cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
LaserWriter
Mallit
LaserWriter myi hyvin ja ensimmäinen päivitetty versio oli nimeltään LaserWriter Plus, jossa oli 1 MT:n ROM-muisti. 1. tammikuuta 1988 julkaistiin kolme uutta versiota LaserWriteristä: LaserWriter IISC, LaserWriter IINT ja LaserWriter IINTX. IISC oli edullisempi versio työryhmille suunnatusta LaserWriterista. Laitteessa oli 7,5 MHz:n Motorola 68000 -suoritin, 1 MT:n keskusmuisti, 16 kT:n ROM-muisti, SCSI-liitäntä verkkoliitännän sijaan ja se pystyi käsittelemään vain QuickDraw-muotoisia dokumentteja monimutkaisemman PostScriptin sijaan. IINT sisälsi nopeamman suorittimen ja tuen PostScriptille. IINTX käytti tehokasta 32 MHz:n Motorola 68020 -suoritinta, sisälsi 2 MT:n keskusmuistin laajennusmahdollisuudella, 1 MT:n ROM-muistin ja sekä SCSI- että LocalTalk-liitännät.
1. lokakuuta 1991 Apple julkaisi LaserWriter IIf ja LaserWriter IIg -tulostimet, joista jälkimmäinen malli sisälsi Ethernet-liitännän. Loput LaserWriterit käyttivät AMD:n suorittimia. LaserWriter 16/600 PS julkaistiin 1. syyskuuta 1994, LaserWriter 4/600 PS 1. kesäkuuta 1995 ja LaserWriter 12/640 PS 15. kesäkuuta 1996. Viimeiseksi LaserWriteriksi jäi 5. elokuuta 1997 julkaistu LaserWriter 8500, joka sisälsi 60 MHz:n AMD 29030 -suorittimen, 4 MT:n laajennettavan keskusmuistin, 8 MT:n ROM-muistin ja sarja-, rinnakkais-, SCSI-, LocalTalk- ja Ethernet-liitännät. Mustavalkoinen, PostScript level 3 -kieltä tulkkaava tulostin tulosti 600 dpi:n tarkkuudella 20 sivua minuutissa.
Verkkomaha
thumb|Märehtijän mahat. n=verkkomaha. Verkkomaha eli kuninkaankypäri on märehtijöiden etumahojen kraniaalisin eli etummaisin osa. Nimensä se on saanut siitä, että sen sisäpuolinen limakalvo on verkkomaisten poimujen peitossa. Poimujen välit ovat n. 1 cm² kokoisia. Poimuissa on lihassäikeitä ja kun verkkomaha supistuu, poimuihin jää lyhyitä rehusäikeitä. Naudan verkkomaha on jalkapallon kokoinen ja supistuu lähes greipin kokoiseksi. Se ikään kuin pumppaa ja valikoi rehumassaa. Hienommat osaset työntyvät satakertaan eli lehtimahaan, karkeammat palaavat pötsiin.
Verkkomaha sijaitsee pötsin etupuolella heti pallean takana vatsaontelon vasemmalla puolella. Verkkomahan vieressä on maksa ja pallean toisella puolella sydän. Nauta syö nopeasti hotkimalla ja asettuu sitten märehtimään. Jos rehun seassa on teräviä esineitä kuten nauloja tai rautalanganpätkiä, ne päätyvät vähitellen verkkomahaan ja sen supistusten seurauksena pistävät limakalvosta läpi. Vierasesine saattaa pistää maksaan tai sydämeen. Lammas ja vuohi syövät rehunsa tarkemmin, ja vastaavat tapahtumat ovat harvinaisia.
Verkkomahan etuseinässä on nuorilla eläimillä limakalvopoimujen muodostama kouru, jota pitkin maito menee suoraan satakertaan ja siitä juoksutusmahaan. Tätä kourua kutsutaan usein märekouruksi, mutta sillä ei ole mitään tekemistä märehtimisen kanssa. Poimut sulkeutuvat kouruksi juomisrefleksin seurauksena. Tämä ei toimi enää aikuisella märehtijällä.
Suomen Lähetysseura
Suomalaisten lähetystyöntekijöiden koulutus Lähetyskoulussa alkoi Sireliuksen johdolla vuonna 1862. Ensimmäiset lähetystyöntekijät saapuivat Saksan Lounais-Afrikan Ambomaalle 1870. Sittemmin työ on laajentunut noin kolmeenkymmeneen maahan viidelle mantereelle.
Muukalainen
Muukalainen voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Suomen Lähetysseura
Ensimmäisenä lähetysjohtajana toimi K. J. G. Sirelius vuosina 1872–1876.
Perustaminen
Suomen Lähetysseura perustettiin 19.1.1859. Aluksi kannatettiin saksalaisia lähetysseuroja ja sitten valittiin saksalainen Herman Onasch Suomen Lähetysseuran nimikkolähetiksi. Herman Onasch toimi Gossnerin lähetysseuran Suomi-nimisellä asemalla Intiassa. Onaschin kirjoittamia lähetyskirjeitä julkaistiin Suomen lähetyssanomat ja Missionstiding för Finland -lehdissä.
Suomen Lähetysseuran lähetyskoulu perustettiin 1862, koulun johtajaksi valittiin Klemens Johan Gabriel Sirelius ja uskonnon opettajana toimi pastori August Wilhelm Lucander, hänen kuoltuaan vuonna 1865 tehtävään valittiin pastori Carl Gustav Tötterman.
Evankelioiva herätys
Vuonna 1898 Lähetysseuran johtajaksi valittiin lehtori Jooseppi Mustakallio, joka toimi tässä tehtävässä vuosina 1898–1913. Vuoden 1905 suurlakko antoi sysäyksen uudentyyppisten evankelioimiskokousten järjestämiselle Helsingissä ja eräissä muissa kaupungeissa. Suurlakon esiin nostamissa haasteissa, uskonnollisen elämän vahvistaminen oli yksi kirkon vastauksista.
Lähetysjohtaja Mustakallio pyrki tekemään Suomen Lähetysseurasta eräänlaisen kirkon evankelioimistyön keskuksen. Lähetysseuran palvelukseen kiinnitettiin useita evankelioivan herätyksen edustajia. Näitä olivat mm. lähetyssaarnaaja Frans Hannula, pastori K. A. Paasio, Ruotsin vapaakirkollisten piirissä herätykseen tullut kirjailija Pekka Brofeldt ja arkkitehti, vapaaherra K. A. Wrede.Lähetysseuran evankelioimiskokoukset kokosivat kesään 1906 mennessä runsaasti osanottajia ja saivat aikaan herätystä.
Mustakallion siirryttyä seurakuntavirkaan vuonna 1914, valittiin uudeksi lähetysjohtajaksi Matti Tarkkanen, joka tunnettiin miehenä, joka puolusti Raamatun jumalallista arvovaltaa, uudenaikaista raamattukritiikkiä vastaan.
Ennen ensimmäisen maailmansodan puhkeamista, iloittiin lähetystyölle avautuneista ovista, Uno Paunu kirjoitti Vartija-lehdessä: ”Nykyhetki on pakanamaailmassa miltei rajattomien tilaisuuksien aikaa. Ovet ovat avoinna pakanamaailmaan niin, kuin ei koskaan ennen.”
Suomalainen lähetystyö Ambomaalla
thumb| Käsityökoulu Ondongassa n. 1903.
Saksalaisen Reinin Lähetysseuran lähetystyöntekijän Carl Hugo Hahnin vuonna 1866 lähettämästä vetoomuksesta johtuen, lähetysseura valitsi lähetysalueeksensa Ambomaan Saksan Lounais-Afrikasta.
Ensimmäiset Suomessa koulutetut lähetystyöntekijät vihittiin tehtäväänsä lähetysseuran vuosijuhlassa v. 1868.
Ensimmäiset lähetysseuran omat lähetit, Botolf Berhard Björklund, Pietari Kurvinen, Martti Rautanen, Karl Leonhard Tolonen, Karl August Weikkolin, Karl Emanuel Jurvelin ja käsityöläiset Juho Heinonen, Erkki Juntunen ja Antti Piirainen saapuivat Kapkaupunkiin 1868 ja pääsivät v. 1870 Ambomaalle, Ondongan heimon alueelle.
Lähetystyöntekijät matkustivat Ambomaalle härkävaljakoilla, jonne saavuttuaan he saivat asunnokseen irlantilaisen kauppiaan Grendonin rakentaman pienen talon, jonka Hugo Hahnin lahjoitti Suomen Lähetysseuralle.
Varhaisin lähetystyö Ambomaalla tapahtui vaikeissa olosuhteissa. Lähetystyöntekijöiden aikaa kului tarpeellisten rakennusten rakentamiseen ja kunnossa pitämiseen, kaupankäyntiin, ruuan ja varusteiden hankkimiseen pitkien matkojen päästä. Paikalliset asukkaat suhtautuivat usein välinpitämättömästi tai vihamielisesti lähetystyöntekijöihin. Lähetystyöntekijöillä ei useimmiten ollut toiminnassa tarvittavia varoja ja kauppatavaroita tarpeeksi, joten he joutuivat turvautumaan ruuan saamisessa paikallisten ihmisten apuun. Heimopäälliköt kokivat heidät taakkana, jouduttuaan elättämään heitä.
Lähetysasemia rakennettiin v. 1871–1872 Ongandjeraan, Ondongan Omandongoon, Uukuambiin ja Oukuanjamaan. Ensimmäiset neljä pakanaa kastettiin 1881. Vuonna 1925 vihittiin seitsemän ambomaalaista papin virkaan. Ensimmäiset oshindongankieliset koko Raamatut saatiin käyttöön 1955.
Vuonna 1893 Ambomaalle perustettujen seurakuntien jäsenmäärä oli 545 henkeä. Seurakuntien jäsenmäärä kasvoi v. 1899 mennessä 725 jäseneen, jonka lisäksi oli useita kasteoppilaita. Ambomaan ja Okavangon seurakuntien yhteinen jäsenmäärä v. 1958 oli yli 100 000 ihmistä. Suomalaisten työn tuloksena syntyi nykyinen Namibian evankelisluterilainen kirkko, ELCIN, joka itsenäistyi vuonna 1954. Jäsenmäärä on nykyisin puoli miljoonaa.
Lähetystyö muissa maissa
Vuonna 1901 Suomen Lähetysseura aloitti lähetystyön Kiinassa Hunanin maakunnassa. Ensimmäisenä lähetysseuran lähetystyöntekijänä toimi Hannes Sjöblom. Joulukuussa 1913 lähetettiin apulaisjohtaja Hannu Haahti tarkastusmatkalle Kiinaan, selvittämään helluntailiikkeen aiheuttamia ongelmia, joiden seurauksena kaksi mieslähettiä ja kaksi naislähettiä erosi Lähetysseurasta. Toiminta Kiinassa keskeytettiin vuonna 1949 vallankumouksen vuoksi. Työ on sittemmin aloitettu uudelleen.
Vuonna 1924 aloitettiin työ kolmannessa kohteessa, juutalaisten keskuudessa silloisessa Palestiinassa, pastori Aapeli Saarisalon matkustettua maahan. Ensimmäisen vuoden hän toimi Jerusalemissa ja siirtyi sitten Galileaan Gennesaretin järven etelärannalla olevaan Kinneretin maanviljelyssiirtolaan. Terveydellisten syiden vuoksi hän palasi Suomeen v. 1926. Aili Havas matkusti Jerusalemiin 1932 ja aloitti opinnot kaupungin hepreankielisessä yliopistossa, toimien lähetystyössä vuoteen 1969 saakka.
Toisen maailmansodan jälkeen lähetystyö laajeni voimakkaasti uusille alueille Afrikassa ja Aasiassa.
1980-luvulla aloitettiin työ Euroopan ei-kristittyjen siirtolaisten parissa sekä Latinalaisessa Amerikassa. Venäjän Pietari tuli työalueeksi 1990-luvulla ja Viro 2000-luvulla.
Toiminta
Suomen Lähetysseura saa rahoituksensa luterilaisilta seurakunnilta, eräiltä kristillisiltä järjestöiltä, yksityisiltä ihmisiltä ja kehitysyhteistyöhönsä myös ulkoministeriöltä.
Suomen Lähetysseuran käsitys lähetystyöstä on kokonaisvaltainen: se koostuu sekä kirkollisesta työstä että kehitysyhteistyöstä. Lähetysseura toimii paikallisten kumppaneiden kautta. Kumppaneina toimivat kirkot ja kristilliset järjestöt ympäri maailmaa sekä monenkeskisessä yhteistyössä muun muassa Kirkkojen maailmanneuvosto, Luterilainen maailmanliitto sekä kirkkojen kehitysyhteistyön ja humanitaarisen avun verkosto ACT-allianssi.
Vuonna 2017 Suomen Lähetysseura teki päätöksen Euroopan-työn lopettamisesta vuoden 2022 jälkeen eli 2017-2022 strategiakauden jälkeen. Toimintaa on ollut Euroopassa Venäjän lisäksi Virossa ja Ranskassa.
Lähetysjuhlat
Suomen Lähetysseuran suurin tapahtuma on Lähetysjuhlat, jotka järjestetään yleensä touko-kesäkuussa ja vuodesta 2017 alkaen joka toinen vuosi yhdessä Kirkkopäivien kanssa. Lähetysjuhlia on järjestetty Suomen Lähetysseuran perustamisesta, vuodesta 1859 alkaen. Vuodesta 1901 ne on järjestetty vuosittain. Alkuaikoina juhlat pidettiin aina Helsingissä.[42]
Juhlien ohjelmaan kuuluu mm. raamattutunteja, seuroja, draamaa ja tietoa lähetyksen ajankohtaisista tapahtumista. Lisäksi on lasten ja nuorten ohjelmaa. Musiikin osuus juhlilla on vahva. Esiintyjinä on paikallisia ryhmiä sekä kansainvälisiä kuoroja ja yhtyeitä.
Lähetysseuran vuosikokous on tavallisesti järjestetty juhlien yhteydessä.
Katso myös luettelo lähetysjuhlista.
Minä, Claudius
Minä, Claudius on Gravesin tunnetuimpia teoksia. Se ilmestyi Frithiof J. Pennasen suomennoksena vuonna 1936. Claudiuksen fiktiivinen omaelämäkerta jatkuu vuonna 1934 ilmestyneessä jatko-osassa Claudius jumala ja hänen vaimonsa Messalina. Jatko-osa kertoo Claudiuksen vaiheista keisarina sekä hänen avioliitoistaan Messalinaan ja Agrippinaan. BBC on tuottanut molempiin teoksiin pohjautuvan menestyksekkään televisiosarjan Minä, Claudius.
Suomen Lähetysseura
Museo
Kumbukumbu Suomen Lähetysseuran museo oli Lähetystalossa Helsingissä toiminut kulttuurihistoriallinen erikoismuseo, joka oli perustettu 1931. Museon kokoelmissa oli etnografista esineistöä ja taideteoksia paristakymmenestä Afrikan ja Aasian maasta. Kokoelmat ovat olleet vuodesta 2015 Kansallismuseon ja ja valokuva-arkisto Museoviraston hallussa.
Julkaisuja
Seura julkaisee Lähetyssanomia, joka on lähetystyöstä ja kehitysyhteistyöstä kertova aikakauslehti ja vanhin Suomessa yhtäjaksoisesti ilmestyvä aikakauslehti. Se ilmestyy 7 kertaa vuodessa. Päätoimittaja on toiminnanjohtaja. Lähetysseura julkaisee myös kolme kertaa vuodessa ilmestyvää maksutonta ruotsinkielistä Mission-lehteä.
Minä, Claudius
Vaikutus Mika Waltariin
Panu Rajala on todennut Mika Waltarin elämäkerrassaan Unio mystica, että Waltari on ominut Gravesilta ”historiallisen minä-kertojan mahdollisuudet”. Waltari oli tutustunut Minä, Claudius -teokseen ennen ensimmäisen historiallisen romaaninsa Sinuhe egyptiläisen ilmestymistä. Rajalan mukaan Gravesin kirjoitustyyli miellytti Waltaria enemmän kuin Tatu Vaaskiven koristeellinen ja luettelomainen tyyli romaanissa Yksinvaltias, joka myös käsitteli keisari Tiberiuksen aikakautta.
Walter Camp
Camp opiskeli vuosina 1876–1881 lääketiedettä Yalen huippuyliopistossa ja toimi koulunsa joukkueen kapteenina, jolle tuohon aikaan kuului pitkälti myös päävalmentajan tehtävät. Camp toimi koulunsa edustajana Intercollegiate Football Association -yhteistyöelimessä, ja hänen aloitteestaan silloiseen rugbya muistuttavaan lajiin tehtiin monia merkittäviä muutoksia kuten 11-miehiset joukkueet, pelinrakentajan pelipaikka, aloitusryhmitys sekä rajoitettu määrä yrityksiä kuljettaa palloa aloituksen jälkeen tietty matka. Siviliiammatissaan Camp työskenteli toimihenkilönä kelloja valmistavassa yrityksessä, minkä ohella hän valmensi vuosina 1888–1892 Yalen amerikkalaisen jalkapallon joukkuetta. Campin valmentajakaudella joukkue voitti 67 ottelua ja kärsi vain kaksi tappiota. Vuosina 1892 ja 1894-95 hän valmensi Stanfordin joukkuetta.
Camp kirjoitti myös lukuisia amerikkalaista jalkapalloa ja sen valmennusta käsitteleviä teoksia. Vuosina 1889–1897 hän toimi yhdessä Caspar Whitneyn kanssa vuosittaisen All-America-joukkueen valitsijana, ja vuodesta 1898 vuoteen 1924 Camp nimesi joukkueen yksinään. Vuonna 1951 Camp nimettiin ensimmäisten joukossa College Football Hall of Fameen.
Olimme kuin veljet (albumi)
Olimme kuin veljet on Don Huonot -yhtyeen kokoelma-albumi. Se julkaistiin vuonna 2003 sekä cd- että dvd-versiona. Myöhemmin kokoelma julkaistiin vielä osana Luurangot laatikossa -boksia. DVD voitti vuonna 2003 Vuoden kotimainen DVD -Emman.
CD-versio
Kappaleet:
DVD-versio
DVD-version tiedot:
Muuta
Julkaisu sisältää myös seuraavaa:
Alan Ross Anderson
Alan Ross Anderson (1925–1973) oli yhdysvaltalainen loogikko, joka toimi Yalen ja Pittsburghin yliopistojen filosofian professorina. Anderson on kehittänyt relevanssilogiikkaa ja deonttista logiikkaa. Hän työskenteli usein yhdessä Nuel Belnapin kanssa.
Logiikka
Relevanssilogiikassa Anderson katsoi, että pätevän päätelmän johtopäätöksen tulisi olla jossain tekemisissä premissien kanssa, eli olla relevantti suhteessa niihin. Hän ilmaisi tämän ”relevanssiehdon” formaalisti seuraavasti:
Deonttisessa logiikassa Anderson katsoi, että muotoa ”pitäisi olla niin, että A” olevat lauseet tulisi tulkita loogisesti samana kuin:
missä v tarkoittaa jotain samanlaista kuin ”normia on rikottu”.
Logiikan filosofian suhteen Anderson oli platonisti (tai realisti). tai looginen monisti; hän katsoi, että on olemassa ”yksi tosi logiikka” ja uskoi sen olevan relevanssilogiikka.
Les Très Riches Heures du Duc de Berry
Très Riches Heuresia sanotaan usein kuvitettujen käsikirjoitusten kuninkaaksi, 1400-luvun tärkeimmäksi kuvitetuksi käsikirjoitukseksi, mutta se edustaa myös aikansa maalaustaiteen huippua. Rukouskirjassa päivän jokaiselle liturgiselle tunnille on sitä vastaava liturginen teksti. Lisäksi käsikirjoitukseen sisältyy "maallinen" kalenteri ja kirkkovuoden kalenteri sekä tiettyinä uskonnollisina pyhinä vaaditut rukoukset ja messut. Runsaasti kuvitettuna rukouskirjana se antaa kuvan 1400-luvun elämästä ja uskonnollisesta kuvastosta.
Rukouskirja koostuu yli 200 runsaasti kuvitetusta foliosta (416 sivusta). Noin puolet niistä on sivunkokoisia maalauksia, jotka ovat kansainvälisen gotiikan merkittävimpiä töitä. Teoksen korkealaatuisissa miniatyyrikuvissa on ekspressionistinen sävy. Siihenastiset maalaukset kuvasivat uskonnollisia aiheita, mutta Très Riches Heures sisälsi myös maisemia, kuten helmikuun lukuun kuvattu ensimmäinen taiteessa tunnettu lumimaisema. Kuvat kertovat myös vuodenaikojen mukaan vaihtuvista työtehtävistä ja huvituksista niin herttuan hovissa kuin talonpoikienkin keskuudessa. Kuvien yhteydessä on näkyvissä myös vastaava astrologinen taivaankansi. Teoksessa on lisäksi 300 koristeellista alkukirjainta. Rukouskirja sijaitsee nykyisin Musée Condéssa, Ranskan Chantillyssä.
Raees
Raees (suom. ”Rikas”) on vuonna 2017 ilmestynyt Rahul Dholakian ohjaama intialainen toimintaelokuva.
Super Mario Sunshine
Super Mario Sunshine on Nintendon kehittämä ja alun perin vuonna 2002 GameCubelle julkaisema tasohyppelypeli. Se on Mario-sarjan toinen 3D-tasohyppelypeli, jota edelsi kuusi vuotta aiemmin julkaistu Super Mario 64.
Tarina
Peli alkaa, kun Mario, Peach, Peachin pitkäaikainen taloudenhoitaja Toadsworth ja suuri joukko toadeja lentävät auringon syleilemälle lomakeskussaarelle nimeltä Isle Delfino. Saavuttuaan paikalle he huomaavat epäonnekseen, että jotakin on pahasti vialla.
Varjo-Mario, outo Mariota muistuttava henkilö, on sotkuillaan saastuttanut saaren ja aiheuttanut Shine Spritejen, saaren energialähteiden, katoamisen. Mario joutuu syntipukiksi väärin perustein ja lupaa puhdistaa saaren käyttäen apunaan F .L.U.D.D.:ia, Gadd Science, Inc. -yhtiön uusinta, vettä ruiskuttavaa keksintöä. Toimivina ruiskuttimina ovat raketti-, turbo-, leijumis- ja normaaliruiskuttimet.
Peli etenee Marion kerätessä Shine Spritejä takaisin ja jahdatessa Varjo-Mariota ympäri eri puolilla saarta olevia alueita, kunnes Varjo-Mario pelin keskivaiheilla onnistuu kidnappaamaan Peachin. Tämän jälkeen selviää, että Varjo-Mario onkin itse asiassa naamioitunut Bowser Jr., Bowserin oma lapsi. Bowser Jr. paljastaa Mariolle, kuinka Bowser oli kertonut hänelle Peachin olevan hänen äitinsä, jonka Mario itse yrittää kidnapata. Kun Mario tämän jälkeen voittaa Bowser Jr.:n ohjastaman Mecha-Bowserin ja nappaa Varjo-Marion lopuissakin kentissä, Delfino Plaza tulvii, ja Marion on mentävä Corona Mountainin sisällä sijaitsevaan laavaluolaan kohtaamaan Bowser. Bowserin ja Marion välisen lopputaistelun jälkeen rauha palaa saarelle, mutta pelaaja voi vielä jatkaa puuttuvien Shine Spritejen keräilyä tai pelata uudelleen aikaisempia tehtäviä.
Pelaaminen
Pelin aloituspaikkana ja keskusalueena toimii Delfino Plaza -kaupunki, jossa on myös eniten Shine Spriteja (17). Delfino Plazasta pääsee pelin edetessä kaikille muille pelialueille muun muassa putkien ja Varjo-Marion piirustusten kautta. Jokaisella pelialueella paitsi Delfino Plazalla ja Delfino Airstripillä on 8 tehtävää, joista jokaisesta saa yhden Shine Spriten. Jokaisella alueella on myös 1 Shine Sprite, jonka saa keräämällä alueelta yhden tehtävän aikana 100 rahaa. Tämän lisäksi kaikilla alueilla on myös 30 sinistä rahaa, jotka on piiloteltu ympäri aluetta. Kun on kerännyt 10 sinistä rahaa, voi ostaa Shine Spriten Delfino Plazalta. Pelissä on myös salaisia tasoja, jotka tunnistaa siitä, että salaisen tason alussa näytettävässä välianimaatiossa Varjo-Mario varastaa Marion F.L.U.D.D.:in. Salaiset tasot ovat tämän takia haastavia; Marion pitää selviytyä tason läpi vain akrobaattisia kykyjään käyttäen. Jokaisella pelialueella on yksi tai kaksi salaista tasoa. On myös salaisia tasoja joissa F.L.U.D.D.:ia voi käyttää, esim. Gelato Beachissa oleva Sand Bird is Born sekä Delfino Plazalla oleva The Seedbed ja The Water Fall.
Kehitys
Super Mario 64:n jatko-osaa kehitettiin vuosia; Super Mario 64 2 ja Super Mario 128 olivat joitain Nintendon ideoita jatko-osiksi. Super Mario Sunshinea esiteltiin Nintendon Space World -tapahtumassa vuonna 2001. Peliä esiteltiin myöhemmin vuoden 2002 E3-messuilla.
Peli on ensimmäinen, jossa ohjaajana toimi Yoshiaki Koizumi. Marion luojina tunnetut Shigeru Miyamoto ja Takashi Tezuka toimivat pelin tuottajina. Se oli ensimmäinen Nintendon kehittämä peli Satoru Iwatan tultua Nintendon toimitusjohtajaksi Hiroshi Yamauchin jälkeen. Mario-pelin kehittäminen GameCubelle oli Yamauchin viimeinen pyyntö ennen hänen jäämistään eläkkeelle. Super Mario Sunshinen kehitystä koskevassa haastattelussa Tezukan, Koizumin ja Kenta Usuin kanssa kerrottiin, kuinka pelin kehittäminen alkoi Super Mario 128:n esittelyn ja The Legend of Zelda: Majora's Maskin myynti- ja arvostelumenestykseksi osoittautumisen jälkeen. Näihin aikoihin Kozuma keksi erilaisia pelimekaniikkoja, jotka liittyivät vesiruiskuttimen käyttämiseen. Aluksi Koizumi, Miyamoto ja Tezuka eivät ajatelleet pelin maailman sopivan Mario-peliin. Erilaisia mahdollisia vesiruiskuttimia suunniteltiin kymmenen, ja F.L.U.D.D. valittiin pelin asetelman takia sopivimmaksi, vaikka se ei ollut heidän suosikkejaan.
Elie (Manitoba)
Elie on asuinalue Manitoban provinssissa, Kanadassa. Elie on suurin asuinalue Cartierin maalaiskunnassa. Se sijaitsee noin 48 kilometriä länteen provinssin pääkaupungista Winnipegistä, Trans-Canada Highwayn varrella. Kylässä asuu noin 550 henkilöä, joista kolmannes on hutteriitteja. Alueen pääelinkeino on maatalous ja sen tukipalvelut.
Elien F5 tornado
thumb|F5 tornado Eliessä 22. kesäkuuta 2007 Elien lähistöllä muodostui F4-luokan tornado, joka kuitenkin vahinkojen perusteella myöhemmin määriteltiin Kanadan ensimmäiseksi viralliseksi F5-luokan tornadoksi. Tornado ei aiheuttanut henkilövahinkoja, mutta se vahingoitti jauhomyllyä ja tuhosi muutamia taloja sekä nosti ilmaan ja siirsi autoja useita kymmeniä metrejä.
Aiheesta muualla
49.90713°N, -97.75789°W
Mustasydän
thumb|290px|Mustasydän Mustasydän on Marvel-kustantamon sarjakuvissa esiintyvä demoni, jonka ovat luoneet Ann Nocenti ja John Romita Jr. Mustasydän esiintyi ensimmäisen kerran Daredevilin numerossa 270 syyskuussa 1989.
Historia
Sarjakuvassa Mefisto loi itselleen ”pojan”, Mustasydämen, pimeästä energiasta. Mustasydän on useasti tuloksetta yrittänyt päästä Mefiston paikalle hallitsemaan helvettiä. Kerran hän yritti saada Aaveajajan, Tuomarin ja Wolverinen puolelleen taistelemaan Mefistoa vastaan, mutta he kieltäytyivät.
Voimat ja varusteet
Sarjakuvassa Mustasydän on erittäin voimakas demoni, jolla on suuret voimat. Hän on vahvempi ja nopeampi kuin tavallinen ihminen, ja hänellä on myös mystisiä ja maagisia voimia. Hän on myös telepaatti ja telekineetikko.
Mustasydän muissa medioissa
Mustasydän esiintyi Ghost Rider – aaveajaja -elokuvassa yhdessä isänsä Mefiston kanssa. Elokuvassa Mustasydän muistutti ulkonäöltään ihmistä, ja häntä näytteli Wes Bentley. Mustasydän esiintyi myös Marvel Ultimate Alliance -pelissä roistona. Pelissä hänen ääninäyttelijänsä oli David Sobolov. Ghostrider-pelissä Mustasydän esiintyy kahdessa hahmossa, sekä sellaisena kuin elokuvassa että siinä ulkomuodossa kuin sarjakuvassa.
Unic
Unic Oy oli osuuspankkiryhmään 1967 perustettu ATK-palvelutalo. Unic oli aikansa merkittävimpiä palkkahallinnon ja taloushallinnon ohjelmistojen tuottajia. Muita 1960–1980-luvun merkittäviä toimijoita atk-palvelualalla olivat muun muassa Nokian laskentakeskus, Tietotehdas Oy, Nixdorff Oy, Systek Oy. Unic noteerattiin pörssin OTC-listalla 26.9.1988–20.12.1995.
Tietotehdas Oy, (josta myöhemmin tuli ensin TietoEnator Oy ja sittemmin Tieto Oyj), osti Unicin 1990-luvun puolivälissä. Sen jälkeen Unic toimi nimellä TT-Unic Oy (perustettu 28. joulukuuta 1995) ja myöhemmin nimellä TietoEnator Applications Oy ja Personec Oy. TietoEnator myi vuonna 2006 Personec Oy:n Nordic Capital -sijoitusyhtiölle. Yhtiön nimi on nykyään Aditro Oy.
Ohjelmistojen historia
Unic Oy:n toimintaan yhdistyi Tietotehtaan yhteydessä Valtion tietokonekeskuksen (VTKK) palkkaohjelmistot kuten HEPLA. Tietotehtaan puolelta tuli mm. Meritt -ohjelmistot ja HHP -palkkasovellus. Tietotehdas oli ostanut myös Tietovoima Oy:ltä Syslat palkkasovelluksen joka liittyi myös uuteen Unic Oy:n.
Yhtiön merkittävimpiä palkkahallinnon tuotteita ovat Master, Intime Open, Wintime, Fortime, Tikon ja Regime -nimiset palkka- ja taloushallinnon ohjelmistot. Nykyään ne tunnetaan nimillä Personec W, Personec F (ent. Fortime) ja Personec R (ent. Regime), Personec tikon (ent. Tikon).
Kanadan rugby union -maajoukkue
right|thumb|260px|Kanadan joukkueen pelaajia MM-kilpailuissa 2013. Kanadan rugby union -maajoukkue edustaa Kanadaa rugby unionin maajoukkuekilpailuissa. Sitä hallinnoi vuonna 1974 perustettu Rugby Canada.
Kanada on pelannut kaikissa MM-lopputurnauksissa. Se on selviytynyt parhaimmillaan puolivälieriin Englannin kisoissa 1991. Se voitti tuolloin alkulohkon otteluissa Fidžin ja Romanian sekä hävisi Ranskalle. Puolivälieräottelussa se hävisi Uudelle-Seelannille pistein 13–29. Vuosien 1987, 1995, 1999 ja 2003 MM-kilpailuissa Kanada voitti kussakin yhden ottelun ja hävisi muut. Vuoden 2007 kisoissa se pelasi tappioiden lisäksi yhden tasapelin, 2011 tuloksena oli voitto, tasapeli ja kaksi tappiota. MM-kilpailuissa 2015 se hävisi kaikki neljä otteluaan. MM-kilpailuissa 2019 se hävisi kolme ottelua ja yksi ottelu peruutettiin Taifuuni Hagibisin vuoksi.
Kanada on sijoittunut World Rugby Pacific Nations Cupissa parhaimmillaan toiseksi 2013. Amerikan-mestaruuskilpailuissa se saavutti pronssia 2016.
Kanada oli toukokuussa 2020 kansainvälisen rugbyliitto IRB:n rankingissa 23. sijalla.
Käyttäytymistaloustiede
Käyttäytymistaloustiede tai behavioristinen taloustiede on taloustieteen tutkimussuunta, jossa tutkitaan psykologisten, sosiaalisten, kognitiivisten sekä tunneperäisten tekijöiden vaikutusta ihmisten ja instituutioiden taloudelliseen päätöksentekoon sekä niiden seurauksia markkinoihin ja resurssien jakoon.
Vaikka ihminen pyrkisikin toimimaan perinteisen rahoitusteorian mukaisesti ”täysin rationaalisesti”, siitä huolimatta behavioristisen rahoituksen näkökulmasta sijoittajien toimintaa, käyttäytymistä ja ajattelua ohjaavatkin erilaiset kognitiot ja tunteet. Tämän vuoksi käyttäytymistieteellisessä taloustutkimuksessa ollaankin irrationaalisuuden tutkimisen sijaan tyypillisesti kiinnostuneempia taloudellisten toimijoiden rationaalisen päätöksenteon rajoista sekä siitä, miten erilaiset heuristiikat ja kognitiiviset vinoumat vaikuttavat sijoittajien päätöksentekoon.
Hillevi Lagerstam
Mary Hillevi Lagerstam (9. elokuuta 1923 Kurikka – 21. lokakuuta 1998 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä. Hän näytteli yli neljä vuosikymmentä Helsingin kaupunginteatterissa. Valkokankaalla hän tuli tutuksi vaaleiden viettelijättärien tulkitsijana, elokuvassa Nukkekauppias ja kaunis Lilith hänellä oli naispääosa.
Teatterissa
Lagerstamin teatteriura alkoi vuonna 1946, jolloin hänet kiinnitettiin Helsingin Kansanteatteriin (vuodesta 1965 Helsingin kaupunginteatteri). Hän työskenteli siellä aina eläkkeelle jäämiseensä saakka vuonna 1988. Rooleja oli laidasta laitaan, tosin viisikymppisenä Lagerstamin oli vaikea saada minkäänlaisia osia. Taiteellisesti huomattavia saavutuksia olivat muun muassa Åse (Peer Gynt), Riikka (Savu-uhri), Miina (Miehen kylkiluu) sekä Katariina (Kultainen vasikka).
Vuonna 1986 Lagerstam sai pääroolin Jotaarkka Pennasen ohjaamassa eteläafrikkalaisen Athol Fugardin näytelmässä Tie Mekkaan (The Road to Mecca). Yleisö rakasti ja kriitikot ylistivät hänen tulkintaansa Helenistä.
Käyttäytymistaloustiede
Tyypillinen käyttäytymistaloustieteellisen tutkimuksen koetilanne on sellainen, että koehenkilöt pannaan laboratoriossa pelaamaan tiettyä peliä – esimerkiksi ultimatum-peliä, diktaattoripeliä, julkishyödykepeliä tai vangin dilemmaa. Sitten mitataan, missä määrin koehenkilöiden käyttäytyminen poikkeaa rationaalisen valinnan teorian mukaisesta ennustetusta käyttäytymisestä.
Hillevi Lagerstam
Teatterissa
Lagerstam totesi radiohaastattelussa vuonna 1992 näyttelijäntyöstä, että on oltava erittäin ahkera ja itsetunnon pitää olla vahva.
Käyttäytymistaloustiede
Behavioristinen rahoitus
Behavioristinen tai behavioraalinen rahoitus on käyttäytymistaloustieteeseen läheisesti liittyvä tutkimusala, joka pyrkii tarjoamaan psykologisia ja kognitiivisia selityksiä erilaisiin rahoitusmarkkinoilla esiintyviin anomalioihin. Behavioristisen rahoituksen tutkimusasetelma pyrkii huomioimaan sen, ettei ihminen kykene tietokoneen tavoin toistamaan täysin rationaalista päätöksentekoa. Vastoin rahoituksen akateemisen tutkimuksen valtavirtanäkemystä, markkinoiden tehokkuuden koulukuntaa, behavioristinen rahoitus näkee, että sijoittajien järkevistä pyrkimyksistä huolimatta heidän rationaalisuutensa on parhaimmillaankin rajallista.
Hillevi Lagerstam
Elokuvissa
Valkokankaalla Lagerstam on usein seurapiirien pintaliitäjä tai topakka maalaismimmi. Elokuva Noita palaa elämään (1952) oli aikoinaan rohkea ja kohuttu Mirja Manen alastonkohtausten ansiosta. Sivuosaa näytelleen Lagerstamin säärelle noiduttiin elokuvassa kyykäärme. Sen myrkkyhampaat piti poistaa päivittäin niiden nopean kasvun takia. Kuvauksissa tilan pehtoori joutui vihaisen sonnin aggressioiden kohteeksi, ja häneltä katkesi kylkiluita.
Edvin Laineen Niskavuoren Hetassa (1952) Lagerstam esittää Hetan vanhempaa tytärtä, Aliina Harjulaa. Hänet nähdään myös kahdessa muussa Laineen Niskavuori-filmatisoinnissa: Niskavuoren Aarne (1954) sekä Niskavuori taistelee (1957), molemmissa Niskavuoren katkeroituneen miniän Martan roolissa.
Jack Witikan ohjaama Nukkekauppias ja kaunis Lilith (1955) on 1950-luvun palkituimpia suomalaisia elokuvia. Hillevi Lagerstam esitti Lilithiä arvioiden mukaan ”herkän aistikkaasti”. Elokuva huomioitiin myös Saksan liittotasavallan lehdistössä. Lagerstamia ja Martti Katajistoa nukkekauppiaana luonnehdittiin ”harvinaisen aistikkaiksi ja vaatimattomiksi”. Niin ikään Noita palaa elämään sai kansainvälistä huomiota. Alastonkohtaustensa ansiosta se myytiin Saksan liittotasavaltaan sekä Yhdysvaltoihin.
Avioliittohupailussa Isän vanha ja uusi (1955) Lagertam on isän uusi, ”Babs”, tyypitelty laskelmoiva pintaliitäjä, joka on saanut koukkuunsa Tauno Palon esittämän perheenisän, mutta haluaakin tästä vähitellen eroon.
Lagerstam sai Jussi-palkinnon naispääosasta Veli-Matti Saikkosen ohjaamassa elokuvassa Takiaispallo (1970).
Televisiosarjassa Rakkaat sisaret vuonna 1988 Lagerstam näytteli sisarussarjan vanhinta. Eläkevuosinaan hän esiintyi myös useissa radiokuunnelmissa.
Lagerstamin kommentteja
Ilta-Sanomissa 25. heinäkuuta 1992 Lagerstam tilitti näyttelijöiden palkkoja: ”Elokuvatyöstä tienasi paremmin kuin teatterityöstä. Jokaisen näyttelijän piti kustantaa teatteriin omat rooliasunsa, ja se oli suuri rahareikä. Jos teatterin talouspäällikkö tiesi, että naisnäyttelijä oli naimisissa, hän ajatteli, ettei tuolle tarvitse maksaa senkään vertaa. Aviomiesten ajateltiin elättävän vaimonsa.”
Yksityiselämä
Hillevi Lagerstamin vanhemmat olivat jääkärikapteeni Walter Lagerstam ja Mary Broms. Hän oli naimisissa näyttelijä Esko Mannermaan kanssa vuodesta 1958 tämän kuolemaan vuonna 1975. Sekä Lagerstam että Mannermaa esiintyvät elokuvassa Nukkekauppias ja kaunis Lilith.
Lagerstam kuoli 75-vuotiaana pitkälliseen sairauteen Helsingin yliopistollisessa keskussairaalassa.
Nykteus
Nykteuksella oli kaksi tytärtä, Nykteis ja Antiope. Nykteis nai Polydoroksen, joka puolestaan seurasi Pentheusta. Heidän poikansa oli Labdakos. Pentheus ja Polydoros kuitenkin kuolivat pian, ja Nykteuksesta tuli hallitsija Labdakoksen nuoren pojan Laioksen sijasta.
Apollodoros kirjoittaa, että sen jälkeen kun Antiope oli tullut raskaaksi Zeukselle ja paennut naidakseen kuningas Epopeuksen Sikyonissa, Nykteus pyysi Lykosta rankaisemaan tytärtään ja teki itsemurhan häpeästä.
Pausanias kuitenkin väittää, että Nykteus johti thebalaiset Epopeusta vastaan mutta haavoittui ja hänet kannettiin takaisin Thebaan, jossa hän kuoli pyydettyään ensin Lykosta jatkamaan taistelua. Lykos seurasi veljeään Theban valtaistuimella.
Wynton Marsalis
thumb|Wynton Marsalis Wynton Marsalis (s. 18. lokakuuta 1961 New Orleans) on yhdysvaltalainen trumpetisti ja säveltäjä. Hän on yksi merkittävimmistä elävistä jazzmuusikoista, joka esittää laajasti myös taidemusiikkia. Hän on tehnyt 16 taidemusiikkilevytystä ja yli 30 jazzlevyä ja on ainoana voittanut Grammy-palkintoja molemmista musiikinlajeista. Tämä tapahtui vuonna 1983. Vuonna 1997 hän voitti Pulitzer-palkinnon ensimmäisenä jazzmuusikkona jazzoratorioteoksestaan Blood on the Fields, joka käsitteli orjuutta.
Marsalis on tunnettu keskustelua herättävänä hahmona jazzpiireissä, koska hän ei pidä 1960-luvun jälkeisestä avantgarde-jazzista eikä fuusiosta. Häneen kulminoituvat jazztraditioon liittyvät kiistat. Myös Marsaliksen suuruudesta soittajana on väitelty, vaikka nykyään lähes kaikki tunnustavat hänen merkittävyytensä trumpetistina. Jotkut syyttivät Marsalisia Miles Davisin 1960-luvun tyylin liiallisesta imitoimisesta varsinkin hänen uransa alkuaikoina. Toisaalta monet jazzkriitikot ylistivät häntä aluksi, koska näkivät Marsalisin uutena huippulahjakkaana muusikkona, joka turvaisi jazzin tulevaisuuden. Myös klassisen musiikin alalla ykköstrumpetisteihin kuuluva Maurice André on todennut, että Marsalis on mahdollisesti kaikkien aikojen suurin trumpetisti.
Marsaliksen isä oli New Orleansissa vaikuttava jazzpianisti. Ensimmäisen trumpettinsa Wynton-poika sai kuusivuotiaana Al Hirtiltä. 12-vuotiaana hän aloitti soittamisen vakavassa mielessä ja ryhtyi pian orkesterimuusikoksi. Sittemmin hän vaikutti muun muassa Art Blakeyn yhtyeessä ja Herbie Hancockin kvintetissä ennen oman kvintettinsä perustamista.
Anthony Braxton
thumb|200px|Anthony Braxton Moersissa vuonna 2007. Anthony Braxton (s. 4. heinäkuuta 1945 Chicagossa) on yhdysvaltalainen jazz-muusikko, säveltäjä ja musiikkiteoreetikko. Hän aloitti uransa Chicagon avantgarde-piireissä 1960-luvulla. Jazzin lisäksi Braxton on ottanut musiikkiinsa vaikutteita 1900-luvun taidemusiikista, filosofiasta ja mystiikasta. Hän toimii musiikin professorina Wesleyan Universityssä Connecticutissa. Braxtonin pääinstrumentti on saksofoni, mutta hän soittaa myös muun muassa klarinettia, huilua ja pianoa.
Braxton on vieraillut useita kertoja myös Suomessa. Vuosina 1988 ja 2006 hän kokosi suomalaisista jazz-muusikoista Ensemble Braxtonia -nimiset yhtyeet. Vuoden 1988 kokoonpanon esityksestä julkaistiin albumi 2 Compositions (Järvenpää) 1988.
Honey to the B
Honey to the B on Billie Piperin debyyttialbumi. Se julkaistiin 1999. Billie käytti albumissa etunimeään, Billie. Albumin ensimmäinen single pääsi Yhdysvaltain listan ensimmäiseksi.
Republic Motor Truck Company
pienoiskuva|Republic-kuorma-auto vuodelta 1923. Republic-merkkisten kuorma-autojen valmistus aloitettiin vuonna 1912 Alma Motor Truck Company Of Alma, Michigan -nimisessä yhtiössä. Yhtiön nimeksi vaihdettiin 1914 Republic Motor Truck Co, Alma, Michigan. Vuonna 1917 yhtiön vuosituotanto oli jo kasvanut yli 10 000 kuorma-autoon. Seuraavana vuonna Yhdysvaltain suurimmaksi kuorma-autonvalmistajaksi kasvaneen yhtiön tuottamia Republic-kuorma-autoja oli myyty jo yhteensä 30 000 kappaletta 1 300:n jälleenmyyjän kautta.
1920-luvun alkaessa taloudelliset vaikeudet supistivat yhtiön tuotantoa huomattavassa määrin.
Republic kuorma-autot erottuivat silmiinpistävän keltaisista rungoistaan.
Vuonna 1929 Republic sulautui American LaFrance Truck Co -yhtiöön, ottaen kaupalliseksi nimekseen LaFrance-Republic Corporation, eikä kuorma-autoja enää sen jälkeen valmistettu alkuperäisellä Republic merkillä.
Suomeen Republic-autojen maahantuontia ja kokoonpanoa hoiti SOK, siksi niitä oli 1920–1940-luvuilla varsin runsaasti osuuskauppojen tavarankuljetuksissa.
Vuonna 1920 SOK ”valmisti” Helsingin Vallilassa sijaitsevalla korjauspajallaan yhteensä 57 kappaletta Republic 20 -kuorma-autoa. Näistä yksi on saatu säilytetyksi alun alkaen muutaman helsinkiläisen automobiiliharrastajan ansiosta. Auton on sittemmin entistänyt alkuperäistä vastaavaksi sen nykyinen omistaja, Veteraanikuorma-autojen seura ry.
Kanavaproteiini
Kanavaproteiinit ovat solukalvon integraalisia kuljettajaproteiineja, joiden läpi tietyt molekyylit pääsevät siirtymään solukalvon puolelta toiselle. Kanavaproteiinien kanavaa reunustavat hydrofiiliset aminohapot, jotka auttavat ionien tunnistamista ja kulkua. Ionien kulkeutuminen on passiivista perustuen diffuusioon. Kuljetus ei vaadi energiaa
Kuljetusproteiinit jakautuvat kahteen pääluokkaan: kantajaproteiinit ja kanavaproteiinit. Kanavaproteiinit eivät ole niin stereospesifisiä kuin kantajaproteiinit, vaikka myös ne päästävät lävitseen vain tietynlaisia molekyylejä. Kanavaproteiinit eivät ole saturoituvia. Ne pystyvät huomattavasti nopeampaan kuljetukseen kuin kantajaproteiinit.
Säätely
Kanavaproteiineja on kahden tyyppisiä, ionikanavia ja akvaporiineja. Ionikanavia ovat ligandin säätelemät kanavat (esimerkiksi asetyliinikoliinireseptori-ionikanava) ja jännitteen säätelemät kanavat (esimerkiksi natriumkanavat hermosoluissa). Mekaanisesti säädellyt kanavaproteiinit tarvitsevat toimiakseen mekaanisen stimulaation (esimerkiksi korvan karvasolujen kanavaproteiinit). Akvaporiinit ovat erikoistuneet veden nopeaan kuljetukseen solukalvon läpi.
Tehtävät
Kuva:Solukalvo.JPG
Luurangot laatikossa
Luurangot laatikossa on Don Huonot -yhtyeen kokoelmajulkaisu. Se julkaistiin vuonna 2010 boksina, johon kuuluu kolme cd- ja kolme dvd-levyä.
Joe Zawinul
Josef "Joe" Zawinul (7. elokuuta 1932 Wien, Itävalta – 11. syyskuuta 2007 Wien, Itävalta) oli tunnettu fuusiojazzin parissa työskennellyt jazzpianisti ja -säveltäjä. Zawinul muutti Yhdysvaltoihin vuonna 1959 opiskelemaan Bostonin Berklee College of Music -musiikkiopistoon.
Zawinul soitti muun muassa Cannonball Adderleyn ja Miles Davisin kokoonpanoissa. 1970-luvulla hän perusti Weather Report -yhtyeen Wayne Shorterin kanssa ja toimi yhtyeen johtohahmona. Hän julkaisi myös soololevyjä sekä teki kiertueita Zawinul Syndicate -yhtyeensä kanssa.
Kuolema
Zawinul joutui sairaalaan Wienissä 7. elokuuta 2007. viiden viikon Euroopankiertueen jälkeen. Hän kuoli harvinaiseen ihosyövän muotoon (Merkelin karsinooma). Hänet on haudattu Zentralfriedhofin hautausmaalle Wieniin.
John Anderson
John Anderson voi viitata seuraaviin henkilöihin (ikäjärjestyksessä):
Riikka Sirviö
Ensimmäiset suksensa Sirviö sai ollessaan vajaa kaksivuotias. Ensimmäisen kilpailunsa hän hiihti viiden vuoden iässä varuskunnan lasten hiihtokilpailussa, jossa hän sijoittui alle kuusivuotiaiden tyttöjen sarjassa viidenneksi.
Sirviön kilpaura ajoittui vuosille 1994–2003. Urallaan hän edusti Jyväskylän Hiihtoseuraa. Ensimmäisen maailmancup-kilpailunsa hän kävi 28. tammikuuta 1995. Hän voitti pronssia 4 × 5 km viestissä hiihdon maailmanmestaruuskilpailuissa 1997. Sirviö voitti nuorten piirinmestaruuden 5 km:lla ja viestihiihdossa vuonna 1992. Vuonna 1994 hän oli nuorten maailmanmestaruuskilpailuissa seitsemäs 5 km perinteisellä tyylillä hiihdetyssä hiihdossa. Vuosina 1995–2003 hän voitti yhden Suomen-mestaruuden, sai kuusi kertaa hopeaa ja neljä pronssia.
Sirviöllä oli uransa aikana lukuisia ongelmia, muun muassa Naganon olympialaiset 1998 jäivät häneltä väliin selkävaivojen takia.
Maailmancupissa Sirviö oli mukana viestijoukkueessa, joka sijoittui kolmanneksi Nove Mestossa tammikuussa 2002.
Sirviö kuului hopeaa voittaneeseen Suomen viestijoukkueeseen Val di Fiemmen MM-kisoissa vuonna 2003. Joukkueen jäsen Kaisa Varis antoi kuitenkin positiivisen dopingtuloksen, joten joukkue menetti mitalinsa. Tämän myötä Sirviö lopetti uransa maastohiihtäjänä samana vuonna.
Perhe
Sirviö tapasi miehensä Sami Sirviön vuonna 2005. He menivät naimisiin ja heidän ensimmäinen tyttärensä syntyi vuonna 2006. Kolmesta tyttärestä nuorin syntyi vuonna 2013. Sami Sirviö sairasti parantumatonta ALD-sairautta, jonka aiheuttamiin aivokomplikaatioihin hän kuoli vuonna 2020. Aiemmin Riikka Sirviö oli naimisissa hiihtomaajoukkueen suksihuollossa työskentelevän Heikki Alakärpän kanssa.
Koulutus ja työ
Sirviö on koulutukseltaan fysioterapeutti ja MDT-terapeutti. Hän työskentelee fysioterapeuttina Jyväskylässä ja sen lähikunnissa.
Trafford Leigh-Mallory
Trafford syntyi Ranskan vuorilla 11. heinäkuuta 1892 ja kuoli 14. marraskuuta 1944. Ensimmäisen maailmansodan aikana hänet ylennettiin upseeriksi. Toisessa maailmansodassa Trafford liittyi RAF:ään eli Kuninkaallisiin ilmavoimiin, joita hän komensi Normandian maihinnousussa. Traffordin sotilasarvo oli ilmavoimien kenraali.
Nuoruus
Trafford Leigh-Mallory syntyi Mobberleyssa, Cheshiressa 1892. Hänen isänsä oli rehtori. Leigh-Malloryn isoveljestä George Leigh-Mallorysta tuli aikanaan tunnettu vuorikiipeilijä.
Trafford Leigh-Mallory opiskeli lakia, kunnes ensimmäinen maailmansota syttyi 1914. Hän värväytyi välittömästi jalkaväen sotilaaksi ja haavoittui hyökkäyksessä Ypresin taistelussa 1915. Toivuttuaan haavoistaan hän haki ja pääsi ilmavoimiin, jossa lensi pommitus- ja tiedustelulentoja. Vuonna 1917 hän oli ylennyt jo majuriksi ja laivueen komentajaksi. Sodan päätyttyä marraskuussa 1918 Leigh-Mallory harkitsi paluuta siviilielämään ja lakimieheksi, mutta päätti jäädä ilmavoimiin.
Toiseen maailmansotaan mennessä Leigh-Mallory oli ylennyt ilmavoimien varamarsalkaksi.
Toinen maailmansota
Vaikka Leigh-Mallorylla ei ollut suuremmin kokemusta hävittäjistä, hänen sotansa alkoi 12. hävittäjälennoston komentajana. Hän osoittautui energiseksi ja järjestelykykyiseksi organisaattoriksi. Kun taistelua Britanniasta käytiin Leigh-Mallory riitaantui ilmavoimien vara-marsalkka Keith Parkin kanssa, koska Parkin johtama 11. lennosto ei Leigh-Malloryn mukaan kyennyt suojelemaan 12. lennoston lentokenttiä. Leigh-Mallory voitti kiistan ja sai syrjäytettyä sekä Keith Parkin että Hugh Dowdingin, hävittäjätoiminnan komentajan. Hän korvasi Parkin 11. lennoston komentajana.
Britannian taistelun jälkeen Leigh-Mallory kävi hyökkäysilmasotaa Ranskan vallanneita saksalaisia vastaan. Vaikka häntä arvosteltiinkin sekä pilottien että hävittäjäkoneiden menettämisestä, ilmavoimat oppi paljon liikkumisesta ja mahdollisista taktiikoista vihollisen ilmatilassa. Leigh-Mallory johti Dieppen iskuun osallistuneita ilmaosastoja elokuussa 1942. Samana vuonna hänet ylennettiin ilmavoimien marsalkaksi. Hän toimi myös Normandian maihinnousun ilmaoperaatioiden komentajana ja sai kiitoksia ilmatuen toiminnasta muun muassa Bernard Montgomerylta.
Elokuussa 1944, kun Normandian maihinnousun taistelut olivat lähes ohi, Leigh-Mallory siirrettiin Kaakkois-Aasian ilmajoukkojen komentajaksi. Hän oli matkalla komentopaikkaansa, mutta häntä ja hänen vaimoaan kuljettanut lentokone törmäsi vuoreen huonoissa sääolosuhteissa Burmassa. Ironisena sattumana hänen tilalleen tuli Keith Park - sama mies, jonka kanssa hän oli riidellyt taistelun Britanniasta kuluessa.
Topologia (matematiikka)
thumb|Kahvikupin muunnos [[Torus|torukseksi]]
Topologia on matematiikan alue, joka käsittelee topologisiksi avaruuksiksi kutsuttuja piste­joukkoja ja niiden sellaisia ominaisuuksia, jotka säilyvät homeo­morfis­meissa, toisin sanoen sellaisissa jatkuvissa bijektiivi­sissä kuvauksissa, joiden käänteis­kuvaukset ovat myös jatkuvia.
Tyypillisiä topologisia ominaisuuksia ovat kuvauksen jatkuvuus ja raja-arvo sekä alueen yhtenäisyys, samoin alueessa mahdollisesti olevien "reikien" lukumäärä. Sen sijaan monet tärkeät geo­metriset käsitteet kuten etäisyydet ja kulmat eivät ole topologisia käsitteitä, sillä ne eivät yleensä säily homeo­morfis­meissa.
Geometrisessa topologiassa kaksi oliota ovat samat eli homeo­morfiset, jos ne voidaan muuttaa toisikseen "jatkuvalla muunnoksella"
Avoimet joukot ja topologia
On osoittautunut, että kaikki topologiset käsitteet voidaan määritellä avoimen joukon käsitteen avulla. Tämän vuoksi tämä käsite on nykyisin otettu topologian perus­käsitteeksi. Teknisenä terminä topo­logialla tarkoitetaan sellaista kokoelmaa jonkin perus­joukon osajoukkoja, joka täyttää seuraavat ehdot:
Tällöin kyseisen kokoelman alkioita  sanotaan (perusjoukon) avoimiksi joukoiksi ja perusjoukon ja sen topologian muodostamaa paria  topologiseksi avaruudeksi.
Diskreettitopologia ja minitopologia
Ensimmäisestä ehdosta nähdään, että avaruuden X topologiaan kuuluvat ainakin alkiot \emptyset ja X. Edelleen näiden joukkojen kokoelma toteuttaa myös kaksi muuta topologian ehtoa, jolloin kyseistä topologiaa kutsutaan minitopologiaksi tai indiskreetiksi topologiaksi. Myös X:n potenssijoukko on eräs X:n topologia, diskreetti topologia. Siten X:n indiskreettitopologia on aina X:n diskreetin topologian osajoukko.
Saman avaruuden topologiat
Yleisesti jos T_1 ja T_2 ovat joukon X kaksi topologiaa ja, sanotaan että T_1 on karkeampi eli heikompi kuin T_2. Vastaavasti topologia T_2 on hienompi eli vahvempi kuin T_1. Jos on annettu kaksi saman avaruuden topologiaa joista kumpikaan ei ole toisen osajoukko, ei näiden kahden topologian karkeutta voida vertailla keskenään.
Metrisen avaruuden topologia
Jokainen metrinen avaruus eli joukko, jossa kahden pisteen välille on määritelty etäisyys, metriikka, on samalla topo­loginen avaruus. Tällöin avoimia joukkoja eli perusjoukon topo­logiaan kuuluvia joukkoja ovat ne, joissa joukon jokaisella pisteellä on ympäristö, joka kokonaan kuuluu kyseiseen joukkoon, toisin sanoen jokaista joukon pistettä x kohti voidaan valita sellainen posi­tiivinen luku \epsilon, että jos ''d (x, y) < \epsilon, niin y kuuluu myös kyseiseen joukkoon. Tällaisten avointen joukkojen muodostamaa topo­logiaa sanotaan kyseisen metriikan määräämäksi topo­logiaksi.
Samassa joukossa voidaan kuitenkin määritellä useita täysin eri metriikkoja, jotka määräävät saman topo­logian. Metriikka sinänsä ei olekaan avaruuden topo­loginen ominaisuus. Toisaalta on olemassa topo­logisia avaruuksia, joiden topologiaa ei voida määrätä minkään metriikan avulla; tällaiset avaruudet eivät ole metristyviä.
Esimerkkejä
Reaalilukujen joukossa \mathbb{R} nimitetään tavan­­omaiseksi topo­logiaksi metriikan
määräämää topo­logiaa. Tässä metriikassa siis lukujen tai niitä vastaavien lukusuoran pisteiden etäisyys on yksin­kertaisesti niiden erotuksen itseisarvo. Tällöin avoimia joukkoja ovat muun muassa kaikki avoimet välit sekä joukot, jotka saadaan tällaisten yhdisteinä. Vastaavasti jokaisessa euklidisessa avaruudessa tavanomaiseksi topo­logiaksi nimitetään luonnollisen metriikan
määräämää topologiaa.
Näissä tapauksissa kaikki avointen joukkojen avulla määri­teltävät topo­logiset käsitteet kuten kuvauksen jatkuvuus ja raja-arvo osoittautuvat yhtä­pitäväksi sen kanssa, miten vastaavat käsitteet voidaan määritellä lukujen erotuksen tai avaruuden pisteiden etäisyyden avulla.
Historia
Topologian alaan kuuluvia käsitteitä käytettiin differentiaali- ja integraali­laskennassa jo 1600-luvulla. Seuraavalla vuosi­sadalla muun muassa Leonhard Euler käsitteli eräissä artikke­leissaan topo­logian alaan kuuluvia kysymyksiä.