cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Solmu (nimi)
Vuoden 2019 loppuun mennessä Digi- ja väestötietoviraston tieojen mukaan Solmu-nimen on saanut noin 140 henkilöä, joista ainakin viisi on naisia.
Bijou Brigitte
Bijou Brigitte on saksalainen muotimyymälä. Se perustettiin Hampurissa vuonna 1963 ja sillä on toimintaa jo 20 eri valtiossa ympäri maailmaa. Vuoden 2013 tiikaudella yhtiön liikevaihto oli 3,1 miljoonaa euroa, joka on 3,5 prosenttia vähemmän kuin vuotta aiemmin. Helmikuussa 2011 "Bijou Brigitte" tuomittiin korvaamaan erään ex-työntekijän oikeudenkäynti. Työntekijä oli aiemmin kehottanut boikotoimaan yritystä sen työsuhteisiin liittyvien epäselvyyksien vuoksi, josta yhtiö oli vaatinut tältä 5000 euron korvauksia. Työntekijän voitettua oikeudessa yhtiö itse joutui maksamaan korvauksia.
Mecklenburg-Vorpommern (F218)
Mecklenburg-Vorpommern (runkonumero F218) on Saksan laivaston vuonna 1996 palvelukseenotettu Brandenburg-luokan fregatti.
Valmistus
Alus tilattiin Blohm + Vossin, Thyssen Nordseewerken ja HDW:n yhteenliittymältä. Sen valmistuspaikaksi valittiin Bremer Vulcanin telakka, jossa köli laskettiin 23. marraskuuta 1993. Alus laskettiin vesille 23. helmikuuta 1995 ja otettiin palvelukseen 1. joulukuuta 1996.
Palvelus
Alus on palveluksessa.
Atzara
Atzara on kaupunki ja kunta Italiassa Sardinian hallintoalueella Nuoron maakunnassa. Kunnassa on arviolta 1 133 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 35,92 neliökilometriä. Se sijaitsee 553 metrin korkeudella merenpinnan yläpuolella.
Provins
Provins [pʁɔvɛ̃] on Ranskan kunta ja kaupunki Seine-et-Marnen departementissa Île-de-Francen hallintoalueella. Se sijaitsee Pariisin kaakkoispuolella. Kunnan pinta-ala on 14,7 neliökilometriä ja siellä on arviolta 11 859 asukasta (vuonna 2016). Provinsin linnoitettu vanhakaupunki valittiin vuonna 2001 Unescon maailmanperintöluetteloon merkittävänä keskiaikaisena markkinapaikkana. Provinsissa sijaitsee useita keskiaikaisia linnoituksia ja muun muassa kaupunginmuuri, joka rakennettiin vuosien 1226 ja 1314 välisenä aikana. Muuri on pituudeltaan 1 200 metriä ja siinä on 22 tornia.
Morjim
Morjim on Intian Goan osavaltiossa sijaitseva noin 6 800 asukkaan kaupunki. Morjimin ranta on uhanalaisten etelänbastardikilpikonnien suosima munimispaikka.
Alueella on huomattava määrä venäläistä liiketoimintaa ja turismia, joka on toisinaan aiheuttanut vastakkainasettelua paikallisten ja ulkomaalaisten välillä. Goan poliisi ei tue väitteitä järjestäytyneen venäläisrikollisuuden toiminnasta alueella, mutta huhut ovat yleisiä kantaväestön keskuudessa. Parlamentaarikko Shantaram Naik syytti venäläisiä paikallisten turmelemisesta ja hyväksikäytöstä vuonna 2010.
Segesta
Segesta oli elymien heimon tärkein keskus, joka kreikkalaistui kulttuuriltaan ajan kuluessa. Kaupunki tuli Karthagon valtaan 400-luvulla eaa. ja Rooman valtaan ensimmäisen puunilaissodan myötä noin 264–260 eaa.
Maantiede
pienoiskuva|vasen|Segestan akropolista.
Segesta sijaitsi Sisilian luoteisissa sisäosissa nykyisin nimellä Monte Barbaro tunnetulla vuorella. Sen etäisyys rannikosta oli noin 10 kilometriä, ja idän puolella sijainneesta Panormoksesta noin 55 kilometriä.
Kaupungin vuori muodosti luonnonlinnoituksen, jonka huippu eli kaupungin akropolis oli jyrkkä erityisesti itä- ja eteläsivulta. Vuoren juurella virtasi nykyisin nimellä Fiume Gaggera tunnettu joki. Sen oletetaan olleen sama kuin antiikin Skamandros-joki (lat. Scamander). Joki yhtyy nykyiseen Fiume di San Bartolomeoon, joka virtaa noin kahdeksan kilometriä kaupungin paikasta itään ja oletetaan samaksi kuin antiikin Krimisos-joki (Crimisus). Antiikin lähteissä mainitaan kaupunkiin liittyen myös joet Telmessos (Telmessus) ja Porpaks (Porpax), mutta niiden sijaintia ei tunneta.
Kaupungin satama sijaitsi saaren pohjoisrannikolla lähes samalla paikalla kuin nykyinen Castellammare del Golfon kaupunki. Antiikin lähteissä kaupungin lähellä mainitaan olleen kuumia lähteitä, jotka olivat suhteellisen kuuluisia ja tunnettiin roomalaisajalla nimellä Aquae Segestanae sive Pincianae. Ne yhdistetään nykyiseen Calamettiin noin 1,5 kilometriä kaupungin paikasta pohjoiseen.
Esihistoria ja mytologia
Historiallisesti Segestan paikalla on ollut asutusta jo esihistoriallisella kaudella. Kaupungin itsensä alkuperää ei tunneta kovin hyvin. Kreikkalaisen perinteen mukaan kaupungin perustaneet elymit olivat tulleet Troijasta kyseisen kaupungin tuhon jälkeen. Tämä näkemys esiintyy vielä Thukydideellä, ja sen omaksuivat myöhemmin roomalaiset, jotka pitivät myös itseään troijalaisten perillisinä ja samalla segestalaisten sukulaisina. Kyseisessä perinteessä elymit itse nähtiin alkuperältään troijalaisina, ja heidän katsottiin sekoittuneen Sisiliaa asuttaneisiin sikaaneihin. Toisessa perinteessä elymit olivat kuitenkin erillinen kansa, joka jo asutti Sisiliaa kun troijalaiset pakolaiset tulivat saarelle ja perustivat Segestan ja läheisen Eryksin. Kolmannen version mukaan kaupungin perustajina tai ainakin perustamisessa mukana olisi ollut joukko Fokaiasta tulleita, joita johti Filoktetes.
Kaupunkilaiset itse pitivät perustajanaan heeros Egestosta tai Aigestosta (Vergiliuksella Acestes), joka oli troijalaisen Segesta-neidon tai -nymfin ja Krimisos-joenjumalan poika. Kerrotaan, että troijalaiset siirtokuntalaiset antoivat kaupungin läheisille joille Troijasta peräisin olevat nimet Simois ja Skamandros, ja näistä jälkimmäinen oli käytössä vielä paljon myöhemminkin.
Arkaainen kausi
Troijaan viittaavaa alkuperää tuskin voidaan pitää historiallisena, mutta selvää on, että kaupungin asukkaat elymit olivat eri kansaa kuin seutua muutoin asuttaneet sikaanit, eikä kaupunki myöskään ollut koskaan kreikkalainen siirtokunta. Segestalaiset vaikuttavat kuitenkin jo varhaisista ajoista lähtien olleen läheisissä yhteyksissä Sisilian kreikkalaiskaupunkeihin. Suhde oli välillä liittolaissuhde ja välillä puolestaan vihamielinen, ja erosi saaren muiden ei-kreikkalaisten kaupunkien vaiheista. Kreikkalaisen kulttuurin varhainen vaikutus näkyy myös Segestan lyömissä rahoissa, jotka ovat täysin kreikkalaistyylisiä ja käyttävät kreikkalaisia kirjaimia.
Varhaisin historiallinen maininta Segestasta sijoittuu noin ajalle 580–576 eaa., jolloin segestalaiset sotivat Selinuksen kanssa. Tämä osoittaa, että tuohon aikaan mennessä kumpikin kaupunki oli laajentanut alueitaan niin, että niillä oli yhteistä rajaa. Selinuslaiset saivat tuolloin apua Pentathloksen johtamilta siirtolaisilta Knidoksesta ja Rhodokselta, ja voittivat vastustajansa. Segestan ja Selinuksen konflikti on voinut johtua siitä, että Selinus on pyrkinyt saamaan pääsyn Tyrrhenanmeren puolelle.
Kaupungin nimi esiintyy attikalaisilla ja muilla klassisen kauden kreikkalaisilla kirjailijoilla aina muodossa Egesta. Siksi on usein oletettu, että vasta roomalaiset olisivat alkaneet käyttää kaupungista ensimmäisenä nimimuotoa Segesta välttääkseen nimen Egesta ikävät mielleyhtymät (egestās = 'köyhyys', 'puute') latinan kielessä. Kaupungin lyömät rahat todistavat kuitenkin, että kaupunkilaiset itse käyttivät muotoa Segesta. Näin se vaikuttaa pehmentyneen kreikkalaisilla Egestaksi. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä Segestaios, Egestaios , Aigestaios tai Segestanos , myöhemmin latinaksi Segestanus.
Austis
Austis (Aùstis) on kaupunki ja kunta Italiassa Sardinian hallintoalueella Sassarin maakunnassa. Kunnassa on arviolta 820 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 50,81 neliökilometriä. Se sijaitsee 737 metrin korkeudella merenpinnan yläpuolella.
Segesta
Ateenan sotaretket
pienoiskuva|Segestan lyömä didrakhma, n. 475–455 eaa. Kuvituksessa koira sekä nymfi Segestan pää ja teksti. pienoiskuva|Segestan lyömä tetradrakhma, n. 405–400 eaa. Kuvituksessa heeros Egestos ja kaksi koiraa sekä nymfi Segestan pää.
Ateenan ensimmäisen, Lakheen johtaman Sisilian sotaretken aikaan vuonna 426 eaa. segestalaiset liittoutuivat ateenalaisten kanssa ilmeisenä tarkoituksena paremman aseman saaminen Selinusta vastaan. Sotaretki ei kuitenkaan johtanut toivottuun lopputulokseen. Selinuslaiset pyysivät ja saivat tämän jälkeen apua Syrakusasta Segestaa vastaan. Segesta puolestaan pyysi ensin apua Agrakaasta ja jopa Karthagolta, ja kääntyi sitten jälleen Ateenan puoleen vuonna 416 eaa. Tämä johti Ateenan suurempaan Sisilian sotaretkeen 415–413 eaa. Thukydides kertoo segestalaisten saaneen ateenalaiset auttamaan itseään petoksella, jossa esittivät rikkaampia kuin olivatkaan. Toisaalta segestalaiset rahoittivat sotaretkeä heti alkuun 60 talentilla ja vielä 30 talentilla lisää ateenalaisten saavuttua.
Karthagon alamaiseksi
Ateenan sotaretken täydellinen epäonnistuminen jätti segestalaiset jälleen selinuslaisten hyökkäysten kohteeksi, minkä seurauksena he pyysivät jälleen apua Karthagosta. Karthagolaiset lähettivät avuksi afrikkalaisen ja 800 kampanialaisen palkkasotilaan armeijan, ja tämän avulla segestalaiset voittivat selinuslaiset vuonna 410 eaa. Seuraavana vuonna karthagolaiset rantautuivat Sisiliaan suuremmalla Hannibalin johtamalla armeijalla, joka nousi maihin Lilybaionissa, eteni sieltä Selinukseen ja tuhosi koko kaupungin. Tämän jälkeen karthagolaiset tuhosivat Akragaan, Gelan ja Himeran.
Seurauksena Karthago oli saanut suuren osan Sisilian länsiosasta valtaansa, ja Segestan alue oli joka puolelta karthagolaisten ympäröimänä. Niin Segestasta tuli ajan kanssa Karthagolle alamainen liittolainen. Segesta oli yksi harvoista kaupungeista, joka pysyi uskollisena Karthagolle vuonna 397 eaa., jolloin Syrakusan tyranni Dionysios teki sotaretken saaren länsiosiin Karthagoa vastaan ja Motyen piiritys näytti johtavan Karthagon vallan kaatumiseen koko saarella. Dionysios piiritti myös Segestaa erityisesti Motyen kukistumisen jälkeen, mutta kaupunki kesti aina siihen saakka, kunnes karthagolaiset ehtivät apuun Himilkonin johdolla. Seurauksena Dionysios joutui luopumaan piirityksestä.
Hellenistinen kausi
Seuraavan kerran Segesta mainitaan historiassa vasta Agathokleen aikana vuonna 307 eaa., jolloin sitä kohtasi suuri onnettomuus. Agathokles rantautui tuolloin läntiseen Sisiliaan oltuaan sotaretkellä Afrikassa, ja sai Segestassa ystävällisen vastaanoton. Agathokles kuitenkin kääntyi yllättäen kaupunkilaisia vastaan, surmautti miespuolisen väestön, jonka kooksi mainitaan henkeä, myi naiset ja lapset orjiksi ja ryösti kaupungin. Tämän jälkeen hän antoi kaupungille uuden nimen Dikaiopolis (, ”Oikeuden kaupunki”), ja asutti sinne muiden kaupunkien pakolaisia. Uudella nimellä hän halusi painottaa ”oikeutta”, jota mielestään oli tuomassa saarelle.
Kaupunki ei todennäköisesti koskaan toipunut täysin tästä iskusta, mutta se omaksui pian vanhan nimensä takaisin ja esiintyy historiassa jälleen itsenäisenä kaupunkina. Se liittyi sellaisena Epeiroksen kuninkaan Pyrrhoksen puolelle tämän Sisilian sotaretken aikaan vuonna 276 eaa. Pian tämän jälkeen se päätyi kuitenkin takaisin Karthagon valtaan, ja todennäköisesti ryöstettiin tässä yhteydessä, mihin Cicero viittaa.
Segesta säilyi Karthagon vallassa ensimmäiseen puunilaissotaan saakka. Konsuli Appius Claudius hyökkäsi kaupunkiin sodan ensimmäisenä vuonna eli 264 eaa., mutta ilman menestystä. Pian tämän jälkeen segestalaiset kuitenkin surmasivat kaupungin karthagolaiset ja liittyivät Rooman puolelle. Tämän jälkeen karthagolaiset alkoivat piirittää Segestaa. Kaupunki pelastui Duiliuksen tultua apuun Mylain taistelussa saamansa voiton jälkeen vuonna 260 eaa.
Roomalainen kausi
Segesta vaikuttaa olleen yksi Sisilian ensimmäisistä kaupungeista, joka luopui Karthagosta. Siksi se sai roomalaisilta edullisen aseman, ja tätä vahvisti kaupungin uskottu yhteys Troijaan. Segestalaiset olivat vapaita veroista ja muista rasituksista, sillä kaupungilla oli vapaakaupungin (civitas libera et immunis) asema vielä Ciceron aikana. Se sai haltuunsa myös muun muassa Eryksin alueen. Kerrotaan, että Karthagon kukistumisen jälkeen Scipio Africanus palautti Segestaan karthagolaisten viemän Artemiin patsaan.
Kaupunki kärsi toisesta orjasodasta vuonna 102 eaa. Muutoin se mainitaan Rooman vallan aikana vain harvoin. Kaupunki vaikuttaa olleen suhteellisen merkittävä vielä Ciceron aikana. Strabonin aikana Segestan satamasta vaikuttaa tulleen kaupunkia itseään merkittävämpi paikka. Pliniuksen ja Ptolemaioksen perusteella kaupunki säilyi kuitenkin olemassa, ja kehittyi tavalliseksi roomalaiskaupungiksi, jonka asukkailla oli Rooman kansalaisuus. Kaupunki vaikuttaa kuitenkin taantuneen vähitellen.
Todennäköisesti jossakin vaiheessa roomalaista kautta Segesta siirrettiin pohjoisemmaksi eli lähemmäksi rannikkoa nykyisen Castellammaren lähelle. Vandaalit tuhosivat tämän kaupungin. Kaupunki autioitui lopullisesti viimeistään saraseenien vallattua alueen noin 900 jaa.
Rakennukset ja löydökset
Kaupungin akropoliina toimi nykyisen Monte Barbaro -vuoren huippu. Alakaupunkia sijaitsi myös alempana akropoliin rinteillä ja juurella. Dionysioksen tuhottua kaupungin se rakennettiin uudestaan, ja tässä käytettiin oletettavasti Hippodamoksen nimiin laitettua ruutuasemakaavatyyppiä. Kaupunki oli ympäröity kaksinkertaisilla muureilla, jotka oli varustettu torneilla. Niistä sekä yhdestä portista on säilynyt osia.
Segestan temppeli pienoiskuva|[[Segestan temppeli.]]
Segestan tunnetuin rakennus on temppeli, jonka kohdejumaluutta ei tunneta. Siksi sitä kutsutaan yleensä vain Segestan temppeliksi tai doorilaiseksi temppeliksi. Temppeli sijaitsi kaupungin länsipuolella muurien ulkopuolella. Sen rakentaminen aloitettiin noin vuonna 417 eaa., mutta sen paikalla on ollut varhaisempi edeltäjä jo 500-luvulla eaa. Rakennuksen tulkitaan yleensä jääneen keskeneräiseksi, oletettavasti silloin, kun karthagolaiset valtasivat alueen. Temppeli edusti doorilaista tyyliä ja siinä oli lyhyillä sivuilla kuusi ja pitkillä sivuilla 14 pylvästä. Sen stylobaatin koko on noin 26 x 61 metriä. Temppelin peristyyli on säilynyt poikkeuksellisen hyvin ja se on yksi koko Sisilian parhaiten säilyneitä temppelinraunioita.
Segestan teatteri pienoiskuva|[[Segestan teatteri.]]
Teatteri sijaitsi kaupungin vuoren huipun koilliskulmassa. Se on ajoitettu viimeistään 200-luvun eaa. puoleen väliin. Rakennuksessa oli kreikkalaisille teattereille tyypillinen puolikaarenmuotoinen katsomo, jonka keskellä oli pyöreä orkhestra. Katsomo suuntautui pohjoiseen päin, ja siitä avautui näköala merelle saakka. Katsomossa oli 29 penkkiriviä, jotka pystysuuntaiset porraskäytävät jakoivat seitsemään sektoriin. Poikittaissuuntainen diazoma-käytävä jakoi katsomon ala- ja yläosaan. Alimmat 21 penkkiriviä ovat säilyneet, mutta diazoman yläpuoliset rivit hävinneet.
Contrada Mangon pyhäkkö
Segestan vuoren eteläpuolelta nykyisin nimellä Contrada Mango tunnetulta alueelta on löydetty pyhäkön jäänteet. Pyhäkköön on kuulunut muurilla ympäröity temenos-alue, jonka koko on noin 83 x 48 metriä, sekä doorilaista tyyliä edustanut temppeli, joka oli rakennettu alun perin 500-luvulla eaa. ja uusittu 400-luvulla eaa.
Segestan vuoren koillisrinteestä on löydetty kallioon kaiverrettuja syvennyksiä, jotka ovat liittyneet johonkin kulttiin. Vuoren juurelta sen lounaispuolelta on löydetty joitakin hellenistiselle kaudelle 200-luvulle eaa. ajoitettuja hautoja. Muutoin kaupungin hautausmaita ei ole löydetty.
Segestan vuoren rinteistä on löydetty keramiikan palasia, jotka ovat peräisin osaksi paikallisesta ja osaksi Kreikasta tuodusta keramiikasta. Palasista on löydetty kreikkalaisella kirjaimistolla tehtyä mutta oletettavasti elyminkielistä kirjoitusta.
Rahat
Segestan rahapaja oli yksi Sisilian tärkeimmistä, ja sen lyömiä rahoja on säilynyt paljon. Rahoissa oli toisella puolella kuvituksena koira, mikä viittaa Egestoksen isän joenjumala Krimisoksen myyttiin, jossa tämä otti koiran hahmon. Varhaisemmissa rahoissa esiintyy nimi, uudemmissa puolestaan teksti.
Youngin epäyhtälö
Matematiikassa Youngin epäyhtälön mukaan positiivisille reaaliluvuille a, b, p ja q, joille 1/p + 1/q = 1, on voimassa
Youngin epäyhtälö on erikoistapaus painotetusta aritmeettis-geometrisesta epäyhtälöstä.
Käyttö
Youngin epäyhtälöä käytetään todistamaan Hölderin epäyhtälö.
Todistus
Tiedetään, että f(x) = e^x on konveksi, sillä sen toinen derivaatta on kaikkialla positiivinen. Siten
Tässä on käytetty konveksin funktion määritelmää:
Aiheesta muualla
http://math.stackexchange.com/questions/259826/purely-algebraic-proof-of-youngs-inequality Erilaisia todistuksia Youngin epäyhtälölle
Olli Pyyhtinen
Olli Pyyhtinen (s. 1976 Maaninka) on suomalainen sosiologi, joka on toiminut sosiologian professorina Tampereen yliopistossa vuodesta 2022 lähtien. Hän väitteli valtiotieteiden tohtoriksi Turun yliopistossa vuonna 2008.
Dorothy
Dorothy on naisen etunimi. Se on englantilainen muoto nimestä Dorotea.
Digi- ja väestötietoviraston mukaan Suomessa on vuoteen 2023 mennessä tilastoitu 154 Dorothy-nimistä henkilöä.
Klonatsepaami
Klonatsepaami (kauppanimi Suomessa Rivatril, Yhdysvalloissa Klonopin ja muualla maailmassa Rivotril) on bentsodiatsepiineihin kuuluva kemiallinen lääkevalmiste, jota käytetään Suomessa ensisijaisesti epilepsian hoidossa. Sitä käytetään myös paniikkihäiriön ja muiden ahdistuneisuushäiriöiden, dystonian sekä erilaisten kouristusten hoidossa. Klonatsepaami on muiden bentsodiatsepiinien tavoin PKV-lääke.
Lääkkeen yleisiin sivuvaikutuksiin kuuluvat uneliaisuus, koordinaatiokyvyn heikkeneminen sekä levottomuus. Lääke voi lisätä itsemurhariskiä. Etenkin lääkkeen pitkäaikainen käyttö aiheuttaa sietokyvyn kasvua, riippuvuutta sekä vieroitusoireita lopetettaessa. Lääkkeen käyttö raskauden aikana saattaa vahingoittaa sikiötä.
Klonatsepaami patentoitiin vuonna 1964 ja se tuli markkinoille Yhdysvalloissa 1975.
Farmakodynamiikka
Bentsodiatsepiinien vaikutukset perustuvat niiden keskushermostoa lamaavaan ominaisuuteen. Bentsodiatsepiinit sitoutuvat keskushermoston GABAA-reseptoreissa omiin erityisalueisiinsa, bentsodiatsepiinireseptoreihin voimistaen gamma-aminovoihapon eli GABA:n toimintaa reseptoreissa. Gamma-aminovoihappo on aivojen hermosolujen toimintaa jarruttava välittäjäaine. Bentsodiatsepiinit aiheuttavat siten hermoratojen toiminnan epäspesifiä eli yleistynyttä hidastumista. Lisäksi klonatsepaami vähentää hermosolujen serotoniinin käyttöä.
Johan Borgen
Johan Borgen, salanimi Helge Lind, (1902 Kristiania, Norja – 1979 Hvaler, Norja) oli norjalainen kirjailija, kriitikko ja toimittaja.
Saksan miehittäessä Norjaa toisen maailmansodan aikana Gestapo pidätti 1941 Borgenin. Hänet vapautettiin maaliskuussa 1942, mutta uusi pidätysuhka 1943 sai hänet pakenemaan Ruotsiin, jossa hän toimi Norjan lähetystön lehdistöosastolla ja kirjoitti Norjan tilanteesta salanimellä Helge Lind kirjan Det nytter. Sodan jälkeen hän toimi 1954–1959 Vinduet-lehden päätoimittajana. Hänen esikoisteoksensa Mot mørket ilmestyi 1925, mutta varsinainen läpimurtoteos oli kokoelma Barnesinn, jossa näkökulma on lapsen (1937).
TempleOS
TempleOS (aiemmin J Operating System, LoseThos ja SparrowOS) on raamatulliseen teemaan perustuva kevyt käyttöjärjestelmä (OS), joka on suunniteltu olemaan Raamatun ennustettu kolmas temppeli. Sen loi amerikkalainen ohjelmoija Terry A. Davis, joka kehitti sen yksin kymmenen vuoden aikana useiden maanisten jaksojen jälkeen, joita hän myöhemmin kuvaili Jumalan ilmestyksiksi.
Järjestelmää luonnehdittiin nykyaikaiseksi x86-64 Commodore 64:ksi, jossa käytettiin samanlaista käyttöliittymää kuin DOS:n ja Turbo C:n yhdistelmä. Davis julisti, että järjestelmän ominaisuudet, kuten sen 640x480 resoluutio, 16-värinen näyttö ja yksiääninen ääni, on suunniteltu Jumalan ohjeiden mukaan. Se ohjelmoitiin C:n muunnelmalla HolyC BASIC:n tilalle, ja se sisälsi alkuperäisen lentosimulaattorin, kääntäjän ja ytimen.
TempleOS julkaistiin ensimmäisen kerran vuonna 2005 nimellä J-käyttöjärjestelmä, ja se nimettiin uudelleen vuonna 2013 ja päivitettiin viimeksi vuonna 2018.
Eero Roine
Eero Rafael Roine (10. helmikuuta 1904 Turku – 8. kesäkuuta 1966 Turku) oli suomalainen näyttelijä. Hän oli pitkään Tampereen Työväen Teatterin näyttelijänä. Useat hänen roolinsa olivat komediallisia, mikä rajoitti hänen roolivalintojaan. Hän näytteli myös elokuvissa, joissa hänen uransa kesti 1930-luvulta 1960-luvulle. Roolit olivat poikkeuksetta sivurooleja ja usein kansanmiehen. Erityisen hyvä rooli hänellä oli Oprissa, jossa hän esittää entistä maalaria Alperttia; hänen kaverinaan on Ossi Kostia entisenä käräjäkirjurina, joka tietenkin laittaa Alpertin aina ”tuleen” pahassa paikassa. Roine sai Jussi -palkinnon parhaasta miessivuosasta elokuvassa Ihmiset suviyössä.
Roineella on neljä lasta, joista kolme on näyttelijöitä: teatterinjohtajanakin merkittävän uran tehnyt Esko Roine sekä Liisa Roine ja Eila Roine. Neljäs lapsi, Olavi Roine, ei lähtenyt teatteriuralle. Roineen pikkuveli oli kansanedustaja Eino Roine. Roine on haudattu Vatialan hautausmaan metsähautausmaalle.
Roine palkittiin vuonna 1955 Pro Finlandia -mitalilla. Sittemmin lapsista myös Eila Roine ja Esko Roine ovat saaneet saman tunnustuksen.
Leonid Stadnyk
Leonid Ivanovytš Stadnyk (, 1971 – 24. elokuuta 2014 ) oli ukrainalainen jättikasvuinen henkilö. Guinnessin ennätysten kirjan vuoden 2008 painoksen mukaan Stadnyk oli maailman pisin elossa oleva ihminen. Hänen pituutensa oli 257 senttimetriä (8 jalkaa ja 5 tuumaa). Stadnyk kieltäytyi Guinnessin ennätysten kirjan tekemistä virallisista mittauksista, niinpä vuoden 2009 kirjan painoksessa maailman pisimmäksi mieheksi nimettiin kiinalainen Bao Xishun.
Stadnyk syntyi Žytomyrin alueella. Hän oli alun perin pituuskasvultaan normaali. Huomattava muutos asiassa alkoi vasta 13-vuotiaana suoritetun aivoleikkauksen seurauksena. Hyvänlaatuinen aivokasvain vaikutti Stadnykin aivolisäkkeeseen, joka säätelee kasvuhormonin tuotantoa. Lääketieteellisesti tilaa kutsutaan nimellä akromegalia. Sittemmin tutkimuksissa selvisi, että kasvain oli kuollut itsestään. Aikaisemmin Guinnessin ennätysten kirjassa maailman pisimmän miehen titteliä piti pitkään hallussaan kiinalainen Bao Xishun, kunnes Stadnyk viimein antoi lontoolaisen professorin Michael Besserin mitata itsensä.
Aiemmin Stadnyk toimi eläinlääkärinä. Myöhemmin hän hoiti maatilaa, jolla eli äitinsä kanssa. Hän kuoli aivoverenvuotoon 24. elokuuta 2014.
Lähteet
Hochwuchs
Ihosyöpä
thumb|200px|Tyvisolusyöpää poskessa. Ihosyöpä tarkoittaa ihosoluista lähtöisin olevaa syöpäkasvainta. Se muodostuu yleensä ihon ylimpään kerrokseen eli epidermikseen. Ihosyövän tyyppi riippuu siitä, mistä soluista se on saanut alkunsa. Yleisimmät ihosyövät ovat tyvisolusyöpä, ihon okasolusyöpä ja melanooma. Harvinaisempia syöpätyyppejä ovat Kaposin sarkooma, dermatofibrosarkooma ja Merkelin solu -syöpä. Monesti ihosyövällä tarkoitetaan ainoastaan melanoomaa, joka on syöpätyypeistä vaarallisin. Ihosyöpään kuolee vuosittain Maailman terveysjärjestön WHO:n mukaan noin 48 000 ihmistä.
Tyvisolusyöpä
Tyvisolusyöpiä tavataan eniten iäkkäillä ihmisillä. Kyseessä on harvoin kuolemaan johtava tauti. Se on yleensä poistettavissa yksinkertaisella iho-operaatiolla.
Melanooma
Melanooma on melanosyyteistä lähtöisin oleva kasvain, joka jakautuu moniin eri alatyyppeihin. Melanooma on vaarallisin ihosyöpä, koska se lähettää helposti etäpesäkkeitä. Melanooma on yleistynyt rajusti kaikissa valkoihoisen väestön asuttamissa maissa. Esimerkiksi Suomessa todettujen melanoomien määrä on viisinkertaistunut 1950-luvulta nykypäivään. Yleistymisen syinä ovat ihmisten pukeutumisessa ja auringonotossa tapahtuneet muutokset, jotka altistavat aiempaa enemmän auringon säteilylle.
Melanoomaa esiintyy muista ihosyövistä poiketen verrattain nuorilla ihmisillä. Puolet melanoomista saa alkunsa luomesta, joista suurin osa on kuitenkin vaarattomia. Jos luomi näyttää huolestuttavalta, se kannattaa näyttää lääkärille.
Varhainen melanooman havaitseminen ja ehkäisy ovat parhaat hoitokeinot. Varhaisessa vaiheessa havaittu ihomelanooma on hoidettavissa leikkauksella. Pitkälle edennyt melanooma voi levitä muihin elimiin.
Okasolusyöpä
Ihon okasolusyöpä eli spinaliooma on suhteellisen harvinainen syöpä, mutta sekin on tavallisesti terveyskeskustasolla poistettavissa. Syöpäsolun hallittavuus riippuu pitkälti solun erilaistumisasteesta, jossa telomeerilla on merkittävä osuus.
Esiintyminen
Ihosyöpä on huomattava ongelma etenkin Australiassa. Ihosyöpään kuolee vuosittain 1 500 australialaista, ja ihosyövän saa elinaikanaan joka toinen australialainen. Melanoomaan sairastuu vuosittain noin 500 ja kuolee noin 120 suomalaista. Vuonna 2004 havaittiin suomalaisilla miehillä 411 melanoomaa, 501 muuta ihosyöpää ja 2 748 tyvisolusyöpää. Naisilla vastaavasti 389, 388 ja 3 296.
Hoitokeinot
Ihosyövän normaaleja hoitomuotoja ovat yksinkertaiset iho-operaatiot ja solunsalpaajahoidot. Uusina hoitomuotoina on kokeiltu menestyksellisesti kloonattujen valkosolujen käyttöä pitkälle edenneen ihosyövän hoitoon, mutta toistaiseksi hoitoa ei ole testattu kuin yhdellä potilaalla (tilanne vuonna 2008). Kloonatuista valkosoluista toivotaan parannuskeinoa noin neljäsosalle pitkälle edenneistä ihosyövistä.
Tekoäly ihosyövän tunnistamisessa
Stanfordin yliopiston tutkijat ovat kehittäneet tekoälyä joka pystyy tunnistamaan ihosyövän.
United Technologies Corporation
thumb|210px|United Technologies Corporation -yhtiön pääkonttori Hartfordissa. United Technologies Corporation (UTC) oli yhdysvaltalainen monialayritys. Se toimi muun muassa seuraavilla aloilla: lentokoneiden moottorit, helikopterit, lämmitys ja viilennys, polttokennot, hissit, liukuportaat, rakennusjärjestelmät ja turvallisuus.
27. marraskuuta 2018 yhtiö ilmoitti aikeesta jakautua kolmeksi yritykseksi. Huhtikuussa 2020 yritys sulautui Raytheonin kanssa perustaen yhtiön Raytheon Technologies.
Kespro
Lisäksi asiakkailla on mahdollista tilata tuotteet perille toimitettuna. Taustalla on Keskon logistiikka- ja jakeluverkosto.
Kesko Oyj:hin kuuluvan Kespron rooli on toimia asiakkaiden hankinta- ja logistiikkapalveluita tuottavana kumppanina. Tuotevalikoimaan kuuluvat teolliset elintarvikkeet, tuoretuotteet, vihannekset ja hedelmät, alkoholit, pakasteet sekä käyttötavarat. Valikoimasta löytyy yli 50 000 erilaista tuotetta. Kespron maahantuomat tuotteet sekä Kespron osallistuminen kansainväliseen huutokauppatoimintaan ovat Kespron keskeisintä osaamisaluetta hankintatoimessa. Tämän lisäksi Kesprolla on Pientuottaja-toimintamalli, jonka avulla suomalaisten pientuottajien tuotteita on saatavilla myös ravintoloille.
Bari Sardo
Bari Sardo on kaupunki ja kunta Italiassa Sardinian hallintoalueella Nuoron maakunnassa. Kunnassa on arviolta 3 979 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 37,43 neliökilometriä. Se sijaitsee 51 metrin korkeudella merenpinnan yläpuolella.
Sympathy for the Devil (albumi)
Sympathy for the Devil on Laibach-yhtyeen pitkäsoitto. Levy sisältää Laibachin ja sen kahden sivuprojektin, Dreihunderttausend Verschiedene Krawalle ja Germania, versioita Rolling Stones -yhtyeen kappaleesta "Sympathy for the Devil". Kahta instrumentaali-versiota lukuun ottamatta kappaleet on julkaistu singleinä 25. syyskuuta 1988, hieman ennen Laibachin Let It Be -albumin julkaisua.
Kappaleet
Sympathy for the Devil (Anastasia) -kappaleen on tehnyt Laibach, muut kappaleet ovat Mick Jaggerin ja Keith Richardsin tekemiä.
Juha Valkama (koripalloilija)
Juha Valkama (s. 20. kesäkuuta 1973) on suomalainen koripallovalmentaja ja aktiiviuransa lopettanut koripalloilija.
Koripalloilijana Kiimingin Riennon kasvatti Valkama pelasi pääsarjatasolla Forssan Alussa kaudella 1996–1997 3,6 pisteen ja 0,8 levypallon keskiarvoilla. Kaudella 1998–1999 hän oli Högfors Teamin kokoonpanossa kahdessa ottelussa muttei pelannut. Kaudella 2001–2002 Valkama edusti I-divisioonassa pelannutta Team Componentaa 26 ottelussa 10,8 pisteen ja 2,3 levypallon keskiarvoilla.
Valkama valmensi Loimaan Korikonkareita alueellisessa II divisioonassa ja I-divisioonassa kolmen kauden ajan. Kauden 2010–2011 hän toimi Forssan Koripoikien apuvalmentajana. Syksystä 2011 lähtien Valkama on toiminut Oulun NMKY:n päävalmentajana.
Suitian kartano
Suitian kartano (joskus myös Syrjä, ) on Länsi-Uudellamaalla Siuntiossa sijaitseva rälssitila, jonka historia ulottuu keskiajalle saakka. Nykyisen päärakennuksen ensimmäiset vaiheet ovat 1540-luvulta, nykyinen ulkoasu on 1900-luvun alkupuolelta.
Vuoteen 2020 kartanon maat ovat käsittäneet 726 hehtaaria, ja niiden alueella on yli 60 rakennusta. Päärakennuksessa on kerrosalaa 1 300 neliömetriä.
Kartano sijaitsee Suitian kylässä Siuntion kirkonkylän pohjoispuolella. Kirkonkylän ja Lohjan keskustaajaman välinen seututie 116 kulkee kartanon itäpuolelta. Kartanon eteläpuolella virtaa Kirkkojoki, jonka varrella sijaitsee Siuntion kirkko.
Suitian kartano ja Siuntion kirkko muodostavat yhdessä yhden Museoviraston määrittelemistä valtakunnallisesti merkittävistä rakennetuista kulttuuriympäristöistä.
Varhaishistoria
Tilan historia ulottuu ainakin 1400-luvulle. Se mainitaan ensimmäisen kerran vuodelta 1420 olevassa rajankäyntiasiakirjassa, jossa tilan omistajaksi mainitaan Hämeen linnan vouti ja Raaseporin tuomiokunnan tuomari Björn Ragvaldson. Tilan oli mahdollisesti muodostanut hänen isänsä Ragvald Ragvaldsson yhdistämällä useita pientiloja ja saamalla mailleen rälssioikeuden. Tilan alkuperäinen nimi lienee ollut Syrjä. Björn Ragvaldssonin tytär Elin meni naimisiin valtaneuvos Joakim Flemingin kanssa, joten tila siirtyi vuonna 1494 Flemingin suvulle.
Flemingien aika
Flemingien aikana kartano sai nimen Svidja, joka vääntyi suomeksi muotoon Suitia, mahdollisesti viittauksena suvun Paraisilla omistamaan Qvidjan eli Kuitian kartanoon. Flemingit laajensivat Suitian maita ja kartanolla oli jopa oma satama meren rannalla Pikkalanjoen suulla. Valtaneuvos Erik Fleming perusti 1530-luvulla Suitian maille Suomen ensimmäisen rautaruukin. Suitian ruukki (tunnettu myös Nybyn ruukkina) toimi Siuntionjoen varrella Kvarnbyn koskessa 1550-luvulle saakka. Suomen vaikutusvaltaisena käskynhaltijana toiminut Klaus Fleming asui lähes koko ikänsä Suitiassa. Flemingit omistivat kartanon vuoteen 1599 ja uudelleen 1661–1679.
1800–1900-luku
Vuonna 1822 tila siirtyi panttioikeuksin kornetti Claes Robert Favorinille, joka myi tilan edelleen vuonna 1838. Vuosina 1838–1874 omistajana oli luutnantti Karl Ludvig von Zansen, joka jätti tilan perinnöksi tyttärelleen Henriette von Zansenille. Tämä oli naimisissa kenraalimajuri Wilhelm von Kraemerin kanssa, joka myi tilan 1898 August Wrede af Elimälle. Kartanon alueella käytiin taisteluja Suomen sisällissodan alkuvaiheessa, kun paikallinen suojeluskunta linnoittautui päärakennukseen jouduttuaan punakaartilaisten piirittämiksi. August Wrede af Elimän jouduttua 1933 konkurssiin tilan lunasti valtio.
Suomen valtion lunastettua tilan etuosto-oikeudella vuonna 1933 sosiaaliministeriö luovutti sen Vapaussodan Invaliidien Liiton käyttöön työhuoltolaksi. Vuonna 1944 tila siirtyi Sotainvalidien Veljesliitolle. Kartano oli vuosina 1975–2007 Helsingin yliopiston maatalous-metsätieteellisen tiedekunnan käytössä tutkimus- ja koetilana. Vuodesta 2007 Suitiasta huolehtivat yhteisvoimin yliopisto, Työtehoseura ja läheinen Gårdskullan kartano.
Vuonna 2015 liikemies Antti Herlin sekä Gårdskullan omistavat veljekset Gustav ja Henrik Rehnberg ostivat Suitian kartanon Senaatti-kiinteistöiltä 11,7 miljoonan euron hinnalla. Eduskunta hyväksyi kaupan. Herlin myi kuitenkin pian omistusosuutensa pois. Pihvikarjan kasvattajina tunnetut Rehnbergit muuttivat kartanon osakeyhtiöksi, vuokrasivat sitä hää- ja kokoustilaksi sekä pitivät siellä kahvilaa. Kesällä 2020 kartanon päärakennus ja kahdeksan hehtaaria maata sen ympäriltä on asetettu myyntiin 4,8 miljoonan euron hintaan.
Päärakennus
Kartanon harmaakivisen päärakennuksen rakennutti valtaneuvos Erik Fleming 1540-luvulla. Rakennustöitä johti vuodesta 1541 tallinnalainen kivenhakkaaja Tomas Tomasson, joka toteutti muun muassa kalkkikiviset ikkunankehykset, avotakan ja vesialtaan. Rakennuksessa on kaksi kerrosta korkean kellarikerroksen päällä. Kiviseinät tehtiin yli metrin paksuisiksi puolustustarkoituksia varten. Rakennuksessa oli myös neljä tuohon aikaan hyvin harvinaista lasi-ikkunaa. Kartanon omistanut Esbjörn Reuterholm rakennutti toisen kerroksen uudelleen 1760-luvun alussa. Sen suunnitteli muurarimestari Samuel Berner. thumb|Ritarisali vastakkaisesta suunnasta. thumb|left|Ritarisali ovelta. 1906 valmistuneen remontin yhteydessä alakerran taloustiloihin syntyi ritarisali, jonka suunnitelmat ovat taiteilija [[Axel Haartmanin käsialaa.]] Rakennuksen nykyinen ulkoasu on peräisin 1800- ja 1900-luvun vaihteesta ja valmistui 1906. Kartanon tuolloin omistanut August Wrede teetti muutoksen myöhäiskeskiaikaiseen ja goottilaisvaikutteiseen tyyliin, jota ilmentävät sakaraharjat, suippokaariset ikkuna- ja oviaukot sekä torni. Wrede suunnitteli ilmeisesti itse muutokset, joiden oli tarkoitus viitata Flemingien aikaan. Lopputulos vastaa Wreden ja hänen ystävänsä taiteilija Axel Haartmanin mielikuvaa keskiaikaisesta kivilinnasta, ei niinkään rakennuksen alkuperäistä ulkonäköä.
Pohjakerroksen tuvat muutettiin ritarisaliksi ja asehuoneeksi. Haartman maalasi ritarisalin päätyseinälle Kirkholman taistelua esittävän seinämaalauksen ja puuseppä Carl Edward Österblom veisti seinien puupaneeleihin kartanon entisten omistajasukujen aatelisvaakunoita esittävät korkokuvat. Wreden aikana rakennettiin myös 1906 valmistunut keittiösiipi.
Päärakennus oli vuosina 1987–1995 Museoviraston hallussa ja tyhjillään. Helsingin yliopisto kunnosti päärakennuksen Museoviraston suunnitelmien mukaisesti vuosina 1997–1999.
Suitia elokuvien kuvauspaikkana
Kartanon tiloissa ja alueella on kuvattu elokuvia Tottisalmen perillinen (1940), Linnaisten vihreä kamari (1945), Rosvo-Roope (1949), Noita palaa elämään (1952), Tähdet kertovat, komisario Palmu (1962) ja Kummeli Kultakuume (1997). Elokuvassa Tähdet kertovat, komisario Palmu majuri Vadenblickin kartanoa esittävät ulkokuvat on kuvattu Suitian pihalla ja ympäristössä, sisätilat studioon rakennetussa tilassa. Suitiassa on kuvattu myös Ivalo-televisiosarjan 2. tuotantokauden jaksoja (2021), joissa kartano esittää ulkokuvissa venäläistä luostaria.
Storyville Records
Storyville Records on tanskalainen kansainvälinen levy-yhtiö, joka keskittyy jazz- ja bluesmusiikkiin. Levy-yhtiön perusti Karl Emil Knudsen Kööpenhaminassa vuonna 1952. Alkuperäisten julkaisujen lisäksi Storyville Records on uudelleenjulkaissut myös useita vanhoja jazzlevytyksiä, joita on julkaistu aiemmin levy-yhtiöillä kuten Paramount Records, American Music Records ja Southland Records. Useita Storyville Recordsin levytyksiä levytettiin Japanissa.
Palaiokastrítsa
Palaiokastrítsa (myös Paleokastrítsa) on Kreikan kylä sekä samanniminen Keski-Korfun ja Diapontisten saarten kunnan kunnallisyksikkö (Δημοτική Ενότητα Πλαιοκαστριτών, Dimotikí Enótita Palaiokastritón) ja entinen itsenäinen kunta. Se sijaitsee Korfun saarella Korfun alueyksikössä Jooniansaarten alueella. Koko kunnallisyksikön väkiluku on 4 068 ja varsinaisen Palaiokastrítsan kylän väkiluku 240 (vuonna 2011).
pienoiskuva|vasen|Palaiokastrítsan kylän rantaa. Palaiokastrítsan kylä sijaitsee Korfun saaren länsirannikolla noin 25 kilometriä Korfun kaupungista luoteeseen. Kylä on suosittu turistikohde ja tunnetaan ympäristönsä rannoista ja kauniista luonnosta. Kylän nimi, ”Vanha linna”, tulee läheisestä Angelókastron linnasta. Muihin nähtävyyksiin kuuluu Neitsyt Marian luostari (Moní Yperagías Theotókou Palaiokastrítsas) 1100-luvulta. Palaiokastrítsan kunnallisyksikkö käsittää alueen saaren luoteisosasta. Sen suurimmat asutukset ovat kylät Liapádes ja Doukádes.
Palaiokastrítsa oli itsenäinen kunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Korfun kunnaksi yhdessä Achílleion, Ágios Geórgioksen, Ereikoússan, Esperíeen, Faíakeen, Kassopaían, Korfun kaupungin, Korissían, Lefkímmin, Mathrákin, Meliteieíin, Othonoín, Parélioin ja Thinálin kanssa, jolloin se muuttui uuden kunnan kunnallisyksiköksi. Vuonna 2019 se tuli Kleisthenes I -suunnitelman myötä osaksi Keski-Korfun ja Diapontisten saarten kuntaa.
Kunnallisyksikön osat
Palaiokastrítsan kunnallisyksikkö muodostuu seuraavista kylä- ja kaupunkiyhdyskunnista ja asutuksista:
Riina Lumme
Riina Lumme (s. 7. heinäkuuta 1992) on turkulainen vihreitä edustava kaupunginvaltuutettu ja vara-aluevaltuutettu. Lumme on töissä eduskunnassa vihreiden eduskuntaryhmän poliittisena avustajana.
Ura
Lumme valmistui ylioppilaaksi Puolalanmäen lukiosta vuonna 2011. Hän aloitti samana vuonna valtio-opin opinnot Turun yliopistossa. Opintojen ohessa Lumme on tehnyt opettajan sijaisuuksia sekä toiminut Bengtskärissä kausityöntekijänä ja oppaana. Vuonna 2015 Lumme valittiin Turun yliopiston ylioppilaskunnan hallitukseen, jossa hän toimi kulttuurivastaavana ja seuraavana vuonna puheenjohtajana. Lumme toimi vuoden 2017 Suomen ylioppilaskuntien liiton puheenjohtajana. Hän toimi Nuva ry:n osallisuusasiantuntijana vuonna 2018.
Politiikka
Lumme oli ensimmäistä kertaa ehdolla 24-vuotiaana kunnallisvaaleissa 2017, jolloin hänet valittiin Turussa kaupunginvaltuutetuksi. Lumme valittiin Turun kaupunginvaltuustoon 518 äänellä. Kuntavaaleissa 2021 Lumme sai 507 ääntä ja hänet valittiin näin jatkokaudelle Turussa kaupunginvaltuutetuksi. Aluevaaleissa 2022 Lumme jäi vara-aluevaltuutetun sijalle.
Riina Lumme on profiloitunut etenkin opiskelijapolitiikassa, nuorten vaikutusmahdollisuuksien lisäämisessä ja koulutuskysymyksissä sekä pyöräilyn, joukkoliikenteen ja kaupungin kestävässä kehittämisessä. Lumme toimi Vihreiden vuonna 2018 hyväksytyn koulutuspoliittisen ohjelman puheenjohtajana yhdessä Inka Hopsun kanssa.
Cedomir Janevski
Cedomir Janevski ( (s. 7. maaliskuuta 1961) on pohjoismakedonialais-belgialainen jalkapallovalmentaja ja entinen puolustaja. Syyskuusta 2022 lähtien hän on toiminut AEL Limassolin päävalmentajana.
Ura pelaajana
Janevski aloitti pelaajauransa FK Skopjessa 1980, mutta siirtyi vain kahden kauden jälkeen FK Vardariin. Seura pelasi tuolloin Jugoslavian liigassa ja selvisi myös UEFA Cupiin kaudelle 1985/86 ja Euroopan Cupiin 1987/88. Seura voitti kaudella 1986/87 ensimmäisenä makedonialaisjoukkueena Jugoslavian mestaruuden, kun FK Partizanilta vähennettiin pisteitä. Janevski edusti Vardaria kuusi vuotta ja pelasi seuran paidassa 160 liigaottelua.
Kauden 1988/89 jälkeen Janevski jätti kotimaansa kentät ja siirtyi Belgiaan, jossa edusti Club Bruggea ja Royal Charleroita. Bruggessa Janevski juhli Belgian mestaruutta ensimmäisellä kaudellaan ja voitti myös cup-mestaruuden. Kuuden Belgiassa viettämänsä kauden jälkeen Janevski siirtyi Turkkiin, mutta ura İstanbulsporissa jäi yhteen kauteen. Hän palasi takaisin Belgiaan, jossa edusti KSC Lokeren Oost-Vlaanderenia ja Darling Club Blankenbergea, kunnes lopetti uransa vuonna 1999.
Maajoukkuetasolla Janevski edusti sekä Jugoslaviaa että Pohjois-Makedoniaa (tai aikaisempaa Makedonian tasavaltaa).
Ura valmentajana
Janevski aloitti valmennusuransa Club Bruggen organisaatiossa U19-joukkueen päävalmentajana vuonna 2000. Hän luotsasi seuran juniorijoukkuetta viisi vuotta, kunnes kesällä 2005 siirtyi norjalaisen Trond Solliedin apuvalmentajaksi Olympiakosiin. Joukkue voitti heidän johdollaan mestaruuden kaudella 2005/06, mutta kreikkalaisseura erotti kaksikon joulukuussa 2006.
Kesäkuussa 2009 Janevski siirtyi kyproslaisseura Enosis Neon Paralimnin päävalmentajaksi. Hän sai potkut seurasta tammikuussa 2011. Ura Kyproksella jatkui lokakuussa 2011, kun Athnikos Achna palkkasi hänet valmentajaksi. Hän sai potkut seurasta jo helmikuussa 2012.
Elokuussa 2012 Janevskista tuli Pohjois-Makedonian maajoukkueen päävalmentaja. Janevski jätti maajoukkuevalmentajan tehtävät syyskuussa 2013 ja palasi Belgiaan valmentamaan RAEC Monsia. Janevski ei onnistunut nostamaan seuraa pois Belgian liigan putoamiskamppailusta ja kauden 2013/14 päätteeksi Mons putosi sarjaporrasta alemmas. Hän jätti seuran kauden jälkeen.
Kesällä 2015 Janevskista tuli Belgian liigassa pelaavan Royal Mouscron-Péruwelzin päävalmentaja. Janevskin johdolla Mouscron juuttui liigan häntäpäähän ja lopulta seura erotti hänet tammikuussa 2016, kun Mouscron majaili liigan toiseksi viimeisenä.
Marraskuun alussa 2016 Janevskista tuli Waasland-Beverenin päävalmentaja.
Syyskuussa 2022 Janevski jätti tehtävänsä Etelä-Afrikan jalkapallomaajoukkueen apuvalmentajana ja siirtyi AEL Limassolin päävalmentajaksi.
Kirsi Ranto
Kirsi Marianne Ranto (s. 17. elokuuta 1978 Jalasjärvi) on suomalainen laulaja-lauluntekijä.
Ranto aloitti yksityiset pianotunnit 8-vuotiaana, ja viulutunnit 10-vuotiaana. Hän soitti viulua Jalasjärven sinfoniaorkesterissa ja lauloi Jalasjärven Nuorisokuorossa. Ranto luotsasi 15-vuotiaana myös 10 hengen tyttöyhtyettä soittaen itse harmoonia. Ryhmä esitti eteläpohjalaisia kansanlauluja, ja kävi esiintymässä mm. Italiassa. Samaan aikaan Ranto toimi kosketinsoittajana paikallisessa rockbändissä. Vuonna 1994 hän pääsi opiskelemaan Kaustisen musiikkilukioon, jossa pääaineeksi vaihtui laulu. Hän opiskeli kevyttä ja klassista laulua sekä Kaustisella että Keski-Pohjanmaan konservatioriossa Kokkolassa, ja myöhemmin Helsingissä Sibelius-Akatemian laulupedagogi Ritva Eerolan johdolla. Kaustisella Ranto lauloi myös Jarmo Kotajan johtamassa Kaustisen Viihdeorkesterissa, joka vieraili esiintymismatkalla mm. Saksassa.
Kirsi Ranto teki ensimmäisen virallisen keikkansa 1994 etelä-pohjalaisen Tanssiyhtye Vartin riveissä. Hän toimi kosketinsoittaja-laulajana yhtyessä aina vuoteen 1998 saakka, kunnes hänestä kruunattiin Tangokuningatar 19-vuotiaana Seinäjoen Tangomarkkinoilla.
Ranto on myös säveltäjä, sanoittaja ja tuottaja. Häneltä on ilmestynyt kaiken kaikkiaan kuusi levyä, joista Kotimatka (2007) ja Läikytät mua (2010) ovat Rannon omaa käsialaa. Rannon omia sävellyksiä leimaa melodisuus, mahtipontisuus ja herkkyys. Rannon tuottajapartnerina toimii pitkän linjan jazzmuusikko ja tuottaja Ape Anttila. Jouluna 2011 Rannolta ilmestyi joululevy Ja niin joulu tulla saa, joka sisältää perinteisten joululaulujen lisäksi kaksi Rannon omaa sävellystä.
Kirsi Ranto koki vuonna 2004 loppuunpalamisen, mikä vaikutti merkittävästi hänen elämäänsä ja musiikintekoonsa. Ranto toimi vuonna 2005 Auran Aaltojen juontajana. Vietettyään puolisen vuotta sapattia hän palasi esiintymisareenoille. Tavattuaan henkisen opettajansa Äiti Amman vuonna 2008 Ranto on matkustanut Intiaan tasaisin väliajoin.
Vuonna 2013 Rannolla diagnosoitiin parantumaton spasmodinen dysfonia, joka lääkärin arvion mukaan saattaisi lopettaa Rannon laulajanuran. Ranto kertoi kuitenkin myöhemmin vuonna 2015 parantuneensa sairaudesta "löydettyään sisäisen rauhan".
Palikí
Palikí (virallisesti Δημοτική Ενότητα Παλικής, Dimotikí Enótita Palikís) on yksi Lixoúrin kunnan kunnallisyksiköistä ja entinen itsenäinen Kreikan kunta. Se sijaitsee Kefalonián alueyksikössä Jooniansaarten alueella. Kunnallisyksikön väkiluku on 7 098 (vuonna 2011).
pienoiskuva|vasen|upright=0.95|Rannikkoa Athéraksen kylän lähellä. Palikí käsittää Kefalonián saaren läntisimmän osan eli Palikín niemen. Kunnallisyksikön suurin asutus on Lixoúrin kaupunki, joka on saaren pääsatamia ja toiseksi suurin asutus. Palikí oli itsenäinen kunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Kefalonián kunnaksi yhdessä Argostólin, Eleiós-Prónnoin, Érisoksen, Leivathón, Omalán, Pýlaroksen ja Sámin kanssa, jolloin se muuttui uuden kunnan kunnallisyksiköksi.
Kunnallisyksikön osat
Palikín kunnallisyksikkö muodostuu seuraavista kyläyhdyskunnista ja asutuksista:
Ville Kinaret
Ville Kinaret (s. 1983, Himanka) on suomalainen muusikko, juontaja, kolumnisti ja urheiluselostaja. Kinaret on rumpali mm. yhtyeissä Deep Insight, Rebelhead ja soittanut livekokoonpanoissa kuten Kolt, Deuteronomium ja M. A. Numminen. Suuren yleisön tietoisuuteen Kinaret tuli Radio Cityn ja SuomiRockin aamujuontajana.
Ura
Kinaret liittyi rumpalina Deep Insight rockyhtyeeseen vuonna 2005 ja samoihin aikoihin myös tamperelaiseen metallibändi RebelHeadiin. Kun Deep Insightin kansainvälinen toiminta alkoi hiipua 2010 Kinaret aloitti viestintäalan opinnot Laajasalon Opistossa, josta valmistui urheilutoimittajaksi. Kinaret oli lyhyen hetken Ilta-Sanomilla ennen kuin siirtyi 2011 The Voice radiokanavalle. The Voicella Kinaret juonsi mm. Voicen iltapäivä ja Illan Villeimmät -ohjelmia. 2013 Kinaret siirtyi Radio Citylle juontamaan Kansanvalinta radio-ohjelmaa. Kinaret aloitti vuonna 2014 Radio Cityn aamujuontajana yhdessä Mikko Honkasen kanssa Cityn Aamussa. Vuodet 2017–2019 Kinaret juonsi SuomiRockin aamuohjelmaa yhdessä Mikko Honkasen ja Shirly Karvisen kanssa. Vuonna 2020 Kinaret ja Honkanen palasivat Radio Cityn aamuihin ennen kuin syksyllä 2020 Kinaret ilmoitti jäävänsä radiosta juontajana pois. Nykyään Kinaret toimii musiikkipäällikkönä Bauer Medialla ja kirjoittaa "Viiltävä kynä" nimistä kolumnia Kalajokiseutu-lehteen.
2021 Viaplay julkisti, että Kinaret on yksi Viaplayn talvilajien selostajista.
Yksityiselämä
Kinaret asuu Espoossa, on naimisissa ja hänellä on kolme poikaa. Kinaret on kertonut harrastavansa nyrkkeilyä, pyöräilyä, metsästystä ja vaellusta.
Siina Urpilainen
Siina Armida Urpilainen, o.s. Ihalainen, (2. tammikuuta 1893 Pihtipudas – 10. lokakuuta 1962 Petroskoi, Neuvostoliitto) oli suomalainen sosialistisen työväen ja pienviljelijöiden eduskuntaryhmän kansanedustaja vuosina 1927–1930.
Urpilaisen vanhemmat olivat maanviljelijä Efraim Ihalainen ja Eliisa Adolfiina Kumpulainen. Hän kävi kansakoulun ja käsityökoulun ja meni 1916 naimisiin kirvesmies Ilmari Matti Urpilaisen kanssa. Urpilainen oli SDP:n jäsenenä vuodesta 1913 ja vuonna 1920 hän liittyi SKP:n jäseneksi. Urpilainen toimi puhujana Saloisissa ja piirijärjestön johtajana Oulussa. Hän oli sosialistisen työväen ja pienviljelijöiden eduskuntaryhmän kansanedustajana 1927–1930 edustaen Oulun läänin eteläistä vaalipiiriä. Urpilainen oli myös Saloisten kunnanvaltuuston jäsen ja toimi presidentin valitsijamiehenä vuoden 1925 presidentinvaaleissa.
Urpilainen ja hänen vastikään vankilasta vapautunut miehensä siirtyivät joulukuussa 1931 salaa rajan yli Neuvostoliittoon. Heidän lapsensa tulivat Neuvosto-Karjalaan muutamaa vuotta myöhemmin 1935 Ruotsin kautta. Urpilainen oli 1932 naisasiainjärjestäjänä Tunkuan piirissä ja 1935–1936 Punainen Karjala -lehden toimituksessa. Hän opiskeli myös jonkin aikaa Petroskoin maatalouskorkeakoulussa mutta joutui keskeyttämään opinnot heikentyneen terveyden takia. Hän oli ennen pidätystään vielä tehdastyössä Leningradissa 1937 ja työssä Vilkan punktilla 1938.
Urpilainen vangittiin 4. tammikuuta 1938 syytettynä vastavallankumouksellisesta kansalliskiihkoisesta vakoilutoiminnasta. Hän sai 10 vuoden tuomion ja suoritti sen Karagandan leirillä Kazakstanissa. Urpilainen vapautui leiriltä 1948 ja hänen maineensa puhdistettiin 1955. Vapautumisensa jälkeen hän työskenteli parin vuoden ajan Aunuksessa näyttelijä Toivo Lankisen perheen lastenhoitajana, mutta ei saanut vuonna 1950 lupaa muuttaa heidän mukanaan Petroskoihin. Viimeiset vuotensa Urpilainen vietti eläkeläisenä Tšalnassa ja kuoli eri lähteiden mukaan joko 1962 tai 1963.