cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Wonder Man (televisiosarja)
Roolijako
Elokuussa 2022, Ben Kingsleyn paljastettiin palaavan MCU-rooliinsa Trevor Slatterynä. Lokakuussa Yahya Abdul-Mateen II valittiin Simon Williamsin / Ihmemiehen rooliin. Nathan Fillion näkyi aiemmin Williamsina elokuvasta Guardians of the Galaxy Vol. 2 (2017) pois jätetyssä kohtauksessa nähdyssä julisteessa. James Gunn, elokuvan ohjaaja, piti kovasti hahmosta, ja toivoi, että Fillion tulisi joskus näyttelemään hahmoa oikeasti. Helmikuussa 2023, Lauren Glazier valittiin tuntemattomaan rooliin. Seuraavan kuukauden aikana, Demetrius Grosse valittiin näyttelemään Simonin veljeä, Eric Williamsia / Viikatemiestä, kun taas Ed Harris valittiin näyttelemään Simonin agenttia, Neal Saroyania.
Kuvaukset
Kuvaukset alkoivat Los Angelesissa 5. huhtikuuta 2023, Crettonin ja Meghien ohjatessa sarjan jaksot, ja Brett Pawlakin kuvatessa ne. Soundstage-työtä tehtiin Radford Studio Centerin tiloissa, Studio Cityssä, Los Angelesissa. Sarjaa kuvattiin 4. toukokuuta 2023 Hollywood Boulevardilla, kun käsikirjoittajien lakon mielenosoittajat yrittivät saada tuotannon keskeytettyä. Sarjan kuvaukset kuitenkin jatkuivat lakosta huolimatta. Marvel Studiosin raportoitiin tulevan kuvaamaan sen, mitä he voivat, varsinaisten kuvausten aikana, ja tekevän niiden aikana tehtävät mahdolliset muutokset sarjan uudelleenkuvausten aikana. Mielenosoittajat pakottivat lopulta Radford Studio Centerin tuotantoryhmän keskeyttämään kuvaukset 8. toukokuuta.
Maailmojen sota (vuoden 2005 elokuva)
Maailmojen sota (War of the Worlds) on H. G. Wellsin romaanin Maailmojen sota perustuva Steven Spielbergin ohjaama science fiction -elokuva. Elokuva sai ensi-iltansa vuonna 2005, jolloin myös kaksi muuta Wellsin romaanin filmatisointia julkaistiin. Spielbergin ohjaama versio on Josh Friedmanin ja David Koeppin käsikirjoittama. Sen pääosissa ovat muun muassa Tom Cruise, Dakota Fanning, Justin Chatwin ja Tim Robbins.
Juoni
Elokuva kertoo avaruusolioiden invaasiosta Maahan sijoitettuna elokuvan ilmestymisajan mukaiseen nykyaikaan. Tarina kerrotaan Tom Cruisen esittämän yksinhuoltajaisän ja hänen lastensa (joita esittävät Fanning ja Chatwin) näkökulmasta.
Oscarit
Elokuva oli kolmen Oscar-palkinnon ehdokkaana: Lähde: Box Office Mojo
Aiheesta muualla
War of the Servers, Machinima-tekniikalla tehty parodiaversio, joka on myös parodia Garry's Modin yhteisöistä.
Mamban diskografia
Tämä artikkeli sisältää Mamban diskografian.
Studioalbumit
''Listasijoitukset Suomen viralliselta albumilistalta.
Kokoelmat
''Listasijoitukset Suomen viralliselta albumilistalta.
Singlet
Listasijoitukset Suomen viralliselta singlelistalta (Single Top 20), Jukebox-lista (ennen 1989), Rumba-lehden Top 50 Hitit (Rumba Top 50) (julk. 1992-2007), Suomen virallinen latauslista (Digi Top 20) (2007 →) ja Suomen Radiolista (Radio Top 20/Top 100).
Pudu
Pudu (Pudu puda) on hirvieläinlaji, joka elää Chilen ja Argentiinan lauhkeilla sademetsäalueilla.
Ulkonäkö ja koko
pienoiskuva|vasen|170px|Uros Bristolin eläintarhassa. Pudu kuuluu maailman pienimpiin hirvieläinlajeihin, sen pituus on 60–83 cm ja säkäkorkeus 25–43 cm. Turkki on pitkä ja karkea. Selkä on tumman punaruskea, jalat ja korvat vaaleammat. Uroksella on lyhyet sarvet. Häntä on töpö tai puuttuu kokonaan.
Levinneisyys ja elinympäristö
Puduja elää Chilen eteläosissa Maulen maakunnasta Magalhãesinsalmen rannoille asti ja läheisillä alueilla Argentiinan puolella. Ne viihtyvät tiheissä metsissä merenpinnan ja 1 700 metrin korkeuden välissä.
Mustajärvi (Jyväskylä, Härkölahti)
Mustajärvi on Keski-Suomessa Jyväskylässä Korpilahdella Härkölahden kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 1,1 hehtaaria, se on 200 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 450 metriä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Ristiselän alueella (14.23), jonka Ristiselän–Murtoselän alueeseen (14.231) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 167,7 metriä mpy.
I Will Follow / Make Believe
I Will Follow / Make Believe on Andy McCoyn ensimmäinen single. Se julkaistiin vuonna 1988 levymerkillä Amulet.
Arnhem
thumb|right|250px|Kartta Arnhemin kunnasta. Rajat esittävät osoitteiden ja rakennusten perusrekisterin mukaisia asuinpaikkoja (Basisregistratie Adressen en Gebouwen (BAG) woonplatsen).
Arnhem on kunta ja kaupunki Alankomaiden itäosassa Ala-Reinin varrella. Se on Gelderlandin provinssin pääkaupunki. Kaupungissa on 149 827 asukasta (marraskuu 2013) ja kaupunkiseudulla (stadsregio Arnhem-Nijmegen) yli 750 000.
Maantiede
Arnhemin kunnan asutuskeskuksia ovat:
Historia
thumb|200px|left|Vanha kaupungintalo
Arnhem, joka mainitaan ensimmäisen kerran 893 nimellä Oppidium Arnoldi Villa, alkuperä juontuu vuodesta 1233, jolloin Gueldersin kreivi Otto II myönsi kaupunkioikeudet paikkakunnalle, joka oli kuulunut Prümin luostarikirkolle, sekä asutti ja linnoitti sen. Arnhem liittyi Hansaliittoon 1443. Vuonna 1473 Burgundin Kaarle Rohkea valtasi kaupungin. Vuonna 1514 Egmondin Kaarle, Gueldersin herttua, valloitti sen Burgundin herttuoilta ja vuonna 1543 sen valloitti keisari Kaarle V. Niin kutsutun Kwartier van Veluwe -alueen pääkaupunkina se liittyi Utrechtin unioniin 1579 ja siitä tuli osa Alankomaiden seitsemän yhdistyneen provinssin tasavaltaa 1585. Ranskalaiset miehittivät kaupunkia 1672–1674 ja 1795–1813. 1800-luvun alkupuolella vanhat linnoitteet purettiin lähes kokonaan kaupungin laajentumisen tieltä ja keskiaikaisista muureista säilytettiin vain Sabelspoort (Sapeliportti). 1800-luvulla Arnhem oli herrasväen matkakohdekaupunki, joka oli tunnettu maalauksellisesta kauneudestaan. Se tunnettiin nimellä het Haagje van het oosten (idän pieni Haag).
Arnhemin taistelu
thumb|200px|right|John Frost -silta nähtynä muistomerkiltä.
Toisessa maailmansodassa Operaatio Market Gardenissa (syyskuussa 1944) brittiläinen 1. laskuvarjodivisioona ja puolalainen 1. erillinen laskuvarjoprikaati saivat tehtäväkseen vallata ja pitää Arhemissa sijaitsevan sillan. Yksiköt tekivät maahanlaskuja kaupungin ympäristöön 17. syyskuuta alkaen. Suurin osa joukoista laskeutui kilometrien päähän kaupungista ja pääkohteena olleesta sillasta, eivätkä koskaan saavuttaneet sitä. Pataljoonan kokoinen osasto 1. laskuvarjoprikaatista onnistui pääsemään sillalle, muttei pystynyt valtaamaan sen molempia päitä. Liittoutuneiden joukot kohtasivat kovaa vastarintaa saksalaisilta 9. ja 10. SS-panssaridivisioonilta, jotka oli sijoitettu kaupungin ympärille. Sillalle päässeet brittiläiset joukot joutuivat lopulta antautumaan 21. syyskuuta ja loput joukot vetäytyivät kokonaan joen eteläpuolelle 26. syyskuuta. Nämä tapahtumat on dramatisoitu elokuvassa Yksi silta liikaa. Kunnianosoituksena silta on nimetty John Frost -sillaksi laskuvarjosotilaita sillalla komentaneen upseerin mukaan.
Virallinen muistojuhla pidetään vuosittain syyskuussa. Oikeastaan elokuva kuvattiin Deventerissä, jossa oli samanlainen silta käytettävissä yli IJsseljoen, sillä Arnhemissa sillan ympäristö oli muuttunut liian paljon toisen maailmansodan aikaisesta.
Nähtävyyksiä
Maarten van Rossumin, joka oli herttua Charles van Gelren kenraali, talo on ollut kaupungintalona vuodesta 1830. Renessanssityylin koristeormamenttien satyyrin vuoksi sitä kutsutaan nimellä Duivelshuis (paholaisen talo).
John Frostin silta on silta, joka on rakennettu uudelleen toisessa maailmansodassa tuhoutuneen alkuperäisen tilalle.
Openluchtmuseum on ulkoilmamuseo ja puisto, jossa on vanhoja taloja, maatiloja sekä tehtaita eri puolilta Alankomaita.
Burgers' Zoo on suuri eläintarha, jossa näkee eläimiä eri mantereilta ja valtameristä. Se on Alankomaiden suurin sekä kooltaan että kävijämäärältään.
Tunnettuja henkilöitä ja järjestöjä
Arnhemissa syntyi fyysikko ja Nobel-voittaja Hendrik Lorentz ja siellä perustettiin sananvapausliike Loesje. Englantilainen runoilija Philip Sidney kuoli kaupungissa vuonna 1586.
Liikenne
Arnhemissa on rautatieasema, jonka kautta kulkee useita kaupunkien välisiä linjoja (Utrecht, Nijmegen, Zutphen) ja ICE Düsseldorfin kautta Frankfurtiin. Arnhemissa on myös Alankomaiden ainoa edelleen käytössä oleva johdinautojärjestelmä.
Uponor
Uponor Oyj on suomalainen rakennusten sisäilmasto- ja putkijärjestelmiä toimittava yritys. Uponor toimii Euroopassa ja Pohjois-Amerikassa, mutta sen ja sen tuotteita myydään yli 80 eri maassa. Pohjoismaissa Uponor on myös ympäristö- ja yhdyskuntatekniikan putkijärjestelmien toimittaja.
Asko ja Upo 1918­­­­-1975
Konsernin emoyhtiön juuret ulottuvat vuoteen 1918, jolloin Aukusti Asko-Avonius perusti myöhemmin Asko-nimellä tunnetuksi tulleen puusepäntehtaan Lahteen. Askon sisaryhtiö Upo Osakeyhtiö perustettiin vuonna 1938 valmistamaan putkisänkyjä (hetekoita).
Nastolan Upo-tehtaan rakennuttajana toimi "Muovi-Kalle" Karl-Jan Govenius, tehtaan tekninen johtaja. Tehdas valmistui keväällä 1965, rakennustyöt olivat kestäneet vuoden. Muoviputkien, viemäriputkien ja putkenosien tuotanto käynnistettiin. Tehtaassa valmistettiin myös kulutustavaroita, kuten muovisia maitopusseja.
1970-luvun alussa tehtaassa valmistettiin muoviputkia, yhteitä eli putkien liitoskohtia, rakennustyömaatarvikkeita, turvakypäriä, lääkä- ja elintarviketeollisuuden pakkauskalvoja, kuljetuslaatikoita, juomakoreja ja kanistereita. Vuonna 1974 Govenius (tehtaanjohtaja 1968–1976) sai teollisuusneuvoksen arvonimen. Tehtaasta oli tullut tullut muoviteollisuuden kärkiyritys Suomessa ja se työllisti yli tuhat työntekijää. Kymmenessä vuodessa tehtaan henkilöstö yli viisinkertaistui ja liikevaihto yli satakertaistui. Tehdas erikoistui yhteisiin. Vuosina 1974-1975 tehtaalla valmistettiin Askon muovisia huonekaluja, joita olivat muotoilleet Esko Pajamies ja Eero Aarnio. Huonekaluista jouduttiin luopumaan muun muassa öljykriisin seurauksena.
Asko-Upo 1976­–1981
Vuonna 1976 Asko ja Upo fuusioituivat. Asko-Upo Oy:n tulos kääntyi laskuun ja vuonna 1978 se teki 100 miljoonan markan tappion. Rahoittajana toiminut Suomen Yhdyspankki otti päätösvallan yhtiöstä seuraavana vuonna ja aloitti saneerauksen vuonna 1980. Yhtiöstä myytiin muun muassa muovikalvotuotanto, Askon tavaratalot ja sahat.
Asko ja Uponor 1982-1999
Aiemmin nimillä Upo-Muovi ja Upo-Putki toiminut Asko Oyj:n tytäryhtiö sai vuonna 1982 nimen Oy Uponor Ab. Yhtiö toimi Suomessa, Ruotsissa ja Tanskassa. Yrityksiä ostettiin myös Irlannista, Englannista, Saksasta ja Norjasta. Vuonna 1986 Uponor osti Askolta Finlaysonin putkiliiketoiminnan, minkä myötä PVC-putkien lisäksi valikoimiin saatiin PE-putkia.
Vuonna 1988 Uponorin toiminta laajeni rakennusten lämminvesijärjestelmiin, kun se osti ruotsalaisen Wirsbo Bruks AB:n ja saksalaisen Hewing GmbH:n. Asko listautui Helsingin pörssiin.
1990-luvun alussa Uponor aloitti toimintansa Pohjois-Amerikassa. Asko-konserni päätti keskittyä Uponor-muoviputkiin. Kalusteliiketoiminta myytiin pääomasijoittaja Sponsor Capitalille. Vuonna 1998 Uponor osti enemmistön saksalaisesta Unicor Holding -yhtiöstä. Seuraavana vuonna Uponor kasvatti osuuttaan Unicorista noin 91 prosenttiin ja teki tarjouksen lopuista osakkeista.
Uponor 2000–2009
Vuonna 2000 Asko muutti nimensä pääliiketoimintansa mukaan Uponor Oy:ksi. Asko-tuotemerkillä myytiin ulkomaille kodinkoneita. Muoviputkien osuus liikevaihdosta oli noin 80 prosenttia. Yhtiön toimitusjohtajana toimi Jarmo Rytilahti.
Vuonna 2002 Uponor yhtenäisti brändejään ja Uponorin alabrändeiksi jäivät Ecoflex, Unipipe ja Wirsbo. Myös organisaatiota uudistettiin ja viidestä liiketoimintaryhmästä muodostettiin kolme: Housing Solutions Europe, Housing Solutions North America ja Infrastructure and Environment Europe. Amerikan kunnallistekniikkaan keskittynyt ryhmä myytiin ja myös kiinteistöomaisuutta vähennettiin.
Vuonna 2003 Rytilahden seuraajana toimitusjohtajana aloitti Jan Lång.
Helena Kara
Aini Helena Kara (vuoteen 1927 Dahl, vuodesta 1940 Leminen; ) oli suomalainen elokuvanäyttelijä ja yksi toisen maailmansodan ajan suosituimmista filmi­tähdistä Suomessa. Hän kuului Lea Joutsenon ja Regina Linnanheimon ohella niihin suomalaisiin vanhan elokuvan näyttelijöihin, joilta puuttui teatteritausta. Karan tunnetuimpiin tulkintoihin kuuluu pääosa melodraamassa Valkoiset ruusut.
Uponor
Uponor 2000–2009
Vuoteen 2005 mennessä Uponor oli myynyt kaikki muut kuin putkiin liittyvät liiketoimintansa. Sen päätuotteita olivat talotekniset paketit kuten nestekiertoiset lattialämmitys- ja käyttövesijärjestelmät sekä yhdyskuntatekniikan viemäröinti. Yhtiöllä oli 22 tehdasta.
Vuonna 2006 Uponor teki brändiuudistuksen ja päätti keskittyä PEXa-tyypin muoviputkiin.
Onar Onarheim
Onar Selmer Onarheim (15. lokakuuta 1910 Kvinnherad – 2. huhtikuuta 1988 Stord) oli norjalainen Høyren poliitikko. Hän toimi Norjan kalastusministerinä Lyngin lyhytaikaisessa hallituksessa syksyllä 1963. Lisäksi hän oli Stordin pormestari 1954–1964 ja 1980–1982. Koulutukseltaan hän oli kemia-alan insinööri.
Uponor
Uponor 2000–2009
Lokakuussa 2008 yhtiön toimitusjohtajana aloitti Jyri Luomakoski.
Helena Kara
Lapsuus ja nuoruus
Helena Kara kirjoitti keväällä 1936 ylioppilaaksi Turun suomalaisesta yhteiskoulusta. Hän oli urheilullinen ja suunnitteli voimistelun­opettajan uraa. Kesällä Helena työskenteli Turun Kino-Palatsissa lipunmyyjänä. Siellä hänet huomasi Suomi-Filmin johtaja Risto Orko, joka pyysi häntä tulemaan Helsinkiin koekuvauksiin. Vuoden päästä Kara näytteli sivuosan apteekin myyjänä ensimmäisessä elokuvassaan, Orvo Saarikiven ohjaamassa Miehen kylkiluussa (1937). Elokuvalukemisto luonnehti häntä: ”Kaino ja hiljainen kuin metsäkukka”.
Uponor
Uponor 2010–2019
Vuonna 2010 Uponorin tärkeimpiä tuotteita olivat sisäilmastoinnin, lattialämmityksen, ilmavaihdon ja käyttövesijärjestelmien tuotteet.
Helena Kara
Lapsuus ja nuoruus
Filmi­tähden ura oli 1930-luvulla monen suomalaistytön haave, mutta monien vanhemmat suhtautuivat moiseen karsaasti. Karan mukaan hänen sukulaisensa eivät täysin ymmärtäneet hänen ratkaisuaan vielä elokuvauran alettuakaan, mutta eivät suoralta kädeltä tuominneetkaan sitä. Hänen Aina-äitinsä kuitenkin muutti pian Helsinkiin huolehtimaan tyttärestään.
Uponor
Uponor 2010–2019
Maaliskuussa 2011 Uponor osti enemmistöosuuden saksalaisesta Zent-Frengeristä, joka oli erikoistunut lämmitys-, jäähdytys- ja maalämpöratkaisuihin.
Helena Kara
Suomi-Filmin kassamagneetti
pienois|pysty|Helena Kara SA-kuvassa 1939. Miehen kylkiluun jälkeen Kara nähtiin Suomi-Filmin komediaelokuvien veikeänä sankarittarena. Hänen toinen elokuvatyönsä oli pikainen näyttäytyminen, esiintyminen Risto Orkon Jääkärin morsiamessa (1938) kahvilakohtauksen avustajana. Hänen nimeään ei mainita elokuvan esiintyjätiedoissa. Samana vuonna hän teki ensimmäisen pää­osansa Orvo Saarikiven komediassa Poikamiesten holhokki. Raisun Katin roolissa Karan todettiin viime näkemältä kehittyneen kameran edessä. Alusta lähtien arvostelijat kuitenkin kommentoivat enemmän hänen ulkonäköään kuin varsinaisia näyttelijäntaitojaan.
Uponor
Uponor 2010–2019
Tammikuussa 2012 Uponor myi Rettigille Hewing-yhtiön Saksasta.
Helena Kara
Suomi-Filmin kassamagneetti
Karan toinen pääosa oli niin ikään Saarikiven komediassa Hätävara (1939), joka perustui Hilja Valtosen romaaniin. Karan roolisuoritusta Vappuna kehuttiin, ja rooli teki hänestä koko kansan tunteman filmitähden. Hätävaran jälkeen hän siirtyi dramaattisempien roolien suuntaan, ennakkona suunnanmuutoksesta oli senaattorin tyttären rooli Orkon elokuvassa Aktivistit (1939). Karan roolisuoritus oli sivuosa, jota ei juuri kommentoitu elokuvalehdissä. Sen sijaan Aktivistien markkinoinnissa hänen nuoruuttaan ja kauneuttaan hyödynnettiin. Toimittaja Olavi Linnus kirjoitti muutama vuosi myöhemmin Karan suorituksesta Aktivisteissa, että hän oli löytänyt taiteelliseen kypsymiseen johtavan linjan. Hän oli ”itsenäinen taiteilija, persoonalliset keinot tavoittanut”. Kara oli kohonnut lupauksen asteelta tasolle, jossa voi edellyttää lupausten täyttymistä.
Christoffer Häggblom
Christoffer Häggblom on suomalainen yritysjohtaja, joka toimii Verkkokauppa.comin hallituksen varapuheenjohtajana. Häggblom oli Verkkokauppa.comin hallituksen puheenjohtaja kunnes siirtyi hallituksen varapuheenjohtajaksi. Hän on Verkkokauppa.comin suuromistaja.
Uponor
Uponor 2010–2019
Alkuvuonna 2013 Kilpailuvirasto esti Uponorin ja sen kilpailijan KWH Groupin suunnitelmat yhdistää yhdyskuntaputkien tuotanto ja markkinointi yhteiseen Uponor Infra Oy:öön. Markkinaoikeus kuitenkin hyväksyi yhteisyrityksen perustamisen toukokuussa ja Uponor Infra Oy aloitti toimintansa heinäkuussa.
Helena Kara
Suomi-Filmin kassamagneetti
Kara kuului Tuulikki Paanasen ja Sirkka Sarin ohella Suomi-Filmin ensimmäisiin kuukausipalkkaisiin näyttelijöihin. Heillä ei ollut teatteritaustaa, joten he olivat riippuvaisia elokuvayhtiöstään. Heitä pidettiin teatterinäyttelijöihin verrattuna ”helppoina sijoituksina”, sillä heillä ei ollut mahdollisuutta siirtyä toiseen tuotantoyhtiöön tai perääntyä elokuva-alalta teatterien lavoille. Kara, Sari ja Paananen kuvattiin lehdissä usein yhdessä, ja näin luotiin kuva heidän keskinäisestä ystävyydestään. Jonkin aikaa Kara ja Sari asuivatkin yhteisessä asunnossa. Suosittu poikamiestyttökolmikko hajosi ennen 1940-luvun vaihdetta. Sari kuoli tapaturmaisesti kesällä 1939 ja saman vuoden marraskuussa, talvi­sodan kynnyksellä, amerikansuomalainen Paananen muutti Yhdysvaltoihin.
Uponor
Uponor 2010–2019
Marraskuussa 2015 Uponor osti Delta Systemtechnikin ja KaMo-ryhmän Saksasta.
Helena Kara
Suomi-Filmin kassamagneetti
Talvisodan jälkeen Kara teki naispääosat seurapiirikomedioissa Kyökin puolella ja Poikani pääkonsuli, joiden juoni rakentui ajalle tyypillisesti väärinkäsityksille ja romanttiselle kilvoittelulle. Keväällä 1941 Kara äänestettiin Suomi-Filmin Uutisaitta-lehdessä yhtiön naisnäyttelijöistä ”kauneimmaksi ja miellyttävimmäksi”. Samaan aikaan alettiin tuoda esiin hänen taiteellista muuntautumiskykyään ja korostettiin, että hän pystyy esittämään muutakin kuin omaa itseään valkokankaalla. Lehdistö loi kuitenkin kauneudesta Helena Karan tuotemerkin, ja hänen ulkonäkönsä oli lähes yhtä merkittävä osa elokuvaa kuin hänen taiteellinen suoriutumisensakin. Draamaelokuva Neljä naista jäi sillä erää Karan viimeiseksi työksi Suomi-Filmille. Hänen tähtikuvansa oli muuttumassa kypsempään suuntaan, joten studio oli antanut hänelle ensi kertaa aikuisen naisen roolin.
Yhteistyö Lemisen kanssa SF:llä
Kara siirtyi vuonna 1942 Suomen Filmiteollisuuteen, jonne hänen puolisonsa Hannu Leminen oli siirtynyt Suomi-Filmistä jo kesällä 1940. Pariskunnan yhteistyö elokuvan parissa alkoi. He työstivät usein elokuviaan jo valmisteluvaiheessa yhdessä: Kara etsi hyviä aiheita ja käsikirjoituksia ja Leminen saattoi ne elokuviksi. Karan ja Lemisen ensimmäinen yhteinen elokuva näyttelijänä ja ohjaajana oli melodraama Puck (1942), joka perustuu Gunnar Widegrenin romaaniin. Sen päähenkilönä on nuori nainen, jonka elämää varjostaa hämärä menneisyys. Elokuvaa ei pidetty aiheeltaan kovin kummoisena, mutta Kara sai kiittävät arviot roolitulkinnastaan. Myös kirjailija itse huomioi Karan suorituksen lähettämällä tälle teoksensa omistuskirjoituksella: ”Ihastuttavalle suomalaiselle Puckille”.
Uponor
Uponor 2010–2019
Vuonna 2018 satavuotisjuhlaansa viettänyt yritys myi rakennustuotteita asuntoihin, teollisuuteen, liikkeisiin, julkisille toimijoille sekä kunnallistekniikan ja ympäristön rakentamiseen tarvittavia tuotteita.
Helena Kara
Yhteistyö Lemisen kanssa SF:llä
Toinen yhteiselokuva Tuomari Martta (1943) tuomitsee naisten osallistumisen työelämään. Kara piti Martan osaa itselleen vieraana, sillä Martalle työura oli lasta tärkeämpi. Arvostelijoidenkaan mielestä Kara ei saanut luotua roolistaan todentuntuista luonnekuvaa. Myöhemmin Kara vastasi kysymykseen ”naisen paikasta” yhteiskunnassa: ”Ei se ainakaan hellan ja nyrkin välissä ole. Ihmisen täytyy saada lukea, menestyä ja pitää oma ammattinsa.”
Uponor
Uponor 2010–2019
Uponor vetäytyi Aasiasta vuonna 2019. Yhtiöllä oli ollut tuotantolaitos Kiinassa ja myyntitoimistot Etelä-Koreassa, Hongkongissa ja Malesiassa, joissa oli yhteensä noin 80 työntekijää.
Helena Kara
Yhteistyö Lemisen kanssa SF:llä
Lehdistössä Karaa alettiin esitellä vastuullisena aviopuolisona ja perheenäitinä. Sota-aika edellytti elokuvatähdiltä mallikansalaisuutta, ja perhearvoja korostettiin. Kara kertoi esimerkiksi käymistään kursseista ja poseerasi univormupukuisen puolisonsa rinnalla. Karan ja Lemisen perhe oli ensimmäisiä suomalaisia taiteilijaperheitä, joiden elämää seurattiin säännöllisesti lehdistössä. ”Kaunista Helenaa” ei enää esitetty lehtiartikkeleissa yksin, vaan kolmilapsisen perheensä seurassa. Kara oli hyvin suora ihminen ja puhui haastatteluissakin verraten kaunistelemattomasti.
Uponor
Uponor 2020–
Toukokuussa 2021 Luomakosken seuraajaksi toimitusjohtajana valittiin saksalaisen Grohen toimitusjohtaja Michael Rauterkus. Elokuussa Uponor ilmoitti ostavansa komponenttivalmistaja Capricornin Puolasta ja myyvänsä osuutensa Phynistä.
Helena Kara
Yhteistyö Lemisen kanssa SF:llä
SF-Uutiset kirjoitti numerossa 3/1943: ”Talon emäntä ehättää meitä jo eteiseen vastaan saapuessamme sovitulle käynnille taiteilijapari Leminen-Karan kotiin. Tämä säteilevän kaunis, viehättävä nuori nainen tuottaa meille tahtomattaan heti ensimmäiseksi erään pettymyksen: saamme nimittäin kuulla, että perheen molemmat miespuoliset jäsenet ovat tällä hetkellä tavoittamattomissa.”
Uponor
Uponor 2020–
Ukrainan sodan alettua vuonna 2022 Uponor keskeytti tuonnin ja viennin Venäjälle, jossa sillä oli tuotantolaitos.
Abilenen paradoksi
Abilenen paradoksi ei ole varsinainen paradoksi vaan käsite, joka kuvaa peliteoreettista tilannetta, jossa ryhmä ihmisiä päätyy yhteisestä sopimuksesta tekemään sellaista, jota kukaan ryhmästä ei oikeastaan halua, koska kaikki kuvittelevat siten tekevänsä toisille mieliksi. Paradoksille on antanut nimen Jerry B. Harvey, joka hallintoon liittyvässä kirjassaan The Abilene Paradox and other Meditations on Management kuvaa ilmiötä tarinalla perheestä, joka kuumana kesäpäivänä päätyy ajamaan hikisen automatkan Abileneen toisiaan miellyttääkseen, vaikka se ei itse asiassa ole kenenkään toive. Kirjan pohjalta on tehty myös opetuselokuva hallinnon alalle.
Uponor
Uponor 2020–
Huhtikuussa 2023 belgialainen Alixias teki ensimmäisen ostotarjouksen Uponorista. Toukokuussa se korotti tarjoustaan 1,9 miljardin euroon, mutta Uponor hylkäsi sen. Seuraavassa kuussa sveitsiläinen Georg Fischer (GF)-teollisuusyhtiö tarjosi Uponorista 2,1 miljardia euroa. Tätä tarjousta Uponorin hallitus suositteli osakkeenomistajia hyväksymään. GF on perustettu vuonna 1802 ja sillä on yli 15 000 työntekijää 34 maassa. Vuonna 2022 yhtiön liikevaihto oli 4,1 miljardia euroa.
Helena Kara
Yhteistyö Lemisen kanssa SF:llä
Loka­kuussa 1942 Saksan Filmikamari kutsui suomalaisen elokuvavaltuuskunnan kahden viikon pituiselle vierailulle Saksaan. Matkaa johti Suomen Filmi­liiton asia­mies Yrjö Rannikko. Mukana oli viisi suomalaisen elokuvan tähtinäyttelijää, Lea Joutseno, Helena Kara, Regina Linnanheimo, Irma Seikkula ja Leif Wager, sekä kolme ohjaajaa, Wilho Ilmari, Hannu Leminen ja Ilmari Unho. Matka toteutettiin 10.–24. marraskuuta 1942. Siihen kuului muun muassa ministeri Joseph Goebbelsin vastaanotto, ja vierailu sai runsaasti huomiota saksalaisessa lehdistössä. Matkan kohteina olivat elokuvastudiot Berliinissä, Münchenissä ja Wienissä.
Uponor
Organisaatio
alt=|pienoiskuva|386x386px|Uponorin kotipaikka on Helsingissä, mutta konsernin pääkonttorin tilat sijaitsevat [[Vantaan Veromiehessä, aivan Kehä III:n pohjoispuolella.]]
Abilenen paradoksi
Abilenen paradoksi on esimerkki ryhmäajattelun ja avoimen kommunikaation puutteen huonoista puolista, joita hyvässä yrityshallinnossa on syytä oppia varomaan. Toisten miellyttämisen tarve voi tiimityössä johtaa huonoon päätöksentekoon. Arkisemmassa mittakaavassa ilmiö muistuttaa pariskuntaa, joka vuosikaudet on jakanut aamiaisleipänsä niin, että kantapaloja rakastava antaa kantapalat toiselle, joka itse asiassa inhoaa niitä – ja kumpikin luulee tekevänsä uhrauksen toisen hyväksi.
Kuivuusraja
Kuivuusraja määrittää vuotuiselle sademäärälle sen rajan, missä esimerkiksi aro muuttuu aavikoksi tai metsä aroksi. Yleensä ajatellaan aavikon vuosisademäärärajan olevan luokkaa 150–250 mm ja aron ja metsän rajan olevan noin 500–800 mm. Kuivia alueita on maapallon maa-alasta noin 30–40 %. Monesti kuivat ja kuivahkot alueet jaetaan erittäin kuiviin, kuiviin ja puolikuiviin eli hyperarideihin, arideihin ja semiarideihin. Esimerkki hyperaridista alueesta on Sahara. Arideja ovat Australian aavikot ja semiaridia aluetta Yhdysvaltain preeria. Puolikuivat alueet ovat alttiita aavikoitumiselle ja ajoittaisille, viljelyn pilaaville kuivuusjaksoille.
Helena Kara
Yhteistyö Lemisen kanssa SF:llä
Karan ja Lemisen parhaimpana elokuvana pidetään suurmenestyksen saanutta melodraamaa Valkoiset ruusut (1943), joka perustuu Stefan Zweigin vuonna 1922 julkaistuun novelliin ”Brief einer Unbekannten”. Elokuvassa Kara näyttelee nuorta Auli-tyttöä, joka rakastuu Tauno Palon näyttelemään kirjailija Arvo Helavaltaan. Auli omistaa elämänsä miehelle, vaikkei tämä vastaakaan hänen tunteisiinsa. Roolissaan Kara tulkitsee Aulia kolmena eri ikäkautena: teinityttönä, nuorena naisena ja keski-ikäisenä naisena. Valkoisia ruusuja on luonnehdittu identiteettitarinaksi, joka sisältää myös selviytymisstrategioita. Eräänlainen parafraasi siitä on vuonna 1945 valmistunut Lemisen elokuva Vain sinulle. Kara piti Aulin osaa filmiuransa päätyönä.
Kara ja Leminen tekivät yhdessä kaikkiaan 12 elokuvaa. Yhtiön vaihtamisen jälkeen Kara näytteli vain kolme kertaa muiden ohjaajien tekemissä elokuvissa. Näitä olivat Toivo Särkän elokuvat Sylvi (1944) ja Anja, tule kotiin (1944) sekä Edvin Laineen Tapahtui kaukana (1950).
Myöhempi ura
Menestyksen seurauksena Karalle tarjottiin elokuvaosia enemmän kuin hän ehti tehdä. Hän esiintyi vuonna 1944 kaikkiaan kolmessa elokuvassa, mutta koki roolit epäkiitollisina. Lemisen ohjaama Suurin voitto ei ollut menestys, eikä Kara itsekään pitänyt sairaanhoitajattaren osastaan. Kara ei olisi myöskään halunnut tehdä Minna Canthin näytelmään perustuvan Sylvin nimiroolia, eikä hänen roolitulkintansa vakuuttanut kriitikoitakaan, joiden mielestä hän ei sopinut tragedienneksi. Vuonna 1945 ensi-iltaan tullut romanttinen satu En ole kreivitär taas merkitsi Karalle ja Lemiselle paluuta komedian pariin.
Kara siirtyi vuonna 1947 puolisonsa mukana Adams-Filmiin. Vuonna 1912 perustettu tuotantoyhtiö aloitti keväällä 1947 uudelleen kymmenisen vuotta jäissä olleen elokuvatuotantonsa. Kara näytteli kolmessa Adamsin elokuvassa. Ensimmäinen oli Tuhottu nuoruus (1947). Sen kaupallinen menestys oli huono. Soita minulle, Helena! (1948) ja Rosvo-Roope (1949) menestyivät huomattavasti paremmin.
Ongelmaelokuvat
Vuonna 1947 Helena Kara näytteli kahdessa niin sanotussa probleemielokuvassa, Hedelmätön puu ja Tuhottu nuoruus. Molemmat ohjasi hänen puolisonsa. Ongelmaelokuvien aiheena oli jokin ajankohtainen, arkaluontoinen ongelma tai epäkohta. Tuhotun nuoruuden teema on abortti. Kara tulkitsee elokuvassa Kirstiä, joka tulee raskaaksi avioliiton ulkopuolella. Samoin käy elokuvan toiselle naiselle Adelelle. Kumpikin haluaa keskeyttää raskauden. Adele kuolee abortin yhteydessä. Kirsti peruuttaa abortin viime hetkellä ja pelastuu. Elokuvassa painotetaan, että Kirstille käy lopulta hyvin sen vuoksi, että hän tulee ”isosta, ehjästä ja onnellisesta perheestä”. Lopussa hänet palkitaan kunnon miehellä.
Elokuvauran loppu
Keväällä 1950 Adams-Filmin tuotanto-osasto yhdistyi vuonna 1942 perustetun Fenno-Filmin vastaavan osaston kanssa uudeksi Fennada-Filmiksi. Karan ainoaksi rooliksi Fennadalle jäi nimiosa Jussi Kukkosen romaaniin perustuvassa kolmiodraamassa Ratavartijan kaunis Inkeri (1950). Pää­osaa tarjottiin ensin Ansa Ikoselle, joka kuitenkin kieltäytyi elokuvaan kuuluneen saunajakson takia.
Uransa loppupuolella Kara oli mukana vielä kahdessa elokuvatuotannossa. Hänen tähtensä alkoi kuitenkin himmetä. 1950-luvun vaihteessa Kara totesi, ettei hän enää näyttänyt nuorelta tytöltä. Keski-ikäisen naisen oli vaikea saada rooleja ajan suomalaisissa elokuvissa. Lisäksi uusi sukupolvi alkoi tehdä tuloaan valkokankaalle, eikä elokuva-ala keskittynyt enää pariin suureen tähteen vaan kehitti samaan aikaan useita pienempiä tähtiä. Karan viimeiseksi elokuvaksi jäi Leilan osa Suomi-Filmin tuottamassa komediassa Hän tuli ikkunasta (1952). Sen jälkeen hän vetäytyi elokuva-alalta ja julkisuudesta ja omistautui perhe-elämälle. Kun viimeisen elokuvan filmaus aloitettiin, Kara tokaisi: ”Hän tuli ikkunasta – ja Kara lähti ovesta.”
Karan itsensä mukaan ratkaiseva tekijä elokuva-alasta luopumiseen oli onnettomuus, jossa Särkän koira puri häntä kasvoihin, joihin jäi pitkäaikainen ja näkyvä arpi. Hän ei enää halunnut elokuviin. Vielä 1953 Karasta oli artikkeleita elokuvalehdissä, mutta sen jälkeen hän kieltäytyi vuosikymmenien ajan kaikesta julkisuudesta.
Filmitähti
pienois|pysty|Helena Kara vuonna 1967. Helena Kara kuului niihin harvoihin suomalaisnäyttelijöihin, jotka tekivät pitkän uran elo­kuvissa ilman yhteyksiä teatteriin. Karan aloitellessa uraansa näyttelijäpiireissä teatterinäyttelemistä pidettiin ammattilaisuuden mittana. Karaa ei koskaan kosiskeltu teatterilavoille, eikä hän toisaalta itse ollut liiemmin kiinnostunut teatterimaailmasta. Vaikka hän ei aikalaiskollegoiden silmissä saanut arvostusta ”oikeana näyttelijänä”, hän ei siitä juuri piitannut. Teatterimaneerien puuttuminen oli hyväksi valkokankaalla. Kara omaksui hyvin kameralle ilmaisun keinot: lähikuvissa ei saanut ilmeillä liikaa, vaan oli annettava katseen puhua. Leif Wager luonnehti Karan puhetapaa: ”Nopea, luonnollinen, ilman teatraalisia korostuksia… siis todella filmillinen.” Kara muistetaan etenkin suurista ja ilmeikkäistä silmistään. Hänen vastanäyttelijänään useasti esiintyneen Paavo Jänneksen kerrotaan tokaisseen: ”Friiduhan on kuin funkkistalo, fönsteriä koko fasaadi.”
Kara esiteltiin julkisuudessa itsenäisenä ja nokkelana ”poikamiestyttönä”. Hänen tärkeimpinä ominaisuuksina pidettiin persoonallisuutta ja ulkonäköä; näyttelijäntaitoihin ei uran alkuvaiheessa kiinnitetty huomiota, hänen kokemattomuuttaan alalla ei salailtu. Hän oli kaupunkikomedioiden moderni nainen kauniiden ja varakkaiden ihmisten huolettomasta maailmasta. Karan imago sopi mainiosti Suomi-Filmin linjaan, jossa se halusi erottua maaseutukuvauksiin keskittyneestä Suomen Filmiteollisuudesta. Ensimmäisten elokuviensa mainoskuvissa Kara esiintyi kuitenkin nukkemaisena ja passiivisena naisena suhteessa miespuolisiin vastanäyttelijöihinsä, mikä oli ristiriidassa hänen modernin naisen imagonsa kanssa. Yhtiön vaihdon jälkeen Karan roolihahmot aikuistuivat, ja hän näytteli vakavissa elokuvissa kypsiä naisia, jotka yleensä kärsivät rakkauden vuoksi.
Filmitähteys 1940-luvulla oli Karan mukaan ”nimikirjoitusten antamista, valokuvien antamista ja punaisia mattoja, tervapatoja ensi-illoissa”. Hän kuvaili sitä myös jatkuvaksi esilläoloksi, jolloin oli aina oltava ehostettu. Hän ei mennyt edes vastapäiseen maitokauppaan ilman, että olisi meikannut ripsensä ja punannut huulensa. Kara kuvaili tyypillistä filmitähden päivää niin työntäyteiseksi, että kun hän lähti aamulla töihin, lapset nukkuivat eikä hän nähnyt heidän silmiään. Kun hän illalla tuli kotiin, lapset olivat jo menneet vuoteeseen. Pitkään aikaan hän ei tiennyt lastensa silmien väriä. Kara oli ihmisenä temperamenttinen, mikä aiheutti hankaluuksia, sillä filmitähtenä hänen piti hillitä itsensä. Hän viihtyi hyvin omissa oloissaan.
Kuivuusraja
Kuivuusraja eli aridisuusraja
thumb|right|220px|Köppenin ilmastoluokituksessa käytettyjä kuivuusrajoja, jotka määräytyvät vuotuisen sademäärän ja keskilämpötilan mukaan. BW [[aavikko, BS aro ja A, C ja D ovat trooppinen, lämpimänlauhkea ja viileä puita kasvavan alueen ilmasto.]] Kuivuusraja eli aridisuusraja määrittää vuotuiselle sademäärälle P rajan, jossa metsä muuttuu ruohoaroksi tai aro aavikoksi. Erään määritelmän mukaan 26 °C vuoden keskilämpötilassa on oltava tasaista vuotuista sadetta yli 8 000 mm, jotta metsä voisi kasvaa. Aavikkoa 26 °C:ssä alle 400 mm sademäärässä. Mutta +6 °C:ssa metsä vaatii vain 260 mm sadetta ja aavikkoa on alle 130 mm:ssä.
Helena Kara
Filmitähti
Karalta kysyttiin televisiodokumentissa 1990-luvulla, mitä hänelle jäi elokuvaurastaan. Hän vastasi: ”Ei siitä loppujen lopuksi mitään jäänyt…”
Marielle Thompson
Marielle Thompson (s. 15. kesäkuuta 1992 North Vancouver, Brittiläinen Kolumbia) on kanadalainen freestylehiihtäjä, joka kilpailee skicrossissa. Hän voitti olympiakultaa Sotšissa 2014 ja maailmanmestaruuden Utahissa 2019.
Helena Kara
Filmitähti
Karaa kuvattiin usein pehmentävän linssin läpi. Ohjaaja Leminen ja kuvaaja Felix Forsman löysivät Pariisista verkkosoftin, jonka läpi kuvattaessa silmään syntyy erityinen valopilkku. Tämä ”Kara-softiksikin” kutsuttu menetelmä pehmensi myös ympäristön, jolloin elokuva sai hieman hämyisen yleistunnelman.
Kuivuusraja
Kuivuusraja eli aridisuusraja
Kuivuusraja riippuu lämpötilasta ja suurimmasta mahdollisesta haihtumisesta PET:stä. Kuivuusrajaan vaikuttaa myös sateen ennustamattomuus ja epätasainen jakauma eri vuodenaikoina. Jos sadetta tulee runsaasti mutta epätasaisesti eri vuodenaikoina ja vuosina, ilmasto on kuivempi kuin tasaisen sademäärän alueella. Talvisateet kuivattavat ilmastoa, kesäsateet kostuttavat, jos sama sade jakautuu epätasaisesti. Aavikkoa voi olla alue, jolla sataa 500 mm/v, jos sade on erittäin harvinainen mutta raju.
Marielle Thompson
Nuorten MM-kilpailuissa Chiesa in Valmalencossa 2013 Thompson voitti kultaa skicrossissa. Aikuisten MM-kilpailuissa hän kilpaili ensimmäisen kerran Deer Valleyssa 2011 ja sijoittui skicrossissa 15:nneksi. Hän saavutti hopeaa Vossin MM-kilpailuissa 2013 ja voitti kultaa Sotšin olympialaisissa 2014. Kreischbergin MM-kilpailuissa 2015 Thompson oli kahdeksas ja Sierra Nevadan MM-kilpailuissa 2017 viides. Hänet valittiin Pyeongchangin olympialaisiin 2018 huolimatta lokakuussa 2017 tapahtuneesta loukkaantumisesta, joka esti häntä kilpailemasta ennen olympialaisia. Hän oli olympialaisissa karsintakierroksen nopein mutta karsiutui jatkosta jo ensimmäisessä erävaiheessa.
Uponor
Organisaatio
Vuonna 2018 Uponorilla oli noin 4000 työntekijää 30 maassa, lähinnä Euroopassa ja Pohjois-Amerikassa. Yhtiöllä on tehdas Nastolassa Lahdessa.
Marielle Thompson
Thompson voitti skicrossin maailmanmestaruden Utahin MM-kilpailuissa 2019. Hän sijoittui 11:nneksi Idren MM-kilpailuissa 2021. Pekingin olympialaisissa 2022 hän saavutti hopeaa. Bakurianin MM-kilpailuissa 2023 hän oli henkilökohtaisessa kilpailussa neljäs ja saavutti Reece Howdenin kanssa sekaparien kilpailussa hopeaa.
Thompson kilpaili freestylehiihdon maailmancupissa ensimmäisen kerran Innichenissä joulukuussa 2010 sijoittuen 21:nneksi. Hän on voittanut urallaan 25 maailmancupkilpailua: Blue Mountainilla helmikuussa 2012, Brånasissa ja Grindelwaldissa maaliskuussa 2012, Nakiskassa joulukuussa 2013, Val Thorensissa tammikuussa 2014, La Plagnessa maaliskuussa 2014, Nakiskassa joulukuussa 2014, Val Thorensissa kaksi kertaa tammikuussa 2015, Montafonissa joulukuussa 2015, Watlesissa ja Nakiskassa tammikuussa 2016, Idre Fjallissa helmikuussa 2016, Val Thorensissa, Arosassa ja Montafonissa joulukuussa 2016, Watlesissa tammikuussa 2017, Idre Fjallissa ja Sunny Valleyssa helmikuussa 2017, Blue Mountainilla maaliskuussa 2017, Veysonnazissa maaliskuussa 2019, Montafonissa ja Arosassa joulukuussa 2019, Megèvessä helmikuussa 2020 sekä Arosassa joulukuussa 2021.
Helena Kara
Avioliitto
Helena Kara avioitui Suomi-Filmin studiopäällikön ja päälavastajan Hannu Lemisen kanssa 10. tammikuuta 1940. Pariskunnalle syntyi kolme lasta. Heidän esikoisensa, kersantti Esa Leminen sai surmansa lento-onnettomuudessa Päijänteen Ristiselällä 1. huhtikuuta 1964.
Pienempi kuin kolme
Pienempi kuin kolme voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Marielle Thompson
Thompson voitti skicrossin maailmancupin kausilla 2011–2012, 2013–2014 ja 2016–2017 ja sijoittui toiseksi kaudella 2015–2016 sekä kolmanneksi kausilla 2018–2019, 2019–2020, 2020–2021 ja 2021–2022. Freestylehiihdon maailmancupin kokonaiskilpailussa hän sijoittui kolmanneksi kausilla 2011–2012 ja 2016–2017 sekä neljänneksi kaudella 2013–2014.
Helena Kara
Eläkevuodet
Eläkevuosinaan Kara puolisoineen asui talvet Portugalin Algarvessa ja kesät Klaukkalassa Valkjärven äärellä. Vuonna 1992 pariskunta muutti Turkuun Linnankadulle. Vuonna 1996 Kara suostui haastateltavaksi Yleisradion televisiodokumenttiin Silmän lumo. Seuraavana vuonna hän oli viimeisen kerran julkisuudessa Turun Suomalaisen elokuvan festivaalilla, jonka päävieras hän oli. Samana vuonna Kara jäi leskeksi. Hän muutti alkuvuodesta 1998 Helsingin Munkkiniemeen Saga-Seniorikeskukseen, jossa hän kuoli lyhyen sairauden jälkeen 85-vuotiaana 26. helmikuuta 2002.
Uponor
Omistajat
Uponor Oyj:n suurimmat rekisteröidyt osakkeenomistajat (30.6.2023):
Liiketoiminta
Uponorin ydinliiketoiminta muodostuu vesi- ja sisäilmajärjestelmistä. Vuonna 2022 yli puolet sen liikevaihdosta tuli käyttövesijärjestelmistä. Lisäksi yhtiö teki tuotteita asuinrakennusten lattialämmitykseen ja -viilennykseen. Yhtiön uusimpia tuotteita ovat uusiutuvista materiaaleista tehdyt putket.
Uponorin liiketoiminta koostuu kolmesta päätuoteryhmästä, jotka ovat sisäilmastojärjestelmät, käyttövesijärjestelmät ja yhdyskuntatekniikka. Konsernin liiketoiminta on puolestaan jaettu kolmeen segmenttiin, jotka ovat Euroopan talotekniikka, Pohjois-Amerikan talotekniikka ja Uponor Infra.
Uponorin sisäilmastoratkaisuihin kuuluvat lämmitys-, viilennys- ja ilmanvaihtoratkaisut uudisrakentamiseen ja saneeraukseen. Uponorin järjestelmiin kuuluvat myös energianjakeluverkostot. Käyttövesijärjestelmiin kuuluvat rakennusten juomavesi- ja muut putkistot, mukaan lukien lämpöpattereiden liitännät muovi- tai komposiittiputkilla. Uponorin yhdyskuntatekniset ratkaisut puolestaan tähtäävät käyttö- ja viemärivesien johtamiseen ympäristöä vahingoittamatta sekä kaupungeissa että haja-asutusalueilla.
Helena Kara
Eläkevuodet
Helena Kara (Aini Helena Leminen) on haudattu Lemisen sukuhautaan Helsingin Hietaniemen hautausmaan vanhalle alueelle.
Filmografia
pienois|Helena Kara elokuvassa Kyökin puolella (1940).
Tuure Holopainen
Tuure Holopainen (18. helmikuuta 1943 Ylivieska – 6. maaliskuuta 2019 Oulu) oli kulttuurineuvos, päätoimittaja ja Pohjois-Pohjanmaan liiton pitkäaikainen kulttuurijohtaja.
Henkilöhistoria
Ylivieskassa syntynyt Holopainen kirjoitti ylioppilaaksi Iin yhteiskoulusta ja valmistui filosofian maisteriksi Oulun yliopistosta 1978, pääaineenaan kotimainen kirjallisuus. Oulun ylioppilaslehden toimitussihteerinä ja päätoimittajana työskennellyt Holopainen oli Oulun yliopiston ylioppilaskunnan pääsihteeri 1975–1976. Pohjois-Pohjanmaan liiton kulttuurisihteeriksi Holopainen tuli 1978 ja kulttuurijohtajaksi 1982, mistä tehtävästä hän jäi eläkkeelle 2011. Oulun kaupungin kulttuurilautakunnassa Holopainen toimi kahteen otteeseen, 1980-luvun ja 2000-luvun alussa, kuvataidelautakunnan puheenjohtaja hän oli 1985–1986. Kulttuurilehti Kaltion päätoimittajana Holopainen työskenteli 1988–1995. Hän toimi myös useiden kulttuurialan säätiöiden ja hankkeiden parissa. Holopaisen Santeri Alkiota käsittelevän väitöskirjan julkaisusopimus tehtiin vain pari päivää hänen kuolemansa jälkeen. Työstään Holopainen sai palkintoja ja tunnustuksia, kuten Oulun läänin taidetoimikunnan taidetunnustuksen 2010 ja Suomen Kotiseutuliiton ansiomitalin vuonna 2012.
Kuivuusraja
Kuivuusrajojen määrittelyjä
Wladimir Köppenin määritelmä kuivan ja kostean ilmaston rajalle. Kuvassa on R sademäärä senttimetreinä, ei millimetreinä niin kuin yleensä esitetään, ja T lämpötila celsiusasteina.
Eräs UNEP:in käyttämä kuivuusindeksi AI_U perustuu haihtumiseen. P on vuotuinen sademäärä, PET on suurin mahdollinen haihtuminen.
UNEP on käyttänyt myös venäläisen klimatologi Budykon kehittämää mallia, jossa R on vuosittainen Auringon nettosäteilytase, P vuotuinen sademäärä ja L veden latentti höyrystymislämpö.
Embergerin kuivuusindeksi Q lasketaan vuosittaisesta sademäärästä P, kylmimmän kuukauden keskilämpötilasta m ja lämpimimmän kuukauden keskilämpötilasta M seuraavasti :
Martonnen kuivuusindeksi
missä P on sademäärä mm ja T vuoden keskilämpötila °C, mutta kun T←9.9 °C, niin I_a =100
Tämän mukaan
Trewarthan kuivuusraja metsälle ja arolle on
Aron raja,
Kuivuusluokat
Puolikuivilla alueilla haihtuu yli kaksi kertaa niin paljon kuin sataa. Kuivilla alueilla haihtuu viisinkertainen sademäärä. Kuivuus P/PET on UNEP:in käyttämä kuivuusindeksi. Se on sademäärä P jaettuna vuotuisella maan ja kasvien teoreettisella haihtumisella PET:llä (potentiaalinen evapotranspiraatio)
Kuivuusrajat Suomessa
Suomessa sataa 400 mm metsänrajalla ja haihtuu 200 mm. Etelärannikolla taas sataa 650–700 mm, mutta haihtuu 425 mm. Tällöin sademäärä riittää teoriassa metsän kasvulle koko maassa. Silti heinäkuun haihdunta on Lounais-Suomessa ja joillain Sisä-Suomen alueilla sadantaa suurempi.
Kuivuusrajat P/Eo
Kuivuusrajojen laskemisessa voidaan käyttää PET:n sijasta pelkkää evaporaatiota E. eli haihtumista maan pinnasta. Tällöin P/Eo arvot ovat seuraavanlaisia
Ojasenlampi
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 4,6 hehtaaria, se on 450 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Se sijaitsee Ojasenkallion, Lullinvuoren, Penttilänvuoren ja Hakolanvuoren välisessä kainalossa. Laakso aukeaa itään, minne laskee myös järven laskupuro. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria ja se on autio. Lammen rantaviivan pituus on 1,0 kilometriä ja sen rannat ovat metsämaata, joka on paikoin soistunutta. Lämmen läheltä kulkee metsäautotie, joka päättyy Ojasenkallion länsipuolelle. Jyväskylän ja Muuramen välinen kuntaraja jakaa saaren aivan lammen pohjoispuolelta.
Luontoarvoja
Lammen laskupuron varressa on metsälehmuksen muodostama jalopuumetsikkö, josta on muodostettu vuonna 2003 yksityisenä luonnonsuojelualueena rauhoitettu Ojasenlammen laskupuron lehmusmetsikön luonnonsuojelualue.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Ristiselän alueella (14.23), jonka Ristiselän–Murtoselän alueeseen (14.231) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 116,7 metriä mpy. Järveen laskee Iso-Sikosen laskuoja ja siihen valuu myös Pieni-Sikosen laskupuron vedet, vaikka sen puroa ei ole piirretty Ojasenlampeen asti. Lampi laskee pitkin puroa, jonka suu on Ojasen talon luona Muuratsalon itärannassa Päijänteen Ristiselän Hauhonselkään.
Assadin kansalliskirjasto
Assadin kansalliskirjasto on Syyrian pääkaupungissa Damaskoksessa toimiva, maan hallitsijasuvun mukaan nimetty kansalliskirjasto. Kirjaston johtajana toimii tohtori Ali al-Aydi. Kansalliskirjaston rakennuksen suunnitteli kansainvälisen arkkitehtikilpailun voittanut puolalainen arkkitehti. Se rakennettiin vuosina 1979–1983 ja avattiin 1984.
Tätä ennen kansalliskirjastona toimi osaltaan Damaskoksessa sijaitseva, sulttaani Baibarsin perustama madrasa, vuosina 1277–1281 aiemmasta yksityisasunnosta oppilaitokseksi ja mausoleumiksi muutettu Madrasa al-Zahiriyya, joka tunnetaan myös al-Zahiriyyan kirjastona.
Syyriassa toimii myös vuonna 1924 alkujaan tieteelliseksi kirjastoksi perustettu Aleppon kansalliskirjasto.
Syyrian aikuisväestöstä (yli 15-vuotiaat) oli YK:n erityisjärjestö Unescon mukaan lukutaitoisia 80,84 prosenttia (vuonna 2004). Naisten lukutaidottomuus oli vuonna 2004 yli 14 prosenttiyksikköä miehiä yleisempää, sillä yli 15-vuotiaitten naisten lukutaitoprosentti oli 73,63 % ja miesten 87,76 % (2004).
Taiwanin kansallinen keskuskirjasto
Taiwanin kansallinen keskuskirjasto (, pinyin: Guójiā Túshūguǎn) on Taipein kaupungissa toimiva Taiwanin kansalliskirjasto. Se on eräs VIAF-auktoriteettitunnisteita laativista kansalliskirjastoista.
Kirjaston alkuvuodet Manner-Kiinassa (1933-1949)
Kansallinen keskuskirjasto perustettiin vuonna 1933 Kiinan tasavallan Nanjingissa ja samana vuonna kansallisen keskuskirjaston valmistelua varten vuokrattiin tilat. Kiinassa painettujen kirjojen vapaakappaleita koskava laki säädettiin. Helmikuussa 1936 kirjasto muutti uusiin tiloihin ja syyskuussa 1936 toiminnot avattiin yleisölle.
Elokuussa 1937 japanilaisten ilmahyökkäyksen seurauksena kirjasto lopetti palvelutoimintansa; keskeisimmät kirjat pakattiin säilytyslaatikoihin ja vietiin turvaan salassa pidettyyn arkistoon nyttemmin Nanjingin kaupunginmuseona toimivan palatsirakennukseen (Cháotiān Gōng). Saman vuoden marraskuussa tuli käsky kokoelman siirtämisestä länteen. Ainoastaan puolet aineistosta saatiin valmistelluksi siirtoa varten; nämä siirrettiin Kiinan lounaisosaan, ja ne saapuivat Chongqingiin helmikuussa 1938. Myös maan kansallismielinen hallitus siirtyi samaan kaupunkiin. Toistuvien Japanin ilmavoimien hyökkäysten seurauksena kokoelmat evakuoitiin Jiangjinin piirikunnan Baishan kaupunkiin. Heinäkuussa kansallisen keskuskirjaston valmisteluvaihe katsottiin päättyneeksi ja kansallinen keskuskirjasto virallisesti perustetuksi. Kansallinen hallitus sääti 16. lokakuuta 1938 säännöstön kansalliselle keskuskirjastolle, jolloin kirjaston laillinen perusta oli luotu.
Japania vastaan käytyjen sotavuosien aikana kirjastolle hankittiin yli 15 000 nimikettä harvinaisia kiinankielisiä kirjoja.
Keisarillisen Japanin antautumisen jälkeen (syyskuussa 1945) kansallinen keskuskirjasto keräsi sodan seurauksena hajautuneita aineistojaan ja uutta aineistoa eri tahoilta, mukaan luettuna Japanin hallitukselta. Kirjasto palasi Nanjingiin, jossa toiminnot avattiin toukokuussa 1946.
Manner-Kiinan lähteiden mukaan Taiwaniin siirrettiin 130 000 harvinaista kiinankielistä nimikettä. Jäljelle jäänyt kirjasto Nanjingissa siirtyi kommunistisen Nanjingin sotatilahallinnon valvontaan.
(Artikkeli on keskeneräinen. Artikkelin pohjaversiosta uupuu toistaiseksi muun muassa historia ja tilat Taiwanin saarella.)
Mäkijärvi (Jyväskylä)
Maantietoa
Järven pinta-ala on 14,0 hehtaaria, se on 950 metriä pitkä ja 300 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 2,5 kilometriä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Ristiselän alueella (14.23), jonka Ristiselän–Murtoselän alueeseen (14.231) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 125,3 metriä mpy.
Turun museokeskus
pienoiskuva|Turun museokeskuksen toimitila Kalastajankadulla entisessä harjatehtaassa. Turun museokeskus kokoaa yhteen Turun kaupungin omistamat museot. Se toimii myös Varsinais-Suomen alueellisena vastuumuseona ja jatkaa näin aiemman Turun maakuntamuseon/Varsinais-Suomen maakuntamuseon toimintaa. Museokeskuksen toiminta-ajatuksena on huolehtia kulttuuri- ja taideperinnön säilymisestä ja välittämisestä nykyisille sekä tuleville sukupolville Varsinais-Suomen alueella.
Turun museokeskus / Varsinais-Suomen alueellinen vastuumuseo toimii alueellaan antikvaarisena asiantuntijana ja lausunnon antajana kulttuurihistoriallisesti arvokkaita rakennuksia, muinaisjäännöksiä ja kuntien kaavoituksia koskevissa asioissa.