cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Charles Galton Darwin
Tausta
Darwin syntyi tiedemiessukuun Newnham Grangessa, Cambridgessä, Englannissa. Hän oli matemaatikko George Darwinin poika ja Charles Darwinin pojanpoika. Hänen äitinsä oli Lady Darwin, Mayd de Puy, joka oli kotoisin Philadelphiasta, Yhdysvaltain Pennsylvaniasta. Darwinin vanhempi sisar oli taiteilija Gwen Raverat, ja hänen nuorempi sisarensa Margaret meni naimisiin Geoffrey Keynesin, taloustieteilijä John Maynard Keynesin veljen kanssa. Hänen nuorempi veljensä William Robert Darwin oli lontoolainen osakevälittäjä. Darwin opiskeli Marlborough Collegessa vuosina 1901–1906 ja sen jälkeen matematiikkaa Cambridgen yliopiston Trinity Collegessa, jossa hän suoritti MA-tutkinnon vuonna 1910.
Ura
Suoritettuaan tutkinnon Darwin tutki atomifysiikkaa ja atomin rakennetta yhdessä Ernest Rutherfordin ja Niels Bohrin kanssa. Vuodesta 1912 lähtien hän tutki kahden vuoden ajan röntgensäteilyn diffraktiota yhdessä Henry Moseleyn kanssa. Vuonna 1914 hän laati kaksi tutkielmaa röntgensäteilyn diffraktiosta täydellisissä kiteissä, ja niistä tuli usein viitattuja klassikoita. Myöhemmässä tutkielmassaan vuodelta 1922 hän esitti mosaiikkikidemallin.
Vuonna 1936 Darwin luopui virastaan Edinburghissa, jossa hänen seuraajakseen tuli Max Born, ja itse siirtyi Christ's Collegen johtajaksi, jossa hän aloitti uransa aktiivisena ja kyvykkäänä hallintohenkilönä. Vuonna 1938, sodan lähestyessä hänet nimitettiin National Physical Laboratoryn johtajaksi. Tässä virassa hän toimi sodanjälkeiseen aikaan saakka ja onnistui tehostamaan laboratorion toimintaa uudistamalla sen organisaatiota. Suuren osan sota-ajasta hän kuitenkin toimi Manhattan-projektissa koordinoiden yhdysvaltalaisten, brittien ja kanadalaisten töitä.
Vuonna 1942 Darwin sai Brittiläisen imperiumin ritarikunnan ritarikomentajan (KBE) arvon.
Toisen maailmansodan aikana Darwin toimi myös yhtenä englannin kielen oikeinkirjoituksen uudistamista tavoitelleen Simplified Spelling Societyn varapuheenjohtajista.
Eläkkeelle jäätyään Darwin pohti väestönkasvuun, genetiikkaan ja eugeniikkaan liittyviä kysymyksiä. Teoksessaan Tuleva maailma hän pohti ihmiskunnan tulevaisuuden näkymiä jopa miljoonan vuoden aikajänteellä. Hän päätyi siihen pessimistiseen käsitykseen, että pitkällä aikavälillä Malthusin väestöteoria pitää paikkansa: väestöllä on taipumus kasvaa niin suureksi, että lopulta kaikille ei riitä ravintoa vaan osa ihmisistä kuolee nälkään. Silloin tällöin ja paikallisesti väestön kasvu saattaa tosin pysähtyä ja kääntyä laskuunkin, mutta tällainen tilanne on epävakaa. Edes nykyaikainen syntyvyyden säännöstely ei lopulta auta, sillä se johtaa vain siihen, että eniten jälkeläisiä saavat ne, jotka kiihkeimmin haluavatkin suuren perheen ja useita lapsia. Jos tämä taipumus on perinnöllinen, luonnonvalinta alkaa suosia niitä, joilla se on voimakkain, ja vaikka kyseessä olisikin vain pieni vähemmistö, tarpeeksi monen sukupolven jälkeen suurin osa ihmisistä on juuri heidän jälkeläisiään ja perinyt saman taipumuksen. Niinpä vaikka väestö olisi vähitellen vähentynytkin, tuolloin se kääntyy jälleen nousuun.
Viimeisinä vuosinaan hän matkusteli paljon, kehitti innokkaasti kansainvälistä yhteistyötä ja keskusteli taitavasti tieteellisistä ideoista.
Perhe
Vuonna 1925 Darwin meni naimisiin Katharine Pemberin kanssa, joka oli matemaatikko ja Francis William Pemberin tytär. He saivat kolme poikaa ja yhden tyttären:
Charles Galton Darwin kuoli vuoden 1962 viimeisenä päivänä Newnham Grangessa Cambridgessä, samassa talossa, jossa oli syntynytkin. Hänet tuhkattiin Cambridgen krematoriossa 4. tammikuuta 1963. Hänen hautamuistomerkkinsä on Cambridgessä St. Botolphin kirkkomaalla.
Saltstraumen
Saltstraumen|250px|thumb Saltstraumen on Bodøssä, Nordlandin läänissä, Norjassa sijaitseva pieni salmi, jossa on erittäin voimakas vuorovesivirtaus. Se sijaitsee noin 30 kilometrin päässä Bodøn keskustasta. Saltstraumenin yli pääsee Saltstraumenin sillan kautta, jolla kulkee Fylkesvei 17 -tie.
Vesi voi virrata Saltstraumenissa jopa 40 kilometriä tunnissa.
Osmussaari
Osmussaari on Luoteis-Virossa sijaitseva Suomenlahden saari. Etäisyys Osmussaarelta Viron mantereelle on 7,5 km. Hallinnollisesti Osmussaari kuuluu Lääne-Nigulan kuntaan Läänen maakunnassa. Saarella on vain kaksi vakituista asukasta. Saareen pääsee kalastajaveneellä Dirhamin satamasta. Saarella vierailee vuosittain 3 000 turistia.
Maantiede
220px|thumb|vasen|Osmussaaren rannikkoa. Osmussaari nousi merestä noin 2 000–3 000 vuotta sitten Baltian klintistä. Maa kohoaa edelleen noin kolme millimetriä vuosittain, minkä takia saaren pinta-ala kasvaa koko ajan etelän suuntaan. Saarta ympäröivät merenalaiset harjanteet ja rannikon kalliot. Osmussaaren pinta-ala on 480 hehtaaria, mikä tekee siitä Viron neljänneksitoista suurimman saaren. Saari on matala ja sen korkein kohta on seitsemän metriä meren pinnan yläpuolella. Kaksi niemeä saaren kaakkoisosassa muodostavat Storhamnen-satamapaikan. Vanhempi Minsia-laituri vastakkaisella rannalla hylättiin vuonna 1902. Osmussaaren omistaa pääasiassa Viron valtion ympäristöministeriö ja vähäisissä määrin myös sisäasiainministeriö. 540 miljoonaa vuotta sitten Osmussaaren lähistölle iskeytyi meteoriitti, minkä takia saarella on gneissibreksiakiviä.
Luonto
230px|thumb|oikea|Nuori [[meriharakka Osmussaarella.]] Saaren kasvilajisto on melko runsaslukuinen, mutta kasvillisuus on harvaa, eikä saarella ole yhtään metsää. Puut ovat olleet saaren historian aikana niin harvinaisia, että yksittäiset puut saatettiin tuntea erisnimillä. Yleisimpiin kasvilajeihin saarella lukeutuvat sikoangervo, kissankello, keltamatara, kissankäpälä, tähkätädyke ja Phleum phleoides. Kasvilajeista 29 on suojeltuja ja niistä harvinaisin on kallioilla kasvava tanskankuirimo. Lintulajisto on runsas. Saarella on tavattu 178 eri lintulajia ja 90 saarella pesivää lajia. Luonnonvaraisia maaeläimiä on vain vähän. Nisäkkäistä saarella tavataan kettua, majavaa ja lepakkoja. Osmussaari on Natura 2000 -aluetta. Viime aikoina saarta on puhdistettu sekä sen asukkaiden että saarella kasvatettavien lampaiden avulla. Lampaat ovat pääasiassa islantilaista rotua. Vuoteen 2007 saarella oli lampaiden lisäksi eestinhevosia.
Historia
220px|thumb|oikea|Osmussaaren majakka. Saaren ruotsinkielinen nimi Odensholm tulee Odinin nimestä, joka legendan mukaan haudattiin saarelle. Vironruotsalaiset asuttivat Osmussaaren 1300-luvulla, mutta historiallisia lähteitä saaresta ennen 1700-lukua on vain vähän. Ensimmäiset asukkaat tulivat eri tutkijoiden mukaan joko ulkomailta Suomesta ja Ruotsista, tai Viron mannermaalta. 1700-luvun alussa kulkutaudit tappoivat suuren osan saaren väestöstä. Tyhjentyneet alueet asutettiin kuitenkin nopeasti uudelleen. Vuonna 1776 saarelle rakennettiin kirkko, josta on ehjänä enää osa sen tornista ja seinistä. Paikalla oli myös hautausmaa, mikä on nyt jo tuhoutunut kokonaan. Vuonna 1850 saarelle rakennettiin majakka, joka on sekin nyt jo tuhoutunut toisen maailmansodan aikana. Saarelle rakennettiin koulu, joka toimi vuodesta 1883, mutta joutui lopettamaan jo kymmenen vuotta myöhemmin. Koulu avattiin uudelleen 1910, mutta se joutui tällöinkin lopettamaan pian toimintansa ensimmäisen maailmansodan sytyttyä.
Riihimäki Rock
Riihimäki Rock on vuodesta 2008 lähtien Riihimäellä järjestetty rockfestivaali.
Tammikuussa 2017 ilmoitettiin, että Riihimäki Rockia ei järjestetä vuonna 2017, vaan tapahtuma pitää välivuoden.
Tapahtuman järjestäjä Timo Isomäki ilmoitti 16. Maaliskuuta 2018, että tapahtumaa ei myöskään järjestettäisi vuonna 2018.
Historia
Riihimäki Rock kuului alun perin Rock n'Roll Circus -festivaalikiertueeseen, joka käsitti Riihimäen lisäksi Hämeenlinnan (Wanaja Festival), Jyväskylän (Jyväskylä Rock) ja Kokkolan (Kokkola Rock). Riihimäki Rockin ensimmäisenä promoottorina toimi mediapersoona ja toimittaja Wallu Valpio.
Valpion jättäydyttyä festivaaliorganisaatiosta pois Riihimäki Rockin promoottorina on vuodesta 2009 lähtien toiminut Mikko Hansson, joka on vastannut muun muassa Wanaja Festivalista.
Vuonna 2012 Riihimäki Rockin järjestämisvastuu siirtyi Kalle Keskisen johtamalle Loud'n Live Promotionsille, Mikko Hansson jatkoi promoottorina.
Riihimäki Rock säilyi Keskisen yhtiön järjestämänä tapahtuma aina vuoteen 2016 asti, jolloin Riihimäki Rock siirtyi uuden järjestäjän vastuulle. Riihimäki Rockin kanssa järjestävää tahoa vaihtoi myös Hämeenlinnassa järjestettävä Wanaja Festival ja Helsingin Suvilahdessa järjestettävä Eurodance-tapahtuma We Love The 90's.
Uutena Riihimäki Rock-järjestäjänä aloitti N.C.D Production, jonka johtohahmona on toiminut julkisuudessa Timo Isomäki. Omistajavaihdoksesta huolimatta Riihimäki Rockin promoottorina jatkoi Mikko Hansson.
2008
Riihimäki Rock 2008 järjestettiin 27.-28.6.2008 Riihimäen messupuistossa
Lauantai 28.6.2008
2009
Riihimäki Rock 2009 järjestettiin 26.-27.6.2009 Riihimäen messupuistossa
Lauantai 27.6.2009
2010
Perjantai 2.7.2010
Lauantai 3.7.2010
2011
Riihimäki Rock 2011 järjestettiin 1.-2.7.2011 Riihimäen Messupuistossa
Lauantai 2.7.2011
2012
Riihimäki Rock 2012 järjestettiin 29.-30.6.2012 Riihimäen Messupuistossa.
Perjantai 29.6.2012
Lauantai 30.6.2012
2013
Riihimäki Rock 2013 järjestettiin 28.-29.6.2013 Riihimäen messupuistossa. Tapahtuman juontajana toimi Esko Eerikäinen. Lisäksi alueella järjestettiin ennen lauantain konserttia Robin in the Park -konsertti, jossa esiintyi Robin
Perjantai 28.6.2013
Lauantai 29.6.2013
Robin in the Park 29.6.2013
2014
Riihimäki Rock 2014 järjestettiin 27.-28.6.2014 Riihimäen Messupuistossa.
Perjantai 27.6.2014
Lauantai 28.6.2014
2015
Riihimäki Rock 2015 järjestettiin 26.-27.6.2015 Riihimäen Tehtaankadun Messupuistossa.
Perjantai 26.6.2015
Lauantai 27.6.2015
Robin-päiväkonsertti 27.6.2015
2016
Riihimäki Rock 2016 järjestettiin Riihimäen Tehtaankadun Messupuistossa 1.-2.7.2016.
Perjantai 1.7.2016
Arkeeinen aioni
Arkeeisen kauden eliöt
Elämän arvellaan syntyneen 4,0–3,5 miljardia vuotta sitten, joissain tarkasteluissa vasta noin 3,2 miljardia vuotta sitten. Elämä oli tällä kaudella yksisoluisia, alkeistumallisia. Sinibakteerien kaltaiset eliöt kasautuivat kerrostuessaan stromatoliitteiksi kauden alusta lähtien. Varsinaisia eubakteereja on löydetty vain vähän. On myös löydetty fossiilisia äärioloihin sopeutuneita ekstremofiileja, jotka kuuluvat arkeoneihin. Aitotumaisten fossiileja ei tunneta tältä ajalta.
Luultavasti kaasukehässä ei ollut juurikaan happea, mutta tästä on kiistelty. Yhteyttäminen syntyi tällä kaudella (sinibakteerit eli sinilevät). On teoretisoitu, että osa alkeellisista tumattomista solutyypeistä olisi kuollut viimeistään arkeeisen kauden lopussa sukupuuttoon.
Corycium enigmaticum
Arkeeinen kausi oli elämän synnyn kausi. Sen eliöistä on todisteina vain äärimmäisen harvat ja vaikeasti tutkittavat fossiilit. Eräs vanhimmista fossiileista nimeltään Corycium enigmaticum on löytynyt Suomesta Tampereen lähistöltä, ja sen ikä on eräiden arvioiden mukaan jopa yli kaksi miljardia vuotta. Corycium enigmaticum on pieni pussimainen hiilimuodostuma. Isotooppitutkimusten mukaan sen hiili on elollisesta olennosta peräisin. Se on saattanut olla jonkinlainen alkeellinen leväkasvi.
Arkeeinen aioni
Kaudella syntyivät mantereet, jotka kauden lopulla ilmeisesti yhdistyivät Kenorlandin jättiläismantereeksi. Viimeistään kauden lopulla maan geologia oli nykyisenlaisine mannerliikuntoineen ja muine tektonisine tapahtumineen.
SKS
SKS voi tarkoittaa:
Arkeeinen aioni
Arkeeinen aioni
Tulivuoritoiminta oli huomattavasti nykyistä voimakkaampaa ja maalämpö kauden alussa kolme kertaa nykyistä voimakkaampi ja kauden lopussa kaksi kertaa nykyistä voimakkaampi. Useimmat arkaaisen kauden sedimentit ovat toisin kuin myöhemmän proterotsooisen kauden sedimentit, syvän veden metamorfisia kiviä. Kaudelle tyypillinen vihreäkivi liittyy saarikaariin. Arkeeisella kaudella syntyi 7 % nykyisistä mannerytimistä, kratoneista. Karbonaattikivet ovat harvinaisia, mikä viittaa suureen veteen liuenneen hiilihapon määrään.
Kauden alussa suurin meteoriittipommitus hiljeni. Yleensä tutkijat ovat sitä mieltä, että arkeeisella jaksolla Maan ilmakehä oli kasvihuoneilmiön takia jopa kymmeniä asteita nykyistä kuumempi mutta lämpötilaltaan alle 100 °C. Korkea lämpötila johtui kasvihuonekaasuista. Toisten mielestä Maa olisi ollut suunnilleen yhtä viileä kuin nyt.
Arkeeisella kaudella aurinko oli nykyistä himmeämpi, sen kirkkaus oli vain 75 % nykyisestä, mikä olisi tuottanut nykyisenlaisella ilmakehällä kasvihuoneilmiöineen noin -5 asteen pintalämpötilan.
Kauden jako
Paikallisia kerrostumia:
Michael Nyman
thumb|Michael Nyman. Michael Laurence Nyman (s. 23. maaliskuuta 1944 Lontoo) on brittiläinen säveltäjä, pianisti ja libretisti. Hän on tunnettu minimalistina, ja hän juuri käytti tätä nimitystä musiikissa ensimmäisenä.
Nyman syntyi työväenluokkaiseen juutalaisperheeseen Lontoon East Endissä. Hän opiskeli Royal Academy of Musicissa ja King’s College Londonissa. Hän saavutti varhaisella urallaan menestystä myös musiikkiarvostelijana.
Nyman on säveltänyt runsaasti elokuvamusiikkia tunnetuimpina esimerkkeinä Piano (1993) sekä monet Peter Greenawayn ohjaamat elokuvat. Lisäksi hän on säveltänyt muun muassa kamarimusiikkia ja oopperaa. Hän on johtanut vuodesta 1981 omaa Michael Nyman Bandiaan.
Battlefield (pelisarja)
Battlefield on Digital Illusions CE:n kehittämä ja Electronic Artsin julkaisema ensimmäisen persoonan ammuntapelisarja, jonka ensimmäinen osa Battlefield 1942 julkaistiin vuonna 2002. Perinteisistä ensimmäisen persoonan ammuntapeleistä poiketen pelisarja keskittyy ominaisuuksiltaan enemmän suuriin karttoihin, erilaisiin sota-ajoneuvoihin ja tiimityöskentelyyn.
Axel Bergholm
Karl Axel Bergholm (6. marraskuuta 1841 Sipoo – 18. huhtikuuta 1924 Porvoo) oli suomalainen filosofian tohtori ja opettaja. Hän sai professorin arvonimen 1907.
Bergholmin vanhemmat olivat kirkkoherra Karl Fredrik Bergholm ja Johanna Gustava Amalia Wallgren. Hän pääsi ylioppilaaksi Porvoon kymnaasista 1859 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi ja maisteriksi 1864 sekä opettajakandidaatiksi 1866.
Bergholm toimitti käsikirjan Suomen aatelittomia sukuja. Hän oli oppikoulun opettaja Helsingissä, Porvoossa ja Mikkelissä ja sen jälkeen vielä uudelleen Porvoossa ruotsalaisen lyseon historian, maantiedon ja ruotsin opettaja 1885–1910 sekä koulun rehtori.
Nobelin fysiologian tai lääketieteen palkinto
Nobelin fysiologian tai lääketieteen palkinto on yksi viidestä alkuperäisestä Nobel-palkinnosta. Ruotsin Karoliininen instituutti myöntää palkinnon vuosittain ansioituneille lääketieteen tai fysiologian edustajille. Palkintoa ei jaettu vuosina 1915, 1916, 1917, 1918, 1921, 1925, 1940, 1941 eikä 1942. Ensimmäisen ja toisen maailmansodan takia Nobelin palkintoja jätettiin jakamatta. Lisäksi säännöt sanovat, että jos kyseisenä vuonna kukaan ehdokkaista ei täytä ehtoja, palkintosumma tulee säästää seuraavalle vuodelle.
Kaikkien aikojen nuorin palkinnon saaja oli 32-vuotias Frederick Banting vuonna 1923.
Palkintoon kuuluu mitali, diplomi ja huomattava rahapalkinto. Vuonna 2019 palkintosumma oli 9 miljoonaa Ruotsin kruunua. Mitalin on suunnitellut Erik Lindberg. Siinä on kaksi naishahmoa: lääketieteen henki kerää kalliosta pulppuavaa vettä ja tarjoaa sen sairaalle tytölle. Mitaliin on kaiverrettu teksti Inventas vitam iuvat excoluisse per artes, palkinnon saajan nimi sekä sen myöntäjän, Karoliinisen instituutin latinankielinen nimi muodossa REG. UNIVERSITAS MED. CHIR. CAROL. Mitalin toisella puolella on Alfred Nobelin kasvokuva ja hänen syntymä- ja kuolinvuotensa.
Suomen moottoritieverkko
pienoiskuva|Kartta Suomen moottori-, moottoriliikenne- ja kaksiajorataisista teistä. Suomen moottoritieverkko muodostuu moottoriteistä, joista valtaosa sijaitsee eteläisessä Suomessa. Vuoden 2022 alussa Suomen tieverkolla oli 944 kilometriä moottoriteitä. Suomi on harvaan asuttu maa ja liikennemäärät ovat yleensä pieniä. Tämän vuoksi Suomeen ei ole ollut tarpeellista rakentaa samanlaista kattavaa moottoritieverkkoa, kuin esimerkiksi Saksassa on. Pisimmät yhtenäiset moottoritieosuudet sijaitsevat Helsingistä säteittäisesti lähtevillä valtateillä. Ylivoimainen valtaosa Suomen moottoriteistä on valtateitä. Muutamat moottoritieosuudet ovat lisäksi kanta-, seutu- ja yhdysteitä. Suomessa on kolme tietä, jotka ovat päiden lyhyitä sekaliikenneosuuksia lukuun ottamatta kokonaan moottoritietä: valtatiet 1, 7 ja 29.
Lainsäädäntö
pienoiskuva|150px|Suomalainen moottoritien merkki
Suomen lainsäädännön moottoritien määritelmä noudattaa Wienin tieliikennesopimuksen määrittelyä:
Moottoriteille on asetettu tiettyjä tien geometriaa, liittymäväliä ja muita teknisiä ominaisuuksia koskevia vaatimuksia. Moottoriteistä hieman alle kahdella kolmasosalla nopeusrajoitus on 120 kilometriä tunnissa. Muilla moottoriteillä rajoitus on yleensä 100 kilometriä tunnissa, joskus myös tätä alempi. Talvisin nopeusrajoitus on kaikilla moottoriteillä enintään 100 kilometriä tunnissa. Suomessa moottoritiellä saa kuljettaa vain moottoriajoneuvoa, jonka suurin sallittu tai rakenteellinen nopeus on yli 70 km/h.
Moottoritiet jaetaan merkityksensä perusteella neljään luokkaan:
Luokittelu liittyy lähinnä tiesuunnitteluun eikä luokkaa mitenkään merkitä tielle liikennemerkein. Alemman luokan moottoriteillä tien tekniset vaatimukset eivät ole niin tiukat. Nimitystä kaupunkimoottoritie käytetään joskus myös moottoritiemäisistä teistä, esim. Kehä III, jotka eivät kuitenkaan ole moottoriteitä.
Suomessa moottoritien rinnalla kulkeva rinnakkaistie on tieluokaltaan yleensä seututie. Rinnakkaisyhteys voi kulkea myös keskustan katuverkolla.
Luonnehdinta
pienoiskuva|Helsingin ja Tampereen välistä moottoritietä (valtatietä 3) Hattulassa. pienoiskuva|Valtatie 4 Oulussa. Pisimmät yhtäjaksoiset moottoritiet ovat Vantaan ja Ylöjärven välinen osuus valtatiellä 3, Helsingin ja Turun välinen osuus valtatiellä 1, Helsingin ja Vaalimaan välinen osuus valtatiellä 7 sekä Helsingin ja Heinolan välinen osuus valtatiellä 4. Muut moottoritiet ovat yleensä lyhyehköjä osuuksia suurimmissa kaupungeissa. Myös esimerkiksi valtatiellä 9 on moottoritietä noin 130 kilometrin matkalla yhteensä kuudella toisistaan erillisellä osuudella. Maailman pohjoisin moottoritie sijaitsee Torniossa valtatiellä 29.
Lähes kaikki Suomen moottoritiet ovat 2+2-kaistaisia: Helsingin ja Tampereen seuduilla sekä Turussa, Lahdessa, Hyvinkäällä, Akaassa ja Oulussa on useampikaistaisia osuuksia. Lisäksi Kotkassa on rinnakkaisrampillinen osuus. Vain lain määrittelemät moottoritiet laskien levein osuus on kantatiellä 51 Espoossa, jossa rinnakkaisramppeineen tie yltää yhteensä 12 kaistaan. Rinnakkaisrampillisia osuuksia on vain Kantatiellä 51 Espoon Westendissä, Valtatiellä 3 Tampereen Lakalaivalla ja Valtatiellä 7 Kotkan Karhulassa. Rinnakkaisramppeja huomioon ottamatta leveimmät osuudet ovat valtatiellä 1 Espoon Leppävaarassa, valtatiellä 4 Helsingin Viikissä, kantatiellä 45 Helsingin Pakilassa ja Vantaan Tikkurilassa sekä kantatiellä 51 Espoosta Haukilahden ja Westendin välillä, jotka ovat kaikki 4+4-kaistaisia osuuksia. Rinnakkaisrampit on yleensä tarkoitettu erottamaan paikallisen ja pitkän matkan liikenteen sekoittumisalueet vilkkailla tieosuuksilla.
Suurin osa Suomen uusista moottoriteistä kiertää taajama-alueet kohtuullisella etäisyydellä, mutta osa varhaisista osuuksista rakennettiin huomattavan lähelle kaupunkien keskustoja. Nykyisin tuskin enää rakennettaisiin 1960-luvulla rakennetun Hämeenlinnan moottoritien kaltaista läpikulkutietä kaupungin keskustan halki. Hämeenlinnassa valmistui syksyllä 2014 Kauppakeskus Goodman kaupungin jakaneen moottoritien päälle, jolloin estevaikutus pieneni. Länsiväylällä Lauttasaaressa on myös suunniteltu moottoritien päälle betonikantta, johon tulisi asuntoja. Moottoritiet vievät paljon tilaa muihin tietyyppeihin verrattuna, ja moottoriteiden alta joudutaankin usein purkamaan rakennuksia. Viimeksi mainittua ongelmaa voidaan tosin torjua riittävän pitkän tähtäimen suunnittelulla. Liikennevirasto on kehitellyt keskikaiteellisia moottoriteitä josta puuttuu perinteinen leveä viherkaista ajoratojen välillä.
Luettelo Suomen moottoriteistä
pienoiskuva|Viitteellinen kartta Suomen moottoriteistä. Moottoritiet merkitty vihreillä viivoilla.
Alla on lueteltu suomalaiset moottoritiet. Mikäli moottoritieosuus on osa useampaa tietä, tästä huomautetaan rivin lopussa.
Valtatie 2
Valtatie 3
Valtatie 4
Valtatie 5
Valtatie 6
Valtatie 7
Valtatie 8
Valtatie 9
Valtatie 12
Valtatie 13
Valtatie 15
Valtatie 18
Valtatie 23
Valtatie 29
Kantatie 45
Kantatie 51
Seututie 101
Yhdystie 3495
Yhdystie 6018
Historia
pienoiskuva|Uudehko [[Vaajakosken moottoritie vuonna 1982.]] Suomen ensimmäisen moottoritiemäisen väylän, Helsingin Itäisen moottoritien (osa nykyistä Itäväylää), rakentaminen aloitettiin vuonna 1950 Kulosaaren sillalla. Silta ja osuus Kulosaaren läpi Herttoniemeen saakka avattiin vuonna 1957 ja lyhyt osuus Herttoniemen kohdalla valmistui vuonna 1962. Tie on moottoritien tapainen (eritasoliittymät, toisistaan erotetut ajoradat), muttei kuitenkaan täytä kokonaan nykyisiä moottoritielle asetettuja laatuvaatimuksia (tiellä on bussipysäkkejä, kiihdytyskaistat hyvin lyhyitä, jne).
Suomen ensimmäistä varsinaista moottoritietä, Tarvontietä (nyk. Turunväylä), alettiin rakentaa vuonna 1956 Helsingin Munkkiniemen ja Espoon Gumbölen välille. Tie otettiin käyttöön vuonna 1962. Seuraavien kymmenen vuoden aikana Suomeen rakennettiin runsaasti lyhyitä moottoritieosuuksia suurimpien kaupunkien, varsinkin Helsingin läheisyyteen. Näiden ensimmäisten moottoriteiden tarkoituksena oli purkaa kaupunkien ulosmenoväylien ruuhkia.
Järjestyksessä seuraavat moottoritiet valmistuivat vuonna 1963 valtatielle 8 Turusta Raisioon sekä 1964 Hämeenlinnan ohikulku valtatielle 3. Vuonna 1967 valmistui 14 kilometriä pitkä moottoritieosuus valtatie 9:lle Turun ja Liedon välille, ja 1968 valmistui moottoritieksi Lempääläntie Tampereelta Lempäälän Kuljuun. Pääkaupunkiseudulla Lahdenväylä valmistui ensin vuonna 1967 Vanhastakaupungista Viikkiin, josta sitä jatkettiin Tattariharjuun 1971 ja Järvenpäähän 1974. Porvoonväylän ensimmäinen osuus valmistui vuonna 1972. Vuonna 1973 valmistui kahdeksan kilometrin pituinen moottoritie Tampereen Pispalasta Nokialle.
Vuosina 1965–1973 toteutetut Etelä-Suomen moottoritiehankkeet rahoitettiin Maailmanpankin kolmella, vuosina 1964, 1967 ja 1971 myöntämällä suurella lainalla. Kyseisillä lainoilla toteutettiin myös tieverkon kestopäällystystöitä ja TVH:n konehankintoja. Moottoriteiden rakentaminen suoritettiin Maailmanpankin asettamien ehtojen mukaisesti laajamittaisina kokonaisurakoina, jolloin suunnittelu ja urakoitsijat valittiin kansainvälisen tarjouskilpailun perusteella. Maailmanpankin lainoilla rahoitettujen tiehankkeiden suunnittelua ja toteutusta valvoi vuosina 1964–1968 toiminut MALA-projektiorganisaatio. MALA:lle kuuluivat työkohteiden valinta, lainaneuvottelut, suunnittelijoiden ja urakoitsijoiden valinta ja valvonta sekä ulkopuolisten asiantuntijoiden ja konsulttien käyttö. MALA jakautui suunnittelu- ja rakennusjaostoihin ja sen palveluksessa työskenteli sen toiminta-aikana 30 henkilöä, minkä lisäksi ”kentällä” hankkeiden parissa oli satoja henkilöitä. Kaikki MALA:n asiakirjat laadittiin englanniksi.
Nykyiseen verrattuna moottoritiet linjattiin yleensä kulkemaan huomattavan läheltä kaupungin keskustaa. 1960-luvun aikana rakennettiin kolme keskustoja sivuavaa osuutta; Hämeenlinnassa valtatie 3 rakennettiin kulkemaan moottoritienä keskustan halki, samoin kuin valtatie 7 Karhulan keskustaan nykyisessä Kotkassa sekä moottoritiemäinen, mutta ei täysin nykyisiä moottoritien standardeja täyttävä Rovaniemen läpikulku valtatiellä 4.
Helsingissä suunniteltiin 1960- ja 1970-luvuilla moottoritietä Länsiväylältä Ruoholahdesta keskustan läpi Itäväylälle Sörnäisiin. Se olisi kulkenut satamaradan kuilussa Ruoholahdesta Eduskuntatalolle asti ja jatkunut Mannerheimintien itäpuolella Kaisaniemen puiston läpi Pohjoisrantaan ja edelleen Sörnäisten rantatietä pitkin Itäväylälle saakka. Lisäksi suunniteltiin rautatien viereen moottoritietä, Vapaudenkatua, Helsingin keskustasta Pasilaan. Suunnitelmista esitettiin monia muunnelmia, joista monet olisivat edellyttäneet useiden historiallisten rakennusten purkamista. Eräiden myöhempien suunnitelmien mukaan keskustan läpi johtava moottoritie rakennettaisiin kokonaisuudessaan maanalaiseksi tunneliksi. Suunnitelmien mukaan myös muun muassa Pohjoisranta olisi ollut moottoritietasoinen, ja nykyisen Mallaskadun tunnelin oli tarkoitus olla Hietalahden rantaa pitkin kulkevan Länsiväylän haaran eteläinen ramppi. Ensimmäisen kerran moottoriteitä ehdotettiin Helsingin kantakaupungin alueelle jo Kråkströmin-Lindegrenin suunnitelmassa 1954.
Vuoden 1973 lopussa Suomessa oli moottoritietä 169 kilometriä, josta 64 prosenttia oli pääkaupunkiseudulla, 12 prosenttia Tampereen seudulla ja 11 prosenttia Turun ympäristössä.
Ensimmäisen öljykriisin seurauksena moottoriteiden rakentaminen väheni huomattavasti, mutta kriisin vaikutukset näkyivät Suomessa jonkin verran muita Euroopan valtioita myöhemmin; esimerkiksi Sipoon Massbyn ja Porvoon välinen 23 kilometrin pituinen moottoritie valmistui 1979. Myös monia moottoritiemäisiä eritasoliittymin varustettuja väyliä rakennettiin suurimmissa kaupungeissa, näistä mainittakoon Hämeenlinnanväylä Haagasta Kehä III:lle pääkaupunkiseudulla 1975–1977 sekä Hervannan valtaväylä Tampereella. Vihreät moottoriteiden liikennemerkit otettiin käyttöön vuonna 1982. 1980-luvun lopulla ruvettiin uusien talousnäkymien pohjalta suunnittelemaan uusia moottoriteitä jälleen suurella mittakaavalla, ja 1990-luvulle tultaessa alettiin rakentaa pitempiä moottoritieosuuksia.
Pahoin ruuhkautuneen valtatien 3 vaiheittainen muuttaminen moottoritieksi alkoi Vantaankosken ja Keimolan välillä vuonna 1985, ja moottoritie Helsingistä Hämeenlinnaan oli valmis vuonna 1992. Kyseessä oli Suomen ensimmäinen ”maaseutumoottoritie”, joka yhdisti kaksi kaupunkikeskusta eikä ollut pelkkä yhden kaupungin ohitus- tai lähestymistie. Tielle tehtiin myös Suomen ensimmäiset nimenomaan moottoritietä varten suunnitellut liikenteen palvelualueet, Vantaan Keimolanportti ja Janakkalan Linnatuuli. Hämeenlinnan ja Lempäälän välinen moottoritieosuus rakennettiin tien linjauksesta käytyjen kiistojen jälkeen vuosina 1996–2000.
Lahdenväylän (valtatie 4:n) moottoritieosuutta jatkettiin Järvenpäästä ensin Lahteen ja myöhemmin Heinolaan saakka vuonna 2005. Järvenpään ja Lahden Joutjärven välisen moottoritien vuonna 1997 aloitettu rakennushanke oli ensimmäinen Tielaitoksen yksityisellä rahoituksella niin kutsuttuna jälkirahoitushankkeena teettämä tiehanke. Urakkakilpailun voitti Tieyhtiö Nelostie Oy, jonka osakkaat olivat ruotsalainen Skanska Ab ja sen suomalainen tytäryhtiö Skanska Oy sekä Insinööritoimisto Tekra Oy. Tampereen kehätie parannettiin kokonaan moottoritieksi vuonna 2008 ja Joensuun kehätie vuonna 2013. Turun ja Vaalimaan välisen E18-tien osuudet valtateillä 1 ja 7 rakennettiin vaiheittain moottoritieksi vuoteen 2018 mennessä. E18-tien Kehä III:lla sekä Turun kehätiellä kulkevia osuuksia ei tulla viitoittamaan moottoriteiksi, vaikka ne tullaan kaikilta osiltaan parantamaan moottoritietasoisiksi. Viimeksi valmistuneisiin moottoriteihin lukeutuvat valtatie 7 Haminasta Vaalimaalle (2018), valtatie 4 Kellon ja Kiiminkijoen välillä (2019) ja valtatie 12 Hollolan ja Lahden välillä (2020) ja valtatie 4 Jyväskylän Kirrin ja Vehniän välillä (2021).
Tulevaisuus
Alla olevassa taulukossa on lueteltu lähivuosina toteutettavat moottoritiehankkeet.
Lisäksi rakennettaneen vielä joitain moottoritieosuuksia tärkeimmille kaupunkiseuduille, mutta muutoin moottoriteiden rakentaminen todennäköisesti vähenee. Sen sijaan Väylävirasto keskittynee päätieverkon parantamiseen kevyemmillä ratkaisuilla, kuten keskikaiteellisten ohituskaistateiden rakentamisella. Vuonna 2006 valmistuneessa liikenne- ja viestintäministeriön työryhmän ehdotuksessa runkotieverkoksi on ehdotetulle runkotieverkolle suunniteltu rakennettavaksi uusia moottoriteitä kaikkiaan 240 kilometriä vuoteen 2030 mennessä. Vuosina 1990–2013 uusia moottoriteitä on valmistunut 595 kilometriä. Toisaalta Luumäki–Imatra-tieosuuden kaltaisia 2+2-kaistaisia, käytännössä moottoritiemäisiä väyliä tullaan rakentamaan suurin piirtein saman verran, muun muassa Kangasalan ja Oriveden sekä Laukaan ja Äänekosken välille. Suomessa moottoritien määritelmä on erittäin tiukka, ja kuten edellä mainitut valtatie 6:n osuus tai Kehä III, Suomessa on monia tieosuuksia, jotka monissa muissa Euroopan valtioissa määriteltäisiin suoraan moottoriteiksi.
Moottoriliikennetiet Suomessa
150px|pienoiskuva|Suomalainen moottoriliikennetien merkki Suomen laissa moottoriliikennetie tarkoittaa tietä,
Vuoden 2021 alussa Suomessa oli moottoriliikenneteitä yhteensä 136 kilometriä.
Moottoritiestä eroten moottoriliikennetiellä ei tarvitse olla useampia samansuuntaisia kaistoja tai toisistaan rakenteellisesti erotettuja ajoratoja. Moottoriliikennetien nopeusrajoitus on yleensä 100 km/h, talvisin kuitenkin useimmilla tieosuuksilla 80 km/h.
Moottoriliikennetien ja sen liittymis- ja erkanemisteiden käyttö on sallittu ainoastaan moottoriajoneuvoille, joiden suurin sallittu tai rakenteellinen nopeus on yli 50 km/h. Myös ajoneuvon hinaaminen köyttä, vaijeria tai muuta vastaavaa kytkentätapaa käyttäen on kiellettyä, lukuun ottamatta hinaamista seuraavaan poistumiskohtaan saakka.
Historia
1980-luvulla moottoriliikenneteitä rakennettaessa jätettiin usein tilavaraus, jotta tie voitaisiin tulevaisuudessa helposti täydentää moottoritieksi. Näin onkin sittemmin tehty mm. Järvenpää–Lahti-välillä. Moottoriliikenneteiden ongelmana etenkin edellä mainitulla välillä oli, että tien geometria oli jo suunniteltu moottoritien mukaan eikä siinä otettu huomioon sitä, että vastaantulevien kaistaa käytettiin ohittamiseen. Kun väli Mäntsälä–Lahti avattiin vuonna 1985 moottoriliikennetieksi, liikennemäärät olivat jo valmiiksi liian suuret tien kapasiteettiin nähden. Liikenteen jonoutuminen ja pysähtely oli käytännössä sääntö pahimpina ruuhka-aikoina. Ruuhkista huolimatta useat autoilijat pyrkivät muita ohittelemalla nopeuttamaan matkantekoaan, mutta käytännössä hyöty oli olematon, koska heidän paluunsa omalle kaistalle pieneen väliin aiheutti jatkuvan haitariliikkeen, jolloin äkkijarrutukset hidastivat entisestään keskinopeutta. Välillä Lahti–Heinola kokeiltiin ohituskaistatietä helpottamaan ongelmaa, mutta kokemukset siitä etenkin ruuhkassa olivat kielteisiä. Koska moottoriliikennetie-ratkaisu nähtiin tilapäisenä välivaiheena, tilanne ei korjaantunut ennen kuin vasta koko Helsinki–Heinola-välin avauduttua moottoritienä.
Viime vuosina moottoriliikenneteiden kilometrimäärä on vähentynyt moottoriteiden rakentamisen vuoksi, Kemin kohta on mm. täydennetty moottoritieksi rakentamalla toinen ajorata olemassa olleen viereen. Syksyllä 2010 otettiin käyttöön uusi 21 kilometriä pitkä moottoriliikennetieosuus valtatie 4:n perusparantamisen yhteydessä Toivakan ja Jyväskylän Vaajakosken välillä. Liikenneturvallisuutta on parannettu rakentamalla siihen useita keskikaiteella varustettuja pitkiä ohituskaistaosuuksia.
Valtatie 6:n 2017 lokakuussa avattu 27 kilometrin osuus Taavetista Lappeenrannan Kärkeen on pisin moottoriliikennetie Suomessa. Valtatien 7 Haminan ohikulkutien valmistuttua tieosuus Summasta Haminan keskustaan lakkasi olemasta moottoriliikennetie ilman, että sitä muutettiin moottoritieksi.
Valtatie 12 muutettiin Tillola–Keltti-tiehankkeen yhteydessä moottoriliikennetieksi kahden kilometrin matkalla seututien 359 ja Keltin eritasoliittymän (valtatie 6) välillä Kouvolassa joulukuussa 2019. Keltin eritasoliittymän parantaminen mahdollisti moottoriliikennetien jatkamisen.
Syyskuussa 2020 valtatiellä 4 muutettiin Kellon ja Haukiputaan välillä leveäkaistaista moottoriliikennetietä noin 8 km matkalla nelikaistaiseksi moottoritieksi ja Haukiputaan ja Iin Räinänperän välillä oleva moottoriliikennetie parannettiin leveäkaistatiestä jatkuvaksi ohituskaistatieksi.
Lahden eteläinen kehätie valtatiellä 12 avattiin liikenteelle joulukuussa 2020, jolloin valtatielle valmistui 7,2 km uutta leveällä keskiviivoituksella varustettua kaksikaistaista moottoriliikennetietä, joka liittyi itäpäässään jo aiemmin olemassa olleeseen Hollolan Soramäen ja Kukonkoivun väliseen moottoriliikennetieosuuteen ja länsipäässään Lahden kehätien nelikaistaiseen moottoritieosuuteen.
Luettelo Suomen moottoriliikenneteistä
pienoiskuva|Valtatiehen 6 kuuluvaa moottoriliikennetietä Kouvolassa. Alla on lueteltu Suomen moottoriliikennetiet:
Tulevaisuuden moottoriliikennetiet
Alla on lueteltu Suomeen suunniteltuja moottoriliikennetietä:
Aiheesta muualla
Suluissa on mainittu moottoritieosuuksien päiden silloiset sijaintikunnat.
Lūžņa
pienoiskuva|Lūžņa Lūžņa on kylä Latvian Liivinrannan kulttuurihistorian suojelualueella, Itämeren rannalla Ventspilsin kunnan pohjoisosissa (Ventspils novads, 2009 kuntajako). Kylän läpi menee puro (Lūžupe ), joka jakaa kylän Mazlūžņās ja Dižlūžņās nimisiin osiin. Vuonna 1937 kylässä oli 36 taloa. Neuvostoliiton miehitettyä Latvian kylän lähelle rakennettiin sotilastukikohta, ja asukkaat joutuivat muuttamaan muualle. Nykyisin kylässä on vain muutama asukas.
Etlari
Etlari voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:
Paratiisilintu (tähdistö)
Paratiisilintu (, genetiivi Apodis, lyhenne Aps) on eteläisellä tähtitaivaalla sijaitseva pieni ja vaatimaton tähdistö, joka kuvattiin Euroopassa ensi kerran 1500-luvun loppupuolella. Sen nimi tarkoittaa kreikaksi "jalatonta", ja se edustaa paratiisin lintua joiden joskus ajateltiin olevan jalattomia. Kirkkain tähti Alfa Apodis on kirkkaudeltaan vain 3,83 magnitudia. Tähdistö on vain 15 asteen päässä eteläisestä taivaannavasta ja näkyy sen takia vain päiväntasaajan tuntumassa tai sitä etelämpänä.
Shintarō Kurumaya
Shintarō Kurumaya (s. 5. huhtikuuta 1992 Kumamoto) on japanilainen jalkapalloilija.
Jalkapallomaajoukkue
Kurumaya debytoi Japanin maajoukkueessa lokakuussa 2017. Hän on pelannut neljä maaottelua.
Kunnallisvaalit 2004
Vuoden 2004 kunnallisvaalit järjestettiin sunnuntaina 24. lokakuuta 2004. Ennakkoäänestys järjestettiin Suomessa 13.–19. lokakuuta ja ulkomailla 13.–16. lokakuuta.
Kunnallisvaaleissa oli 39 906 ehdokasta 416 kunnassa. Ehdokkaista 8 668 oli entisiä valtuutettuja. Yli 700 ehdokasta oli eri listalla kuin edellisvaaleissa. Naisia oli 39,9 prosenttia ehdokkaista. Vihreillä, VSL:llä ja KA:lla oli enemmän nais- kuin miesehdokkaita. Nuoria ehdokkaista oli 11,3 prosenttia, mikä on lähes prosenttiyksikön enemmän kuin edellisissä vaaleissa. Ehdokkaiden keski-ikä oli 46,7 vuotta.
Äänioikeutettuja oli 4 099 864, joista EU:n, Islannin tai Norjan kansalaisia 29 634 sekä muista maista 45 410. Kunnallisvaaleissa saa äänestää kunnassa kaksi vuotta asunut kansallisuudesta riippumatta.
Tulokset
Vaalien koko maan äänestysprosenttien keskiarvo oli 58,6, ja aktiivisuus nousi edellisvaaleista 2,7 prosenttiyksikköä. Kunnista korkein äänestysprosentti oli Iniössä (89,5 %) ja matalin Vantaalla (50,8 %).
Valtuustoon valittujen naisten osuus kasvoi 2 prosenttiyksikköä vuoden 2000 vaaleista ja oli nyt 36,4 prosenttia.
Epstein
Epstein on sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Ingvar S. Melin
Ingvar Selimson Melin (29. kesäkuuta 1932 Pedersören kunta – 10. kesäkuuta 2011 Helsinki) oli suomalainen poliitikko ja virkamies. Melin toimi Miettusen toisen hallituksen puolustusministerinä 30. marraskuuta 1975 – 28. syyskuuta 1976. Hän edusti Ruotsalaista kansanpuoluetta, jonka varapuheenjohtajana hän oli vuosina 1973–1983.
Ura
Melin valmistui vuonna 1954 filosofian maisteriksi Helsingin yliopistosta ja vuonna 1963 kauppatieteiden lisensiaatiksi Svenska handelshögskolanista. Jälkimmäisessä hän työskenteli assistenttina ja lehtorina. Hän opiskeli myös ulkomailla, Länsi-Saksassa, Yhdysvalloissa ja Ranskassa. Suomen Työnantajain Keskusliiton kansainvälisten asioiden johtajana Melin oli vuosina 1970–1984 ja Kansainvälisen työjärjestön (ILO) Euroopan aluejohtajana Genevessä vuosina 1984–1986.
Hän oli innokas kansainvälistymisen kannattaja ja kirjoitti EEC-keskustelun aikana toimittaja Sakari Kumpulaisen kanssa pamfletin Ikkunat auki Eurooppaan. Samoin hän tuki voimakkaasti Suomen liittymistä EU:hun jo vuoden 1991 eduskuntavaalikampanjassaan. Meliniä ei valittu, mutta eduskunta teki päätöksen unioniin hakemisesta.
Melin toimi kansanedustajana vuosina 1966–1972, 1975–1983 ja 1987–1991. Presidentin valitsijamiehenä hän oli vuosina 1968, 1978, 1982 ja 1988. Hän oli myös Helsingin kaupunginvaltuustossa 1965–1984 ja 1993–1996 sekä varajäsenenä 2001–2008.
Elämä
Melinin vanhemmat olivat lääninrovasti Karl Selim Melin ja opettaja Ruth Alexandra Åkerblom. Päätoimittaja Olav S. Melin on hänen veljensä.
Melin oli naimisissa diplomiekonomi Lenita Airiston kanssa vuosina 1961–1971, ja he esiintyivät paljon yhdessä julkisuudessa. Siten myös avioero sai runsaasti julkisuutta. Hän avioitui yrittäjä Maria Melinin (o.s. Korpikoski) kanssa vuonna 1973. Jälkimmäisestä liitosta on kolme lasta.
Melin löytyi 10. kesäkuuta 2011 sairauskohtaukseen menehtyneenä Eduskuntatalon viidennessä kerroksessa sijaitsevasta RKP:n eduskuntaryhmän ryhmähuoneesta, jossa hän oli ollut lukemassa lehtiä.
Ingvar S. Melinin ja hänen puolisonsa Maria Melinin viimeinen leposija on Kulosaaren hautausmaalla korttelissa 18..
Mikko Sillanpää
Mikko Sillanpää (3. elokuuta 1925 Mynämäki – 12. marraskuuta 1992 ) oli suomalainen maataloustieteilijä. Hän oli maatalousmaantutkija, ja hän tutki maaperäkemiaa, -fysiikkaa ja agrogeologiaa. Hän oli vuodesta 1963 Maatalouden tutkimuskeskuksen maantutkimusosaston johtaja professorin arvonimellä. Hän jäi professorin virasta eläkkeelle 1989, mutta tutkimustyö jatkui hänen kuolemaansa asti.
Mikko Ivalo
Ernst Mikael (Mikko Ernesti) Ivalo (sukunimi aik. Ingman; 3. tammikuuta 1903 Maarianhamina – 2. elokuuta 1966) oli suomalainen diplomi-insinööri ja Valtion rautateiden teknillinen johtaja.
Ivalon vanhemmat olivat lehtori Robert Michael (Mikael) Ingman (1875–1934) ja Maria Emilia Haapanen (1876–1934). Ivalo pääsi ylioppilaaksi Vaasan suomalaisesta lyseosta 1921 ja hän valmistui diplomi-insinööriksi Teknillisen korkeakoulun koneinsinööriosaston koneenrakennuksen opintosuunnalta vuonna 1928.
Ivalo oli Valtion rautateillä 2. luokan koneinsinöörinä vuodesta 1937 ja 1. luokan koneinsinöörinä 1941–1942 ja 1945–1949. Hän oli välillä Fiskarsin jousitehtaan johtajana 1942–1945 ja toimi Valtionrautateiden koneosaston johtajana 1949–1960. Ivalo toimi myös opettajana valtionrautateiden järjestämillä oppikursseilla ja hän oli varajohtajana Ammattienedistämislaitoksessa 1937. Ivalo kirjoitti teoksen höyryveturien tekniikasta ja huollosta sekä johtamista käsitelleen teoksen Henkilökohtainen työnjohto. Jälkimmäisessä kirjassa hän muun muassa määritteli hyvän esimiehen ominaisuudet näin:
Mikko Ivalo oli naimisissa vuodesta 1929 Emma Wieno Ingmanin o.s. Lundgren (s. 1904) kanssa.
ETTU
European Table Tennis Union (ETTU) on perustettu Tokiossa 13. maaliskuuta 1956. Liittoa oli perustamassa silloin 17 maata. Nykyään liitolla on 56 jäsenmaata. Liitto järjestää myös pöytätenniksen Euroopan-mestaruuskilpailuja.
Käsipallon miesten maailmanmestaruuskilpailut 2013
Vuoden 2013 käsipallon miesten maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin Espanjassa 11.–27. tammikuuta. Kisoihin osallistui 24 maata, ja ottelut pelattiin kuudessa eri kaupungissa. Loppuottelu pelattiin Barcelonassa, Palau Sant Jordissa. Mestaruuden voitti isäntämaa Espanja.
Mestarijoukkue
Espanja: Arpad Sterbik, José Manuel Sierra; Alberto Entrerríos, Albert Rocas, Jorge Maqueda, Víctor Tomás, Dani Sarmiento, Julen Aguinagalde, Joan Cañellas, Ángel Montoro, Viran Morros, Carlos Ruesga, Antonio García, Valero Rivera, Aitor Ariño, Gedeón Guardiola; päävalmentaja Valero Rivera.
Niilo Saarivirta
Niilo Rafael Saarivirta, vuoteen 1905 Holmström, (14. huhtikuuta 1898 Ylimarkku – 25. elokuuta 1982 Helsinki oli Oulujoki Oy:n toimitusjohtaja vuodesta 1948.
Saarivirta oli koulutukseltaan diplomi-insinööri. Hän sai vuorineuvoksen arvon 1963. Hän oli Imatran Voiman rakennusosaston johtaja 1947–1952, Oulujoki Oy:n voimalaitosten suunnittelija 1941–1945, rakennuspäällikkö 1945–1948 ja toimitusjohtaja 1948–1968.
Nimzowitschin puolustus
Nimzowitschin puolustus on shakkiavaus, jota kuvailevat siirrot
Avaus on nimetty Aron Nimzowitschin mukaan. Hän käytti avausta useasti. Avaus on hypermoderni, ja musta antaa usein valkean rakentaa ison sotilaskeskustan, jota musta sitten koettaa murtaa.
Avaus luokitellaan ECO-koodistolla koodille B00.
Södra Teatern
thumb|250px|Södra Teatern, eteläinen julkisivu. Södra Teatern on teatteri Tukholman Södermalmilla Slussenin lähellä, Mosebacke torgin laidalla.
Arkkitehti Johan Fredrik Åbomin suunnittelema teatterirakennus valmistui 1852. Rakennuksen vaurioiduttua tulipalossa Åbom suunnitteli myös 1859 valmistuneet uudelleenrakennustyöt. Rakennusta laajennettiin ja korotettiin kerroksella vuosina 1899–1901. Teatterin pääsalin katsomossa on 414 istumapaikkaa. Södra Teaternissa järjestetään teatteriesitysten lisäksi monenlaisia tapahtumia ja musiikkiesityksiä. Kävijöitä on vuosittain noin 250 000.
Aiheesta muualla
59.31833°N, 18.07417°W
Laserpoint
Laserpoint on suurin, sekä yksi näyttävimmistä elektronisen tanssimusiikin klubitapahtumista Suomessa. Laserpoint järjestetään kerran vuodessa ja vuoden 2007 huhtikuussa oli vuorossa historiallinen kymmenes perättäinen, vuosittainen Laserpoint -tapahtuma.
Tapahtuma on erikoistunut audiovisuaalisuuteen sen kaikissa muodoissa. Tapahtuman visuaalisuus on viety tapahtumatekniikan äärirajoille, hyväksikäyttäen olemassa olevaa valo- ja videotekniikkaa. Äänentoisto tapahtumaa varten mitataan tarkasti ja ympäristökeskuksen rajoitusten mukaisesti, kuitenkin huomioimalla tanssimusiikkitapahtuman perimmäiset tarkoitukset - eli viihdyttää yleisöä.
Jean-Marc Mormeck
Jean-Marc Mormeck on ranskalainen ammattilaisnyrkkeilijä. Hän on entinen WBA- ja WBC-liittojen alemman raskaansarjan maailmanmestari.
Laserpoint
Suomen lainsäädäntö asettaa tapahtumalle tietyt rajoitukset sen nimenmukaisen sisällön tuottamiseen - eli lasershow:n. Kritiikkiä tapahtuma on saanut vuosi toisensa jälkeen, kun lasersäteet eivät ole kohdistettu yleisöön, jolloin ne olisivat näyttävimmillään - vaan määritelty turvaetäisyyksien mukaan, jotka Säteilyturvakeskuksen ohjeistuksen (ST 9.4) ovat yleisötilassa 3 metrin korkeudessa yleisötilasta. Tapahtumassa käytettävät laserlaitteet ovat niin tehokkaita, että pystyvät muodostamaan säteen, jolla voi esimerkiksi sytyttää tupakan.
Jean-Marc Mormeck
Mormeck aloitti ammattilaisuransa vuonna 1995 voitolla Pierrick Trideausta teknisellä tyrmäyksellä ensimmäisessä erässä. Kärsittyään kaksi peräkkäistä tappiota alkoi hänen nousunsa maailman huipulle. Runsaassa vuodessa hän raivasi tiensä Ranskan raskaan keskisarjan mestaruusotteluun, missä hän kymmeneräisessä kamppailussa voitti Alain Simonin pisteillä. Vuonna 1999 hän puolusti titteliään Ganguina Larmea ja Pascal Warusfelia vastaan. Vuonna 2000 Mormeck voitti kokeneen amerikkalaisen Rob Bleakleyn ja jatkoi hyviä otteluaan voittamalla lokakuuhun mennessä kaikki seitsemän otteluaan ennen täysiä eriä. 16. joulukuuta hän kohtasi raskaan keskisarjan WBA-International-tittelin ottelussa Livin Castillon ja tyrmäsi tämän kolmannessa erässä. Hän puolusti titteliään Juan Carlos Viloriaa vastaan.
Laserpoint
Laserpointissa on vuosien mittaan esiintynyt laaja kirjo sekä ulkomaisia, että kotimaisia konemusiikin kärkinimiä. Yhteensä tapahtumissa on esiintynyt yli 100 dj:tä ja artistia. Kotimaisista mukana ovat useina vuosina olleet mm. DJ Proteus, Dj Orkidea ja Darude.
Jean-Marc Mormeck
Seuraavaksi Mormeck otteli alemman raskaansarjan WBA-International-tittelistä ukrainalaista Valeri Vihoria vastaan 3. huhtikuuta 2001. Ottelu päättyi Mormeckin voittoon kolmannen erän teknisellä tyrmäyksellä. Heti tämän jälkeen alkoi suunnitelmat maailmanmestaruusottelusta, mutta ennen sitä Mormeck voitti vielä helpohkosti Antonio Caldasin, Vinson Durhamin ja Franklin Edmondsonin. Viimein 23. helmikuuta 2002 Marseillen Palais des Sports -areenalla kohtasivat WBA-liiton maailmanmestaruusottelussa Virgil Hill ja Mormeck. Mormeck iski jatkuvasti Hilliä naamaan eivätkä Hillin avustajat enää päästäneet häntä yhdeksänteen erään, jolloin Mormeck kruunattiin maailmanmestariksi. Mormeck puolusti mestaruuttaan Dale Brownia, Aleksandr Gurovia ja Hilliä vastaan, ja voitti 2. huhtikuuta Wayne Braithwaiten WBA- ja WBC-liittojen tunnustamassa mestaruusottelussa, minkä seurauksena hänestä tuli ensimmäinen kahden liiton tunnustama alemman raskaansarjan maailmanmestari sitten vuoden 1988 ja Evander Holyfieldin.
Seuraavaksi Mormeck kohtasi 7. tammikuuta 2006 jamaikalaisen O'Neil Bellin ottelussa, jossa panoksena oli WBA-, WBC- ja IBF-liittojen mestaruus. Hän hävisi ottelun tyrmäyksellä kymmenennessä erässä. 17. maaliskuuta 2007 hän voitti mestaruuden takaisin itselleen voitettuaan Bellin kaikin tuomariäänin. Mormeck menetti mestaruutensa haastaja David Hayelle seuraavassa ottelussaan marraskuussa 2007. Hävittyään Hayelle Mormeck lopetti uransa.