cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vladimir Obrutšev
Vladimir Obrutšev syntyi sotilaan perheeseen. Hän valmistui Pietarin vuori-instituutista vuonna 1886, työskenteli geologina ja toimi Tomskin, Simferopolin ja Moskovan korkeakoulujen professorina. Obrutšev valittiin Neuvostoliiton tiedeakatemian jäseneksi vuonna 1929. Hän oli Leningradin geologisen instituutin johtaja vuosina 1930–1933, ikiroudan tutkimuskomitean puheenjohtaja vuosina 1930–1939 ja roudantutkimusinstituutin johtaja vuosina 1939–1956.
Obrutšev tunnetaan Siperian ja Keski-Aasian geologian tutkijana. Hän teki alueelle useita tutkimusmatkoja, joiden tuloksia hän kuvaa monografioissaan. Obrutševin tutkimusaiheita olivat erityisesti lössin muodostuminen Keski-Aasiassa, Siperian ikirouta, tektoniikka ja kultaesiintymät sekä niin sanotun ”Aasian muinaisen lakivuoriston” olemassaolo.
Obrutšev on kirjoittanut myös populaaritieteellisiä teoksia, oppikirjoja ja tieteisfiktiota. Romaani Sannikovin maa (Zemlja Sannikova, 1926) kuvaa Pohjoisen jäämeren kuvitteelliselle mantereelle suuntautuvaa tutkimusmatkaa 1800-luvun alussa.
Obrutšev sai Lenin-palkinnon vuonna 1926, Stalin-palkinnon vuosina 1941 ja 1950 sekä sosialistisen työn sankarin arvonimen vuonna 1945. Hänen mukaansa on nimetty useita maantieteellisiä ja muita kohteita.
Axel Toupane
Axel Toupane (s. 23. heinäkuuta 1992 Mulhouse) on ranskalainen koripalloilija. Pienenä laitahyökkääjänä pelaava Toupane on voittanut urallaan muun muassa NBA:n, Ranskan cupin, Ranskan liigacupin, Liettuan, Liettuan cupin ja NBA:n kehityssarjan mestaruudet. Hän on pelannut urallaan lisäksi Espanjan ja Kreikan pääsarjoissa. Toupane on edustanut myös Ranskan miesten maajoukkuetta jossa voitti MM-pronssia vuonna 2019.
Pelaajaura
Toupane aloitti ammattilaisuransa kotimaansa Strasbourgissa jossa voitti vuonna 2015 Ranskan cupin ja liigacupin mestaruudet. Vuodesta 2015 hän pelasi Pohjois-Amerikassa NBA:n kehityssarjassa jossa valittiin sarjan kehittyneimmäksi pelaajaksi vuonna 2016 ja voitti mestaruuden vuonna 2017. Hän pelasi lyhyesti myös kolmessa eri NBA-joukkueessa. Vuonna 2017 Toupane palasi Eurooppaan kiertäen Liettuan (pääsarjan ja cupin mestaruudet Žalgirisissa 2018), Kreikan ja Espanjan pääsarjoissa sekä lyhyesti Strasbourgissa. Vuonna 2021 hän palasi NBA:n kehityssarjaan ja NBA:han. Kesällä 2021 Toupane voitti Milwaukee Bucksissa NBA:n mestaruuden.
Toupane ylsi kahdesti EM-mitaleille Ranskan alle 20-vuotiaiden maajoukkueessa. Ranskan miesten maajoukkueessa hän debytoi vuonna 2017. Hän kuului maajoukkueen kokoonpanoon saman vuoden EM-kilpailuissa ja Kiinan MM-kilpailuissa 2019, missä Ranska voitti pronssia.
Liha
pienoiskuva|280px|Raakaa vähärasvaista lihaa. Vasemmalla broileri, joka on maailman suosituin lihalaji. Edustalla leikkelettä, joka on yleensä teollisesti prosessoitua. pienoiskuva|Sianlihaa ja valkosipulia. Liha on ravinnoksi käytettävää lihaskudosta, joka sisältää useimmiten myös rasvakudosta. Lähes kaikki myytävä liha on eläinten luihin liittyviä lihaksia eli luurankolihaksia, mutta lihaksia on myös muun muassa ruokatorvessa ja sisäelimissä.
Liha on suomalaisen ruokavalion tärkein yksittäinen proteiininlähde.
Erilaisten eläinten liha muodosti ihmiskunnan ruokavalion perustan ennen maitotalouden ja maanviljelyksen keksimistä. Useimmissa kulttuureissa on ollut pakko ruveta koostamaan ruokavalio suureksi osaksi viljelykasveista ja kotieläinten avulla tuotetusta ruoasta viimeistään siinä vaiheessa, kun riistaeläimet ovat käyneet vähiin väestönkasvun aiheuttaman ravinnonpyynnin lisääntymisen vuoksi.
Hedelmien mallosta käytetään joskus nimitystä hedelmäliha.
Historia
pienoiskuva|280px|Alkuhärkä luolamaalauksessa Lascaux’ssaArkeologiset löydöt osoittavat, että liha on aina historian alkuhämäristä kuulunut Homo-suvun edustajien ruokavalioon. Alkuaan ihmisen esi-isät ovat saaneet käyttämänsä lihan todennäköisesti eläimistä, jotka ovat kuolleet tapaturmaisesti tai vanhuuttaan. Myöhemmin ihmissuvun edustajat oppivat tarkoituksellisesti metsästämään eläimiä ravinnoksi ja tykötarpeiksi. Sosiaalisten taitojen kehittyessä myös metsästystavat monimutkaistuivat. Varhaiset löydökset antavat viitteitä siitä, että jo nykyihmisen edeltäjät osasivat hyödyntää maastonmuotoja, kuten rotkoja ja jyrkänteitä, riistanajossa.
Tämän metsästys-keräilykulttuurin edustajia olivat jo neandertalinihminen (Homo neanderthalensis) ja Homo erectus, jolla oli jo melko kehittynyt metsästyskulttuuri, kuten useat arkeologiset löydöt osoittavat. Nykyisiä lihaeläinlajeja, eli nautoja (Bos taurus), sikoja (Sus domesticus) ja lampaita (Ovis aries) ei tosin silloin vielä ollut, vaan saaliseläiminä olivat monen muun lajin lisäksi näiden esi-isät alkuhärkä (Bos primigenius), villilammas (Ovis ammon) ja villisika (Sus scrofa). Metsästyksestä on arkeologisia todisteita jopa ajalta 500 000 eaa.
Kuitenkin vasta nykyihminen (Homo sapiens) keksi ottaa kiinni villieläimiä ja kesyttää niitä omiin tarpeisiinsa. Välivaiheena voidaan pitää paimentolaisuutta (vähintään 7000 eaa.), jossa ihmiset kaitsivat ja seurasivat kesyjä tai puolikesyjä eläimiä aina uusille alueille näiden kulloistenkin ravinnontarpeiden mukaan. Toden teolla eläinten kesyttäminen ja etenkin tietoinen eläinten jalostaminen haluttujen ominaisuuksien aikaansaamiseksi sai alkuunsa vasta pysyvän maanviljelyn kehityttyä, noin 5000 eaa.
Kaikki tärkeimmät nykyiset lihantuotantoeläimet – sika, kana, nauta ja lammas – on aikojen kuluessa jalostettu villeistä kantamuodoista. Jalostuksella on pyritty ja pyritään voimistamaan eläinlajissa haluttuja piirteitä. Sika on nykyisistä kotieläimistä puhtaimmin vain lihatuotantoon jalostettu eläin. Naudalla ja lampaalla sen sijaan on erotettavissa vähintään kaksi jalostuslinjaa. Nautaa on jalostettu sekä maitokarjaksi, että lihakarjaksi ja lammasta sekä villantuotantoon, että lihantuotantoon. Tämän jalostustyön seurauksena ovat vähitellen muotoutuneet nykyiset kotieläinrodut.
Lihan kulutus on lisääntynyt lähes kaikkialla maailmassa. Kehitysmaissa kulutettiin vuonna 1973 keskimäärin vain 30 grammaa luullista lihaa päivässä henkeä kohden, kun teollisuusmaissa kulutettiin jo 184 grammaa. Määrä oli kivunnut kehitysmaiden osalta 68 grammaan 1990-luvun loppupuolelle tultaessa. Eurooppalaiset söivät 1960-luvulla keskimäärin 153 grammaa lihaa päivässä, mutta Suomessa kulutettiin vain noin 80 grammaa.
Broilerinliha
pienoiskuva|Broilerikanala. Broilerin eli syöttökanan jalostus aloitettiin 1800-luvun lopun Yhdysvalloissa, ja laajamittainen lihantuotanto käynnistyi vuonna 1926.
Eurooppaan broilerituotanto tuli toisen maailmansodan jälkeen. Suomessa myydyt broilerit olivat aluksi kokonaisia ja pakastettuja. Paloiteltu broilerinliha tuli kauppoihin vasta 1980-luvun puolen välin jälkeen. Sitä alettiin marinoida teollisesti 1990-luvun alussa, mikä aiheutti broilerisuikaleiden käytön yleistymisen.
Sianliha
pienoiskuva|280px|Berkshire-maatiaisrotu sopii hyvin ulkotuotantoon, koska tumma väritys suojaa sian ihoa palamiselta. Kaikki nykyiset sikarodut on jalostettu villisioista, pääasiassa kahdesta alalajista, Euroopassa esiintyvästä villisiasta (Sus scrofa scrofa) ja itäisessä Aasiassa esiintyvästä juovasiasta (Sus scrofa vittatus). Sikojen kesytys kotieläimiksi tapahtui aikaisintaan vasta pysyvän maatalouden kehityttyä neoliittisella kaudella. Todisteita sian pitämisestä kotieläimenä löytyy tosin vasta noin 2500 eaa. nykyisen Unkarin ja Turkin alueilta. Kreikkalais-roomalaiselle kulttuurille sika oli jo tärkeä lihantuotantoeläin, jonka lihaa suolattiin ja savustettiin sekä käytettiin makkaran valmistukseen.
Lampaanliha
pienoiskuva|280px|Merino-lampaita Kotieläinlampaat kuuluvat lajiin Ovis aries, jonka arvellaan olevan kotoisin läntisestä Aasiasta. Lammas on vanhimpia ihmisen kesyttämiä lihaeläinlajeja. Vanhimmat maatalouteen liittyvät merkit lampaiden pidosta ovat arkeologisissa kaivauksissa Jerikon neoliittisista kerrostumista löydetyt lampaanluut, jotka on ajoitettu kaudelle noin 8000–7000 eaa. Mesopotamialaisissa ja egyptiläisissä friiseissä ajalta 3500–3000 eaa. on nähtävissä että jo tuolloin oli kehittynyt useita lammasrotuja.
Lihan lähteet
Broilerista eli syöttökanasta on tullut länsimaiden suosituin lihalaji. Naudan- ja sianlihan kulutus oli Suomessa suurin piirtein yhtä suurta 1950- ja 1960-luvuilla, minkä jälkeen sian- ja broilerinlihan kulutus lisääntyivät samalla kun naudanlihan kulutus väheni. Yhdysvalloissa taas ei ole tapahtunut suurta kokonaismuutosta muussa kuin siinä, että broileria kulutetaan jatkuvasti enemmän.
Lampaanlihan käyttö on muuttunut teollisuusmaissa yhä harvinaisemmaksi.
Pohjoismaissa käytetään myös poronlihaa. Joissakin Euroopan maissa ja muuallakin käytetään säännöllisesti myös hevosenlihaa, vuohenlihaa ja peuranlihaa. Myös muita nisäkäslajeja käytetään ravinnoksi eri puolilla maailmaa riippuen niiden saatavuudesta ja paikallisista tavoista. Esimerkiksi hylje ja jääkarhu ovat tärkeitä inuitien ruokavaliossa; kirahvi, sarvikuono, virtahepo ja norsu joidenkin Keski-Afrikan heimojen ruokavaliossa; Australian aboriginaalit käyttävät kengurunlihaa; Kaakkois-Aasiassa koira ja kissa kuuluvat ruokavalioon; aavikkoalueilla yleinen kameli tarjoaa paikallisille tärkeän ravinnonlähteen ja valaat ovat kuuluneet japanilaisten ja norjalaisten ruokavalioon.
Lihaa saadaan myös riistaeläimistä, kuten hirvestä, kanista, metsäkauriista, metsäjäniksestä, ja linnusta sekä kalasta. Paikoin käytetään ihmisravinnoksi myös matelijoiden, kuten alligaattorin ja käärmeen lihaa.
Broilerin ja kalkkunan liha sisältää perinteisen kanan ja villikalkkunan lihaa vähemmän myoglobiinia, minkä vuoksi se on väriltään hailakan vaaleanpunaista. Broilerin ja kalkkunan lihaa kutsutaan sen vuoksi valkoiseksi lihaksi erotuksena muista lihoista, jotka ovat punaisia. Myös jalostettujen sikarotujen liha luokitellaan joissakin maissa valkoiseksi lihaksi. Porojen ja villisikojen sekä muun riistan liha on puolestaan hyvin tummanpunaista, koska ne liikkuvat enemmän kuin laiduntavat kotieläimet.
Lihan punainen väri korreloi sen rautapitoisuuden kanssa. Esimerkiksi poronlihassa on kokonaiset 6,7 milligrammaa rautaa ja munituskanassa 2,8 milligrammaa, mutta broilerin lihassa vain 0,7 milligrammaa mikä on samaa suuruusluokkaa kuin keskimääräisessä sian ja kalan lihassa. Naudan- ja sianlihan osittaisen korvautumisen broilerilla arvellaankin liittyvän raudanpuutteen yleistymiseen.
Lihan väri näyttäisi korreloivan myös sen sinkkipitoisuuden kanssa, sillä poron- ja naudanlihassa on lähes kolme kertaa enemmän sinkkiä ja sianlihassa 15 prosenttia enemmän sinkkiä kuin kalan lihassa. Broilerin lihassa on kuitenkin 40 prosenttia vähemmän sinkkiä kuin kalassa, vaikka se on tummempaa.
Eläinten soluista voidaan kasvattaa laboratorioissa niin sanottua keinolihaa eli laboratoriolihaa.
Tuotanto
Suurin osa nykyään ihmisravintona käytetystä lihasta saadaan karjatalouden tuotteina eläimistä, jotka on jalostettu tuottamaan lihaa. Lihakarjasta saadaan lihan lisäksi myös sisäelimiä, laardia, verta, nahkaa ja luuta.
Lihantuotantoon käytettävän eläimen teurastaminen tapahtuu mahdollisimman hygieenisesti ja aiheuttamatta eläimelle stressiä, jotta lihan laatu ei kärsisi. Eläin tainnutetaan ja siitä lasketaan veret, jolloin se kuolee. Teurastuksen jälkeen eläin nyljetään tai kynitään sekä yleensä paloitellaan.
Länsimaissa liha yleensä pakataan ennen myyntiä, usein suojakaasuun. Pakattava liha voidaan myös esimerkiksi kuutioida, viipaloida suikaloida tai marinoida. Liha myytiin ennen lähes yksinomaan sellaisenaan, ilman että siihen olisi lisätty mausteita tai lisaäaineita, mutta nykyisin myytäväksi tarkoitettuun lihaan lisätään yhä useammin myös suolaa, mausteita, lisäaineita ja vettä. Jos lihaan on lisätty suolaa tai muita säilyvyyttä parantavia aineita tai sitä on savustettu, sitä kutsutaan teollisesti prosessoiduksi. Lihajalosteisiin kuten makkaraan ja kinkkuun voidaan käyttää muitakin aineita, kuten esimerkiksi turvottavan vaikutuksen omaavaa fosfaattia. Suurin osa Suomessa myydystä lihasta on nykyisin lihajalosteita ja muuta teollisesti prosessoitua lihaa.
Kulutus
Vuonna 2020 maailmassa kulutettiin 328 miljoonaa tonnia lihaa, josta 40 % oli broileria, 33 % sianlihaa, 22 % naudanlihaa ja 5 % lampaanlihaa.
Maailmassa syötiin ruhopainon mukaan laskettua lihaa keskimäärin vain 63 grammaa päivässä vuonna 2013, Afrikassa 52, Aasiassa 90 ja Euroopassa 212 grammaa. Hong Kongissa lihaa syötiin 375 grammaa vuonna 2017, Yhdysvalloissa 340, Australiassa 288, Brasiliassa 274, Suomessa 211, Kiinassa 166, Bulgariassa 160 ja Intiassa 10 grammaa.
Euroopassa kulutettiin eniten lihaa Kyproksella, Espanjassa, Tanskassa ja Portugalissa. Päivittäinen lihan ja lihatuotteiden kulutus Kyproksella oli 330 grammaa.
Keskivertosuomalainen kuluttaa lihaa ja makkaran sekä valmismarinoidun broilerin kaltaisia lihajalosteita luuttomaksi lihaksi muunnettuna noin 160 grammaa päivässä. Makkaran ja kinkun osuus tästä on yli 50 grammaa. Yli 90 prosentissa suomalaisista kotitalouksista syötiin lihaa vuonna 2016, mikä oli kolme prosenttia vähemmän kuin vuonna 2012. Lihattomuus on ollut perinteisesti yleisintä pienituloisten keskuudessa.
Suurin osa Suomessa myydystä lihasta on nykyisin lihajalosteita eli teollisia lihavalmisteita, joiden säilyvyyttä on parannettu yleensä lisäämällä niihin säilyvyyttä parantavia aineita kuten lisäaineita esimerkiksi marinadin muodossa tai savustamalla niitä. Suurin osa broilerinlihasta myydään marinoituna ja noin kolmannes Suomessa kulutetusta lihasta käytetään makkaran, kinkun ja lihahyytelöiden valmistukseen.
Taulukossa lihan kulutus Suomessa kg/henkilö vuonna 2012 (muunnettu luuttomaksi painokertoimella 0,8) :
Lihankulutus kasvoi Yhdysvalloissa vain hiukan vuosina 1970-2020. Jakson alussa kulutettiin henkeä kohti yhteensä noin 173 grammaa punaista lihaa (naudan ja porsaanlihaa) päivässä ja noin 60 grammaa siipikarjan lihaa. Määrät olivat vuonna 2020 136 grammaa punaista ja 123 grammaa siipikarjan lihaa.
Kiina ohitti Euroopan sianlihan kulutuksessa vuonna 2013 nousten maailman suurimmaksi sianlihan kuluttajaksi.
Koostumus
Lihan koostumus riippuu paljon muun muassa eläinlajista, rodusta, ruhonosasta, eläimen ruokinnasta ja usein myös iästä. Kuluttajat arvostavat mureaa ja marmoroitunutta lihaa eli lihassyiden väliin kertynyttä rasvaa. Suuri sidekudoksen määrä aiheuttaa lihaan sitkeyttä. Vanhassa eläimessä on enemmän sidekudosta kuin nuoressa.
Liha ja etenkin naudanliha sisältävät runsaasti ihmiselle välttämätöntä koliinia. Liha sisältää myös hyvin imeytyviä eläinproteiineja, rasvaa, vitamiineja ja kivennäisaineita, kollageenia ja aminohappoja kuten tryptofaania, tauriinia sekä antioksidanttina toimivaa karnosiinia ja sen esiastetta alaniinia.
Punainen liha on myös tärkeä omega 3 rasvahappoihin kuuluvan klupadonihapon (DPA) lähde.
Vitamiinit
Lihassa on runsaasti B1-vitamiinia eli niasiinia sekä B3-vitamiinia eli tiamiinia. Tonnikalan-, naudan- ja sianliha sisältävät erityisen runsaasti elossa pysymiselle välttämätöntä B12-vitamiinia eli kobalamiinia.
Maksassa on erityisen paljon A- vitamiinia, B-ryhmän vitamiineja ja C-vitamiinia.
Laiduntaneiden nautojen liha sisältää enemmän E- ja A-vitamiinin esiasteita kuin viljalla ruokittujen nautojen liha.
Kivennäis- ja hivenaineet
Liha ja kala ovat ainoita ruoka-aineita, jotka sisältävät hyvin imeytyvää hemirautaa. Hemirauta imeytyy noin 2,5-5 kertaa nonhemirautaa paremmin ja parantaa myös samalla aterialla nautitun nonhemiraudan imeytymistä. Erityisesti veriletut, poronliha, mustamakkara, sisäelimet ja naudan- sekä lampaanliha sisältävät runsaasti hemi-rautaa.
Muu liha paitsi broileri sisältää myös runsaasti sinkkiä. Liha on lisäksi tärkeimpiä seleenin lähteitä ja lihan sisältämä seleeni on myös hyvin imeytyvää.
Lihassa on lisäksi kollageenia ja tauriinia.
Paljon sidekudosta sisältävässä lihassa on muuta lihaa enemmän hiven- ja kivennäisaineita kuten rautaa, magnesiumia, kalsiumia ja kaliumia. Myös koneellisesti leikatussa lihassa on enemmän kivennäis- ja hivenaineita kuin käsin leikatussa.
Rasvahapot
Eläinrasvan rasvahappokoostumus vaihtelee lajeittain ja rasva antaa kunkin eläimen lihalle sille ominaisen maun. Suurin osa lihan sisältämistä rasvahapoista kuuluu keskipitkiin tai pitkäketjuisiin rasvahappoihin, mutta lampaanlihassa on myös jonkin verran lyhytketjuisia rasvahappoja.
Keskimääräisessä lampaan rasvassa on suurin piirtein yhtä paljon tyydyttyneitä ja tyydyttymättömiä rasvahappoja. Lähes puolet suomalaisen naudan rasvasta koostuu tyydyttyneistä rasvahapoista, sianlihan rasvasta 40 prosenttia ja broilerin noin 32 prosenttia. Naudanliha sisältää näistä ylivoimaisesti eniten klupadonihappoa (DPA) ja muita omega 3 -rasvahappoja. Naudanaivot on eniten omega 3 -rasvahappoja sisältävä ruoka-aine.
Rypsiöljyllä ruokitun niin sanotun rypsiporsaan liha sisältää korkeintaan 30 prosenttia tyydyttynyttä rasvaa. Rypsiporsaiden liha on tavallista marmoroituneempaa eli rasvoittuneempaa.
Suomalainen nauta on vähärasvaisimpia Euroopassa.
Kanadassa vuonna 2016 julkaistun tutkimuksen mukaan hirven, karhun ja hanhen lihat sisältävät eniten kertatyydyttymätöntä rasvaa, kun taas peltopyyn, majavan ja karibun lihat sisältävät eniten monityydyttymätöntä rasvaa. Kaikista lihoista löytyi seuraavaksi eniten tyydyttynyttä rasvaa. Karhun lihasta löytyi myös pieniä määriä omega 3 -rasvahappoihin lukeutuvaa dokosapentaeenihappoa.
Yhdysvalloissa tuotetun lihan suurin yksittäinen rasvahappo on kertatyydyttymätön oleiinihappo, jota on yli 30 prosenttia kaikista lihan sisältämistä rasvahapoista. Eläimen rasvahappoprofiili riippuu osaksi myös siitä, millaista ravintoa se on syönyt. Esimerkiksi kasvatuslohen omega 3 -pitoisuus on romahtanut puoleen sen jälkeen kun rasvaisen kalojen osuus rehussa väheni 80 prosentista 20 prosenttiin. Loppuvaiheessa laiduntaneen naudan liha sisältää yhtä paljon tyydyttynyttä rasvaa kuin koko ajan viljalla ruokitun naudan liha, mutta steariinihappon osuus on tavallista suurempi ja palmitiinihapon pienempi. Laiduntaneiden nautojen liha sisältää vähemmän rasvaa, mutta sen omega 3 -rasvahappojen suhteellinen määrä omega 6 -rasvahappoihin verrattuna on suurempi, koska siinä on huomattavasti enemmän sydänterveyttä edistävää klupanodoni- eli dokosapentaeenihappoa.
Naudanlihan rasvapitoisuus väheni Suomessa lähes puoleen 1980- ja 1990-luvuilla ja sianlihan keskimääräinen rasvaprosentti 29 prosentista 13 prosenttiin vuosina 1982–2020. Naudan ulkopaisti ja etuselkä sisälsivät vuonna 1982 5 ja 12 prosenttia rasvaa, kun sitä oli vuonna 1999 enää 2,7 ja 7 prosenttia. Suomalainen nauta sijoittui vuosituhannen vaihteessa EU-maiden kolmen vähärasvaisimman joukkoon.
Suomalainen siankylki sisältää nykyisin enää 31 prosenttia rasvaa rasvan osuuden ollessa 53 prosenttia esimerkiksi Australiassa. Sianlihan rasvapitoisuus väheni myös Yhdysvalloissa 16 prosenttia vuoden 1991 tasosta ja tyydyttyneen rasvan osuus 27 prosenttia.
Lihan rasvapitoisuuden väheneminen johtuu siitä, että kuluttajat ovat alkaneet suosia vähärasvaista lihaa. Suomessa alettiin leikata ruhoja 1980-luvulla siten, ettei rasvaa otettu käytännössä enää mukaan. Myös eläinten ruokintaa on muutettu sittemmin niin, että niille kertyy aiempaa vähemmän rasvakudosta. Nautakarjan osalta on siirrytty lihaksikkaisiin ja suurikokoisiin rotuihin, joiden nuoret yksilöt käyttävät nauttimansa energian lihasmassan ja luuston nopeaan kasvuun. Enää 9 prosenttia sian elopainosta ja 10 prosenttia naudanruhon painosta oli rasvaa vuonna 2015.
Proteiini ja aminohapot
Liha on hyvä proteiininlähde, koska sen valkuaisainepitoisuus valmiissa ruoassa on erittäin suuri. Lihan proteiini sisältää lisäksi kaikkia välttämättömiä aminohappoja. Jo keskimäärin 175 grammaa raakana punnittua lampaanlihaa riittää turvaamaan päivittäisten välttämättömien aminohappojen saannin.
Välttämättömiä aminohappoja on lihaeläimestä riippuen 38–40 % lihan kokonaisproteiineista. Lihas rakentuu ensisijaisesti rakenneproteiineista; aktiinista ja myosiinista, joiden aminohappokoostumus ei vaihtele merkittävästi eri eläinlajien välillä. Sen sijaan muiden proteiinien kohdalla koostumuksessa esiintyy eroja, joilla voidaan katsoa olevan vähäistä ravitsemuksellista merkitystä.
Välttämättömistä aminohapoista naudanliha sisältää hieman enemmän leusiinia, lysiiniä ja valiinia sekä vähemmän treoniinia kuin porsaan- tai lampaanliha. Eläinlajien välisiä eroavaisuuksia merkittävämpiä eroja löytyy kuitenkin ruhon eri osissa sijaitsevista lihaksista. Myös rodulla ja iällä on merkitystä. Arginiinin, valiinin, metioniinin, isoleusiinin ja fenyylialaniinin määrä suhteessa muihin aminohappoihin lisääntyy eläimen vanhetessa.
Säilytys
Liha on herkästi pilaantuva elintarvike. Terveen elävän eläimen lihassa ei ole bakteereja, tai niitä on hyvin vähän, eli liha on käytännössä steriiliä. Sitä vastoin eläimen nahassa, karvoissa ja suolistossa on suuria määriä tiettyjen lajien bakteereja sekä hiivoja ja homeita. Esimerkiksi lampaan turkissa elää erityisen paljon salmonellabakteereja.
Kun eläin teurastetaan sen liha alkaa pilaantua. Liha kuuluu useimpien muiden eläinperäisten tuotteiden sekä hedelmien ja vihannesten kanssa niin sanottuihin helposti pilaantuviin elintarvikkeisiin. Liha pilaantuu nopeasti, ellei sitä muokata ja varastoida asianmukaisella tavalla.
Kylmäketju
Nykyisin lihan tuoreus pyritään takaamaan katkeamattomalla kylmäketjulla, joka alkaa teurastamolta ja päättyy kuluttajan jääkaappiin. Kylmäketjussa lihan lämpötila ei saa lain mukaan nousta missään vaiheesa yli 6–7 °C. Tässä lämpötilassa esimerkiksi jauhelihan sisältämä mikrobi määrä kaksinkertaistuu noin kuudessa tunnissa. Lihateollisuudessa suositellaankin selvästi alempia säilytyslämpötiloja kylmäketjun rungon ja myymälöiden osalta (2–4 °C).
Pilaantuminen
Alkuvaiheen pilaantumisessa bakteerit käyttävät ravintonaan lihan glukoosia. Kun glukoosi on loppu, bakteerit alkavat hajottaa lihan aminohappoja eli proteiineja. Tässä vaiheessa liha myös vettyy, sillä mikrobit erittävät lihan kollageeneja hajottaessaan kollagenaasia, joka hydrolysoi lihasäikeitä ympäröivää sidekudosta.
Myöhemmässä pilaantumisen vaiheessa lihan pH nousee eli emäksöityy mm. ammoniumin ja amiinien vaikutuksesta. Kun mikrobien määrä nousee lähelle 100 miljoonaa neliösenttimetrillä (10⁸ CFU/cm²), alkaa lihan pinnalle hiljalleen muodostua limakerros. Tahmea kerros johtuu niin ikään bakteerien kasvusta ja polysakkaridien synteesistä.
Pilaantuneen lihan syönnistä voi saada ruokamyrkytyksen. Pilaantuneet elintarvikkeet aiheuttavat myös mittavia taloudellisia menetyksiä sekä kuluttajille että tuottajille.
Kypsentäminen
Raaka liha yleensä kypsennetään ennen syömistä. Erilaisille lihoille sopivat erilaiset kypsennystavat. Kypsennyksessä lihan proteiinien rakenteet rikkoutuvat eli liha denaturoituu. Proteiinien muuttuminen alkaa lihan lämpötilan noustessa +50 asteeseen, jolloin lihaa mureuttavat entsyymit ovat aktiivisimmillaan. +60 asteessa liha saavuttaa medium-kypsyyden. Lihasta tulee täysin kypsää +80 asteessa, kun viimeisetkin lihaproteiinit denaturoituvat ja soluseinämät hajoavat. Tällöin liha on jo melko kuivaa, sillä sen vedensidontakyky on heikentynyt.
Raakakypsyminen alkaa heti eläimen teurastamisen jälkeen. Siinä lihan omat entsyymit löyhentävät proteiinien sidoksia, jolloin liha mureutuu ja syntyy makua parantavia aromiyhdisteitä. Raakakypsentäminen suoritetaan 0–+2 asteessa yhdestä kuuden viikon ajan. Raakakypsytystä kaipaavat naudan, lampaan, hirven, porojen ja riistalintujen lihat. Marinointi tehdään ennen kypsennystä: lihaa pidetään maustetussa liemessä, jota imeytyy lihan sisään. Marinoiminen maustaa ja mureuttaa lihaa.
Paistaminen kypsyttää lihan ja antaa sille kauniin paistopinnan ja aromeja. Paistinpannulla paistetaan pihvejä ja muuta lihaa nopeasti voissa tai voi-öljyssä. Uunissa paistettaessa käytetään usein lihan sisälämpömittaria, jonka avulla lihan kypsyysastetta voidaan säätää halutuksi. Uppopaistamisessa liha upotetaan noin +175–190-asteiseen öljyyn tai rasvaan. Liha usein leivitetään ennen uppopaistamista, jotta siihen saadaan rapea kuori. Grillauksessa liha kuumennetaan nopeasti ritilällä korkeassa lämpötilassa. Savustamalla lihoja voidaan paitsi kypsentää, myös maustaa ja säilöä. Keittäminen tapahtuu +100-asteisessa vedessä ja hauduttaminen +80–90-asteisessa. Keittäminen sopii lihan esikypsentämiseen ja keittojen valmistamiseen ja sillä voidaan pehmentää sidekudosta sisältäviä sitkeimpiä ruhonosia. Lihaa voi kypsentää myös mikroaaltouunissa, joskaan ruskistaminen ei siinä onnistu. Tyhjiökypsennyksessä ruoka kypsennetään tyhjiöön pakattuna matalalla lämpötilalla vesihauteessa.
Terveysvaikutukset
Suomen valtion ravitsemusneuvottelukunnan vuonna 2014 laatimissa ravitsemussuosituksissa suositellaan, että sekä prosessoidun lihan että punaisen lihan kulutus rajoitettaisiin terveyssyistä yhteensä puoleen kiloon kypsiä lihajalosteita ja lihaa viikossa, mika vastaa 700–750 grammaa raakaa lihaa. Ravitsemusneuvottelukunnan puheenjohtaja perusteli suositusta sillä, että väestöseurantatutkimuksissa on havaittu, että vähemmän lihaa syövillä on hiukan pienempi kuolleisuus, ja että paljon punaista ja prosessoitua lihaa syövillä esiintyy hiukan enemmän sydän- ja verisuonitauteja, paksusuolensyöpää ja tyypin 2 diabetesta kuin niitä vähän syövillä.
Kansainvälinen tutkijaryhmä julkaisi kuitenkin vuonna 2019 metatutkimuksen, jonka mukaan teollisesti prosessoimattoman punaisen lihan kulutus ei nosta kokonaiskuolleisuutta. Tutkimuksessa tarkasteltiin siihen asti kertynyttä tutkimusnäyttöä ja siinä tarkasteltuihin 61 tutkimukseen oli osallistunut yhteensä yli neljä miljoonaa tutkittavaa. Samana vuonna julkaistu tieteellinen arviointi päätyi siihen, että myös prosessoidun lihan kulutuksen ja sairauksien välillä havaittu yhteys on niin heikko, että se selittyy todennäköisesti muulla tavalla kuin syy-seuraussuhteella.
Vuonna 2013 julkaistussa eurooppalaistutkimuksessa havaittiin, että yli 160 grammaa lihajalosteita päivässä kuluttavien kuolleisuus oli keskimäärin noin 41 prosenttia suurempaa ja 40-160 grammaa kuluttavien kuolleisuus keskimäärin 15 prosenttia suurempaa kuin korkeintaan 40 grammaa päivässä kuluttavien kuolleisuus. Koska tulotason vaikutusta ei otettu huomioon, korrelaatio saattoi kuitenkin selittyä myös sillä, että tavallista runsaammin lihajalosteita nauttivat olivat muita pienituloisempia.
Vuonna 2021 julkaistiin lisäksi tanskalaisen tutkimusryhmän laatima tutkimusraportti, jonka mukaan monesta prosessoidun lihan syöpäriskiä selvittäneestä tutkimuskatsauksesta on puuttunut mukaan valittujen tutkimusten metodologinen laadunvalvonta. Toisena yleisenä ongelmana on ollut se, ettei alkuperäistutkimusten etsinnässä käytetyt kirjallisuushaut ole olleet riittävän systemaattisia ja läpinäkyviä. Mukaan on valikoitunut lisäksi myös sellaisia tutkimuksia, joissa ei ollut huomioitu tulokseen mahdollisesti vaikuttavia sekoittavia tekijöitä tai ruokien luokittelu oli ollut huolimatonta. Joissain tutkimuksissa oli lisäksi harrastettu tulosten valikoivaa raportointia.
Ympäristövaikutukset
Yhdistyneiden Kansakuntien elintarvike- ja maatalousjärjestön (FAO) julkaisemassa vuoden 2006 raportissa Livestock's Long Shadow todetaan, että "karjankasvatus on merkittävä tekijä monille ekosysteemeille ja koko planeetalle. Maailmanlaajuisesti se on yksi suurimmista kasvihuonekaasujen lähteistä ja yksi suurimmista tekijöistä biologisen monimuotoisuuden häviämisessä. Kehittyneissä ja kehittyvissä maissa se on ehkä suurin veden saastumisen lähde."
Yhdysvaltain ympäristönsuojeluviraston mukaan noin 3 prosenttia Yhdysvaltojen ihmisperäisistä kasvihuonekaasupäästöistä johtuu eläinperäisistä maataloustuotteista. Luku sisältää lihan lisäksi myös maitotuotteet, kananmunat ja kalan.
Tohelo suojelusenkeli
Tohelo suojelusenkeli on Arto Paasilinnan vuonna 2004 kirjoittama humoristinen kirja, jonka on julkaissut WSOY. Teos on julkaistu myös Esa Saarion lukemana äänikirjana.
Kirja kertoo uskonnonopettaja Sulo Auvisesta, joka kuoltuaan päätyy Aaro "Aaretti" Korhosen suojelusenkeliksi. Suojelusenkelin työ ei ole helpoimmasta päästä Sulolle, jolle sattuu vahinkoja, tarkoituksen ollessa kuitenkin hyvä. Kirjan tapahtumapaikkoina ovat muun muassa Helsinki sekä Kerimäen suuri puukirkko, jossa kirjan mukaan sijaitsee taivas, koska kirkko on kokoonsa nähden vähäisessä käytössä.
Cobden–Chevalierin kauppasopimus
Suosituimmuuslausekkeen (most favored nation clause) soveltaminen laajeni pian eri valtioiden välisiin kauppasopimuksiin. Se on siitä lähtien ollut keskeinen ulkomaankauppapoliittinen väline.
Lausekkeen mukaan maan A maalle B myöntämä suosituimmuusasema merkitsee, että jos maa A antaa jonkin kauppaedun, yleensä tullialennuksen, maalle C, tämä etu koskee siten ilman eri sopimusta myös maan B tuotteita.
Vuoteen 1908 mennessä Isolla-Britannialla oli tällainen sopimus jo 46 valtion kanssa, ja se käsitti myös siirtomaissa valmistettuja tuotteita. Saksalla ja Ranskalla oli sopimuksia jonkin verran vähemmän.
Andrew Parrott
thumb|right|Andrew Parrott (2008)
Andrew Parrott (s. 10. maaliskuuta 1947 Walsall ) on brittiläinen kapellimestari, kuoronjohtaja, musiikkitieteilijä ja musiikkikirjailija. Hän on vanhan musiikin esityskäytäntöjen asiantuntija.
Parrott valmistui Oxfordin yliopistosta, jossa myös tutki 1500–1600-lukujen musiikin esityskäytäntöjä. Michael Tippettin pyynnöstä hän perusti Taverner-kuoron vuoden 1973 Bathin festivaalia varten. Tämän jälkeen hän perusti myös Taverner Consort - ja Taverner Players -ryhmät, jotka ovat usein esiintyneet kuoron kanssa. Taverner Choir, Consort and Players, jonka musiikillisena johtajana Parrott on toiminut, on erikoistunut renessanssi- sekä barokkiohjelmistoon ja noussut yhdeksi johtavista varhaisen musiikin kokoonpanoista. Parrott on toiminut myös London Mozart Playersin musiikillisena johtajana ja pääkapellimestarina sekä periodisoitinkokoonpano New York Collegiumin musiikillisena johtajana. Parrott työskenteli vuosien ajan Michael Tippettin avustajana.
Parrott on julkaissut artikkeleita Claudio Monteverdistä, Henry Purcellista ja Johann Sebastian Bachista. Hän oli mukana toimittamassa New Oxford Book of Carolsia (1992). Hän myös kirjoitti teoksen The Essential Bach Choir (2000), jonka saksankielinen käännös (Bachs Chor: Zum neuen Verständnis) julkaistiin vuonna 2003. Vuodelta 2015 on Parrottin kirja Composers' Intentions?. Parrott sai vuonna 2016 Gramophone-palkinnon John Tavernerin Western Wind Mass -teoksen levytyksestä. Hän sai myös elinikäisten saavutusten palkinnon Yorkin vanhan musiikin festivaalilla vuonna 2014.
Riograndensen tasavalta
pienoiskuva|Riograndensen tasavallan lippu Riograndensen tasavalta jota usein kutsutaan myös Piratinin tasavallaksi (portugaliksi: República Rio-Grandense tai República do Piratini), oli de facto itsenäinen valtio, joka oli olemassa vuosina 1836-1845. Sen itsenäisyyden tunnustivat vain Yhdistynyt kuningaskunta, Ranska ja Uruguay
Riograndensen tasavalta erosi Brasilian keisarikunnasta 11. syyskuuta 1836. Valtiolla suunilleen oli nykyisen Rio Grande do Sulin osavaltion rajat. Sillä oli oma perustuslaki, joka hyväksyttiin vuonna 1843. Riograndensen tasavalta lakkautettiin ja liitettiin takaisin takaisin Brasiliaan 1. maaliskuuta 1845.
Alexanderplatz
thumb|Alexanderplatz [[Berliinin televisiotorni|Fernsehturmista kuvattuna.]] thumb|[[Urania-maailmankello|Weltzeituhr (Maailmankello)]] Alexanderplatz on aukio keskellä Berliiniä Spreejoen ja Berliinin tuomiokirkon lähellä. Paikalliset kutsuvat aluetta usein yksinkertaisesti nimellä Alex. Alexanderplatzilla sijaitsee S-Bahn-, U-Bahn- ja lähijunia palveleva Alexanderplatzin asema. thumb|left|upright|Hans Hartig: Tauwetter am Bahnhof Alexanderplatz (Suojasäätä Alexanderplatzin rautatieasemalla), noin 1919. thumb|Alexanderplatz yöllä vuonna 2015. Entinen karjamarkkinapaikka nimettiin Venäjän keisari Aleksanteri I:n mukaan tämän vierailtua Berliinissä 25. lokakuuta 1805. Alueesta tuli merkittävä osa kaupunkia 1800-luvun lopulla samannimisen asemarakennuksen ja läheisen kauppa-alueen valmistumisen myötä. Alueen kulta-aika sijoittuu 1920-luvulle, jolloin se oli yhdessä Potsdamer Platzin kanssa Berliinin yöelämän keskuksia.
Jaetussa Berliinissä Alexanderplatz jäi Itä-Berliinin puolelle ja siitä rakennettiin 1960-luvulla Itä-Berliinin liikekeskus. Raunioiden raivaamisen myötä aukion pinta-ala nelinkertaistui ja kolmen hehtaarin laajuisena se on nykyään Berliinin suurin aukio. Lähialueen näkyvimmäksi maamerkiksi nousi vuonna 1969 valmistunut Fernsehturm-televisiotorni.
Nykyään Alexanderplatzilla on jäljellä vain kaksi toista maailmansotaa edeltävältä ajalta olevaa rakennusta, vuonna 1932 valmistuneet Peter Behrensin suunnittelemat Alexanderhaus ja Berolinahaus. Muuten aukion ympäristö on täynnä DDR:n ajalta olevia rakennuksia, joissa on toiminut muun muassa useita ministeriöitä. Tunnettuja rakennuksia ovat virastotalot Haus der Elektroindustrie, Haus der Presse, Haus des Reisens, Haus des Lehrers, tavaratalo Centrum sekä hotelli Park Inn Berlin, joka on Berliinin korkein hotellirakennus. Aukion keskellä on 1960-luvulla rakennettu Kansojen välisen ystävyyden lähde -niminen suuri suihkukaivo sekä kuuluisa Urania-maailmankello. Useat Alexanderplatzin rakennukset ovat DDR:n johtaviin arkkitehteihin kuuluneen Hermann Henselmannin suunnittelemia.
Saksan jälleenyhdistymisen jälkeen Alexanderplatzin uudelleenrakentamisesta järjestettiin suunnittelukilpailu, jonka voitti vuonna 1993 arkkitehti Hans Kollhoff. Hänen suunnitelmaansa kuului 13 uuden kerrostalon rakentaminen. Sitä ei toistaiseksi ole ryhdytty toteuttamaan.
Alexanderplatz tunnetaan myös Alfred Döblinin vuonna 1929 julkaisemasta romaanista Berlin Alexanderplatz.
Aiheesta muualla
52.52194°N, 13.41306°W
Uri (Italia)
Uri on kaupunki ja kunta Italiassa Sardinian hallintoalueella Sassarin maakunnassa. Kunnassa on arviolta 3 009 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 56,81 neliökilometriä. Se sijaitsee 150 metrin korkeudella merenpinnan yläpuolella.
Vivaan Shah
pienoiskuva|Vivaan Shah Vivaan Shah (s. 11. tammikuuta 1990 Mumbai, Maharashtra) on intialainen näyttelijä. Hän on näyttelijä Naseeruddin Shahin ja Ratna Pathakin nuorempi poika. Hän teki elokuvadebyyttinsä mustassa komediassa 7 Khoon Maaf (2011). Seuraavaksi hän sai roolin menestyneessä toimintakomediassa Happy New Year (2014).
Primal Fear (albumi)
Primal Fear saman nimisen yhtyeen esikoisalbumi, joka julkaistiin 2. helmikuuta 1998.
Gloria Naylor
Gloria Naylor (1950 New York, New York, Yhdysvallat – 2016 Yhdysvaltain Neitsytsaaret, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen kirjailija. Hän opetti yliopistoissa ja kirjoitti lehtiin kolumneja. Hänen aiheitaan ovat yhteiskunnalliset ongelmat, kuten köyhyys, rasismi ja naisten syrjintä.
Esikoisteos Brewster Placen naiset sai American Book Award -palkinnon. Teoksessa Kotipaikka Linden Hills hän arvostelee identiteetistään luopuneita valtakulttuurin omaksuneita mustia.
Eero Lämsä
Eero Hannu Lämsä (s. 23. joulukuuta 1951 Kiuruvesi) on suomalainen maanviljelijä ja Suomen Keskustan entinen kansanedustaja vuosilta 1995–2007.
Sotilasarvoltaan Lämsä on alikersantti. Vuoden 2008 kunnallisvaaleissa hänet valittiin Kiuruveden kaupunginvaltuustoon. Hän oli Keskustapuolueen ääniharava.
Comédia infantil
Comédia infantil on ruotsalaisen kirjailijan Henning Mankellin kirjoittama vuonna 1995 julkaistu romaani, joka kertoo mosambikilaisten katulasten elämästä. Sen päähenkilö on noin 10-vuotias Nelio, joka on paennut suurkaupunkiin rosvojoukon tuhottua hänen kotikylänsä.
Nelio on vakavasti haavoittunut ampumisvälikohtauksessa, kun öisin leipomossa yksin työskentelevä José Antonio Maria Vaz löytää hänet, sitoo hänen haavansa ja vie leipomon katolle lepäämään. Nelio ei halua sairaalaan ennen kuin on kertonut hänelle elämäntarinansa, johon kuluu yhdeksän yötä. Sen jälkeen Nelio kuolee.
Kirja ei nimestään huolimatta ole tyylilajiltaan komedia, joskin siinä on jonkin verran tragikomediaa.
Kirjan pohjalta on tehty samanniminen elokuva vuonna 1998.
Tsuyoshi Ihara
pienoiskuva|Tsuyoshi Ihara vuonna 2015.
Tsuyoshi Ihara (s. 6. marraskuuta 1963) on japanilainen näyttelijä. Hänet tunnetaan kansainvälisesti varsinkin Takeichi Nishin roolista Clint Eastwoodin menestyselokuvassa Kirjeitä Iwo Jimalta (2006).
Kitakyūshūssa syntyneellä Iharalla on korealaista taustaa.
Spree
Spree on joki joka virtaa Saksin, Brandenburgin ja Berliinin läpi Saksassa. Se on Havelin vasen sivujoki ja pituudeltaan noin 400 kilometriä. Spreen yhdistää Oderiin kanava (saks. Spree–Oder-Wasserstraße). Lisäksi joen varrella on Teltowin kanava ja Berliinissä pienempiä kanavia on useita.
Joen alku on Lausitzin kukkuloilla lähellä Tšekin rajaa. Berliinistä noin 100 kilometriä kaakkoon joen varrella sijaitsee Spreewaldin kosteikkoalue. Joen varrella kulkee 420 kilometrin pituinen turistien suosima pyörätie (saks. Spreeradweg).
Tyrin Turner
Tyrin Turner (s. 17. heinäkuuta 1972) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja rapmuusikko. Turner aloitti elokuvauransa 1990-luvun alussa. Elokuvien lisäksi hän on näytellyt muun muassa vuosina 1995-1997 Chicagon lääkärit -televisiosarjassa.
Vuonna 1998 Turner liittyi Rap-a-Lot Recordsiin ja hänen odotettiin julkaisevan albumin. Albumia ei kuitenkaan koskaan julkaistu.
Christabel Pankhurst
pienoiskuva|Christabel Pankhurst vuonna 1912. Christabel Harriette Pankhurst (22. syyskuuta 1880 Manchester, Britannia – 13. helmikuuta 1958 Los Angeles, Yhdysvallat) oli englantilainen suffragetti, joka vuonna 1936 sai brittiläisen imperiumin ritarikunnan ritarikomentajan arvon.
Christabel Pankhurst oli asianajaja Richard Pankhurstin ja suffragetti Emmeline Pankhurstin tytär. Yhdessä äitinsä ja muutaman muun naisasialiikkeen jäsenen kanssa hän vuonna 1903 perusti Women’s Social and Political Unionin (WSPU), naisten sosiaalisen ja poliittisen liiton. Pankhurst tuli kuuluisaksi lukuisista pidätyksistään. Ensimmäisen kerran hänet pidätettiin vuonna 1905 sen jälkeen, kun hän oli häirinnyt liberaalipuolueen kokousta vaatimalla huutaen naisten äänioikeutta. Pankhurst pidätettiin ja tuomittiin sakkoihin. Koska hän kieltäytyi maksamasta, hänet vangittiin.
Vuotta myöhemmin Pankhurst valmistui asianajajaksi Manchesterin yliopistosta ja muutti Lontooseen työskennelläkseen WSPU:n sihteerinä. Toisen kerran hänet pidätettiin häiriköinnistä vuonna 1907 parlamenttitalon edustalla, ja kolmannen kerran hänet pidätettiin kaksi vuotta myöhemmin Lontoon Bow Streetillä. Vuosina 1912–1913 Pankhurst asui Ranskan Pariisissa välttääkseen Englannissa voimaan astuneen niin kutsutun kissa ja hiiri -säädöksen, jonka mukaan syömälakkoon ruvenneita vankeja oli lupa pakkosyöttää. Säädöksen oli tarkoitus olla vastaisku suffrageteille, jotka vankilassa ollessaan usein harjoittivat syömälakkoa ja jotka siten oli pakko vapauttaa. Ensimmäisen maailmansodan puhjettua Pankhurst joutui palaamaan takaisin kotimaahansa, missä hänet jälleen kerran pidätettiin ja tuomittiin kolmeksi vuodeksi vankeuteen. Hän kärsi tuomiostaan vain 30 päivää, sillä huolimatta uudesta säädöksestä hänet vapautettiin syömälakkonsa takia.
Kalatonjärvi (Kuhmoinen)
Kalatonjärvi on Pirkanmaalla Kuhmoisissa Pitkänvedenkulmalla sijaitseva lampi.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 2,9 hehtaaria ja se on 300 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Se sijaitsee lähes Syvänniemenmäen päällä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria ja sen rannassa on vapaa-ajan asunto. Sen rantaviivan pituus on 650 metriä ja sen rannat ovat metsämaata.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Pääskylänjoen valuma-alueella (35.76), jonka Pääskylänjoen suualueeseen (35.761) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 150 metriä mpy. Siihen on johdettu suo-oja ja sen laskuoja lähtee länteen päin ja se laskee Pitkäveteen Ojastenkulman vastarantaan. Laskuojan pudotus on 44,0 metriä.
Gabrielle
Gabrielle voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:
Kalatonjärvi (Kuhmoinen)
Historiaa
Vuosien 1965 ja 1986 peruskartoissa järven luoteis- ja kaakkoisrannoilla oli peltoa. Molemmissa kartoissa järveen johti myös kaksi ojaa.
SkyEurope
thumb|300px|SkyEuropen Boeing 737-700. SkyEurope oli halpalentoyhtiö, jonka pääkenttä oli Bratislavan lentoasema M. R. Stefanik Slovakiassa; yhtiöllä oli solmukohtia myös Budapestissa Ferihegyn kansainvälisellä lentoasemalla, Krakovassa Johannes Paavali II kansainvälisellä lentoasemalla, Prahassa Ruzyněn kansainvälisellä lentoasemalla sekä Wienissä Wienin kansainvälisellä lentoasemalla.
Historia
Lentoyhtiö perustettiin marraskuussa 2001 ja se aloitti 13.1.2002. Yhtiön perustivat Alain Skowronek ja Christian Mandl. Yhtiö työllistää 850 ihmistä. 27.9.2005 yhtiö listautui Wienin ja Varsovan pörsseihin. Osake maksoi kuusi euroa, joka teki yhtiön koko arvosta 120 miljoonaa euroa. Yhtiö lopetti lentonsa 1. syyskuuta 2009.
Kohteet
SkyEuropella oli 44 reittiä 30 kohteeseen 17 maassa, mikä teki siitä Keski-Euroopan suurimman halpalentoyhtiön.
Laivasto
thumb|300px|SkyEuropen Boeing 737-700. SkyEuropen laivastoon kuuluivat seuraavat lentokoneet:
Uras
Uras on kaupunki ja kunta Italiassa Sardinian hallintoalueella Oristanon maakunnassa. Kunnassa on arviolta 2 856 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 39,24 neliökilometriä. Se sijaitsee 23 metrin korkeudella merenpinnan yläpuolella.
Medon (Argos)
Medon (, ”hallitsija”) oli kreikkalaisessa mytologiassa Keisoksen poika ja Argoksen kuningas. Hänen veljensä olivat Maron ja Filias, mutta muuta hänestä ei tiedetäkään. Hänen kuoltuaan lapsettomana Maron seurasi häntä valtaistuimelle.
Eero Haapala (jalkapalloilija)
Eero Mikael Haapala (s. 28. huhtikuuta 1996 Helsinki) on suomalainen jalkapalloilija, joka edustaa kaudella 2017 Uudenmaan Nelosessa pelaavaa FC Espoon reservijoukkuetta. Hän on pelipaikaltaan keskuspuolustaja.
Haapala on aiemmin urallaan pelannut kasvattajaseuransa FC Hongan riveissä muun muassa Veikkausliigaa.
Varhainen ura
Haapala aloitti uransa espoolaisessa FC Kasiysissä 6-vuotiaana. Pelattuaan seurassa kaksi vuotta hän siirtyi FC Honkaan.
FC Honka
Haapala edusti juniorivuosinaan FC Honkaa muun muassa B- sekä A-poikien SM-sarjoissa. Lisäksi hän pelasi Kakkosta Pallohongan paidassa kausina 2013–2015.
Pääsarjatasolla Haapala debytoi 31. elokuuta 2014 kotiottelussa Vaasan Palloseuraa vastaan. Ottelu päättyi FC Hongan 1–2-tappioon, ja Haapala pelasi ottelussa 44 minuuttia.
FC Honka sijoittui Veikkausliigassa 11:ksi, ja säilytti sarjapaikkansa. Seuralla ei kuitenkaan ollut resursseja hakea liigalisenssiä ensi kaudelle, ja FC Hongan edustusjoukkueen vuodet Veikkausliigassa päättyivät. Edustusjoukkue aloitti kauden päätteeksi yhteistyön liikuntapalveluyritys Esportin kanssa, ja sai farmijoukkueensa sarjapaikan Kakkosesta seuraavalle kaudelle.
Kaudella 2015 Haapala esiintyi neljässä edustusjoukkueen ottelussa, joista kolmessa hän pelasi täydet minuutit. Kausi päättyi espoolaisten osalta suureen pettymykseen, sillä ylivoimaisesta lohkovoitostaan huolimatta joukkue hävisi Ykkösen nousukarsinnassa Kokkolan Palloveikoille yhteismaalein 1–2.
FC Espoo
Haapala siirtyi FC Espoon reservijoukkueeseen tammikuussa 2017. Hän on pelannut Uudenmaan Nelosessa 12:ssa sarjaottelussa, ja onnistunut maalinteossa kahdeksan kertaa.
Muuta
Haapala edusti Kaartin jääkärirykmenttiä sotilaiden SM-kilpailuissa Tampereella 23.–26. elokuuta 2016. Kaartin jääkärirykmentti voitti turnauksen finaalissa Karjalan lennoston lukemin 2–0, ja juhli kultaa häviämättä otteluakaan.
Angelo Peruzzi
Maajoukkueessa Peruzzi on ollut mukana 31 kertaa, ensimmäinen maaottelu oli Viroa vastaan 25. maaliskuuta 1995. Peruzzin piti olla maansa ykkösmaalivahti vuoden 1998 MM-kisoissa, mutta joutui jäämään kisoista viime hetken loukkaantumisen takia ja ykkösvahdiksi nousi Gianluca Pagliuca. Hän koki saman kohtalon kaksi vuotta myöhemmin EM-kisoissa, jossa Francesco Toldo vartioi Italian maalia. Peruzzi jätti maajoukkueen, mutta teki paluun EM-kisoihin 2004, jossa oli Gianluigi Buffonin kakkosvahtina, samoin vuoden 2006 MM-kisoissa, jotka Italia voitti. Peruzzi oli myös vuoden 1992 olympiajoukkueessa.
Kaikkien yllätykseksi 29. huhtikuuta 2007 Peruzzi ilmoitti lopettavansa uransa kauden 2006–2007 päätyttyä.
Aktiiviuransa jälkeen Peruzzi työskenteli aluksi maalivahtivalmentajana Italian maajoukkueessa. Lokakuussa 2010 hänet nimitettiin Italian alle 21-vuotiaiden maajoukkueen apuvalmentajaksi.
Englannin kuningaskunta
Englannin kuningaskunta oli valtio Länsi-Euroopassa, Ison-Britannian saaren eteläosassa vuosina 927–1707. Se kattoi nykyisen Englannin ja vuodesta 1535 myös Walesin. Vuoden 1707 unionisopimuksella Englannin ja Skotlannin kuningaskunnat yhdistettiin Ison-Britannian kuningaskunnaksi. Maiden omat parlamentit lakkautettiin ja niille perustettiin yhteinen hallintoelin Lontooseen, entisen Englannin parlamentin tilalle.
Historia
Englanti muovautui yhtenäiseksi maaksi 600-luvun ja 800-luvun välisenä aikana anglien, saksien ja juuttien kuningaskuntien vähittäisenä yhdistymisenä. Wessexin kuningasta Egbertiä (kuoli 839) pidetään yleisesti ensimmäisenä koko Englannin kuninkaana, vaikkakin hänen arvonimensä oli Bretwalda (sananmukaisesti Britannian lääninherra) ja teoriassa hän oli samanarvoisten englantilaisten hallitsijoiden johtaja. Arvonimi Englannin kuningas syntyi kaksi hallitsijapolvea myöhemmin, ja sen ensimmäinen kantaja oli Alfred Suuri, joka valtasi Lontoon viikingeiltä ja hallitsi 871–899. Seuraavina vuosisatoina skandinaavit saivat jalansijaa Englannista, ja Englannin kuningaskunnasta tuli yli puoleksi vuosisadaksi osa Knuut Suuren luomaa laajaa tanskalaisvaltakuntaa, kunnes se sai hetkeksi itsenäisyyden anglosaksi Edvard Tunnustajan tultua kuninkaaksi. Vilhelm Valloittajan normannien saapuminen muutti Englannin suunnan 1066.
pienoiskuva|vasen|[[Bayeux’n seinävaate, jossa on kuvattuna Englantia valtaavat normannit.]]
Joskus Englannin historian katsotaan alkavan vasta Vilhelm Valloittajan valtaannoususta 1066. Hän järjesteli uudelleen englantilaisen aristokratian, mutta hänen ei voida sanoa perustaneen tai yhdistäneen maata. Suuri osa olemassa olevasta anglosaksisesta infrastruktuurista säilyi ja normannisiirtolaiset muodostivat Englannissa vain vähemmistön, joskin vallassaolevan sellaisen. Normannivalloitus on kuitenkin merkittävä useista syistä. Se lähensi Englantia manner-Eurooppaan ja vähensi skandinaavivaikutusta, loi yhden Euroopan kehittyneimmistä hallitusjärjestelmistä, muutti englannin kieltä ja kulttuuria ja laski perustan Englannin ja Ranskan välisille konflikteille, jotka jatkuivat 1800-luvulle.
Walesin ruhtinaskunta oli Englannin kuninkaiden alaisuudessa Rhuddlanin asetuksesta 1284, ja osa Englantia siitä tuli 1535.
Uskonnolinen reformaatio alkoi Englannissa Henrik VIII:n kaudella vuonna 1531. Tällöin katolinen kirkko menetti valtansa ja se korvattiin kuninkaanvallalla perustamalla katolisesta kirkosta riippumaton Englannin kirkko. Englannin uskonpuhdistus erosi muun Euroopan uskonpuhdistuksesta siinä, että se oli luonteeltaan enemmän poliittinen kuin teologinen.