cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ranskan arrondissementit
Arrondissementin hallintoelin on aliprefektuuri. Myös arrondissementin pääkaupunkia kutsutaan yleisesti aliprefektuuriksi. Arrondissementtia johtaa aliprefekti, joka ei ole vaaleilla valittu luottamushenkilö, vaan presidentin nimittämä valtion virkamies.
Arrondissementtijärjestelmä luotiin helmikuussa 1800 korvaamaan Ranskan vallankumouksen yhteydessä vuonna 1790 perustetut hallintopiirit.
Jääkiekon SM-sarjakausi 1947–1948
Vuonna 1948 jääkiekon SM-sarjassa pelattiin seitsemän joukkueen yksinkertainen sarja, jonka voittaja voitti mestaruuden. Voittaja oli Hämeenlinnan Tarmo.
Ranskan arrondissementit
Suurimmat kaupungit, Pariisi, Marseille ja Lyon, on jaettu kunnallisiin arrondissementteihin, joita ei pidä sekoittaa tässä artikkelissa käsiteltyihin valtion aluehallinnon arrondissementteihin.
Jääkiekon SM-sarjakausi 1947–1948
Sarjataulukko
ÅIFK ja TPS putosivat Suomensarjaan. Tilalle nousivat HJK, Karhu-Kissat ja Arsenal.
USS New York (ACR-2)
USS New York (runkonumerot ACR-2 ja CA-2) oli Yhdysvaltain laivaston vuonna 1891 vesille laskettu panssariristeilijä ja myöhemmin A-luokan (raskas) risteilijä.
Valmistus
Alus tilattiin 7. syyskuuta 1888 William Cramp and Sonsilta Philadelphiasta, missä köli laskettiin 30. syyskuuta 1890. Alus laskettiin vesille 2. joulukuuta 1891 kumminaan neiti Helen Page ja otettiin palvelukseen 1. elokuuta 1893 päällikkönään Arent S. Crowninshield.
Palvelus
Alus nimettiin 16. helmikuuta 1911 USS Saratogaksi. Se oli seuraavat viisi vuotta Kauko-Idässä. Alus palasi 6. helmikuuta 1916 Bremertoniin Washingtoniin, missä se siirrettiin Tyynenmeren laivaston reserviin.
Yhdysvaltain ensimmäiseen maailmansotaan liittymisen uhatessa alus palautettiin palvelukseen 23. huhtikuuta 1917 ja se liitettiin Yhdysvaltain Tyynenmeren partiojoukkoihin 7. kesäkuuta. Syyskuussa alus purjehti Meksikoon torjuakseen kapinoinnin aiheuttaman uhan alueelle. Ensenadassa alus pysäytti ja auttoi valtaamaan kauppa-aluksen, joka kuljetti 32 Saksan keisarikunnan agenttia ja joukkoa Yhdysvalloista kutsuntoja paenneita. Marraskuussa alus läpäisi Panaman kanavan liittyen Atlantin laivaston risteilijöihin Hampton Roadsissa, missä se nimettiin 1. joulukuuta uudelleen USS Rochesteriksi.
Raimo Hietala
Raimo Kullervo Hietala (s. 9. huhtikuuta 1946 Rovaniemi) on suomalainen pikaluistelija.
Hietala edusti Suomea Grenoblen 1968 talviolympialaisissa, joissa hän sijoittui 5 000 metrillä 17:nneksi, 10 000 metrillä 20:nneksi ja 1 500 metrillä 24:nneksi. Hän sijoittui yleisluistelun MM-kilpailujen yhteispisteissä parhaimmillaan 14:nneksi vuonna 1971. EM-kilpailujen yhteispisteissä hän oli 12:s vuonna 1971 ja 16:s vuonna 1970.
Hietala edusti seuratasolla Lapin Lukkoa. Hän saavutti yhteispisteissä SM-hopeaa vuosina 1966, 1967, 1970 ja 1971 sekä SM-pronssia vuonna 1969.
Raimo Hietalan isoveli Kalervo Hietala oli myös pikaluistelun olympiaedustaja.
Kalervo Hietala
Kalervo Johannes Hietala (s. 24. helmikuuta 1938 Rovaniemi) on entinen suomalainen pikaluistelija.
Hietala edusti Suomea Innsbruckin 1964 talviolympialaisissa, joissa hän sijoittui 5 000 metrillä 15:nneksi Suomen-ennätysajalla 7.58,8 sekä 10 000 metrillä 26:nneksi.
Hietala edusti seuratasolla Lapin Lukkoa. Hän sijoittui toiseksi SM-kilpailujen 5 000 metrillä vuonna 1964 sekä 10 000 metrillä vuosina 1966 ja 1969. SM-kilpailujen yhteispisteissä hän oli neljäs vuonna 1964. Hän alitti ensimmäisenä suomalaisena kahdeksan minuutin rajan 5 000 metrin luistelussa.
Kalervo Hietalan pikkuveli Raimo Hietala oli myös pikaluistelun olympiaedustaja.
AGI
Alliance Graphique Internationale (AGI) on maailman johtavien graafisten taiteilijoiden ja suunnittelijoiden järjestö. Siihen kuuluu noin 350 jäsentä 27 maasta.
Historia
AGI:n perustivat 1951 kaksi sveitsiläistä ja kolme ranskalaista graafikkoa, jotka halusivat yhteistoiminnan vakiinnutetuksi viralliseen muotoon. Alliance Graphique Internationale rekisteröitiin vuonna 1952 Pariisissa ja siihen liittyi 65 jäsentä. AGI piti ensimmäisen näyttelynsä Pariisissa 1955. Vuonna 1969 AGI toimipaikaksi tuli Zürich. Järjestön tärkeimpiä tapahtumia ovat joka vuosi eri maassa järjestettävät vuosikokoukset.
Loppuvastus
thumb|Tux taistelee pomoa vastaan pelissä [[SuperTux.]] Loppuvastus, loppupomo tai päävihollinen on videopeleissä tekoälyn ohjaama vihollinen, jonka voitettuaan pelaaja on läpäissyt pelin tai tietyn osion pelistä. Loppuvastus sijaitsee yleensä tason lopussa ja se on tyypillisesti huomattavasti vahvempi kuin muut vastukset, joita pelaaja on siihen mennessä kohdannut. Loppuvastukset ovat usein suurikokoisia vihollisia, jotka voivat vaatia tietyn taktiikan niiden voittamiseen. Esimerkiksi voi olla, että vastusta voi vahingoittaa vain iskemällä sitä tiettyyn heikkoon kohtaan.
AGI
Historia
Järjestössä on neljä suomalaista jäsentä, Tapani Aartomaa, Kari Piippo, Kyösti Varis ja Jukka Veistola.
Loppuvastus
Tunnettuja loppuvastuksia ovat muun muassa Bowser eli Kuningas Koopa Super Mario -peleistä, Dr. Wily Mega Man -sarjan ensimmäisistä peleistä, Ganondorf The Legend of Zelda -sarjan peleistä, tohtori Ivo ”Eggman” Robotnik Sonic the Hedgehog -sarjan peleistä, Neo Cortex Crash Bandicoot -sarjan peleistä, Kuningas K. Rool Donkey Kong Country -sarjan peleistä, Ripto Spyro -sarjan peleistä ja Gruntilda Banjo-Kazooie -sarjan peleistä. Yksi varhaisimmista loppuvastuksen sisältävistä peleistä on Taito-yhtiön vuonna 1980 julkaistu Phoenix.
Édouard Manet
Édouard Manet (23. tammikuuta 1832 Pariisi – 30. huhtikuuta 1883 Pariisi) oli ranskalainen taidemaalari. Tyylisuunnaltaan hän sijoittuu realismin ja impressionismin välille.
Loppuvastus
Välipomo
Välipomo tai minipomo tarkoittaa yleisesti kesken tason ilmestyvää tavanomaista haastavampaa vastusta, joka on kuitenkin loppuvastusta heikompi. Välipomon voittamisesta saatetaan palkita usein uudella aseella tai esineellä, joka on yleensä tärkeä tason varsinaisen loppuvastuksen voittamisessa.
Édouard Manet
Elämä
Manet oli arvostetun tuomarin poika, jonka lähteminen taiteilijanuralle oli vanhemmille kauhistus. Manet’n yksityiselämä oli värikästä, hänellä oli eksoottisia rakkaustarinoita ja syfilis, ja elämänsä loppuvaiheilla kuolio, joka johti toisen jalan amputointiin.
Loppuvastus
Superpomo
Joissain peleissä on myös niin sanottuja superpomoja tai bonuspomoja. Superpomot ovat erittäin vahvoja, mutta niitä vastaan taisteleminen on valinnaista. Niitä ei tarvitse voittaa pelin tarinan läpäisemistä varten. Ne on yleensä tarkoitettu äärimmäiseksi haasteeksi pelaajille, jotka ovat valmiita käyttämään peliin enemmän aikaa ja vaivaa. Superpomot voivat olla hyvin piilotettuja, ja vaatia että tietyt ehdot on täytetty, ennen kuin pelaaja voi haastaa sen. Tällaisia pomoja esiintyy usein tietokone- ja konsoliroolipeleissä.
Édouard Manet
Elämä
Sukunsa varakkuuden takia Manet ei ollut riippuvainen maalaustensa myyntituloista. Hän kuitenkin tavoitteli menestystä ja yleisön suosiota, ja tarjosi maalauksiaan konservatiiviseksi tunnettuun Pariisin salonkiin. Manet matkusteli laajasti. Nuoruusvuosinaan hän purjehti koululaivalla Brasiliaan, ja kierteli myöhemmin Euroopassa. Varsinkin Manet’n nuoruuden töissä näkyy vaikutteita hollantilaisista ja espanjalaisista maalauksista, joihin hän oli tutustunut matkoillaan.
Loppuvastus
Boss rush
Boss rush viittaa peleissä tilanteisiin, joissa pelaajan tulee taistella peräkkäin useita pomoja vastaan. Esimerkiksi voi olla, että pelin loppupuolella pelaajan tulee taistella uudelleen aiemmin voitettuja pomoja vastaan (muodostunut perinteeksi mm. Mega Man -pelisarjassa). Boss rush voi olla myös oma erillinen pelitilansa.
Édouard Manet
Elämä
Manet’n läheisiä ystäviä olivat runoilija Charles Baudelaire, kirjailija Émile Zola ja taiteilija Berthe Morisot. Morisot rohkaisi Manet’ta maalaamaan ateljeen sijasta ulkoilmassa, mikä oli siihen aikaan uusi keksintö. Morisot meni myöhemmin naimisiin Manet’n veljen kanssa. Manet itse toimi eräänlaisena kummisetänä nuorten taiteilijoiden ryhmälle, johon kuuluivat Claude Monet, Pierre-Auguste Renoir, Edgar Degas, Camille Pissarro, Paul Cézanne, Alfred Sisley, Henri Fantin-Latour ja Frédéric Bazille. Nuoret ihailivat Manet’ta, ei niinkään hänen maalaustyylinsä vaan itsenäisyytensä tähden. Kun impressionistit järjestivät ensimmäisen näyttelynsä vuonna 1874, Manet päätti jäädä sen ulkopuolelle. Samana kesänä hän kuitenkin matkusti Monet’n luokse Argenteuiliin ja maalasi tästä ja tämän perheestä muotokuvia. Manet tuki Monet’ta ostamalla tämän maalauksia ja suosittelemalla tätä taidekauppiaille.
Tunnetuimpia teoksia
Manet’n tunnetuin teos on öljyvärimaalaus Aamiainen ruohikolla, alkuperäiseltä nimeltään Le Bain , jonka Manet maalasi joskus vuosien 1862 ja 1863 välillä. Maalaus herätti aikanaan paljon keskustelua. Teoksessa alaston nainen on modernisti pukeutuneiden miesten seurassa. Alastomuus oli ollut hyväksyttävää vain antiikin taruihin yhdistettynä, arjesta etäännytettynä. Toisaalta Manet osoittaa kunnioitusta vanhoille mestareille – sommittelu on peräisin Rafaelin piirroksesta. Teoksen viimeistely on kepeän luonnosmainen. Manet tarjosi sitä Pariisin salonkiin, mistä se hylättiin keskeneräisenä. Maalaus oli ensimmäisen kerran näytillä Salon des Refusésissa vuonna 1863. Nykyisin se kuuluu Pariisin Musée d’Orsayn kokoelmiin. Aikaisempi pienempi versio maalauksesta on nähtävillä Lontoon Courtauld Galleryssa.
Toinen aikanaan paljon huomiota herättänyt teos on Olympia vuodelta 1863. Siinä alaston vaalea malli makaa divaanilla, ja hänen takanaan seisoo mustaihoinen palvelijatar, joka ojentaa kukkakimppua. Vaikka maalaus jatkoi alastonmaalausten vuosisatoja pitkää perinnettä, se herätti suurta kohua, kun Manet esitteli sen Pariisin salongissa vuonna 1865. Mallia ympäröivissä pikkuesineissä nähtiin viitteitä siitä, että teos kuvasi prostituoitua.
Vanhempana Manet maalasi monia teoksia väkijoukoista kahviloissa ja erilaisissa yleisötapahtumissa. Hän uudisti myös historiamaalauksen perinnettä kuvaamalla oman aikansa sotatapahtumia. Manet teki useita versioita maalauksesta Keisari Maksimilianin teloitus, jossa Meksikon tasavaltalaiset teloittavat Ranskan tukeman Meksikon keisarin Maksimilianin. Teoksen esittäminen Ranskassa oli kiellettyä vuoteen 1879 asti.
Lua
Lua on kevyt ja kooltaan pieni skriptikieli. Se on tarkoitettu lähinnä ohjelmien helppoon laajentamiseen, mutta sillä voi myös tehdä laajempiakin kokonaisuuksia. Kielen nimi tulee portugalin sanasta lua, joka tarkoittaa kuuta. Luan logona onkin kuu.
Lua on pääasiassa proseduraalinen kieli, mutta Lua tukee funktionaalisesta ohjelmoinnista ja olio-ohjelmoinnista tunnettuja ominaisuuksia. Luassa on muun muassa ensimmäisen kertaluokan funktiot täydellä leksikaalisella näkyvyydellä. Muita kielen ominaisuuksia ovat assosiatiiviset taulukot, vuoroittaisrutiinit sekä metataulut. Kielessä on mahdollista käyttää moniperintää.
Lua on julkaistu MIT-lisenssin alla, joka sallii hyvin vapaan käytön jopa kaupallisiin tarkoituksiin. Luaa käytetäänkin paljon erilaisissa sovellusohjelmissa (esim. VLC, Lightroom) ja tietokonepelien sisäisenä skriptikielenä (esim. World of Warcraft).
Lua on suunniteltu helposti yhdistettäväksi muihin ohjelmointikieliin. Alkuperäisessä toteutuksessa on rajapinta, jota voi käyttää C- ja C++-ohjelmointikielillä. Tämän lisäksi rajapintoja löytyy muun muassa Pascalille, .NET:lle sekä Adalle.
Historia
Kielen edeltäjiä ovat Petrobrasin kehittämät DEL (Data Entry Language) ja SOL (Simple Object Language).
Toteutus
Lua käännetään omalle virtuaalikoneelle. Ohjelmat voi kääntää virtuaalikoneen binääreiksi, mutta yleisempi käyttötapa on, että Lua-kääntäjä kääntää ohjelman muistiin ja suorittaa sen suoraan virtuaalikoneessa. Luan virtuaalikone on rekisteripohjainen.
Kielessä ei ole C-kielen kaltaista -lausetta, mutta vastaava toiminnallisuus voidaan toteuttaa käyttämällä hakutaulua (lookup-taulua) apuna.
Esimerkkejä
Esimerkkiohjelma tulostaa rivin "Hei maailma!":
Seuraava ohjelma laskee annetun luvun kertoman:
Kommentti alkaa kahdella viivalla, useammalle riville ulottuva kommentti merkitään hakasulkeisiin.
Mikael Äijälä
Mikael Äijälä (s. 13. lokakuuta 2000) on suomalais-luxemburgilainen jääkiekkoilija. Hän edustaa seuratasolla luxemburgilaista Tornado Luxembourgia. Hän pelasi Luxemburgin maajoukkueessa vuoden 2018 jääkiekon maailmanmestaruuskilpailuiden IIB-divisioonassa.
Southamptonin yliopisto
thumb|250px|Hartley Library -kirjaston pääsisäänkäynti Southamptonin yliopistossa.
Southamptonin yliopisto on julkinen yliopisto, joka sijaitsee Southamptonissa, Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Siellä on lähes 25 000 opiskelijaa sekä noin 5 000 työntekijää.
Southamptonin yliopiston edeltäjä oli vuonna 1862 perustettu Hartley Institution, joka sai alkunsa Henry Robinson Hartleyn testamenttaamilla varoilla. Hän oli paikallisen viinikauppiassuvun perijä. Yliopistostatuksen oppilaitos sai kuningatar Elisabet II:lta vuonna 1952.
Pianosonaatti nro 1 (Mozart)
Wolfgang Amadeus Mozartin ensimmäinen pianosonaatti C-duurissa (KV 279) on yksi niistä pianosonaateista, jotka hän sävelsi ollessaan Münchenissä alkuvuodesta 1775. Mozart aloitti sonaattien säveltämisen näin myöhään mahdollisesti siitä syystä, että hänen suojelijoillaan Salzburgissa ei ollut mielenkiintoa kosketinsoitonsoolokappaleita kohtaan.
Ennen ensimmäistä pianosonaattiaan Mozart oli jo säveltänyt muunnelmia.
Osat
Sonaatti koostuu kolmesta osasta:
Dagmar-puskurit
pienoiskuva|[[Cadillac Series 42 Convertible vuodelta 1942.]] pienoiskuva|[[Cadillac Eldorado vuodelta 1957, jossa on ""pastie"-kärkiset dagmarit.]] Dagmar-puskurit eli dagmarit ovat 1940–1950-luvuilla valmistetuissa henkilöautoissa suosittu muotoilullinen elementti, johon kuuluu kaksi torpedomaista uloketta.
Ensimmäisen kerran dagmarit esiintyivät vuonna 1942 esitellyssä Cadillacissa, jonka etupuskuriin oli lisätty ohjuksen kärkien tapaiset lisäkkeet. Dagmarit kasvoivat asteittain ensin vuoden 1948 ja sitten vuoden 1950 mallissa. Vuonna 1953 dagmarit korostuivat puskurissa entisestään ja muistuttivat tykin ammuksia. Cadillacin muotoilijan Harley Earlin tarkoituksena oli luoda niiden avulla mielikuva nopeudesta ja voimasta. Seuraavina vuosina dagmarit kasvoivat vuosi vuodelta. Vuonna 1957 niiden päälle lisättiin kumiset "pastiet".
Vito Schlickmann
Vito Schlickmann (28. joulukuuta 1928 – 14. helmikuuta 2023 ) oli brasilialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 28. marraskuuta 1954 ja nimitettiin Florianópolisin arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Gurzan titulaaripiispaksi 25. tammikuuta 1995. Piispaksi vihkiminen seurasi 25. maaliskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Eusébio Oscar Scheid, jota avustivat Tito Buss ja Murilo Sebastião Ramos Krieger.
Schlickmann jäi eläkkeelle 3. maaliskuuta 2004.
Heinrich Machens
Machens jäi eläkkeelle 11. helmikuuta 1994.
Bärbel Wöckel
Bärbel Wöckel (o.s. Eckert, s. 21. maaliskuuta 1955 Saksan demokraattinen tasavalta) on itäsaksalainen yleisurheilija, pikajuoksija, joka voitti neljä olympiakultaa ja kolme Euroopan-mestaruutta.
Wöckel voitti kultaa naisten 200 metrin juoksussa ja 4 × 100 metrin viestijuoksussa sekä Montrealin kesäolympialaisissa 1976 että Moskovan kesäolympialaisissa 1980. Ensimmäisen Euroopan-mestaruutensa hän voitti Roomassa 1974 Itä-Saksan voittaessa 4 × 100 metrin viestijuoksun maailmanennätysajalla 42,51 ja Wöckelin juostessa ankkuriosuuden. Samoissa kisoissa hän sijoittui 100 metrin juoksussa seitsemänneksi. Ateenan EM-kilpailuissa 1982 Wöckel voitti kultaa 200 metrin juoksussa ja 4 × 100 metrin viestijuoksussa sekä saavutti hopeaa 100 metrin juoksussa.
Oinas (Eläinradan merkki)
thumb|140px|Oinaan symboli thumb|right|Oinas, urospuolinen kuohittu [[lammas. Kuva 1400-luvun länsimaisesta astrologiakirjasta.]] Oinas (Aries) on ensimmäinen niistä Eläinradan merkeiksi kutsutuista sektoreista, joihin Eläinrata vanhastaan, varsinkin astrologiassa jaetaan. Se käsittää alueen 0–30 astetta kevättasauspisteestä itään. Aurinko saapuu tähän merkkiin kevät­päivän­tasauksena 20. tai 21. maaliskuuta ja siirtyy seuraavaan, Härän merkkiin huhti­kuun 20. päivän aikoihin.
Merkki on saanut nimensä Oinaan tähdistöstä, joka 2 000 vuotta sitten sattui liki­pitäen yhteen tämän merkin kanssa. Maan akselin suunnan kiertymisen eli prekession vuoksi merkit eivät kuitenkaan enää vastaa saman­nimisiä tähdistöjä, vaan nykyisin Oinaan merkki vastaa suunnilleen Kalojen tähdistöä.
Oinaan symbolia () käytetään tarkoittamaan myös kevät­tasaus­pistettä.
Astrologisten käsitysten mukaisesti nimitystä oinas (tai Oinas) käytetään varsinkin horoskoopeissa myös henkilöistä, jotka ovat syntyneet Auringon ollessa tässä merkissä. Astrologiassa tähän merkkiin on totuttu liittämään muun muassa seuraavat asiat :
Valto A. Peiponen
Valto Antero Peiponen (s. 25. lokakuuta 1931 Salmi) on suomalainen ornitologi.
Peiponen syntyi Salmin Mantsinsaaressa Peiposen kylässä, jossa Peiposia on asunut ainakin 1800-luvun alusta, todennäköisesti jo 1600-luvulta alkaen.
Peiponen opiskeli eläintiedettä Helsingin yliopistossa. Hänen gradunsa vuonna 1956 käsitteli sinirinnan pesimisbiologiaa Kilpisjärvellä. Väitöskirjan aiheena oli kahden lintulajin väriennäkemiseen liittyvät kokeelliset tutkimukset. Hän toimi Helsingin yliopiston eläintieteen dosenttina ja vuodesta 1971 alkaen oppikoulun rehtorina eläkkeelle jäämiseensä asti.
Peiponen on ollut Tarton rauha r.y. -nimisen yhdistyksen puheenjohtaja. Hän on innokas kotiseutuharrastaja ja Karjalan palauttamisen kannattaja. Mantsinsaarta perusteellisesti käsittelevä Laatokan Mantsi Härkäuhrin saari (1997, toinen painos 2008) on kirja Peiposen kotisaaresta. Hän on julkaissut kaksi lintutieteellistä kirjaa: ''Linnun silmin. Lintujen näköaisti, ulkonäkö ja sukupuolivalinta (2000) ja Kehrääjälintu ja muita horrostavia lintuja''. Neljäs kirja ''Itsenäisen Suomen rajat. Tarton rauhan 1920 ja kokonaisen Suomen puolesta'' ilmestyi 2014.
Gabriel Villaruz Reyes
Gabriel Villaruz Reyes (s. 3. elokuuta 1941) on filippiiniläinen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Manilan arkkihiippakuntaan 21. joulukuuta 1968 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Selsean titulaaripiispaksi 20. tammikuuta 1981. Piispaksi vihkiminen seurasi 3. huhtikuuta. Pääkonsekraattorina toimi Bruno Torpigliani, jota avustivat Antonio José Frondosa ja Amado Paulino y Hernandez.
Reyes sai 21. marraskuuta 1992 nimityksen Kalibon piispaksi, ja hänet asetettiin tähän virkaan 12. tammikuuta 1993. Hänet nimitettiin 7. joulukuuta 2002 Antipolon hiippakunnan johtoon, ja sen piispaksi asettaminen seurasi 29. tammikuuta 2003.
Churchill Barriers
thumb|Churchill Barrier N:o 1 Lamb Holmilla sijaitsevan 'Italialaisen kappelin' edustalta pääsaaren suuntaan kuvattuna. thumb|Scapa Flow’n kartta, jossa Churchill Barriers -pengertiet näkyvät oikeassa laidassa keskellä. Churchill Barriers -nimellä tunnetut neljä pengertietä sijaitsevat Orkneysaarilla Skotlannissa. Yhteensä 2,3 kilometrin pituiset tiet yhdistävät Orkneyn pääsaaren (Mainland) Lamb Holmin ja Glimbs Holmin kautta Burrayn saareen ja edelleen South Ronaldsayhin.
Rakennustyöt aloitettiin toukokuussa 1940 ja ne päättyivät syyskuussa 1944. Virallisesti pengertiet avattiin 12. toukokuuta 1945 – neljä päivää sen jälkeen, kun sota oli päättynyt Euroopassa. Töihin osallistui yhtä aikaa enimmillään lähes 2 000 työläistä. Vuodesta 1942 lähtien iso osa työvoimasta muodostui brittien Pohjois-Afrikassa vangitsemista italialaisista sotavangeista. Sotavankien käyttö sotilaallisiin tarkoituksiin on kielletty Geneven sopimuksen perusteella, joten heidän työnsä määriteltiin ”liikenneyhteyksien parantamiseksi eteläisille Orkneyn saarille”.
Hae-won Chang
Hae-won Chang on eteläkorealainen pianisti. Hän valmistui Soulissa taiteiden kandidaatiksi ja maisteriksi ennen kuin lähti opiskelemaan Frankfurtiin. Hän suoritti ensimmäisenä korealaisena Konzertexamenin. Chang on voittanut useita palkintoja, kuten Korean kansallisen pianokilpailun ensipalkinnon. Uransa konserttipianistina hän aloitti vuonna 1957 soittamalla Soulin filharmonikkojen kanssa Ludwig van Beethovenin c-mollikonserton. Sittemmin Changilla on ollut kiireinen ura sekä pedagogina että esiintyjänä Koreassa, muissa Aasian paikoissa, Amerikassa ja Euroopassa.
Punaleukalurikki
Punaleukalurikki (Charmosyna rubrigularis) on melanesialainen kaijalaji.
Koko ja ulkonäkö
Punaleukalurikin pituus on noin 17 cm ja paino 33–40 g. Sen höyhenpuku on pääosin vihreä, vatsapuolelta kellanvihreä. Leuka ja pyrstön alapeitinhöyhenet ovat punaiset, pitkähkön pyrstön sulkien kärjet keltaiset ja siipien alapinnalla on leveä keltainen raita. Nokka on oranssinpunainen, iiris oranssi ja koivet oranssinkeltaiset. Sukupuolet ovat samanvärisiä. Nuoren linnun leuassa on vain vähän punaista tai se puuttuu kokonaan.
Esiintyminen
Punaleukalurikki elää Papua-Uusi-Guinean itäosassa Bismarckinsaariston suurimmilla saarilla Uusi-Britannia ja Uusi-Irlanti sekä Karkarsaarella. Lajin elinympäristön ala on 20 000–50 000 neliökilometriä. Populaation koko on arviolta alle 10 000 yksilöä.
Elinympäristö
Punaleukalurikit esiintyvät vuoristometsissä tavallisesti yli puolen kilometrin korkeudessa. Yleensä ne liikkuvat puiden latvustoissa pieninä noin kymmenen yksilön parvina.
Ravinto
Punaleukalurikit syövät ainakin siitepölyä ja mettä sekä mahdollisesti hedelmiä.
Hiihdon maailmanmestaruuskilpailut 1980
Vuonna 1980 järjestettiin hiihdon maailmanmestaruuskilpailut Falunissa Ruotsissa naisten 20 kilometrin maastohiihdossa, joka ei ollut saman vuoden Lake Placidin talviolympialaisten ohjelmassa.
Päivämäärä: 8. maaliskuuta Suomen Marja-Liisa Hämäläinen oli kilpailussa 13., Päivi Renkola 24., Elina Huopana 25. ja Eija Penttilä keskeytti. <br style="clear:both" />
Willi Heeks
Wilhelm "Willi" Heeks (13. helmikuuta 1922 Moorlage – 13. elokuuta 1996 Bocholt) oli saksalainen F1-kuljettaja. Hän osallistui kahteen F1-osakilpailuun kausina –. Hän keskeytti molemmissa, eikä saavuttanut pisteitä. Hän ajoi talleissa AFM ja Veritas. Heeks voitti Formula 2 -sarjassa Hockenheimin osakilpailun vuonna 1950.
Formula 1 -sarjan MM-kilpailujen tulokset
(avain)
Bosson von Willebrand
Carl-Gustaf Bosson von Willebrand (28. lokakuuta 1940 Helsinki – 8. kesäkuuta 2018) oli suomalainen radio- ja televisiotoimittaja ja kriitikko.
Bosson von Willebrand syntyi lentokapteeni Bo von Willebrandin ja kielenkääntäjä Ulla Idmanin perheeseen. Hänen puolisonsa vuodesta 1994 on Säde Hautamo. Von Willebrand työskenteli Yleisradion toimittajana 1963–1964 ja Finlands svenska televisionin toimittajana ja kulttuuri-, kirjallisuus- ja elokuvakriitikkona vuodesta 1969, sekä sittemmin freelancer-toimittajana ja elokuvakriitikkona. Dagens Industrin Suomen kirjeenvaihtaja von Willebrand oli 1979–1981, televisiotuotannon opettajana hän toimi 1980–1982. Vuonna 1966 von Willebrand julkaisi kuunnelman Akateeminen kuolema. Hänen TV-dokumenttinsa Viimeinen lento Tallinnasta (1991) käsittelee Matkustajakone Kalevan alas ampumista kesäkuussa 1940 Suomenlahdella, jossa hänen koneen kapteenina toiminut isänsä menehtyi.
Aapo Kukko
Hän valmistui medianomiksi Tampereen ammattikorkeakoulun Virtain yksikön viestinnän ja käsikirjoittamisen linjalta vuonna 2014.
Kukko on herättänyt huomiota ja saanut myönteisiä arvosteluita sotasarjakuvallaan U-255 – Sukellus pohjoisessa. Todellisiin tapahtumiin ja henkilöhahmoihin vapaasti pohjautuva sarjakuva kertoo toisen maailmansodan aikaisen saksalaisen sukellusveneen toiminnasta Pohjois-Atlantilla ja Jäämerellä. Salla Brunou vertaa sarjakuvan ”intensiivisiä tuijotuksia, pysähtyneitä merimaisemia ja kohtalonhetkiä sodan taustamaisemissa” kuuluisan Hugo Prattin tuotantoon. Hän kuitenkin toteaa Kukon onnistuneen Pratt-vaikutteistaan huolimatta tekemään omantuntuisensa ja itsenäisen pitkän sotaseikkailusarjakuvan.
Moomin’s Tale
Moomin’s Tale on Sunsoftin kehittämä ja julkaisema toiminta- ja tasohyppelypeli, joka julkaistiin Game Boy Colorille vuonna 2000. Peli perustuu Tove Janssonin Muumi-kirjoihin, mutta pelin tapahtumat sijoittuvat Muumilaakson tarinoita -animaatiosarjaan. Pelissä on kuusi erilaista tarinaa, joissa kaikissa pelattavana hahmona toimii Muumipeikko.
Aurankukat
Aurankukat (Agrostemma) on kohokkikasvien heimoon kuuluva suku, jossa on kaksi lajia. Aurankukat ovat kotoisin Kaakkois-Euroopasta ja Länsi-Aasiasta, siroaurankukka Välimeren alueen itäosasta. Varsinkin isoaurankukka on rikkakasvina levinnyt laajasti eri puolille maailmaa. Molempia lajeja, isoaurankukkaa ja siroaurankukkaa, viljellään yksivuotisina koristekasveina.
Metsästys
thumb|Kalliopiirros metsästämisestä Algeriassa. thumb|Villisian metsästystä 1300-luvulla. Metsästys on vapaana elävien riistaeläinten pyydystämistä. Keskeisimmät motiivit metsästykseen ovat saaliin tarjoama liha, turkis ja luut, kannanhoito, sekä metsästyksen viihteellinen ja kulttuurinen arvo. Nykyään metsästyksen viihteellinen ja kulttuurinen arvo on korostunut, koska yhä harvempi on taloudellisesti riippuvainen metsästyksestä. Metsästyksen luonteen muuttuminen on vaikuttanut myös käytettyihin pyyntivälineisiin ja keinoihin. Metsästys on tältä osin muuttunut kivuttomampaan suuntaan.
Metsästys on ollut useiden kansojen perinteinen elinkeino. Siinä vapaana eläviä eläimiä eli riistaa pyydystetään ja niiden ruhot hyödynnetään. Ruhon hyödyntäminen on vaihdellut suuresti kansoittain ja aikakausittain. Ruho on saatettu hyödyntää luita myöten, tai vain eläimen turkki on otettu hyötykäyttöön.
Eero Paso
Eero Paso (s. 19. heinäkuuta 1954 Utajärvi) on suomalainen Uudellamaalla asuva kirjailija, valokuvaaja ja rakennusmies.
Metsästys
Metsästyksen ollessa elinkeino on keskeistä, että saaliista saatava energia tai muu hyöty ylittää siihen käytetyn energian ja muut panostukset. Tästä syystä metsästys on perinteisesti keskittynyt joko suuremman riistan metsästykseksi tai pienriistan metsästykseksi käyttäen erilaisia ansoja. Ansat ovat varsin energiatehokas pyyntimuoto. Ansojen lisäksi keskeisiä pyyntivälineitä ovat olleet erilaiset keihäät ja jouset.
Eero Paso
Paso kävi keskikoulun ja iltalukiota Oulussa sekä opiskeli Limingan Taidekoulussa 1979–1981. Hän on suorittanut myös rakennusmiehen ammattitutkinnon. Paso on työskennellyt rakennuksilla, varastomiehenä, autonkuljettajana ja tehdastyöläisenä Suomessa ja Ruotsissa. Hän oli myös kalatehdastyöläisenä Ruijassa 1982–1983. Rakennusalalla hän ollut vuodesta 1988 alkaen ja asuu nykyisin Lapinjärvellä Uudellamaalla.
Metsästys
Suomessa vanhoja synonyymejä ja murreilmauksia metsästykselle ovat esimerkiksi jahti, pyynti, erästys ja saalistus. Esimerkiksi kun jokin eläin on saatu saaliiksi, se on jäänyt ”eräksi”.
Metsästyksen yhteiskunnallinen merkitys
Metsästyksen yhteiskunnallista merkitystä on määritellyt erityisesti se kuinka keskeisessä asemassa se on ollut ravinnonsaannin kannalta. Metsästäjä-keräilijäkulttuureissa metsästys oli yleisesti ottaen keskeisessä asemassa ravinnonsaannin kannalta, joskin sen asema vaihteli riippuen elinympäristöstä. Maatalouteen siirryttäessä metsästyksen merkitys väheni ravinnonsaannin kannalta, mutta se toimi erinomaisena lisäravinnon lähteenä.
Eero Paso
Eero Paso on kirjoittanut Pohjois-Suomen maaseudun elämän murroksesta 1960- ja 1970-luvuilla (Talvitietä pitkin), ruotsinsuomalaisten siirtolaisten elämästä 1980-luvulla (Ruotsinmaa) sekä Ruijaan kalatehtaaseen töihin lähtevistä suomalaisista (Kylmän talven tapahtumat). Metsästystä, kalastusta ja retkeilyä harrastava Paso on kirjoittanut myös eränovelleja joita on julkaistu Eränkävijä 1988 -antologiassa sekä Metsästys ja Kalastus -lehdessä. Pason runoja on julkaistu kulttuurilehti Kaltiossa. Paso toimi 1980-luvulla valokuvaajana Metsäntutkimuslaitoksen Muhoksen toimipisteessä. Valokuvaajana hän on osallistunut yhteisnäyttelyihin ja pitänyt omat näyttelyt Porvoossa 1997 sekä Loviisassa 1997 ja 2000.
Metsästys
Metsästyksen yhteiskunnallinen merkitys
Metsästyksellä on koettu olevan yhteiskunnallista merkitystä muunkin kuin vain ravinnonsaannin kannalta. Metsästyksen on koettu karaisevan ja valmistavan miehiä sotaa varten. Tämä näkökulma on ilmaistu jo Homeroksen eepoksissa.
Nykyään metsästyksen yhteiskunnallista merkitystä korostavat metsästyksen tarjoama viihteellinen ja kulttuurillinen arvo sekä riistakantojen säätely.
Metsästys ja sukupuutot
Luettelo sukupuuttoon metsästetyistä eläimistä käsittää kaikki varmuudella ihmisen metsästämällä sukupuuttoon hävittämät eläinlajit. Luettelossa on myös lajeja, joiden sukupuuton tarkkaa syytä ei tunneta, mutta joiden häviämiseen metsästys on ratkaisevasti vaikuttanut. Nykyaikaisen metsästyksen aikana lajeja ei ole kuollut enää sukupuuttoon. Suomalainen metsästys on perustunut pitkään riistakantojen eettiseen ja kestävään käyttöön.
Metsästyksen merkitys
Eräiden lajien metsästyksen lopettaminen aiheuttaisi moninaisia haittoja: jos hirvikantaa ei pidettäisi kurissa, liikennekuolemat lisääntyisivät sekä metsätuhot (taimikkotuhot) lisääntyisivät huomattavasti.
Kannanhoidollinen metsästys on tärkeää myös eläinkunnan monimuotoisuuden ylläpitämisen osalta. Kannat pyritään pitämään sopivan kokoisina, jotta metsästys voisi jatkua tulevaisuudessakin riistakantoja vaarantamatta. Suomessa metsästäjät tekevät vapaaehtoisesti riistalaskentoja realistisen kuvan saamiseksi riistakannoista, jotta voidaan oikein mitoittaa metsästystä suhteessa riistakantoihin. Suomessa metsästys myös perustuu eettisyyteen ja kestävyyteen. Haavakot, eli haavoittuneet eläimet pyritään löytämään ja lopettamaan aikaa ja energiaa säästämättä.
Trofeemetsästys
Trofeemetsästyksen tavoitteena on metsästysmuisto, esimerkiksi sarvipari. Helsingin yliopiston suojelubiologi Enrico Di Minin kertoo, että ilman trofeemetsästystä Afrikassa ei enää olisi leijonia. Uhanalaisten eläinten elinalueet käytettäisiin sokerin ja eukalyptuksen viljelyyn tai karjankasvatukseen, jopa hiilikaivoksiin, elleivät turistit maksaisi trofeemetsästyksestä. Nämä tulot saavat maanomistajat myös suojelemaan eläimiään salametsästäjiltä. Näin kontrolloitu laillinen metsästys voi vähentää elinympäristöjen tuhoutumista ja salametsästystä, jotka ovat pahempia uhkia. Myös tieteellisistä tutkimuksissa trofeemetsästys on todettu tärkeäksi uhanalaisten eläinten suojelulle.
Metsästys ja yhteiskuntaluokka
Eräillä metsästysmuodoilla, kuten Britannian kettujahdilla, on ollut vahvasti yläluokkainen leima. Metsästysoikeus kuuluu maanomistajille niin Suomessa kuin Keski-Euroopassakin, ja he vuokraavat sitä eri muotoisesti eteenpäin. Suomessa metsästys­kortin voi saada kuka tahansa metsästystutkinnon suorittanut. Metsästäminen edellyttää, muiden vaatimusten täyttymisen ohella, metsästysoikeuden hallitsemista tai vuokraamista. Kuka tahansa voi vuokrata metsästysluvan valtion alueille. Myös esimerkiksi Saksassa kuka tahansa voi saada metsästyslisenssin. Yhdysvalloissakaan metsästysharrastus ei rajoitu yläluokkaan, vaikkakin metsästäjien keskimääräinen tulotaso on siellä jonkin verran muuta väestöä korkeampi.
Christian Hommel
Christian Hommel on saksalainen oboisti. Hän opiskeli Freiburgissa oboensoittoa Heinz Holligerin ja pianonsoittoa James Averyn johdolla. Hommel on voittanut palkintoja muun muassa Geneven kansainvälisessä musiikkikilpailussa ja Triesten oboekilpailussa. Hän on esiintynyt solistina, kamarimuusikkona ja kapellimestarina Euroopassa, Amerikassa ja Aasiassa. Hän pääsi Bremenin taidekorkeakoulun professoriksi ja on myös pitänyt kansainvälisiä mestarikursseja. Hän on johtanut Saksan nuorisosinfoniaorkesteria.
Hommelilla on erityinen kiinnostus nykytaidemusiikkia kohtaan, mutta hän on myös muun muassa levyttänyt Naxokselle Johann Sebastian Bachin tuotantoa.
Theo Helfrich
Theo Helfrich (13. toukokuuta 1913 – 29. huhtikuuta 1978) oli saksalainen F1-kuljettaja. Hän osallistui kolmeen F1-osakilpailuun kausilla 1952–1954, aina samalla radalla, Saksan GP:ssä. Hän oli parhaimmillaan 12. Saksan GP:ssä 1953. Hän ajoi talleissa Klenk ja Veritas.
Helfrich voitti Saksan Formula 2 -mestaruuden vuonna 1953. Hän tuli toiseksi Le Mansin 24 tunnin ajossa vuonna 1952 Helmut Niedermayrin kanssa Mercedes 300 SL -autolla.
Anjem Choudary
Anjem Choudary (s. 18. tammikuuta 1967 Lontoo) on brittiläinen islamisti. Hänen juurensa ovat Pakistanissa. Choudary oli vuonna 2006 terroristisena kielletyn Al Ghurabaa -järjestön puhemies. Vuonna 2008 hän oli perustamassa Islam4UK-järjestöä, joka kiellettiin 2010.
Choudary on myöntänyt, ettei vielä nuorena ollut uskonnollinen. Hän opiskeli aluksi lääketiedettä, mutta vaihtoi alansa lakiin ja pääsi juristiksi. Hänestä tuli myöhemmin radikaalin Al-Muhajiroun-islamistiryhmän johtaja Omar Bakri Muhammadin kanssa.
Näkemykset ja toiminta
The Observerin toimittajan Andrew Anthonyn mukaan Choudaryn suuret puheet ja pieni kannattajakunta on saanut etenkin muslimit pitämään häntä mitättömyytenä. Kuitenkin Choudarylla on ollut yhteyksiä lukuisiin terrorismista tuomittuihin ja hän on saanut useita satoja brittiläisiä muslimeja lähtemään taisteluun Syyriaan ja Irakiin ISISin ja muiden jihadistiryhmien joukoissa.
Choudary syyttää usein brittihallitusta muslimien hiljentämisestä; hän on kuitenkin ollut vieraana lähes jokaisessa TV:n keskusteluohjelmassa, ja hänen mielipiteidensä nolostuttamat muslimit uskovat hänellä olevan jopa liiankin paljon julkisuutta.
Choudaryn mukaan Britanniasta tulee šarialain mukaan hallittu ehkä vuoteen 2050 mennessä (aiemmin hän on pitänyt rajana 2020). Tulevaisuuden Britanniassa sukupuolet olisivat erillään, naiset pukeutuisivat siveästi, homot ja uskonluopiot tapetaan, alkoholi ja musiikki kielletään, lukuun ottamatta islamilaista laulua (nashīd), samoin teatterit ja konsertit, sekä evoluution opetus. Oikeutta protestointiin ei olisi, koska me emme usko vapauteen ja demokratiaan, me uskomme Jumalan ylivaltaan. Choudary puolustaa myös kivitysten ja ristiinnaulitsemisen käyttöä teloituskeinona.
Hänen mukaansa länsimaissa šarialla on perusteettoman huono maine, koska ruumiillisiin rangaistuksiin kiinnitetään liikaa huomiota. Šariassa on myös sosiaalisen ja taloudellisen oikeudenmukaisuuden ulottuvuus, joka toteutetaan rikossäännösten ohella.
Choudary ihailee 1300-vuotista islamilaista kalifaattia, joka hänen mukaansa toteutti oikeudenmukaisuuden ja rauhan tilan ennen kuin länsimainen imperialismi tuhosi sen.
Maaliskuussa 2013 Choudary kävi Suomessa puhumassa noin kuudellekymmenelle kuulijalle ja ennusti, että Islamin lippu liehuu vielä eduskuntatalon salossa.
Choudaryn todettiin 28. heinäkuuta 2016 syyllistyneen terroristijärjestön tukemiseen. Choudary sai viisi vuotta vankeutta 6. syyskuuta 2016.
Kings Bastion
thumb|240px|Kings Bastionia kuvattuna pohjoisesta. Kings Bastion on Gibraltarilla sijaitseva linnake, joka rakennettiin Gibraltarin niin sanotun suuren piirityksen aikana 1779–83 ja se otti osaa tykistötaisteluihin vihollisen laivojen kanssa. Nykyisin linnakkeessa toimi vapaa-ajan keskus.
Saman katon alla (elokuva)
Saman katon alla on vuonna 2010 ensi-iltansa saanut Greg Berlantin ohjaama yhdysvaltalainen romanttinen komediaelokuva. Elokuvan pääosissa esiintyvät Katherine Heigl ja Josh Duhamel.
Elokuva kertoo Hollysta ja Ericistä, jotka saavat yhteishuoltajuuden kummilapseensa Sophieen kun tämän tämän vanhemmat menehtyvät auto-onnettomuudessa. Kaksikon välejä vaivaa aikoinaan pilalle menneet treffit, mikä hankaloittaa uutta elämää Sophien kanssa.
Kings Bastion
Historia
200px|thumb|vasen|Gibraltarin rannikon puolustuksia pienoismallissa. Kings Bastion näkyy etualalla suurimpana merelle tulevana ulokkeena. Kings Bastionin suunnitteli William Green, joka oli tullut Gibraltarille vuonna 1761 pääinsinööriksi. Kings Bastion rakennettiin hänen ehdotuksensa ja suunnitelmansa mukaisesti Line Wallin keskelle tehostamaan sen puolustusta. Rakennelman peruskivi valettiin vuonna 1773 ja se valmistui kokonaisuudessaan kolmessa vuodessa. Linnake oli tarpeeksi suuri 800 miehen varuskunnalle. Linnake pääsi vakavampaan käyttöön vuonna 1779 Espanjan ja Ranskan aloitettua Gibraltarin piirityksen vuonna 1779. Se osoittautui ratkaisevan tärkeäksi espanjalaisten ja ranskalaisten sitä vastaan toteuttamassa hyökkäyksessä vuonna 1782. 13. syyskuuta aloitettu hyökkäys toteutettiin niin sanotuilla kelluvilla pattereilla, eli hyökkäystä varten muokatuilla laivoilla. Niillä oli muun muassa vahvistetut kannet ja vesipumppujärjestelmä palojen sammuttamiseksi. Ne kuviteltiinkin uppoamattomiksi, mutta Kings Bastionin tykit käyttivät niitä vastaan varotoimista huolimatta tehokkaiksi osoittautuneita paloammuksia.
Morro de Moco
Morro de Moco on Angolan länsiosissa sijaitseva vuori, jonka korkeus on 2 620 metriä. Se on Angolan korkein kohta.
Luettelo Peräkeulan tähdistön tähdistä
Luettelo Peräkeulan tähtikuvion tähdistä:
Taulukon sarakkeissa käytetyt lyhenteet:
Tarhakeltapaunikko
Tarhakeltapaunikko eli tarhamehipuu (Aichryson × aizoides) on maksaruohokasveihin (Crassulaceae) kuuluva mehikasviristeymä, jota pidetään huonekasvina.
Länsilaituri
Länsilaituri on Brightonissa, Englannissa sijaitseva laituri, joka rakennettiin vuonna 1866. Sen rakensi 1800-luvun arkkitehti ja insinööri Eugenius Birch. Länsilaituri oli Brightonin toinen laituri vuonna 1823 rakennetun The Royal Suspension Chain Pierin jälkeen. Vuonna 1975 laituri suljettiin odottamaan kunnostusta. Länsilaiturin omistavan West Pier Trust -yhdistys suunnitteli sen kunnostusta Heritage Lottery Fund -rahaston avulla, mutta jotkut paikalliset asukkaat vastustivat hanketta. Paikallismedia uutisoi suurimman huolenaiheen liittyvän kaupallisiin yrityksiin, joilta oli nähtävästi pyydetty hankkeeseen rahoitusta. Myös Brighton Pier -laiturin omistajat, jotka olivat alun perin tukeneet Länsilaiturin entisöintiä, liittyivät vastustajiin. Heidän kantansa oli, että laiturin uudelleen rakennuttaminen aiheuttaisi epäoikeudenmukaista kilpailua.
Heinäkuussa 2008 West Pier Trust ilmoitti luottavansa siihen, että laituri rakennetaan uudelleen. Yhdistyksen tavoite oli ottaa kahdessa tulipalossa kärsinyt rakennelma uudelleen käyttöön ja tehdä siitä yksi Brightonin pääturistikohteista yhdessä British Airways i360:n, futuristisen näkötornin, kanssa.
Historia
Lähes 340 metrin pituinen Länsilaituri avattiin 6. lokakuuta 1866. Laiturilla ei ollut oikeastaan päällysrakennelmaa ennen vuotta 1893, jolloin laiturin päätä laajennettiin ja paviljonki lisättiin. Vuonna 1916 Länsilaiturille rakennettiin konserttisali ja vuonna 1932 uusi sisäänkäynti. Vuonna 1965 laiturin osti yritys, joka omisti merenrantahotelleja ja joitakin tapahtumapaikkoja. Yrityksellä oli kunnianhimoisia tavoitteita Länsilaiturin varalle, mutta ylläpitokustannusten noustessa laituri suljettiin vuonna 1975. Länsilaiturin pelastamiseksi sille perustettiin yhdistys, mikä osti laiturin vuonna 1984 nimellisellä rahasummalla.
Länsilaituri erotettiin rannasta vuonna 1975 osittain turvallisuussyistä, mutta West Pier Trust tarjosi sille säännöllisiä turistikierroksia, kunnes rakennelma romahti osittain myrskyssä joulukuussa 2002, jolloin konserttihallin ja paviljongin yhdistänyt käytävä vajosi mereen. Tammikuussa 2003 keskellä laituria sijainnut konserttisali tuhoutui ja 28. maaliskuuta 2003 laiturin päässä sijainnut paviljonki syttyi tuleen. Palokunta ei pystynyt pelastamaan rakennelmaa, koska romahtanut käytävä esti sen pääsemisen laiturin luo. Tulipalon syttymisen syytä ei saatu selville. 11. toukokuuta 2003 toinen tulipalo tuhosi suurimman osan siitä, mitä konserttisalista oli jäänyt jäljelle. Seuraavana päivänä syttyi uusi tulipalo, mitä epäiltiin tuhopoltoksi. West Pier Trust sanoi palojen olevan "ammattilaispolttajien" aikaansaannos. Kesäkuussa 2004 voimakkaat tuulet romahduttivat keskilaiturin täysin.
Takaiskuista huolimatta West Pier Trust aikoi edelleen kunnostaa Länsilaiturin. Joulukuussa 2004 yhdistys joutui kuitenkin vetäytymään suunnitelmista, kun heidän Heritage Lottery Fund ei myöntänyt rahoitusta, mihin vaikutti osittain se, että yhdistys ei löytänyt ulkopuolisia rahoitajia. English Heritage torjui myöhemmät suunnitelmat vain rakennelman vanhimman osan kunnostuksesta. Syyskuussa 2005 West Pier Trust kertoi kuitenkin tekevänsä suunnitelmia alkuperäisrakennelman kunnostamisesta yksityisrahoittajan avulla. Joulukuussa 2005 loputkin rakennelmat hävisivät, kun voimakkaat tuulet hajottivat ne mereen.
British Airways i360 valmistui elokuussa 2016.
Elokuvat
Länsilaituri on mukana Richard Attenboroughin vuoden 1969 elokuvassa Oi! Mikä ihana sota. Länsilaituri nähdään myös pikaisesti lyhytelokuvassa Lumiukko.
Yitzhak Navon
pienoiskuva|Navon (oikealla) ja [[Moshe Sharett vuonna 1953.]] Yitzhak Navon (9. huhtikuuta 1921 Jerusalem – 6. marraskuuta 2015 ) oli israelilainen poliitikko. Hän oli Israelin viides presidentti vuosina 1978–1983. Hänen edeltäjänsä Israelin presidenttinä oli Ephraim Katzir (1916–2009) ja seuraaja Chaim Herzog (1918–1997).
Navon oli taustaltaan sefardijuutalainen. Hänen isänsä suku oli karkotettu Espanjasta vuonna 1492 muiden espanjanjuutalaisten tavoin, ja hänen äitinsä oli taustaltaan marokonjuutalainen. Navon opiskeli Jerusalemin heprealaisessa yliopistossa. Valmistuttuaan hän toimi ensin opettajana.
Etelänmerimetso
Etelänmerimetso (Phalacrocorax atriceps) on eteläamerikkalainen merimetso. Sen esiintymisalue käsittää mantereen eteläosan rannikot ja saaret. Phillip Parker King kuvaili lajin holotyypin Magalhãesinsalmesta vuonna 1828.
Lähteet
thumb|left|350px|Etelänmerimetsoyhdyskunta; aikuisten joukossa kokonaan tummanruskeita poikasia
Kolumbianaranen
Kolumbianaranen (Forpus conspicillatus) on eteläamerikkalainen papukaija. Sen elinympäristö ulottuu Itä-Panamasta Kolumbiaan, Länsi-Venezuelaan ja Länsi-Ecuadoriin. Sen holotyypin kuvaili Frédéric de Lafresnaye Hondasta, Magdalena River Valleyn yläjuoksulta Kolumbiasta 1848.
Koko ja ulkonäkö
Kolumbianaranen on yksi pienimmistä papukaijalajeista vain 12 senttimetrin pituudellaan ja 30 gramman painollaan. Se on väriltään vihreä, ja koiraan silmiä reunustavat siniset kuviot, jotka ovat naaraalla kirkkaan vihreät. Englanniksi sen nimi onkin Spectacled parrotlet - "silmälasipäinen aranen". Koiraalla on myös sinisiä kuvioita siivissään.
Lemmikkinä
Lemmikkinä kolumbianaranen on harvinainen, ja lemmikkimarkkinat on valloittanut sen sukulaislaji ecuadorinaranen.
Kolumbianarasen hoito ei eroa juuri lemmikkilintujen perushoidosta. Voidakseen hyvin se tarvitsee omanlajisen tai vähintään samaa sukua olevan lintutoverin, runsaasti tilaa, lajityypillisiä tarpeita tyydyttävän ruokavalion, riittävästi virikkeitä, lintulähtöiset käsittely- ja koulutustavat sekä päivittäistä vapaanaoloa häkistä turvalliseksi tehdyssä sisätilassa tai useamman neliön lentohäkin.
Laji kuuluu CITES II/B-liitteeseen, jonka vuoksi lajilla kauppaa käytäessä on yksilöllä oltava vähintään lintuun liitettävä alkuperätodistus. Myös lajia pesittäessä on molemmilla vanhemmilla oltava alkuperätodistukset.
Buza
Buza on Luoteis-Venäjän Novgorodin alueen taistelutaitoihin pohjaava taistelulaji. Buzaan sisältyy aseettomien tekniikoiden lisäksi asetekniikoita, joissa käytetään keskiaikaisia aseita. Lisänsä tuovat myös "sotatanssit".
Juuso Hietanen
Juuso Hietanen (s. 14. kesäkuuta 1985 Hämeenlinna ) on suomalainen jääkiekkopuolustaja, olympiavoittaja ja maailmanmestari, joka pelaa SM-liigajoukkue Hämeenlinnan Pallokerhossa. Hän toimii joukkueen kapteenina.
Uran alkuvuodet Suomessa 2003–2007
Hietanen debytoi SM-liigassa ensimmäistä kertaa kaudella 2003–2004 HPK:ssa kahden ottelun verran, ilman tehopisteitä. Suurin osa kaudesta meni kuitenkin A-junioreissa. NHL:n työsulkukaudella 2004–2005 Hietanen vuokrattiin Pelicansiin, missä hän pelasi jopa ykköspakkiparina Erik Kakon rinnalla. Hietasen peli ei kuitenkaan sujunut odotetusti, ja hän pelasi välillä kolme ottelua Mestiksessä Järvenpään Haukoissa, kunnes palasi joulutauon jälkeen HPK:oon ja aloitti varusmiespalveluksensa Parolassa. Hietanen pelasi lopulta HPK:ssa yhdeksän ottelua ja sai yhden syöttöpisteen.
Kaudella 2005–2006 Hietanen pelasi 55 ottelua ja teki niissä tehot 2+10. Hietanen kruunasi kauden voittamalla HPK:n kanssa sen seurahistorian ensimmäisen Suomen mestaruuden. Kaudella 2006–2007 hän pelasi HPK:n ykköspakkiparissa yhdessä Mikko Mäenpään kanssa ja he muodostivat yhden SM-liigan toimivimmista puolustajapareista.
Ruotsi 2007–2011
Kaudeksi 2007–2008 Hietanen suuntasi Ruotsin Elitserieniin, Brynäs IF:n joukkueeseen. Kaudeksi 2010–2011 hän siirtyi Elitserien-seura HV71:een.
KHL 2011–2021
Kaudeksi 2011–2012 Hietanen siirtyi KHL:n Torpedo Nižni Novgorodiin. Kaudella 2011–2012 Hietanen teki tehot 5+23=28 47 pelissä. Kaudella 2012–2013 hän teki 52 pelissä tehot 4+19=23. Kaudella 2013–2014 Hietanen oli KHL:n puolustajien pistepörssin toinen tehoilla 10+22=32.
Kaudeksi 2015–2016 Hietanen siirtyi kaksivuotisella sopimuksella KHL-joukkue Dinamo Moskovan riveihin. Keväällä 2017 Hietanen teki kaksivuotisen jatkosopimuksen seuran kanssa. Toukokuussa 2019 Hietanen solmi vuoden jatkosopimuksen seuran kanssa. Tuleva kausi 2019–2020 on hänelle viides seurassa ja yhdeksäs KHL:ssä. Helmikuussa 2020 Hietanen solmi vuoden mittaisen jatkosopimuksen Dinamon kanssa. Kausi 2019–2020 oli Hietasen tilastollisesti paras KHL:ssä. Hietanen teki 60 runkosarjaottelussa tehot 13+25=38. Hän sijoittui KHL:n puolustajien pistepörssissä kolmanneksi, heti Mikko Lehtosen ja Slava Voinovin jälkeen. Kausi 2020–2021 jäi näin ollen Hietasen KHL-uran toistaiseksi viimeiseksi.
Sveitsi 2021
Kaudeksi 2021–2022 Hietanen siirtyi vuoden sopimuksella National League-joukkue HC Ambrì-Piottaan. Hietanen toimii joukkueessa varakapteenina, silloin kun joku vakiokapteenistosta on poissa pelistä tai loukkaantunut. .
Maajoukkueura
Hietanen on osallistunut MM-kilpailuihin vuosina 2010, 2012, 2013, 2014, 2015, 2016 ja 2017 sekä 2022. Lisäksi hän pelasi Sotšin olympialaisissa 2014 sekä Peyongchangin talviolympialaisissa 2018. Hietanen voitti Pekingin olympialaisissa 2022 olympiakultaa ja saman vuoden maailmanmestaruuskisoissa kultaa.
Muuta
Juuso Hietanen on ensimmäinen suomalainen kolmannen sukupolven pääsarjakiekkoilija. Hänen isänsä Juha Hietanen pelasi SM-liigaa HPK:ssa kaudella 1983–1984 ja isoisänsä Aarno Hietanen pelasi Hämeenlinnan Tarmossa kaudesta 1949–1950 kauteen 1958–1959 SM-sarjaa.
HPK on jäädyttänyt Juuson isän Juha Hietasen pelinumeron 17. SM-liigan käytäntöjen mukaisesti kuitenkin myös Juusolla on Juhan poikana lupa pelata HPK:ssa numerolla 17.
Jääkiekkoilija Marko Tuulola on Juuso Hietasen isän serkku ja Eetu Tuulola sekä Joni Tuulola ovat Juuso Hietasen pikkuserkkuja. Kansainvälisen jääkiekkoliiton hallituksen jäsen ja MM-kisojen pääsihteeri Heikki Hietanen on Juuso Hietasen setä.
Automaattiteoria
Automaattiteoria tarkastelee diskreetin signaalinkäsittelyn perusmalleja ja -menetelmiä. Automaattiteoria tarkastelee abstrakteja koneita sekä automaatteja.
Automaattiteoria on yksi tietojenkäsittelyteorioista. Sillä on iso rooli ohjelmointikielen kääntäjissä sekä jäsentimissä.
Ladislav Kyselák
Ladislav Kyselák (s. 27. kesäkuuta 1956 Brno) on tšekkiläinen alttoviulisti. Hän syntyi musikaaliseen perheeseen ja opiskeli Brnon konservatoriossa aluksi viulunsoittoa. Kaksi vuotta myöhemmin hän kuitenkin siirtyi alttoviuluun, ja hän valmistui Alois Moráňin opettamana vuonna 1976. Sittemmin hän opiskeli Prahassa ja esiintyi opintojensa päätteeksi Dvořák-salissa.