cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Korouoma
Geologia
Korouoman tyypillinen kivilaji on karkeahko punainen graniitti, joka rakoilee paljon. Rotkon reunoilla on paljon lohkeilleita paasia. Graniitti sisältää paljon gneissimäisiä, graniittiutuneita kohtia. Alueen kaakkoispäässä on paremmin säilyviä sedimenttikiviä, kuten kiilleliusketta ja kvartsiittia.
Toinen sortokausi
Yleisvaltakunnallinen lainsäädäntäjärjestys 30.6.1910
Vuonna 1910 säädetty laki valtakunnanlainsäädännöstä sai Paasikiven toteamaan, että laki hävitti Suomen valtiollisen oikeusjärjestyksen.
Korouoma
Geologia
Rotkolaakson pohjalla virtaa luoteeseen kapea ja mutkainen Korojoki, jonka rannoilla on paikoin reheviä tulvaniittyjä ja lehtomaisia metsiä. Kanjonin pohjoisosissa kasvillisuus on selvästi rehevämpää, mikä ilmentää maaperän kalkkipitoisuutta. Lapiosalmen seudulle ovat tyypillisiä kuivahkojen ja kuivien kankaiden mäntymetsät. Korouoman kanjonin ympäristössä maasto on vaihtelevaa vanhojen metsien peittämää vaaramaisemaa. Vaarojen välisissä notkoissa on Peräpohjolalle luonteenomaisia aapasoita sekä kuusikkoisia rinnesoita.
Toinen sortokausi
Yleisvaltakunnallinen lainsäädäntäjärjestys 30.6.1910
Kun duumassa käsiteltiin Suomen asiaa, Stolypin sanoi pitämässään puheessa:
Korouoma
Eläimistö
Korouoman linnusto on pääasiassa metsälajistoa. Alueen lajimääräksi on saatu 62, mutta tästä luvusta puuttuu esimerkiksi vesilintulajeja sekä paikallisesti esiintyvää harvalukuista lajistoa. Harvinaisin alueella pesivä petolintu on huuhkaja. Myös piekanan pesinnästä on havaintoja. Korouman erikoisuus on räystäspääskyn kalliopesintä. Alueella on myös mahdollista nähdä maakotkia. Luontodirektiivin liitteen I lajeja ovat kapustarinta, pohjantikka, kurki, pyy, laulujoutsen, suokukko, liro ja metso.
Toinen sortokausi
Yleisvaltakunnallinen lainsäädäntäjärjestys 30.6.1910
Oikeistolainen Vladimir Puriškevitš huusi kokouksessa ”Finis Finlandiae” eli ”Suomen loppu”
Korouoma
Eläimistö
Korouoman kanjonissa on hyvät ravintoalueet hirville ja seudulla on myös niiden talvehtimisalueita. Alueella tavataan kolme silmälläpidettäväksi luokiteltua nisäkäslajia. Ilveksestä on havaintoja ja saukon tiedetään elävän Korojoen ympäristössä. Alueella liikkuu säännöllisesti myös karhu.
Toinen sortokausi
Yleisvaltakunnallinen lainsäädäntäjärjestys 30.6.1910
Mikael Stahovitš piti kokouksessa puheen Suomen puolesta ja luki Aleksanteri I:n ja Aleksanteri II:n allekirjoittamia asiakirjoja ja lausuntoja todeten Suomella olevan valtiosäännön ja konstituution ja hallitsijan antaman valan Suomen asemasta.
Korouoma
Eläimistö
Korouoman alueen luontaiseen kalastoon kuuluvat taimen, purotaimen, harjus, siika, hauki, ahven, made, särki ja kiiski. Virkistyskalastusvesiin on istutettu pyyntikokoista kirjolohta, taimenta ja harmaanieriää sekä harjuksen ja siian pienpoikasia.
Toinen sortokausi
Yleisvaltakunnallinen lainsäädäntäjärjestys 30.6.1910
Venäjän pääministeri Pjotr Stolypin haavoittui 17.9.1911 Mordka Bogrovin ampuessa häntä revolverilla kahdesti rintaan, kun hän oli Kiovassa keisarin seurueessa katsomassa Rimski-Korsakovin säveltämää oopperaa. Hän kuoli viiden päivän päästä. Hänen kuolemansa katsotaan estäneen venäläisten panslavistien hankkeen Viipurin läänin Kivennavan ja Uudenkirkon pitäjien liitosaikeista Pietarin kuvernementtiin.
Korouoma
Eläimistö
Alueen kartoituksessa on löydetty kaksi uhanalaista ja yhdeksän silmälläpidettävää kovakuoriaislajia, esimerkiksi idänlahopoukko ja sysipimikkä. Korouoman alueella on havaittu seitsemän päiväperhoslajia kuten suokeltaperhonen ja pursuhopeatäplä. Havaittu lajimäärä on kuitenkin alhainen ja lajistosta puuttuu monia hyvin tavallisia lajeja, joita on aikaisempina vuosina havaittu runsaasti Etelä- ja Keski-Lapissa.
Toinen sortokausi
Yhdenvertaisuuslaki 2.2.1912
Jälleen lehtiä sensuroitiin ja perustuslaillisia karkotettiin Siperiaan. Vuonna 1912 vahvistettiin yhdenvertaisuuslaki, jolla Venäjän kansalaisille taattiin samat oikeudet kuin suomalaisilla Suomessa.
Korouoma
Kasvillisuus
Korouoman maastonmuodot saavat aikaan monia erilaisia mikroilmastoja, joiden vaikutus näkyy myös kasvillisuudessa. Alueella kasvaa sekä eteläisiä että pohjoisia vaateliaita lajeja. Lapinleinikki on Luontodirektiivin liitteen II laji. Paikallisesti harvinaisia etelässä tyypillisempiä lajeja ovat kivikkoalvejuuri ja lehtomatara. Niitä tavataan rehevissä lehdoissa puronvarsilla ja koillisrinteillä.
Toinen sortokausi
Yhdenvertaisuuslaki 2.2.1912
Viipurin hovioikeuden ja maistraatin jäsenet vietiin vankeuteen ja tuomittiin Pietarin piirioikeudessa.
Senaattiin nimitettiin venäläisiä ja venäläistyneitä suomalaisia senaattoreiksi. Senaatin talousosaston puheenjohtajaksi nimitettiin todellinen valtioneuvos M. Borovitinov ja prokuraattoriksi K. Kazanski.
Korouoma
Kasvillisuus
Etelän ja lounaan puoleisten pahtojen ilmasto on viileämpi. Lumi viipyy varjoisilla kallioilla ja painanteissa pitkälle kevääseen. Kallioilla kasvaa pohjoista lajistoa: kalliokynsimö, pahtarikko ja tunturikiviyrtti. Harvinaista itäistä lajistoa edustaa myyränporras ja levinneisyydeltään pohjoiseen painottuva itäinen lehtolaji punakonnanmarja.
Toinen sortokausi
Suuri venäläistämisohjelma 1914
Suomen asiain erityisen neuvoskunnan valmistelukomitean laatima ja Nikolai II:n syyskuussa 1914 vahvistama ohjelma, jonka ensimmäisessä osassa määrättiin venäläisen valtiovallan lujittamista Suomessa ja lakien täyttämisen turvaamista. Toisessa osassa valtiollisen ja taloudellisen lähentymisen aikaansaamista. Suureksi venäläistämisohjelmaksi nimetyn ohjelman lukuisat yksityiskohdat toivat selvästi esille, että tarkoituksena oli Suomen sisäisen itsenäisyyden hävittäminen ja Suomen tekeminen venäläiseksi maaksi. Tämä ohjelma luovutettiin Suomen lehdistölle, joka julkaisi sen 17.11.1914. Tämän ohjelman mukaan Suomen autonomia piti lopettaa täydellisesti ja Suomesta tehdä keskusvallan alainen maakunta, mutta maailmansodan vuoksi ohjelmaa ei pantu täytäntöön.
Korouoma
Kasvillisuus
Alueella on tehty vanhojen metsien inventointi. Silloin löytyi yhteensä 21 uhanalaiseksi luokiteltua kääväkäslajia. Kääpälajeja on löydetty kaikkiaan 78.
Toinen sortokausi
Suuri venäläistämisohjelma 1914
Tämä toimenpide vahvisti aktiivista vastarintaa ja vaikutti Jääkäriliikkeen syntymiseen 27. lokakuuta 1914. Tämän jälkeen vain teollisuuspiirit suhtautuivat myötämielisesti Venäjän vallan alaisuuteen.
Korouoma
Kasvillisuus
Valtaosa Korouoman metsistä on kuivia mäntykankaita. Laajamuotoinen, isojen ja vanhojen mäntyjen ja kelojen poiminta on kuitenkin verottanut kääpälajistoa. Erityisesti kalkkikäävän yksi ainoa löytö vuonna 2001 tehdyssä selvityksessä tuntui vähältä mäntymetsien laajuuteen verrattuna. Myös liekokääpää, erakkokääpää, kituhaprakääpää, harsukääpää ja hentohaprakääpää on alueella paljon odotettua vähemmän.
Toinen sortokausi
Virkojen ja virastojen venäläistäminen 1914
Tärkeimmät virat venäläistettiin nostamalla venäläisiä muun muassa senaatin talousosaston johtajaksi ja prokuraattoriksi. Venäjän kielen käyttöä virastoissa ja niiden välisissä kirjeenvaihdossa lisättiin niin, että pian se oli ainoa virallinen kieli senaatissa. Koulujen venäjän kielen tuntimääriä lisättiin. Luotsilaitoksesta tehtiin venäläinen virasto asettamalla se Venäjän meriviraston ja venäläisen lain alaiseksi.
Korouoma
Kasvillisuus
Yleisiä sen sijaan ovat pienehköissä mäntymaapuissa, latvuksien jätteissä ja hajoavassa mäntykarikkeessa menestyvät lajit, kuten katko- ja kelokääpä, riekonkääpä, sirppikääpä ja karikekääpä.
Toinen sortokausi
Virkojen ja virastojen venäläistäminen 1914
Julistetun sotatilan myötä venäläinen virkavalta sai uusia tilaisuuksia lainvastaiseen toimintaan. Kokoontumisvapautta rajoitettiin, painettu sana asetettiin lujemman sensuurin alaiseksi, Suomen kansalaisia vangittiin ja tuomittiin Venäjän lakien mukaisesti. Määrättiin poikkeuksellisia veroja. Venäjän kielen opetus vietiin oppikoulujen ylemmille luokille ja Venäjän historiaa oli luettava venäjän kielellä. Valmisteltiin venäläisten tuomioistuimien asettamista Suomeen ja suomalaisten kansalaisoikeuksien poistamista.
Kongonkahvi
Kongonkahvi (Coffea canephora, myös Coffea robusta) on 1800-luvun lopulla löydetty Kongosta peräisin oleva kahvipensaslaji. Se on maailman toiseksi viljellyin kahvilajike arabiankahvin (Coffea arabica) jälkeen.
Toinen sortokausi
Virkojen ja virastojen venäläistäminen 1914
Peläten sortotoimenpiteiden aiheuttamaa vastustusta Venäjä siirsi 1914 Suomeen useita sotilasosastoja sen sijaan että olisi lähettänyt joukot Saksan rajalle. Enimmillään Suomessa oli 100 000 maa- ja merisotilasta.
Liisa Koivisto
Liisa Koivisto (s. 21. marraskuuta 1974) on suomalainen aktiiviuransa lopettanut koripalloilija.
Toinen sortokausi
Määräys venäjän kielen aseman parantamisesta Suomessa 26.10.1916
Nikolai II antoi senaatille määräyksen yhdessä kenraalikuvernöörin kanssa säätää ohjeet virkoihin pyrkivien venäjän kielen taidon tutkimisesta ja venäjän kielen opetuksen lisäämisestä ja kannustamisesta jakamalla apurahoja ja palkintoja sekä palkankorotuksia.
Kongonkahvi
Kongonkahvi on maultaan arabiankahvia voimakkaampaa, ja sitä käytetään usein kaupallisissa kahvisekoituksissa. Sen pavut myös sisältävät enemmän kofeiinia kuin perinteinen arabiankahvi. Robustan maulle on ominaista on arabiankahvia voimakkaampi kitkeryys.
Liisa Koivisto
Koivisto teki naisten SM-sarjadebyyttinsä kasvattajaseuransa Tampereen Pyrinnön joukkueessa kaudella 1993–1994. Yhden välivuoden jälkeen Koivisto pelasi Pyrinnössä kolme kautta pääsarjassa. Koiviston viimeinen SM-sarjakausi 1997–1998 tuotti tälle runkosarjassa pääsarjauran parhaat keskiarvot muun muassa pisteissä (11,6/ottelu), levypalloissa (3,1) ja onnistuneissa kolmen pisteen heitoissa (38,5 %). Koivisto pelasi kaksi alle 22-vuotiaiden maaottelua.
Kongonkahvi
Kongonkahvipensas on tuottoisa ja sopeutuu paremmin erilaisiin ilmasto-oloihin kuin arabiankahvi, mistä johtuen sen sadot ovat suurempia ja maailmanmarkkinahinnat arabicaa edullisempia.
Perintöruhtinaan palatsi
thumb|250px|Perintöruhtinaan palatsi. Perintöruhtinaan palatsi on palatsimainen rakennus Tukholman Norrmalmin kaupunginosassa, Norrströmin pohjoisrannalla ja Gustav Adolfs torgin länsilaidalla. Se on ollut vuodesta 1906 lähtien Ruotsin ulkoministeriön toimipaikka. Palatsi muodostaa vastaparin aukion itälaidalla sijaitsevalle kuninkaalliselle oopperatalolle.
Toinen sortokausi
Suomen itsenäistyminen
Eduskunta ei Suomessa sotatilan vuoksi kokoontunut syksyn 1914 jälkeen. Eduskuntavaalit pidettiin silti sääntömääräisesti kesällä 1916, jolloin sosiaalidemokraatit saivat täpärän enemmistön paikoista.
Sortokausi jatkui Suomessa kevääseen 1917 asti, jolloin Pietarissa tapahtunut helmikuun vallankumous päätti sen äkisti. Seyn ja Borovitinov pidätettiin ja vietiin vangittuina Pietariin. Venäjän johtoon tullut väliaikainen hallitus oli valmis peruuttamaan kaikki yhtenäistämismääräykset ja palauttamaan Suomen autonomian pitkälti suomalaisten toivomassa muodossa. Venäläiset virkamiehet korvattiin nopeasti suomalaisilla, edellisenä vuonna valittu eduskunta kutsuttiin koolle ja Suomen hallitukseksi tuli uusi Tokoin senaatti, joka ensi kertaa muodostettiin eduskunnan voimasuhteiden mukaan. Suomen ja Venäjän suhteista oli tarkoitus sopia pysyvästi uudella perustuslailla, mutta neuvottelut siitä olivat edelleen kesken kun uusi vallankumous kaatoi väliaikaisen hallituksen marraskuussa. Sitä ennen Suomen eduskunnassa hyväksytty valtalaki oli ehtinyt kriisiyttää uudelleen Suomen ja Venäjän välit. Eduskunnan sosiaalidemokraattinen enemmistö oli kannattanut radikaalia vallan siirtoa toisaalta Pietarista Helsinkiin ja toisaalta senaatilta eduskunnalle, mitä Venäjän väliaikainen hallitus ja pääosa Suomen porvarillisista puolueista olivat vastustaneet.
Perintöruhtinaan palatsi
Palatsi rakennettiin vuosina 1783–1794 Ruotsin kuningas Kustaa III:n sisaren prinsessa Sofia Albertinan residenssiksi. Suunnittelijana oli arkkitehti Erik Palmstedt. Koristeelliset sisätilat suunnitteli Louis Masreliez. Paikalla oli aiemmin sijainnut sotamarsalkka Lennart Torstensonin 1640-luvulla rakennuttama niin sanottu Torstensonin palatsi, josta on säilynyt Fredsgatanin puoleinen siipi uuteen rakennukseen yhdistettynä. Myöhemmin talo toimi kruununperillisen pojan asuntona, eli rakennus oli tarkoitettu kruununperimyksessä toisena olevan prinssin, josta käytettiin arvonimeä perintöruhtinas (arvfurste), asunnoksi.
Toinen sortokausi
Suomen itsenäistyminen
Suomen autonomia laajeni vuoden 1917 kuluessa laajemmaksi kuin koskaan ja kysymys täydellisestä itsenäisyydestä nousi esiin. Bolševikkien otettua vallan Venäjällä Suomen porvarilliset puolueet – jotka olivat hieman aiemmin saaneet hajotusvaaleissa takaisin eduskuntaenemmistönsä – kääntyivät kannattamaan itsenäisyyttä. Suomi julistettiin itsenäiseksi 6. joulukuuta 1917. Neuvosto-Venäjän johto tunnusti Suomen itsenäisyyden 31. joulukuuta.
Perintöruhtinaan palatsi
Aiheesta muualla
59.32917°N, 18.06778°W
Toinen sortokausi
Suomen itsenäistyminen
Venäjän-kysymyksen hallitessa Suomen poliittista areenaa vuoteen 1917 asti monet maan sisäiset ongelmat ja sosiaaliset ristiriidat olivat jääneet ratkaisematta. Tämä johti poikkeuksellisten olosuhteiden vallitessa oikeiston ja vasemmiston väliseen yhteentörmäykseen, ja maassa syttyi sisällissota vuoden 1918 alussa.
Suomalaisten suhtautuminen sortotoimenpiteisiin
Suomalaiset olivat tottuneet elämään Venäjän vallan alaisuudessa, luottaen Suomen autonomisen aseman ja erityisesti perustuslakien ja Suomen oikeusjärjestelmän luomaan turvallisuuteen. Sen vuoksi venäläisten aloittama projekti valtakunnan yhtenäistämiseksi, erityisesti siihen liittyneet toimenpiteet Suomen autonomisen aseman kumoamiseksi, herättivät levottomuutta ja pelkoa. Venäjän hallitsijat olivat pitäneet Suomen kansalle antamansa hallitsijanvakuuden Suomen autonomisen aseman kunnioittamisesta, melko hyvin vuoteen 1890 asti. Suomalaiset ymmärsivät nämä lupaukset pyhinä ja sitovina.
Suomalaiset olivat hyvin selvillä siitä, mitä oli tapahtunut Puolassa ja mitä oli tapahtunut Itämerenmaakunnissa ja Ukrainassa. He tiesivät että näissä maissa oli kansallinen kieli pyritty korvaamaan venäjän kielellä, joka toteutettiin melko onnistuneesti Itämerenmaakunnissa. Samaten he tiesivät että muun muassa hallintovirkamiehet ja tuomarit oli korvattu venäläisillä.
Puolan kapina vuonna 1863 alkoi Venäjän valtakunnan sotaministerin järjestämästä uudesta asevelvollisuuslaista, jonka perusteella vuosia tästä rasituksesta vapaana ollut Puolan maa, määrättiin antamaan väkeä Venäjän keisarilliseen armeijaan. Kutsuntojen tarkoituksena oli kerätä mahdollinen tyytymätön aines, kuten irtain väki ja kaupunkien levoton nuoriso armeijaan muokattavaksi. Venäläiset lehdet kirjoittivat syytöksiä Puolan erityisasemaa vastaan. Tämä kapina kukistettiin ja useat syylliset surmattiin. Sen jälkeen aloitettiin hyökkäykset Nikolai Miljutinin ja ruhtinas Vladimir Tšerkasskin johdolla kaikkea kansallista vastaan.
Suomen lehtien kirjoituksissa oli toisella sortokaudella jyrkkääkin arvostelua venäläistä sortopolitiikkaa vastaan. Ensimmäisen sortokauden aikana harjoitettu tiukempi lehdistösensuuri ja lehtien lakkauttaminen oli pitänyt arvostelun maltillisempana.
Myöntyväisyyssuuntaus
thumb|upright|Johan Richard Danielson-Kalmari n. 1899 Myöntyväisyyssuuntauksen kannattajat uskoivat, että antamalla periksi venäläisten vaatimuksille voitaisiin säilyttää suomalainen kansallisuus. Heidän näkemyksensä mukaan piti huolellisesti välttää kaikkea sellaista, mikä voisi antaa venäläisille tekosyyn Suomen itsenäisyyden täydelliseen tuhoamiseen. Virkamiesten piti pysyä paikoillaan, eikä erota kuten perustuslailliset tekivät, jotta vältettäisiin se, että venäläisiä valittaisiin hallinnollisiin virkoihin, niistä eronneiden suomalaisten tilalle. He olivat tämän tavoitteensa vuoksi, valmiita hyvin pitkälle alistumaan venäläisen sortovallan vaatimuksiin. Heidän tunnuslauseitaan olivat muun muassa "Parempi antaa vähän perään, säilyttääksemme loput" ja "Taipuu, muttei taitu".
He uskoivat myös, että venäläisten epäluottamus kohdistui suurimmaksi osaksi maan ruotsinkieliseen väestöön, jonka pelättiin ryhtyvän toimenpiteisiin Suomen liittämiseksi takaisin Ruotsiin heti sopivan tilaisuuden ilmaannuttua.
Suomalainen puolue (Vanhasuomalainen puolue, Suomettarelainen puolue) julkaisi Uusi Suometar lehteä. Suomalainen puolue kehotti suomalaisia alistumaan Venäjän määräyksiin, julkaisten Uudessa Suomettaressa nuorille kehotuksen värväytyä Venäjän armeijaan.
Yrjö Sakari Yrjö-Koskinen oli Suomalaisen puolueen huomattavin johtaja. Toisena vahvana miehenä puolueessa oli Johan Richard Danielson-Kalmari. Myös Agathon Meurman kuului puolueen keskeisiin vaikuttajiin.
Valtiopäivillä myöntyväisyyssuuntausta edustivat papisto ja talonpoikaissääty, joiden johtajat olivat myöntyväisyyssuunnan edustajia. Papiston yleisasenne ei ollut yhtenäinen. Arkkipiispa Gustaf Johansson edusti sellaista näkemystä, että kirkon piirissä pitää esiintyä poliittisesti varovasti ja hän vaikutti papiston keskuudessa siihen, että myöntyväisyyssuuntaus sai runsaasti kannattajia.
Yrjö-Koskisen asettuessa entisestä enemmän myöntyväisyyden kannalle myös Suomalaisen puolue omaksui hänen kantansa, mutta tästä oli seurauksena se että huomattava osa entisestä vanhasta suomalaisesta puolueesta erosi. Eronneiden joukossa olivat muun muassa Otto Donner, K. F. Ignatius ja E. N. Setälä.
E. G. Palmén kokosi kevätalvella 1901 poliittisen keskustelukerhon, joka keskusteli päivänkysymyksistä ja pyrki samaan "jotakin vastapainoa Yrjö-Koskisen politiikalle." Siihen kuuluivat Th. Rein, K. F. Ignatius, Otto Donner, E. G. Palmén, E. N. Setälä, K. J. Ståhlberg, S. Ingman (Ivalo), K. Grotenfelt ja Onni Hallsten. Alkuun myös A. H. Snellman (Virkkunen).
Johan Danielson-Kalmari julkaisi syksyllä 1901 kirjan Mihin suuntaan? Siinä hän vaati  "välttämään kaikkea sellaista, mikä auttamattomasti ja ainaiseksi rikkoisi hallitsijan ja kansamme välillä vallinneet suhteet. "  ja '' "Tapahtuvan onnettomuuden rajoittaminen vähimpään mahdolliseen ja samalla sanoaksemme sillan säilyttäminen, jota myöten hallitsija ja kansa jälleen voivat löytää toisensa ja harras yhteistoiminta laillisuuden pohjalla uudestaan saattaa alkaa, siinä on valtiollisen konfliktin aikana kotimaisen hallituksen täydellisin, tosin vaikea, mutta kaunis ja menestyessään siunausta tuottava tehtävä." ''
Vanhasuomalaisten keskuudessa Danielsonin kanta tuli lopulta suuntaa määrääväksi.
Vanhasuomalaisen puolueen lokakuussa 1904 hyväksytyn uuden ohjelman mukaan, tarkoituksena oli hyväksyä jälkikäteen lakeja muuttamalla venäläisten laittomat määräykset. Tämän "realiseksi" nimitetyn politiikan tarkoituksena oli rajoittaa valtakunnanlainsäädäntö muutamiin harvoihin kysymyksiin, mutta se oli suorastaan naivia politiikkaa. Keisarin manifesti saattoi milloin tahansa repiä riekaleiksi kaiken, mitä suurin uhrauksin oli saatu aikaan.
Toisaalta myöntyväisyysmiesten näkökulmaa voi ymmärtää jos tarkastelee venäläistämistä suuremmassa mittakaavassa ja pidemmän ajan prosessina. Myöntyväisyysmiehet kokivat että avoimella vastarinnalla saavutetaan kansakunnan kohtalon kannalta vielä huonompi tulos, koska venäläistämisen väkivaltainen vastustaminen ei suuremmissakaan kansakunnissa kuten Puolassa ollut onnistunut. Pelättiin että pienemmän kansakunnan, ei pelkästään valtiorakenne vaan olemassaolo joutuisi vaakalaudalle aseellisessa konfliktissa. Perustuslakiin vetoavaa politiikkaa myöntyväisyysmieliset pitivät naiivina yrityksenä vastustaa venäläistämistä, ja siteerasivat tässä edesmennyttä J. V. Snellmania: '' "Rauhan instrumentti johonkin kelpaa vain siinä tapauksessa, että sen vahvikkeena on hyvä sodan instrumentti." ''
11.11.1905 myöntyväisyyssuuntausta edustaneet Vanhasuomalaisen puolueen edustajat jäivät pois senaatista, kuten mieltään osoittaneet kansalaiset olivat 31.10.1905 vaatineet.
Yrjö Koskisen määritteli varsinaisen venäläistämisen rajat näin: "Olisi lausuttava, että Suomen venäläistyttämisestä on joutavaa huutaa, niin kauan kuin a) maan kieli on opetuskielenä kaikissa korkeimmissakin oppilaitoksissa. b) kaikki tuomioistuimet tutkivat ja tuomitsevat kansan kielellä ja c) kaikki hallinnollisetkin virastot palvelevat kansaa sen omalla kielellä."
Syksyllä 1903 Yrjö Sakari Yrjö-Koskinen alkoi arvostelemaan senaatin toimintaa, koska venäjän kieli alkoi uhkaavasti vallata alaa. Paasikiven mukaan Yrjö-Koskinen alkoi osoittamaan merkkejä siirtymisestä vastarintaan myöhäissyksyllä 1903, kun koulujen venäläistäminen aloitettiin.
Myöhemmin sortokausien jatkuessa muutamat Suomalaisen puolueen johtohenkilöt, kuten E. G. Palmén ja Johan Richard Danielson-Kalmari joutuivat luopumaan ehdottomasta myöntyväisyyspolitiikastaan. Uusien Venäjän ja Suomen välisten kiistojen alettua vuonna 1908, Johan Richard Danielson-Kalmari alkoi pitämään myöntyväisyyspolitiikkaa epätarkoituksenmukaisena. Vuonna 1913 hän oli jo selvästi passiivisen vastarinnan kannalla. Vuoden 1914 venäläistämisohjelman tultua julki, monet puolueen jäsenet siirtyivät aktiivisen itsenäisyystaistelun kannalle.
Toisen sortokauden aikana Suomalaisen kansallispuolueen kannatus väheni voimakkaasti ja oli vuonna 1909 enää 199 920 ääntä ja 48 edustajaa, vuonna 1916 ääniä tuli 139 111 ja edustajia 33.
Passiivinen vastarinta
Perustuslaillinen puolue oli passiivisen vastarinnan kannalla. Heidän näkemyksensä mukaan, ei saanut millään tavalla myötävaikuttaa mihinkään vahvemman puolelta tapahtumaan laittomaan tai väkivaltaiseen tekoon. Eikä totella, eikä noudateta, eikä edistetä näitä väkivallan määräyksiä ja vaikeutetaan niiden toteuttamista kaikilla luvallisilla keinoilla, eikä milloinkaan tunnusteta toimeenpantua väkivaltajärjestelmää lailliseksi.
Passiivisen vastarinnan johtomiehen, Theodor Homén ohjeiden mukaisesti vuoden 1900 laittoman lain vuoksi, joka antoi venäläisille oikeuden harjoittaa kulkukauppaa Suomessa, näille venäläisille kulkukauppiaille ei saanut antaa ruokaa eikä asuntoa eikä ostaa heidän tuotteitaan. Samaten tuli boikotoida muitakin venäläisiä kauppiaita paitsi niitä, jotka olivat tulleet Suomen kansalaisiksi.
Suomalaista puolueesta eronneet muodostivat Perustuslaillisten suomenmielisen puolueen Otto Donnerin ja K. F. Ignatiuksen johdolla. Puoluetta nimitettiin myös nimellä nuorsuomalaisten puolue. Nuorsuomalainen puolue oli passiivisen vastarinnan puolella ja heidän julkaisunsa oli Päivälehti. Lehden päätoimittajana oli Eero Erkko. Lehteen kirjoittivat Juhani Aho, sekä Arvid Järnefelt, Kasimir Leino ja Santeri Ingman (Ivalo).
Perustuslailliset esittivät Suomalaista puoluetta vastaan sen moitteen, että hallituspuolueen politiikka antaa venäläisille perusteen väittää Suomalaisten hyväksyvän Helmikuun manifestin ja sen luomat olosuhteet.
Ruotsalainen kansanpuolue perustettiin 1906, puolueen johtajana toimi tohtori Axell Lille. Puolue asettui myös vastarinnan kannalle. Puolueen tunnetuin jäsen Leo Mechelin, vaikutti Suomen perustuslaillista autonomista asemaa puolustavilla kirjoillaan passiivisen ja aktiivisen vastarinnan menestymiseen. Leo Mechelin nimitettiin senaatin talousosaston varapuheenjohtajaksi 1.12.1905, mutta joutui jättämään senaatin valtiollisten syiden vuoksi 1908. Axell Lillen poliittisena tavoitteena oli Suomen irtautuminen Venäjästä ja itsenäistymisen. Axell Lille puhui 9.4.1902 Uusmaalaisen osakunnan vuosijuhlassa, vaatien Suomen irtautumista Venäjästä.
Maalaisliitto perustettiin 1906, sen johtajina oli Hannes Gebhard ja Santeri Alkio. Puolueen julkaisuna toimi vuonna 1906 perustettu Ilkka. Maalaisliitto oli perustuslaillisella kannalla.
Aktiivinen vastarinta
thumb|150px|Konni Zilliacus Aktiivisen vastarinnan kannattajat, eivät pitäneet passiivista vastarintaa riittävänä Suomen kansan oikeuksien puolustamisessa. Arvid Mörnen kirjoittama artikkeli, joka ilmestyi 15. lokakuuta 1903 maanalaisessa "Veckans Nyheter"-lehdessä, kuvaa aktivistien pyrkimyksiä kertoen, että tavoitteena on Suomen itsenäisyys, taistelukeinoina tarvittaessa avoimen väkivallan käyttö. Vastarinnan tulee olla näkyvää ja herättää vihollisessa pelkoa. thumb|upright|Pommiräjähdys Siltasaarenkatu kahdessa vuonna 1906
Eräs tunnetuimpia aktiivisen vastarinnan kannattajia oli Konni Zilliacus joka perusti vuonna 1904 Suomen Aktiivisen Vastustuspuolueen. Puolue ei voinut esiintyä laillistettuna eikä julkisena puolueena. Puolue julkaisi useita tiedonantoja ja lentolehtisiä. Puolue alkoi julkaisemaan omaa Ruotsissa painettua ja maahan salakuljetettua lehteään "Vapaus" sekä ruotsinkielisenä "Frihet" toukokuussa 15 päivä vuonna 1905.
thumb|left|200px|Pommiräjähdys Poliisikamarintalossa Kasarminkadulla 1906
Puolue oli valmis käyttämään aseellista vastarintaa vapauttaakseen Suomen. Aktiivisen vastustuspuolueen johtajana Suomessa oli Johannes Gummerus. Puolue auttoi myös Venäjän vallankumouksellisia. Joulukuussa 1905 puolueen hallitus neuvotteli Kagaalin kanssa kansan aseistamisesta ja sen johdosta perustettiin Voima-liitto. Seuraavana vuonna 1906 kaksi puolueen asiamiestä lähti ulkomaille aseita ostamaan. Seuraavana keväänä moottorikuurnetti Peter toi 2 500 Vetterli-kivääriä ja 1 125 000 panosta. Lasti purettiin Närpiössä ja lähettiin ympäri Suomea.
Konni Zilliacus ja muut Suomen perustuslakia kannattavat ja sortokauden laittomuuksia vastustavat kansalaiset levittivät runsaasti Ruotsissa painettuja, maahan salakuljetettuja lentolehtisiä. Tunnetuimpia niistä olivat Vapaa Sana, Fria Ord.
Aktiivisen vastarinnan kannattajat hankkivat aseita Suomen aseistamiseksi. Vuonna 1905 Sveitsistä ostettiin 15 500 Vetterli-merkkistä kivääriä, 2 500 sotilasrevolveria, ammuksia ja räjähteitä sekä kaksi konekivääriä. Aseet lastattiin SS John Grafton nimiseen laivaan, joka ajoi karille ja upposi 8. syyskuuta 1905.
Taiteilijoiden vastarinta
thumb|100px|[[Eetu Iston teos Hyökkäys vuodelta 1899 muodostui jo aikalaisten silmissä venäläistämistoimien symboliksi.]] Eetu Iston teos Hyökkäys oli laajalle levinnyt ja tunnetuimpia ensimmäisen ja toisen sortokauden aikaisista venäläistämistoimien symboleista. Teoksesta valmistettiin painotyönä seinätauluja ja ainakin kuusi painosta postikortteja, joista yksi venäläisin tekstein.
Santarmit ja poliisit takavarikoivat kotietsintöjä suorittaessaan Hyökkäys taulut.
Hyökkäys oli vuonna 1899 näytteillä salaisessa paikassa Helsingissä Kaivonpuistossa sijanneessa rantahuvilassa. Tuolloin maalauksesta teetettiin joitakin satoja jäljennöksiä Tilgmannilla. Venäläiset santarmit olivat saaneet tietoonsa, että maalaus oli näytteillä ja he olivat saapumassa takavarikoimaan sitä. Saatuaan tiedon tästä,Eetu Isto kietaisi maalauksen rullalle ja poistui ikkunasta maalauksen ja sen jäljennöksien kanssa. Isto pakeni maasta Ruotsiin ja sieltä Saksaan, jossa otettiin 10 000 kappaletta valopainojäljennöstä, jotka salakuljetettiin Tukholman kautta Suomeen.
Iston maalauksesta valmistetut postikortit levisivät varsinkin ensimmäisen sortokauden jälkeen postinkin kautta, kunnes ne jälleen kiellettiin toisen sortokauden alkaessa.
14.8.1900 alkaen, kun suomalaiset postimerkit kiellettiin ulkomaisessa kirjeenvaihdoissa, postikorteissa käytettiin toisinaan mustaa vaakunamerkkiä, eli surumerkkiä, oikean postimerkin paikalla, venäläisen postimerkin jouduttua sen viereen tai kortin väärälle puolelle. Surumerkit kiellettiin 15.8.1900, mutta siitä huolimatta niitä jonkin verran käytettiin.
Suomalaisten postimerkkien käyttö kiellettiin 14.1.1901 alkaen myös kotimaan kirjeenvaihdossa, sen vuoksi lakkautettujen postimerkkien muistoksi painettiin muistokortteja, joissa oli kuvia lakkautetuista postimerkeistä. Muistokortteja valmistettiin myös lakkautettujen lehtien muistoksi.
thumb|100px|Akseli Gallen-Kallelan suunnittelema surumerkki.
Talouden kehitys sortokaudella
Sortokausien aikana talous ja teollisuus kehittyivät voimakkaasti, minkä aiheutti Krimin sodasta lähtien vilkastunut ulkomaankauppa. Runsas puutavarateollisuus nosti viennin arvon noin kymmenkertaiseksi 1800-luvun lopulla. Suuri merkitys oli selluteollisuuden kehityksellä, sekä erityisesti 1880-luvulla perustetuilla Valkeakosken ja Nokian sulfiittiselluloosatehtailla.
Parhain metsäkaupan aika alkoi 1870-luvun alussa ja toi vaurautta maaseudulle, metsien myynnin kautta sekä metsäalan työpaikkojen kautta. Osa saaduista tuloista käytettiin parempilaatuisten vaatteiden ja maanviljelystyövälineiden ostamiseen, sanomalehtien tilaamiseen, lasten kouluttamiseen, talojen maalauttamiseen, talolliset laittoivat tulojaan pahanpäivän varalta myös pankkeihin. Tätä aikaisemmin monet köyhimmät eivät omistaneet edes nahkajalkineita, vaan kulkivat virsuissa, tikkatöppösissä ja kurpposissa, lasten joutuessa kulkemaan paljain jaloin talvipakkasellakin. Tänä aikana metallien käyttö talonpoikaisperheissä kasvoi huomattavasti, saunojen uunin hahlat ja ovien saranat tehtiin raudasta sekä alettiin käyttämään tehdasvalmisteisia nauloja ja ruuveja. Kupariastioiden käyttö yleistyi. Polkupyörät eli itsestään kulkevat rattaat saapuivat kaduille.
Vanhat pärelamput korvattiin monin paikoin öljylampuilla, kitupiikeillä, shandoriinilampuilla ja naurisöljylampuilla.
Kaupan kehittymiseen vaikuttivat sortokaudella muun muassa kulkuneuvojen ja raha- ja luottoliikkeen nopea kehitys.
Maatilojen määrä kasvoi runsaasti sortovuosien aikana. Vuosien 1910–1913 aikana perustettiin yli 5 000 tilaa vuodessa. Maatalous koneellistui, metsänmyynnillä saaduilla varoilla hankittiin niittokoneita, hevosharavia, puimakoneita ja kylvökoneita. Karjankasvatusta lisättiin ja voin merkitys vientituotteena kasvoi.
Ensimmäinen maailmansota pysäytti talouden nousukauden. Vienti Saksaan tyrehtyi miltei kokonaan ja merien saarto vaikeutti vientiä. Vuodesta 1915 Suomen teollisuutta ruvettiin mobilisoimaan sotatarvikkeiden tuottamiseen, Venäjä teki runsaita tilauksia. Metalli, kutomo ja nahkateollisuus hyötyivät siitä, mutta puuteollisuus oli jatkuvasti lamassa. Sotatilaukset loppuivat vuonna 1917.
Osmo Jussilan näkemys toisesta sortokaudesta
Osmo Jussilan poikkeavan tulkinnan mukaan toinen sortokausi oli Venäjän epätoivoinen yritys palauttaa Japanin-sodan jälkeen menettämänsä asema imperiumina.
Jussilan mukaan vuoden 1914 lainsäädäntöohjelman tarkoituksena oli turvata keskusvallan voima riippumatta siitä, käsiteltäisiinkö jokin lakiehdotus yleisvaltakunnallisena vai vain Suomea koskevana lakina. Jussila lainaa samalla Viljo Rasilaa, jonka mukaan tämän lainsäädäntöohjelman tarkoitus ei ollut lopettaa Suomen autonomista hallintojärjestelmää, vaan alistaa se tiukemmin Venäjän oman hallituksen valvontaan.
Muiden maiden suhtautuminen sortotoimenpiteisiin
Suomen tapahtumat herättivät huomiota laajalti Euroopassa. Suomesta karkotetut ja omasta tahdostaan maasta pois muuttaneet, pitivät Suomen kysymystä esillä erityisesti varsinkin Ruotsissa. Kagaali asetti Herman Gummeruksen 1915 asiamieheksi Tukholmaan, ja hänen tehtäviinsä kuului jääkärien kauttakulun huolehtiminen ja Ruotsin lehdistön informointi. Ruotsalaisten keskuudessa oli paljon huolta Suomen tilanteen kehittymisestä. Suomen ystävänä tunnettu Sven Palme kirjoitti kesäkuussa 1915 muistioonsa: "Suomen oikeusaseman säilyminen on Ruotsin intressi niin kulttuurillisesti ja ennen kaikkea poliittisesti. Jos Suomi muuttuisi venäläiseksi provinssiksi se olisi suora vaara Skandinavian maille, menetetty etuvartio.". Sven Palmen 1904 Dagen lehdessä julkaistun kirjoituksen mukaan, Venäjän Suomeen kohdistama sorto oli Ruotsin-Venäjän suhteiden haittatekijä. Ruotsalainen lehti Aftonbladet julkaisi toistuvasti Suomea puolustavia kirjoituksia. Sven Palmen oli keskeisessä osassa kansainvälisen adressin Pro Finlandia valmisteluissa, muodostaen adressikomitean. Hän hoiti adressiin liittyvän kirjeenvaihdon.
1890-luvun alkuvuosista lähtien Ruotsin konservatiivisissa piireissä ymmärrettiin, että Venäjän tavoitteena oli Suomen autonomian poistaminen. Konservatiivisten keskuudessa Venäjän sortotoimia pidettiin myös valmistelevana osana Venäjän laajentumispolitiikassa, pyrkimyksessä päästä Atlantin rannikolle. Ruotsin liberaalilehdistö ja sosiaalidemokraatit näkivät Venäjän toimien tarkoituksena valmistautumisen puolustukseen Saksan uhkan varalta.
Toisen sortokauden aikana Suomen tapahtumat eivät herättäneet muiden maiden lehdistöissä niin suurta kiinnostusta kuin ensimmäisen sortokauden aikana. Suomalaisten aktivistien toiminta Suomen asian esillä pitämiseksi, oli toisella sortokaudella vähäisempää. Merkittävin Suomen asian puolesta esitetty tukitoimenpide, oli vuonna 1910 Lontoossa pidetyssä kansainvälisen oikeuden tutkijoiden konferenssissa esitetty julkilausuma Suomen autonomisen aseman puolesta. Sosialistisen internationaalin konferenssissa Kööpenhaminassa 1910 ranskalaiset sosialistit tukivat Suomen asiaa. Konferenssi antoi lausunnon, jossa tuomittiin tsaari-vallan loukkaukset Suomen autonomiaa kohtaan ja Suomen kansan sortaminen.
Syyt sortotoimenpiteisiin
Vuoden 1863 Puolan kapina aktivoi isänmaalliset venäläiset toimimaan maansa vahvistamiseksi, siten että Venäjän valloittamissa maissa asuvien vieraiden kansallisuuksien sulautumista venäläisyyteen helpotettiin asettamalla venäjän kieli kansallisen kielen tilalle hallinnossa ja kouluissa. Ortodoksikirkon toimintaa helpotettiin ja kansallisen uskonnon toimintaa rajoitettiin. Tavoitteena oli yhtenäinen ja jakamaton Venäjä.
M. N. Katkov toimi filosofian luennoitsijana Moskovan yliopistossa. Kun filosofian opiskelu kiellettiin Venäjän yliopistoissa vuonna 1850, hän ryhtyi lehtimieheksi. Hänen poliittiset mielipiteensä osoittivat länsimaisia vaikutteita Puolan kapinaan asti. Sen jälkeen hän enemmän korosti keisarin itsevaltiutta. Hän vaati yhtenäistä itsehallintoa, joka ei saa ottaa huomioon valtakunnan joidenkin osien erioikeuksia. Katkovin kansallinen oppi sulautui panslavistiseen virtaukseen. Puolassa ja Itämeren maakunnissa venäläistämistoimenpiteet hävittivät vanhat väestön oikeudet ja uhkasivat hävittää kansalliset erikoispiirteet.
Afganistanin kriisin aikana Mihail Katkov ja Ivan Aksasov totesivat että Suomen erityisasema on epänormaali ja sietämätön venäläisille.
1800-luvun puolenvälin paikkeilla Venäjällä pääsivät Slavofiilit vaikutusvaltaiseen asemaan ja alkoivat harjoittaa sellaista kansalliskiihkoista politiikkaa, jonka mukaan oli välttämätöntä turvata valtakunnan yhtenäisyys venäläistämällä kaikki vallatut alueet. Keskeisenä tämän näkemyksen edustajana oli juuri Mihail Katkov.
Slavofiilisen puolueen edustajana hän vuonna 1863 vaati kaikkien rajamaakuntien venäläistämistä valtakunnan etujen nimissä. Heidän toimintatapansa oli kirjoittaa lehdessään Novoje Vremja ('Uusi Aika'), joka oli Venäjän eniten levinnyt lehti, kirjoituksia muun muassa Suomen oikeuksien vähentämisestä. Koska useimmat venäläiset eivät paljoa Suomesta tienneet, lehdessä esitetyt yksipuoliset väitteet otettiin usein totena vastaan.
Venäläiset eivät pitäneet siitä, että heillä ei ollut oikeutta hakea ja saada virkoja Suomesta, vaan heidän piti ensin hakea Suomen kansallisuus ja suorittaa vaadittavat tutkinnot. Sitä vastoin, suomalaiset saivat Venäjän alamaisina hakea ja saada virkoja Venäjältä.
Aleksanteri II hallituskauden lopulla, Berliinissä kesällä 1878 pidetyn yleiseurooppalaisen konferenssin jälkeen, Venäjän kärsittyä katkeria tappioita neuvotteluissa, kiihkokansallinen mieli ja yltiövenäläisyys pääsivät valloilleen, synnyttäen suunnitelmia kaikkien slaavilaisten kansojen yhdistämiseksi yhdeksi suureksi suurvenäläisten johtovallan alaiseksi valtakunnaksi. Täten syntyi venäläinen panslavismi, jonka kannattajat puhuivat lahoavasta Länsi-Euroopasta, vaatien venäläisiä karttamaan sen turmiollisia laitoksia. He kokivat erityisen tärkeäksi liittää rajamaat valtakuntaan.
Pietarin johtavan piirin tuntema epäluulo Suomen ruotsinkielistä väestöä kohtaan oli saanut alkunsa Krimin sodasta ja vuoden 1863 kansainvälisen kriisistä. Pietarissa svekomaaneja pidettiin selvinä länsimaalaisuuden edustajina ja slaavilaisuuden vastustajina.
Vapaamieliset venäläiset vastustivat panslavistien ja slavofiilisten harjoittamaa politiikkaa, pitäen Suomen autonomista asemaa esimerkillisenä ja vaatien Venäjälle Länsi-Euroopan mukaisia uudistuksia. Hallitus kuitenkin oli vanhoillisten kannattaja ja vainosi kaikkia uudistuksien kannattajia. Siitä seurasi karkotuksia ja kuolemaan tuomitsemisia. Vihattuja hallitusmiehiä kohtaan tehtiin useita murhayrityksiä, samaten keisaria vastaan.
Venäläistämisen menetelmät
Käytännössä venäläistäminen tapahtui määräämällä rajamaakuntien koulujen opetuskieleksi venäjä sekä käännyttämällä ihmisiä ortodoksiseen uskoon. Samaten pyrittiin asettamaan kansan luokat ja eri kansallisuudet keskinäiseen vihanpitoon.
Suomessa venäläistäminen näkyi myös siinä, että tärkeimpiin virkoihin alettiin nimittää venäläisiä tai venäläismielisiä ihmisiä. Tärkeimpiin virkoihin haettaessa venäjän kieltä osaavat olivat etuoikeutettuja. Venäjän kielen opetusta kouluissa lisättiin.
Haloo Helsinki! (albumi)
Ennen albumin julkaisua lohkotut singlet ovat kaikki olleet isoja hittejä. Ensimmäinen single "Haloo Helsinki!" lähetettiin radioille lokakuussa 2007 ja nousi nopeasti useiden radioiden soittolistoille. Saman teki toinen single "Perjantaina", josta kasvoi kesällä 2008 hitti. Kolmas yhtyeen single on "Vieri vesi vieri" ja sekin on noussut radiokanavien soittolistoille vauhdilla. Neljäntenä singlenä julkaistiin albumin kolmas raita "Yksinäiset".
Turunmaa
Turunmaa on nimitys, jota nykyään käytetään Varsinais-Suomen ruotsinkielisten rannikkopitäjien yhteisenä nimenä. Nimi esiintyy virallisesti Turunmaan seutukunnan nimessä, mutta seutukunnan virallisen alueen ohella ruotsinkieliset lukevat Turunmaahan myös vanhastaan osittain ruotsinkielisen Särkisalon, joka osana Saloa nykyään kuuluu Salon seutukuntaan. Nimen Åboland tässä merkityksessä loi 1900-luvun alussa filologi ja kirjailija Hugo Ekhammar vanhemman suomenkielisen nimen Turunmaa pohjalta.
Aiemmin suomenkielistä nimeä Turunmaa käytettiin nykyään Varsinais-Suomeksi kutsutun Suomen lounaisen osan nimityksenä ja sittemmin se on ollut käytössä myös Turun seudulla toimivien yritysten tai muitten organisaatioiden nimissä. Myöhemmin nimi on ruotsinkielisen Åboland-nimen vaikutuksesta yleistynyt tarkoittamaan lähinnä vain Turun saariston ruotsinkielisiä kuntia, joista myös on käytetty nimitystä Turunmaan saaristo erotuksena laajemmasta, myös vanhastaan suomenkielisiä alueita kattavasta Turun saaristosta.
Nimen vanha merkitys näkyy vielä Ruotsin valtakunnan 1700-luvun saaristolaivaston sotalaivatyypin nimessä Turunmaa. Samoin se on esiintynyt sanomalehtien nimissä kuten vuosina 1923–1953 Turussa ilmestynyt, Maalaisliiton maakunnallinen äänenkannattaja Turunmaa ja Paimion seudulla vuosina 1924–1925 ilmestynyt Turunmaan kunnallislehti (vuodesta 1925 Kunnallislehti).
Kunnat
Vuonna 1965 alueen kuntia olivat:
Siemens-Halske Sh 12
pienoiskuva|Sh 12 [[VL Sääski|VL Sääsken nokalla Suomen Ilmailumuseossa.]]
Siemens-Halske Sh 12 oli saksalainen yhdeksänsylinterinen ilmajäähdytteinen tähtimoottori. Moottori oli suunniteltu ilma-aluskäyttöön ja sen ensimmäinen käyttö tapahtui vuonna 1925. Moottori oli teholtaan 80-kilowattinen (110 hv).
Dalesponi
thumb|Rotumääritelmää korkeampi 12-vuotias dalesponi Dalesponi on vahva hevosrotu, joka on hyvin läheistä sukua fellponille. Selvin ero rotujen välillä on dalesponin raskaampi rakenne.
Ominaisuudet
Nykyiset dalesponit ovat hienopiirteisempiä ja niitä käytetään valjakkoponeina. Ne ovat rauhallisia, vahvoja ja varmajalkaisia, joten ne sopivat täydellisesti ratsuiksi. Väri on yleensä musta, (tumman)ruunikko, joskus kimo, valkoisista merkeistä sallitaan vain tähti ja pilkku. Säkäkorkeuden tulee olla 137—147 cm.
Dalesponien kotimaa on Iso-Britannia ja itäiset Penniinit.
Historia
Dalesponit ovat kotoisin Yorkshiren pohjoisimmista osista, Durhamista ja Northumberlandistä. Dalesponit jalostettiin 1700-1800-luvuilla kuormaponeiksi hiilikaivoksilla. Dalesponeja risteytettiin welsh cobien ja clydesdalenhevosten kesken. Friisiläishevonen periytti dalesponille värinsä ja rakenteensa.
Virgil Griffith
Griffith sai maailmanmainetta julkaistessaan elokuussa 2007 tietokoneohjelman Wikipedia Scanner, jonka avulla hän osoitti CIA:n, Microsoftin ja Yhdysvaltain kongressin IP-osoitteista tai niihin liittyvien henkilöiden IP-osoitteista muokattavan Wikipediaa anonyymisti huomattavan usein.
Griffith on myös julkaissut kirjoituksia keinoelämästä.
John Duthie
John Duthie (s. 13. toukokuuta 1958, Yorkshire) on englantilainen pokeriammattilainen ja promoottori. Ennen pokeriuraansa hän oli televisio-ohjaaja.
Televisio
Duthie aloitti televisiossa apulaisohjaajana televisiosarjassa Nuori Indiana Jones seikkailee ja sen jälkeen on ohjannut jaksoja muun muassa sarjoista Hiljainen todistaja, Tehdas, As If ja Antaa palaa!.
Pokeriura
Duthie tuli pokerimaailman tietoisuuteen voittamalla Mansaarella käydyn televisioidun Poker Million -turnauksen. Turnauksen ykköspalkinto oli miljoona puntaa. Sen jälkeen hän oli pelaamassa kolmessa Late Night Poker -pokeriohjelman jaksossa.
Vuoden 2003 Euroopan kaksinpelimestaruuskilpailuissa Duthie sijoittui toiseksi Mike Sextonin jälkeen.
John Duthie kehitti ja käynnisti European Poker Tourin, jota on pelattu vuodesta 2004.
Duthie edustaa European Poker Tourin pääsponsoria PokerStars-nettipokerihuonetta. Syyskuussa 2007 hänen pokeriuransa turnausansiot ylittivät 1,8 miljoonaa dollaria.
Argentiinan Grand Prix 1972
Argentiinan Grand Prix 1972 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 23. tammikuuta 1972 Autódromo Oscar Alfredo Gálvez -radalla. Kilpailu oli kauden ensimmäinen, ja sen voitti Jackie Stewart. Argentiinan GP oli viimeksi ajettu vuonna 1960.
Osakilpailun paluuseen vaikutti merkittävästi argentiinalaisen Carlos Reutemannin valinta F1-sarjaan ja Reutemann ajoi paalupaikalle. Kilpailun lähdössä kuitenkin Stewart ohitti Reutemannin ja siirtyi johtopaikalle. Reutemann putosi kilpailun aikana ensin pois palkintokorokesijoituksilta, kun Emerson Fittipaldi, Denny Hulme ja Jacky Ickx ohittivat hänet. Reutemannin mahdollisuudet ajaa pistesijoituksille menivät, kun hän joutui tekemään kuluneiden renkaiden vuoksi varikkopysähdyksen ja putosi seitsemänneksi. Jälkijoukoissa ajaneiden kuljettajien osalta Peter Gethin keskeytti pyörähdykseen ja David Walker puolestaan hylättiin kielletylle alueelle pysäköimisestä.
São Jorge
São Jorge on saari Azoreilla. Sen pinta-ala on 246 km² ja väkiluku 10 500.
São Jorge löydettiin vuonna 1439. Se on tuliperäinen, ja aikavälillä 1580–1907 saarella sattui kuusi purkausta. Saaren korkein kohta on Pico da Esperança, 1 053 metriä merenpinnasta. Saarella havaittiin maaliskuussa 2022 viikon sisällä yli 14 000 pientä maanjärjistystä. Asiantuntijat pelkäävät, että järistykset, jotka ovat saavuttaneet 3,3 magnitudin voimakkuuden Richterin asteikolla, voivat laukaista joko voimakkaan maanjäristyksen tai tulivuorenpurkauksen ensimmäistä kertaa vuoden 1808 jälkeen.
São Jorge jakautuu hallinnollisesti kahteen kuntaan: Calhetaan idässä ja Velasiin lännessä.
Vaino Vehko
Vaino Jack Vehko (1918 Detroit, Michigan – 17. elokuuta 1999 Austin, Texas) oli amerikansuomalainen raketti-insinööri.
Hän oli James Vehkon eli Jalmari Vehkomäen poika. Jalmari Vehkomäki oli kotoisin Kolhosta.
Vehko suoritti kandidaatintutkinnon konetekniikan alalta Michiganin yliopistossa vuonna 1940 ja diplomi-insinöörin tutkinnon Chrystler Institute of Engineeringissä vuonna 1942. Hän työskenteli Yhdysvaltoihin muuttaneiden saksalaisten raketti-insinöörien, muun muassa Werner von Braunin ja Magnus von Braunin, kanssa Alabamassa Huntsvillessä. Vaino Vehko toimi koko ikänsä Chrysler Corporation -yhtiössä. Hän kehitti muun muassa XI-2220-lentokonemoottorin. Vuonna 1952 hän siirtyi Chrysler Mission Division -yhtiöön. Hän toimi Yhdysvaltain maavoimien Redstone- ja Jupiter-ohjusten moottorien suunnittelun johtajana. Vuonna 1960 hänestä tuli Saturn IB -raketin kiihdytysraketin suunnittelun johtaja Chryslerin Michoudin tehtaaseen Louisianaan New Orleansiin. Hän siirtyi vuonna 1976 eläkkeelle Chrysler Space Divisionin toimitusjohtajan tehtävästä.
Vehkolle myönnettiin 1969 NASA Certificate of Appreciation Public Service Award/Public Service Medal.
Vehko meni 1941 naimisiin Hilda Schererin kanssa, ja he saivat neljä lasta.
Saksan nelivuotissuunnitelma
Saksan nelivuotissuunnitelma oli vuosiksi 1936–1940 laadittu suunnitelma Saksan talouden elvyttämiseksi sotavarustelun keinoin sotilaallisen valmiuden kohottamiseksi. Saksan nelivuotissuunnitelmaa johti Hermann Göring. Vuoden 1940 jälkeenkin nelivuotissuunnitelman organisaatio jatkoi taloussuunnittelua sekä pyrki osallistumaan hallintoon valloitettavassa idässä 1941 alkaen kilpaillen Heinrich Himmlerin johtaman SS:n sekä Alfred Rosenbergin johtaman Valloitettujen itäalueiden valtakunnanministeriön kanssa. Ensimmäinen saksalaishallinto, joka toimi sotatoimialueella saksalaisten joukkojen edetessä oli Wehrmachtin sotilashallinto, joka oli voimassa idässä noin 300 kilometriä rintamasta selustaan päin.
Jalkapallon Suomen Cup 2014
Jalkapallon Suomen Cup järjestettiin 60.kerran vuonna 2014. Siihen saivat osallistua kaikki Palloliiton jäsenseurojen aikuisten joukkueet, jotka osallistuivat liiton tai piirien viralliseen kilpailutoimintaan, paitsi ikämiesseurat (JKKI-joukkueet). . Cupiin ilmoittautui 152 joukkuetta. Mukana olivat kaikki Veikkausliigan ja Ykkösen joukkueet, 29 Kakkosen joukkuetta sekä 101 piirisarjojen joukkuetta (Kolmosen ja sitä alempien sarjatasojen). Europelipaikan määräytyminen cup-kilpailusta oli muuttunut viime kaudesta. Suomen mestarin voittaessa cupin finaalin häviäjä ei edellisvuosien tavoin saanut europelipaikkaa kaudelle 2015/16, vaan paikka meni sarjassa neljänneksi sijoittuneelle eli VPS:lle.
Tulokset
Suomen Palloliiton (SPL) Keski-Suomen piiri on tehnyt kilpailusta kokonaiskoosteen (kilpailun ensimmäiseltä kierrokselta seitsemänteen eli puolivälieräotteluihin asti). Tässä artikkelissa vertailut ja viittaukset tehdään kilpailun virallisella sivustolla esitettyihin tietoihin, ja havaittuihin virheellisyyksiin on yritetty etsiä korjauksia luotettavimmista lähteistä.