cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Eskolan metsärata
Toimintaa rautatien hyväksi
Metsäradan vaikutus Eskolaan ja sen naapurikyliin oli voimakas ja sen merkitystä ja historiaa päätettiin ylläpitää perustamalla Eskolan kylätoimikunta joka rekisteröityi vuonna 1997 nimellä Eskolan kyläyhdistys ry. Yhdistys on aikaansaanut muun muassa Eskolassa nykyään näytteillä olevan muistomerkkiveturin hankinnan sekä sen ulkoisen kunnostuksen. Yhdistys on myös hankkinut Lossari-patsaan muistuttamaan metsäradan raskaasta työstä.
Kylätaloprojektin myötä vanha veturitalli on remontoitu kylätaloksi, joka toimii lähialueen palvelu- ja kerhotiloina. Siellä on myös tallessa satoja pikkuradasta säilyneitä valokuvia, jotka on kerätty laajahkon keräyskampanjan aikana 1980-luvulla. Valokuvien lisäksi Metsäratamuseossa on tallessa vanhan radan esineistöä.
Karl Mack von Leiberich
thumb|Karl Mack von Leiberich, vuonna 1873 julkaistu piirros. Karl Mack von Leiberich (25. elokuuta 1752 Nennslingen, Baijeri – 22. lokakuuta 1828 Sankt Pölten, Itävalta) oli itävaltalainen kenraali, joka toimi komentajana Ranskan vallankumoussotien ja Napoleonin sotien aikana. Hän kärsi ratkaisevan tappion Napoleonin armeijalle vuoden 1805 Ulmin taistelussa.
Eskolan metsärata
Toimintaa rautatien hyväksi
1990-luvulta lähtien on entisen radan alueelle järjestetty vuosittain Pikkuratakävely, jolloin alkukesän yönä vaelletaan noin 40 km:n matka Eskolan entiseltä veturitalleilta Saariveden entiselle metsäkämpälle. Pikkuradan reitillä on järjestetty myös koiravaljakkokilpailuja. Eskolan kesäjuhlilla on paikallisten näyttelijöiden voimin järjestetty neljä eri metsäradasta kertovaa näytelmää.
Karl Mack von Leiberich
Ura
Mack aloitti sotilasuransa vuonna 1770 furiirina Itävallan ratsuväessä ja yleni 1773 aliluutnantiksi. Hänen uransa lähti nopeaan nousuun hänen päästyään marsalkka Franz Moritz von Lacyn sihteeriksi. Baijerin perimyssodan aikana 1778–1779 Mack oli kenraali Franz Joseph Kinskyn adjutanttina. Vuodesta 1783 Mack palveli Itävallan pääesikunnassa. Hänet aateloitiin vuonna 1785 nimellä Mack von Leiberich. Turkin sodassa 1788–1790 hän oli marsalkka Gideon Ernst von Laudonin päämajoitusmestarina. Hänet palkittiin osuudestaan Belgradin valtauksessa Maria Teresian ritarikunnan ritariristillä sekä everstiluutnantin arvolla. Vuonna 1791 hän sai myös vapaaherran aatelisarvon. Ensimmäisen vallankumoussodan alussa vuonna 1793 Mack oli Koburgin prinssin komentaman armeijan esikuntapäällikkönä Itävallan Alankomaissa ja sen jälkeen Reinin-armeijan päämajoitusmestarina. Hän sai vuonna 1794 kenraalimajurin ja 1796 sotamarsalkkaluutnantin arvon.
Eskolan metsärata
Muistomerkki
1980-luvulla kyläyhdistys päätti, että Eskolan metsäradalle on saatava ainakin muistomerkki, ja kun päättäjätkin olivat suopeita ajatukselle, niin lopulta päätökseksi tuli, että muistomerkkijuna palvelisi tätä tarkoitusta parhaiten.
Karl Mack von Leiberich
Ura
Mack kutsuttiin lokakuussa 1798 Napolin kuningaskunnan armeijan ylipäälliköksi. Hän onnistui hetkellisesti lyömään Jean-Étienne Championnet’n komentamat ranskalaiset ja valtaamaan Rooman, mutta joutui pian perääntymään. Menetettyään nopeasti Napolin ranskalaisille vuoden 1799 alussa hän joutui raivostuneiden napolilaisten vainoamaksi, jolloin hänen oli paettava vihollisen päämajan turviin. Ranskalaiset lähettivät hänet sotavankina Pariisiin, mutta hän onnistui pakenemaan huhtikuussa 1800 takaisin Itävaltaan.
Eskolan metsärata
Muistomerkki
Työ aloitettiin etsimällä metsien kätköistä kaksi paraskuntoista metsäkämppinä ollutta entistä radan umpivaunua, jotka kunnostettiin talkootyönä ja asetettiin kiskotuksen pätkälle Eskolan Kylätalon eli entisen metsäradan veturitallin eteen.
Koska metsähallitus oli romuttanut radan kaikki neljä omaa veturia, 1993 paikalle hankittiin korvaava veturi, Virosta löytynyt PT-4 -sotakorvausveturin piirustuksilla Tšekkoslovakiassa tehty Škoda Ktš-4 2350/1950, 0-8-0, joka kunnostettiin ulkoisesti ja museoitiin, mutta joka ei toistaiseksi ole ajokunnossa. Veturi tuotiin Virosta isolla lavetilla, jonka yksi pyörä antoi periksi kuljetuksen aikana. Veturi tendereineen makasi kyljellään lavetilla kuljetuksen ajan, jonka vuoksi veturin alustaan tuli kuljetuksen aikana vääntymä, jota ei voi korjata, vaan koko alusta on luultavasti uusittava jos veturi aiotaan saattaa ajokuntoon. Veturi kunnostettiin ulkoisesti ja sille rakennettiin katos.
Karl Mack von Leiberich
Ura
Mackin antautumista pidettiin niin häpeällisenä, että sodan päätyttyä hänet vangittiin helmikuussa 1806 ja asetettiin sotaoikeuteen, joka tuomitsi hänet kesäkuussa 1807 kahdeksan vuoden vankeuteen sekä menettämään sotilasarvonsa, nimikkorykmenttinsä ja Maria Teresian ritarikunnan jäsenyyden. Keisari lievensi armahduksella vankeusajan kahdeksi vuodeksi, joten Mack vapautui vuonna 1808. Hänen sotamarsalkkaluutnantin arvonsa ja ritarikuntajäsenyytensä palautettiin vuonna 1819.
Luettelo Israelin pääministereistä
Tämän on luettelo Israelin pääministereistä.
Eteis-kammiosolmuke
300px|thumb|Impulssinjohtojärjestelmä <li> 1. [[Sinussolmuke </li><li>2. Bachmannin kimppu</li><li> 3.-5. Eteisjohtoradat </li><li> 6. Eteis-kammiosolmuke</li><li>7. Eteis-kammiokimppu</li><li>8.-9. Eteis-kammiokimpun kaksi päähaaraa </li><li>12. Purkinjen säikeitä</li>]] Eteis-kammiosolmuke eli AV-solmuke on sydämessä oleva johtoratajärjestelmän osa. Eteis-kammiosolmuke sijaitsee oikean eteisen alaseinämässä. Sen tehtävä on siirtää sydänlihaksen supistumista tahdistavaa sähköistä impulssia eteisestä kammioihin.
Kliininen merkitys
Mikäli sinussolmuke ei jostain syystä tahdista sydäntä, eteis-kammiosolmuke voi toimia tilapäisesti sen tilalla. Mikäli eteis-kammiosolmukkeesta lähtöisin olevan rytmin lyöntitiheys on
Ari Aster
Ari Aster (s. 15. heinäkuuta 1986 New York, New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja. Hänen tunnetuimmat elokuvansa lienevät kauhuelokuvat Hereditary – pahan perintö (2018) ja Midsommar – loputon yö (2019).
Haavoittumaton
Haavoittumaton on Yölinnun vuonna 2007 julkaistu yhdeksäs studioalbumi. Sen on tuttuun tapaan tuottanut Esa Nieminen. Levyn tunnetuimmat kappaleet ovat nimikkokappaleen ”Haavoittumaton” lisäksi ”Preussinpunaista” ja Roy Orbison -laina ”Kaunis nainen”. Levy nousi Suomen virallisen listan kolmannelle sijalle ja myi kultaa. Se on yksi yhtyeen myydyimpiä.
Yölintu on levy levyltä enemmän itse ottanut vastuuta albumiensa ohjelmistosta. Jo edellisellä, platinaa myyneellä Mennyttä miestä -levyllä bändi toi pöytään omat antimensa, muun muassa megahitin Mä putoan, ja Esa täydensi levy-yhtiön tuella materiaalia. Tämä suuntaus jatkui tällä levyllä entistä voimakkaammin. Yhtye löysi Haavoittumaton-levylle uudeksi hittimaakarikseen Kai Jämsän, jonka käsialaa nimikappalekin on. Jämsää todennäköisesti kuullaan myös jatkossa julkaistavilla singleillä. Niin ikään yölintulaiset Simo Silmu, Markus Kuusijoensuu ja Kari Heiskari ovat kunnostautuneet säveltäjinä uudella levyllä.
Levyn kannessa komeilevan kuukkelin kuvan on ottanut Hannu Siitonen Parikkalasta.
Estadio León
thumb|250px|Estadio León
Estadio León eli Estadio Nou Camp on jalkapallostadion Leónin kaupungissa Meksikossa. Stadion rakennettiin 1967 ja sen kapasiteetti on 33 943. Se on paikallisen Club Leónin kotistadion. Stadionilla pelattiin sekä vuoden 1970 että 1986 jalkapallon MM-kilpailujen otteluita.
I-52
I-52 oli keisarillisen Japanin laivaston C-luokan sukellusvene toisessa maailmansodassa. Alus upotettiin kesäkuun lopussa 1944 Atlantin valtamerellä.
Rakentaminen
Alus tilattiin Kuren laivastontelakalta osana vuoden 1941 hankintoja. Sen köli laskettiin 18. maaliskuuta 1942 ja alus laskettiin vesille 10. marraskuuta. Se otettiin palvelukseen 28. joulukuuta 1943.
Taustaa
Akselivaltojen Japanin ja Saksan välillä oli aluksi rahtilaivaliikennettä. Kun tämä kävi mahdottomaksi, tavaroita kuljetettiin rahtisukellusveneillä. Rahtia akselivaltojen välillä yritettiin kuljettaa sukellusveneillä viisi kertaa. Japanilainen sukellusvene I-8 onnistui pääsemään saksalaisten miehittämään Ranskaan ja takaisin Japaniin, ja Saksan laivaston sukellusvene U-511 Lorientista Penangiin Malakan niemimaalla.
Palvelus
Alus aloitti neitsytmatkansa 10. maaliskuuta 1944 Kuresta Sasebon kautta Singaporeen. Aluksen rahtina oli 9,8 tonnia molybdeenia, 11 tonnia volframia, 2,2 tonnia kultaa, kolme tonnia oopiumia ja 54 kiloa kahvia. Mukana ollut kulta oli maksu saksalaisesta optiikasta. Lisäksi matkalla oli 14 matkustajaa. Singaporessa alukseen kuormattiin 120 tonnia tinaa, 59,8 tonnia kautsua ja 3,3 tonnia kiniiniä, minkä jälkeen se jatkoi matkaansa Intian valtamere n poikki Atlantille.
Japanin Saksan laivastoattasea kontra-amiraali Kojima Hideo ilmoitti 6. kesäkuuta alukselle Normandian maihinnoususta, minkä vuoksi sen määränpää vaihdettiin Norjaan. Alukselle ilmoitettiin myös oppaaksi määrätyn Saksan laivaston sukellusveneen paikka ja kohtaamisaika. Nämä tiedot kuitenkin kuultiin ja purettiin.
Alus kuljetti Japanista Saksaan kultaa maksuksi sotamateriaalista. Lorientista aluksen piti kuormata 800 kilogrammaa uraanioksidia, mikä saatiin selville Ultran avulla. Japanin oletettiin aikovan valmistaa uraanioksidin avulla niin kutsutun likaisen pommin.
Alus kohtasi 22. kesäkuuta Atlantin valtamerellä noin 1 500 kilometriä länteen Kap Verden saarilta Saksan laivaston sukellusveneen U-530, joka toimitti sille polttoainetta, Naxos FuMB 7 -tutkanpaljastimen sekä Enigma-salauslaitteen. Lisäksi alukselle siirtyi kaksi tutkaoperaattoria sekä saksalainen yhteysupseeri.
Yhdysvaltain laivasto lähetti saattuetukialus USS Boguen sekä hävittäjät USS Francis M. Robinsonin, USS Haverfieldin, USS Swenningin, USS Willisin ja USS Janssenin alueelle tehtävänään tuhota japanilainen sukellusvene. USS Boguelta lähtenyt TBF Avenger -torpedopommittaja havaitsi 23. kesäkuuta hieman ennen puoltayötä sukellusveneen, minkä jälkeen lentokone hyökkäsi ilman näkyvää tulosta. Seuraava Avenger löysi sukellusveneen uudelleen, ja pudotti akustisen torpedon. Seuraavana aamuna USS Janssen löysi paikalta raakakumia, silkkiä sekä ruumiinosia.
Herttapiippuruoho
Herttapiippuruoho eli piippuruoho (Aristolochia clematitis) on piippukukkiin eli piippuköynnöksiin kuuluva monivuotinen ruoho, joka kasvaa alkuperäisenä Keski-Euroopassa. Se on keskiaikainen rohdoskasvi. Saksassa 1950-luvulla myyntiin tullut Frauengold juoma sisälsi piippuruohouutetta ja se kiellettiin 1981.
Ulkonäkö ja koko
Herttapiippuruohon maavarsi on suikertava ja puutunut. Sen pysty, polveilevasti mutkainen varsi kasvaa 30–110 senttimetriä korkeaksi. Pitkäruotiset, muodoltaan tylpän herttamaiset lehdet ovat kooltaan 5–10 cm. Herttapiippuruohon kukat kasvavat lehtihangoissa 2–8 kukan ryhminä. Kukkien vaaleankeltainen teriö on 2–3 cm pitkä, torvimainen ja käyrä. Hedelmä on monisiemeninen kota. Pohjoismaissa laji tekee siemeniä harvoin.
Aiheesta muualla
thumb|vasen|220px|Herttapiippuruohon kukkia. thumb|vasen|220px|Aristolochia clematitis
Simpukka (kuuloelin)
thumb|right|200px|Simpukan rakenne.
Rakenne
Simpukka on kierteinen kotilon kuoren muotoinen ontto käytävä, jonka rakenteisiin kuuluvat:
Waiting for the Sirens’ Call
Waiting for the Sirens’ Call on englantilaisen synthpop-yhtye New Orderin kahdeksas studioalbumi, joka julkaisi London Records 28. maaliskuuta 2005.
Chartresin katedraali
thumb|200px|left| thumb|300px|Chartresin katedraalin länsifasadi. Kaksi tornia ja goottilaiselle kirkolle tyypillinen [[ruusuikkuna.]] 300px|thumb|Chartresin katedraalin kuuluisa lattia[[labyrintti]]
Chartresin katedraali sijaitsee Chartresin kaupungissa noin 90 kilometriä Pariisista lounaaseen. Katedraalin rakentaminen aloitettiin vuonna 1145, mutta runko jouduttiin rakentamaan uudelleen 1194–1220. Pyhiinvaeltajien suosikkikohde Chartres on Euroopan suurin ja joskus tyylisuuntansa goottilaisen arkkitehtuurin kauneimpana pidetty katedraali.
Katedraali on 130 metriä pitkä ja leveimmästä kohdastaan 46 metriä leveä. Laivan korkeus on 37 ja leveys 16,4 metriä. Kirkossa on 176 lasimaalausta ja kuoriaidassa 200 patsasta 41 kohtauksessa. Chartresin katedraalin lattiassa on läpimitaltaan 12-metrinen ja käytäväpituudeltaan 200-metrinen (seinätön) lattia-labyrintti.
Historia
thumb|300px|Yksi katedraalin 152 [[lasimaalaus|lasimaalauksesta.]] Katedraalin rakennustyöt aloitettiin romaaniselle perustalle vuonna 1145, mutta tulipalo, joka tuhosi lähes koko kaupungin, vaurioitti myös rakennusta. Vain katedraalin läntinen julkisivu säilyi ehjänä. Katedraalin runko rakennettiin uudelleen vuosien 1194 ja 1220 välisenä aikana, mikä on todella lyhyt aika keskiaikaisen katedraalin rakennustöille.
Vuoden 1194 tulipalon jälkeen kaupunkilaiset pelkäsivät, että pyhä vaate olisi tuhoutunut kirkon mukana. Tunika kuitenkin löytyi aarrekammiosta, jossa oli myös useita pappeja, jotka olivat hakeneet kammiosta turvaa. Mukana ollut paavin legaatti kardinaali Melior vakuutti, että kyseessä oli Marian ihme, ja paikalle olisi rakennettava entistäkin mahtavampi rakennus.
Chartresin katedraalia ei tuhottu eikä ryöstetty Ranskan suuren vallankumouksen aikana. Useat kunnostustyöt eivät ole merkittävästi vaikuttaneet katedraalin ulkonäköön, vaan se on säilynyt goottilaisena mestariteoksena.
Katedraali valittiin vuonna 1979 ensimmäisten kohteiden joukossa UNESCOn maailmanperintöluetteloon.
Elokuvavuosi 2011
Elokuvavuosi 2011 käsittelee vuoden 2011 aikana julkaistuja elokuvia ja elokuvamaailman merkittäviä tapahtumia. Suomessa tuotettiin tuona vuonna 29 elokuvaa.
Katsotuimmat elokuvat
Nämä elokuvat olivat Suomen kymmenen katsotuinta vuonna 2011:
Rick Pasqualone
Ura
Pasqualone aloitti näyttelemisen televisiossa 1990-luvulla, jolloin hän esiintyi pääosin televisiosarjoissa, kuten Lisa ja pojat, Star Trek: Deep Space Nine ja Frendit. 2000-luvun alussa Pasqualone esiintyi vielä muun muassa sarjoissa NYPD Blue, C.S.I. ja Siskoni on noita, kunnes vuodesta 2005 lähtien häntä on kuultu pääosin videopeleissä eri äänirooleissa. Pasqualone oli muun muassa äänenä peleissä kuten Resistance 2 ja The Godfather II sekä Vito Scalettan roolissa Mafia II:ssa ja Mafia III:ssa.
Jääkiekon SM-sarjakausi 1949–1950
Sarjataulukko
Hämeenlinnan Pallokerho ja Turun Pallokerho putosivat Suomensarjaan. Tilalle nousivat Tampereen Pallo-Veikot, Tampereen Kilpa-Veljet, Rauman Lukko ja Karhu-Kissat Helsingistä.
Pistepörssi
pienoiskuva|Pistepörssin voittaja 1949-50 Aarne Honkavaara (1924–2016). O=ottelut, M=maalit, S=syötöt, P=pisteer, RM=rangaistusminuutit.
Timanttikoirien vuosi 1984
Juoni
Elokuva kertoo ajasta vuosien 1979–1985 välillä, jolloin Helsinki, ja sen mukana koko Suomi, siirtyivät meikkaavien miesten ja koristeellisten naisten myötä uuteen, vapaaseen ja monimuotoiseen sosiaaliseen aikaan. Tänä aikana alkoivat uudet, katutason ilmiöt valloittaa yhteiskuntaa: pienlehdet, uusi radiotoiminta, riippumaton muoti. Ensimmäiset todelliset klubit aloittivat toimintansa, uusia taidemuotoja syntyi - ja viimein ihmiset tunsivat itse olevansa uusi taidemuoto. Hetken ajan Helsinki oli kuin Berliini sotien välillä: täynnä ideoita, erilaisten ihmisryhmien kohtaamisia, energiaa ja yökausien bileitä kylmän sodan ja George Orwellin 1984-teoksen kuvaileman uhan leijuessa yhä taka-alalla. Synkät, syvät sävyt, vaarallinen musiikki, vampyyrit ja yön olennot edustivat uuden ihmisen maailmaa: uutta romantiikkaa, uutta visiota. Tästä liikkeestä kumpuaa myös goottilaisuus, joka on tänäkin päivänä näkyvä ilmiö.
Esiintyjät
Esiintyjät: The Pinups, Musta Paraati, Vanity Beach, Moonage Daydream, PIM, HK 119, The Nights of Iguana, Twiggy Oliver, Shadowplay, Jimi Sumén, Jann Wilde, Virgo Intacta, Wave, David Bowie, Iggy Pop, Lords Of The New Church, Theatre Of Hate, The Specimen, Bauhaus, Lola Ego, Hefty Load, Kraftwerk
Haastattelut: Pete Europa, May Pöysti, Mauno Paajanen (Twiggy Oliver), Ari Hirvonen (Sally Flesh),  Måns Kullman, Pekka Hakala (Jay Havanna ), Jutta Kuure, General Njassa, Krister Orre, Olli Wisdom, Minna Duncan, Hamish MacDonald, Marko von Konow, Timppa Samurai, Kimmo Takala, Heidi Kilpeläinen, Jukka Lindfors, Jon Klein, Jari Kauppinen, Wilma Vainikainen, Oda Ivanka Tsupukka, Ykä Knuuttila, Samurai Timppa, Timo Nevalainen, ”Hank” Nygren.
Näyttelijät: Ani Alitalo, Ville Ahonen, Eija Nousiainen, Janne Klix, May Pöysti, Henry Lee Roots, Jonas Karsten, Jann Wilde, Heikki Lustig, Leea Enbäck, Sirkka-Liisa Vuorinen, Heikki Nousiainen (kertoja)
Tornio–Haaparanta-rata
Tornio–Haaparanta-rata on rautatieosuus, joka yhdistää Suomen rataverkolla sijaitsevan Tornion rautatieaseman Ruotsin rataverkolla sijaitsevaan Haaparannan rautatieasemaan. Rataosa ylittää Suomen ja Ruotsin välisen valtakunnanrajan Alatornion kirkon lähellä pitkin Tornionjoen rautatiesiltaa. Rataosan pituus on noin neljä kilometriä. Suurin sallittu nopeus radalla on 40 kilometriä tunnissa. Radalla liikennöivät VR Transpointin sekä Green Cargon junat. Rata vihittiin käyttöön 6. lokakuuta 1919.
Liikenne
thumb|Haaparannalta rajan yli palannut [[Dv12-veturi on ohittanut Kirkonmäen ja lähestyy Kirkkoputaan rautatiesiltaa.]]
Matkustajaliikenne sillan yli päättyi 17. elokuuta 1992, kun Ruotsin kalustolla tehtiin viimeisin matka Tornioon.
Raideleveys
Valtakunnanrajan ylittävällä Tornionjoen rautatiesillalla on käytössä nelikiskoraide. Nelikiskoraidetta tarvitaan, sillä suomalaisen rautatiekaluston raideleveys on leveäraiteinen 1 524 mm, kun Ruotsissa on käytössä standardilevyinen 1 435 mm. Nelikiskoraide mahdollistaa ruotsalaisen kaluston pääsyn Tornion ratapihan normaaliraideleveyksiselle osalle ja suomalaisen kaluston pääsyn Haaparannan ratapihan leveäraiteiselle osalle.
Tornion ratapihalla on ollut käytössä myös raideleveyden vaihtolaite, jonka avulla voidaan muuttaa erikoispyöräkerroin varustettujen vaunujen raideleveyttä. Nämä vaunut voivat liikennöidä sekä leveäraiteisella että normaaliraiteisella radalla, eikä tavaroiden siirtokuormausta tarvita.
Syksyllä 2022 alueella otettiin käyttöön telinvaihtoraide, joka mahdollistaa entistä sujuvamman liikenteen rajan yli. Raideleveys voidaan vaihtaa kuuteen vaunuun samanaikaisesti. Samanlaista vaihtoratkaisua on käytetty aikaisemmin etelän junalauttasatamissa, ja ulkomailla menetelmä on käytössä Puolan normaaliraiteisen sekä Valko-Venäjän ja Liettuan leveän raideleveyden verkkojen välillä.
Sähköistys
Kemi–Laurila–Haaparanta-osuuden sähköistäminen on kirjattu Rinteen ja Marinin hallituksen hallitusohjelmaan. Sähköistystyöt alkavat vuoden 2023 alkupuolella. Hankkeen kustannusarvio on 24 miljoonaa euroa, josta EU-rahoituksen osuus on 14,85 miljoonaa.
Paul Hanlon
Paul Hanlon (s. 20. tammikuuta 1990 Edinburgh) on skotlantilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Hän edustaa Skotlannin valioliigassa pelaavaa Hiberniania, jonka edustusjoukkueessa Hanlon debytoi tammikuussa 2008.
Hanlon on edustanut Skotlantia nuorisomaajoukkueissa U19- ja U21-tasoilla. Hän on myös ajoittain toiminut kapteenin tehtävissä.
Lokomotiv Stadium (Sofia)
Lokomotiv Stadium on monikäyttöinen stadion Sofiassa Bulgariassa. Stadion avattiin vuonna 1985. Nykyään sitä käytetään enimmäkseen jalkapallossa PFC Lokomotiv Sofian kotikenttänä. Stadionille mahtuu 22 000 ihmistä.
thumb|500px|left|Lokomotiv Stadium
Denguélén piirikunta
Denguélén piirikunta on yksi Norsunluurannikon piirikunnista. Denguélé sijaitsee maan luoteisosassa. Piirikunnan pääkaupunki on Odienné. Vuonna 2014 piirikunnan väkiluvuksi mitattiin 289 779.
Synty
Denguélén piirikunta syntyi Norsunluurannikon osa-alueiden hallinnollisessa uudelleenjärjestelyssä vuonna 2011. Piirikunnan muodosti entinen Denguélén alue.
Mennyttä miestä
Mennyttä Miestä on Yölinnun 8. studioalbumi, ja se on julkaistu vuonna 2005. Albumin on tuottanut Esa Nieminen. Levyn tunnetuimpia kappaleita ovat nimikkokappaleen Mennyttä miestä lisäksi Satukirjan prinsessa, Sä jäit mun uniin sekä Mä Putoan. Levy on rikkonut kulta- sekä platinalevyrajan. Albumi sai Emma-gaalassa Iskelmäalbumi-palkinnon vuonna 2005.
Norah Amsellem
Norah Amsellem on ranskalainen oopperalaulaja, äänialaltaan sopraano. Hän on esiintynyt muun muassa Metropolitan-oopperassa, La Scalassa, San Franciscon oopperassa, Lontoon Royal Opera Housessa, Covent Gardenissa ja Wienin valtionoopperassa. Hän on myös konserttiartisti. Hän on tehnyt yhteistyötä sellaisten kapellimestareiden kuin Marco Armiliaton, Daniel Barenboimin, James Conlonin, Rafael Frühbeck de Burgosin, Daniele Gattin, James Levinen, Jesús López Cobosin, Charles Mackerrasin, Zubin Mehtan, Riccardo Mutin, Kent Naganon, Daniel Orenin, Seiji Ozawan, Antonio Pappanon, Michel Plassonin, Georges Pretren, Leonard Slatkinin, Pinchas Steinbergin, Roberto Spanon, Michel Tilson-Thomasin ja Mareck Janovskyn kanssa.
Amsellemin merkittävien roolien joukossa ovat olleet Violettan osuus Giuseppe Verdin oopperassa La traviata, nimirooli Jules Massenet'n Manonissa, Mimin rooli Giacomo Puccinin La bohèmessa ja Liùn osa viimeksi mainitun säveltäjän Turandotissa.
Amsellem on syntyperäinen pariisilainen. Hän aloitti musiikinopintonsa viiden vuoden iässä, jolloin hän soitti pianoa ja harppua. Kahdeksanvuotiaana hän liittyi lapsikuoroon. Sittemmin Amsellem siirtyi Yhdysvalloissa suorittamiensa opintojen pariin.
Heijaste (yhtye)
Heijaste oli tamperelainen yhtye, jonka jäseniin kuuluivat A-J Keskinen (laulu), Viljami Tiainen (kitara ja taustalaulu), Juho Mustonen (basso) ja Eero Honkanen (rummut).
Keskinen, Mustonen ja Honkanen perustivat Heijasteen Hervannan yläasteella vuonna 2001. Tiainen liittyi yhtyeeseen vuonna 2004, jonka jälkeen Heijasteen aktiivinen keikkailu alkoi. Yhtye solmi vuonna 2006 yhteistyösopimuksen Tamperlaisen Sahamusic Oy:n kanssa ja vuonna 2007 levytyssopimuksen Turkulaisen Hype Recordsin kanssa. Esikoisalbumi Silta yli kaiken ilmestyi loppuvuodesta. Heijaste teki uransa aikana noin 400 keikkaa festivaaleilla, klubeilla ja nuorisotaloilla sekä oli esillä useissa eri medioissa. Yhtye lopetti virallisesti toimintansa vuonna 2013.
Hollannin Grand Prix 1974
Hollannin Grand Prix 1974 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 23. kesäkuuta 1974 Zandvoortin radalla. Kilpailun voitti Niki Lauda, jolle voitto oli kauden toinen.
Gornyi Dubnjakin taistelu
Gornyi Dubnjakin taistelu käytiin Turkin sodan aikana vuonna 1877 Gorni Dăbnikin (Gornyi Dubnjak) kylässä Plevnan länsipuolella Bulgariassa. Gornyi Dybnjakin linnoitus oli yksi linnakkeista, jotka suojasivat Plevnan ja Sofian välistä maantietä. Venäläisten oli vallattava nämä linnoitukset katkaistakseen Plevnan huoltoyhteydet ja saadakseen siten kaupungin saarrettua. Lokakuun 24. päivän aamuna klo 9 venäläiset hyökkäsivät kenraali Josif Gurkon johdolla kylän linnoitukseen ja valtasivat sen turkkilaisilta. Kahakassa avusti Suomen kaarti, josta kaatui 24 miestä, joista viisi upseeria, sekä haavoittui 94 miestä.
Helsingissä Kaartin kasarmin sisäpihalla on vuonna 1881 pystytetty Gornyi Dubnjakin taistelun muistomerkki, johon on kaiverrettu taistelussa kaatuneiden suomalaisten nimet. Muistomerkin suunnitteli arkkitehti F. A. Sjöström.
Gornyi Dubnjakin taistelu mainitaan ”Suomen kaartin paluulaulun” toisessa säkeistössä.
Wilho Soini
pienoiskuva|oikea|Wilho Soini vuonna 1878. (Valokuva [[Daniel Nyblin.)]] Aksel Wilho Soini (vuoteen 1877 Hoffrén; 26. joulukuuta 1854 Korpilahti – 6. lokakuuta 1934 Helsinki) oli suomalainen kirjailija, sanomalehtimies ja pankinjohtaja. Soini käytti myös nimimerkkejä hr Soini, -o-i, Pii, V. Soini, W. Soini ja W.S.
Henkilötietoja
Soinin vanhemmat olivat kauppias, sahanhoitaja Anders Johan Hoffrén ja Wilhelmina Eskola-Silfvenius. Hän pääsi ylioppilaaksi Jyväskylän alkeisopistosta 1872 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1876. Hän opiskeli taloustieteitä Pariisissa 1881–1882. Soini oli Uuden Suomettaren toimittaja 1877–1890 ja lehden taloudenhoitaja 1891–1903. Hän toimi myös Kansallis-Osake-Pankin johtokunnan jäsenenä 1904–1924 ja oli mukana perustamassa Suomen Kirjailijaliittoa. Liiton rahastonhoitajana hän toimi 1897–1920, hänet kutsuttiin myös liiton kunniajäseneksi.
Soini oli naimisissa vuodesta 1889 Sigrid Ida Helena af Enehjelmin (k. 1927) kanssa. Heidän lapsiaan olivat kirjailijat Elsa ja Yrjö Soini sekä historiantutkija Katri Laine.
Kirjallinen toiminta
Soini julkaisi Suomen kirjallisuuden ensimmäiset tukkilaiskuvaukset kertomuskokoelmassaan Kirjavia kuvia pölkkyjen historiasta vuonna 1877. Kirjailijana Soini oli realisti. Hänen teoksiaan ovat
Ludwig Heck
thumb|200px|Ludwig Heck länsisaksalaisessa postimerkissä (1957) Ludwig Heck (11. elokuuta 1860 Darmstadt Saksa – 7. heinäkuuta 1951 München) oli saksalainen biologi ja berliiniläisen eläintarhan johtaja.
Ludwig Heck oli Berliinin eläintarhan (Berliner Zoo) perustaja ja johtaja vuosina 1888–1931. Ennen sitä hän toimi Kölnerin eläintarhan johtajana.
Ludwig Heckin pojat Heinz Heck ja Lutz Heck toimivat eläintarhanjohtajina Münchenissä ja Hallessa.
Hilzheimer nimesi gepardin (Acinonyx jubatus) alalajin hecki vuonna 1913 Heckin kunniaksi.
Casalnuovo di Napoli
Casalnuovo di Napoli on kunta Campanian alueella Etelä-Italiassa noin 10 kilometriä Napolin keskustasta koilliseen. Casalnuovodinapolilaisia kutsutaan demonyymilla casalnuovesi. Useasta historiallisesta osa-alueesta muodostetulla kaupungilla on kolme suojeluspyhimystä: San Giacomo il Maggiore, San Biagio di Sebaste ja San Nicola di Bari. Casalnuovon yhteinen juhlapäivä on 25. heinäkuuta.
Maantiede ja ilmasto
Casalnuovo di Napoli sijaitsee Napolin metropolikaupungin pohjoisosassa. Muodoltaan soikeahkosta kunnasta työntyy kapea kaistale kohti kaakkoa. Alueella vallitsee välimerenilmasto kuumine kesineen ja leutoine talvineen. Kesäisin sää on usein kuivaa ja lämpötila saattaa kohota 40 °C:een.
Casalnuovo di Napolin pinta-alaltaan suurin frazione on Licignano koillisessa. Muut frazionet ovat Casarea (kaakossa), Talona (idässä) ja Tavernanova (etelässä Casarean luoteispuolella). Kaupungin ydin sijaitsee vanhan Archoran kylän paikalla kaupungin luoteisosassa.
Italian neliportaisessa maanjäristysriskiä arvioivassa luokituksessa Casalnuovo di Napoli on määritelty luokkaan 2 (Zona 2, medio-alta), eli kohtalaisen korkean riskin luokkaan.
Historia
Casalnuovo di Napoli sai alkunsa 1400-luvulla, aiemmin paikalla oli sijainnut Archora-niminen kylä. Ferdinand Katolilainen antoi alueet Angelo Cuomon haltuun, joka rakennutti uuden kylän, josta tuli osa Napolin arkkihiippakuntaa. Nykyisin kaupungin länsiosa kuuluu kyseiseen arkkihiippakuntaan, Licignano kuuluu Acerran hiippakuntaan ja Tavernanova Nolan hiippakuntaan. Joachim Murat toteutti reformin, jossa pieniä maalaiskyliä liitettiin Afragolaan. Hallinnollisesti Casalnuovo muotoutui nykyiselleen monivaiheisten alueellisten muutosten kautta 1900-luvun aikana. Virallisesti se erotettiin Afragolasta 25. helmikuuta 1929. Casalnuovo kärsi vaurioita marraskuun 1980 maanjäristyksessä.
Licignano
Licignano oli muinainen roomalaisten asuinpaikka, ja sen nimi oli tuolloin Licinianum. Licignano oli aiemmin Pomigliano d'Arcon frazione, eli kantakaupungista erillään oleva asutustihentymä, sen jälkeen itsenäinen kunta nimenään Licignano di Napoli ja sittemmin Acerran frazione, kunnes siitä tehtiin osa Casalnuovo di Napolia. Licignanon pinta-ala on 4 km², eli hieman yli puolet Casalnuovon koko alueesta, mutta sen väkiluku on vain noin kahdeksasosa kaupungin väkiluvusta. Licignanon suojeluspyhimys on San Nicola di Bari. Licignanossa sijaitsee 1700-luvun palatsi Salerno Lancellotti.
Talous ja liikenne
pienoiskuva|200px|vasen|Talonan rautatieasema kesällä 2012 Casalnuovo di Napolissa on muun muassa tekstiili- ja jalkineteollisuutta. Maatalous tuottaa muun muassa vihanneksia. Casalnuovon rautatieasema, Stazione di Casalnuovo (RFI), sijaitsee rataosuudella Rooma–Cassino–Napoli. Kaupungissa on lisäksi rautatieasemat Stazione di Salice, Stazione di Casalnuovo (Circumvesuviana), Stazione di La Pigna ja Stazione di Talona. Ne sijaitsevat 38-kilometrisen Napoli–Nola–Baiano-rataosuuden varrella verraten lähellä toisiaan. Casalnuovon pohjoispuolella on liittymä kaupunkimoottoritielle Strada statale 162 NC Asse Mediano.
Eric Wainaina
Eric Wainaina (s. 19. joulukuuta 1973 Nyahururu, Kenia) on kenialainen kestävyysjuoksija.
Wainaina voitti Atlantan olympialaisissa 1996 maratonilla pronssia ajalla 2.12.44. Sydneyn olympialaisissa 2000 hän sijoittui hopealle ajalla 2.10.31. Ateenan olympialaisissa 2004 hän sijoittui seitsemänneksi ajalla 2.13.30.
Joséphine Fodor
upright|pienoiskuva|Joséphine Fodor arviolta vuonna 1815, [[litografia.]]
Joséphine Fodor (13. lokakuuta 1789 Pariisi – 14. elokuuta 1870 Lyon) oli ranskalainen sopraano. Hän oli säveltäjä Josephus Andreas Fodorin (1751–1828) tytär ja sai isältään varhaista opetusta harpun- ja pianonsoitossa. Hän opiskeli myös laulamista ja pääsi vuonna 1810 esiintymään Pietariin, jossa hän työskenteli, kunnes keisarillisen määräyksen pohjalta ulkomaalaiset erotettiin tehtävistä teatterissa. Vuonna 1812 Fodor meni naimisiin ranskalaisen näyttelijä Mainvillen kanssa.
Fodor esiintyi Tukholmassa ja Kööpenhaminassa ennen paluutaan Pariisiin, jossa hän esiintyi Opéra-Comiquessa. Hän pääsi työskentelemään myös Théâtre Italieniin (Italialaiseen teatteriin), jota johti Angelica Catalani. Sopimus päättyi vuonna 1818, jolloin Fodor lähti Venetsiaan. Vuonna 1819 Fodor siirtyi jälleen Pariisiin, jossa hänestä tuli kolmen vuoden ajaksi Italialaisen teatterin tähti. Vuonna 1822 hän esiintyi Desdemonan roolissa Gioacchino Rossinin Otello-oopperassa Napolin Teatro San Carlossa, ja vuonna 1823 hän saavutti menestystä Wienissä. Hän esiintyi kahdessakymmenessä eri roolissa, mutta erityisesti hänen ohjelmistonsa koostui Rossinin, Ferdinando Paerin ja Wolfgang Amadeus Mozartin oopperarooleista. Fodor vetäytyi lavalta vuonna 1828.
Vuonna 1857 Fodorilta ilmestyi kirja Réflexions et conseils sur l'art du chant.
Maltan kansainvälinen lentoasema
Maltan kansainvälinen lentoasema (IATA: MLA, ICAO: LMML) on lentoasema Maltalla, Luqan ja Gudjan kylien välissä. Se sijaitsee noin kahdeksan kilometrin päässä Maltan pääkaupungista, Vallettasta.
Maltan kansainvälisellä lentoasemalla on kaksi kiitotietä, joista toinen on 3 544 metriä ja toinen 2 377 metriä pitkä.
Maltan kansainvälinen lentoasema avattiin nykyisellään 25. maaliskuuta 1992. Se toimii Air Maltan kotikenttänä.
Aiheesta muualla
35.8575°N, 14.4775°W
Pankration
thumb|240px|Pankration-ottelu kuvattuna attikalaisessa [[amforassa, noin 490 eaa.]] Pankration oli antiikin kreikkalainen kamppailulaji, joka yhdisteli nyrkkeilyä ja vapaapainia. Pankration oli mukana muun muassa Olympian kisojen ja muiden panhelleenisten kisojen ohjelmassa.
Lajin nimi tulee sanoista pan, ”kaikki” ja krateō, ”voittaa”, ”hallita”. Lajin sääntöjä ei nykyään tarkalleen tiedetä, mutta erilaisten tekniikkojen käyttö oli hyvin vapaata. Muun muassa lyöminen, potkiminen ja kuristaminen olivat sallittuja, sen sijaan pureminen ja sormen työntäminen silmään kiellettyjä. Kintaita ei käytetty. Kilpailijat ottelivat alastomina vartalot öljyttyinä, mutta vastustajan päälle saatettiin heittää esimerkiksi hiekkaa ja tuhkaa, jotta ote pitäisi paremmin. Ottelun voittaja selvisi, kun toinen osapuoli luovutti. Usein ottelu päättyi toisen kuolemaan.
Nykyaikana pankrationia muistuttava laji vapaaottelu kasvattaa suosiotaan, ja jotkut lajijärjestöt käyttävätkin pankration-nimeä.
Pankration Olympian kisoissa
thumb|240px|Pankrationia esittävän patsaan pienoiskopio.
Olympian kisoissa pankration otettiin mukaan kisaohjelmaan 33. olympiadin kisoissa vuonna 648 eaa. Se toimi kisojen päätöslajina. Lisäksi kisoihin kuului poikien pankration, joka otettiin mukaan 145. olympiadin kisoissa vuonna 200 eaa. Lajin tunnetuimpiin voittajiin kuuluu Arrhikhion Figaleialainen, joka voitti Olympiassa kolmesti vuosina 572–564 eaa. ja viimeisellä kerralla julistettiin voittajaksi vaikka oli jo kuollut ottelussa.
Seuraavassa luetellaan pankrationin ja poikien pankrationin tunnetut voittajat Olympian kisoissa. Luettelo perustuu Foundation of the Hellenic World -säätiön kokoamaan tietokantaan, johon on koottu antiikin ajalta säilyneet tiedot kisojen voittajista (katso myös: luettelo Olympian kisojen voittajista). Säilyneet tiedot ovat epätäydellisiä.
Play (televisio-ohjelma)
Play oli suomalainen tietokone- ja videopeleihin keskittynyt televisio-ohjelma, jota esitettiin Nelonen-televisiokanavalla. Ensimmäinen ohjelma esitettiin 6. syyskuuta 2003. Ohjelmalla oli historiansa aikana kolme juontajaa: Piritta Hannula, Nuppu Stenros sekä näyttelijä Saara Ylitalo.
Ohjelmassa esiteltiin viikoittain tulossa olevia pelejä ja esitettiin pelien arvosteluja. Arvostelun esittämisen jälkeen Thomas Puha ja Miika Huttunen kommentoivat peliä, kertoivat omista kokemuksistaan ja tarjosivat mahdollista lisätietoa arvostellusta pelistä ja sen taustoista. Lisäksi ohjelmassa oli viikoittain vaihtuva vieras, joka pelasi viikon peliä ja kertoi vaikutelmistaan lähetyksessä.
Myös MoonTV:llä oli aluksi Thomas Puhan, myöhemmin Elias Poutasen toimittama ohjelma Play, jonka nimi muuttui myöhemmin Playeriksi.
Gütersloh
Gütersloh sai kaupunginoikeudet vuonna 1825 Preussin kuninkaalta Fredrik Vilhelm III:lta. 1800-luvulla se kehittyi lihanjalostus- ja tekstiiliteollisuuden parissa. Nykyisin kaupungin talous on monipuolisempi, ja siellä tuotetaan myös metallituotteita, kemikaaleja, Mielen kodinkoneita, vaatteita ja huonekaluja.
Aiheesta muualla
thumb|300px|left|Historiallinen Verhoffhaus Güterslohissa.
Tampereen vanha tavara-asema
Tampereen vanha tavara-asema on Tampereella Tammelan kaupunginosassa sijaitseva rakennus. Jugend-tyylisen tavara-aseman on suunnitellut Rautatiehallituksen pääarkkitehtina toiminut Bruno Granholm, ja se on valmistunut vuonna 1907. Sen toiminta tavara-asemana loppui Viinikan ratapihalle valmistuneen uuden tavara-aseman myötä. Suojeltu rakennus oli sen jälkeen purku-uhan alla, sillä se sijaitsi Tampereen keskustaliikenteen kannalta merkittävässä paikassa. Rakennuksen takia Ratapihankatu teki ruuhkia aiheuttavan mutkan. Rakennus päätettiin lopulta siirtää vieressä olleen rautatieläisten seuratalon Morkun paikalle. Siirto toteutettiin heinäkuussa 2020.
Rakennus remontoitiin 1 200 hengen konsertti- ja tapahtumasaliksi, joka kuuluu Tampereen Kulttuurikamari Oy:n hallinnoimaan kulttuuritilojen kokonaisuuteen. Ensimmäiset konsertit järjestettiin tammikuussa 2023.
Rakennus- ja käyttöhistoria
Tavara-asemalla pidettiin sisällissodan Tampereen taistelun jälkeen punavankeja. Rakennuksen sisäpuolen tiiliseinissä näkyy luodinreikiä. Myös vieressä sijainneilla, jo purettujen makasiinien aaltopeltisessä tavarasuojassa oli nähtävillä sodan aikaisia luodinreikiä. Vankeja myös tiettävästi teloitettiin sekä tavara-asemalla että makasiineilla.
Tavara-asemaan liittyy useita teräs- ja puurakenteisia varastoja ja katoksia, joista osa on jo purettu. Tiilirakenteinen toimisto-osa on kuitenkin säilynyt lähes alkuperäisessä asussaan. Rakennukseen on valmistunut siihen liittyviä lisäosia muun muassa vuosina 1922 ja 1937. Puurakenteiset osat kuitenkin tuhoutuivat talvisodan pommituksissa vuonna 1940, mutta ne uusittiin sen jälkeen. Puumakasiinin jatkoksi rakennettiin autokatos 1960- ja 1970-luvuilla. Lämmintavarasuoja rakennettiin vuonna 1977, jolloin tavara-asema makasiini- ja varastorakennuksineen oli yli 300 metrin pituinen. Väliaikaiseksi tarkoitettu puumakasiini korvattiin vuonna 1980 korkeammalla varastokatoksella. Makasiiniosa purettiin vuonna 2009.
Rakennuksessa on 2000-luvulla ollut muun muassa Tampereen Oopperan toimisto-, varasto- ja harjoittelutiloja, ja sen toisessa kerroksessa oli teekkarien saunatila.
Purku-uhka ja siirtosuunnitelmat
thumb|Näkymä tavara-aseman makasiineilta elokuussa 2008. Ne purettiin vuotta myöhemmin. Vanhan tavara-aseman alkuperäinen käyttö loppui Viinikan ratapihalle valmistuneen uuden tavara-aseman myötä. Rakennus oli sen jälkeen purku-uhan alla, ja sen säilyttämisen puolesta syntyi kansanliike Pro tavara-asema. Marraskuussa 2013 Tampereen kaupungin johdolle luovutettiin rakennuksen purkamista vastustava yli 8 500 allekirjoittajan adressi. Myös Morkku oli vanhan tavara-aseman tavoin purku-uhan alla. Rakennuksista tavara-asema on suojeltu, mutta Morkku ei.
Rantatunnelin valmistuttua Kalevan puistotien merkitys pohjois-eteläsuuntaisena yhteytenä ei ole enää yhtä merkittävä ja liikenteellisesti toimiva, sillä se ei linkity Kekkosentiehen yhtä luontevasti kuin aiemmin. Kaupungin tavoitteena on ollut luoda läpiajoa varten tieyhteys Viinikan liittymältä Rantatunnelin itäpäähän Naistenlahteen. Kaupungin liikenneverkkosuunnitelmassa Ratapihankadun tavoitteena on rauhoittaa erityisesti Rautatienkatua. Katu on valmistunut vaiheittain: 2010-luvun alussa Tammelankadun eteläpuolelta ja Rantatunnelin avaamisen yhteydessä Väinölänkadusta pohjoiseen. Tälle välille on jäänyt noin 250 metrin mittainen osuus, jolle voimassa olevat asemakaavat eivät ole mahdollistaneet tien rakentamista, ennen kaikkea tavara-aseman vuoksi. Kaupunki osti tavara-aseman valtiolta vuonna 2014.
Christine Brenk
Christine Brenk on saksalainen taidemusiikin laulaja, äänialaltaan sopraano. Hän syntyi Pforzheimissa ja opiskeli laulamista kotimaassaan yliopistotasolla kahden professorin – Eva-Maria Molnarin ja Rudolf Pierriayn – johdolla. Brenk myös täydensi opintojaan Lontoossa Laura Sartin johdolla. Sittemmin Brenk osallistui Geoffrey Parsonsin, Charles Brettin ja Judith Beckmannin mestarikursseille. Hän sai Wagner-liitolta stipendin ja voitti palkinnon valtakunnallisessa laulukilpailussa Berliinissä.
Tampereen vanha tavara-asema
Purku-uhka ja siirtosuunnitelmat
Asemakaavan valmistelu kuulutettiin vireille jo vuonna 2009, ja luonnosaineistot ovat olleet nähtävillä vuonna 2012. Alkuperäisen päätösehdotuksen mukaan tie rakennetaan suorana ja tavara-asema puretaan. Kansalaispalautteen vuoksi yhdyskuntalautakunta muutti suunnitelmaa siten, että asemaa siirretään itään Morkun talon paikalle, joka puolestaan purettaisiin. Muutettu asemakaavaehdotus asetettiin nähtäville loppuvuodesta 2013, ja yhdyskuntalautakunta esitti sitä kaupunginhallituksen ja -valtuuston hyväksyttäväksi huhtikuussa 2014. Valtuusto hyväksyi lopulta asemakaavan 15. kesäkuuta 2015, joka sai lainvoiman valitusten käsittelemisen jälkeen 12. helmikuuta 2016.
Christine Brenk
Brenk piti konserttikiertueita Novosibirskissä, Portugalissa ja Unkarissa. Oopperadebyyttinsä Brenk piti vuonna 1991 Schwetzingenissä Paminan roolissa Taikahuilussa. Brenk on omistanut aikaansa myös yksinlaulu- ja konserttilaulannalle. Hän on osallistunut Bachin Jouluoratorion levyttämiseen.
Tampereen vanha tavara-asema
Purku-uhka ja siirtosuunnitelmat
Vuonna 2016 kaupunki kilpailutti rakennuksen siirtourakan, jolloin saadut tarjoukset olivat kaksi kertaa korkeampia kuin ennakkoon arveltiin. Siirto kuitenkin arvioitiin teknisesti mahdolliseksi, ja korkeaa hintaa perusteltiin riskien minimoimisella ja maanpuhdistustöillä. Kaupunginhallitus käynnisti lokakuussa 2016 kohonneiden kustannusten takia selvityksen uuden asemakaavan laatimiseksi, ja tämä muutos kuulutettiin vireille elokuussa 2017. Uuden asemakaavan lähtökohtana oli huonokuntoisen rakennuksen purkaminen, tielinjauksen oikaisu ja uusi 7–8-kerroksinen kerrostalo katulinjauksen ja säilytettävän Morkun talon väliin. Kaupunginhallitus päätti kuitenkin kesäkuussa 2018 keskeyttää uuden asemakaavan valmistelun ja tilata siirtourakan jo tehdyn hankintapäätöksen perusteella.
Luettelo Israelin presidenteistä
Tämä on luettelo Israelin presidenteistä. Luettelossa mainitaan presidentin järjestysnumero, syntymä- ja kuolinvuosi, virka-aika, sekä puolue.
Tampereen vanha tavara-asema
Purku-uhka ja siirtosuunnitelmat
Pitkittyneen suunnitteluprosessin aikana poliitikot, virkamiehet ja kuntalaisaktiivit esittivät lukuisia erilaisia vaihtoehtoja alueen suunnitteluratkaisuiksi, sekä asemarakennus säilyttäen että purkaen. Puolueista vasemmistoliitto, vihreät ja sosialidemokraatit puolsivat rakennuksen säilyttämistä, kun taas kokoomus, keskusta, perussuomalaiset ja valtuuston pienryhmät kannattivat purkamista.
Siirto
Tavara-asema siirrettiin lopulta heinäkuussa 2020. Siirron urakoitsijana toimi Kreate, ja siirto-osuuden suoritti alankomaalainen Mammoet, joka on erikoistunut suuren mittakaavan siirtoihin. Asemasta jouduttiin poistamaan käytännössä kaikki väliseinät ja katto. Tavara-aseman painoksi arvioitiin 5 000 tonnia, mutta siirrettäessä sen paino oli vajaat 2 000 tonnia. Siirtoa varten rakennuksen sokkeliin laitettiin liikuttamista varten palkkeja ja maahan valettiin betoniset siirtoradat.
Kreaten arvion mukaan tavara-asema oli ensimmäinen Suomessa siirretty tiilirakennus. Rakennusta siirrettiin ensin 28 metriä Tammelan suuntaan ja sitten 9 metriä Itsenäisyydenkadun suuntaan. Operaatio kesti noin kolme tuntia ja maksoi 2,7 miljoonaa euroa.
Warr-kitara
Kuvaus
Warr-kitara muistuttaa tavallista sähkökitaraa, mutta on suunniteltu soitettavaksi kahden käden tapping-tekniikalla hieman Chapman Stickin tapaan. Sitä voidaan kuitenkin soittaa myös perinteisemmillä kitara- ja bassotekniikoilla, kuten pizzicatona tai plektraa käyttäen. Warr-kitaraa voidaan soittaa sen hihnakiinnikkeiden sijoittelun ansiosta joko pystysuorassa asennossa, tai sähkökitaran tapaan vaakasuorassa.
Soitin voidaan virittää monin eri tavoin. Sen kielimäärä ei ole vakiintunut, ja voi käsittää 7–15 kieltä. Otelauta voi olla nauhallinen, nauhaton tai näiden kahden yhdistelmä. Instrumentissä käytetään erikoissuunniteltuja Bartolinin magneettimikrofoneja ja piezomikrofoneja, tai näiden kahden yhdistelmiä. Mikäli käytetään piezo-mikrofoneja, soittimeen voidaan myös rakentaa MIDI-ulostulo, joka muuntaa kitaran signaalin esimerkiksi syntetisaattoreiden ymmärtämään muotoon. Soittimen kaula on rakennettu poikkisahatusta laminaatista, jonka paksuus vaihtelee. Yli kymmenellä kielellä varustettujen kitaroiden kaulassa on kaksi kaularautaa tavanomaisen yhden sijaan, sekä kaksi 1/4-tuuman ulostuloa.
Warr-kitaran käyttö
Warr-kitara on suhteellisen harvinainen soitin, mutta se soveltuu käytännössä mihin musiikkilajiin tahansa. Esimerkiksi Trey Gunn soittaa warr-kitaraa monilla King Crimsonin levyillä.
Miia Kivipelto
Miia Kivipelto (s. 1973 Alajärvi) on suomalainen geriatri, joka työskentelee professorina Itä-Suomen yliopistossa ja Karoliinisessa instituutissa Tukholmassa. Hänet tunnetaan erityisesti dementiaan ja muihin vanhuuden muistihäiriöihin liittyvistä tutkimuksistaan.
Kivipelto opiskeli lääketiedettä Kuopion yliopistossa ja erikoistui geriatriaan. Hän väitteli tohtoriksi vuonna 2002 Alzheimerin taudin verisuonimuutoksista ja jatkoi tutkijan työtään Tukholman Karoliinisessa instituutissa.
Kivipellon tutkimukset koskevat dementiaa. Iäkkäiden ihmisten määrän kasvaessa myös dementian odotetaan lisääntyvän. Dementiaan ei kuitenkaan ole pystytty kehittämään tehokasta lääkehoitoa. Väestötutkimukset, joissa samoja ihmisiä on seurattu yli 30 vuotta, osoittavat, että dementian riskiä on mahdollista vähentää joukolla ehkäiseviä toimenpiteitä, muun muassa kiinnittämällä huomiota sellaisiin riskitekijöihin kuin korkea veren rasvapitoisuus, korkea verenpaine ja fyysinen passiivisuus jo keski-iässä. Varhainen diagnosointi ja ehkäisy ovat tärkeä osa Miia Kivipellon tutkimusta.
Vuonna 2009 Kivipelto sai Suomen Akatemian palkinnon tutkimustyönsä yhteiskunnallisesta vaikuttavuudesta. Vuonna 2011 hänelle myönnettiin Nuorkauppakamarin Nuori menestyjä -palkinto.
Kohtla-Järve Viru Sputnik
Kaudella 2008–2009 joukkue saavutti Meistriliigan hopeaa, ja kaudella 2009–2010 se voitti ensimmäisen mestaruutensa. Kaudella 2021–2022 joukkue jäi runkosarjan viimeiseksi.
Blues Brothers 2000
Blues Brothers 2000 on yhdysvaltalainen vuonna 1998 ensi-iltansa saanut John Landisin ohjaama musiikkikomedia.
Elokuva tehtiin kunnioittamaan John Belushin, Cab Callowayn ja John Candyn muistoa. He olivat kuolleet The Blues Brothers -elokuvan jälkeen.
Juoni
Elwood Blues pääsee pois vankilasta ja kuulee veljensä Jaken ja isähahmonsa Curtisin kuolleen. Hän kuulee myös, että hänellä on veli, joka on Curtisin poika Cab Chamberlain, Illinoisin osavaltiopoliisi. Pian Elwood alkaa koota jälleen bändiä, johon liittyvät niin Buster ja Cab kuin esimerkiksi rumpali Willie Hall ja baarimikko Mack McTeer. Yhtye suuntaa kohti Louisianassa pidettäviä ”bändien taisteluiksi” kutsuttuja kilpailuja.
Sunnuntaipalstat
Sunnuntaipalstat on noin 500 asukkaan pientaloalue Helsingissä Malmin lentokentän länsipuolella, lähellä Ala-Malmin keskustaa. Se kuuluu itse lentokentän ohella Malmin kaupunginosan Malmin lentokenttä -nimiseen osa-alueeseen.
Tasaiselle peltoalueelle palstoitettiin tontteja ja rakennettiin pientaloja jo 1900-luvun alkuvuosina. Vanhin säilynyt rakennus Pilvitie 7:ssä on vuodelta 1900. Sen lisäksi on säilynyt muutama muukin rakennus toista maailmansotaa edeltäneeltä ajalta, mutta valtaosa nykyisistä rakennuksista on vuosilta 1975–2000. Alueella on sekä yksityisesti omistettuja että kaupungin omistamia, vuokrattuja tontteja, ja omakotitalojen ohella joitakin rivitaloja.
Malmin lentoaseman kiitotien jatkeeksi tarvittu suoja-alue jakoi 1930-luvulla Sunnuntaipalstat eteläiseen ja pohjoiseen osaan, joiden välillä on vain kevyen liikenteen yhteys. Pohjoiselle osalle pääsee autolla Malminkaarelta, eteläiselle Tullivuorentieltä. Pohjoisella osalla asui 2010-luvun keskivaiheilla yhteensä 239 ja eteläisellä osalla 236 asukasta, yhteensä siis 475.
Viereisen Tapanilan tavoin Sunnuntaipalstat olivat alun perin työväen asuinaluetta. Alueen asukasluku kasvoi nopeasti 1910-luvulla. Alueen nimen arvellaan tulleen siitä, että kuusipäiväistä työviikkoa tekevät työläiset pääsivät rakentamaan talojaan lähinnä sunnuntaisin. Sunnuntaipalstojen teiden nimistö on peräisin sääilmiöistä: Sadetie, Pilvitie, Pakkastie yms.
Sunnuntaipalstojen kaakkoispuolella, Malmin lentokentän lounaiskulmassa on mäkisempi pientalo- ja rivitaloalue, Nallenmäki. Sunnuntaipalstoista pohjoiseen, Fallkullan kartanon pohjoispuolella sijainnutta pientaloaluetta kutsuttiin Helluntaipalstoiksi. Sen paikalle on 2010-luvulla noussut Fallkullan kerrostaloalue.
Paavo Korhonen (kansanrunoilija)
Paavo Korhonen (1. huhtikuuta 1775 Rautalampi – 1. lokakuuta 1840 Rautalampi) oli suomalainen kansanrunoilija. Hänet tunnettiin nimellä Vihta-Paavo ja hän oli kotoisin Rautalammilta Vihtajärven talosta. Vihta-Paavo tuli tunnetuksi tehtyään pilkkarunon talonpoikia taloudellisesti hyväksikäyttäneestä nimismies Kokista. Vihta-Paavon maine kasvoi tämän pilkkarunon myötä, ja häneltä alettiin pyytää runoja erilaisiin tilaisuuksiin kuten häihin ja talkoisiin. Hänen runonsa julkaistiin vuonna 1848, uusi painos vuonna 1908. Elias Lönnrot kävi tapaamassa Korhosta runonkeruumatkoillaan vuosina 1828 ja 1831.