cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Xutos & Pontapés
thumb|Xutos & Pontapés Xutos & Pontapés on portugalilainen rock-yhtye. Se perustettiin vuonna 1978. Vuonna 2003 yhtye sai valtion kunniamerkin 25-vuotisen uransa ansiosta.
Charles Blackman
Blackmanista tehtiin vuonna 1997 Brittiläisen imperiumin ritarikunnan upseeri. Hän voitti uransa aikana useita taidepalkintoja, ja hänen töitään on ollut näytteillä myös kansainvälisesti.
Jon Molvigin Blackmanista tekemä muotokuvamaalaus voitti vuonna 1966 Archibald-palkinnon.
Blackmanilla oli yli vuosikymmenen ajan muun muassa muistiin vaikuttava runsaaseen alkoholinkäyttöön liittyvä Korsakoffin oireyhtymä. Vuonna 1994 hänellä oli sydänkohtaus ja aivoverenkiertohäiriö.
NBA-kausi 1965–1966
Runkosarja
V=voitot, H=häviöt, V%=voittoprosentti
Siuntion kirkonkylä
Siuntion kirkonkylä on 354 asukkaan taajama Siuntiossa ja kunnan entinen hallinnollinen keskus sen siirryttyä väkiluvultaan suurempaan Siuntion asemanseutuun, jossa sijaitseva nykyinen kunnantalo valmistui vuonna 1990. Kirkonkylä tunnetaan kulttuurillisesti merkittävistä rakennuksistaan, kuten 1400-luvulla rakennetusta, pyhälle Pietarille pyhitetystä Siuntion kivikirkostaan.
Kirkonkylässä sijaitsee myös vanha kunnantalo Åvalla, Siuntion kotiseutumuseo, Krejansbergetin muinaishaudat, Siuntion hautausmaa ja sankarihaudat sekä Sjundeå svenska församlingin ja Siuntion suomalaisen seurakunnan yhteinen kirkkoherranvirasto. Kirkonkylän läheisyydessä sijaitsee myös Suitian kartanolinna, vapaapalokunta Sjundeå FBK, Tyyskylän kartano, Siuntion kylpylä, Västerbyn kartano ja entinen Päivärinteen koulu. Hieman kirkonkylästä länteen sijaitsee Gårdskullan kartano sekä maatalousmuseo.
Böhmisch-Rixdorf
thumb|Vanha koulutalo, Kirchgasse 5. Böhmisch-Rixdorf on Berliinin Neuköllnin kaupunginosan alueella sijaitseva nykypäiviin säilynyt böömiläistyylinen maalaiskylä. Kylän perustivat Preussiin 1700-luvun alussa pakolaisina saapuneet böömiläiset protestantit. Silloinen Preussin kuningas Fredrik Vilhelm I halusi antaa ahkerina ja luotettavina pitämilleen böömin protestanteille turvapaikan valtakunnassaan. Rixdorf on Neuköllnin vanha nimi.
Siuntion kirkonkylä
Historia
Siuntion kirkonkylä, joka rakentui Siuntion Pyhän Pietarin kirkon ympärille jokilaaksoon Kirkkojoen varteen oli kunnan keskus aina keskiajalta 1950-luvulle, jolloin kunnan keskeiset palvelut olivat viimeistään siirretty Siuntion asemalle.
Porkkalan vuokra-aika
Porkkalan vuokra-ajan alkaessa vuonna 1945 Siuntion asemanseutu jäi Neuvostoliiton alueelle ja palveluita siirrettiin asemalta takaisin kirkonkylään. Tuolloin Siuntion kirkonkylässä toimi muun muassa Helsingin osakepankki, Sjundeå Sparbank, posti, siirtomaatavarakauppoja, lihakauppa, lyhyttavarakauppa, parturi, pyöräliike, kaksi suutaria ja kaksi ompelijaa sekä Sjundeå Handelslag. Myöhemmin myös Lohjalainen Keko avasi myymälänsä Siuntion kirkonkylään.
Kunnostustöiden jälkeen myös kunnantoimisto avattiin Åvallassa. Kirkonkylään rakennettiin myös uusi terveystalo ruotsalaisen Fellingsbron ystävyyskunnan tuella. Terveystaloon keskitettiin neuvola, kunnanlääkärin vastaanotto ja hammaslääkäri vuodesta 1949.
Porkkalan vuokra-ajan jälkeen
Porkkalan vuokra-ajan jälkeen palveluita ja uutta asutusta ohjattiin takaisin Siuntion asemalle. Siuntio oli kuitenkin väkuluvultaan liian pieni, jotta oltaisiin voitu säilyttää kaksi elinvoimaista kuntakeskusta, minkä vuoksi Siuntion aseman jälleen kasvaessa Siuntion kirkonkylä kuivui.
Yrjö Kilpeläinen
Yrjö Kaarle Kilpeläinen (3. lokakuuta 1907 Leppävirta – 30. tammikuuta 1955 Helsinki ) oli suomalainen kansanedustaja, toimittaja ja pakinoitsija. Kilpeläinen tunnetaan erityisesti radiotoimittajan työstään Yleisradion palveluksessa toisen maailmansodan aikana. Hänen käyttämistään nimimerkeistä tunnetuin on "Jahvetti".
Lapsuus ja nuoruus
Yrjö Kilpeläinen syntyi Pohjois-Savon maakunnassa, Leppävirran Saahkarlahden kylässä, josta perhe muutti Kangaslammille. Hän syntyi esikoisena pienviljelijä Otto Kilpeläisen ja tämän vaimon Maria Sofia Hynösen perheeseen. Kansakoulun käytyään Kilpeläinen siirtyi opiskelemaan Helsingin Koelyseoon, josta hän valmistui ylioppilaaksi vuonna 1927. Lyseossa Kilpeläisen luokkatovereina olivat myöhempi suurlähettiläs Toivo Heikkilä ja myöhempi ministeri ja Kansaneläkelaitoksen johtaja Aku Sumu.
Vuosina 1928–1929 Kilpeläinen suoritti asepalveluksensa Viipurissa ja Santahaminassa, kotiutuen Reserviupseerikoulun käytyään tykistön vänrikkinä. Tämän jälkeen hän aloitti opinnot Helsingin yliopiston filosofisessa tiedekunnassa. Kilpeläinen oli opiskeluaikanaan Ylioppilaslehden toimitussihteeri ja pakinoi lehdessä nimimerkillä "Onkimies".
Jahvetti
Kilpeläinen laati ja toimitti 1930-luvun loppupuolella radiopakinoita nimimerkillä Jahvetti. Hän ennakoi suursodan syttymistä jo vuonna 1938 kommentoidessaan Münchenin sopimusta ja sen nojalla tapahtunutta Sudeettimaan liittämistä Saksaan todeten kyseisen tavan voivan muodostua kohtalokkaaksi sekä yleisten oikeusperiaatteiden että varsinkin pienten kansojen olemassaolon kannalta.
Kilpeläinen oli Ranskan ja ranskalaisuuden tuntija ja ihailija. Hän on kääntänyt Ranskan kansallislaulun Marseljeesin savon murteelle.
Poliitikko
Kilpeläinen oli liittynyt sosialidemokraattiseen puolueeseen vuonna 1937. Sotien jälkeen, vuonna 1945, hänet valittiin eduskuntaan Kuopion läntisestä vaalipiiristä. Kilpeläisestä tuli Väinö Leskisen, Unto Varjosen ja Penna Tervon ohella yksi SDP:n niin kutsutun asevelisiiven keskeisistä hahmoista.
Kansanedustajan työn lisäksi Kilpeläinen toimi Suomen Sosialidemokraatti -lehden poliittisena toimittajana vuodesta 1947 alkaen. Tämän paikan hän peri nimimerkkiä Muste-Maalari käyttäneeltä Ano Airistolta, joka oli joutunut jättämään tehtävän sairauden vuoksi. Kilpeläisen asemasta oikeistososialidemokraattina sekä ajan poliittisesta ilmapiiristä johtuen hän hyökkäsi pakinoissaan erityisesti kansandemokraatteja vastaan. Kilpeläinen halveksi varsinkin niitä suomalaisia, jotka olivat sota-aikana asettuneet silloisen vihollisen puolelle, mutta myös niitä, jotka poliittisten suhdanteiden muuttuessa käänsivät takkinsa. Toisaalta hän arvosteli myös porvareita siitä, että nämä hänen mielestään piiloutuivat "vaaran vuosina" sosialidemokraattien selän taakse eivätkä astuneet etulinjaan torjumaan kommunismin vaaraa. SDP:n kansanedustajan Sylvi-Kyllikki Kilven loikattua kansandemokraatteihin vuonna 1946 Kilpeläinen kirjoitti sarkastisesti sekä SDP:n että SKDL:n eduskuntaryhmien henkisen tason kohonneen huomattavasti.
Kilpeläinen syrjäytettiin Työväen Akatemian rehtorin paikalta vuonna 1945 ja hänen tilalleen nimitettiin Arvi Hautamäki. Kilpeläisen elämäkerran kirjoittaja Simo Juntunen on arvellut, että vaihdoksen taustalla oli Työväen Akatemian johtokunnan puheenjohtajan, professori Väinö Voionmaan kauna Väinö Tanneria kohtaan, ja että tästä kaunasta olisivat saaneet osansa myös Tanneria lähellä olleet, joihin Kilpeläinen kuului. Ensimmäisen eduskuntakautensa ajan Kilpeläinen oli ilman vakituista tointa ja tällöin hän avusti kirjoituksillaan muiden muassa Suomen Kuvalehteä, Suomalaista Suomea ja Ilmari Turjan Kansan Kuvalehteä. Lisäksi hän kirjoitti tekstejä revyyteatteri Punaiselle Myllylle muun muassa Arijoutsin kanssa, kunnes poliittiset satiirit tyrehtyivät.
Niin kutsutun sotasyyllisyyslain tultua eduskunnan käsiteltäväksi elokuussa 1945 Kilpeläinen arvosteli voimakkaasti vireillä ollutta lakia sen oltua luonteeltaan taannehtiva ja siten länsimaisten oikeusperiaatteiden vastainen. Lain tultua hyväksytyksi Kilpeläinen avustajineen keräsi materiaalin syytteeseen joutuneen Väinö Tannerin puolustusta varten. Varsinaisen oikeudenkäynnin alettua marraskuussa 1945 hän johti syytettyjen puolustuksen toimistoa, jossa käännettiin syytettyjen ja heidän avustajiensa lausunnot ulkomaisille kielille. Kilpeläisen työparina oli kirjailija Yrjö Soini, joka seurasi itse istuntoja Säätytalossa ja laati niistä tuoreet selostukset. Soinin mukaan Kilpeläinen antautui tälle työlleen niin tiiviisti ja uhrautuvasti, että se mursi hänen terveytensä ja johti osaltaan hänen varhaiseen kuolemaansa. Kun vankilasta jo vapautunut presidentti Risto Ryti ja Kilpeläinen tapasivat eräässä juhlatilaisuudessa 1950-luvun alkupuolella, Ryti sanoi hieman leikillään kätellessään Kilpeläistä: ”Maisterinhan siellä vankilassa olisi pitänyt olla eikä meidän.”
Kilpeläinen ja Urho Kekkonen tunsivat toisensa jo Akateemisen Karjala-Seuran ajoilta. Kilpeläisen vakaa käsitys oli, että Kekkonen liittyi Maalaisliittoon vain laskelmoiden ja ilman aatteellisia syitä tavoitteenaan päästä poliittisella urallaan mahdollisimman pitkälle, aina tasavallan presidentiksi saakka. Kilpeläisen silmissä Kekkonen oli takinkääntäjä, joka oli vuonna 1940 vastustanut Moskovan rauhan solmimista ja myöhemmin ryhtynyt kannattamaan ystävyyspolitiikkaa Neuvostoliiton kanssa. Mitään vakavia yhteenottoja miesten välillä ei kuitenkaan sattunut. Usean eri henkilön muistaman mukaan Kilpeläinen ennusti pari vuotta ennen vuoden 1956 presidentinvaalia Suomen saavan Kekkosesta elinikäisen diktaattorin, mikäli tämä tulisi valituksi presidentiksi. Kekkosen nousua presidentin virkaan Kilpeläinen ei ollut enää näkemässä.
Kilpeläinen toimi presidentin valitsijamiehenä vuonna 1950 ja kansanedustajana vuoteen 1955.
Kilpeläinen kuoli vaikean sairauden murtamana vain 47 vuoden iässä.
Nimimerkkejä
Kilpeläisen pakinoitsijana käyttämiä nimimerkkejä:
Detur Finland
Detur Finland Oy on osa kansainvälistä Detur-matkatoimistoketjua. Detur Finland Oy perustettiin vuonna 1998, ja Helsinkiin avattiin Suomen toimisto. Seuraavina vuosina avattiin toimistot Tukholmaan, Osloon ja Kööpenhaminaan. Sekä emoyhtiö että Detur Finland hakeutuivat konkurssiin lokakuussa 2022.
Detur on vienyt vuosittain noin 30 000 matkustajaa Turkkiin, Rodokselle, Kreetalle, Gran Canarialle, Teneriffalle ja Tunisiaan. Helsingin lisäksi Detur on tarjonnut keväisin ja syksyisin lentoja useilta Suomen maakuntakentiltä, mm. Oulusta, Vaasasta, Jyväskylästä, Joensuusta ja Kuopiosta sekä vuodesta 2017 lähtien Savonlinnasta ja Porista. Tilauslennot kohteisiin on lennetty yhteistyössä useiden lentoyhtiöiden kanssa, kuten Corendon Airlines, Pegasus Airlines, Aegean Airlines, Jettime, Norwegian, Finnair Lomalennot ja Nouvelair.
Alkusyksystä 2022 Detur kertoi keskeyttävänsä toimintansa. Se perui ensin loppuvuoden matkat ja pian myös vuoden 2023 matkatuotannon. Se nousi otsikoihin jätettyään maksuja tilittämättä matkakohteiden hotelleille, jotka alkoivat vaatia rahoja majoituksensa jo maksaneilta vierailtaan. Detur Finland Oy ja sen ruotsalainen emoyhtiö hakeutuivat konkurssiin 17. lokakuuta 2022.
Tammikuussa 2023 Detur ilmoitti jatkavansa toimintaansa Suomessa. Suomalainen Aventours osti konkurssiin menneen Deturin nimenkäyttöoikeudet Suomessa. Nimen uusi omistaja on Aventura Holidays -konserniin kuuluva suomalainen Aventours, joka on hankkinut käyttöoikeudet konkurssipesältä.
Joensuun bunkkerimuseo
Joensuun bunkkerimuseo on Joensuussa sijaitseva sotahistoriallinen museo, joka on osa Suomen kaikkien aikojen suurinta rakennuskohdetta, Salpalinjaa. Museon toiminnasta vastaa Pohjois-Karjalan museo Hilma. Bunkkerimuseo sijaitsee Marjalan kaupunginosassa Höytiäisen kanavan suulla, noin 7 kilometriä keskustasta.
Linnoitustyöt Marjalassa
Pohjois-Karjalaa linnoitettiin talvisodan jälkeen osana suurta kokonaisuutta. Itärajan puolustuksesta vastasi viisi armeijakuntaa. Niiden vastuulla oli Salpalinjan rakentaminen. Armeijakuntien yhteyteen perustettiin työpiirejä, joiden alaisuudessa varsinaiset työryhmät työskentelivät.
Linnoitustyöt Marjalassa aloitettiin elokuussa 1940 ruokailuparakkien teolla ja muilla valmistavilla toimenpiteillä. Höytiäisen kanavan eteläpäähän oli tarkoitus rakentaa kolme teräsbetonikorsua. Ensimmäinen korsu saatiin valettua toukokuussa 1941. Jatkosodan alkuun mennessä saatiin kaksi korsua valmiiksi, kolmas jäi keskeneräiseksi. Kun Salpalinjan rakentamista Marjala–Onttolan alueella jatkettiin 1944, keskityttiin aseman saattamiseen kuntoon kenttälinnoittein. Keskeneräisen korsun rakentamista ei enää jatkettu.
Marjalan kaksi teräsbetonibunkkeria kuuluivat Höytiäisen kanavan länsirannan laajempaan linnoitekokonaisuuteen. Sodan lopulla alueella risteili teräsbetonibunkkereiden lisäksi tiheähkö taistelu- ja yhteyshautaverkosto konekivääripesäkkeineen sekä panssarikiviestelinjoja ja piikkilankaesteitä. Salpalinjalla ei koskaan taisteltu. Venäläisten hyökkäys pysäytettiin Pohjois-Karjalassa Ilomantsiin elo–syyskuussa 1944.
Marjalan linnoitteiden museointi
Toisen maailmansodan jälkeen Marjalan bunkkerit peitti syvä hiljaisuus, kunnes ne ”löydettiin uudelleen” 1990-luvun alussa. Kansalaisaloitteesta kaksi teräsbetonikorsua kunnostettiin ja entisöitiin matkailunähtävyydeksi. Kunnostustyö suoritettiin Joensuun kaupungin ja Puolustusvoimien yhteistyönä vuosina 1993–1994.
Bunkkereihin asennettiin kunnostuksen yhteydessä lämmitys ja valaistus. Teräsbetonikorsujen ympäristön kenttälinnoitteet entisöitiin puurakentein. Bunkkereiden sisätiloihin toteutettiin Salpalinjaa esittelevä näyttely. Entisöidyt teräsbetonikorsut ja museoalue avattiin Marjalan asuntomessujen yhteydessä vuonna 1995.
Bunkkerimuseon näyttelyt
Bunkkerimuseon kaksi teräsbetonikorsua kuuluvat Pohjois-Karjalan merkittävimpiin Salpalinja-kohteisiin. Korsujen lisäksi museoalueella voi tutustua Salpalinjan linnoitusrakenteisiin. Esillä on myös 45 mm:n panssarintorjuntatykki, kaksi 90 mm:n kevyttä kenttäkanuunaa (ns. Hyppy-Heikki), piikkilankaesteitä, yksi- ja kaksipaikkaiset konekiväärikuvut sekä puistoon istutettuja sotatulokaskasveja. Sisätiloihin on koottu Salpalinjan historiaa sekä Marjalan linnoitustyömaata ja sen ympäristön arkea 1940–1941 esittelevät näyttelyt.
Museoalue nimettiin Veteraanipuistoksi vuonna 2003. Veteraanipuistolla ja sen muistomerkillä kunnioitetaan sotaveteraanien ja Salpalinjan rakentajien maanpuolustustyötä.
Museo on avoinna kesäaikaan, ja sinne on vapaa pääsy. Toukokuun alkupuolelta syyskuun loppupuolelle bunkkerimuseo on avoinna tilausryhmille, joilta veloitetaan maksu opastuskierroksesta.
Langolieerit
Langolieerit on yhdysvaltalaisen kirjailija Stephen Kingin pienoisromaani, joka julkaistiin vuonna 1990 kokoelmassa Sydänyö (Four Past Midnight). Se kertoo tarinan yhdestätoista lentomatkustajasta, jotka yölennon aikana herättyään huomaavat henkilökunnan ja suurimman osan matkustajista kadonneen mystisesti matkustajakoneen jatkaessa yhä lentoaan, ja onnistuttuaan tekemään pakkolaskun he tajuavat, että maankamaralla on myös jotain pahasti vialla.
King on kertonut idean Langolieereihin syntyneen saatuaan mieleensä mielikuvan naisesta, joka painoi kämmenellään matkustajakoneen seinän lohkeamaa. Kun hän yhtenä yönä nukkumaan menneessä tiedosti tämän kuvitellun naisen olleen aave, hän sai siitä lopullisen kipinän kirjoittaa tarinan.
Vuonna 1995 ilmestyi Langolieereihin perustuva kaksiosainen televisiominisarja Ajan valtiaat, jonka ohjauksesta vastasi Tom Holland, ja pääosassa nähdään muun muassa David Morse, Dean Stockwell ja Bronson Pinchot. Myös Stephen King tekee minisarjassa lyhyen cameoroolin. Minisarjaa kuvattiin pääasiassa Bangorin lentoasemalla kesällä 1994.
Juoni
Lennettyään Tokiosta Los Angelesiin lentokapteeni Brian Engle saa kuulla perille päästyään, että hänen entinen vaimonsa Anne on kuollut Bostonissa tapahtuneessa onnettomuudessa, ja hän päättää astua matkustajana kyytiin Bostoniin suuntautuvalle yölennolle. Lentoemäntä kertoo epätavallisesta ilmiöstä Mojaven aavikon yllä, jotka muistuttavat revontulia. Brian kuitenkin nukahtaa lentoonlähdön aikana, koska hän on ollut hereillä koko edellisen lentonsa. Myös Dinah Bellman, nuori sokea tyttö, nukahtaa ja herää huomatakseen, että hänen tätinsä ja useat muut matkustajat ovat kadonneet. Dinah, joka sekoittaa peruukin päänahkaan, huutaa ja herättää Brianin ja yhdeksän muuta matkustajaa, jotka ovat opettaja Laurel Stevenson, englantilainen diplomaatti Nick Hopewell, jännityskirjailija Bob Jenkins, viulisti Albert Kaussner, toipuva addikti Bethany Simms, liikemies Rudy Warwick, mekaanikko Don Gaffney, pankinjohtaja Craig Toomy ja tuntematon päihtynyt matkustaja. Pian Dinahin lisäksi Brian ja muut huomaavat myös, että miehistö ja hereillä olleet matkustajat ovat kadonneet jättäen matkustajakoneen autopilotin hallintaan. Lentokapteenin asemassa Brian ottaa koneen hallintaansa, mutta ei pysty saamaan ohjaamosta käsin ulkopuolista kontaktia mihinkään lennonjohtoon, ja matkustajat näkevät vain tumman tyhjyyden koneen alla. Brian onnistuu laskeutumaan Bangoriin Mainessa siitäkin huolimatta että Toomy esittää raivokkaita vastalauseita, sillä tämä haluaa ehdottomasti päästä Bostonissa käytävään tärkeään konferenssiin.
Onnistuttuaan tekemään pakkolaskun Bangoriin he löytävät lentokentän autiona. Kaikki kellot ovat pysähtyneet, sähköä ei ole ja ympäristö näyttää muutenkin elottomalta. Koska kaikki tuotteet ja aineet ovat menettäneet laatunsa, myös polttoaine on käyttökelvotonta, mikä estää heitä nousemasta ilmaan. Dinah, joka sokeudestaan huolimatta omaa joitakin psyykkisiä kykyjä, kuulee jostain kaukaa jonkin lähestyvän ja uhkaavan äänen. Silmiinnähden hermostunut ja epävakaaksi äitynyt Toomy alkaa pitää tilannetta jonkinlaisena salaliitona häntä vastaan ja sopivalla hetkellä ottaa Bethanyn panttivangiksi aseella uhaten, mutta hänet saadaan riisuttua aseista ja vangittua, koska Toomyn käsiinsä löytämä ase on yhtä tehoton kuin mikä tahansa muukin. Lopulta koko outoa tilannetta alusta alkaen analysoinut Jenkins esittää joukolle johtopäätöksen siitä, mistä tässä on kysymys; he ovat yölennon aikana kulkeneet jonkinlaisen "aikarepeämän" läpi, jonka myötä he ovat päätyneet menneisyyteen – eivät niinkään kauas omasta ajastaan vaan pikemminkin eräänlaiseen "kuolevaan välitilaan", johon Dinahin kuulemat jotenkin liittyvät. Kun Dinah raportoi äänien lähentyvän entisestään, vangittu Toomy kertoo Dinahille ja Laurelille, että ääniä aiheuttavat "langolieerit", joista hän kuuli lapsena isältään, joka pelotteli poikaansa niiden metsästävän ja syövän kaikkia huolimattomia ja laiskoja poikia. Jenkinsin esittämän teorian perusteella Albert saa ajatuksen, jonka mukaan heidän oma aikansa virtaa edelleen heidän matkustajakoneensa sisällä, mikä tullaan todistaneeksi, kun lentokoneeseen kokeeksi tuotu ruoka palautuu normaaliksi. Kun Brian tajuaa, että koneeseen pumpattu polttoaine voisi tämän ansiosta palautua jopa normaaliksi, Brian alkaa tankkaamaan konetta ja hän onnistuu käynnistämään moottorit. Sillä välin Toomy on onnistunut vapautumaan siteistään ja puukottaa Dinahia uskoen hänen olevan tosiasiassa "langolieeri". Nick aikoo etsiä Toomyn käsiinsä, mutta kaikesta huolimatta haavoittunut Dinah vaatii, että Toomya ei saa tappaa, koska tämä on tärkeä heidän eloonjäämisen kannalta. Kun Albert ja Don lähtevät etsimään paareja Dinahille saadakseen hänet kuljetettua koneeseen, piiloutunut Toomy tappaa Donin ennen kuin Albert onnistuu iskemään tämän tainoksiin. Myöhemmin Dinah ottaa telepaattisesti yhteyttä Toomyyn ja johdattaa tämän kiitoradalle, missä tämä alkaa hallusinoida saapumistaan hallituksen kokouksensa. Juuri kun Brian ja muut ovat valmiita nousemaan viimein ilmaan, pahaenteistä järsivää ääntä päästävät "langolieerit" ilmaantuvat paikalle. Toomy kauhistuu kohtaamalla viimein lapsuutensa hirviöt todellisina ja yrittää paeta niitä, joutuen kuitenkin "langolieerien" syömäksi. Sitten nämä olennot alkavat syödä lentoasemaa ja sen ympäristöä, minkä johdosta he vihdoin ymmärtävät miksi Dinah vaati heitä pitämään Toomya hengissä, sillä hän veti "langolieereja" puoleensa. Päästyään viimein koneella ilmaan ja pakoon maailmaa ahmivia hirviöitä Jenkins kertoo ymmärtävänsä nyt, miten menneisyydellä aina käy: se odottaa "langolieerien" tulemista ja sen jäljet siivotaan "syömällä".
Ponnisteluistaan huolimatta Dinah lopulta kuolee puukotuksen aiheuttamiin vammoihinsa, Laurelin suureksi suruksi, joka oli ehtinyt kiintyä Dinahiin. Lentokone alkaa viimein lähestyä mainittua paikkaa, missä "aikarepeämän" pitäisi vielä olla, mutta jokin huomaamatta jäänyt seikka tuntuu vieläkin vaivaavan Jenkinsiä. Vasta lähellä repeämää Jenkins tajuaa vihdoin, mikä heillä on vielä ongelmana: matkustajien on nimittäin oltava unessa voidakseen kulkea repeämän läpi, muuten he katoavat kuten aiemmat koneessa hereillä olleet. Albert ehdottaa matkustamon paineen alentamista tajuttomuuden aikaansaamiseksi, mutta he huomaavat siinä yhden varjopuolen: toimenpide vaatisi yhden matkustajan uhraamaan itsensä pysymällä tajuissaan paineen palauttamiseksi vain hieman ennen kuin kone kulkisi repeämän läpi. Nick ryhtyy vapaaehtoisesti, sillä hänellä on menneisyydessä sovittamattomaksi jääneitä kuolemia tunnollaan, joiden kanssa Nick ei halua enää elää. Paineen alennettua lähes koko joukko menettää tajuntansa; Nick, jolla on hätähappinaamari, jatkaa koneen ohjaamista repeämän läpi ja katoaa. Paineen palauduttuaan Brian havahtuu ja otettuaan ohjat taas käsiin hän laskeutuu koneella Los Angelesiin, mutta päästyään turvallisesti maankamaralle huomaten, että myös tämäkin lentoasema on autio. He ymmärtävätkin saapuneensa lähitulevaisuuteen, jossa nykyhetki ei ole vielä ehtinyt saavuttamaan heitä. Heidän painautuessa Jenkinsin käskystä seinää vasten välttääkseen lentoaseman pian ilmestyvät ihmisliikenteen, he kuulevat ääniä ja tuntevat liikkeen aallon iskevän heihin, jonka jälkeen he löytävät itsensä jälleen nykyhetkestä.
Momos
pienoiskuva|upright=1.08|Momos arvostelee jumalten luomistöitä. [[Maarten van Heemskerckin maalaus, 1561.]] Momos on kreikkalaisessa mytologiassa pilkan ja satiirin jumala. Hesiodoksen eepoksen Jumalten synty mukaan Momos on yksi yön jumalatar Nyksin pojista. Momosta ei ilmeisesti ole palvottu. Momos esiintyy antiikin kirjallisuudessa muun muassa neuvomassa Zeusta lietsomaan Troijan sotaa.
Kun maailma elää
Kun maailma elää on kahden suomalaisen albumin nimi:
Bilino Polje
pienoiskuva|Bilino Polje vuonna 2017.Bilino Polje on Zenicassa, Bosnia ja Hertsegovinassa sijaitseva urheilustadion, jota käytetään pääasiassa jalkapalloon.
Stadion toimii Bosnia ja Hertsegovinan maajoukkueen pääasiallisena kotikenttänä. Se on myös maan pääsarjassa pelaavan Čelikin kotistadion.
Hässelby villastad
left|thumb|Hässelby-museo Hässelby Villastadissa. Talo toimi aikaisemmin Hässelby Villastadin kauppalan kunnallistalona.
Hässelby villastad on yksi Ruotsin pääkaupungin Tukholman kaupunginosista. Se sijaitsee Länsi-Tukholman (ruots. Västerort) alueella aivan Tukholman läntisimmällä laidalla ja kuuluu Hässelby-Vällingbyn kaupunginosa-alueeseen. Sitä rajaavat Hässelby strandin, Hässelby gårdin, Vinstan ja Kälvestan kaupunginosat sekä Järfällan kunta. Lisäksi sillä on vesirajaa Ekerön kunnan kanssa. Hässelby villastad on Tukholman läntisin ja pinta-alaltaan suurin kaupunginosa. Vuonna 2005 siellä oli 17 136 asukasta.
Hässelby villastad on myös entinen kauppala. Spångan maalaiskuntaan perustettiin vuonna 1913 Hässelby villastadin taajaväkinen yhdyskunta, joka erotettiin omaksi kauppalakseen vuonna 1926. Vuonna 1949 kauppala liitettiin Tukholman kaupunkiin, ja vuodesta 1971 lähtien se on ollut osa kaupunkia nykyään vastaavaa Tukholman kuntaa.
Kolkhis
thumb|Kolkhis (vihreällä, Colchis) ja sen naapurimaat kartalla noin ajanjaksona 600–150 eaa. Kolkhis on muinaiskreikkalainen nimitys Mustanmeren itäpuolella nykyisen Georgian länsi- ja Turkin koillisosissa sijainneelle alueelle. Se sijaitsi Fasis- eli Rionijoen laakson ympärillä.
Miletoksen kreikkalaiset perustivat alueelle siirtokuntia. Kolkhiin väestön koostumusta ei tunneta, mutta ensimmäisellä vuosituhannella eaa. sen väestö lienee puhunut pääasiassa kartvelilaisten kielten murteita, luultavasti zanin kielen esimuotoa. Herodotos väitti kolkhislaisten olevan ”mustia egyptiläisiä”. Persialainen vaikutus oli Kolkhiin maantieteellisen sijainnin vuoksi vähäisempää kuin Iberiassa ja Armeniassa. Etenkin sassanidien aikana zarathustralaisuus nousi maassa aiempaa tärkeämpään asemaan, mutta paikallinen uskonto säilyi voimakkaana.
Kreikkalaisessa mytologiassa Kolkhis oli satumaisen rikas maa, Aieteen ja Medeian koti, jonne argonautit matkustivat etsimään kultaista taljaa.
Craven Cottage
Craven Cottage on kokonaan katettu jalkapallostadion Lontoossa, Thamesin varrella. Sen käyttäjä on Fulham FC. Craven Cottage vihittiin käyttöön vuonna 1896 jolloin Fulham FC kohtasi Chelsean. Sitä kunnostettiin vuosina 2003-2004. Stadionilla on pelattu pääosin Valioliigan otteluita, mutta vuonna 2005 siellä pelattiin myös harjoitusmaaottelu Australian ja Uuden-Seelannin välillä. Stadionin kapasiteetti kunnostuksen jälkeen on 24 500.
Beppu
Beppu on kylpyläkaupunki Ōitan prefektuurissa Kyūshūn saaren koillisrannikolla Japanissa. Se sijaitsee prefektuurin keskiosassa Beppunlahden rannalla. Beppussa on 121 298 asukasta (2014), joten se on prefektuurin toiseksi suurin kaupunki pääkaupunki Ōitan jälkeen, ja sen pinta-ala on 125,23 neliökilometriä. Beppu tunnetaan lukuisista kuumista lähteistään (onsen), joiden ansiosta siellä vierailee paljon matkailijoita.
Beppusta tehtiin kaupunki 1. huhtikuuta 1924. Silloin siellä oli noin 36 000 asukasta.
Kaupunki jakautuu kahdeksaan kuumien lähteiden alueeseen. Kuumien lähteiden määrä, 2 217 kappaletta, ja niistä virtaavan veden määrä on Japanin suurin. Lähteiden vettä on käytetty muinaisista ajoista lähtien lukuisiin eri tarkoituksiin matkailusta terveydenhuoltoon ja teollisuuteen. Kaupungille luonteenomaiseen maisemaan kuuluu lukuisista kuumista lähteistä nouseva höyry.
Aiheesta muualla
280px|pienoiskuva|vasen|Kuumien lähteiden vedestä nousevaa höyryä Beppussa 280px|pienoiskuva|vasen|Beppun mutakylpyaltaiden nimet ovat sellaisia kuin ”Veren järvi” ja ”Helvetin vesisuihku”. Tässä kuvassa on ”Verihelvetti”-niminen allas.
FS Vauquelin (D628)
Vauquelin (runkonumero D628) oli Ranskan laivaston 1956 palvelukseen otettu Surcouf-luokan hävittäjä.
Valmistus
Alus tilattiin Lorientin laivastontelakalta, missä köli laskettiin maaliskuussa 1953. Se laskettiin vesille 2. heinäkuuta 1955 ja otettiin palvelukseen 3. marraskuuta 1956.
Aison (Traakia)
Aison eli Haison  oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Traakiassa nykyisen Kreikan alueella. Sen tarkkaa sijaintia ei tunneta.
Myöskään Aisonin historiasta ei tiedetä juuri mitään. Kaupunki on luetteloitu nykytutkimuksessa polisten eli itsenäisten kaupunkivaltioiden joukkoon, koska se kuului klassisella kaudella 400-luvulla eaa. Ateenan johtamaan Deloksen meriliittoon, ja esiintyy liiton verotusluetteloissa vuosina 454/453–429/428 eaa. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymejä Aisoneus, Haisōneus ja Haisōnios.
Christine, tappaja-auto
Christine, tappaja-auto on Stephen Kingin vuonna 1983 julkaisema kauhuromaani.
Juoni lyhyesti
Kirjan keskeisin henkilö 17-vuotias, kuvitteellisessa Libertyvillen (Pennsylvania) kaupungissa asuva rikkaan perheen ainokainen, Arnold "Arnie" Cunningham. Arnie on hyljeksitty ja yksinäinen eivätkä tytötkään ole kiinnostuneita hänestä, ja häntä myös kiusataan koulussa. Hänellä on kuitenkin yksi hyvä ystävä, Dennis Guilder. Dennis on Arnieen verrattuna urheilullinen ja suosittu nuorukainen, joka pelastaa Arnien monesta kiipelistä.
Elokuva
Christinestä on tehty John Carpenterin myös samannimisen kirjan julkaisuvuonna (1983) ohjaama elokuva, jonka pääosissa ovat muun muassa Keith Gordon (Arnie), John Stockwell (Dennis) ja Alexandra Paul (Leigh). Elokuvassa on muutamia eroavaisuuksia Stephen Kingin kirjaan nähden.
4 Minutes
4 Minutes on Madonnan ensimmäinen single hänen 11. studioalbumiltaan Hard Candyltä. Kappaleella laulavat myös Justin Timberlake ja Timbaland. Single julkaistiin radiossa 17. maaliskuuta 2008.
Madonna ja Justin Timberlake laulavat kappaleessa maailman pelastamisesta neljässä minuutissa. Siinä puhutaan ympäristöasioista ja siitä, mitä niiden eteen pitäisi tehdä.
Musiikkivideo
Musiikkivideo kuvattiin Lontoossa tammikuun 2008 lopussa, kuvaajina ranskalainen kaksikko Jonas & François. Ensiesityksensä se sai huhtikuun alussa.
Listamenestys
”4 Minutes” oli Madonnalle suuri maailmanlaajuinen hitti ja saavutti listoilla ykköspaikan 21 maassa. Singleä on myyty noin viisi miljoonaa digitaalista kappaletta.
Ruhnu
Ruhnu (, 1800-luvulla myös suom. Runosaari ) on Viroon kuuluva saari ja kunta Riianlahdella Itämeressä. Saarenmaan maakuntaan kuuluvassa saaressa on alle 200 pääasiassa virolaista asukasta, ja sen pinta-ala on 11,9 neliökilometriä.
Lähin asuttu alue mantereella on Latvian Kuurinmaalla sijaitseva Kolka, joka on 37 kilometrin päässä Ruhnusta. Ennen vuotta 1944 saarta asuttivat satoja vuosia vironruotsalaiset, joiden elinkeinona oli ollut maanviljelys, kalastus ja hylkeenpyynti. Toisen maailmansodan aikana vironruotsalainen väestö evakuoitiin Ruotsiin. Sen jälkeinen asutus on peräisin neuvostoajalta. Nykyään Ruhnun kunnassa on vain yksi kylä, Ruhnun kylä, joka sijaitsee saaren keskiosassa.
Maantiede
Ruhnu on 5,5 kilometriä pitkä ja 3,5 kilometriä leveä. Se on muodostunut Riianlahden kaakkois–luode-suuntaiselle merenpohjan selänteelle. Merenpohjasta se nousi noin 11 500 vuotta sitten. Itäosat ovat pääasiassa mäntymetsää, joka peittää 60 prosenttia saaren pinta-alasta. Länsiosissa on pieniä tervaleppäsaarekkeita, mutta pääosin se on käytössä maatalousmaana. Saaren pinta-alasta on yksityisomistuksessa 747 hehtaaria, josta 86 hehtaaria on peltoa, 227 hehtaaria niittyä ja 291 hehtaaria metsää. 60 prosenttia koko saaren pinta-alasta on palautettu tai tullaan palauttamaan saarelta lähteneille vironruotsalaisille. Virolaiset omistavat vain 7 prosenttia yksityisistä maista.
Pohjois-Suomen elokuvakomissio
Pohjois-Suomen elokuvakomissio (NFFC, North Finland Film Commission) oli ennen osa POEM-säätiön toimintaa. Säätiön alasajon jälkeen toiminta siirtyi Business Oulun alle. Elokuvakomissio tarjoaa tuotantopalveluja kotimaisille ja kansainvälisille tuotannoille. Pohjois-Suomen elokuvakomissio palvelee kotimaisia ja kansainvälisiä tuotantoyhtiöitä tarjoamalla audiovisuaalisen alan tekijöille konsultaatiota, paikallista asiantuntemusta sekä luotettavia yhteistyöverkostoja Oulun läänissä.
Ruhnu
Historia
thumb|vasen|Ruhnun kartta vuodelta 1798 Ruhnun saaren ensimmäiset asukkaat olivat todennäköisesti hylkeenpyytäjiä, jotka saapuivat alueelle neoliittisella kivikaudella. Saarelta löydettyjä nuotioiden jäänteitä on radiohiiliajoitettu vuoteen 5 300 eaa. Ruhnusta tunnetaan yhteensä kuusi kivikautista asuinpaikkaa. Vielä tuolloin saaresta on ollut merenpinna yläpuolella vain kooltaan 3-4 km² ja paikoin vain 50 metriä leveä hevosenkengän muotoinen saareke. Saarella ei todennäköisesti näin ollut vakituista asutusta, vaan siellä vierailtiin ajoittain. Ensimmäiset asukkaat kuuluivat ilmeisesti varhaisneoliittiseen Narvan kulttuuriin. Saarelta on löytynyt myös yhteensä 1924 tuluskiveä ajalta 700 eaa.–100 jaa.
Ei ole varmaa tietoa siitä milloin saaren vironruotsalainen asutus on syntynyt. 1350-luvulta peräisin olevassa Gutasaagassa mainitaan osan gotlantilaisista lähteneen Dagaithi nimiselle saarelle. Saaren on oletettu tarkoittaneen Hiidenmaata, mutta kyse voi olla myös Ruhnusta. Ensimmäisen kerran Ruhnu ja sen ruotsalainen asutus mainitaan historiallisessa lähteessä vuodelta 1341 olevassa kirjeessä, joka oli osoitettu Kuurinmaan piispalta saaren asukkaille. Siinä saarelaisille taattiin oikeus elää ruotsalaisten lakien mukaan. Vuonna 1558 saari yhdistettiin Kuurinmaan herttuakuntaan.
thumb|250px|Pyhän Magdalenan kirkko Vuonna 1922 saarella asui 252 ruotsalaista, 10 virolaista, 2 saksalaista, sekä 7 tuntematonta kansallisuutta olevaa. Latvia tunnusti saaren kuuluvan Viroon vasta vuoden 1922 marraskuussa, mutta esitti siitä ostotarjouksen Virolle. Tähän ei kuitenkaan suostuttu. Vuonna 1927 ruhnulaiset alkoivat käyttää sukunimiä. Aiemmin nimet oli muodostettu etunimen ja asuinpaikan mukaan. Vuoden 1932 vaaleissa saksalaisen ja ruotsalaisen vähemmistöjen muodostama puolueliitto sai eniten ääniä Ruhnusta, yhteensä 116. Vuonna 1934 saarella oli 282 asukasta, joista 277 oli ruotsalaisia ja loput virolaisia. Vuonna 1940 Neuvostoliitto miehitti Viron ja samalla Ruhnun. Neuvostoliittolaiset asettivat saarelle sotilaitaan, mutta heidät evakuoitiin 7. syyskuuta 1941 saksalaisten tieltä, jotka valloittivat saaren muutamaa viikkoa myöhemmin. Vuonna 1944 miltei kaikki ruhnulaiset lähtivät pakoon Ruotsiin Neuvostoliiton edetessä Virossa. Vain kaksi perhettä jäi saarelle.
Vironruotsalaisten lähdettyä asukkaita tuli Saarenmaalta ja Kihnusta. Vuonna 1949 saarella asui 113 henkilöä. Vuonna 1958 Ruhnuun perustettiin Kommunismi Majak -niminen kalastuskolhoosi, jossa työskenteli 61 henkilöä. Vuonna 1958 rakennettiin saaren ensimmäinen sähkövoimala. Vuonna 1960 vanha puukirkko kunnostettiin ja avattiin uudelleen kotiseutumuseona. Vuonna 1961 saarella oli 175 asukasta. Saareen iski tuhoisa myrsky vuonna 1969 ja se kaatoi lähes 65 % saaren metsistä. Lisäksi se vahingoitti taloja ja veneitä. Samana vuonna saarelle porattiin 787,4 metriä syvä porauskaivo, kun sieltä yritettiin etsiä öljyä tai maakaasua. Mitään ei löytynyt, mutta porauskaivosta tuli Viron syvin. Vuonna 1970 Kommunismi Majak lopetti toimintansa. Viron itsenäistyttyä Ruhnusta tuli osa Viroa. Vuonna 1993 saarella oli 53 asukasta ja lisäksi noin 10 upseeria perheineen ja 40 venäläistä sotilasta. Viimeinen venäläinen armeijan edustaja, eräs upseeri, lähti perheineen saarelta vuoden 1994 lokakuussa.
Rakennukset ja rakennelmat
Ruhnun saaren itäosassa on 1877 pystytetty Le Havressa valmistetuista osista tehty 40 metriä korkea metallinen majakka, joka sijaitsee 21,5 metriä merenpinnasta korkealla mäellä.
Ruhnussa on kaksi kirkkoa, Ruhnun vanha kirkko, joka on peräisin 1600-luvulta, on tehty puusta yksilaivaiseksi ja edustaa barokkityyliä ja Ruhnun uusi kirkko, joka on seiniensä alaosista kivinen ja yläosistaan puuta. Ruhnun barokkipuukirkossa penkit ovat kaiverretut kansallisin vertauskuvin. Ruhnussa on museo, Ruhnun museo, jossa on paljon kansatieteellisiä esineitä.
Liikenne
Ruhnun saarelle on mannermaalta viikoittainen lentoyhteys sekä epäsäännöllinen laivayhteys. Lentokone lentää talvisin kerran ja kesäisin kaksi kertaa viikossa. Ruhnun lentokenttä on ruohopintainen ja sen pituus on 600 ja leveys 60 metriä. Kentälle on hiljattain rakennettu uusi terminaali. Saaren sataman rakennus aloitettiin vuonna 1958. Ennen sitä tarvikkeita tuotiin laivoilta saarelle paikallisten asukkaiden veneillä. Sataman laiturin rakennusmateriaalina käytettiin paikallisten kivimuurien kiviä. Vuonna 1969 myrsky tuhosi laiturin, eikä sitä ole korjattu entiseen kuntoonsa vieläkään. Jokaiselta rannalta johtaa polkuja saaren keskustassa sijaitsevaan kylään. Satamasta lähtee sorapohjainen maantie samaan paikkaan.
Helvi Vasara
Helvi Helena Vasara, o.s. Jaakkola (6. heinäkuuta 1910 Kiukainen – 18. tammikuuta 1998 Helsinki) oli suomalainen filosofian maisteri ja kirjallisuuden kääntäjä.
Helvi Vasaran vanhemmat olivat Väinö Nestori Jaakkola (1886–1964) ja Edla Hellin Maria Eskola (1889–1967). Hän oli naimisissa vuodesta 1936 maanviljelysneuvos Risto Vasaran (1908–1975) kanssa. Lapset: Eero-Heikki (1939), Matti (1941), Heli (1943) ja Ilkka (1946).
Rick Aguilera
pienoiskuva|Rick Aguilera Richard Warren "Rick" Aguilera (s. 31. joulukuuta 1961) on yhdysvaltalainen baseballsyöttäjä. Hän pelasi ensimmäisen Major League -ottelunsa 23-vuotiaana 12. kesäkuuta 1985 ja viimeisensä 38-vuotiaana 6. syyskuuta 2000.
Aguilera osallistui MLB:n All-Star-peleihin vuosina 1991, 1992 ja 1993.
FS D’Estrées (D629)
D'Estrées (runkonumero D629) oli Ranskan laivaston 1957 palvelukseen otettu Surcouf-luokan hävittäjä.
Valmistus
Alus tilattiin Brestin laivastontelakalta, missä köli laskettiin toukokuussa 1953. Se laskettiin vesille 27. marraskuuta 1954 ja otettiin palvelukseen 19. maaliskuuta 1957.
Palvelus
Alus poistettiin palveluksesta 1985.
Riuttahai
Riuttahai (Carcharhinus perezii) on tiikerihaiden heimoon kuuluva hai. Lajia tavataan Atlantin valtamerellä sekä Karibianmerellä. Felipe Poey kuvasi lajin ensimmäisenä vuonna 1876. Riuttahait ovat myös kalastuksen kohteena ja tärkeä talouden kannalta. Riuttahain uhanalaisuusluokitus on Kansainvälisen luonnonsuojeluliiton mukaan erittäin uhanalainen.
Elintavat
Riuttahait syövät pääasiassa pieniä luukaloja rannan tuntumassa. Hait nukkuvat usein merenpohjassa tai luolissa. Riuttahait viihtyvät koralliriuttojen läheisyydessä.
Liikenneturvallisuus Suomessa
thumb|200px|Liikenneturvallisuus on yhteispeliä, linja-auto Helsingin Rautatientorilla kiitämässä punaisia valoja päinthumb|200px|Onnettomuus Kehä I:llä Helsingissä 2006
Liikenneturvallisuus Suomessa on jonkin verran heikompaa kuin liikenneturvallisuuden huippumaissa, Ruotsissa, Hollannissa, Isossa-Britanniassa ja Norjassa. Vuonna 2013 Suomen tieliikenteessä kuoli 258 ihmistä. Edellisen vuoden lukema oli 235 ihmistä, mikä oli 2000-luvun pienin kuolonuhrien määrä. Loukkaantuneita oli tällöin 5 490 ihmistä. Tieliikenneturvallisuus on parantunut huomattavasti viimeisten vuosikymmenten aikana, vaikka ajokilometrit ovat kasvaneet. Liikenteen moninkertaistumisesta huolimatta etenkin liikenneonnettomuuksien vakavat seuraukset ovat selvästi vähentyneet, mitä ilmentää esimerkiksi onnettomuuksissa kuolleiden määrän lasku 1970-luvun alun yli tuhannesta alle viiteen sataan 1990-luvulla ja jopa alle kolmeensataan vuodessa 2000-luvulla. 1970-luvun, 1990-luvun ja vuonna 2008 alkaneiden talousvaikeuksien jälkeen kuolemaan johtaneiden onnettomuuksien määrä laski merkittävästi.
Vaikuttavia tekijöitä
Liikenneviraston 2013 tekemässä selvityksessä verrattiin Suomea tiekuolemariskiltään pienimpiin maihin, eli Ruotsiin, Britanniaan ja Hollantiin. Suomessa oli välillä 2006–2010 kuollut ajokilometreihin nähden noin 10% enemmän ihmisiä. Rautatieliikenteessä ero oli paljon suurempi, mutta kuitenkin vain 0,34 per miljoona matkustuskilometriä vuodessa.
Kypärä
Kypärän käyttö niin moottoripyöräilijöillä, mopedisteilla, kuin pyöräilijöillä oli suunnilleen yhtä yleistä.
Alkoholi
Rattijuopumusten määrä ei ollut Suomessa isompi, kuin muissa maisa keskimäärin. Verrokkimaista Britanniassa se oli yli kymmenkertainen. Verrokkimaista Hollannissa yleinen raja oli sama kuin Suomessa eli 0,5 ‰, mutta alle 20-vuotiaille ja vuodesta 2011 lukien rikkomuksen uusijoille 0 ‰. Ruotsissa yleinen raja oli 0,2 ‰ ja Britanniassa 0, ‰.
Liikennejuopumusonnettomuuksissa kuolleiden osuus oli Suomessa 3,2 %-yksikköä verrokkimaita korkeampi.
Nopeusrajoitukset
Eri tieluokkien nopeusrajoitukset eivät merkittävästi poikenneet vertailumaitten kesken. Vain Suomessa oli käytössä alennetut nopeudet talvisaikaan.
Liikenneturvallisuustyön historiaa Suomessa
Moottoriliikenteen alkuaikoina, ennen ensimmäistä maailmansotaa, autoihin ja moottoripyöriin suhtauduttiin yleisesti myönteisesti, koska ne olivat lähinnä ihmetystä herättäviä laitteita, jotka eivät uhanneet ketään tai kenenkään toimeentuloa. Kun moottoriliikenne alkoi 1920-luvulla horjuttaa vanhoja kaavoja liikkumisesta ja tavarankuljetuksesta, syntyi ennakkoluuloja ja vaatimuksia sen kehityksen rajoittamisesta. Liikenneonnettomuudet katsottiin rikoksiksi ja ensimmäiset liikennevakuutukset määrättiin pakollisiksi lähinnä kansalaisten suojaamiseksi. Kun 1930-luvulla kävi selväksi, ettei moottoriliikenne ollut ohimenevä ilmiö, vaan keskeinen osa yhteiskunnan toimintaa, useimmat alun perin rajoituksiksi tarkoitetut määräykset muuttuivat sisällöltään positiivisiksi ja tieliikennekulttuuria palveleviksi.
Liikennekulttuurikomitea
Vuotta 1929 voidaan pitää organisoidun liikenneturvallisuustyön syntymävuotena Suomessa. Maaseudun Autoliiton (MAL) aloitteesta perustettiin Liikennekulttuurikomitea, joka aloitti toimintansa 26. syyskuuta 1929. Komiteassa olivat edustettuina MAL:n lisäksi muiden muassa Suomen Automobiiliklubi, Yleinen Autoliitto, Kouluhallitus, Kulkulaitosten ja yleisten töiden ministeriö ja Maalaiskuntien Liitto. Ensimmäisenä toimintavuotenaan komitea keskittyi pääasiassa luomaan liikenneturvallisuustyölle suuntaviivoja ulkomailta hankittujen mallien avulla. Liikennekulttuurikomitean puheenjohtajana oli koko sen toiminta-ajan päätoimittaja L. M. Viherjuuri. Komitea pyrki muun muassa kiinnittämään viranomaisten huomiota erilaisiin liikenneturvallisuuden kannalta tärkeisiin epäkohtiin. Liikennekulttuurikomitean työtä haittasi koko sen historian ajan käytettävissä olleiden varojen puute.
Tieliikenneonnettomuuksien tilastointi alkaa
Vuonna 1930 eduskunta hyväksyi ponsiehdotuksen onnettomuustilanteiden selvittämisestä ja osoitti siihen erityismäärärahan. Sosiaaliministeriöön perustettu tilastotoimisto alkoi vuonna 1931 kerätä tietoja tieliikenneonnettomuuksista, ja näin saatiin liikenneturvallisuustyölle asiallinen tietopohja. Vuoden 1931 aikana todettiin sattuneen 3 267 poliisin tietoon tullutta liikenneonnettomuutta, joissa oli kuollut 119 ja loukkaantunut 1 047 ihmistä.
TALJA ja Liikenneturva
Vuonna 1935 perustettiin Tapaturmantorjuntayhdistys, jonka päätehtäväksi tuli työturvallisuuden edistäminen. Kun Liikennekulttuurikomitea liittyi siihen vuonna 1938, syntyi Tapaturmantorjuntayhdistyksen liikennejaos, joka yleisesti tunnettiin nimilyhenteellä TALJA. Tapaturmantorjuntayhdistyksen liikenneturvallisuusneuvosto piti ensimmäisen kokouksensa 22. toukokuuta 1939, ja myöhemmin tuo päivämäärä on nimetty Liikenneturvan vuosipäiväksi.
TALJAn rahoituspohjan vakiinnuttua sen toiminta laajeni nopeasti. Se pyrki kehittämään liikenneturvallisuutta kampanjoinnilla, järjestämällä erilaisia kursseja, koulutustilaisuuksia ja tempauksia, laatimalla kunnille liikenneturvallisuussuunnitelmia sekä kiinnittämällä huomiota ajoneuvojen turvallisuuteen. TALJAn aloitteesta järjestettiin vuonna 1962 kolmen läänin alueella Etelä-Suomessa niin kutsuttu kattonopeuskokeilu, jolla tutkittiin nopeusrajoitusten vaikutusta liikenneturvallisuuteen. Samaan aikaan aloitettiin kampanjointi turvavöiden saamiseksi autoihin ja niiden käytön lisäämiseksi.
1970-luvulle tultaessa ilmeni, ettei Tapaturmantorjuntayhdistys kyennyt toimintakenttänsä laajennuttua selviytymään sille uskotuista tehtävistä. Vuonna 1971 perustettiin TALJAn työn jatkajaksi Liikenneturva ry, joka muuttui eduskunnan hyväksymän lain nojalla julkisoikeudelliseksi yhteisöksi vuoden 1974 alussa.
Vuoden 1972 uudenvuodenpuheessaan presidentti Urho Kekkonen kiinnitti vakavaa huomiota siihen, että Suomessa kuolee liikenteessä autojen määrään suhteutettuna kaksi kertaa niin paljon ihmisiä kuin Ruotsissa. Hän ehdotti muun muassa nopeusrajoitusten tiukentamista. Televisiotoimittaja Hannu Karpo konkretisoi liikenneuhrien vuotuista määrää tietoiskulla, jossa 1 163 ihmistä makasi maantiellä kuolleen näköisinä.
Lintu
Liikenne- ja viestintäministeriö, Tiehallinto ja Ajoneuvohallintokeskus rahoittavat Liikenneturvallisuuden pitkän aikavälin tutkimus- ja kehittämisohjelmaa (Lintu). Se käynnistettiin keväällä 2002 ja sitä tuetaan 350 000 – 400 000 eurolla vuodessa. Ohjelman tarkoitus on parantaa liikenteen turvallisuutta etenkin pitkällä aikavälillä erilaisten tutkimusten ja selvitysten avulla siten, että valtioneuvoston asettamat liikenneturvallisuustavoitteet saavutettaisiin. Vuosina 2003–2005 toiminut liikenneturvallisuusasioiden neuvottelukunta laati vuosille 2006–2010 liikenneturvallisuussuunnitelman, jonka tavoitteena on, että vuonna 2010 tieliikenteessä kuolisi enää 250 ihmistä vuodessa.
Kuolleet ja loukkaantuneet liikenneonnettomuuksissa
Taulukossa kuolleiden määrä on tarkka, mutta loukkaantuneiden määrä riippuu muun muassa käytetystä tilastointikriteeristä, joka on vaihdellut (esimerkiksi vaikea vamma merkitsee nykyään kolmen päivän sairaalassaoloa peittäen pysyvään vaikeaan vammaan johtaneiden uhrien luvun).
Poliisin tietoon tulleet kuolemaan ja loukkaantumiseen johtaneet onnettomuudet
Charles Jencks
pienoiskuva|Landform Ueda, Skotlannin modernin taiteen kansallisgalleria (Scottish National Gallery of Modern Art), [[ Edinburgh.]]
Charles Jencks (21. kesäkuuta 1939 Baltimore, Maryland, Yhdysvallat – 13. lokakuuta 2019 Saint Louis, Missouri, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen arkkitehti ja maisema-arkkitehti sekä postmodernin arkkitehtuurin teoreetikko.
Jencks opiskeli ensin Harvardin yliopistossa. Tohtoriksi hän väitteli Lontoon yliopistossa vuonna 1970 arkkitehtuurin historiasta. Jencks opetti arkkitehtuuria varsinkin Yhdysvalloissa ja Isossa-Britanniassa ja luennoi ympäri maailmaa. Hän teki myös lukuisia televisio-ohjelmia.
Also sprach Johann Paul II
Also sprach Johann Paul II on Laibachin sivuprojektin 300 000 V.K.:n toinen albumi. Edellisen Paracelsus-albumin saatanallisen teknon jälkeen yhtye julkaisee levyllisen pyhää teknoa (sacre-techno). Levyn teemoina ovat kristinusko ja sen silloinen päähahmo Johannes Paavali II sekä Nietzschen ja Straussin Zarathustra. Levy onkin julkaistu Straussin Näin puhui Zarathustran satavuotisjuhlan kunniaksi sekä omistettu kristinuskon riemuvoitolle 19. syyskuuta 1999. Resurrection of the Kinderreich on uusi versio Laibachin Kapital-albumin kappaleesta Kinderreich.
Kappaleet
Kappaleet tehnyt 300 000 V.K. ja Richard Strauss, Johann Paul II:lle ohjelmoinut Janez K. ja 300 000 V.K. Tuottanut 300 000 V.K. Janez K:n johdolla.
Charles Jencks
Jencks oli naimisissa Maggie Keswick Jencksin kanssa.
Kirjallisuutta
Charles Jencks (1987). ''Post-Modernism. The New Classicism in Art and Architecture''. London: Academy Editions.
Ruben Studdard
thumb|Ruben Studdard Christopher Ruben Studdard (s. 12. syyskuuta 1978), tunnetaan paremmin nimellä Ruben Studdard, on yhdysvaltalainen R&B-laulaja, joka nousi kuuluisuuteen voitettuaan American Idolin toisen tuotantokauden, jossa hän voitti täpärästi Clay Aikenin.
Mevasseret Zion
Mevasseret Zion on kaupunki Israelin Jerusalemin hallintoalueella Jerusalemin kaupungin länsipuolella. Sen asukasluku oli vuoden 2018 lopussa 23 962.
Maantiede
Mevasseret Zion sijaitsee 799 metriä korkealla kukkulalla noin 8 kilometriä Jerusalemin kaupungista länteen.
Historia
thumb|vasen|Vanhan linnoituksen rauniot. Roomalaiset rakennuttivat nykyisen kaupungin paikalla olevalle kukkulalle linnoituksen nimeltä Castellum suojaamaan tietä kohti Jerusalemia. Myöhemmin samalle paikalle rakennuttivat oman linnoituksensa ristiretkeläiset, jotka kutsuivat paikkaa nimellä Castellum Belveer. Nimestä Castellum johdettiin paikalla sittemmin sijainneen arabikylän nimi al-Qastal.
Väestö
Mevasseret Zionin asukasluku oli vuoden 2018 lopussa 23 962. Vuonna 2002 vastaava luku oli 20 800 ja vuonna 1969 4 160. Kaupungissa sijaitsee yksi Israelin suurimmista siirtolaiskeskuksista.
Joukkueenjohtaja
Joukkueenjohtaja johtaa asevoimissa noin 30 miehen vahvuista joukkuetta.
Suomessa joukkueenjohtaja on yleensä nuori upseeri (vänrikki – luutnantti) tai kokenut aliupseeri (ylikersantti – sotilasmestari).
Komento- ja huoltojoukkueen johtaja voi toimia oman toimensa ohella myös perusyksikön vääpelinä.