cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Giovanni delle Bande Nere
Kondottieerina
Giovanni aloitti taistelunsa Medici-sukuisen paavi Leo X:n joukoissa Urbinon herttua Francesco Maria della Roverea vastaan vuosina 1516–1517 sekä ranskalaisia vastaan vuonna 1521. Hän siirtyi ranskalaisten riveihin vuonna 1522, mutta astui keisari Kaarle V:n palvelukseen vuonna 1523. Giovanni delle Bande Nere palasi takaisin Ranskan joukkoihin vuonna 1525, juuri ennen Pavian taistelua. Vuonna 1526 Giovanni delle Bande Nere liittyi Cognacin liiton armeijaan, joka taisteli keisaria vastaan. Giovanni haavoittui kuitenkin kuolettavasti lähellä Mantovaa 25. marraskuuta ja kuoli vammoihinsa viisi päivää myöhemmin.
Kryoniikka
Nykyään
Kryonisessa säilytyksessä on muun muassa baseballpelaaja Ted Williams. Urbaanin legendan mukaan myös Walt Disney olisi kryosäilytyksessä, mutta todellisuudessa hänet on tuhkattu. Disney kuoli jo vuonna 1966.
Jäädytysprosessi
Kun vainaja on todettu lain mukaan kuolleeksi, hänet upotetaan jäävesikylpyyn. Verenkierto pidetään toiminnassa sydän-keuhkokoneella ja vainajalle annetaan muun muassa verta ohentavaa lääkitystä. Jos vainaja täytyy kuljettaa kryoniikkalaitoksen tiloihin, se tapahtuu tässä vaiheessa. Kuljetus tapahtuu pitkälti samalla tavoin kuin siirtoelimien kuljetus, mutta kyydissä on koko keho. Kun vainaja on kylmentynyt lähelle veden jäätymispistettä, veri korvataan hitaasti suoja-aineilla (kryoprotektanteilla) kuten glyserolilla. Jos kyseessä on pelkän pään vitrifikaatio (neuropreservaatio), käytetään useiden vähemmän myrkyllisten suoja-aineiden yhdistelmää.
Giovanni delle Bande Nere
Kondottieerina
Giovanni oli naimisissa Maria Salviatin kanssa, ja he saivat pojan, Cosimon, josta tuli Cosimo I de’ Medici, ensimmäinen Toscanan suurherttua ja Medicien uuden hallitsijasuvun perustaja.
Kryoniikka
Tämänhetkinen käsitys kryoniikasta
Vallitsevan käsityksen mukaan kryoniikalla jäädytettyjä vainajia ei pystytä nykyisellä tai lähitulevaisuuden teknologialla herättämään henkiin. Optimistisesti ajattelevat pitävät avainteknologioina tulevaisuuden molekulaarista nanoteknologiaa tai nanolääkkeitä.
Kryoniikka fiktiossa
Fiktiossa kryoniikkaa käytetään muun muassa tilanteessa, jossa henkilöllä on sairaus, jota ei osata hoitaa. Vaikeasti sairas ihminen voidaan panna syväjäädytykseen ja hoitokeinoja voidaan miettiä silloin rauhassa.
Fiktiivisesti kryoniikkaa käytetään myös pitkillä avaruuslennoilla.
Le Mansin 24 tunnin ajo
Le Mansin 24 tunnin kilpailu järjestettiin ensi kertaa 26.–27. toukokuuta vuonna 1923, ja on sen jälkeen järjestetty vuosittain kesäkuussa lukuun ottamatta vuotta 1956, jolloin ajettiin heinäkuussa, ja 1968 syyskuussa maan poliittisen kuohunnan takia. Vuonna 1936 kilpailua ei taloudellisten vaikeuksien vuoksi järjestetty, eikä toisen maailmansodan vuoksi vuosina 1940–1948. Kilpailun järjestävä seura on Automobile Club de l’Ouest.
Vuoden 1955 kisassa tapahtui historian suurin moottoriurheiluonnettomuus, jossa sai surmansa kuljettajan lisäksi 82 ihmistä, kun palavan auton kappaleet lensivät yleisön joukkoon. Kisat saivat kuitenkin jatkua keskeytymättä. Kilpailuissa on tapahtunut useita muitakin kuolonkolareita.
Kilpailu ajetaan 13,6259 kilometriä (8,4667 mailia) pitkällä radalla, jossa on osia sekä yleisistä teistä että varsinaisesta kilparadasta. Myös aikaisemmin yleisestä tiestä koostuneisiin osioihin on jouduttu tekemään turvallisuusparannuksia.
Historia
pienoiskuva|vasen|Juliste vuoden 1923 kilpailusta. Ennen kilpailua UMF (Union Motocycliste de France) järjesti moottoripyöräkilpailun kolmiomaisella radalla 1920-luvun alussa. Automobile Club de l’Ouest (ACO) kiinnostui kestävyysajon järjestämisestä ja säännöt laadittiin kilpailua varten, joka järjestettiin ensimmäisen kerran 26. toukokuuta 1923.
Kilpailussa käytetään Circuit de la Sarthen rataa, jossa on pysyvän radan lisäksi yleisiä teitä. Rataan on tehty vuosien saatossa useita muutoksia, joilla sen turvallisuutta on pyritty parantamaan.
Lähtö
pienoiskuva|Vanha Le Mans -tyylinen lähtö Monzassa vuonna 1949. Kilpailussa käytettiin aikoinaan lähtötapaa, jossa lähdön tapahtuessa kuljettajat juoksevat lyhyen matkan autoon, käynnistävät auton ja saattoivat lähteä matkaan kiinnittämättä turvavöitään. Jacky Ickx kuvasi lähtötapaa vaaralliseksi ja käveli autoon juoksemisen sijaan.
Vuonna 1970 autot olivat vielä samassa muodostelmassa lähdön tapahtuessa, mutta kuljettajat olivat jo valmiiksi turvavöissä. Vuonna 1971 autoihin juokseminen korvattiin lopullisesti nykyisellä lähtötavalla, jossa turva-auto päästää autot radalle.
Ajaminen
Kilpailun aikana kolme kuljettajaa vuorottelee autossa. Yksikään kuljettaja ei saa olla autossa pidempään kuin 14 tuntia kilpailun aikana. Ajovuoron pituus vaihtelee 45 minuutista neljään tuntiin. Ajovuoroa vaihdetaan normaalisti kun auto tulee varikolle tankattavaksi tai renkaiden vaihtoon. Kuljettajien on oltava FIA:n luettelossa jossakin neljästä kategoriasta: platina- tai kultaluokka ammattilaiskuljettajille ja hopea- tai pronssiluokka amatöörikuljettajille. GTE Pro -luokassa on käytetty 14 kierroksen pituutta, jota on helpotettu taktikoinnin palauttamiseksi. Autoissa on mittari polttoaineen virtauksen seuraamiselle, jolla ACO ja FIA tietävät paljonko polttoainetta käytetään kierroksella.
LMP1, LMP2 ja GTE Am -luokissa jokaisen autoa ajavan kolmen kuljettajan on ajettava vähintään kuusi tuntia kilpailun aikana, mutta GTE Pro -luokassa ei ole minimiaikaa. Kaikissa luokissa kuljettaja ei saa ajaa enempää kuin neljä tuntia kuuden tunnin jakson aikana ja enintään 14 tuntia kilpailun aikana yhteensä. Myös auton ohjaamon lämpötilaa seurataan ja jatkuva ajoaika on rajoitettu 80 minuuttiin mikäli ulkolämpötila nousee 32 asteeseen ja autossa ei ole ilmastointia. Vuorojen välillä on voitava levätä vähintään 30 minuuttia.
Autot
Uusien Le Mans Hypercar (LMH) ja Le Mans Daytona h (LMDh) -luokkien autojen määrittely on tehty ACO:n, FIA:n ja IMSA:n sekä valmistajien keskinäisellä päätöksellä ja yhteisien sääntöjen mukaan rakennetut autot voivat kilpailla sekä Le Mansin 24 tunnin ajoissa että Daytonan 24 tunnin ajoissa, ja samat autot voivat myös kilpailla FIA World Endurance Championship ja IMSA SportsCar Championship -sarjoissa.
Vuodesta 2024 GTE-luokan korvaavat suositut FIA GT3 -luokan autot.
Vuonna 2022 FIA WEC -sarja ja Le Mansin 24 tunnin ajot ottivat käyttöön uusiutuvan bioetanolipohjaisen polttoaineen. ACO suunnittelee, että vedyn käyttö aloitetaan vuodesta 2026 ja sen käyttöä lisätään asteittain. Vuonna 2030 kärkiluokka olisi kokonaan vetykäyttöinen. ACO:n tavoitteena on pitää vetykäyttöinen luokka avoimena erilaisille teknisille toteutuksille, joka sallii erilaiset polttokennot ja polttomoottorit. ACO tavoitteli vetyautoluokkaa vuodelle 2024, mutta sitä lykättiin.
Elokuvat
thumb|Le Mansin varikkopilttuut vuonna 2006. Vuoden 1955 onnettomuudesta on Ranskassa tehty Ylen kanssa yhteistuotantona sarjaan Arkistojen salat dokumentti Le Mansin onnettomuus 1955, jonka Teema esitti 30. maaliskuuta 2012.
Vuonna 1971 valmistui Lee H. Katzin ohjaama fiktiivinen elokuva Le Mans, jonka pääosassa on Steve McQueen.
Voittajat
thumb|Vuoden 2008 ajojen lähtö.
Aiheesta muualla
47.94972°N, 0.2075°W
KDM Ingolf (F350)
Valmistus
Alus tilattiin Svendborgin telakalta, missä köli laskettiin 5. joulukuuta 1961. Se laskettiin vesille 27. heinäkuuta 1962 ja valmistui 27. heinäkuuta 1663.
Palvelus
Alus muutettiin pelastusalukseksi 1982. Se poistettiin palveluksesta 2. joulukuuta 1991 ja poistettiin alusluettelosta 1992.
Ahmet Necdet Sezer
Sezer on politiikan ulkopuolinen virkamies, joka oli vuodesta 1983 korkeimman vetoomustuomioistuimen johdossa ja korkeimman oikeuden presidentti ennen kuin parlamentti valitsi hänet presidentiksi.
Sezer on sekularisti ja käyttänyt veto-oikeuttaan estämään parlamenttia hallitsevan konservatiivis-islamistisen Oikeus- ja kehityspuolueen (AKP) lakialoitteita, joiden hän näki olevan Turkin sekulaarin perustuslain vastaisia.
Vuonna 2003 Sezer kieltäytyi päästämästä yhdysvaltalaisia joukkoja maahan Irakiin hyökkäystä varten ilman YK:n päätöslauselmaa, joka sallisi voimankäytön Irakia vastaan. Tämän nähtiin heikentävän Turkin ja Yhdysvaltain suhteita.
Sezerin virkakauden lähestyessä loppuaan parlamentissa enemmistöä pitävä AKP asetti ehdokkaaksi ulkoministeri Abdullah Gülin, jonka ehdokkuudesta tuli kiistanalainen. Oppositio marssi ulos istuntosalista ja Gülia vastaan järjestettiin jopa miljoonan hengen mielenosoitus. Opposition poissaolon vuoksi korkein oikeus tuomitsi presidentin valinnan ensimmäisen kierroksen lainvastaiseksi. Poliittisen kriisin vuoksi parlamentti hajotettiin ja järjestettiin uudet vaalit. Parlamentti yritti myös perustuslainmuutoksella muuttaa presidentin suoralla kansanvaalilla valittavaksi, mutta Sezer käytti veto-oikeuttaan estämään lainmuutoksen. Gül valittiin Sezerin seuraajaksi 28. elokuuta 2007.
Ville Iiskola
Ville Iiskola (s. 26. huhtikuuta 1985 Jaala) on ammattilaisuransa lopettanut suomalainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan maalivahti.
Seurajoukkueura
Iiskolan kasvattajaseura on Voikkaan Pallo-Peikot. Uransa miesten sarjoissa hän aloitti FC Kuusankoskessa, jossa hän pelasi neljän kauden ajan Ykkösessä ja Kakkosessa vuosina 2002–2005.
Kaudeksi 2006 Iiskola siirtyi Veikkausliigan Turun Palloseuraan. Hän debytoi liigassa 27. huhtikuuta 2006 ottelussa Hakaa vastaan ja valtasi ensimmäisellä liigakaudellaan ykkösmaalivahdin paikan. Kaudeksi 2007 TPS:n ykköseksi nousi kuitenkin Jukka Lehtovaara, joten Iiskola lainattiin 23. heinäkuuta loppukauden ajaksi Ykkösen Kuopion Palloseuraan. Lokakuussa hän solmi kaksivuotisen jatkosopimuksen KuPSin kanssa. KuPS nousi kaudeksi 2008 Veikkausliigaan, jossa Iiskola toimi kahden kauden ajan joukkueen ykkösmaalivahtina. Liigaotteluita hän oli pelannut kauden 2009 loppuun mennessä yhteensä 70.
Iiskola pelasi Ykkösen KooTeePeessä, ja kauden 2011 hän aloitti Kolmosen PEPOssa, kunnes teki toukokuussa sopimuksen Veikkausliigan Myllykosken Pallon kanssa. Hän pelasi ja harjoitteli MYPAn mukana jo kevättalven 2011 aikana.
Huhtikuussa 2015 Iiskola teki kuukauden mittaisen sopimuksen Veikkausliigassa pelanneen Rovaniemen Palloseuran kanssa joukkueen ykkösmaalivahdin Tomer Chencinskin loukkaannuttua loppukauden ajaksi. Hänen sopimuksensa päättyi otteluun Tampereen Ilvestä vastaan. Iiskola teki päätöksen lopettaa ammattilaisuransa kesäkuussa ja siirtyi pelaamaan hyökkääjäksi synnyinkaupunkinsa Kutosessa pelaavaan Jaalan Voimaan.
Giuseppe Delfino
Giuseppe Delfino (22. marraskuuta 1921 – 10. elokuuta 1999) oli italialainen miekkailija ja olympiavoittaja. Hänen aseenaan oli kalpa.
Giuseppe Delfino voitti urallaan neljä olympiakultaa. Helsingissä 1952 ja Melbournessa 1956 hän voitti kultaa joukkuekilpailussa. Jälkimmäisissä kisoissa hän oli yhden otteluvoiton päässä henkilökohtaisesta kultamitalista mutta hävisi tuon ottelun Yhdysvaltain Richard Pew'lle ja joutui ottelemaan vielä kultamitalista maanmiestensä Carlo Pavesin ja Edoardo Mangiarottin kanssa. Jatko-otteluiden tuloksena Pavesi voitti kultaa ja Delfino jäi hopealle.
Rooman 1960 olympialaisissa Delfino ei otteluissaan tuhlannut voimiaan pyrkimällä väkisin voittoon vaadittaviin viiteen pisteeseen vaan antoi ajan kulua loppuun ja keskittyi täysillä jatkoajalla oteltavaan kerrasta poikki -pisteeseen. Tällä taktiikalla hän voitti kultaa. Uransa neljännen kultamitalin hän voitti joukkuekilpailussa. Vielä Tokion 1964 olympialaisissa Delfino sai hopeaa joukkuekilpailussa.
Delfinon ainoa henkilökohtainen mitali maailmanmestaruuskisoista oli pronssi vuodelta 1959.
Muspelheim
Muspelheim (myös Muspel, ja Múspell), on skandinaavisessa mytologiassa etelässä sijaitseva ja tulijättiläisten asuttama hehkuvan kuuma maailma. Muspelheimia hallitsee Surtur-jättiläinen tulisen miekkansa kanssa. Aikojen alussa Muspelheimin kuumuus ja kylmästä Niflheimista tullut jää kohtasivat, ja jää suli vedeksi Ginnungagapissa. Tästä syntyivät ensimmäiset elolliset olennot. Muspelheimista lentäneet kipinät loivat planeetat, tähdet ja komeetat.
Ragnarökissä Surtur johtaa Muspelheimin jättiläiset taisteluun aasajumalia vastaan ja tuhoaa koko maailman tulella.
Marja Hujala
Marja Hujala (s. 23. joulukuuta 1951) on suomalainen Tampereella asuva kirjailija.
Arapaimakalat
Arapaimakalat (Osteoglossiformes) on viuhkaeväisten kalojen lahko. Sen kaikki jäsenet elävät suolattomassa vedessä. Arapaimakalojen erikoisin tuntomerkki on hammaspintainen tai luinen kieli. Lahkon suurinta lajia arapaimaa (Arapaima gigas) pidetään maailman suurimpana makean veden kalana. Se voi kasvaa yli kolmemetriseksi.
Monia lajeja on hoidettu myös akvaarioissa.
San Nicolò d’Arcidano
San Nicolò d’Arcidano on kaupunki ja kunta Italiassa Sardinian hallintoalueella Oristanon maakunnassa. Kunnassa on arviolta 2 663 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 28,36 neliökilometriä. Se sijaitsee 13 metrin korkeudella merenpinnan yläpuolella.
Bone Thugs-n-Harmony
Bone Thugs-n-Harmony on yhdysvaltalainen rap-yhtye Ohiosta, Clevelandista. Yhtye on myynyt maailmanlaajuisesti yli 30 miljoonaa albumia. Yhtye on palkittu mm. Grammy-palkinnolla.
Aikaiset vuodet: Faces Of Death
Yhtye tunnettiin alussa nimellä Bone Enterprise. Yhtyeeseen kuuluivat tuolloin Krayzie Bone, Layzie Bone, Bizzy Bone ja Wish Bone. Yhtye julkaisi Bone Enterprisena albumin, Faces Of Death, vuonna 1993.
Ruthless Records
Yhtyeen läpimurto tapahtui vuonna 1994 yhtyeen siirryttyä Eazy-E:n Ruthless Recordsin alaisuuteen. Yhtye julkaisi Ruthless Recordsin alaisuudessa 5 albumia (Creepin On Ah Come Up, E.1999 Eternal, The Art Of War, BTNHResurrection, Thug World Order).
Koch Records
Yhtyeen kuudes albumi "Thug Stories" julkaistiin Koch Recordsin alaisuudessa vuonna 2006.
Albrecht Kossel
Ludwig Karl Martin Leonhard Albrecht Kossel (1853–1927) oli saksalainen lääkäri, joka sai Nobelin fysiologian tai lääketieteen palkinnon vuonna 1910 solubiologian, etenkin proteiinien ja nukleiinihappojen tutkimuksesta.
Kossel syntyi Rostockissa ja meni vastaperustettuun Strasbourgin yliopistoon opiskelemaan lääketiedettä. Osan opinnoistaan hän suoritti kotikaupunkinsa Rostockin yliopistossa, missä hän sai valmiiksi lääketieteen tohtorin tutkinnon vuonna 1878. Hän työskenteli useissa Saksan yliopistoissa: Berliinissä, Freiburgissa, Marburgissa ja Heidelbergissä.
Mall (Eugent Bushpepan kappale)
Mall on albanialaisen laulaja Eugent Bushpepan esittämä kappale, jolla hän voitti Festivali i Këngësin 56. tuotantokauden ja näin ollen edusti Albaniaa vuoden 2018 Eurovision laulukilpailussa.
Helge Pahlman
Helge Pahlman (10. toukokuuta 1911 Helsinki – 7. elokuuta 1976 Helsinki) oli suomalainen säveltäjä ja orkesterimuusikko.
Jean Hersholtin humanitaarinen palkinto
Jean Hersholtin humanitaarinen palkinto on Yhdysvaltain elokuva-akatemian jakama elokuva-alan palkinto, joka annetaan humanitaarisesta teosta. Palkinto on nimetty tanskalaissyntyisen ja Yhdysvalloissa vaikuttaneen näyttelijän Jean Hersholtin mukaan. Hän johti Motion Picture Relief Fundia lähes kaksikymmentä vuotta. Jaettava palkinto on Oscar-patsaan kaltainen. Se on tarkoitettu tuottajille, ohjaajille, kirjoittajille ja näyttelijöille.
Itsenäisyyden Liitto
Itsenäisyyden Liitto oli Suomessa vuosina 1924–1946 toiminut järjestö, joka ilmoitti toimintansa tarkoitukseksi Suomen itsenäisyyden lujittamisen. Liiton keskeinen henkilö oli Akateemisesta Karjala-Seurasta eronnut kirjailija Erkki Räikkönen.
Itsenäisyyden Liitto perustettiin syyskuussa 1924. Perustamisen vaikuttimena oli Akateemisen Karjala-Seuran jyrkkä suhtautuminen Suomen ruotsinkieliseen kansanosaan. Niinpä Itsenäisyyden Liitto pyrkikin saamaan jäsenikseen ruotsinkielisiä aktivisteja sekä myös maltillisia vasemmistolaisia. Itsenäisyyden liiton 25-jäseniseen valtuuskuntaan kuului useita Suomen politiikan ja yhteiskuntaelämän huomattavia vaikuttajia. Kunniajäsenikseen Itsenäisyyden Liitto kutsui presidentti P. E. Svinhufvudin, taidemaalari Akseli Gallen-Kallelan ja säveltäjä Jean Sibeliuksen. Liitto järjesti maanpuolustus-, lippu- ja itsenäisyysjuhlia ja levitti Suomen lippuja. "Suur-Suomen" asemesta liitto kannatti enemmänkin pohjoismaista yhteistyötä Neuvostoliiton taholta Suomen itsenäisyyttä kohtaan odotettua uhkaa vastaan.
Itsenäisyyden liiton pää-äänenkannattaja oli vuodesta 1926 alkaen ilmestynyt lehti Itsenäinen Suomi.
Liiton jäsenverkoston järjestelijänä ja valistussihteerinä toimi vuonna 1928 lyhyen aikaa majuri (evp.) Into Auer, joka monien muiden tavoin ajautui välirikkoon Räikkösen kanssa.
Itsenäisyyden Liitto keräsi 1930-luvulla rahaa marsalkka Mannerheimin ratsastajapatsaan pystyttämiseksi Helsingin keskustaan. Hanke kuitenkin keskeytyi talvisodan sytyttyä.
Lapuan liikkeen voimakkaimpana aikana 1930-luvun alussa Itsenäisyyden Liitto asettui julkisesti vastustamaan kommunismia ja suuntautui myöhemmin lähelle Isänmaallista Kansanliikettä. Näin järjestöstä tuli jopa oikeistolaisempi kuin AKS. Erkki Räikkönen itse asettui kannattamaan kansallissosialismia Adolf Hitlerin noustua valtaan Saksassa. Tässä vaiheessa Itsenäisyyden liiton vasemmistolaiset jäsenet ja suuri joukko maltillisia porvarillisia jäseniä jättäytyivät pois liitosta. Eronneisiin kuului mm. Helsingin Sanomien päätoimittaja Eljas Erkko, joka näki äärioikeistolaisen liikehdinnän vakavana uhkana Suomen sisäiselle järjestykselle ja turvallisuudelle ja hyökkäsi voimakkaasti sitä vastaan.
Jatkosodan aikana liitossa koettiin tarpeelliseksi korostaa Suomen ja Saksan kohtalonyhteyttä. Tammikuussa 1943 tehtiin sääntömuutos, jonka myötä liiton päämääräksi mainittiin Suomen itsenäisyyden lujittamisen ohella asevelihengen elähdyttämän Suomen luominen ja tärkeimmäksi keinoksi "uuden Euroopan luominen, johon Suomi kuuluu kansallisesti valveutuneena ja omasta tahdostaan". Sodan jälkeen viimeksi mainittu kohta poistettiin. Räikkösen kannattajien epäonnistuttua vuonna 1943 liiton täydellisessä valtaamisessa sen puheenjohtajana toimi vuoden ajan V. A. M. Karikoski. Vuonna 1944 puheenjohtajaksi tuli lehtori Veikko Kerkkonen, joka oli ollut myös liiton ensimmäinen puheenjohtaja 1920-luvulla.
Pekkalan hallitus lakkautti Itsenäisyyden Liiton Valpon esityksestä toukokuussa 1946 välirauhansopimuksen 21. artiklan nojalla "fasistisena" järjestönä.
Oracle Solaris
Oracle Solaris (koko nimeltään Solaris Operating Environment) on Sun Microsystemsin kehittämä kaupallinen Unix-käyttöjärjestelmä, jonka nykyään omistaa Oracle. Sun ilmoitti julkaisevansa Solarisin OSI:n hyväksymällä avoimen lähdekoodin lisenssillä kesällä 2005. Solaris perustuu SunOS-käyttöjärjestelmään: Sunin termistössä käyttöjärjestelmä on edelleen SunOS ja sen päälle rakentuva kokonaisuus Solaris on käyttöympäristö. pienoiskuva|oikea|200px|Vanhempi Solaris-logo
SunOS
Solarisin juuret ovat Sunin varhaisessa BSD Unixiin perustuvassa käyttöjärjestelmässä SunOS. Vuonna 1993 Sun ilmoitti SunOS julkaisun 4.1.4 olevan käyttöjärjestelmän viimeinen BSD-pohjainen versio. SunOS yhdisti BSD:n ja System V -haaran ja nimeksi tuli Solaris.
SunOS 5.0:n päälle rakennettu käyttöympäristö sai nimen Solaris 2.0 ja edelliset, SunOS 4 -versioihin perustuvat käyttöjärjestelmät saivat jälkikäteen nimen Solaris 1. pienoiskuva|oikea|250px|Solaris 10 (SunOS 5.10) työpöytä
SunOS:ssä on ollut vuoden 1984 kesästä lähtien virtuaalinen tiedostojärjestelmä (VFS), joka sallii järjestelmän useita erilaisia konkreettisia tiedostojärjestelmiä. Vastaava toteutus on myös muun muassa Linux-ytimessä.
SunOS julkaisuversiossa 3.0 oli mukana ensi kertaa SunView-ikkunointijärjestelmä (Sun Visual/Integrated Environment for Workstations). SunView oli laajennus ja paranneltu versio SunWindows 2.0:sta.
Versiot
SunOS-versiot ennen uutta nimeä:
Solaris
Solaris on käytössä pääasiassa SPARC-suorittimilla, vaikkakin jo SunOS 4.0.2 on toiminut Sunin i386-alustalla. PC-koneille tuki tuli Solaris 2.1:ssä joulukuussa 1992. Solaris 2.5.1 (toukokuu 1996) käännettiin myös PowerPC-suorittimelle, mutta suunnitellun PowerPC Reference Platformin mukaisia koneita ei julkaistu. Solaris 10:ssä on tuki SPARC-, x86- ja AMD64-alustoille.
Vuonna 2005 Solarisin lähdekoodi päätettiin vapauttaa CDDL-lisenssin alaisuudessa. Kevät 2005 käytettiin Sunilla koodin siivoukseen osista, joiden lähdekoodia ei voi vapauttaa, ja lopulta lähdekoodi tuli vapaaseen jakeluun kesäkuussa 2005 OpenSolarisin nimellä. Tulevat Solaris-versiot (alkaen versiosta 11) perustuvat avoimeen OpenSolaris-lähdekoodipuuhun. Oracle lopetti OpenSolaris-jakeluversion elokuussa 2010 tavoitteena saada käyttäjät siirtymään Solaris 11 -alustalle.
Oracle peruutti suunnitelman Solaris 12 -version julkaisusta vuonna 2017: sen on korvannut ”Solaris 11.next”. Myöhemmin Solaris 11.next nimettiin Solaris 11.4 -versioksi. Elokuussa 2018 julkaistu versio 11.4 seuraa jatkuvan toimituksen mallia, jossa siihen tulee kuukausittain päivityksiä. 11.4-version premier-tuki päättyy vuonna 2031 ja laajennettu extended-tuki vuonna 2034.
Versiot
Solaris 1 on uudelleennimetty SunOS 4.1 josta johtuen on kaksi rinnakkaista versionumerointia.
Solaris 2.7 muutti versionumerointia.
Eugent Bushpepa
Eugent Bushpepa (s. 2. heinäkuuta 1984 Rrëshen, Albania), tunnettu myös nimellä Gent Bushpepa, on albanialainen laulaja ja lauluntekijä. Hän voitti Festivali i Këngësin 56. tuotantokauden kappaleella ”Mall”, ja edusti näin Albaniaa vuoden 2018 Euroviisuissa.
Lapsuus ja nuoruus
Bushpepa syntyi 2. heinäkuuta 1984 Rrëshenissä, Albaniassa. Pienestä pitäen hän piti laulamisesta ja koulun jälkeen hän jätti Albanian muutamaksi vuodeksi ja muutti Italiaan. Palattuaan Albaniaan vuonna 2006 hän aloitti laulajana työskentelemisen Top Channelin keskusteluohjelmassa.
Musiikkiura
Vuonna 2006 Bushpepa liittyi Top Channeliin laulajana ja on siitä lähtien ollut osa Albanian musiikkinäyttämöä. Hänestä on vähitellen tullut yksi Albanian tunnetuimmista laulajista. TOP SHOW -nimisessä keskusteluohjelmassa Bushpepa on pysyvä laulaja ja hän laulaa suurimmaksi osaksi kappaleiden coverversioita. Kriitikoiden mukaan Bushpepan voimakkaan ja kauniin äänen ansiosta hän on tehnyt lukuisia korkealaatuisia coverversioita. Viikonloppuisin Bushpepa ja hänen bändinsä esiintyvät tunnetuimmissa yökerhoissa. Cover-laulajan uran lisäksi hän työskentelee sooloartistina tarjoten yleisölle musiikkia, jota albaniankielinen yleisö kuvailee hyväksi ja mieleenpainuvaksi. Hänen uransa alkoi vuonna 2007, kun hän julkaisi albaniankielisen rock-kappaleensa nimeltä "Maska e Madheshtise" Top Fest 4 -kilpailun aikana. Samassa kilpailussa Bushpepa osallistui myös Sunrise -nimisen rockbändin kanssa esittäen kappaleen nimeltä "Engjell". Menestyksekkään ensiesiintymisen jälkeen hän osallistui myös muihin kilpailuihin ja työskenteli uuden musiikin parissa. Bushpepa on tehnyt yhteistyötä lukuisien albanialaisten artistien kuten Rovena Dilon, Andosin ja Gledi Mikerezin kanssa.
Vuonna 2009 oli joitakin huhuja, että Bushpepa olisi italialaisen Seven Gates -nimisen metalbändin uuden kappaleen "Betrayerin" laulaja. Kumpikaan ei kuitenkaan vahvistanut tätä huhua. Maaliskuussa 2007 Bushpepa ja hänen bändinsä oli Deep Purple -nimisen rockbändin tukibändi heidän Rapture of the Deep -kiertueen Albanian konsertin aikana.
1. kesäkuuta 2011 Bushpepan kansainvälinen ura voimistui kun häntä pyydettiin olemaan Duff McKaganin tukibändi McKaganin Loaded-kiertueen Tirana-konsertin aikana. 18. elokuuta 2013 Korçën perinteisen olutfestivaalin aikana Bushpepa esiintyi Guns N’ Rosesin kitaristin Ron Thalin kanssa. Bushpepan kansainvälisen uran kohokohta tähän mennessä oli vuonna 2014 kun hän liittyi Darkology -nimisen bändin laulajaksi. Bändi tuki Overkillia heidän Kill Fest 2014 Euroopan kiertueen aikana.
Bushpepa edusti Albaniaa kappaleella "Mall" vuoden 2018 Eurovision laulukilpailussa Lissabonissa, Portugalissa
Palkinnot
2008: Best Male Top Fest 5. Enderr Reale ft. Gledis (Gledi Merkezi)
Topias
Topias on miehen etunimi. Nimi on johdettu hepreankielisestä nimestä Tobia, joka merkitsee ”Jumala on hyvä”. Monissa kielissä nimi esiintyy muodossa Tobias. Topiaan (tai vaihtoehtoisesti Topiaksen) nimipäivä on 2. marraskuuta, samana päivänä Topin kanssa. Suomenruotsalaisessa kalenterissa sama päivä on Tobiaksen nimipäivä.
Eugent Bushpepa
Palkinnot
2009: Vodafone Club Top Fest 6. Stine Dreqi
Topias
Kirjailija Toivo Kauppinen käytti Topiasta nimimerkkinään pakinoidessaan Suomen kuvalehteen 1940- ja 1960-luvuilla. Samaa nimimerkkiä hän käytti myös elokuvakäsikirjoittajana. Kauppinen kirjoitti myös lukuisia romaaneja ja näytelmiä.
Vuoden 2019 loppuun mennessä nimi Topias on Suomessa annettu 9 025 miehelle ja alle kymmenelle naiselle.
Eugent Bushpepa
Palkinnot
2011: Best Male Top Fest 8. Rebel pa Hije Cmimi
2015: Cmimi Honorifik #TopFestiFundit Top Fest 12. Prane Finishit
Elisa Toffoli
thumb|right|220px|Elisa konsertissa [[Firenzessä tammikuussa 2007]] Elisa Toffoli (s. 19. joulukuuta 1977), taiteilijanimeltään Elisa, on italialainen laulaja ja lauluntekijä, jonka genreihin lukeutuvat niin pop, rock, blues kuin soulikin. Elisa laulaa englanniksi ja italiaksi.
Elisa Toffoli syntyi Monfalconessa, Gorizian maakunnassa. Hän aloitti laulujen tekemisen 11-vuotiaana ja esiintyi 15-vuotiaana television karaoke-ohjelmassa. 16-vuotiaana hän tapasi entisen laulaja-näyttelijä Caterina Casellin, joka sai hänet vuotta myöhemmin levy-yhtiö Sugariin. 18-vuotiaana Elisa lähti Berkeleyhyn, Kaliforniaan, Yhdysvaltoihin, jossa hän aloitti debyyttialbuminsa työstämisen tuottaja Corrado Rusticin kanssa.
Toukokuussa 1997 ilmestyi Elisan ensimmäinen single, "Sleeping in Your Hand", jota seurasi myöhemmin debyyttialbumi Pipes & Flowers 22. syyskuuta. Albumi myi kolminkertaista platinaa Italiassa.
Diskografia
Elisa on julkaissut kymmenen albumia ja yli 30 singleä.
Bt
Bt tarkoittaa seuraavia:
Matica Srpska -galleria
Matica Srpska -galleria (, Galerija Matice Srpske, ) on itsehallinnollisen Vojvodinan maakunnan pääkaupungin Novi Sadin keskustassa sijaitseva Serbian valtiollinen museo- ja taidegalleria.
Matica Srpska -galleria perustettiin serbien vanhimman kirjallisuus-, kulttuuri- ja tieteellisen instituution Matica Srpskan aloitteesta vuonna 1847 Unkarin kuningaskunnassa tuolloin Pestin kaupungissa sijainneeseen Tekelijanumiin (Collegium Tökölyanumiin). Nykyisin galleria on Serbian yksi vanhimmista että suurimmista kansallisista museolaitoksista.
Matica Srpska -gallerian vallitsevana tyylisuuntana on kansallisromantiikka ja kokoelmiin kuuluu maalauksia, veistoksia ja taidegraafiikan teoksia 1500-luvulta 2000-luvulle, bysanttilaisesta taiteesta jugendiin, muotokuvista maisemamaalauksiin ja lisäksi monia korvaamattomia Serbian ortodoksisen kirkon lahjoittamia kuvakkeita eli ikoneja. Kokoelmat koostuvat pääsääntöisesti joko vapaakappeleista tai 1800-ja 1900-luvuilla tehdyistä hankinnoista. Kolmasosa noin 7000-n taideteoksen kokonaismäärästä on testamentattua omaisuutta ja lahjoja, joiden ansiosta galleria on koonnut joidenkin lähteiden mukaan 32 ja joidenkin mukaan 58 lahjakokoelmaa lahjoittajien nimineen. Pysyvän näyttelyn lisäksi galleriassa järjestetään satunnaisia näyttelyitä, ammattilaisluentoja, kirjapromootioita, konsertteja ja elokuvanäytöksiä.
Santa Teresa Gallura
Santa Teresa Gallura on kaupunki ja kunta Italiassa Sardinian hallintoalueella Sassarin maakunnassa. Kunnassa on arviolta 5 277 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 102,29 neliökilometriä. Se sijaitsee 40 metrin korkeudella merenpinnan yläpuolella.
Matica Srpska -galleria
Gallerian historia
Museo kehittyi alkuvuosikymmeninä hitaasti, vailla määritellympää suunta tulevaan ja kokoelmia täydennettiin vähitellen ilman suunnitelmaa ja yhä vetoamalla isänmaallisiin kansalaisiin. Ajan mittaan gallerian salit täydentyivät merkittävien serbien antamilla uusilla lahjoilla, joten kokoelmat lähinnä perustuivat ja riippuivat heidän mielenkiinnostaan ja maustaan. Vuonna 1864 Matica Srpska muutti Pestin Tekelianumista Novi Sadin Platoneumiin ja sen mukaan siirtyi myös museo koottuine kokoelmineen. Täällä alkoivat museon varsinaiset laajennustyöt ja vuosisadan vaihteessa sen omaisuuteen kuului noin sata taideteosta. Määrä kasvoi radikaalisti sen jälkeen, kun ensimmäinen museonäyttely avattiin yleisölle vuonna 1933 Matica Srpskan eli Marija Trandafilin rakennuksen tiloissa.
thumb|left|Matica Srpska -galleria thumb|left|Yksityiskohtia gallerian sisäänkäynnin luona. thumb|left|Matica Srpska -galleriassa heinäkuussa 2020.
Sijainti ja rakennus
Alun perin Budassa, Pestissä ja Wienissä toimineiden ja Matica Srpskan ympärille kokoontuneiden aikeina oli kerätä Serbian kansan historialle ja kansallisuusaatteelle tärkeä kokoelma arkkitehdin Sándor Toronyi Fellnerin suunnittelemaan Tekelijanumin (Thökölyanumin) linnaan, joka toimi serbialaisten opiskelijoiden korkeakouluna. Vuonna 1864 Matica Srpska -galleria muutti pohjoiseen Serbiaan Novi Sadiin, jossa museokokoelma sijaitsi ensin Platoneumissa ja koristi Matica Srpskan tiloja.
Matica Srpska -museo avattiin ensimmäisen kerran yleisölle vasta I maailmansodan ja eteläisten slaavilaisten yhdistymisen jälkeen vuonna 1933. Toisen maailmansodan jälkeen vuonna 1947 perustettiin Vojvodinan museo, joka otti haltuunsa kaikki Matica Srpska -museon kokoelmat paitsi taiteelliset. Jäljellejääneet saivat Matica Srpska Gallery -nimisen erikoiskokoelman aseman ja sen kuvataideteosten esillepano kesti vuoteen 1953 saakka. Vuodesta 1958 lähtien galleria on toiminut itsenäisenä laitoksena nykyisessä rakennuksessa Galerija (tai Galleria)-aukiolla Novi Sadin keskustassa.
Estadio Alfredo Di Stéfano
Estadio Alfredo Di Stéfano on Real Madridin harjoituskeskuksessa Ciudad Real Madridissa sijaitseva 6 000 -paikkainen jalkapallostadion, jolla Real Madridin reservijoukkue Castilla pelaa kotiottelunsa. Se on nimetty Real Madridissa 1950- ja 1960-luvuilla pelanneen Alfredo Di Stéfanon mukaan. Stadion sijaitsee Madridin koillisosassa.
Matica Srpska -galleria
Sijainti ja rakennus
Galleria sijaitsee Novi Sadin sydämessä Pavle Beljanskin muistokokoelmaa esittävän julkisen taidemuseon vieressä. Matica Srpska -gallerian rakennus rakennettiin vuosina 1926–1927 arkkitehdin Lazar Dunđerskin suunnittelemana ja alun perin se oli tarkoitettu hyödykepörssin käyttöön. Tunnetun serbialainen hyväntekijän Marija Trandafilin lahjoituksista rakennus mukautettiin museon tarpeisiin ja 1. kesäkuuta 1958 avattiin juhlallisesti pysyvä näyttely Serbian taiteesta 1700- ja 1800-luvuilla. Nykyään rakennuksen kolmessa kerroksessa on laaja kuvataidekokoelma ja sen pohjakerroksen näyttelytilaa käytetään satunnaisten temaattisten ja monografisten näyttelyjen järjestämiseen, joissa mukana on myös julkaisuja, kirjoja ja monografioita. Gallerialla on runsas kirjasto serbialaiseen taidehistoriaan liittyvine dokumentaatioineen.
Estadio Alfredo Di Stéfano
Stadion avattiin virallisesti 9. toukokuuta 2006 ystävyysottelulla, jossa kohtasivat Real Madrid ja ranskalainen Stade Reims muistellakseen samaisten seurojen välillä 50 vuotta aiemmin pelattua Euroopan cupin ensimmäistä loppuottelua. Real Madrid voitti avajaisottelun maalein 6–1 ja stadionin ensimmäisenä maalintekijänä sai kunnian olla puolustaja Sergio Ramos. Stadionin kapasiteetti on tulevaisuudessa mahdollista nostaa 25 000:een lisäkatsomoiden avulla.
Matica Srpska -galleria
Sijainti ja rakennus
Muutama vuosikymmen myöhemmin, vuonna 2017, galleria avattiin seremoniallisesti julkisivun jälleenrakennuksen ja kunnostuksen jälkeen, ja siitä lähtien joka vuosi tämä päivä on varattu lapsille ja nuorille.
Estadio Alfredo Di Stéfano
Real Madridin kotistadionin, Estadio Santiago Bernabéun ollessa remontissa edustusjoukkue pelasi kotiottelunsa Estadio Alfredo Di Stéfanolla kesäkuusta 2020 alkaen liigan jatkuessa koronaviruspandemian aiheuttaman tauon jälkeen. Joukkue palasi Bernabéulle syyskuussa 2021. Syyskuussa 2020 Espanjan maajoukkue pelasi Estadio Alfredo Di Stéfanolla Ukrainaa vastaan Kansojen liigan ottelun ilman yleisöä.
Matica Srpska -galleria
Kokoelmia ja taiteilijoita
Avaamisen jälkeen vuonna 1933 museo tarjosi monipuolista ohjelmaa, jossa näytillä oli toisaalta arkeologisia, numismaattisia ja etnografisia ja toisaalta taidekokoelmia. Näyttelyitä silloin oli kaksi, joita pidettiin sekä historiallista maalaus- että nykytaidetta esittävinä. Nykyisessä rakennuksessa sekä kuvataide, luonnokset, veistokset että oleografit e. kromolitografiat ovat jaettu systemaattisiin kolmen segmentin, taidegrafiikan, maalaus- ja piirustustaiteen teosten kokoelmiin ja niitä voidaan nähdä osana niin pysyvää näyttelyä kuin väliaikaisten esillepanojen raameissa, joihin on vapaa pääsy. Gallerian omistuksessa olevista 1700- ja 1800-luvun maalauksista, grafiikasta ja luonnoksista on koottu kaksi kokoelmaa, jotka heijastavat suuressa määrin serbialaisen taiteen integrointia Eurooppaan ja näkökohtia liittyvästi vuonna 1690 alkaneen serbien muuttoliikkeestä vuoden 1918 yhdistymiseen saakka kestäneeseen ajanjaksoon. Kolmiosainen pysyvä näyttely esittelee kronologisesti Serbian kansallista taidetta 1600-luvun loppupuolelta lähemmäs 2000-lukua  painottuen eniten 1700- ja 1800-luvun vuosiin ja 1900-luvun alkupuolelle. Pysyvän näyttelyn viimeinen osa, joka koostuu serbialaisten taidemaalareiden 1900-luvun alkupuoliskon teoksista, avattiin yleisölle vuonna 1992, kun taas vuonna 1997 museon 150-vuotispäivänä siihen lisättiin 1900-luvun jälkipuoliskon teoksia.
1600–1700-luku
Näyttely esittelee kronologisessa järjestyksessä 1700-luvun serbimaalaustaiteen tunnusomaisia teoksia, maalauksia niin serbien vuoden 1690 suuren muuttoliikkeen ja siirtymäkauden kuin barokkisuuntauksen vuosilta. Gallerian kokoelma tarjoaa poikkileikkauksen 1700-luvun alun taidemaalajista siirtymäkauden mestareiden kautta barokkitaiteilijoihin, muun muassa ikonimaalareihin Teodor Kračuniin ja Stefan Teneckiin ja mm. viimeksimainitun seinämaalauksiin Krušedolin luostarissa. Teoksia lukuisista ortodoksisista kirkoista Vojvodinan alueelta on Teodor Kračunin lisäksi myös sen ajan tärkeimpien serbialaisten ikoni- ja freskomaalareiden kuten Joakim Markovićin, Vaso Ostojićin, Janko Halkozovićin ja muiden tekeminä.
Uskonnollisen tematiikan taiteellinen muotoilu sisältäen keskiaikaisen bysanttilaisen käsityksen on pysynyt Serbian maalauksissa melko sitkeästi 1700-luvun puoliväliin saakka. Matica Srpska -gallerialla on vuodesta 1974 lähtien ollut erityinen osasto "Hristofor Žefarovićin muistomuseo ja sen aika", joka sijaitsee Bođanin luostarissa, Etelä-Bačkassa. Luostari tunnetaan Hristofor Žefarovićin yhteensä noin 600 neliömetrin seinämaalauksesta, jonka hän maalasi 1730-luvulla (tai 1737). Kirkon Žefarovićin tekemät freskot ovat menestyneimpiä esimerkkejä serbialaisista 1700-luvun ensimmäisen puoliskon seinämaalauksista, joissa taiteilija käytti öljyväriainetta kuivalla rappauksella sen sijaan, että työskentelisi märkälaastilla, ja teki teoksensa täysin eri tavalla verrattuna aiemmin vakiintuneeseen tapaan. Hänen teoksien sanotaan antaneen uuden lähestymistavan ja uusia taiteellisia tulkintoja maisemista, valosta, muodosta ja väristä, samalla joutuessa vastakkain kanonisten versioiden kanssa. Siitä syystä teoksia pidettiin modernin serbialaisen maalaustaiteen kipinänä. Luostarin majoitustiloissa sijaitsevassa pysyvässä näyttelyssä esillä on kuparikaiverruksia ja niiden vedotuksia, Hristofor Žefarovićin taiteellisia kirjontoja, arkistoasiakirjoja ja hänen elämäänsä ja taiteelliseen uraansa liittyviä materiaaleja. 1700-luvun lopulla ja 1800-luvun alussa valaistumisen ja rationalismin vaikutuksesta serbialainen taide alkoi hylätä Wienin kuvataideakatemian opettamaa barokin kuvapoetiikkaa ja esteettisiä ihanteita. Ajanjaksolle on tunnusomaista erilaisten tyylilajikkeiden eklektika e. eräänlainen sekatyyli kuvataiteessa, monenlaisten tyylien lainaaminen eri lähteistä ja niiden yhdistäminen". Se tuskin koskaan muodosti tietyn tyylin taidetta, mutta hallitsevan uskonnollisen maalauksen lisäksi muotokuvien merkitys alkoi kasvaa.
1800-luku
Tällä vuosisadalla Serbia saavutti ruhtinaskuntana itsehallinnon ottomaanien alaisuudessa ja vapautensa niiden otteesta vuosisatojen jälkeen. Serbian nuoressa ruhtinaskunnassa 1800-luvulla taidetta alettiin luoda myös vastamuodostuneelle keskiluokalle. Vuosisata Serbian kansannousujen ja ruhtinaskunnan myötä vaikutti yhteiskunnan modernisoitumiseen ja uskonnollisen ilmaisemisen vapautumiseen. Myöhemmin myöskin Itävallan-Unkarin valtakunnan Habsburg-suvun hallitsijat eivät tukahduttaneet enää serbialaisen taiteen kehitystä.
Tämän vuosisadan kokoelmassa maalaustekniikalla luoduilla teoksilla on lukumääräisesti johtava asema ja luvun kolmen ensimmäisen vuosikymmenen aikana vaikuttanut klassismi ja maallinen taide keskittyi melkein yksinomaan muotokuviin. Joissa yhtenä suurimpina vaikuttajina jatkavat niin Serbian yksi tärkein muotokuvaaja Arsenije Teodorović kuin varakkaampien kansalaisten muotokuvamaalari ja muralisti Pavel Đurković. Teodorovićin muotokuvaa Dositejista vuodelta 1794 pidetään Serbian kuvataiteessa ensimmäisenä kansalaismuotokuvana, joka viittaa taiteilijan sekä klassistiseen että avantgardistiseen suuntaukseen. Tällä kuvalla hän sijoittui serbialaiseen biedermeiervaiheeseen, johon kuuluivat myös hänen oppilaat Konstantin Danil ja Nikola Aleksić. Myös Uroš Kneževićin muotokuvakokoelma on monin tavoin merkittävä, koska sen luomisen ajanjaksona se oli pohjimmiltaan ensimmäinen suuri maallisten maalausten sarja Serbiassa ja sillä oli ratkaiseva rooli Serbian maalaustaiteessa vuoden 1848 jälkeen. Gallerialla on muotokuvaajan A. Teodorovićin ja U. Kneževićin useiden muotokuvien kokoelma.
thumb|upright|Mileva Protić-Kocić, Đura Jakšić, 1866. Sen jälkeen, kun 1800-luvun alkupuoliskolla serbialainen perinteinen kulttuuri oli kokenut vahvistuksen Euroopasta, muotokuvien perinteiseen ranskalaiseen tyyliin pukeutuneiden ja kammattujen hahmojen tai nuorten naisten rentoa poseerausta alettiin pitää symbolisena merkkinä kahden sukupolven toisistaan poikkeavista poluista. Balkanin menneiden aikojen suuntauksien historiallinen risteyskohta eurooppalaisen tulevaisuuden kanssa oli seuraava vaihe, joka alkoi biedermeier-nasareenien pikkutarkkuuden ja nuoremman, romantiikan taiteilijasukupolven kehittämänä. Molempana kautena serbialaiset taiteilijat valmistuivat tulevaan Itävallan pääkaupungissa Wienissä ja siellä olevassa taideakatemiassa. Yksi Serbian romantiikan ilmeikkäimmistä edustajista on sekä Wienissä että Münchenissä kuvataidetta opiskellut Đura Jakšić, jonka Mileva Protić-Kocićin muotokuva vuodelta 1866 kuuluu gallerian kokoelmaan. Erityisen paikan gallerian näyttelykokoelmissa ottivat pitkäikäiset taidemaalarit Uroš Predić ja Paja Jovanović, joissa opintojensa aikana Wienissä heräsi kiinnostus länsimaisten taiteilijoiden töihin. Siten akateemisen taiteen merkittävä saavutus näkyy näiden kahden maalarin tuotoksissa. Sen lisäksi, että serbialaiset taiteilijat maalasivat muotokuvia ja historiallisia kohtauksia, joiden tavoitteena oli elvyttää ja vahvistaa kansallista ylpeyttä ja identiteettiä, he kehittivät koko 1800-luvun ajan myös uskonnollisia teemoja. Klassismin ja biedermeierin aikakautena vuosisadan ensimmäisellä puoliskolla uskonnollisia teemoja esitettiin edelleen kuparikaiverrustekniikalla eivätkä ne kuparikaivertajien Pavel Đurković ja Arsenije Jakšić käsittelyssä usein eronneet iältään vanhemmista luomuksista.
Jo neljännellä vuosikymmenellä ilmestyivät unkarilaisia serbejä esittävät litografiset muotokuvat, joista gallerian kokoelmassa vanhin niistä on serbien nykykirjallisuuden kehitystä suuresti edistäneestä Petar Asi-Markovićista vuodelta 1836. Vuosisadan toisen puoliskon alussa litografiatekniikka tuli tutuksi laajalti Serbian ensimmäisen litografin Anastas Jovanovićin piirustusten ja litografioiden kokoelman kansallisissa väreissä tehtyjen teoksien ansiosta. Jovanović sai ensikosketuksen graafiseen tekniikkaan vuonna 1832, kun hän työskenteli kirjoituskoneella vastaperustetussa valtion painotalossa Belgradissa. Koska hän menestyi erinomaisesti kirjoittamalla kirjeitä ensimmäiselle Serbiassa painetulle alukkeelle vuonna 1838, hänet lähetettiin valtion kustannuksella opiskelemaan kuparikaiverrusta Wieniin. Jo vuonna 1840 hän havaitsi litografian edut kuparikaiverrukseen verrattuna. Kun taiteilija Pavle Čortanović vuonna 1870 omistautui kahdeksan vuoden tauon jälkeen litografioiden julkaisemiseen, hän teki sitä yhdessä uuden yhteistyökumppanin ja aikakautensa seuraajan, litografin ja taidemaalarin Adam Stefanovićin kanssa. Gallerialle kuuluu vielä uusklassisen tyylin taidemaalarin sekä ikonografin että karikaturistin Dimitrije Avramovićin piirustusten ja litografioiden kokoelma. Samoin Živko Petrovićin ja Dimitrij Avramovićin neljä arkkitehtonista piirustusta, joista Avramovićia todettiin olleen ensimmäisten joukossa luomassa Serbian kulttuuriperintöä.
Seuraavan vaiheen muodostivat taiteilijat, jotka laajensivat serbialaisen taiteen näköaloja yhä useammin niin Münchenin taiteellisen keskuksen kuin realismin kantajina, joiden näyttelykokoelma sisältää alkuperäisiä ja kopioituja teoksia, muotokuvia ja ikoneja, historiallisia ja tyylilajikompositioita. Grafiikkaa kuten myös oleografiaa pidettiin ja ymmärrettiin maalaukselle omistettujen peruskäsitteiden lisäyksinä, joten tämän vuosisadan kokoelmaan kuuluu taiteilijan sekä piirustuksia-litografioita että kuvataidetta. Heistä tuolloista nykytaidetta edusti historiassa ensimmäinen serbialainen naismaalari Katarina Ivanović, jonka teosten alkuperä liittyy taiteilijattaren koulunkäyntiin Münchenissä ja matkoihin Euroopassa. K. Ivanovićin halu esitellä elinympäristö täydellisemmin ilman selkeää yhteyttä henkilökohtaiseen asemaan johti lukuisten asetelmien maalaamiseen. Biedermeier-klassismin keskeinen hahmo ja tärkein serbialainen taidemaalari oli kuvataiteen kehitykseen pitkään vaikuttaneen A. Teodorovićin oppilas Konstantin Danil ja hänen kilpailijansa Stevan Aleksić, jonka usein ohennettujen pintojen maalausmenetelmällä saadut teokset kuuluvat Münchenin maalauskoulun realistiseen virtaukseen. Romantiikan aikaa pidettiin taiteen autonomian ilmestymisen ajankohtana, jolloin maalaajat käyttivät mielellään yleisempiä symboleja, korostettuja volyymeja ja nasareenien maalausmenetelmän raikasta väriä. Näihin kuuluvat klassismin romantiikkamestarit Đura Jakšić, Wienin kuvataideakatemiassa koulutetut Dimitrije Avramović ja hieman nuorempi Pavle Simić, jonka muotokuvia kuuluu 1800-luvun puolivälin serbilaisen maalaustaiteen parhaimpien joukkoon. Vanhin romantiikan sukupolven jäsenistä on taidemaalari Novak Radonjić niin akateemisen kuin luontaisen "idealistisen" realismipohjaisine teoksineen. Vuosisadan kahdella viimeisellä vuosikymmenellä, aikana, jota tyyliltään luonnehditaan realismin aikakaudeksi, ilmestyi taidelavalle suuri määrä paikallisten teemojen tai kansallisten motiivien innoittamia teoksia ensimmäisten serbialaisten realistien joukkoon kuuluvalta Đorđe Krstićilta. Vaikka 1800-luvulla yhä laajempi eurooppalaistunut sosiaalieliitti osti taiteellisen tuotannon omien eikä uskonnollisten tarpeiden tyydyttämiseksi, silti useimmille vanhemmille kirkoille, samoin kuin tuolloin rakennetuille kirkoille, jatkettiin uusien ikonostaasien tekoa, koska tällaiset tilaukset toivat itse mestareille merkittäviä tuloja. Koska nämä kirkot ovat yleensä edelleen toiminnassa, 1800-luvulla luodut ikonostaasit näkyvät gallerian lähialueilla, toisin kuin 1700-luvun ikonit. Uskonnollisilla teemoilla 1800-luvun maalauksista Matica Srpska-galleriassa ovat muun muassa Arsenije Teodorovićin ”Laskeuma” (noin 1800) ja ”Ristiinnaulitseminen” (1821), Živko Petrovićin ”Juutalaiset Babylon-joen rannalla” (1844), Pavle Čortanovićin ”Marian ilmestys” (1852), Novak Radonićin ”Neitsyt ja lapsi” (1856), Pavle Simićin ”Kristuksen hautaaminen” (1856) ja ”Pyhä Sava lasten kanssa” (1858), Uroš Predićin ”Pyhä Nikolai” (1883) jne.
1900-luku
Kun 1800-luvun kaksi viimeistä vuosikymmentä olivat kuluneet ilman odotettuja muutoksia sekä kansallisten ideoiden että realististen tyylipiirteiden edelleen pysyessä keskipisteessä, loivat taiteilijat Dimitrije N.Petrović ja Aksentije Marodić 1800-luvun lopussa ja 1900-luvulla kehityksen maisema- ja itämaisen esitystavan alkeiden alalla. Heistä Aksentije Marodić oli aikansa ensimmäinen Subotican akateeminen taidemaalari ja serbialaisen maalaustaiteen akateemisuuden, romantiikan ja modernismin edustaja, jonka teoksistaan suuri osa on esillä Matica srpska -galleriassa. 1800-luvun lopussa ja 1900-luvun kahdella ensimmäisellä vuosikymmenellä ilmestyi useita muita taiteilijoita, joiden teokset silloittivat vuosisadan vaihteen. Ensin serbialaisten modernistien sukupolvea edustava isänmaallinen Danica Jovanović, joka aloitti taideopiskelunsa 1900-luvun alussa ja jonka luovan nousun keskeyttivät Balkanin sodat ja ensimmäinen maailmansota. Edellisen vuosisadan suuntauksen lopullisesti hiipyessä ensimmäisen maailmansodan päättymisvuonna 1918 avantgardesukupolven uusien virtausten ilmestyminen merkitsi Serbian uuden modernin kuvataiteen historian alkua.
1900-luvun kokoelma pitää sisällään sekä vojvodinalaisten maalajien ja kuvanveistäjien että myös entisten Jugoslavian tasavaltojen taiteilijoiden teoksia. Vuoden 1900 jälkeen nuoren vuosisadan kahdella ensimmäisellä vuosikymmenellä romantiikka päättyi Anastas Bocarićen tuotantoon, jonka luomuksia pidettiin Serbian modernin taiteen eteisenä. Serbian yksi elokuvantuotannon perustajista oli Anastaksen nuorempi veli Špiridon Špiro Bocarić. 1900-luvun alkupuoliskon serbimaalaustaidetta edustavien esimerkkien joukosta yläkerran salissa on keräelmä "Serbian maalaus 1900–1940" Petar Dobrovićin, Vaso Pomorišacin, Sava Šumanovićin, Ivan Tabakovićin jm. maalauksia sekä kuvanveistäjän Đorđe Jovanovićin töitä.
Matica Srpska -gallerian erikoisuudeksi lasketaan myös 1900-luvun alkupuoli, jota hallitsevat Vojvodinan alueen tunnetut nimet kuten varhaiselta taiteelliselta tyyliltään lähinnä kubismin, mutta myös fovismin ja ekspressionismin vaikutteiden alainen Sava Šumanović, koloristi ja väriekspressionismin edustaja Milan Konjović, runollisen realismin taiteilija Bogdan Šuput, ekspressionismia läheisellä tyylillä tai monumentaalisia, dynaamisia teoksia kansalliseeppisillä ja historiallisilla aiheilla maalaava Petar Lubarda, Venetsian renessanssin ja saksalaisen ekspressionismin voimakkaan vaikutuksen alainen ensin uusklassisti ja sitten abstraktisti Ivan Radović, vuonna 1937 Pariisin maailmannäyttelyllä palkittu Ivan Tabaković, jm..
Uskonnollisilla teemoilla 1900-luvun maalauksista Matica Srpska-galleriassa ovat muun muassa Stevan Aleksićin ”Neitsyeen kuolonuneen nukkuminen” (1906) ja ”Ristiinnaulitseminen” (1910), Uroš Predić ”Pyhä Demetrius” (1907), ”Pyhä Yrjö” (1907) ja ”Pyhä Yrjö ja lohikäärme” (1930).
Luostaritaidetta
Galleria omistaa ja esittelee myös "Kokoelman kopioita seinämaalauksista", joka sisältää merkittävimmät 1600-luvun seinämaalaustyöt Vojvodinan luostaritemppeleistä. Galleriassa on esillä arvokkaita ikoneja lukuisista ortodoksisista kirkoista Vojvodinan alueelta, 1700-luvun tärkeimpien serbialaisten freskomestareiden Joakim Marovićin, Vasa Ostojićin ja Janko Halkozovićin ja Teodor Kračunin nimellä tunnetun ikoni- ja alttarimaalarin Teodor Dimitrijevićin ja muiden tuotoksia.