cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
De Havilland D.H.98 Mosquito
Hävittäjä-pommittaja
Malli FB.VI kehitettiin hävittäjä-pommittajaksi. Yöhävittäjän aseistus säilytettiin ja taaempi pommikuilu otettiin käyttöön. Sinne mahtui kaksi 227 kg pommia. Lisäksi siipiin lisättiin ripustimet kahdelle 227 kg pommille. Jotkut hävittäjä-pommittajamallit aseistettiin myös raketeilla. Rakettien osuminen varmistettiin ampumalla 20 mm tykeillä juuri ennen laukaisua: kun tykkien ammukset osuivat maaliin, oli oikea hetki laukaista raketit. Menetelmän kehitti uusiseelantilainen majuri E. W. Tacon Bristol Beaufighter -koneella
Mallissa FB.XVIII 20mm tykkien tilalla oli yksi 57. mm:n Molins -tykki. Ase oli muunnos QF 6 pdr -panssarintorjuntatykistä. Versiota valmistettiin 25 kpl rannikkolennostolle ja se oli tarkoitettu hyökkäyksiin sukellusveneitä ja pinta-aluksia vastaan. Siinä oli lisäpanssarointia miehistön ja moottoreiden suojaksi. Rakettien vaihtoehtona oli kaksi 227 kg:n pommia tai kaksi 454 litran lisäpolttoainesäiliötä.
Tykki yhdessä rakettien kanssa antoi Mosquitolle erinomaisen tulivoiman. Vaikka kanuuna kykeni puhkomaan sukellusveneiden kylkiä vaivatta, sen laukaisu vaati tasaisen tähtäyksen, joka raketteja käytettäessä oli hyödytön niiden joka tapauksessa kehnon tarkkuuden takia. Lisäksi tykkiä vailla lentävät Mosquitot eivät joutuneet kantamaan mukanaan tykin ja sen ammusten tuottamaa lisäpainoa.
Yksi tykillä varustettu Mosquito tuhosi saksalaisen hävittäjälaivan Biskajanlahdella. Alus jäi kellumaan paikalleen koneisto hajalle ammuttuna, ja kaksi paikalle kutsuttua puolalaista B-24 Liberator -pommittajaa upotti sen. Mosquito-lentue 140. suoritti onnistuneen tarkkuuspommituksen Gestapon päämajaan Kööpenhaminan keskustassa 21. maaliskuuta 1945. Samoin hyökättiin: niin V-1 ja V-2 kostoaseitten laukaisutukikohtia vastaan, kuin Gestapon päämajaa vastaan Haagissa.
Kuljetuskone
Konetta käytettiin myös arvokkaan rahdin kuljettamiseen, mutta se tehtiin koneen normaaleilla malleilla; erillistä kuljetuskonemallia koneesta ei ollut. Koska Mosquiton tiedusteluversiot olivat nopeita (685 km/h), ja kykenivät lentämään korkealla (13 100 m): niin ne olivat käytännöllisiä näihin tehtäviin.
Pathfinder – Polunlöytäjä
Osaa tämän tyypin koneista käytettiin etsimään liittoutuneiden pommituslennostolle pommituskohteita akselivaltojen alueelta. Nämä Polunlöytäjiksi kutsutut koneet etsivät kohteensa Oboe-tarkkuussuuntimien avulla, sekä merkitsivät kohteensa sitten havainnointisoihtuja eli merkkivaloja käyttäen. Muita suunnistukseen käytettyjä apulaitteita olivat briteillä, sekä H2S että GEE.
Käyttö Pohjoismaissa
Pohjoismaista Norja ja Ruotsi käyttivät tätä konetyyppiä. Ruotsi osti vuonna 1948 60 kappaletta N.F. Mark XIX -yöhävittäjiä. Ruotsin ilmavoimien mallitunnus konetyypille oli J30.
Tekniset tiedot (Mosquito B. Mk.IV)
right|300px
Signs
Signs on vuonna 2002 ensi-iltansa saanut jännityselokuva. Elokuvan ohjasi M. Night Shyamalan ja sen pääosissa ovat Mel Gibson ja Joaquin Phoenix.
Juoni
Elokuva kertoo entisestä papista Graham Hessistä, joka menetti uskonsa Jumalaan vaimonsa kuoltua auto-onnettomuudessa. Papin virka on vaihtunut maanviljelijäksi ja hän asustelee maatilalla ja elää rauhallista elämää kahden lapsensa, Bonin ja Morganin sekä veljensä Merrillin kanssa. Maatilan rauha rikkoontuu eräänä yönä, kun pellolle ilmestyy peltokuvioita. Samanlaisia kuvioita alkaa ilmestyä lisää sekä Hessin pellolle että ympäri maailmaa. Aluksi Graham epäilee kuvioita petokseksi, mutta pienet merkit alkavat todistaa jotain muuta.
Louis Koo
thumb|Louis Koo vuonna 2007. Louis Koo (s. 21. lokakuuta 1970 Brittiläinen Hongkong) on hongkongilainen näyttelijä.
Puonnasjärvi
Puonnasjärvi on Koskenpäällä Jämsän pohjoisosassa sijaitseva 46 hehtaarin laajuinen järvi. Etäisyys Jämsän keskustasta on noin 28 kilometriä pohjoisluoteeseen.
Maantiede
Puonnasjärven pituus on noin 1,1 kilometriä ja leveys noin 900 metriä. Rannat polveilevat, joten lahtia on useita. Järven pohjoisosassa on saari. Itä- ja etelärannoilla on viljelysaukeita.
Puonnasjärvi kuuluu Vataanjoen valuma-alueeseen, joka on kolmannen jakovaiheen vesistöalue Iso Rautaveden alueella, joka puolestaan on toisen jakovaiheen vesistö Jämsän reitin valuma-alueella. Päävesistönä on Kymijoen vesistö. Puonnasjärven itäpuolella sijaitsee Siniäinen ja Kalmavesi, etelässä on Iso Rautavesi. Lännessä on Saarinen ja Koveroinen.
Puonnasjärvi on Vataanjoen valuma-alueen neljänneksi suurin järvi, se sijaitsee valuma-alueen kaakkoisosassa. Sen vedet laskevat länteen Koijärveen, jonka pinta on viitisen metriä Puonnasjärveä alempana.
XFS (tiedostojärjestelmä)
XFS on Silicon Graphicsin (SGI) kehittämä tiedostojärjestelmä. Tiedostojärjestelmä julkaistiin vuonna 1994 IRIX-käyttöjärjestelmän versiossa 5.3 ja oli tuotannossa useita vuosia ennen sen liittämistä Linuxin ytimeen.
Ennen XFS-järjestelmää SGI:llä oli käytössä Extent File System (EFS).
Tiedostojärjestelmä on skaalautuva, suunniteltu suurelle suorituskyvylle ja tukee suuria tiedostojärjestelmiä (16 eksatavuun asti, 264 tavua) sekä suuria tiedostoja (8 eksatavuun asti, 263-1 tavua).
Tiedostojärjestelmä käyttää B-puu -rakennetta tietojen tallentamiseen, joka sallii vierekkäisten tietojen etsimisen copy-on-write (CoW) toimintoa varten. B-puu -rakenne ei ole perinteinen toteutus vaan sen muunnos B*-puu. Tiedostojärjestelmä käyttää journalointia. Tiedostojärjestelmä on jaettu varausryhmiin, joita on verrattu pieniin tiedostojärjestelmiin: niillä on omat indeksinsä vapaalle tilalle, inodeille ja niin edelleen. Jokainen varausryhmä voi olla teratavun kokoinen riippumatta sektorikoosta: niiden määrä ja koko valitaan tiedostojärjestelmää luotaessa.
Linuxin ytimeen 5.10 julkaistuissa muutoksissa on Unix-aikaleimojen päivitys Y2K38-käsittelylle. Levennetyt aikaleimat riittävät vuoteen 2486 asti. Tästä johtuen levylle tallennettavalle tiedolle on V5-muoto ja aiempi V4-muoto vanhenee vuonna 2030. Vanhoja Irix-toimintojen tukea jatketaan vuoteen 2025 saakka.
Helsingin ortodoksinen seurakunta
Helsingin ortodoksinen seurakunta on jäsenmäärältään Suomen suurin ortodoksinen seurakunta, joka toimii Uudellamaalla, Päijät-Hämeessä ja Kanta-Hämeessä. Vuoden 2019 lopussa seurakuntaan kuului noin 19 700 jäsentä, eli noin kolmannes Suomen ortodoksisen kirkkokunnan jäsenistä. Jäsenistöstä pääosa on suomalaisia, mutta seurakunnassa on myös suuri venäläinen vähemmistö (noin 10 %). Jumalanpalveluksia toimitetaan säännöllisesti suomeksi, ruotsiksi, kirkkoslaaviksi, kreikaksi ja englanniksi.
Seurakunnan kaukaisimmat kirkot sijaitsevat idässä Porvoossa, pohjoisessa Heinolassa ja lännessä Hangossa.
Kirkot
thumb|Helsingin seurakunnan pääkirkko on vuonna 1868 valmistunut [[Uspenskin katedraali]]
Lahden ortodoksinen seurakunta
Lahden ortodoksinen seurakunta on vuonna 1950 perustettu Suomen ortodoksisen kirkon seurakunta. Se on ainoa Etelä-Suomeen perustetuista niin sanotuista "evakkoseurakunnista", eli karjalaisia evakoita varten perustetuista seurakunnista. Sen alue kattaa Päijät-Hämeen ja osia Kanta-Hämeestä ja Uudestamaasta. Seurakunnan alueeseen kuuluu muun muassa viisi kaupunkia: Lahti, Heinola, Hyvinkää, Orimattila ja Riihimäki. Seurakunta kuuluu Helsingin ortodoksiseen hiippakuntaan.
Seurakunnalla on Lahdessa Pyhän Kolminaisuuden kirkko ja Heinolassa Kristuksen taivaaseen astumisen kirkko sekä lisäksi seurakuntakeskus Hyvinkäällä, jossa on Karjalan valistajien kirkko ja Neitsyt Marian syntymän tšasouna Kausalassa. Kirkkoherrana toimii Jonas Bergenstad.
Yokozuna
thumb|upright|Yokozuna Asashōryū kuvassa keskellä. Yokozuna (横綱, suomennetaan usein sanalla suurmestari) on korkein arvo, jonka sumopainija voi saavuttaa. Arvoa voi pitää hallussaan useampikin aktiivinen sumopainija. Yokozuna ja toiseksi korkein arvo ōzeki (大関, suomennetaan usein sanalla mestari) ovat arvoja, joita ei voi menettää yhden tappiollisen turnauksen vuoksi. Yokozunan ja ōzekin arvot on vuodesta 1951 lähtien myöntänyt Japanin ammattisumoliitto. Yokozunan arvoa ei voi menettää lainkaan, mutta jos yokozuna menestyy heikosti, hänen odotetaan vetäytyvän aktiivisesta ottelemisesta.
Perinteisesti suurmestariksi korottamisesta päätti kumamotolainen Yoshida Tsukasan suku. Suvun päämies oli vuonna 1789 Yoshida Zenzaemon, ja hän toimi Edossa (nykyisessä Tokiossa) ammattisumopromoottorina myöntäessään mestareille Tanikaze ja Onogawa oikeuden (yokozuna menkyo, 横綱免許) tulla esitellyksi yleisölle erillään muista painijoista yllään seremoniallinen suurmestarin vyö tsuna (綱). Yoshida pyrki tällä tavoin nostamaan ōzumōn arvostusta varsinkin vallanpitäjien silmissä. Käytäntö ei kuitenkaan vakiintunut, ja kului yli 40 vuotta ennen kuin seuraava vastaava oikeus myönnettiin Ōnomatsulle.
Tuolloinen sumoliitto hyväksyi vuonna 1909 suurmestarin arvon erillisyyden mestarin arvosta. Yoshidan suku taipui samaan vasta 1951, jolloin muodostettiin erityinen neuvoa-antava komitea, Yokozuna Shingi Iinkai (横綱審議委員会), ammattisumoyhteisön ulkopuolella olevista miehistä, joiden tehtävänä on arvioida suurmestareiksi tarjolla olevien mestareiden, tsunatorien, kelpoisuutta suurmestareiksi. Yoshidan suvun asema on enää seremoniallinen, jos sitäkään.
2000-lukua ovat hallinneet mongolialaiset suurmestarit, kuten Dolgorsuren Dagvadorj (Долгорсүрэн Дагвадорж), jonka ottelunimi (shikona) on Akinori Asashōryū, ja toukokuussa 2007 ylennetty Munkhbat Davaajargal (Мөнхбатын Даваажаргал), jonka ottelunimi on Hakuhō Shō. Myös mongolialaissyntyiset Harumafuji Kōhei, Kakuryū Rikisaburō ja Terunofuji Haruo ovat saaneet yokozunan arvon.
Aiheesta muualla
Makuuchi
Eleftheroúpoli
Eleftheroúpoli on Kreikan kaupunki sekä samanniminen Pangaíon kunnan kunnallisyksikkö (Δημοτική Ενότητα Ελευθερούπολης, Dimotikí Enótita Eleftheroúpolis) ja entinen itsenäinen kunta. Se sijaitsee Kaválan alueyksikössä Itä-Makedonian ja Traakian alueella. Koko kunnallisyksikön väkiluku on 9 492 ja varsinaisen Eleftheroúpolin kaupungin väkiluku 4 360 (vuonna 2011). Eleftheroúpoli on Pangaíon kunnan kuntakeskus.
Eleftheroúpoli, suomeksi ”Vapaiden kaupunki”, tunnettiin vuoteen 1929 saakka nimellä Právi (Πράβι). Nykyinen nimi viittaa alueen vapauttamiseen turkkilaisten vallasta. Kaupunki sijaitsee noin 13 kilometriä Kaválasta länsilounaaseen. Eleftheroúpoli oli itsenäinen kunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Pangaíon kuntaan yhdessä Eleftheréen, Orfánin ja Piereíin kanssa, jolloin se muuttui uuden kunnan kunnallisyksiköksi.
Kunnallisyksikön osat
Eleftheroúpolin kunnallisyksikkö muodostuu seuraavista kylä- ja kaupunkiyhdyskunnista ja asutuksista:
Paul Kruger
thumb|Paul Kruger presidenttikaudellaan. Stephanus Johannes Paulus Kruger (kirjoitetaan joskus myös Krüger; 10. lokakuuta 1825 Bulhoek, Cradockin alue, Kapmaa – 14. heinäkuuta 1904 Clarens, Sveitsi) oli buurien brittiläisvastaisen vastarinnan johtaja ja Transvaalin tasavallan presidentti vuosina 1883–1900. Afrikaanerit pitivät häntä myöhemmin kansakunnan isänä. Hänet tunnettiin lempinimellä Oom Paul, Paul-setä. Nykyisessä Etelä-Afrikassa Krugerin maine on ristiriitainen.
Varhainen elämä
thumb|175px|Kruger 1860-luvulla. Krugerin suku oli tullut alkujaan Saksasta Kapmaahan vuonna 1713. Hänen vanhempansa olivat brittiläisessä Kapmaassa asuneita hollanninkielisiä ja kalvinistisia maanviljelijöitä, jotka osallistuivat vuoden 1836 suureen vaellukseen. Kruger osallistui vain 11-vuotiaana voortrekkerien taisteluun ndebeleiden kuningas Mzilikazia vastaan Vegkopissa. Hänen perheensä seurasi ensin buurijohtaja Piet Retiefiä Nataliin, jossa zulut surmasivat pääosan trekkereistä, minkä jälkeen he matkasivat Hendrik Potgieterin johdolla Transvaaliin. Krugerin isä ja setä olivat mukana perustamassa Potchefstroomia, Transvaalin ensimmäistä pääkaupunkia. Perhe seurasi Potgieteria edelleen Itä-Transvaaliin, mutta Kruger palasi vuonna 1846 asumaan perustamalleen maatilalle Magaliesbergin alueelle.
Kruger nimitettiin vain 20-vuotiaana kenttäkornetiksi, joka oli yhdistetty sotilas- ja siviilihallintovirka. Hän oli läsnä buurijohtaja Andries Pretoriuksen allekirjoittaessa tammikuussa 1852 Sand Riverin sopimuksen, jolla tunnustettiin buurien itsenäisyys. Komendantiksi ylennetty Kruger osallistui vuosina 1852 ja 1853 sotaretkiin tswanoja ja muita naapurikansoja vastaan. Hän oli jäsenenä vuosien 1855–1856 edustajakokouksessa, joka laati Transvaalin tasavallan perustuslain. Kenraalikomendantiksi ylennyt Kruger oli tärkeässä roolissa vuosien 1861–1864 Transvaalin sisällissodassa, jonka aikana hän pyrki rauhoittamaan ja yhdistämään jakautuneen maan. Sisällissodan päätyttyä hänet nimitettiin Transvaalin armeijan ylipäälliköksi ja hän johti vuosina 1864–1868 huonosti sujuneita sotatoimia vendoihin kuulunutta baramapulana-heimoa vastaan.
Ensimmäinen buurisota ja triumviraatti
Kun Britannia vuonna 1877 miehitti Transvaalin, Krugerista tuli maan itsenäisyyspyrkimysten keskushahmo. Hän neuvotteli Lontoossa vuosina 1877 ja 1878 tuloksetta kahdesti Benjamin Disraelin hallituksen kanssa ja ohjasi buurit passiiviseen vastarintaan. Kun myöskään Britannian hallituksen vaihtuminen vuonna 1880 ei muuttanut tilannetta, Transvaal nousi joulukuussa 1880 aseelliseen kapinaan. Kruger, Marthinus Pretorius ja Piet Joubert muodostivat triumviraatiksi kutsutun väliaikaisen hallinnon, joka johti Transvaalia ensimmäisen buurisodan ajan ja pari vuotta sen jälkeen. Sodassa saavutettujen voittojen jälkeen Kruger sai neuvoteltua Britannian kanssa rauhan, joka palautti Transvaalille rajoitetun itsenäisyyden Britannian suojeluksessa.
Presidenttikausi
Kruger valittiin vuonna 1883 Transvaalin presidentiksi ja hänet valittiin uudelleen myös vuosien 1888, 1893 ja 1898 vaaleissa. Ensitöikseen hän neuvotteli Britannian hallituksen kanssa helmikuussa 1884 solmitun Lontoon sopimuksen, joka lakkautti Britannian suojeluksen ja palautti Transvaalille täyden suvereniteetin lukuun ottamatta eräitä ulkopolitiikkaan jääneitä rajoituksia. Seuraavana vuonna hän joutui kuitenkin painostuksen jälkeen luovuttamaan Britannialle Transvaalin länsirajalla sijainneen kiistanalaisen alueen, jonne britit perustivat Betšuanamaan protektoraatin.
thumb|pysty=1.25|Krugerin hallitus. Eturivissä vasemmalta [[Piet Joubert, Kruger ja Piet Cronjé, takarivissä keskellä F. W. Reitz ja Schalk Burger.]] Vuonna 1886 Witwatersrandin alueelle kohdistunut valtava kultaryntäys synnytti Transvaaliin yhdessä yössä suuren, pääosin englanninkielisen ulkomaalaisväestön, joka keskittyi Johannesburgin seudulle. Nationalistinen ja uskonnollinen Kruger pelkäsi ulkomaalaisten eli uitlanderien uhkaavan buurien eli ”Jumalan kansan” yhteisöä ja identiteettiä, mutta kaivostoiminnasta saatavien verotulojen vuoksi heitä ei kannattanut karkottaa. Krugerin hallituksen vuonna 1890 säätämä uusi vaalilaki poisti äänioikeuden kaikilta ulkomaalaisilta, jotka eivät olleet asuneet maassa vähintään 14:ää vuotta. Uitlandereille perustettiin oma rinnakkainen kansanedustuslaitos, jolla ei kuitenkaan ollut todellista vaikutusvaltaa.
Talous- ja kauppapolitiikassa Kruger pyrki vähentämään Transvaalin riippuvuutta Brittiläisestä imperiumista. Johannesburgin brittiläisiä kaivosliikemiehiä turhautti erityisesti se, että Krugerin hallinto yritti rautatietariffien avulla suosia Delagoanlahdelle rakennettua rautatieyhteyttä briteille tärkeämmän Kapmaan yhteyden sijaan.
Yksi Krugerin päävihollisista oli Kapmaan pääministerinä toiminut kaivosliikemies Cecil Rhodes, joka halusi yhdistää Transvaalin kultakentät Brittiläiseen imperiumiin. Kun Kruger kieltäytyi solmimasta tulliliittoa Transvaalin ja Kapmaan välille ja ryhtyi sen sijaan protektionistiseen kauppasotaan, Rhodes masinoi tukijoineen vuonna 1895 Johannesburgiin epäonnistuneen uitlanderien kapinan ja sitä tukeneen niin sanotun Jamesonin hyökkäyksen, jonka Transvaalin armeija torjui. Brittien toiminnan herättämä paheksunta ja Krugerin jalomielinen päätös armahtaa kuolemaantuomitut kapinajohtajat toi Transvaalille paljon kansainvälistä myötätuntoa.
Saksan keisari Vilhelm II lähetti presidentti Krugerille Kruger-sähkeenä tunnetun henkilökohtaisen onnittelusähkeen, jonka buurit tulkitsivat vihjeeksi Saksan laajemmastakin tuesta heille Britannian pyrkimyksiä vastaan. Jamesonin hyökkäys vahvisti myös Krugerin asemaa kotimaassaan. Tätä ennen Krugerin ulkomaalaisvihamielinen politiikka ja Britannialle uhittelu oli nostattanut myös buurien keskuudessa opposition, mutta nyt Kruger voitti vuoden 1898 vaaleissa vastaehdokkaansa Joubertin suositumpana kuin koskaan.
thumb|Kruger vuonna 1899. Suhteet Britanniaan kuitenkin jatkoivat kiristymistään myös Rhodesin väistyttyä. Kapmaan uusi kuvernööri Alfred Milner ja Britannian siirtomaaministeri Joseph Chamberlain jatkoivat painostusta ja vaativat uitlanderien äänioikeusrajoitusten lieventämistä lyhentämällä vaadittua maassa-asumisaikaa viiteen vuoteen. Toukokuussa 1899 Bloemfonteinissa pidetyssä konferenssissa Kruger ehdotti kompromissina seitsemää vuotta, mutta Milner kieltäytyi hyväksymästä tarjousta. Britannian hallitus esitti sen sijaan uhkavaatimuksen Transvaalille. Imperiumin laajentamista halunneet britit, varsinkin Chamberlain, ajoivat tietoisesti tilannetta kohti sotaa, ja Kruger oli itse yhtä joustamaton. Arvellessaan sodan olevan väistämätön Kruger katsoi viisaimmaksi aloittaa sen ensi-iskulla. Hän varmisti Oranjen vapaavaltion tuen solmimalla sen kanssa sotaliiton. Krugerin hallitus antoi 9. lokakuuta 1899 uhkavaatimuksen brittijoukkojen vetämisestä maiden väliseltä rajalta ja aloitti sen varjolla sodan kaksi päivää myöhemmin.
Toinen buurisota ja viimeiset vuodet
Toinen buurisota kääntyi alkumenestyksen jälkeen buurien tappioksi. Presidentti Kruger joutui jättämään pääkaupunki Pretorian syksyllä 1900 vähän ennen brittijoukkojen saapumista. Hän nimitti Schalk Burgerin vt. presidentiksi ja pakeni lokakuussa 1900 Lourenço Marquesin satamasta Hollannin kuningatar Vilhelmiinan lähettämällä sotalaiva Gelderlandilla. Euroopassa Kruger yritti turhaan saada Ranskan tai Saksan puuttumaan sotaan buurien hyväksi. Hän oli buurisodan päättymiseen saakka maanpaossa Hollannissa ja siirtyi sen jälkeen Sveitsiin, jossa hän kuoli 78-vuotiaana vuonna 1904. Hänet haudattiin Pretoriaan joulukuussa 1904.
Perhe
Kruger oli kahdesti naimisissa. Kun hänen ensimmäinen vaimonsa Maria du Plessis kuoli vuonna 1846 malariaan, hän nai tämän serkun Gezinan, jonka kanssa hän sai 16 lasta. Pretorian esikaupunkialue Gezina on nimetty hänen vaimonsa mukaan.
Jälkimaine
thumb|Anton van Wouwin veistämä Krugerin muistomerkki Pretoriassa. Vuosina 1952–1993 Krugerin syntymäpäivää 10. lokakuuta eli Kruger-päivää vietettiin Etelä-Afrikassa kansallisena juhlapäivänä. Perinne lopetettiin vuonna 1994, koska se yhdistettiin apartheidiin ja koska Kruger nähdään nykyään mustan väestön sortajana.
Krugerille on pystytetty Etelä-Afrikkaan useita muistomerkkejä. Niistä tunnetuin on kuvanveistäjä Anton van Wouwin vuonna 1896 tekemä veistos, joka pystettiin Pretorian keskusaukiolle vuonna 1954. Viime vuosina on vaadittu muistomerkin poistamista, koska sen on sanottu loukkaavan mustaa väestöä. Kaupungin johto on ilmoittanut, että patsasta ei poisteta. Pretoriassa sijaitsee myös Krugerin talo, jonka valtio osti vuonna 1925 kotimuseoksi ja joka suojeltiin kansallisena monumenttina vuonna 1936.
Krugerin mukaan on nimetty muun muassa Krugerin luonnonpuisto, jonka perustamiseen hän vaikutti. Hänen mukaansa on nimetty myös Krugersdorpin kaupunki Gautengin provinssissa ja Etelä-Afrikassa vuodesta 1967 alkaen käytössä ollut kultakolikko Krugerrandi.
Krugerista tehtiin vuonna 1941 natsi-Saksassa propagandistinen elämäkertaelokuva Ohm Krüger, jossa häntä näytteli Emil Jannings. Elokuva perustui saksalaisen Arnold Kriegerin romaaniin Mann ohne Volk.
Ansiosidonnainen työttömyyspäiväraha
Ansiosidonnainen työttömyyspäiväraha (myös ansiosidonnainen työttömyysturva) on osa sosiaaliturvajärjestelmään kuuluvaa työttömyysvakuutusta. Suomessa ansiosidonnainen päiväraha otettiin käyttöön vuonna 1985.
Ansiosidonnainen työttömyyspäiväraha on tarkoitettu pääsääntöisesti muille kuin pitkäaikaistyöttömille tai vain vähän työhistoriaa omaaville työttömille. Vuonna 2009 keskimääräinen ansiosidonnainen päiväraha oli 1 186 euroa kuussa eli noin kaksi kertaa niin suuri kuin työmarkkinatuki. Työttömyyskassat hoitavat ansiosidonnaisen työttömyyspäivärahan maksuliikenteen. Peruspäivärahaa vastaava osuus rahoitetaan verovaroilla ja ansio-osa rahoitetaan kaikilta työnantajilta ja työntekijöiltä kerättävillä pakollisilla työttömyysvakuutusmaksuilla. Työttömyyskassat maksavat 5,5 prosenttia ansiopäivärahasta.
Määrä
Ansiopäiväraha koostuu peruspäivärahan suuruisesta perusosasta sekä ansio-osasta. Peruspäiväraha vuonna 2022 on 34,50 € päivässä. Ansio-osa on 45 prosenttia päiväpalkan ja perusosan erotuksesta. Kun palkka kuukaudessa on suurempi kuin 95-kertainen perusosa, ansio-osa on tämän rajan ylittävältä päiväpalkan osalta 20 prosenttia.
Ansio-osan suuruus lasketaan työttömyyttä edeltävän palkan perusteella. Palkka huomioidaan vähintään työssäoloehdon täyttävältä jaksolta. Palkasta vähennetään osat, joiden ei katsota olevan osa vakiintunutta palkkaa. Näitä ovat esimerkiksi lomarahat ja lomakorvaukset. Lisäksi palkkaan tehdään 4,29 %:n lakisääteinen vähennys. Jäljelle jäänyt summa määritysjaksolla olevien laskennallisten työpäivien lukumäärällä. Näin saadaan päiväpalkka, jonka avulla lasketaan ansio-osan suuruus.
Jos etuudensaajalla on huollettavanaan alaikäisiä lapsia, maksetaan ansiopäivärahaan lapsikorotus, joka vuonna 2022 on yhdestä alle 18-vuotiaasta lapsesta 5,41 €/pv, kahdesta lapsesta yhteensä 7,95 €/pv ja kolmesta tai useammasta lapsesta yhteensä 10,25 €/pv.
Ansiopäivärahaa voidaan maksaa enintään 5 päivää viikossa.
Ansiopäivärahan määrää voi arvioida ansiopäivärahalaskurilla.
Vuonna 2020 ansiopäivärahan määrä oli keskimäärin 65,57 euroa päivässä, ja sitä maksettiin keskimäärin 83 päivän ajalta.
Saamisehto
Ansiosidonnaiseen työttömyyspäivärahaan on oikeutettu henkilö, joka on ollut vähintään 26 viikkoa työttömyyskassan jäsenenä ja täyttänyt työssäoloehdon. Työssäoloehto täyttyy, kun työntekijä on ollut tarkastelujakson eli 28 edellisen kuukauden aikana yhteensä 26 kalenteriviikkoa palkkatyössä. Edellytyksenä on, että henkilöllä on vähintään yksi työssäoloehdon täyttävä kalenteriviikko 30.12.2013 alkaen. Jos henkilöllä ei ole yhtään työssäoloehdon täyttävää kalenteriviikkoa 30.12.2013 alkaen, työssäoloehto täyttyy 34 kalenteriviikon palkkatyöstä 28 kuukauden tarkastelujakson sisällä. Viikkotyöajan tulee olla vähintään 18 tuntia ja palkan alan työehtosopimuksen mukaisen tai mikäli alalla ei ole työehtosopimusta vähintään 1 154 euroa kuukaudessa (2014) kokopäivätyöstä.
Paavo Tuomari
Paavo Jaakko Tuomari (9. marraskuuta 1907 Laihia – 10. helmikuuta 2005 Espoo ) oli suomalainen toimittaja ja järjestöjohtaja.
Ansiosidonnainen työttömyyspäiväraha
Paluuehto
Mikäli henkilö on ollut työttömänä 400 päivän jälkeen, paluu 400 päivänä maksettavan ansiosidonnaisen työttömyyspäivärahan piiriin tapahtuu työssäoloehdon täyttämällä. Oikeutta ansiosidonnaiseen työttömyysturvaan ei synny, jos työstä ei makseta työehtosopimuksen mukaista palkkaa. Jos alalla ei ole työehtosopimusta, kokopäivätyöstä on maksettava vähintään 1 154 euroa kuukaudessa (2014), jotta työsuhde kartuttaisi työssäoloehtoa.
Paavo Tuomari
Henkilöhistoria
Paavo Tuomarin vanhemmat olivat maanviljelijä Jaakko Tuomari ja Sanna Elisabeth Parkkari ja puoliso vuodesta 1940 Raili Inkeri Varteva. Riikka Tuomari oli heidän tyttärensä. Paavo Tuomari suoritti sanomalehtitutkinnon Yhteiskunnallisessa korkeakoulussa 1929. Ilkan uutistoimittaja hän oli 1930–1935, toimitussihteeri 1936–1949 ja toimituspäällikkö 1950–1951. Turunmaan päätoimittajana Tuomari työskenteli 1952–1953 ja vuodesta 1962 maalaisliittolaisten lehtien artikkelitoimittajana aina vuoteen 1972 asti, jolloin hän jäi eläkkeelle. Tuomari jatkoi silti kirjoittamista muun muassa pakinoitsijana, nimimerkillä Kriivari-Esko. Tuomari oli Maaseudun Sivistysliiton toiminnanjohtaja 1953–1962 ja valtion elokuvatarkastamon varapuheenjohtaja 1958–1972.
Ansiosidonnainen työttömyyspäiväraha
Tulkinta
Ansiosidonnainen työttömyyspäiväraha maksetaan työttömyysturvalain perusteella, oikeus siihen todetaan työ- ja elinkeinotoimiston työllisyyden edistämistoimikunnan antamalla työllisyyspoliittisella lausunnolla, josta ei työttömyysturvalain mukaan saa valittaa, mutta sen perusteella tehdystä työttömyyskassan päätöksestä voi valittaa.
Rahoitus
Ansiosidonnaisen työttömyyspäivärahan peruspäivärahaa vastaavan osan maksaa valtio. Ansiosidonnaisen osan rahoittavat työnantajat ja työntekijät Työllisyysrahastolle maksettavien pakollisten työttömyysvakuutusmaksujen kautta. Työttömyyskassat rahoittavat lisäksi jäsenmaksuillaan 5,5 % ansiopäivärahoista.
Kassan jäsenyys päivärahan ehtona
Ansiosidonnaisen saamiseksi on oltava 26 viikkoa jonkin työttömyyskassan jäsenenä. Jäsenyysajat eri kassoissa voivat täydentää toisiaan.
Ansiosidonnaista saavat vain työttömyyskassojen jäsenet, vaikka kaikki 17–64-vuotiaat työssäkäyvät ja heidän työnantajansa maksavat työttömyysvakuutusmaksua, joka kattaa 55–58 % kuluista, ja valtio 37–39 %; kassojen jäsenmaksut 5,5 %. Perustuslakivaliokunnan mukaan maksu on veroluonteinen. Sata-komiteassa kaavailtiin kaikille yhteisen työttömyyskassan perustamista, jolloin kaikki ne, jotka ansaitsevat enemmän kuin sen rajan (810 €/kk v. 2018), josta ansiosidonnaista alkaa kertyä, saisivat ansiosidonnaista korvausta. Ammattiyhdistysliike vastusti tätä ja se ei toteutunut.
Työttömyysvakuutusrahasto tilittää KELAlle niiden palkansaajien työttömyysvakuutusmaksut, jotka eivät kuulu työttömyyskassaan. Vuonna 2017 tuo summa oli 158 M€, mikä vastaa noin 4 % kerätyistä työttömyysvakuutusmaksuista. Toisin sanoen kassoihin kuulumattomien tulo-osuus vaikuttaisi olevan noin 4 % kaikista työttömyysvakuutuksen piiriin kuuluvista tuloista. Toisaalta kassaan kuulumattomia on jopa 15 % kaikista palkansaajista. Toisten arvioiden mukaan osuus olisi pienempi, noin 7-8 %. Joka tapauksessa työttömyyskassoihin kuulumattomat näyttävät olevan pienituloisempia kuin suomalaiset palkansaajat keskimäärin, ja heidän ansiosidonnaisesta saamansa hyöty olisi keskimääräisesti pieni, jopa olematon. Kassajäsenyydestä riippumatta kaikki työttömät ovat oikeutettuja työttömyysturvan peruspäivärahaan tai työmarkkinatukeen.
Suomessa oli marraskuussa 2020 yli 70 000 sellaista työtöntä, jotka saavat pelkkää peruspäivärahaa, vaikka he ovat rahoittaneet myös ansiosidonnaista.
Työttömyyskassat ja ammattiliitot
Useimmat työttömyyskassat toimivat ammattiliittojen yhteydessä, mutta niihinkin voi liittyä liittymättä vastaavaan ammattiliittoon ja päinvastoin. Toisaalta esimerkiksi Yleinen työttömyyskassa (YTK) on liitoista riippumaton ja siihen kuka tahansa voi liittyä.
Ansiosidonnaisen työttömyyspäivärahan muutosehdotuksia
Professori Heikki Hiilamo, kansanedustaja Osmo Soininvaara, Vattin ylijohtaja Juhana Vartiainen ym. ehdottivat 23.1.2015 kaikille samaa oikeutta ansiosidonnaiseen työttömyysturvaan kassajäsenyydestä riippumatta. Helsingin Sanomat myönsi nykyisen järjestelmän epäreiluksi ja aloitteen lupaavaksi muttei uskonut ay-liikkeen suostuvan siihen ja piti parempana toteuttaa se taloudellisesti parempana aikana. Myös Norjassa ja Islannissa ansioturva kuuluu kaikille. Valtiovarainministeriön Mauri Kotamäki ja Jukka Mattila puolsivat Hiilamon ym. ehdotusta. He pitivät nykymallia samaan tapaan epäoikeudenmukaisena kuin sitä, että kaikki sairausvakuutusmaksua maksavat palkansaajat eivät saisi palkallista sairauslomaa tai eläkevakuutusmaksujaan vastaan eläkettä. Heistä kassojen 5,4 %:n osuus rahoituksesta voidaan hoitaa nostamalla työttömyysvakuutusmaksu 1,1 %:iin 0,65 %:sta tai lyhentämällä ansioturvan kestoa. Ratkaisu paitsi lisäisi oikeudenmukaisuutta myös pienentäisi tuloeroja. Hallinnolliset kulut vähenisivät, kun peruspäiväraha katoaisi kaikkien saadessa ansiosidonnaista.
Puolet haluaa yhteisen turvan, kolmannes vastustaa
Suomalaisista 47 prosenttia haluaisi ansiosidonnaisen työttömyysturvan maksamista kaikille työssäoloehdon täyttäville, ei vain työttömyyskassojen jäsenille, ja 30 prosenttia on eri mieltä. VATTin tutkimusprofessorin mukaan kyllä-vastausten osuus olisi ollut korkeampi, jos rahoituksen perusasiat olisi kerrottu: kassan jäsenmaksu kattaa vain 6 prosenttia kuluista. Nyt 10-15 prosenttia työllisistä ei kuulu kassoihin, etenkään matalasti koulutetut nuoret miehet, joilla on korkea työttömyysriski.
Haminan ortodoksinen seurakunta
thumb|Haminan Pietarin ja Paavalin kirkko Haminan ortodoksinen seurakunta oli Kymenlaakson maakunnassa viiden kunnan alueella toiminut ortodoksinen seurakunta. Seurakunnan pääkirkko oli Pietarin ja Paavalin kirkko Haminassa. Kouvolassa sijaitsi seurakunnan kirkkoherran virasto, Ortodoksiakeskus Sypressi, Pyhän Ristin kirkko ja tšasouna Myllykoskella.
Seurakunnalla oli lukuisia toimintapiirejä, muun muassa erilaiset lasten kerhot, tiistaiseura ja kuoro.
Haminan ortodoksinen seurakunta yhdistyi osaksi uutta Kaakkois-Suomen ortodoksista seurakuntaa vuoden 2021 alusta lähtien.
Ella ja Aleksi
Ella ja Aleksi on Teleks-yhtyeen Markus Koskisen ja Egotrippi-yhtyeen Sampo Haapaniemen musiikkiprojekti.
Ellalta ja Aleksilta ilmestyi vuonna 2004 albumi Lenni Lokinpoikanen, joka myi platinaa ja pysyi Suomen virallisen albumilistan ensimmäisellä sijalla neljä viikkoa vuodenvaihteessa 2004–2005. Emma-gaalassa 2005 Ella ja Aleksi palkittiin vuoden yllättäjinä. Lenni Lokinpoikanen sai jatkoa syksyllä 2005, jolloin julkaistiin Kolme muskettisopulia -albumi. Kummallakin albumilla on 13 kappaletta, joka on Ellan ja Aleksin mielestä ainoa oikea määrä. Vuonna 2008 ilmestyi 14 kappaleen levy nimeltään Talventörröttäjät.
Ellan ja Aleksin tuotanto on konemusiikkipohjaista ja taustojen päälle räppäävät oikeat lapset, jotka ensilevyn aikaan olivat nelivuotiaita. Lasten henkilöllisyyttä ei ole haluttu paljastaa heidän suojelemisekseen julkisuudelta. Heidän oikeat nimensä eivät ole Ella ja Aleksi. Itse asiassa vuonna 2008 ilmestyneelle kolmannelle levylle oli valittu uudet artistit (Pop-Talk, osa 50, Sampo Haapaniemi)
Kappaleiden sanoitukset koskevat ihmissuhteita, perheitä ja lähiympäristöä. Esimerkiksi radiohitin ”MC koppakuoriainen” sanoitukset kertovat kotikasvatuksen tärkeydestä ja kehottavat olemaan kiusaamatta. Koskinen ja Haapaniemi ovatkin kertoneet tuoreen isyytensä vaikuttaneen sanoitusten näkökulmiin.
Projekti sai alkunsa Helsingin kaupungin rakennusviraston ympäristöaiheiselle lastenlevylle, ”Siistin stadin snadeille”, tehdystä kappaleesta ”Laulu kaupungin puista”. Suomen Ympäristökasvatuksen Seura ry antoi Koskiselle ja Haapaniemelle levystä vuoden 2005 ympäristökasvatuksen ruusun.
Bartender (EP)
Bartender (EP) on Peer Güntin kolmas EP, joka julkaistiin vuonna 1987. Levy sisältää kappaleen ”Boogie Man Keeps Coming”, ”Bartender”-singlen pidennetyn ja uudelleenmiksatun version sekä neljä Tavastia-klubilla äänitettyä livekappaletta.
Aikakone (täsmennyssivu)
Aikakone voi tarkoittaa seuraavia:
Šukri Mustafa
Šukri Mustafa (1. kesäkuuta 1942 – 1978) oli egyptiläinen jihadisti ja Takfir wa Hidžra-nimellä tunnetuksi tulleen järjestön johtaja. Šukri sai innoitusta ajatteluunsa esimerkiksi Sajjid Qutbin ja Muslimiveljeskunnan ajattelusta siirtyen radikaalimpaan toimintaan. Ryhmä harjoitti vallitsevasta yhteiskunnasta eristäytymistä ja se sai kulttimaisia piirteitä. Šukri pidätettiin liittyen entisen ministeri Muhammad al-Dhababin sieppaukseen ja murhaan. Hänet teloitettiin vuonna 1978.
Hapsiainen
thumb|Hapsiainen jaksossa "Hapsiainen taiteilee" (1987) Hapsiainen oli suomalainen Yleisradion tuottama televisiosarja. Sarja kertoi Hipsis Hapsiainen -nimisestä aavikolla asuvasta kädennäköisestä olennosta, joka tutki maailman menoa. Hapsiaisen seikkailuja esitettiin Yle TV1:n Puoli kuusi -ohjelmassa vuosina 1987–1992 ja kuuden jakson verran ohjelmassa Veturi vuonna 1992. Ohjelman toteutti Esa Pakarinen Junior. Hapsiainen oli hänen kätensä kämmenosa, selkäpuoli ylöspäin. Keskisormi oli ikään kuin päänä ja kaulana, muut neljä sormea olivat jalkoina. Keskisormen päähän oli kiinnitetty muoviset askartelusilmät.
Šukri Mustafa
Elämäkerta
Šukri Mustafa syntyi 1. kesäkuuta 1942 Abu Khurusin kylässä Egyptissä noin 30 kilometriä Asyutista etelään. Hänen isänsä oli umdah eli kylän pormestari. Šukrin äiti erosi miehestään ja vei lapsensa Asyutiin, jossa Šukri aloitti opiskelun islamilaisen hyväntekeväisyysjärjestön koulussa ja jatkoi maatalousyliopistoon. Hän lienee opiskeluaikoinaan liittynyt Muslimiveljeskuntaan ja tuli vuonna 1965 pidätetyksi veljeskunnan lehtisten jakamisesta.
Šukria pidettiin ensin vankilassa Turassa ja sittemmin Abu Za'balissa. Hänet vapautettiin osana Anwar Sadatin yleisiä vapautuksia 16. lokakuuta 1971. Monille egyptiläisille radikaaleille islamisteille Muslimiveljeskunnan "maltillinen" linja ei enää riittänyt. Innoitusta he saivat Sajjid Qutbin ajattelusta, johon keskeisenä osana kuului aseellinen jihad. Niin sanotussa jihadismissa vihollsiia olivat kaikki aatteen vastustajat muslimit mukaanlukien. Heidät saatettiin kuitenkin vielä edelleen jakaa kahteen ryhmittymään. Toisten mukaan vallitseva yhteiskunta oli ytunnsutettava uskottomana (takfir), mutta oikeauskoiset olivat siihen nähden heikommassa asemassa. Heidän oli siis tuomittava yhteiskunta salaa, kunnes he pääsisivät hallitsevaan asemaan. Mustafa kannatti tosita ryhmittymää, joka kannatti toimintaa jo heikommasta asemastakin. Oikeaoppisten tuli vetäytyä pois korruptoituneesta yhteiskunnasta, kuten Muhammad teki lähtiessään Mekasta (hidžra).
Šukri Mustafa sai nopeasti mainetta islamilaisissa piireissä. Hän keräsi ympärilleen seuraajajoukon, jotka kutsuivat itseään nimellä Džama'a al-muslimin eli Muslimiyhteisö. Egyptilkäisessä mediassa joukko tuli tosin tunnetuksi nimellä Takfir wa Hidžra. Täysin Muhammadin esimerkin mukainen yhteiskunnasta vetäytyminen ei ollut mahdollista, mutta sen sijaan Šukrin seuraajat muodostivat keskenään oman suljetun yhteisönsä, jonka toiminta sai myös huomiota herättäneitä kulttimaisia piirteitä. Tällaisia tapoja oli esimerkiksi naisten houkuttelu asumaan ryhmän miesjäsenten kanssa. Seuraajinen Šukri kierteli Asyutin lähiympäristöä saarnaten kylissä nuorille miehille. Poliisi alkoi tarkkaila ryhmän toimintaa vuonna 1972, mutta aluksi sitä pidettiin vaarattomana. Joitakin ryhmän jäseniä pidätettiin vuonna 1973, mutta heidät vapautettiin jo saman vuoden aikana jom kippur -sodan sytyttyä lokakuussa.
Keväällä 1974 eräs Šukrin kanssa kilpaileva ryhmittymä yritti tehdä epäonnistuneen vallankaappauksen iskulla sotilasakatemiaan Heliopoliksella Kairossa. Poliisi alkoi puuttua islamistien toimintaan entistä kovemmalla kädellä. Tässä yhteydessä toukokuussa 1975 kairolainen sanomalehti al-Akhbar julkaisi jutun Šukrin ryhmittymästä. Heitä kuvailtiin nimellä ahl al-khaf eli luolien ihmiset viittauksena Efesoksen seitsemään unikekoon. Ryhmä oli tosiaan käyttänyt ajoittain luolia piilopaikkoinaan, mutta niissä ei vietetty erityisen paljon aikaa. Suurin osa ryhmän jäsenistä asui yhteisöllisissä asunnoissa kaupunkien köyhemmillä asuinalueilla. Jäseniä ryhmällä oli tällöin pari tuhatta. Lehtijuttujen kautta mielikuva siirtyi kuitenkin myös poliisille. Syksyllä 1976 eräs kilpaileva järjestö oli alkanut houkutella Šukrin seuraajia omiin riveihinsä, ja Šukri vastasi ksotoiskuin. Järjestön jättäminen oli apostaasi. Poliisi puuttui tilanteeseen ja joitakin järjestön jäseniä pidätettiin. Lehdistössä ryhmästä puhuttiin nyt fanaattisena asejoukkona. Šukri itse oli nyt etsintäkuulutettu.
Šukri kaavaili jäsentensä oikeudenkännistä liikkeen ajatusten levitystilaisuutta. Oikeudenkäyntiä eri kuitenkaan ollut luvassa, eikä keinoa ryhmän vaatimusten esittämiseen julkisuudessa näin ollut. 3. heinäkuuta 1977 ryhmä yritti ratkaista asian sieppaamalla hellituksen entisen ministerin Muhammad al-Dhababin. Sen sijaan että ryhmä olisi päässyt esittämään vaatimuksia, sen tukahduttamistoimet kiihtyivät. Ryhmä murhasi Dhababin, mutta pian sen koko johto pidätettiin. Šukri ja neljä muuta ryhmän jäsentä saivat pikaoikeudenkäynnin. Kaikki saivat kuolemantuomion. Šukri teloitettiin vuonna 1978. Takfir wa Hidžran toiminta loppui, mutta se innoitti jihadistisia ryhmittymiä.
American Crime Story
American Crime Story on yhdysvaltalainen rikosdraamasarja, jonka ovat kehittäneet Scott Alexander ja Larry Karaszewski. Sarja on antologia, jonka jokaisella kaudella kerrotaan tositapahtumiin perustuva tarina, joka on riippumaton muista kausista. Se on spin-off kauhusarjasta American Horror Story.
Ensimmäinen tuotantokausi, nimeltään The People v. O.J. Simpson, kertoo O. J. Simpsonin murhaoikeudenkäynnistä perustuen Jeffrey Toobinin kirjaan The Run of His Life: The People v. O. J. Simpson. Toinen tuotantokausi, nimeltään The Assassination of Gianni Versace, seuraa muotisuunnittelija Gianni Versacen murhannutta sarjamurhaajaa Andrew Cunanania perustuen Maureen Orthin kirjaan Vulgar Favors: Andrew Cunanan, Gianni Versace, and the Largest Failed Manhunt in U.S. History.
Sarjan esittäminen alkoi Yhdysvalloissa 2. helmikuuta 2016 FX-kaapelitelevisiokanavalla. Sarjasta on tehty myös kolmas tuotantokausi, joka kertoo Clinton-Lewinsky-skandaalista.
The People v. O. J. Simpson (2016)
Kausi kertoo O. J. Simpsonin (Cuba Gooding Jr.) murhaoikeudenkäynnistä sekä syyttäjän että puolustuksen näkökulmasta.
Gooding Jr.:n lisäksi kauden pääosia näyttelevät Sterling K. Brown, Kenneth Choi, Christian Clemenson, Bruce Greenwood, Nathan Lane, Sarah Paulson, David Schwimmer, John Travolta ja Courtney B. Vance.
The Assassination of Gianni Versace (2018)
Kausi kertoo heinäkuussa 1997 tapahtuneesta Gianni Versacen (Édgar Ramírez) murhasta, ja seuraa tarkemmin tämän murhannutta Andrew Cunanania (Darren Criss).
Muissa pääosissa esiintyvät Ricky Martin ja Penélope Cruz.
Impeachment
Kausi kertoo Clinton-Lewinsky-skandaalista perustuen Jeffrey Toobinin kirjaan A Vast Conspiracy: The Real Story of the Sex Scandal That Nearly Brought Down a President. Sarah Paulson, Beanie Feldstein, Annaleigh Ashford ja Clive Owen esittävät pääosia.
Georg Tengman
Fredrik Georg Tengman (23. huhtikuuta 1870 Pajala, Ruotsi – 29. lokakuuta 1935 Karttula) oli Ruotsista kotoisin ollut suomalainen kauppaneuvos joka toimi Oy H. Saastamoinen Ltd:n pääjohtajana ja H. Saastamoinen & Pojat Oy:n toimitusjohtajana.
Georg Tengman oli naimisissa vuodesta 1901 Helmi Myrbergin kanssa. Tengmanin sisar Alexandra Sofia (k. 1898) oli naimisissa Herman Saastamoisen kanssa.
Mia Darling
Mia Darling, oikealta nimeltään Mia Keurulainen, on suomalainen laulaja-lauluntekijä Helsingistä.
Darling on opiskellut klassista pianonsoittoa musiikkiopistossa. Hän on aiemmin laulanut ja soittanut kosketinsoittimia yhtyeessä The Pansies, joka toimi vuosina 1993–2000 ja julkaisi neljä studioalbumia.
Darlingilla oli kiinnitys Poko Rekordsille. Hän julkaisi esikoissinglensä ”Fish Bowl” alkuvuonna 2007 ja ensimmäinen sooloalbuminsa Paradoxes alkukeväästä 2007.
Pangin veljekset
Pangin veljekset eli Danny Pang Fat ja Oxide Pang Chun  ovat hongkongilaiset käsikirjoittaja- ja elokuvaohjaajaveljekset. He ovat ohjanneet muun muassa kauhuelokuvat  Pahan sanansaattajat ja The Eye – jälkimmäisestä on tehty kaksi uudelleenfilmatisointia, Hollywood-versio sekä hindinkielinen versio. Pangin veljekset ovat Hongkongin lisäksi tehneet yksin ja yhdessä elokuvia Thaimaan elokuva-alalla, jossa heidän yhteinen esikoiselokuvansa oli Bangkok Dangerous.
Velhojen valtakunta
Velhojen valtakunta voi olla:
Rinta-Jouppi
Rinta-Joupin Autoliike on suomalainen 1950-luvulta alkaen autokauppaa harjoittanut perheyritys. Yritys syntyi Pohjanmaan Tervajoella ja sen toimiala on autokauppa. Nykyään Rinta-Jouppi -nimellä toimii kaksi erillistä yritystä: Rinta-Joupin Autoliike ja J. Rinta-Jouppi Oy.
Rinta-Jouppi-nimellä tunnetut erilliset yhtiöt
Rinta-Joupin Autoliike Oy on erillinen, Ari Rinta-Joupin perustama yritys. Yritys toimii 29 toimipisteessä ympäri Suomen: Espoossa Koskelossa ja Nihtisillassa, Helsingissä, Hyvinkäällä, Joensuussa, Jyväskylässä, Järvenpäässä, Kempeleessä, Keuruulla, Kokkolassa, Kouvolassa, Kuopiossa, Lahdessa, Lempäälässä, Mikkelissä, Oulussa, Porissa, Porvoossa, Raumalla, Raisio, Rovaniemellä, Salossa, Tampereella, Tervajoella, Turussa, Vaasassa, Vantaalla Airportilla ja Petikossa sekä Ylivieskassa.
Rinta-Joupin Autoliike Oy:n liikevaihto vuonna 2021 oli 508,6 miljoonaa euroa ja henkilöstömäärä 603.
Jarmo Rinta-Jouppi Oy on erillinen, Rinta-Joupin Autoliikkeen omistavan Ari Rinta-Joupin veljen Jarmo Rinta-Joupin vuonna 2006 perustama yritys, joka toimii Espoossa, Helsingissä, Hyvinkäällä, Hämeenlinnassa, Jyväskylässä, Kotkassa, Kuopiossa, Lahdessa, Lappeenrannassa, Oulussa, Porissa, Raisiossa, Seinäjoella, Tampereella ja Vantaalla. Yhtiön toimipisteissä on vaihtoautojen sekä matkailuautojen oston ja myynnin lisäksi uusien Ford-, Kia-henkilö- ja pakettiautojen, sekä Kabe-, Adria-, Sun Living- ja Bürstner-matkailuajoneuvojen merkkiedustus.
Jarmo Rinta-Jouppi Oy:n liikevaihto vuonna 2021 oli 364 miljoonaa euroa ja henkilöstömäärä 297.
Rinta-Jouppi Machine on J. Rinta-Jouppi Oy:n alaisuudessa toimiva maansiirtokoneiden myyntiin keskittynyt yritys Ilmajoella.
Giuseppe Greco
Giuseppe "Pino" Greco (4. tammikuuta 1952 – syyskuu 1985) oli sisilialainen palkkamurhaaja ja mafioso, joka 1980-luvulla työskenteli rikollispäällikkö Salvatore Riinalle.
Giuseppe Greco syntyi 4. tammikuuta 1952 Palermon lähistöllä sijaitsevassa Ciacullin kylässä. Hän oli lähtöisin Grecon mafiasuvusta, joka oli 1900-luvun alusta lähtien kuulunut Sisilian vaikutusvaltaisimpiin mafiaklaaneihin. Grecon varhaisista vaiheista ei ole tarkkoja tietoja, mutta oletettavasti hän siirtyi 1970-luvun loppupuolella työskentelemään corleonelaiselle mafiapäällikölle Salvatore Riinalle. Vuonna 1981 Greco tappoi Riinan kilpailijan Stefano Bontaden ja hänen liittolaisensa Salvatore Inzerellon, joiden salamurhat käynnistivät Sisiliassa vuosien 1981 ja 1983 välisenä aikana käydyn suuren mafiasodan.
Mafiasodassa Greco oli mukana Riinan muodostamassa palkkamurhaajien joukkiossa, johon kuuluivat hänen ohella myös Mario Prestifilippo, Filippo Marchese, Vincenzo Puccio, Gianbattista Pullarà, Giuseppe Lucchese, Giuseppe Giacomo Gambino ja Nino Madonia. Greco oli mukana Italian kommunistisen puolueen puheenjohtajan Pio La Torren murhassa, ja hänen on kerrottu tappaneen henkilökohtaisesti karabinieerien kenraali Carlo Alberto dalla Chiesan, tuomari Rocco Chinnicin ja Sisilian mafiakomission jäsenen Rosario Riccobonon. Riina myös määräsi Grecon tappamaan työtoverinsa Filippo Marchesen. Italialaisten viranomaisten julkaisimien virallisten tietojen mukaan Greco tappoi yhteensä 58 ihmistä.
Vuoden 1985 syyskuussa Greco katosi salaperäisesti, ja huhujen mukaan hän oli muuttanut Yhdysvaltoihin. Myöhemmin kuitenkin selvisi, että Riina oli määrännyt Vincenzo Puccion ja Giuseppe Lucchesen tappamaan Grecon. Italian viranomaisille Grecon kuoleman vahvisti luopioksi eli pentitoksi alkanut mafioso Francesco Marino Mannoia vuonna 1989.
Toukokuun taika
Toukokuun taika on Ville Salmisen ohjaama suomalainen elokuva vuodelta 1948. Elokuva on hänen viides ohjauksensa.
Mr. Methane
Mr. Methane (oik. Paul Oldfield, s. 1966 Macclesfield, Britannia) on brittiläinen petomaani eli pierutaiteilija, joka aloitti esiintymisensä vuonna 1991. Hän sanoo olevansa maailman ainoa ammattilainen petomaani.
Oldfield löysi petomaanin lahjansa 15-vuotiaana, kun hän harjoitti joogaa. Seuraavana päivänä hän näytti kavereilleen osaavansa päästää 20 pierua minuutissa. Tempun suosion vuoksi hän alkoi esittää sitä useamminkin. Tässä vaiheessa Oldfieldistä ei kuitenkaan tullut vielä ammattilaista, vaan hän meni töihin Britannian rautateille, edeten urallaan lopulta junankuljettajaksi. Väitetään, että hänen rautatieuransa loppui, kun hänen junansa karkasi häneltä Sheffieldin asemalla. Oldfield jatkoi esityksiään ja sana hänen poikkeuksellisista kyvyistään levisi. 1980-luvun lopussa hän työskenteli Buxtonin asemalla Derbyshiressä, jossa hän tapasi junakuljettajan nimeltä Paul Geneders, joka soitti The Screaming Beavers nimisessä soul/blues-coveryhtyeessä. Genders pyysi Oldfieldin esiintymään eräänlaisena vierailevana artistina yhtyeensä esityksissä. Yleisö rakasti Oldfieldin show’ta, ja tästä hän sai idean yrittää petomaanin ammattiuraa.
Toukokuun taika
Särkän laatima käsikirjoitus perustuu ulkomaiseen aiheeseen. Elokuvan sivuosissa näyttelevät muun muassa Ossi Elstelä, Kaarlo Halttunen ja Matti Oravisto. Kuvaussihteeri Aira Samulin vilahtaa elokuvassa Volasen sijaisena kohdassa, jossa Tuija ajaa Askon kanssa pölyävällä maantiellä lehmälauman keskelle. Elokuva esitettiin televisiossa ensi kerran 23. toukokuuta 1964. Se on julkaistu DVD:nä.
Mr. Methane
Lavalla Mr. Methane esiintyy kirkkaassa vihreä-purppurapuvussaan maskin takana, jolloin hän näyttää jonkinlaiselta supersankarilta. Uransa alkuvaiheessa, vuonna 1990, hän esiintyi brittiyhtye Macc Ladsin lämmittelijänä. Kyseinen yhtye teki hänestä myös kappaleen nimeltä Mr. Methane. Seuraavana vuonna Mr. Methanesta tuli täyspäiväinen ammattilainen, ja hän esiintyi Euroopassa, Pohjois-Amerikassa, Aasiassa sekä Australiassa. Esiintymispaikkoihin ovat kuuluneet esimerkiksi Just for Laughs -festivaali Montrealissa, Edinburgh Fringe ja Melbourne International Comedy Festival. Lisäksi hän esiintyi lukuisissa televisio- ja radio-ohjelmissa, mukaan lukien ohjelmat Eurotrash, TFI Friday, The Slammer sekä Howard Sternin tv-show’t. Ruotsissa Mr. Methane sai erityistä mainetta esiintyessään Robert Aschbergin ohjelmissa. Hän on esiintynyt myös Suomen televisiossa, Ten Years Productionin Älä katso -ohjelmassa, sekä vuonna 2010 Jim Salabimin Taikashow -ohjelmassa. Mr. Methane esiintyi vuosina 2013 ja 2018 Utajärvellä järjestetyissä Pierun MM-kisoissa. Hän ei osallistunut itse kilpailuun.
Toukokuun taika
Arvostelut
Aikalaisarvioissa Uuden Suomen kriitikko kirjoitti elokuvasta: "Toukokuun taika ei pyydä olla muuta kuin puolentoista tunnin hupia ja rattoa. - - Koko juttu on vallan naiivi ja viaton, eikä suinkaan vaadi katsojaltaan mitään älyllisiä voimainponnistuksia. Siinä on koko ajan jotain reipasta ja sympaattista, mikä varmaankin on suurelta osaltaan Ville Salmisen kiinnostuneen ohjauksen ansiota." Helsingin Sanomien kriitikon mielestä elokuvasta puuttui keveys ja sen tahti oli liian hidas.