cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kosti Palmqvist
Jääkärikausi
Palmqvist liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavan jääkäripataljoona 27:n 1. konekiväärikomppaniaan 12. helmikuuta 1916, josta hänet siirrettiin 10. heinäkuuta 1917 alkaen 2. konekiväärikomppaniaan. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aajoella.
Suomen sisällissota
Palmqvist astui Suomen armeijan palvelukseen vänrikiksi ylennettynä Saksassa 11. helmikuuta 1918 ja saapui Vaasaan 25. helmikuuta 1918 jääkärien pääjoukon mukana. Hänet sijoitettiin Suomen valkoiseen armeijaan joukkueenjohtajaksi 3. Jääkärirykmentin 10. jääkäripataljoonan konekiväärikomppaniaan, josta hänet siirrettiin 26. huhtikuuta 1918 alkaen pataljoonan adjutantiksi. Hän osallistui sisällissodan taisteluihin Tampereella ja Viipurin ympäristössä.
Sisällissodan jälkeinen aika
Palmqvist siirrettiin sisällissodan jälkeen 5. heinäkuuta 1918 alkaen Pioneerikoulutuspataljoonan adjutantiksi, josta hänet siirrettiin edelleen 11. huhtikuuta 1919 alkaen 2. Divisioonan adjutantiksi sekä 4. helmikuuta 1920 alkaen toimistoupseeriksi Yleisesikuntaan. Yleisesikunnasta hänet siirrettiin 11. marraskuuta 1920 alkaen Uudenmaan rykmentin 3. konekiväärikomppanian päälliköksi. Komppanianpäällikön tehtävien lisäksi Palmqvist hoiti II pataljoonan komentajan tehtäviä 29. tammikuuta – 15. huhtikuuta 1921 välisen ajan. Uudenmaan rykmentistä hänet siirrettiin 22. joulukuuta 1926 alkaen topografiupseeriksi Yleisesikunnan topografikuntaan, josta hänet siirrettiin 24. helmikuuta 1934 alkaen toimistoupseeriksi jalkaväen tarkastajan toimistoon. Esikunta tehtävistä hänet siirrettiin 6. lokakuuta 1934 alkaen Savon jääkärirykmentin aliupseerikoulun johtajaksi. Lopulta hänet nimitettiin 6. lokakuuta 1936 Pohjan rykmentin II pataljoonan komentajaksi, josta tehtävästä hän erosi 11. tammikuuta 1937. Eronsa jälkeen hänelle myönnettiin palkkiovirka 1. helmikuuta 1937 – 1. kesäkuuta 1938 väliseksi ajaksi Yleisesikunnan topografikuntaan, jonka jälkeen hän toimi rakennus- ja liikealalla vuosina 1938–1939 sekä Olympia Helsinki 1940 Järjestelytoimikunnassa hankintapäällikkönä vuonna 1939.
Talvi- ja jatkosota
Palmqvist osallistui talvisotaan YH:n aikana toimistoupseerin apulaisena IV Armeijakunnan esikunnassa ja myöhemmin T-Jalkaväkirykmentti 9 I pataljoonan komentajana, jonka jälkeen hän toimi Jalkaväen koulutuskeskus 5:n komentajana sekä pataljoonan komentajana sodan loppuun saakka. Välirauhan aikana hän toimi aluksi samassa tehtävässä, kunnes hänet siirrettiin Päämajan Rajankäyntikomitean käyttöön sekä myöhemmin Puolustusvoimain Pääesikunnan Linnoitusosaston kartoitustoimiston kenttätöiden johtajaksi.
Jatkosodan puhjettua hän toimi Helsingin suojeluskuntapiirin esikunnassa, josta hänet siirrettiin vanhemmaksi koulutusupseeriksi Jalkaväen Koulutuskeskus 9:ään ja edelleen pataljoonankomentajaksi Jalkaväen Koulutuskeskus 11:een. Samaisessa koulutuskeskuksessa hän toimi myöhemmin vanhempana koulutusupseerina, huoltopäällikkönä sekä koulutusupseerina ja kartoittajana vuoteen 1942 saakka, jolloin hänet vapautettiin palveluksesta ja työskenteli sen jälkeen toimitusjohtajana Oy Rapid Ab:ssa vuonna 1943 ja Sukosa-Suomalainen Ulkomaankauppa Oy:ssä samana vuonna.
The Good Son
The Good Son voi tarkoittaa seuraavia:
Haryjalah
Haryjalah on näiden kylien nimi Sahan tasavallassa Venäjällä:
Rudolf Pljukfelder
Rudolf Vladimirovitš Pljukfelder (, s. 6. syyskuuta 1928 Novoorlovka, Donetsk, Ukrainan SNT, Neuvostoliitto) on entinen neuvostoliittolainen painonnostaja ja olympiavoittaja.
Pljukfelder voitti Tokion 1964 olympialaisissa kultaa alle 82,5-kiloisten sarjassa yhteistuloksella 475 kg. Hän punnersi 150 kg, tempasi 142,5 kg sekä sai työnnössä tuloksen 182,5 kg.
Pljukfelder voitti MM-kilpailuissa kultaa alle 82,5-kiloisissa vuosina 1959 ja 1961. Hän voitti EM-kultaa alle 82,5-kiloisissa vuosina 1959, 1960 ja 1961. Vuonna 1963 hän saavutti sekä MM- että EM-hopeaa.
Puna-aronia
Puna-aronia (Aronia arbutifolia) [arbutifolia mansikkapuiden Arbutus mukaan] on aronioiden sukuun kuuluva pensaslaji. Se kasvaa luonnonvaraisena Pohjois-Amerikan itäosissa Kanadassa ja Yhdysvalloissa.
Ulkonäkö
Puna-aronialla on sahalaitaiset lehdet, muodoltaan kapean vastapuikeat-soikeat, alta tiheään karvaiset. Lehden alapinnan karvaisuus erottaa sen suvun toisesta lajista musta-aroniasta. Puna-aronian kukinto on huiskilo, jossa on valkoteriöisiä, viisilukuisia kukkia. Hedelmä on mehevä kirkkaanpunainen marja. Aronioiden marjat ovat syötäviä. Puna-aronian ja musta-aronian välinen risteymä koristearonia (Aronia × prunifolia) tunnetaan myös koristekasvina.
Rush Centerin rautatieasema
Rush Centerin rautatieasema on rautatieliikennepaikka Rush Centerin kaupungissa Kansasissa, Yhdysvalloissa. Liikennepaikka sijaitsee kaupungin länsilaidalla Kansas and Oklahoma Railroadin omistaman rataosan Great Bend – Scott City varrella. Liikennepaikalla on ainoastaan tavaraliikennettä.
Atchison, Topeka and Santa Fe Railwayn rakennuttama pieni asemarakennus on myyty yksityiselle henkilölle varastotilaksi. Rakennus on siirretty ennen vuotta 1990 vähän matkan päähän alkuperäiseltä paikaltaan. AT&SF remontoi rakennusta 1950-luvulla lisäämällä siihen asbestivuorauksen.
August Alexander Granroth
August Alexander Granroth (4. tammikuuta 1848 Turku – 2. maaliskuuta 1892 Tukholma) oli suomalainen merikapteeni ja talvimerenkulun kehittäjä.
Granrothin vanhemmat olivat tehtaanmestari Karl Gustaf Granroth ja Fredrika Heikintytär ja puoliso vuodesta 1874 Gustava Carolina Kajander (1840-1889). Granroth työskenteli merimiehenä suomalaisilla ja ulkomaisilla laivoilla vuodesta 1865, suoritti Turun Merenkulkukoulussa itämerenlaivurin tutkinnon 1874, perämiehen tutkinnon 1876 ja pari vuotta merillä oltuaan kapteenin tutkinnon 1879. Hangon ja Tukholman välille oli avattu laivoille talvireitti jo 1876, mutta sillä liikennöinut yhtiö ajautui konkurssiin vain kaksi vuotta myöhemmin. Suomen valtio sai yhtiön omistamalle S/S Express -alukselle vuokraajaksi Carl Johan Korsmanin, joka pestasi Granrothin laivan kapteeniksi. Miehet loivat pohjan Suomen talvimerenkululle, kun alus liikennöi Hanko-Tukholma -reittiä marraskuun puolivälistä toukokuun puoliväliin, tehden mainittujen vuosien 1878-1889 aikana yhteensä 242 matkaa, ennen kuin Hangon edustalle saatiin avuksi jäänmurtaja Murtaja. Granroth sai laivamatkalla keväällä 1892 aivohalvauksen ja menehtyi muutaman päivän päästä tukholmalaisessa sairaalassa.
Valkoharjalepinkäinen
Valkoharjalepinkäinen (Prionops plumatus) on laajalti Saharan eteläpuolisessa Afrikassa elävä vangoihin kuuluva varpuslintu. Lajin luokitellaan toisinaan kuuluvaksi Prionopidae- heimoon
Koko ja ulkonäkö
Valkoharjalepinkäinen on kooltaan noin 19–25 cm. Sukupuolet ovat samannäköiset, mutta naaras on hieman koirasta kookkaampi. Lajin Silmientausta, siivet ja pyrstöt ovat väriltään tummanharmaat. Lajin töyhtö, vatsa ja pyrstönalusta ovat väriltään valkoiset. Silmänympärystät ja koivet ovat keltaiset ja nokka on musta.
Elinympäristö
Laji elää pääsiallisesti kuivilla metsä- ja pensasalueilla yleensä alle1 800 metrin korkeudessa. Toisinaan lajia tavataan myös puutarhoissa ja eukalyptusviljelmillä.
Elintavat ja ravinto
Valkoharjalepinkäinen on äänekäs ja vilkas lintu. Yleensä laji esiintyy pareittain tai kooltaan pienissä parvissa. Johtava pari valitsee pesäpaikan, mutta kaikki parven jäsenet hoitavat jälkeläisiä. Naaras munii sinertäviä munia yleensä 2–5 kappaletta.
Laji käyttää ravintonaan pääasiassa toukkia, perhosia, termiittejä sekä heinäsirkkoja.
Fiat 12 HP
Fiat 12 HP on italialaisen ajoneuvovalmistaja F.I.A.T. SpA:n vuosina 1901–1902 valmistama automalli.
Auton suunnittelija oli insinööri Giovanni Enrico, Fiatin kolmen ensimmäisen auton suunnittelijan, Aristide Facciolin seuraaja. Kyseinen malli oli ensimmäinen Fiat, ja yksi ensimmäisistä aikakauden autoista, joka oli varustettu nelisylinterisellä rivimoottorilla. Rakenne oli vielä kaksilohkoinen, eli moottorissa oli kaksi kaksisylinteristä moottoria peräkkäin. Mallia valmistettiin 106 kappaletta Fiatin Corso Dante -tehtaalla Torinossa. Perusmallin lisäksi valmistettiin kilpaversiota 12 HP Corsa, jossa käytettiin perusmallin moottoria. Kevyt kilpaversio otti huippunopeutta jopa 78 km/h, tällä laitettiin piste Euroopan autokilpailuja siihen asti dominoineen Panhardin menestykselle.
Vuoden 1901 lopulla suunnitteilla oli uudella, 7 475 kuutiosenttimetrin nelisylinterisellä rivimoottorilla varustettu malli, joka olisi 280-hevosvoimaisen moottorinsa turvin kyennyt 90 km/h:n huippunopeuteen.
Petteri Kuusela
Petteri Kuusela (s. 9. tammikuuta 1963 Helsinki) on suomalainen aktiiviuransa lopettanut koripalloilija. Hän edusti pääsarjaurallaan Honkaa, HoNsU:a ja Torpan Poikia. Kuusela pelasi myös 54 ottelua maajoukkueessa. Pääsarjauransa jälkeen hän on valmentanut juniorimaajoukkueita sekä toiminut Hongan apuvalmentajana vuosina 2004–2007. Hänen isänsä on tunnettu koripalloilija Seppo Kuusela.
Seurajoukkueet
Kuusela aloitti koripallon 5-vuotiaana Tapion Hongassa, jossa hän pelasi ikäistään vanhempien kanssa. Hän kuului juniorivuosina joukkueensa tärkeimpiin pelaajiin ja samalla Suomen lupaavimpiin pelaajiin yhdessä Kari-Pekka Klingan kanssa. Kaudella 1980–1981 Honkaa valmentanut Kari Liimo nosti Kuuselan edustusjoukkueen kokoonpanoon. Hän pelasi ensimmäisellä kaudellaan joitakin minuutteja Hongassa, mutta tämän lisäksi Kuusela pelasi myös joukkueen A-nuorissa, jonka hän johdatti Suomen-mestaruuteen samana kautena. Kaudella 1981–1982 Honka pelasi taloudellisesti säästeliäämmin, eikä hankkinut heti ulkomaalaispelaajia. Tämän myötä Kuusela nousi joukkueen avausviisikkoon.
Kuusela johdatti Hongan SM-finaaleihin kaudella 1983–1984, mutta tällöin Helsingin NMKY voitti loppuottelusarjan voitoin 3–0. Kauden 1984–1985 aikana Kuusela suoritti varusmiespalveluksensa, mikä vaikeutti hänen peliään. Samalla Honka ajautui pelillisiin vaikeuksiin, jolloin Seppo Kuusela siirtyi joukkueen valmentajaksi. Loppukauden aikana joukkue varmisti sarjapaikkansa.
Kauden 1985–1986 Kuusela vietti vaihto-oppilaana Idahossa. Suomeen palattuaan hän siirtyi pelaamaan HoNsU:un. Vuosikymmenen lopulla Kuusela siirtyi Torpan Poikiin, jossa hän saavutti SM-pronssia. Kaudella 1992–1993 hän palasi Honkaan, mutta joukkue jäi ilman suurempaa menestystä. Kesällä 1994 joukkuetta vahvistettiin valmentaja Kari Liimolla ja pelaajiksi hankittiin Petri Niiranen, Sakari Pehkonen sekä Juha Luhtanen. Honka ei saanut pelaajista kauden aikana parasta irti ja Kuuselan peliaika laski, kun nuori Juha Manner laitettiin pelaajarotaatiossa hänen edelleen. Joukkue joutui lopulta pronssiotteluun, jonka se hävisi Torpan Pojille. Kauden 1994–1995 päätteeksi Kuusela lopetti pääsarjakoripallon.
Maajoukkue
Kuusela edusti Suomea nuorisomaajoukkuetasolla, jossa hän muodosti ikäluokassaan Kari-Pekka Klingan kanssa joukkueen tehokaksikon. Hän pelasi 24 maaottelua A-junioreissa. Miesten maajoukkueeseen Kuusela nousi jo toukokuussa 1982. Tällöin Suomi pelasi EM-karsinnoissa Portugalia vastaan. Kaiken kaikkiaan Kuusela edusti Suomea 54 kertaa.
Starlight Media
Starlight Media on yksityinen, marraskuussa 2009 perustettu ukrainalainen media-alan holdingyhtiö. Yhtiöryppääseen kuuluu sen kotisivujen mukaan 15 yhtiötä. Se hallitsee useita Ukrainan suosituista televisiokanavista, näistä ICTV, STB ja Novyi Kanal olivat keväällä 2014 maansa kärkikuusikossa.
Ukrainan Forbes -lehti raportoi StarLightMedian vuoden 2012 liikevaihdoksi 2 miljardia ja liikevoitoksi 100 miljoonaa Ukrainan hryvniaa. Yhtiö on osa ukrainalaisen oligarkki Viktor Pintšukin mediaomistuksia. Yhtiön hallitusneuvoston puheenjohtajan toimii Olena Pintšuk, Viktor Pintšukin puoliso ja Ukrainan aiemman presidentin Leonid Kutšman tytär.
Mediaomistukset ja tv-kanavat
StarLightMedia -yhtiön kanavia ovat:
Mort Shuman
Mort Shuman (12. marraskuuta 1936 – 2. marraskuuta 1991) oli yhdysvaltalainen lauluntekijä. Hän tuli tunnetuksi yhteistyöstään Doc Pomusin kanssa; heidän hittiensä joukossa on muiden muassa Elvis Presleyn levyttämä "Viva Las Vegas" (1964).
Shuman kuoli maksaleikkauksen jälkeen 54-vuotiaana. Hänet kelpuutettiin Songwriters Hall of Fameen vuonna 1992.
Nainen Shanghaista
Nainen Shanghaista (The Lady from Shanghai) on Orson Wellesin ohjaama film noir -elokuva vuodelta 1947. Hän näyttelee elokuvassa itse pääosaa Rita Hayworthin rinnalla. Elokuva perustuu Sherwood Kingin romaaniin If I Die Before I Wake.
Juoni
Michael O’Hara pelastaa Elsan rosvon käsistä, ja tämän mies ottaa hänet kiitokseksi palvelukseen alukselleen.
Surrealistinen loppukohtaus tapahtuu huvipuiston peilisalissa. Elsa on haavoittunut kuolettavasti ja hänen miehensä kuollut. Murtuneena Michael lähtee olettaen, että oikeudenkäynti puhdistaa hänen maineensa.
Doc Pomus
Doc Pomus (oik. Jerome Solon Felder ) (27. kesäkuuta 1925 – 14. maaliskuuta 1991) oli yhdysvaltalainen lauluntekijä, joka tuli tunnetuksi yhteistyöstään Mort Shumanin kanssa. Heidän hittiensä joukossa on muiden muassa Elvis Presleyn levyttämä "Viva Las Vegas" (1964).
Pomus sairasti lapsena polion ja päätyi myöhemmällä iällään pyörätuoliin polionjälkeisen oireyhtymän seurauksena. Hän kuoli keuhkosyöpään 65-vuotiaana.
Uutassola
thumb|Uutassola ja lähikylät vuoden 1863 kartalla. Uutassola on kylä Leningradin alueen Jaaman piirin Kattilan kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Länsi-Inkerin ylängöllä 12 kilometriä Kattilan taajamasta itään. Kylässä on 51 asukasta (vuonna 2010).
Kaprion ujestin Kargalin pogostaan kuulunut Uutassolan kylä mainitaan ensimmäisen kerran Novgorodin Vatjan viidenneksen verokirjassa vuonna 1499/1500. Jo tuolloin siellä oli arkkienkeli Mikaelille omistettu kirkko. Vuonna 1729 rakennettu puukirkko korvattiin vuonna 1807 kivikirkolla, joka uudistettiin vuonna 1859. Uutassolan kirkko oli vailla käyttöä vuodesta 1937. Se suljettiin virallisesti vuonna 1940, mutta avattiin uudelleen saksalaismiehityksen aikana vuonna 1942. Kirkko toimi vuoteen 1965 saakka, minkä jälkeen sitä käytettiin sovhoosin varastona, kulttuuritalona ja elokuvasalina. Nykyään kirkko on pahasti raunioitunut.
Uutassolan ja sen lähikylien asukkaat olivat kansallisuudeltaan venäläisiä. Seurakuntaan kuuluivat Uutassolan lisäksi Närätövä (ven. Narjadovo), Perlessilä (Perelesje), Unatitsa, Varpola (Arbolovo), Velkotta ja Voronkino, joissa vuonna 1883 oli lähes 1 300 asukasta. Kylän talonpojat olivat 1860-luvulle saakka runoilija Aleksandr Blokin sukulaisille kuuluneen Velkotan kartanon maaorjia. Myöhemmin he kuuluivat Ratsinan volostin Uutassolan kyläkuntaan. Vuonna 1899 kylässä oli 59 taloutta ja 276 asukasta. Neuvostoaikana Uutassola toimi kyläneuvoston keskuspaikkana, kunnes se 1970-luvulla liitettiin Kattilan kyläneuvostoon.
Ivo Perišin
Ivo Perišin (4. heinäkuuta 1925 Kaštel Kambelovac – 30. lokakuuta 2008 ) oli kroatialainen taloustieteilijä ja Jugoslavian ajan poliitikko.
Perišin oli Kroatian tieteiden ja taiteiden akatemian jäsen vuodesta 1977.
So This Is Harris!
So This Is Harris! on Mark Sandrichin ohjaama yhdysvaltalainen lyhytelokuva vuodelta 1932. Se palkittiin parhaan lyhytkomedian Oscar-palkinnolla.
HMS Cairo
HMS Cairo oli Britannian kuninkaallisen laivaston Carlisle-luokan (osa C-luokkaa) kevyt risteilijä, joka palveli toisessa maailmansodassa ilmatorjuntaristeilijänä. Alus valmistui liian myöhään osallistuakseen ensimmäiseen maailmansotaan.
Valmistus
Alus tilattiin kesäkuussa 1917 Cammell Lairdilta Birkenheadistä, missä köli laskettiin 28. marraskuuta. Alus laskettiin vesille 19. marraskuuta 1918 ja valmistui 24. syyskuuta 1919.
Palvelus
Ensimmäisenä sijoituspaikkana lokakuusta 1919 aluksella oli Kiinan aseman lippulaivana Hongkongissa, josta se siirrettiin 1921 Itä-Intian laivastoasemalle Singaporeen 4. kevyt risteilijäviirikön lippulaivaksi. Kaksi miehistönjäsentä loukkaantui toukokuussa 1923 tykin putkiräjähdyksessä.
Itä-Intian asemalla alus oli, kunnes se palautettiin 1925 pariksi vuodeksi Kiinan asemalle. Aluksen uudeksi sijoituspaikaksi määrättiin 1927 Amerikan ja Länsi-Intian aseman 8. kevyt risteilijäviirikkö.
Vuosian 1928-1930 alus oli hävittäjien lippulaivana Välimerellä. Aluksen oltua huollettavana se liitettiin osaksi Kotilaivastoa kommodorin lippulaivaksi aina 25. marraskuuta 1937 saakka, minkä jälkeen alus siirrettiin Devonportin reserviin. Alus oli huollossa 1931-1932.
Cairo valittiin 4. marraskuuta 1937 muutettavaksi ilmatorjuntaristeilijäksi ja siirrettiin 1938 muutostöitä varten Chathamin telakalle. Telakka kuitenkin vaihdettiin viime tipassa Portsmouthiksi, missä muutostyöt valmistuivat toukokuussa 1939. Syyskuussa alus oli sijoitettuna Kanaalin laivastoon.
Toinen maailmansota
Aluksen sodan ajan sijoituspaikaksi oli määrätty Kanaalin laivaston Portlandin tukikohta, mistä se siirrettiin 6. syyskuuta 1939 Noren alaisuuten. Alus suojasi 11. syyskuuta miinalaiva HMS Adventurea sekä apumiinalaivoja HMS Hamptonia ja HMS Sheppertonia laskettaessa Doverin sulkuun miinoja (operaatiot GR, DM ja HW), mistä vapauduttuaan 19. syyskuuta se palasi Doveriin. Alus siirrettiin 26. syyskuuta Humberiin sijoitettuun laivasto-osastoon ja se matkasi uuteen sijoituspaikkaansa Grimsbyyn. Se suojasi itärannikon saattueita sekä osallistui meriliikenteen valvontaan Pohjanmerellä.
Alus palasi vuoden 1940 alussa Chathamiin, jossa se vietti lyhyen levon. Alus palasi 19. tammikuuta Humberin osastoon. Seuraavana päivänä se liitettiin 20. risteilijäviirikköön. Alus suojasi maaliskuussa Norjan matkanneita saattueita risteilijöiden HMS Calcutan ja HMS Sheffieldin kanssa.
Cairo siirrettiin 8. huhtikuuta Kotilaivastoon Saksan hyökättyä Norjaan. Se suojasi 11. huhtikuuta hävittäjien HMS Volunteerin, HMS Witheringtonin, HMS Vanocin, HMS Whirlwindin ja HMS Highlanderin kanssa Narvikiin joukkoja kuljettanutta saattuetta NP1 operaatio Rupertissa. Alus erkani 14. huhtikuuta saattueesta ja se liittyi HMS Birminghamin, Vanocin, Whirlwindin ja Highlanderin kanssa suojaamaan S/S Chobryä ja S/S Empress of Australiaa Namsokseen. Seuraavana päivänä alus matkasi Lillesjönaan kuljettaen joukkoja operaatio Mauricessa.
Alus kohtasi 18. huhtikuuta Rannskan laivaston joukkojenkuljetusalukset El D'Jezair, El Mansour, El Kantara ja Ville D'Oran, joiden matkan se suojasi Namsokseen. Seuraavana päivänä saattue joutui ilmahyökkäykseen. Cairo vastasi maihinnousun ilmasuojasta. Alus suojasi 20. huhtikuuta tyhjien alusten paluun Scapa Flowhun.
Alus lähti 25. huhtikuuta Scapa Flowsta huollettavaksi Rosythiin, jossa se siirrettiin seuraavana päivänä telakalle. Alus palasi 6. toukokuuta Kotilaivastoon. Se suojasi 11. toukokuuta HMS Enterprisen, HMS Hesperuksen ja HMS Fleetwoodin kanssa Scots Guard -rykmentin kolmea komppaniaa, joilla oli sekä neljä kenttä- että neljä ilmatorjuntatykkiä, kuljettanutta S/S Margotia Narvikin eteläpuolelle Mohon, missä se seuraavana päivänä torjui ilmahyökkäyksen. Alus siirrettiin 16. toukokuuta Harstadiin ilmatorjuntasuojaksi. Seuraavana päivänä alus suojasi HMS Coventryn, HMS Matabelen ja HMS Echon kanssa risteilijä HMS Effinghamia, joka kuljetti South Wales Borderers -rykmentin sotilaita Bodohon. Cairo otti kannelleen 18. toukokuuta Narvikin edustalla karille ajaneen Effinghamin eloonjääneet. Alus vaurioitui ilmapommituksessa Narvikin edustalla.
Kotimaahan palattuaan Cairo siirrettiin 1. kesäkuuta modernisoitavaksi Palmers and Hebburnin telakalle, missä alukselle asennettiin ilmavalvontatutka tyyppiä 279. Alus aloitti 12. elokuuta muutostöiden jälkeiset koeajot, joiden päätyttyä se siirtyi Scapa Flowhun liittyen Kotilaivastoon.
Alus liitettiin Gibraltarille sijoitettuun Force H:hon, jonka mukana se suojasi operaatioiden Harpoon ja Vigorous saattueita. Samoin alus osallistui heinäkuussa 1942 operaatio Pinpointin suojaamiseen, kun HMS Eagle toimitti Maltalle lisää lentokoneita.
Elokuussa 1942 alus suojasi operaatio Pedestalin saattuetta Maltalle, kun Italian laivaston sukellusvene Axum torpedoi 12. elokuuta aluksen. Osuman seurauksena aluksen kylki murtui. Hävittäjä HMS Pathfinder upotti hylyn torpedoimalla seuraavana päivänä. Alus upposi Tunisian rannikolla Bizertasta pohjoiseen.
Miro Nalli
Ura
Nalli aloitti jääkiekkoilun luistelukoulun jälkeen Tampereen Ilveksessä noin kymmenenvuotiaana. Kaudella 2014–2015 hän oli C-nuorten SM-karsinnoissa joukkueensa paras maalintekijä 12 osumallaan. Nalli valittiin kauden päätteeksi C-nuorten SM-sarjan toiseen tähdistökentälliseen. Kaudella 2017–2018 hän oli Ilveksen A-nuorten toiseksi paras pistemies Samuli Vainionpään jälkeen tehoilla 13+24=37.
Kaudeksi 2018–2019 Nalli nousi Ilveksen SM-liigarinkiin. Hän ei tehnyt kauden aikana kuitenkaan liigadebyyttiään. Nalli pelasi suurimman osan kaudestaan lainalla Mestis-joukkue Kooveessa, jossa tulokaskausi toi 29 runkosarjaottelussa tehot 2+2=4. Neljässä karsintasarjan ottelussa hän jäi ilman tehopisteitä.
Kaudeksi 2019–2020 Nalli teki Ilveksen kanssa 1+1-vuotisen sopimuksen. Harjoituskaudella Decens Cupin finaalissa Helsingin IFK:ta vastaan hän onnistui tekemään ns. Gordie Howen hattutempun, kun Nalli kirjautti Ilveksen 6–4-voittoon päättyneessä ottelussa maalin, syötön ja tappelun. Nalli aloitti runkosarjan kuitenkin lainalla Kooveessa, jossa hän pelasi suurimman osan kaudestaan. Nalli teki SM-liigadebyyttinsä Ilveksessä 13. joulukuuta 2019 paikallisvastustaja Tapparaa vastaan. Hänet merkittiin joukkueen kolmosketjun oikeaan laitaan Antti Saarelan ja Topias Haapasen viereen. Nalli sai ottelussa jääaikaa 6.54 minuuttia ja hän keräsi teholukeman +1. Kaikkiaan Nalli pelasi SM-liigassa kauden aikana 12 runkosarjaottelua tehden kaksi syöttöpistettä. Helmikuussa 2020 hän teki Ilveksen kanssa 1+1-vuotisen jatkosopimuksen.
Varsinaisella SM-liigan tulokaskaudellaan 2020–2021 Nalli pelasi 46 runkosarjaottelua tehopistein 7+9=16 ja neljä playoff-ottelua tehden kaksi syöttöpistettä. Hän teki liigauransa avausmaalin 24. lokakuuta 2020 Vaasan Sportia vastaan. Pekka Leimu valitsi Nallin ottelun Alumnien tähtien kolmostähdeksi. Marraskuussa 2020 hän teki Ilveksen kanssa kaksivuotisen jatkosopimuksen kevääseen 2023 saakka. Kaudeksi 2021–2022 Nalli vaihtoi pelinumeronsa 27 numeroon 71, kun Petri Kontiola liittyi Ilvekseen. Hän voitti kauden päätteeksi SM-pronssia. Maaliskuussa 2022 Nalli teki seuran kanssa kaksivuotisen jatkosopimuksen.
Nalli ei ehtinyt pelata jatkosopimuksensa jälkeen yhtään sarjaottelua Ilveksessä, kunnes kauden 2022–2023 kynnyksellä syyskuussa 2022 hänen sopimuksensa purettiin yhteisymmärryksessä. Samana päivänä Nallin vahvistettiin siirtyvän kaksivuotisella sopimuksella Vaasan Sportiin. 21. helmikuuta 2023 pelatussa vierasottelussa Helsingin IFK:ta vastaan hän sai yllättäen sairaskohtauksen ja tuupertui jäälle pelitilanteen ulkopuolella. Kuusi päivää myöhemmin Nalli kertoi kuntonsa olevan ok, mutta hänen kautensa päättyneen.
Muuta
Nalli harrasti lapsena myös sählyä.
Charlaine Harris
Charlaine Harris (s. 25. marraskuuta 1951 Tunica, Mississippi, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen rikoskirjailija. Harrisin teoksiin yhdistyy usein fantasia- ja kauhuelementtejä. Harris on päässyt New York Timesin bestseller-listalle.
Harris syntyi ja kasvoi Mississippijoen suistossa. Varhaiset työt olivat runoja haamuista, myöhemmin teiniahdistuksen kuvausta. Harris alkoi kirjoittaa näytelmiä opiskellessaan Rhodes Collegessa Memphisissä, Tennesseessä. Muutamaa vuotta myöhemmin hän ryhtyi kirjoittamaan kirjoja.
Harrisin Aurora Teagarden -sarjan teos Real Murders oli ehdokkaana Parhaasta romaanista vuoden 1990 Agatha Awards -kirjallisuuspalkintosarjassa. Vuonna 1996 hän julkaisi ensimmäisen Arkansasin maaseudulle sijoittuvan Shakespeare-sarjan teoksen. Sarja on nykyään päättynyt.
Shakespeare-sarjan jälkeen Harris loi Sookie Stackhouse (The Southern Vampire Mysteries) -sarjan. Sarjan päähenkilö Sookie Stackhouse on pohjoislouisianalaisessa baarissa työskentelevä telepaattinen tarjoilija. Sarjan ensimmäinen teos, Dead Until Dark, voitti Anthony Awardin sarjassa Best Paperback Mystery vuonna 2001. Sarjan kukin kirja seuraa Sookieta hänen yrittäessään ratkoa vampyyreja, ihmissusia ja muita yliluonnollisia olentoa käsittäviä arvoituksia. Sarjaa on julkaistu Japanissa, Espanjassa, Kreikassa, Saksassa, Ranskassa, Argentiinassa, Brasiliassa, Britanniassa ja Irlannissa. Sarja osoittautui niin suosituksi, että HBO tuotti sarjaan perustuvan True Blood -televisiosarjan.
Lokakuussa 2005 ilmestyi Harrisin uuden sarjan ensimmäinen teos Grave Sight. Sarja kertoo nuoresta naisesta, Harper Connellysta, jolla on kyky määritellä kuolinsyy.
Harris on järjestöjen Mystery Writers of America ja American Crime Writers League jäsen. Hän on myös Sisters in Crime järjestön hallituksessa. Harris on entinen painonnostaja ja karaten harrastaja, innokas lukija ja elokuvien harrastaja. Nykyään häs asuu Magnoliassa, Arkansasin eteläosissa puolisonsa ja kolmen lapsensa kanssa. Harris on Magnoliassa St. Jamesin episkopaalisen kirkon vanhempi kirkonisäntä.
Formula 1 -kausi 1975
Formula 1 -kausi 1975 oli 26. Formula 1 -kausi. Se alkoi 12. tammikuuta ja päättyi 5. lokakuuta 1975 14:n kilpailun jälkeen. Kuljettajien mestaruuden voitti Niki Lauda, ja valmistajien mestaruuden Ferrari. Mestaruus oli Laudalle ensimmäinen. Valmistajien mestaruus oli Ferrarille ensimmäinen sitten vuoden 1964.
Lara (vene)
Lara (FIN-10) on Suomeen Suomessa 1998 Kanadasta tuotu klassinen 8mR-purjevene. Sherman Hoytin suunnittelema vene rakennettiin 1929 Henry B. Nevinsin telakalla. Vene on ns. toisen säännön kasi joka kuuluu suomalaisten kärkinelikkoon rankinglistalla. Vene kuuluu HSS:n kasilaivueeseen.
Mohammad Bagher Ghalibaf
Mohammad Bagher Ghalibaf (s. 23. elokuuta 1961) on iranilainen poliitikko, joka toimi Teheranin pormestarina 2005–2017. Hän on myös työskennellyt maan poliisi- ja asevoimissa. Hän on Irakin–Iranin sodan veteraani ja jatkoi armeijauraansa sodan jälkeenkin. Hän nousi myöhemmin maan poliisivoimien päälliköksi. Vuonna 2005 hän oli ehdolla Iranin presidentiksi vaaleissa, jotka voitti Mahmud Ahmadinežad. Samana vuonna Ghalibafista tuli kuitenkin Teheranin pormestari. Hän oli ehdolla jälleen vuonna 2013.
Rui Bragança
Rui Pedro Rebelo Bragança (s. 26. joulukuuta 1991 Guimarães) on portugalilainen taekwondon MM-mitalisti ja Euroopan-mestari. 180 senttimetriä pitkä Bragança kilpailee 58-kiloisten sarjassa. Hänen valmentajanaan toimii Hugo Serrão.
Bragança saavutti hopeaa vuoden 2011 MM-kilpailuista Gyeongjusta 58-kiloisten sarjasta. Vuoden 2014 EM-kilpailuissa Bakussa Bragança voitti kultaa samassa sarjassa. Niin ikään Bakussa käydyissä vuoden 2015 Euroopan kisoissa hän saavutti jälleen kultaa. Saman vuoden kesäuniversiadeista Gwangjusta Bragança saavutti hopeaa. Hän voitti 58 kg:n sarjan Euroopan-mestaruuden jälleen Montreux'ssä 2016. Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 hän sijoittui 58-kiloisissa jaetulle yhdeksännelle sijalle. Taipein universiadeissa 2017 hän sai samassa sarjassa hopeaa. Hän saavutti 58 kg:n painoluokassa MM-pronssia Manchesterissa 2019 ja EM-pronssia Sofiassa 2021.
Bragançalla on yksi poikien EM-pronssi vuodelta 2007.
Saara Ekström
pienoiskuva|300px|Saara Ekström, Disturbance, 2011
Saara Ekström (s. 17. maaliskuuta 1965 Turku ) on suomalainen taiteilija. Ekström aloitti uransa graafikkona, mutta työskentelee nykyään pääasiallisesti video- ja valokuvateosten ja tilataiteen parissa.
Ekströmin töitä on muun muassa Kiasman, Amos Andersonin taidemuseon, Wäinö Aaltosen museon ja Turun taidemuseon kokoelmissa. Ekströmin tilataideteoksia sijaitsee Turun Vähätorilla ja Turun pääkirjastossa.
Saara Ekström käsittelee teoksissaan usein luonnon ja kulttuurin rajapintoja yhdistellen erilaisia ääripäitä. Teoksissa on usein läsnä konkreettisia vastapareja, kuten elämä ja kuolema, kaunis ja ruma tai orgaaninen ja keinotekoinen.
Ekström haluaa tuoda taiteensa kautta esiin länsimaiselle kulttuurille ominaisen ilmiön, jossa kaikki rumana ja epätoivottavana pidetty pyritään tekemään näkymättömäksi. Ekströmin teosten aiheita ovat esimerkiksi kuolema ja lahoaminen.
Palkinnot ja ehdokkuudet
Saara Ekström valittiin vuonna 2005 Helsingin Juhlaviikkojen Vuoden taiteilijaksi, lisäksi hän oli ehdolla vuoden 2002 Ars Fennican ja vuoden 2009 pohjoismaisen Carnegie Art Awardin saajaksi. Ekström sai myös dukaattipalkinnon 1995 ja mediataiteen AVEK-palkinnon 2018.
Koulutus
Saara Ekström opiskeli Turun taideakatemiassa vuosina 1983-1986 ja vuosina 1995-1997 Pohjois-Arizonan yliopistossa.
Koutokeino (taajama)
69.01222°N, 28.04111°W
Koutokeino on Koutokeinon kunnan hallinnollinen keskus ja suurin asutuskeskus 1 354 asukkaallaan.
Taajamassa sijaitsevat mm. Koutokeinon ala- ja yläaste, ja Sámi joatkkaskuvla ja boazodoalloskuvla ("joatkkaskuvla", norjaksi "videregående skole" = "jatkokoulu"), norjalainen nimitys lukiolle. Koutokeinon keskusta on kerääntynyt pääosin Riksvei 93:n (Álttáluodda/Suomaluodda) ympärille, joka ylittää ydinkeskustan eteläpuolella Koutokeinojoen. Ydinkeskustassa Rv93:sta eroava Bredbuknesveien on myös yksi tärkeimmistä, ellei jopa toiseksi tärkein tie, jonka varrella sijaitsevat ala- ja yläaste, ja LES-viessu (LES-talo), jossa sijaitsevat mm. Koutokeinon kirjaston, Länsi-Finnmarkin poronhoitohallinnon ja Beaivváš Sámi Teáhterin tilat ja osa sanomalehti Ávvirin tiloista.
200px|thumb|left|Koutokeinon Esso-huoltoasema. Taustalla [[Diehtosiida.]] Keskustassa Rv93:n varrella sijaitsee kaksi päivittäistavarakauppaa, Coop Marked ja Rema 1000, joka on toisella puolella jokea, ravintola Boddu ("Tauko") ja Kahvila Vika. Keskustassa sijaitsee myös Márkan Senter, paikallinen "kauppakeskus", jossa on pari kauppaa ja Esso-huoltoasema. Koutokeinon kunnantalo sijaitsee koulujen ja Coop-kaupan välissä.
Koutokeinolla on myös "pohjoisempi keskusta", jossa ovat Thon Hotel, pizzeria Pitstop ja norjalaisen Statoilin huoltoasema. Koutokeinon kunta suunnittelee lopettavansa Coop Marked -kaupan ydinkeskustasta ja rakentavansa isomman Coop Prixin pohjoisemmaksi keskustaan. Ydinkeskustan vieressä sijaitsee myös Koutokeinon suurin rakennus Diehtosiida, jossa on Saamelainen korkeakoulu, Gáldu, Sámi Arkiiva ja osa Norjan Saamelaiskäräjistä.
Hieman kirkonkylästä pohjoiseen Koutokeinojoen itärannan jyrkässä rinteessä on sijainnut jo 1950-luvulta hopeaseppäpariskunta Frank ja Regine Juhlsin galleria, joka on avoinna yleisölle. Galleriaa on rakennettu siten, että jokaiselle vuosikymmenelle on oma huoneensa. Yksi huoneista on Afganistan-vaikutteinen. Frank Juhls on syntyjään tanskalainen ja Regine sveitsiläinen. He tutustuivat alun perin Koutokeinossa, jossa he perehtyivät sikäläisen alkuperäiskansan elintapoihin. Galleriassa on myynnissä myös saamelaisteen perinteisiä käsitöitä. Nykyään galleriaa johtaa pariskunnan tytär Sunniva Juhls.
Lähteet
thumb|Juhls' Gallery
Etelä-Afrikan vaakuna
Keskellä olevassa kilvessä kaksi khoisanien kalliotaiteen tapaan kuvattua miestä tervehtii toisiaan kuvaten yhtenäisyyttä. Kilven ympärillä on vehnän tähkiä ja norsun syöksyhampaita. Kilven yläpuolella on ristikkäin keihäs ja nuija symboloimassa puolustusta ja käskyvaltaa. Niiden yläpuolella on protea ja sen yllä sihteeri. Ylimpänä on nouseva Aurinko.
Alhaalla on valtion xhosankielinen motto !ke e: /xarra //ke, suomeksi Erilaiset ihmiset yhdistyvät.
Ouagadougoun katedraali
Ouagadougoun katedraali on katedraali Ouagadougoun kaupungissa Burkina Fasossa. Katedraali on 1930-luvulla rakennettu roomalaiskatolinen kirkko, yksi Länsi-Afrikan suurimmista kirkoista. Katedraali on rakennettu savitiilistä romaaniseen tyyliin.
William Harvey
thumb|250px|William Harvey [[Cornelius Jansenin maalauksen mukaan.]]
William Harvey (1. huhtikuuta 1578 – 3. kesäkuuta 1657) oli englantilainen lääkäri, anatomi ja fysiologi. Häntä pidetään verenkierron keksijänä.
Harveyn opinnot Cambridgen yliopistossa tähtäsivät lääkärin uraan. Hän täydensi opintojaan Italian Padovassa, jossa hänen opettajaan toimi anatomi Girolamo Fabrizzi. Tämä korosti vertailevan anatomian tärkeyttä. Padovassa Harvey sai tohtorin arvon 1602 ja täydet lääkärinoikeudet 1604 Lontoossa.
Vartiovaara
Vartiovaara tai Wartiovaara (ent. Weckman) on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
William Harvey
Padovassa toiminut Andreas Vesalius oli 1500-luvun puolivälissä selvittänyt sydämen ja verisuoniston rakenteen, mutta niiden toimintaa ei silti ymmärretty. Fabrizzi tutki laskimon läppien toimintaa, ja antoi samalla Harveylle tärkeän sysäyksen verisuoniston tutkimiseen. Hän ei tehnyt suoranaisia mittauksia, vaan teki tärkeät löytönsä päättelemällä. Harvey esitti ajatuksensa verenkierrosta vuonna 1616 luennollaan College of Physicians -koulussa Lontoossa. Vuonna 1628 hän julkaisi teoksen Exercitatio Anatomica de Motu Cordis et Sanguinis in Animalibus (Anatominen tutkimus sydämen ja veren liikkeestä eläimissä). Siinä hän selitti ensimmäisenä yksityiskohtaisesti, kuinka veri kulkee ruumiissa suljetusti sydämen pumppaamana ja sen läppien ohjaamana. Näin voitiin hylätä antiikin aikainen selitys verisuonissa olevista hengistä.
Myöhemmin Harvey tutki myös elämän syntyä, embryologiaa. Hän esitti tärkeän periaatteen Omnia ex ovo, jonka mukaan kaikki elämä on syntyisin munasta. Hedelmöittymisen merkitystä ei kuitenkaan vielä oivallettu.
Kirjallisuutta
thumb|left|Kuva teoksesta Exercitatio.
Tahj Mowry
Tahj syntyi Honolulussa, mutta asui perheineen hyvin nuorena Texasissa, ennen muuttamistaan Los Angelesiin. Hänen ensimmäinen merkittävärooli oli komediatelevisiosarjassa Smart Guy. Ennen sarjaa Tahj muun muassa vieraili Frendeissä ja sen jälkeen hän teki pitkään Wade Loadin ääniroolia animaatiosarjoissa Kim Possible ja Lilo & Stitch. Samoihin aikoihin Tahj vieraili televisiosarjoissa The Game, Zackin ja Codyn viiden tähden elämää ja Täydelliset naiset.
Oleninon piiri
Piirin hallinnollinen keskus on Oleninon taajama. Lisäksi siihen kuuluu 6 maalaiskuntaa:
Hiidenkiertäjät
Hiidenkiertäjät ry. (HiKi) on 29.12.1969 perustettu suunnistuksen erikoisseura. Seura toimii Lohjalla ja sen ympäristössä. Seurassa on noin 300 jäsentä.
Seura on voittanut Venlojen viestin vuonna 1980 ja Jukolan viestin 1987. Suunnistuksen maailmanmestari Kari Sallinen on edustanut seuraa. Seuran kilpasuunnistustoiminnasta vastasi vuosina 1992–2012 Hiidenkiertäjien kahden muun länsiuusimaalaisen suunnistusseuran kanssa yhdessä perustama kilpasuunnistusseura Delta. Deltan toiminnan loppumisen jälkeen Hiidenkiertäjät on jälleen noussut kilpasuunnistuksessa kansalliselle ja kansainväliselle huipulle.
Hiidenkiertäjät järjestää vuosittain kansalliset suunnistuskilpailut, Prisma-rastit. Seura järjestää huhti - syyskuun aikana myös viikoittain HIKI-rastit tarjoten näin mahdollisuuden kuntosuunnistukseen Lohjalla ja lähiseuduilla.
Nine Muses
Nine Muses (tyyliteltynä 9MUSES tai NINE MUSES, ) on vuonna 2010 perustettu viisijäseninen eteläkorealainen yhtye, jonka levy-yhtiönä toimii Star Empire Entertainment. Yhtyeeseen kuuluvat Sungah, Kyungri, Hyemi, Sojin ja Keumjo.
Historia
Nine Musesin ensimmäinen EP-levy Let's Have a Party julkaistiin 12. elokuuta 2010. Jaekyung jätti yhtyeen lokakuussa 2010, ja hänen tilalleen tuli uusi jäsen: Hyuna.
Jäsenet Bini, Rana ja Euaerin jättivät yhtyeen tammikuussa 2011 keskittyäkseen muihin aktiviteetteihin. Euaerin palasi kuitenkin takaisin kolme kuukautta myöhemmin, kun hänen urasuunnitelmansa eivät onnistuneet. Nine Muses julkaisi kappaleen "Figaro" ja sen musiikkivideon elokuussa 2011.
Nine Muses esitteli uuden jäsenensä, Kyungrin, esityksensä aikana Abu Dhabissa. Yhtye julkaisi musiikkivideon "News" tammikuussa 2012, ja musiikkivideon "Ticket" 8. maaliskuuta 2012 minialbumiltaan Sweet Rendezvous. Toukokuussa 2012, he julkaisivat kaksi musiikkivideota kappaleelle "My Youth's Allegiance" kannustaakseen sotilaita liittymään armeijaan.
Star Empire ilmoitti lisäävänsä yhtyeeseen uuden jäsenen, Sungahin, tammikuussa 2013. Nine Muses julkaisi singlen "Dolls" tammikuussa 2013, ja singlen "Wild" toukokuussa 2013. Yhtyeen ensimmäinen studioalbumi Prima Donna julkaistiin 13. lokakuuta 2013. Albumin nimikkosinglen "Glue" musiikkivideo julkaistiin myöhemmin joulukuussa.
Star Empire ilmoitti tammikuussa 2014, että Lee Sem ja Eunji jättävät yhtyeen. Saman vuoden kesäkuussa, myös Sera ilmoitti jättävänsä yhtyeen sopimuksensa rauettua.
Nine Muses julkaisi kolmannen minialbuminsa Drama tammikuussa 2015. Yhtyeeseen lisättiin myös kaksi uutta jäsentä: Sojin ja Keumjo. Yhtye julkaisi neljännen minialbuminsa Nine Muses S/S Edition heinäkuussa 2015, yhdessä albumin nimikkokappaleen "Hurt Locker" kanssa.
Jäsenet
Yhtyeen jäsenet:
Yhtyeen entiset jäsenet:
Louis Le Vau
thumb|right|Collège des Quatre Nations, Pariisi; nykyisin Institut de France thumb|Vaux-le-Vicomten linna Louis Le Vau (1612 Pariisi – 11. lokakuuta 1670 Pariisi) oli ranskalainen arkkitehti. Hän asui Pariisissa ja hänen asiakkaitaan olivat muun muassa kuningas Ludvig XIV sekä tämän finanssiministeri Nicolas Fouquet.
Le Vau aloitti uransa muurarimestarina Pariisissa. Päästyään hovin suosioon hän toimi laajan käsityöläisjoukon johtajana Ludvig XIV:n monissa rakennushankkeissa. Louis Le Vaun päätyö on Vaux-le-Vicomten linna. Hänen käsialaansa on myös Versailles’n palatsin pihajulkisivu.
Le Vau kuului ranskalaisen rakennustaiteen klassismin luojiin. Tätä tyyliä nimitetään myös Ludvig XIV:n tyyliksi. Le Vau:n töissä koristeiden eleganssi yhdistyy yksinkertaisiin rakenteisiin.
Louis Le Vau kuollessa olivat kesken Tuileries'n ja Louvren palatsien sekä Vaux-le Vicomten linnan rakennustyöt. Työtä jatkoi Jacques Le Merciers.
Louis le Vaun veli François Le Vau (1613–1676) on Pariisin Saint-Louis-en-l’Île -kirkon arkkitehti.
Töitä
sekä useita yksityisiä rakennuksia.
Olavi Tuomaala
Tuomaala toimi Saloisten kunnanvaltuustossa vuodesta 1946 alkaen. Vuodesta 1956 vuoden 1972 loppuun saakka Tuomaala työskenteli Saloisten kunnanhallituksen puheenjohtajana, kunnes Saloinen liitettiin osaksi Raahea. Kuntaliitoksen jälkeen Tuomaalasta tuli Raahen kaupunginhallituksen jäsen ja Raahen kaupunginjohtaja Yrjö Reinilän varamies. Vuodesta 1977 vuoteen 1979 asti hän toimi Raahen kaupunginhallituksen puheenjohtajana. Tuomaala oli yksi keskeisistä vaikuttajista, kun Saloisiin päätettiin perustaa Rautaruukin terästehdas.
Yksityiselämä
Tuomaalan vanhemmat olivat Haukiputaalta Saloisiin muuttanut suutari ja pienviljelijä Aaron August Tuomaala (1888–1965) ja Jyväskylän maalaiskunnassa syntynyt Rosa Kolu (1885–1976). Olavi oli Saloisten Tikkamäellä asuneen yhdeksänlapsisen perheen vanhin lapsi. Isänsä puolelta Tuomaala on kansanedustaja Inkeri Kerolan isoserkku.
Tuomaala kävi Raahen seminaarin harjoituskoulua, josta hän sai päättötodistuksen kesäkuussa 1922. Vuonna 1928 Tuomaala avioitui Turussa syntyneen Maj-Lis Sofia Kaukorannan (1908–1983) kanssa. Perheeseen syntyivät lapset Sinikka (s.1929), Reino (1931-2009), Eero (1940-2013), Tuula (s.1942), Marja-Riitta (s.1945) ja Soile (s. 1948).
Tuomaala osallistui talvisotaan 9. divisioonassa ja jatkosotaan jalkaväkirykmentissä 53.
Siviiliammatiltaan Tuomaala oli valaja. Hän oli toisen maailmansodan jälkeen töissä Ruona Oy:ssä, jossa hänet valittiin työntekijöiden luottamusmieheksi. Ruonan konkurssin jälkeen Tuomaala perusti vuonna 1955 Raaheen oman valimon, Raahen Valun, veljensä Eino Tuomaalan kanssa.
Rautaruukin terästehtaan perustaminen
Valtionyhtiö Rautaruukki päätettiin perustaa 1960 turvaamaan kotimaisen telakka- ja muun metalliteollisuuden raaka-ainehuoltoa. Rautaruukin perustaminen oli myös osa hallituksen ja presidentti Urho Kekkosen kehitysaluepolitiikkaa. Rautaruukin masuunin sijoittamisesta käytiin useiden Suomen kuntien kesken kilpailua pitkin 1950-lukua.
Kun hankkeen ensivaihe saatiin vuonna 1958 päätökseen, perustettiin varsinaista valmistelua varten Raaheen ja Saloisiin yhteinen kuusijäseninen toimikunta, jossa oli kolme edustajaa Saloisista ja kolme Raahesta. Tuomaala oli yksi Saloistelaisten edustajista. Suurella työllistäjällä oli laajoja yhteiskunnallisia vaikutuksia Raahen kaupunkiin ja seutukuntaan.
Suomensarja (koripallo)
Koripallon Suomensarja oli vuoteen 1975 asti Suomen koripallon toinen sarjataso Korisliigan jälkeen. Suomensarja on nykyisin lakkautettu.
Suomensarja pelattiin kolmen tai neljän joukkueen lohkoissa 1950-luvulta lähtien. Järjestelmän myötä samat joukkueet putosivat ja nousivat pääsarjatasolle, jolloin sarjojen tasoero huomattiin. Tämän takia kaudella 1975–1976 aloitettiin kansallinen I-divisioona, joka perustettiin SM-sarjan ja Suomensarjan välille.
Kaudelle 1983–1984 Suomensarja pudotettiin maan neljänneksi sarjatasoksi, sillä I-divisioonan alapuolelle perustettiin vielä II-divisioona. Muutosten myötä Suomensarjan joukkuemäärä kasvoi. Sarjan alapuolella pelattiin vielä maakuntasarjaa.
Jean Cochard
Jean Cochard (s. 27. maaliskuuta 1939 Brest) on entinen ranskalainen yleisurheilija. Hänen päälajinsa oli pituushyppy.
Cochard sijoittui Tokion 1964 olympialaisten pituushypyssä viidenneksi tuloksella 744 cm. Vuonna 1966 hän sijoittui Dortmundissa ensimmäisissä sisäratojen EM-kilpailuissa jälleen viidenneksi tuloksella 744 cm. Myöhemmin samana vuonna ulkoratojen EM-kilpailuissa Budapestissa hän saavutti pronssia tuloksella 788 cm. Hän hävisi kilpailun voittaneelle Lynn Daviesille kymmenen senttimetriä. Méxicon 1968 olympialaisissa hän karsiutui heikolla tuloksella 611 cm.
193 senttimetriä pitkä Cochard voitti Ranskan mestaruuden pituushypyssä vuosina 1964 ja 1965. Vuonna 1964 hän paransi Ranskan ennätyksen tulokseen 782 cm ja vuonna 1966 edelleen tulokseen 788 cm.
Play with Bootsy
Play with Bootsy on Bootsy Collinsin studioalbumi vuodelta 2002.
Jordan Spieth
thumb|Jordan Spieth vuonna 2015 Jordan Alexander Spieth (s. 27. heinäkuuta 1993 Dallas, Texas) on yhdysvaltalainen ammattilaisgolfaaja.
Spieth oli ennen ammattilaiseksi siirtymistään amatöörien maailmanrankingin ykkönen. Hänet valittiin vuonna 2013 PGA Tourin vuoden tulokkaaksi. Hän voitti ensimmäisen turnauksensa kaikkien aikojen neljänneksi nuorimpana pelaajana.
Lopullisen läpimurtonsa Spieth teki vuoden 2014 Masters-turnauksessa, sijoittuen toiseksi Bubba Watsonin jälkeen. Seuraavan vuoden Masters-turnauksen Spieth voitti selvästi, jakamalla samalla turnauksen ennätyksen tuloksella 18 alle parin.
Vuonna 2015 Spieth voitti kaksi majoria: Mastersin ja Yhdysvaltain avoimet. Hän nousi maailman rankingykköseksi sijoituttuaan toiseksi PGA Championshipissä elokuussa 2015 ja on rankinglistan kärjessä edelleen vuoden 2016 alussa. Vuonna 2017 Spieth voitti Britannian avoimet.
Joel Embiid
Joel Hans Embiid (s. 16. maaliskuuta 1994 Yaoundé) on kamerunilainen koripalloilija, pelipaikaltaan sentteri. Hän pelaa NBA-liigan Philadelphia 76ersissä, ja ennen ammattilaisuraansa pelasi yliopistokoripalloa Kansasin yliopiston joukkueessa.
Embiid oli yksi vuoden 2014 NBA:n varaustilaisuuden kärkinimistä, ja hänet varattiin lopulta kolmantena pelaajana. Hän aloitti koripallon vasta vuonna 2011 ja pelasi sitä ennen lentopalloa.
Khaled Zairi
Khaled Zairi (, s. 25. elokuuta 1986 Saida, Tunisia) on tunisialainen jalkapalloilija. Puolustajana pelaava Zairi edustaa Tunisian pääsarjassa pelaavaa US Monastiria.
Bundesautobahn 7
Bundesautobahn 7 (BAB 7), lyhyemmin Autobahn 7 (A 7), on Saksan pisin moottoritie. Se kulkee Saksan halki pohjois–eteläsuuntaisesti Tanskan rajalta Itävallan rajalle. A 7:n kokonaispituus on 963,6 kilometriä. Väylä sijaitsee Schleswig-Holsteinin, Hampurin, Ala-Saksin ja Hessenin osavaltioissa, etelässä se kulkee Baijerin ja Baden-Württembergin rajaseudulla ja päättyy Füsseniin Itävallan rajalle.
Reitti
thumb|left|Silta [[Kielin kanavan yli Rade bei Rendsburgissa.]] thumb|left|Elbtunnelin pohjoinen sisääntulo. thumb|left|Hannover/Kirchhorstin risteys. thumb|left|A 7 Göttingenin lähellä [[Rosdorfissa.]] thumb|left|Werratalbrücke eli Werran jokilaakson ylittävä silta. Vasemmalla suurnopeusjunarata Würzburg–Hannover. thumb|left|BAB 7 Nesselwangissa lähellä Itävallan rajaa.
A 7 korvasi pääväylänä valtatiet 5 (Tanska–Hampuri), 3 (Hampuri–Kassel) ja 27 (Göttingen–Würzburg), joiden reitit olivat muotoutuneet jo keskiajalla. Osuudella Flensburgista Hampuriin A 7 seuraa historiallisen Ochsenwegin linjaa, joka oli aikoinaan keskeinen kauppareitti Skandinaviasta etelään. Ensimmäinen suunnitelma suurnopeustiestä Hampurista etelän suuntaan esiteltiin vuonna 1926.
A 7 kulkee 55. leveysasteen tuntumasta 48. leveysasteen eteläpuolelle Pohjois-Saksan tasangoilta Etelä-Saksan vuoristomaisemiin. Sen reitillä on muun muassa Lüneburgin laaja nummialue ja Schwabenin vuoristoalue.
Göttingen–Bad Hersfeld (1937–1941)
Nykyisen A 7:n ensimmäinen osuus oli Kassel–Göttingen. Se otettiin käyttöön 1937.
Bad Hersfeld–Würzburg (1937–1939)
Osuudelle Bad Hersfeld–Würzburg (Strecke 46) rakennettiin 1937–1939 useita siltoja. Työt keskeytyivät toiseen maailmansotaan, eikä tämä osuus valmistunut koskaan. Osa silloista Strecke 46:lla on säilynyt ja ne ovat nykyisin suojelukohteita.
Bad Hersfeld–Würzburg (1965–1968)
1960-luvulla A 7:n rakentamista jatkettiin hieman aiemmasta poikkeavalle tielinjaukselle. Vuonna 1965 avattiin 10,9 kilometrin pituinen osuus Biebelriedin moottoritieristeyksestä pohjoiseen Würzburg/Estenfeldin liittymään. Seuraavana vuonna osuus jatkui Schweinfurt/Werneckin risteykseen ja samaan aikaan avattiin 14,8-kilometrinen osuus Fulda-Nord–Fulda-Süd. Osuus Hattenbacher Dreieckista Fuldaan (32 km) sekä osuus Fuldasta Schweinfurtiin (68 km) avattiin liikenteelle 1968.
Hampuri–Göttingen (1953–1962)
1950-luvulla valmistuivat ensimmäiset moottoritieosuudet Hampurin ja Göttingenin välille. Vuonna 1953 avattiin osuus Nörten-Hardenbergista Northeim-Westiin (8,7 km) yksiajorataisena ja seuraavana vuonna otettiin käyttöön osuus edelleen Northeim-Nordin liittymään (4,8 km) niin ikään yksiajorataisena. Toinen ajorata näille osuuksille valmistui pari vuotta myöhemmin.
Vuodesta 1956 alkaen avattiin kaikkiaan seitsemän moottoritieosuutta Hampurin ja Hannoverin välille. Viimeisenä valmistui 1960 avattu 21-kilometrinen osuus Berkhofin liittymästä Hannover/Kirchhorstin risteykseen.
Tanska–Hampuri (1969–1978)
1960- ja 1970-luvuilla rakennettiin moottoritie Hampurista Tanskan rajalle. Tärkeitä virstanpylväitä olivat Elbe-joen tunnelin (Elbtunnel) avaaminen 1975 ja moottoritien valmistuminen Tanskan rajalle 1978.
Würzburg–Kempten (1972–1986)
Välille Würzburg–Kempten avattiin ensimmäiset moottoritieosuudet vuonna 1972. Ensimmäisenä valmistuivat osuudet Berkheimista Memmingen-Südin liittymään (9,4 km), sekä Bad Grönenbachista Kempten-Leubasiin (27,1 km).
Vuonna 1980 valmistui osuus Biebelriedin risteyksestä Uffenheim-Langensteinachin liittymään (34,7 km), jota jatkettiin etelään Feuchtwangenin liittymään 1985 avatulla osuudella (42,1 km) ja edelleen Heidenheimin liittymään 1987 avatulla osuudella (59,6 km). Vuonna 1986 oli avattu 6,8-kilometrinen osuus Oy-Mittelbergin liittymään, joten moottoritie Tanskasta Allgäun alueelle Etelä-Saksaan oli valmis.