cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Paholainen luultavasti
Tuotanto ja levitys
Paholainen luultavasti oli tuotantonsa alkuvaiheissa suurissa vaikeuksissa, sillä ohjaajille rahoitusta myöntänyt komissio ei suostunut antamaan tukea Bressonille. Hän sai mahdollisuuden elokuvan toteuttamiseen, kun kulttuuriministeri Michel Guy henkilökohtaisesti vaikutti rahoituksen saamiseen. Elokuva kuvattiin Pariisissa kesällä 1976.
Elokuvaa ei valittu vuoden 1977 Cannesin elokuvajuhlien virallisen esitysten joukkoon. Bresson kielsi sen esittämisen juhlien merkittävässä sivutapahtumassa ja antoi syyksi sen, ettei pitänyt enää Cannesista, sillä se saastutti vesiä. Berliinin elokuvajuhlilla Paholainen luultavasti sai toiseksi merkittävimmän palkinnon, Hopeisen karhun. Ennen palkinnon myöntämistä elokuvaohjaaja Rainer Werner Fassbinder ja kriitikko Derek Malcolm olivat uhanneet lähteä tuomaristosta, jos heidän tukeaan Bressonin elokuvalle ei tuoda julkisuuteen.
Suomessa Paholainen luultavasti sai ensi-iltansa vasta 1979, jolloin se nousi kymmenen parhaan joukkoon elokuvakerholehti Projektion järjestämässä kriitikkoäänestyksessä vuoden parhaista ensi-iltaelokuvista.
Tim Bozon
Timothé Phillipe Bozon (s. 24. maaliskuuta 1994 Saint Louis, Missouri, Yhdysvallat) on ranskalais-yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, jonka pelipaikka on vasen laitahyökkääjä. Bozon pelaa Sveitsin NLA-joukkue Genève-Servettessä. Hän on pelannut urallaan sekä Pohjois-Amerikassa että Sveitsissä. Hän siirtyi juniori-ikäisenä WHL-sarjan Kamloops Blazersiin, ja Montreal Canadiens varasi hänet NHL:ään. Bozon ei kuitenkaan päässyt NHL:ään asti, vaan pelasi siellä juniorisarjojen jälkeen AHL- ja ECHL-liigoissa. Eurooppaan hän palasi vuonna 2017, ja sen jälkeen hän on pelannut Sveitsin pääsarjassa.
Seuraura
Bozon syntyi Yhdysvaltain Missourin Saint Louisissa hänen isänsä Philippen pelatessa NHL-joukkue St. Louis Bluesissa. Bozon aloitti jääkiekkoilun Saksassa Mannheimer ERC:ssä, mutta suurimman osan junioriurastaan hän loi kuitenkin Sveitsissä. Bozon pelasi Genève-Servette HC:ssa 15-vuotiaaksi asti, josta hän jatkoi kaudeksi 2009–2010 Kloten Flyersiin. Bozon jakoi tehoilla 26+29=55 koko Elite Novizenin pistepörssin toisen sijan ZSC Lionsin Sven Andrighetton kanssa edellään vain Pikes Oberthurgaun Patrick Obrist. Kesken kauden 2010–2011 hän vaihtoi Klotenista HC Luganoon.
WHL-joukkue Kamloops Blazers varasi Bozonin 27. pelaajana CHL:n varaustilaisuudessa 2011. Hän siirtyi joukkueeseen kaudeksi 2011–2012, jolloin Bozon voitti WHL:n tulokkaiden maalipörssin ja oli Blazersin toiseksi paras maalintekijä ja kolmanneksi paras pistemies tehoilla 36+35=71. Hän pelasi kauden aikana myös CHL Top Prospects Gamessa. Lopulta Montreal Canadiens varasi Bozonin kolmannella kierroksella 64. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2012. Kaudella 2012–2013 hän oli Blazersin toiseksi paras pistemies Colin Smithin jälkeen. Bozon jakoi koko WHL:n pistepörssin kahdeksannen sijan Medicine Hat Tigersin Curtis Valkin kanssa. Hän voitti myös Blazersin sisäisen tehotilaston lukemalla +37.
Toukokuussa 2013 Bozon teki kolmivuotisen tulokassopimuksen Montréal Canadiensin kanssa. Hän pelasi kauden 2013–2014 kuitenkin vielä WHL:ssä. Lokakuussa 2013 Bozonin seura vaihtui siellä Blazersista Kootenay Iceen. Hänen kautensa päättyi kuitenkin maaliskuussa 2014 Bozonin sairastuttua aivokalvontulehdukseen. Hänet vietiin vieraspelimatkalla Saskatoonissa sairaalaan, missä lääkärit päättivät laittaa Bozonin koomaan vähentääkseen aivokalvojen turvotusta. Hän vietti sairaalassa kuukauden ja parani lopulta vakavasta sairaudestaan. Kootenay Icen vakuutus ei kuitenkaan kattanut koko hoitoa, joten Bozonille ja hänen perheelleen jäi maksettavaksi noin sadantuhannen dollarin lasku.
Montréal Canadiens lähetti Bozonin syksyn 2014 harjoitusleirillä ensin syyskuun lopulla AHL-joukkue Hamilton Bulldogsiin, mutta lokakuussa ennen kauden 2014–2015 hänet lähetettiin kuitenkin edelleen takaisin WHL:ään. Canadiensin toimitusjohtaja Marc Bergevinin mukaan Bozonin parhaaksi oli palata sinne kehittämään hänen fyysisiä ominaisuuksiaan Bozonin kuntouduttua edellisten kuukausien aikana sairaudestaan. Hän oli Icen paras maalintekijä ja neljänneksi paras pistemies tehoilla 35+28=63. WHL-kauden päätyttyä, huhtikuussa 2015 Bozon lähetettiin AHL-joukkue Hamilton Bulldogsiin, jossa hän pelasi yhden runkosarjaottelun.
Kaudeksi 2015–2016 Canadiensin farmijoukkueeksi vaihtui St. John's IceCaps, jossa Bozon pelasi varsinaisen AHL:n tulokaskautensa tehden 41 runkosarjaottelussa tehot 5+3=8. Hän pelasi kauden aikana myös 15 ottelua ECHL-joukkue Brampton Beastissa. Canadiens kauppasi kaudeksi 2016–2017 Bozonin Florida Panthersiin vaihdossa Jonathan Racineen. Bozonin toinenkin kausi ammattilaisena meni edellisen tavoin. Hänellä oli varsin pieni rooli Panthersin farmijoukkueessa AHL:n Springfield Thunderbirdsissa, missä hän teki 43 ottelussa 15 pistettä. Loppukaudeksi hänet lähetettiin ECHL-sarjan Manchester Monarchsiin.
Bozonin palasi kaudeksi 2017–2018 hänen tehtyään sopimuksen Sveitsin pääsarjan EHC Klotenin kanssa. Kloten tippui kauden päätteeksi sarjasta, ja Bozon siirtyi seuraavaksi kaudeksi Genève-Servetteen. Bozon edusti Genève-Servetteä kahden vuoden ajan, ja kaudeksi 2020–2021 hänen joukkeekseen vaihtui Lausanne HC, jonka hankki Bozonin pelaajakaupassa. Hänen lisäkseen Lausanneen siirtyi Petr Cajka, ja toiseen suuntaan liikkui Joël Vermin.
Bozon pelasi kausien 2020–2021 ja 2021–2022 aikana Lausannessa yhteensä 107 ottelua runkosarjassa ja pudotuspeleissä. Jälkimmäisen kauden jäkeen hän teki kolmen vuoden jatkosopimuksen seuran kanssa.
Maajoukkueura
Bozon pelasi alle 18-vuotiaiden I-divisioonan MM-kilpailuissa vuosina 2010 ja 2011, joista jälkimmäinen turnaus päättyi B-lohkon pronssiin. Hän jakoi siinä Ranskan sisäisen pistepörssin voiton Nicolas Thos’n kanssa tehoilla 3+3=6.
Bozon teki maajoukkuedebyyttinsä vuoden 2013 MM-kilpailujen avausottelussa Slovakiaa vastaan. Bozon sai siinä syöttöpisteen Damien Raux’n tekemään maaliin. Bozon edusti Ranskaa seuraavan kerran MM-kilpailuissa 2016. Hän on pelannut myös MM-kilpailuissa 2019, 2022 ja 2023.
Bozon on pelannut yhteensä 69 maaottelua ja tehnyt niissä 21 pistettä.
Perhe
Bozonin äiti on puolestaan alppihiihtäjä Hélène Barbier. Hänen isosiskonsa on Allison Bozon ja pikkuveli Kevin Bozon, joka on myös pelannut Ranskan maajoukkueessa.
Jiaqing
Keisari Jiaqing, myös Kiaking tai Jen-tsung' (, 13. marraskuuta 1768 – 2. syyskuuta 1820), alku­peräiseltä nimeltään Yongyan, oli mantšulaisen Qing-dynastian seitsemäs keisari ja viides tähän sukuun kuulunut Kiinan hallitsija vuosina 1796–1820.
Jiaqing oli keisari Qianlongin poika. Valta­kaudellaan hän asetti syytteeseen Heshenin (和珅), Qianlongin korrup­toituneen suosikin, yritti palauttaa valta­kunnan entiseen voimaansa ja pitää kurissa oopiumin sala­kuljetuksen Kiinaan.
Varhaisvuodet
Yongyan syntyi Vanhassa kesä­palatsissa Pekingistä luoteeseen, 8 kilo­metriä kaupungin muurien ulkopuolella. Hänen nimensä kirjoitettiin kiinaksi alun perin 永琰, mutta sen kirjoitus­asu muutettiin muotoon 顒琰, kun hänestä tuli keisari; nimen ensimmäinen merkki 永 vaihdettiin merkiksi 顒, jotka molemmat lausutaan Yong, mutta joista ensimmäinen on yleisemmässä käytössä. Tämän tavan oli ottanut käyttöön hänen isänsä Qianlong, jonka mielestä oli vanhan nimitabun vuoksi sopimatonta, että keisarin yksityisessä nimessä oli näin tavallinen merkki.
Yongyan oli keisari Qianlongin viides­toista poika. Hänen äitinsä oli Qianlongin Han-kiinalainen jalkavaimo Ling 令贵妃/令貴妃), josta tuli keisarin suosikki. Hän sai kuolemansa jälkeen arvo­nimen Keisarinna Xiaoyichun (孝仪纯皇后/孝儀純皇后), kun hänen pojastaan tuli keisari. Hän oli Qingtai (魏清泰) -nimisen virka­miehen poika, jonka Han-kiinalainen suku oli kauan sitten päässyt kuulumaan pää­asiassa mantšuista muodostuneeseen ylä­luokkaan. Vuonna 1818 keisari Jiaqing julisti äitinsä suvun virallisesti mantšuiksi ja muutti heidän kiinalaisen suku­nimensä Wei mantšu­laiseksi klaanin nimeksi Weigiya.
Sen jälkeen kun kaksi Qianlongin itselleen alun perin valitsemaa seuraaja oli varhain kuollut sairauteen, joulukuussa 1773 hän valitsi salaisesti seuraajakseen Yongyanin. Vuonna 1789 hänet nimitettiin ensimmäisen arvo­luokan prinssiksi nimellä Jia (嘉亲王/嘉親王).
Valtakautensa lopulla keisari Qianlong toimi läheisessä yhteis­työssä mantšulaisen Heshen-nimisen ministerin kanssa. Prinssi Jia vihasi Hesheniä, koska tämä oli hyvin korrup­toitunut ja käytti valta-asemaansa väärin, ja hän vannoi rankaise­vansa ministeriä heti tultuaan keisariksi.
Nousu valtaistuimelle
thumb|left|Keisari Jiaqing työhuoneessaan Lokakuussa 1795, hallitsijakautensa 60. vuotena keisari Qianlong ilmoitti aikovansa luopua kruunusta prinssi Jian hyväksi, sillä hän ei pitänyt sopivana hallita kauemmin kuin iso­isänsä, keisari Kangxi oli hallinnut. Helmikuussa 1796 prinssi Jia nousi valta­istuimelle ja otti hallitsija- ja aika­kausi­nimen Jiaqing (, mantšuksi, saicungga fengšen). Muutaman seuraavan vuoden Jiaqing kuitenkin hallitsi keisarina vain nimellisesti. Päätökset teki hänen isänsä Qianlong, jolla oli nyt arvonimi Taishang Huang ("täysinpalvellut keisari").
Sen jälkeen kun hänen isänsä helmi­kuussa 1799 kuoli, keisari Jiaqing otti hallituksen johdon omiin käsiinsä ja asetti Heshenin syytteeseen. Häntä syytettiin korruptiosta ja vallan väärin­käytöstä. Hän menetti kaikki arvo­nimensä ja kaiken omaisuutensa ja hänen käskettiin tehdä itsemurha. Heshenin miniä, prinsessa He Xiao, uuden keisarin sisar, välttyi rangaistukselta ja sai omakseen osan Heshenin varoista.
Jiaqingin hallitsijakaudella valtakunta alkoi rappeutua ja kohtasivat sisäiset levottomuudet, ennen kaikkea laaja-alaiset Valkoisen lootuksen (1796–1804) ja Miao-kapinat (1795–1806). Jiaqing yritti kykyjensä mukaan rauhoittaa valtakunnan ja kukistaa kapinat. Hänen tavoitteenaan oli palauttaa Kiinalle sellainen hyvin­vointi ja mahti­asema kuin sillä oli ollut 1700-luvulla. Muutamat Kiinan aikaisemmin valloittamat alus­maat kuitenkin irrottuivat sen yhteydedestä. Valtion kassakin tyhjeni, ja muutoinkin maan taloudellinen asema heikkeni, osittain siitä syystä, että hopea virtasi maasta ulos, kun kiina­laiset ostivat sillä yhä enemmän Britti­läisestä Intiasta sala­kuljetettua oopiumia.
Murhayritykset
Keisarillisen Qing-suvun jäsenet yrittivät kahdesti murhata keisari Jiaqingin, vuosina 1803 ja 1813. Murha­yrityksiin syyllistyneet prinssit teloitettiin, ja satoja muita keisari­suvun jäseniä karkotettiin maasta.
Kristinuskon vastustus
Qingin suuressa lakikokoelmassa oli säännös, jonka otsikkona oli "Noitia ja velhoja koskevia kieltoja" (禁止師巫邪術). Vuonna 1811 siihen lisättiin lause, jossa mainittiin kristinusko. Sitä muutettiin vuosina 1815, jolloin myös katoliset lähetyssaarnaajat karkotettiin, ja 1817. Daoguangin aikana vuonna 1839 se sai lopullisen muotonsa, jossa se oli voimassa, kunnes se Tongzhin aikana vuonna 1870 kumottiin.
Säädöksen mukaan eurooppalaiset, jotka yrittivät levittää katoli­suutta kiinalaisten ja mantšujen keskuuteen, oli tuomittava kuolemaan. Uskostaan kiinni pitäneet kristityt lähetettiin Xinjiangin islamilaisiin kaupunkeihin, jossa he joutuivat paikallisten muslimi­johtajien ja beiden orjiksi.
Keisarinnat
Keisarillisten säännösten mukaan samanaikaisesti saattoi olla vain yksi keisarinna. tämä ei kuitenkaan estänyt muiden korottamista tähän asemaan aikaisemman keisarinnan kuoltua. Jiaqingin aikana ehti olla kaksi keisarinnaa:
Keisarilliset jalosukuiset puolisot
Keisarillisten säännösten mukaan samanaikaisesti sai olla vain kaksi keisarillista jalosukuista puolisoa.
Keisarilliset jalkavaimot
Keisarillisten säännösten mukaan keisarillisia jalkavaimoja sai samanaikaisesti olla enintään kuusi.
Kuolema ja hautaus
Keisari Jiaqing kuoli 2. syyskuuta 1820 Rehen (Jeholin) palatsissa 230 kilo­metriä Pekingistä koilliseen, missä keisarihovilla oli kesäasunto. Qing-dynastian virallinen historia­teos ei kerro kuolin­syytä. Eräiden tietojen mukaan häneen olisi osunut salama, mutta toisen teorian mukaan hän kuoli halvaukseen, sillä hän oli varsin lihava. Häntä seurasi hallitsijana hänen toinen poikansa, keisari Daoguang.
Jiaqing haudattiin läntisiin Qing-hautoihin, 120 kilo­metriä Pekingistä lounaaseen, Changlingin mausoleumi­kompleksiin.
Villasormustinkukka
Villasormustinkukka (Digitalis lanata) on sormustinkukkien sukuun kuuluva laji.
Ulkonäkö ja koko
Villasormustinkukka kasvaa 40–120 cm korkeaksi. Lehdet melkein karvattomat, suikeat ja hieman hammaslaitaiset. Kukinto on karvainen ja symmetrinen ja kukat 2–3 cm pitkiä sormustimen mallisia karvaisia, kellertävän ruskeita joissa ruskeat suonet. Kukinta aika elokuu-syyskuu. Sisältää tappavan myrkyllisiä aineita, kuten digitoksiinia (C41H64O13) ja digitaliinia (C36H56O14). Villasormustinkukasta saadaan myös lanatosidi A (C49H76O19) ja lanatosidi C (C49H76O20) nimisiä sydänglykosideja. Kasvia käsiteltäessä on syytä käyttää puutarhakäsineitä.
Levinneisyys
thumb|Villasormustinkukan levinneisyys. Euroopassa villasormustinkukka esiintyy Espanjassa ja Mustanmeren rannalla, muualla Meksikossa, Andeilla ja Aasiassa.
Käyttö
Vaikeiden sydänsairauksien hoitoon.
Maolaisuus
Kansainvälinen maolainen liike syntyi 1960-luvulla sen jälkeen, kun Kiinan kansantasavalta Maon johdolla toi julki erimielisyytensä Neuvostoliiton johdon kanssa. Mao arvosteli neuvostoliittolaista sosialismia jo Josif Stalinin eläessä, mutta kiistat kärjistyivät Nikita Hruštšovin noustua johtoon. Mao piti esimerkiksi Hruštšovin Neuvostoliiton kommunistisen puolueen (NKP) 20. edustajakokouksessa 1956 esittämää Stalin-kritiikkiä ”yksipuolisena ja parjaavana” ja syytti puoluetta revisionismista. Maolaiset ovatkin kutsuneet itseään anti-revisionisteiksi korostaen aatteensa oikeaoppisuutta. Sanaa maolaisuus käyttivät varsinkin aiemmin lähinnä näiden vastustajat, mutta suhtautuminen siihen on nykyään lieventynyt ja monet anti-revisionistit kutsuvat itseään avoimesti maolaisiksi.
Teesit
pienoiskuva|pysty|[[Otteita puheenjohtaja Mao Zedongin teoksista (1964). Erikielisiä painoksia kiinalaisella torilla.]] Kiinan valtion virallisen verkkoportaalin mukaan Mao Zedongin ajattelu on ”tieteellinen aatejärjestelmä, jonka kehitti joukko Mao Zedongin edustamia Kiinan kansantasavallan varhaisia vallankumousjohtajia. Marxismi-leninismin periaatteille perustuvassa järjestelmässä yhdistyvät rikkaat ja ainutlaatuiset kokemukset, joita Kiina on saanut pitkään harjoittamansa vallankumouksen ja rakennustyön kautta.” Sivuston mukaan Mao Zedongin ajattelun tärkeimmät kohdat ovat:
Encyclopædia Britannican mukaan erityisesti vallankumousopeilla on maolaisuudessa suuri merkitys. Niitä ovat menestyksekkäästi käyttäneet hyväksi myös muut kuin kiinalaiset ja marxilais-leninistiset ryhmät. Maolaisuus on luonteeltaan anti-intellektuellia ja panee toivonsa kansanjoukkojen kollektiiviseen osaamiseen ja tahtoon. Älymystön eliitti syrjäytetään väkivaltaisella luokkataistelulla, joka Maon mukaan jatkuu koko sosialistisen vaiheen ajan ennen lopullista siirtymää kommunismiin.
Tausta ja nuoruus (1915–1927)
Mao Zedongin (1893–1976) omintakeinen poliittinen ajattelu kehittyi vaiheittain, ja sen synty tulee nähdä 1900-luvun alun Kiinan kontekstissa. Maa oli sisäisesti jakautunut ja siirtomaavaltojen miehittämä. Yhteiskunta oli epätasa-arvoinen ja maalaisköyhälistön asema huono. Väkivaltaiset levottomuudet ja kapinat olivat yleisiä, ja rikollisten julkinen nöyryyttäminen ja teloittaminen olivat tavanomaisia käytäntöjä. Peräti kymmenesosa kiinalaisista oli työttömiä, eli köyhyydessä ja suhtautui vihamielisesti maanomistajaluokkaan, johon Maonkin perhe kuului. Jopa rauhan ja hyvien satojen aikoina miljoonia ihmisiä kuoli nälkään vuosittain. Kiinalaisen älymystön keskuudessa kehittyi vuodesta 1915 alkaen radikaali liike, joka hylkäsi länsimaisen liberalismin ihanteet ja pani toivonsa marxilaisuuteen ja leninismiin.
Mao oli luonteeltaan opportunistinen ja suhtautui varauksellisesti ylenmääräiseen teoretisointiin. Jo varhain hänen ajatteluaan leimasi voimakas länsimaiden ja imperialismin vastaisuus. Marxismi-leninismiin hän alkoi tuntea vetoa 1910-luvun viimeisinä vuosina, ja vuonna 1919 hänen ajattelunsa radikalisoitui voimakkaasti. Marxilaisuuden lisäksi Mao sai vaikutteita klassisesta liberalismista, anarkismista ja feminismistä. Alkuvuodesta 1921 hän vakuuttui lopullisesti siitä, että myös kiinalainen yhteiskunta tulisi rakentaa kommunismin oppien mukaisesti. Nuoruudessaan Mao jakoi kiinalaisälymystön perinteisen käsityksen, jonka mukaan työläiset ja pienviljelijät olivat tietämättömiä ja likaisia. Kommunistiksi ryhdyttyään Maon mielikuva työväestöstä muuttui myönteisemmäksi. Mao suhtautui kuitenkin edelleen ylenkatseella maalaisiin ja yhtyi Karl Marxin kantaan, jonka mukaan vallankumouksen tulee tapahtua kaupunkien työväestön johdolla. Vasta kesän 1925 mielenosoitukset Shaoshanissa vakuuttivat Maon maalaisköyhälistössä piilevästä poliittisesta mahdista. Myöhemmällä urallaan hän tukeutuikin politiikassaan juuri maaseutuun ja alkoi pitää sitä Kiinan uudestisyntymän alkulähteenä.
Kiinan sisällissota (1927–1949)
pienoiskuva|vasen|Mao kirjoittaa teoriaansa ”pitkittyneestä sodasta”. Kuva [[Yan’an|Yan’anista vuodelta 1938.]] ”Poliittinen valta kasvaa kiväärin piipusta” kuuluu Maon tunnetuimpiin lausahduksiin. Ajatukseen todennäköisesti vaikuttivat hänen kokemuksensa nuorena Sun Yat-senin armeijan sotilaana. Kiinan sisällissodan alussa Mao toivoi satojen miljoonien aseistamattomien maalaisten yht’aikaisen kansannousun johtavan nopeaan vallankumoukseen. Todellisuudessa vallankumouksen ydinjoukoksi muotoutui kommunistisen puolueen aseellinen siipi, Kiinan puna-armeija eli myöhempi Kansan vapautusarmeija. Se hyötyi suuresti Kiinan maalaisväestön hiljaisesta sympatiasta, mikä mahdollisti pitkittyneen kulutussodan kaupunkeihin tukeutunutta Kuomintangia vastaan.
Pitkän marssin (1934–1935) myötä Mao nousi Kiinan kommunistisen puolueen tosiasialliseksi johtajaksi. Hän asettui Yan’aniin, missä hänellä oli pitkästä aikaa oli pitkästä aikaa mahdollisuus paneutua poliittiseen opiskeluun ja kirjoittamiseen. Vuosina 1936–1940 Mao kirjoitti monet merkittävimmistä politiikan tutkielmistaan. Hän luki neuvostoliittolaista filosofiaa ja kehitti oman näkemyksensä dialektiikasta.
Monissa teksteissään Mao käsitteli sissi- ja vallankumoussodan teoriaa. Kiinan–Japanin sodan alkuvuosina Mao oli valmis Kuomintangia kohtaan tehtyihin myönnytyksiin, ja suosi ajatusta pitkästä, yhdistyneen rintaman käymästä kulutussodasta. Sodan jälkeen Kiina tuli jälleenrakentaa KKP:n ja Kuomintangin yhteistyössä. Talvesta 1939–1940 alkaen kommunistien tulevaisuudennäkymät olivat kohentuneet ja Mao omaksui puhdasoppisemman linjan, jonka mukaan jälleenrakennuksesta vastaisi kommunistien johtama ”useiden puolueiden diktatuuri”. Mao katsoi, että Kiinan kamppailu Japania vastaan oli osa maailmanlaajuista vallankumousta, jossa työtätekevä väestö taisteli Ison-Britannian, Saksan ja Japanin harjoittamaa imperialismia vastaan. Kaukaisemmassa tulevaisuudessa tulisi kuitenkin aika kommunistien yksinvallalle ja sosialistisen yhteiskuntajärjestyksen perustamiselle.
Lokakuussa 1938 Mao esitteli ensimmäistä kertaa ajatuksen ”kiinalaistetusta” marxilaisuudesta, joka sopeutuisi paitsi Kiinan yhteiskunnallisiin oloihin myös Kiinan kulttuurin ominaispiirteisiin. Eräänä tarkoituksena oli vähentää Kiinan riippuvuutta Neuvostoliiton avusta ja heikentää Neuvostoliiton vaikutusvaltaa Kiinan sisäisiin asioihin. ”Kiinalainen kommunismi” ja ”marxilaisuuden kiinalaistaminen” merkittiin puolueohjelmaan 1945. Käytännössä tämä tarkoitti maolaisuuden virallistamista.
Kansantasavallan vuodet (1949–1976)
Lokakuussa 1949 Mao julisti Kiinan kansantasavallan perustetuksi, ja hänet nimitettiin valtionpäämieheksi. Alkuun maata johdettiin neuvostoliittolaisten asiantuntijoiden avulla. Mao ja Liu Shaoqi päättivät, että sosialismiin siirtyminen alkaisi kaupungeista. Maatalous kollektivisoitaisiin vasta, kun kotimainen teollisuus kykenisi tuottamaan tähän tarvittavat koneet. Seuraavina vuosina Mao vähitellen hylkäsi Neuvostoliitosta omaksutun ajatuksen, jonka mukaan teollistumisen tulisi edeltää sosialismiin siirtymistä. Neuvostoliiton äärimmäisen keskitettyyn talousjärjestelmään Mao suhtautui epäilevästi.
Vuodesta 1957 alkaen Mao, joka sisällissodan vuosina oli kuulunut KKP:n stalinistisiipeen, alkoi enenevässä määrin irtautua neuvostojohtaja Josif Stalinin esimerkistä. Kansantasavallan alkuvuosien neuvostotyylinen hallinto korvautui ”vallankumousidealismilla”. Yhteistoimintatilojen saavutuksista vakuuttuneena Mao pani uskonsa tavallisten kiinalaisten ja erityisesti maaseudun väestöön, jota alettiin mobilisoida erilaisiin massakampanjoihin. Niissä kiinalaisia kannustettiin ponnistelemaan vallankumouksellisten tavoitteiden eteen puutteellisista aineellisista resursseista välittämättä. Suuren harppauksen (1958–1960) jälkeisinä vuosina Mao alkoi enenevässä määrin korostaa jatkuvan luokkataistelun merkitystä. Hän oli huolestunut uuden byrokraattien ja puoluekaaderien eliitin synnystä ja ehdotti ratkaisuksi kansanjoukkojen kollektiivista tahtoa ja päätöksentekoa, jotka korvaisivat perinteisen taloustieteen ja johtamistaidon. Moniin Maon joukkokampanjoihin liittyi poliittista väkivaltaa, eivätkä ne kyenneet luomaan vakaata talouskasvua. Maon kauden lopulla suurin osa Kiinassa käydystä poliittisesta keskustelusta taantui erilaisten ulkoa opeteltujen iskulauseiden ja kliseiden toisteluksi. Erityisen suuri merkitys oli Pienellä punaisella kirjalla, johon oli koottu yksinkertaistettuja otteita Maon teksteistä.
Vuoden 1954 perustuslaissa mainittiin toistuvasti sekä ”suuri johtaja puhemies Mao Zedong” että ”Mao Zedongin ajattelu”. Vuonna 1975 viittaukset suureen johtajaan poistettiin ja Mao Zedongin ajattelu korvattiin ”marxismi-leninismi-Mao Zedongin ajattelulla”.
Maon kuoltua (1976–)
Maon kuollessa suurin osa kiinalaisista oli jo menettänyt uskonsa kommunismiin ja maolaisuuteen. Kiinan uusi johto oli aiempaa maltillisempi mutta vältti Maon ylenmääräistä arvostelua. Maon kuolemaa seuranneen valtataistelun voittajaksi nousi Hua Guofeng, joka esiintyi Maon aateperinnön suojelijana. Vuonna 1977 ilmestynyt Maon Koottujen teosten V osa sementoi Huan aseman Maon ajattelun virallisena tulkitsijana.
Deng Xiaoping syrjäytti Huan 1980-luvun alussa ja aloitti maolaisten rakenteiden purkamisen. Mao Zedongin ajattelua ei enää nähty yksittäisen henkilön luomuksena vaan Kiinan vallankumousjohtajien kollektiivisen viisauden kiteytymänä. Koulutusta ja ammattimaista johtajuutta alettiin painottaa jälleen, eikä maolaisuudella nykyään ole Kiinassa kuin historiallista merkitystä. Kiinan nykyinen perustuslaki mainitsee silti edelleen Mao Zedongin ajattelun yhdessä ”Deng Xiaopingin teorian” sekä ”Xi Jinpingin ajattelun” kanssa.
Kansainvälinen maolainen liike
Maolaisuus sai kannatusta erityisesti monissa Aasian kommunistisissa puolueissa. Euroopassa maolaiset jäivät vähemmistöön, joskin vasemmistoradikaalien liikehdinnässä maolaisuus oli monissa länsimaissa vahvassa asemassa. Kiinan ainoa valtiollinen liittolainen Euroopassa oli Albania. Enver Hoxhan johtama sulkeutunut valtio kuitenkin riitaantui Kiinan kommunistinen puolueen kanssa Maon kuoltua (1976) ja hoxhalaisuus itsenäisenä liikkeenä syntyi. Maon kuoleman jälkeen 1976 Neljän kopla pyrki jatkamaan edeltäjänsä linjalla, mutta ryhmä pidätettiin ja valtaan nousi Hua Guofeng ja Deng Xiaoping. Kiinan kommunistinen puolue alkoi siirtyä pois Maon linjoilta ja maassa aloitettiin talousuudistukset. Maa siirtyi myös ideologisesti pois Maon opeista, vaikka virallisesti aatteellista jatkuvuutta Maon ajatteluun korostetaan nykyäänkin.
Kansainvälisesti maolaisuus joutui hajaannustilaan Maon kuoleman ja Dengin uudistusten myötä. Hajaannus alkoi hälvetä 1980-luvulla, kun osa maolaisista puolueista tuomitsi Dengin näkemykset revisionistisina. Maolaisuuden elpymisessä oleellisinta roolia esitti Perun kommunistinen puolue, joka tuomitsi niin Neuvostoliiton kuin Kiinankin nykyjohtajat pettureiksi ja aloitti Maon oppeja noudattaen vallankumouksellisen kansansodan hallitusta vastaan 1980.
Tunnetuimpia nykyajan maolaisia puolueita ovat Filippiinien kommunistinen puolue, Intian kommunistinen puolue (maolainen), Perun kommunistinen puolue (Loistava polku) ja Nepalin kommunistinen puolue (maolainen), jotka kaikki ovat mukana sotilaallisessa toiminnassa. Useat maolaiset puolueet ovat kiellettyjä kotimaissaan.
Maolaisuus Suomessa
Maolaisuus herätti kiinnostusta 1960-luvulla Suomessakin. Maolaisuuteen kallistuneita opintopiirejä alettiin perustaa syksystä 1967 lähtien, aluksi Helsinkiin. Toimintaa oli erityisesti yliopistokaupungeissa. Vuonna 1973 perustettiin maanlaajuiseksi organisaatioksi Marxilais-leniniläiset ryhmät (MLR, 1973–1979). Maolaisjärjestöt julkaisivat lehtiä Punakaarti (1969–1975) ja Lokakuu (1972–1978).
Mirosław Bałka
Taide ja teokset
Balkan taiteen lähtökohta on ihminen ja ihmisen mitat. Hän hahmottaa tilaa omalla kehollaan: useiden teosten lähtökohtana ovat taiteilijan kehon ja sen ulottuvuuksien mitat. Tällaisten teosten nimi ja mitat ovat sama asia, esimerkiksi Nykytaiteen Museo Kiasman kokoelmiin kuluva teos vuodelta 1994 on nimeltään 250x380x0,3, 2x(190x60x59) ja sisältää nimessä mainitun kokoiset osat (yksi iso ja kaksi pientä, mitat ovat senttimetrejä). Teosten materiaalit ovat usein peräisin taiteilijan omasta elämästä. Kiasman teoksessa käytetty tuhka on taiteilijan uunista, linoleumi lapsuuden kotitalosta.
Maolaisuus
Maolaisuus Suomessa
Parhaimmillaan maolaisten toiminnassa oli mukana noin 100–200 ihmistä. Toimintaa leimasi suhde Suomen kommunistisen puolueen (SKP) oppositioon eli taistolaisiin, joilla oli 1970-luvulla hallitseva asema laitavasemmistolaisen nuorison keskuudessa. SKP tuomitsi maolaiset lahkolaisina ja pyrki eristämään MLR:n. Varsinkin maolaisten Neuvostoliitto-kritiikki oli liikaa NKP:n johtoaseman tunnustaneille oikeaoppisille kommunisteille.
Mirosław Bałka
Taide ja teokset
Monet Balkan teokset liittyvät historian traagisiin tapahtumiin tai hiljaisiin draamoihin. Hänen teoksissaan ja niiden materiaaleissa – tuhka, saippua, ruostunut teräs... – on nähty viitteitä juutalaisvainoihin; myös Tate Modernin How it is -teoksen mustaa tilaa on tulkittu viitteenä junavaunujen pimeyteen ja määränpään lopullisuuteen. Balkan uudemmat videoteokset on kuvattu keskitysleirien paikoilta: vaatimaton maisema ei itsessään paljasta mitään, vain näihin paikkoihin viittaavat teosnimet ja katsojan tieto niiden historiasta tuo teoksiin ankean sisällön. Kuolema on ollut läsnä Balkan elämässä epäsuorasti lapsuudesta lähtien. Isä oli hautakiviveistäjä ja Balka varttui ja asuu edelleen Treblinkan lähellä. Vaikka hän on syntynyt sodan jälkeen, oli Puolan juutalaisten kohtalo läsnä hänen nuoruudessaan. Siitä ei kuitenkaan avoimesti puhuttu, mutta historian muisti oli läsnä epäsuorasti.
Suomessa
Balkan teoksia on nähty Suomessa Borealis V -näyttelyssä Porin taidemuseossa vuonna 1991 ja Ars 95 -näyttelyssä, johon Balka toi veistoksia nimeltään ja mitoiltaan 200x74x56. Niiden sisään mahtui seisomaan, ikään kuin pieneen koppiin tai kuoren sisään. Tämä sisätila oli lämmitetty 37-asteiseksi, ruumiinlämpöiseksi.
Vuonna 2013 Balka toteutti Helsingissä Ihme-teoksen Signaalit, joka perustui lippuviittomiin. Teos toteutettiin yhdessä kaupungin asukkaiden kanssa.
Balkan teoksia on Kiasman kokoelmassa.
Vetehis-luokan sukellusvene
Vetehis-luokka oli Suomen merivoimien kolmen sukellusveneen muodostama alusluokka toisessa maailmansodassa. Luokan veneet on nimetty suomalaisen kansantaruston olentojen mukaan.
Suunnittelu
Vuoden 1927 laivastolaki mahdollisti Suomen sukellusveneaseen luomisen. Alusten suunnittelutyö annettiin hollantilaiselle insinööritoimistolle. Luokasta piti alun perin tulla Saksan laivaston 500 tonnin sukellusveneen prototyyppi, mutta saksalaiset valitsivat itselleen Espanjassa valmistetun suuremman alustyypin. Alusten rakentaminen aloitettiin 1927 Turussa Ab Crichton-Vulcan Oy:n telakalla. Vesihiisi ja Vetehinen valmistuivat 1930, Iku-Turso vuotta myöhemmin.
Luokan alusten uppouma oli 493 tonnia pinta-ajossa ja 716 tonnia sukelluksissa. 63,5 metriä pitkien ja 6,2 metriä leveiden alusten syväys oli 3,6 metriä. Aluksilla oli 30 hengen miehistö.
Aseistus
Alusten pääaseet 53 senttimetrin torpedoputket ostettiin Rotterdamista Wilton-Fijenoordilta. Torpedoputket vastaanotettiin tammi-huhtikuussa 1929. Putkista kaksi oli keulassa ja kaksi perässä, ja niihin oli aluksella kuusi torpedoa. Jotta putkissa voisi käyttää myös 45 senttimetrin torpedoja niihin tehtiin Crichton-Vulcanilla sisäkiskot.
Lokakuussa 1927 allekirjoitti telakan edustaja hankintasopimuksen veneiden 76,2 millimetrin kansitykeistä Boforsin tehtaan edustajien kanssa. Tykit vastaanotettiin loka-marraskuussa 1928. Samoin telakka osti Tanskasta A/S Dansk Rekylriffel Syndikatilta veneiden 20 millimetrin ilmatorjuntatykit, jotka vastaanotettiin lokakuussa 1930. Alusten aseistuksen täydensivät ilmatorjuntakonekivääri. Aluksille valmistettiin saksalaisen mallin mukaiset miinakuilut, mutta Suomen merivoimilla ei ollut niihin sopivia miinoja. Alus kykeni kuljettamaan 20 miinaa.
Eduskunta myönsi 1929 neljän torpedon ja 130 lataamattoman miinan hankintaan hankkimiseksi 5 miljoonaa markkaa. Torpedot ostettiin Italiasta Silurificio Whitehead di Fiumelta ja ne saapuivat Suomeen 1930. Miinat ostettiin Ruotsista AB Lindholmen-Motalalta ja ne toimitettiin kesällä 1931.
Propulsiojärjestelmä
Alusten voimanlähde oli diesel-sähköinen. Ruotsista Tukholmasta Atlas Dieseliltä ostettu dieselmoottori tuotti 1 060 hevosvoimaa. Sähkömoottori, joka tuotti 600 hevosvoimaa, ostettiin Sveitsistä Brown, Boveri & Cie.:ltä, jonka suomalaisena edustajana oli Suomen Sähkö Osakeyhtiö Gottfr. Strömberg. Järjestelmä mahdollisti pinta-ajossa 12,5 solmun ja sukelluksissa 8,5 solmun nopeuden.
Polttoaine mahdollisti 150 tunnin pinta-ajon ja akusto 20 tunnin sukellusajan. Toiminta-ajan ollessa maksimissaan kaksi viikkoa. Alus kykeni sukeltamaan minuutissa 75 metriin.
Sisinnius
Sisinnius (n. 650–4. helmikuuta 708) oli paavina 15. tammikuuta 708 – 4. helmikuuta 708. Hän oli syntyisin Syyriasta ja kärsi pahasta kihdistä, jonka takia ei pystynyt edes syömään itse. Hänen sanotaan silti olleen luonteeltaan luja ja halukas tekemään kirkolle hyvää. Hän määräsi Rooman muurit korjattaviksi ja ehti ennen kuolemaansa vihkiä piispan Korsikalle.
Vetehis-luokan sukellusvene
Laivuepalvelus
Sukellusveneiden emälaivoina toimivat aluksi tykkivene Klas Horn ja miinalaiva Louhi. Vuonna 1938 sukellusveneiden emälaivaksi suunniteltu jäänmurtaja Sisu valmistui ja korvasi edelliset emälaivat.
Talvisodan aikana Vetehis-luokan alukset tekivät useita partiomatkoja Itämerelle, jopa Gotlannin eteläkärjen tasalle, mutta toiminta ei ollut menestyksellistä. Vesihiisi ja Vetehinen laskivat molemmat Viron rannikolle miinoitteen, joihin upposi ainakin yksi saksalaisen alus.
Jatkosodassa sukellusveneet aloittivat miinanlaskijoina. Ne laskivat kesäkuussa 1941 Viron rannikolle yhteensä kahdeksan miinavaarannosta. Miinoitteet vahingoittivat tai tuhosivat ainakin viisi alusta: yhden hävittäjän, yhden sukellusveneen ja kolme kuljetusalusta. Yhteensä sukellusveneet laskivat jatkosodan aikana 242 miinaa. Ne kaikki osallistuivat myös meritaisteluihin neuvostoliittolaisten sukellusveneiden kanssa ja upottivat kolme vihollissukellusvenettä joko torpedoin tai puskemalla.
Linden Vey
Linden Vey (s. 17. heinäkuuta 1991) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelaa Saksan pääsarja DEL-liigajoukkue Adler Mannheimissa.
Vey on Los Angeles Kingsin neljännen kierroksen varaus vuodelta 2009. 28. kesäkuuta 2014 Vey vaihdettiin Kingsistä Vancouver Canucksiin, joka antoi tilalle toisen kierroksen varauksensa vuoden 2014 varaustilaisuuteen.
Associés à vie
Associés à vie on Mo'vez Lang-yhtyeen toinen studioalbumi ja se julkaistiin 22. syyskuuta 2008. Levyllä vieraili muun muassa Zeler, Samira, Fantom ja General Salem.
Christopher Koskei
Christopher Koskei (s. 14. elokuuta 1974) on kenialainen estejuoksija. Hän tuli tunnetuksi vuonna 1995 juostessaan paljain jaloin toiseksi Göteborgin MM-kisoissa. Neljä vuotta myöhemmin Sevillan MM-kilpailuissa hän voitti maailmanmestaruuden.
Christopher Koskein pikkuveljiä ovat kaksinkertainen estejuoksun maailmanmestari Saif Saaeed Shaheen (alk. Stephen Cherono) ja estejuoksun nuorten MM-mitalisti Abraham Cherono.
Media Ahvenanmaalla
Ahvenanmaalla toimii kaksi sanomalehteä ja neljä radioasemaa. Lisäksi maakuntahallinto välittää alueella Sveriges Radion radiolähetyksiä, SVT:n televisiolähetyksiä sekä yhtä Yleisradion radioasemaa ja kolmea Yleisradion televisiokanavaa. Ahvenanmaalla on oma internet-verkkotunnus.
Sanomalehdet
Vanhin sanomalehti on Ålandstidningen, jonka perusti 1891 Julius Sundblom. Se ilmestyy kuudesti viikossa. Kilpailijana sille on Nya Åland, joka perustettiin vuonna 1981 Ålandstidningenin toimittajiston riitojen takia.
Radio
Maakuntahallinto ylläpitää yhtä julkisen palvelun radioasemaa, Ålands radiota. Se lähettää päiväsaikaan (5.30–19.00) uutisia, keskusteluohjelmia, musiikkia ja visailuja. Tunnin välein esitetään Yle Radio Vegan uutisia.
Maakuntahallinnon paikallisilla lähettimillään releoimiin asemiin kuuluvat Ruotsista Sveriges Radion P1, P2, P3 ja Tukholman paikallislähetyksellä varustettu P4. Suomesta releoidaan Yle Radio Vegaa, Yle X3Ma ja Yle Radio Suomea.
Televisio
Ahvenanmaalla on syksystä 2005 lähtien ollut vain digitaalisia tv-lähetyksiä. Omia lähetyksiä ei ole, mutta ruotsalaisia ja mannersuomalaisia lähetyksiä releoidaan paikallisilla lähettimillä. Releoitaviin kanaviin kuuluvat SVT:n kanavat, Ruotsin TV4 ja Suomen kanavista Yle TV1, Yle TV2 ja Yle Fem.
Noora Suuripää
Noora Vilhelmiina Suuripää on suomalainen curlingin pelaaja. Hän on pelannut curlingia tavoitteellisesti vuodesta 2013 lähtien.
Media Ahvenanmaalla
Internet
Ahvenanmaan oma ensimmäisen tason Internet-verkkotunnusten pääte, .ax, otettiin käyttöön 16. elokuuta 2006. Se korvaa aikaisemman toisen tason .aland.fi-päätteen. Päätteen käytöstä vastaa hallinnollisesti Ahvenanmaan lääninhallitus ja teknisesti Ålands Datakommunikation Ab (Ålcom).
Noora Suuripää
Suuripää on edustanut Suomea curlingin tyttöjoukkueessa vuosina 2014–2016 sekä 2019. Hän osallistui vuonna 2015 Prahassa Tšekissä järjestettyyn curlingin junioreiden Euroopan MM-karsintaan sijoittuen kahdenneksitoista. Hänen paras saavutuksensa on toinen sija Naisten SM-sarjassa kaudella 2016–2017.
Suuripäätä pidetään tällä hetkellä Suomen parhaana curlingin junioripelaajana. Hänen äitinsä on curlingin Suomen mestari Tiina Suuripää.
Punaisenmeren periplus
Punaisenmeren periplus on antiikin kreikkalainen maantieteellinen teos, joka kuvaa Punaisenmeren ja Intian valtameren aluetta.
Historia
Teoksen Punaisenmeren periplus on kirjoittanut joku tuntematon kreikkalainen kauppamerenkulkija ensimmäisellä vuosisadalla jaa. Se on tarkoitettu kauppamerenkulkijoille oppaaksi roomalaisten alueiden ja Afrikan itärannikon, Arabian niemimaan sekä Intian välisessä kaupankäynnissä. Se on ainoa varsinainen Punaisenmeren alueen periplus, tosin samaa aluetta kuvaa myös Agatharkhideen maantieteellinen teos Punaisestamerestä.
pienoiskuva|vasen|Teoksen mainitsemia keskeisiä paikkoja ja niiden väliset reitit. Teoksen teksti on säilynyt nykyaikaan vain yhden käsikirjoituksen välityksellä. Se on Codex Palatinus Graecus 398 (fols. 40v–54v), joka on tehty 900-luvulla, ja jota säilytetään Heidelbergin yliopiston kirjastossa. Teksti on täynnä virheitä, sillä se on perustunut vialliseen esikuvaan, jota kopioija on yrittänyt korjailla. Kopioitsijoiden ajan kuluessa tekemät lukuisat virheet ovat seurausta siitä, että tekstissä on paljon harvinaisia sanoja ja eurooppalaisille vieraita paikannimiä. British Museumissa on teoksen toinen käsikirjoitus B.M. Add. 1939I (fols. 9r–12r), joka on 1300–1400-luvuilta. Se kuitenkin perustuu Codex Palatinukseen, eikä tuo lisäarvoa. Teoksen editio princeps eli ensimmäinen painettu laitos oli vuonna 1533.
Sisältö
Teoksessa kuvaillaan merireitit ja kauppareittimahdollisuudet Punaisellamerellä sekä Intian valtamerellä, sillä antiikin aikana Punainenmeri (lat. Mare Erythraeum) tarkoitti koko Intian valtameren pohjoisosaa. Teos kuvaa kahta rannikkopurjehdusta, jotka kummatkin saavat alkunsa Egyptistä. Toinen suuntautuu Intiaan, ja sisältää paljon yksityiskohtia, jotka ovat hyödyllisiä merenkulkijoille. Toinen, joka on kuvattu suppeammin, suuntautuu Afrikan itärannikkoa pitkin nykyiseen Dar es Salaamiin saakka.
Strömberg
Strömberg tarkoittaa seuraavia:
Juuso Hassi
Juuso Antero Hassi (s. 4. huhtikuuta 1993) on suomalainen kymmenottelija. Hän edustaa Oriveden Ponnistusta ja häntä valmentaa Matti Liimatainen.
Vuonna 2010 Hassi voitti kymmenottelussa 17-vuotiaiden SM-kultaa, vuosina 2011 ja 2012 19-vuotiaiden SM-kultaa ja vuonna 2014 22-vuotiaiden SM-kultaa. Sisäradoilla Hassi voitti seitsenottelun 19-vuotiaiden SM-kultaa vuonna 2012 ja 22-vuotiaiden SM-kultaa vuosina 2013, 2014 ja 2015. Kalevan kisoissa hän on voittanut kymmenottelussa Suomen-mestaruuden vuosina 2016, 2017, 2018, 2020 ja 2022, saavuttanut SM-hopeaa vuosina 2013, 2014, 2015 ja 2019 sekä SM-pronssia 2021. Hassi voitti seitsenottelun sisäratojen Suomen-mestaruuden 2016, 2017 ja 2021 sekä sai hopeaa 2018, 2019, 2022 ja 2023.
Vuonna 2011 Hassi oli 19-vuotiaiden EM-kilpailuissa Tallinnassa kymmenottelun yhdeksäs tuloksella 7400. 22-vuotiaiden EM-kilpailuissa hän oli 19:s vuonna 2013 ja yhdeksäs vuonna 2015. Hän voitti kymmenottelun 19-vuotiaiden Pohjoismaiden mestaruuden vuonna 2012 ja 22-vuotiaiden mestaruuden vuonna 2013. Vuoden 2017 kesäuniversiadeissa Hassi sijoittui kymmenottelussa toiseksi.
Leninski prospekt (seisake)
Leninski prospekt on rautatieseisake Pietarissa. Se sijaitsee Baltian ja Varsovan asemalta etelään johtavan radan varrella. Seisakkeen jälkeen rata haarautuu etelään päin mentäessä kahtia: lounaiseen suuntautuvat Veimarin ja Hatsinan radat ja kaakkoon Laukaan rata sekä Pietarista etelään johtavia ratoja yhdistävä poikittaisrata. Asemalla on kuusi raidetta, joista neljä on matkustajaliikenteen ja kaksi tavaraliikenteen käytössä. Seisakkeen läheisyydessä on katu nimeltään Leninski prospekt, ja noin kilometrin päässä saman niminen metroasema.
Juuso Hassi
Hassin ennätys kymmenottelussa on heinäkuussa 2016 Kalevan kisoissa Oulussa oteltu 7734 pistettä.
Sisäradat
Lähde
West Bromwich Albion FC
West Bromwich Albion Football Club on jalkapalloseura West Bromwichista, Birminghamin lähistöltä, Englannista. Joukkue pelaa Mestaruussarjassa.
West Bromwich Albion on perustettu vuonna 1878 ja se on yksi kahdestatoista Englannin jalkapalloliigan alkuperäisestä perustajajoukkueesta. Joukkueen parhaista menestysvuosista on jo aikaa. Se on voittanut FA Cupin viidesti, vuosina 1888, 1892, 1931, 1954 ja 1968, Liigacupin vuonna 1966 ja 1. divisioonan, silloisen korkeimman sarjatason, mestaruuden vuonna 1920. Vuosikymmenten aikana joukkue on tavallisesti ollut Englannin huipputason tuntumassa pelaten välillä korkeimmalla ja välillä toiseksi korkeimmalla sarjatasolla. Kauden 2001–2002 päätteeksi se nousi ensimmäistä kertaa korkeimmalle sarjatasolla sitten 1980-luvun alkuvuosien, mutta säilyi liigassa vain yhden kauden ajan. Se nousi Valioliigaan takaisin kauden 2003–2004 päätteeksi, mutta putosi parin kauden jälkeen takaisin toiseksi korkeimmalle sarjatasolle.
Kausi 2007–2008 palautti West Bromwichin takaisin Valioliigaan, kun joukkue voitti Tony Mowbrayn alaisuudessa Mestaruussarjan. Lisäksi joukkue eteni FA Cupissa välieriin häviten sittemmin mestaruuden voittaneelle Portsmouth FC:lle. Keväällä 2009 West Bromwich putosi Mestaruussarjaan mutta nousi keväällä 2010 takaisin Valioliigaan, jossa se on sen jälkeen sijoittunut 11:nneksi, kymmenenneksi, Steve Clarken johtamana kahdeksanneksi sekä kaudella 2013–2014, jonka puolivälissä Steve Clarke sai potkut ja hänen tilalleen tuli espanjalainen Pepe Mel, 17:nneksi.
Historia
West Bromwich selviytyi vuonna 1886 FA Cupin loppuotteluun, mutta hävisi sen Blackburn Roversille uusintaottelussa 0–2. Ensimmäinen loppuottelu oli päättynyt maalittomaan tasapeliin. West Bromwich ylsi myös seuraavana vuonna Englannin cupin loppuotteluun, joka päättyi Aston Villan voittoon maalein 2–0. Se voitti viimein FA Cupin vuonna 1888, kun Preston North End kaatui lukemin 2–1. Seuraavan cup-mestaruutensa joukkue voitti vuonna 1892, jolloin se päihitti loppuottelussa Aston Villan 3–0. West Bromwich ja Aston Villa kohtasivat FA Cupin loppuottelussa myös 1895. Ottelu päättyi Aston Villan 1–0-voittoon.
West Bromwich putosi keväällä 1901 2. divisioonaan, kun se keräsi sarjakaudella vain 22 pistettä ja jäi sarjan viimeiseksi kolmen pisteen erolla toiseksi viimeiseen Preston North Endiin. Joukkue nousi takaisin 1. divisioonaan heti seuraavalla kaudella 1902. Kausi 1903–1904 päättyi taas putoamiseen 2. divisioonaan, kun joukkue jäi sarjan viimeiseksi 24 pisteellä. Se nousi takaisin 1. divisioonaan kauden 1910–1911 päätteeksi. Vuonna 1912 West Bromwich selvisi FA Cupin loppuotteluun, jossa se hävisi uusintaottelussa 0–1 Barnsleylle. Ensimmäinen loppuottelu oli päättynyt 0–0-tasatulokseen.
West Bromwich voitti ensimmäisen 1. divisioonan mestaruutensa vuonna kaudella 1919–1920, kun se jätti toiseksi sijoittuneen Burnleyn yhdeksän pisteen päähän sarjataulukossa. <!--
Muualle lainatut pelaajat
Päivitetty 2. marraskuuta 2018. -->
Ramon Menezes
Ramon Menezes (s. 30. kesäkuuta 1972 Contagem) on brasilialainen entinen jalkapalloilija.
Jalkapallomaajoukkue
Ramon debytoi Brasilian maajoukkueessa 2001. Hän on pelannut viisi maaottelua ja tehnyt niissä yhden maalin.
Tucson
Tucson [ˈtuːsɒn] on kaupunki Arizonan osavaltiossa Yhdysvalloissa. Kaupungin perustivat espanjalaiset siirtolaiset vuonna 1775 ja se on kuulunut Yhdysvaltoihin vuodesta 1853. Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan Tucsonin asukasluku oli 520 116.
Maantiede
thumb|vasen|Luontoa lähellä Tucsonia. Tucson sijaitsee Arizonan osavaltion kaakkoisosassa Sonoran aavikkoon kuuluvassa laaksossa. Kaupungista etelään sijaitsevat Sierrita ja Santa Rita-vuoret, kun taas idässä kohoavat Rinconvuoret. Matkaa Meksikon vastaiselle rajalle etelässä on noin 95 kilometriä ja Arizonan pääkaupunki Phoenix sijaitsee noin 185 kilometriä Tucsonista luoteeseen. Korkeutta merenpinnasta kaupungilla on noin 735 metriä.
Historia
thumb|vasen|Vanhan espanjalaisen linnakkeen ennallistettu muuri. Arkeologisten kaivauksien perusteella nykyisen Tucsonin alueella oli ihmisasutusta ja alueella harjoitettiin maanviljelyä noin 2 000 vuotta sitten. Alueen varhaisista asukkaista on käytetty nimitystä hohokamit. Hohokamien kulttuuri hävisi kuitenkin jo ennen eurooppalaisten saapumista. Heidän jälkeensä aluetta asuttivat pimat, joilta nykyinen Piman piirikunta on saanut nimensä. Nimi Tucson on johdettu piman kielen sanasta Stjukshon tai Chuk-son, joka vapaasti kääntäen tarkoittaa lähdettä mustan vuoren juurella.
Ensimmäisten eurooppalaisten joukossa nykyisen Tucsonin alueella oli espanjalainen jesuiitta Eusebio Francisco Kino vuonna 1687. Vuonna 1700 hän perusti alueelle useita lähetysasemia, joista yksi oli noin 25 kilometrin päässä nykyisestä kaupungista sijaitseva San Xavier del Bac. Tucson perustettiin varsinaisesti kuitenkin vasta vuonna 1775, kun espanjalaiset siirtolaiset rakensivat Presidio of San Augistin del Tucson -linnakkeen suojaksi apassien tekemiä hyökkäyksiä vastaan. Meksiko itsenäistyi Espanjasta vuonna 1821 ja Tucson oli meksikolainen kaupunki aina vuoteen 1853 saakka, jolloin se liitettiin Gadsdenin oston yhteydessä Yhdysvaltoihin.
Yhdysvaltojen sisällissodan aikana kaupunki kuului hetkellisesti Etelävaltioille ja vuonna 1867 siitä tuli Arizonan territorion pääkaupunki. Kaupunki oli osa sittemmin romantisoitua villiä länttä. Viereisessä Tombstonessa käytiin legendaarinen O. K. Corralin taistelu ja alue kärsi myös intiaanien hyökkäyksistä. Southern Pacific Railroad-rautatie vedettiin Tucsoniin vuonna 1880 ja sen kasvua vauhditti hopean ja kuparin löytyminen naapurikaupunkien alueilta. 1900-luvulle tultaessa Arizona oli puolestaan tullut tunnetuksi kuivasta ja aurinkoisesta ilmastostaan, mikä teki alueesta terveellisenä pidetyn matkailukohteen. Arizonasta tuli oma osavaltionsa vuonna 1912 ja vuonna 1920 Tucsoniin valmistui maan ensimmäinen kunnallinen lentoasema. Samaan aikaan kaupunkiin vedettiin uusia maanteitä. Toisen maailmansodan aikana kaupungin viereen perustettiin Davis-Monthanin lentotukikohta. Tucson on kasvanut toisen maailmansodan jälkeen nopeasti ja siihen on liitetty sitä ennen ympäröineitä asutuskeskuksia.
Talous
thumb|Näkymä kaupunkiin. Kuparin louhinta oli pitkään Tucsonin talouden kulmakivi ja työllisti suuren osan kaupungin asukkaista. Kaivostoiminnan merkitys on kuitenkin vähentynyt. Muita kaupungin talouden aloja ovat turismi, teollinen tuotanto ja korkean teknologian yritykset. Kaupungin teolliseen tuotantoon lukeutuvat esimerkiksi lentokoneet, ohjukset ja elektroniikka. Kaupungissa toimiva yrityksiä ovat esimerkiksi Raytheon Missile Systems, IBM, Texas Instruments, Intuit ja Bombardier Aerospace. Etenkin Tucsonin metropolialueella monet paikalliset ovat työllistyneet turismiin liittyvissä liiketoiminnoissa.
Kotitalouksien keskimääräiset vuosittaiset ansiot Tucsonissa aikavälillä 2012–2016 olivat 37 973 USD ja henkilöä kohden 20 896 USD. 25,1 % väestöstä eli köyhyysrajan alapuolella.
Glarus (kantoni)
Glarus on kantoni Sveitsin itäosassa. Kantonin pääkaupunki on nimeltään Glarus.
Historiaa
Glarusin historiaa hallitsee uskonto. Sen asukkaat kääntyivät kristinuskoon 500-luvulla irlantilaisen munkin Pyhän Fridolinin (kuoli noin 540) vaikutuksesta. Munkin kuva on edelleen kantonin vaakunassa.
Euroopan viimeinen teloitukseen johtanut noitaoikeudenkäynti vuonna 1782 käytiin Glarusissa. Anna Göldi -niminen nainen tuomittiin kuolemaan hirttämällä työnantajansa lapsen lumoamisesta.
Maantiede
Glarus on vuoristoista maastoa Linthjoen laakson ympärillä. Korkein vuorenhuippu on Tödi (3 614 m). Osittain Glarusissa sijaitseva Sardonan tektoninen alue on Unescon maailmanperintökohde vuodesta 2008 alkaen.
Kunnat ja väestö
Vuodesta 2011 alkaen Glarusin kantoni on koostunut kolmesta kunnasta. Kantonin keskuspaikka on Glarusin kaupunki ja kaksi muuta kuntaa ovat Glarus Nord ja Glarus Süd. Kantonin asukasluku on runsaat 40 000 ja kokonaispinta-ala 685 neliökilometriä, josta 5 neliökilometriä on Walenseejärveä.
Kieli ja uskonto
Kantonin pääkieli on saksa, jota puhui vuonna 2017 noin 87 prosenttia vakinaisista asukkaista. Uskonnoista katolisuus (32 %) ja reformoitu kirkko (32 %) ovat yhtä yleisiä (vuonna 2017).
Talous
Maatalous oli Glarusin pääelinkeino pitkälle 1900-luvulle, mutta teollisuus ja palvelutuotanto ovat nousseet tärkeämmiksi elinkeinoiksi. Vuonna 2016 maatalous työllisti enää 5 prosenttia glarusilaisista. Teollisuudessa oli 36 prosenttia ja palvelualoilla 59 % työpaikoista.