cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Damien Monier
Monier on kilpaillut myös ratapyöräilyssä, jossa hän on voittanut Ranskan-mestaruuden takaa-ajossa 2005 ja 2008. Maantiepyöräilyssä hän saavutti ammattilaisuransa ensimmäisen voiton Italian ympäriajossa 2010. Hän kuului 17. etapilla 19 pyöräilijän kärkiryhmään, ja karkasi viimeisillä kilometreillä yksinäiseen irtiottoon voittaen osuuden 36 sekunnin erolla Danilo Hondoon. Hän voitti kolmannen etapin Tour international de Constantine -kilpailussa 2014. Hän voitti Tour Cycliste International de la Guadeloupen kokonaiskilpailun ja aika-ajoetapin 8b vuonna 2016. Hän voitti Tour de Kumano -kilpailun kolmannen etapin ja pistekilpailun 2017.
Miesten 10 metrin ilmapistooli ammunnan maailmancupin finaalissa 2008
Aikataulu
Ajat ovat paikallista aikaa
Lähteet
2008_ISSF_World_Cup_Final_(rifle_and_pistol)
Jälkiharappalaiset kulttuurit
thumb|350px|Jälkiharappalaiset kulttuurit. Pohjoisin [[Kalmisto H, keskinen Jhukar ja etelässä Rangpurin kulttuuri ja Daimabad.]]
Myöhäisharappalaisella ja jälkiharappalaisella kaudella Indus-joen laakso ja muu Pakistan ja Intia oli poliittisesti ja kulttuurisesti hajanainen. Vanhan ajan Harappalainen eli Induskulttuuri tuhoutui pääosin monien kaupunkien hylkäämäseen noin 1900 eaa., mutta kirjoitusta käytettiin vielä vuoteen 1700 eaa. asti. Induskulttuurin romahduksen tarkkaa syytä ja aikataulua ei tunneta. Induskulttuurin on perinteisesti monestikin uskottu tuhoutuneen indoiranilaisten arjalaisten saapumiseen maahan joskus välillä 1900–1300 eaa. Iranista tai Afganistanista mahdollisesti ainakin kahtena aaltona.
Näihin aikoihin noin 1600 eaa. näiden sukuiset kassiitit valtasivat Babylonian ja Uzbekistanin, ja Turkmenistanin jokien varrella sijainnut Margianakulttuuri luhistui. Monet tutkijat ovat epäilleet ajatusta, että arjalaisten saapuminen olisi hävittänyt Induksen sivilisaation.
Toinen usein esitetty ajatus on Saraswati-joen kulun muutos tai kuivuminen, jonka syynä on voinut olla maanjäristys. Muita mahdollisia syitä ovat kuivuus, tulvat tai kulkutauti. Kolmas syy voi olla jokin sisäinen konflikti, kapina tai sisällissota. Kapinan syy on saattanut olla kuivuuden aiheuttama nälänhätä. Maan suolaantuminen ja tulvat saattoivat vaikuttaa Indus-kulttuurin kaupunkien tuhoon.
Ensimmäiset todistetutsti arjalaiset kulttuurit olivat polttohautausta käyttänyt Kalmisto H:n toinen vaihe, ja maalatun harmaan keramiikan ensimmäinen vaihe. Tätä sanotaan usein punamustaksi keramiikaksi. Harappan keramiika säilyi joissain paikoissa satoja vuosia arjalaisen keramiikan rinnalla.
Kaupunkien hylkääminen
thumb|350px|Asutuksen painopiste siirtyi itään ja kaakkoon, kun Indus-sivilisaatio romahti. Siniset vinoristit: kypsän Harappan sivilisaation paikkoja. Punaiset ympyrät: myöhäisharappalaisa paikkoja. Induskulttuuri heikkeni noin 1900–1700 eaa. Myöhäisharappalaisella kaudella noin sadan vuoden aikana suuria kaupunkeja hylättiin tai ne kutistuivat. Tätä tapahtui varsinkin Etelä- ja Keski-Pakistanissa, mutta myös pohjoisessa, missä asutuksen painopiste siirtyi itään.
Joillain alueilla romahdus näyttää olleen asteittainen. Kaakkois-Pakistanin lähistön Gujaratissa Indus-kulttuuri heikkeni asteittain jälkiharappalaiseksi. Indusjoen laakson keskiosissa tuho näyttää tulleen äkkiä. Asutus siirtyi maaseuduille, ja alkoi jälkiurbaani Jhukar-vaihe Cholistanissa ja Sindhissä. Noin 1700 eaa. alkaen tapahtui monissa Indus-kulttuurin kaupungeissa selvä väestökato. Käsityöläiset jatkoivat monin paikoin helmien tekoa, mutta kauppa, lähelle ja kauas, näyttää monin paikoin taantuneen. Näihin aikoihin noin 1900 eaa. tapahtui maanjäristys, jonka aiheuttamat muutokset luultavasti kuivattivat Saraswatin eli Chaggarin tai muuttivat joen kulkua. Tällöin monet joen varrella olleet asutukset oli pakko hylätä, koska ne saivat ravintoviljan viljelyyn tarvittavan veden joesta. Joidenkin mukaan monsuuni muuttui ja kuivatti Indus-joen laakson ympäristön viljelylle sopimattomaksi. Viimeisen kerran Indus-kirjoitusta käytettiin Daimabadissa Maharastrassa noin vuonna 1700 eaa. . Mohenjo-Daron yhteiskunta luhistui pian vuoden 2000 eaa. jälkeen, jolloin kirjoitukset lakkasivat, ja kaupunki autioitui vuoteen 1800 eaa. mennessä. Vuonna 1800 eaa. useimmat suuret keskukset, muun muassa Kot Diji, Rupar, Kalibangan, Surkotada ja Desalpur, olivat hylätyt, ja joistain laakson keskuksista on löydetty muinaisella kadulla makaavia luurankoja, joilla on rikotut kallot. Mutta rikottuja kalloja ei ole Harappassa, jossa ruumiit näyttävät joidenkin tietojen mukaan kuolleen malariaan. On löydetty myös kuparisia kirveitä, joita indoiranilaiset käyttivät. Toisten tietojen mukaan kaupungeissa olis ollut hautaamattomia ruumiita enemmänkin, ehkä nälän tai kulkutaudin tappamia.
Mehrgarhiin ja Mohenjo-daroon ilmestyi 2000–1500 eaa. Margianakulttuurin/namazga VI-kauden esineitä, ehkä kaupan, ehkä valloittajien tuomana. Näitä lmestyi myös Iraniin, mm. Sahr-i-Sokhtaan, joka paloi noin 2000 eaa. Mutta Induslaakson keskukset eivät näytä palaneen.
Kaksoisvirtainmaan lähteet lakkasivat mainitsemasta Meluhhan, kauppakumppanin, jota on yleensä pidetty Induskulttuuria. Samoihin aikoihin muualta tuodut kotilot kävivät Induslaaksossa asteittain harvinaisemmiksi. Dravidalainen kaupunkiyhteiskunta oli romahtanut.
Indoiranilaiset - arjalaiset
thumb|350px|Varhaisia myöhäis- tai jälkiharappalaisa kulttuureja. thumb|350px|Viimeiset jälkiharappalaiset asuinpaikat noin 1300–1400 eaa. Monissa asutuskeskuksissa uusi, indoiranilaisia vaikutteita sisältänyt keramiikka ilmestyi pian Induskulttuurin romahtamisen jälkeen. Ei osata sanoa, olivatko vieraat valloittajat Induskulttuurin tuhon syy vai seuraus.
Indoiranilaiset arjalaiset tulivat Intiaan ainakin kahdessa aallossa, joista jälkimmäinen toi Rigvedan runouden. Indoeurooppalaisten sukuiset indoiranilaiset olivat alkaneet levittäytyä 2000-luvun lopulla Kazahstanin seuduilta etelään. Iranin Hissar III-kulttuuri oli noin 2000 eaa. indoiranilainen päätellen löydetystä sinetistä, jossa oli hevosen vetämät puolapyöräiset sotavaunut. Itäisten indoeurooppalaisten indoiranilaisten leviämiseen liittyi puolapyöräisten sotavaunujen ilmestyminen Intiaan välillä 1800–1500 eaa. Monet kaupungit paloivat Belutshistanissa, ja samaan aikaan Mundigakissa Afganistanissa rakennettiin suuria palatseja. Lähialueilla Bolan solassa Margianakulttuuri syrjäytti noin 1900 eaa. Indus-kulttuurin. Läntisillä vuorilla paloivat mm. Rana GhundaI III C ja Dabarkot. Mehiin ilmestyi ilmeisesti polttohautaus, joka saattoi levitä Intiaan 1800–1500 eaa.
Jäljelle jäänyt induskulttuuri heikkeni vähitellen maahan saapuneiden indoiranilaisten vallatessa alaa. Nämä arjalaiset olivat paimentolaisia, jotka asettuivat aikaa myöten yhä enemmän viljelemään maata. He olivat voimakkaita sotureita, koska heillä oli hevosen vetämiä sotavaunuja ja rautaisia aseita. Ensimmäiset arjalaiset jättivät melko vähän arkeologisia todisteita, koska rakensivat asumuksensa Intian oloissa helposti lahoavasta ja mätänevästä puusta. Maahan tulleilla arjalaisilla oli tiukka kasteihin perustuva luokkayhteiskunta, jota johtivat papit ja soturipäälliköt. Kaikkein alimpana olivat mustiksi kutsutut orjat. Luurankolöydöistä päätellen monilla seuduilla väestö näyttää säilyneen samana. Tämä saattaa merkitä pienen arjalaisen eliitin asettumista maahan. Rigveda kertoo alkuperäisten asukkaiden alistamisesta orjiksi.
Paikalliset kulttuurit
Harappassa alettiin rakentaa taloja kertaalleen käytetyistä tiilistä. Sinne ilmestyi iranilaisia kulttuurivaikutteita, muun muassa reikäkirveitä. Pohjoisessa Pakistanissa levisi noin 1900–1300 eaa. itään päin uusi kulttuuri, jota sanotaan Kalmisto H -kulttuuriksi. Se ilmestyi Harappaankin. Ihmiset alkoivat yhtäkkiä haudata kuolleitaan tuhkana uurnahautoihin indoiranilaiseen tapaan, kun aiemmin oli haudattu kokonaisena puuarkkuihin. Tämä kulttuuri levisi Sindhissä ja Punjabissa itään päin. Myös Luoteis-Pakistanissa Swatin tienoilla ollut Gandharan kulttuuri vuodesta 1600 eaa. liittynee indoiranilaisiin päätellen hevosiin liittyneistä löydöistä. Tähän kulttuuriin liittyi myös viulumaisia jumalatarkuvia, pitkänokkaisia astioita ja geometrisesti koristeltuja kuparisinettejä ja trumpetteja, joita luultavasti käytettiin hevosten ohjaamiseen taisteluissa. Esimerkiksi Pirakista on löydetty uusia arjalaisia aiheita, joissa tulee esille mm. hevosen käyttö.
Chris Paischeff
Rita Christina "Chris" Paischeff (16. kesäkuuta 1929 – 29. elokuuta 1997) oli suomalainen näyttelijä, joka tunnetaan pääosastaan Matti Kassilan ohjaamassa elokuvassa Varsovan laulu.
Jälkiharappalaiset kulttuurit
Paikalliset kulttuurit
Haryanan seuduilla Siswal C lienee vastannut kalmisto H:ta. Siellä mm Kalibangan pysi asuttuna. Tuolloin tulivat "handi":n muotoiset saviastiat ja sisäänpäin koverasivuiset maljat. Siswal C:n kaudella mukaan tulivat maalattu harmaa keramiikka ja muut siihen liittyvät keramiikat. Itä-Punjabissa, Haryanassa Harappan kulttuuri alkoi TL-ajoitustan mukaan luhistua 1900 eaa. 1700 eaa. se oli korvautunut jälkiharappalaisella kulttuurilla jota edustavat Balu, Alamgirpur ja Bargaon. Tämän jälkeen alkoi Banawalin, Mitathal IB:n, Daulatpurin, Mirzapurin jne luonnehtima toinen kausi. Tällä kaudella Bhagwanpurissa tehtiin taloja poltetuista tiilistä mutatasanteille ja keramiikka oli Harappan tyyppistä. Niin sanottu maalattu harmaa keramiikka alkoi levittäytyä Haryanan-Punjabin seuduilla ja lähialueilla ehkä jo 1700 eaa. mm. Dadheriin, ja yhä laajemmalle alalle noin 1500–1400 eaa. samaan aikaan Intiassa oli punamustaa keramiikkaa. Noin 1400 eaa. alkoi kausi, jolloin harappalaista keramiikkaa oli esim Bhagwanpurassa rinnan myöhäisharappallaisen keramiikan kanssa. Bhagwanpurissa harmaan keramiikan kauden alussa ilmestyi hevonen, ja vitsaksista ja savesta tehtyjä majoja. Mutta kauden lopussa tiilirakenamista alkoi taas ilmetä. Maalatun harmaan keramiikan kausi oli laajemmalla alalla noin 1400–1000 eaa. mm. Katpalonissa ja Nagerissa.
Isabella
Isabella voi viitata ainakin seuraaviin:
Chris Paischeff
Paischeff oli mukana avustajana jo vuonna 1947 Valentin Vaalan elokuvassa Sinut minä tahdon ja näytteli sen jälkeen Svenska Teaternissa, josta Kassila löysi hänet Varsovan laulun femme fatalen rooliin esittämään saksalaista Ilseä. Varsovan laulun jälkeen Paischeff näytteli ainoastaan kolmessa ruotsinkielisessä televisioelokuvassa 1960-luvun alussa. Varsinaisen elämäntyönsä hän teki Akateemisen Kirjakaupan palveluksessa.
Paischeffin äiti oli tunnettu teatterinjohtaja ja ohjaaja Gerda Wrede ja isä Stockmannin henkilöstöpäällikkönä työskennellyt viipurilaissyntyinen majuri Waldemar Paischeff.
Jälkiharappalaiset kulttuurit
Paikalliset kulttuurit
Jhukarin kulttuurissa säilyi monia Indus-kulttuurin piirteitä, kuten keramiikka pysyi melko samana. Mutta sinetit vaihtuivat neliömäisistä pyöreiksi, niin kuin Iranissa. Indus-kirjoitusta kirjoitettiin yhä saviruukkuihin. Jhukarin kulttuuri näyttää olleen tekemisissä Iranin ja Rangpurin kulttuurien kanssa, muttei niin varmasti Punjabin kulttuurin kanssa. Rangpurin kulttuurinkin alueella jatkuivat Indus-kulttuurin monet toiminnot ainakin 1400-luvulle eaa. asti.
Rautakausi
Sulatetu rauta tunnettiin Anatoliassa jo 2500–1800 eaa, mutta sitä käytettiin harvoin. Raudan valannan arvioidaan ilmaantuneen Gangesin laaksoon joskus 1800–1200 eaa. Varhaista rautaa oli mm Malharissa, Kosambissa, Lahuredewassa jne. tähän aikaan Toisten mielestä rautaa alettiin valmistaa Intiassa itsenäisesti, toisten mukaan se tuli arjalaisten mukana lännestä. Rakesh Tewarin mukaan raudan käyttö saattoi alkaa 1500-luvulla eaa, ja oli yleistä 1300-luvulla eaa.
Ilmeisesti noin 1300 eaa. maahan saapui arjalaisten toinen aalto, jota kuvataan Rigvedassa. Dravidalainen ja arjalainen uskonto sekoittuivat. Induksen kansan ainutlaatuinen perintö ei kokonaan hävinnyt, vaan elää yhä pääosin etelä-Intian kielissä ja epäsuorasti siinä panoksessa, jonka dravidalainen maailmantulkinta esimerkiksi keskiajan Bhakti-runoudessa ja hartauslauluissa on hindulaiseen uskonnolliseen sisältöön antanut. Vaikka joissain vanhoissa asutuskeskuksissa yhä asuttiin, alkoi vuosisatojen vieriessä kohota pohjoiseen Pakistaniin ja Intiaan kaupunkikeskuksia, jotka taistelivat keskenään. Alkoi ns. vedalainen aika, jonka aikana hindulainen Veda-runous muotoutui. Keskivedalaiset tekstit syntyivät 1000–800 eaa. Noin 1000–350 eaa. oli maalatun harmaan keramiikan myöhäisvedalainen kausi. Noin 800 eaa. skyyttalaisten sukuinen megaliittikulttuuri tunkeutui lännestä Intiaan skyyttalaisten mukana ensiksi Gujaratiin ja Rajasthaniin. Noin 700–324 eaa. Intiassa ja Pakistanissa oli monia kulpailevia kaupunkivaltioita, jotka voimakas Maurya-dynastia yhdisti mahtavaksi valtakunnaksi, jonka tunnetuin hallitsija oli Ašoka.
Désiré Bastin
Désiré Bastin (4. maaliskuuta 1900 Antwerpen – 18. huhtikuuta 1971) oli belgialainen jalkapalloilija ja olympiavoittaja. Hän kilpaili vuoden 1920 kesäolympialaisissa Antwerpenissä ja kuului siellä lajissa kultaa voittaneeseen joukkueeseen. Hän osallistui myös Pariisin kesäolympialaisiin 1924.
Sinkki–hiili-paristo
thumb|Erikokoisia sinkki-hiiliparistoja thumb|Sinkki-hiilipariston rakenne: 1) metallinapa (plus-napa), 2) grafiittitanko, 3) sinkkilieriö (anodi), 4) mangaandioksidi (katodi), 5) kosteaa ammoniumkloridia, 6) metalliliitin.
Topi Kosonen
Topi Kosonen (s. 12. tammikuuta 1982 Lappeenranta ) on suomalainen pesäpalloilija, joka edustaa Joensuun Mailaa. Häntä pidetään yhtenä kaikkien aikojen parhaista lukkareista.
Sinkki–hiili-paristo
Sinkki-hiili-paristo eli Leclanchén pari on kuivapari, jossa anodina on sinkkinen lieriö ja katodina mangaanidioksidilla eli ruuni­kivellä päällystetty hiilitanko. Sinkkilieriö on ulkopuolelta tavallisesti päällystetty pahvilla, muovilla tai teräskuorella. Sisältä se on täytetty tärkkelysliisterillä, johon on seostettu elektrolyyttinä toimivaa ammoniumkloridia eli salmiakkia (NH4Cl) taikka sinkkikloridia (ZnCl2). Nämä ovat ioniyhdisteitä, joissa ammonium tai sinkki on positiivisina, kloridi negatiivisina ioneina. Katodina toimivaan mangaani­dioksidiin on sen sähkön­johtavuuden parantamiseksi sekoitettu nokea eli hieno­jakoista hiiltä.
Sinkki­anodilla tapahtuu seuraava puolireaktio, jossa sinkki hapettuu:
Topi Kosonen
Kaudella 2009 Kosonen kärsi lautaskammosta. Hän kuitenkin onnistui varsin nopeasti palaamaan huippuvuosien tasolleen, ja kertoi saaneensa peli-ilonsa takaisin kauden 2010 aikana. Kososen lautaskammon syyksi on arveltu vuoden 2008 mestaruuden aiheuttamia paineita. Lautaskammosta palauduttuaan Kosonen pystyi johdattamaan Pattijoen Urheilijat takaisin mitaleille, kun joukkue voitti SM-pronssia kausien 2011 ja 2012 päätteeksi.
Sinkki–hiili-paristo
Tässä puoli­reaktiossa vapautuneet elektronit siirtyvät paristoon kytkettyyn virtapiiriin, jossa ne toimivat varauksen­kuljettajina. Syntyvät sinkki-ionit siirtyvät elekto­lyyttiin, jossa ne muodostavat siellä olevien kloridi-ionien kanssa sinkkikloridia.
Topi Kosonen
Kosonen pelasi Pattijoen Urheilijoissa 18 vuotta, kauteen 2021 saakka. Elokuussa 2021 Raahen Seutu uutisoi Kososen lopettavan pelaajauransa meneillään olevan kauden päätyttyä. Lokakuussa Kosonen kuitenkin teki kaksivuotisen pelaajasopimuksen Joensuun Mailan kanssa. Kosonen on jälkikäteen kertonut, ettei hänen lopettamispäätöksensä ollut missään vaiheessa lopullinen, vaan tietyt tahot olivat ymmärtäneet sen väärin.
Joensuussa Kosonen ei vastoin yleisiä odotuksia noussut joukkueen ykköslukkariksi ohi Ville Väliahon, vaan hän pelasi kauden alkupuolella useita otteluita jokerina ja vain yksittäisiä kertoja lukkarin paikalla. Elokuussa 2022 Joensuun Mailan vierasottelussa Seinäjoen JymyJusseja vastaan Kosonen joutui kesken ottelun kolmosvahdin paikalle, kun Iiro Kuosa loukkaantui. Joukkueen valmennusjohto totesi Kososen erittäin varmaksi kiinniottajaksi, minkä seurauksena Kosonen pelasikin kolmosvahtina koko loppukauden ajan. Kauden 2022 päätteksi Kosonen voitti joukkueensa kanssa uransa kolmannen SM-pronssimitalin.
Sinkki–hiili-paristo
Katodilla taas tapahtuu seuraava puolireaktio:
Olli Kuurna
Olavi Oskari Aalto kirjailijanimi Olli Kuurna (7. huhtikuuta 1912 Helsinki – 20. lokakuuta 1939 Lahti) oli suomalainen lentäjä, ilmavoimien reservikersantti ja jännityskirjailija.
Topi Kosonen
Kosonen on pelannut 513 runkosarjaottelua Superpesiksessä. Hän on lyönyt 43+312 juoksua, tuonut 471 juoksua ja kerännyt 2 236 kärkilyöntipistettä. Itä–Länsi-otteluun hänet on valittu kymmenen kertaa.
Sinkki–hiili-paristo
Sinkki-hiilipariston jännite vaihtelee välillä 1,25 V ... 1,5 V.
Olli Kuurna
Kuurna kirjoitti lentämiseen liittyviä seikkailukertomuksia pääasiassa Kustannus Oy Ilmarisen julkaisemiin lehtiin. Helsinkiläinen Seaflower-kustantamo julkaisi 2000-luvun alussa useita Kuurnan 1930-luvulla kirjoittamia jännityskertomuksia kirjoina.
Topi Kosonen
Siviiliammatiltaan Kosonen on liikunnanopettaja.
Sinkki–hiili-paristo
Aiheesta muualla
brunstensbatteri
Olli Kuurna
Kuurna toimi reservilentäjän ominaisuudessa avustajana Siivet lehdessä vuonna 1939. Omalla nimellään hän kirjoitti Maanpuolustusnuoriso lehteen. Aalto oli ylioppilas ja hän kuoli lento-onnettomuudessa Lahdessa.
Antonio Giuseppe Angioni
Antonio Giuseppe Angioni (8. lokakuuta 1910 Bortigali – 21. elokuuta 1991) oli italialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 13. elokuuta 1933 ja nimitettiin Pisan arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Hippo Diarrhytuksen titulaaripiispaksi 28. toukokuuta 1962. Piispaksi vihkiminen seurasi 29. kesäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Giacomo Lercaro, jota avustivat Ugo Camozzo ja Giuseppe Amici.
Angioni sai 6. heinäkuuta 1968 nimityksen Pavian piispaksi, jona hän toimi, kunnes jäi eläkkeelle 2. huhtikuuta 1986. Hän osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen.
Niacin
Yhtyeen kaikki jäsenet ovat olleet mukana lukuisissa jazz-, ja rockprojekteissa, minkä ansiosta Niacinin musiikista on kuultavissa piirteitä molemmista tyylilajeista. Musiikki on kokonaan instrumentaalista lukuun ottamatta Deep-albumia, jonka yhdellä kappaleella vierailee laulajana Deep Purplen Glenn Hughes.
Jean-Louis Plouffe
pienoiskuva Jean-Louis Plouffe (s. 29. lokakuuta 1940 Ottawa) on kanadalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Ottawan arkkihiippakuntaan 12. kesäkuuta 1965 ja nimitettiin Sault Sainte Marien hiippakunnan vihkipiispaksi sekä Lamzellan titulaaripiispaksi 12. joulukuuta 1986. Piispaksi vihkiminen seurasi 24. helmikuuta 1987. Pääkonsekraattorina toimi Marcel André J. Gervais, jota avustivat Jean Gratton ja Bernard Francis Pappin.
Plouffe sai 2. joulukuuta 1989 nimityksen Sault Sainte Marien piispaksi.
Jens Adler
Jens Adler (s. 25. huhtikuuta 1965 Halle Saksan demokraattinen tasavalta) on saksalainen entinen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan maalivahti.
Ura
Adler aloitti ammattilaisuransa Halleschen FC Chemiessä vuonna 1983. Hän edusti seuraa 87 DDR-Oberliga-pelissä, jonka lisäksi hän pelasi alemmilla sarjatasoilla seuran paidassa. Vuonna 1992 Adler siirtyi FC Stahl Brandenburgiin kolmeksi kaudeksi, jonka jälkeen hän vaihtoi Herthaan. Hän jäi kuitenkin pieneen rooliin seurassa, eikä pelannut kuin yhden 2. Bundesliiga-ottelun. Uransa lopussa Adler siirtyi Vfl Halleen.
Adler pelasi yhden ottelun Saksan demokraattisen tasavallan jalkapallomaajoukkueessa. Hän oli myös maan viimeinen maajoukkuepelaaja.
Pavel Sisojev
Sisojev saavutti saavutti 3 000 metrin estejuoksussa pronssia Helsingin EM-kilpailuissa 1971 ajalla 8.26,4.
Fritz Graebner
Robert Fritz Graebner (4. maaliskuuta 1877 – 13. heinäkuuta 1934) oli saksalainen antropologi.
Vuosina 1925–1928 hän oli museonjohtaja ja professori Kölnissä. Graebner oli kulttuuripiiriopin tunnetuimpia edustajia kulttuurihistoriallisessa antropologiassa.
Tarkan
thumb|Tarkan Tarkan Tevetoğlu (s. 17. lokakuuta 1972 Alzey, Saksa) on World Music -palkittu turkkilainen poplaulaja. Hän on julkaissut useita platinalevyjä uransa aikana, ja albumeita on myyty arviolta 15 miljoonaa. Hän tuottaa musiikkia myös yrityksensä HITT Musicin kautta, joka perustettiin helmikuussa 1997. Ahmet Ertegün piti häntä yhtenä parhaista live-esiintyjistä, joita hän oli koskaan nähnyt. Tarkan on syntynyt Saksassa, mutta hänen ollessaan 14-vuotias hänen vanhempansa päättivät palata takaisin kotimaahansa Turkkiin. Siellä Tarkan löysi intohimonsa musiikkiin. Hän aiheutti paheksuntaa PETAssa esiintymällä levynsä Come Closer kannessa eläimen turkkiin pukeutuneena, myöhemmin Tarkan kertoi rakastavansa eläimiä.
Main Street People
Levy-yhtiö on Dunhill Records emoyhtiönään ABC Records, jolla on ollut toimistot Los Angelesissa ja New Yorkissa.
Äänittäjinä ovat toimineet Phil Kaye ja Howard Gale sekä miksaajina Kaye ja Steve Barri. Levy on äänitetty Los Angelesissa ABC Recordsin studioilla.
Kappaleet
Kappaleiden sovittajina ovat toimineet Jimmie Haskell, Gil Askey, Dennis Lambert ja Don Hockett. Sanat on painettu levykanteen.
"Main Street People (Intro)" – 1:42
"I Just Can't Get You Out of My Mind" – 3:59
"It Won't Be the First Time" – 3:53
Hintainformaatio
Hintainformaatio viittaa siihen, miten hintatarjoukset kertovat siitä, miten paljon jotakin resurssia tarvitaan, ja hintapyynnöt siitä, miten korkeita sen tuotantokustannukset tai vaihtoehtoiskustannukset ovat.
Main Street People
Kappaleet
"Sweet Understanding Love" – 2:59
Hintainformaatio
Tämä ohjaa resurssit (työn, pääoman, hyödykkeet, maan) siihen käyttöön, missä siitä on eniten hyötyä, ja ohjaa tuotannon kuluttamaan vain resursseja, joiden hinnat eli tuotanto- tai vaihtoehtoiskustannukset ovat mahdollisimman alhaiset.
Markkinahinnat kertovat mahdollisimman objektiivisesti, miten arvokkaita jonkin resurssin eri käyttötavat ovat. Korkeimman tarjouksen resurssista pystyy tyypillisesti antamaan se, jolla on tuottavinta käyttöä resurssille.
Main Street People
Kappaleet
"Are You Man Enough" – 3:24
Hintainformaatio
Reaktiot šokkeihin
Jonkin tuotteen tarpeen (kysynnän) lisääntyessä sitä ei tahdo riittää kaikille. Tuottajat näkevät tilaisuuden nostaa hintoja. Tämä karkottaa ne ostajat, jotka ovat valmiit maksamaan vähiten. Tuotteet päättyvät niitä eniten tarvitseville ja toisaalta tuottajille tulee kannustin tuottaa enemmän, uusillekin yrittäjille tulee kannustin alkaa tuottaa kyseistä tuotetta.
Main Street People
Kappaleet
"Whenever There's Blue" – 5:20
Hintainformaatio
Reaktiot šokkeihin
Vastaavalla tavalla hintamekanismi reagoi siihen, kun jonkin tuotteen kysyntä tai tarjonta laskee, tarjonta kasvaa tms. Hintainformaatio kertoo, miten kipeästi mitäkin tuotetta milloinkin tarvitaan ja miten kallista sitä on tuottaa tai myydä. Hinnat eivät yleensä kuitenkaan ole täydellisiä.
Main Street People
Kappaleet
"Too Little, Too Late" – 3:20
Hintainformaatio
Esimerkki
Esimerkiksi maatilkulla voi toimia kurpitsanviljely, ravintola tai lääkärin vastaanotto, ja hinnat - näiden eri tahojen tarjoamat ostohinnat tai vuokrat - ovat informaatiota siitä, miten arvokkaita nämä eri käyttötavat ovat. Näin maatilkku voidaan myydä tai vuokrata käyttöön, joka siinä kohdassa on mahdollisimman hyödyllistä, hyväksymällä korkein tarjous, ellei omistajalla itsellään ole vielä arvokkaampaa käyttöä maatilkulle.
Main Street People
Kappaleet
"Peace of Mind" – 4:28
Hintainformaatio
Esimerkki
Vaikka lääkäri voittaisi kilvan, joskus myöhemmin lääketieteen kehitys voisi tehdä hänen palvelunsa vähemmän tarpeellisiksi tai kurpitsan kysyntä voisi lisääntyä, jolloin kurpitsanviljelijän kannattaisi ostaa maatilkku lääkäriltä.
Romualdas Bitė
Romualdas Bitė (s. 3. tammikuuta 1944) on liettualainen, Neuvostoliittoa edustanut yleisurheilija, jonka päälaji oli 3 000 metrin estejuoksu.
Hintainformaatio
Valtion rooli
Joissain tapauksissa ulkoisvaikutuksilla voidaan perustella sitä, että valtio vaikuttaa hintoihin tukemalla tai haittaverottamalla. Varsinainen hintasääntely on kuitenkin silloinkin kyseenalaista, vääristää hintainformaatiota ja ehkä vain peittää todellisia ongelmia, jotka ovat kysynnässä ja tarjonnassa.
Romualdas Bitė
Bitė sijoittui Helsingin EM-kilpailuissa 1971 neljänneksi 3 000 metrin estejuoksussa ajalla 8.27,0. Hän hävisi pronssimitalisti Pavel Sisojeville 0,6 sekunnin erolla. Münchenin 1972 olympialaisissa hän sijoittui seitsemänneksi ajalla 8.34,6.
Main Street People
Kappaleet
"One Woman Man" – 4:39
"Main Street People" – 3:22
Kutsut (elokuva)
Kutsut (L’Invitation) on Claude Gorettan ohjaama sveitsiläis-ranskalainen draamakomedia vuodelta 1973. Goretta laati satiirisen elokuvan käsikirjoituksen yhdessä Michel Vialan kanssa. Elokuvan pääosaa esittää Michel Robin.
Main Street People
Muusikot
The Four Tops: sekä
Kutsut (elokuva)
Kutsut oli ensimmäisiä Suomessa nähtyjä Sveitsin uuden aallon ohjaajien elokuvia 1970-luvun alkupuolella. Se sai elokuvateattereissa 8 510 katsojaa, minkä lisäksi sitä esitettiin elokuvakerhoissa.
Juoni
Hiljainen ja ujo pikkuvirkamies saa suuren perinnön, ostaa komean omakotitalon ja järjestää työtovereilleen näyttävät tupaantuliaiset, joiden aikana ihmisten käytöksen kulissit alkavat murentua ja naamiot riisutaan.
Vastaanotto
Vuoden 1973 Cannesin elokuvajuhlilla Kutsut oli ehdolla Kultaisen palmun saajaksi ja voitti kaksi muuta palkintoa. Oscareissa se oli ehdolla parhaan vieraskielisen elokuvan sarjassa.
Helsingin Sanomien televisiosivulla helmikuussa 1986 Mikael Fränti pitää Kutsuja hauskana elokuvana, joka näyttää että syvä ystävyys on mahdollista, jos ihminen oppii nauramaan itselleen ja luopuu turhamaisuudestaan ja ennakkoasenteistaan.
Jevgenija Poljakova
Jevgenija Andrejevna Poljakova (, s. 29. toukokuuta 1983) on venäläinen pikajuoksija.
Poljakova voitti 2007 Venäjän sisäratojen mestaruuden 60 metrin juoksussa. Saman vuoden Birminghamin sisäratojen EM-kisoissa hän voitti matkan EM-hopeaa ajalla 7,18. Osakan MM-kisoissa hän karsiutui 100 metrin juoksun välierissä ajalla 11,16 ja voitti samana vuonna Venäjän mestaruuden 100 metrillä. Seuraavana vuonna Poljakova juoksi Valencian sisäratojen MM-kisoissa 60 metrillä viidenneksi. Ulkoradoilla hän voitti maansa mestaruuden 100 metrillä ja karsiutui Pekingin olympialaisissa 100 metrin välierissä. Pekingissä Poljakova oli mukana Venäjän joukkueessa, joka alun perin voitti 4 × 100 metrin viestijuoksun, mutta joukkue menetti voittonsa vuonna 2016 kun joukkueessa juossut Julija Tšermošanskaja jäi kiinni dopingin käytöstä. Sisäratojen EM-kilpailuissa Torinossa 2009 Poljakova voitti kultaa 60 metrillä ajalla 7,18. Saman vuoden Berliinin MM-kisoissa hän karsiutui 100 metrin puolivälierissä. Dohan sisäratojen MM-kisoissa 2010 hän karsiutui välierissä 60 metrillä.
Poljakova on naimisissa kolmiloikkaaja Ljukman Adamsin kanssa.
Li Hongzhang
Li Hongzhang (Wade-Giles: Li Hung-tšang; 15. helmikuuta 1823 Hefei – 7. marraskuuta 1901 Peking) oli kiinalainen sotilaskomentaja ja valtiomies. Hän oli 1800-luvun lopulla Kiinan ulkopolitiikan johtavia hahmoja ja pyrki modernisoimaan Kiinaa sekä varsinkin sen armeijaa. Li Hongzhang toimi Kiinan pääkaupunkia Pekingiä ympäröineen Zhilin maakunnan (nykyinen Hebei) käskynhaltijana vuosina 1870–1895. Hän kukisti useita kapinoita ja neuvotteli useita rauhansopimuksia ulkovaltojen kanssa. Varovaista ulkopolitiikkaa kannattanut Li kutsuttiin viimeisinä vuosinaan useasti pelastamaan Kiinaa rauhanneuvotteluissa, kun muut olivat epäonnistuneella sotapolitiikalla saattaneet maan ahdinkoon.
Länsimaissa Litä pidettiin 1800-luvun lopussa johtavana kiinalaisena valtiomiehenä.
Varhaisempi ura
Lin upseerikoulutus käynnistyi vuonna 1844 Zeng Guofanin johdolla, ja Zengistä tuli hänen oppi-isänsä. Li läpäisi keisarillisen virkatutkinnon vuonna 1847. Taiping-kapinan puhjettua vuonna 1850 hän järjesti isänsä kanssa vapaaehtoisen sotilasjoukon, joka ajoi kapinalliset pois heidän kotimaakunnastaan. Kapinallisia vastaan taistellut Zeng kutsui Lin vuonna 1860 esikuntaansa, ja vuonna 1862 Listä tuli Jiangsun maakunnan vt. sotilaskuvernööri. Vuosina 1863–1864 Li tuki brittiläistä Charles Gordonia, jonka palkkasotureista kokoama ”aina voittoisa armeija” taisteli menestyksekkäästi Shanghain ympäristössä taiping-kapinallisia vastaan. Myöhemmin Gordonin armeija alistettiin Lille, jolla yhdessä Zengin kanssa oli merkittävä rooli taiping-kapinan lopullisessa kukistamisessa. Vuosina 1865–1870 Li toimi eri tehtävissä eripuolilla Kiinaa ja tukahdutti useita muita kapinaliikkeitä. Zeng ja Li nujersivat yhdessä muun muassa Nian-kapinan vuonna 1868.
Toiminta Kiinan vahvistamiseksi
Vuonna 1870 Li nimitettiin Zengin seuraajana Zhilin maakunnan kenraalikuvernööriksi ja varakuninkaaksi. Hän toimi samanaikaisesti myös Tianjinin, Quanzhoun ja Niuzhuangin kaupan ylivalvojana. Hän käytännössä kontrolloi suurta osaa Kiinan ulkomaankaupasta, sillä hänen valvontaansa kuuluivat Jangtsejoen pohjoispuolella sijainneet sopimussatamat, eli satamat, joiden kautta kauppa länsimaiden kanssa kulki. Vaikka Kiinalla oli myös hiljattain perustettu ulkoministeriö eli Zongli yamen, suhteiden hoitaminen länsimaihin kasaantui Lin käsiin. Keisari Tongzhin kuoltua vuonna 1875 Li johti vallankaappausta, jolla valtaistuimelle nostettiin keisari Guangxu kahden leskikeisarinnan, Cixin ja Ci’anin valvonnassa.
Lin strategiana oli pyrkiä vahvistamaan Kiinaa sotilaallisesti, jotta se voisi vapautua länsimaiden ohjailusta, mutta samalla hän tiedosti Kiinan heikkoudesta seuraavat epämiellyttävät välttämättömyydet. Niin kauan kuin sisäinen vahvistautuminen oli kesken, Kiinan pitäisi pyrkiä ratkaisemaan kaikki kansainväliset kiistat ilman sotimista, vaikka se merkitsisi myönnytyksiä myönnytysten perään ulkovalloille. Sotaisamman politiikan kannattajat leimasivat Lin petturiksi. Hän oli kuitenkin huomannut, että Kiinan heikkouden vuoksi aseisiin turvautuminen johti usein vielä kalliimpiin menetyksiin kuin taipuminen neuvottelupöydässä. Siinä missä monet Kiinan hovissa olivat huolissaan Venäjän vastaisen pitkän maarajan puolustamisesta ja Turkestanin päätymisestä Venäjän valtaan, Li piti tärkeämpänä rannikoiden puolustamista Japanin ja länsivaltojen sotilaallisen uhan varalta. Hän toteutti monenlaisia varsinkin armeijaa palvelleita hankkeita, joihin kuului muun muassa sotasatamien ja linnoitusten rakentamista, sotilasakatemian ja uusien asetehtaiden perustaminen, länsimaisten sotalaivojen hankkiminen sekä nuorten kiinalaisten lähettäminen Yhdysvaltoihin opiskelemaan uusia taitoja.
Li pyrki luomaan teollista yritystoimintaa, joka olisi puhtaasti kiinalaisessa omistuksessa. Hän perusti vuonna 1872 kiinalaisen höyrylaivayhtiön, koska kaupallinen laivaliikenne Kiinan rannikoilla oli ajautunut ulkomaalaisten haltuun. Laivaliikennettä tukemaan hän perusti vuonna 1877 Kaipingin hiilikaivokset ja rakennutti vuonna 1880 valmistuneen Kiinan ensimmäisen rautatien, jotta hiili saataisiin kuljetettua kaivoksista rannikon satamiin. Li perusti myös vuonna 1881 Kiinan ensimmäisen lennätinlinjan ja vuonna 1882 ensimmäisen puuvillakehräämön, jolle annettiin monopoliasema ulkomaalaisten pitämiseksi poissa markkinoilta.
Johtava ulkopoliitikko
vasen|pienoiskuva|pysty Japani haastoi vuonna 1876 Kiinan valta-aseman Koreassa ja otti haltuunsa aiemmin Kiinan suojeluksessa olleet Riukiusaaret vuonna 1879. Kiinan hallitus antoi Koreaa koskeneet kysymykset Lin vastuulle. Hän pyrki tukemaan Korean hovin sisäisissä valtakamppailuissa kiinalaismielistä ryhmittymää ja järjesti nuoren kiinalaisen upseerin Yuan Shikain Korean käskynhaltijaksi. Vuonna 1883 Li sai komentoonsa Vietnamin rajalle sijoitetut joukot, ja hän yritti neuvotteluilla saada Ranskan tunnustamaan Annamin kuulumiseen Kiinan etupiiriin. Seurauksena oli kuitenkin Kiinan–Ranskan sota, jonka Kiina hävisi, ja Annam päätyi Ranskalle. Li toimi Kiinan edustajana sodan päättäneissä Tianjinin rauhanneuvotteluissa vuonna 1885. Samana vuonna hän sopi japanilaisen Itō Hirobumin kanssa Korean muuttamisesta Kiinan ja Japanin yhteiseksi protektoraatiksi. Japanilaiset rohkaisivat 1890-luvun alussa Kiinaa vahvistamaan otettaan Korean asioista. Li erehtyi luottamaan heidän vilpittömyyteensä, vaikka todellisuudessa Japani valmistautui valtaamaan Korean kokonaan itselleen.
thumb|Li Hongzhang [[lordi Salisburyn ja George Curzonin seurassa.]] Lin rauhanponnisteluista huolimatta Kiinan ja Japanin välille puhkesi Korean kiistan vuoksi vuonna 1894 sota, jonka Kiina hävisi. Taisteluista japanilaisia vastaan vastasi pääasiassa Lin alainen pohjoinen sotalaivasto. Hän joutui näin epäsuosioon sodan vastoinkäymisten vuoksi, vaikka olikin itse vastustanut sotaan lähtemistä. Helmikuussa 1895 Li kuitenkin lähetettiin Japaniin neuvottelemaan rauhasta. Neuvottelujen aikana japanilainen fanaatikko yritti surmata hänet ampumalla, mutta hän selvisi hengissä ja kykeni päättämään neuvottelut. Maaliskuun 17. päivänä 1895 solmitussa Shimonosekin rauhassa Kiina joutui luovuttamaan Japanille Formosan saaren ja Liaotungin niemimaan, tunnustamaan Korean itsenäisyyden, maksamaan sotakorvauksia, avaamaan lisää sopimussatamia sekä myöntämään Japanille Kiinan suhteen samat edut, kuin mitä se oli aiemmin joutunut myöntämään länsimaille. Länsimaiden ja erityisesti Venäjän painostuksesta sopimusta muutettiin pian siten, että Liaotungin niemimaa palautui Kiinalle maksua vastaan.
Li osallistui vuonna 1896 Venäjän tsaari Nikolai II:n kruunajaisiin Moskovassa ja neuvotteli samalla salaisen liittosopimuksen Kiinan ja Venäjän välille. Sopimuksessa Venäjä sai samalla oikeuden jatkaa Siperian rataa Kiinan alueen poikki Mantšuriassa niin sanotulla Kiinan itäisellä rautatiellä. Huhuttiin, että venäläiset olisivat lahjoneet Litä suurella rahasummalla tekemään tämän myönnytyksen. Ennen paluutaan Kiinaan hän vieraili myös Saksassa, Britanniassa ja Yhdysvalloissa ja sai hyvän vastaanoton. Lin palatessa hänen suosionsa Kiinassa oli alentunut, mutta leskikeisarinna Cixi suojeli häntä, eikä vuoden 1898 palatsivallankaappaus siten horjuttanut hänen asemaansa.
Vuonna 1899 Listä tuli Liangguangin maakunnan virkaatekevä kuvernööri ja varakuningas. Hänet kutsuttiin vielä seuraavana vuonna neuvottelemaan rauhasta länsimaiden kanssa, sillä ne olivat lähettäneet joukkojaan Kiinaan kukistamaan maassa puhjennutta boksarikapinaa. Kiinalle nöyryyttävä mutta tilanteen ratkaissut rauhansopimus syntyi 7. syyskuuta 1901. Li kuoli kaksi kuukautta myöhemmin.
Simo Sipilä
Simo Olavi Sipilä (s. 17. huhtikuuta 1983 Tampere) on suomalainen pikajuoksija. Juoksuharrastuksensa hän aloitti Nokian Urheilijoiden riveissä, kunnes vuonna 2008 siirtyi HIFK:n urheilijaksi. Hänellä ei ole valmentajaa, vaan hän on koko uransa ajan valmentanut itse itseään. Aikuisten SM-kisoista hän on saavuttanut 100 metriltä kolme pronssia ja 4×100 metrin viestistä kaksi kultaa. Sisäratojen SM-kisoista hänellä on yksi kulta 60 metrin juoksusta. Maaotteluissa Sipilä on edustanut Suomea niin aikuisten kuin eri ikäluokkienkin tasolla vuosina 2002, 2004, 2007 ja 2008 100 metrillä ja 4×100 metrin juoksussa.
Iskhys
Iskhys oli kreikkalaisessa mytologiassa Elatoksen ja Hippeian poika. Hän antautui suhteeseen Koroniksen kanssa, joka oli tällöin jo raskaana Apollonille. Tällöin vielä valkoinen korppi, jonka Apollon oli asettanut vahtimaan rakastettuaan, kertoi asiasta jumalalle, joka raivoissaan muutti linnun mustaksi huonojen uutisten vuoksi. Koroniksen surmasi joko Apollon itse tai hänen sisarensa Artemis tämän loukkauksesta jumalaa kohtaan. Iskhyksen surmasi joko Apollon itse nuolillaan tai Zeus vasamallaan.
Leo Frobenius
Frobenius teki monta matkaa Afrikkaan ja Aasiaan. Huomattavan aineistonsa hän kokosi Afrikanarkistoksi. Tästä kokoelmasta syntyi kulttuurimorfologian tutkimuslaitos Frankfurt am Mainiin. Frobenius perusti niin sanotun kulttuurihistoriallisen koulun antropologiaan. Hän oli 1800-luvun lopun ja 1900-luvun alkupuolen eurooppalaisessa antropologian tutkimuksessa voimakkaasti vaikuttaneen diffusionismin eli kulttuurien leviämisteorian merkittäviä edustajia.
Panamanpalloluura
Panamanpalloluura (Hylopezus perspicillatus) on luurien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys
Panamanpalloluuraa tavataan Hondurasissa, Nicaraguassa, Costa Ricassa, Panamassa, Kolumbiassa ja Ecuadorissa. Lajia on kuvattu melko yleiseksi, ja sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Norra Posten
thumb|200px|Lehden ensimmäisen numeron etusivu. Norra Posten oli Uudessakaarlepyyssä ja Kokkolassa vuosina 1883–1898 ilmestynyt ruotsinkielinen sanomalehti.
Francesco Milito
pienoiskuva Francesco Milito (s. 7. heinäkuuta 1948 Rossano) on italialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi Antonio Cantisani 12. elokuuta 1972. Hänet nimitettiin Oppido Mamertina-Palmin hiippakunnan johtoon 4. huhtikuuta 2012. Piispaksi vihkiminen seurasi 13. toukokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Santo Marcianò, jota avustivat Vittorio Luigi Mondello, Luciano Bux, Salvatore Nunnari ja Antonio Cantisani.
Norra Posten
Ruotsinmielinen Norra Posten perustettiin fennomaanisen Mellersta Österbottenin korvaajaksi. Vuoden 1884 alussa se siirtyi Uudestakaarlepyystä Kokkolaan. 1880-luvulla Norra Posten oli yksi kiivaimmista svekomaanilehdistä, mutta myöhemmin sen linja laimeni ja muuttui enemmän paikalliseksi. Kokkolan ulkopuolella lehti kärsi Svenska Österbottenin kilpailusta. Vuonna 1898 sen seuraajaksi perustettiin Österbottningen.
Aluksi kerran ja vuodesta 1887 lähtien kahdesti viikossa ilmestyneen lehden levikki oli 550 kappaletta vuonna 1885.
Odessey and Oracle
Odessey and Oracle on brittiläisen rockyhtye The Zombiesin toinen studioalbumi. Albumin julkaisi alun perin Columbia Records -levy-yhtiö huhtikuussa 1968. Odessey and Oracle nauhoitettiin kolmen kuukauden aikana kesäkuun ja marraskuun 1967 välillä Abbey Road Studios ja Olympic Studios -studioilla Lontoossa. Kappale ”Time of the Season” julkaistiin singlenä, ja siitä tuli hittikappale vuoden 1969 alussa.
Albumi sijoittui Rolling Stonen 500 Greatest Albums of All Time -listan sijalle 100. Se valittiin vuonna 2005 julkaistuun hakuteokseen 1001 albumia jotka jokaisen on kuultava edes kerran eläessään.
Everson
Everson Pereira da Silva eli Everson (s. 10. marraskuuta 1975 Campo Grande, Brasilia) on brasilialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan puolustava keskikenttäpelaaja. Hän edustaa saksalaista TuS Koblenzia.
Polecats Are Go!
Polecats Are Go! on uuden aallon rockabilly-yhtye Polecatsin esikoisalbumi vuodelta 1981. Levy-yhtiö on Mercury Records ja taustalla on Phonogram Ltd.
Levyn on tuottanut Dave Edmunds, joka oli tuottamassa myös hieman aikaisemmin ilmestynyttä Stray Catsien esikoisalbumia. Kappaleen "Marie Celeste" on kuitenkin tuottanut Tony Visconti. Kappale lienee yhtyeen tunnusmelodia, sillä sanoituksessa mainitaan yhtye nimeltä. Albumilla äänittäjänä on toiminut Aldo Bocca.
Albumin ilmestyessä yhtye oli ollut toiminnassa noin kolme vuotta. Aikaisemmin yhtyeeltä oli ilmestynyt single Rockabilly Guy Nervous-merkillä. Kappaleesta on uusi ja erityylinen versio tällä levyllä. Tältä albumilta on myös julkaistu hittisinglenä versio David Bowien kappaleesta "John, I'm Only Dancing". Muista kappaleista voisi mainita Dale Hawkins -klassikon "Little Pig" ja kappaleen "Big Green Car", josta The Zantees oli julkaissut oman versionsa vuotta aikaisemmalla albumillaan Out for Kicks.
Levykannen on suunnitellut Malcolm Garrett ASSORTED iMaGes -yhtiöstä.
Kiitoksissa on mainittu muun muassa Barry Murfet, Roger Ames sekä Robin Scott tämän kontrabassosta.
LP-levyjä on valmistettu Suomessa ja kannen on tällöin tehnyt Helsingin Paino Oy.
Kappaleet
Sivu 1
Sivu 2
Vaihtoehtoisina kappaleiden niminä on käytetty muotoja "We Say Yeah" sekä "John I'm Only Dancing".
Polecats
Levykannen kuvassa yhtyeen jäsenet ovat tässä järjestyksessä vasemmalta oikealle.
Isopalloluura
Isopalloluura (Hylopezus macularius) on luurien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys
Isopalloluuraa tavataan laajalla alueella Etelä-Amerikan pohjoisosissa. Lajia on kuvattu melko yleiseksi, ja sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Gustav Klemm
thumb|Gustav Klemm. Gustav Friedrich Klemm (12. marraskuuta 1802 Chemnitz – 25. tai 26. elokuuta 1867 Dresden) oli saksalainen antropologi, kulttuurihistorioitsija ja kirjastonhoitaja.
Vuonna 1832 hänestä tuli Dresdenin Saksin kuninkaallisen kirjaston kirjastonhoitaja. 1850 Klemm nimitettiin hovineuvoksi. Huononevan näönsä takia hän joutui eroamaan 1864 ja kuoli kolme vuotta myöhemmin. Hänen kokoelmansa on kansatieteen museon (Museum für Völkerkunde zu Leipzig) pohjana. 1840-luvulla Klemm julkaisi kymmenosaisen yleisen kulttuurihistoriallisen teoksensa. Tässa hän laati teoriansa että eurooppalainen kulttuuri on "aktiivinen" mutta melkein kaikki muut "passivisia".
Harry Tierney
Harry Austin Tierney (21. toukokuuta 1890 Perth Amboy, New Jersey – 22. maaliskuuta 1965 New York, New York) oli yhdysvaltalainen säveltäjä. Hän opiskeli Virgilin konservatoriossa New Yorkissa, ja hänen opettajiinsa kuului Nicholas Morrissey. Varhaisella urallaan hän muun muassa kiersi pianistina ja kustansi musiikkia.
Vuonna 1970 Tierney otettiin Songwriters Hall of Fameen.
Skitsotyyppinen häiriö
Skitsotyyppinen häiriö tai skitsotyyppinen persoonallisuus (skitsotypaalinen häiriö ; psykoosipiirteinen persoonallisuus, ICD-10-luokituksessa F21 ) on psykiatrian alaan kuuluva diagnoosi, joka tarkoittaa persoonallisuushäiriön ja skitsofreenisen psykoosin välimuotoa. Skitsotyyppinen persoonallisuus kuuluu osana ns. skitsofrenian kirjoon ja luokitellaan nykyisin psykoosiryhmään. Sosiaalinen eristäytyminen, outo käytös ja ajattelu sekä epätavanomaiset uskomukset ovat tyypillisiä, samoin kuin kylmä, asiaton tai outo käyttäytyminen (esimerkiksi vainoharhat). Myös pakkomielteet ja ajatusten sekä havaintojen häiriöt ovat tyypillisiä. Psykoottisia oireita sen sijaan esiintyy korkeintaan väliaikaisesti ja ohimenevästi.
Oireet
Henkilöllä esiintyy diagnoosin edellyttämä määrä seuraavia oireita. Diagnoosin edellytykset voivat vaihdella sen mukaan, käytetäänkö ICD-10-tautiluokitusta vai DSM-IV:tä:
Diagnoosin erottaa varsinaisesta skitsofreniasta ensisijaisesti se, että sen diagnosointiin tarvitaan enintään kuukauden sairastumisjakso, kun taas skitsofreniaan vähintään kuuden kuukauden. Noin kaksi kolmasosaa tapauksista kehittyy skitsofreniaksi.
Jääkiekon SM-liigan karsinnat
SM-liigan runkosarjassa häntäpäähän jääneet joukkueet ovat liigahistorian aikana joutuneet karsimaan sarjapaikastaan toiseksi ylimmän sarjatason (I-divisioona 1974-1992 ja 1996-2000, Finlandia-liiga 1992-94, Fazer-liiga 1994-96 ja Mestis 2000-) parhaita joukkueita vastaan. Karsintamenetelmät ja karsintoihin osallistuvien joukkueiden määrä ovat vuosien saatossa vaihdelleet. Vuosina 2000-2008 ja uudelleen vuodesta 2013 lähtien SM-liiga on ollut suljettu, jolloin liigasta ei ole voinut pudota, eikä Mestis-joukkueilla ole ollut muutamaa poikkeusta lukuun ottamatta mahdollisuutta nousta pääsarjatasolle.
ZH-1
ZH-1 oli Saksan laivaston hävittäjä toisessa maailmansodassa.
Valmistus
Saksalaiset miehittäjät nostivat aluksen 14. heinäkuuta 1940 ja se hinattiin 11. lokakuuta korjattavaksi Hampuriin Blohm & Vossin telakalle, mistä se siirrettiin Rotterdamiin viimeisteltäväksi ja varustettavaksi. Alus otettiin palvelukseen 11. lokakuuta 1942 nimettynä ZH-1:ksi ensimmäisenä päällikkönään korvettenkäpitan Claus Barckow. Aluksen 40 millimetrin Boforsit oli samalla vaihdettu samaan määrään 3,7 cm ja konekiväärit 2 cm ilmatorjuntatykkeihin.
Palvelus
Alus liitettiin Itämerelle sijoitettuun 5. hävittäjälaivueeseen koealuksena. Se vieraili 18. tammikuuta 1943 Hampurissa. Ollessaan koulutuksessa Itämerellä alus kolaroi tanskalaisen rahtialuksen Douron kanssa 11. huhtikuuta kärsien vain vähäisiä vaurioita, jotka korjattiin nopeasti Blohm + Vossin telakalla kesäkuussa. Telakalle tehdyssä ilmahyökkäyksessä aiheuttivat kuitenkin lisävaurioita ja alus joutui odottamaan ankkurissa telakalle pääsyä. Se palasi palvelukseen korjausten valmistuttua vasta lokakuussa.
Alus lähti 31. lokakuuta 1943 Girondeen Ranskaan yhdessä Z27:n kanssa. Ne saapuivat 2. marraskuuta Rotterdamiin, mistä eteenpäin laivaston S-veneet suojasivat niitä. Seuraavana päivänä osasto joutui Kanaalissa brittien rannikkotykistön tuleen ennen saapumistaan Dunkerqueen. Osasto joutui 4. marraskuuta Kuninkaallisen laivaston moottoritorpedoveneiden maaliksi lähdettyään Dunkerquesta Le Havreen, jonne ne saapuivat vielä samana päivänä. Seuraavana päivänä alukset siirtyivät edelleen Girondeen, jossa ne liittyivät 8. hävittäjälaivueeseen.
ZH-1 osallistui 24. joulukuuta torpedoveneiden T-22 ja T-24 sekä hävittäjien Z23, Z24, Z27, Z32 ja Z37 kanssa Ranskaan saapuvan saarronmurtaja tankkeri Osornon suojaamiseen. Seuraavana päivänä saattue joutui ilmahyökkäyksen maaliksi. Saattue saapui 26. joulukuuta Girondeen, jolloin Osorno törmäsi Sperrbrecher 21'':n hylkyyn. Osorno jouduttiin ajamaan rantaan lastin pelastamiseksi. ZH-1:llä todettiin kosteuden tiivistymistä polttoainejärjestelmään ja T-25 hinasi liikuntakyvyttömän aluksen takaisin satamaan.
Seuraavana päivänä 8. Hävittäjälaivueen ja 4. torpedovenelaivueen lähtiessä vastaanottamaan saapuvaa saarronmurtaja Alsteruferia ZH-1 jäi satamaan korjattavaksi, mikä esti sen osallistumisen taisteluun Kuninkaallisen laivaston risteilijöitä HMS Glasgowia ja HMS Enterpriseä vastaan.
Alus oli 9.-11. maaliskuuta 1944 Biskajanlahdella vastaanottamassa Keisarillisen Japanin laivaston sukellusvenettä I-129 yhdessä Z23:n, T-27:n ja T-29:n kanssa. Sukellusvene saatettiin Lorientiin jatkuvista ilmahyökkäyksistä huolimatta. Alus suojasi rannikkosaattuetta 16.-17. maaliskuuta samojen alusten kanssa. Se suojasi 19.-20. maaliskuuta rannikkosaattuetta Greifin, Möwen, T-27:n ja T-29:n kanssa.
Alus selvisi 6. kesäkuuta Kanadan Kuninkaallisten ilmavoimien 404. laivueen ja Britannian Kuninkaallisten ilmavoimien 144. laivueen Bristol Beaufightereiden hyökkäyksistä. Seuraavana päivänä alus saapui Brestiin. ZH-1, Z32, Z24 ja T-24 saivat käskyn hyökätä Normandian maihinnousun sillanpäähän. Alusten suojana oli satamasta lähdettäessä 40. Miinanraivaajalaivue.
Seuraavan päivän aamuna kello 0123 osasto joutui Île-de-Batzin edustalla Kuninkaallisen laivaston hävittäjien HMS Eskimon, HMS Tartarin, HMS Javelinin ja HMS Ashantin, Kanadan laivaston hävittäjien HMCS Haidan ja HMCS Huronin sekä Puolan laivaston hävittäjän ORP Błyskawican yllättämiksi. ZH-1 menetti liikuntakykynsä, minkä jälkeen HMS Ashanti laukaisi alukseen torpedon. Aluksen päällikkö Barkow määräsi tuhopanokset viritettäviksi ja miehistön jättämään aluksen. Aluksen upotessa 36 miehistönjäsentä sai surmansa mukaan lukien aluksen päällikkö. Miehistöstä 27 pääsi Ranskan rannikolle ja Kuninkaallisen laivaston 14. Saattajaryhmän alukset poimivat merestä 140 henkeä.
Morgonbladet (1871–1884)
thumb|200px|Lehden ensimmäisen varsinaisen numeron etusivu. Morgonbladet oli Helsingissä vuosina 1871–1884 ilmestynyt ruotsinkielinen sanomalehti.
Morgonbladet perustettiin yrjökoskislaisten nuorfennomaanien äänenkannattajaksi. Sen nimellä haluttiin korostaa yhteyttä Helsingfors Morgonbladin ja aikaisemman Morgonbladetin perinteisiin. Kielikysymyksessä lehti vaati suomen ja ruotsin yhdenvertaisuutta. Taloudellisesti kannattamattomana se pysyi pystyssä vain suomalaisen puolueen ja päätoimittaja August Hagmanin tuella. Vuonna 1884 sen jatkajaksi perustettiin suomenmielinen Finland.
Kuusi kertaa viikossa ilmestyneen lehden levikki oli suurimmillaan 1450 kappaletta vuonna 1876.