cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Afrikanharmaakäpinkäinen
Afrikanharmaakäpinkäinen (Ceblepyris caesius) on käpinkäisten heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys
Afrikanharmaakäpinkäistä tavataan Burundissa, Kamerunissa, Kongon demokraattisessa tasavallassa, Päiväntasaajan Guineassa, Etiopiassa, Keniassa, Malawissa, Mosambikissa, Nigeriassa, Ruandassa, Etelä-Afrikassa, Etelä-Sudanissa, Sudanissa, Swazimaassa, Tansaniassa, Ugandassa ja Zimbabwessa. Lajin on yleinen levinneisyysalueensa pohjoisosissa ja harvinainen etelässä. Sen ei uskota olevan vaarassa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Viktor Klimenko (voimistelija)
Viktor Jakovlevitš Klimenko (s. 25. helmikuuta 1949 Moskova) on neuvostoliittolainen telinevoimistelija ja olympiavoittaja.
Méxicon 1968 olympialaisten voimistelukilpailuissa Viktor Klimenko sai hopeaa joukkuekilpailussa ja pronssia nojapuilla. Münchenin 1972 olympialaisissa hän voitti kultaa hevosella ja saavutti hopeaa joukkuekilpailussa ja hypyssä.
Ljubljanan MM-kisoissa 1970 Klimenko sai kolme mitalia. Euroopan mestaruuksia hän voitti kuusi vuosina 1969–1973. Hän osallistui vielä Bernin EM-kisoihin 1975 mutta ei enää seuraavan vuoden olympialaisiin.
The Journal of Philosophy
The Journal of Philosophy on filosofinen tiedejulkaisu, jota julkaisee Columbian yliopisto. Se ilmoittaa tarkoituksekseen ”julkaista ajankohtaisia filosofisia artikkeleita ja rohkaista ajatusten vaihtoon, ja erityisesti filosofian ja muiden alojen raja-alueen tutkimiseen”.
Julkaisu perustettiin vuonna 1904 nimellä The Journal of Philosophy, Psychology, and Scientific Methods. Sitä on julkaistu nykyisellä nimellä vuodesta 1923 lähtien. Aiemmin julkaisu ilmestyi kahdesti kuussa, nykyään kerran kuussa.
Joutilaisuus
Työvoimapulasta palkollissääntöihin
Agraariyhteiskunnan alkuaikoina ei työtä tai vapaa-aikaa ollut tarpeellista erotella toisistaan. Kuitenkin jo 1600-luvulla oli väestölle työvoimapulan takia määrätty palveluspakko: jokaisen oli työllistettävä itsensä joko omalla työllään tai toisen palveluksessa. Vuoden 1739 palkollissäännössä joutenolo tehtiin rikolliseksi ja samoin työtä vailla olevan auttaminen. Astumalla toisen palvelukseen työntekijä alistui isäntävallan alle. Isännällä oli oikeus ja jopa velvollisuus kurittaa ruumiillisesti palvelijaansa, jos tämä rikkoi kotikuria.
Elintason asteittainen nousu, viinan käytön ja huvittelukultturin kuten tanssin, yöjuoksun, korttipelien tai kuokkavierailun yleistyminen rahvaan keskuudessa lisäsivät 1700-luvulla työtä tekevä väestön poissaoloja arkisesta aherruksesta, mikä koettiin epäkohtana. Siksi erilaisin järjestyssäännöin pyrittiin ohjaamaan ja rajoittamaan sekä nuorten että varsinkin palkollisten vapaa-ajan käyttöä. Säännöt johtivat kirkkokurin kiristymiseen ja Etelä-Pohjanmaalla pitäjäkurin syntyyn.
Varsinaiset joutilaisuussäädökset ja -rangaistukset perustuivat vuoden 1805 palkollisasetukseen, joka sääteli isäntäväen ja palkollisten välisiä palvelussuhteita. Asetus velvoitti palvelusväen olemaan kaikkina arkipäivänä työssä sekä kiinnitti huomiota irtolaiskysymykseen, koska kukaan ei saanut kirjoittaa hengille palkollista, joka ei ollut hänen palveluksessaan. Asetus edellytti siten edelleen laillisen suojeluperiaatteen sekä palvelupakkovelvollisuuden noudattamista. Asetusta sovellettaessa irtolaiset leimattiin helposti laiskuuteen ja ilkivaltaisuuteen taipuviksi, ja siksi heidän liikkuvuuttaan pyrittiin rajoittamaan. Irtolaisiksi todetut voitiin ilmoittaa maaherralle, jolla oli valta lähettää heidät sotapalvelukseen tai yleiseen työlaitokseen. Ainakin Etelä-Pohjanmaalla meneteltiin näin yleisesti 1800-luvun alussa, mikä tarkoitti irtolaisten karkottamista pitäjästä. Perusteena oli tavallisesti heidän irstainen tai muuten sopimaton elämäntapansa. Vielä niinkin myöhään kuin vuonna 1865 keisarillinen majesteetti antoi erityisen joutolaisasetuksen, jossa määriteltiin, miten tämän väestöryhmän kanssa oli meneteltävä.
Vapaapäivät sakotusten kohteina
Erityisesti Etelä-Pohjanmaalla mutta laajemminkin Suomessa tulivat viimeistään 1800-luvun alussa ongelmaksi palvelusväen tavallisesti maanantaipäiviin osuneet vapaapäivät, koska kaikki eivät kyenneet juopottelun tai muiden rientojen takia työhön. Siksi Etelä-Pohjanmaan eri pitäjien käräjillä rangaistiin palkollisia säännöllisesti vuoden 1805 palkollisasetuksen perusteella heidän vapaapäivistään, mistä ensikertalaiselle lankesi kolmen ruplan sakko.
Kolmessa Etelä-Pohjanmaan pitäjässä täydennettiin palkollisasetusta lisäsakoin, jolloin vapaapäivien vietosta voitiin tuomita myös talollis- ja torppariväestöä. Lapuan vuoden 1843 hallitusääntö (Lapuan laki) rankaisi jokaista talon omistajaa, joka hyväksyi lastensa ja palkollistensa olevan joutilaana, ja samaa periaatetta noudatettiin Laihialla ja Mustasaaressa. Näissä pitäjissä rangaistiin 1840–1859 kaikkiaan 81 henkeä pelkästään ylimääräisten säädösten takia, mikä oli kuutisen prosenttia kaikista pitäjäkurisakoista.
Vuoden 1805 palkollisasetus toistettiin useissa eteläpohjalaisissa järjestyssäännöissä, mikä korosti valtakunnallisen asetuksen merkitystä ja lisäsi sen tehoa. Jos ottaa huomioon myös palkollisasetuksen mukaiset sakot, jaettiin esimerkiksi Lapualla 1844–1893 vapaapäivä- ja joutilaisuussakkoja kaikkiaan 225 kappaletta. Tällöin niiden osuus käsitti lähes viidenneksen kaikista kurisakoista. Joutilaisuusrangaistukset loppuivat kuitenkin muita pitäjäkurisääntöjä aiemmin – muutamia poikkeuksia lukuun ottamatta jo 1860-luvulta alkaen. Viimeistään 1880-luvulle tultaessa myös palvelupakkovelvollisuus ja laillinen suojelu olivat siirtyneet käsitteinä historiaan.
Joutilaisuussääntöjen tarkoitus ja merkitys
Työtä tekevän väestön työolojen kiristymiseen vaikutti osaltaan pitkään jatkunut työvoimapula, sillä samaan aikaan kun tervan- ja kydönpoltto sekä muut maatalouden sivuelinkeinot vaativat runsaasti työvoimaa, lisääntyivät nuorten vapaa-ajan harrastukset. Siksi paikallishallinnon elimet olivat pitkin 1700-lukua pyrkineet erilaisin rangaistuksin rajoittamaan nuorten vapaa-aikaa ja yhdessäolomuotoja, jotta työvoima olisi arkipäivinä tehokkaassa käytössä. Tämän kehityksen huipennukseksi syntyivät 1800-luvun alun joutilaisuussäännöt, jotka menettivät merkityksensä vasta elinkeinojen vapauttamisen myötä.
Paikallisilla ja yleisillä rangaistussäädöksillä talojen isännille avautui samalla mahdollisuus siirtää lastensa ja palkollistensa kurinpito- ja kasvatusvastuu kylä- ja pitäjähallinnon sekä viranomaisten harteille, koska yksityinen talollinen ei aina voinut työvoiman vaikean saatavuuden takia vaatia alustalaisiltaan säädösten ehdotonta noudattamista. Tätä ehdottomuutta painottivat kuitenkin uskonnolliset näkemykset, sillä kirkollisissa piireissä pidettiin nuorten erilaisia ajanvietteitä sekä synnillisinä että turmiollisina. Paikalliset itsehallintoelimet eivät puolestaan kyenneet järjestyksenpitoon vastaamaan juuri muuten kuin pelkin rangaistuksin.
Air Belgium
Air Belgium on belgialainen lentoyhtiö. Yhtiön pääkonttori on Mont-Saint-Guibertissa, ja yhtiön laivasto operoi pääosin Brysselin lentoasemalta.
WALL-E
WALL•E on animaatiostudio Pixarin tulevaisuuteen sijoittuva ja kahden robotin romanssista kertova animaatioelokuva vuodelta 2008. Elokuvan ohjasi Andrew Stanton ja sen ääninäyttelijöitä olivat muun muassa Ben Burtt, Sigourney Weaver, Jeff Garlin ja Fred Willard.
Air Belgium
Historia
Yhtiö perustettiin kesällä 2016. Yhtiön perusti sen nykyinen toimitusjohtaja Niky Terzakis, kuka aiemmin työskenteli ASL Airlines Belgiumilla (aiemmin TNT Airways). Tarkoituksena oli yhdistää Belgia Kiinaan, muun muassa Hongkongiin, Pekingiin, Shanghaihin, Xi’aniin, Wuhaniin, Taiyuaniin ja Zhengzhouhun yhtiön kotipaikasta Brysselistä.
Yhtiön ensimmäinen lento Brysselistä Hongkongiin oli tarkoitus lentää elokuussa 2017, mutta näin ei käynyt, koska yhtiöltä puuttui "air operator 's sertificate (AOC)'' . Joulukuussa 2017 yhtiö kertoi, että ensilento lennettäisiin maaliskuussa 2018. Yhtiö kertoi myös, että business-luokan matkustajat ja muut premium matkustajat pääsisivät lentämään Brysselin lentokentän uudesta yksityisterminaalista. Turistiluokan matkustajat käyttäisivät normaalia terminaalia.
14. päivä maaliskuuta lentoyhtiö ilmoitti, että oli saanut tarvittavan sertifikaatin Belgian ilmailuviranomaisilta, ja että yhtiö voisi alkaa lentämään. Yhtiö ilmoitti, että ensilento lennettäisiin huhtikuussa.
WALL-E
Elokuvan tapahtumat sijoittuvat vuoteen 2805, ja se kertoo siitä, että maapallo on tällöin täysin autio ja täynnä roskaa. Ihmiset asuvat avaruudessa kelluvassa ilmalaivassa ja maapallolla on useita jätteenlajittelurobotteja, kuten elokuvan päähenkilö WALL-E.
Äänirooleissa
Suomenkielisen version on ohjannut Carla Rindell ja kääntänyt Marko Hartama.
Air Belgium
Historia
Sen jälkeen kun 3. kesäkuuta yhtiö sai ensilentonsa lennettyä, ilmoitti yhtiö lopettavansa Hongkongin lennot talven ajaksi, ja alkoi keskittyä charter-lentoihin. Talven ajaksi yhtiö luovutti laivastonsa Air Francen käyttöön.
Vuoden 2018 lopussa British Airways wet leasasi Air Belgiumin Airbus A340-300-koneen operoimaan yhtiön reittejä Lontoon Heathrow’n lentoasemalta muun muassa Kairoon, Abu Dhabiin ja Dubaihin.
Laivasto
thumb|Air Belgiumin entinen Airbus A340-300. Laivaston keski-ikä huhtikuussa 2023 on 9,5 vuotta.
Atavismi
upright|pienoiskuva|Eri lajien varhaiset alkiot näyttävät aivan alussa melko samanlaisilta, kuten tällä ihmisen sikiöllä. Tällaiset ominaisuudet häviävät yleensä kehityksen myöhemmässä vaiheessa, mutta sitä ei välttämättä tapahdu jos alkiolla ilmenee atavismia, esimerkiksi peittävä geeni on hävinnyt.
Atavismi on biologinen periytymisilmiö, jossa monien edellisten sukupolvien ajan piilossa ollut ominaisuus esiintyy jossakin lajin tai suvun yksilössä. Termi tulee latinan esi-isää tarkoittavasta sanasta atavus.
Atavismi on mahdollista, koska alkukantaisten ominaisuuksien geenit eivät ole kadonneet perimästä, ne vain eivät ole enää aktiivisia. Joissakin harvoissa tapauksissa ne voivat aktivoitua uudelleen. Atavismi voi olla tulosta erilaisista ilmiöistä. Jokin uusi mutaatio voi vaikuttaa niin, että perimässä säilyneiden entisen ominaisuuden vastaavien geenien toiminta ei enää peitykään uudempien mutaatioiden vaikutuksesta.
Joissain tapauksissa atavistinen piirre voi olla tulosta poikkeamassa alkionkehityksen aikataulusta.
Esimerkkejä
Valailla voi atavismin seurauksena syntyä ruumiiseen raajatyngät, jotka vastaavat valaan maalta veteen siirtyneen edeltäjän jalkoja.
Tunnettu atavismi on ihminen, jolla on häntä. Ihmisen sormet tai varpaat voivat olla myös yhteenkasvaneet niin, että niiden välissä on ihopoimu, joka muistuttaa kädellisiä edeltäneitä meren tuntumassa asuneita eläimiä.
All That I Am
All That I Am on Santanan vuonna 2005 julkaisema studioalbumi. Se äänitettiin vuosina 2004-2005. Albumi julkaistiin Euroopassa 31. lokakuuta 2005 ja Yhdysvalloissa päivää myöhemmin. Albumin ensimmäisellä singlellä, I'm Feeling You:lla ovat mukana myös Michelle Branch ja The Wreckers.
George Wells Beadle
George Wells Beadle (22. lokakuuta 1903 Wahoo, Nebraska – 9. kesäkuuta 1989 Pomona, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen perinnöllisyystieteilijä, joka tutki geenien kemiallista rakennetta ja vaikutustapaa. Beadle sai puoliksi yhdessä kemisti Edward Lawrie Tatumin kanssa 1958 Nobelin lääketieteen palkinnon (toinen puoli palkinnosta meni Joshua Lederbergille). He tekivät merkittäviä löytöjä koskien geenien vaikutustapoja.
Beadle ja Tatum käyttivät klassisen banaanikärpäsen sijasta koe-eläimenä punaista leipähometta (Neurospora crassa). He käsittelivät sitä röntgensäteillä ja saivat aikaan mutaatioita. Beadle ja Tatum huomasivat, etteivät eräät mutantit kyenneet syntetisoimaan tiettyjä entsyymejä ja siten osoittivat todeksi teorian "yksi geeni - yksi entsyymi". Tiedot geenien ja aineenvaihduntaprosessien välisestä yhteydestä vahvistuivat myöhemmissä tutkimuksissa. Tästä löydöstä he saivat Nobel-palkinnon.
Beadle sai tohtorinpaperit 1931 Cornellin yliopistosta. Hän työskenteli Kalifornian teknillisen yliopiston biologian tutkimuslaitoksen johtajana 1946–1960 ja Chicagon yliopiston rehtorina 1961–1968.
Konstantinus Suuri
Konstantinus I (,, 27. helmikuuta n. 272 Naissus, Moesia, Rooman valtakunta – 22. toukokuuta 337 Nikomedeia, Bithynia, Rooman valtakunta , tunnetaan usein nimellä Konstantinus Suuri) oli Rooman keisari vuosina 306–337. Hänen isänsä oli Rooman armeijan sotapäällikkö Flavius Constantius, joka kohosi myöhemmin tetrarkia-järjestelmän aikana yhdeksi valtakunnan neljästä keisarista. Hänen äitinsä Helena puolestaan oli vaatimattomista oloista tullut kreikkalainen. Nuoruudessaan Konstantinus palveli menestyksekkäästi keisarien Diocletianus ja Galerius sotaväessä taistellen itäisissä provinsseissa barbaareja ja Sassanidien Persiaa vastaan ennen kuin siirtyi vuonna 305 länteen taistelemaan isänsä alaisuuteen Britanniaan. Isän kuoltua armeija julisti Konstantinuksen uudeksi keisariksi Eboracumissa (York). Käytyään sisällissotaa valtakunnan hallinnasta keisari Maxentiusta ja keisari Liciniusta vastaan Konstantinus kukisti kilpailijansa ja vakiinnutti valtansa Rooman ainoana keisarina vuoteen 324 mennessä.
Keisarina Konstantinus toteutti mittavia hallinnollisia, taloudellisia, yhteiskunnallisia ja sotilaallisia uudistuksia valtakunnan vahvistamiseksi. Hän uudisti imperiumin hallinnon erottamalla siviili- ja sotilashallinnon toisistaan ja otti käyttöön inflaation torjumiseksi soliduksen, uuden kultarahan, joka vakiintui rahatalouden standardiksi Bysanttiin ja Eurooppaan yli tuhannen vuoden ajaksi. Rooman valtakunnan rajoilla hän jatkoi menestyksekkäitä sotaretkiä eri heimoja, kuten frankkeja, alemanneja, gootteja ja sarmaatteja vastaan.
Konstantinus oli mahdollisesti myös ensimmäinen kristinuskoon kääntynyt Rooman keisari, vaikkakin hänen suhdettaan uskontoon pidetään monimutkaisena. Keisarina hän alkoi suosia kristinuskoa vuodesta 312 eteenpäin. Hän sääti kanssahallitsijansa Liciniuksen kanssa vuonna 313 niin kutsutun Milanon ediktin, joka salli kristinuskon harjoittamisen Roomassa ja lopetti vuosisatoja jatkuneet vainot palauttaen takavarikoidun omaisuuden kirkolle. Konstantinus vaikutti kristinuskon kehitykseen myös kutsumalla vuonna 325 koolle Nikean ensimmäisen kirkolliskokouksen, jossa oppia kehitettiin vahvistamalla Nikean uskontunnustus ja tuomitsemalla areiolaisuus harhaopiksi. Jeesuksen oletetulle haudalle rakennettiin Jerusalemiin hänen käskystään Pyhän haudan kirkko, josta kehittyi ajan myötä kristikunnan pyhin paikka. Konstantinus itse otti kasteen vasta kuolinvuoteellaan. Nykyään häntä kunnioitetaan äitinsä tavoin pyhänä itäisessä kristikunnassa.
Konstantinus Suuren hallituskautta pidetään merkittävänä antiikin Rooman historiassa. Hän rakennutti Rooman valtakunnan uuden hallintokaupungin laajentamalla Byzantionin kaupunkia uudella ulkomuurilla ja hallintorakennuksilla. Konstantinus kutsui itse kaupunkia ”Uudeksi Roomaksi”. Se vihittiin Rooman valtakunnan pääkaupungiksi 11. toukokuuta 330. Kaupunkia alettiin kuitenkin pian kutsua Konstantinopoliksi ('Konstantinuksen kaupunki') perustajansa kunniaksi.
Kaupungista tuli yli tuhannen vuoden ajaksi valtakunnan pääkaupunki, joka säilytti Itä-Rooman keskuksena antiikin loiston vielä pitkään Länsi-Rooman romahtamisen jälkeen. Konstantinuksen tärkeimpiä poliittisia saavutuksia oli Diocletianuksen tetrarkia- eli nelikeisarijärjestelmän korvaaminen perimysjärjestelmällä. Konstantinuksen kuollessa vuonna 337 hänen kolme poikaansa Konstantinus II, Constans ja Constantius II jakoivat isänsä valtakunnan.
Nuoruusvuodet
Flavius Valerius Constantinuksen syntymän yksityiskohdat ovat jääneet pitkälti arvoituksellisiksi. Hänen tiedetään syntyneen Moesiassa Naissuksen kaupungissa tai sen lähettyvillä. Useimmat historioitsijat uskovat Konstantinuksen syntyneen 27. helmikuuta 272, mutta synnyinvuotta voidaan pitää varsin epävarmana. Hänen isänsä oli illyrialainen Flavius Valerius Constantius, yksi valtakunnan taitavimmista sotapäälliköistä, joka nousi myöhemmin yhdeksi Rooman neljästä keisarista tetrarkia-järjestelmän aikakaudella (v. 293). Konstantinuksen syntymän aikaan hänen isänsä palveli keisari Aurelianuksen henkivartiokaartissa. Hänen äitinsä Helenan kerrotaan olleen majatalon omistajan tytär. Konstantinuksen syntyperän legimiteetti on pitkään vaivannut historioitsijoita, sillä esimerkiksi kirkkoisä Hieronymus kirjoitti 380-luvulla, ettei Helena ollut koskaan virallisesti naimisissa Constantiuksen kanssa. Samalla tavoin Hieronymuksen aikalaisen, Mediolanumin eli nykyisen Milanon piispa Ambrosiuksen, mukaan tämä oli ollut pelkkä tallityttö ennen Constantiuksen tapaamista. Pyhän Helenan ja Constantiuksen suhteen tarkasta luonteesta huolimatta on kuitenkin selvää, ettei Helena kuulunut roomalaisen yhteiskunnan yläluokkaan, minkä vuoksi Constantius lopulta jätti hänet noin vuonna 289 avioituakseen prinsessa Theodoran, keisari Maximianuksen tytärpuolen, kanssa.
pienoiskuva|vasen|Keisari Constantius Chlorus, Konstantinus Suuren isä, roomalaisessa hopearahassa. Vuonna 285 Keisari Diocletianus julisti adoptoimansa Maximianuksen kanssahallitsijakseen. Maximianus hallitsi läntistä Roomaa pääkaupunkeinaan Mediolanum tai Augusta Treverorum (nykyinen Trier), kun Diocletianus puolestaan hallitsi itäistä Roomaa pääkaupunkinaan Nikomedeia. Keisari Maximianus nimitti vuonna 288 Konstantinuksen isän omaksi pretoriaaniprefektikseen Galliaan.
Konstantinus lähetettiin valtakunnan itäosaan, jossa hän toimi sotilastribuunina keisari Diocletianuksen alaisena Nikomedeiassa. Voidaankin olettaa, että Konstantinus oli käytännössä panttivankina. Konstantinus seurasi Diocletianusta tämän sotaretkellä Egyptiin vuonna 295. Tässä yhteydessä hän tapasi nuoren kristityn Eusebioksen, johon Konstantinus teki suuren vaikutuksen. Eusebios kirjoitti myöhemmin ensimmäisen Konstantinuksen elämäkerran. Pari vuotta myöhemmin Konstantinus oli Diocletianuksen lähimpiä avustajia sodassa Persiaa vastaan. Oletettavasti hän oli paikalla, kun Diocletianus antoi polttaa uuden katedraalin Nikomedeiassa vuonna 303. Tästä hetkestä alkoi viimeinen ja suurin kristittyjen vaino.
Vuonna 305 Diocletianus päätti luopua keisarinvallastaan ja pakotti vastahakoisen Maximianuksen tekemään samoin. Näin Konstantinuksen isästä Constantius Chloruksesta ja caesar Galeriuksesta tuli uudet augustukset. Constantius sai hallittavakseen Länsi-Rooman ja hänen caesarikseen Diocletianus nimitti Galeriuksen toivomuksesta Flavius Valerius Severuksen. Galerius sai puolestaan Itä-Rooman ja hänen caesarikseen nimitettiin hänen sukulaisensa Maximinus Daia.
Konstantinus lähti Galeriuksen hovista isänsä luokse Gesoriacumiin, Galliaan. Constantius lähti tämän jälkeen Britanniaan sotimaan piktejä vastaan. Vain vähän tämän jälkeen Constantius Chlorus kuoli Eburacumissa (nykyinen York) 25. heinäkuuta 306. Heti samana päivänä sotilaat kietoivat keisarillisen purppuratoogan Konstantinuksen ympärille, nostivat hänet kilpiensä päälle ja julistivat hänet keisariksi. Tämän jälkeen seurasi 18 vuotta taistelua ennen kuin Konstantinus oli koko Rooman valtakunnan hallitsija. Konstantinus hoiti loppuun Britannian sotaretken ja palasi sitten Galliaan. Hän lähetti Galeriukselle oman muotokuvansa, jossa hänellä oli Augustuksen arvomerkit.
Sisällissota
Galerius ei hyväksynyt Konstantinusta vaan nimitti itse Severuksen valtakunnan länsiosan augustukseksi. Konstantinus sai toistaiseksi tyytyä caesarin arvonimeen. Seuraavan kuuden vuoden ajan Konstantinus hallitsi Galliassa ja Britanniassa. Konstantinus soti Galliassa ollessaan muun muassa frankkeja vastaan ja otti ehkä arvonimen Germanicus Maximus.
Vuonna 307 Konstantinus erosi jalkavaimostaan Minervinasta ja meni uusiin naimisiin entisen keisari Maximianuksen (jonka Diocletianus oli pakottanut luopumaan keisarinvallasta) tyttären Faustan kanssa. Maximianus oli poikansa Maxentiuksen kanssa kaapannut vallan Roomassa. Konstantinus pysytteli erossa Galeriuksen ja Severuksen yrityksistä kukistaa Maximianus ja Maxentius. Vuonna 308 Maximianus yritti kapinoida poikaansa vastaan ja joutui pakenemaan Konstantinuksen luokse Galliaan. Maximianus yritti kuitenkin pettää Konstatinuksen vuonna 310 yrittämällä saada Konstantinuksen armeijat puolelleen. Yritys epäonnistui ja Konstantinus pakotti Maximianuksen tekemään itsemurhan.
Vain pari päivää ennen kuolemaansa huhtikuussa 311 Galerius antoi säätää lain, joka kielsi kristittyjen vainoamisen. Galeriuksen kuoleman jälkeen korkeimmasta vallasta taisteli enää neljä henkilöä: Konstantinus, Galeriuksen kanssahallitsija Licinius, tämän veljenpoika Maximinus Daia ja Maximianuksen poika Maxentius. Konstantinus ja Licinius solmivat liiton, joka edellytti, että Konstantinus valtaisi Maxentiukselle kuuluvan Italian ja että Licinius solmisi avioliiton Konstantinuksen siskon Constantian kanssa. Liciniuksella oli ongelmia Maximianus Daian kanssa, joka hallitsi melkein koko valtakunnan itäosaa.
Mulviuksen sillan taistelu
Alkukesästä 312 Konstantinus marssi Galliasta Italiaan noin 8 000 ratsumiehen ja 90 000 jalkaväkisotilaan voimin. 28. lokakuuta 312 Konstantinus kohtasi Maxentiuksen joukot Via Flaminian varrella Roomasta koilliseen. Eusebios mainitsee, että Konstantinus näki ennen taistelua taivaalla merkin, punaisen ristin, ja kuuli äänen: "Tässä merkissä olet voittava". Mulviuksen sillan taistelussa Konstantinuksen joukot kukistivat Maxentiuksen joukot täydellisesti. Maxentius oli itse kaatuneiden joukossa ja hänen päätänsä kannettiin keihään nokassa, kun Konstantinus valtasi Rooman. Kunnioittaakseen Konstantinusta Rooman senaatti rakennutti riemukaaren, joka on vieläkin nähtävänä Colosseumin lähettyvillä. Riemukaareen käytettiin vanhojen riemukaarten osia. Siihen kirjoitettiin, että Konstantinus oli voittanut jumalaisen johdatuksen avulla. Kristinuskoon ei viitattu.
pienoiskuva|vasen|Konstantinus rahassa n. 309–310, kääntöpuolella [[Sol Invictus.]] Jo Galliassa ollessaan Konstantinus oli alkanut suosia monoteismiä ja oli antanut lyödä rahoja, joissa ei ollut vanhojen roomalaisten jumalien kuvia, vaan yhden ainoan jumalan, Sol Invictuksen eli Voittamattoman Auringon kuva. Konstantinus tiesi, että yksijumalainen mithralaisuus oli suosittua hänen sotilaidensa keskuudessa. Tammikuussa 313 Konstantinus ja Licinius tapasivat Mediolanumissa ja sopivat kristinuskon laillistamisesta Rooman valtakunnassa. Pakanuutta ei vielä kielletty eikä kristinuskosta tehty valtionuskontoa. Keisari ei vielä tässä vaiheessa suosinut kristinuskoa ehdottomasti yli muiden, ja Sol Invictuksen kuvaa lyötiin yhä rahoihin.
Keisareiden tapaaminen keskeytyi, kun he saivat kuulla, että Maximinus Daia oli hyökännyt Liciniuksen alueelle 70 000 miehen voimin ja vallannut Byzantionin kaupungin. Licinius lähti heti Mediolanumista ja keräsi sotajoukkonsa matkan varrella. Pienen Heraclea Propontis -kaupungin lähellä armeijat kohtasivat. Liciniuksen joukot olivat väsyneitä pitkän marssin jälkeen ja heidän kenraalinsa oli paljon Maximinus Daiaa vanhempi, mutta kaikesta huolimatta Licinius voitti vastustajansa täydellisesti. Taas Rooman valtakunnassa oli vain kaksi keisaria.
Konstantinus ja Licinius
Pian tämän jälkeen, vuoden 314 kesällä Licinius julisti Konstantinukselle sodan. Konstantinus, joka oli juuri palannut Galliaan, marssi 30 000 sotilaan kanssa vastustajaansa vastaan. 8. lokakuuta heidän armeijansa kohtasivat ja Konstantinus murskasi vastustajansa, joka pakeni aina Byzantioniin asti. Täällä keisarit solmivat rauhansopimuksen, joka takasi Liciniukselle Rooman itäosan, lukuun ottamatta Balkania, josta ainoastaan Traakia jäi hänen haltuunsa.
Vuonna 317 Konstantinus julisti kaksi nuorta poikaansa caesareiksi. Crispus oli Konstantinuksen poika aikaisemmasta avioliitosta Minervinan kanssa. Isänsä mukaan nimetty Konstantinus oli taas toisesta avioliitosta Faustan kanssa. Seuraavana vuonna Konstantinus siirsi pääkaupunkinsa Serdican kaupunkiin (nykyinen Sofia).
Vuonna 323 Konstantinus ylitti Traakian rajan ja 3. heinäkuuta hän kohtasi Liciniuksen armeijan Adrianopoliksen lähellä. Konstantinus kukisti jälleen Liciniuksen, joka pakeni Byzantioniin, kuten hän oli tehnyt yhdeksän vuotta aikaisemmin. Tällä kertaa rauhanneuvottelut eivät tulleet kyseeseen, vaan Licinius julisti Konstantinuksen karkotetuksi ja apulaisensa Marcus Martianuksen augustukseksi tämän tilalle. Konstantinus alkoi piirittää Byzantionia ja odottaa poikaansa Crispusta ja tämän johtamaa laivastoa. Crispuksen laivasto tuhosi sitä vastaan lähetetyn laivaston Hellespontoksen salmessa. Kuultuaan laivastonsa tappiosta Licinius pakeni Vähään-Aasiaan, mutta Konstantinus seurasi perässä ja kukisti Liciniuksen toistamiseen Khrysopoliksen edustalla. Licinius anoi Konstantinukselta armoa ja hänet lähetettiin vankina Thessalonikaan. Paria kuukautta myöhemmin Licinius teloitettiin; tarkkaa syytä, miksi Konstantinus muutti mielensä, ei tiedetä.
Konstantinuksen uudistukset
Konstantinus olikin Liciniuksen kukistumisen jälkeen valtakunnan kiistaton hallitsija. Hän kevensi kuitenkin omaa taakkaansa nimittämällä viisi tai kuusi pretoriaaniprefektiä. Yhden näistä nimityksistä sai myös caesariksi ylennetty Crispus. Hänen hallittavakseen tuli jo vuonna 318 Britannia, Gallia ja Espanja. Crispus palasi länteen Liciniusta vastaan käydyn sotaretken jälkeen. Yksi prefekteistä oli aina keisarin mukana, joka oli päättänyt tehdä valtakunnan itäosasta oman uuden hallintopaikkansa. Muista prefekteistä ensimmäinen hallitsi Pannonian, Italian ja Afrikan diokeesejä. Toinen hallitsi Makedoniaa, Daakiaa ja Traakiaa. Viimeinen prefekti hallitsi Asiaa, Ponticaa ja Idän diokeesejä. Näiden kolmen prefektin alueet oli luultavasti tarkoitettu Konstantinuksen vielä alaikäisille pojille.
pienoiskuva|Konstantinuksen lyöttämä solidus. Rahan kääntöpuolella on kuvattuna Konstantinus keihäs kädessä ja voitonmerkki olkapäällään. Hänen jalkojensa juurella makaa kaksi sidottua vankia. Kuvaa ympäröi teksti ”GLORIA CONSTANTINI AVG”. Konstantinus oli koonnut valtavan armeijan ennen hyökkäystään Liciniusta vastaan. Tämä armeija koostui Konstantinuksen ja tämän entisten vastustajien käytössä olleista reserveistä. Konstantinus kokosi nyt näistä joukoista noin 20 000 sotilasta käsittäneen hyvin koulutetun armeijan. Tämän armeijan valiojoukoksi Konstantinus muodosti myös ehkä 3 500 ratsumiestä käsittäneen scholaen, joka toimi keisarin henkivartiona.
Pretoriaaniprefektien ohella magister officiorum oli virkamieskoneiston korkein virkamies. Aikaisemmin kaikilla keisareilla oli ollut omat virkamiehensä, mutta Konstantinuksen aikana virkamiesten tuli seurata keisarin mukana. Valtakunnan pääkaupunki oli siellä missä keisari sattui olemaan.
Konstantinus vähensi myös rahojen kultapitoisuutta. Aikaisemmin yhdestä roomalaisesta naulasta kultaa oli lyöty 60 solidusta. Nyt yhden Konstantinuksen soliduksen painoksi tuli vain 1/72 naulaa. Saadakseen lisää varoja Konstantinus antoi takavarikoida pakanallisten temppeleiden aarteita. Konstantinus sääti myös veroja, jotka oli maksettava kullassa, mikä takasi valtiolle jatkossakin mahdollisuuden täydentää kultavarojaan. Vastaamaan valtion raha-asioista Konstantinus loi kaksi uutta virkaa. Comes sacrarum largitionum vastasi valtion julkisista menoista. Comes rei privatae taas vastasi keisarin henkilökohtaisesta omaisuudesta. Konstantinuksen rahauudistus osoittautui erittäin pysyväksi ja hänen määrittelemänsä soliduksen paino pysyi lähes muuttumattomana läpi koko Bysantin valtakunnan historian.
Konstantinopoli
pienoiskuva|upright|Konstantinusta esittävä mosaikki [[Hagia Sofiassa Konstantinopolissa. Noin 1000-luvulta.]]
Vain muutama kuukausi Liciniuksen kukistumisesta Konstantinus aloitti vanhan kreikkalaisen Byzantionin kaupungin jälleenrakentamisen uudeksi pääkaupungikseen. Konstantinus oli huomannut kaupungin strategisen sijainnin Bosporinsalmen rannalla kolmiomaisen niemen kärjessä. Kaupunkia ympäröi kahdelta puolelta meri ja maapuolelta muurit. Lisäksi alueella sijaitsi yhteensä seitsemän kukkulantapaista, aivan kuin alkuperäisessä Roomassakin. Legendan mukaan hän oli nähnyt kaupungin sijainnin unessa. Konstantinus antoi kaupungille nimeksi Nova Roma eli Uusi Rooma. Konstantinuksen kuoleman jälkeen kaupunkia alettiin kuitenkin kutsua Konstantinopoliksi eli Konstantinuksen kaupungiksi. Byzantion sopi valtakunnan uudeksi pääkaupungiksi sijaintinsa ansiosta. Rooma ei enää sopinut tähän tehtävään, koska se sijaitsi liian kaukana valtakunnan itäosista, missä keisaria eniten tarvittiin. Byzantionista käsin keisari oli lähellä levottomia Tonavan ja Persian vastaisia alueita sekä valtakunnan vilja-aittaa, Egyptiä. Kaupungilla oli myös symbolista arvoa paikkana, jossa Licinius oli kukistunut.
Konstantinus laajensi kaupunkia, jakoi sen 14 alueeseen ja rakennutti uudet muurit sekä useita julkisia rakennuksia. Konstantinus perusti kaupunkiin myös senaatin ja aloitti samanlaisen ruoanjakelun, kun Roomassakin. Konstantinopolista ei kuitenkaan tullut heti tärkeää kaupunkia, koska keisari matkusti usein muualle ja suurin osa virkamiehistä seurasi aina hänen mukanaan. Kaupungissa oli jo ennestään muun muassa kylpylöitä, stadioni ja luultavasti myös akvedukti, mutta Konstantinuksen käskystä sinne rakennettiin uusi forum. Stadionia laajennettiin ja se muutettiin etupäässä hevosajoja varten tarkoitetuksi hippodromiksi. Kaupunkiin rakennettiin myös niin sanottu Suuri palatsi, kaksi eri taloa senaatille ja monia rakennuksia julkishallinnolle. Konstantinus myös rakennutti useita kirkkoja, muun muassa Hagia Irenen katedraalin.
Kaupunki vihittiin virallisesti valtakunnan uudeksi pääkaupungiksi 11. toukokuuta 330. Samalla Konstantinus julisti poikansa Constantius II:n caesariksi, mikä vain entisestään yhdisti uuden kaupungin siteitä Konstantinukseen ja hänen perheeseensä.
Diocletianuksesta poiketen Konstantinus halusi säilyttää vanhan senaattisäädyn. Halukkaat Rooman senaattorit saivat muuttaa Konstantinopoliin ja saivat vastalahjaksi maatiloja Anatoliasta sekä muita tukiaisia. Konstantinus kannusti myös kristittyjä muuttamaan kaupunkiin, vaikka ei sulkenutkaan kaupungin pakanallisia temppelejä.
Konstantinus ja kristinusko
pienoiskuva|upright|Pyhät Konstantinus Suuri ja hänen äitinsä [[Pyhä Helena|Helena, bulgarialainen ikoni.]]
Konstantinuksesta tuli ensimmäinen keisari, joka kääntyi kristinuskoon. Hän antoi kuitenkin kastaa itsensä vasta kuolinvuoteellaan. Ei tiedetä, kääntyikö Konstantinus kristinuskoon vähitellen elämänsä aikana vai omaksuiko hän uskon äitinsä Helenan vaikutuksesta jo nuorena.
Konstantinus oli jo vuonna 313 silloisen kanssahallitsijansa Liciniuksen kanssa säätänyt niin kutsutun Milanon ediktin, joka poisti lopullisesti esteet kristinuskon ja muiden uskontojen harjoittamiselta. Edikti poisti kristittyihin kohdistuneet vainot ja palautti kirkoilta takavarikoidun omaisuuden. Konstantinus oli kuitenkin alkanut suosia kristittyjä, ja hän oli jo Mulviuksen sillan taistelun jälkeen lahjoittanut Rooman piispalle alueen, jolle Lateraanikirkko rakennettiin. Konstantinus sääti myös lakeja, jotka antoivat kirkoille ja papistolle etuoikeuksia ja verohelpotuksia sekä vapautuksia erilaisista velvollisuuksista. Kristinuskosta ei kuitenkaan tehty valtionuskontoa eikä pakanallisuutta kielletty.
Konstantinus sekaantui innolla kirkon sisäisiin kiistoihin ja nykypäivään on säilynyt useita kirjeitä, joissa Konstantinus kommentoi muun muassa donatolaisuutta ja areiolaisuutta.
Nikaian kirkolliskokous
Pian Liciniuksen kukistumisen jälkeen Konstantinus matkusti Antiokiaan, jossa hän huomasi, kuinka laajalle areiolaisuus oli levinnyt. Konstantinus määräsi tärkeimmän teologisen neuvonantajansa, piispa Hosius Kordubalaisen, matkustamaan Aleksandriaan mukanaan kirje, jossa keisari määräsi Areioksen selvittämään riitansa Aleksandrian piispa Aleksandroksen kanssa. Hosius ei kuitenkaan onnistunut ja hän lupasi järjestää suuren kokouksen, jossa asia puitaisiin. Konstantinus määräsi kokouksen pidettäväksi Nikaiassa, jotta hän saattaisi itse osallistua siihen. Konstantinus halusi kokouksen olevan ekumeeninen, eli koko maailman käsittävä. Keisari lupasi myös maksaa kaikkien kokoukseen saapuvien piispojen matkakulut.
Ensimmäinen ekumeeninen kirkolliskokous kokoontui Nikaiassa vuonna 325. Kokous tuomitsi areiolaisuuden harhaopiksi. Konstantinus määräsi areiolaiset maanpakoon. Samalla päätettiin myös, että kaikki kirkot juhlisivat pääsiäistä samaan aikaan.
Vanhojen kulttien hävittäminen
Konstantinus antoi myös säätää muita lakeja, jotka noudattivat kristittyjen eettisiä vaatimuksia. Hän kielsi esimerkiksi gladiaattoritaistelut ja suosi vähemmän verisiä kilpa-ajoja. Uusi lainsäädäntö vaikutti myös valtakunnan asukkaiden perhe-elämään. Aikaisemmat lait olivat sallineet aviopuolisoiden erota jommankumman vaatimuksesta. Uuden lain mukaan avioero sallittiin vain, jos tapaukseen liittyi jokin vakava rikos. Estääkseen lapsimurhat Konstantinus antoi köyhille perheille avustusta julkisista varoista. Konstantinus suosi myös kristittyjä nimittäessään virkamiehiä ja upseereja.
Crispuksen ja Faustan murhat
pienoiskuva|vasen|upright|Konstantinus Suurta esittävän [[akroliittipatsaan pää Rooman Musei Capitolinissa. Keisari on kuvattu etäisenä hahmona. ]]
Matkallaan Roomaan vuonna 326 Konstantinus antoi vangita poikansa Crispuksen ja Liciniuksen pojan Licinianuksen. Paria päivää myöhemmin hän antoi teloittaa kummankin. Vähän myöhemmin keisarinna Fausta koki saman kohtalon. Tarkkaa syytä tähän perhetragediaan ei tiedetä. Crispus oli suosittu armeijan ja kansan keskuudessa ja ehkä Konstantinus tappoi hänet mustasukkaisuudesta. On myös väitetty, että Crispuksella ja Faustalla olisi ollut suhde, jonka tähden heidät olisi teloitettu.
Tapahtuman jälkeen Konstantinus sääti lakeja, joiden mukaan raiskauksesta ja aviorikoksista voitiin langettaa julmia rangaistuksia. Samoihin aikoihin Konstantinuksen äiti Helena lähti pyhiinvaellusmatkalle Jerusalemiin ehkä aikaisempien tapahtumien johdosta. Vuosina 328 ja 329 Konstantinus matkusti taas valtakunnan länsiosiin. Hän asetti 12-vuotiaan poikansa Konstantinus II:n Trieriin hallitsemaan samaa aluetta, jota Crispus oli aikaisemmin hallinnut. Konstantinus taisteli myös germaaneja vastaan Reinillä. Konstantinus teki myös sotaretkiä Tonavalle. Vuonna 332 hän kukisti visigootit ja vuonna 334 sarmaatit.
Vuonna 335 Konstantinus oli jo valmis luovuttamaan valtakuntansa kolmelle jäljellä olevalle pojalleen. Hän nimitti myös veljenpoikansa Dalmatiuksen caesariksi. Konstantinus II jatkoi Gallian, Britannian ja Hispanian diokeesien hallitsemista. Constans sai hallittavakseen Italian, African ja Illyrian. Constantius II sai puolestaan Pontican, Asianan ja Idän diokeesit. Dalmatiukselle jäi näin jäljelle Macedonia, Daakia ja Traakia. Caesareista vanhin, Konstantinus II, sai näin ollen neljä diokeesia ja muut kolme. Nuoret keisarit matkustivat omille alueilleen, joissa heidän pretoriaaniprefektiensä ja magister militumien tuli kouluttaa heitä valtakunnan hallitsemisessa ja sodankäynnissä. Konstantinus säilytti vielä asemansa augustuksena ja hän pystyi halutessaan kumoamaan caesareiden päätökset. Tarkoitus oli kuitenkin, että hänen kuollessaan kaikki neljä caesaria ylennettäisiin augustuksiksi.
Ennen kuolemaansa Konstantinus suunnitteli sotaretkeä Persiaa vastaan. Persian nuori kuningas Sapur II oli aloittanut sodan hyökkäämällä Armeniaan. Sapur syrjäytti Armenian roomalaisen klienttikuninkaan ja asetti valtaistuimelle oman nukkekuninkaansa. Konstantinus aikoi nimittää veljenpoikansa Hannibalianuksen Armenian kuninkaaksi. Ehkä hänen aikomuksenaan oli jopa tehdä veljenpojastaan Persian kuningas. Mutta ennen kuin Konstantinus pääsi lähtemään, sairastui hän äkillisesti.
Kuolema
Vuonna 337 Konstantinus sairastui ja antoi kastaa itsensä. Kasteen suoritti ”areiolainen” piispa Eusebios Nikomedeialainen, joka oli Konstantinopolin kaupungin piispa. Konstantinus ei enää pukeutunut purppuraviittaan, vaan käytti viimeisten päiviensä ajan valkoista kastekaapuaan. Hän kuoli helluntaina 22. toukokuuta 337 Nikomedeiassa. Suruaika alkoi armeijan suorittamilla epäsuotavien perillisten teurastuksilla. Uhreiksi joutuivat muun muassa Konstantinuksen veljenpoika Dalmatius, josta oli aiemmin tehty caesar. Myös Dalmatiuksen veli Hannibalianus sai surmansa. Armeija vaati, että Konstantinuksen poikien Konstantinuksen, Constansin ja Constantiuksen tulisi hallita yhdessä. Keisarin poikia jouduttiin odottamaan kauan kotiin provinsseista. Odotellessa valtion korkeimmat kenraalit, ministerit ja virkamiehet kävivät päivittäin selostamassa hallitustoimia palsamoidulle keisarivainaalle. Kuollut keisari hallitsi näin kesän, syksyn ja talven.
Konstantinus haudattiin Pyhien Apostolien kirkossa (Apostoleion) todennäköisesti osin säilyneeseen porfyyrisarkofagiin. Piispan hautajaissanat Konstantinukselle lausuttiin sittemmin yli tuhannen vuoden ajan Bysantin keisarien hautajaisissa:
Perintö
Konstantinuksen kuollessa vuonna 337 hänen kolme poikaansa Konstantinus II, Constans ja Constantius II jakoivat isänsä valtakunnan hallinnan. Konstantinus II sai Gallian, Britannian ja Hispanian hallittavakseen. Alaikäinen Constans sai hallittavakseen Italian, African ja Illyrian, mutta Konstantinus II nimitettiin hänen holhoojakseen. Constantius II sai puolestaan valtakunnan itäosat hallittavakseen. Constansin tullessa täysi-ikäiseksi vuonna 340 Konstantinus II ei kuitenkaan halunnut luopua veljelleen kuuluvista alueista vaan hyökkäsi veljeään vastaan. Constans kukisti veljensä taistelussa ja otti haltuunsa koko valtakunnan länsiosan. Constans kaatui kuitenkin taistelussa usurpaattori Magnentiusta vastaan. Constantius II kukisti kuitenkin Magnentiuksen ja hallitsi tämän jälkeen valtakuntaa yksin kuolemaansa asti.
pienoiskuva|Konstantinus antaa Sylvesterille keisarinvallan. Fresko noin 1200-luvulta [[Santi Quattro Coronatin basilikassa Roomassa. ]] Constantius II:n jälkeen keisariksi nousi Konstantinus Suuren puoliveljen poika Julianus, joka tunnetaan parhaiten siitä, että hän yritti elvyttää vanhoja pakanakultteja. Julianuksesta tuli Konstantinuksen perustaman hallitsijasuvun viimeinen jäsen.
Konstantinuksen lahjakirja
Konstantinuksen lahjakirjana tunnettu dokumentti on todennäköisesti 700-luvun lopulla tai 800-luvun alkupuolella tehty väärennös, jonka väitettiin olleen Konstantinuksen kirjoittama. Lahjakirjassa Konstantinus antaa paavi Sylvester I:lle ja hänen seuraajilleen vallan Roomaan ja Länsi-Rooman kaupunkeihin. Lahjakirjan syntyhistoria on epäselvä, mutta sen tarkoituksena lienee ollut paavin maallisen vallan perusteleminen Euroopassa. Lahjakirja todistettiin väärennökseksi jo vuonna 1440 tekstianalyysin avulla. Lahjakirjan tekstissä esiintyi latinankielisiä ilmaisuja, joita ei käytetty vielä lahjakirjan väitetyn syntyhetken aikaan. 1800-luvulla myös katolinen kirkko myönsi lahjakirjan väärennökseksi.
Perhe
Konstantinus oli naimisissa kaksi kertaa. Ensimmäisen vaimonsa Minervinan kanssa hän sai yhden lapsen, Crispuksen. Toisessa avioliitossa keisari Maximianuksen tyttären Faustan kanssa hän sai viisi lasta:
Antiikin lähteet
Konstantinuksen kirjeitä on säilynyt Eusebios Kesarealaisen kirkkohistoriassa. Tärkeitä lähteitä Konstantinuksen elämästä ovat myös Eusebios Kesarealaisen kirjoittama Konstantinuksen elämäkerta Vita Constantini ja Lactantiuksen De Mortibus Persecutorum (Vainoojien kuolemasta).
Nykypäivään on säilynyt myös suuri määrä ylistyspuheita, papyruksia, inskriptioita, lakeja, kolikkoja ja myöhempiä lähteitä, jotka täydentävät tietoja Konstantinuksen elämästä. Konstantinuksen hallituskautta käsitellään myös esimerkiksi Zosimoksen Historia Novassa, joka perustui Eunapioksen kadonneeseen historiaan. Praksagoras Ateenalainen kirjoitti Konstantinus Suuren elämäkerran, joka kuitenkin on säilynyt vain lyhyenä yhteenvetona Fotioksen Bibliothekessä. Lyhyt Excerpta Valesiana sisältää myös Konstantinuksen elämäkerran.
Ian Tyson
Ian Tyson (s. 1933 Victoria, Brittiläinen Kolumbia) on kanadalainen folk- ja countrylaulaja ja -lauluntekijä, joka tunnetaan parhaiten 1960-luvun alussa kirjoittamastaan, lukemattomia cover-versioita saaneesta kappaleestaan ”Four Strong Winds”.
Tysonin musiikillisia esikuvia olivat countrylaulajat Bob Nolan ja Roy Acuff. Tyson esiintyi folklaulajana Vancouverissa jo 1950-luvun lopulla ja muutti sitten New Yorkiin, jossa hän esiintyi Greenwich Villagen folk-klubeilla yhdessä silloisen vaimonsa Sylvia Frickerin kanssa duona nimeltä Ian & Sylvia. Vuonna 1961 kirjoitettu ”Four Strong Winds” ja duon samanniminen albumi nousivat vuonna 1963 myyntilistoille, ja duo pääsi esittämään hittiään moniin televisio-ohjelmiin.
1970-luvun keskivaiheilla Ian Tyson ja Sylvia Fricker erosivat. Tyson alkoi kasvattaa hevosia Albertan provinssissa sijaitsevalla maatilallaan, mutta myös levytti edelleen, tuloksena muun muassa myyntimäärällään platinalevyn ansainnut Cowboyography (1987). Hän on saanut Juno-palkinnon vuoden parhaana miespuolisena countrylaulajana sekä monia muita kanadalaisia musiikkipalkintoja. Vuonna 2003 hänet otettiin mukaan Canadian Songwriters Hall of Fameen. Vuonna 2005 Kanadan yleisradioyhtiö CBC järjesti yleisöäänestyksen, jossa ”Four Strong Winds” äänestettiin kaikkien aikojen parhaaksi kanadalaislauluksi.
Bristol Blenheim
Bristol Blenheim oli Bristol Aeroplane Companyn valmistama keskiraskas kokometallinen pommikone toisessa maailmansodassa.
Tausta
pienoiskuva|Bristol Blenheim Mk.IV Lonndon Chambers and Commerce sekä Royal Aeronautical Society järjestivät 8. joulukuuta 1935 yhdessä tilaisuuden, johon osallistui 124 ilmailujärjestöjen paikallisedustajaa. Ohjelman Mansion Housessa avasi Walesin prinssi, joka ilmoitti ajatuksenaan tarpeesta matkustusnopeuden 250 mailia tunnissa saavuttamiseksi.
Joitakin kuukausia aiemmin oli jo Bristol Aeroplane Companyn Roy Fedden ja pääsuunnittelija Frank Barnwell kuulleet asiasta. Barnwell suunnitteli 28. heinäkuuta 1933 kaksimoottorisen ja yksitasoisen kevyehkön matkustajakoneen Bristol Type 135:n. Koneessa oli tilat kuudelle matkustajalle ja kahdelle lentäjälle. Koneessa käytettiin Feddenin suunnittelemia Aquila I -tähtimoottoreita, joita käytettiin ensi kerran syyskuussa 1934. Moottoreilla saavutettiin 50 tunnin siviilikäyttövaatimukset 500 hevosvoimalla.
Daily Mailin pääosakas lordi Rothermere kiinnostui suunnitelmista ja rakennutti yhden tällaisen koneen, joka sai tyyppinumerokseen 142 ja nimekseen ”Britain First”. Koneen ensilento oli 12. huhtikuuta 1935. Koneen huippunopeus oli 70 km/h suurempi kuin ilmavoimien nopeimman hävittäjän Hawker Fury II:n.
Tuotanto
Britannian ilmailuministeriö kiinnostui koneesta ja Bristol laati Type 142:n pohjalta kaksi ehdotusta pommikoneeksi. Heinäkuussa 1935 ilmailuministeriö valitsi Mercury-moottoreilla varustetun version jatkokehittelyyn ja koneeseen tehtiin joukko muutoksia niin, että syntyi 142M, joka nimettiin myöhemmin Blenheimiksi. Elokuussa 1935 ilmavoimat tilasi 150 Blenheimiä – prototyyppiä ei katsottu tarvittavan. Ensimmäinen Blenheim valmistui kesäkuussa 1936 ja heinäkuussa Bristol sai 568 koneen lisätilauksen. Vuoden 1936 loppuun mennessä ilmavoimille oli tilattu jo 1 568 Blenheimiä I:tä. pienoiskuva|Bristol Blenheim Mk I Kolmipaikkaisen Blenheim I:n keula oli ahdas nimenomaan tähystäjä/pommittajalle. Britannian rannikkolennostolle tehtiin spesifikaatio M.15/35, joka johti Type 152:een eli Bristol Beaufortiin. Beaufortia odotellessa päätettiin 1936 tehdä Blenheimistä pitkänokkainen versio, joka aluksi nimettiin Bolingbrokeksi. Kone sai moottoreikseen 100 oktaanin bensiinillä toimivat tehokkaammat Mercuryt ja ulkosiipiin lisäpolttoainesäiliöt. Kone lensi ensikerran syyskuussa 1937. Rannikkolennosto ei kuitenkaan koskaan saanut Bolingbrokeja, vaan Lockheed Hudsoneita ja niin Bolingbroke I nimettiin uudelleen Blenheim IV:ksi. Blenheim-tilaukset muutettiin IV-versioon kesällä 1938.
Blenheim II ja III jäivät suunnitelmiksi. Myöhempi versio Blenheim V tunnetaan myös nimellä Bisley I. Kun Blenheim IV -toimitukset laivueille käynnistyivät Blenheim I -koneita alettiin modifioida hävittäjäversioksi IF asentamalla konekivääripaketti rungon alle. Samanlaisia modifikaatioita tehtiin myöhemmin IV-mallillekin. Hävittäjäversiota käytettiin yöhävittäjänä vuosina 1940 - 1941, kunnes Boulton Paul Defiant ja Bristol Beaufighter korvasivat sen yöhävittäjänä.
Pommikuormaltaan ja toimintasäteeltään kone oli myös selvästi hiukan raskaampia Wellingtonia, Hampdeniä sekä Whitleytä huonompi.
Konetta myytiin Suomen, Turkin, Jugoslavian, Romanian, Kreikan ja Portugalin ilmavoimille. Suomi oli ensimmäinen ulkomainen asiakas, joka hankki Blenheimejä. Jugoslavia ja Suomi hankkivat koneen valmistuslisenssin.
Sivellin
thumb|[[Kiinalainen kalligrafia|Kiinalainen kalligrafi Sun Xinde pitää kuvassa sivellintä itämaiseen tapaan sormenpäillään pystyasennossa ja käyttää vain harjaksen kärkeä. Länsimaissa sivellintä pidellään yleensä kuin kynää, kulmassa paperiin nähden ja varsi etusormen sivua vasten tai rystysten alapuolella. ]] Sivellin tai pensseli on maalaamisessa käytettävä työväline, joka koostuu varresta ja siihen kiinnitetyistä karvoista tai muista harjaksista. Siveltimellä voidaan maalin lisäksi levittää liimaa tai lakkaa, tai puhdistaa pintoja. Taidemaalarit käyttävät erityyppisiä siveltimiä erilaisissa maalausmenetelmissä ja erilaisten vaikutelmien aikaansaamiseen.
Bristol Blenheim
Käyttö
Toisen maailmansodan syttyessä Blenheimin nopeusetu hävittäjäkoneisiin oli mennyt. Se ei pystynyt karistamaan moderneja hävittäjiä kannoiltaan ja puolustusaseistus oli riittämätön, joten tappiot olivat suuria ja syksyllä 1940 Britannia oli menettänyt jo 234 Blenheimiä. Malli pysyi kuitenkin pitkään palveluskäytössä Kauko-Idässä, jossa sen nopeus oli riittävä karistamaan keisarillisen Japanin armeijan ilmavoimien hävittäjät, kuten Nakajima Ki-27 tai Nakajima Ki-43 Hayabusa kannoiltaan.
Sivellin
Tyypit
Taidemaalarin siveltimet jaetaan pehmeäkarvaisiin siveltimiin ja koviin harjassiveltimiin. Pehmeitä siveltimiä ovat esimerkiksi näädän-, oravan- ja häränkarvasiveltimet sekä synteettiset pehmeäkarvaiset siveltimet. Pehmeät siveltimet kykenevät sitomaan runsaasti ohutta maalia säilyttäen samalla muotonsa, ja ne soveltuvat ohuiden väriliuosten käsittelyyn. Niitä käytetään pääasiassa vesivärimaalaukseen, mutta joskus myös akryyli- ja öljyvärimaalaukseen kuullotettaessa tai maalattaessa hyvin pieniä yksityiskohtia, tai temperan ja freskon varjostuksiin, tai keramiikan ja lasin yksityiskohtien maalaamiseen.
Kovia harjassiveltimiä tehdään sianharjaksista tai synteettisistä kuiduista. Ne ovat jäykkiä ja kimmoisia, ja ne ottavat paljon paksua maalia. Niitä käytetään erityisesti öljymaalaukseen ja akryylimaalaukseen. Ne sopivat paksujen, impastomaisten sivellinvetojen tekemiseen, suurikokoisiin maalauksiin, erikoislaatuisiin pintavaikutelmiin, frottage-vaikutelmiin sekä muottimaalauksiin.