cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Gautrekrin saaga
Gautrekrin saaga lähteenä
Gautrekrin saaga pohjautuu todennäköisesti ainakin osittain vanhalle tarinaperinteelle. Siinä kuvatut Gauti, Gautrekr, Refr ja Starkaðr esiintyvät myös monessa muussa saagassa ja keskiaikaisessa lähteessä kuten Saxo Grammaticuksen teoksessa Gesta Danorum. Víkarrin tarina pohjautuu fornyrðislag-mittaiselle runolle Víkarsbálkr, joka on ajoitettu vaihtelevasti joko 1000-luvun lopulle tai 1100-1200-luvuille. Kyseinen runo on myyttisen Starkaðr-sankarin monologi. Runoissa saagan Starkaðr kuvailee taisteluita, joissa on ollut mukana, ja kertoo muista elämänsä tapahtumista ja niiden herättämistä tunnoista. Saaga sisältää myös muutamia muita laakson saitojen hölmöläisten lausumiksi kuvattuja riimittelyjä sekä Refrin lausuman yksittäisen Edda-mittaisen runosäkeistön (isl. lausavísa).
Gautrekrin saaga on muinaissaagana usein luettu niin kutsuttuihin seikkailusaagoihin (saks. Abenteuersagas), jotka yleensä ovat muita muinaissaagoja nuorempia ja muistuttavat usein kotoperäisiä ritarisaagoja, esimerkiksi niin, että niiden loppu on onnellinen traagisen sijaan. Heti saagan alussa kerrotaan sen olevan kátlig frásögn eli hauska tarina Gautrekrin saagassa, mitä se todennäköisesti keskiaikaisesta näkökulmasta olikin. Gautrekrin saaga sisältää monien muiden seikkailusaagojen tavoin myös kansansaduille tyypillisiä tarina-aihelmia (esim. omaisuuden hankkiminen lahjoja antamalla). Gautrekrin saagassa on kuitenkin myös yleensä vanhempina pidettyjen sankarisaagojen (saks. Heldensagas) ja viikinkisaagojen (saks. Wikingersagas) piirteitä, sillä siinä liikutaan viikinkiretkillä ja saagan tarina sisältää myös joitain traagisia piirteitä (esim. Víkarrin tarina). Myös runous on vanhempina pidetyille muinaissaagoille tyypillistä, kun taas seikkailusaagoista ne yleensä puuttuvat.
Gautrekrin saaga suurvalta-ajan Ruotsissa
Muinaisesta menneisyydestä kertovat islantilaiset saagat alkoivat 1600-1700-luvulla herättää kiinnostusta erityisesti suurvalta-ajan Ruotsissa. Gautrekrin saagan merkittävyyttä ruotsalaisten kannalta korosti se, että kyseisen saagan katsottiin kertovan göötanmaalaisesta kuninkaasta. Saagaa saatettiin tulkita kertomuksena Ruotsin muinaisesta ja loistokkaana pidetystä menneisyydestä. Ajalle oli myös tyypillistä se, että muinaissaagalähteitä käytettiin suurvaltaideologian pönkittämiseen ja propagandatarkoituksessa. Koska ruotsalaiset eivät tuohon aikaan enää ymmärtäneet saagojen kieltä, muinaisislantia, useita muinaissaagoja käännettiin Ruotsissa 1600–1700-lukujen aikana. Gautrekrin saaga oli Hrólfr Gautrekrinpojan saagan ohella ensimmäinen käännettynä ilmestynyt muinaissaaga. Kumpikin ilmestyi vuonna 1664 latinakielisillä kommenteilla varustettuna teoksessa Westrogothiae regum historia lingua antiqua Gothica conscripta.
Tykkivene Giljak
Tykkivene Giljak oli Suomen merivoimien tykkivene, joka oli alun perin Venäjän keisarikunnan laivaston Giljak-luokan tykkivene.
Valmistus
Venäjän keisarikunnan laivasto tilasi aluksen Pietarista Obuhovin telakalta, missä köli laskettiin 1905. Alus laskettiin vesille 27. lokakuuta 1906 nimellä Giljak ja otettiin palvelukseen 1908.
Palvelus
Ensimmäisen maailmansodan alussa Giljak lähetettiin Turkuun vartioalukseksi ja sen sisarlaiva Bobr Hankoon.
Giljak jäi Turkuun venäläisten poistuessa, koska se ei ollut ajokunnossa. Suomalaiset kunnostivat aluksen ja ottivat käyttöön, mutta sen yleiskunto oli huono. Sotatoimiin siitä ei enää olisi ollut, mutta tykistö-, miina- ja konekoululaivana se olisi saattanut kelvata vielä joitakin aikoja, ja sellaisena sitä yritettiinkin käyttää. Virallista suomalaista nimeä alukselle ei ehditty antaa.
Lopullisesti aluksen kohtalon ratkaisi karilleajo kesällä 1920. Se jouduttiin hinaamaan Turkuun, jossa runko- ja konevaurion todettiin olevan kohtalokkaan suuri. alusta ei kannattanut enää kunnostaa, vaan se romutettiin vuonna 1922.
Aku Vikström
Aku Vikström (oik. Arttu-Pekka Vikström s. 5. huhtikuuta 1972 Helsinki) on suomalainen yritysjohtaja. Vikström on toiminut NoHo Partners Oyj:n toimitusjohtajana vuodesta 2018. Hän on koulutukseltaan BA (Hons) Lincolnshiren yliopistosta.
Vikström oli Royal Ravintoloiden toimitusjohtaja vuosina 2014–2018 ennen yhtiön yhdistymistä ravintola-alan pörssiyhtiö Restamaxin (nyk. NoHo Partners) kanssa. Tätä ennen Vikström toimi useissa eri johtotehtävissä Mars Incorporatedissa, viimeksi Puolan maajohtajana.
Vikström on myös matkailu-, hotelli-, ravintola- ja vapaa-ajanpalvelualan edunvalvoja ja työmarkkinajärjestö Matkailu- ja Ravintolapalvelut MaRan hallituksen jäsen. Lisäksi hän on hallituksen jäsen Oy HIFK Hockey Ab:ssä sekä Suomen urheilun tukisäätiössä.
Lauri Kettunen (urheilija)
Lauri Kettunen (12. helmikuuta 1905 Antrea – 15. elokuuta 1941) oli suomalainen nykyaikainen viisiottelija ja miekkailija sekä yleisesikuntaupseeri (majuri).
Kettunen oli yhdessä Torvald Appelrothin kanssa ensimmäinen suomalainen olympialaisissa kilpaillut suomalaismiekkailija osallistuessaan Amsterdamin 1928 olympialaisten kalpamiekkailuun. Hän voitti tulevan hopeamitalistin ja hallitsevan Euroopan mestarin, ranskalaisen Georges Buchardin mutta karsiutui alkukierroksilla. Nykyaikaisessa viisiottelussa Kettunen sijoittui Amsterdamin olympialaisissa 13:nneksi ja kahdeksan vuotta myöhemmin Berliinin kisoissa 14:nneksi.
Kalpamiekkailun Suomen mestaruuden Kettunen voitti vuosina 1932, 1933 ja 1936. Hän kaatui jatkosodassa Kiestingissä ja on haudattu Helsinkiin Hietaniemen hautausmaalle.
Perikles
pienoiskuva|upright|Perikleen rintakuva. Roomalainen kopio kreikkalaisesta alkuperäisestä patsaasta. Perikles (, n. 495 – 429 eaa. ) oli antiikin ateenalainen poliitikko. Periklestä pidetään Ateenan suuruuden ajan huomattavimpana valtiomiehenä ja niin sanotun demokraattisen puolueen johtajana. Hän pani alulle suuren rakennusohjelman, johon kuului muun muassa suurin osa Akropoliin rakennuksista. Hänet tunnetaan suosittuna johtajana, loistavana puhujana ja suurena demokratian kannattajana. Perikleen merkityksen vuoksi Ateenan 400-luvun eaa. kultakausi tunnetaan usein ”Perikleen aikana”.
Periklestä käsittelevät antiikin aikaiset lähteet ovat jokseenkin ristiriitaisia. Thukydides ihaili suuresti Periklestä. Plutarkhos on puolestaan käyttänyt Periklestä kohtaan vihamielisiä lähteitä.
Elämä
Perikleen vanhemmat, Ksanthippos ja Agariste kuuluivat Ateenan ylhäisimpiin sukuihin. Äitinsä puolelta Perikles oli Klesistheneen sukulainen.
Perikles aloitti uransa jo nuorena. Plutarkhoksen mukaan Perikleen opettajina olivat Daman, Zenon Elealainen ja Anaksagoras. Perikles tunnettiin siitä, että hän oli erittäin varovainen sanoissaan. Hänen ulkomuotonsa ei täysin tyydyttänyt ateenalaisten ankaria kauneusvaatimuksia, koska hänen päänsä oli tavattoman pitkulainen, minkä vuoksi runoilijat sanoivatkin häntä "päärynäpääksi"; mutta koko hänen olemuksessaan sanotaan olleen jotakin salaperäistä ja paljon puhuvaa. Hänen kasvoillaan lepäsi aina juhlallinen vakavuus eikä hän herkästi hymyillyt. Hänen käyntinsä oli hidas ja määrätietoinen; puhuessaan hän aina noudatti tyyntä malttia eikä käyttänyt tunteikkaita eleitä.
Perikles ja hänen ystävänsä Efialtes tekivät vuonna 461 eaa. vallankaappauksen, jossa areiopagin neuvoston valta siirrettiin bulelle, ekklesialle ja oikeusistuimille. Tällöin Perikleen poliittinen vastustaja Kimon oli hopliitin kanssa Spartassa, joka parhaillaan kävi kolmatta Messenian sotaa. Efialtes sai kuitenkin surmansa mellakoissa, ja Kimon karkotettiin Ateenasta ostrakismoksella. Tämän jälkeen Perikles hallitsi Ateenaa 30 vuotta. Perikles valittiin joka vuosi laillisesti strategokseksi. Perikles havitteli Ateenalle suurvalta-asemaa Egeanmeren alueella.
Perikleen tärkein poliittinen vastustaja oli aluksi Kimon, joka oli tullut suosituksi ruokkimalla ja avustamalla omilla varoillaan huono-osaisimpia ateenalaisia. Perikleen nuoruudessa Ateenan kansa suhtautui häneen epäilevästi, sillä monen mielestä oli hänellä sekä samanlainen miellyttävä ääni ja viehätysvoima kuin tyranni Peisistratoksella oli ollut. Siksi hän ei pitkään aikaan osallistunutkaan politiikkaan, koska hän pelkäsi, että häntä pidettäisiin vaarallisena ja että hänet ajettaisiin maanpakoon. Sodassa hän kuitenkin oli urhollinen ja pelkäämätön. Kun sitten Themistokles karkotettiin ja Kimon oli sodan vuoksi poissa kotimaastaan, Perikles alkoi ajaa suuren kansanjoukon ja köyhien asiaa. Hän muutti heti koko elintapansa. Hän ei osallistunut kutsuille eikä seuraelämään eikä poistunut kotoaan Kansalle hän näyttäytyi vain kaukaa, eikä hän puhunut kaikista asioista vaan ainoastaan kaikkein tärkeimmistä. Kun hän aina tarkkaan mietti esitelmänsä ja esitystavassaan osoitti ylevyyttä ja jaloutta, niin hänen aina tyynesti ja kiihkottomasti esitettyjen puheittensa vaikutus oli mahtava. Historioitsija Thukydides kirjoittikin: "Totisesti, hän johti Ateenan kansaa enemmin kuin se häntä siten, että ottamalla voimansa sopivista lähteistä hän ei puhunut vain miellyttääkseen, vaan osasi myös sydämellisesti vastustaa. Milloin hän huomasi kansan olevan täynnä kopeutta, hän saattoi sen sanoillaan pelon valtaan; mutta milloin kansa osoitti arkuutta, hän virkisti sitä rohkeudella ja voimalla." Perikleelle annettiinkin liikanimi "olympolainen", ja hänen sanottiin kantavan kielellään ukonnuolta ja ukkosta.
pienoiskuva|upright=1.1|Perikles ja [[Aspasia kuvanveistäjä Feidiaan työpajassa. Louis Héctor Leroux, 1800-luku.]] Perikles yritti päästä kansan suosioon rakennusohjelmillaan, jotka rahoitettiin julkisilla varoilla. Lopulta Perikles sai Kimonin tuomituksi maanpakoon. Mutta kun kansa Tanagran tappion jälkeen toivoi Kimonia takaisin, Perikles itse ehdotti hänen kutsumistaan. Kun Kimon kuitenkin kuoli vain vähän myöhemmän, Perikleellä ei enää ollut vakavia kilpailijoita. Kansanvalta alkoi suuresti kehittyä. Solonin lakeja uudistettiin. Areiopagilta poistettiin oikeus kumota kansankokouksen päätöksiä. Perikles saattoi hyväksytyksi päätöksen, että niiden kansalaisten, jotka rupesivat jäseniksi yleisiin tuomioistuimiin, piti saada palkkaa, aluksi yksi oboli päivältä, mutta myöhemmin sitä suurennettiin. Mahdollisesti jo tähän aikaan ruvettiin maksamaan päiväpalkkaa kansalaisille, jotka ottivat osaa kansankokoukseen. Aikaisemmin siitä ei ollut maksettu palkkiota, minkä vuoksi köyhät kansalaiset, joiden täytyi elää jokapäiväisellä työllään, eivät aina voineetkaan niihin osallistua.
Täten kehittyvän kansanvallan aikana Ateena vaurastui suuresti. Sen laivasto hallitsi kaikkia Kreikan vesiä, ja Vähän-Aasian rannikkokaupungit ja Eganmeren saaret olivat sen nöyriä liittolaisia. Mahtaillakseen kansankokous päätti Perikleen neuvosta käyttää Ateenan kaunistamiseen sotarahaston, jonka liittolaiset olivat yhdessä koonneet ja joka oli ollut sijoitettuna Deloksen saareen, mutta sittemmin siirretty Ateenaan. Kun Perikles lausui, että Ateena kyllä ymmärsi suojella liittolaisia ja että heidän siis ei tarvinnut vaatia mitään tiliä sotarahaston käyttämisestä, tähän suostuttiin helposti eikä päätöksen oikeutusta epäilty. Näillä varoilla tehtiin suuria rakennustöitä, joita ovat nykyaikaan saakka jatkuvasti herättäneet ihmetystä, ja taiteille alkoi nyt kukoistusaika.
Peloponnesolaissodan alkaessa Perikles sai ateenalaiset suostuteluiksi seuraamaan hänen laatimaansa strategiaa. Sen mukaan ateenalaiset suojautuisivat kaupunkinsa muurien sisälle. Ateenalla oli tuolloin kreikkalaisen maailman vahvin laivasto. Ateenan vihollisella Spartalla taas oli ylivoimainen armeija, mutta se ei pystyisi tuottamaan Ateenalle suurta vahinkoa, koska Ateenan mahti perustui kaupankäyntiin. Sodan alkuvuosina Ateenaan iski rutto, joka tappoi noin kolmasosan kaupungin asukkaista, myös Perikleen kaksi poikaa. Perikles oli kuitenkin saanut pojan myös Ateenan ulkopuolelta kaupunkiin muuttaneen rakastajattarensa kanssa, ja hän sai hankituksi tälle pojalleen Ateenan kansalaisuuden niin, että hänestä tuli Perikleen uusi perillinen. Ennen kuolemaansa Perikles kärsi poliittisen tappion, kun aktiivisempaa sodankäyntiä kannattaneet saivat tahtonsa läpi ja syrjäyttivät Perikleen. Lopulta Perikles itsekin kuoli ruttoon.
Plutarkhoksen mukaan Perikleen rakastajattarella Aspasialla oli huono vaikutus Perikleeseen.
Taide ja rakennustyöt Perikleen aikana
pienoiskuva|upright=1.1|Perikles teetti runsaasti rakennustöitä Ateenan [[Akropolis (Ateena)|Akropolis-kukkulalla.]]
Akropolis-kukkulalle, jolla Ateenan linna seisoi kaupungin katujen päässä, pystytettiin monia muistomerkkejä. Sinne noustiin leveitä marmoriportaita myöten ja astuttiin sisälle propylaiain suurenmoisesta koruportista. Propylaiat olivat suuri pylväspiha, jossa oli viisi porttiaukkoa, ja siihen liittyi siipirakennuksia molemmin puolin. Niiden välinen etusali oli keveillä pylväsriveillä jaettu kolmeen käytävään, joiden yllä oli marmorikatto. Viisiä portaita noustiin pihasta viidelle korkealle vaskiportille, joista astuttiin Akropoliin kukkulalle. Siellä seisoi Athenen temppeli, katettujen käytävien ympäröimä upea Parthenon, jonka kattoa kauniit marmoripylväät kannattivat. Tämä Pentelikon-vuoren marmorista tehty temppeli oli kreikkalaisen rakennustaiteen suurimpia mestariteoksia. Päätypinnat oli koristettu kohokuvilla jumalattaren syntymästä ja elämänvaiheista. Temppelirakennuksen katon alareunassa oli pitkä friisi, johon oli kuvattu perinteisen käsityksen mukaan Panathenaia-juhlan kulkueen vaihtelevat kohtaukset. Yläosaa kannattivat korkeat pylväät, joiden väliltä avautui käytävä varsinaiseen temppelisaliin. Siellä seisoi norsunluinen, noin 40 jalkaa korkea jumalattaren kuvapatsas. Sen puku ja kypärä olivat kultaa, jota kattoaukosta virtaava päivänvalo kirkkaasti valasi. Säännöllisen kauneilla kasvoilla lepäsi lempeä vakavuus. Veistoksen toisessa kädessä oli voiton jumalattaren kuva, toisessa kilpi ja keihäs, jonka kultakärki osoitti ylöspäin.
Parthenonin vasemmalla puolella oli niin ikään Athenelle pyhitetty komea Erekhtheion ja sen lähellä, kukkulan korkeimmalla kohdalla toinen, 70 jalkaa korkea Athenen kuvapatsas Athene Promakhos, joka oli valettu Marathonin taistelun voittosaaliista. Siinä jumalatar seisoi kilpi ja keihäs aseinaan katsellen paljon puhuvasti merelle, joka oli Ateenan vallan ja suuruuden näyttämö. Patsas oli niin korkea, että purjehtija saattoi jo 50 kilometrin päästä, Sunionin niemestä nähdä sen vaskikypärän välkkyvän auringon valossa. Lähellä Akropolis-kukkulan juurta oli teatterirakennus Perikleen odeion, joka oli koristettu kauneilla kuvateoksilla. Ulkomuodoltaan se oli Kserkseen teltan kaltainen ja sisustettu marmorisilla istuimilla. Sen kattoa kannattamassa oli persialaissodissa vallattujen laivojen mastoja.
Suurin kunnia näistä taideteoksista tulee Perikleen ystävälle, taiteilija Feidiaalle, joka johti rakennustyötä ja itse teki molemmat Athene-jumalattaren patsaat. Hän teki myös Olympiaan kuuluisan Zeus-patsaan, joka ylhäältä virtaavassa valossa istui valtaistuimellaan suuren temppelisalin perällä, pitäen oikeassa kädessään voiton jumalattaren kuvaa ja vasemmassa runsaasti koristettua valtikkaa. Hänen ruumiinsa yläosa oli norsunluuta, alaosa kukilla ja kuvilla koristetun manttelin peitossa.
Myös runous kukoisti Perikleen aikana. Aiskhyloksen alkuunpanemalle Ateenan teatterille sepitti pehmeämpiluontoinen Sofokles näytelmiä, jotka ovat kautta aikojen pysyneet verrattomina esikuvina. Runoilija oli nuorukaisena itse tanssinut voittojuhlassa Salamiin taistelun jälkeen. Kauniin Antigone-näytelmänsä tähden valittiin hänet Ateenan sotapäällikköjen joukkoon. Koska köyhien pääsymaksut julkisiin näytäntöihin maksettiin valtion varoilla, oli kaikilla kansalaisilla tilaisuus nähdä sellaisia taiteen mestariteoksia.
Kuuluisassa hautajaispuheessaan Perikles lausui: ”Me rakastamme kauneutta kohtuuden rajoissa, ja viisautta olematta silti velttoja. Rikkauttamme käytämme toimintaan oikeana hetkenä, emme siitä kerskaile, eikä kenellekään ole häpeäksi, että tunnustaa köyhyytensä, mutta suuri häpeä on, ellei hän tee mitä voi siitä vapautuakseen. Samojen henkilöiden nähdään meillä hoitavan yksityisiä ja yleisiä tehtäviä, ja nekin meistä, jotka rajoittuvat oman ammattinsa harjoittamiseen, tuntevat varsin hyvin julkiset asiat, sillä me yksin emme katso miestä, joka ei osallistu valtiollisiin tehtäviin, ainoastaan eristäytyväksi, vaan myös kelvottomaksi kansalaiseksi.”
Antiikin lähteitä
Plutarkhos kirjoitti Perikleen elämäkerran noin 500 vuotta tämän kuoleman jälkeen. Se on osa hänen teostaan Kuuluisien miesten elämäkertoja. Perikles on myös tärkeä henkilö Thukydideen Peloponnesolaissodassa. Thukydideen teoksessa on myös muutama Perikleen pitämä puhe, tunnetuimpana Perikleen hautajaispuhe peloponnesolaissodan ensimmäiseltä vuodelta.
Kuparikäki
Kuparikäki (Chrysococcyx caprius) on smaragdikäkien sukuun kuuluva lintu, joka elää lähinnä Afrikassa. Kuparikäki on käeksi pienikokoinen, 18–20 senttimetrin pituinen. Lajin linnut syövät hyönteisiä ja toukkia. Kuparikäki munii yleensä yhden munan. Laji on IUCN:n mukaan elinvoimainen.
Mallophora clavipes
Mallophora clavipes on Mallophora-sukuun ja petokärpäset-heimoon (Asilidae) kuuluva hyönteinen – täsmällisemmin kaksisiipinen. Tieteellisen nimen sille antoi ensimmäisenä Curran vuonna 1941. Sillä ei ole alalajeja.
Äkkikuolema
Äkkikuolema on sairaudesta aiheutuva kuolema, joka tapahtuu välittömästi tai pian sen jälkeen, kun oireet ovat alkaneet. Arviolta 12 % kaikista kuolemantapauksista on äkkikuolemia, ja 90 % äkkikuolemista on sydänperäisiä.
Yleinen äkkikuoleman syy on sepelvaltimotauti. Muita sydänperäisiä aiheuttajia ovat mm. erilaiset rytmihäiriöt, synnynnäiset sydänviat (ml. Brugadan oireyhtymä ja hypertrofinen kardiomyopatia), sydänlihastulehdus tai sydämen alueella sijaitsevat kasvaimet. Myös perinnöllinen Marfanin oireyhtymä saattaa johtaa äkkikuolemaan sydämessä ja aortassa mahdollisesti ilmenevien tautitilojen seurauksena.
Pienillä lapsilla äkkikuolema on tavallisesti kätkytkuolema, jonka syitä ei tarkkaan tunneta.
Malina (Leprousin albumi)
Malina on Leprousin viides studioalbumi, joka julkaistiin 25. elokuuta 2017. Albumi äänitettiin Tukholman Årstassa sijaitsevassa Ghostward Studios -äänitysstudiossa, ja sen tuotti David Castillo.
Vastaanotto
Albumi sai erinomaisen vastaanoton. Kaaoszinen Samuel Järvinen luki yhtyeen aikansa kiinnostavimpien ja parhaiden progressiivisen metallin kollektiivien joukkoon. Hän totesi Leprousin jättäneen aiemmilla albumeilla vahvasti läsnä olleen avantgarden ja kokeellisuuden sekä raskaamman metallin vivahteet, mutta onnistuneen tekemään uransa kunnianhimoisimman ja monipuolisimman levyn. Soundin Salla Harjula antoi albumille täydet viisi tähteä, ja luonnehti albumia yhtyeen helpommaksi kuunneltavaksi jätettyään metalliset juurensa ja keskityttyään yksinkertaisesti vetovoimaisten kappaleiden tekemiseen.
20. Waffen-SS:n krenatööridivisioona
20. Waffen-SS:n krenatööridivisioona (1. virolainen) oli virolaisista vapaaehtoisista koottu Waffen-SS:n divisioona, jonka runkona käytettiin virolaisista koottua virolainen 3. SS-vapaaehtoisprikaati. Virolaisista koottiin ensimmäinen saksalainen joukko-osasto 1942, vuosi sen jälkeen kun Saksa hyökkäyksessään Neuvostoliittoon oli ottanut haltuunsa Viron sosialistisen neuvostotasavallan alueen.
Perustaminen
Divisioona perustettiin pohjoisen armeijaryhmän selustassa joulukuussa 1943 käyttäen runkona virolaista 3. SS vapaaehtoisprikaatia ja Viron legioonaa, jotka olivat osallistuneet armeijaryhmän taisteluihin lokakuusta 1943 ja elokuusta 1942. Kaikkiaan divisioona vastaanotti 15 000 vapaaehtoista. Divisioonan virallinen perustamispäivä on 24. tammikuuta 1944.
Palvelus
Siirryttyään rintamalle alkuvuodesta 1944 divisioona osallistui vetäytymiseen Leningradin edustalta, Narvan taisteluun, Sinimäkien taisteluun sekä Kuurinmaan motista käytyihin taisteluihin. Syyskuun puolivälissä lupasi joukkojen vetäytyä Virosta toivoivat divisioonan miehet vapautuvansa Saksan riveistä ja monet pakenivat siirtyen metsiin käymään sissisotaa etenevää puna-armeijaa vastaan.
Loput divisioonasta evakuoitiin Saksaan Neuhammerin harjoitusalueelle, jossa se täydennettiin taisteluvahvuuteen. Divisioonaan kuului 11 000 virolaista ja 2 500 saksalaista, kun se lähetettiin itärintaman keskustan armeijaryhmään joulukuussa. Divisioona kärsi raskaita tappioita Veikselin ja Oderin taisteluissa ja se joutui saarroksiin 17. maaliskuuta 1945 Oberglogaun-Falkenbergin-Friedbergin alueella Saksan XI armeijakunnan joukkojen mukana. Divisioona murtautui motista 19. maaliskuuta menettäen kaiken raskaan kalustonsa.
Divisioona jäänteet vetäytyivät Böömiin. Se joutui keskustan armeijaryhmän mukana Prahan itäpuolella Deutsch-Brodin mottiin, jossa divisioona oli edelleen sodan päättyessä.
Komentajat
Divisioonankomentajina olivat Viron Legioonan komentajana 20. elokuuta 1942 aloittanut SS-Brigadeführer Franz Augsberger, joka kaatui 19. maaliskuuta 1945. Tämän jälkeen komentajan olivat 19. maaliskuuta 1945 Hans-Joachim Muetzelfeldt sekä vielä samana päivänä komentajana aloittanut SS-Brigadeführer Berthold Maack.
Bom
Bom on harvinainen sukunimi, jota esiintyy Suomessa ja muualla maailmassa. Vuonna 2022 Suomessa 56 henkilöllä oli Bom sukunimenään. Vuonna 2020 Ruotsissa oli 87 henkilöä nimeltään Bom ja Tanskassa 219.
Suomessa
lähde:
Kuolleita
11 henkilöä nimeltä Bom kuoli Suomen sisällissodassa. Talvi- ja jatkosodassa kuoli kaksi henkilöä nimeltä Bom.
Vakoilupeli
Vakoilupeli (The Endless Game) on Bryan Forbesin oman romaaninsa pohjalta käsikirjoittama ja ohjaama brittiläinen television minisarja vuodelta 1989. Sen pääosia näyttelevät Albert Finney, George Segal, Ian Holm ja viimeiseksi jääneessä roolissaan Anthony Quayle. Kuvauksia tehtiin Lontoon lisäksi Itävallassa ja Suomessa: Neuvostoliittoon sijoittuva loppukohtaus on kuvattu talvisella Seurasaaren sillalla.
Los Angeles Timesin aikalaisarvioija piti kaksituntisesta amerikkalaisversiosta, mutta valitteli ettei kaikkia sivujuonia täysin ymmärtänyt. Video-oppaassa vuodelta 1994 Sam Inkinen luonnehti Vakoilupeliä tavalliseksi tv-trilleriksi, jossa Britannian tiedustelupalvelu selvittää naisen salamyhkäistä murhaa ja päätutkija joutuu keskelle korruption ja kansainvälisen rikollisuuden vyyhtiä. Hän antoi kolmituntiselle videojulkaisulle kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.
Seppo Heikkinen
Seppo Heikkinen on Yleisradion pitkäaikainen historiaohjelmien toimittaja. Hän on tehnyt yli sata jaksoa Ylen historiapodcasteihin. Hänen toimittamiaan sarjoja ovat mm. Viikingit – ryöväreitä, kauppiaita ja tutkimusmatkailijoita, Suomen muinaiset kuninkaat, Yhteiskunnan unohtamat, Yleisistä naisista seksityöntekijöihin, Matka keskiajan Suomeen, Suomi talvisodassa, Suomi jatkosodassa.
Hän toimittanut myös mm. historia-aiheisia artikkeleita Ylen verkkosivuille.
Seppo Heikkijnen jää eläkkeelle Yleisradiosta syksyllä 2023.
Heikkinen on koulutukseltaan valtiotieteen ja kauppatieteiden maisteri ja on työskennellyt myös vuosina 1998–2000 omassa yrityksessään Tuotantoyhtiö Damascoksessa ja vuosina 1990–1993 Unescon palveluksessa Chilessä.
Heikkinen on kirjoittanut myös kaksi Tammen julkaisemaa romaania: Myyty Maa 2007 ja
Mansikkakarnevaalit (2011).
Miinalaiva Sveaborg
Valmistus
Se rakennettiin 1904 Kone ja Sillan telakalla Helsingissä Venäjän keisarikunnan laivastolle.
Palvelus
Venäläisten joukkojen poistuessa Suomesta alus jäi 1918 laituriin. Se liitettiin Suomen merivoimiin miinalaivana. Se on saanut nimensä Helsingin edustalla sijaitsevasta Suomenlinnasta, joka on ruotsiksi Sveaborg.
Alus myytiin 1930-luvulla Viroon.
Kuuria
thumb|[[Curia Julia Forum Romanumilla Roomassa.]]
Kuuria oli Roomassa kymmenen sukukunnan (gens) muodostama kansanosasto, joihin kansa jaettiin comitia curiata -kansankokouksessa äänestämistä varten.
Kuurialla tarkoitettiin myös kuurian kokouspaikkaa, ja myöhemmin varsinkin senaatin kokoushuonetta. Rakennus, jossa senaatti kokoontui, vaihteli Rooman valtakunnan historian eri aikakausina. Rooman kuurioita olivat Curia Hostilia, Curia Cornelia ja Curia Julia, joista viimeisimmän rakennutti Julius Caesar. Caesar kohtasi loppunsa Pompeiuksen teatteriin kuuluneessa Pompeiuksen kuuriassa ennen alullepanemansa rakennuksen valmistumista.
Uudella ajalla kuuria (Curia Romana) tarkoittaa erityisesti Vatikaanin ja paavin hallintoa viranomaisineen.
La Flèche Wallonne 2020
La Flèche Wallonne 2020 oli järjestyksessään 84. maantiepyöräilyn miesten La Flèche Wallonne -kilpailu. Se järjestettiin 202 kilometrin reitillä Herve – Mur de Huy. Kilpailu oli alun perin tarkoitus järjestää 22. huhtikuuta, mutta koronaviruspandemian vuoksi se ajettiin vasta 30. syyskuuta 2020. Se kuului UCI World Touriin.
Marc Hirschi voitti ensimmäisen suuren klassikkokilpailunsa ohitettuaan Michael Woodsin noin 50 metriä ennen maalia. Benoît Cosnefroy nousi vielä Woodsin ohi toiseksi.
Miesten kilpailun tulokset
Lähde: Pro Cycling Stats
Osallistuneet joukkueet
Lähde: Pro Cycling Stats
Naisten kilpailu
Samana päivänä ajettiin 23. kerran naisten La Flèche Wallonne -kilpailu. Se käytiin 124 kilometrin reitillä Huy – Mur de Huy.
Anna van der Breggen voitti kilpailun kuudennen kerran peräkkäin. Demi Vollering kiihdytti vauhtia 350 metriä ennen maalia, mutta van der Breggen kykeni seuraamaan helposti, ja nousemaan lopulta voittoon. Myös Cecilie Uttrup Ludwig ehti ohittaa Volleringin.
Naisten tulokset
Lähde: Pro Cycling Stats
Kelpoisimman eloonjääminen
Charles Darwin katsoi evoluution tärkeimmän prosessin, luonnonvalinnan johtavan kelpoisimman eloonjäämiseen , mikä on hieman kärjistävä käsitys asiasta. Darwin ei tuntenut nykyistä genetiikkaa, joten hän tulkitsi evoluution johtuvan olemassaolon taistelusta, joka johtui lajien liian tehokkaasta lisääntymisestä suhteessa ympäristön resursseihin. Vaikka luonnonvalinta pääasiassa toimii heikoimpia yksilöitä eliminoimalla, myös esimerkiksi muita suhteellisesti vähänkin parempi lisääntymismenetys johtaa sen aiheuttavan alleelin runsastumiseen populaatioissa, mitä kutsutaan evoluutioksi. thumb|Herbert Spencer, kelpoisimman eloonjäännin käsitettä soveltanut [[filosofi.]] Nykyään kelpoisimman eloonjäännin käsitettä pidetään vanhentuneena, sillä kelpoisuudeltaan heikompien ei välttämättä ole kuoltava. Käsitteen katsotaan myös yksinkertaistavan luonnonvalintaa ja korostavan liikaa suoranaista olemassaolon kamppailua. Kelpoisimpien yksilöiden geenit toki muodostavat lähtökohdan populaation tulevalle alleelikoostumukselle, mikä mahdollistaa evoluution.
Circle Regenerated
Circle Regenerated on Northerin kuudes ja viimeiseksi jäänyt studioalbumi, joka julkaistiin 18. huhtikuuta 2011. Se nousi Suomen virallisen listan sijalle 22.
Palaeomastodon
Palaeomastodon (suom. ”ennen mastodonia”) oli Pohjois-Afrikassa eoseeni- ja oligoseenikaudella noin 35 miljoonaa vuotta sitten elänyt norsueläin. Se kehittyi Moeritheriumista, ja oli mahdollisesti kaikkien nykyisten norsujen kantamuoto. Se oli myös sukua Arsinotheriumille ja Deinotheriumille. Se söi hedelmiä.
Ulkonäkö
Palaeomastodonilla oli pienet syöksyhampaat. Sen pitkän alaleuan etuhampaat olivat kuin eräänlainen lapio, jolla se kauhoi kasveja vedestä. Se oli 1–2 metriä korkea ja painoi 2 tonnia. Palaeomastodonilla oli kärsä.
Harry Howell
Henry Vernon (Harry) Howell (28. joulukuuta 1932 Hamilton, Ontario, Kanada – 10. maaliskuuta 2019 ) oli jääkiekkoilija ja New York Rangersin pitkäaikainen tähtipelaaja ja eniten otteluita seuran paidassa pelannut puolustaja. Howell voitti 1967 viimeisen Norris Trophyn eli parhaan puolustajan palkinnon ennen NHL:n laajenemista. Hän sanoi olevansa iloinen kunnianosoituksesta, koska myöhemmin palkinto kuuluisi Bobby Orrille.
Haddiscoen rautatieasema (Norfolk Railway)
Haddiscoen rautatieasema oli rautatieasema Wherry Linesin varrella lähellä Haddiscoen ja St Olavesin kyliä Norfolkissa, Englannissa.
Siro Marcellini
Siro Marcellini (s. 16. syyskuuta 1921 Genzano di Roma) on italialainen elokuvaohjaaja ja -käsikirjoittaja.
Marcellini aloitti uransa teatteriohjaajana ja elokuvien apuohjaajana. Hänen ensimmäinen itsenäinen elokuvaohjauksensa oli Siamo ricchi e poveri vuonna 1953. Marcellini ohjasi viihde-elokuvia, dokumentteja ja työskenteli pitkään televisiossa. Hän käytti myös taiteilijanimiä Omar Hopkins ja Sean Markson.
KS Lushnja
Klubi Sportiv Lushnja on jalkapalloseura Lushnjën kaupungista Fierin maakunnasta Albaniasta. Seura putosi kauden 2017–2018 päätteeksi Albanian korkeimmalta sarjatasolta Kategoria superioresta. Lushnja on perustettu vuonna 1926.
ZIL-131
ZIL-131 on Zavod imeni Lihatšovan vuosina 1966–1991 valmistama keskiraskas maastokuorma-auto. Auto on kolmiakselinen, jokapyörävetoinen ja sen kantavuus on 5 000 kg. ZIL-131 on edelleen hyvin yleinen kuorma-auto entisen Neuvostoliiton ja itäblokin maissa.
Teknisiä tietoja
Auton voimanlähteenä on V8-moottori, josta voima välittyi kuivan yksilevyisen kytkimen kautta viisinopeuksiseen vaihteistoon. Autossa on myös kaksinopeuksisella alennusvaihteella varustettu jakovaihteisto.
Auton rengaskoko on 12,00-20" ja polttoainesäiliön tilavuus 340 litraa.
Suorituskyky
Auton huippunopeus on 80 km/h, kääntösäde 10,1 metriä ja suurin kahluusyvyys 1,4 metriä. Mäennousukyky on 58 %.
Käyttö Suomen puolustusvoimissa
ZIL-131:iä hankittiin Suomen puolustusvoimille kahdessa vaiheessa: vuosina 1973–1979 sekä 1987–1991. Kokonaismäärä oli noin 400 kappaletta.
Puolustusvoimat asensi yhteen autoon Valmet 611 -moottorin vuonna 1978, mutta kokeilu jäi ainoaksi laatuaan.
ZIL-131:t ovat edelleen käytössä muun muassa tykinvetäjinä. Ajoneuvoja käytetään myös runsaasti tavallisissa kuljetustehtävissä. ZIL-131:ssä on istumapaikkoja kuljettajan lisäksi ohjaamossa kaksi sekä kuormatilassa 27. Rauhan aikana miehistön kuljetus ilman moduuli-istuimia on kielletty (Zileissä ei moduuleita ole).
Philippe Hinschberger
Philippe Hinschberger (s. 19. marraskuuta 1959) on ranskalainen jalkapallovalmentaja ja entinen keskikenttäpelaaja. Heinäkuusta 2021 lähtien hän on toiminut Amiensin päävalmentajana.
Ura
Pelaajauransa jälkeen Hinschberger jatkoi uraansa Metzissä juniorivalmentajana. Kesällä 1996 hän jätti seuran lähes kahden vuosikymmenen jälkeen ja siirtyi FC Sochaux'n apuvalmentajaksi kaudeksi 1996/97. Kauden jälkeen hän jätti seuran ja siirtyi päävalmentajaksi CS Louhans-Cuiseaux'n joukkueeseen. Joukkue putosi hänen alaisuudessaan Nationaliin, mutta nousi jälleen sarjan mestarina takaisin Ligue 2:een keväällä 1999. Jälleen edessä oli kauden jälkeen putoaminen, ja kun Louhans jäi kaudella 2000/01 Nationalin keskikastiin jätti Hinschberger seuran.
Louhansista lähtönsä jälkeen Hinschberger valmensi Ligue 2:ssa Chamois Niortais'ta ja Le Havrea. Hän palasi Niortais'n peräsimeen kesällä 2005 joukkueen pudottua Nationaliin. Hän nosti seuran takaisin sarjaporrasta ylemmäs, mutta sai kehnojen tulosten vuoksi potkut helmikuussa 2007. Kesällä 2007 hän siirtyi Stade Lavalin peräsimeen. Hän nosti seuran Nationalin kakkossijan myötä Ligue 2:een kaudella 2008/09 ja seuraavalla kaudella joukkue oli peräti kahdeksas. Tulevina kausina tulokset heikkenivät ja Laval jumittui Ligue 2:n putoajakandidaatiksi. Lopulta Hinschberger sai potkut seurasta helmikuussa 2014.
Kesäkuussa 2014 Hinschbergeristä tuli Créteilin päävalmentaja. Hän sai kuitenkin potkut jo marraskuussa 2014 seuran pudottua yllättäen jatkosta Ranskan cupissa.
Joulukuussa 2015 Hinschberger palasi vanhan seuransa FC Metzin palvelukseen korvaten José Rigan päävalmentajana. Hinschbergerin johdolla Metz taisteli tasaisessa Ligue 2:n kärkitaistelussa kolmanneksi ja seura nousi kauden 2015/16 päätteeksi takaisin pääsarjaan maalieron turvin ennen Le Havrea. Kaudella 2016/17 Metz pelasi odotuksia paremman kauden ja säilytti sarjapaikkansa sijoittumalla liigassa sijalle 14. Kausi 2017/18 sujui heikommin ja Hinschberger sai potkut seurasta lokakuun lopulla 2017, kun Metz oli juuttunut liigan viimeiseksi voitettuaan vain yhden ottelun.
Kesäkuussa 2018 Hinschbergeristä tuli Ligue 2:een nousseen Grenoble Footin päävalmentaja. Hinschbergerin johdolla Grenoble säilytti paikkansa Ligue 2:ssa ja sijoittui parhaimmillaan neljänneksi kaudella 2020/21. Samaisen kauden jälkeen Hinschberger jätti Grenoblen ja siirtyi Amiensin päävalmentajaksi.
Sami Hyypiä
Sami Tuomas Hyypiä (s. 7. lokakuuta 1973 Porvoo) on suomalainen jalkapallovalmentaja ja entinen pelaaja.
Keskuspuolustajana pelannut Hyypiä edusti vuodesta 1992 vuoteen 2011 ulottuneella pääsarjaurallaan seurajoukkueita Suomessa, Alankomaissa, Englannissa ja Saksassa, ja saavutti muun muassa Mestarien liigan voiton englantilaisessa Liverpoolissa vuonna 2005. Hän on Jari Litmasen ohella ainoa suomalainen Mestarien liigan voittanut pelaaja. Hyypiä pelasi myös yli 100 ottelua Suomen maajoukkueessa. Hänet valittiin sekä Palloliiton että Urheilutoimittajain liiton äänestyksessä yhdeksän kertaa Suomen vuoden jalkapalloilijaksi. Hänet nimettiin vuonna 2011 Veikkausliigan legendaksi.
Hänen mukaansa on nimetty myös Sami Hyypiä Akatemia sekä vuonna 2000 avattu Kuusankoskella sijaitseva palloiluhalli Sami Hyypiä areena.
Uran alku Suomessa
Hyypiä syntyi Porvoossa, mutta vietti lapsuutensa Kuusankosken Voikkaalla (nykyisin Kouvolaa). Jalkapallo oli nuorelle Hyypiälle luonnollinen valinta, sillä sekä hänen isällään Joukolla että äidillään Irmalla oli pelaajatausta ja isä toimi myös juniorivalmentajana. Nuoruudessaan hän harrasti myös jääkiekkoa ja maastohiihtoa.
Hyypiä on Voikkaan Pallo-Peikkojen kasvatti ja kuului samoihin joukkueisiin ikätoveriensa Toni Huttusen ja Mika Hernesniemen kanssa. PaPen miesten 3. divisioonajoukkueessa kolmikko pelasi ensimmäistä kertaa kaudella 1989. A-juniori-ikäisenä Hyypiä siirtyi Kuusankosken Kumuun, jonka riveissä hän pelasi 1. divisioonassa kaudella 1991. Vuonna 2000 valmistunut Kuusankosken palloiluhalli on nimetty Hyypiän mukaan Sami Hyypiä -areenaksi.
Uransa korkeimmilla sarjatasoilla Hyypiä aloitti kaudella 1992 Myllykosken Pallossa, jonne hänet hankki Kumusta tuttu valmentaja Harri Kampman. Liigadebyyttinsä hän teki 26. huhtikuuta 1992 Jazzia vastaan. Hän pelasi ensimmäisellä kaudellaan kaikki 33 ottelua, mutta toisella kaudellaan hän loukkaantui 11 ottelun jälkeen eikä toivuttuaan enää mahtunut avauskokoonpanoon. Kampmanin kanssa käytyjen keskustelujen jälkeen hän aloitti tiiviin omatoimisen harjoittelun, jonka tarkoituksena oli erityisesti voiman ja ketteryyden kehittäminen. Kaudella 1994 Hyypiä otti jälleen paikkansa kokoonpanosta, mutta tällä kertaa keskuspuolustajana aikaisemman liberon sijaan. Hän on sanonut oppineensa paljon maajoukkuepuolustaja Esa Pekoselta ensimmäisten MyPa-vuosiensa aikana. Hyypiä saavutti MyPassa kolme Suomen-mestaruushopeaa ja kaksi Suomen cupin voittoa. Vuoden 1995 cup-loppuottelussa Jazzia vastaan hän teki puskemalla 1–0-maalin, joka jäi ottelun ainoaksi. 28. lokakuuta pelattu ottelu oli myös Hyypiän viimeinen Suomessa.
Liverpool
Hyypiä ei jäänyt pelaamaan euro-otteluita Willem II:n kanssa, vaan siirtyi toukokuussa 1999 Gérard Houllier’n manageroimaan englantilaiseen Liverpooliin, joka osti hänet 2,5 miljoonalla punnalla. Suhteellisen tuntemattoman suomalaisen hankinta herätti saarivaltiossa ihmetystä, mutta Hyypiä nousi Liverpoolissa nopeasti joukkueen runkopelaajaksi. Ensiesiintymisensä hän teki elokuussa 1999 Sheffield Wednesdaytä vastaan ja ensimmäisen maalinsa muutama ottelu myöhemmin arkkivihollista Manchester Unitedia vastaan. Hän muodosti varman toppariparin toisen uuden hankinnan, sveitsiläisen Stéphane Henchozin kanssa. 184 ottelusta, jotka kaksikko pelasi yhdessä, Liverpool piti maalinsa koskemattomana 84:ssä. Hyypiää verrattiin 1960-luvun topparilegenda Ron Yeatsiin, joka toimi Hyypiän hankinnan aikaan seuran pääkykyjenetsijänä. Hyypiä valittiin ensimmäisen kerran Suomen vuoden jalkapalloilijaksi vuonna 1999.
Hyypiä oli tärkeässä roolissa, kun Liverpool voitti keväällä 2001 cup-triplan eli FA Cupin, Worthington Cupin (liigacup) ja UEFA Cupin. Hän oli avauskokoonpanossa kaikissa kolmessa loppuottelussa. Saavutus toi valinnan Suomen vuoden urheilijaksi. Hän toimi Robbie Fowlerin ohella myös joukkueen kapteenina Jamie Redknappin ollessa sivussa loukkaantumisen vuoksi. Kaksikon lähdettyä seurasta Houllier nimitti Hyypiän vuonna 2002 joukkueen varsinaiseksi kapteeniksi, mutta hän joutui runsasta vuotta myöhemmin luovuttamaan aseman seuran ja kaupungin omalle pojalle Steven Gerrardille. Hän oli ensimmäinen Britteinsaarten ulkopuolella syntynyt pelaaja, joka toimi Liverpoolin kapteenina.
Keväällä 2003 Hyypiä ajettiin ulos liigaottelussa Manchester Unitedia vastaan tuomarin katsottua hänen rikkoneen Ruud van Nistelrooyta rangaistusalueella. Ulosajo on Hyypiän uran ainoa seurajoukkuetasolla. Vuonna 2004 Liverpoolin uudeksi manageriksi pestattu Rafael Benítez siirsi Jamie Carragherin laidasta Hyypiän topparipariksi. Muutos oli onnistunut, ja keväällä 2005 Hyypiä saavutti Liverpoolin riveissä Mestarien liigan voiton joukkueen kaadettua Milanin loppuottelussa, jossa se oli ensimmäisen puoliajan jälkeen 0–3-tappiolla. Näin hänestä tuli Jari Litmasen jälkeen toinen kilpailun voittanut suomalaispelaaja. Matkalla loppuotteluun Hyypiä teki itselleen poikkeuksellisen volley-maalin puolivälieräottelussa Juventusta vastaan.
Lokakuussa 2006 Liverpoolin kannattajat äänestivät Hyypiän sijalle 38 100 Players Who Shook the Kop -äänestyksessä. Kaudesta 2006–2007 lähtien hän jäi yhä useammin vaihtopenkille seuran hankittua keskuspuolustukseensa tanskalaisen Daniel Aggerin tammikuussa 2006 ja slovakialaisen Martin Škrtelin tammikuussa 2008. Tästä huolimatta seura ja Hyypiä jatkoivat sopimustaan vuodella huhtikuussa 2008. Elokuussa 2008 muun muassa nousijajoukkue Stoke City teki Hyypiästä ostotarjouksen, jonka Liverpool hylkäsi. Syyskuussa seura jätti hänet rekisteröimättä 25-miehiseen Mestarien liiga -joukkueeseensa osin johtuen UEFA:n kasvattisäädöksistä.
thumb|Hyypiä joukkuetovereidensa hyvästeltävänä.
Kausi 2008–2009 oli Hyypiän kymmenes ja viimeinen Liverpoolissa. Hän pelasi 18 ottelussa, mikä on selvästi vähemmän kuin aikaisemmilla kausilla. Jäähyväisottelussaan Tottenham Hotspuria vastaan 24. toukokuuta 2009 Anfieldillä hän tuli vaihdosta kentälle korvaten kapteeni Gerrardin, joka luovutti hänelle kapteeninnauhansa. Hyypiä pelasi Liverpoolissa kaikki kilpailut mukaan luettuna 464 ottelua, joissa hän teki 35 maalia. Hän teki vähintään yhden maalin jokaisella pelaamallaan Valioliiga-kaudella, mikä on keskuspuolustajalle huomattava saavutus. Ottelumäärällään hän yltää 20 eniten otteluita Liverpoolin historiassa pelanneen pelaajan joukkoon. Benítez tarjosi Hyypiälle vuoden jatkosopimusta ja mahdollisuutta jatkaa tulevaisuudessa valmennusryhmässä, mutta Hyypiä kieltäytyi, koska koki kykenevänsä edelleen pelaamaan täysipainoisemmin kuin mihin hänellä olisi Liverpoolissa ollut mahdollisuus.
Bayer Leverkusen
Kaudeksi 2009–2010 Hyypiä siirtyi Saksan Bundesliigan Bayer Leverkuseniin, jonka kanssa hän teki kaksivuotisen sopimuksen toukokuussa 2009. Ensiesiintymisensä liigassa hän teki elokuussa kauden avausottelussa Mainz 05:tä vastaan. Kauden päätteeksi hänet valittiin Saksan pelaajayhdistyksen vuoden joukkueeseen. Jälkimmäisellä ja Hyypiän pelaajauran viimeisellä kaudella Leverkusen saavutti Bundesliigan toisen sijan ja paikan Mestarien liigaan. Kahden Leverkusenissa viettämänsä kauden aikana Hyypiä pelasi yhteensä 53 Bundesliigan ottelussa.
Maajoukkueura
Hyypiän ensimmäinen maaottelu oli alle 18-vuotiaiden ottelu Jugoslaviaa vastaan 23. maaliskuuta 1991. Hän pelasi 13 poikien ja 27 nuorten maaottelua. Nousu maajoukkueisiin tapahtui osin sattumalta: aikaisemmin maajoukkuevalmentajilta pimentoon jäänyt Hyypiä kiinnitti Jyrki Heliskosken huomion Kumun edustusjoukkueen harjoitusottelussa Lahdessa, jossa poikamaajoukkue leireili samaan aikaan. Hän liittyi maajoukkueryhmään seuraavana päivänä. Palloliitto valitsi Hyypiän lupaavimmaksi pelaajaksi vuonna 1991 ja nuorten maajoukkueen parhaaksi pelaajaksi vuosina 1994–1995.
Ensimmäisen A-maaottelunsa Suomen maajoukkueessa Hyypiä pelasi 7. marraskuuta 1992 Tunisiaa vastaan. Ensimmäisen maalinsa A-maajoukkueessa hän teki 9. lokakuuta 1999 Pohjois-Irlantia vastaan. Hyypiä edusti Suomea viisissä EM-kilpailuiden ja neljissä MM-kilpailuiden karsinnoissa.
Hyypiä ja Hannu Tihinen muodostivat pitkään Suomen vakiotoppariparin. Hän oli Suomen puolustuksen johtohahmo ja MM 2010 -karsinnoista lähtien myös joukkueen kapteenina. Hyypiä pelasi 100. maaottelunsa 12. elokuuta 2009. Hän oli Ari Hjelmin ja Jari Litmasen jälkeen kolmas rajapyykin saavuttanut suomalainen miespelaaja. A-maajoukkueurallaan hän pelasi yhteensä 105 ottelua, joista viimeisen lokakuussa 2010, ja teki viisi maalia.
Valmentajaura
Hyypiä ilmoitti toukokuussa 2011 päättävänsä pelaajauransa kauden jälkeen. Hän liittyi välittömästi Suomen maajoukkueen valmennusryhmään päävalmentaja Mixu Paatelaisen alaisuuteen, ja kesällä 2012 hän aloitti myös Bayer Leverkusenin apulaisvalmentajana.
Huhtikuun alussa 2012 Hyypiästä tuli Bayer 04 Leverkusenin päävalmentaja. Hän korvasi yhdessä Sascha Lewandowskin kanssa potkut saaneen Robin Duttin. Kaksikon johdolla Leverkusen sijoittui Bundesliigassa viidenneksi ja varmisti paikkansa Eurooppa-liigaan kaudelle 2012–13. Kauden jälkeen seurajohto jatkoi kaksikon sopimusta kolmella vuodella. Toukokuussa Suomen päävalmentaja Mixu Paatelainen vahvisti Hyypiän jäävän sivuun maajoukkuevalmentajan tehtävistä. Hyypiä luotsasi Leverkusenin kaudella 2012/13 Bundesliigassa kolmanneksi. Eroa toiseksi sijoittuneeseen Borussia Dortmundiin jäi vain yksi piste. Kaudella 2013/14 Leverkusen pelasi hyvän syyskauden ja hävisi 15 ensimmäisestä ottelustaan vain kaksi. Mestarien liigassa Hyypiä johdatti Leverkusenin lohkokakkosena pudotuspeleihin, joissa se hävisi Paris Saint-Germainille yhteismaalein 6-1. Ongelmat alkoivat kasaantua vuodenvaihteessa myös Bundesliigassa. Leverkusen voitti joulukuun lopun jälkeen pelaamistaan 12 ottelusta vain yhden ja lopulta seurajohto erotti Hyypiän huhtikuun alussa 2014, kun se oli hävinnyt sarjan häntäpään HSV:lle. Leverkusen putosi tappion myötä liigan viidenneksi.
Kesäkuussa 2014 Englannin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla pelaava Brighton palkkasi Hyypiän päävalmentajakseen. Syyskauden lopussa joukkue oli sarjassa kolmanneksi viimeisenä, vain kolme ottelua voittaneena. 22. joulukuuta Hyypiä jätti eroanomuksen managerin tehtävästä, jonka Brightonin seurajohto hyväksyi.
Jeremy Hunt
Jeremy Richard Streynsham Hunt (s. 1. marraskuuta 1966) on brittiläinen konservatiivipuolueen poliitikko. Hän toimi maansa terveysministerinä vuodesta 2012 vuoteen 2018 asti, kunnes hänet nimitettiin ulkoministeriksi 9. heinäkuuta 2018. Hän pyrki puolueensa puheenjohtajaksi vuoden 2019 puheenjohtajavaalissa.
Elämä ja ura
Hunt opiskeli Oxfordin yliopistossa politiikkaa, filosofiaa ja taloustiedettä. Ennen parlamenttiuraansa hän perusti koulutusalan yrityksen nimeltä Hotcourses, jonka hän vuonna 2017 myi tienaten tuolloin yli 14 miljoonaa puntaa. Lisäksi hän perusti afrikkalaisia aids-orpoja auttavan hyväntekeväisyysjärjestön.
Sami Hyypiä
Hyväntekeväisyys
Hyypiä perusti lokakuussa 2010 SH4 Tukirengas -yhdistyksen, jonka tarkoituksena on auttaa nuoria suomalaisia urheilijoita urallaan ja harjoittelussa. Yhdistys jakaa apurahoja, ja sen toiminta perustuu tukijäsenverkostoon. Kerätäkseen varoja yhdistykselle Hyypiä osallistui elokuussa 2011 Helsinki City Marathoniin, joka oli hänen elämänsä ensimmäinen maraton. Hänen aikansa oli 3.56.04.
Jeremy Hunt
Elämä ja ura
Hunt valittiin alahuoneeseen Lounais-Surreyn vaalipiiristä ensimmäistä kertaa vuonna 2005 ja uudelleen vuosina 2010, 2015 ja 2017. Hän palveli varjohallituksessa vammaisasiainministerinä vuosina 2005-2007 ja kulttuuri-, media- ja urheiluministerinä vuosina 2007-2010. Konservatiivien päästyä hallitusvaltaan Hunt palveli David Cameronin hallituksessa ensin kulttuuri-, olympialais-, media- ja urheiluministerinä vuosina 2010-2012 ja sitten terveysministerinä vuodesta 2012 lähtien.
Hunt kirjoitti pääsiäisenä 2019 neljäkymmentä kirjettä vainotuille kristityille ja heidän tukijoilleen ympäri maailman. Kirjeissään hän toteaa, että uskonnonvapaus on ihmisoikeus, ja siksi Iso-Britannian on tehtävä kaikkensa kristittyjen vainojen lopettamiseksi. Open Doors -avustusjärjestö on kiittänyt Huntia vainottujen kristittyjen muistamisesta.
Hunt on Privy Council -neuvoston jäsen. Hän on naimisissa ja hänellä on kolme lasta.
Sami Hyypiä
Yksityiselämä
Hyypiä oli naimisissa entisen jalkapalloilija ja nykyisen kouluratsastajan Susanna Hyypiän (o.s. Rissanen) kanssa, mutta marraskuussa 2021 he ilmoittivat hakeneensa avioeroa. He tapasivat vuonna 2002 ja menivät naimisiin vuonna 2007 ensimmäisen poikansa ristiäisten yhteydessä. Heillä on kaksi poikaa. Pariskunta sai lopullisen avioeron elokuussa 2022. Hyypiä oli vuosina 2021–2023 suhteessa F1-kuljettaja Emma Kimiläisen kanssa.
Saavutuksia ja palkintoja
MyPa
Liverpool
Henkilökohtaiset
Begena
Begena eli beganna on etiopialainen puusta valmistettu 10-kielinen harpun kaltainen soitin. Sillä säestetään usein uskonnollisia lauluja. Begenan soittoa on opetettu vuodesta 1972 lähtien Yaredin musiikkikoulussa Addis Abebassa.
Manny Puig
Manny Puig (s. 13. helmikuuta 1954 Kuuba) on yhdysvaltalainen villieläinten kouluttaja. Hän työskennellyt haiden, karhujen ja alligaattorien kanssa. Hän on esiintynyt myös televisiosarjoissa Jackass ja Wildboyz. Puig asuu tällä hetkellä Miamissa, ja hänen lempinimensä on "Sharkman".
Elämäntapa
Puig on kiinnostunut villieläimistä, ja hän pitää myös historia- ja luontodokumenteista. Puig kunnioittaa suuresti Amerikan alkuperäisasukkaita mm. heidän selviytymistaitojensa takia. Puig on kertonut sankarinsa olevan Tarzan.
Puigin harrastuksiin kuuluu kuntosalilla käynti ja ajanvietto ystävien kanssa. Hän pitää myös kahvista.
Nuoruus
Puig syntyi Kuubassa vuonna 1954. Pian hän kuitenkin muutti vanhempiensa kanssa Floridaan. Floridassa Puigin kiinnostus villieläimiä kohtaan heräsi. Hän kävikin usein Evergladesin rämealueella vain paistinpannu ja haulikko mukanaan saalistamassa hirviä ravinnokseen.
Jackass ja Wildboyz
Puig on toiminut eläinasiantuntijana sarjoissa Jackass ja Wildboyz. Yksi Puigin tunnetuimmista tempuista tapahtui Jackass-sarjassa. Hän sukelsi Steve-On kanssa meressä vaarallisten haiden seassa. Puig sanoo, että Steve-O oli onnekas, kun hän ei menettänyt jalkaansa potkaistuaan haita.
Puigin vaarallisin ja samalla ikimuistoisin hetki Wildboyzissa oli se, kun näykkijäkilpikonna puraisi häntä käteen. Steve-O kertoi, että se oli ensimmäinen kerta kun hän kuuli Puigin huutavan.
Projektit
Jackass: Number Two:n ja Wildboyzin viimeisen tuotantokauden jälkeen Puig alkoi tehdä omaa elokuvaa nimeltä "Ultimate Predator". Elokuvassa Puig on tekemisissä erilaisten villieläinten kuten haiden kanssa. Jackass:sta tutut Johnny Knoxville, Steve-O, Chris Pontius ja Jeff Tremaine olivat myös mukana.