cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Nornickel
Kulttuurin ja urheilun tukeminen
Yhtiö avasi Norilskissa Aika-nimisen urheiluareenan vuonna 2020 ja Tula-nimisen areenan vuonna 2021.
Työtapaturmat ja ympäristöonnettomuudet
Maaliskuun 11. päivänä 1999 Kaierkanskin kaivoksen Angidrit-kohteella 150 metrin syvyydessä sattuneessa räjähdyksessä kuoli kolme kaivosmiestä.
Maaliskuun 15. päivänä 2001 Zapoljarnyin kaivoksessa 201 metrin syvyydessä tapahtuneessa räjähdyksessä kuoli kaksi kaivosmiestä ja neljä loukkaantui.
Elokuun 27. päivänä 2003 kaksi kaivostyöläistä kuoli yhdessä Oktjabrskin esiintymän kaivoksista kallion putoamisen seurauksena.
Marraskuun 8. päivänä 2003 yksi kaivosmies kuoli yhdessä Oktjabrskin esiintymän kaivoksista kallion putoamisen seurauksena.
Harjavallan nikkelipäästö 5.–6. heinäkuuta 2014, jolloin Harjavallassa toimivasta Norilsk Nickelin tehtaasta pääsi Kokemäenjokeen prosessivettä, joka sisälsi muun muassa 66 tonnia nikkelisulfaattia. Lisäksi jokeen päätyi kobolttia, kuparia, lyijyä ja kadmiumia. Kyseessä oli Suomen historian suurin nikkelipäästö.
Syyskuun 11. päivänä 2015 Oktjabrskin esiintymän kaivoksessa kuoli kaksi kaivostyöläistä tukimuurin sortumisen seurauksena.
25. helmikuuta 2016 yksi kaivosmies hukkui Komsomolskin esiintymän Majak-kaivoksessa, kun kaivos täyttyi vedellä.
Marraskuun 15. päivänä 2016 yksi kaivostyönjohtaja sai surmansa Oktjabrskin kaivoksella sattuneessa kallion putoamisessa.
Heinäkuun 7. päivänä 2017 neljä kaivosmiestä kuoli metaaniräjähdyksessä Zapoljarnyin esiintymän kaivoksessa.
Lokakuun 22. päivänä 2019 1 kaivostyönjohtaja ja 2 insinööriä kuoli tukehtumisen seurauksena Taimyrskin esiintymän kaivoksessa.
Toukokuun 29. päivänä 2020 Norilsk-Taimyrin energiayhtiön (NTEC), joka on osa Norilsk Nikel -yritysryhmää, lämpövoimalaitoksessa vuoti 21 000 tonnia dieselpolttoainetta. Kommersant-lehti kutsui tapahtumaa Venäjän arktisen alueen suurimmaksi onnettomuudeksi. Vladimir Putin on julistanut koko Venäjän tasoisen hätätilan. Rostekhnadzorin mukaan onnettomuus johtui polttoainesäiliön paalujen suunnittelu- ja rakennusvirheistä. Lämpövoimalaitoksen henkilökuntaa ja Norilskin kaupunginjohtajaa vastaan aloitettiin rikosoikeudenkäynti (jälkimmäinen tuomittiin myöhemmin yhdyskuntapalveluun ). Grigoriy Djukarev, Krasnojarskin alueen Taimyrin alkuperäiskansojen yhdistyksen puheenjohtaja, lähetti virallisen kirjeen Venäjän presidentille V. V. Putinille jossa tiedotti Nornickelin yritysten aiheuttamasta saastumisesta.
Rosprirodnadzor arvioi NTEC:n onnettomuuden ympäristövahinkojen määräksi 147,7 miljardia ruplaa. Kommersant kutsuu tätä sakkoa todennäköisesti Venäjän historian suurimmaksi. Nornickel itse arvioi polttoainevuodon aiheuttamat vahingot seitsemän kertaa pienemmiksi, 21,4 miljardiksi ruplaksi, ja ilmoitti kolmivuotisesta korjaussuunnitelmasta. Venäjän kalatalouden ja meritieteen tutkimuslaitos VNIRO arvioi, että vesiluonnon biologisten resurssien palauttaminen maksaa 40 miljardia ruplaa. Greenpeace arvioi vahinkojen määräksi 6 miljardia ruplaa. Asiantuntijat arvioivat pohjoisille alkuperäiskansoille aiheutuneiden vahinkojen määräksi 170 miljoonaa ruplaa. Arvioinnin tehneen toimikunnan jäsenen, Taimyrin duuman varapuhemiehen Sergei Sizonenkon mukaan vahinkoalueella asuu noin 700 pienten kansojen yhteisöjen ja kotitalouksien edustajaa. Syyskuuhun 2020 mennessä Nornickel oli käyttänyt hätätilanteen selvittämiseen ja seurausten korjaamiseen 11,5 miljardia ruplaa. Elokuussa 2021 hätätilaministeriö ilmoitti, että polttoainevuoto oli poistettu kokonaan.
Kesäkuun 28. päivänä 2020 Nornickelin laitoksella sijaitsevasta rikastushiekka-altaasta pumpattiin laittomasti nestettä tundravyöhykkeelle, mikä johti vuotoon. Greenpeace Russia dokumentoi yhdessä Novaja Gazeta-lehden ja Rosprirodnadzorin entisen työntekijän Vasili Rjabininin kanssa, miten tyhjennettiin Talnakhin rikastamon allasta, joka on suunniteltu varastoimaan raskasmetalleja ja pinta-aktiivisia aineita sisältävää nestemäistä jätettä. Neste pumpattiin pois varastosta tundralle. Myrkyllinen jäte valui Haraelah-jokeen, joka virtaa Pjasinojärveen.
Heinäkuun 12. päivänä 2020 Krasnojarskin alueella sijaitsevan Tukhardin taajaman lähellä vuoti 44,5 tonnia lentopolttoainetta Nornickeliin kuuluvan Norilsktransgaz-yhtiön putkiston vaurioitumisen johdosta.
Yhtiö ilmoitti 1. maaliskuuta 2021 ensimmäisen varapresidentin ja operatiivisen johtajan Sergei Diatšenkon erosta useiden teollisuuslaitoksilla tapahtuneiden onnettomuuksien jälkeen.
Osallistuminen luottoluokituksiin
Vuonna 2019 Forbes nimesi Nornickelin Venäjän parhaaksi työnantajaksi. Vuonna 2021 Forbes sisällytti yrityksen Venäjän suurimpien yksityisten työnantajien TOP 10:een.
Vuonna 2021 Nornickel oli ensimmäistä kertaa mukana RBC 500:n Venäjän suurimpien yritysten TOP 10:ssä.
Jurij Repe
Seuraura
Repe on HK Bledin kasvatti. Hän siirtyi jo 15-vuotiaana Tšekkiin HC Třinecin junioreihin kaudeksi 2009–2010. QMJHL-joukkue Saint John Fog Devils varasi Repen 34. pelaajana CHL:n varaustilaisuudessa 2012. Hän siirtyi joukkueeseen kaudeksi 2012–2013. Kaudella 2013–2014 Repe oli seitsemällä osumallaan Fog Devilsin eniten maaleja tehnyt puolustaja Olivier LeBlancin kanssa.
Toukokuussa 2014 Repe teki sopimuksen Tšekin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla 1. česká hokejová ligassa pelaavan AZ Havířovin kanssa. Hän teki sittemmin sopimuksen HC Třinecin Extraliga-joukkueen kanssa. Repe pelasi siellä kauden 2014–2015 aikana yhden runkosarjaottelun. Hän keräsi debyytissään neljä jäähyminuuttia ja teholukeman +2. Suurimman osan kaudestaan Repe pelasi kuitenkin lainalla Havířovissa. Kaudeksi 2015–2016 Třinec lainasi hänet 1. ligan HC Kladnoon. Repe pelasi kauden aikana Extraligassa kaksi playoff-ottelua.
Kaudella 2017–2018 Repe jatkaa Kladnossa joukkueen omana sopimuspelaajana.
Elizabeth Gaskell
Elizabeth Cleghorn Gaskell, omaa sukua Stevenson, (29. syyskuuta 1810 Lontoo – 12. marraskuuta 1865 Holybourne) oli englantilainen kirjailija. Gaskellin kenties tunnetuin teos on hänen kirjoittamansa elämäkerta ystävästään, kirjailija Charlotte Brontësta. Hänen muita teoksiaan ovat muun muassa romaanit Cranford, North and South sekä Wives and Daughters.
Jurij Repe
Maajoukkueura
Repe valittiin Slovenian joukkueeseen Pyeongchangin olympiakisoihin 2018, joiden karsinnoissa hän myös pelasi. Repe pelasi myös MM-kilpailuissa vuonna 2017 sekä IA-divisioonan MM-kilpailuissa vuonna 2016, jolloin hän voitti kultaa.
Repe pelasi myös alle 20-vuotiaiden IA-divisioonan MM-kilpailuissa vuosina 2012 ja 2013 sekä alle 18-vuotiaiden I-divisioonan MM-kilpailuissa vuonna 2011, jolloin hän voitti B-lohkon kultaa. Repe pelasi myös IA-divisioonan MM-kilpailuissa vuonna 2012, jolloin hän toimi Slovenian kapteenina sekä IB-divisioonan MM-kilpailuissa vuonna 2010, jolloin hän voitti kultaa.
Elizabeth Gaskell
Avioliitto ja perhe
Vuonna 1832 Elizabeth meni naimisiin manchesterilaisen pastori William Gaskellin kanssa. Heidän ensimmäinen tyttärensä syntyi kuolleena vuonna 1833. Seuraavana vuonna parille syntyi toinen tytär, jolle annettiin nimeksi Marianne. Tytär Margaret Emily eli Meta syntyi vuonna 1837. Vuonna 1841 pariskunta matkusteli yhdessä Keski-Euroopassa. Pariskunnan neljäs tytär Florence Elizabeth syntyi vuonna 1842. Vuonna 1844 syntyi parin ainoa poika, William, joka menehtyi punatautiin 1845. Vuonna 1846 syntyi parin viides tytär, Julia Bradford.
Viimeiset vuodet ja kuolema
Vuonna 1865 Gaskell matkusti Dieppeen ja Madame Mohlin luo Pariisiin. Pariisin-matkansa jälkeen hän osti talon nimeltä The Lawns Holybournen läheltä Hampshirestä. Hän kuoli äkillisesti Holybournessa 12. marraskuuta 1865.
NRP Tridente (S160)
NRP Tridente (runkonumero S160) on Portugalin laivaston vuonna 2008 vesillelaskettu Tridente-luokan sukellusvene.
Valmistus
Alus tilattiin 2004 Howaldtswerke-Deutsche Werftiltä (HDW), missä köli laskettiin maaliskuussa 2005. Alus laskettiin vesille heinäkuussa 2008 ja otettiin palvelukseen toukokuussa 2010.
Palvelus
Alus saapui 2. elokuuta 2010 Portugaliin Base Naval de Lisboaan, missä virallinen luovutus tilaisuus järjestettiin 8. syyskuuta. Alus on liitetty 5. sukellusvenelaivueeseen, johon sen lisäksi kuuluu sisaralus NRP Arpao.
Dōkutsu monogatari
Dōkutsu monogatari (, ”luolatarina”) on japanilaisen Studio Pixelin kehittämä freeware-PC-peli, joka julkaistiin vuoden 2004 joulukuussa. Peli on tyypiltään tasohyppely 1990-luvun alun konsolipelien hengessä. Pelin virallinen englanninkielinen nimi on Cave Story. Windows-version lisäksi pelistä on tehty käännökset lukuisille eri laitteille ja käyttöjärjestelmille, kuten Linuxille ja Mac OS X:lle.
Pelin on kehittänyt Daisuke Amaya, taiteilijanimeltään Pixel, joka samalla on Studio Pixelin ainoa pelinkehittäjä. Hän suoritti pelin käsikirjoittamisen, suunnittelun, ohjelmoinnin ja sävellyksen viiden vuoden aikana omalla vapaa-ajallaan.
Alkuperäinen versio pelistä on ilmainen, mutta suosion myötä siitä on myös julkaistu osittain uudistettu kaupallinen versio Wii-konsolin Wiiware -latauspalveluun sekä virallinen kaupallinen versio Nintendo 3DS -käsikonsolille, Cave Story 3D. Lisäksi Steam-pelipalvelussa myydään PC:lle peliä nimeltä Cave Story + joka sisältää samat uudistukset kuin Wiiware-versio.
Yleiskuva
Pelaaja herää maanalaisessa luolassa ilman mitään muistikuvaa menneestä ajoista. Eipä aikaakaan, kun hän löytää kylän, jossa jäniksenkaltaiset mimigat asuvat. Kylässä ei kuitenkaan ole kaikki kohdallaan, sillä paha tohtori kaappaa mimigoja. Tohtorin kaksi apuria, Misery ja Balrog etsivät Sue-nimistä mimigaa, mutta he ottavat vahingossa Toroko-nimisen mimigan kiinni. Pelaajan ensimmäinen tehtävä onkin pelastaa Toroko ja muut mimigat tohtorin kynsistä. Pelissä on monta eri reittiä tutkittavaksi ja pelin loppu vaihtelee myös riippuen siitä, miten pelaaja toimii tarinan edetessä. Monet asiat, kuten tiettyjen esineiden poimiminen, vaikuttaa siihen, minkälaiseen loppuun peli päättyy.
Juoni
Kauan aikaa sitten Ballos, voimakas velho, teki hyviä tekoja taikavoimillaan. Hänen valtansa ja suosionsa kasvoivat suureksi eivätkä ihmisten kuninkaat pitäneet tästä. He kiduttivat Balloksen hulluuteen ja Ballos menetti kykynsä hallita voimiaan. Hän aiheutti voimillaan tuhoa, kunnes hänen sisarensa Jenka, joka oli myös noita, vangitsi hänet lentävälle saarelle ikiajoiksi. Jenkan noitatytär, Misery, halusi entistä suuremmat voimat ja pakotti vangitun Balloksen luomaan voittamattoman aseen. Ballos loi Demon Crownin, esineen jolla saisi haltuunsa yli-inhimilliset voimat. Hulluudessaan Ballos pakotti Miseryn sekä robotin nimeltä Balrog tottelemaan Demon Crownin omistajaa.
Paljon myöhemmin robotit tulivat etsimään lentävältä saarelta Demon Crownia. Mimigat suojelivat Demon Crownia ja tuhosivat kaikki robotit. Vain päähenkilö Quote ja Curly Brace selvisivät. Hieman tämän jälkeen ihmiset tulivat tutkimaan lentävää saarta. Yksi heistä, paha tohtori, löysi Demon Crownin. Tohtori hoiteli muut ihmiset, muutti Suesta Mimigan ja sai itselleen apurit, Miseryn sekä Balrogin. Myöhemmin pelin Quote tuli pelastamaan Mimigat tohtorin kynsistä, jonka seuraava tavoitteena oli saada itselleen saaren voimakkaat kasvit, Red Flowerit, joiden avulla hän voi tehdä Red Crystalin, joka Demon Crowniin yhdistettynä tekee käyttäjästä lähes voittamattoman.
Pelin lopussa päähenkilö tuhoaa tohtorin, sekä Undead Coren, saaren sydämen, jonka seurauksena saari alkaa romahtaa. Tämän jälkeen pelin päähenkilö suuntaa Sacred Groundsiin, eräänlaiseen helvettiin, ja tappaa taistelun jälkeen Ballosin. Saari pelastuu, Misery ja Balrog vapautuvat kirouksesta ja päähenkilö lähtee saarelta.
Vaihtoehtoisia loppuratkaisuja
Ensimmäisessä loppuratkaisussa Quote jättää saaren Suen veljen, Kazuman kanssa ja antaa tohtorin tuhota hänen hullujen Mimigoidensa kanssa maailmaa. Toisessa lopussa Quote, Sue sekä hänen äitinsä lähtevät helikopterilla ja lohikäärmeellä pois saarelta tuhottuaan tohtorin, Miseryn sekä Undead Coren, joka tuhouduttuaan tuhoaa mukanaan koko saaren. Kolmas loppuratkaisu on puolestaan salainen loppu, jossa Quote lähtee vielä Sacred Groundsiin, pelin haastavimmalle alueelle jossa Ballos asustaa. Kun Ballos on tuhottu, peli loppuu siihen, että Quote, Curly Brace, Balrog, Sue ja muut lähtevät saarelta.
Pelaaminen
Aluksi pelissä voi vain juosta ja hyppiä, mutta pelin edetessä pelaaja löytää monenlaisia aseita ja esineitä. Valtaosa esineistä on tarkoitettu vain juonen kannalta välttämättömien tehtävien suorittamiseen, mutta osa suo myös pelaajalle uusia kykyjä. Löydettävistä aseista suurin osa kehittyy (muut paremmiksi, yksi menettää tehoa), mikäli pelaaja kerää vihollisista putoavia kokemuspisteitä, joita taas menettää haavoituttaessa. Kaikilla aseilla on kolme eri voimakkuustasoa, jotka nousevat keräämällä, ja vastoin laskevat, kun pelaaja vahingoittuu. Kolmas on voimakkain taso, ja hankalin saavuttaa (miekka ja Nemesis tosin ovat erikoistapauksia), joka kuitenkin pelin edetessä muuttuu helpommaksi. Esimerkiksi "raketinheitin" (missile launcher) ampuu ensimmäisellä tasolla yhden ohjuksen ja vain yksi voi olla ilmassa kerrallaan, toisella tasolla yhden suuremman, kuin edellisellä tasolla ja kaksi voi olla ilmassa yhtä aikaa. Kolmannella taas kolme normaalikokoista ohjusta ja kuusi voi olla ilmassa. Miekka vaatii vain yhden pisteen noustakseen maksimitasolle, mutta tippuu alemmalle tasolle vain pienestä vihollisen kosketuksesta pelaajaan. Nemesis puolestaan on voimakkaimmillaan ensimmäisellä tasolla, ja pelaajan täytyy väistellä vihollisilta tippuvia kokemuspisteitä, ellei halua aseen tehon vähentyvän.
Käsikonsoliversio
Pelistä on saatavilla käännös GP2X-käsikonsolille joka on ladattavissa täältä.
Richard Nixon
Richard Milhous Nixon (9. tammikuuta 1913 Yorba Linda, Kalifornia, Yhdysvallat – 22. huhtikuuta 1994 New York, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen republikaanipoliitikko ja Yhdysvaltain 37. presidentti (1969–1974). Hän on ainoa Yhdysvaltain presidentti, joka on eronnut virastansa kesken kauden. Tämä tapahtui monimutkaisen Watergate-skandaalivyyhden seurauksena.
Oikeustieteellisen koulutuksen saanut Nixon toimi ennen presidenttiyttään kongressin edustajainhuoneen jäsenenä (1947–1950) ja Kalifornian osavaltion senaattorina (1950–1953) sekä Yhdysvaltain 36. varapresidenttinä Dwight D. Eisenhowerin aikana (1953–1961). Hän hävisi vuoden 1960 presidentinvaalit niukasti John F. Kennedylle ja vetäytyi väliaikaisesti politiikasta, mutta teki paluun saman vuosikymmenen lopulla ja voitti vuoden 1968 presidentinvaalit.
Nixonin presidenttikausien suurin haaste oli hänen edeltäjiensä aloittama Vietnamin sota, joka päättyi Yhdysvaltain osalta vuoden 1973 aseleposopimukseen ja amerikkalaisten sotilaiden vetämiseen pois maasta. Ulkopolitiikassa Nixon pyrki lähentämään Yhdysvaltain välejä kommunistiseen maailmaan ja teki historialliset valtiovierailut Pekingiin ja Moskovaan vuonna 1972. Sisäpolitiikassa hän joutui kamppailemaan taloudellisten ongelmien kanssa. Hän oli aktiivisesti mukana syövänvastaisissa toimissa ja ympäristönsuojelussa. Nixon tuki perustuloa lapsiperheille ja alensi äänestysikää 18:aan. Nixon valittiin ylivoimaisella enemmistöllä toiselle kaudelle vuoden 1972 presidentinvaaleissa, mutta hän sotkeutui heti toisen kautensa aluksi Watergate-skandaaliin, joka johti lopulta hänen eroonsa presidentin virasta. Hänen seuraajansa Gerald Ford armahti hänet kaikista rikoksista, mikä aiheutti runsaasti pahaa verta kansalaisten keskuudessa ja johti Fordin suosion rajuun laskuun.
Elämä ennen julkista uraa
Richard Milhous Nixon syntyi 1913 Yorba Lindan pikkukaupungissa Los Angelesin eteläpuolella. Hän oli toiseksi vanhin Francis ja Hannah Nixonin viidestä pojasta. Richardin syntymän aikoihin perhe viljeli omistamaansa pientä sitruunaviljelmää Yorba Lindassa, myöhemmin heillä oli sekatavarakauppa läheisessä Whittierin kaupungissa. Nixonit olivat kveekareita, ja Richard sai kotonaan tiukan uskonnollisen kasvatuksen.
Richard Nixon valmistui high schoolista kurssinsa parhain arvosanoin ja olisi saanut paikan Yalen tai Harvardin yliopistoon, mutta vanhemmilla ei ollut varaa lähettää häntä opiskelemaan toiselle puolelle Yhdysvaltoja. Sen sijaan Nixon aloitti opinnot kalifornialaisessa Whittier Collegessa, ja jatkoi sieltä Duke University School of Lawiin, maineikkaaseen lakikouluun Pohjois-Carolinassa.
Valmistuttuaan yliopistosta Nixon palasi Kaliforniaan ja työskenteli asianajajana. Vuonna 1940 hän vei vihille opettaja Patricia Ryanin. Avioliitto kesti Pat Nixonin kuolemaan 1993 asti. Pariskunnalle syntyi kaksi tytärtä, Tricia ja Julie. Julie meni vuonna 1968 naimisiin Dwight D. Eisenhowerin pojanpojan kanssa.
Toisessa maailmansodassa Nixon palveli laivastoupseerina eteläisellä Tyynellämerellä.
Kongressin jäsen ja varapresidentti
thumb|upright|left|Senaattoriehdokas Nixon kampanjoimassa vuonna 1950 Nixon lähti mukaan valtakunnanpolitiikkaan toisen maailmansodan veteraanina, kuten monet muutkin aikalaisensa. Hänet valittiin vuonna 1946 kongressin edustajainhuoneen jäseneksi republikaanien ehdokkaana. Nixon istui edustajainhuoneessa vuoteen 1950, jolloin hän nousi senaattiin toisena Kalifornian osavaltion senaattorina. Kongressiaikanaan Nixon toimi aktiivisesti edustajainhuoneen epäamerikkalaista toimintaa tutkineen komitean (Un-American Activities Committee) jäsenenä. Nixon hyödynsi antikommunismia uransa edistämisessä ja osallistui näkyvästi komitean järjestämiin kommunisteiksi epäiltyjen henkilöiden kuulusteluihin. Tämä toi hänelle elinikäisiä vastustajia mediaan.
Vuonna 1952 republikaanien presidenttiehdokas Dwight D. Eisenhower valitsi senaattori Richard Nixonin varapresidenttiehdokkaakseen. Vaalitaistelun aikana Nixonia syytettiin kampanjarahojen väärinkäytöstä, johon tämä vastasi pitämällä näyttävän ja emotionaalisen televisiopuheen. Puheessaan Nixon antoi yksityiskohtaisen selvityksen taloudellisesta tilanteestaan ja maalasi itsestään ja perheestään kuvan vaatimattomina ja säästäväisinä sekä haastoi demokraattien presidenttiehdokkaan Adlai Stevensonin antamaan vuorostaan samanlaisen selvityksen. Nixonin puhe oli ensimmäisiä merkittäviä tapauksia, joissa poliitikko käytti televisiota vedotakseen suoraan kansaan.
Nixon nousi varapresidentiksi 1952 ja uusi paikkansa 1956. Hän onkin ainoa henkilö Yhdysvaltain historiassa, joka on valittu kahdesti varapresidentiksi ja kahdesti presidentiksi. Vaikka varapresidentin virkaan ei kuulunut todellista valtaa vaan lähinnä muodollisia ja seremoniallisia tehtäviä, Nixon piti näkyvää profiilia koko kahdeksanvuotisen kautensa ajan. Hän toimi presidentin sijaisena Eisenhowerin sairauslomien aikana, tämä järjestely kirjattiin myöhemmin perustuslakiin.
Presidentinvaalit 1960 ja 1968
Nixon valittiin republikaanien ehdokkaaksi vuoden 1960 presidentinvaaleihin, vastustajanaan demokraattien John F. Kennedy. Hän oli ensimmäinen varapresidentti, joka käytti virkaa ponnahduslautana presidenttiyden tavoittelemiseen. Nixon vetosi kampanjassaan pitkään poliittiseen kokemukseensa ja markkinoi itseään Eisenhowerin työn jatkajana, kun taas Kennedy vaati maan johtoon ”uutta verta” ja syytti Eisenhowerin-Nixonin hallintoa ulkopoliittisesta pehmeydestä. Nixonin asemia haittasi se, että hänen ja Eisenhowerin välit olivat pitkän yhteistyön aikana tulehtuneet, eikä istuva presidentti tukenut avoimesti varapresidenttinsä kampanjaa. Kun Eisenhowerilta kysyttiin, mihin tärkeisiin poliittisiin päätöksiin Nixon oli viimeisen kahdeksan vuoden aikana osallistunut, tämä vastasi: ”Antakaa viikko aikaa, niin yritän keksiä yhden.”
Vaalitaistelu oli erittäin tiukka, ja lopulta Nixon hävisi vaalit Kennedylle vain 100 000 äänen erolla. Vaalien rehellisyydestä keskustellaan edelleen. Vaalien tulosta pidetään myös ensimmäisenä televisioväittelyssä ratkenneena: raikkaanoloinen meikattu Kennedy vaikutti televisiossa energisemmältä kuin hikoilevan oloinen meikkaamaton Nixon. Kaksi vuotta myöhemmin 1962 Nixon pyrki kotiosavaltionsa Kalifornian kuvernööriksi, mutta hän hävisi demokraatti Pat Brownille. Hävittyään vaalit Nixon piti lehdistötilaisuuden, jossa hän ilmoitti jättävänsä politiikan ja julisti lehdistölle että ”teillä ei ole enää Dick Nixonia potkittavananne” (”You don’t have Dick Nixon to kick around any more”).
pienoiskuva|Nixon presidentinvaalikampanjansa aikana vuonna 1968 Nixon muutti New Yorkiin ja työskenteli menestyvän asianajotoimiston osakkaana. Ero politiikasta ei kuitenkaan kestänyt kauan. Vuoden 1966 kongressivaaleissa hän kampanjoi ympäri maata republikaanien puolesta, ja vuoden 1968 presidentinvaalien alla hän voitti helposti puolueensa esivaalin. Nixonin voittoa varsinaisissa presidentinvaaleissa 1968 siivitti demokraattisen puolueen hajanaisuus. Istuva demokraattipresidentti Lyndon B. Johnson luopui jatkokauden tavoittelusta epäsuosionsa vuoksi ja ilmoitus jakoi puolueen pahasti. Demokraattien ehdokkaaksi vaikean esivaalitaistelun jälkeen valittu Hubert Humphrey ei missään vaiheessa nauttinut koko puoluekentän tukea. Lisäksi itsenäisenä ehdokkaana presidentiksi pyrkinyt George Wallace söi hänen kannatustaan etenkin perinteisesti demokraatteja äänestäneissä etelävaltioissa.
Vaalikampanjassaan Nixon ilmoitti edustavansa yhdysvaltalaisten ”hiljaista enemmistöä”, tavallisia konservatiivisia amerikkalaisia, jotka vastustivat hippiliikettä ja sodan vastaista radikalismia. Hänen tärkein vaalilupauksensa oli lopettaa Vietnamin sota, joka oli alkanut Johnsonin presidenttikaudella ja oli tärkein syy tämän epäsuosioon, ja tuoda maalle ”kunniallinen rauha” (”Peace with honor”). Tästä huolimatta Nixon ei kampanjansa aikana tarkemmin selittänyt, millaisin keinoin hän aikoi Vietnamin konfliktiin puuttua. Demokraatit ja lehdistö alkoivat puhua Nixonin ”salaisesta suunnitelmasta”.
Tuomarinimitykset
Nixon otti välittömästi edeltäjiään suuremman roolin tuomarien nimittämisessä korkeimpaan oikeuteen ja liittovaltion alempiin oikeusasteisiin. Hän halusi nimittää tuomareita, jotka noudattivat perustuslain ohjeita kirjaimellisesti eikä omien näkemystensä mukaisesti. Hän sai jo ensimmäisenä vuonnaan tilaisuuden nimittää korkeimpaan oikeuteen kaksi konservatiivista tuomaria eronneiden liberaalien tilalle. Toisen kohdalla senaatti pakotti Nixonin tosin vaihtamaan ehdokastaan kahdesti. Ennennäkemättömän kiistanalainen tapaus heikensi Nixonin ja kongressin välejä, ja samaan aikaan Nixonin kansansuosiokin laski.
Palkka-armeijaan siirtyminen
Nixon kannatti Yhdysvaltain siirtymistä pelkään vapaaehtoiseen palkka-armeijaan Vietnamin sodan päättymisen jälkeen. Hän perusteli kantaansa armeijan tason nostamisella ja yksilönvapaudella.
Hyvinvointivaltion uudistaminen
Nixon pyrki uudistamaan toimeentuloa julkaisemalla vuonna 1969 toimeentulon uudistusohjelmansa. Siinä toimeentulotuen saajat pakotettaisiin töihin, mutta valtio subventoisi pientuloisten työläisten palkkoja, ja osavaltioiden valtaa määritellä köyhille annetun tuen määrää vähennettäisiin. Uudistus pyrki myös parantamaan kahden vanhemman perheiden sosiaaliturvaa. Senaatti kuitenkin kaatoi esityksen. Vuonna 1971 Nixon antoi sairausvakuutusesityksen, jossa kaikki työnantajat velvoitettiin ottamaan sairausvakuutus työntekijöilleen. Kongressi ei koskaan hyväksynyt esitystä, vaikka Nixon toisti sen seuraavina vuosina vielä kahdesti. Nixonin esitys lisätä osavaltioiden ja kuntien valtaa sosiaalipalvelujen organisoinnissa kuitenkin hyväksyttiin.
Ympäristöasiat
Nixon loi suuren määrän ympäristösuojeluun tähtääviä lakeja demokraattien kanssa ja kanavoi enemmän varoja ympäristönsuojeluun kuin kukaan edeltäjistään. Vuonna 1970 perustettiin ympäristövirasto. Liittovaltio alkoi käydä saastuttavien yritysten kimppuun oikeusistuimissa, ja Nixon ohjasi uusia varoja Evergladesin luonnonpuiston kunnostamiseen. Vuonna 1970 jokaiseen liittovaltion rakennusprojektiin määrättiin pakolliset ympäristöarviot, ja samana vuonna autojen hiilipäästöjä rajoitettiin.
Talous
Nixonin aikana työttömien määrä kasvoi, inflaatio kiihtyi, ja bruttokansantuotteen kasvu hidastui. Monet Yhdysvaltain talouden ongelmista Nixon joutui perimään edeltäjiltään, ja budjettialijäämään vaikutti etenkin Vietnamin sota. Aluksi Nixon vaati menokuuria ja verojen pitämistä korkeina inflaation kurissa pitämiseksi. Vuonna 1970 kongressi valtuutti Nixonin säätelemään valtion tasolla hintoja, vuokria ja palkkoja, minkä hän tekikin seuraavana vuonna. Hän myös irrotti Yhdysvaltain dollarin kansainvälisestä kurssisäätelystä asettaen dollarin kellumaan ja devalvoitumaan maan viennin piristämiseksi. Toimilla oli lyhyen aikavälin vaikutusta, ja hintasääntelyä jatkettiin tammikuuhun 1973 saakka. Samalla öljyn kulutus ja tuonti kasvoivat. Syksyn 1973 öljykriisi pakotti Nixonin säätelemään maan energiankulutusta.
Vastustajien vakoilu
Nixon määräsi kesällä 1971 murron entisen puolustusministerin avustajan Daniel Ellsbergin psykiatrin tiloihin Ellsbergin tehtyä tietovuodon, jossa paljastettiin Yhdysvaltain tavoite Kiinan vaikutusvallan patoamisesta Vietnamin sodan kautta. Nixon määräsi myös senaattori Edward Kennedyn vakoilemisen, sillä hän piti Kennedyä vastaehdokkaanaan seuraavissa presidentinvaaleissa. Myös erästä Nixonin vihollisenaan pitämää toimittajaa vakoiltiin.
Ulkopolitiikka
Nixon saavutti ulkopolitiikassaan enemmän menestystä kuin sisäpolitiikassaan. Nixon oli varapresidenttinä matkustellut paljon ulkomailla, ja ulkopolitiikka ei herättänyt kansalaisissa yhtä paljon intohimoja kuin maan sisäiset kysymykset. Kansainvälisissä suhteissa Nixon arvosti jatkuvuutta ja pysyvyyttä. Nixonin aloitteita sekä Neuvostoliittoon että erityisesti kommunistiseen Kiinaan pidetään yleisesti hänen tärkeimpinä liennytystä tukeneina ulkopoliittisina tekoinaan.
Nixon aloitti helmikuussa 1969 Euroopan-kiertueen, jolla hän pyrki muun muassa suoristamaan puolustusliitto Naton rivejä.
Nixon julisti heinäkuussa 1969 niin sanotun Nixonin doktriinin. Sen tarkoituksena oli ylläpitää vanhoja liittolaissuhteita Aasiassa ja aloittaa samalla realistisempi aikakausi ulkopolitiikassa. Yhdysvallat lähtisi vastaisuudessa sotilasoperaatioihin vain kun sen kansalliset edut olivat uhattuina.
Vietnamin sota
thumb|Nixon esittelemässä Kambodžan operaatioita televisiossa Nixonin suurin ulkopoliittinen haaste oli Vietnamin sota, johon Yhdysvallat oli ajautunut koko ajan syvemmin 1960-luvun aikana. Maaliskuussa 1968 Nixon antoi hyväksyntänsä Kambodžan pommituksille vietnamilaisten huoltoreittien tuhoamiseksi. Tämä kansainvälisen oikeuden vastainen sotatoimi saatiin pidettyä pitkään salassa. Kesäkuussa 1969 Nixon sopi Etelä-Vietnamin kanssa yhdysvaltalaisjoukkojen vähittäisestä poistumisesta, josta vastineeksi hän lupasi vietnamilaisille taloudellista ja sotilaallista tukea.
Nixon kritisoi syksyllä 1969 julkisuudessa sodanvastustajia, jotka vaativat tulitaukoa Vietnamiin. Kulisseissa Nixonin luottomies ulkoministeri Henry Kissinger aloitti salaiset rauhanneuvottelut pohjoisvietnamilaisten kanssa. Samaan aikaan Nixon määräsi maajoukkojen lähettämisestä Kambodžaan. Kongressi vei operaatiolta kuitenkin rahoituksen, ja joukot joutuvat poistumaan. Samalla kongressi kielsi myös Kambodžan pommitukset.
Sodanvastaiset protestit kiihtyivät entisestään. Poliisi ja kansalliskaarti hajottivat säännönmukaisesti väkivalloin rauhallisia mielenosoituksia. Pahimmissa tapauksissa yhteenotot johtivat kuolonuhreihin, kuten Kentin valtionyliopistossa Ohiossa 4. toukokuuta 1970 tapahtuneessa verilöylyssä, jossa neljä opiskelijaa sai surmansa ja yhdeksän haavoittui kansalliskaartin avattua tulen rauhanomaisesti mieltään osoittanutta opiskelijajoukkoa kohti. Tällaiset tapahtumat voimistivat entisestään sodanvastaista mielialaa maassa ja Nixonin hallituksen oli lopulta aloitettava niin sanottu vietnamisointi eli yhdysvaltalaisten joukkojen korvaaminen etelävietnamilaisilla.
Tammikuussa 1971 Nixon julisti, että Vietnamin sota oli päättymässä, vaikka Pohjois-Vietnam ei ollutkaan suostunut rauhansopimukseen. Nixon määräsi uusia pommituksia, mutta senaatti ei hyväksynyt sitä vaan vaati kaikkien yhdysvaltalaisten vetäytymistä Vietnamista. Nixon ei myöskään tarttunut Kissingerin neuvottelemaan sopimukseen pohjoisvietnamilaisten kanssa vaan uskoi saavansa sopimukseen paremmat ehdot toisella presidenttikaudellaan jos voittaisi vaalit selvästi.
Vetäytymisprosessi vietiin loppuun vuonna 1973, kun Yhdysvallat virallisesti vetäytyi Etelä-Vietnamista.
Suhteet Kiinaan
pienoiskuva|Nixonit saapuvat [[Pekingiin Kiinan vierailun aikana vuonna 1972.]] Washingtonin ja Pekingin suhteiden jää alkoi murtua huhtikuussa 1971, kun yhdysvaltalainen pöytätennisjoukkue kutsuttiin Kiinaan. Tapausta alettiin nimittää ”ping pong -diplomatiaksi”.
Nixon ilmoitti vuonna 1971 haluavansa solmia diplomaattiset suhteet Kiinan kansantasavaltaan ja ilmoitti pian matkustavansa Kiinaan valtiovierailulle. Matka tapahtui Vietnamin sodan yhä riehuessa ja toisaalta Kiinan ja Neuvostoliiton rajakiistojen yhä kärjistyessä.
Nixon saapui Kiinaan 21. helmikuuta 1972. Hän oli ensimmäinen Yhdysvaltain presidentti, joka vieraili maassa. Hänen mukanaan oli puoliso Pat Nixon sekä neuvonantaja Henry Kissinger. Samalla Nixon hyväksyi Kiinan ottamisen YK:n jäseneksi vuonna 1971, ja Yhdysvaltain liittolainen Taiwan joutui luovuttamaan turvallisuusneuvostopaikkansa mannerkiinalaisille. Ajoitus oli hyvä, sillä Vietnamin rauhanneuvottelut käynnistyivät vuonna 1972.
Pekingin lentokentällä oli Nixonia tapaamassa ulkoministeri Zhou Enlai. Nixon tapasi myös puhemies Mao Zedongin, jolle hän totesi että on vain yksi Kiina ja se on Kiinan kansantasavalta. Kiinan vierailunsa aikana Nixon vieraili muun muassa Kiinan muurilla ja Shanghain satamakaupungissa. Taiwanissa Nixonin vierailua kommunistiseen Kiinaan protestoitiin äänekkäästi.
Suhteet Neuvostoliittoon
Nixon vieraili Moskovassa vuonna 1972 ja allekirjoitti neuvostoliittolaisten kanssa kymmenen sopimusta, joista merkittävimpiä olivat ydinaseita rajoittava SALT I sekä Yhdysvaltain ja Neuvostoliiton suhteita määrittävä muistio.
Muu maailma
Nixonin hallinto pyrki tekemään rauhan myös Lähi-itään. Hänen ulkoministerinsä mukaan nimetyn Rogersin suunnitelman torjuivat kuitenkin sekä Israel että Neuvostoliitto. Ulkoministeri Kissinger toimi välittäjänä Jom kippur -sodan jälkeisissä rauhanneuvotteluissa Israelin ja arabien välillä.
Latinalaisessa Amerikassa Nixonin hallinto pelkäsi kommunistista vallankumousta ja auttoi Chilen marxistisen presidentin Salvador Allenden aseman heikentämisessä.
Nixonin hallitusten tärkeimmät ministerit
thumb|300px|Nixonin hallitus vuonna 1972.
Uudelleenvalinta 1972
pienoiskuva|Nixon tervehtii lapsia vuoden 1972 vaalikampanjansa aikana. Nixon löi vuoden 1972 presidentinvaaleissa vastaehdokkaansa demokraattien George McGovernin selvästi. Nixon vetosi etenkin traditionalisteihin, jotka vastustivat muutoksen kannattajia ja vähemmistöjen oikeuksien ajajia. Näiden vaalien myötä syveni Yhdysvaltain politiikan vastakkainasettelu.
Nixon ja Suomi
Nixon vieraili Suomessa huhtikuussa 1965. Matkan tarkoituksena oli hankkia suomalaista asiantuntemusta erään yhdysvaltalais-kanadalaisen paperinjalostusyrityksen käyttöön. Suomen presidentti Urho Kekkonen tapasi Nixonin Yhdysvaltoihin heinäkuussa 1970 tekemällään valtiovierailulla.
Nixonin perintö
Nixonin ensimmäinen merkittävä eroamisen jälkeinen julkinen esiintyminen tapahtui 23. maaliskuuta 1977 kun BBC:n toimittaja David Frost haastatteli Nixonia kaksi tuntia päivässä, kolmen päivän aikana. Nauhoitus tapahtui Kaliforniassa sijaitsevassa yksityishuvilassa. Se lähetettiin Yhdysvalloissa sarjana.
Erottuaan presidentinvirasta Nixon kirjoitti yhdeksän kirjaa, joissa hän analysoi muun muassa asevarustelua ja ulkopoliittista tilannetta. Viimeinen kirja Beyond Peace ilmestyi vain pari viikkoa ennen Nixonin kuolemaa.
Nixon kuoli 22. huhtikuuta vuonna 1994 New Yorkissa olevassa sairaalassa ollessaan 81-vuotias. Hän oli saanut 18. huhtikuuta halvauksen.
Nixonin kuolema käynnisti uudelleenarvioinnin hänen presidenttikaudestaan. Uuskonservatiivit näkivät hänessä väärinymmärretyn sankarin, vastustajien pitäessä Nixonia edelleen rikollisena, joka oli turmellut Yhdysvaltain presidentti-instituution. Nixonin hautajaisten yhteydessä korostettiin ensin mainittua tulkintaa: hänet haudattiin juhlallisin menoin kaikkien elossa olleiden presidenttien läsnä ollessa. Hänen hautakiveensä kirjoitettiin lainaus hänen ensimmäisestä virkaanastujaispuheestaan: "The greatest honor history can bestow is the title of peacemaker." – "Suurin kunnianosoitus, jonka jälkipolvet voivat antaa, on rauhantekijän arvonimi."
Nixonin persoonallisuutta on usein arvioitu kriittisesti, ja persoonallisuudella on arvioitu olleen vaikutusta hänen työhönsä ja sitä kautta historiaan. Monet Nixonin vastustajat pitivät Nixonia jo tämän uran varhaisista vaiheista alkaen manipuloivana konnana, ja Watergate-kriisin jälkeen tämä käsitys yleistyi. Nixonin hallinnon laittomuuksien taustalla on väitetty olleen Nixonin kokema turvattomuuden ja alemmuuden tunne sekä pelko juonittelujen kohteeksi joutumisesta. Nixonia on myös luonnehdittu aggressiiviseksi ja epäempaattiseksi. Nixonin retoriikka vastustajiaan kohtaan oli kovaa, ja etenkin Watergate-skandaalin yhteydessä työtoverit kuvasivat hänen käyttäytymisensä muuttuneen yhä aggressiivisemmaksi ja sekavammaksi. Watergate-skandaalin paljastaneen toimittaja Bob Woodwardin mukaan Nixon oli "vainoharhainen narsisti", joka otti kaiken henkilökohtaisesti eikä ollut kiinnostunut mistään suuremmasta päämäärästä. Nixon oli introvertti, joka hakeutui mielellään yksinäisyyteen ja rauhaan. Nixonin ystävien mukaan Nixon oli herkkä ja ujo ihminen, joka joutui olemaan politiikassa kova.
Säveltäjä John Adamsin ooppera Nixon Kiinassa kuvaa edellä mainittua vuoden 1972 valtiovierailua. Vuonna 1987 kantaesitetty ooppera on yksi modernin oopperan suosituimmista. Se on esitetty myös Suomen kansallisoopperassa.
Luettelo Campeonato Cariocan voittajista
Tämä on luettelo Campeonato Cariocan voittajista.
Utsjoen saamelaislukio
Utsjoen saamelaislukio on Utsjoella toimiva lukio, jossa opetusta voi saada saameksi ja suomeksi.
Lukion oppilasmäärä laski merkittävästi 2000-luvun lopulla, ja on ollut vuodesta 2009 lähtien alle 20 henkeä. Vuonna 2018 Utsjoen saamelaislukiota kävi vain 9 oppilasta. Lukion jatkuvuutta on pohdittu useana vuotena ja esimerkiksi vaihto-oppilaiden avulla oppilasmäärää on saatu nostettua.
Yleisurheilun sisäratojen maailmanmestaruuskilpailut 2008
Rahapalkinnot
IAAF jakoi lajien voittajille 40 000 dollarin suuruisen rahapalkinnon. Toiseksi sijoittuneet saivat 20 000, kolmanneksi 10 000, neljänneksi 8 000, viidenneksi 6 000 ja kuudenneksi sijoittuneet 4 000 dollaria. Viesteissä palkkiosumma jaettiin osallistujien kesken. Mahdollisesta maailmanennätyksestä oli luvattu 50 000 dollarin palkinto.
Moniottelijat
IAAF kutsui sekä miesten seitsenotteluun että naisten viisiotteluun kahdeksan kilpailijaa, joista neljä valittiin edellisvuoden ulkoratojen maailmantilaston pohjalta ja neljä hallikauden tilaston perusteella. Jamaikan Maurice Smith oli kutsuttu kilpailuun, mutta joutui luopumaan 29. helmikuuta loukkaantumisen vuoksi. Hänen tilalleen valittiin sisäratojen maailmantilastossa yhdeksäntenä ollut Viron Andres Raja.
{|
Torbjörn Magnusson
Torbjörn Magnusson on ruotsalainen yritysjohtaja. Hän on toiminut Sammon konsernijohtajana vuodesta 2020 lähtien ja Nordean hallituksen puheenjohtajana vuodesta 2019 lähtien. Koulutukseltaan hän on tekniikan lisensiaatti Kuninkaallisesta teknillisestä korkeakoulusta.
Magnusson toimi Ifin toimitusjohtajana vuosina 2002–2019.
Pisteen potenssi
Pisteen potenssi on tasogeometriassa ympyrään ja sen sekantin tai jänteen pisteeseen liittyvä suure, joka kuvaa pisteen sijaintia suhteessa ympyrään ympyrän keskipisteeseen. Pisteestä piirretään ympyrää sivuava tai sen kehän kahdesti leikkaava suora. Pisteestä kummallekin kehäpisteelle mitataan janojen pituudet, joiden tulo voidaan todistaa olevan vakio valitun sekantin suunnasta riippumatta.
Piste P voi sijaita ympyrän suhteen missä vain. Kun piste sijaitsee ympyrän sisällä, jakaa se ympyrän sekantin kahteen osaan. Kun se sijaitsee ympyrän ulkopuolella, erottaa ympyrän kehä pisteen kautta kulkevasta suorasta mainitun sekantin. Pisteen potenssin lauseketta varten merkitään pistettä kirjaimella P ja sekantin kehäpisteitä A ja B. Pisteen P potenssi p(P) lasketaan
Pisteen potenssin arvo on positiivinen p(P)>0, kun piste sijaitsee ympyrän ulkopuolella. Jos se sijaitsee ympyrän kehällä, on pisteen potenssi p(P)=0. Kun piste on ympyrän sisällä, on p(P)<0 eli negatiivinen. Janat ovat silloin suunnattuja janoja ja niiden pituus voi olla myös negatiivinen. Jos pisteen potenssit lasketaan positiivisilla janan pituuksilla, saadaan pisteen potensiksi aina p(P)\ge 0.
Pisteen potenssin lause
Pisteen potenssi on kullekin pisteelle aina sama riippumatta sekantin suunnasta. Tämä johtuu kehäkulmalauseesta. Jos merkitään kaksi linjaa, joiden pisteet ovat P, B ja A sekä P, D ja C, saadaan molempien linjojen pisteen potenssiksi sama arvo Tämä todistetaan yhdistämällä kehäpisteet janoilla DA ja BC. Kulmat ovat kaarta BD vastaisina kehäkulmina yhtäsuuret. Silloin kolmiot ovat yhdenmuotoiset: , ja vastinsivuille pitävät paikkansa verrannot mistä lause seuraa.
Sama pätee myös ympyrän sisäpuolisille pisteelle ja kehäpisteelle.
Joskus pisteen potenssi määritetään positiiviseksi tästä huolimatta ja sillä ei tehdä eroa, onko piste ympyrän sisä- vai ulkopuolella.
Lauseen korollaarit
Edellä selostettu tilanne syntyy, kun piste P sijaitsee ympyrän ulkopuolella. Janat, joita vertailtiin, olivat osia sekanteista. Lauseen tätä korollaaria eli lauseen seurausta voisi siksi kutsua sekantti-sekantti-lauseeksi (todistus ). Kun piste sijaitsee ympyrän sisällä, ovat janat ympyrän jänteitä ja lauseen korollaaria voisi kutsua jänne-jänne-lauseeksi (todistus ). Viimeisin tapaus syntyy, jos ympyrän ulkopuolelta toinen janoista on sekantti ja toinen tangentti, jolloin tätä korollaaria voisi kutsua sekantti-tangentti-lauseeksi. Kukin korollaari on todistettavissa vain hieman eri tavalla.
Viimeiseksi mainitussa tilanteessa tangentilla on vain yksi leikkauspiste kahden sijasta. Tangentti on selvästi rajatapaus sekantista, joka on siirtynyt lähelle kehän "äärilaitaa". Mitä lähemmäksi sekantin leikkauspisteet tulevat toisiaan, sen lähemmäksi ne tulevat tangentin sivuamispistettä. Voidaan ajatella, että sekantin kaksi pistettä olisivat "sulautuneet" toisiinsa tangenttipisteeksi C. Pisteen potenssi voidaan silloin kirjoittaa missä C on tangentin sivuamispiste. Tämän perusteella voidaan ajatella, että PC on sekanttien PA ja PB keskiverto eli geometrinen keskiarvo. Tämä vastaa pisteen potenssin neliöjuurta (todistus ).
Pisteen potenssi funktiona
Antiikin Kreikassa ei pisteen potenssia tutkittu, sillä silloin funktiokäsitettä ei ollut vielä olemassa. Tuolloin ei myöskään käsitelty tarkemmin suunnattuja janoja, vaikka niitä käytettiin satunnaisesti hyväksi. Kun pisteen potenssia alettiin hyödyntää 1800-luvun geometriassa, otettiin sille käyttöön uusi funktiopohjainen määritelmä.
Sovznak
Sovznak tarkoittaa vekseleitä, jotka olivat de facto Neuvosto-Venäjän valuutta vuosina 1919–1924. Sana sovznak oli lyhenne sanoista Советские знаки (Sovetskije znaki). Sovznakeihin ei viitattu rahana, sillä kommunismin oli tarkoitus poistaa rahan tarve yhteiskunnassa ja sovznakeihin turvautumista pidettiin väliaikaisena järjestelynä.
Pisteen potenssi
Pisteen potenssi funktiona
Merkitään pisteen P etäisyyttä ympyrän keskipisteeseen O kirjaimella d ja ympyrän sädettä kirjaimella r. Kuten sekantti-tangentti-korollaarin lauseessa on, pisteen potenssi voi olla myös p(P)=PC^2. Ympyrällä säde ja tangentti muodostavat aina suoran kulman, jolloin kuvassa \Delta POT on suorakulmainen kolmio. Nyt pisteen potenssiksi saadaan Pythagoraan lauseen mukaisesti Pisteen potenssi on siten d:n funktio.
Jenni Pitko
Jenni Pitko (s. 15. elokuuta 1986 Kemi) on suomalainen vihreiden poliitikko, kansanedustaja ja kaupunginvaltuutettu Oulussa.
Pisteen potenssi
Pisteen potenssi funktiona
Koska r on vakio ja etäisyys d \ge 0, voi pisteen potenssi saada arvoja Pisteen potenssi on eräänlainen mitta pisteen etäisyydelle ympyrän keskipisteestä.
Jos sijoitetaan r-säteinen ympyrä xy-koordinaatiston origoon, voidaan pisteen potenssi p(P)=p(x,y) kirjoittaa Kuvaajan muodostama pinta on paraboloidi.
Jenni Pitko
Hänet valittiin ensimmäistä kertaa Oulun kaupunginvaltuustoon vuonna 2012. Hän on toiminut kaupunginhallituksen varapuheenjohtajana ja vihreiden valtuustoryhmän puheenjohtajana. Kuntavaaleissa 2017 Jenni Pitko sai yhteensä ääntä, mikä oli vaaleissa oululaisista vihreistä ehdokkaista eniten. Vuoden 2019 eduskuntavaaleissa Pitko tuli valituksi äänellä Oulun vaalipiiristä eduskuntaan. Vuoden 2023 vaaleissa hän sai ääntä ja jatkoi eduskunnassa. Hän toimi Vihreän eduskuntaryhmän puheenjohtajana kesäkuusta 2020 helmikuuhun 2021.
Pisteen potenssi
Historiaa
Pisteen potenssin idea tunnettiin jo Antiikin Kreikassa. Se sisältyi Eukleideen oppikirjaan Alkeet, jossa sitä käytettiin janojen ja ympyröiden käsittelyssä. Kirjassa III, lause 35, esitetään todisteet lauseen pätevyydestä.
Kun 1800-luvulla geometriaa tutkittiin ahkerasti, esitti vuonna 1826 sveitsiläinen Jakob Steiner useita pisteen potenssiin liittyviä teoreemoja. Itse nimityskin,, on häneltä peräisin.
Jenni Pitko
Ammatiltaan Jenni Pitko on arkkitehti. Hän on opiskellut Oulun yliopistossa, toiminut Oulun yliopiston ylioppilaskunnan hallituksen puheenjohtajana vuonna 2011 ja Oulun yliopiston hallituksen jäsenenä loppuvuonna 2013.
Miliza Korjus
Miliza Elizabeth Korjus [militsa] (18. elokuuta 1909 Varsova, Puolan kuningaskunta, Venäjä – 26. elokuuta 1980 Culver City, Yhdysvallat) oli isänsä puolelta vironruotsalainen ja äitinsä puolelta liettualais-puolalainen koloratuurisopraano ja näyttelijä.
Korjus opiskeli Kiovan konservatoriossa, aloitti laulajan uransa Neuvostoliitossa 1920-luvulla ja siirtyi sieltä Baltian maihin ja Saksaan. Hänet kiinnitettiin Berliinin valtionoopperaan 1933, jossa hän sai lempinimen "Berliinin satakieli". Hänen tunnetuin kappaleensa on 1935 levytetty Warum?, jonka sävelsi saksalainen Theo Mackeben, Johann Wolfgang von Goethen erään runon katkelmaan. Korjus sai filmisopimuksen Hollywoodiin 1930-luvun lopussa. Hänen ensimmäinen elokuvansa oli Unohtumaton valssi (The Great Waltz) 1938, josta hänellä oli parhaan naissivuosan Oscar-ehdokkuus. Muista elokuvista mainittakoon espanjankielinen Caballería del Imperio Meksikossa, jossa Korjus asui 1940-luvun alkupuolella, jonka jälkeen Yhdysvalloissa. Hän oli kahdesti naimisissa.
right|100 px|thumb|Miliza Korjuksen tytär Melissa F. Wells
Hänen tyttärensä Melissa Foelsch Wells toimi diplomaattina, muun muassa Yhdysvaltain Viron-suurlähettiläänä 1998-2001.
Dior
Christian Dior SE, joka tunnetaan yleisesti nimellä Dior, on ranskalainen luksustuotteita valmistava yhtiö, jota ohjaa ja johtaa ranskalainen liikemies Bernard Arnault. Arnault on myös maailman suurimman luksus-yhtiön LVMH:n johtaja.
Muotisuunnittelija Christian Diorin vuonna 1946 perustama yhtiö suunnittelee ja levittää valmisvaatteita, nahkatuotteita, muotiasusteita, jalkineita, koruja, kelloja, hajuvesiä, meikkejä sekä ihonhoitotuotteita, pitäen samalla perinteensä haute couturen luojana. Diorin ensimmäinen hajuvesi oli vuonna 1947 lanseerattu Miss Dior. Vuonna 1955 olivat vuorossa huulipunat ja muu kosmetiikka.
Diorin muotitalossa ovat työskennelleet monet kuuluisat muotisuunnittelijat, tunnetuimpana Yves Saint-Laurent, joka otti vastuulleen muotitalon johdon Christian Diorin kuoltua 1957. Pierre Cardin työskenteli Diorilla 1947–1950.
Dior on yksi niistä muotitaloista, joka italialaisen tutkivan journalismin TV-ohjelman Reportin mukaan käyttää tuotteidensa valmistajina laittomia maahantulijoita. Raportin mukaan laittoman ja järjestäytymättömän työvoiman hyväksikäyttö on yleistä luksusmuotituotteiden alalla. Käytäntö on, että muotitalo suunnittelee tuotteen ja tekee siitä mallikappaleen, mutta sen valmistus on siirretty alihankkijoiden ketjulle, jonka viimeinen lenkki on halpa, laiton työvoima.
Ville Pörhölä
Frans Wilhelm ”Ville” Pörhölä (alun perin Horneman, 24. joulukuuta 1897 Alatornio – 28. marraskuuta 1964 Oulu) oli suomalainen yleisurheilun heittolajien monitaitaja ja olympiavoittaja.
Urheilu-ura
Pörhölä voitti Antwerpenin olympialaisissa 1920 kultaa kuulantyönnössä tuloksella 14,81. Vuonna 1922 Pörhölä voitti Englannin mestaruuden kuulantyönnössä. Pariisin olympiakisoissa 1924 Pörhölän sijoitus kuulantyönnössä oli seitsemäs. Tämän jälkeen Pörhölä oli muutaman vuoden poissa kilpailuista, mutta palasi sitten moukarinheittäjänä. Pörhölä oli ensimmäinen suomalainen 50 metriä ylittänyt moukarinheittäjä. Los Angelesin kisoissa 1932 hän johti moukarikilpailua viimeiselle heittokierrokselle asti, ja hänen tuloksensa 52,27 oikeutti lopulta hopeamitaliin. Yleisurheilun Euroopan mestaruuskilpailuissa Torinossa 1934 Pörhölä voitti moukarinheiton. Hän osallistui vielä Berliinin olympiakisoihin 1936; sijoitus moukarinheitossa oli nyt yhdestoista.
Seuratasolla Pörhölä edusti Röytän Jyskyä, Tornion Pyryä, Oulun Pyrintöä, Viipurin Urheilijoita, Kuopion Urheilu-Veikkoja, Kajaanin Kipinää ja Rovaniemen Urheilijoita.
Pörhölä tunnettiin lempinimellä ”Röyttän karhu”, kotipaikkansa Röytän saaren mukaan. Elokuussa 2020, 100 vuotta Pörhölän olympiavoiton jälkeen, Torniossa nimettiin tie Pörhölän mukaan Ville Pörhölän poluksi.
Pörhölän tyttären poika on kolmiloikkaaja Heikki Herva.
Kuka ei kuulu joukkoon?
Kuka ei kuulu joukkoon? on Louis Sacharin kirjoittama lastenromaani, joka julkaistiin vuonna 1989. Otava julkaisi Suvi Mikkolan suomentaman teoksen vuonna 2005.
Vladimir Belousov
Vladimir Pavlovitš Belousov (, s. 14. heinäkuuta 1946 Seuloskoi, Leningradin alue, Neuvostoliitto) on venäläinen, Neuvostoliittoa edustanut mäkihyppääjä, jonka uran parhaat vuodet ajoittuivat 1960-luvun lopulle.