cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Grim Fandango
Kehitys
Schafer on maininnut, että Grim Fandangon tai minkään muunkaan hänen aiemman pelinsä jatko-osa on epätodennäköinen huolimatta fanien kiinnostuksesta, sillä hän haluaa aina tehdä uutta. Double Fine Productions julkaisi kuitenkin Grim Fandangosta remasteroidun version tammikuussa 2015.
Vastaanotto
Kriitikot ylistivät erityisesti visuaalista suunnittelua, jota GameSpot kutsui ”johdonmukaisen loistavaksi”. PC Zone painotti kokonaistuotantoa kutsuen ohjausta, pukuja, hahmoja, musiikkia ja tunnelmaa ammattimaisesti tehdyiksi. He huomauttivat myös, että pelistä tulisi ”erinomainen elokuva”. The San Francisco Chronicle totesi: ”Grim Fandango tuntuu villiltä tanssilta läpi sarjakuvamaisen film noir -seikkailun. Sen oudot hahmot, viettelevä ongelmilla täytetty juoni ja lähes näkymätön käyttöliittymä antavat pelaajalle mahdollisuuden hukata itsensä peliin aivan kuten katsojat saattavat hukata itsensä elokuvaan.” The Houston Chronicle nimesi Grim Fandangon vuoden 1998 parhaaksi peliksi Half-Lifen ohella, kehui pelin grafiikoita ”leukoja loksauttavaksi” ja totesi pelin olevan täynnä ”sekä tummaa että kevyttä huumoria”. IGN päätti arvostelunsa todeten pelin olevan ”paras seikkailupeli”, jonka olivat koskaan nähneet.
Peli sai kuitenkin osakseen myös kritiikkiä. Useat arvostelijat mainitsivat kohdanneensa ongelmia uuden, opettelua vaativan käyttöliittymän kanssa, minkä lisäksi kuvakulmat oli valittu huonosti joissakin tilanteissa. Hissien käyttö pelissä mainittiin erityisen haastavaksi. Myös pelaamisen keskeyttävien jatkuvien, pitkien lataustaukojen mainittiin ”pilaavan joidenkin kohtausten sulavuuden ja aiheuttavan joutavia viivästyksiä”.
Palkinnot
Grim Fandango voitti useita palkintoja julkaisunsa jälkeen. Sekä PC Gamer että IGN valitsivat pelin vuoden 1998 seikkailupeliksi. GameSpot palkitsi pelin vuoden 1998 PC-seikkailupelinä sekä vuoden PC-pelinä ja lopulta koko vuoden 1998 parhaana pelinä. Pelin visuaalinen suunnittelu ja musiikki saivat GameSpotilta omat palkintonsa.
Fjodor Sergejev
thumb|upright|Fjodor Sergejev (Artjom). thumb|upright|[[Ivan Kavaleridzen suunnittelema Artjomin muistomerkki Svjatohirskissa.]] Fjodor Andrejevitš Sergejev, puoluenimeltään Artjom (19. maaliskuuta (J: 7. maaliskuuta) 1883 Kurskin läänin Fatežin kihlakunnan Glebovon kylä – 24. heinäkuuta 1921) oli venäläinen bolševikkijohtaja.
Vuonna 1917 Artjom toimi bolševikkipuolueen Donetskin aluekomitean byroon sihteerinä, osallistui kuudenteen puoluekokoukseen ja valittiin puolueen keskuskomitean jäseneksi. Lokakuussa hän osallistui vallankumoustapahtumiin Harkovassa ja Donbassissa. Marraskuussa hänet valittiin Harkovan neuvoston ja läänin vallankumouskomitean puheenjohtajaksi sekä joulukuussa Ukrainan toimeenpanevan keskuskomitean jäseneksi. Vuonna 1918 Artjom oli Donetskin ja Krivoi Rogin neuvostotasavallan kansankomissaarien neuvoston puheenjohtaja ja Ukrainan kommunistipuolueen keskuskomitean jäsen. Tammikuusta 1919 lähtien hän toimi Ukrainan väliaikaisen hallituksen varapuheenjohtajana ja johti Denikinin armeijan vastaista taistelua Donbassissa. Vuonna 1920 hän oli Donetskin läänin toimeenpanevan komitean puheenjohtaja.
Artjom valittiin NKP(b):n keskuskomitean ehdokasjäseneksi vuonna 1919 ja sen varsinaiseksi jäseneksi vuonna 1920. Vuosina 1920–1921 hän työskenteli Moskovan puoluekomitean sihteerinä ja vuorityöläisten liiton keskuskomitean puheenjohtajana. Hän oli myös Venäjän toimeenpanevan keskuskomitean jäsen.
Ähtärin rautatieasema
Ähtärin rautatieasema (ent. Ostola ) on Suomen rataverkon liikennepaikka Ähtärin kunnassa Etelä-Pohjanmaalla rataosalla Haapamäki–Seinäjoki. Liikennepaikan etäisyys Helsingin päärautatieasemalta on 346,1 ratakilometriä mitattuna Haapamäen rautatieaseman kautta. Etäisyys Haapamäelle on 41 kilometriä ja Seinäjoelle 72 kilometriä. Nykyisin Ähtärin asema on miehittämätön, ja liikenteenohjaus hoidetaan kaukokäytöllä Seinäjoella sijaitsevasta liikenteenohjauskeskuksesta käsin. Ähtäri sijoittuu henkilöliikenneasemien suomenkielisessä aakkosjärjestyksessä viimeiseksi.
Heitä mami junasta
Heitä mami junasta (Throw Momma from the Train) on vuonna 1987 valmistunut komediaelokuva. Se oli Danny DeViton ensimmäinen ohjaustyö. Hän myös näyttelee yhtä pääosaa Billy Crystalin, Kim Greistin, Anne Ramseyn ja Kate Mulgrew’n ohella.
Ähtärin rautatieasema
Liikennepaikalla pysähtyvät kaikki rataosalla liikennöivät henkilöjunat. Tavaraliikennettä ei ole. VR:n ja liikenne- ja viestintäministeriön päätöksen mukaan henkilöliikenne radalla piti loppua maaliskuussa 2016, mutta myöhemmin liikennettä päätettiin toistaiseksi jatkaa.
Heitä mami junasta
Elokuvan tarina on parodiamukaelma Hitchcockin klassikkoelokuvasta Muukalaisia junassa. Kirjoittajapiirin vetäjä Larry Donner (Crystal) saa ryhmäänsä omituisen Owen Liftin (DeVito), jolla on päähänpinttymänä päästä eroon äidistään (Ramsey).
Ähtärin rautatieasema
Ratapiha
Liikennepaikalla on kaksi junaliikenteen käytössä olevaa raidetta, joilla molemmilla on matkustajalaituri. 15. joulukuuta 2019 alkaen kaikki matkustajajunat käyttävät raidetta 1. Laituriraiteiden lisäksi ratapihalla on kuormausraide, jota käytetään pääasiallisesti ratatyökoneiden säilytykseen.
Heitä mami junasta
Kati Sinisalo piti vuoden 1994 Video-oppaassa elokuvan huumoria osoittelevana, mutta nautti Barry Sonnenfeldin kuvaustyöstä ja joistakin visuaalisista vitseistä. Hän antoi elokuvalle kaksi tähteä viidestä.
Topher Grace
Christopher "Topher" Grace (s. 12. heinäkuuta 1978 New York City, New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tunnetaan roolistaan Eric Formanina komediasarjassa 70’s Show.
Mainland
Mainland on Shetlandsaarten pääsaari. Se on 967 neliökilometrin suuruinen, mikä tekee saaresta Skotlannin kolmanneksi suurimman ja Britteinsaarten viidenneksi suurimman saaren. Pääosa Shetlannin asukkaista asuu Mainlandilla. Vuonna 2011 sen asukasluku oli 18 765.
Topher Grace
Topher kasvoi Connecticutissa ja kävi koulua Massachusettsissa. Pienenä hän osallistui moniin musikaaleihin. Vuonna 1998 hän alkoi näytellä 70’s Show -televisiosarjassa. Hän sai Eric Formanin roolin, koska sarjan tekijät Bonnie ja Terry Turner olivat nähneet hänen esiintyneen samassa lukionäytelmässä heidän tyttärensä kanssa.
Vuonna 2018 Grace näytteli David Dukea elokuvassa BlacKkKlansman.
Teuvanjoen vesistö
Teuvanjoen vesistö (vesistöaluetunnus 38) on Suomen päävesistöalue, jonka laskujoki Teuvanjoki laskee Selkämereen. Vesistöalueen pinta-ala on 542,45 neliökilometriä. Alueen järvisyys on 0,08 %.
Džouzdžanin maakunta
Džouzdžanin maakunta on yksi Afganistanin 34 maakunnasta. Se sijaitsee maan pohjoisosassa. Vuonna 2020 siellä arvioitiin elävän noin 600 000 asukasta.
Teuvanjoen vesistö
Vesistöalueen kolmannessa jakovaiheessa on seuraavat alueet tai valuma-alueet. Sisennys tarkoittaa luettelossa sitä, että vesistöalue laskee tai yhtyy ylempänä sijaitsevaan vesistöalueeseen. Samalle tasolle sisennetyt vesistöalueet laskevat kaikki yläpuoliseen vesistöalueeseen vastaavassa järjestyksessä niin, että ylin yhtyy lähempänä alajuoksua :
Džouzdžanin maakunta
Silkkitie kulki aikoinaan Džouzdžanin läpi Šeberghanin kaupungin kautta. Džouzdžanissa on porattu maakaasua jo vuodesta 1967 Khowaja Gogerakin kaasukentällä. Maakunnassa on muitakin kaasu- ja öljykenttiä.
Fredrik Castrén
Carl Fredrik Konstantin Castrén (6. marraskuuta 1928 – 9. joulukuuta 1998) oli suomalainen vuorineuvos ja liike-elämän vaikuttaja. Hän oli koulutukseltaan diplomi-insinööri.
Yritysjohtajan uransa Fredrik Castrén aloitti vuonna 1960 tupakkatehdas Oy Ph. U. Strengberg Ab:n varatoimitusjohtajana ja vuodesta 1963 toimitusjohtajana. Vuonna 1967 Castrén siirtyi juuri luodun suuryritys Oy Nokia Ab:n apulaisjohtajaksi vastuualueenaan liiketoiminnan kehittäminen.
Vuodesta 1972 alkaen hän oli suomalaisten suuryritysten toimitusjohtaja: Ensin Strömbergillä, sitten Kymi Kymmene Oy:ssä ja vuodesta 1983 yhdistyneen Kymi-Strömbergin pääjohtajana.
Metyylikloridi
Metyylikloridin moolimassa on 50,49 g/mol, sulamispiste −97,6 °C, kiehumispiste –24,2 °C, suhteellinen tiheys 0,92 g/cm3 (vesi = 1,0 g/cm3), liukoisuus veteen (25 °C) 0,5 g/100 ml, itsesyttymislämpötila 632 °C ja CAS-numero 74-87-3.
Valmistus ja käyttö
Metyylikloridia tuotetaan pääasiassa metaanin ja kloorikaasun välisellä reaktiolla. Toinen tapa valmistaa yhdistettä on metanolin ja suolahapon välinen reaktio.
Yhdistettä voidaan käyttää puudutukseen, orgaanisessa synteesissä, uutossa liuottimena ja kylmäaineena jäähdytyskoneissa. Metyylikloridia käytetään myös konteissa haitallisten eliöiden kulkeutumisen estämiseen maasta toiseen.
Terveysvaikutukset
Lyhytaikainenkin altistuminen voi johtaa tajuttomuuteen sekä työhygieenistä raja-arvoa selvästi suuremmille pitoisuuksille altistuminen voi johtaa maksan, verenkiertoelimistön ja munuaisten vaurioitumiseen. Pitkäaikaisesta tai toistuvasta altistumisesta metyylikloridille voi seurata vaikutuksia keskushermostossa, johtaen käyttäytymistesteillä havaittaviin vaikutuksiin. Eläinkokeiden perusteella metyylikloridi saattaa vahingoittaa ihmisen lisääntymistä tai kehitystä.
Ansku
thumb|250px|Paikannimikyltti Anskuun saavuttaessa. Ansku (aik. Anskuu, ) on kylä entisen Pohjan kunnan alueella Raaseporin kaupungissa läntisellä Uudellamaalla. Se sijaitsee suhteellisen lähellä Lohjan, entisen Karjalohjan rajaa. Kylässä sijaitseva vanha Antskogin ruukkialue on Suomen vanhimpia. Ruukkialue on kooltaan entisen Pohjan kunnan ruukkiyhteisöistä pienin.
Historia
Turkulainen Jacob Wolle perusti alueelle rautaruukin noin vuonna 1630 Seljänalan järven rannalle jokisuuhun kolmen kosken ääreen. Paikalle rakennettiin muun muassa masuuni, kankivasarapaja ja valimo. Ruukissa valmistettiin rautaa ja kuparia vuoteen 1880 saakka.
Turkulainen apteekkari John Jacob Julin (myöhemmin von Julin) osti vuonna 1822 Antskogin sekä Fiskarsin, Kosken ja Kärkelän ruukit. Vuonna 1839 hän sai luvan luvan perustaa Antskogiin verkatehtaan sekä vanutus- ja värjäyslaitoksen. Antskogin nykyiset punatiiliset tehdasrakennukset keskimmäisen putouksen äärellä liittyvät verkatehdaskauteen. Verkaa valmistettiin vuoteen 1959 saakka.
Anskussa on sijainnut myös Mako Oy:n pumppu-, jauhe- ja vaahtosammutintehdas. Ylimpään koskeen rakennettiin vuonna 1824 Suomen ensimmäinen sulku. Sulkukanavapaikan lähellä on nyt uimaranta.
thumb|upright|Kosken kirkon paikka Antskogissa (Ansku) Perniössä Raaseporin kaupungissa.
Antskogin kirkko
Antskogissa on merkittynä ruukin kirkon paikka, jossa sijaitsi St. Peters kyrka, Pyhän Pietarin kirkko. Kirkko pääsi huonoon kuntoon, ja tilalle rakennettiin uusi kirkko, jossa ehkä hyödynnettiin vanhan kirkon hirsirunkoa. Ruukkiseurakunta lakkautettiin, kun ruukin toiminta hiipui 1770-luvulla, ja paikkakuntalaisten vastustuksesta huolimatta ruukinpatruuna B. M. Björkman siirrätti kirkon Perniöön Kosken rautaruukin kirkoksi.
Anskun nimestä
Kehityshistoriaa: Anteskogh 1549, Anskuu 1919, Ansku 1976. Suomenkielinen nimi on laina ruotsinkielisestä nimestä Antskog, joka paikallisella suomenruotsin murteella äännetään "ansku". Nimen alussa on Anders-nimen kansanomainen muoto Ant tai Ante. Sana skog (metsä) on alueelle tyypillinen ja viittaa ruotsalaiseen uudiskylään.
60.17194°N, 23.59444°W
Jean-Bertrand Aristide
Jean-Bertrand Aristide (s. 15. heinäkuuta 1953) on haitilainen poliitikko ja entinen katolinen pappi. Hän on ollut Haitin presidenttinä kolmeen otteeseen: vuosina 1991, 1994–1996 ja 2001–2004.
Opiskelu ja valtaan nousu
Aristide kävi katolista kouua ja opiskeli psykologiaa yliopistossa. Hänen opiskeluaikansa oli Jean-Claude Duvalierin britaalin vallan aikaa, ja Aristide vaati muutosta radio-ohjelmissaan. Häntä roshkaisiin lähtemään maasta, ja hän jatkoi opintojaan Kanadassa, suorittaen teologian maisterin tutkinnon Montrealissa. Aristide palasi Haitille 1985 ja hänestä tuli seurakuntapappi. Hän arvosteli edelleen maan ja kirkon johtoa äänekkäästi, ja häntä vastaan tehtiin murhayrityksiä. Vuonna 1994 Aristide pyysi pappisvirasta vapautusta.
Kansanliike rohkaisi Aristidea presidenttiehdokkaaksi, ja hän voitti vuoden 1990 vaalit. Hän käynnisti lukutaito-ohjelman, pienensi paikallispäälliköiden valtaa ja vähensi räikeimpiä ihmisoikeusrikkomuksia. Uudistukset suututtivat Haitin eliittiä ja sotavoimia.
Presidenttikaudet
thumb|200px|left|Jean-Bertrand Aristide ja [[Bill Clinton vuonna 1994.]] Aristide syrjäytettiin Yhdysvaltain tukeman vallankaappauksen avulla (George H. W. Bushin aikaan). Myöhemmin kyllästyttyään sotilaisiin pian, Yhdysvallat palautti Aristiden valtaan Bill Clintonin kaudella vuonna 1994, joskin Aristiden oli noudatettava nyt Valkoisen talon sanelemaa talouspolitiikkaa. Aristide ei saanut osallistua toista kertaa peräkkäin presidentin vaaleihin, joten hän luopui vallasta vuonna 1996.
Vuonna 2001 hän kuitenkin asettui jälleen ehdolle ja nousi valtaan köyhien äänillä. Maan talous- ja sotilaseliitistä koostuva oppositio syytti Aristiden puoluetta vilpillisistä vaaleista, vaikka tarkkailijat eivät pitäneet vaalituloksia ongelmista huolimatta vääränä. Vuonna 2004 Aristide syöstiin vallasta opposition nostattamien levottomuuksien aikana. Aristiden mukaan yhdysvaltalaiset sotilaat kidnappasivat hänet. Aristiden seuraaja, René Préval, nousi kuitenkin valtaan vuoden 2005 vaaleissa, ja Aristide on Etelä-Afrikasta maan paosta ilmoittanut, ettei halua valtaa pois nykyiseltä presidentti Prévalilta. Aristide palasi Haitiin vuonna 2011, juuri ennen maassa järjestettyjä vaaleja.
M/S Skåne
M/S Skåne on ruotsalainen ropax-rahtilaiva, joka liikennöi Ruotsin Trelleborgin ja Saksan Rostockin välillä. Laivan omistaa ja sillä liikennöi ruotsalainen Stena Line. M/S Skåne kuljettaa 600 matkustajaa, joita varten on 600 hyttipaikkaa. Päivävuoron matka-aika on kuusi tuntia ja yövuoron 7 tuntia 30 minuuttia. Laiva ajaa reittinsä kaksi tai kolme kertaa päivässä. Autokansille, joiden pituus on 3 295 kaistametriä, mahtuu 500 henkilöautoa. Rautatievaunuja mahtuu 55 kappaletta raiteille, joiden pituus on 1 110 metriä. Alus on rekisteröity Ruotsin lipun alle ja sen kotisatama on Trelleborg.
Käyttöhistoria
9. elokuuta 1997 alus laskettiin vesille ja 28. maaliskuuta 1998 se kastettiin. Toukokuussa Skåne teki koematkan, jolloin ilmeni aluksen pääkoneissa vikaa ja alus joutui palaamaan takaisin telakalle.
22. kesäkuuta alus luovutettiin SweFerry Ab:n omistukseen. Elokuun alussa Scandlines aloitti liikennöinnin Skånella, reitillä Trelleborg–Rostock. 16. marraskuuta 1999 ruotsalainen Stena Line osti aluksen. 24.– 26. heinäkuuta 2006 välisen ajan alus liikennöi Trelleborgin ja Mukranin välillä.
Daron Rahlves
Daron Rahlves (s. 12. kesäkuuta 1973 Walnut Creek, Kalifornia) on yhdysvaltalainen uransa lopettanut alppi- ja freestylehiihtäjä.
Alppihiihdossa Rahlvesin uran paras saavutus on supersuurpujottelun kultamitali St. Antonin maailmanmestaruuskilpailuista 2001. Bormion MM-kilpailuissa 2005 Rahlves varmisti Yhdysvalloille kaksoisvoiton sijoittumalla Bode Millerin jälkeen toiseksi syöksylaskussa. Samoissa MM-kilpailuissa Rahlves sijoittui suurpujottelussa pronssille.
Olympialaisissa Rahlvesin parhaat sijoitukset ovat tulleet super-G:stä, jossa hän on ollut kaksi kertaa kahdeksas ja kerran yhdeksäs.
Urallaan Rahlves pystyi 12 maailmancupin osakilpailuvoittoon, joista yhdeksän tuli syöksylaskussa ja kolme super-G:ssä. Rahlvesin uran paras sijoitus maailmancupin kokonaiskilpailussa on neljäs tila hänen uransa viimeiseltä kaudelta 2005-2006.
Alppihiihtouransa jälkeen Rahlves ryhtyi kilpailemaan Skicrossissa. Skicrossin maailmancupissa hän kilpaili ensimmäisen kerran tammikuussa 2008 ja ensimmäisen palkintokorokepaikkansa hän saavutti tammikuussa 2010.
Bob Knight
Robert Montgomery "Bob" Knight (s. 25. lokakuuta 1940 Massillon) on yhdysvaltalainen entinen koripallovalmentaja. Hän on saavuttanut toiseksi eniten voittoja yliopistovalmentajista.
Ura
Knight pelasi yliopistokoripalloa Ohion osavaltionyliopistossa, jossa hän voitti NCAA-mestaruuden vuonna 1960. Hän aloitti vain muutaman ottelun aloitusviisikossa, mutta oli joukkueen niin sanottu kuudes mies. Valmistuttuaan yliopistosta Knight aloitti apuvalmentajana Cuyahoga Fallsin lukiojoukkueessa. Ainoastaan vuoden jälkeen hän siirtyi armeijan West Pointin apuvalmentajaksi. Vuonna 1965 Knight siirtyi joukkueen päävalmentajaksi, jolloin hänestä tuli historian nuorin yliopistovalmentaja. Hänen alaisuudessaan armeijan joukkue voitti 102 ottelua ja hävisi 50. Joukkue eteni myös neljä kertaa NIT-turnaukseen, jossa se oli parhaimmillaan kolmas.
Vuonna 1971 Knight siirtyi Indianan yliopiston päävalmentajaksi. Hänen valmentajaurallaan koulu voitti NCAA-turnauksen kolme kertaa vuosina 1976, 1981 ja 1987. Knight valmensi samanaikaisesti myös Yhdysvaltain maajoukkueen olympiakullalle vuonna 1984. Hän valmensi Indianan yliopistoa aina vuoteen 2000 asti. Tällöin julkisuuteen oli noussut Knightin huono käyttäytyminen sekä entisiin pelaajiin kohdistunut väkivalta, joiden johdosta hänet vapautettiin.
Yhden välivuoden jälkeen Knight jatkoi valmennusta Texas Techin yliopistojoukkueessa. Hän valmensi joukkuetta vuoteen 2008 asti, jonka jälkeen hän vetäytyi koripallosta. Knight voitti valmennusurallaan ennätykselliset 902 ottelua.
Paul Tiililä
Taiteilijana hänet kutsuttiin 2003 Venetsian biennaalin Extra50-oheistapahtumaan yhdessä Ilkka-Juhani Takalo-Eskolan kanssa ja 2008 hän osallistui Pekingin olympialaisten viralliseen taidetapahtumaan Olympic Fine Arts 2008 yhdessä taidemaalari Bambu Hellstedtin kanssa.
Hän piti yksityisnäyttelyitä ja oli mukana yhteisnäyttelyissä eri puolilla maailmaa. Paul Tiililä osallistui postitaiteilijana yli 1 000 tapahtumaan ja näyttelyyn.
Hän toimi perustamansa Eurooppalainen Kulttuuriyhdistys ry:n puheenjohtajana 1998–2008 ja oli ns. Pekingin olympiataiteilijoitten kansainvälisen järjestön Olympia Fine Arts Association OFAA:n puheenjohtaja 2008–30.6.2011. Vuonna 2012 hän perusti World Art Games -tapahtuman Suomen osaston (National Committee) ja oli sen puheenjohtaja yhden vuoden.
Tiililä oli Tampereen kaupunginvaltuuston ja sosiaalilautakunnan jäsen 1969–1972. Nokian Kirjeitä-henkilöstölehden päätoimittaja hän oli 1975–1980. Hän kirjoitti myös koko Nokia-konsernia koskevan Henkilöstöpolitiikka-nimisen ohjekirjasen 1975.
Tiililän kuvataiteen teoksia on useissa kokoelmissa, muun muassa Emil Cedercreutzin museo, Harjavalta, 1994, Detroitin Museum of New Art (MONA), 2001. Postimuseo, Helsinki, 2004, Julistemuseo, Lahti, 2007. Hän kuitenkin luonnehti itseään harrastetaiteilijaksi.
Yksityiselämä
Paul Tiililän isoisä oli rehtori Kaarlo Tiililä ja setä dogmatiikan professori Osmo Tiililä. Paul Tiililä asui Pälkäneellä. Hänen vaimonsa Rauni Tiililä on ollut aktiivinen Pälkäneen paikallispolitiikassa.
Jure Bogataj
Jure Bogataj (s. 26. huhtikuuta 1985 Kranj) on slovenialainen mäkihyppääjä, joukkuemäen MM-mitalisti.
Jure Bogataj oli voittamassa Slovenialle normaalimäen joukkuekilpailun MM-pronssia Oberstdorfissa 2005, jossa hänen lisäkseen kilpailivat Jernej Damjan, Primož Peterka ja Rok Benkovič. Hän sijoittui samoissa kisoissa myös suurmäen 28:nneksi ja normaalimäen 40:nneksi. Hän sijoittui myös neljänneksi samalla joukkueella suurmäen joukkuekilpailussa.
Bogataj kilpaili ensimmäisen maailmancupin kilpailunsa Tšekin Liberecissä 10. tammikuuta 2004 sijoittuen suurmäen 33:nneksi. Hänen paras sijoitukse maailmancupissa on Sapporon suurmäen kahdestoista tila 5. helmikuuta 2005.
Bogataj oli voittamassa myös Slovenialle normaalimäen joukkuekisan juniorien MM-hopeaa Sollefteassa 2003 sijoittuen siellä myös normaalimäen neljänneksitoista.
Hän edusti seuratasolla SK Triglav Kranjia.
Radioluminesenssi
Radium-226:tta käytettiin runsaasti ennen vuotta 1970, kunnes sen vaarallisuus huomattiin. Säteily aiheutti monille sitä tehtaissa käsitelleille työntekijöille vakavia sairauksia, ja moni heistä myös menehtyi. Nykyisin säteilysuojelulainsäädäntö rajoittaa ankarasti radiumin käyttöä.
Tritiumin radioluminesenssi
Tritiumin puoliintumisaika on vain 12 vuotta, kun taas radium-226:lla se on 1602 vuotta. Tritiumin hajoamisenergia on erittäin pieni: hajoamisessa syntyvä betahiukkanen (elektroni) etenee ilmassa vain 6 mm, eikä se läpäise ihon ylintä kerrosta. thumb|260px|[[Tritium saa tämän kellotaulun indeksit ja osoittimet hehkumaan. Toisissa kellotauluissa on voitu käyttää europiumilla seostettua strontiumaluminaattia, joka on "itsevalaisevista" aineista kirkkainta. Sen luminenssi ei kuitenkaan johdu radioaktiivisesta hajoamisesta, vaan aineen kyvystä imeä itseensä ympäristön valoa, jota se hitaasti vapauttaa. Tämä tunnetaan nimellä fosforesenssi.]] Tritiumin radioluminesenssia voidaan hyödyntää esimerkiksi kompasseissa, SUSAT-kiikaritähtäimissä, kellotaulujen pimeässä valaisevissa osissa tai joissakin avaimenperissä. Näissä käytetään GTLS-lasiputkea. GTLS on umpinainen lasiputki, jonka sisäpuoli on pinnoitettu fosforilla ja täytetty tritiumkaasulla (vedyn radioaktiivinen isotooppi eli 3H). Tritiumin radioaktiivisessa hajoamisessa siitä irtoaa matalaenergisiä betahiukkasia. Betahiukkaset reagoivat fosforipinnoitteen kanssa, mikä tuottaa jatkuvan hohteen. GTLD-laite on väline, jossa on yksi tai useampi tällainen GTLS-lasikapseli.
GTLS-lasikapselin rikkoutuminen voi aiheuttaa haittaa terveydelle. Tritiumkaasu haihtuu melko nopeasti, jos kapseli rikkoutuu ja tritium vuotaa ulos hyvin ilmastoidussa tilassa. Lasinsirut ja fosfori sekä niihin jäävä superraskas vesi, jota kapselissa myös on hieman, sen sijaan ovat edelleen aktiivisia.
Tritiumvalaisua käytetään joissakin hätäuloskäyntien kylteissä. Tällainen hätäpoistumistien merkki on yleensä sellainen, jossa lukee sana exit ja jonka kirjaimet hehkuvat pimeässä vihreinä tai punaisina. Tritium-valaistuja hätäuloskäynnin merkkejä on käytössä Yhdysvalloissa. Euroopassa tavallisemmin käytössä oleva hätäpoistumistien merkki on kuitenkin 1985 käyttöön otettu ISO-standardin mukainen "vihreä juokseva mies".
Haavisto
Haavisto voi tarkoittaa seuraavia:
Mga
Mga on:
K-On!
K-On! (けいおん! Keion!) on japanilainen manga- ja anime-sarja. K-On!-sarjakuva ilmestyi Manga Time Kirara -lehdessä vuosina 2007–2010, minkä jälkeen siitä on alettu julkaista itsenäisiä laitoksia. Manga on poikinut kahden tuotantokauden mittaisen animaatiosarjan, kaksi OVA-animaatiota ja yhden PSP-pelin. Lisäksi animesarjaan liittyvä elokuva ilmestyi joulukuussa 2011. Suomeksi K-ON! on ilmestynyt heinäkuusta 2011 alkaen Punaisen jättiläisen kustantamana. Teoksia on yhteensä kuusi: neljä varsinaista ja kaksi ekstraosaa.
Bergmannin sääntö
thumb|250 px|right|[[Jääkarhun suuri ruumiin koko on ilmeisesti sopeuma kylmään ilmastoon: suurikokoisten eläinten pinta-ala suhteessa niiden ruumiin kokoon on pienempi, ja näin ollen ne myös säteilevät suhteessa vähemmän lämpöä ympäristöönsä. Tämä yhdistettynä paksuun karvapeitteeseen ja ihonalaiseen rasvakerrokseen takaa tehokkaan lämmöneristyksen.]] Bergmannin sääntö on biologinen sääntö, jonka mukaan kylmemmässä ilmastossa elävien tasalämpöisten eläinten ruumiin koko on yleensä suurempi kuin lämpimämmässä ilmastossa elävien saman lajin tai läheisen sukulaislajin yksilöiden. Sääntö on nimetty saksalaisen biologin Christian Bergmannin (1814–1865) mukaan.
Selitys
Suurikokoisen eläimen pinta-alan suhde ruumiinpainoon on pienempi kuin pienikokoisen eläimen vastaava suhde. Tästä syystä myös suurikokoisesta eläimestä ulkopinnan kautta poistuvan lämmön määrä on suhteessa pienempi kuin pienikokoisesta eläimestä poistuvan lämmön määrä. Lisäksi suurikokoiset eläimet tuottavat enemmän lämpöä kuin pienikokoiset eläimet.
Kylmässä ilmastossa lämmön poistumisen minimoiminen on tärkeää. Tämän vuoksi tasalämpöisten eläinten ruumiin koko on yleensä suurempi kylmässä ilmastossa. Tämä yhdistettynä esimerkiksi paksuun turkkiin tai rasvakerrokseen takaa tehokkaan lämmöneristyksen. Vastaavasti lämpimässä ilmastossa on tärkeää, että lämpö pääsee poistumaan elimistöstä tehokkaasti, jotta ylikuumenemiselta vältytään.
Perinteinen selitys Bergmannin säännölle on viime vuosikymmeninä kyseenalaistettu, kuten koko säännön paikkansapitävyyskin. On mahdollista, että säännölle on ravintotaloudellinen selitys. Arktisilla alueilla ravinnon saannin erot eri vuodenaikojen välillä ovat suuremmat kuin lauhkeilla alueilla. Suurikokoiset yksilöt kuluttavat rasvavarastojaan hitaammin suhteessa painoon; tämä mahdollistaa paremman selviytymisen silloin, kun ravintoa on niukasti saatavilla.
Säännön paikkansapitävyys
Monet lajit noudattavat Bergmannin sääntöä. Säännöstä on kuitenkin havaittu myös paljon poikkeuksia. Esimerkiksi Suomessa etelässä ja pohjoisessa elävien karhujen koossa ei ole juurikaan eroja, lukuun ottamatta urosten syyspainoa, joka on keskimäärin suurempi pohjoisemmassa elävillä karhuilla. Vastaavanlaisia esimerkkejä on lukuisia. Brian K. McNab on tutkinut ruumiin koon ja leveyspiirin välistä yhteyttä 129 nisäkäslajilla. Näistä vain 20 lajin yksilöiden koko kasvaa merkitsevästi kohti kylmempiä alueita.
Monet tutkijat ovat kyseenalaistaneet Bergmannin säännön paikkansapitävyyden. Muun muassa Valerius Geist ja J.D. Paterson pitävät sääntöä pätemättömänä. Kyle G. Ashton tutkimusryhmineen on selittänyt tutkijoiden johtopäätösten erilaisuutta käytettyjen lähdeaineistojen ja tilastollisten kriteereiden välisillä eroilla.
Mileva Marić
Pariskunta sai tyttären lisäksi kaksi poikaa. Marićin osuudesta Einsteinin keksintöihin ollaan erimielisiä: joidenkin mielestä Einstein sai häneltä pääajatuksensa, jotkut taas arvelevat Marićin auttaneen Einsteinia teorian matemaattisessa puolessa. Nämä spekulaatiot ovat syntyneet Einsteinin kirjeistä, joissa hän puhuu ”meidän” teoriastamme, ja siitä että Einstein lahjoitti Nobel-palkintorahansa Marićille. Marić oli aikanaan suostunut avioeroon vain sillä ehdolla, että saisi rahat kun Einstein saisi Nobel-palkinnon.
Namkku
Namkku tai Muja on kaupunkityyppinen taajama  (vuodesta 1937) Korotkan piirissä Leningradin alueella Venäjällä noin 50 km Pietarin keskustasta itään ja 20 km Korotkasta (Kirovsk) etelään. Se sijaitsee Nevaan laskevan Mujajoen varrella.
Namkun asukasluku oli vuoden 2010 väestönlaskennassa 10 212.
Taajama on syntynyt 1900-luvun alussa Obuhovon ja Zvankan (Volhovstroi) välisen rautatien rakentamisen yhteydessä. Nykyään Namkku on rautateiden risteysasema. Pietari–Vologda-rata kulkee taajaman läpi. Lisäksi Namkusta lähtee Pietarin eteläpuolinen poikittaisrata Hatsinaan ja pohjoiseen vievä pistorata Korotkaan.
Namkussa oli syntynyt professori Ilmar Talve. Hänen virolaiset vanhempansa olivat menneet sinne töihin.
Alkuperäisyys
Alkuperäisyys eli originaalisuus on näkökulma teoksiin, joita voidaan pitää uusina tai harvinaisina ja näin erottaa alkuperäisistä teoksista ne, jotka ovat kopioita, jäljitelmiä, reproduktioita, pastisseja, klooneja, väärennöksiä tai johdannaisia. Alkuperäinen teos eli originaali on sellainen, jota muut eivät ymmärrä toisilta vastaanotetuksi tai kopioiduksi perustuen toisten teoksiin.
Alkuperäisyyden ajatus taiteeseen alkoi korostua romantiikan taidekäsityksen myötä, kun alettiin painottaa taiteilijan sisäisen ilmaisun tärkeyttä ulkoisten taitojen sijasta. Englantilaisen runoilijan Edward Youngin mukaan originaali, alkuperäinen taideteos on luonteeltaan kasvin kaltainen, joka kasvaa spontaanisti neron elämänhaluisesta juuresta ja jäljitelmät ovat jotain tekemällä tehtyä. Originaalisuuden ajatus esiintyy taidekritiikissä, elämäkerrallisessa taidehistoriankirjoituksessa ja modernissa taiteilijakäsityksessä 1800-luvun jälkipuolelta. Siihen perustuvat suurelta osin myös taidekauppa ja taideteosten rahallisen arvon mittaaminen.
Taidekäsitys kuvastaa 1700-luvun estetiikan käsityksiä luonnon nerosta ja orgaanisesta taiteesta. Tämä käsitys alkuperäisyydestä vaikutti myöhemmin muun muassa modernismin taidekäsityksissä, sekä elämäkerrallisessa taiteen tutkimuksessa ja niin sanotuissa taiteentuntija-analyyseissa (connaisseure). Esimerkiksi taidekauppa, joka pyytää miljoonia suurien taiteen nimien teoksista perustuu alkuperäisyysajattelulle.
Alkuperäisyyden merkitystä alkoivat romuttaa muun muassa poststrukturalistit,jotka kyseenalaistivat käsityksen yhtenäisestä, suvereenista ja kaikkea ilmaisuaan hallitsevasta subjektista. Heidän mukaansa subjekti ei löydä sisimmästään mitään alkuperäistä ja autenttista ilmaisua, vaan erilaisia ääniä, jotka välittyvät kielessä. Vastaavanlainen käsitys taiteilijasta liittyi myös postmodernismiin, jossa modernismin katkoksen jälkeen oli jälleen lupa lainata vapaasti menneisyydestä.
Alkuperäisyys tekijänoikeudessa
Alkuperäisyydestä on tullut tärkeä lakitermi tekijänoikeuksien määrittelyssä. Alkuperäisyydestä on kyse silloin, kun luovuus ja kekseliäisyys ilmentyvät tekijänoikeuden alaisina teoksina. Esimerkiksi patentteja myönnetään useimmissa maissa vain keksinnöille, joiden pitää olla paitsi alkuperäisiä, myös käyttökelpoisia ja ei-itsestäänselviä.
Useimmissa maissa tekijänoikeuslaki suojaa alkuperäisten teoksien tekijyyttä, ominaisuutta joita on historiallisesti ja lakitieteellisesti yhdistetty ”luovuuden” käsitteeseen. Työn on ylitettävä alkuperäisyyden kynnys ollakseen tekijänoikeuksien alainen.
Suomen tekijänoikeuslain pykälissä mainitaan "Alkuperäinen radio- ja televisiolähetys", Äänitallenteen ja kuvallisen musiikkitallenteen käyttämisestä "alkuperäisessä yleisölle välittämisessä". , sekä "Taideteoksen alkuperäisteoksesta"
Juoppolintu
thumb|251px|Renderöinti kahdesta juoppolinnusta right Juoppolintu tai limulintu on Miles V. Sullivanin Yhdysvalloissa vuonna 1946 patentoima eräänlainen lämpövoimakoneperiaatteella toimiva koriste-esine, joka matkii altaasta juovaa lintua. Joskus juoppolintua saatetaan virheellisesti pitää ikiliikkujana.
Rakenne
Juoppolintu koostuu rakenteellisesti kahdesta lasisäiliöstä, joita yhdistää pitkä lasiputki. Toinen lasisäiliö muodostaa juoppolinnun pääosan (yläosa) ja toinen vatsaosan (alaosa). Lisäksi tämä lasirakenne on kiinnitetty tappiliitoksella juoppolinnun tukijalkoihin ja se on täytetty helposti höyrystyvällä aineella (nykyaikana yleensä dikloorimetaanilla). Huomioitavaa on myös, että lasiputki jatkuu vielä hieman vatsaosan muodostavan lasisäiliön sisälle toisin kuin pääosassa.
Juoppolinnun pään muodostava lasisäiliö on koristeltu ja päällystetty materiaalilla, joka pystyy imemään itseensä nestettä.
Toimintaperiaate
Kun juoppolinnun pääosaa ympäröivä imukykyinen materiaali on kostea, kosteus alkaa haihtua huoneenlämmössä materiaalista ja pääosa viilenee. Samalla dikloorimetaanihöyry alkaa viilenemisen johdosta tiivistyä pääosassa ja aiheuttaa paine-eron vatsaosan ja pääosan välille.
Höyryn paine-eron vuoksi dikloorimetaanineste pyrkii poistumaan suurempipaineisesta vatsaosasta lasiputkeen ja pääosaan ja saa pääosan painavammaksi nesteen siirtyessä sinne. Yläpainoinen juoppolintu kallistuu akselilla vesikulhoon juoma-asentoon ja neste siirtyy vatsaosasta pääosaan niin, että säiliöt yhdistävän lasiputken alaosa ei ole enää vatsaosassa olevan nesteen peittämä. Samalla myös pääosan imukykyinen materiaali imee itseensä vettä vesikulhosta.
Seuraavaksi paine-eron tasaantuessa höyrykuplat alkavat siirtyä takaisin putkeen ja päähän. Samalla neste päässä alkaa valua takaisin vatsaosaan painovoiman vaikutuksesta, tehden linnusta jälleen alapainoisen. Tämä kallistaa linnun jälleen pystyasentoon ja prosessi palautuu alkutilaan. Lintu jatkaa liikettään niin kauan kuin sen nokka yltää veteen.
Howard W. Hunter
thumb|Howard W. Hunter
Howard William Hunter (14. marraskuuta 1907 – 3. maaliskuuta 1995) oli Myöhempien aikojen pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkon 14. profeetta ja presidentti. Hän seurasi virassaan Ezra Taft Bensonia. Hunterin yhdeksän kuukauden kausi MAP-kirkon johdossa on kirkon lyhyin presidenttikausi. Howard W. Hunter oli ensimmäinen kirkon presidentti, joka oli syntynyt 1900-luvulla.
Elämäkerta
Hunter syntyi Boisessa Idahossa, Yhdysvalloissa. Hänen isänsä ei ollut MAP-kirkon jäsen (hän tosin liittyi kirkkoon Hunterin aikuisiällä), joten hän ei sallinut poikansa ottaa vastaan kastetta ja liittyä kirkon jäseneksi ennen tämän 12. ikävuotta. Nuoruudessaan Howard W. Hunter oli innokas partiolainen. Hän piti musiikista ja opetteli soittamaan pianoa, viulua, saksofonia, rumpuja, klarinettia ja trumpettia.
Hunterin ensimmäinen vaimo oli nimeltään Clara May Jeffs. Hänen kuoltuaan Hunter meni naimisiin Inis Stantonin kanssa ollessaan jo kahdentoista apostolin koorumin jäsen.
Hunter kutsuttiin kirkon apostoliksi 51 vuoden iässä. Hän palveli kirkon yleisauktoriteettina yli 35 vuoden ajan. Tuona aikana hän muodosti kirkon 2000. vaarnan. Hän myös hankki kirkon omistukseen maa-alueen Jerusalemista. Tälle alueelle rakennettiin sittemmin Brigham Youngin yliopiston Jerusalem-keskus, jonka Hunter myös vihki käyttöön. Hunter oli myös mukana muotoilemassa vuoden 1995 perhejulistusta.
Vuonna 1985 Hunter nimitettiin kahdentoista apostolin koorumin virkaatekeväksi presidentiksi, koska vanhuudenheikkous esti koorumin presidenttiä Marion G. Romneytä suorittamasta tehtäviään. Romneyn kuoltua 1988 Hunter nimitettiin kahdentoista apostolin koorumin presidentiksi.
Hunter sairastui toimiessaan kahdentoista apostolin koorumin presidenttinä. Hän kärsi sydäninfarkteista ja munuaisten vajaatoiminnasta. Hänelle tehtiin myös ohitusleikkaus.
Kirkon presidenttinä toimiessaan Hunter kehotti myöhempien aikojen pyhien Kristuksen kaltaiseen elämään. Samalla hän korosti myös temppelityön merkitystä. Presidenttinä ollessaan Hunter vihki temppelit Orlandossa Floridassa ja Bountifulissa Utahissa.
Martinus V
thumb|Martinus V:n vaakuna. Martinus V (25. tammikuuta 1369–20. helmikuuta 1431) alkuperäiseltä nimeltään Oddone Colonna, oli paavina 11. marraskuuta 1417 – 20. helmikuuta 1431. Hän nousi paaviksi Konstanzin kirkolliskokouksen valitsemana vuonna 1417. Läntisen kirkon suuri skisma päättyi hänen valintaansa.
Oddone Colonna oli kuuluisan roomalaisen aatelissuvun Colonnan vesa. Hänet tunnettiin kohtuullisuudesta, oppineisuudesta, suoraselkäisyydestä ja liikemiesvaistosta, mutta hän ei juurikaan toteuttanut uudistuksia.
Verkostotiede
Verkostotiede on tieteenala, joka tutkii kompleksisia verkostoja, kuten telekommunikaatioverkostoja, tietokoneverkostoja, biologisia verkostoja, kognitiivisia verkostoja ja sosiaalisia verkostoja. Näitä tutkitaan jakamalla kokonaisuudet elementeiksi tai tekijöiksi (solmut) sekä näiden välisiksi yhteyksiksi (kaariksi). Ala pohjautuu muun muassa graafiteorian, tilastotieteen, tietotekniikan ja sosiologian teorioihin ja metodeihin.
Verkostotiede tutkii usein niin suuria verkostoja, ettei jokaisen yksittäisen solmun tai kaaren analysointi ole mielekästä, toisin kuin esimerkiksi graafiteoriassa.
Verkoston ominaisuuksia
Verkostoille on määritelty erilaisia metriikoita. Näiden avulla verkostoja voidaan analysoida numeerisesti ja vertailla keskenään. Myös yksittäisten solmujen asemaa verkostossa voidaan tutkia.
Koko
Useimmiten verkoston koolla viitataan sen solmujen lukumäärään N. Toinen, harvinaisempi tapa on mitata verkoston kaarien määrää E, joka yhtenäisellä verkostolla voi olla mitä tahansa N-1:n ja E_{\max}:n välillä.
Tiheys
Verkoston tiheys D määritellään sen kaarien E ja N-kokoisen verkoston suurimman mahdollisen kaarien määrän suhteena nodes. Tämä lasketaan binomikertoimen \tbinom N2 avulla, josta saadaan tiheyden kaava Suuntaamattoman verkoston tapauksessa kaava muuntuu muotoon  (Wasserman & Faust 1994).
Keskimääräinen aste
Solmun aste k on siihen kytkeytyneiden solmujen lukumäärä. Verkoston keskimääräinen aste, on hyvin lähellä verkoston tiheyttä.
Keskimääräinen polun pituus
Keskimääräinen polun pituus saadaan etsimällä lyhin polku kaikkien solmuparien välillä, laskemalla ne yhteen ja jakamalla se solmuparien määrällä. Tämä kertoo kuinka monen askeleen päässä kaksi satunnaista solmua ovat keskimäärin toisistaan.
Verkoston halkaisija
Verkostojen solmujen välisien etäisyyksien ylärajaa kuvastaa verkoston halkaisija. Tämä saadaan etsimällä kaikkien solmuparien väliset lyhimmät polut, ja katsomalla mikä näistä on pisin. Tämä lukema on suurin määrä askelia, jotka tarvitaan päästäkseen mistä tahansa verkoston solmusta mihin tahansa toiseen.
Klusterointikerroin
Klusterointikerroin lasketaan solmulle i seuraavasti missä k_i on i:nnen solmun naapurien lukumäärä ja e_i näiden naapurien välisten yhteyksien määrä. Suurin mahdollinen näiden yhteyksien määrä on siis:
Solmun keskeisyys
Verkoston solmut ovat eri konteksteissa enemmän ja vähemmän merkittäviä verkoston kannalta. Tätä merkittävyyttä tai keskeisyyttä voidaan mitata eri tavoin. Laskukaava heijastaa usein jotain tiettyä kontekstia, jonka kannalta keskeisyyttä halutaan mitata. Yleisiä keskeisyysmetriikoita ovat astekeskeisyys (degree centrality), välillisyyskeskeisyys (betweenness centrality), läheisyyskeskeisyys (closeness centrality) ja ominaisvektorikeskeisyys (eigenvector centrality).
Skaalavapaat verkostot
Skaalavapaa verkkoteoria on uusi 2000-luvun alussa esitetty käsitys verkoista. Sen ydin on, että verkko syntyy jossakin vaiheessa ja verkko kasvaa. Verkko on siis evolutionäärinen ilmiö. Verkko on skaalavapaa, koska solmujen yhteysmäärät ovat jakautuneet eksponentiaalisesti, verkossa löytyy paljon pienen yhteysmäärän solmuja, mutta myös hyvin suuren yhteysmäärän solmuja. Monet luonnon verkot ovat skaalavapaita.
Uuden skaalavapaan teorian sovellutuksia löytyi matematiikasta, fysiikasta, sosiologiasta, taloustieteestä, biologiasta, epidemiologiasta, kielitieteestä, tieteellisestä kirjoittamisesta, sodankäynnistä, terrorismista, ym.
Skaalavapaa verkko ja tieteen paradigma
Skaalavapaa verkkoteoria on hyvä esimerkki tieteen kehittymisestä, uuden paradigman muodostumisesta. Jollakin hetkellä on olemassa yleisesti hyväksytty vallitseva paradigma. Sitten tulee uusia havaintoja, joita ei sillä pystytä selittämään. Vähitellen muodostuu uusi käsitys kyseisen tieteen teoriasta. Yleensä uusi teoria pystyy selittämään enemmän ilmiöitä ja paremmin.
Aiempi tiede, asian hajottaminen pienempiin osiinsa ja näiden pienempien osien ymmärtäminen on johtanut umpikujaan. Osoittautui, että kokonaisuuden rakentaminen osista voi tapahtua monella, lukemattomilla tavoilla, joista luonto käyttää vain muutamaa. Luonto siis kokeilee kaikkea ja valitsee elinkelpoisimmat. Tullaan ensin kompleksisuuden hallintaan, mahdollisesti seuraavien vuosisatojen tieteen pääteemaan. Toiseksi tullaan edellä mainitun kokeilemisen oleellisuuteen evoluutiossa. Periaate toimii jo muun muassa ohjelmistojen, algoritmien kehittämisessä, taloudessa (keiretsu), riskirahoituksessa (vain osa rahoitettavista yrityksistä onnistuu)...
Skaalavapaan verkon ominaisuuksia
Uuden verkostoteorian mukaan verkot elävät ja kehittyvät eivätkä solmut ole tasa-arvoisia. Niiden kehitystä ohjaa keskeisesti:
Syntyy skaalavapaa malli. Sen solmujen yhteydet muodostava potenssi- (power) lain mukaisen jakautuman. Siinä ei ole tyypillistä solmua. Skaalavapaan mallin oleellisia ominaisuuksia ovat ensin siis kasvu ja houkuttelevuustekijä.
Skaalavapaassa mallissa on paljon vähän yhteyksien solmuja, useimmissa jonkun verran, mutta myös solmuja joissa hyvin paljon yhteyksiä. Potenssilain mukainen planeetta olisi seuraavanlainen: hyvin paljon todella pieniä asukkaita. 30 metrin asukkaat eivät kuitenkaan mahdottomia. 6 miljardin asukkaan planeetalla löytyy myös yksi vähintään 2600 metriä pitkä asukas.
Skaalavapaassa mallissa verkon topologian kuvaamisesta ollaan siirrytty sen mekanismin ymmärtämiseen, joka muodostaa verkon dynamiikan. Muodostuu vastaparit:
Todelliset verkot ovat hyvin yleisiä maailmassa, monella tieteenalalla. Verkkojen muodostuminen liittyy muodonmuutokseen.
Klusterit ja heikot yhteydet
Todelliset verkot sisältävät useimmiten seuraavan suurrakenteen: Ensin ovat olemassa pienen lähipiirin voimakkaat ja kaikkia koskevat liitynnät, aliverkko, klusteri. Sitten muodostuvat heikot yhteydet muihin klustereihin. Jo keskimäärin noin yhdellä yhteydellä per klusteri, aliverkot verkottuvat superverkoksi, joka alkaa elää omaa elämäänsä. Stuart Kauffmanin tutkimuksissa kaksi keskimääräistä yhteyttä per solmu on hyvin tärkeä raja. Katso Evoluutio ja olemassaolon systeemit
Klustereiden sovellutuksia ovat:
Klusterit ja niistä muodostuva superverkko on globaali/paikallinen- sovellutus. Klusterien ymmärtäminen on tärkeää monen ilmiön ymmärtämiseksi verrattuna yksittäisen toimijan ymmärtämiseen. Esimerkiksi atomiklusterit ovat aineen käyttäytymisessä tärkeämpiä kuin yksittäiset atomit.
80/20- sääntö liittyy usein klustereihin. Siis siihen, että toiminnassa on muutama avaintekijä, jotka vaikuttavat keskeisesti lopputulokseen. Keskittymällä avaintekijöihin, saadaan eniten tuloksia vähimmillä resursseilla.
Heikot yhteydet ovat erittäin tärkeitä, muun muassa työnsaannissa verrattuna vahvoihin klustereiden yhteyksiin. Johtajat saavat 70% enemmän uusista työpaikoista heikkojen lenkkien kautta kuin tuttavapiiristä (vahvat yhteydet). Klustereidemme tieto on samaa kuin meillä, ne eivät siis tuo meille uutta tietoa. Se tulee heikoista yhteyksistä. Edellä oleva on yksi sosiologian suurimpia tutkimustuloksia ja eniten siteerattuja.
Kytkijät, supersolmut (hubs)
Ihmisverkoissa löytyi yksilöitä, joilla oli paljon enemmän yhteyksiä, kuin satunnaisten verkkojen teoria salli. He olivat ympäristönsä supervaikuttajia, henkilöitä, jotka tunsivat kaikki ja jotka kaikki tunsivat. He luovat trendejä ja muotia. Kytkijöitä löytyy monelta alalta, muualtakin kuin ihmisyhteisöistä, muun muassa webissä kyseisen tyyppiset kytkimet ovat verkon avaimia.
Kytkijät (hubs) esiintyvät useammissa suurissa monimutkaisissa verkoissa kuin mitä tiedemiehet ovat vielä pystyneet tutkimaan. Ne ovat kaikkialla läsnä olevia kompleksisen kytketyn maailman geneerisiä rakennuspalikoita. Ne luovat oman maailmansa ja lyhentävät kahden mielivaltaisen solmun etäisyyttä.
”Voittaja vie kaiken”- periaate
Kytkijät, supersolmut tarkoittavat käytännössä periaatetta: "Voittaja vei kaiken". Periaate on siis kehittyvien, dynaamisten verkkojen ominaisuus. Eräinä esimerkkejä olemassa olevassa olevasta tilanteesta hyötyjinä tietoliikennetoimialalla voidaan pitään mm. yrityksia Intel, Microsoft, Google ja Nokia. Apple on viime aikoina tuotteillaan iPhone ja IPad toiminut oman toimialansa supersolmuna.
Googlessa haku antaa osumat viittausjärjestyksessä, eniten viitattu sivu ensin. Käytännössä tästä muodostuu "voittaja vie kaiken"- ilmiö. Jos sivu on tarpeeksi hyvin laadittu, kukaan ei hae esimerkiksi sivua 524, joka on yhtä hyvin laadittu tai parempikin. Ensimmäinen riittävän hyvin laadittu sivu saa jatkuvasti uusia viittauksia.
Skaalavapaan verkkoteorian sovellutuksia
Sodankäynnissä skaalavapaa verkkoteoria antaa pohjaa uudelle informaatiosodankäyntiä seuraavalle sodankäyntitavalle, verkostokeskeiselle sodankäynnille (engl. Network-Centric Warfare, NCW).
Verkko on sama kuin kokonaisuus. Tämä viittaa Heinz R. Pagelsin esittämään tieteen mahdolliseen uuteen paradigmaan, kompleksisuuden hallintaan.
Oikeat verkot ovat itseorganisoituvia. Suurista määristä koostuessaan, ne johtavat ilmiömäiseen emergenttiin käyttäytymiseen. Ne toimivat ilman keskeistä johtoa.
Verkko ja kompleksisuus
Verkko on hyvin kompleksinen rakenne. Verkkojen ymmärtäminen on siis merkittävä osa kompleksisuuden hallintaa. Seuraava suuri haaste, seuraavan vuosisadan haaste, on nimenomaan kompleksisuuden hallintaa. Tämä viittaa vahvasti fyysikko Heinz R. Pagelsiin, jonka mukaan kompleksisuus on seuraavan 300 vuoden tieteen uusi teema.
Catanzaro
Catanzaro on kaupunki Italiassa Calabrian aleella Catanzaron maakunnassa. Vuonna 2015 kaupungissa oli runsaat 90 000 asukasta.
Se on ollut muodollisesti Calabrian pääkaupunki vuodesta 1970 alkaen, mutta alueparlamentti toimii edelleen entisessä pääkaupungissa Reggio di Calabriassa.
Kaupunki kohoaa jyrkän rotkolaakson kahdella rinteellä, ja sen eri puolia yhdistää teräksinen silta (Viadotto Morandi). Catanzarossa on normanniajan linnoitus. Myös katedraalin perustukset laskettiin normanniajalla, mutta se on sen jälkeen rakennettu jo kaksi kertaa uudelleen.
Catanzaro vaurioitui maanjäristyksissä vuosina 1783, 1905 ja 1907. Toisessa maailmansodassa liittoutuneet pommittivat sitä.
Luzoninkäpinkäinen
Luzoninkäpinkäinen (Edolisoma coerulescens) on käpinkäisten heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys
Luzoninkäpinkäistä tavataan Filippiinien pohjoisosissa. Lajin on raportoitu olevan paikallisesti yleinen, ja sen kannankehitys on vakaa. Laji on luokiteltu elinvoimaiseksi. Luzoninkäpinkäisen alalajia altera tavattiin Cebulla, mutta se kuoli sukupuuttoon 1900-luvun alussa.
Dejan Lazić
Lazić syntyi musikaaliseen perheeseen ja varttui Salzburgissa, jossa opiskeli pianon- ja klarinetinsoittoa sekä sävellystä Mozarteumissa. Hän sai oppia muiden muassa Zoltán Kocsisilta ja Imre Rohmannilta, joiden lisäksi Péter Eötvös toimi hänen keskeisenä innoittajanaan. Lazić on kiertänyt orkesterien solistina, kamarimuusikkona ja resitalistina Euroopassa, Pohjois- ja Etelä-Amerikassa, Aasiassa sekä Australiassa. Lazić on tehnyt läheistä yhteistyötä sellaisten kapellimestarien kuin Giovanni Antoninin, Iván Fischerin, Andris Nelsonsin, Robert Spanon, John Storgårdsin ja Krzysztof Urbańskin kanssa. Hän on esiintynyt lukuisten aasialaisorkesterien kanssa ja saavuttanut huomattavan seurannan Kaukoidässä.
Lazić on tehnyt levytyksiä Channel Classics Recordsille, Sony Classicalille ja Onyx Classicsille. Sergei Rahmaninovin toisesta pianokonsertosta Kirill Petrenkon johtaman Lontoon filharmonisen orkesterin kanssa tekemästään levytyksestä hän sai Echo Klassik -palkinnon.
Yt
Yt tarkoittaa seuraavia:
Dejan Lazić
Lazićin omiin sävellyksiin kuuluvat vuonna 2014 kantaesitetty In Istrian Style -pianokonsertto ja huhtikuussa 2017 kantaesitetty sävelruno Mozart and Salieri. Lazić on myös sovittanut Johannes Brahmsin viulukonserton pianokonsertoksi; tämä hänen laatimansa versio sai kantaesityksensä vuonna 2009 ja on sittemmin tullut useasti uudelleen esitetyksi.
Närpiönjoen vesistö
Närpiönjoen vesistö (vesistöaluetunnus 39) on Suomen päävesistöalue, jonka laskujoki Närpiönjoki laskee Selkämereen. Vesistöalueen pinta-ala on 991,92 neliökilometriä. Alueen järvisyys on 0,4 %.
Vesistöalueen kolmannessa jakovaiheessa on seuraavat alueet tai valuma-alueet. Sisennys tarkoittaa luettelossa sitä, että vesistöalue laskee tai yhtyy ylempänä sijaitsevaan vesistöalueeseen. Samalle tasolle sisennetyt vesistöalueet laskevat kaikki yläpuoliseen vesistöalueeseen vastaavassa järjestyksessä niin, että ylin yhtyy lähempänä alajuoksua :