cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vihdoin syytä juhlaan
Yhtyeen kahdesta edellisestä albumista poiketen Tommi Ojala on tuottanut albumin itse. Hän on myös soittanut lähes kaikki instrumentit itse sekä ohjelmoinut. Mika Ojalehto vierailee kitararaidalla ”Valmis uuteen nousuun” -kappaleella, jonka Ojala on sanoittanut yhdessä Saila Ojalan kanssa.
Tyhjiö (elokuva)
Tyhjiö on vuonna 2018 ensi-iltansa saanut suomalainen draamakomediaelokuva, jonka on käsikirjoittanut ja ohjannut Aleksi Salmenperä. Elokuvan pääosissa esiintyvät Laura Birn, Tommi Korpela, Hannu-Pekka Björkman, Matleena Kuusniemi, Minna Haapkylä, Kaija Pakarinen ja Kari Heiskanen.
Vihdoin syytä juhlaan
Yhtyeen aikaisempien albumien tapaan Vihdoin syytä juhlaan on äänitetty ja miksattu itse Lempäälässä. Tästä albumista eteenpäin yhtye on toiminut duona.
Singleinä julkaistiin kappaleet ”Moraalinvartija”, ”Rakkaus yllättää” ja ”Lähti lapasesta”, joista on tehty myös musiikkivideot.
Tyhjiö (elokuva)
Tyhjiö kertoo parisuhteista, taiteesta, onnistumisen hinnasta ja epäonnistumisen tuskasta. Salmenperän elokuville ominaisen mustan huumorin avulla se nauraa taiteen ja työnteon totisuudelle. Elokuva sai teattereissa 13 000 katsojaa.
Tyhjiö sai ensi-iltansa 28. syyskuuta 2018. Se palkittiin Jussi-gaalassa parhaana elokuvana, ohjauksesta, leikkauksesta ja äänisuunnittelusta.
Viljelyherkkusieni
Viljelyherkkusieni eli herkkusieni (Agaricus bisporus) on maailman viljellyin sieni, jota on viljelty Ranskassa jo 1700-luvulta saakka. Suomessa viljely aloitettiin 1940-luvulla. Villinä viljelyherkkusieni kasvaa Etelä-Euroopassa. Herkkusieni on tuoreena kiinteä ja sen malto on vaaleaa. Vanhetessaan herkkusienen heltat aukeavat ja niiden väri tummuu. Eri herkkusienilajien määritys on usein vaikeaa.
Maultaan viljelyherkkusieni on mieto ja hieman pähkinämäinen. Herkkusieni sopii monenlaiseen ruoanlaittoon.
Herkkusienten viljely
Herkkusienet viljellään useimmiten kompostialustalla, jossa on lisäksi ravinteita ja mm. kipsiä. Valmiit kompostialustat ympätään eli niihin siirretään yleensä viljan jyvissä kasvatettua sienirihmastoa. Tässä rihmaston kasvuvaiheessa sopiva lämpötila on 24–26 astetta ja ilmankosteus 85–90 %. Valaistusta ei tarvita.
Kun idätysvaihe (15–18 vrk) on ohi, alusta jäähdytetään vegetatiivisen kasvun pysäyttämiseksi ja sienten muodostumisen käynnistämiseksi. Sienet poimitaan lakkien läpimitan ollessa 2–3 cm. Ensimmäisen parin päivän satojakson jälkeen tulee viikon kuluttua uusi sato, joka on yleensä ensimmäistä suurempi. Sienistä kerätään myös kolmas sato.
Viljelyherkkusieni ruoanvalmistuksessa
Viljelyherkkusienet säilyvät parhaiten +2–+5 asteen lämpötilassa. Paperipussi suojaa haihtumiselta.
Ruskeissa herkkusienissä on suurempi kuiva-ainepitoisuus, joten ne menettävät vähemmän painostaan ruoanlaitossa. Herkkusieniä voi käyttää kypsennettynä muun muassa salaateissa, keitoissa, padoissa, kastikkeissa ja wokeissa. Herkkusienet, erityisesti portobellot, tulee aina kypsentää niiden sisältämien karsinogeenisten yhdisteiden hajottamiseksi.
Viljelyherkkusieni on ravintoarvoltaan vähäenergiainen, mutta sisältää monipuolisesti kivennäisaineita.
Hamadoun Touré
thumb|upright|Hamadoun Touré televiestintäliiton pääsihteerinä. Hamadoun Ibrahim Touré (s. 3. syyskuuta 1953 Timbuktu ) on malilainen insinööri, joka on toiminut Kansainvälisen televiestintäliiton pääsihteerinä ja maansa viestintäministerinä.
Hamadoun Touré syntyi virkamiesperheeseen. Hän pääsi ylioppilaaksi Askia Mohamedin lyseosta vuonna 1973. Touré valmistui sähköinsinööriksi Leningradin sähköteknisestä viestiliikenneinstituutista (LEIS) vuonna 1979 ja suoritti jatkotutkinnon Moskovan sähköteknisessä viestiliikenneinstituutissa (MTUSI).
Touré oli Kayira-yhteenliittymän ehdokas Malin presidentinvaaleissa vuonna 2018. Hän sai vaalien ensimmäisellä kierroksella 0,54 prosenttia äänistä. Cheick Oumar Sissokon EMK-liikettä johtanut Touré nimitettiin Moctar Ouanen hallituksen viestintä- ja digitalousministeriksi lokakuussa 2020.
Touré on naimisissa ja neljän lapsen isä. Hän harrastaa afrokuubalaista ja latinomusiikkia sekä kamppailulajeja. Äidinkielensä songhain lisäksi hän puhuu bambaraa, ranskaa, englantia ja venäjää.
Need for Speed (elokuva)
Need for Speed on yhdysvaltalainen vuonna 2014 ensi-iltansa saanut toimintaelokuva, jonka ohjasi Scott Waugh, käsikirjoitti George Gatins ja John Gatins, sekä tuotti DreamWorks Pictures. Elokuva pohjautuu Electronic Artsin Need for Speed -pelisarjaan. Elokuvan pääosaa esittää Aaron Paul, joka näyttelee katukilpailija Tobey Marshallina, joka matkustaa läpi valtion kostaakseen kaverinsa kuoleman hänen viholliskilpailijalleen, joka on syyllinen tähän kuolemaan. Elokuvan julkaisi Touchstone Pictures 3D-, Imax- ja normaaleissa teattereissa 14. maaliskuuta 2014.
Johanna Andersson
Johanna Andersson (s. 7. lokakuuta 1989 Ruotsi)   on ruotsalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän edustaa tällä hetkellä Ruotsin Vittsjö GIK:ta.
Ilmari Vuori
Urho Ilmari Vuori (aik. Malmberg, 16. tammikuuta 1898 Porvoo – 4. maaliskuuta 1975) oli suomalainen taidemaalari. Hänen töitään oli ensi kertaa jukisesti esillä vuonna 1917.
Vuori opiskeli Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa vuonna 1918. Hänen maalaustyylinsä oli aluksi pehmeän herkkää ja lyyristä, mutta muuttui pelkistetymmäksi jo 1930-luvun vaihteeseen mennessä. Hänen teostensa aihepiireihin kuului niin maisemia, kaupunkinäkymiä, muotokuvia kuin asetelmia. Hän osallistui vuosina 1917–1967 säännöllisesti Suomen Taiteilijain näyttelyihin, ja hänen töitään oli esillä myös monissa näyttelyissä ulkomailla. Oman taiteilijantyönsä ohella Vuori toimi opettajana ABC-piirustuskoulussa vuosina 1938–1939.
Vuoren vanhemmat olivat räätäli Josef Vuori (ent. Malmberg) ja Maria Vuori (s. Lundström). Vuoren puoliso oli Kerttu Linnea Vuori (s. Johnsson). Taidemaalari Antti Vuori (1935-2014) oli heidän lapsensa.
Heikki Varja
Heikki Varja (27. heinäkuuta 1918 Jyväskylä – 26. heinäkuuta 1986) oli suomalainen kuvanveistäjä. Varjan tuotantoon sisältyy useita sankaripatsaita ja hautamuistomerkkejä. Veistosten ohella Varja on tunnettu mitalitaiteestaan. Varjalle myönnetty Pro Finlandia -mitali vuonna 1963 ja Uudenmaan läänin taidepalkinto vuonna 1972. Vuonna 1980 hänelle myönnettiin Suomen Mitalitaiteen killan ansiomitali. Varja sai professorin arvonimen vuonna 1983.
Yksityiselämä
thumb|upright=0.5|Reliefi Heikki Varjan haudalla Varjan vanhemmat olivat salkkumestari Olli Varja ja Martta Varja (s. Nikonen). Perhe muutti Jyväskylästä Tampereelle vuonna 1920. Varjan puoliso oli lehtori Marjatta Sylvi Susanna Sihvonen, ja parille syntyi kolme lasta. Varja kuoli vuonna 1986; hänet haudattiin Mäntsälään.
Tuotanto
Varjan tuotantoon sisältyy useita sankaripatsaita ja hautamuistomerkkejä. Hänen veistämiään ovat muun muassa Lauri Viidan hautamuistomerkki Tampereella vuodelta 1966 ja Rudolf Waldénin muistomerkki Valkeakoskella vuodelta 1973. Varjan tunnetuimpia teoksia on vuonna 1961 paljastettu Saarijärven Paavon patsas, joka sijaitsee Saarijärvellä. Myös Mäntsälässä on monia hänen veistoksiaan.
Veistosten ohella Varja tunnettiin mitalitaiteestaan. Hän suunnitteli lähes 70 mitalia erityisesti 1970- ja 80-luvuilla. Hänen muotoilemiaan mitaleita ovat muun muassa Suomen kuvanveistäjäliiton vuodesta 1960 lähtien jakama Pro Sculptura -mitali (yhdessä Kauko Räsäsen kanssa) ja Lahden kaupungin vuodesta 1966 lähtien jakama Lahti-mitali.
Uncyclopedia
Uncyclopedian perusti Jonathan Huang, joka tunnetaan internetissä nimillä ”Chronarion” ja ”stillwaters” 5. tammikuuta 2005. Uncyclopedia ilmoittaa etusivulla olevansa ”sisältövapaa” (content-free) tietosanakirja siinä missä Wikipedia on ”vapaa” (free) tai ”vapaasisältöinen” (free-content) tietosanakirja. Suomenkielinen versio Hikipedia kuvailee itseään ”älyvapaaksi luulosanakirjaksi” ja ”vangituksi tietosanakirjaksi”. Uncyclopedian käyttäjiä kehotetaan kirjoittamaan hauskoja artikkeleita. Jotkin sivut ovat puhtaasti huumoria, eikä niiden aiheilla ole käytännössä mitään vastinetta todellisessa maailmassa.
Englanninkielinen Uncyclopedia perustettiin tammikuussa 2005. Tähän mennessä sinne on kirjoitettu lähes 32 000 artikkelia. Uncyclopedia on saatavilla tällä hetkellä 36 kielellä, muiden muassa englanniksi, ranskaksi, saksaksi, puolaksi, italiaksi, ruotsiksi, suomeksi, norjaksi, japaniksi, espanjaksi, katalaaniksi, kreikaksi, venäjäksi, hepreaksi, arabiaksi, viroksi ja latinaksi. Eri kielisten Uncyclopedioiden nimet ovat hyvinkin erilaisia, esimerkiksi suomenkielinen versio on nimeltään Hikipedia ja ruotsinkielinen versio Psyklopedin. Hikipedia perustettiin vuoden 2005 huhtikuussa. Hikipedian ei alun perin pitänyt olla Uncyclopedian suomenkielinen vastine. Vuoden 2011 lopussa Hikipediassa oli artikkeleita yli 7 000 ja sivuja yli 38 000. Toukokuussa 2020 Hikipediassa oli 8 070 artikkelia. Hikipedian etusivulla on käyty yli 4,6 miljoonaa kertaa.
Sisarhankkeet
1 Yksi Uncyclopedian sisarhankkeista, UnTunes parodioi iTunesia.
Kalastus
thumb|Kalastajia [[Bangladeshissa.]] thumb|Pieni höyrykäyttöinen [[valaanpyyntialus Kanadan Sept-Îlesissä noin vuonna 1900.]]
Kalastus on elinkeinoista vanhimpia. Kalaa pyydetään yleensä ihmisten ja muiden eläinten ravinnoksi. Kalastus voidaan jakaa ammattimaisesti suoritettavaan teollisuustuotantoon, kalan­kasvatukseen, vedenalaiseen kalastukseen, kalaöljyn tuotantoon sekä harrastus- ja urheilu­kalastukseen. Se voidaan jakaa myös vesistöalueen mukaan meri-, järvi- ja jokikalastukseen. Merikalastus on näistä tuottavin. Lohi, tonnikala, silli ja turska ovat sen tärkeimmät tuotteet. Jokikalastuksessa halutuimpia kaloja ovat lohikalat.
Yleisyys
Kalastuksella tuotettiin vuonna 2013 17 prosenttia ihmiskunnan eläinproteiinin kulutuksesta ja 6,7 prosenttia kaikesta proteiinin kulutuksesta. Kalastuksen maailman kokonaistuotanto oli 93,4 miljoonaa tonnia vuonna 2014 (FAO 2014), josta meren osuus 81,5 miljoonaa tonnia ja sisävesien 11,9 miljoonaa tonnia. Suurimmat valtiot maailman kalastustuotannossa olivat järjestyksessä Kiina (sis. Taiwanin ja Hongkongin), Peru, Japani, Yhdysvallat, Chile, Indonesia, Venäjä, Intia, Thaimaa, Norja ja Islanti. Nämä maat kalastavat enemmän kuin puolet maailman tuotannosta. Merkittävä osa, 37,9 miljoonaa tonnia kalastetaan kalanviljelyalueilla.
Kalojen kohtelu
Ennen 2000-lukua luultiin, että kala on tuntoaistiton eläin. Viimeaikaisten tutkimustulosten mukaan kalat kuitenkin tuntevat kipua. Ne saattavat tuntea jopa pahempaa kipua kuin ihminen.
Kalan joutuminen ylös vedestä tuottaa sille kipua, koska kidukset alkavat välittömästi kuivua. Kalojen huulten ja suun alue on erityisen tuntoherkkä, koska ne käyttävät suutaan ruoanetsintään. Kalan tarttuminen koukkuun aiheuttaa hetkellistä voimakasta kipua, kun taas esimerkiksi katiska kalastuksessa kala voi olla pitkäänkin satimessa, mennä paniikkiin ja haavoittaa itseään yrittäessään paeta.
Eläinten käyttäytymisbiologi Helena Telkänranta kieltäisi ”pyydystä ja vapauta” -käytännön lailla, sillä kielto vähentäisi kalojen kärsimystä. Toinen tapa vähentää kärsimystä kalastuksessa on tainnuttaa kalat mahdollisimman nopeasti.
Pyydykset ja pyyntitavat
Kalastustavat voidaan jakaa isku-, pisto-, silmukka-, saarto-, sulku- trooli- ja verkkokalastukseen. Iskukalastusta (kolkka- eli nuijakalastus) harjoitetaan ohuilla, lumettomilla syysjäillä. Saaliina on tällöin made, joka ui matalassa vedessä lähellä rantaa.
Pistokalastukseen luetaan atrain-, koukku- ja ammuntapyynti. Atraimet ovat joko pisto- tai lyöntiatraimia, joihin viimeksi mainittuihin voidaan lukea kalakirves. Koukku, jonka teräpuoli on vä’ällä ja varsipuoli langan kiinnittämistä varten lehdellä tai silmuksella varustettu, kiinnitetään kannatuslankaan, joka usein petokalan hampaiden varalta on tehty emälankaa vahvemmaksi perukkeeksi. Vieheeksi sanotaan sitä koukun kiinteää osaa, joka kiillollaan tai värillään houkuttelee kalaa. Onkipyydyksiä, joiden pääosia ovat onki (eli koukku), siima ja vapa, on monenlaisia: matala-, syvä- (pohja-), perho-, talvionkia ynnä muita. Uistelemiseksi sanotaan vieheellä varustetun koukun soutamista. Itseottavia koukkupyydyksiä ovat erilaiset pitkäsiimapyydykset.
Saartokalastusta on haavi- ja nuottapyynti. Haavia käytetään, paitsi apuneuvona eräitä pyydyksiä kokiessa, myös itsenäisenä kalastimena esimerkiksi siian ja kuoreen pyynnissä virroissa. Varretonta, nuoralla suoraan nostettavaa haavia, liippiä, käytetään sisämaan järvillä onkirisuilta eli turoilta kalastettaessa. Nuottapyydyksistä kulteet ovat muutaman metrin pituisia, tasaliinaisia virtanuottia, joilla pyydetään lohia ja siikoja, vadat pikkunuottia, joita kaksi tai kolme henkeä kahlaten vetää pitkin tyvenvesien rantoja ja poukamia. Niillä saadaan lähinnä pientä kalaa. Kuuritsa on jalaksilla kulkeva, kolmen hengen vedettävä nuotta. Suuri nuotta on havaspussi eli -povi, jolla myötävirtaan vetäen pyydetään lohta ja siikaa. Kierrenuotat, jotka ovat suuria, ovat siitä erityisiä, että povi, jos sellainen on olemassa, on toisessa siulassa. Ne poiketaan yhdestä veneestä renkaan muotoon, ja niillä pyydetään lähinnä siikaa ja lohta. Keskipoviset nuotat ovat kooltaan hyvin vaihtelevia. Niitä vedetään sekä avoveden aikana että talvella jään alla. Pintaan noussutta muikkua pyydetään kesäisin kohonuotalla, johon kannattimia on pantu niin paljon, että pyydys pysyy pinnalla.
thumb|left|upright|Jääkalastusta [[Miljoonapilkki-tapahtumassa 26. helmikuuta 2005.]]
Sulkukalastuksen välineet voidaan tarkoituksensa mukaan jakaa kahteen lajiin: vangitseviin osiin eli itse pyydyksiin ja johtoaitoihin eli patoihin. Erityisiä pyydyksiä ovat muun muassa lanat (suiput, ruonit, potkut), jotka asetetaan suu vastavirtaan, katiskat (kierre- tai herttakatiskat), aiemmin päreistä tai säleistä lyötyjä aitauksia, nykyään useimmin metallilangasta rakennettuja pyydyksiä, joilla tyvenestä vedestä pyydetään pääasiallisesti kutukalaa, merrat, joita rakennusaineensa mukaan sanotaan vitsa-, päre- tai rihmamerroiksi, sekä rysät, joissa saattaa olla useampia nieluja ja johdeaidat. Näistä suuret, osaltaan yli 1,5 m:n korkuiset meressä käytetyt ovat ns. isorysiä. Sulkukalastimiin johtavat seinät eli padot ovat varsin monenlaisia, kivistä, risuista, seipäistä, verkosta ym. rakennettuja. Siihen nähden, taittaako pato koko joen vai osan joesta, sanotaan sitä poikki- tai korva- eli rantapadoksi.
Kalaverkkokin on tavallaan pato, mutta vangitsee itse kalan ilman erityisiä pyydyksiä. Verkot ovat erilaisia aina sen mukaan, mitä kalaa niillä pyydetään. Riimuverkossa on ainakin kaksi havasta: tiheämpi, jonka kala tarttuessaan painaa pussille harvemman silmään.
Ammattikalastus
thumb|[[Troolari|Kalastustroolari Skotlannin rannikolla.]]
Vuonna 2015 ammattikalastusta harjoitti Suomessa merialueella päätoimisesti 487 kalastajaa ja osa-aikaisesti 1596. Sisävesillä ammattikalastajia oli vuonna 2012 noin 200. Kalastajien määrä on vähentynyt 70 prosenttia vuodesta 1980, mutta yksittäisen kalastajan saalis on kasvanut oleellisesti.
Kalastusmuotoja on useita, kuten troolaus, verkkokalastus ja siimakalastus. Ammattikalastajat voidaan jakaa kolmeen eri ryhmään. Rannikkokalastajat, sisävesikalastajat ja avomerikalastajat. Merialueilla suomalaisilla ammattikalastajilla on käytössä 3900 kalastusalusta, niistä vain 54 kappaletta on yli 21 metriä pitkiä. Viime aikoina EU on rahoittanut alusten romuttamista. Lohen ammattimainen kalastus ajoverkoilla päättyi vuonna 2007, Euroopan unionin päätöksestä suojella pyöriäistä.
Suomen ammattikalastuksen vuosittainen kokonaissaalis on 120 miljoonaa kiloa ja saaliin arvo on 33 miljoonaa euroa. Pääosa saaliista pyydetään mereltä, jossa tärkein saaliskala on silakka, jota pyydetään 80–90 miljoonaa kiloa vuodessa. Varsinaisista merikaloista pyydetään ammattimaisesti Suomessa siis troolaamalla silakkaa, verkoilla tai siimalla lohta, turskaa ja kampelaa. Sisäsaaristossa ja meren lahdissa yleisiä saaliskaloja ovat hauki ja ahven.
thumb|Kaksi poikaa kalastaa ongella laiturilta. Muut tärkeät saaliskalat ovat siika, lohi, kuha, turska, kilohaili ja ahven. Sisävesiltä saalista saatiin vuonna 2006 4,5 miljoonaa kiloa kalaa, joka tuotti noin 6,3 miljoonaa euroa. Sisävesien selvästi tärkein saaliskala on muikku, jota oli yli puolet vuoden 2006 saaliista ja kaksi kolmasosaa tuotosta. Toiseksi tärkein on siika ja kuha, hauki sekä ahven ovat paikallisesti merkittäviä. Muita taloudellisesti tärkeitä kaloja ovat lahna, made, säynävä, kuore, särki, nieriä ja järvilohi. Varsinainen jokikalastus on pääasiallisesti merestä nousevan merilohen, taimenen, siian ja nahkiaisen kalastusta. Suomen kalastustuotteisiin voidaan laskea myös rapu.
HMS Revenge (S27)
HMS Revenge (viirinumero S27) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Resolution-luokan ydinsukellusvene.
Kalastus
Ammattikalastus
Sisävesikalastus Suomessa on melkein yksinomaan kotitarvekalastusta, ammattina sitä harjoitetaan vain paikoitellen suurimmissa järvissä. Ammattikalastajien osuus saaliista oli vain noin 15 prosenttia.
Kalastusmatkailu voidaan käsittää osaksi kalastuselinkeinoa. Erityisesti kalastusopastoiminta on tärkeä ja kasvava elinkeino. Kun kalastusmatkailussa huomioidaan myös vuokramökit, joiden asiakaskuntana ovat urheilu- ja vapaa-ajankalastajat, on kalastusmatkailu perinteistä ammattikalastusta merkittävämpi tapa hyödyntää luontoa ja kalakantoja. Kalastusmatkailu on merkittävä tulonlähde myös niiden paikkakuntien muulle elinkeinotoiminnalle, joissa on urheilu- ja vapaa-ajan kalastuskohteita. Hyötyjinä ovat mm. elintarvikeliikkeet, huoltoasemat ja muut matkailukohteet sekä käsityöyritykset.
HMS Revenge (S27)
Valmistus
Alus tilattiin Cammell Lairdilta Birkenheadistä, missä köli laskettiin 19. toukokuuta 1965. Se laskettiin vesille 15. maaliskuuta 1968 ja otettiin palvelukseen 4. joulukuuta 1969.
Palvelus
pienoiskuva|Polaris-ohjuksen laukaisu HMS Revengeltä vuonna 1983. Käyttöönoton jälkeen Revenge kävi läpi laajat testit, ennen kuin se purjehti Yhdysvaltoihin suorittaakseen Polaris-ohjuksen koelaukaisun itäisellä testialueella Floridan edustalla kesäkuussa 1970. Alus poistettiin palveluksesta toukokuussa 1992. Se on ankkuroitu Rosythiin, jossa se on muuten koskemattomana lukuun ottamatta poistettua ydinpolttoainetta. Puolustusministeriö ei ole päättänyt aluksen reaktorin poistosta ja tulevasta käytöstä.
Kei Kamara
Kei Ansu Kamara (s. 1. syyskuuta 1984 Kenema) on sierraleonelainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Kamara edustaa Major League Soccerissa pelaavaa CF Montréalia. Tämän lisäksi Kamara on vuodesta 2008 alkaen edustanut Sierra Leonen jalkapallomaajoukkuetta, jonka paidassa hän on tehnyt 6 maalia.
Kamara on yksi 10 ainoasta pelaajasta MLS:n historiassa, joka on tehnyt yli 100 maalia. Yhteensä maaleja on kertynyt 359 ottelussa 129. Kamara on MLS:n historian kolmanneksi paras maalintekijä.
Lapsuus
Kamaran ollessa vain 7-vuotias Sierra Leonen sisällissota puhkesi. Tällöin hänellä ei ollut mielessä ammattijalkapallo vain se, että hän pääsisi pois kotimaastaan sisällissodan alta. Hänen äitinsä muutti Yhdysvaltoihin tienaamaan rahaa ja Kamara asui yhdessä serkkujen ja sisarustensa kanssa. Kamara kertoo edelleen näkevänsä painajaisia 10-11 vuoden iästä, jolloin hän näki kapinallisten teloituksen.
Kamara pääsi pakenemaan Yhdysvaltoihin 16-vuotiaana. Kamara pääsi opiskelemaan yliopistoon. Koska hän oli jäänyt jälkeen opiskeluissaan, hän suuntasi energiansa urheiluun. Jalkapallon lisäksi Kamara pelasi myös lentopalloa, mutta lopulta Kamara valitsi jalkapallon.
MLS alku
Columbus Crew valitsi Kamaran vuoden 2006 MLS SuperDraftissä. Kamara pelasi siellä kolme kautta tehden 36 ottelussa 5 maalia. Vuonna 2008 Kamara siirtyi San Jose Earthquakesiin pelaajavaihdolla. Hän pelasi San Josessa vain yhden kauden pelaten 12 ottelua ja tehden 2 maalia. Myöhemmin vuonna 2008 Kamara siirtyi Houston Dynamoon, jossa hän pelasi vuoteen 2009 asti.
Sporting Kansas City
Vuoden 2009 syyskuussa Kamara siirtyi Sporting Kansas Cityn riveihin. Kansasin riveissä hän pelasi kausien 2009-2013 aikana 113 ottelua, tehden 38 maalia.
Norwich City
Kaudella 2013 Kamara siirtyi lainalla Kansas Cityn riveistä Englannin Valioliigaan Norwich Cityn riveihin kauden loppuun asti. Norwichin paidassa hän ehti pelata 11 ottelua, joissa hän iski 1 maalin.
Middlesborough
Kauden 2013 jälkeen Kamara siirtyi Englannin toiseksi korkeimmalle sarjatasolle Middlesbroughn riveihin kahden vuoden sopimuksella. Kamara kuitenkin jätti seuran vain vuoden jälkeen seurajohdon kanssa sattuneiden väärinkäsitysten ja ongelmien takia. Hänen mukaansa seura ei tukenut häntä hänen sairastaessa malariaa.
Columbus Crew
Vuonna 2014 ilmoitettiin, että kahden kauden jälkeen Englannissa, Kamara palasi takaisin MLS:ään Columbus Crewn riveihin. MLS:n sääntöjen vuoksi Kamara ei pystynyt pelaamaan otteluja kauden 2014 puolella, mutta hän pystyi silti osallistumaan harjoituksiin. Kamara pääsi takaisin pelikentille kaudella 2015.
New England Revolution
Vuonna 2016 Kamara siirtyi New England Revolutionin riveihin. Whitecpapsin paidassa hän pelasi 28 ottelua ja teki 14 maalia.
Vancouver Whitecaps
Vuonna 2017 Kamara siirtyi Vancouver Whitecaps FC:hen. Vancouverista hän lähti kauden 2018 loputtua, kun hänen sopimusensa päättyi.
HIFK
Kei Kamara siirtyi heinäkuun 2021 lopussa Helsingin IFK:n riveihin. Sopimus kattaa alustavasti kauden 2021, mutta siihen sisältyy myös optio jatkaa seurassa kaudella 2022.
CF Montréal
Kamara siirtyi helmikuussa 2022 takaisin pelaamaan Yhdysvaltain korkeimmalle sarjatasolle CF Montréalin riveihin. Sopimus on yksivuotinen ja siihen sisältyy optio jatkaa seurassa kaudella 2023.
Smart casual
Smart casual on pukukoodi. Koodilla ei ole selkeää yhtenäistä etikettiä koska se ei kuulu virallisten pukukoodien joukkoon, mutta se on joka tapauksessa juhlavampi kuin pelkkä casual. Yleensä kauluspaita, pikkutakki, nahkakengät ja yhdistelmään sopivat housut ovat hyvä valinta. Kuitenkin rennoimpiin tilaisuuksiin riittävät kauluspaita ja asialliset farkut vaatteiden tasoksi. Kravattia ei tarvita hienostuneimmissakaan juhlissa.
Koodia voidaan käyttää niin kutsussa perhejuhliin, kuin yritysmaailman vähemmän muodollisiin tilaisuuksiin. Koodi ei tarkoita rentoa pukeutumista, kuten sen sukulainen pukukoodi casual, vaan pääsääntönä on, että pukeutuminen on siistiä ja edustavaa työpukeutumista tai vastaavaa.
Pukeutumistyyliin on paljon erilaisia vaikuttavia tekijöitä, jotka tulee huomioida, kuten tilaisuuden luonne, paikka ja aika, jopa ammattikunta. Luovilla aloilla, kuten mainosalalla, arkinen työpukeutuminen on sallivampaa ja hieman rennompaa kuin esimerkiksi vaikkapa pankki- ja vakuutusalalla. Pääsääntönä kuitenkin on, että pukeutuminen on siistiä ja edustavaa työpukeutumista. Oma harkintakyky on todella paikallaan ja asiaa voi selvittää vähänkin epäselvässä tapauksessa.
Tasokas smart casual
Tasokas smart casual -tyyli sopii hieman juhlavampiin päivätilaisuuksiin, kuten perhejuhliin sekä työtapaamisiin sellaisilla toimialoilla, joissa tavataan pukeutua pukuun.
Epävirallinen smart casual
Epämuodollisempaa smart casual -pukeutumista käytetään usein perhejuhlissa sekä työtapaamisissa aloilla, joissa ei vaadita työssä pukupukeutumista. Epävirallisissa tilaisuuksissa voi pukeutua värikkäämmin ja muodikkaammin kuin virallisemmissa.
Rento smart casual
Rennolla hengellä järjestetyssä smart casual- tai casual-tilaisuudessa pukeutuminen on vapaampaa ja päälle voi valita myös farkut. Jollei ole varma tilaisuuden rentoudesta, on kuitenkin varmempi pukeutua juhlavammin.
Franklin Menges
thumb|right|Franklin Menges
Franklin Menges (26. lokakuuta 1858 Menges Mills, Pennsylvania – 12. toukokuuta 1956 Arlington, Virginia) oli yhdysvaltalainen poliitikko. Hän valmistui Gettysburg Collegesta, josta hän sai filosofian tohtorin arvon vuonna 1888. Hän opetti samassa oppilaitoksessa kemiaa ja fysiikkaa vuosina 1886–96. Hän toimi luonnontiedeosaston johtajana York High Schoolissa 1897–1903 ja toteutti maaperäkartoituksen Pennsylvanian osavaltiossa.
Menges valittiin republikaanina Yhdysvaltain edustajainhuoneeseen kolmesti. Hän istui siellä 4. maaliskuuta 1925 – 3. maaliskuuta 1931. Vuonna 1930 hän oli vielä epäonnistuneesti ehdolla 72. kongressin jäseneksi. Hän jäi eläkkeelle vuonna 1947, jonka jälkeen hän asettui Arlingtoniin, Virginiaan. Hänet on haudattu Gettysburgin Evergreen Cemeteryyn Pennsylvaniassa.
Flat Earth
Flat Earth on vuonna 2018 perustettu suomalainen superyhtye Helsingistä. Sen kokoonpano koostuu Polanskin, HIM'n ja Amorphis'n jäsenistä. .
Yhtye julkaisi None for One-esikoisalbuminsa marraskuussa 2018 ja siltä on julkaistu kolme singleä. Toinen julkaisu on julkaisua vaille valmiina ja on tehty edeltäjänsä tavoin HIM-luottomies, tuottaja-miksaaja Hiili Hiilesmaan kanssa. Rumpali Mika Karppinen jätti yhtyeen maaliskuussa 2022. Elokuussa 2022 uutisoitiin Wille Gränön olevan yhtyeen uusi rumpali.
Islam Kiinassa
thumb|Kiinalaistyylinen moskeija Xianissa. thumb|Islamilaisen väestön jakautuma Kiinassa 2010)
Islam sai Kiinassa jo varhain jalansijaa Silkkitien yhdistäessä Kiinan sekä 600-luvun alussa arabivalloituksen kohteeksi joutuneen Persian. Islam levisi maan länsiosiin kauppateiden välityksellä ja meriteitse Kiinanmeren kauppakaupunkeihin kuten Kantoniin ja Xiameniin, joihin muodostui muslimikauppiaitten yhteisöjä. Varsinkin Kantonista muodostui islamin keskus.
Nykyään Kiinassa on arviolta 17–23 miljoonaa muslimia. He kuuluvat kymmeneen Kiinan vähemmistökansallisuuteen. Suurimpia ryhmiä ovat huit (9–10 miljoonaa), uiguurit (7–8 miljoonaa) ja kazakit (1,3 miljoonaa).
Historiaa
Abbasidien asejoukot joutuivat taisteluihin kiinalaisten kanssa nykyisen Turkmenistanin alueella, joka ei ollut kaukana abbasidien persialaisesta ydinalueesta Khorasanista. Perimätiedon mukaan arabien ja kiinalaisten välillä käytiin suuri Talasin taistelu vuonna 751. Siitä ei kuitenkaan ole säilynyt luotettavia aikalaislähteitä.
Islamin kukoistusaikaa Kiinassa oli mongolivallan aika Yuan-dynastian vuosina 1279–1368. Islam veti puoleensa etenkin mongolien yläluokkaa. Mantšujen Qing-dynastian aikana 1644–1911 muslimit joutuivat osittain vainon kohteeksi. Tasavallan alkaessa vuoden 1911 jälkeen muslimien yhteydet muuhun maailmaan elpyivät.
Kommunismin aika
Ennen kommunistien valtaantuloa vuonna 1949 Kiinassa oli noin 42 000 moskeijaa. Kiinan kansantasavallan uskonnonvastainen kampanja alkoi 1957, jolloin moskeijat ja koraanikoulut suljettiin, imaameja vangittiin ja uskonnollista kirjallisuutta poltettiin. Mao Zedongin kuoltua vuonna 1976 politiikka muuttui. Uskonnon harjoittamisen vapautta lisättiin tavoitteena parantaa Kiinan rajaseuduilla asuvien uskonnollisten vähemmistöjen uskollisuutta valtiota kohtaan. Vuonna 2013 yhteensä 13 000 kiinalaista muslimia sai luvan tehdä pyhiinvaelluksen Mekkaan.
Nadežda Suslova
pienoiskuva Nadežda Suslova oli ensimmäinen venäläinen nainen, josta tuli lääkäri. Nadežda Suslova on Dostojevskin rakastajattaren Polina Suslovan sisar.
Lapsuus ja nuoruus
Nadežda Suslova syntyi vapautettujen maaorjien perheeseen 1. syyskuuta 1843 Paninon kylässä Nižni Novgorodin kuvernementissä. Vuonna 1853 Suslovan perhe muutti Moskovaan. Perheen isä piti koulutusta tärkeänä, ja tästä syystä myös Suslova opiskeli yksityisessä sisäoppilaitoksessa. Laitoksen opetusohjelmaan kuuluvien aineiden, kuten ranskan ja saksan lisäksi hän opiskeli paljon myös itsenäisesti, esimerkiksi latinaa ja luonnontieteitä, jotka eivät kuuluneet laitoksen opetusohjelmaan.
Opinnot lääkäriksi
Vuonna 1860 Suslova perheineen asui Pietarissa. Pietarissa Nadežda Suslova oli tekemisissä naisten kanssa, jotka tavoittelivat kunnollista koulutusta. Näin hän alkoi ensin käydä luennoilla yliopistossa, ja myöhemmin myös lääketieteen ja kirurgian akatemiassa. Tsaarinajan Venäjällä naisilta oli kielletty opiskelu kaikissa korkeakouluissa. Vuonna 1862 lääketieteen professorit I. M. Setšenov ja S. P. Botkin myönsivät kolmelle naiselle oikeuden käydä heidän luennoillaan. Vuonna 1863 hallinto kuitenkin kielsi myös naisilta opiskelun.
Vuonna 1864 Nadežda Suslova muutti Sveitsiin, jossa hän pääsi Zürichin yliopiston lääketieteelliseen tiedekuntaan opiskelijaksi. Hän valmistui Zürichin yliopistosta vuonna 1867 ja hänestä tuli ensimmäinen venäläinen naislääkäri. Pian tämän jälkeen hän väitteli tohtoriksi Setšenovin valvonnan alaisena.
Paluu Venäjälle ja toiminta lääkärinä
Vuonna 1866 Nadežda Suslova muutti takaisin Pietariin aviomiehensä Friedrich Erismannin kanssa. Tuon ajan lakien mukaan naiset eivät voineet olla lääkäreitä ja ulkomailla itsensä lääkäriksi opiskelleiden tuli osoittaa osaamisensa kokeessa. Suslova läpäisi kokeen ja lääketieteen komitea, jonka puheenjohtajana toimi S. P. Botkin, antoi Suslovalle oikeuden harjoittaa lääketiedettä Venäjällä. Monet mieslääkärit olivat hyvin epäluuloisia naisen kyvystä toimia lääkärinä, ja Suslovan tehtäväksi jäikin heidän luulojensa kumoaminen.
Nadežda Suslova toimi lääkärinä niin Pietarissa kuin Nižni Novgorodissakin ja todisti kaikkien epäilyt pätevyydestään vääriksi. Vuonna 1892 hän muutti Krimiin. Hän testamenttasi kaikki omat lääkärin työvälineet, lääkkeet ja kirjat terveydenhoitolaitoksille. Nadežda Suslova kuoli vuonna 1918.
Suslovan toiminnallaan ansaitsema kunnioitus avasi naisille tien lääketieteeseen. Vuonna 1872 Pietarissa alkoivat ensimmäiset naisten lääketieteen (sairaanhoidon) kurssit, jotka jatkuivat 14 vuotta. Vuonna 1897 avattiin Pietarin naisten lääketieteellinen yliopisto, nykyiseltä nimeltään Pietarin lääketieteellinen valtionyliopisto.
Yhteiskunnallinen toiminta
Vuodesta 1865 eteenpäin Suslova oli poliisin tarkkailun kohteena, sillä hän oli osallisena vallankumouksellista ideologiaa ajavaan nuorten kerhotoimintaan ja oli Kansainvälisen työväenliiton jäsen.
Kalle Kultala
Kaarlo Erik (Kalle) Kultala (18. elokuuta 1924 Helsinki – 2. marraskuuta 1991 Helsinki) oli suomalainen lehtivalokuvaaja.
Kultala siirtyi vuonna 1963 freelancerkuvaajaksi. Hän keskittyi urallaan erityisesti poliittisiin aiheisiin, ja monet hänen presidentti Urho Kekkosta esittävät kuvansa ovat jääneet pysyvästi lehtikuvauksen klassikoiksi. Kultala kokosi laajan, yli 200 000 negatiivia sisältävän arkiston, joka on Suomen valokuvataiteen museon hallinnassa.
Tuulihaukka
Tuulihaukka (Falco tinnunculus) on jalohaukkojen heimoon kuuluva pieni petolintu. Tuulihaukan lajinimi on aiemmin ollut myös tornihaukka.
Koko ja ulkonäkö
Tuulihaukka on pienikokoinen haukka, jolla on pitkät siivet ja pitkä pyrstö. Pituus on 32–35 cm ja siipiväli 70–80 cm. Selkäpuoli on punaruskea ja vatsapuoli vaalea tihein tummin täplin. Koiraan pää on harmaa, naaraan vaalea. Nuori lintu muistuttaa naarasta. Tuulihaukan soidinääni on kimittävä kii-kii-kii...
Vanhin suomalainen rengastettu tuulihaukka on ollut 11 vuotta 2 kuukautta vanha. Euroopan vanhin on ollut tanskalainen 16 vuotta 5 kuukautta vanha yksilö.
Levinneisyys
Levinneisyysalue on hyvin laaja, käsittäen lähes koko Euraasian. Euroopan kanta on 250 000–350 000 paria, joista Britteinsaarilla 60 000. Parimäärä Suomessa on 1 000–2 500. Tuulihaukka muuttaa Keski- ja Etelä-Eurooppaan ja Pohjois-Afrikkaan. Joitakin yksilöitä jää Suomeen talvehtimaan hyville myyräapajille. Lajista on tehty havaintoja Alaskassa ja Brittiläisessä Kolumbiassa. Tuulihaukka esiintyy lähes koko Suomessa.
Kanta taantui suuresti ympäristömyrkkyjen takia 1950-luvulta alkaen. Lajin kannan elpymiselle on ollut elintärkeää pöntötys. Laji onkin nykyään elpymässä ja on jopa Suomen tavallisin viljelysalueiden haukkalaji. Nykyisen kannan kooksi arvioidaan 5 000–7 000 paria. Laji on poistettu uhanalaisten lajien listalta.
Elinympäristö ja elintavat
Tuulihaukka saalistaa avomaiden yllä ja jää usein lekuttelemaan paikoilleen ilmaan kuin tiira. Lekuttelussa auttaakseen se kääntyy usein vähäistäkin tuulta kohden, mistä lajin suomenkielinen nimikin on peräisin.
Lisääntyminen
Tuulihaukka pesii onttoon keloon, vanhaan variksen pesään tai erikoisvalmisteiseen pönttöön. Tuulihaukka saa vain yhden pesueen vuodessa. Se munii huhti–toukokuussa 3–7 punamustatäpläistä munaa. Niitä naaras hautoo 26–30 vrk, kun koiras pitää huolen ruokahuollosta. Poikaset viipyvät pesässään 27–33 vrk, jonka jälkeen poikue emoineen pysyy koossa vielä noin kuukauden ajan.
Ravinto
Tuulihaukan pääravintoa ovat myyrät ja muut pienet jyrsijät. Myyräkatovuosina ravinto voi kuitenkin koostua suurelta osin sammakkoeläimistä, pikkulinnuista, madoista ja isoista hyönteisistä.
Sikyong
Sikyong on Tiibetin pakolaishallinnon poliittinen johtaja. Vuoteen 2011 asti sikyong toimi nimenomaan pakolaishallinnon hallituksen johtajana, eli käytännössä pääministerinä. Dalai-lama ilmoitti kuitenkin siirtyvänsä syrjään pakolaishallituksen poliittisesta toiminnasta ja keskittyvänsä enemmän hengellisiin asioihin. Taustalla oli halu demokratisoida Tiibetin pakolaishallitusta.
Nykyisenä sikyongina toimii Penpa Tsering, joka aloitti virassa 27. toukokuuta 2021.
Historia
Tiibetin pääministerin virka perustettiin alkujaan nimellä Kalön Tripa. Kun pääministerin valtaoikeuksia muokattiin 2011, myös titteli muutettiin kalön tripasta sikyongiksi, joka tarkoittaa vapaasti käännettynä "poliittista johtajaa" ja eroaa siten hengellisestä johtajasta, jonka tehtävän huolehtiminen jäi dalai-laman vastuulle.
Vuoteen 2011 asti Tiibetin pakolaishallituksen perustuslain mukaan dalai-lama käytti toimeenpanovaltaa. Hän pystyi käyttämään tätä valtaa joko itse tai alaisen kautta.
Nykyään
Sikyongista voidaan nykyään käyttää myös titteliä Tiibetin keskushallinnon presidentti.
Ernst Manker
Enst Mauritz Manker (20. maaliskuuta 1893 – 1. helmikuuta 1972 ) oli ruotsalainen etnografi, filosofian tohtori h.c. (1953), Nordiska museetin (Tukholma) lappalaisen osaston johtaja 1939–1961, museon intendentti 1957–1961 ja Acta Lapponica -sarjan perustaja ja toimittaja 1938–1961.
Elämäkerta
Ernst Manker syntyi 20. maaliskuuta 1893 Tjörnin saarella maanviljelijäksi ryhtyneen merikapteenin Edvard Olssonin ja Mathilda Kristiansdotterin lapseksi. Hän valmistui vuonna 1924 filosofian kandidaatiksi Göteborgs högskolasta pääaineenaan etnografia. Mankerin ensimmäinen työpaikka oli Tukholman etnografisessa museossa. Aluksi hänen tutkimuksensa koskivat pääasiassa afrikkalaisia ​​kulttuureja, mutta matkat saamelaisalueilla 1920-luvulla, etenkin pitkä vaellus vuonna 1926, tekivät saamelaisten historiasta hänen päätutkimusaiheensa. Kun Nordiska museetiin perustettiin saamelaisosasto vuonna 1939, hänestä tuli sen ensimmäinen johtaja.
Mankerin magnum opus oli hänen kaksiosainen saamelaisten noitarumpujen inventointinsa Die lappische zaubertrommel I II (1938, 1950). Monumentaalinen, yhteensä yli 1300-sivuinen teos esittelee sekä rakenteensa että kuvituksensa puolesta kaikki originaaleina, kuvauksina tai mainintoina säilyneet saamelaiset noitarummut. Siinä inventoidaan myös rumpukuvioitten siihenastinen tulkintahistoria, minkä lisäksi Manker antaa omat tulkintansa. Mankerin toinen suuri kokoava teos oli Lapparnas heliga ställen, saamelaisten pyhien paikkojen inventaario (1957). Näiden lisäksi Manker julkaisi kymmeniä muita yleisesityksiä, kansatieteellisiä eritystutkimuksia sekä yksityiskohtaisia kenttätutkimusraportteja. Pelkistetty mutta taiteelliselta kannalta hiottu yleisesitys De Åtta årstidernas folk (1963) on käännetty lukusille kielille, mm. suomeksi (Kahdeksan vuodenajan kansa). Kaiken aikaa Manker kirjoitti myös saamelaiskulttuuria esitteleviä yleistajuisia kirjoja kuten seitoja (sieidi) käsittelevä Markens gudar (1948) sekä lehtiartikkeleita. Mankerin laaja-alainen saamelaiskulttuurin arvostus näkyy myös siinä., että hän perustamansa Nordiska Museetin Acta Lapponica -sarjan toisena nidoksena painatti saamelaisen taiteilijan Nils Nilsson Skumin töitä teoksessa Same sita Lappbyn (1938).
Saamelaiskulttuurin väsymätön dokumentoija Ernst Manker on yksi ruotsalaisen lappologian suurimmista nimistä. Mankerin työtavassa yhdistyivät harvinaisella tavalla tehokkuus, pedanttinen tarkkuus ja eläytyvä ote. Viimeksi mainittu oli perua hänen henkilökohtaisista lämpimistä saamelaiskontakteistaan, ja se näkyy vielä paremmin hänen populaareista julkaisuistaan.
Sikyong
Nykyään
Nykymuodossaan sikyongin virka perustettiin elokuussa 2011. Lobsang Sangay jatkoi tehtävässä, mutta uusilla valtaoikeuksilla. Dalai-lama ilmoitti jäävänsä pois kaikista pakolaishallituksen poliittisista tehtävistä. .
Aleksander Strandman
Aleksander Maximilian Strandman (7. lokakuuta 1856 Kivennapa – 8. helmikuuta 1933 Helsinki) oli Venäjän armeijan eversti ja Suomen suuriruhtinaskunnan senaattori.
Luc Bourdon
Luc Bourdon (16. helmikuuta 1987 Shippagan, New Brunswick, Kanada – 29. toukokuuta 2008 Lamèque, New Brunswick, Kanada) oli lupaava kanadalainen jääkiekkopuolustaja.
Bourdon aloitti 16-vuotiaana kaudella 2003–2004 QMJHL-junioriliigassa Val-d'Or Foreursin joukkueessa. Kesällä 2005 Bourdon varattiin NHL:n varaustilaisuudessa, kun Vancouver Canucks huusi hänet kymmenennellä varausvuorolla. NHL:n Central Scouting Service listasi Bourdonin vuoden kuudenneksi lahjakkaimmaksi pohjoisamerikkalaiseksi kenttäpelaajaksi. Bourdon oli jo lähellä NHL-paikkaa Vancouverista syksyllä 2005, mutta jatkoi uraansa kuitenkin vielä QMHJL-sarjassa, jossa kaupattiin kesken kauden Val-d'Or'sta Moncton Wildcatsiin.
Bourdon teki Vancouverin kanssa kolmen vuoden sopimuksen 4. toukokuuta 2006. Bourdon aloittikin kauden 2006–2007 Vancouverissa, NHL:ssä. Hän ehti kuitenkin pelata vain yhdeksän ottelua, kun hänet lähetettiin takaisin QMJHL:ään Monctonin joukkueeseen. Bourdon kaupattiin jälleen kesken kauden QMJHL:ssä, kun hänen uudeksi joukkueekseen tuli kesken kauden Cape Breton Screaming Eagles. Bourdonin kausi jatkui vielä AHL:n pudotuspeleissä, kun Cape Breton oli tippunut jatkosta QMJHL:n pudotuspeleistä. Vancouver nosti hänet pelaamaan Manitoba Moose -joukkueeseen AHL:n playoff-otteluita.
Bourdonin ensimmäinen kokonainen ammattilaiskausi oli NHL-kausi 2007–2008. Hän pelasi osan kaudesta ylhäällä Vancouverissa ja osan farmisarjassa Manitobassa. Ensimmäisen NHL-maalinsa Bourdon teki 16. marraskuuta 2007 Minnesota Wildia vastaan.
Kanadan maajoukkuetta Bourdon edusti monta kertaa nuorten turnauksissa. Vuonna 2005 hän voitti hopeaa 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa ja hänet valittiin turnauksen parhaaksi puolustajaksi. Vuosina 2006–2007 hän oli voittamassa nuorten MM-kilpailuista kultaa. Vuonna 2006 Bourdon valittiin turnauksen tähdistökentälliseen.
Bourdon kuoli toukokuussa 2008 moottoripyöräonnettomuudessa lähellä kotikaupunkiansa Shippagania. Hän törmäsi moottoripyörällään ajoneuvoyhdistelmään.
Aleksander Strandman
Strandman kävi sotilaslukion Venäjällä Pihkovassa ja sen jälkeen Väinänlinnan jalkaväkirykmentissä ja Helsingin junkkarikoulussa. Toimittuaan upseerina Väinänlinnassa alikapteeni Strandman siirrettiin 1893 Suomen sotaväen käyttöön. Strandman toimi Mikkelissä aina Suomen sotaväen lopettamiseen eli vuoteen 1902 asti. Sen jälkeen hän toimi Helsingin sotilaspiirin päällikkönä everstiluutnantiksi ylennettynä ja sai vuonna 1911 everstin arvon. Eversti Aleksander Strandman nimitettiin senaattoriksi venäläistyneeseen Borovitinovin johtamaan Suomen senaattiin 18. kesäkuuta 1913 siviilitoimituskunnan apulaispäälliköksi, jossa tehtävässä hän toimi aina tsaarivallan kukistumiseen asti 26. maaliskuuta 1917.
Permangaanihappo
Permangaanihappo (HMnO4) on mangaanin happihappoihin kuuluva epäorgaaninen yhdiste.
Ominaisuudet ja valmistus
Permangaanihappo on epästabiili yhdiste ja puhtaana sitä ei ole eristetty. Sen dihydraatti (HMnO4·2H2O) sen sijaan tunnetaan myös kiteisenä alle 18 °C:n lämpötilassa. Permangaanihappo liukenee hyvin veteen ja vesiliuokset aina 20 % permangaanihappopitoisuuteen asti ovat stabiileja. Permangaanihappo on hyvin voimakas hapetin. Yhdiste on myös vahva happo ja sen vahvuus on typpihapon luokkaa. Väriltään permangaanihappo on violettia.
Permangaanihappoa muodostuu mangaaniheptoksidin ja veden välisessä reaktiossa. Tyypillisempi tapa on kuitenkin bariumpermanganaatin ja rikkihapon tai heksafluoripiihapon välinen reaktio. Näissä reaktioissa saostuu veteen niukkaliukoinen bariumin sulfaatti- tai heksafluorisilikaattisuola ja permangaanihappo jää liuokseen. Yhdistettä voidaan valmistaa myös hapettamalla raudan ja mangaanin seosta elektrolyyttisesti.
Sikyong
Nykyään
Sikyong valitaan Tiibetin pakolaishallituksen vaalien yhteydessä käytävissä erillisissä vaaleissa. Kauden pituus on viisi vuotta. . Hänen tärkein tehtävänsä johtaa Tiibetin pakolaishallitusta, sekä valita pakolaishallitukselle seitsemän ministeriä, joiden nimitykset pakolaishallitus varmistaa. .
Tiibetin pakolaishallituksen perustuslain mukaan sikyongin tulee ennen valintaansa täyttää seuraavat ehdot:
Dietyylieetteri
Dietyylieetteri on liuottimena käytetty nestemäinen, helposti haihtuva ja syttyvä eetteri. Historiallisesti sen höyryä on käytetty hengittämällä yleisanestesian aikaansaamiseksi. Se oli yksi ensimmäisimpiä merkittävää käyttöä saavuttaneista anestesia-aineista, mutta nykyään se on korvattu monissa maissa muilla anestesia-aineilla. Dietyylieetteristä käytetään usein lyhennettä eetteri. Muita sen synonyymejä ovat etoksietaani, dietyylioksidi, etyylieetteri ja 1,1´-oksibisetaani.
Ominaisuudet
Dietyylieetteri on kirkas, väritön, helposti haihtuva, helposti syttyvä ja hyvin juokseva neste. Se maistuu makealta. Sillä on makea ja hieman pistävä haju. 100 ml 20 °C vettä liukenee enintään 7.5 g dietyylieetteriä. 20 °C:ssa dietyylieetterin tiheys on 0.7138 g/cm3 ja taitekerroin on 1.3526. Sen sulamispiste on –116.22 °C. 760 mmHg paineessa sen kiehumispiste on 34.4 °C. Muissa paineissa kiehumispiste on 30 °C (647.3 mmHg), 25 °C (537.0 mmHg), 20 °C (442.2 mmHg) ja 15 °C (360.7 mmHg).
20 °C:ssa dietyylieetterin höyrynpaine on 587 hehtopascalia. Suljetussa tilassa 25 °C lämpötilassa 760 mmHg paineessa litrassa ilmaa on tasapainotilassa 2.1 mg dietyylieetteriä, joka vastaa 760 ppm dietyylieetteripitoisuutta. Sen leimahduspiste suljetussa tilassa on –49 °C. Sen itsesyttymislämpötila on 160 °C. pienoiskuva|Dietyylieetteriperoksidin muodostuminen. hν on [[fotonin energia. • ovat radikaalien parittomia elektroneja.]] Altistuessaan ilman hapelle ja valolle säilytyksen aikana, dietyylieetteri muodostaa hitaasti räjähdysherkkiä peroksideja. Peroksidit muodostuvat radikaalireaktioiden kautta. Siksi liuotinlaatuiseen dietyylieetteriin on usein lisätty näitä reaktioita hillitseviä hapettumisenestoaineita, kuten hydrokinonia, propyyligallaattia tai butyylihydroksitolueenia (BHT). Kaupallisessa dietyylieetterissä on epäpuhtautena usein myös vettä ja etanolia. Vesi tulee poistaa, mikäli dietyylieetteriä aiotaan käyttää esimerkiksi Grignardin reagenssin valmistukseen.
Käyttö
Dietyylieetteriä käytetään laboratorioissa liuottimena esimerkiksi uutoissa, sillä se tislautuu helposti pois matalassa lämpötilassa. Sen avulla voidaan myös tuottaa Grignardin reagenssi, jonka tuottoon voidaan tosin käyttää muitakin eettereitä, kuten tetrahydrofuraania.
Dietyylieetteriä käytetään nykyään yleisanestesia-aineena lähinnä kehitysmaissa. Se on korvattu monissa maissa 1960-luvulta alkaen erilaisilla halogenoiduilla anestesia-aineilla (esimerkiksi halotaanilla) lähinnä sen paloherkkyyden ja sivuvaikutusten takia. Sivuvaikutuksista tyypillisimmät ovat pahoinvointi ja oksentelu.
Dietyylieetteriä käytetään joskus myös päihteenä juomalla sitä tai hengittämällä sen höyryjä. Se vaikuttaa nopeasti ja on vaikutuksiltaan lyhytkestoinen. Se voi aiheuttaa euforian ja rentouden tunteen sekä hallusinaatioita. Sen päihdekäyttö voi aiheuttaa toleranssin tai päihderiippuvuuden. Sen yliannostus voi tappaa. 10–15 gramman niellyt dietyylieetteriannokset saattavat olla vaarallisia ihmisille.
Vaikutusmekanismi
Dietyylieetteri toimii yleisanestesiaan sopivana aineena, sillä se on ihmisissä GABAA-reseptoreita aktivoiva agonisti, kuten esimerkiksi propofolikin. Se on lisäksi ainakin rotissa NMDA-reseptorien antagonisti, kuten esimerkiksi ketamiinikin. Dietyylieetteri on myös ihmisten glysiinireseptorin alfa-1-alayksikön agonisti.
Turvallisuus
Haihtuvuutensa ja palamisherkkyytensä takia dietyylieetteriä ei kannata käsitellä kipinän antavien sähkölaitteiden tai tulen läsnä ollessa. Staattinen sähkö voi myös aiheuttaa palon sytyttävän kipinän. Dietyylieetteri voi muodostaa räjähtäviä seoksia hapen, dityppioksidin tai ilman kanssa. Dietyylieetteri muodostaa varastointinsa aikana hitaasti ilman hapen ja valon vaikutuksesta räjähdysherkkiä peroksideja, joita sisältävän liuoksen tislaaminen tai muu kuumentaminen on vaarallista. Näillä peroksideilla on dietyylieetteriä korkeampi kiehumispiste. Ne voivat siten kertyä tislauksen aikana kolviin ja räjähtää. Siksi niiden läsnäolo tulee testata pitkään säilytyksessä olleista dietyylieetteripulloista ennen niissä olevan dietyylieetterin käyttöä vaikkapa tislauksessa.
Dietyylieetterin karsinogeenisuutta ihmisissä ei tunneta. Se on mahdollisesti mutageeninen. Hengitettynä se poistuu ihmiskehosta pääosin muuntumattomana, mutta osa siitä hajoaa etanoliksi, joka hapettuu aineenvaihdunnassa asetaldehydin kautta etikkahapoksi.
Iholla dietyylieetteri voi aiheuttaa lievää ihoärsytystä. Silmissä se voi aiheuttaa voimakasta ärsytystä, muttei yleensä aiheuta pysyviä silmävaurioita. Sen höyryjen runsas hengittäminen (lähinnä anestesiakäytön yhteydessä) voi aiheuttaa sekavuutta, tajuttomuutta, oksentelua, hengitysteiden ärsytystä, kalpeutta, runsasta syljen tuottoa, pulssin hidastumista, kehon lämpötilan laskua tai päänsärkyä. Hyvin runsain annoksin se voi pysäyttää hengityksen.
Historia
Preussilainen Valerius Cordus valmisti dietyylieetteriä ilmeisesti vuosien 1535–1540 välissä etanolista rikkihapon katalysoimassa dehydrataatioreaktiossa. Cordus kutsui ainetta nimellä "oleum dulcevitrioli", joka on suomeksi vitriolin eli rikkihapon makea öljy. Vaikka Cordus kirjoitti tiettävästi ensimmäisen selkeän selostuksen dietyylieetterin synteesistä, ei hän välttämättä valmistanut dietyylieetteriä ensimmäisenä maailmassa. Esimerkiksi Paracelsus tunsi myös dietyylieetterin ja sen tainnuttavat vaikutukset. pienoiskuva|Mortonin työn muistoksi rakennettu "eetterimonumentti" [[Bostonissa.]] Dietyylieetteri oli kloroformin ja dityppioksidin ohella yksi ensimmäisistä anestesia-aineista. Sitä tosin käytettiin tainnuttavien vaikutustensa takia lähinnä vain päihteenä ennen sen anestesiakäyttöä. 16. lokakuuta 1846 William T. G. Morton osoitti julkisesti ensi kerran dietyylieetterihöyryn sopivan anestesiaan Bostonin Massachusetts General Hospital -sairalaassa suorittamassaan kirurgisessa leikkauksessa. Tämä johti dietyylieetterin laajaan anestesiakäyttöön. Morton väitti käyttäneensä dietyylieetteriä anestesiassa jo syyskuussa 1846 hampaan poistossa. Georgialainen lääkäri Crawford Long puolestaan väitti poistaneensa dietyylieetterianestesian avulla kasvaimen erään potilaan kaulasta jo 1842, mutta Long kirjoitti tästä asiasta vasta vuonna 1849.
Mortonin julkisen esitelmän takia 16. lokakuuta vietetään "maailman anestesiapäivää".
Jens Henttinen
Jens Henttinen (s. 2. tammikuuta 1993) on suomalainen alppihiihtäjä. Hän on pituudeltaan 184 cm.
Hän edustaa Helsinki Ski Clubia. Valmentajana toimii Matti Henttinen.