cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Marigny-l’Église
Kunta on osa Morvanin luonnonpuistoa (Parc naturel régional du Morvan).
Villa Harbo
Villa Harbo on huvila Vuosaaressa Helsingissä. Huvilan rakennutti saksalainen arkkitehti Fritz Lüsch omalle perheelleen vuonna 1912.
Friedrich Lüsch tuli Saksasta Suomeen tunnetun arkkitehdin Selim A. Lindqvistin kutsusta ja työskenteli tämän toimistossa. Lüschit asuivat Helsingissä 1903–15. Ensimmäisen maailmansodan aikana perhe joutui vihollismaan kansalaisina muuttamaan Ruotsiin. Harbo oli kuitenkin suvun kesäkäytössä aina vuoteen 1975 asti, jolloin paikka siirtyi Helsingin kaupungin omistukseen. Samalla huvila muutettiin ympärivuotiseen käyttöön ja suojeltiin. Huvila toimi Helsingin kaupunginkanslian edustushuvilana vuoteen 2004.
Vuonna 2017 huvila on helsinkiläisen Planmeca Oy:n omistuksessa. Rannassa sijaitseva suuri saunarakennus on vuodelta 2010. Vuonna 2015 Planmeca suunnitteli uuden koulutuskeskuksen rakentamista saunan viereen. Helsingin kaupunginvaltuusto antoi rakentamisluvan, joka kumottiin hallinto-oikeuden päätöksellä.
Fryyginen
pienoiskuva|300px|C:stä alkava fryyginen asteikko. Fryyginen merkitsi musiikin teoriassa alun perin erästä muinais­kreikkalaista sävellajia ja siihen liittyvää asteikkoa. Myöhemmin sana tuli tarkoittamaan siitä selvästi poikkeavaa keskiaikaista kirkkosävellajia sekä siihen liittyen nykyisin sellaista diatonista asteikkoa, joka esimerkiksi pianon valkoisilla koskettimilla ulottuu E:stä seuraavaan, oktaavia korkeampaan E:hen mutta joka voidaan myös transponoida muulle korkeudelle, jolloin C:stä alkavassa fryygisessä asteikossa D, E, A, H on alennettu Des-, Es-, As- ja B-säveliksi.
Kreikkalainen fryyginen sävellaji
pienoiskuva|300px|D:stä alkava kreikkalainen fryyginen asteikko, enharmoninen muoto, jaettuna kahteen tetrakordiin
pienoiskuva|300px|D:stä alkava kreikkalainen fryyginen asteikko, diatoninen muoto. Fryyginen sävellaji (oikeastaan harmonia tai tonos) sai nimensä kreikkalaisten itäpuolella Vähässä-Aasiassa asuneiden fryygialaisten mukaan. Siinä oli oktaavissa kaksi tetrakordia eli neljän sävelen jaksoa, joita erotti toisistaan kokoaskel. Fryygisestä asteikosta oli kolme muotoa:
Kreikkalaisessa musiikissa asteikot luettiin nykyisestä käytännöstä poiketen tavallisesti ylhäältä alaspäin. Diatonisessa muodossa asteikon sävelet olivat samat, jotka nykyisin saadaan soittamalla pianon valkoisilla koskettimilla D:stä alaspäin seuraavaan D:hen saakka, nykyisillä sävelnimillä siis: D C H A | G F E D,, mikä on käytännössä sama asteikko, joka nykyisin tunnetaan nimellä fryyginen. Diatonisessa muodossa asteikon sävelet olivat samat, jotka nykyisin saadaan soittamalla pianon valkoisilla koskettimilla D:stä alaspäin seuraavaan E:hen saakka, nykyisillä sävelnimillä siis: D C H A | G F E D. Kreikkalainen diatoninen fryyginen asteikko oli käytännössä sama kuin myöhempi keskiaikainen doorinen kirkkosävellaji ja nykyinen doorinen moodi.
Kreikkalaisen käsityksen mukaan kuhunkin sävellajiin liittyi erilainen eetos. Fryygistä sävellajia pidettiin ekstaattisena. , ja se olikin saanut tämän nimensä sen vuoksi, koska Vähän-Aasian fryygialaisilla oli kreikkalaisten keskuudessa villin, vapaan ja "ekstaattisen" kansan maine. Platon olisi ihanne­valtiossaan sallinut vain fryygiseen sekä sielua vahvistavana pidettyyn dooriseen sävellajiin perustuvan musiikin.
Sekaannuttavasti jotkut teoreetikot kuten Kleonides nimittivät fryygiseksi myös yhtä kolmestatoista kromaattisesta transponointitasosta riippumatta siitä, mistä intervalleista asteikko muodostui.
Keskiaikainen fryyginen sävellaji
E F G A H + H C D E
Yhdistämällä tetrakodrit ja asteikon alin sävel saadaan hypofryyginen sävellaji: G | A B C D | (D) E F G
Fryygiselle sävellajille on ominaista, että päätössävelen alapuolella on kokoaskel, yläpuolella puoliaskel. Tämän vuoksi, päinvastoin kuin sekä duurissa että harmonisessa mollissa, päätös­sävelen yläpuolella oleva sävel saa eräänlaisen johtosävelen luonteen. Tämä antaa fryygiselle sävel­lajille omalaatuisen "häilyvän" luonteen.
HK-47
HK-47 on kuvitteellinen hahmo Tähtien sota -universumissa. HK-47 on tappajadroidi, joka esiintyy peleissä Star Wars: Knights of the Old Republic sekä Star Wars: Knights of the Old Republic II: The Sith Lords. Molemmissa peleissä hänen ääninäyttelijänään toimi Kristoffer Tabori.
Historia
Kun Darth Revan ja Darth Malak aloittivat sotansa Vanhaa Tasavaltaa vastaan, Revan rakensi itselleen henkilökohtaisen vartija- ja salamurhaajadroidin ja antoi sille merkinnän HK-47. Hänestä tuli Revanille luotettava palvelija. Hän onnistui eliminoimaan monta Revanin vihollista salamurhaprotokollan avulla. Malak ei erityisemmin pitänyt hänestä, koska kerran Malak kysyi häneltä, mitä hän ajatteli HK:sta. HK silloin kertoi hänelle hänen lihallisuudestaan. Malak ei pitänyt tästä, mutta Revanista se kuulosti erittäin hauskalta. Tästä hetkestä lähtien HK käytti kaikista ihmisistä nimitystä lihallinen (meatbag).
Kerran Revan lähetti HK:n salamurhatehtävään mandaloriaaninen alueille, jossa hän vahingoittui niin, että ei kyennyt palaamaan isäntänsä luo. Ennen tätä tehtävää häneltä pyyhittiin kaikki muisti, jonka piti palata, kun hän palaisi takaisin isäntänsä luo. Sen sijaan hän joutui erään mandaloriaani- sotilaan omistukseen, joka yritti käyttää häntä tappamaan Mandalore, mandaloriaanien johtaja. Mandalore oli viisaampi ja ohjelmoi HK:n tappamaan omistajansa. Tapettuaan tämän hän ilmeisesti joutui mustaan pörssiin, josta hänet osti eräs Hutt-gangsteri Sleheyron-planeetalta. Hän viihtyi Huttin palveluksessa, mutta omistajuus päättyi siihen, kun hän ei ollut isäntänsä luona tämän kuollessa. Tietyssä mielessä hänen mestarinsa kuolema oli siis hänen syynsä. HK ei kykene tahallaan tappamaan isäntäänsä, mutta nyt hän oli tappanut niitä jo kaksi. Tämän jälkeen hän joutui Coruscantiin erään senaattorin henkivartijaksi. Kun senaattori sai selvää hänen salamurhaprotokollastaan, hän ilahtui niin, että käski HK:n tappaa muutaman kilpailijan. HK teki työtä kaskettyä ja eliminoi myös muutamia henkilöitä, joita hänen isäntänsä ei pyytänyt. Senaattori piti tästäkin. Sitten senaattori käski HK:n tappamaan vaimonsa ja vaimon mahdollisen mieskumppanin. Juuri kun HK oli ampumassa kohteensa, senaattori tuli katumapäälle ja heittäytyi HK:n eteen, tapattaen siten itsensä. Nyt HK tappoi jo kolmannen isäntänsä. HK ei vienyt tehtäväänsä loppuun, koska hän sammuu heti, jos hänen isäntänsä kuolee. Vaimo oli ihmeissään HK:sta ja laittoi hänet huutokauppaan, josta hänet osti eräs Systech Corporationin alijohtaja. Jälleen kerran HK toimi henkivartijana. Kun hänen uusi isäntänsä kuuli eräästä kilpailevasta tuotteesta, joka raunioittaisi hänet, hän käski HK:ta tappamaan jokaisen, joka oli tekemisissä tämän tuotteen kanssa. Valitettavasti tuotteen kehittäjä oli itse Systech Corporation ja kun HK:n omistaja huomasi virheensä, hän tuli hulluksi ja yritti tuhota HK:n paperiveitsellä. HK ei voinut tappaa omaa isäntäänsä, mutta teki sen kuitenkin, kun hänen isäntänsä osui yhteen HK:n käyttölaitteista. Siitä seurannut shokkiaalto tappoi HK:n isännän ja samalla tuhosi HK:n salamurhaprotokollan. Kukaan Systechissä ei tiennyt HK:sta ja hänet myytiin entisenä yhtiöomaisuutena Yuka Laka -nimiselle ithoriaanille Tatooineen.
Fryyginen
Nykyinen fryyginen moodi
Sekaannusta saattaa aiheuttaa se, että nykyinen fryyginen moodi muistuttaa lähinnä muinais­kreikkalaista doorista harmoniaa sen diatonisessa muodossa. Sen sijaan muinais­kreikkalainen fryyginen harmonia muistuttaa nykyistä doorista moodia.
HK-47
Historia
Kun Revan oli palannut jedien keskuuteen ja aloittanut Tähtiahjon etsinnän, Revan tuli Tatooineen etsimään tiettyä tähtikarttaa. Tatooinella ollessaan hän myös osti HK-47:n. Näin HK palasi takaisin alkuperäiselle isännälleen, mutta kumpikaan ei tässä vaiheessa tiennyt asiasta mitään, koska kummatkin olivat menettäneet muistinsa. Kun Revan ja hänen kumppaninsa vangittiin Leviathanille ja kun Malak kertoi Revanille totuuden, HK:ssa oleva palautusjärjestelmä aktivoi HK:n muistiytimen. Tämä palautti HK:n muistin. Kummatkin olivat iloisia uudelleenliittymisestä ja työskentelivät yhdessä, pysäyttäessään Malakia. Kun Malak oli voitettu ja Revan lähtenyt pois Tasavallasta, HK-47 oli hänen mukanaan, kunnes Revan jätti Ebon Hawkin ja kaikki mukana olevat Malachor V -planeetalle. HK oli jälleen kerran vahingoittunut ja toimintakyvytön. Myöhemmin kun Kreia löysi Karkotetun Jedin, tämä korjasi HK-47:n. Pakolaisjedi oli kohdannut toisia HK-mallisia droideja, HK-50:iä. Kun HK-47 kuuli tästä, hän oli suhteellisen vihainen siitä, ettei hän enää ollut ainutlaatuinen. Hän pysytteli pakolaisjedin mukana saadakseen tilaisuuden kohdata nämä droidit, mutta sitä tilaisuutta hän ei ainakaan pakolaisjedin mukana saanut.
Luonne
HK-47:n luonne on erikoinen. Hänen päällimmäinen ajatuksensa on jonkun tappaminen, koska hän ei pidä kuin yhdestä "orgaanisesta lihasäkistä" eli isännästään. Hän osaa olla häijy ja ilkeä, mutta hän ei koskaan tapa ketään ilman käskyä. Se, että häntä kielletään tappamasta joku tai jokin aina ärsyttää häntä, mutta hän osaa hyväksyä asian.
Kyvyt
HK:lla on monia erikoiskykyjä. Koska hän on salamurhadroidi, hän on erityisen tehokas taistelussa. Salamurhaaminen onnistuu häneltä hienosti, koska kukaan ei koskaan huomaa häntä sellaisena. Hänet huomataan yleisimmin protokolladroidina ja hän kykenee puhumaan 600:lla kielellä, mukaan lukien erittäin vaikealla hiekkaväkikielellä.
Aiheesta muualla
fr:Personnages de Star Wars: Knights of the Old Republic
Fryyginen
Fryyginen dominanttiasteikko
Fryyginen dominanttiasteikko saadaan korottamalla fryygisen asteikon kolmas sävel: E-fryyginen dominanttiasteikko Moodi: E F Gis A  H  C  D  E Duuri: 1 2  3  4  5 6  7 1 Molli: 1 2 3 4  5  6  7  1
Fryygistä dominanttiasteikkoa sanotaan myös 'espanjalaiseksi mustalaisasteikoksi, koska se muistuttaa flamencomusiikissa esiintyviä asteikkoja. Flamencomusiikki käyttää fryygistä asteikkoa sekä arabialaisen maqām Ḥijāzī -asteikon muunnelmaa, joka muistuttaa fryygistä dominanttiasteikkoa mutta jossa asteikon kuudes sävel on korotettu. Siinä esiintyy myös kaksimoodinen yhdistelmä, jossa asteikon toinen ja kolmas sävel esiintyvät vaihdellen toisinaan fryygisen asteikon mukaisesti alennettuina, toisinaan duuriasteikon mukaisina.
Fryyginen moodi jazzissa
Nykyaikaisessa jazzissa fryygistä moodia käytetään soinnuissa, erityisesti vaillinaisessa soinnussa sus4(9), jota toisinaan sanotaan fryygiseksi suspendoiduksi soinnuksi. E-fryygisessä moodissa saattaa esiintyä esimerkiksi sointu E-A-H-D-F.
Fryyginen lopuke ja napolilainen sekstisointu
Fryygiselle sävellajille sukua on myös napolilainen sekstisointu, jossa molliasteikon toinen sävel esiintyy alennettuna.
BSP
BSP tarkoittaa:
GTP
GTP voi tarkoittaa seuraavia:
IPSC Haulikon maailmanmestaruuskilpailut
IPSC Haulikon maailmanmestaruuskilpailut (engl. IPSC Shotgun World Shoot), tunnetaan myös nimellä Practicalin Haulikon maailmanmestaruuskilpailut ja Haulikkopracticalin maailmanmestaruuskilpailut, on IPSC-lajiliiton korkein haulikolla ammuttava arvokilpailu. Ne kestävät useita päiviä ja sisältävät vähintään 30 ampumaosuutta. Ne pidetään kolmen vuoden välein.
Turkvision laulukilpailu 2020
Turkvision laulukilpailu 2020 oli järjestyksessään neljäs Turkvision laulukilpailu. Se järjestettiin Istanbulissa Turkissa 20. joulukuuta 2020 ja kilpailun järjestäjänä toimi Turkish Music Box Television (TMB TV). Turkin COVID-19-pandemiatilanteen vuoksi kilpailu esitettiin etäyhteydellä Internetissä. Kilpailun väliaikaesityksestä vastasi Natali Deniz kappaleellaan "Sarmaş bana".
Kilpailuun osallistui 26 maata tai aluetta, joissa asuu paljon turkkilaisia tai puhutaan turkkilaista kieltä. Irakin turkmeenit, Kazakstanin uiguurit, Moldova, Nogait, Puola ja Tjumenin alue osallistuivat kilpailuun ensimmäistä kertaa. Paluun kilpailuun tekivät Baškortostan, Hakassia, Moskovan alue, Tatarstan, Tuva ja Sahan tasavalta. Kilpailusta vetäytyivät Bulgaria, Georgia, Iran, Irak, Kosovo, Syyria ja Uzbekistan.
Ukrainan Natalie Papazoglu voitti kilpailun kappaleellaan "Tikenli yol". Toiseksi ja kolmanneksi sijoittuivat Sahan tasavalta ja Bosnia ja Hertsegovina.
Taustaa
Lokakuussa 2020 uutisoitiin, että Turkin televisioyhtiö TMB TV järjestäisi laulukilpailut Istanbulissa, mutta lähetys tapahtuisi COVID-19-pandemian vuoksi Internetin etäyhteyden avulla.
Formaatti
COVID-19-pandemian vuoksi kaikkien osallistujien musiikkiesitykset kuvattiin etukäteen.
Äänestys
Kilpailun tuomaristo koostui jokaisen osallistujamaan delegaation valitsemasta jäsenestä ja he antoivat pisteitä asteikolla 1–10 etäyhteyden välityksellä. Tuomariston johtajana toimi valkovenäläinen laulaja Gunesh Abasova.
Osallistujat
Kilpailuun osallistui 26 maata tai aluetta:
Yleisön sympatia -erikoispalkinto
Osallistujamaista tai -alueista 14 kilpaili myös erikoispalkinnosta, minkä tarkoituksena oli tuottaa cover-kappale kuuluisasta "Sari Gelin"-kansanlaulusta. Internetin yleisöäänestyksellä voittajaksi valittiin Moskovan alueen Olga Shimanskaya. Osallistujat olivat seuraavista maista tai alueilta:
Benny Chan
pienoiskuva|Benny Chan vuonna 2019. Benny Chan Muk-Sing (7. lokakuuta 1961 – 23. elokuuta 2020 ) oli hongkongilainen elokuvaohjaaja, elokuvatuottaja ja käsikirjoittaja.
Imre Thököly
Imre Thököly (25. syyskuuta 1657 – 13. syyskuuta 1705) oli unkarilainen kapinajohtaja, joka soti maata hallinneita Habsburgeja vastaan. Thököly ja niin sanotut kurutsit olivat aluksi menestyksekkäitä ja he saivat tukea Osmanien valtakunnalta. Turkkilaisten kärsittyä tappion Wienin taistelussa vuonna 1683 myös Thököly menetti kuitenkin pian valtansa ja hän eli myöhemmin maanpaossa Turkissa.
Varhainen elämä
Imre Thököly syntyi Kežmarokissa nykyisessä Slovakiassa 25. syyskuuta 1657. Thökölyn yläunkarilainen suurmaanomistajasuku oli uskonnolliselta taustaltaan kalvinilainen. Tyytymättömyys Unkaria hallinneisiin Habsburgeihin oli kasvanut 1600-luvun jälkipuoliskolla ja vuonna 1670 joukko unkarilaisia salaliittolaisia oli nostattanut kapinan Ylä-Unkarissa Ferenc I Rákóczin johdolla. Kapina kukistettiin kuitenkin nopeasti ja joukko sen johtajia teloitettiin. Teloitettujen joukossa oli myös Imre Thökölyn isä, ja Imre pakeni Transilvaniaan.
Habsburgien vastaisen salaliiton paljastumista seurasi laajemmat vainot Unkarissa, jotka kohdistuivat erityisen ankarasti protestantteihin. Osa aatelista menetti tilansa ja heitä muutti Transsilvanian puolelle rajaa. Samalla heihin liittyi lainsuojattomia haiduja. Nämä joukot tulivat sittemmin tunnetuksi kurutseina ja he alkoivat järjestää vuodesta 1672 hyökkäyksiä Unkariin.
Thököly kurutsien johtajana ja Ylä-Unkarin ruhtinaana
Tuolloin 19-vuotias Thököly nousi kurutsien johtoon vuonna 1678. Thököly muovasi kurutseista 20 000:n miehen tehokkaan sotajoukon ja parin vuoden aikana heidän onnistui vallata Ylä-Unkari Habsburgien kannattajilta eli labantseilta. Hän meni myös naimisiin Ferenc I Rákócziin lesken Ilona Zrínyin kanssa ja sai näin hallintaansa Rákóczien suvun huomattavan maaomaisuuden. Vuonna 1682 Thököly valittiin Ylä-Unkarin ruhtinaaksi. Tukea hallinnolleen hän etsi ensin Ranskasta ja Puolasta, mutta joutui lopulta kääntymään Osmanien valtakunnan puoleen. Osmanien sulttaani tarjosi hänelle jopa Unkarin kuninkaan titteliä, josta Thököly kuitenkin kieltäytyi.
Habsburgien asemaa uhkasivat tällä välin unkarilaisten lisäksi monet muut tekijät. Ranska liitti itseensä Strasbourgin vuonna 1681 ja Kara Mustafa paššan huhuttiin valmistelevan sotaretkeä Itävaltaa vastaan. Asemansa vakauttaakseen keisari Leopold I lupasi Sopronin valtiopäivillä vuonna 1681 kunnioittaa protestanttien oikeuksia ja Unkarin lakeja. Thökölyn kanssa solmittiin lyhytikäiseksi jäänyt aselepo.
Turkkilaisten tappio ja Thökölyn myöhempi elämä
thumb|vasen|Tilanne Keski-Euroopassa vuonna 1683. Thökölyn hallitsema Ylä-Unkari on kartalla Principality of Upper Hungary.Osmanien valtakunnassa unkrailaisten menestys oli vakuuttanut turkkilaiset Habsburgien kukistamisen mahdollisuudesta. Keväällä 1683 Kara Mustafa pašša johti 100 000 miehen armeijan pitkin Tonavaa kohti Wieniä Itävallassa. Thököly jatkoi tällä välin omia sotatoimiaan Habsburgeja vastaan, mutta ei osallistunut turkkilaisten päähyökkäykseen. Thököly uskoi turkkilaisten voittavan yksinkin ja heidän voittonsa jälkeen Unkarista tehtäisiin osmanien vasallivaltio Thökölyn alaisuudessa. Habsburgit saivat kuitenkin tukea Puolan Juhana III Sobieskilta, sekä Baijerin ja Saksin vaaliruhtinailta. Liittouma voitti turkkilaiset Wienin taistelussa 12. syyskuuta 1683. Wienissä saavutetun voiton jälkeen Leopold päätti edelleen vapauttaa Unkarin turkkilaisten hallinnasta. Thököly menetti nopeasti kannatustaan ja monet kurutsit loikkasivat Habsburgien puolelle.
Vuomnna 1688 kukistui viimeinen Thökölyn kannattajien hallussaan pitämä Munkácsin linna, jonka puolustusta Thökölyn vaimo Ilona oli johtanut. Lopulta Imre ja Ilona päätyoivät maanpakolaisiksi Osmanien valtakuntaan. Turkkilaiset tekivät vielä hetkellisesti Thökölystä Transilvanian ruhtinaan vuonna 1690, mutta turkkilaisvalta Unkarissa päättyi lopullisesti Karlowitzin rauhaan vuonna 1699. Thököly kuoli İzmitissä 13. syyskuuta 1705.
Annie Machon
thumb|upright|Annie Machon 2013. Annie Machon (s. 1968) on entinen Britannian turvallisuuspalvelun MI5:n tiedustelu-upseeri, joka irtisanoutui 1997 sen palveluksesta yhtä aikaa silloisen kumppaninsa David Shaylerin kanssa auttaakseen tätä paljastamaan tiedustelupalveluissa esiintyvää rikollisuutta. Nykyisin Machon on kirjailija, ammattipuhuja, pr-konsultti ja tapahtumajärjestäjä sekä myös monien asioiden parissa toimiva aktivisti.
Machon ja Shayler pakenivat ennen lehdessä julkaistuja paljastuksia Hollantiin, kiertelivät piileskellen vuoden ajan ympäri Manner-Eurooppaa ja asuivat sitten kaksi vuotta maanpaossa Pariisissa brittiviranomaisten etsiessä heitä. He palasivat vuonna 2000 Britanniaan vapaaehtoisesti. Heidän lisäkseen tutkinnan ja pidätysten kohteiksi joutui ystäviä, sukulaisia, kannattajia ja toimittajia. Shaylerin syytteet kuitenkin supistuivat niin, että hän kärsi lopulta vain puolen vuoden vankeustuomion, Machonin mukaan siksi, että suuria juttuja, kuten suunnitelmaa Gaddafin murhaamiseksi, ei haluttu puitavan julkisuudessa.
Machonin ensimmäinen, 2005 ilmestynyt kirja on Spies, Lies and Whistleblowers: MI5, MI6 and the Shayler Affair, jossa hän arvostelee Britannian turvallisuuspavelua ja tiedustelupalvelua MI5:ssa työskennellessään tekemiensä havaintojen pohjalta.
Machon on opiskellut Cambridgen yliopistossa ja valmistuttuaan hän työskenteli kustannusalalla.
MI5
Machon meni 1991 MI5:n palvelukseen kumouksen vastaisen toiminnan osastolle, jonka virallinen nimi on F2. Siellä hän tutustui Shayleriin. Sen jälkeen hän työskenteli kaksi vuotta T-osastolla, jossa hän tutki Irlannin terrorismia, kunnes hänet siirrettiin kansainvälisen terrorismin vastaiselle osastolle, G-osastolle, jossa hän työskenteli vuosina 1991–1996. Hän ja Shayler erosivat tiedustelun palveluksesta 1996 paljastaakseen rikoksia, joita vakoilijat olivat tehneet. Niitä olivat esimerkiksi:
Machonin mukaan jokaisessa brittiläisessä toimituksessa on yksi tai kaksi toimittajaa, jotka pyrkivät MI5:n nimissä vaikuttamaan lehden juttuihin.
MI5:n jälkeen
Machon erosi Shaylerista 2006 tämän väitetyn huumeidenkäytön ja messias-väitteiden vuoksi. ”Surullinen tapaus”, Machon sanoi vieraillessaan Suomessa maaliskuun lopussa 2012. Machon on mukana Jonathan Kerr-Smithin William Rodriguezista tekemässä puolitoistatuntisessa dokumentissa Last Man Out.
Machon kuuluu 9/11-totuusliikkeseen ja on sitä mieltä, että syyskuun 11. päivän iskut teki Yhdysvaltojen hallitus saadakseen tekosyyn sodalle.
Machon on ollut Law Enforcement Against Prohibition järjestön hallituksen jäsen.
Sektor
Sektor on kuvitteellinen henkilö Mortal Kombat -tappelupelisarjassa. Ensimmäisen kerran hän esiintyi sarjan kolmannessa osassa.
Sektorin elämäkerta
Sektor oli ensimmäinen vapaaehtoinen Lin Kuein jäsen, jonka klaani muutettiin kyborgiksi. Hänet lähetettiin tappamaan klaanista paennutta Sub-Zeroa. Hänen mukaansa tähän tehtävään lähetettiin Smoke ja Cyrax.
Lopulta hän jäi yksin. Sektorin virtapiirit rappeutuivat hänen vaelleltuaan jonkin aikaa Edeniassa etsien Sub-Zeroa. Paikalle saapunut Shujinko toi hänelle tarpeellisia osia ja Sektor palasi Lin Kuei -klaanin luokse. Perillä hän tappoi klaanin suurmestarin vieden tältä Lohikäärme-medaljongin ja julistaen itsensä klaanin uudeksi johtajaksi. Sub-Zero palasi entisen klaaninsa luokse, haastoi Sektorin ja voittamalla taistelun vei tältä johtajuuden. Kohdattuaan tappion Sektor matkusti Japaniin ja perusti Tekuninin, oman klaaninsa kyborgeille.
1425 Tuorla
1425 Tuorla on Kustaa Inkerin vuonna 1937 löytämä asteroidi eli pikkuplaneetta. Se on nimetty Turun yliopiston tähtitornin sijaintipaikan mukaan.
Sektor
Sektorin elämäkerta
Mortal Kombat: Armageddon-pelissä Sektor väijyttää Tavenin tämän etsiessä isänsä temppelistä jättämäänsä asetta. Sektor vie hänet Tekunin sota-alukseen ja kuulustelee Tavenia viestistä, jonka tämän isä oli lähettänyt hänelle. Taven varoittaa Sektoria että häntä tullaan rankaisemaan, mutta Sektor kiduttaa Tavenia nostamalla tämän voimia. Yhtäkkiä Sonya Blade ja erikoisjoukot hyökkäävät alukselle ja Taven pääsee pakenemaan kaaoksen keskellä, vaikka Sektor kohtaakin hänet uudestaan ennen tämän lähtöä. Sektor kukistetaan, mutta hän ehti paeta aluksesta ennen sen itsetuhoa. Sektor myöhemmin osallistui Armageddonin taisteluun ja sai taistelussa surmansa. Sektorin vaihtoehtoisessa Armageddonin lopetuksessa hän kukisti Blazen ja Sektorin mieli yhdistyi Smoken ja Cyraxin mielten kanssa ja heidän yhdistyttyä yhdeksi olennoksi, he pakottivat kaikkien realmien asukkaat kohtelemaan häntä jumalanaan.
1425 Tuorla
Tuorlan likimääräinen läpimitta on 24 kilometriä. Kohde sijaitsee Auringosta suunnilleen 2,61 kertaa niin kaukana kuin Maa, ja sen kierros Auringon ympäri kestää noin 4 vuotta ja 3 kuukautta.
Sektor
Sektorin elämäkerta
Vuoden 2011 Mortal Kombat-pelissä Sektor taisteli Scorpionia vastaan yhdessä Cyraxin kanssa, mutta molemmat hävisivät tälle. Myöhemmin Sektor keskustelee Cyraxin kanssa mahdollisuudesta muuttaa itsensä ja klaaninsa jäsenet kyborgeiksi. Cyrax ei pidä ajatuksesta ja taistelee Sektoria vastaan voittaen hänet. Myöhemmin Sektor muutettiin kyborgiksi ja Smoke kohtasi Sektorin kyborgimuodon ja voitti tämän taistelussa. Myöhemmin Sektor yhdessä Cyraxin kanssa ilmestyivät areenalle ja vangitsivat nuoremman Sub-Zeron tämän kukistettua Scorpionin ja vannoivat Shao Kahnille Lin Kuei klaanin olevan nyt hänen liittolaisensa pyytäen Shao Kahnin lupaa viedä Sub-Zero muutettavaksi kyborgiksi, minkä Shao Kahn hyväksyi. Myöhemmin Sektor taistelee Cyber Sub-Zeroa vastaan huomattuaan tämän uudelleenohjelmoinnin, mutta häviää tälle. Myöhemmin Sektor hyökkäsi joukkoineen Earthrealmin puolustajien tukikohtaan ja taisteli Nightwolfia vastaan mutta häviää taistelun. Sektorin kohtalo jäi avoimeksi pelin lopussa, mutta hänen uskotaan selvinneen.
Recordead Live – Sextourcism in Z7
Recordead Live - Sextourcism in Z7 on Lordi-yhtyeen DVD-julkaisu, joka julkaistiin 26. heinäkuuta 2019. Konsertti on taltioitu 23. marraskuuta 2018 Prattelnissa, Sveitsissä Lordin Sextourcism -kiertueella. Livetaltioinnin lisäksi DVD:llä on A Day in the Life on Sextourcism-dokumentti, sekä yhtyeen musiikkivideot.
Sektor
Sektorin elämäkerta
Mortal Kombat 11-pelissä Sektor oli rakennettu uudelleen ja hän ylläpiti tehdasta, joka rakensi kyborgiarmeijaa Kronikalle. Sektor taisteli Sub-Zeroa ja Scorpionia vastaan Frostin varoitettua häntä heistä. Sub-Zero ja Scorpion kukistivat Sektorin, mutta Geras ja Kano rakensivat Sektorin uudelleen. Sektor hyökkäsi erikoisjoukkojen päämajaan ja taisteli Johnny Cagea vastaan. Myöhemmin Kano aktivoi Sektorin itsetuhomekanismin, jolloin Sektor tuhoutui lopullisesti räjähdyksessä räjäyttäen tukikohdan ilmaan.
Erikoisliikkeet
Personnages de Mortal Kombat
Oscar Wilde
Oscar Fingal O'Flahertie Wills Wilde (16. lokakuuta 1854 Dublin – 30. marraskuuta 1900 Pariisi) oli irlantilaissyntyinen näytelmäkirjailija, prosaisti ja runoilija. Hän on viktoriaanisen Lontoon menestyneimpiä ja kuuluisimpia näytelmäkirjailijoita sekä tunnettu esteetikko.
Varhainen elämä
Oscar Wilde syntyi 16. lokakuuta 1854 Dublinissa, Irlannissa. Hänen isänsä Sir William Wilde oli Irlannin johtava korva- ja silmäkirurgi, joka oli julkaissut kirjoja myös arkeologiasta, kansanperinteestä ja satiristi Jonathan Swiftistä. Äiti Jane oli irlantilaisnationalisti, runoilija sekä kelttiläisen mytologian ja kansanperinteen tuntija, joka kirjoitti nimellä Speranza. Oscarilla oli isoveli ja pikkusisko. Isoveli Williesta tuli lehtimies ja runoilija.
Opiskeluaika
Wilde kävi Portora Royal Schoolia Enniskillenissä 1864–1871. Sieltä hän jatkoi stipendien turvin ensin Dublinin Trinity Collegeen 1871–1874 ja sieltä Oxfordin yliopiston Magdalen Collegeen 1874–1878, mistä hän sai tutkinnon. Vuonna 1878 Wilde sai aikaisempien palkintojensa ja tunnustustensa lisäksi myös arvostetun Newdigate-palkinnon runostaan Ravenna. Wildeen teki noihin aikoihin suuren vaikutuksen John Ruskinin ja Walter Paterin kirjoitukset taiteen keskeisestä merkityksestä elämässä ja etenkin Paterin painottama esteettinen intohimo, jolla elämä tulisi elää.
1880-luvulla
Wilde muutti Lontooseen vuonna 1879 ja asettui kesällä 1880 Chelseaan. Hän julkaisi omakustanteena ensimmäisen näytelmänsä Vera; or the Nihilists syksyllä 1880 ja runokokoelmansa Poems seuraavana vuonna.
Pramea ja sanavalmis Wilde sai 1880-luvulla näkyvän aseman Lontoon seurapiireissä ja taiteilijapiireissä. Satiirilehti Punch otti hänet silmätikukseen ja esimerkikseen esteetikkojen epämiehekkäästä kiintymyksestä taiteeseen. Wilde vietti vuonna 1882 kymmenen kuukautta Yhdysvalloissa ja Kanadassa luennoiden aiheista "Englannin renessanssi" ja "Koristetaide Yhdysvalloissa" sekä kehotellen yhdysvaltalaisia rakastamaan kauneutta ja taidetta. Amerikan-aikana hänellä oli Hattie-niminen ihastus, jonka henkilöllisyyttä on pitkään arvailtu. Brittiläinen elämäkerturi on päätynyt siihen että kyseessä oli sanfranciscolaisen rautatiemagnaatin 23-vuotias tytär Hattie Crocker.
Seuraavana syksynä Wilde kävi uudelleen New Yorkissa Vera-näytelmänsä ensiesityksessä. Alkuvuoden 1883 Wilde vietti Pariisissa ja viimeisteli näytelmänsä The Duchess of Padua. Palattuaan Britanniaan Wilde luennoi kokemuksistaan Yhdysvalloissa.
Wilde meni vuonna 1884 naimisiin tunnetun asianajajan tyttären Constance Lloydin kanssa. Liitosta syntyi kaksi lasta, Cyril (s. 1885) ja Vyvyan (s. 1886).
Wilde ansaitsi elantonsa 1880-luvun lopulla lehtimiehenä. Hän kirjoitti maaliskuun 1885 ja toukokuun 1890 välillä yli 70 nimettömänä julkaistua kirja-arvostelua Pall Mall Gazetteen. Wilde arvosteli hyvin monentyyppistä kirjallisuutta: suuresti arvostamastaan venäläisestä kirjallisuudesta aina keittokirjoihin ja musiikkikirjoihin. Hän kirjoitti lisäksi omalla nimellään ja nimettömänä useita tekstejä muihin sanomalehtiin ja aikakauslehtiin. Marraskuusta 1887 kesäkuuhun 1889 Wilde toimi Woman’s World -lehden päätoimittajana. Hän pyrki nostamaan lehdessä esille erityisesti naiskirjailijoita. Lehden aiheet Wilden aikana käsittelivät esimerkiksi ranskalaista kirjallisuutta, teatteria, pukeutumista sekä naisten työ- ja opiskelumahdollisuuksia.
Wilde julkaisi vuonna 1888 sadun muotoon kirjoitetun romanttisen allegoriansa The Happy Prince and Other Tales. Julkaistuaan kritiikkiesseensä The Decay of Lying (1889) ja The Critic as Artist (1890) Wilde lopetti lehtityöt.
Tuotannon huippu 1890-luvulla
Merkittävimmän tuotantonsa Wilde kirjoitti 1890-luvulla. Dorian Grayn muotokuva (1890) on Wilden ainoa romaani. Siinä hän yhdisteli kauhuromantiikan yliluonnollisia aineksia ranskalaisen dekadenssin syntisyyteen. Romaani herätti väitetyn moraalittomuutensa vuoksi paljon keskustelua ja arvostelua. Intentions (1891) sisälsi aiemmin julkaistuja esseitä. Wilde julkaisi vuonna 1891 myös kaksi tarina- ja satukokoelmaa: Lord Arthur Savile’s Crime, and Other Stories, ja A House of Pomegranates.
Salomé (1893) oli makaaberi näytelmä, joka kuvasi luonnotonta intohimoa. Ranskankielinen näytelmä kiellettiin Englannissa ennen sen ensiesitystä, ja sitä alettiin esittää vasta kolme vuotta myöhemmin Pariisissa.
Wilden menestyneimpiä teoksia olivat hänen sukkelat seurapiirikomediansa, joissa hän uudisti englantilaista 1800-luvun teatteria tuomalla siihen vaikutteita ranskalaisesta teatterista. Näitä menestysnäytelmiä olivat Lady Windermere’s Fan (1892), A Woman of No Importance (1893), An Ideal Husband (1895) ja The Importance of Being Earnest (1895). Näytelmissä on runsaasti satiirisia epigrammeja, jotka paljastavat viktoriaanisen ajan tekopyhyyden.
Avoimesti homoeroottinen romaani Teleny (1893) pannaan joskus ainakin osittain Wilden nimiin.
Oikeudenkäynti ja tuomio
upright|pienoiskuva|Lord Alfred Douglas ja Oscar Wilde ennen oikeudenkäyntiä vuonna 1894. Wilden kohtaloksi koitui hänen homoseksuaalinen suhteensa lordi Alfred Douglasiin, jonka hän oli tavannut 1891. Douglasin isä, Queensberryn markiisi, raivostui tästä ja syytti Wildeä sodomiitiksi. Wilde haastoi markiisin oikeuteen kunnianloukkauksesta mutta perui syytteen kun todisteet olivat häntä vastaan. Wilde ei paennut Ranskaan ystäviensä kehotuksesta, vaan jäi Englantiin, missä hänet pidätettiin ja asetettiin syytteeseen. Ensimmäisessä oikeudenkäynnissä valamiehistö ei päässyt yksimielisyyteen, mutta toisessa hänet tuomittiin vuonna 1895 säädyttömyydestä kahdeksi vuodeksi pakkotyöhön. Wilde istui tuomionsa suurimmaksi osaksi Readingin vankilassa. Hänen sieltä Douglasille kirjoittamansa kirje julkaistiin vuonna 1905 lyhennettynä teoksessa De Profundis.
Omaisuuden kohtalo ja väärennökset
Wilden talo ja omaisuus huutokaupattiin vuonna 1895 Wilden jouduttua konkurssiin, ja hänen kirjoituksiaan joutui eri omistajille. 1920-luvulla julkaistiin useita Wilden kirjoittamiksi väitettyjä tekstejä ja väärennöksiä, kuten käsikirjoituksia ja näytelmä For Love of the King.
Viimeiset vuodet
Wilde kuoli 30. marraskuuta 1900 pariisilaisessa Hôtel d'Alsace -hotellissa akuuttiin aivokalvontulehdukseen, joka sai alkunsa korvatulehduksesta. Hän liittyi viimeisillä hetkillään roomalaiskatoliseen kirkkoon.
Persoona
Wilde oli keikari, joka nautti herättämästään huomiosta. Hän arvosteli koko elämänsä ajan viktoriaanisen Englannin ahdasmielisyyttä ja parjasi miehekkäinä pidettyjä urheilulajeja. 1870-luvulla Oxfordin yliopistossa opiskellessaan hän kasvatti tukkansa pitkäksi ja alkoi koristella huoneensa liljoilla, auringon­kukilla ja riikin­kukon höyhenillä.
Wilde oli vapaamuurari vuodesta 1875.
Merkitys
Oscar Wilden elämästä on tehty elokuvat Oscar Wilde (1960) ja Wilde (1997). Jälkimmäisessä päähenkilöä esittää Stephen Fry.
Teokset
pienoiskuva|Oscar Wilde noin vuonna 1882.
Seppo Mustonen
Mustonen oli Suomen Kaapelitehdas Oy:n tietokoneosaston tilastomatemaatikkona 1960–1964, Helsingin yliopiston tilastotieteen assistenttina 1963–1965, Tampereen yliopiston tutkimuslaitoksen sovelletun matematiikan ja yhteiskuntatieteiden metodologian professorina 1965–1967 sekä Helsingin yliopistossa laskentakeskuksen tilastomatematiikan neuvonantajana vuodesta 1966 ja tilastotieteen professorina vuodesta 1967.
Seppo Mustonen aloitti jo 1960-luvun alussa tilastollisiin tutkimuksiin soveltuvien ohjelmistojen kehittämistyön Kaapelitehtaan elektroniikkaosastolla, josta sittemmin kehittyi Nokia.
Survo-ohjelmisto on professori Mustosen elämäntyönään kehittämä tietojenkäsittelyjärjestelmä, joka on tarkoitettu muun muassa tutkijan yleistyökaluksi. Survossa tilastollinen analyysi on integroitu osaksi tutkimustulosten käsittelyä ja raportointia: tekstin, kuvien, taulukoiden ja loppuraportin tuottamista. Monet Mustosen keskeiset ja myös hyvin varhaiset ajatukset tietokoneen käytöstä tutkijan apuvälineenä ovat osoittautuneet arvoltaan pysyviksi. Nämä ajatukset ovat myös olleet voimakkaasti vaikuttamassa tilastotieteen opetukseen muun muassa Helsingin ja Tampereen yliopistoissa.
Seppo Mustosen puoliso on Marja-Liisa Koskinen, ja heillä on kaksi lasta, cembalotaiteilija Elina Mustonen ja pianisti-säveltäjä Olli Mustonen.
Riman alta ja ohi maalin – Suomi-iskelmän hurjimmat harhalaakit
Riman alta ja ohi maalin – Suomi-iskelmän hurjimmat harhalaakit on 13. maaliskuuta 2015 julkaistu tuplakokoelma. Kokoelma esittelee 49 suomalaista iskelmälevytystä vuosilta 1972–1993. Artisteina kuullaan arvostettujen iskelmälaulajien lisäksi myös eri yhteyksistä tunnetuksi tulleita julkisuuden henkilöitä. Albumi debytoi Suomen virallisen listan sijalla 20.
Kokoelmaa koostaessa päähuomion kohteena ovat olleet sellaiset camp-arvoa omaavat iskelmät, joita ei ole aiemmin julkaistu CD:llä ja joista monet ovat myös jo vuosien myötä unohtuneet suurelta yleisöltä. Yli puolia levyn kappaleista ei ole julkaistu aiemmin CD-muodossa.
Levyn mukana tulee 16-sivuinen kansibooklet, joka sisältää esittelyn jokaisesta kokoelman esityksestä.
Moukantappaja
Moukantappaja on Marvel-kustantamon luoma roisto, jonka ensiesiintyminen tapahtui amerikkalaisen Man Thing-lehden numerossa 3 (1974). Hahmon loi Steve Gerber pääasiallisesti Hämähäkkimiehen vastustajaksi. Ainakin kolme eri henkilöä on käyttänyt Moukantappaja-nimeä rikoksissaan.
Suomessa Moukantappaja esiintyi ensimmäisen kerran Hämähäkkimies-lehden numerossa 2 (1983).
Ross G. Everbest
Alkuperäinen Moukantappaja, Ross G. Everbest esiteltiin amerikkalaisen Man-Thing-lehden numerossa 3 ja tapettiin pois saman lehden seuraavassa numerossa. Tämä Moukantappaja sekosi yhteiskunnan tilan vuoksi ja alkoi järjestelmällisesti tuhota rappioaineksia, rikollisia ja syntisiä. Everbest uskoi Jumalan antaneen hänelle pyhän tehtävänsä ja piti esikuvanaan pastori Mike Pikea, joka paransi hänet halvauksesta Everbestin ollessa vielä nuori.
Myöhemmin hän löysi pastorin kuitenkin irstailemassa juovuksissa ja niinpä Everbest tappoi sankarinsa. Hänelle tuli pakkomielle surmata jokainen "moukka" ja pastorin huijaamilla rahoilla Moukantappaja osti itselleen koreilevan asun ja laseraseensa (tuntemattomasta paikasta), joka haihdutti kohteensa välittömästi. Pastorin ruumiin Moukantappaja säilöi lasiseen säilytystankkiin. Jotkut Moukantappajan uhreista saivat varoituksen 24 tuntia ennen surmaamistaan käyntikortin muododssa.
Nopeassa vierailussaan Otuksen lehdessä Moukantappaja yritti surmata kaksi miestä: F.A. Schistin, kiinteistöhain, joka uhkasi rakennuksillaan Floridan soita ja Richard Roryn, joka oli pilkannut Moukantappajaa. Taistellessaan Otusta vastaan Moukantappaja kuoli lävistyessään pastorin lasisen säilytystankin sirpaleeseen.
Moukanttappajan oikea nimi ei kuitenkaan selvinnyt kuin vasta Amazing Spider-Man-lehden numerossa 225.
Greg Salinger
Moukantappajan toinen inkarnaatio nähtiin Omega the Unknown-lehden numerossa 9, jossa Greg Salinger-niminen vanki kuuli tarinan Moukantappajasta toiselta vangilta, Richard Rorylta. Vapauduttuaan hän varasti Moukantappajan asun ja aseen tappaen suuren määrän New Yorkin asukkaita. Tämä Moukantappaja ei tuhonnut vain typeryksiä ja moukkia, vaan myös niitä, joilta puuttui runollinen mieli.
The Defenders-lehden numeroissa 73–75 (kirjoittanut Ed Hannigan), Rory, tuntien vastuuta Salingerin hirmuteoista yritti auttaa Puolustajia nappaamaan Moukantappajan. Moukantappaja kuitenkin poltti hölmöinä pitämiensä Puolustajien päämajan maan tasalle ja ilmestyi uudelleen vainoamaan Hämähäkkimiestä.
Tuhotessaan säteellään taas laumoittain ihmisiä Moukantappajan oma kieroutunut mieli pysäytti hänet. Paettuaan Hämähäkkimiestä syrjäkujalle Moukantappaja kertoo eräälle naiselle tavoitteensa tuhota Hämähäkkimiehen, johon tämä toteaa: "Pelleiletkö? Olen nähnyt sen tyypin kerran! Vain hullu voi mennä yrittämään tuollaista!" jonka jälkeen Moukantappaja toteaa naisen olevan oikeassa ja suuntaa aseensa omalle ohimolleen.
Kaikeksi onneksi Hämähäkkimies ehti paikalle estämään Moukantappajan itsemurhan. Salinger suljettiin lopulta mielisairaalaan, jossa hän tänäkin päivänä oleilee.
Kurt Gerhardt
Kurt Gerhardt oli järjestyksessä kolmas Moukantappaja. Hän sekosi nähtyään vanhempiensa brutaalin murhan, hänen vaimonsa erottua hänestä, menetettyään työnsä pankissa ja jouduttuaan ryöstön uhriksi uudessa työssään pikaruokaravintolassa.
Nähtyään TV-haastattelun Greg Salingerista Gerhardt uskoi Moukantappajan olevan oikeassa. Hän metsästi käsiinsä tämän puvun ja aseen lähtien uudelle murharetkelle "moukkien" pariin. Gerhardt kuitenkin hylkäsi vanhan puvun ja muokkasi sitä modernimpaan suuntaan. Samaan aikaan Salinger onnistui kommunikoimaan mielisairaalastaan modeemilla käsin Gerhardtin kanssa.
Gerhardt jäi kuitenkin ilmeisesti kiinni, koska hänet nähtiin Lautalla (superrikollisille tehty vankila) tapahtuneen suurpaon yhteydessä. Oletettavasti nykyinen Moukantappaja pakeni paon yhteydessä.
Voimat ja varusteet
Kaikki Moukantappajat ovat olleet itsekoulutettuja taistelutaidoissa. Jokainen heistä on ollut silti erinomaisessa kunnossa ja omannut erittäin korkean kipukynnyksen. Useat Moukantappajista ovat käyttäneet luodinkestävää liiviä.
Moukantappajan pääasiallinen ase on voimakastehoinen laserase, jolla Moukantappaja kykenee kirjaimellisesti haihduttamaan vastustajansa, jättäen jäljelle vain savuavan kasan tuhkaa (tosin tähän tarvitaan suora osuma vartaloon - raajaan osunut ammus haihduttaa ainoastaan kyseisen raajan).
Lyydinen
thumb|C:stä alkava lyydinen asteikko. Lyydinen merkitsi musiikin teoriassa alun perin erästä muinaiskreikkalaista sävellajia ja siihen liittyvää asteikkoa. Myöhemmin sana tuli tarkoittamaan erästä keskiaikaista kirkkosävellajia sekä siihen liittyen nykyisin sellaista diatonista asteikkoa, joka esimerkiksi pianon valkoisilla koskettimilla ulottuu F:stä seuraavaan, oktaavia korkeampaan F:hen mutta joka voidaan myös transponoida muulle korkeudelle, jolloin C:stä alkavassa lyydisessä asteikossa F on korotettu Fis-säveleksi.
Kreikkalainen lyydinen sävellaji
thumb|C:stä alkava kreikkalainen lyydinen asteikko, diatoninen muoto. thumb|E:stä alkava kreikkalainen lyydinen asteikko, kromaattinen muoto, johon on merkitty kaksi tetrakordia (a ja b), yhdistävä sävel (c) ja erottava sävel (d) thumb|Kreikkalainen lyydinen asteikko, enharmoninen muoto, johon on merkitty kaksi tetrakordia (a ja b), yhdistävä sävel (c) ja erottava sävel (d) Lyydinen asteikko sai nimensä Vähässä-Aasiassa sijainneen Lyydian valtakunnan mukaan.
Kreikkalaisessa musiikissa asteikot luettiin nykyisestä käytännöstä poiketen tavallisesti ylhäältä alaspäin. Lyydinen asteikko eli "oktaavilaji" ulottui parhypate hypaton -nimisestä sävelestä trite diezeugmenon -nimiseen säveleen. Sen diatoninen muoto oli samanlainen kuin keskiaikainen jooninen kirkkosävellaji ja nykyinen duuriasteikko: C H A G | F E D C.
Muiden sävellajien tavoin lyydisestä asteikostakin oli olemassa myös kromaattinen ja enharmoninen muoto. Kromaattinen lyydinen asteikko käsitti sävelet C, H, A, Gis, F, E, Dis ja C. Enharmonisen lyydisen asteikon sävelet olivat C, neljäsosa-asteen verran korotettu H, neljäsosa-asteen verran korotettu A, neljäsosa-asteen verran korotettu F, F, E, neljäsosa-asteen verran korotettu D ja C.
Keskiaikainen lyydinen kirkkosävellaji
Periaatteessa lyydisessä sävellajissa neljäs sävel oli H, joka oli ylinousevan kvartin eli tritonuksen verran perussäveltä korkeammalla. Koska tritonusta kuitenkin pyrittiin välttämään, jo gregoriaanisessa laulussa tämä sävel kuitenkin useimmiten alennettiin puoliaskelen verran, B:ksi, jolloin lyydisestä asteikosta tuli täysin nykyisen F-duuriasteikon kaltainen. Kun toisaalta uudemmassakin musiikissa duuriasteikon korotettu neljäs sävel, esimerkiksi C-duurissa Fis tai F-duurissa H, on varsin yleisesti esiintyvä muunnesävel, monet alkujaan lyydisiksi katsotut sävelmät eivät mitenkään oleellisesti eroa myöhemmistä duurisävelmistä.
Nykyinen lyydinen moodi
thumb|right|300px|F:stä alkava lyydinen asteikko. Lyydinen moodi voidaan käsittää duuriasteikoksi, jossa neljäs sävel on korotettu puoliaskelen verran. Tällöin esimerkiksi C:stä alkavassa asteikossa esiintyy F:n sijasta Fis.
Soinnut lyydisessä moodissa
Lyydisessä moodissa asteikon ensimmäisen, toisen ja viidennen asteen eli toonikan, supertoonikan ja dominantin soinnut ovat duurikolmisointuja. Neljännen asteen eli subdominantin sointu on vähennetty kolmisointu. Muut soinnut ovat mollikolmisointuja.
Klassisessa musiikissa
Kirkkosävellajeja käytettiin vain harvoin 1700- ja 1800-luvuilla sävelletyssä klassisessa musiikissa. Lyydinen sävellaji esiintyy kuitenkin seuraavissa teoksissa:
1900-luvulla säveltäjät alkoivat jälleen käyttää kirkkosävellajeja entistä useammin. Esimerkkeinä voidaan mainita: jälkeen seuraavat F- ja G-lyydiset osuudet.
Vastaavia asteikkoja muissa musiikkikulttuureissa
Lyydistä asteikkoa vastaava raga intialaisessa musiikissa on Kalyāna.
Porsche Supercup Saksan Grand Prix 2008
Porsche Supercup Saksan Grand Prix 2008 oli Porsche Supercup -kauden 2008 seitsemäs osakilpailu, joka ajettiin 20. heinäkuuta Hockenheimringin moottoriradalla Saksassa. Kilpailu ajettiin Formula 1:sten Saksan GP:n ohessa.
Józef Maria Bocheński
pienoiskuva|Józef Maria Bocheński. Józef Franciszek Emanuel Lansdorff de Rawicz Bochenski (katolisella nimeltään Innocentius Maria Bochenski, 30. elokuuta 1902 Czuszów, Puola – 8. tammikuuta 1995 Fribourg, Sveitsi) oli puolalainen dominikaanimunkki, loogikko ja katolinen filosofi.
Bochenski opiskeli lakia Lwów’ssa ja taloustiedettä Poznańissa vuosina 1920–1926. Vuonna 1927 hänestä tuli dominikaanimunkki. Vuosina 1928–1931 hän opiskeli filosofiaa Fribourgissa Sveitsissä, 1931–1934 teologiaa Roomassa ja suoritti molemmista aineista loppututkinnon. Vuosina 1934–1940 hän opetti logiikkaa Collegium Angelicumissa Roomassa.
Toisen maailmansodan aikana 1939 hän toimi sotilaspappina Puolan armeijassa. Hän joutui sotavangiksi mutta onnistui pakenemaan Roomaan. Hän toimi sotilaspappina ensin Ranskassa ja myöhemmin Englannissa sekä taisteli sotilaana Italiassa vuonna 1944.
Vuosina 1945–1972 hän toimi 1900-luvun filosofian professorina Fribourgin yliopistossa. Yliopiston rehtorina hän toimi vuosina 1964–1966.
Bochenskin erikoistumisalueita olivat logiikan historia ja neuvostoliittolainen filosofia. Hän kirjoitti useita teoksia 1900-luvun filosofiasta. Hän perusti Fribourgin yliopistoon Itä-Euroopan instituutin. Hän julkaisi neuvostoliittolaista filosofiaa käsittelevää lehteä sekä marxilaista filosofiaa käsittelevää Sovietica-kirjasarjaa.
Tapio Kangasniemi
thumb|250px|Tapio Kangasniemi
Tapio Kangasniemi (7. maaliskuuta 1979 Pietarsaari) on suomalainen lentopallovalmentaja ja entinen huippulentopalloilija. Kangasniemen peliura päättyi kauteen 2010–2011. Siitä vuotta myöhemmin hän aloitti tyttöjen lentopallomaajoukkueen päävalmentajana ja tammikuussa 2014 myös naisten lentopallomaajoukkueen päävalmentajana. Myöhemmin uusittu sopimus jatkuu kauteen 2020 saakka.
Kangasniemi valmensi naisten lentopallomaajoukkueen kesällä 2017 Euroopan liigassa hopealla ja sitä seuraavana kesänä Suomi selviytyi vuosikymmenien tauon jälkeen EM-karsinnoista lopputurnaukseen.
Kangasniemi toimii tällä hetkellä myös nuorten maajoukkuetoiminnasta vastaavan Lentopalloliiton Kuortaneen valmennuskeskuksen valmennuskeskusjohtaja.
Tapio Kangasniemi pelasi koko kotimaisen pääsarjauransa Tampereen Isku-Volleyn riveissä vuosina 1999–2007 sekä 2008–2009. Tänä aikana hän voitti kolmesti Suomen mestaruuden ja hänet valittiin neljästi lentopalloliigan tähdistökentälliseen.
Ura
Tapio Kangasniemi aloitti lentopallouransa 9-vuotiaana kotikaupunkinsa Kauhavan Wisan riveissä vuonna 1988. Kymmenen vuotta myöhemmin hän debytoi Ylihärmän Kisan riveissä ensimmäistä kertaa aikuisten tasolla lentopallon kolmossarjassa.
Mestaruuskauden jälkeen Kangasniemi solmi uransa ensimmäisen ammattilaissopimuksen italialaisen Isernia Volleyn kanssa. Kangasniemi oli hylännyt Isernian ensimmäisen tarjouksen, mutta muutamaa viikkoa myöhemmin tehdyn uuden tarjouksen hän hyväksyi. Sopimuksen arvoa nosti se, että Kangasniemi pelasi liberon roolissa. Yleensä liberopaikan pelaajat tulevat kansainvälisissä huippuliigoissa kotimaisista nimistä, sillä ulkomaisten pelaajien määrällä on useimmissa sarjoissa asetettu yläraja.
Kangasniemi matkusti Italiaan suoraan syksyn 2007 EM-lopputurnauksen jälkeen. Suomi oli pelannut itsensä EM-kisoissa historiallisesti neljänneksi. Se on yhä maan arvokisahistorian korkein sijoitus. Kangasniemi pelasi Italian A2-liigassa erinomaisen kauden, ja hänet valittiin liigan tähtikentälliseen. Isernian taival päättyi ennen mitalipelejä.
Kansainvälinen lentopalloliitto FIVB kiristi ulkomaisten pelaajien kiintiötä kauden jälkeen, mikä osittain veti Kangasniemen takaisin Suomen kentille. Hän pelasi vielä kauden Isku-Volleyn riveissä ja päätti huippulentopallouransa SM-pronssiin. Peliuransa viimeiset kaudet Kangasniemi pelasi lentopallon 1-sarjassa Kuutoset Volleyn riveissä.
A-maajoukkue
300px|thumb|Kangasniemi nostohommissa Olympiakarsinnoissa 2008 Kangasniemi debytoi miesten lentopallomaajoukkueessa vuonna 2002 Tunisiaa vastaan. Vuonna 2005 puoliammattilaisena pelannut Kangasniemi suunnitteli kieltäytyvänsä maajoukkuepeleistä keskittyäkseen siviilityöhönsä. Miesten lentopallomaajoukkueen käskyttäjäksi palkattu italialainen Mauro Berruto sai kuitenkin hänet perääntymään suunnitelmasta.
Kangasniemi pelasi Berruton alaisuudessa lopulta peliuransa ikimuistoisimmat maaottelut lentopallon EM-lopputurnauksessa syksyllä 2007. Suomi oli kisoissa lähellä loppuottelua, mutta niukka välierätappio Espanjalle vesitti finaalipaikan. Pronssiottelussa Serbia voitti Suomen erin 3–1.
Kangasniemelle EM-kisat oli myös henkilökohtaisesti menestys. Hän kuului puolustus- (2.) ja vastaanottotilastossa (4.) kisojen parhaimpiin pelaajiin.
Ura valmentajana
Kangasniemi palasi lentopallomaajoukkueen mukaan muutama vuosi myöhemmin toimimalla maajoukkuekaudella 2011 joukkueen taustaryhmässä fysioterapeuttina. Vuotta myöhemmin hänet valittiin toukokuussa 2012 tyttöjen lentopallomaajoukkueen päävalmentajaksi ja valmentajaksi Lentopalloliiton Kuortaneen valmennuskeskukseen. Tammikuussa 2014 Kangasniemi nimitettiin naisten lentopallomaajoukkueen päävalmentajaksi 2+2-vuotisella sopimuksella. Myöhemmin sopimusta pidennettiin kestämään vuoteen 2020 saakka.
Kangasniemen alaisuudessa naisten lentopallomaajoukkue voitti lentopallon Euroopan liigassa hopeaa kesällä 2017 ja selvitti vuonna 2018 tiensä karsinnoista naisten EM-lopputurnaukseen ensimmäistä kertaa sitten 1989. Lisäksi maajoukkue pelasi Euroopan liigan tilalle perustetun Kultaisen liigan lopputurnauksessa kesällä 2018.