cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Johanna Sinisalo
Ura
Sinisalo on tehnyt sarjakuvakäsikirjoituksia sekä radio- ja televisiokäsikirjoituksia (muun muassa sarjaan Sydänjää). Energia Productionsin tuottama elokuva Iron Sky (2012) pohjautuu Sinisalon alkuperäistekstiin.
Sinisalo on harrastanut toistakymmentä vuotta vuoristovaelluksia. Hänen pisin vaelluksensa on Genevenjärveltä Nizzaan, noin 660 kilometriä. Hän on myös kirjoittanut aiheesta novellin "Grande Randonnée", joka ilmestyi kokoelmassa Kädettömät kuninkaat ja muita häiritseviä tarinoita.
Sinisalon puoliso on graafikko Hannu Mänttäri.
Teokset
pienoiskuva|Johanna Sinisalo Helsingin Suomalaisessa Yhteiskoulussa 14.1.2009
Novelleja
Sinisalon Planeetta-novellisarja vuosilta 1988–2000 käy yksi kerrallaan läpi aurinkokuntamme eri kiertotähdet.
Draama
Sinisalo on ollut mukana monien kotimaisten televisiosarjojen käsikirjoittajaryhmissä.
Hannele Lampela
Hannele Lampela (s. 1982 Lohja) on suomalainen toimittaja ja kirjailija.
Lampela on valmistunut medianomiksi Haaga-Helia ammattikorkeakoulusta. Hän kirjoittaa Prinsessa Pikkiriikki -lastenkirjasarjaa, jota kuvittaa Ninka Reittu. Sarjan ensimmäinen osa Prinsessa Pikkiriikki ilmestyi Otavan kustantamana keväällä 2016 ja oli samana vuonna Arvid Lydecken -palkintoehdokkaana. Seuraavana vuonna ilmestyi Prinsessa Pikkiriikin talvi. Kirjoista on julkaistu myös yhteisteos Prinsessa Pikkiriikin kootut tuhmuroinnit. Vuonna 2018 ilmestyi Prinsessa Pikkiriikin astetta paremmat iltasadut, joka oli ilmestymisvuonnaan Arvid Lydecken -ehdokas. Kirjoja on käännetty tanskaksi, venäjäksi, norjaksi ja viroksi. Lampela sai Pikkiriikki-kirjoistaan Kaarina Helakisa -palkinnon vuonna 2019. Prinsessa Pikkiriikistä on tehty myös näytelmä, jonka ensiesitys oli Suomen Kansallisteatterissa syksyllä 2018. Rooleissa olivat Helmi-Leena Nummela ja Hanna Vahtikari ja ohjauksesta ja dramatisoinnista vastasi Lampelan teosten pohjalta Lija Fischer. Kirjoista on tekeillä myös Lauri Maijalan ohjaama elokuva, jonka on määrä saada ensi-iltansa 2024.
Vuonna 2020 Lampelan teos Talventaian tarinoita: Lumikuningattaren lumous oli Arvid Lydecken -ehdokkaana.
Böblingenin piirikunta
Böblingenin piirikunta on piirikunta Saksassa Baden-Württembergin osavaltiossa Stuttgartin hallintopiirissä. Sen pinta-ala on 618 neliökilometriä, ja siihen kuuluu 26 kuntaa. Kesäkuun 2022 lopussa piirikunnassa oli 397 433 asukasta. Piirikunnan keskus on Böblingen ja suurin kaupunki Sindelfingen.
Kunnat ja kaupungit
pienoiskuva|Böblingenin piirikunta ja sen kunnat. Böbligenin piirikuntaan kuuluu 26 kuntaa, joista 9 on kaupunkeja. Suluissa kuntien asukasluvut 30. kesäkuuta 2022.
Juutalaisten autonomisen alueen lippu
thumb|250px|Juutalaisten autonomisen alueen lippu Juutalaisten autonomisen alueen lippu on Venäjälle kuuluvan Juutalaisten autonomisen alueen tunnus. Se hyväksyttiin 31. heinäkuuta 1996 sen mittasuhteet ovat 2:3. Lipussa on valkoisella pohjalla keskellä seitsemän raitaa väreiltään ylhäältä alas punainen, oranssi, keltainen, vihreä, vaaleansininen, tummansininen ja violetti. Lipun valkoinen väri symboloi puhtautta ja raidat sateenkaarta. Sateenkaari symboloi rauhaa, onnea ja hyvinvointia ja sen katsotaan olevan merkki Jumalan liitosta Nooan ja kaikkien ihmisten kanssa vedenpaisumuksen jälkeen (Genesis 9:13, minä asetan kaareni pilviin, ja se on oleva merkkinä minun ja maan välisestä liitosta.). Sateenkaaren seitsemän raitaa symboloivat juutalaisten uskoa symboloivaa menoraa, jossa on seitsemän kynttilää.
Nuorten Ystävät
Nuorten Ystävät on 1907 perustettu sosiaali- ja terveysalan asiantuntija- ja vaikuttajajärjestö, jonka keskustoimisto sijaitsee Oulussa. Järjestön omistama liiketoimintakonserni tuottaa valtakunnallisia sosiaali- ja terveysalan erityispalveluja. Nuorten Ystävillä on yli 40 yksikköä tai toimipistettä 18 eri paikkakunnalla Suomessa. Nuorten Ystävät on SOSTEn jäsenjärjestö.
Lastensuojelu
Nuorten Ystävien lastensuojelun palvelut tukevat lasten kasvatusta ja hoitoa sekä perheiden kuntoutusta sijais-, avo- ja jälkihuollon keinoin.
Erityisryhmien asuminen
Nuorten Ystävien erityisryhmien asumispalvelut tukevat lasten, nuorten ja aikuisten hyvinvointia kuntouttavan arjen keinoin. Kuntouttava arki tukee palveluiden piirissä lasten, nuorten ja aikuisten monipuolista kehittymistä, omatoimisuutta ja elämänhallintataitojen vahvistumista.
Sosiaalinen kuntoutus ja työllistyminen
Nuorten Ystävien sosiaalinen kuntoutus ja työllistyminen auttaa erityistä tukea tarvitsevia kohti yhteiskunnallista osallisuutta. Kuntoutuksen tavoitteena on elämänhallinnan paraneminen sekä yhteiskunnan ja yhteisöjen toimintaan osallistuminen.
Koulut
Nuorten Ystävät ylläpitää Muhoksella kahta yksityistä perusopetusta antavaa koulua, jotka tarjoavat erityistä tukea ja yksilöllisiä ratkaisuja oppimisen tueksi esi- ja perusopetusikäisille sekä perusopetuksen lisäopetuksessa oleville lapsille ja nuorille.
Klubitalotoiminta
Sosiaali- ja terveysjärjestöjen avustuskeskuksen tuella Nuorten Ystävät ylläpitää kolmea klubitaloa, jotka ovat: Pönkkä Oulussa, Tönäri Kajaanissa sekä Roihula Rovaniemellä. Klubitalot harrastavat yhteistyötoimintaa muiden mielenterveystyötä tekevien tahojen kanssa, kuten esimerkiksi Hyvän Mielen Talo Oulussa. Toiminta on alkanut vuonna 2012, ensiksi Oulussa.
Kritiikki
Marraskuussa 2011 MTV3-kanavan 45 minuuttia -ohjelmassa kerrottiin, että Muhoksen Pohjolakodissa oli käytetty lasten eristämistä betoniseen putkaan. Näin oli toimittu 34 kertaa vuonna 2011. Pohjois-Suomen aluehallintovirasto teki Pohjolakotiin tarkastuskäynnin sen jälkeen, kun MTV3 oli haastatellut koulukodin edustajia. Alkusyksyllä 2018 apulaisoikeusasiamies ja tarkastajat tekivät kaksipäiväisen yllätystarkastuksen Pohjolakotiin ja löysivät vakavia puutteita lastensuojelulain noudattamisessa, t.s. lakiin perustumattomia mielivaltaisia, lapsia alistavia sekä nöyryyttäviä käytäntöjä. Esimerkiksi liikkumisvapautta on rajoitettu laittomasti, nuoria on pakotettu riisumaan kokonaan alasti henkilötarkastuksen ajaksi ilman riittävää intimiteettisuojaa, nuorten kiinnipitoon on ryhdytty liian matalalla kynnyksellä, ja nuoria on eristetty huoneisiinsa perusteetta tai ilman lain vaatimaa päätöstä. Marraskuussa 2018 uutisoitiin, että Keskusrikospoliisi on aloittanut koulukotia koskevan tutkinnan apulaisoikeusasiamiehen pyynnöstä. Tutkinnassa yritetään selvittää, ovatko koulukodin toiminnassa mukana olevat henkilöt syyllistyneet pahoinpitelyyn, vapaudenriistoon tai virkavelvollisuuden rikkomiseen. Kaikki rikosepäilyt päättyivät syyttämättäjättämispäätökseen. Koulukoti on ilmoittanut parantaneensa toimintatapojaan tarkastuksen tiimoilta. AVI ja Valvira ovat tarkastaneet Pohjolakodin uudelleen joulukuussa 2019 ja todenneet, että asianmukaisiin toimenpiteisiin on ryhdytty, eikä epäasianmukaisia tai lainvastaisia käytäntöjä todettu.
Artilleria Pesada, Presenta...
Artillería Pesada presenta on rap-yhtye Control Macheten toinen albumi, joka julkaistiin vuonna 1999.
Web Coverage Service
Web Coverage Service (lyh. WCS) määrittelee rajapinnan moniulotteisen hilamuotoisen paikkatiedon kyselyyn. Rajapinta on OGC:n on standardoima. Sen viimeisin versio on 2.0.1.
Toteuttavat sovellukset
Seuraavat avoimen lähdekoodin paikkatieto-ohjelmistot tarjoavat WCS 2.0/2.0.1-rajapinnan :
Seuraavat kaupalliset paikkatieto-ohjelmistot tarjoavat WCS 2.0/2.0.1-rajapinnan. Valmistajan nimi on suluissa :
Trackball
pienoiskuva|oikea|Kensington Expert Mouse 5 -trackball. pienoiskuva|oikea|Trackball kannettavassa tietokoneessa. Trackball eli "pallohiiri" (ohjainpallo ) on tietokoneen osoitinlaite, joka on hiiren edeltäjä. Trackballin kehittivät Ferrantin insinöörit DATAR-tutkaseurantajärjestelmään, jonka kehitystyö alkoi vuonna 1949. Itse trackballin kehitys ajoittuu vuoteen 1952. Trackballin keksivät Tom Cranston ja Fred Longstaff ja laakeroinnin kehitti Kenyon Taylor.
Trackball on liikkumisrajoitteisille hyvä vaihtoehto, koska ohjainpintoja on helppo käsitellä ja nappeja voi käyttää vaikuttamatta osoittimen sijaintiin.
Trackball on ollut integroituna joissakin kannettavissa tietokoneissa, kuten PowerBook 100:ssa. Trackballia on käytetty peliohjaimena eräissä kolikkopeleissä kuten Centipede, Quantum ja Marble Madness.
Irenji
Irenji on kylä Nir Countyssa, Ardabīlin provinssissa Iranissa. Vuoden 2006 väestölaskennan mukaan Irenjissä asui tuolloin 373 ihmistä. Irenji käyttää UTC+03:30-aikavyöhykettä.
Agronomiliitto
thumb|120px|Liiton toimisto on [[Agronomitalossa Fabianinkadun ja Pohjoisen Makasiininkadun kulmassa.]] Agronomiliitto ry (aik. Maanviljelysvirkamiesten Yhdistys) on elintarvike-, kotitalous-, maatalous-, ravitsemus- ja ympäristötieteiden sekä näiden perusaloja soveltavien tieteenalojen yliopistotutkinnon suorittavien tai suorittaneiden tai ylemmän ammattikorkeakoulun suorittaneiden etu- ja palvelujärjestö. Liitossa on lähes 6000 jäsentä ja siihen kuuluu 24 jäsenyhdistystä. Agronomiliiton toimistossa työskentelee kymmenen henkilöä ja sen hallituksen puheenjohtaja on Jyrki Isotalo ja valtuuston puheenjohtaja Simo Tiainen.
Agronomiliitto kuuluu keskusjärjestö Akavaan. Edunvalvontaa tehdään akavalaisessa kentässä Ylemmät Toimihenkilöt YTN ry:n ja Julkisalan koulutettujen neuvottelujärjestö JUKOn kautta. Agronomiliitto tekee myös aktiivista yhteistyötä Luonnon-, ympäristö- ja metsätieteilijöiden liitto Loimun kanssa.
Agronomiliitto on Akavan toiseksi vanhin järjestö. Se on perustettu vuonna 1897 Tampereella Maanviljelysvirkamiesten Yhdistyksen nimellä. Sen tarkoituksena oli lähentää virkaveljiä, kohottaa ammatillista osaamista sekä toimia yhteisten harrastusten hyväksi. Agronomiliitolla on jäsenlehti, Alimenta, joka ilmestyy neljä kertaa vuodessa. Lehden nimi oli vuodesta 1907 vuoteen 1996 Maatalous, mutta liiton jäsenkunnan laajennuttua muutettiin myös lehden nimi.
Liiton toimitilat ovat Helsingin Kasarmitorin laidalla sijaitsevan Agronomitalon ylimmässä kerroksessa. Varat Agronomitalon hankkimiseen saatiin lahjoituksena kauppaneuvos Eino Heinoselta toisen maailmansodan jälkeen.
Yksi liiton toiminnanjohtajista, 1982–2004 eli yli kolmenkymmenen vuoden ajan, oli ansioistaan maanviljelysneuvoksen arvonimen saanut Pekka Rinne.
Puheenjohtajia
Järjestön puheenjohtajina ovat toimineet muun muassa seuraavat henkilöt:
Vuoden vaikuttaja
Agronomiliitto on myöntänyt 1988 alkaen vuoden vaikuttaja -palkinnon:
Heritage Foundation
The Heritage Foundation on yhdysvaltalainen konservatiivinen ajatushautomo. Sen tavoite on "kehittää ja edistää konservatiivista politiikkaa, joka perustuu vapaaseen yritteliäisyyteen, valtion roolin vähentämiseen, yksikönvapauteen, perinteisiin amerikkalaisiin arvoihin ja vahvaan kansalliseen puolustukseen."
Säätiö perustettiin 1973, jolloin sen alkupääoma tuli Joseph Coorsilta, joka oli Coorsin panimoiden omistaja.
Heritage Foundation oli 1980- ja 1990-luvun alun "Reaganin doktriinin" arkkitehti ja ajaja. Sen mukaan Yhdysvaltain piti tukea antikommunistisia vastarintaliikkeitä eri puolilla maailmaa.
Se julkaisee Wall Street Journalin kanssa vuosittain taloudellisen vapauden indeksiä, joka mittaa omistusoikeuksia ja vapautta valtion sääntelystä.
Web Processing Service
Web Processing Service (lyh. WPS) määrittelee rajapinnan paikkatietoprosessien, kuten analyysien ja yleistyksen, ajamiseksi tietoverkon yli. Rajapinnan kautta myös määritetään syötteenä vaaditut tai sallitut parametrit muotoineen sekä vaihtoehdot vasteelle. Rajapinta on OGC:n standardoima.
Heritage Foundation
Greenpeacen mukaan Heritage Foundation on yksi niistä organisaatioista, joita Yhdysvaltain öljyteollisuus rahoittaa vähätelläkseen ilmastonmuutoksen vaikutuksia.
Michael Keaton
Michael John Douglas, taiteilijanimeltään Michael Keaton, (s. 5. syyskuuta 1951 Coraopolis, Pennsylvania, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka on näytellyt muun muassa elokuvista Yövuoro (1982) ja Beetlejuice (1988) sekä Batmanin roolissa Tim Burtonin ohjaamissa elokuvissa Batman (1989) ja Batman – paluu (1992). Vuonna 2014 hän näytteli elokuvassa Birdman, josta hän sai muun muassa parhaan miespääosan Golden Globen. Hän oli ehdolla myös parhaan miespääosan Oscar-palkintoon. Vuonna 2016 Keaton sai tähden Hollywood Walk of Famelle.
Yksityiselämä
Keaton syntyi seitsenlapsiseen skotilantilais-irlantilaiseen perheeseen. Hänen isänsä George A. Douglas työskenteli maa- ja vesirakennusinsinöörinä ja maanmittaajana, ja hänen äitinsä Leona Elizabeth oli kotiäiti. Keaton kävi Pennsylvaniassa Montour High Schoolia ja myöhemmin opiskeli kaksi vuotta puheen pitämistä Kentin osavaltionyliopistossa, kunnes jätti opiskelut kesken muuttaakseen Pittsburghiin.
James Cityn piirikunta
James Cityn piirikunta on Yhdysvaltojen Virginian osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 76 523 vuonna 2019. Piirikunnan väkiluvultaan suurin asutuskeskus on Williamsburgn itsenäinen kaupunki. Piirikunta perustettiin vuonna 1619. Se on Yhdysvaltain vanhin piirikunta.
Valeraldehydi
Valeraldehydi on orgaaninen yhdiste (aldehydi), joka on huoneenlämmössä (20 °C) olomuodoltaan väritöntä nestettä, jolla on voimakkaan pistävä haju. Sen kemiallinen kaava on C5H10O ja rakennekaava CH3(CH2)3CHO. Valeraldehydista käytetään myös nimityksiä n-pentanaali, pentanaali, amyylialdehydi, butyyliformaali ja valeryylialdehydi.
Yhdistettä esiintyy kukkien tuoksuissa ja semiokemikaalina eliöiden viestinnässä.
Ympäristö- ja terveysvaikutukset
Lyhytaikainen altistus aineelle ärsyttää silmiä, ihoa ja hengitysteitä.
Valmistus ja käyttö
Valeraldehydiä valmistetaan hydroformylointireaktiolla buteenista. Sivutuotteena muodostuu 2-metyylibutanaalia ja tuotteiden suhde riippuu reaktio-olosuhteista. Valeraldehydiä käytetään muun muassa pentanolin ja pentaanihapon valmistuksessa.
Dexter (nautarotu)
Dexter on Irlannista peräisin oleva nautarotu. Se on maailman pienin lihakarjarotu.
Ominaisuudet
Dexter-rotuiset täysikasvuiset sonnit painavat 500-600 kg ja lehmät noin 350 kg. Säkäkorkeus aikuisilla eläimillä on vain hieman yli metrin. Vasikat syntyvät keskimäärin 21,5 kg painoisina. Rotu on pienestä koostaan huolimatta melko nopeakasvuinen. Se soveltuu myös kallioisille laitumille.
Dexterlehmät tuottavat paljon maitoa: sitä voi riittää kahdelle tai kolmellekin vasikalle. Rotua käytetään joskus myös lypsytarkoitukseen.
Esiintyminen
thumb|250px|vasen|Dexter-rotuinen härkä San Franciscon [[eläintarhassa.]]
Dexter on maailmanlaajuisesti melko harvinainen rotu. Sitä kasvatetaan muun muassa Tanskassa, Saksassa, Itävallassa, Sveitsissä, Australiassa, Grönlannissa ja Suomessa. Suomessa rotu on hyvin uusi ja harvalukuinen; vuonna 2008 Suomessa oli 17 poikinutta dexterlehmää eli vain noin 0,01 prosenttia Suomen puhdasrotuisista emolehmistä.
Härski Hartikainen
Härski Hartikainen on yksi Uuno Turhapuro -elokuvien päähahmoista. Härski Hartikaista esitti Spede Pasanen.
Hartikainen työskentelee autokorjaamolla mekaanikkona yhdessä Sörsselssönin kanssa. Heidän työpaikkansa sijaintia ei elokuvissa mainita, mutta kuvauspaikkoina käytettiin korjaamoa Helsingin Köyhän miehen Stockalla ja toista Hevossalmessa.
Välillä auton rassaamiset ovat saaneet jäädä, kun miehet ovat siirtyneet muun muassa ikkunanpesijöiksi, hätäaputöihin, yksityisetsiviksi tai kun he joutuvat armeijaan kertausharjoituksiin. Hänellä on myös ollut yritys Hartikaisen moottori ja Sörsselssönin autokorjaamo, ilmeisesti juuri Sörsselssönin kanssa. Härski on Sörsselssönin tapaan sotilasarvoltaan reservin kersantti.
Hartikainen on myös nimittänyt itsensä yhdessä Sörsselssönin kanssa asiantuntijaksi, joka antaa virallisen lausunnon asiasta kuin asiasta, maksua vastaan. Härski on pitänyt myös omaa radioasemaa nimeltä Radio-Härski, jossa Uuno Turhapuro toimi radioreportterina. Sörsselssön työskentelee luonnollisesti Härskin ja Uunon kanssa samalla radioasemalla. Samalla Härski saa ystävineen luvan paikallistelevisioon sopimusehtona vuoristoneuvos Tuuran kanssa. Härski on myös keksijä; hänen keksintöjään on muun muassa säädettävä paino ja kaksikeulainen auto. Härski Hartikainen käyttää töissä joko keltaista tai harmaata työhaalaria ja mustaa päähinettä, joista hänet helposti tunnistaa. Yhtä tunnuksenomaista hahmolle on myös jatkuva tupakan poltto.
Härski on älykäs ja osaa ratkoa vaikeitakin ongelmia. Yleensä hän on empaattinen ja ystävällinen, vaikkakin vastustajiaan kohtaan Härski osaa olla myös juonikas ja voimakasluonteisena persoonana periksiantamaton. Elokuvassa Uuno Turhapuro menettää muistinsa Härski on hyvinkin itsepäinen ja aggressiivinen oman aatteensa vuoksi. Härski pyrkii itsepäisesti, koviakaan keinoja kaihtamatta edistämään maailmanrauhaa perustamalla rauhanyhdistyksen nimeltä Rauhanturvaajat. Jäseniä yhdistykseen hän sai uhkailemalla ja nyrkillä hakkaamalla.
Härskillä on ainakin ollut vaimo, jota elokuvissa ei ole koskaan näytetty. Hänellä oli myös romanttinen suhde yksityisetsivä Pia Terävän kanssa elokuvassa Johtaja Uuno Turhapuro – pisnismies, koska sama ammatti yhdisti heitä. 1980-luvulla Härski iski silmänsä Unelma Säleikköön, joka torjui tämän. Elokuvassa Uuno Epsanjassa Härski mitä ilmeisimmin itse ihastuu Sörsselssönille ”hankkimaansa” uuteen vaimoon, joka ajelee tämän kyydissä ympäri Helsinkiä hääpuku yllään.
Vuoden 2004 viimeisessä Uuno-elokuvassa Uuno Turhapuro – This Is My Life viitataan Hartikaisen kuolleen. This Is My Life -ohjelmasta voittamillaan rahoilla Uuno pystyttää kuitenkin näköispatsaan Hartikaisen muistoksi.
Hahmon filmografia
Tv-sarjat:
Nominatiivi
Nominatiivi vastaa yleensä seuraaviin kysymyksiin:
Nominatiivi on sanan semanttisesti neutraalein muoto ja usein morfologisestikin vähiten merkitty. Esimerkiksi suomen kielessä yksikön nominatiivilla ei ole lainkaan sijapäätettä (talo-ø). Monikon nominatiivin pääte on -t (talo-t), joka on alkuperältään monikon tunnus. Tosin poikkeuksiakin on: islannin kielen maskuliinisukuisen substantiivin "hevonen" yksikön epämääräinen nominatiivimuoto on "hest-ur" (normaalissa kirjoituksessa väliviivaa ei merkitä), kun taas saman sanan yksikön epämääräinen akkusatiivimuoto kuuluu pelkästään "hest".
Nominatiivia käytetään ennen kaikkea predikatiivin (Lapsi on vilkas) sekä intransitiivi- ja transitiiviverbien subjektin (Mies juoksee, Mies syö omenaa) sijana. Lisäksi nominatiivi esiintyy taipumattoman appositioattribuutin sijana (Tohtori Mäkelä ilmoitti asiasta tarkastaja Niemiselle) ja puhuttelun sijana (Älä, hyvä ystävä, ole noin hupsu!).
Absoluuttinen nominatiivi
Niin kutsutussa status-lauseenvastikkeessa esiintyy absoluuttinen nominatiivi eli irrallinen nominatiivi, joka tunnetaan myös latinankielisellä nimellään nominativus absolutus (Siinä hän istui pää täynnä ajatuksia).
Stephen Langton
pienoiskuva|Stephen Langton Stephen Langton (n. 1150 – 9. heinäkuuta 1228) oli englantilainen keskiajan kirkonmies, joka toimi Canterburyn arkkipiispana vuodesta 1207 kuolemaansa. Hän oli välikappaleena Innocentius III:n ja Juhana Maattoman välille 1200-luvun alussa syntyneessä laajamittaisessa kiistassa, joka syntyi kun Juhanan valtaa pyrittiin rajoittamaan Magna Cartalla.
Langton otti käyttöön Raamatun jaon lukuihin.
Thomas Cranmer
thumb|right|Thomas Cranmer
Thomas Cranmer (2. heinäkuuta 1489 – 21. maaliskuuta 1556) oli brittiläinen teologi. Hän oli keskeisiä henkilöitä anglikaanisen kirkon perustamisessa. Hän oli Canterburyn arkkipiispa vuodesta 1533 marraskuuhun 1555. Anglikaanisen kirkon liturginen kirja Book of Common Prayer valmistui hänen johdollaan.
Cranmer kuoli protestanttisena marttyyrinä Englannin katolisen kuningattaren Marian aikana. Hänet poltettiin roviolla Oxfordissa.
Ferreira do Alentejo
Ferreira do Alentejo on kunta Bejan piirissä, Portugalissa. Sen pinta-ala on 648,3 km² ja väkiluku noin 8 300.
Uno, Dos:Bandera
Uno, Dos:Bandera on rap-yhtye Control Macheten kolmas studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 2003.
Matti Kaksonen
Matti Kaksonen (8. helmikuuta 1914 Sortavalan maalaiskunta – 6. joulukuuta 1993 Vantaa) oli suomalainen voimistelija, akrobaatti ja varieteetaiteilija. Hän ylsi mitalisijoille Antwerpenin vuoden 1937 työläisolympialaisissa ja esiintyi akrobaattina muun muassa Viljo Korpelan kanssa Pariisin Moulin Rougessa 1955.
Sortavalan maalaiskunnassa syntynyt Kaksonen muutti jo lapsena perheensä kanssa Helsinkiin, opiskeli peltisepäksi ja työskenteli hissiyhtiö Koneen verstaalla. Voimisteluharrastuksesta kehittyi ensin permantovoimistelijan kilpailu-ura Helsingin Työväen Voimistelijoissa ja sitten pitkä ura sirkus- ja varieteeakrobaattina, joka alkoi seuratovereiden Eino Pajun ja Allan Raskin kanssa perustetusta akrobatiaryhmästä. Jatkosodassa Kaksonen palveli aluksi konekiväärikomppaniassa, mutta esiintyi sitten viihdytysjoukoissa Unto Sariolan perustamassa Karhumäen tivolissa. Sotien jälkeen Kaksonen kiersi Suomea Pajun ja Raskin sekä Viljo Korpelan kanssa eri kokoonpanoissa, joiden nimiä olivat Ramos, 3 Amigos, Nokipojat ja Iloiset Nokipojat. Muita vantterampi Matti Kaksonen oli monissa akrobaattitempuissa ryhmän alimmaisena ”kivijalkana”. Vakituisia esiintymispaikkoja olivat ravintola Fennia Rautatientorilla ja Linnanmäen Peacock-teatteri. 1950-luvun keskivaiheilla Kaksosen ja Korpelan muodostama Nokipojat-ryhmä esiintyi myös Tukholmassa, Oslossa, Moskovassa, Englannin Blackpoolissa ja Pariisin Moulin Rouge -varieteessa.
Matti Kaksonen lopetti akrobatiaesityksensä 1960-luvun keskivaiheilla ja toimi sitten ravintola Kaivohuoneen huoltomiehenä. Hän sai valtion taiteilijaeläkkeen muutamaa vuotta ennen kuolemaansa 79 vuoden iässä joulukuussa 1993.
Zakimi gusuku
Zakimi gusuku ( on gusuku eli ryūkyūlainen linna Yomitanissa, Okinawan prefektuurissa, Japanissa. Linna liitettiin Unescon maailmanperintöluetteloon yhdessä muiden gusukujen ja Ryūkyūn kuningaskunnan omistusten kanssa vuonna 2000. Nykyisin raunioina olevan linnan uskotaan olevan peräisin 1400-luvun alusta, jolloin sen olisi rakentanut Yuntanza aji (alueellinen sotaherra) Gosamaru. Linnaa kutsuttiin tähän aikaan nimellä Yuntanza gusuku ja sen tarkoitus oli vartioida linnaa ympäröiviä maita. Linna on rakennettu 125 metrin korkuiselle kukkulalle. Japanilaiset käyttivät linnan korkeaa sijaintia hyväkseen toisessa maailmansodassa käydyssä Okinawan taistelussa rakentamalla linnaan ilmatorjunta-aseman.
Juova-apila
Juova-apila (Trifolium striatum) on apiloihin kuuluva yksivuotinen hernekasvi. Se on tavallisesti pystyvartinen ruoho, joka kasvaa 10–25 senttimetriä korkeaksi. Lehdessä on kolme sormilehdykkää, jotka ovat leveän vastapuikeita, kärkipuolelta hampaisia, päältä lyhytkarvaisia. Kukinto on tiheä, perätön munamaisen muotoinen terttu. Kukan teriöt ovat vaaleanpunaisia ja tummasuonisia.
Juova-apila esiintyy alkuperäisenä Euroopassa ja lähialueilla. Lajia kasvaa Länsi–Itä-Euroopassa, Makaronesiassa, Pohjois-Afrikassa, Turkissa, Kaukasiassa ja Iranissa. Muualla maailmassa sitä on tulokaslajina Australiassa, Uudessa-Seelannissa ja Chilessä. Lajia käytetään rehukasvina.
Kappale (teksti)
Kappale on lukemista helpottava tekstin jakso, jonka pituus on suositellusti kolmesta kahdeksaan lauseeseen. Kappaleet käsittelevät yhtä aihetta: jos tekijä, tapahtumapaikka tai aihe vaihtuu, vaihtuu myös kappale.
Kappaleita pienempi tekstin osa on virke. Kappaleita isompi tekstin osa on luku.
Kappaleet voidaan erottaa toisistaan kahdella tavalla: laittamalla tyhjän rivin kappaleiden väliin tai aloittamalla uuden kappaleen sisennyksellä.
Kappaleiden tarkoitus on rytmittää tekstiä ja helpottaa tekstin ymmärtämistä. Jos tekstissä ei ole ollenkaan kappaleita, se on vaikealukuista ja raskasta.
Jaakko Lassila
Jaakko Sakari Lassila (27. maaliskuuta 1928 Vaasa – 4. heinäkuuta 2003 Helsinki) oli merkittävä elinkeinoelämän vaikuttaja Suomessa. Hän toimi vakuutusyhtiö Pohjolan pääjohtajana ja Kansallis-Osake-Pankin pääjohtajana. Vaasan yliopisto on nimennyt Lassilan kauppatieteiden kunniatohtoriksi vuonna 1988.
Elämäkerta
Jaakko Lassila väitteli kauppatieteiden tohtoriksi Helsingissä vuonna 1966. Hän työskenteli vakuutusyhtiö Pohjolan toimitusjohtajana vuosina 1974–1983 sekä Kansallis-Osake-Pankin pääjohtajana vuosina 1983–1991. Lassilalla oli lukuisia kotimaisia ja kansainvälisiä elinkeinoelämän luottamustehtäviä. Hän toimi muun muassa Suomen Pankin johtokunnan jäsenenä vuosina 1970–1974 sekä Helsingin kauppakorkeakoulun kanslerina 1989–1992.
Thomas Becket
thumb|210px|Varhaisin tunnettu kuvaus Thomas Becketin murhasta, [[Canterburyn katedraalista.]] Pyhä Thomas Becket (21. joulukuuta noin 1118 – 29. joulukuuta 1170) oli englantilainen kirkonmies, joka toimi Canterburyn arkkipiispana vuosina 1162–1170. Surmatuksi joutunut Becket kanonisoitiin pyhäksi vuonna 1173.
Jaakko Lassila
Elämäkerta
Uransa loppupuolella hän sai kritiikkiä niin sanotuista Kouri-kaupoista, joissa KOP toimi osakekauppojen rahoittajana. Lassilan pääjohtajakaudella Kansallis-Osake-Pankki teki maaliskuussa 1984 Suomen siihen saakka suurimman pankkikaupan hankkimalla liki 60 prosentin osake-enemmistön sveitsiläisestä Nordfinanz-Bankista Zürichistä ja avasi helmikuussa 1985 ensimmäisenä suomalaisena pankkina sivukonttorin New Yorkissa Yhdysvalloissa. Tamminiemen pesänjakajat -kirjassa Lassila nimettiin "rahavallan Reaganiksi" mahdollisena elinkeinoelämän presidenttiehdokkaana vuoden 1982 presidentinvaalissa.
Thomas Becket
Becketillä oli pitkä ja ongelmallinen suhde Englannin kuninkaaseen Henrik II:seen. Tämä koitui lopulta Becketin kuolemaksi, sillä hän ei voinut hyväksyä maallisen kuninkaan ylivaltaa kirkon asioissa. Hän lähti vuonna 1164 maanpakoon Ranskaan, mutta palasi 1170. Saman vuoden joulukuussa neljä ritaria, jotka uskoivat noudattavansa kuninkaan toivetta, surmasi hänet Canterburyn katedraalissa.
Jaakko Lassila
Elämäkerta
Lassila toimi monien muiden luottamustehtäviensä ohella sukunsa yhtiön Lassila & Tikanojan johtokunnan jäsenenä vuodesta 1963 alkaen sekä johtokunnan ja myöhemmin hallituksen puheenjohtajana 1970–1998. Hän piti tätä tehtävää omakohtaisesti tärkeämpänä kuin kymmeniä muita hallitustehtäviään eri yhtiöissä.
Thomas Becket
Murhaajat pakenivat Hugh de Morvillen hallitsemaan Knaresboroughin linnaan, josta he valmistautuivat siirtymään Skotlantiin. Ilmeisesti Henrik otti vastuun teosta, koska ei käskenyt pidättää ritareita. He matkustivat Roomaan tapaamaan paavia, joka rangaistukseksi määräsi heidät 14 vuoden ristiretkelle Pyhään maahan.
Jaakko Lassila
Elämäkerta
Lassila kuului suomalaisten taloustieteilijöiden O-ryhmään. — Muistelmansa Markka ja ääni: Suomalaisen pääoman palveluksessa hän julkaisi vuonna 1993.
Thomas Becket
Kuolema
Kesäkuussa 1170, Yorkin arkkipiispa Roger de Pont L'Évêque, Lontoon piispa Gilbert Foliot ja Salisburyn piispa Josceline de Bohon kruunasivat kruununperillisen, Henrik Nuoren Yorkissa. Tämä oli rikkomus Canterburyn kruunausetuoikeutta vastaan, joten marraskuussa 1170 Becket ekskommunikoi kaikki kolme.
Kuultuaan Becketin teosta, Henrikin kerrotaan lausuneen jotain, jonka hänen alaisensa olivat tulkinneet toiveeksi, että Becket tapettaisiin. Kuninkaan tarkat sanat ovat jääneet epäselväksi ja niistä kerrotaan useita eri versioita. Yleisimmin siteeratut sanat, kertoman mukaan, ovat: "Will no one rid me of this turbulent priest?" (Eikö kukaan vapauta minua tästä riehuvasta papista?), mutta historioitsija Simon Schaman mukaan tämä sitaatti on virheellinen. Hän uskoo aikalaiselämänkerturin Edward Grimin latinankieliseen kertomukseen, jonka mukaan sanat olivat: "What miserable drones and traitors have I nourished and brought up in my household, who let their lord be treated with such shameful contempt by a low-born cleric?" (Mitä surkeita kuhnureita ja pettureita minä olen ruokkinut ja kasvattanut taloudessani, jotka antavat alhaisen kirkonmiehen kohdella herraansa tällaisella häpeällisellä paheksunnalla?) Viihdekulttuuriin on päätynyt useita eri muotoiluja.
Mitä tahansa Henrik sanoikaan, se tulkittiin kuninkaalliseksi käskyksi ja neljä ritaria, Reginald FitzUrse, Hugh de Morville, William de Tracy sekä Richard le Breton, lähtivät matkaan kohtaamaan Canterburyn arkkipiispaa.
29. joulukuuta 1170 he saapuivat Canterburyyn. Munkki Gervase of Canterburyn ja silminnäkijä Edward Grimin kuvausten mukaan he asettivat aseensa puun alle, tuomiokirkon ulkopuolelle ja piilottivat haarniskansa viittojen alle, ennen kuin kävivät sisään haastamaan Becketiä. Ritarit kertoivat Becketille, että hänen tuli mennä Winchesteriin selittämään toimintaansa, mutta Becket kieltäytyi. Vasta Becketin kieltäydyttyä myöntymään kuninkaan tahtoon, he noutivat aseensa ja ryntäsivät sisään tappaakseen. Tällä välin Becket siirtyi pääsaliin iltajumalanpalvelukseen. Muut munkit yrittivät teljetä itsensä turvaan, mutta Becket sanoi heille, ettei rukousten kodista sovi tehdä linnoitusta, komentaen heitä avaamaan teljetyt ovat.
Ritarit juoksivat huoneeseen, miekat paljastettuina, sanoen: "Missä on Thomas Becket, kuninkaan ja maan petturi?!" Kohdatessaan heidät, Becket sanoi: "Minä en ole mikään petturi ja olen valmis kuolemaan." Yksi ritareista tarttui häneen ja yritti viedä häntä ulos, mutta Becket tarttui pylvääseen ja kumarsi päätänsä tehdäkseen sovun Jumalan kanssa.
On olemassa useita aikalaiskertomuksia siitä, mitä seuraavaksi tapahtui. Huomionarvoisimpia on hyökkäyksessä loukkaantuneen Grimin kertomus, joka kertoo mm. seuraavaa:
"...tuo jumalaton ritari... yllättäen kävi hänen päälleen ja leikkasi irti hänen päälakensa, joka mirhalla oli vihitty Jumalalle... Sitten toisen iskun päähänsä saatuaan, hän seisoi järkkymättä, mutta kolmannella iskulla marttyyri kaatui polvilleen ja kyynärpäilleen, antautuen eläväksi uhriksi, lausuen hiljaisella äänellä: "Jeesuksen nimeen ja kirkkoa suojellakseni olen valmis kuolemaan." Mutta kolmas ritari iski syvän haavan kaatuneeseen; Tällä iskulla... hänen päälakensa, joka oli irtain, putosi hänen päästään niin, että veri värjäytyi valkoiseksi hänen aivoistaan, eikä vähäisemmin hänen aivonsa värjäytyivät punaiseksi verestä; se purppuroi kirkon olemuksen... Viides – ei ritari, vaan kirkonmies, joka oli saapunut ritarien kanssa... asetti jalkansa pyhän papin ja arvon marttyyrin niskalle ja (tätä on hirvittävä sanoa) levitti aivot verisinä pitkin lattiaa, sanoen muille: "Voimme lähteä täältä, ritarit, hän ei nouse enää.""
Perintö
Becketin elämästä on kirjoitettu paljon kaunokirjallisuutta, mm. T. S. Eliot teki näytelmän Murha katedraalissa, ja Jean Anouilh näytelmän Becket, jonka filmatisoinnissa esiintyivät Richard Burton ja Peter O'Toole. Geoffrey Chaucerin Canterburyn tarinoita kertoo pyhiinvaeltajien matkasta Becketin haudalle.
Becketille omistettuja kirkkoja on Widcombessa, Capelissa ja Oxfordissa. Portsmouthissa, Southsean kaupunginosassa, on yhä Pyhälle Thomas Beckettille nimetty hautausmaa.
Sanikiluaq
Sanikiluaq' on pieni, 744 asukkaan (2006) pikkukylä Hudsoninlahdella sijaitsevassa Belchersaarten saaristossa Nunavutin territoriossa Kanadassa. Kylä kuuluu hallinnollisesti Qikiqtaalukin alueeseen. Kylä on Nunavutin territorion eteläisin paikkakunta, ja sen pormestari on Davidee Kowcharlie.
Direktiivi tekijänoikeudesta digitaalisilla sisämarkkinoilla
Direktiivi tekijänoikeudesta digitaalisilla sisämarkkinoilla 2016/0280(COD), joka tunnetaan myös nimellä Euroopan unionin tekijänoikeusdirektiivi on ehdotus Euroopan unionin direktiivi ksi, joka on osa ehdotettuja direktiivejä, joiden tarkoituksena on yhdenmukaistaa näkökohtia Euroopan unionin tekijänoikeuslainsäädäntöön ja vahvistaa digitaalisia sisämarkkinoita. Euroopan parlamentin lakiasiain valiokunta hyväksyi ehdotuksen 20. kesäkuuta 2018, josta tarvitaan koko Euroopan parlamentin päätös ennen kuin siitä tulee direktiivi.
Sanikiluaq
Kylässä sijaitsevalta Sanikiluaqin lentoasemalta on kolmesti viikossa lentoyhteys mannermaalle. Kentän ainoat käyttäjät ovat Air Inuit ja Kivalliq Air. Kylässä on myös 300 oppilaan koulu, Nuiyak School, joka työllistää 23 henkeä.
Direktiivi tekijänoikeudesta digitaalisilla sisämarkkinoilla
Euroopan neuvosto kuvasi keskeiseksi tavoitteekseen painojulkaisujen suojelemisen siten, että vähennetään "arvokuilua" internetin julkaisualustojen tekemien voittojen ja sisällöntuottajien välillä, rohkaistaan "yhteistyötä" näiden kahden ryhmän välillä, ja luodaan rajoituksia tekijänoikeuteen koskien tekstin- ja tiedonlouhintaa. Direktiivin konkreettisia ehdotuksia ovat, että myönnetään lehtien kustantajille suora tekijänoikeus niiden julkaisujen käytölle internetjalustoilla, kuten uutisten syötteenlukijoille (11 artikla) ja vaaditaan niitä sivustoja, jotka ensisijaisesti isännöivät käyttäjien julkaisemaa sisältöä, ryhtymään "tehokkaisiin ja oikeasuhteisiin" toimenpiteisiin, joilla estetään tekijänoikeuden alaisten sisältöjen luvaton julkaiseminen, tai saattamaan vastuuseen niiden käyttäjien toimet (Artikla 13). Kuten kaikki EU:n direktiivit, sekä lisenssit, että poikkeukset on vahvistettava jäsenvaltioissa.
Sanikiluaq
Historia
pienoiskuva|vasen|Landsat-satelliittikuva Belchersaarista Saarea on tutkimusten mukaan asuttanut Dorsetin kulttuurin asukkaat 500-luku eaa. – 1000-luku välisenä aikana. Heidän kulttuurinsa kadottua, alueella asuivat Thulen kulttuurin edustajat 1200-luvulta 1400-luvulle. Inuiitit ovat asuneet saarille kevät ja kesäkausina liikkuessaan riistaeläinten perässä. Ensimmäisenä eurooppalaisena Sanikiluaqin löysi vuonna 1610 tutkimusmatkailija Henry Hudson. Vuonna 1928 Hudson's Bay Company perusti alueelle kauppa-aseman, joka toimi satunnaisesti 1950-luvulle saakka. 1960-luvulla saarella sijaitsi kaksi eri yhdyskuntaa, kunnes vuonna 1971 Kanadan valtio keskitti alueen palvelut, siirsi rakennukset ja asukkaat nykyiselle paikalle.
Direktiivi tekijänoikeudesta digitaalisilla sisämarkkinoilla
Artiklat 11 ja 13 ovat herättäneet laajaa kritiikkiä Euroopan ja Yhdysvaltain eri osapuolissa. 11 artiklaa on arvosteltu "linkkiverona", joka vaatisi sivustoita "hankkimaan lisenssin ennen linkittämistä uutisartikkeleihin", ja 13 artiklaa "meemikieltona" sillä perusteella, että sisältöjä yhteensovittavat tekniikat eivät pysty täyttämään direktiivin vaatimuksia eivätkä ne pysty tunnistamaan kohtuullista käyttöä, kuten parodiaa. Direktiivin kannattajat, jotka ovat pitkälti mediaryhmittymiä, kustantajia ja sisällöntuottajia hylkäävät nämä väitteet toteamalla, että suuret internetin julkaisualustat, kuten Google välittävät "disinformaatiokampanjaa" ja hyötyvät status quosta.
Heinäkuun 5. 2018 EU:n tekijänoikeusdirektiivin käsittely lykättiin syyskuun 10:ksi 2018, koska Euroopan parlamentin äänten enemmistö kannatti äänestyksestä pidättymistä.
Syyskuun 12. 2018 Euroopan parlamentti äänesti ja hyväksyi muutosesityksin tekijänoikeusdirektiivin kiistanalaisimmat 11. ja 13. artiklat. Yhteensä 438 parlamentin jäsentä äänesti puolesta, 226 vastaan ja 39 pidättyi äänestyksestä. Ehdotuksen käsittely jatkuu kolmikantaneuvottelussa Euroopan komission ja Euroopan unionin neuvoston kanssa. Euroopan parlamentin lopullinen äänestys oli 26. maaliskuuta 2019 ja artikla 13 hyväksyttiin artiklassa 17.
Lainsäädäntöprosessi
Ensimmäinen tekijänoikeusdirektiivi otettiin käyttöön huhtikuussa 2001. Nyt käsiteltävän ehdotuksen julkisti alun perin 14. syyskuuta 2016 Euroopan komissio, jolla on aloiteoikeus EU:n lainsäädäntöön, sen jälkeen kun Euroopan parlamentti oli pyytänyt ehdotusta, jossa oli sen oman aloitteen raportti (niin kutsuttu Redan raportti). EU:n tekijänoikeusuudistusta kannustivat myös Euroopan komission tavoite vuonna 2012 ja konsultaatio vuonna 2013, Junckerin ehdokkuus , Kroesin vetoomus , Oettingerin vahvistus ja Digital Agenda Intergroup vuonna 2014; sekä Euroopan komission viestintä vuonna 2015.
Euroopan unionin neuvoston pysyvien edustajien komitea Coreper hyväksyi 25. toukokuuta 2018 tekstin, joka eteni trilogitapaamisen neuvotteluihin Euroopan parlamentissa lopullisen tekstin saavuttamiseksi ilman Saksan, Suomen, Hollannin, Slovenian, Belgian tai Unkarin suostumusta.
20. kesäkuuta 2018 Euroopan parlamentin lakiasiain valiokunta sai päätökseen korjaukset direktiiviin ja vei ne parlamentille neuvotteluihin. Kuitenkin Euroopan parlamentin jäsenet äänestivät 5. heinäkuuta 2018, että se ei etene neuvotteluvaiheeseen, vaan sen sijaan avaa uudelleen keskustelun direktiivistä syyskuussa 2018. Keskustelun uudelleen aloittamista kannatti 318 ääntä ja jatkamista kannatti 278, sekä 31 äänesti tyhjää. EU parlamentti hyväksyi direktiivin lopulta läpi 26. maaliskuuta 2019 äänin 348–274.
Suomessa eduskunta hyväksyi direktiivin mukaisen uuden tekijänoikeuslain 27. helmikuuta 2023 ja laki tuli voimaan 3. huhtikuuta 2023.
Artikla 3
Artikla 3 ehdottaa poikkeuksia tekijänoikeuteen sellaiseen tekstin- ja tiedonlouhintaan, jonka tarkoituksena on tieteellinen tutkimus. COREPER:n versiossa ovat sekä pakollinen, että vaihtoehtoinen lisäys.
Riippuen siitä, hyväksytäänkö faktat ja informaatio tekijänoikeudettomaan (public domain) asemaan, DTM poikkeus saattaisi lisätä tai vähentää rajoituksia verrattuna status quohon.
Artikla 4
Artikla 4 ehdottaa pakollisen rajoituksen tekijänoikeuden alaisille teoksille osana "digitaalista ja rajoja ylittävää opetustoimintaa". Sovellettessa tämä artikla selvittäisi, että koulutuslaitokset voivat käyttää tekijänoikeuden alaisia teoksia ei-kaupallisesti havainnollisiin tarkoituksiin.
Koulutussektori on ollut huolestunut siitä, että artikla 4:n ehdottama rajoitus rajaa liikaa. Sektori esittää esimerkiksi, että "koulutuslaitosten" käsitteen piiriä laajennetaan ulottumaan kulttuurialojen muistiorganisaatioihin. Artikla 4:n kiistellyin osa on 2, jossa rajoitusta ei myönnettäisi, jos markkinoilla on saatavilla "vastaavia lisenssejä".
COREPERin versiossa on muutoksia, jotka perustuvat koulutussektorin argumentteihin, mutta siinä on kuitenkin mukana kiistelty artiklan osa 4(2).
Artikla 15 (aiemmin artika 11)
Artikla 15 laajentaa vuoden 2011 tekijänoikeusdirektiiviä myöntämällä kustantajille suoraan tekijänoikeuden niiden "lehdissä julkaistuun aineistoon tietoyhteiskunnan palveluntarjoajien verkkokäytössä". Nykyisen EU-lainsäädännön mukaan kustantajat ovat sen sijaan riippuvaisia kirjoittajien heille myöntämistä tekijänoikeuksista ja niiden on osoitettava omistusoikeutensa jokaiseen teokseen erikseen.
EU:n lakiasiain valiokunnan äänestämä versio sisälsi selkeitä poikkeuksia hyperlinkittämiseen ja "yksityiskäyttäjien lehtijulkaisujen lailliseen yksityiseen ja ei-kaupalliseen käyttöön".
Artikla 17 (aiemmin artikla 13)
Artika 17 poistaa rajoituksen "turvasatamasta" tekijänoikeusloukkauksille, joita palveluntarjoajat ovat myöntäneet verkkopalveluita muokkaaville käyttäjille Direktiivissä elektronisesta kaupankäynnistä 2000, mutta siinä myönnetään myös rajoitus velvoitteeseen niille, jotka ottavat käyttöön "tehokkaita ja oikeasuhteisia toimenpiteitä" "ehkäistääkseen tiettyjen teosten saatavuuden, jotka oikeudenhaltijat tunnistavat", toimivat "nopeasti" niiden poistamiseksi ja osoittavat niiden toimivan parhaalla tavalla ehkäistäkseen saatavuutensa vastaisuudessa.
Palveluita, jotka taltioivat sisältöä verkossa julkaistuihin ei-kaupallisiin tietosanakirjoihin, ei-kaupallisten alustojen avoimen lähdekoodin ohjelmistojen kehittämiseksi ja ei-kaupallisten koulutuksellisten ja tieteellisten tiedon varastointia, kuten myös niitä verkkotallennustilojen palveluita, jotka sallivat käyttäjien ja/tai yritysten lataamaan tiedostoja omaan käyttöönsä, internetin palveluntarjoajia ja verkossa toimivia vähittäismyyntimarkkinoita, ei pidetä artiklassa 17 (osa 2(5)) tarkoitettuina verkossa toimivina sisällön jakamisen palveluina. Artikla myös ohjaa jäsenvaltioita harkitsemaan tarjoajan kokoa, sen lataaman sisällön määrää, ja toimenpiteiden tehokkuutta "teknologisen kehityksen valossa".
Artikla velvottaisi myös hakukoneet hankkimaan lisenssit kuvahaussa näkyville valokuville.
Artikla 17 on saanut kritiikkiä siitä, että se saattaisi mahdollisesti luoda verkossa ilmaisemisen "tukahduttavan vaikutuksen". Vaikka artikla vaatii vain "parhaita yrityksiä" palveluntarjoajilta, sekä kriitikot että puoltajat ovat olleet samaa mieltä siitä, että pystyäkseen saavuttamaan vaatimuksen tulevan saatavuuden ehkäisemisestä, suurempien yritysten pitäisi ottaa käyttöön sellaisia sisällön vertaamisen tekniikoita, kuten YouTuben sisällöntunnistusjärjestelmä (Content ID system). Kriitikot painottavat, että sellaisissa järjestelmissä esiintyy tunnistusvirheitä (False positives and false negatives) ja sitä, että ne eivät pysty vastaamaan tekijänoikeuden rajoitteista, kuten kohtuullisuudesta (fair dealing) (ja joka johtaisi heidän väitteidensä mukaan internetin meemien kieltoon). Tukijat taas huomauttavat, että YouTube on käyttänyt sisällöntunnistamista jo kymmenen vuotta, ja se on pysynyt hostaamaan menestyksellä kaikenlaisia sisältöjä.
Kriitikoiden muiden vastaväitteiden mukaan kaikkia sisällöntuottajia tullaan pakottamaan käyttämään kalliita sisällönsuodattimia, joiden kehittämiseen vain suurimmilla yhdysvaltalaisilla teknologia-alan yrityksillä on ollut resursseja, ja että tehtävän julkistamisella on vaikutuksia yksityisyyden loukkaamisen.
Artikla 15
Artikla 15 pyrkii sallimaan sen, että tekijät lisäisivät palkkioidensa suuruutta niissä tapauksissa, joissa se on suhteettoman pieni. Ehdotetut artiklat 14-16, jotka ovat heikompia kuin useissa jäsenmaissa nyt olevat, kehittäisivät tekijöiden ja esittäjien neuvottelumahdollsiuuksia.
Tekijäjärjestöt ehdottivat "oikeuksien kääntömekanismia", joka sallisi peruuttamissopimuksen sellaiseen tekijänoikeuteen, joka on osoittautunut epäedulliseksi.
Muut artiklat
Ehdotuksen muissa luvuissa yritetään selvittää joitakin yleisten kirjastojen toimintoja ja orpoteosten laillista asemaa.
Joidenkin Euroopan parlamentin valiokuntien esittämät lisäykset koskevat tekijänoikeudettomia aineistoja (public domain) ja maisemanvapautta (freedom of panorama).
Tuki
Direktiiviä tukevat julkaisijat suurimmat levy-yhtiöt, kirjailijoiden yhdistys, journalistit, bändit, kirjailijat, luovan työn tekijät ja taiteilijat. Euroopan kirjailijoiden ja säveltäjien yhdistysten ryhmän (European Grouping of Societies of Authors and Composers) organisoima kampanja keräsi yli 32 000 allekirjoitusta luovan työn tekijöiltä, joihin kuuluivat David Guetta, Ennio Morricone, Jean-Michel Jarre, ja yhtye Air. Muita tukijoita ovat olleet muusikot Paul McCartney ja James Blunt, kirjailija Philip Pullman (kirjailijoiden yhdistyksen Society of Authors johtaja), itsenäisten musiikkiyritysten liitto (Independent Music Companies Association) ja saksalainen kustantaja Axel Springer.
Euroopan parlamentissa tukea johtaa Axel Voss MEP, direktiivin raportoija, ja EPP:n (European People's Party group) ryhmän jäsen. Voss hylkää kriitikoiden argumentit direktiiviä vastaan, ja kuvaa erityisesti puheita sensuurista "epäoikeudenmukaisina, liitoiteltuina, sekä objektiivisesti väärinä ja epärehellisinä". Hän huomauttaa, että sisällön suodattamisteknologia on ollut YouTuben käytössä jo kymmenen vuotta, eikä se ole koskaan sytyttänyt "sensuurin vastaisia kampanjoita", ja syyttää "isoja internetin julkaisualustoja" "valeuutiskampanjan" järjestämisestä.
Vastaavasti kustantajien ammattijärjestöt väittävät, että on käyty "pahantahtoista" ja "harhaanjohtavaa", myös "disinformaatiokampanjaa". He nimeävät erityisesti järjestäjiksi Wikipedian ja Googlen väittäen, että Wikipedia ja muut julkaisualustat ovat osallistuneet "ei-hyväksyttäviin harhaanjohtamiskampanjoihin ... vaikuttaakseen MEP:eihin" ja huomauttavat, että Google, joka käytti 5,5 miljoonaa euroa lobbaukseen Euroopassa vuonna 2016 on eräs  Electronic Frontier Foundationin tukijoista, joka on toinen johtava vastustaja, ja jonka nähtiin pyytävän yhteistyökumppaneitaan lobbaamaan uudustusta vastaan. Kustantajat argumentoivat, että myös lisensioituihin sisällöntuottajiin, kuten Spotifyhin ja Netflixiin vaikuttaa negatiivisesti myös nykyinen tekijänoikeuksien hallinnointi, jonka he sanovat hyötyvänsä käyttäjävetoisista jalustoista, kuten YouTubesta (jonka omistaa Google) ja Facebookista. He viittaavat raportteihin, joiden mukaan spambotit tukahduttavat MEPejä niin monilla tekijänoikeuden vastaisilla sähköpostikirjeillä, että he eivät enää pysty tekemään töitä.
Ne sanomalehdet, jotka tukevat avoimesti direktiiviä kiinnittävät huomion artikla 11:n väittäen, että uudistus on taistelu eurooppalaisen mediapluralismin ja monopolististen ulkomaisten internet-jättiläisten välillä. Valtalehdistön väitteissä on yhteistä se, että internetin julkaisualustat lobbaavat lakiehdotusta vastaan, jotta ne voivat tukea taloudellisia intressejään.
Italialaisessa sanomalehdessä Corriere della Serassa 3. heinäkuuta 2018 julkaistussa artikkelissa väitettiin, että direktiivi ei vaikuta voittoa tavoittelemattomiin verkossa julkaistaviin tietosanakirjoihin (kuten Wikipediaan) tai muihin ei-kaupallisiin verkkosivuihin.
Vastustus
pienoiskuva|Italiankielisen Wikipedian estobanneri. Muissa estetyissä Wikipedioissa oli vastaavia viestejä. pienoiskuva|Englanninielisessä Wikipediassa ollut banneri saksalaisesta IP-osoitteesta katsottuna.
Direktiivin artiklat 11 ja 13 ovat kohdanneet laajaa vastustusta. Niitä vastustavat yli 200 akateemisen työn tekijää yli 25 tutkimuskeskuksesta, kirjailijat, journalistit kustantajat uutistoimistot lainoppineet   internet asiantuntijat, kulttuuri-instituutiot , käyttäjät, kansalaisoikeusjärjestöt , YK:n ihmisoikeuksien komissaarin toimisto lainsäätäjät ja EUn tutkijat.
Muut kampanjaa käyvät tahot, kuten Copyright for Creativity -liittouma väittävät, että tekijänoikeuden kesto on liian pitkä, ehdotukset ovat ajasta jäljessä, eivätkä ne tuo harmonisointia, eikä sääntöjen toteuttaminen toimi.