cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kahvila
Historia
Monet ensimmäisistä kahvia myyneistä yrittäjistä pyörittivät liiketoimintaansa liikuteltavista kojuista tai kaulassa kannettavilta tarjottimilta. 1700-luvulla puistoihin ilmaantui suosittuja kahvitelttoja ja -paviljonkeja. Silloin tällöin kahvilanpitäjät pyrkivät luomaan kahviloihinsa ylellisyyden ja hienostuneisuuden leimaa, mutta näyttäviä, suuria luksuskahviloita alkoi esiintyä vasta 1700-luvun lopulla. Ne saavuttivat täyden komeutensa vasta 1800-luvun puolella, jolloin parhaimmillaan kahvila saattoi olla sisustettu useaan kerrokseen. Porvarilliseen makuun kuuluva koristeellisuus ja mahtavuus lisääntyivät kahviloiden sisustuksessa vuosisadan mittaan.
Norjan Nobel-komitea
Aiemmin komitean jäseniksi valittiin yleensä suurkäräjien jäseniä. Nykyisinkin jäsenet ovat yleensä entisiä poliitikkoja. Puolueiden voimasuhteet komiteassa heijastelevat yleensä senhetkisiä puolueiden voimasuhteita suurkäräjillä. Vaalijärjestelmään tehtiin vuonna 1948 muutos, jonka vuoksi puoluetausta pääsee vaikuttamaan enemmän jäsenten valintaan. Muutoksen ajoi läpi tuolloin enemmistöä suurkäräjien paikoista hallitseva työväenpuolue. Puoluepoliittista järjestelmää on kritisoitu paljon.
Suurkäräjät eivät osallistu komitean toimintaan vaalien lisäksi mitenkään. Tästä kertoo myös se, että vuodesta 1901 käytössä ollut nimi Norjan suurkäräjien Nobel-komitea vaihdettiin 1977 takaisin nykyiseen muotoonsa. Aiemmin suurkäräjät osallistuivat komitean toimintaan esimerkiksi siten, että suurkäräjien istunnoissa käytiin keskustelua palkinnosta.
Norjan komitean jäsenten lukumäärästä ja valinnan suorittajasta on määrätty Alfred Nobelin testamentissa. Muut testamentissa määrätyt Nobel-palkintojen valitsijat olivat jo valmiiksi olemassa olevia ruotsalaisia organisaatioita, mutta rauhanpalkinnon kohdalla Nobel määräsi perustettavaksi viidestä Norjan suurkäräjien valitsemasta henkilöstä koostuva komitean. Norjan Nobel-instituutti tukee komitean toimintaa ja järjestää Nobelin rauhanpalkinnon jakotilaisuuden. Jakotilaisuus on 10. joulukuuta Oslon kaupungintalolla.
Kahvila
Kahvilatyypit
Kahvilatyyppejä:
Norjan Nobel-komitea
Juristi Fredrik Heffermehl väittää, että lainsäädäntöelin eli suurkäräjät ei saa hoitaa juridista asiaa, kuten testamenttia, koska se ei kuulu lainsäädäntöelimen toimivaltaan.
Alun loppu
Alun loppu on Mainos-TV:n televisionäytelmä vuodelta 1966. Se on Seppo Loposen suomennos ja Ville Salmisen ohjaus irlantilaisen työläis kirjailija Seán O’Caseyn pienoisnäytelmästä The End of the Beginning (1938). Komedia kertoo pariskunnasta, joka riitansa päätteeksi päättää vaihtaa töitä keskenään: nainen yrittää hoitaa ulkotyöt, mies taas taloustyöt. Pariskuntaa näyttelevät Saara Pakkasvirta ja Martti Romppanen ja heidän vierastaan Ville-Veikko Salminen.
Kahvila
Eri maissa
Suomen ensimmäinen kahvila, Kaffehus, perustettiin Turkuun vuonna 1778. Suomalaiset kahvilat ovat yleensä auki vain päiväsaikaan, eikä niissä läheskään aina myydä alkoholijuomia.
Urpo Häyrinen
Urpo Erkki Häyrinen (12. maaliskuuta 1937 Tampere – 28. helmikuuta 1992 Hämeenkyrö ) oli suomalainen virkamies, luonnonsuojelija, luontokuvaaja ja luontokirjailija.
Urpo Häyrisen vanhemmat olivat professori Erkki Häyrinen ja musiikinopettaja Helvi Orvokki Tellervo Rinne. Hän pääsi ylioppilaaksi 1957 ja valmistui luonnontieteiden kandidaatiksi Helsingin yliopistosta 1967.
Kahvila
Eri maissa
Islamilaisissa maissa kahvilat ovat suosittuja kokoontumispaikkoja, joissa pelataan shakkia tai backgammonia. Venäläisistä kahviloista saa myös ruokaa ja alkoholia.
Hollannissa ja muissa maissa joissa mietojen huumausaineiden käyttö on sallittua, joistakin kahviloista, joita kutsutaan coffee shopeiksi voi ostaa kannabistuotteita.
Urpo Häyrinen
Häyrinen oli aluksi vuodesta 1964 alkaen Steiner-koulun biologian ja maantiedon aineopettajana. Hän toimi virkamiehenä ensin maa- ja metsätalousministeriössä ja sitten ympäristöministeriössä. Häyrinen oli Suomen luonnonsuojeluliiton varapuheenjohtajana 1972–1973.
Matias Wilhelm Wikström
Matias Wilhelm Wikström (1804–1835) oli suomalainen pappi ja suomen kielen kieliopin laatija. Hän oli Mustasaaren ja Vaasan kaupungin kirkkoherran apulainen 1826–1831, Vaasan lääninvankilan ja -sairaalan saarnaaja 1831–1834, venäjän kielen sijaisopettaja Vaasan koulussa 1829–1834 ja Porissa 1834–1835. Kun suomen kieli tuli Vaasan yksityisessä oppikoulussa oppiaineeksi, Wikström laati suomen kieliopin Försök till en Finsk Grammatika, framställande en enda Declination och en enda Conjugation (C. A. Londicer, 1832).
Viitasaaren Isänmaalliset Kansalaiset
Viitasaaren Isänmaalliset Kansalaiset (käytti myös nimeä Viitasaaren Isänmaallinen Kerho) oli Viitasaarella Keski-Suomessa toiminut ryhmä. Yhdistys oli Suomen ensimmäisiä avoimesti juutalais- ja vapaamuurarivastaisia järjestöjä. Vuosina 1928–1930 kerhoa veti kunnanlääkäri Gunnar von Hertzen.
Vuosina 1930–1939 viitasaarelaiset julkaisivat seitsemän lentokirjasta, joissa varoitettiin kommunismin, juutalaisten ja vapaamuurarien aiheuttamista vaaroista. Viitasaarelaisten julkaisuille oli ominaista voimakas antisemitismi.
Ryhmään kuului useita Viitasaarella asuneita mielipiteiltään äärioikeistolaisia henkilöitä. Ryhmän perustajia olivat Viitasaaren kirkkoherra, rovasti Matti Jaakkola (1879–1955), kappalainen Heikki Halmesmäki (1891–1959), kunnanlääkäri, jääkärimajuri Gunnar von Hertzen, maanviljelijät Einar Sarlin ja Kalle Varis sekä pankinjohtaja Aapeli Tikkanen. Perustajista ainakin Jaakkola ja Halmesmäki olivat olleet mukana Lapuan liikkeen kyyditystoiminnassa. Halmesmäki toimi myös sanomalehti Sisä-Suomen päätoimittajana 1929–1930 sekä kustansi ja toimitti Viitasaaren Seutu -lehteä 1933–1944 pakinoiden lehdessä nimimerkillä Pihkurin Pekka.
Ryhmän julkaisemissa kirjasissa oli käytetty lähteinä etupäässä saksalaista vastaavaa kirjallisuutta, mutta tekstiä oli kuitenkin muokattu Suomen oloja varten. Kirjasten toimitustyöstä vastasi pääasiassa kirkkoherra Jaakkola. Ensimmäinen kirjanen nimeltä Juutalaisten osuus maailmantapahtumiin julkaistiin 1930, ja sen painosmäärä oli 10 000 kappaletta.
Viitasaarelaisten mukaan juutalaiset olivat kommunismin, sosialismin, vapaamuurariuden ja liberalismin takana ja he käyttivät näitä liikkeitä hyväkseen päästäkseen valtaan. Juutalaiset muka hallitsivat jo Neuvostoliittoa ja rahoittivat sieltä käsin kommunistien toimintaa ympäri maailmaa. Sekä kommunismi että kansainvälinen suurkapitalismi olivat juutalaisten johtamia, ja ne edistivät juutalaisen maailmanvallan syntymistä. Juutalaiset olivat viitasaarelaisten mukaan jo aikaansaaneet ensimmäisen maailmansodan ja he suunnittelivat jo uuden sodan aloittamista. Jos juutalaiset voittaisivat tämän sodan, he hallitsisivat koko maailmaa, mutta jos he häviäisivät sen, vaipuisivat he "nykyisten mustalaisten tasolle".
Atomikerroskasvatus
Atomikerroskasvatus eli ALD on kemiallinen kaasufaasipinnoitustekniikka, jolla valmistetaan hyvin ohuita epäorgaanisia ohutkalvoja vuorottaisia itsekyllästyviä kaasu-kiinteäreaktioita hyödyntäen. ALD-menetelmän etuna on erityisesti sen kyky peittää monimutkaisetkin kolmiulotteiset rakenteet koostumukseltaan ja ominaisuuksiltaan tasaisella pinnoitteella. Menetelmän vanhempi nimi on atomikerrosepitaksia eli ALE. ALE-lyhennettä käytetään nykyään merkityksessä atomikerrosetsaus. Molekyylikerroskasvatus eli MLD on muunnelma atomikerroskasvatuksesta, jossa käytetään polymeerisia lähtöaineita.
ALD-menetelmän keksi ja patentoi suomalainen Tuomo Suntola vuonna 1974, tarkoituksenaan valmistaa ohuita elektroluminesenssinäyttöjä. ALD on kehitetty erillisesti myös Neuvostoliitossa 1960-luvulla. Klassinen esimerkki ALD:n käytöstä on sinkkisulfidi ZnS-kalvon kasvattaminen. Prekursoreina käytetään sinkkikloridia ZnCl2 ja divetysulfidia H2S. Sinkkikloridi kemisorboidaan substraatin pinnalle, minkä jälkeen divetysulfidi tuodaan kammioon. Lähtöaineet reagoivat keskenään muodostaen yksittäisen kerroksen sinkkisulfidimolekyylejä. Lähtöaineiden valinta on tärkeä osa onnistunutta ALD-prosessia. Yleisessä käytössä ovat muun muassa metallikloridit, metallo-orgaaniset yhdisteet sekä epämetalleista erilaiset yksinkertaiset hydridit, kuten vesi, divetysulfidi, ammoniakki ja vetyfluoridi.
Serfaus
Maantiede
Serfaus sijaitsee Inn-joen laakson ylätasangolla Tirolissa Itävallassa. Kahden naapurikuntansa Fissin ja Ladisin kanssa se muodostaa Serfaus-Fiss-Ladisin hiihtoalueen. Serfaus on tunnettu pienestä kylämetrostaan (Dorfbahn). Rata on vain 1 280 metriä pitkä. Sen ainoa juna kuljettaa pääasiassa talvisin laskettelijoita autottoman kylän alitse pysäköintialueelta köysiradan ala-asemalle pysähtyen kahdella väliasemalla. Moottoriajoneuvoliikenne on periaatteessa kylän alueella kielletty, mutta käytännössä liikennettä on melko paljon johtuen huolto- ja jakeluliikenteestä sekä hotellivieraista, joilla on oikeus ajaa majapaikkansa pihaan.
Historia
Serfausin alueen varhaisimmat asutuslöydökset ajoittuvat pronssikaudelle. 3 200 vuotta vanhan tulisijan jäännökset korkealla alppiniityllä Komperdelissa osoittavat, että aluetta käytettiin jo tuolloin laiduntamiseen tai metsästykseen. Zienerbichlin alueen arkeologisissa tutkimuksissa on löydetty myöhäisantiikkisia ja keskiaikaisia jäännöksiä.
Ensimmäiset viralliset viittaukset itse kylään ajoittuvat 11. vuosisadalle, jolloin Seen ja Kapplin kylät Paznaunin laaksossa oli perustettu osittain Serfausin alueelle. Vuoteen 1891 See oli osa Serfausin kirkonkylää, mistä johtuen Serfausissa on edelleen hautausmaa Seen asukkaille.
1900-luvulla matkailu alkoi kukoistaa Tirolissa, ja toisen maailmansodan jälkeen matkailu on ollut kylän tärkein tulonlähde. Vuonna 1942 neljätoista taloa tuhoutui tulipalossa jättäen 16 perhettä kodittomiksi. Sodan päätyttyä kylä rakennettiin väljemmin uudelleen.
Matkailun myötä lisääntyneen liikenteen haittojen vähentämiseksi yksityinen autoliikenne on ollut Serfausissa kielletty vuodesta 1970. Vierailijoiden (erityisesti laskettelijoiden) liikkumista helpottamaan järjestettiin aluksi linja-autokuljetus, joka kuitenkin korvattiin vuonna 1985 hiljaisemmalla ja ympäristöystävällisemmällä metrolinjalla (Dorfbahn), joka rakennettiin pääkadun alle. Metrolinjalla on neljä asemaa ja sen käyttö on ilmaista.
Matkailu
Johtuen muinaisen roomalaistien Via Claudia Augustan sekä Reschensolan läheisyydestä uskotaan ihmisten liikkuneen alueen kautta jo satoja vuosia. Myös Neitsyt Marian pyhiinvaellus on lisännyt matkailua alueella jo keskiajalta lähtien. Vuodesta 1812 Serfausin asukkailta perittiin ylimääräistä veroa tuloista, jotka he ansaitsivat majoittamalla kulkijoita majataloihinsa, mikä osoittaa että matkailulla oli taloudellista merkitystä jo tuolloin.
1900-luvun alussa alppihiihtäjät alkoivat löytää alueen hiihtomahdollisuudet, joten 1912 laadittiin suunnitelma pienen hiihtomajan rakentamiseksi läheisille alppiniityille ja lopulta Kölnerhaus nousi Komperdelliin. Matkailu kuitenkin kehittyi ensimmäisen maailmansodan aikana sekä vielä 1920-luvulla varsin hitaasti. Sotien välisen ajan matkailu saavutti huippunsa vuosina 1930–1931, jolloin alueella kirjattiin käyneen 30 000 matkailijaa. Kun alueen kolme majataloa eivät enää pystyneet vastaamaan matkailijoiden tarpeisiin, alkoivat myös paikalliset maanviljelijät tarjota vuokrahuoneita matkailijoille ja näin Serfausilla oli vuonna 1930 tarjota matkailijoille jo yhteensä 150 vuodepaikkaa. Vuonna 1940 rakennettiin köysirata, jolla kuljetettiin tavaroita Kölnerhausille ja vuonna 1951 se modifioitiin ihmisten kuljettamiseen. Tämän seurauksena Serfausin matkailu kasvoi edelleen ja hissiverkoston jatkuvan kehittämisen sekä naapurikylien Fissin ja Ladisin verkostoon yhdistämisen myötä alueella on nyt 190km laskettelurinteitä ja 70 lasketteluhissiä. Nykyisin Serfaus on eräs Tirolin suosituimmista laskettelu- ja vapaa-ajanviettoalueista.
Parhaan lavastuksen Jussi
Parhaan lavastuksen Jussi on yksi Jussi-palkinnon palkintosarjoista.
Oliiviselkäluura
Oliiviselkäluura (Grallaria haplonota) on luurien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys
Oliiviselkäluuraa tavataan Kolumbiassa, Ecuadorissa, Perussa ja Venezuelassa. Lajia on kuvattu melko yleiseksi, ja sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Jääkiekon nuorten 1. divisioonan maailmanmestaruuskilpailut 2008
'''Jääkiekon nuorten 1. divisioonan maailmanmestaruuskilpailut 2008''' 9. joulukuuta- 18. joulukuuta 2007.
Karl Robert Villehard Wikman
Karl Robert Villehard (Ville) Wikman (20. toukokuuta 1886 Vaasa – 14. toukokuuta 1975 Turku ) oli suomalainen kansatieteilijä ja sosiologi. Hän oli Åbo akademin pohjoismaisen etnologian ylimääräinen professori 1942–1955. Hänen tutkimuskohteenaan oli muun muassa nuorison seurustelu ennen avioliittoa. Wikman oli myös Svenska litteratursällskapet i Finlandin arkiston amanuenssi 1915–1918 ja kansanrunousarkiston johtaja 1918–1927 sekä alan ruotsinkielisten julkaisusarjojen päätoimittaja 1918–1924. Hän oli Ruotsalaisen kansanpuolueen keskustoimikunnan jäsen 1920–1927 ja 1934–1946.
Apodyterium
thumb|Apodyterium Apodyterium oli roomalaisen kylpylän pukuhuone, jossa oli pukukoppeja, lokeroita tai hyllyjä tavaroiden säilytystä varten. Orjat vahtivat kylpijöiden omaisuutta. Asiakas saattoi käyttää omaa orjaansa tai vuokrata kylpylästä erillisen orjan.
Kivistön kirkko
Kivistön kirkko on vuonna 1967 valmistunut punatiilinen kirkko Kivistössä Vantaalla. Sen ovat suunnitelleet arkkitehdit Raili ja Kalevi Hietanen. Kirkkoon mahtuu 150 henkeä. Kaksiosaisen alttaritaulun on maalannut Sakari Marila. Aiemmin alttaritauluna ollut risti on kirkkosalin takaseinällä.
Sons of Anarchy
Sons of Anarchy on yhdysvaltalainen draamasarja, joka kertoo kuvitteellisesta rikollisesta moottoripyöräkerhosta. Sarjan ensi-ilta oli 3. syyskuuta 2008 FX-televisiokanavalla. Sons of Anarchy on ollut ehdolla saada monta palkintoa. Suomessa sarjaa esittää MTV Max -kanava, joka alkoi esittää neljättä tuotantokautta 25. syyskuuta 2012.
Sons of Anarchyn on luonut Kurt Sutter, jonka meriitteihin kuuluu poliisisarja The Shieldin käsikirjoittaminen ja tuottaminen.
Sons of Anarchy sijoittuu Kaliforniaan, kuvitteelliseen Charmingin pikkukaupunkiin ja kertoo Teller-Morrowin perheen sekä Sons of Anarchy -moottoripyöräkerhon tarinan. Perheen voimahahmoja ovat äiti Gemma (Katey Sagal), isäpuoli Clay (Ron Perlman) ja poika Jackson (lyhennetään usein Jax) (Charlie Hunnam) sekä Jaxin tyttöystävä ja myöhemmin kihlattu Tara (Maggie Siff).
Juoni
Perhe kuuluu Sons of Anarchy -moottoripyöräkerhoon, joka taiteilee sekä laittomien että laillisten tulonlähteiden kimpussa yrittäen säilyttää asemansa muiden jengien puristuksessa. Sheriffin kanssa toimiessa on omat ongelmansa ja varjoja kuvioon heittävät itsepäinen ATF-agentti June Stahl sekä piirikunnan apulaissyyttäjä Lincoln 'Linc' Potter. Väkivalta ja valtataistelu ovat elämän arkea. Myös kerhon sisällä kiehuu.
Jaxin isä on kuollut eikä poika ole koskaan täysin selvinnyt siitä. Sarja perustuu löyhästi William Shakespearen näytelmään Hamlet, jossa isänsä haamun kanssa jutteleva prinssi joutuu kyseenalaistamaan oman paikkansa elämässä. Sarjan jaksoissa Jaxiin viitataankin moneen otteeseen "prinssinä". Äiti odottaa poikansa ottavan tulevaisuudessa isänsä paikan ja astuvan kerhon johtoon isäpuolensa tilalle, mutta Jax suhtautuu yhä epäluuloisemmin hänelle pedattuun tulevaisuuteen.
Sarjan vahvuuksia on kriitikoiden mukaan ollut sen autenttisuus, kyky rikkoa rajoja ja käsitellä muun muassa perhearvoja sekä lojaalisuutta tavalla, jota ei monista muista sarjoista samalla väkevyydellä löydy.
Luettelo Lohikäärmeen tähdistön tähdistä
Luettelo Lohikäärmeen tähdistön tähdistä:
Roberts Bukarts
Roberts Bukarts (s. 27. kesäkuuta 1990 Jūrmala, Latvian SNT, Neuvostoliitto) on latvialainen jääkiekkoilija. Hän on pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä.
Intel Haswell
Intel Haswell on Intelin kehittämä suoritinarkkitehtuuri, jonka yhtiö julkisti 4. kesäkuuta 2013 Computex Taipei 2013 -tapahtumassa. Suorittimet valmistetaan 22 nanometrin tuotantoprosessilla. Haswell on kehitetty Ivy Bridge ja Sandy Bridge -arkkitehtuurien seuraajaksi (Intelin tick-tock periaate), mutta se ei ole kokonaan uusi arkkitehtuuri vaan on vain näiden jatkokehitelmä.
Suorituskyky
Ivy Bridgeen verrattuna:
Suomen kulkuneuvot
Suomen kulkuneuvot eli Turisti on vuosina 1891–2010 ilmestynyt Suomen julkisen liikenteen aikataulukirja. Sitä julkaisi ensin Suomen Matkailuliitto, sittemmin Edita. Julkaisun päätoimittaja oli vuodet 1981–2011 Kari Juntunen. Julkaisun levikki oli parhaimmillaan 140 000, mutta viimeisenä vuotena siitä vain alle prosentin.
Suomen kulkuneuvot ilmestyi 1990-luvulle saakka neljästi vuodessa, loppuaikoina kolmesti vuodessa. Kirjan painos oli 1990-luvulla 13 000–14 000 kappaletta. Vuonna 1997 kirjan irtonumeron hinta oli 100 markkaa. Julkaisun historian viimeisinä vuosina kirjaa käyttivät pääasiassa ammattilaiset.
Julkaisun historiassa näkyi eri liikennemuotojen kehitys. Ensimmäisessä kirjassa vuodelta 1891 rautateiden aikatauluja oli 28 ja laivaliikennettä 67 sivua. Vuonna 1911 junaliikenteen osuus oli 57 ja laivaliikenteen 33 sivua. Ensimmäinen linja-auton aikataulu julkaistiin vuonna 1920. Linja-autoliikenteen osuus Suomen kulkuneuvojen sivumäärästä kasvoi voimakkaasti 1930-luvulla. Vuonna 1931 sivumäärä jakautui siten, että junien aikatauluja oli 40, linja-autoliikennettä laivaliikennettä kymmenen sivua. Vuonna 1991 junien aikatauluja oli 159, linja-autojen 253, lentokoneiden 22 ja laivojen 24 sivua.
Suomen kulkuneuvot jäi historiansa aikana kokonaan ilmestymättä kahdesti. Keväällä 1918 kirjan julkaiseminen estyi kansalaissodan vuoksi. Vuodenvaihteen 1939–1940 Talvituristi ei ilmestynyt talvisodan syttymisen vuoksi. Vuoden 1944 Syysturistin ilmestyminen viivästyi muutamalla kuukaudella jatkosodan vuoksi, ja vuoden 1956 Kevätturisti ilmestyi yleislakon vuoksi runsaan kuukauden myöhässä. Vuoden 1986 Kesäturistin ilmestymistä viivästytti virkamieslakko saman vuoden keväällä.
Viimeiseksi jäänyt Turisti-aikataulut on Talvituristi ja numeroltaan 1/2011. Siinä on aikataulut ajalle 12.12.2010–5.6.2011. Kirjan julkaiseminen lopetettiin, koska maksulliselle julkaisulle ei enää ollut kysyntää tietojen löytyessä maksuttomasti internetistä.
Kari Juntunen
Kari Juntunen (s. 26. joulukuuta 1956 Helsinki) oli Suomen kulkuneuvot eli Turisti-julkaisun toimittaja 1981–2011 Turistin viimeiseen numeroon saakka.
Turistin toimittajaksi Juntunen päätyi valitettuaan sen virheistä Suomen Matkailuliitolle. Turistin ohella hän on kirjoittanut Heikki Immelin kanssa historiikin Piletti Pietariin – Suomen kulkuneuvojen 100-vuotistaipaleelta (1991).
Kajaanin vapaaherrakunta
pienoiskuva|[[J. R. Aspelin|J. R. Aspelinin vuoden 1899 piirros Kajaanin vapaaherrakunnan sinetistä.]] Kajaanin vapaaherrakunta on Ruotsissa 1650–1681 käytössä ollut hallinnollinen alue, jonka kuningatar Kristiina antoi läänitykseksi valtakunnan drotsille, kreivi Pietari Brahelle 18. syyskuuta 1650. Vapaaherrakuntaan kuului Kajaanin linna sekä kruunun hallussa olleet tilat Iisalmen, Kuopion ja Paltamon pitäjissä. Kuningatar oikeutti 1652 Pietari Brahen yhdistämään vapaaherrakuntaansa vielä Saloisten pitäjän ja Pielisten pogostan ostotilat. Kajaanin vapaaherrakunta oli aikanaan Ruotsi-Suomen suurin läänitys. Sillä oli oma hallinto-organisaatio. Hallintoa hoiti Pietari Brahen järjestämä vuosittainen vapaaherrakunnan virkamiesten kokous eli Kajaanin konventti, joka oli nimetty kokouksen pitopaikkakunnan mukaan. Pietari Brahe perusti vapaaherrakunnan alueelle kolme kaupunkia, nimittäin Raahen 1649, Kajaanin 1651 ja Pielisjärvelle Brahean 1653. Kaarle XI:n reduktiossa Kajaanin vapaaherrakunta peruutettiin 1681 kruunun haltuun.
Läänityksen koko oli suuri, sillä siihen kuului
Juris Štāls
Juris Štāls (s. 8. huhtikuuta 1982 Riika, Latvia) on latvialainen jääkiekkoilija, joka edustaa Ukrainan pääsarjan Kompanion-Naftohazia. Hän on pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä. Melko isokokoisen Stalsin vahvuudet ovat kiekkokontrollissa ja hyökkäyspelissä etenkin maalinteossa.
Keiji Haino
Keiji Haino (, Haino Keiji, s. 3. toukokuuta 1952) on japanilainen muusikko. Hänet tunnetaan kokeilevana kitaristina, jonka tavaramerkkejä ovat improvisaatio, kova äänen taso ja feedback-efektin runsas käyttö. Kitaran ohella hän soittaa lukuisia muitakin instrumentteja sekä laulaa. Tunnetuimpia hänen yhtyeistään ovat Fushitsusha ja Purple Trap. Hän esiintyy usein myös soolona. Hän on tehnyt yhteistyötä muun muassa Derek Baileyn, Peter Brötzmannin, Bill Laswellin, Tatsuya Yoshidan, Merzbown ja Boriksen kanssa.
Baburin moskeija
Baburin moskeija (,, Bāburī Masjid) oli Intian Uttar Pradeshin osavaltiossa Ayodhyassa sijainnut moskeija, jonka hindulaiset mielenosoittajat tuhosivat 6. joulukuuta 1992. Seuranneissa hindujen ja muslimien välisissä maanlaajuisissa levottomuuksissa kuoli yli 2 000 ihmistä. Muslimeille se on 1500-luvulla mogulihallitsija Baburin rakennuttama moskeija ja toisaalta hinduille Raman syntymäpaikka ja hänelle omistetun temppelin muinainen sijaintipaikka. Intian korkein oikeus määräsi vuonna 2019, että alue, jonka koko on 47 × 27 metriä, pitää jakaa hindujen ja muslimien kesken.
Historia
Moskeija rakennettiin 1527 tai 1528. Paikasta on kiistelty 1800-luvulta asti, mutta 1984 perustettu äärihindulainen liike Vishwa Hindu Parishad (VHP) ja Intian kansanpuolue (BJP) ottivat asiakseen paikan "vapauttamisen" ja hindulaisen temppelin rakentamisen moskeijan paikalle.
VHP aktivoitui asiassa 1989, ja moskeijan viereen laskettiin temppelin perustukset. Seuraavana vuonna 1990 äärihinduaktivistit vahingoittivat moskeijaa osittain. Intian hallitus yritti tuloksetta välittää uskonnollisten ryhmien välisessä kiistassa.
Hävitys
Ayodhyaan kokoontui 6. joulukuuta 1992 suuri joukko äärihinduja uskonnolliseen mielenosoitustilaisuuteen. Yksi BJP:n johtohahmoista, myöhempi varapääministeri Lal Krishna Advani, oli luvannut hallitukselle, että seremonia rajoittuisi vain symboliseen uuden temppelin peruskiven muuraukseen. Silti ehkä jopa 150 000 äärihindua käsittänyt joukko hyökkäsi Baburin moskeijaan poliiseista ja paikalla olleesta mediasta piittaamatta ja hävitti sen. Tapahtumaa seuranneissa maanlaajuisissa levottomuuksissa kuoli yli 2 000 ihmistä, pääasiassa muslimeja.
Myöhemmät kiistat
Paikalle temppeliä rakentamaan saapui helmi-maaliskuussa 2002 VHP:n ja Intian kansanpuolueen innoittamina satoja hinduvapaaehtoisia. Työstä ei kuitenkaan tullut mitään, ja palaavia hinduvapaaehtoisia kuljettaneen junan 58 kuolonuhria vaatinut tuleen sytytys johti 2002 Gujaratin osavaltiossa mellakoihin, joissa sai surmansa 1 000–2 000 pääasiassa islaminuskoista.
Intian korkein oikeus ryhtyi huhtikuussa 2002 toimiin sen selvittämiseksi, kummalla puolella oli suurempi oikeus pyhään paikkaan. Arkeologisia kaivauksia tehtiin, ja 2003 moskeijan alta löytyi jäänteitä vanhasta temppelistä, mutta muslimit kiistivät oikeuden teettämän selvityksen tulokset.
Lähes 17 vuotta kestänyt tuomari Liberhanin selvitys vuoden 1992 moskeijan hävityksestä valmistui kesäkuussa 2009. Selvityksen sisältö julkaistiin Intian parlamentissa vasta marraskuussa 2009, kun tiedotusvälineet olivat raportoineet siitä vuodettuja tietoja.
Philadelphia Athletics (1882–1890)
Philadelphia Athletics oli yhdysvaltalainen ammattilaisbaseballjoukkue, yksi kuudesta American Associationin perustajajäsenestä. Joukkue peri nimensä kaupungissa 1860-76 toimineelta joukkueelta.
Joukkueen perusti liikemies Bill Sharsig syyskuussa 1880. Joukkue alkoi pelata vuonna 1882 National Leaguen kilpailijaksi perustetussa AA -liigassa ja onnistui 1883 voittamaan liigan mestaruuden. Samana vuonna National Leagueen liittyi toinen philadelphialaisjoukkue - Quakers (myöhemmin Philadelphia Phillies).
Killing Them Softly
Killing Them Softly on vuonna 2012 ensi-iltansa saanut Andrew Dominikin ohjaama rikoselokuva, jonka pääosassa on Brad Pitt. Elokuva perustuu George V. Higginsin vuoden 1974 romaaniin Cogan’s Trade. Elokuva sai ensi-iltansa 22. toukokuuta 2012 Cannesin elokuvajuhlilla, ja sai myönteiset arvostelut.
Mummo Ankka
Mummo Ankka on sarjakuvahahmo, joka esiintyy Disneyn sarjakuvissa. Hän on Aku Ankan isoäiti. Mummon oikea etunimi on Kaino-Vieno. Hän on omaa sukuaan Ankanpää (Coot), Ankkalinnan perustajan Julle Ankanpään pojantytär. Mummo asuu maatilalla Ankkalinnaa ympäröivällä maaseudulla renkinsä Hansu Hanhen kanssa.
Mummo Ankan loi Al Taliaferro käyttäen hahmon esikuvana anoppiaan Donnie M. Wheatonia. Mummo nähtiin jo vuonna 1940 muotokuvana Akun kodin seinällä, mutta vasta 27. syyskuuta 1943 julkaistussa stripissä hänet nähtiin ensimmäistä kertaa elävänä, kun hän saapui Akun luokse kylään.
Sukulaiset
Kokonaan Don Rosan omaa keksintöä oli tehdä Mummosta Julle Ankanpään, Carl Barksin keksimän Ankkalinnan perustajan, lapsenlapsi. Jullen poika ja Mummon isä on Kornelius Ankanpää, kansainvälisen Sudenpentujen partioliikkeen perustaja. Mummon äiti Olga Ankanpää on esiintynyt vain nimenä ja kuvana Aku Ankan sukupuussa. Mummon aviomies on Hepsu Ankka, joka on nähty muutamassa Rosan piirtämässä menneisyyteen sijoittuvassa tarinassa. Mummolla ja Hepsulla on kolme lasta: Aaron, Dora ja Unto Ankka. Aaronin lapsia ovat Aku sekä Tupun, Hupun ja Lupun äiti Della, Doran ainoa lapsi on Hannu Hanhi. Unton lapsia ovat Touho ja Sisuvius Ankka. Rosan tarinan ”Lumikenttien kimallus” mukaan Mummon veli Konrad Ankanpää myi Klondiken kultaryntäyksen aikaan Roope Ankalle myöhemmin kuuluisaksi tulleen Rahasäiliökukkulan tontin.
Auto
thumb|left|150px|Detroit Electric vm.1915 Mummo Ankka ajelee Detroit Electric -sähköautolla.
Lähteet
Liste der Bewohner Entenhausens Duck family (Disney)
Purjehdus kesäolympialaisissa 1912
75px|right|Purjehdus Vuoden 1912 Tukholman kesäolympialaisten purjehdus järjestettiin 20. – 22. heinäkuuta 1912 Ruotsissa Nynäshamnissa. Laji oli olympialaisten ohjelmassa kolmatta kertaa. Mukana oli 109 osanottajaa kuudesta maasta. Tapahtumia oli neljä.
Europarlamenttivaalit
Euroopan parlamentin vaalit (tai Eurooppavaalit, europarlamenttivaalit, eurovaalit) pidetään joka viides vuosi. Niissä Euroopan unionin jäsenmaiden kansalaiset valitsevat edustajansa Euroopan parlamenttiin. Vaalit ovat yleiset ja välittömät. Eri jäsenmaissa käytetään erilaisia vaalijärjestelmiä. Suomen vaalit ovat henkilövaalin ja listavaalin yhdistelmä. Viimeisimmät europarlamenttivaalit järjestettiin toukokuussa 2019.
Ajankohta
Europarlamenttivaalit järjestetään joka viides vuosi. Vaali on järjestettävä neljän päivän ajanjakson aikana torstain ja sunnuntain välillä kesäkuun alussa. Maat voivat itse valita, minä neljästä päivästä ne vaalinsa järjestävät. Iso-Britannia ja Alankomaat äänestävät torstaina, useimmat muut maat, Suomi mukaan lukien, sunnuntaina. Äänet lasketaan ja tulos julkistetaan jo äänestyspäivän iltana.
Vuoden 2019 europarlamenttivaalit pidettiin toukokuussa 2019. Vaalit olisi säännönmukaisesti järjestetty 6.–9. kesäkuuta, mutta helluntain ajoittumisen vuoksi vaaliajanjaksoa siirrettiin kaksi viikkoa aikaisemmaksi, kuten tehtiin myös vuoden 2014 vaaleissa.
Vaalitapa
Suhteellisen vaalitavan seurauksena puolueet saavat paikoista suurin piirtein omaa ääniosuuttaan vastaavan osuuden.
Seitsemässä jäsenmaassa, mukaan lukien Saksa ja Espanja, käytetään suljettua listavaalia, jossa äänestäjä voi valita vain listan. Kahdeksassatoista maassa käytetään avointa listavaalia, jossa äänestäjä voi äänestää joko listaa sellaisenaan tai valita listalta ehdokkaan, mikä voi muuttaa puolueen asettamaa järjestystä. Irlannissa, Maltalla ja Pohjois-Irlannissa käytetään siirtoäänivaalitapaa, jossa äänestäjä voi laittaa ehdokkaat haluamaansa järjestykseen.
Suomessa toimitettavissa europarlamenttivaaleissa äänioikeus on 18 vuotta täyttäneillä. Matalin äänioikeusikä on Itävallassa, 16 vuotta. Kreikassa ja Italiassa ehdokkaiden vähimmäisikä on 25 vuotta.
Euroopan unionin kansalaisella on oikeus äänestää ja asettua ehdolle siinä EU-maassa, jossa hän asuu. Äänestyksen suhteen ja vaalikelpoisuuden suhteen häntä koskevat samat säännöt kuin asuinmaansa omia kansalaisia. Äänestää saa ja ehdolle saa asettua vain yhdessä maassa.
Suomen vaalijärjestelmä
Koko Suomi muodostaa eurovaaleissa yhden vaalipiirin. Ehdokkaita voivat asettaa rekisteröidyt puolueet sekä vähintään 2 000 kannattajan valitsijayhdistykset. Suomessa on käytössä suhteellinen vaalitapa, kunnallis- ja eduskuntavaaleista tuttu d'Hondtin menetelmä. Suomesta valittiin 13 Euroopan parlamentin jäsentä vaalikaudelle 2009–2014.
Historiaa
Ensimmäiset Eurooppavaalit pidettiin vuonna 1979. Sitä ennen Euroopan parlamentin jäsenet olivat kansallisten parlamenttien edustajia. Euroopan talousyhteisön ulkoministerit tekivät syyskuussa 1976 sopimuksen parlamentin jäsenten valitsemisesta suorilla vaaleilla ja parlamentin koon kasvattamisesta 198 paikasta 410 paikkaan. Myöhemmin paikkaluku nostettiin 751:een.
Europarlamenttivaalit 2024
Europarlamenttivaalit 2024 järjestetään 6.–9.6.2024 kaikissa Euroopan unionin jäsenmaissa. Suomessa vaalit järjestetään sunnuntaina 9. kesäkuuta.
Europarlamenttivaalit 2019
Europarlamenttivaalit 2019 järjestettiin toukokuussa 2019 kaikissa Euroopan unionin jäsenmaissa. Suomessa vaalit järjestettiin sunnuntaina 26. toukokuuta.
Europarlamenttivaalit 2014
Vuoden 2014 europarlamenttivaalit järjestettiin 22.–25. toukokuuta 2014 kaikissa Euroopan unionin 28 jäsenmaassa. Vaaleissa valittiin Euroopan parlamenttiin yhteensä 751 meppiä seuraavaksi viisivuotiskaudeksi. Suomen vaali järjestettiin 25. toukokuuta.
Europarlamenttivaalit 2009
Suomessa vaalit pidettiin sunnuntaina 7. kesäkuuta. Samana päivänä äänestettiin myös Belgiassa, Bulgariassa, Espanjassa, Itävallassa, Kreikassa, Liettuassa, Luxemburgissa, Portugalissa, Puolassa, Ranskassa, Romaniassa, Ruotsissa, Saksassa, Sloveniassa, Tanskassa, Unkarissa ja Virossa. Britannia ja Hollanti äänestivät jo torstaina 4. kesäkuuta ja Irlanti perjantaina 5. kesäkuuta. Lauantaina 6. kesäkuuta äänestettiin Kyproksella, Latviassa, Maltalla ja Slovakiassa. Joissakin EU-maissa äänestys oli jaettu kahdelle päivälle. Tšekissä äänestettiin 5. ja 6. kesäkuuta ja Italiassa 6. ja 7. kesäkuuta.
Äänestysaktiivisuus
Eurovaalien äänestysaktiivisuus on laskenut vaali vaalilta. Korkein äänestysprosentti, yli 90, on Belgiassa, missä eurovaaleissa äänestäminen on pakollista. Matalin äänestysprosentti on ollut Slovakiassa, noin 14 prosenttia.
Ryssä (sarjakuvahahmo)
Ryssä on Marvel-sarjakuvakustantamon luoma superroisto ja Tuomarin vihollinen.
Kuvitteellinen elämäkerta
Rikollispomo Ma Ganucci palkkasi Ryssänä tunnetun palkkamurhaajan hoitelemaan Tuomarin. Ryssä paikansi Tuomarin yhteen hänen piilopaikoistaan ja pääsi niskan päälle, koska Tuomari oli heikkona taistelustaan Ma Ganuccin joukkoja vastaan. Taistelun aikana Ryssä selitti Tuomarille näkemyksiään kapitalismista ja siitä, kuinka hän ihannoi amerikkalaisia supersankareita. Kun Tuomarille selvisi, että Ryssä oli palkkamurhaaja, hän yllätti tämän iskemällä roistoa kuumalla pizzalla ja sen jälkeen tappoi vastustajansa.
Henkiinherätys
Kuten muutkaan supervoimaiset ihmiset Marvelin universumissa, myöskään Ryssä ei pysynyt pitkään kuolleena. Salainen järjestö varasti hänen ruumiinosiaan ja herätti hänen henkiin käyttäen teknologiaa. Teknologia "saatiin" K.I.L.P.I-järjestöltä Helsingistä. Samalla Ryssän ruumista vahvistettiin: lihaksia kasvatettiin keinotekoisesti ja luustoa vahvistettiin teräksellä.
Lopullinen kuolema
Ryssä kohtasi viimein loppunsa, kun Tuomari sai selville, missä Kreighopfin järjestö pitää majapaikkaansa. Järjestön suunnitelmana olisi tappaa Euroopan neuvosto lentokoneiskulla ja kommandojoukoilla. Tuomari soluttautuu Grand Nixon Islandille ja nousee mukaan lentokoneeseen. Tuomari tappaa lentäjän ja tiputtaa sen polttoainesäiliöihin, ainoastaan hän ja Ryssä selviävät hengissä tapahtuneesta.
Tämän jälkeen Kreighopf varastaa ranskalaisen sotilaskoneen, joka kuljettaa atomipommia. Ryssän tehtäväksi annetaan vartioida konetta, mutta Tuomari on taas mukana. Tuomari on aluksi alakynnessä, mutta saa yliotteen lopulta Ryssästä kiinnittäen tämän koukulla atomipommiin. Tuomari tämän jälkeen potkaisee avuttoman roiston pommeineen Grand Nixon Islandille, jossa pommi räjähtää tuhoten Kreighopfin organisaation ja Ryssän lopullisesti.
Voimat
Ryssällä oli ennen Kreighopfin teknologiaa jo entuudestaan suuret voimat, hän murskasi miehen antaessaan tälle halauksen. Kreighopfhin tekemien "parannusten" jälkeen Ryssän kehosta tuli luodinkestävä ja hän pystyi tämän jälkeen repimään taloja hajalle ilman minkäänlaista kestävyyden menetystä.
Esiintyminen mediassa
Ryssä oli yksi John Saintin kätyreistä vuoden 2004 Tuomari-elokuvassa, jossa häntä esitti Kevin Nash. Hän on pukeutuneena venäläiseksi merimieheksi ja hakkaa Tuomaria, kunnes sankari katkoo hänen niskansa.
Tykikos
Tykikos (, vuoden 1938 raamatunsuomennoksessa Tykikus) oli apostolisen ajan aasialainen kristitty, joka yhdessä Trofimoksen kanssa seurasi apostoli Paavalia tämän matkalla Makedoniasta Jerusalemiin. Hänen kerrotaan myös seurannen Paavalia Roomaan, josta apostoli lähetti hänet Efesokseen, toden­näköisesti järjestämään sikäläisen seurakunnan toiminnan ja rohkaisemaan sitä. . Uudessa testamentissa hänet mainitaan viisi kertaa, Apostolien teoissa, Efesolaiskirjeessä, Kolossalaiskirjeessä, Kirjeessä Titukselle ja Toisessa kirjeessä Timoteukselle.
Maininnat Raamatussa
Apostolien tekojen mukaan Tykikos oli kotoisin Aasian maakunnasta. Hän oli yksi henkilöistä, jotka Paavali ja Luukas tapasivat Troaksessa ollessaan paluu­matkalla Kreikasta Makedonian kautta Jerusalemiin.
Efesolaiskirjeessä Tykikos mainitaan kirjoittajan "rakkaana veljenä ja Herran uskollisena palvelijana." Kolossalaiskirjeessä häntä sanotaan "rakkaaksi veljeksi, uskolliseksi palvelijaksi Herran työssä." . Molempien kirjeiden mukaan Paavali aikoi lähettää Tykikoksen näiden kirjeiden vastaan­ottajien luo rohkaisemaan heitä ja antamaan lisää tietoja.
Kirjeessä Titukselle ja toisessa kirjeessä Timoteukselle mainitaan, että Tykikos oli jälleen Paavalin seurassa sen jälkeen, kun hän oli vedonnut keisariin ja päässyt jälleen vapauteen. Katkelma kirjeessä Titukselle viittaa aikaan niiden kahden kerran välillä, jolloin Paavali oli roomalaisten vankina ja jolloin hän jälleen jatkoi lähetys­matkojaan. Titus oli tuolloin Kreetassa järjestämässä sikäläisen seurakunnan toimintaa. Kirjeessään Paavali ilmoitti aikovansa lähettää hänen luokseen joko Artemaan tai Tykikoksen, joiden oli määrä johtaa seurakunnan toimintaa saarella niin, että Titus voisi palata Nikopoliin.
Toinen kirje Timoteukselle on kirjoitettu vain vähän ennen Paavalin teloitusta. Sen mukaan Paavali jatkoi edelleen ahkerasti evankeliumin julistusta, ja vaikka hän olisikin mielellään tavanut ystäviään, hän asetti Kristuksen asiant etusijalle ja lähetti ystävänsä jatkamaan työtä. Tykikoksen hän oli kirjeen mukaan lähettänyt Efesokseen. Koska Timoteus johti samaan aikaan Efesoksen seurakuntaa, Tykikoksen saapuminen hänen tilalleen olisi vapauttanut hänet, niin että hän olisi voinut tavata Paavalin Roomassa.
Muita perimätietoja
Tykikoksen myöhemmistä vaiheista on olemassa osittain risti­riitaisia perimä­tietoja. Catholic Encyclopedian mukaan hän on toiminut piispana mahdollisesti joko Kolofonissa, Khalkedonissa tai Kyproksen Neapoliksessa (nyk. Limassol). Hippolytus Roomalaisen mukaan Tykikus oli yksi seitsemästä­kymmenestä opetus­lapsesta.
Muistopäivä
Tykikoksen muistoäivä on 29. huhtikuuta.
Inkeri Vikainen
Inkeri Vuokko Vikainen (o.s. Laurinen; 11. lokakuuta 1914 Vaasa – 13. elokuuta 1994 Turku) oli suomalainen kasvatustieteilijä, Turun yliopiston kasvatus- ja opetusopin dosentti, vt. professori 1956–1959 ja professori 1959–1977.
Nuoruus
Vuokko Inkeri Laurinen syntyi Vaasassa, silloisessa Nikolainkaupungissa 11.10.1914 esikoislapsena virkamiesperheeseen. Vanhemmat Helmi ja Väinö Laurinen olivat sukujuuriltaan lounaissuomalaisia: isä oli syntynyt Marttilassa, äiti Halikossa. Vasta-avioituneet Helmi ja Väinö muuttivat Vaasaan Väinön saatua töitä Vaasan teollisuuskoulun lehtorina. Äiti Helmi (o.s. Leinola) hoiti kotia ajan tavan mukaisesti kotiavun tukemana. Kun isä sai työpaikan Turusta, perhe muutti sinne. Vuokko kävi Kerttulin kansakoulua ja Turun tyttölyseota. Hän oli monipuolisesti lahjakas oppilas; musiikki, kuvataiteet ja käsityöt olivat hänen lempiaineitaan. Perheen tilanne muuttui dramaattisesti kesällä 1932. Isä kuoli 49-vuotiaana verenmyrkytykseen, ja äiti jäi kahden lapsen yksinhuoltajaksi.
Ylioppilaaksi tultuaan 1934 Vuokko aloitti opinnot Turun yliopistossa pääaineenaan germaaninen filologia. Muiksi aineikseen hän valitsi kasvatusopin, kirjallisuuden, filosofian ja englannin. Inkeri Laurisesta tuli filosofian kandidaatti 1939, maisteri 1943, kansakoulunopettaja 1943, sekä filosofian lisensiaatti ja tohtori 1955. Hänellä oli opintomatkoja useihin maihin 1936. Hän opiskeli Bonnin yliopistossa 1937. Hän oli opettajana inkeriläisseminaarissa 1943–1944, Kajaanin seminaarissa 1944–1945 ja Jyväskylän kasvatusopillisen korkeakoulun harjoituskoulussa 1945–1947, kasvatusopillisen korkeakoulun ylimääräisenä lehtorina 1947–1949, psykologian laitoksen assistenttina 1945–1946 ja kasvatustieteen laitoksen assistenttina 1946–1948 sekä Turun opettajakorkeakoulun lehtorina 1949–1959 ja vararehtorina 1954–1959.
Hänen kihlattunsa Juhani Juva kaatui jatkosodassa Petsamossa 1941. Inkeri Laurinen avioitui taiteilija Olavi Vikaisen kanssa 1955. He adoptoivat Merja-tyttären.
Akateeminen ura
Sota-aikana Laurinen oli monissa tehtävissä, mm. opettajien kouluttajana Inkerinmaalla. Jyväskylässä hänen esimiehekseen tuli modernia kasvatuspsykologiaa ja kasvatussosiologiaa edustava Matti Koskenniemi. Siirtyminen Jyväskylään oli merkinnyt samalla Lauriselle siirtymistä moderniin kasvatustieteeseen. Herbartilaisuus opettajajohtoisine ja -keskeisine menetelmineen oli väistymässä uusien kasvatusfilosofisten näkemyksien tieltä. Reformipedagogiset ideat, jotka korostavat lapsen yksilöllisyyttä ja valinnanvapautta olivat saapuneet Suomeen ensiksi Koskenniemen mukana Jyväskylään. Kansakoulujen opetussuunnitelmakomitea ryhtyi Koskenniemen johdolla 1946 tutkimaan laatimiensa tuntijakojen soveltumista valmisteilla ollutta opetussuunnitelmaa varten. Laurinen sai tehtäväkseen äidinkielen alueen tutkimuksen. Halukkaita ilmoittautui 104 opettajaa luokkineen. Suurin osa oli kokeilussa kaksi vuotta. Oppilaita oli mukana lähes 3000. Tarkempia tietoja kokeilusta on vuoden 1952 opetussuunnitelmakomitean mietinnössä. Äidinkielen osuuteen liittyvät kysymykset ja tehtävät olivat pääasiassa Laurisen laatimia. Ne olivat tuon ajan tehtäviksi monipuoliset ja kielen taitoja eri tahoilta tarkastelevia. Aineiston pohjalta syntyi vuoden 1950 ja 1952 opetussuunnitelmien lisäksi Inkeri Laurisen oma väitöskirja: Lausetajun kehityksestä suomenkielisen kansakoulun kirjoituksenopetuksen tulosten valossa (Laurinen 1955).
Väitöskirja tarkastettiin Helsingin yliopiston historiallis-kielitieteellisessä osastossa 25.5.1955. Vastaväittäjänä oli vt. professori Matti Koskenniemi ja kustoksena professori Lauri Hakulinen. Koskenniemi kiitti väittelijää siitä, että hän tutki lausetajua laajasta näkökulmasta tarkaten oppilaiden kirjallisia ilmauksia kokonaisuuksina ottaen huomioon lapsenomaisuuden. ”Tässä maist. Laurinen on selvästi päässyt pitemmälle kuin yksikään niistä lukuisista lausetajun ilmausten eri puolia käsittelevistä aikaisemmista tutkimuksista, joita hän teoksessaan esittelee ja terävästi kritikoi”.
Teosta on pidetty myöhemmin kotimaisena perustana lasten kielen tutkimukselle sekä kielentaidon ja kirjoittamisen tutkimukselle. Laurinen itse piti tutkimustaan nimenomaan opetuksen uudistukseen suuntautuvana ja opetustieteellisenä tutkimuksena. Tarkastelun kohteena olivat eri opettajien soveltamat lausetajun kehittämiseen tähtäävät menetelmät. Kirjassa käsiteltiin opetusmenetelmiä, oppikirjoja, opettajia ja opetussuunnitelmia. Samaten tutkittiin eri-ikäisten oppilaiden edistystä yhdysluokissa ja erillisissä luokissa. Tavoitteena oli selvittää, minkälaisissa olosuhteissa tapahtuu suotuisinta kehitystä.
Havaittiin, että oppilaille eniten liikkumavapautta suovat menetelmät tuottavat yleisesti parempia oppimistuloksia kuin rajatut ja rajoittavat. Heikot oppilaat hyötyivät koulukokeilussa opetuksesta enemmän kuin lahjakkaat, tutkijan kielessä ”etevät”. Samoin havaittiin, että tulokset ovat erittäin opettajakohtaiset. Saman opettajan tulokset eri luokissa poikkesivat vähemmän toisistaan kuin eri opettajien väliset tulokset. Todettiin myös, että pelkkiä päälauseita sisältävä teksti oli oppilaitten vaikeampi muistaa ja käsitellä jäljennöskirjoituksissa kuin monimutkaisempia rakenteita sisältävät lauseet.
Tuloksista ja huomioista on hyötynyt myös kirjoituksenopetus. Todettiin, että oppimateriaali on puutteellista ja opettajilla on kovin erilaiset mahdollisuudet päästä käyttämään hyvää oppimateriaalia. Niinpä opetussuunnitelmaan tuli selkeää ja havainnollista materiaalia, jossa ohjataan opettajia suunnittelemaan harjoituksia. Niissä suosittiin oppilaitten oman kokemuspiirin kirjoittamista sekä annettiin eriyttämisohjeita. Inkeri Vikaisesta tuli Turun yliopiston dosentti 1956–1959, kasvatus- ja opetusopin vt. professori 1956–1959 ja professori 1959–1977. Kun Turun yliopistoon perustettiin 1955 kasvatus- ja opetusopin professorin virka, sen hoitajaksi tuli ensin Helsingin yliopiston professori Matti Koskenniemi ja hänen jälkeensä ja hänen ehdotuksestaan Inkeri Vikainen. Siinä tehtävässä hänestä tuli kasvatustieteen laitoksen varsinainen perustaja, kun hän 1957 esitti tiedekunnan hyväksyttäväksi laitoksen johtosäännön.
Inkeri Vikaisesta tuli ensimmäinen kasvatustieteen naisprofessori 1959, kun dosentti Toivo Vahervuo kuoli kesken viranhakua. Hänen nimikkeensä oli aluksi kasvatus- ja opetusopin professori, kunnes se Helsingin yliopistossa 1966 tehdyn muutoksen jälkeen vaihtui myös Turussa nimikkeeksi kasvatustieteen professori. Matti Koskenniemen ansiota oli, että kasvatusoppi saatiin muutetuksi kasvatustieteeksi. Hänestä tuli Suomen tiedeakatemia jäsen 1970. Hän sai Suomen Leijonan komentajamerkin (SL K 6.12.1970). Turun yliopiston kasvatustieteiden tiedekunta promovoi hänet kunniatohtorikseen 1990.
Opetustieteen linja
Vikainen kehitti Turun yliopistossa opetusopin opetustieteeksi perustamalla opetustieteen linjan 1970. Vikainen kirjoitti Kasvatus-lehdessä, että opetustieteellinen linja on aiheellinen empiirisen opetuksen tutkimuksen lisäännyttyä. Sen ei kuitenkaan tarvinnut ”merkitä sitä, että systemaattiset opetusopit syrjäytyisivät vaatimuksista, vaikka linjan lopullisena tavoitteena onkin ohjata tieteelliseen ajatteluun opetuksenkin problematiikassa”. Opetustieteen linja oli käytössä cum laude- ja laudatur -vaiheissa vuoteen 1980 asti. Se lakkautettiin, koska opetukseen suuntautuminen tuli uuden opettajankoulutuslaitoksen tehtäväksi, joten kasvatustieteen laitoksen ei ollut enää syytä huolehtia opettajille kuuluvasta opetustieteestä.
Mark Wright (jalkapallovalmentaja)
Mark Wright (s. 1. elokuuta 1963 Berinsfield, Englanti) on englantilainen jalkapalloilija, joka oli pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Peliuransa jälkeen hän toimi managerina muun muassa Chester Cityssä.
Ura
Wright aloitti uransa vuonna 1980 Oxford Unitedissa. Vain kymmenen pelatun ottelun jälkeen hänet myytiin Englannin korkeimmalle sarjatasolle 1. divisioonaan Southamptonin riveihin. 18-vuotias Wright debytoi Saintsissa 17. huhtikuuta 1982 3–1-voitto-ottelussa Leedsia vastaan.
Wrightin ensimmäinen täysi kausi Southamptonissa oli kausi 1982–1983, jolloin Saints sijoittui liigassa sijalle 12 ja Wrightin onnistui tehdä ensimmäinen maalinsa. Hänet valittiin myös Southamptonin vuoden pelaajaksi.
Seuraavalla kaudella Wrightin otteet olivat liigan eliittiä ja koko muunkin joukkueen esittäessään parastaan sijoittui Saints liigassa toiseksi Liverpoolin jälkeen. Hyvien otteidensa ansiosta Wright nousi Englannin maajoukkueeseen, jossa hän pelasi 45 maaottelua ja teki yhden maalin vuosina 1984–1996.
Elokuussa 1987 Southampton yllättäen hyväksyi Derby Countyn tekemän 760 000:n punnan tarjouksen ja näin yhteensä 222 ottelua ja 11 maalia tehnyt Wright siirtyi Derbyyn.
Wright debytoi uudessa seurassaan 29. elokuuta 1987 ottelussa Wimbledonia vastaan. Wright pelasi Derbyssa yhteensä neljä kautta ja otteluita kertyi topparille yhteensä 171.
Wright siirtyi Liverpooliin, jossa debytoi 17. elokuuta 1991 ottelussa Oldhamia vastaan. Liverpool-uran aikana Wright oli voittamassa FA Cupia.
Kajaanin lääni
pienoiskuva|[[Claes Claesson|Claes Claessonin kartta "Kajaaniporin läänistä" vuodelta 1650.]] Kajaanin lääni on nimitys, jota on käytetty Kajaanin linnaa ympäröivistä alueista. Ahtaammassa merkityksessä nimitys tarkoittaa silloista Oulun erämaa-aluetta eli Paltamon pitäjää ja laajemmassa merkityksessä koko Kajaanin vapaaherrakuntaa. Vanha Paltamon pitäjä käsitti myöhemmät Paltamon, Sotkamon, Kuhmoniemen, Säräisniemen, Hyrynsalmen, Suomussalmen, Puolangan, Ristijärven ja Vuolijoen seurakunnat sekä Kajaanin kaupunkiseurakunnan ja Kajaanin maaseurakunnan.
Sanginkylä
pienoiskuva|Puutturintien risteys ja Juntusen kaupparakennus. Sanginkylä on kylä Utajärven kunnassa Pohjois-Pohjanmaalla.
Sijainti ja sivukylät
Sanginkylä sijaitsee Utajärven kunnan suurimman järven, Sanginjärven lähistöllä, pääosin seututien 837 varrella noin 20 kilometrin päässä Utajärven keskustasta Puolangan suuntaan eli pohjoiseen. Muita järviä on vähän, niistä suurimmat ovat Puutturinjärvi, Valkiaisjärvi, Mustalampi, Palonen ja Kaakkuri­lampi. Sanginjoen ja Kiiminkijoen lisäksi kylässä ovat Oulujokeen itäkoillisesta laskeva Utosjoki ja sen sivuhaara Potkunjoki. Kylä jakaantuu muutamaan sivukylään, joista vanhinta asutusta on Sanginjärven itärannan Niemikylässä ja länsipuolen Lahtikylässä mukaan lukien varsinainen pääkylä järven pohjoispuolella, josta alkaa tie Lahtikylään ja sen takana Sanginjoen varrella olevaan Puutturiin. Kirkolta päin ensimmäinen asuttu alue on Kemilänkylä, siitä pohjoiseen ja itään ovat Autio, Yli-Utos ja Potku. Toppisen risteyksestä Ylikiiminkiin menevän tien varrella on Tervolankylä ja siitä Kiiminkijokivarteen erkaneva Jokikylä. Risteyksestä taas seututietä 837 pohjoiseen eli Juorkunaan päin on Sapilasmaa.
pienoiskuva|Lahti eli Holappa on Sangin vanhimpia taloja.
Kylän historiaa
Kirjallisia tietoja Sanginkylän eli Sanginjärven kylän asukkaista on saatavilla 1540-luvulta, Oulun sataman sakkoluettelosta vuodelta 1546 lähtien. Kylän ensimmäinen talollinen lienee ollut Tuutti-Paavali eli Paavo Sangi. Hän oli Kärpän tilan omistaja, joka mainitaan nokkaveroluettelossa vuodelta 1549. Noin kymmenen vuoden kuluttua vuonna 1557 Sangilla omisti peltoa jo kuusi tilallista. Vanhimpia eli 1500-luvun taloja Sanginjärven ympärillä olivat Kärpän ohella Paavola ja sen naapuri Takkunen, samoin kuin Laitinen ja Holappa järven vastakkaisella rannalla.
Vuonna 1905 henkikirjoitettua talollisväkeä oli kylässä jo 210 henkilöä, palkollisia ja vastaavia 235, kruununtorppien asukkaita 96 ja ulkometsätorppareita 101 eli siis yhteensä yli 600 henkilöä. Sata vuotta aiemmin kylällä oli ollut vain 145 henkikirjoitettua asukasta.