden lisäksi pitkin Eurooppaa sekä muun muassa Australiassa. Merilä itse kävi hakemassa oppia ja inspiraatiota muun muassa Puolassa ja Espanjassa. Hän toimi pitkään Ars-Hämeen puheenjohtajana ja Kuhankosken killassa.
Merilä sai valtion taiteilijaeläkkeen vuonna 1982. Hän kuoli vaikeaan sairauteen elokuussa 1984.
Aleksandr von Benckendorff
thumb|Aleksandr von Benckendorff, [[George Dawen maalaama muotokuva.]] Aleksandr von Benckendorff (, Aleksandr Hristoforovitš Benkendorf); (1783–1844) oli venäläinen kenraali.
Hän oli baltiansaksalaista sukua ja kotoisin Tallinnasta. Hän oli vahvasti mukana kukistamassa vuonna 1825 dekabristikapinaa, sen perusteella keisari Nikolai I nosti hänet santarmiston johtoon. Hän oli tunnettu Venäjän salaisen poliisin eli Hänen majesteettinsa kanslian kolmannen osaston päällikkönä, ja hän rakensi Venäjän valtiollisen poliisi- ja vakoojajärjestelmän.
Hänen veljensä oli diplomaatti Konstantin von Benckendorff ja hänen sisarensa ruhtinatar Dorothea Lieven oli vaikutusvaltainen henkilö 1800-luvun eurooppalaisessa seuraelämässä.
Luettelo Suomen virallisen latauslistan ykkösistä vuonna 2010
Tämä on luettelo Suomen virallisen latauslistan kärkipaikkaa hallussaan pitäneistä artisteista ja singleistä vuonna 2010.
Josef Terboven
Terboven teki oslolaisessa bunkkerissa itsemurhan miehityksen päätyttyä 8. toukokuuta 1945.
Fragaria daltoniana
Fragaria daltoniana on ruusukasvien heimoon ja mansikoiden sukuun kuuluva kasvilaji, joka kasvaa luonnonvaraisena Himalajalla. Kasvin pohjushedelmä on pahanmakuinen, eikä sillä ole kaupallista arvoa. Lajilla ei ole suomenkielistä nimeä.
Kaikilla mansikkalajeilla haploidi perimä koostuu 7 kromosomista. Fragaria daltoniana on diploidi, jolla on kaksi paria näitä kromosomeja eli yhteensä 14 kromosomia.
(Don’t Fear) The Reaper
(Don’t Fear) The Reaper on yhdysvaltalaisen Blue Öyster Cult -yhtyeen kuuluisin kappale, joka julkaistiin vuonna 1976 Agents of Fortune -albumilla sekä erikseen singlenä. Soolokitaristi Donald Roeserin kirjoittama ja laulama kappale nousi Yhdysvaltain Billboard Hot 100 -listalla sijalle 12. ja Britanniassa sijalle 16. ”(Don’t Fear) The Reaper” on saavuttanut arvostusta myös kriitikoilta; Rolling Stone -lehti valitsi sen kaikkien aikojen 397. parhaaksi kappaleeksi ja VH1 puolestaan listasi sen sijalle 55 Top 100 Hard Rock Songs -listallaan.
Kappaleen on luultu kertovan itsemurhasta, mutta todellisuudessa se kertoo kuoleman väistämättömyydestä ja siitä, ettei sitä ole syytä pelätä. Kirjoittaessaan kappaletta Donald Roeser mietti, mitä tulisi tapahtumaan, mikäli hän kuolisi nuorena, ja mahdollisuutta, että hän liittyisi edesmenneiden läheistensä joukkoon tuonpuoleisessa. Osa sanoituksesta on saanut innoituksensa William Shakespearen Romeo ja Juliasta.
Laulun synkästä tunnelmasta johtuen jotkut ihmiset luulivat Blue Öyster Cultin olevan satanistinen yhtye. Eräät jopa ryhtyivät vastustamaan sen konsertteja. Myöhemmin jotkut kauhuelokuvat, kuten Scream ja Kummituskopla, ovat käyttäneet laulun tunnelmaa hyväkseen. ”(Don’t Fear) The Reaper” kuultiin myös jääkiekkoaiheisessa elokuvassa Miracle vuonna 2004.
Kappaleesta on tehnyt cover-version muun muassa Apollo 440 -yhtye, jonka esitys pääsi sen kotimaassa Britanniassa listasijalle 35 vuonna 1995. Myös suomalainen metalliyhtye HIM teki kappaleesta cover-version esikoislevylleen Greatest Lovesongs Vol. 666 vuonna 1997.
Kappaleet singlellä
A-puoli B-puoli
Dith Pran
thumb|Dith Pran vuonna 2007 Dith Pran (27. syyskuuta 1942 – 30. maaliskuuta 2008) oli kambodžalainen lehtivalokuvaaja. Hän työskenteli yhdessä amerikkalaisten toimittajien kanssa. Punaisten khmerien tultua valtaan Dith Pran joutui vankilaan. Hänen toimittajatoverinsa Sydney H. Schanberg kirjoitti Dithin elämästä laajan lehtiartikkelin ja kirjan, joiden pohjalta tehtiin elokuva Kuoleman kentät (1984).
Kongon kansantasavalta
Kongon kansantasavalta oli marxilais-leniniläinen sosialistinen valtio Keski-Afrikassa, joka perustettiin Kongon tasavallassa vuonna 1969. Tämä Kongon työväenpuolueen johtama valtio kesti vuoteen 1991 asti, jolloin Neuvostoliiton hajoamisen seurauksena valtion aikaisempi nimi palautettiin ja André Milongosta tuli valtion pääministeri.
Riccardo Divora
Riccardo Divora (22. joulukuuta 1908 – 10. tammikuuta 1951) oli italialainen soutaja. Hän kilpaili vuoden 1932 kesäolympialaisissa Los Angelesissa ja oli siellä mukana saamassa perämiehellisessä nelikossa hopeaa.
Intianhanhikki
Intianhanhikki eli valemansikka (Potentilla indica) on ruusukasvien heimoon ja sormihanhikkien sukuun kuuluva kasvilaji, joka on kotoisin Kaakkois- ja Etelä-Aasiasta. Lajia kasvatetaan Keski-Euroopassa koristekasvina; paikoin se on myös villiintynyt. Nimitys valemansikka viittaa kasvin huomattavasti mansikkaa muistuttavaan epähedelmään, lehtiin, jotka muistuttavat mansikanlehtiä, sekä suikertaviin rönsyihin (myös mansikalla on rönsyjä). Kasvi eroaa kuitenkin mansikasta muun muassa keltaisilla terälehdillään (mansikalla valkoiset tai vaaleanpunertavat).
Kasvutapa ja lehdet
Intianhanhikki on monivuotinen ruohokasvi, joka saavuttaa tavallisesti 10–30 senttimetrin korkeuden. Laji muodostaa karvaisia, rönsymäisiä varsia, joiden pituus voi olla jopa 60–80 senttimetriä. Kasvi leviää näillä suikertavilla varsilla, sillä varret juurtuvat maahan silmujen kohdilta ja muodostavat uuden lehtiruusukkeen, joka myöhemmin irtoaa uudeksi yksilöksi.
Lehtivarteen ja lehtilapaan jakautuneet kolmiosaiset lehdet ovat tavallisesti järjestäytyneet vuorottain varren molemmille puolille; maahan juurtuneissa kohdissa ne ovat ruusukkeina. Karvainen, alapuolelta karkeasuoninen lehtilapa on 4–7,5 senttimetriä pitkä. Noin 2,5–6,5 senttimetrin pituisissa lehdyköissä on lyhyt, 1–3 millimetrin mittainen varsi; lehdykät ovat kummaltakin puolelta enemmän tai vähemmän karvaisia, karkeasti hammas- tai sahalaitaisia. Lehden pohja on terävä tai tylppä. Lehdykät ovat munanmuotisia tai soikeita, pyöreähköjä tai teräviä. Ruusukelehtien korvakkeet ovat noin kymmenen millimetriä pitkiä, puolet tästä yhteenkasvaneina lehtilavan kanssa, vapaan osan ollessa kapeasti kolmion muotoinen. Suikertavissa versoissa korvakkeet ovat hammasmaisia.
Kukat ja hedelmät
Keltaiset kukat ilmestyvät ensin kevään puolivälissä ja sen jälkeen satunnaisesti koko kasvukauden ajan. Ne sijaitsevat yksittäin lehtivarsien tyvillä 2–8 senttimetriä pitkien, karvaisten varsien päissä ulottumatta lehtiin asti. Kaksineuvoiset kukat ovat halkaisijaltaan 15–25 millimetriä, säteittäissymmetrisiä ja viisiteräisiä kaksinkertaisella kehällä. Viisi hieman karvaista, 3–5-hampaista ulompaa verholehteä ovat kukan avautuessa pituudeltaan 3–5 millimetriä, hedelmän kypsyttyä 10 millimetriä. Viisi karvaista verholehteä ovat kapeasti kolmiomaisia, kukan avautuessa 4–7 millimetrin pituisia ja pidempiä kukinnan jälkeen. Viisi pyöreähköä tai tylppää, soikeaa terälehteä ovat keltaisia ja 5–9 millimetriä pitkiä. Kukassa on 15–25 hedettä ja useita kehänpäällisiä, pieniä, yksionteloisia ja kaljuja emejä, joissa kussakin on yksi sivussa sijaitseva vartalo.
Kasvin kuulamaiset epähedelmät ovat raakoina sulkeutuneet verhiön ja ulkoverhiön sisälle; epähedelmän kypsyttyä verhiöt avautuvat paljastaen sen. Jopa 1–2 senttimetrin mittainen kirkkaanpunainen, joskus myös valkoinen epähedelmä muistuttaa huomattavasti mansikkaa. Se on syömäkelpoinen, muttei maistu juuri miltään. Epähedelmän pinta on peittynyt lukuisiin pieniin pähkylöihin, jotka ovat intianhanhikin varsinaisia hedelmiä. Pähkylöiden muoto vaihtelee munanmuotoisesta pyöreään tai munuaismaisesta puolikuumaiseen. Pähkylät ovat punaisia tai ruskehtavia ja kooltaan 1–1,5 millimetriä; jokainen niistä sisältää yhden siemenen.
Kromosomiluku
Intianhanhikin kromosomiluku on 2n = 84.