cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Makwan Amirkhani
Yksityiselämä
Amirkhani osallistui vuonna 2012 Mr. Finland -kilpailuun sijoittuen ensimmäiseksi perintöprinssiksi. Hänet valittiin myös Vuoden Turkulaiseksi 2015.
Amirkhani seurusteli Miss Suomi -semifinalisti Nina Heinikosken kanssa, mutta suhde päättyi eroon. Marraskuussa 2022 Makwan kertoi sosiaalisessa mediassa tulleensa isäksi.
Heinäkuussa 2021 Turussa Jethro Rostedtin omistamassa Studio-yökerhossa tapahtuneen joukkotappelun seurauksena Amirkhani julkaisi alatyylisen viestin sosiaalisessa mediassa. Hän haukkui Jethro Rostedtia tavalla, jota pidettiin erittäin loukkaavana. Amirkhani haukkui myös Rostedtin poikaa alatyylisesti. Lisäksi viestissä oli uhkaus, joka oli osoitettu Jethro Rostedtille. Poliisi epäili Amirkhania törkeästä kunnianloukkauksesta ja laittomasta uhkauksesta.
Touat
thumb|200px|Touatin keidasalue ympyröitynä. thumb|175px|Touatin kaupungit. Touat (myös Tuwat) on keidasalue Adrarin maakunnassa Algerian Saharassa. Se on noin kaksisataa kilometriä pitkä kapea painauma, joka rajoittuu pohjoisessa Läntiseen Isoon Ergiin, lännessä Erg Chechiin, lounaassa Tanezrouftiin ja kaakossa Tadmaïtin tasankoon. Touatin pohjoispuolella sijaitsevat Gouraran keitaat. Alueen keskus on Adrarin kaupunki. Sen muut 11 kuntaa ovat Bouda, Fenoughil, In Zghmir, Ouled Ahmed Timmi, Reggane, Sali, Sbaa, Tamantit, Tamest, Tsabit ja Zaouiet-Kounta. Kunnissa on yhteensä 217 700 asukasta (vuonna 2011).
Alue on äärimmäisen kuiva ja sen luonnonvarainen kasvillisuus vähäistä. Elämän keitailla tekee mahdolliseksi pohjavesi, jota hyödynnetään perinteisen kastelujärjestelmän foggaran sekä nykyaikaisten vesipumppujen avulla. Asutus on keskittynyt kahteentoista linnoitettujen kylien eli ksarien ryhmään. Asuttuja ksareja on yhteensä 248.
Touatin varhaisimmat asukkaat olivat zenata-ryhmän berbereitä. Nykyään berberin kieli on lähes kokonaan väistynyt arabian tieltä. Keskiajalla keitaalla asui myös juutalaisia, joiden islaminuskoon käännytetyt jälkeläiset muodostavat mhadjiriyya-nimisen ryhmän. Kanta-asukkaiden joukossa on myös hartani-nimellä tunnettuja orjien jälkeläisiä. Uudempia tulokkaita ovat arabit.
Touat toimi keskiajalla Saharan ylittävän karavaanikaupan välietappina. Sen kautta kuljetettiin erityisesti Sudanista tuotuja mustia orjia. Alue kuului pitkään Marokon hallitsijoiden valtapiiriin.
Giorgio de Chirico
De Chirico syntyi vuonna 1888 Voloksessa Kreikassa italialaiseen perheeseen. Opiskeltuaan kuvataiteita Ateenassa ja Firenzessä de Chirico muutti Saksaan vuonna 1906 ja pääsi jatkamaan opintojaan Münchenin taidekatemiaan. Siellä hän perehtyi muun muassa Nietzschen ja Arthur Schopenhauerin filosofiaan sekä Arnold Böcklinin ja Max Klingerin teoksiin.
Ensimmäisen maailmansodan puhjetessa de Chirico päätti muuttaa takaisin Italiaan, jossa hän jatkoi intensiivisesti maalaustyötään. Sodan päätyttyä hänen töitään alkoi olla yhä laajemmin esillä merkittävissä manner-Euroopan taidegallerioissa. Vuonna 1924 hän avioitui venäläisen ballerinan Raissa Gurievichin kanssa ja muutti jälleen Pariisiin. Muutaman vuoden kuluttua de Chiricon töitä oli esillä jo Lontoossa ja New Yorkissa.
De Chirico tunnetaan parhaiten vuosien 1909 ja 1919 välisen metafyysisen kauden maalauksistaan, joita sävyttää intensiivinen ja usein painostavakin tunnelma. Ranskalainen kirjailija ja taidekriitikko Guillaume Apollinaire oli erityisen ihastunut de Chiricon teoksiin ja esitteli niitä monille merkittäville tuleville surrealisteille. De Chiricon työllä katsotaankin olleen voimakas vaikutus surrealismin kehitykseen. Muun muassa Max Ernst, Salvador Dalí, René Magritte ja Philip Guston ovat saaneet häneltä vaikutteita.
Vuonna 1925 de Chirico julkaisi myös romaanin Hebdomeros, il Metaphysician.
Craig Pickering
Craig Pickering (s. 16. lokakuuta 1986) on brittiläinen pikajuoksija ja rattikelkkailija.
Pickering voitti 100 metrin juoksussa pronssia Sherbrooken alle 18-vuotiaiden MM-kisoissa 2003 ajalla 10,85 ja kultaa Kaunasin alle 20-vuotiaiden EM-kisoissa 2005 ajalla 10,51. Vuotta myöhemmin hän juoksi Euroopan cupin superliigassa matkan kuudenneksi ajalla 10,47. Vuonna 2007 hän voitti Yhdistyneen kuningaskunnan sisäratojen mestaruuden 60 metrillä. Birminghamin sisäratojen EM-kisoissa hän voitti samalla matkalla hopeaa ajalla 6,59. Osakan MM-kisoissa 2007 hän karsiutui 100 metrin välierissä ajalla 10,29, mutta oli samoissa kisoissa mukana Yhdistyneen kuningaskunnan joukkueessa, joka voitti 4 × 100 metrin viestijuoksussa MM-pronssia. Saman vuoden alle 23-vuotiaiden EM-kisoissa hän voitti hopeaa 100 metrillä ennätyksellään 10,14 ja kultaa 4 × 100 metrin viestissä. Pekingin olympialaisissa 2008 hän karsiutui 100 metrin puolivälierissä ajalla 10,18. Torinon sisäratojen EM-kisoissa 2009 hän oli viides 60 metrillä ajalla 6,61.
Pickering on kilpaillut rattikelkkailussa joulukuusta 2012 lähtien. Hän tavoittelee pääsyä Sotšin talviolympialaisiin 2014.
Maja Dahlqvist
Maja Anna Linnéa Dahlqvist (s. 15. huhtikuuta 1994 Falun, Ruotsi) on ruotsalainen maastohiihtäjä ja parisprintin kaksinkertainen maailmanmestari, joka edustaa Falun Borlänge Skidklubbia.
Nuorten MM-kilpailuissa Val di Fiemmessä vuonna 2014 Dahlqvist hiihti kultaa voittaneessa Ruotsin viestijoukkueessa. Maailmancupissa Dahlqvist kilpaili ensimmäisen kerran Rukalla marraskuussa 2014 sijoittuen perinteisen hiihtotavan sprintissä 49:nneksi. Ensimmäiset maailmancupin pisteensä hän saavutti joulukuussa 2014 oltuaan Davosin vapaan hiihtotavan sprintissä 26:s ja viikkoa myöhemmin Davosissa samalla matkalla 12:s. Ensimmäisen palkintosijansa hän saavutti oltuaan toinen Dresdenn vapaan hiihtotavan sprintissä tammikuussa 2018. Tätä ennen hän oli sijoittunut maailmancupin osakilpailussa parhaimmillaan 11:nneksi. Seuraavana päivänä hän voitti Dresdenissä parisprintin.
Kaudella 2018–2019 Dahlqvist sijoittui Rukan perinteisen hiihtotavan sprintissä toiseksi, Davosin vapaan sprintissä kolmanneksi, Dresdenin vapaan sprintissä toiseksi ja Otepään perinteisen sprintissä kolmanneksi. Lisäksi hän voitti jälleen Dresdenin parisprintin. Lahdessa hän sijoittui vapaan sprintissä kolmanneksi ja voitti parisprintin. Seefeldin MM-kilpailuissa 2019 Dahlqvist voitti kultaa perinteisen hiihtotavan parisprintissä ja sijoittui vapaan hiihtotavan sprintissä kuudenneksi. MM-kilpailujen jälkeen hän sijoittui kolmanneksi Falunin vapaan hiihtotavan sprintissä. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän oli yhdeksäs ja sprintticupissa kolmas.
Dahlqvist sijoittui kaudella 2019–2020 kolmanneksi Dresdenin vapaan hiihtotavan sprintissä sekä voitti Planican ja Dresdenin parisprintit. 2020–2021 hän oli toinen Rukan perinteisen hiihtotavan sprintissä. Hän oli toinen myös Tour de Skin Val di Fiemmen perinteisen hiihtotavan sprintissä. Dahlqvist saavutti ensimmäisen maailmancupin osakilpailuvoittonsa Ulricehamnin vapaan hiihtotavan sprintissä. Sprintticupissa hän oli viides. Oberstdorfin MM-kilpailuissa 2021 hän oli perinteisen hiihtotavan sprintissä yhdeksäs. Vapaan hiihtotavan parisprintissä Jonna Sundlingin kanssa hän voitti kultaa. Kaudella 2021–2022 Dahlqvist voitti Rukan perinteisen hiihtotavan sprintin sekä Lillehammerin, Davosin ja Dresdenin vapaan hiihtotavan sprintit. Hän voitti myös Dresdenin vapaan hiihtotavan parispintin. Pekingin olympialaisissa 2022 Dahlqvist saavutti vapaan sprintissä sekä perinteisen parisprintissä hopeaa ja hiihti ensimmäisen osuuden Ruotsin pronssia voittaneessa viestijoukkueessa. Olympialaisten jälkeen hän sijoittui Lahden vapaan ja Falunin perinteisen hiihtotavan sprintissä kolmanneksi. Hän voitti sprintticupin ja sijoittui maailmancupin kokonaiskilpailussa kymmenenneksi. Kaudella 2022-2023 hän sijoittui toiseksi Lillehammerin vapaan hiihtotavan sprintissä. Val Müstairin sprintissä hän sijoittui toiseksi. Livignon vapaan hiihtotavan sprintissä hän sijoittui toiseksi. Les Roussesin perinteisen hiihtotavan sprintissä hän sijoittui kolmanneksi. Toblachin vapaan hiihtotavan sprintissä hän sijoittui toiseksi. Falunin vapaan hiihtotavan sprintissä hän oli kolmas. Hän voitti sprintticupin ja oli maailmancupin kokonaiskilpailussa kahdeksas. Planican MM-kilpailuissa 2023 Dahlqvist saavutti perinteisen hiihtotavan sprintissä sekä viestissä pronssia ja oli 10 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa kymmenes.
S3
S3, S-3 tai S03 voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Afterlife (kappale)
Afterlife on Dream Theaterin toinen single. Se julkaistiin vuonna 1989 levymerkillä Mechanic Records.
Ahvenlammi (Virrat, Kangasniemenkylä)
Ahvenlammi on Pirkanmaalla Virroilla Kangasniemenkylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 1,7 hehtaaria, se on 350 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 800 metriä.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Pihlajaveden reitin valuma-alueella (35.48), jonka Uurasjärven alueeseen (35.481) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 166,4 metriä mpy.
Janak Sapkota
Janak Sapkota, (s. 1987) on nepalilainen haikurunoilija. Hän kirjoittaa pääasiassa englanniksi. Hänen haikujaan on julkaistu lehdissä kautta maailman. Sapkota on uudistanut haikuperinnettä herkkävireisillä runoillaan, joiden teemoina ovat muun muassa luonto ja Intia.
Arto Lappi on suomentanut Sapkotan teoksen Firefly Lights the Page (Tulikärpänen valaisee sivun).
Sapkota voitti Smurfit Samhain International Haiku -palkinnon vuonna 2006.
Alarik Hernberg
Verner Alarik Hernberg (2. maaliskuuta 1869 Helsinki – 9. lokakuuta 1941 Helsinki) oli suomalainen oikeustieteilijä ja Helsingin yliopiston siviilioikeuden apulaisprofessori.
Henkilöhistoria ja ammattiura
Hernbergin vanhemmat olivat senaatin kielenkääntäjä Robert Nikolai Hernberg (1831-1887) ja Clara Amanda Adelaide Strandberg. Hernberg oli naimisissa vuodesta 1896 Naëma Fredrika Tawaststjernan kanssa. Heidän poikiaan olivat Suomen Sokeri Oy:n pääjohtaja Gunnar Hernberg ja Villayhtymän pääjohtaja Runar Hernberg, samoin kuin sisätauteihin erikoistunut lääketieteen ja kirurgian tohtori Carl-August AlarikHernberg (s. 1909).
Hernberg pääsi ylioppilaaksi Helsingin ruotsalaisesta normaalilyseosta 1888 ja suoritti Helsingin yliopistosta oikeustutkinnon 1893 sekä valmistui molempien oikeuksien lisensiaatiksi ja tohtoriksi 1916. Hän sai varatuomarin arvon 1896. Hernberg oli Helsingin yliopiston siviilioikeuden apulaisena eli apulaisprofessorina 1924–1936.
Casimir Pulaski
Casimir Pulaski, Kazimierz Michał Władysław Wiktor Pułaski (6. maaliskuuta 1745 – 11. lokakuuta 1779) oli yhdistyneen Puolan kuningaskunnan ja Liettuan suuriruhtinaskunnan aatelistoon kuulunut kreivi ja maineikas sotapäällikkö. Hän saavutti menestystä taisteluissa kotimaassaan ja tuli myöhemmin tunnetuksi myös Pohjois-Amerikassa, kun hän osallistui Yhdysvaltain vapaussotaan. Pulaski kuoli vuonna 1779 nykyisen Georgian osavaltion alueella käydyssä taistelussa saamiinsa vammoihin 34-vuotiaana. Hänet tunnetaan ”Amerikan ratsuväen isänä”.
Lapsuus ja nuoruus
Casimir Pulaski syntyi maaliskuussa 1745 Pulaskin perheen kartanossa Varsovassa. Hän oli Marianna Zielinskan ja Józef Pulaskin vanhin poika. Casimirilla oli kaksi nuorempaa veljeä ja seitsemän siskoa. Perheen isä Józef, joka toimi lakimiehenä Varsovan kruunun tuomioistuimessa, oli ollut nuorena merkittävä patriootti taisteluissa Venäjän keisarikuntaa, Preussin kuningaskuntaa ja Itävaltaa vastaan. Niin Casimir kuin hänen veljensäkin seurasivat isää sotilaina.
Euroopan sotakentillä
thumb|left|Pulaski [[Częstochowan taistelu|Częstochowassa. Józef Chełmońskin maalaus vuodelta 1875.]] Pulaski oli vuonna 1767 torjumassa isänsä tavoin Venäjän keisarikunnan sotajoukkojen tunkeutumista Puolan maaperälle. Vuotta myöhemmin solmittiin Puolan ja Venäjän välinen sopimus, jolla taattiin Puolan koskemattomuus, uskonnonvapaus, vaalikuninkuus ja valtiopäiväjärjestys. Podolian ja Volynian aatelisto vastusti sopimusta ja nousi kapinaan Venäjää vastaan. Kapinalliset perustivat Barin konfederaation, johon myös nuori Pulaski kuului. Ranska tuki kapinallisia, ja kun Venäjä kävi sotaa Osmanien valtakuntaa vastaan, Barin konfederaatio valtasi itselleen laajoja alueita.
Vuosina 1770–1771 käydyn Częstochowan puolustustaistelun jälkeen Pulaskin maine levisi ympäri Eurooppaa. Kun Preussi ja Itävalta liittoutuivat Venäjän kanssa Puolaa vastaan, Pulaski pakeni Puolasta. Hän oleskeli jonkin aikaa Turkissa ja matkusti sitten Pariisiin, missä tapasi Benjamin Franklinin syksyllä 1775. Franklin tunsi Pulaskin maineen ja suostutteli hänet liittymään Yhdysvaltain vapaussotaan Britanniaa vastaan.
Saapuminen Amerikkaan
Pulaski lähti laivamatkalle Nantesista Ranskasta kesäkuussa 1777 ja saapui Massachusettsin Marbleheadiin heinäkuun lopulla. Pulaski ei osannut englantia ja joutui turvautumaan murteelliseen ranskaansa, jonka oli oppinut nuorena ranskalaisilta aatelismiehiltä. Bostonissa Pulaski tutki lähemmin kasarmeja ja sotaväkeä. Hän oli tyytyväinen tykistön moitteettomaan järjestykseen, mutta ihmetteli sotilaitten harjoittelemattomuutta ja upseerien kokemattomuutta. Hän oli huolissaan erityisesti amerikkalaisten kehittymättömästä sotataktiikasta, joka tuli esille kenraali Arthur St. Clairin jättäessä Ticonderogan linnoituksen tykkeineen brittisotilaille ilman vähäisintäkään vastarintaa.
Elokuussa 1777 Pulaski lähetti siirtokuntien armeijan ylikomentajalle George Washingtonille suosituskirjeen, jonka Benjamin Franklin oli kirjoittanut toukokuussa. Kirjeessä kerrottiin Pulaskin maineesta ja hänen taisteluistaan Puolassa. Washington vakuuttui Pulaskin kyvyistä ja kiinnostui hänen esittämästään ideasta käyttää taisteluissa ratsuväkeä.
Taistelu Brandywinessä
Neljä päivää taistelun jälkeen toinen mannermaakongressi ylensi Pulaskin prikaatinkenraaliksi, ja hänestä tehtiin ensimmäinen ”hevoskomentaja”. Kongressi ja siirtokuntien armeija totesivat ratsuväen tarpeelliseksi ja perustivat neljä ratsuväkirykmenttiä. Pulaski opetti, miten aseistetut ratsumiehet olivat sodankäynnin kannalta paljon tehokkaampia kuin jalkaisin liikkuvat sotilaat. Brandywinen taistelu toi hänelle runsaasti mainetta.
Pulaskin legioona
Keväällä 1778 Pulaski sai kongressilta luvan oman itsenäisen ratsuväen kokoamiseen. Joukko tunnettiin Pulaskin legioonana, joka muodostui pääasiassa brittien joukoista loikanneista saksalaisista. Legioonaan kuului alun perin 266 miestä. Pulaski ei onnistunut nostamaan legioonaansa armeijan eliittijoukoksi, vaikka teki sen eteen paljon töitä. Lokakuussa 1778 brittien joukot iskivät Pulaskin legioonan kimppuun New Jerseyn rannikolla ja surmasivat 50 sotilasta Little Egg Harborin verilöylyssä.
Epäonnistuneen taistelun jälkeen legioona sijoitettiin rauhalliselle sotavyöhykkeelle Delawarejoen yläjuoksulle. Varuskuntapalvelu romahdutti Pulaskin haaveet kunniakkaista sotavoitoista. Hän kinasteli jatkuvasti tilanteestaan esimiestensä kanssa ja oli valmis palaamaan kotimaahansa, kun hänelle ei annettu mahdollisuutta taistella. Sodan painopisteen siirtyessä kohti etelää Pulaski sai kuitenkin tilaisuuden osoittaa legioonansa kyvyt. Hänet määrättiin matkustamaan Etelä-Carolinaan helmikuussa 1779.
Savannahin piiritys
Pulaskin vahvistettu legioona, jossa oli yli 300 ratsu- ja jalkaväen sotilasta, pysähtyi matkan aikana neljäksi päiväksi Salemiin Pohjois-Carolinassa. Pysähdys osoittautui kohtalokkaaksi, sillä legioonalaisten mukana kulki isorokkovirus. Kun Pulaski saapui Charlestoniin toukokuussa 1779, kaupunki oli pahassa pulassa ja britit yrittivät vallata sen. Pulaskin legioona saapui sopivalla hetkellä ja auttoi brittijoukkojen torjumisessa.
Puolustusvoitto antoi amerikkalaisille riittävästi lisäaikaa vahvistaa kaupungin puolustusta. Taistelussa menestyksestä huolimatta Pulaskin legioona näyttäytyi siirtokunnan armeijalle seuraavan kerran vasta heinäkuussa 1779, jolloin lähes puolet legioonalaisista katsottiin olevan ”palvelukseen kelpaamattomia”. Monet olivat haavoittuneet tai sairastuneet isorokkoon ja muihin tauteihin, ja osa oli joutunut brittien sotavangiksi.
Loppukesästä Charlestoniin saapui amerikkalainen kenraalimajuri Benjamin Lincoln mukanaan ranskalaisia sotilaita, jotka olivat valmiit osallistumaan englantilaisten miehittämän Savannahin kaupungin piiritykseen. Pulaski sai komentoonsa kaikki amerikkalaiset ja ranskalaiset ratsuväen yksiköt ja johti niitä Savannahissa syksyllä 1779. Muonavarojen ehtyessä Lincoln otti suuren riskin ja määräsi joukot hyökkäämään brittien linjoja vastaan. Lincolnin armeijan etujoukkoja piirityksessä komentanut Pulaski sai 9. lokakuuta raehaulipanoksen oikeaan reiteensä. Joidenkin lähteiden mukaan hän kuoli kaksi päivää myöhemmin brigantiini Waspilla ja hänet haudattiin mereen. Tämä tieto on kuitenkin osoittautunut vääräksi, sillä haavoittunut Pulaski kuljetettiin Savannahin lähettyvillä sijaitsevalle Greenwichin plantaasille, jossa hän menehtyi. Plantaasin mustat orjat kaivoivat Pulaskille haudan puutarhaan lähelle nykyistä Wilmingtonjokea.
Sukupuoli ja persoona
thumb|upright|Casimir Pulaski. Tuntemattoman tekijän teos. Pulaski oli pienikokoinen, noin 160 senttiä pitkä ja hoikkarakenteinen. Hän oli erinomainen ratsastaja ja miekankäyttäjä. Monet tarinat kertovat Pulaskin riitaisasta ja ylimielisestä luonteesta. Hän totteli ainoastaan Washingtonia ja piti kaikkia muita itseään alempiarvoisina. Hän ei koskaan ymmärtänyt amerikkalaisten tavoittelemaa demokratiaa, vaan katsoi aatelisen syntyperänsä antavan etuoikeuksia myös Puolan ulkopuolella. Siitä huolimatta Pulaski taisteli urheasti vapaussodassa ja menetti henkensä vieraan maan puolesta.
Perintö
thumb|left|upright|Pulaskin patsas Puolassa. Vaikka Pulaski ei ehtinyt toteuttaa loppuun ideaansa ratsuväen kouluttamisesta ja käyttämisestä armeijan yksikkönä, amerikkalaiset omaksuivat lopulta hänen ajatuksensa ja häntä alettiin nimittää kuolemansa jälkeen ”Amerikan ratsuväen isäksi”. Yhdysvaltain ratsuväki otti Puolan punavalkoiset värit kolmikulmaiseen lippuunsa.
Lokakuussa 1779 Pulaskin surmannut raehaulipanos poistettiin hänen ruumiistaan ja lahjoitettiin myöhemmin Georgian historialliselle yhdistykselle. Panos kiinnitettiin hopeiseen kynttilänjalkaan ja asetettiin näytteille Georgian historiallisen yhdistyksen museoon, jossa se on edelleen näytteillä.
Vuonna 1852 iäkäs nainen, joka oli huolehtinut Pulaskin haudasta pikkutytöstä lähtien, paljasti haudan sijainnin Greenwichin plantaasilla Georgiassa. Puolalaisen jäännökset kaivettiin esille tutkimusta ja uudelleen internointia varten. Luut kuljetettiin Savannahin lääketieteelliseen yliopistoon ja säilöttiin sinne kahdeksaksi kuukaudeksi, kunnes lahjoitusten kerääjät olivat saaneet riittävästi rahaa Pulaskin muistomerkkiä varten. Teko oli Savannahin kunnianosoitus Yhdysvaltain vapaussodan puolalaiselle sankarille. Lääketieteelliset tutkimukset lujittivat olettamuksen, että luut olivat Pulaskin. Puolalaisen jäännökset asetettiin metalliarkkuun, joka laskettiin Savannah Squarelle pystytetyn monumentin alapuolelle rakennettuun tiiliholviin lokakuussa 1853.
Vuonna 1910 Freedom Plazan aukiolla Washingtonissa paljastettiin Pulaskia esittävä pronssinen ratsastajapatsas, jonka suunnittelivat kuvanveistäjä Kazimierz Chodzinski ja arkkitehti Albert R. Ross. Yhdysvalloissa vietetään vuosittaista Casimir Pulaskin muistopäivää marraskuussa muualla paitsi Illinoisin osavaltiossa, missä Pulaskin päivää vietetään maaliskuussa hänen syntymänsä kunniaksi.
Motorola 68040
thumb|200px|Motorolan 68LC040-prosessori
Motorola 68040 on Motorola 68000 -sarjaan kuuluva 32-bittinen mikroprosessori. Suoritin julkaistiin vuonna 1990 ja oli Motorola 68030 -suorittimen seuraaja, ja sitä itseään seurasi Motorola 68060 (mallinumeroa 68050 ei julkaistu koskaan, vaan projekti keskeytettiin). 68040 oli ensimmäinen 68000-sarjan jäsen, jossa oli sisäänrakennettuna liukulukuyksikkö. Suorittimesta käytetään myös nimitystä 040. Suorittimesta valmistettiin myös karsittuja versioita:
68040 tarjosi vastaavat ominaisuudet kuin kilpaileva Intel 80486, mutta samalla kellotaajuudella 68040 pystyi tarjoamaan paremman suorituskyvyn. Molemmat kuuluvat 1,2 miljoonan transistorin sukupolveen. 68040:ssä oli 4 kilotavua välimuistia.
Apple käytti 68040-suoritinta muun muassa ammattilaiskäyttöön tarkoitetuissa Macintosh Quadra -sarjan koneissa. 40 megahertsin 68040-suoritinta käytettiin Quadra 840AV -mallissa. Halvemmat Macintosh-koneet oli yleensä varustettu 68LC040-mallilla.
68040:ta käytettiin myös Amiga 4000:ssa ja NeXT-koneissa.
Hitachi 3050 -sarjan työasemat käyttivät suoritinta ennen siirtymistä PA-RISC-suorittimiin.
68LC040
Motorola 68LC040 on Motorolan kehittämä suoritin, joka on edullisempi versio. 68LC040 ei sisällä matematiikkasuoritinta.
68EC040
Motorola 68EC040 on versio, josta puuttui sisäänrakennettu matematiikkasuoritin (FPU) ja muistinhallintayksikkö (MMU).
MC68040V
MC68040V ei ole liitokseltaan yhteensopiva muiden mallien kanssa.
Kirjallisuutta
Motorola 68040
Roope Huhtala
Roope Huhtala (s. 21. kesäkuuta 2000) on suomalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskuspuolustaja.
Huhtala on Pirkkalan Jalkapalloklubin kasvatti. Hän pelasi kaudella 2018 Veikkausliigassa neljä ottelua Ilveksen riveissä.
Hänen kaksoisveljensä Jesse on myös jalkapalloilija.
Bertel
Bertel ja Bertil ovat pääasiassa pohjois­maissa esiintyviä miesten etunimiä.
Nimien alkuperä
Nimien Bertel ja Bertil alkuperästä on useita selityksiä. Ne ovat mahdollisesti muunnoksia apostoli Barto­lomeuk­sen nimestä tai toisen selityksen mukaan johdettu nimestä Bert, joka on syntynyt lyhentymänä bert- loppuisista nimistä kuten Albert, Hubert tai Robert. Kolmannen selityksen mukaan Bertil olisi muunnos saksalaisesta nimestä Berthold, joka merkitsee loistavaa hallitsijaa.
Suomessa nimi Bertel on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan annettu vuoden 2019 loppuun mennessä 2485 ja Bertil 1546 henkilölle. Bertelin ja Bertilin nimipäivä on suomen­ruotsalaisen kalenterin mukaan 24. elokuuta, joka on vahastaan ollut apostoli Barto­lomeuk­sen muistopäivä.
Another Day
Another Day on Dream Theaterin kolmas single. Se julkaistiin vuonna 1992 levymerkillä Atco Records.
Mark Webber
Mark Alan Webber (s. 27. elokuuta 1976 Queanbeyan, Uusi Etelä-Wales, Australia) on australialainen moottoriurheilija, joka ajoi vuodet 2002–2013 Formula 1 -sarjassa Minardi-, Jaguar-, Williams- ja Red Bull -talleissa. Webber kilpaili vuodet 2014–2016 Porschella FIA World Endurance Championship -sarjassa. Lokakuussa 2016 Webber ilmoitti lopettavansa kilpa-autoilijan uransa ja toimii jatkossa Porschella edustustehtävissä sekä työskentelee brittiläisen Channel 4 -kanavan F1 analyytikkona. Hänen omaelämäkertakirjansa Aussie Grit julkaistiin vuonna 2015.
Alkuvaiheet
Webberin kiinnostus moottoriurheilua kohtaan alkoi lapsena: hänen isänsä omisti moottoripyöräliikkeen ja Webber itse aloitti ajamalla kartingia. Webber siirtyi 1990-luvun puolivälissä pienempiin formulasarjoihin ja ajoi muun muassa Australian Formula Fordia ja rahanpuutteen vuoksi vain osittain Britannian Formula 3 -sarjaa.
Le Mansin 24 tunnin ajo 1998, 1999 ja 2014–2016
Webber osallistui 1990-luvun lopulla Le Mansin 24 tunnin ajoon. Hän ajoi vuonna 1998 Klaus Ludwigin ja Bernd Schneiderin kanssa Mercedes-Benz CLK-LM:llä Le Mansin 24 tunnin ajossa. He keskeyttivät kilpailun kierroksella 19. Vuonna 1999 hän ei pystynyt osallistumaan itse kilpailuun ennen kisaa sattuneen onnettomuuden takia. Vuonna 2014 Webber teki paluun Le Mansiin mutta heidän autokuntansa joutui keskeyttämään. Vuonna 2015 Webberin autokunta sijoittui toiseksi. Vuoden 2016 kilpailussa Webberin autokunnan suoritukset riittivät lopputuloksissa keskikastiin.
Formula 3000
Vuosina 2000–2001 Webber sai mahdollisuuden ajaa Formula 3000 -sarjassa ensin Arrowsin autolla ja seuraavalla kaudella Super Nova Racingillä. Tulokaskaudellaan Webber ajoi avauskilpailussa Imolassa kolmanneksi, voitti seuraavan kilpailun Silverstonessa ja sijoittui kauden aikana vielä kerran kolmanneksi Hockenheimin kilpailussa. Hän oli kauden lopputuloksissa kolmas.
Toisella kaudella Webber voitti Imolassa, Monacossa ja Magny-Coursissa ja sijoittui toiseksi Nürburgringillä. Sarja lopputuloksissa hän oli toinen. F3000-kilpailujen ohessa Webber sai mahdollisuuden toimia Formula 1 -testikuljettajana Benettonilla. Hän sai managerikseen tallipäällikkö Flavio Briatoren.
Alkuvuodet
Webberin Formula 1 -uran ensimmäinen kilpailu oli kauden Australian GP Minardilla. Hän sijoittui kisassa kilpailukyvyttömällä autolla viidenneksi ja toi Minardille ensimmäiset MM-pisteet sitten kauden. Hänen ja tallin omistajan Paul Stoddartin annettiin juhlia sijoitusta palkintokorokkeella.
Seuraavaksi kaudeksi Webber siirtyi Jaguarille. Webber ajoi muutaman kerran pisteille ja sijoittui MM-pisteissä kymmenenneksi. Webber saavutti ensimmäisen eturivin paikkansa Malesian GP:ssä kaudella. Williams-talli vakuuttui kuljettajan taidoista ja palkkasi hänet.
Webber ajoi Williamsilla seuraavat kaksi kautta. Ensimmäisen palkintosijansa hän ajoi Monacon GP:ssä, jossa hän oli kolmas. Williams menetti tehokkaat BMW:n moottorit kaudeksi, ja samalla auton suorituskyky laski. Monacon GP:ssä Webber lähti eturivistä Michael Schumacherin saaman rangaistuksen myötä ja taisteli keskeyttämiseensä saakka palkintokorokesijoista. Webber saavutti kyseisellä kaudella vain seitsemän pistettä.
Red Bull (2007–2013)
Kaudeksi Webber siirtyi Red Bull -talliin. Ensimmäisellä kaudella Red Bull kärsi auton epäluotettavuudesta (Webber ja tallikaveri David Coulthard keskeyttivät kumpikin seitsemän kertaa). Webberin parhaaksi sijoitukseksi jäi Euroopan GP:n kolmas sija.
Kaudella Webber ei kärsinyt auton epäluotettavuudesta yhtä paljon ja ajoi kauden alussa tasaisesti vahvoja pistesijoja. Kauden loppua kohden Red Bullin vauhti ei ollut enää niin vahvaa, mutta Webber oli koko kauden hyvässä vedossa keräten 21 pistettä, mikä riitti kauden kokonaistuloksissa sijaan 11.
Kaudella Webber sai uuden tallikaverin aiemmin Toro Rossolla ajaneesta Sebastian Vettelistä. Webber aloitti kauden hyvin ollen useasti palkintopallilla ja keräten monia kakkossijoja. Webber otti ensimmäisen voittonsa paalupaikalta Saksan osakilpailussa. Seuraavassa kilpailussa Unkarin GP:ssä hän sijoittui kolmanneksi ja saavutti uransa ensimmäisen kilpailun nopeimman kierrosajan. Brasilian GP:ssä Webber ajoi toisen voiton. Abu Dhabin GP:ssä Webber kävi kovan kamppailun Buttonin kanssa kakkossijasta, mutta onnistui pitämään Buttonin takanaan. Webber saavutti kauden aikana 69,5 pistettä ollen kuljettajien MM-sarjan neljäs.
Kaudella Webber voitti kauden päättäneen Brasilian osakilpailun, joka oli hänen ainut voittonsa kauden aikana. Kauden kokonaispisteissä hän sijoittui kolmanneksi 258 pisteellä.
Kaudella Webber voitti Monacossa ja Britanniassa. Hän saavutti 179 pistettä sijoittuen sarjan kuudenneksi.
Kaudella Webber saavutti kahdeksan palkintosijaa sijoittuen sarjan kolmanneksi. Malesian GP:ssä Webberin ja Vettelin välit kiristyivät Vettelin ohitettua Webberin tallimääräyksen vastaisesti ajaen kilpailun voittoon Webberin sijoittuessa toiseksi. Myöhemmin kesäkuussa Webber ilmoitti lopettavansa F1-uransa kuluvan kauden jälkeen ja siirtyvänsä kilpailemaan FIA World Endurance Championship -sarjaan. Webberin viimeiseksi kilpailuksi jäi Brasilian GP, jossa hän sijoittui toiseksi ja ajoi kilpailun nopeimman kierroksen.
FIA World Endurance Championship
Vuonna 2014 Webber siirtyi FIA World Endurance Championship -sarjaan, jossa hän ajoi Porschen tehdastiimin LMP1-luokan autolla yhdessä Timo Bernhardin ja Brendon Hartleyn kanssa. Ensimmäisen voittonsa Webberin autokunta otti kaudella 2015 Nürburgringin 6 tunnin ajon kilpailussa. He voittivat kauden päätöskilpailua Bahrainia lukuun ottamatta kaikki kauden lopuista kilpailuista ja Webberin autokunta varmisti WEC-sarjan maailmanmestaruuden.
S2
S2 voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:
Kärkölän kirkko (Pusula)
Kärkölän kirkko (ruots. Kärkölä kyrka)on vuonna 1842 valmistunut puukirkko Pusulan Kärkölässä Lohjalla. Se on rakennettu kyläkirkoksi aikana, jolloin kylästä kulki pääkirkolle Pusulaan vain kinttupolku. Kirkon alttaritauluna on taiteilija Eeli Jaatisen maalaama Terijoen kirkon alttaritauluksi alkujaan maalattu Kristus asettaa myrskyn.
Eeli Jaatinen kuului Vallilan rykmenttiin (JR47), joka jatkosodan aikana oli sijoitettuna Terijoelle. Jaatinen maalasi taulun Terijoen kirkon sakastissa ja se ehti olla paikoillaan yhdessä jumalanpalveluksessa. Terijoki sijaitsi lähellä rintamaa ja taulua maalatessaan taiteilija joutui ajoittain pakenemaan kranaatteja kirkon kellariin. Sodan jälkeen maalaus päätyi takaisin Jaatiselle. Kärkölän asukkaat ja entiset kyläläiset järjestivät keräyksen, jonka tuotolla (33000mk) he ostivat taulun Jaatiselta. Keräyksen alkuunpanijana oli kylässä 1920-1930-luvuilla toiminut opettaja. Maalaus sijoitettiin kirkkoon vuonna 1948, kun sodan vuoksi pitämättä jäänyt 100-vuotisjuhla järjestettiin.
Kyläkirkkoa käytetään varsinaisiin jumalanpalveluksiin vain suurimpina kirkkopyhinä ja kesällä. Se on myös suosittu kaste- ja vihkikirkko ja siellä järjestetään kesäisin konsertteja.
Koiviston paikallistie
Koiviston paikallistie eli yhdystie 16757 on Väyläviraston museotie Äänekoskella. Koivistonkylän kautta kulkeva tie liittyy molemmista päistä kantatiehen 69. Sorapintaisen tien pituus on 2,9 kilometriä ja se otettiin museotieksi vuonna 1998.
Kärkölän kirkko (Pusula)
Aiheesta muualla
thumb|220px|Kärkölän kirkon sankarihauta.
Koiviston paikallistie
Tien historia
Vanha Laukaantie on historiallinen, alkujaan polkureitistä syntynyt tieyhteys Pälkäneeltä muun muassa Jämsän, Jyväskylän ja Palokan kautta vanhan Laukaan pitäjän Koiviston kylään, jossa on ollut ensimmäinen talo jo 1590-luvulla. Vanhasta Laukaantiestä on talvireittinä merkintä vuodelta 1640 ja kesätie on merkitty kartalle 1696. Tie oli Hämeenlinnasta Koivistoon kärrytie viimeistään vuodesta 1786 lähtien. Koivistonkylän kautta kulki myös Kuopion ja Vaasan välinen tieyhteys, joka rakennettiin ratsupoluksi vuoteen 1787 mennessä. Kylästä tuli tärkeä risteyskohta, jonka merkitys heikkeni vasta 1800-luvun puolivälissä uusien suorempien tieyhteyksien myötä.
Kärkölän kirkko (Pusula)
Aiheesta muualla
thumb|220px|Kärkölän kirkon alttaritaulu.
Aarne Honkavaara -palkinto
Huomiot
<references group="lower-alpha"/>
Koiviston paikallistie
Tien historia
Museotien korkeusvaihtelu ja linjaus on suurimmaksi osaksi peräisin Kuopio–Vaasa-tiestä vuodelta 1787. Tietä on levennetty 1800-luvulla ja vielä myöhemmin, kun autoliikenne alkoi. Koiviston paikallistielle on tyypillistä mutkittelu peltoaukeilla. Sorapintainen tie luo kuvan 1930-luvun tiemaisemasta.
Tien varrella
thumb|left|150px|Tien kilometripylväs. Koiviston paikallistien varrella on neljä kivistä kilometripylvästä, yksi on muita melkoisesti matalampi ja kolme on malliltaan samankaltaisia, nelikulmaisia ja solakoita, korkeudeltaan noin 1,8-metrisiä. Näissä kilometripylväissä on kahdella sivulla sileäksi hakattu ja valkoiseksi maalattu alusta kilometrinumeroille. Pylväät on sijoitettu kulma tielle päin niin, että tiellä kulkijalle näkyy yksi kilometriluku. Korkeat pylväät ovat 1800- ja 1900-lukujen vaihteessa käytettyä niin sanottua venäläistä mallia, ne saattavat olla myös 1920- tai 1930-lukujen korjauksissa käytettyjä pylväitä. Todennäköisesti pylväät on asetettu paikoilleen 1930-luvun tienkorjauksessa ja ne ovat alkuperäisillä sijoillaan.
Tien varrella on myös Venäläiskivi, iso siirtolohkare, johon on kiinnitetty muistolaatta Suomen sodan aikaisesta kahakasta.
Vladimir Janko
Vladimir Vladimirovitš Janko (18. tammikuuta 1949 – 16. toukokuuta 2022 Moskova, Venäjä) oli venäläinen hyökkääjänä pelannut jääpalloilija, joka edusti Moskovan Dynamoa ja Krasnogorskin Zorkia. Pelaajauransa jälkeen hän kouluttautui valmentajaksi ja valmensi Venäjällä Syktyvkarin Stroitelia, Krasnojarskin Jeniseitä, välillä Suomessa Lappeenrannan Veiterää ja sen jälkeen edelleen Venäjällä Arkangelin Vodnikia, Moskovan Dynamoa, Kemerovon Kuzbassia ja Dynamo Kazania. Kazanin valmentajana hän saavutti jo 10. Venäjän mestaruutensa.
Neuvostoliiton jääpallomaajoukkueen valmentajana hän oli Neuvostoliiton vallan loppuvaiheessa 1987-1991. Venäjän jääpallomaajoukkueen valmentajana hän oli kolmeen otteeseen vuosina 1999-2002, 2004-2006, 2007-2009. Suomessa olleessaan Veiterän valmentajana hän toimi myös yhden kauden Suomen jääpallomaajoukkueen valmentajana 1992-1994.
Saavutukset pelaajana
Seurajoukkueissa
Maajoukkueessa
Punavuori
Punavuori on Helsingin 5. kaupunginosa ja osa Ullanlinnan peruspiiriä sekä Eteläistä suurpiiriä. Helsinginniemen lounaisosassa sijaitsevassa Punavuoressa on yli 9 200 asukasta (31.12.2020) ja 6 100 työpaikkaa (31.12.2015). Punavuoren asukastiheys on yli 20 000 asukasta neliökilometrillä, joten se on Helsingin tiheimmin asuttu kaupunginosa.
Historia
thumb|left|300px|[[Sinebrychoffin puisto]] Nykyisten Sepän- ja Punavuorenkatujen välillä olleita rantakallioita nimitettiin 1600-luvun asiakirjoissa nimellä Rödberget niiden punertavan värin vuoksi. Vuoden 1866 karttaliitteessä alue esiintyi suomenkielisellä nimellä Punavuoret. Vuoden 1870 kartassa alueen nimenä on Rödbergs-Trakten. Kuitenkin vasta vuonna 1959 Helsingin viidennen kaupunginosan nimeksi vahvistettiin virallisesti Punavuori–Rödbergen.
Alueen itäosa on vanhaa kerrostaloaluetta, länsiosa eli "Rööperi" oli 1800-luvun lopulla työväen asuttamaa omaleimaista puutaloaluetta, mutta nykyisin puutalojen tilalle on rakennettu kerrostaloja.
Nykyisen Punavuoren pohjoisosa sisältyi jo Johan Albrecht Ehrenströmin vuonna 1812 laatimaan asemakaavaan ja muodosti tuolloisen Uuden­maan esi­kaupungin yhdessä nykyisen Kampin eteläosien ja Kaartin­kaupungin kanssa. Suurin osa Punavuoresta liitettiin kuitenkin asemakaavaan vasta vuonna 1875, joskin asutus oli jo sitä ennen levinnyt alueelle ilman vahvistettua asemakaavaa.
1700- ja 1800-luvuilla Punavuoren asukkaita olivat meren läheisyyden vuoksi erityisesti puisissa mökeissä asuvat merimiehet ja kalastajat. Punavuori oli siis köyhän työväestön asuinalue. Alue muuttui 1870-luvulla, kun Katajanokka tyhjennettiin hökkeleistä, ja sen entiset asukkaat suuntasivat erityisesti Punavuoreen ja Kamppiin. Joukossa oli paljon rikollisia ja salakuljettajia, ja siksi Punavuori sai varsin huonon maineen, joka säilyi aina 1970-luvulle saakka.
Toisen maailmansodan jälkeen suomalainen aikakauslehdistö, erityisesti Apu-lehti, kirjoitti paljon Helsingin vaarallisuudesta. Huomion kohteina olivat varsinkin Punavuori, Kallion ja Sörnäisten seutu sekä Rautatieaseman seutu. Rööperin pahamaineisuutta symboloi usealla vuosikymmenellä Pursimiehen- ja Albertinkadun kulmassa sijaitseva yömaja ”Nubis” eli Helsingin vieraskoti, joka vuoteen 1996 asti otti juopuneita vastaan ympärivuorokautisesti, mutta toimii nykyään asumispalveluyksikkönä asunnottomille Helsinkiläisille aikuisille. Lehtijutuissa korostuivat alueen levottomuus, ränsistyneisuus ja huono maine. Satama merimiehineen ja säännöstelytalous vaikuttivat olennaisesti alamaailman toimintamuotoihin, joihin kuului varastetun ja salakuljetun tavaran, laittoman viinan sekä huumeiden kauppa. thumb|Fredrikintori sijaitsee [[Fredrikinkatu|Fredrikinkadun ja Punavuorenkadun kulmassa.]]
Punavuoren asukasluku oli 1960-luvulla lähes 15 000, mutta kuten muuallakin kantakaupungissa, asukasmäärä on laskenut asumisväljyyden kasvaessa. Huonomaineisena pidetty alue on myöhemmin keskiluokkaistunut.
Telakkatoiminnan siirtyminen uusiin ja tarkoituksenmukaisempiin tiloihin Hernesaareen on mahdollistanut asemakaavan laatimisen Telakkarantaan, johon tulee asuntoja noin 400 asukkaalle. Vuonna 2020 Telakkarantaan avattiin Euroopan kemikaaliviraston pääkonttori. Aluetta alettiin rakentaa vuonna 2017 ja alue valmistunee vuonna 2026.
Sinebrychoffin alue
Sinebrychoffin eli Koffin tehtaat sijaitsivat luoteiskulmassa Hietalahden torin laidalla. Tehdas siirtyi 1990-luvulla Keravalle, ja entiselle laajalle tehdastontille on rakennettu uusia asuintaloja. Alueen historiasta muistuttavat yhä muutamat muuhun käyttöön siirretyt tehdasrakennukset ja tehtaan entisessä pääkonttorirakennuksessa sijaitseva Sinebrychoffin taidemuseo sekä läheisten Sinebrychoffinkadun, Sinebrychoffin puiston ja Mallaskadun nimet. Mallaskatu alittaa tunnelissa Sinebrychoffin puiston.
Tehdasrakennuksia
Sinebrychoffin tehtaan lisäksi Punavuoren länsilaidalla toimivat aikoinaan myös Suomen Kaapelitehdas Oy:n sekä Fazerin tehdas. Kummallakin oli kokonaisen korttelin käsittävä teollisuusrakennus. Nykyisin molemmat ovat kuitenkin siirtyneet muualle, ja vanhoissa tehdasrakennuksissa, Merikortteli ssa ja Mestaritalo ssa, toimii pienyrityksiä.
Kaupunginosan rajat
Kaupunginosan raja noudattaa seuraavaa reittiä:
Kaupunginosan rajan tarkan sijainnin voi katsoa esimerkiksi Helsingin kiinteistökartasta.
Liikenneyhteydet
Punavuoren läpi kulkevat Eiran ja Munkkivuoren/Myyrmäen väliset runkolinjat 20 ja 30 sekä linja 22 Lauttasaareen. Raitiovaunulinjoista liikennöivät keskustaan 1 ja 3 Laivurinkatua ja Fredrikinkatua pitkin. Lisäksi Telakkakadulle avattiin vuonna 2021 uusi raitiotieosuus, jota käyttää linja 6 Hernesaaren ja Arabianrannan välillä.
Levottomat
Levottomat on Aku Louhimiehen ohjaama elokuva, joka sai ensi-iltansa vuonna 2000. Levottomat nousi julkisuuteen suuren kohun siivittämänä elokuvassa esiintyneen runsaan seksin vuoksi. Elokuva oli yksi Suomen katsotuimmista elokuvista julkaisuvuotenaan. Samu Heikkilä palkittiin elokuvasta parhaan leikkauksen Jussi-palkinnolla vuonna 2001.
Mikael Choraeus
pienoiskuva|pysty|Mikael Choraeus
Mikael Choraeus (15. maaliskuuta 1774 Vöyri – 3. kesäkuuta 1806 Karlberg, Ruotsi) oli suomenruotsalainen runoilija. Hän toimi Turun akatemian retoriikan dosenttina vuosina 1799–1802. Vuonna 1802 hän siirtyi Ruotsiin papiksi. Hänen runoistaan tunnetaan erityisesti lyhyet runot, jotka muistuttavat F. M. Franzénin runoja. Choraeus oli juhlarunoilija, mutta kirjoitti myös pilkka- ja pilarunoja.
Levottomat
Elokuva kertoo yhden illan juttuja harrastavasta Arista, jolle mikään ei tunnu miltään, ja hänen ystäväpiiristään, joka viettää nuoruutensa viimeistä vapaata kesää. Elokuvalle julkaistiin kaksi jatko-osaa, joilla ei kuitenkaan Louhimiehen mukaan ole muuta yhteistä Levottomien kanssa kuin sama markkinointinimi.
Mikael Choraeus
Choraeuksen vanhemmat olivat Kristiinankaupungin kappalainen Mikael Choraeus (1739–1790) ja Anna Margareta Hammar. Hän kävi Västeråsin lukiota ja pääsi ylioppilaaksi Uppsalassa 1792. Choraeus valmistui filosofian maisteriksi Uppsalan yliopistosta 1797 ja hänet vihittiin papiksi Turun hiippakunnassa 1802.
Choraeus oli Turun akatemian kaunopuheisuuden dosenttina 1799–1802, ja hän toimi kotiopettajana kenraali Ernst Gustaf von Willebrandin luona 1799–1800 sekä maaherra Robert Wilhelm de Geerin luona 1800–1802. Hän oli sitten Ruotsissa Karlbergin sota-akatemiassa teologian apulaisena vuodesta 1802 ja Södermanlandin rykmentin pastorina sekä ylimääräisenä kuninkaallisena hovisaarnaajana vuodesta 1803.
Levottomat
Juoni
Elokuva kertoo ambulanssilääkäri Arista (Mikko Nousiainen), joka harrastaa yhden illan juttuja. Ari ei tapaa kohtaamiaan naisia toista kertaa, koska pelkää, että sitoutuminen johtaa toisen satuttamiseen. Hänestä ei tunnu miltään. Uimarannalla Ari tapaa Tiinan (Laura Malmivaara), joka ihastuu Ariin, ja painostaa Arin tapaamaan hänet toistamiseen. He alkavat seurustella lähes Arin huomaamatta, ja pian Tiina esittelee Arin omille ystävilleen Ilonalle (Matleena Kuusniemi) ja Hanna-Riikalle (Irina Björklund) sekä heidän poikaystävilleen, Stigille (Petteri Summanen) ja Rikulle (Valtteri Roiha). Ystävykset alkavat viettää nuoruutensa viimeistä vapaata ja huoletonta kesää.
Mikael Choraeus
Choraeus oli naimisissa vuodesta 1805 Sofia Kristina Westerin kanssa.
Levottomat
Tuotanto
thumb|right|Tässä elokuvan kohtauksessa koko ystäväpiiri on koolla. Vasemmalta Ari (Mikko Nousiainen), Tiina (Laura Malmivaara), Stigi (Petteri Summanen), Ilona (Matleena Kuusniemi), Riku (Valtteri Roiha) ja Hanna-Riikka (Irina Björklund).
Mikael Choraeus
pienoiskuva|200px|vasen|Choraeuksen lähde Turun Ruissalossa.
Levottomat
Tuotanto
Levottomat oli ohjaaja Aku Louhimiehen lopputyö Elokuvataiteen laitokselta. Hän halusi tehdä Truffaut-henkisen elokuvan, joka kuvaisi senhetkistä Suomea. Inspiraatiota hän sai Albert Camus’n romaanista Sivullinen, josta hän oli halunnut tehdä elokuvan jo nuorempana. Myös elokuvan työnimi oli Sivullinen. Aleksi Bardyn kirjoittama käsikirjoitus ei aluksi saanut innostunutta vastaanottoa: rahoittajat pitivät tarinaa synkkänä eikä elokuvan viisinäytöksistä rakennetta pidetty toimivana. Lopulta Solar Filmsin Markus Selin tarttui käsikirjoitukseen.
Mikael Choraeus
Turun Ruissalossa sijaitsee Choraeuksen lähde, joka oli Choraeuksen mielipaikkoja. Hän ylisti Ruissaloa myös runoissaan.
Levottomat
Tuotanto
Levottomien ideaa kehitettiin pitkään. Aluksi tarina sijoittui Helsinkiin, koska Louhimies ja hänen assistenttinsa Mikko Kouki halusivat elokuvaan raitiovaunukiskoja. Kouki muutti Turkuun, jossa Louhimies vieraili silloin tällöin lukioystävänsä luona. Hän piti kaupungista ja sai idean käyttää Turkua sivullisuuden kuvaamiseen. Hän pyysi Koukin assistentikseen hänen Turku-kontaktiensa takia. Kouki osallistui kaikkeen tekstin muokkaamisesta koekuvauksien vastanäyttelemiseen.
Mikael Choraeus
Olof ja Siri Granholmin säätiö on vuodesta 1995 jakanut Mikael Choraeuksen mukaan nimettyä Choraeus-kirjallisuuspalkintoa (Choraeuspriset).
Levottomat
Tuotanto
Kuvaukset aloitettiin kesällä 1999 Ruissalossa, ja aktiivinen kuvausvaihe kesti noin kuukauden. Ongelmia kuvauksissa aiheutti epäpätevä skarppari eli kuvien terävyyden varmistaja. Kuvaajaksi valittu tuttu henkilö Islannista otti skarppariksi ystävänsä, joka ei ollut alan ammattilainen. Ensimmäiset kuvamateriaalit olivat epäteräviä ja kuvaukset jouduttiin keskeyttämään. Uudeksi kuvaajaksi valittiin Mac Ahlberg Yhdysvalloista. Kuvaussää oli Louhimiehen mukaan jopa liiankin hyvä, minkä takia elokuvaa ei hänen mukaansa kelpuutettu kaikille ulkomaisille elokuvafestivaaleille. Elokuva ”ei näyttänyt tarpeeksi suomalaiselta”, sillä siihen ”kaivattiin kaurismäkeläistä ankeutta, ei aurinkoa”.
Purjehduskohtaukset kuvattiin turkulaisen meripartiolippukunta Auran Tähti Poikien koulutusaluksella S/Y Merisudella
Näyttelijöille kerrottiin, että projekti on tiivis ja työtapa ryhmäkeskeinen. Heidät asutettiin Turun Humalistonkadulla sijainneeseen hotelliin Mikko Nousiaista lukuun ottamatta. Louhimies halusi näyttelijöiden viettävän paljon aikaa keskenään. Työtapoihin kuuluivat muun muassa improvisointi ja terapialautapelin pelaaminen roolihahmoilla. Näyttelijöiden palkat olivat sidoksissa katsojalukuihin, ja jokaisella sadalla tuhannella katsojalla palkkiot nousivat. Moni elokuvan näyttelijöistä vietti vapaapäivänsä Louhimiehen toivomuksesta Turussa, jossa he pelasivat lautapelejä kahviloissa ja syvensivät näin kollegiaalista suhdettaan. Elokuvan jälkeen Laura Malmivaara ja Aku Louhimies alkoivat tapailla ja menivät lopulta naimisiin.
Matleena Kuusiniemeä hauskanpito ei kiinnostanut yhtä paljon: hän oli alun perin tullut tekemään taide-elokuvaa ja yllättyi tuotannosta. Hän piti elokuvan markkinointia esineellistävänä ja kieltäytyi osallistumasta markkinointikierrokselle. Pääosanäyttelijä Mikko Nousiaisen mieleen jäivät parhaiten elokuvan kohtaukset, joissa kaikki näyttelijät olivat paikalla. Hänen mukaansa elokuvan tekeminen oli kaikille uutta, minkä takia he tukeutuivat toisiinsa. Koska elokuvassa oli paljon arkaluontoisia kohtauksia, Nousiaisen mukaan oli tärkeää, että he ”uskalsivat olla keskenään auki ja vapaita”.
Louhimies on pitkään halunnut tehdä elokuvalle jatko-osan samoilla näyttelijöillä. Tuotantoyhtiö markkinoi myöhemmin uusia elokuvia Levottomat-nimellä, mutta Louhimiehen mukaan niillä ei ole mitään tekemistä alkuperäisen elokuvan kanssa.
Katsojamäärä
Elokuva sai teattereissa 290 000 katsojaa ja sen televisioensi-ilta vuonna 2002 yli 900 000 katsojaa. Elokuva oli yksi Suomen katsotuimmista elokuvista julkaisuvuotenaan.
Kohu
Elokuvan seksikohtaukset herättivät julkaisuvuonna kohua ja paheksuntaa. Antti Lindqvist kirjoitti Katso-lehdessä, että elokuvassa oli eniten alastomuutta ja seksiä sitten Lauri Törhösen Riisumisen (1986). Joitakin arvostelijoita ärsytti markkinoinnissa käytetty rinnastus elokuvaan Käpy selän alla, sillä he pitivät Levottomia köykäisempänä. Ylen kesäkinossa 2013 elokuvaa kuitenkin pidettiin ”rohkeana ja tuoreena kuvauksena oman aikansa nuorista rakkauden etsijöistä”.
Tuottaja Markus Selin totesi vuonna 2015 olevansa tyytyväinen siihen, että elokuva on säilyttänyt shokkiarvonsa eikä vielä vuosia ilmestymisensä jälkeenkään näytä "häveliäältä". Elokuvasäätiön toimitusjohtaja Jouni Mykkänen sanoi elokuvavuoden avajaispuheessaan 2001 elokuvan olleen suurelle osalle katsojista ”hätkähdyttävä”. Vuonna 2003 Jörn Donner piti omien elokuviensa seksikohtauksia kesyinä verrattuna Levottomiin.
Antti Alasen mukaan Arin hahmon kautta Levottomat käsittelee 1990-luvun sinkkuelämää, osin tarkoituksettomasti. Hän sanoo, että ”alastomuuden kuvaus koettiin Levottomissa uutena ja rohkeana, vaikka tämäkään ei ollut tekijöiden tarkoitus”. Poikkeuksellista oli roolihahmojen kokoalastomuus. Alastomuudesta tuli yksi elokuvan suosion syistä, vaikka sekään ei Alasen mukaan ollut laskelmoitua.
Kriitikoiden arviot
Imagessa 12/2015 elokuvaa kutsuttiin sukupolvikokemukseksi.
Vuoden 2021 televisioesityksen ennakkoarviot olivat varauksellisia. Helsingin Sanomien Martta Kaukonen antoi elokuvalle yhden tähden viidestä: ”Päähenkilö tiivistää katsojan tuntemukset Aku Louhimiehen draamaa kohtaan pohtiessaan, ettei mikään tunnu miltään.” Hufvudstadsbladetin Krister Uggeldahl antoi kaksi tähteä, luonnehti elokuvaa pinnalliseksi ja piti Turun kesäisiä maisemia elokuvan herkkuna.
Palkinnot
Levottomat sai kaksi Jussi-palkintoa: Samu Heikkilälle myönnettiin leikkaus-Jussi ja Leri Leskiselle erikois-Jussi elokuvan tunnuslaulusta ja musiikista.
Jukkola
Jukkola on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla henkilöillä:
S1
S1 tarkoittaa seuraavia asioita:
Kaloí Liménes
Kaloí Liménes (tai Kalí Liménes; ; ) on Kreikan historiallinen kylä ja luonnonsatama, joka sijaitsee Kreetan saarella ja kuuluu Faistóksen kuntaan, Iraklionin alueyksikköön ja Kreetan alueeseen. Se kuului aiemmin Moíreksen kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Faistóksen kunnan Moíreksen kunnallisyksikköön. Kylän väkiluku on 21 (vuonna 2011).
Kaloí Liménes on osa Pigaïdákian kyläyhdyskuntaa ja sijaitsee Kreetan etelärannikolla lähellä saaren eteläisintä niemenkärkeä. Se tunnetaan ennen kaikkea suojaisasta luonnonsatamalahdestaan. Sataman edustalla ovat saaret Megalonísi ja Mikronísi (Ágios Pávlos). Nykyään Kaloí Liménes on paljolti pelkkä turistinähtävyys. Rannikolla sijaitsee muutamia tavernoita ja majoitushuoneita. Mikronísin saari toimii öljysatamana ja sinne on rakennettu suuria öljysäiliöitä.
Historia
thumb|left|260px|Hyviensatamien kartta vuodelta 1650. thumb|left|260px|Kaloí Liménesin kylä vuonna 1920.
Antiikin aikana nykyisen kylän lähellä sijaitsi Lasaian (Λασαία) kaupunki.
Lotte Rysanek
thumb|right|Lotte Rysanekin hauta