cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kirjasinmetalli
Suomessa kirjasinmetallia voi löytää romuttamoilta, askartelukaupoista, teknisen käsityön erikoisliikkeistä tai kalastustarvikekaupoista (koska siitä voidaan valaa tasapainoja). Myös uudenvuoden tina voi olla kirjasinmetallia.
USS Mayflower (PY-1)
Palvelus
Alkuvuodesta 1899 jahti lähti New Yorkiin, jossa se poistettiin palveluksesta 2. helmikuuta. Se muutettiin erityistehtäviin Puerto Ricoon lähettämistä varten. Alus palasi palvelukseen 15. kesäkuuta 1900 päällikkönään kommodori Duncan Kennedy. Alus sijoitettiin San Juaniin, jossa se oli Puerto Ricossa hallituksen päämajana valittaessa saaren ensimmäinen amerikkalainen kuvernööri Charles H. Allen. Vuonna 1902 alus oli kahdesti amiraali George Deweyn lippulaivana. Aluksen ollessa marraskuussa 1903 Panaman edustalla siitä tehtiin kontra-amiraali Joseph Coghlanin lippulaiva Panaman itsenäistymiseen johtaneen vallankumouksen alettua. Kesällä 1904 Mayflower matkasi Eurooppaan ja syksyllä se kuljetti sotaministeri William Howard Taftia tarkastuskierroksella Länsi-Intian saaristossa. Alus poistettiin palveluksesta 1. marraskuuta New Yorkissa, kun se muutettiin presidentin jahdiksi.
Kirjasinmetalli
Katso myös
Muita jäljennösten ja prototyyppien valantaan käytettäviä metalliseoksia:
USS Mayflower (PY-1)
Presidentin jahtina
pienoiskuva|[[William Howard Taft|presidentti Taft nousee Mayflowerille 14. lokakuuta 1912]]
Vuonna 1906 Mayflower oli viestialuksena suojattaessa Yhdysvaltain etuja Santo Domingossa. Se oli presidenttien edustusjahtina aina vuoteen 1929, ja sillä järjestettiin useita diplomaattisia ja yhteiskunnallisia tilaisuuksia. Vieraiden joukossa oli myös kuninkaallisia eri puolilta maailmaa sekä lukuisia julkisuuden henkilöitä.
Presidentti Herbert Hoover lopetti Mayflowerin ylläpidon, joka maksoi talousongelmissa painivalle valtiolle 300 000 dollaria vuodessa. Alus poistettiin palveluksesta 22. maaliskuuta 1929. Se vaurioitui pahoin tulipalossa 24. tammikuuta 1931 ollessaan Philadelphian laivastontelakalla ankkurissa.
Yksityisessä omistuksessa
Frank P. Parishin edustaja Leo P. Coen osti 19. lokakuuta 1931 aluksen. Vuotta myöhemmin Henry J. Gerlow Inc. kunnostaessa alusta entiseen loistoonsa New Yorkissa oli Parishin myytävä jahtinsa ja paettava maasta syytteitä pakoon. Laivalle yritettiin löytää uutta omistajaa, siinä kuitenkaan onnistumatta.
Yhdysvaltain rannikkovartiosto
Alus poistettiin palveluksesta 1. heinäkuuta 1946 ja se myytiin 8. tammikuuta 1947 Baltimoressa Frank M. Shaw'lle hylkeenpyyntialukseksi. Aluksella syttyi tulipalo maaliskuun alussa Point Lookoutin edustalla sen ollessa hylkeenpyyntialueille Grönlannin ja Labradorin niemimaan välisille vesille. Alus joutui palaamaan Baltimoreen. Collins Distributors Inc. lunasti aluksen alkuvuodesta 1948 ja siihen asennettiin uudet kattilat New Yorkissa. Alus oli myös nimetty Panaman lipun alla purjehtivaksi Mallaksi. Alus varustettiin lopulta Genovassa Italiassa Välimeren rannikkoalukseksi. Lähdettyään vähin äänin Marseillesta alus saapui 3. syyskuuta Haifaan Palestiinassa kannellaan juutalaissiirtolaisia, joista useat olivat edellisenä kesänä Palestiinan rannikolta käännytetyn Exoduksen matkustajia.
Laiva palveli eri merillä ja nimellä aina vuoteen 1955 asti, jolloin se romutettiin.
Dongducheonjungangin asema
Dongducheonjungangin asema (, hanja 東豆川中央驛, ) on metroasema Dongducheonissa, Etelä-Koreassa. Aseman kautta kulkee Soulin metron linja 1 ja Gyeongwon-linja. Aseman nimi tarkoittaa Dongducheonin keskusasemaa. Se tunnettiin aikaisemmin Eosun asemana.
Heikki Suomalainen
Heikki Suomalainen (26. tammikuuta 1917 Helsinki – 10. tammikuuta 1985 Helsinki) oli suomalainen biokemisti ja professori. Hän oli Alkon teollisuusjohtaja 1958–1982. Hänen tutkimusaiheitaan olivat hiivan käymiskemia ja hiivan solurakenne ja aineenvaihdunta.
Suomalainen valmistui filosofian kandidaatiksi 1942, maatalous- ja metsätieteiden kandidaatiksi 1945 sekä maatalous- ja metsätieteiden tohtoriksi 1948. Hän työskenteli Alkon palveluksessa vuodesta 1941, vuodesta 1943 alkoholintutkimuslaboratorion biokemiallisen osaston päällikkönä. Hän oli Alkon keskuslaboratorion päällikkö 1951–1958 ja samalla Rajamäen tehtaiden isännöitsijä 1955–1958. Vuoden 1958 alusta Suomalainen oli Alkon tuotantoimen toinen johtaja ja vuoden 1959 alusta johtokunnan jäsen. Vuodesta 1969 hän oli yhtiön teollisuusjohtaja ja vuodesta 1972 johtokunnan varapuheenjohtaja. Hän jäi eläkkeelle vuonna 1982. Hän oli myös Helsingin yliopiston ja Teknillisen korkeakoulun dosentti. Suomalainen oli Suomen Kemian Seuran hallituksen puheenjohtaja 1970–1974, Kemian Keskusliiton puheenjohtaja 1978–1978 ja Teknillisten tieteiden akatemian jäsen vuodesta 1964.
Suomalaiselle myönnettiin Suomalaisten Kemistien Seuran Gadd-mitali vuonna 1965 ja Gadolin-mitali 1984. Hänelle myönnettiin professorin arvonimi 1969. Hän oli Länsi-Berliinin teknillisen yliopiston, Leuvenin katolisen yliopiston ja Teknillisen korkeakoulun kunniatohtori.
Heikki Suomalainen oli Esko ja Paavo Suomalaisen veli. Hänen ensimmäinen puolisonsa vuosina 1943–1949 oli perinnöllisyystieteilijä Eeva Therman ja toinen puolisonsa vuodesta 1950 diplomi-insinööri Toini Irma Toivonen.
Marianne Kantola
Marianne Kirsi-Marja Kantola (s. 11. elokuuta 1988 Raisio) on suomalainen iskelmälaulaja, joka on tullut tutuksi Tangomarkkinoilta sekä erilaisilta tanssikeikoilta.
Kantolan debyyttialbumi "Kaikkein suurinta on rakkaus" ilmestyi keväällä 2015, ja sen tuotti Pertti Haverinen (Falcon Music). Radioiden musiikkitoimittajat nostivat albumin 2. sijalle Kuukauden levykilpailussa, ja sen kappaleet on noteerattu myös Radio Top 20- ja Tätä Suomi tanssii -listoilla.
Uransa alkuvaiheessa ja viime vuosina Kantola on julkaissut tanssipitoisia singlejä. Kantola on tehnyt opintojensa ja myöhemmin päivätöidensä ohella tanssikeikkoja ja konsertteja yli kymmenen vuoden ajan. Lisäksi Kantola on ollut Miss Turku -finaalissa ja naispääosassa fantasiamusikaalissa Funze de Menta, jolla oli yhteensä 28 näytöstä Turun JoJo-teatterissa Manillassa kesällä 2012.
Thornin rauha (1411)
Thornin rauha oli 1. helmikuuta 1411 solmittu rauha Saksalaisen ritarikunnan ja Liettuan suuriruhtinaskunnan sekä Puolan välillä. Rauhan nimi tulee sopimuksen allekirjoituspaikan Toruńin saksankielisestä nimestä. Thornin rauha ei ratkaissut osapuolten kiistoja rajoista ja lopullisesti ne selvitettiin vasta Konstanzin kirkolliskokouksessa vuosina 1414–1418.
Tausta
Liettuan, Puolan ja Saksalaisen ritarikunnan välinen sota alkoi ritarikunnalle kuuluneen Žemaitijan vuonna 1409 alkaneen kapinasta, jota Vytautasin johtama Liettua ja Jagellon johtama Puola alkoivat tukea. Puola ja Liettua etenivät ritarikunnan maille vuonna 1410. Saksalainen ritarikunta kärsi tappion Tannenbergin taistelussa menettäen muun muassa suurmestarinsa ja 200 ritaria. Puolalais-liettualaiset joukot eivät kuitenkaan onnistuneet ritarikunnan pääkaupunki Marienburgin piirityksessä ja joukot vetäytyivät.
Rauha
Ritarikunta solmi rauhan Puolan ja Liettuan kanssa 1. helmikuuta 1411. Sopimuksella Liettua sai ritarikunnalta sen aiemmin menettämän Žemaitijan. Puola sai puolestaan Dobrzyńin alueen. Lisäksi ritarikunta maksoi Puolalle 100 000 Prahan groschenia. Rauha ei vastannut Liettuan ja Puolan sodassa saavuttaman voiton laajuutta, mikä johtui paljolti ritarikunnan vaikutusvaltaisista tukijoista, joihin lukeutui muun muassa Saksan keisari Sigismund Luxemburgilainen. Rauha oli kuitenkin ensimmäinen kerta, jolloin ritarikunta joutui luopumaan kiistellyistä alueista.
Koivumaisema
Koivumaisema on Berndt Lindholmin (1841-1914) öljymaalaus paperille vuodelta 1864. Vuonna 1896 Ateneumin taidemuseolle lahjoitetun maalauksen koko on 22,5 × 24 cm.
Lindholm oli aloittanut edellisenä vuonna opiskelun Düsseldorfin taideakatemiassa. Hän oli kuitenkin tyytymätön opetukseen ja lähti oppien vastaisesti piirtämään ja maalaamaan luontoon Münchenin ympäristöön. Lindholmin pyrki tuolloin maisemissaan maalauksellisuuteen, mikä näkyy myös Koivumaisemassa.
Taidehistorian kannalta tärkeää Lindholmissa oli, että hän oli ensimmäinen suomalainen taidemaalari, joka ymmärsi modernin ulkoilmamaalauksen merkityksen ja sovelsi sitä elämänsä aikana tuotantoonsa.
Lähteet
Timo Huusko: Berndt Lindholm: Koivumaisema. Teoksessa Ateneum- opas. Toim. Timo Huusko, 2007, s.23.
Thomas Hofer
Thomas Hofer (s. 28. tammikuuta 1996) on itävaltalainen mäkihyppääjä. Hofer edustaa SV Innsbruck-Bergisel-Tirol -seuraa.
Hofer debytoi maailmancupissa tammikuussa 2016 Zakopanen suurmäen kilpailussa sijoittuen sijalle 23. Näin ollen hän saavutti heti ensimmäiset maailmancupin pisteensä. Parhaimmillaan hän on ollut 22:s Vikersundin lentomäessä helmikuussa 2016. Continental Cupista Hoferilla on kaksi voittoa.
Vuoden 2013 Euroopan nuorten olympiafestivaaleilta Râșnovista Hofer saavutti kolme pronssia, joista yksi oli henkilökohtainen.
Sielun kadotuksen sinfonia
Sielun kadotuksen sinfonia on suomalaisen black metal -yhtyeen IC Rexin ensimmäinen studioalbumi. Se julkaistiin vuonna 2005 levymerkillä Hammer of Hate.
Luettelo ministereistä Suomen puolustusministeriössä
Tämä on luettelo Suomen puolustusministeriössä (vuoteen 1922 sotaministeriö) toimineista ministereistä.
Arthur Castrén
Elämä ja ura
Arthur Castrén kuului Castrénin virkamies- ja pappissukuun. Hänen vanhempansa olivat rovasti Johan Robert Castrén ja Ida Taucher, vanhempi veli oli niin ikään nuorsuomalainen poliitikko Kaarlo Castrén.
Luettelo ministereistä Suomen puolustusministeriössä
Puolustusministeri
285px|thumb|right|Sota-asiain toimituskunnan päällikkö [[Vilhelm Aleksander Thesleff. ]] 285px|thumb|right|[[Bruno Jalander oli ensimmäinen Suomen puolustusministerin tittelin saanut henkilö. ]]Puolustusministeri johtaa ministeriötä.
Arthur Castrén
Elämä ja ura
Castrén suoritti ylioppilastutkinnon 1884 ja sen jälkeen yleisen oikeustutkinnon 1888 saaden varatuomarin arvon 1891. Hän toimi Oulun pormestarina vuosina 1896–1908 ja edusti myös Oulun kaupunkia porvarissäädyssä valtiopäivillä 1904–1905 ja 1905–1906. Perustuslaillisena Castrén oli Nikolai Bobrikovin aikaan erotettu virastaan lokakuussa 1903, mutta pääsi takaisin huhtikuussa 1906 ja valittiin Oulun kaupungin oikeuspormestariksi 1908, josta virasta hän sai eron marraskuussa 1918. Oulun aikanaan hän oli myös kaupunginvaltuuston jäsen 1904–1905 ja 1908–1917.
Luettelo ministereistä Suomen puolustusministeriössä
Puolustusministeri
Muista ministereistä poiketen puolustusministerin alaisuudessa toimii myös yksi upseeristoon kuuluva adjutantti.
Muut ministerit
Puolustusministeriössä on harvoin toiminut muita ministereitä puolustusministerin lisäksi. Varsinainen toinen puolustusministeri, nimikkeellä apulaispuolustusministeri, on toiminut vain yhdessä hallituksessa, Svinhufvudin II hallituksessa vuosina 1930–1931.
Lisäksi kerran osa puolustusministeriön asioista on ollut nimettynä toiselle ministerille: vuosina 1946–1948 aseiden ostoon ja upseerinimityksiin liittyvät asiat oli siirrettynä pääministeri Mauno Pekkalalle; puolustusministerinä toimi tuolloin tunnettu pasifisti Yrjö Kallinen.
Claus von Bülow
thumb|right|Claus von Bülow Claus von Bülow (synt. Claus Cecil Borberg; 11. elokuuta 1926 Kööpenhamina, Tanska – 25. toukokuuta 2019 Lontoo ) oli brittiläis-tanskalais-saksalainen lakimies ja seurapiireissä tunnettu aatelismies, jota syytettiin vaimonsa murhasta. Hänen elämästään on tehty kirjoja ja elokuva Onnen kulissit, jonka pääosissa olivat Jeremy Irons ja Glenn Close.
Arthur Castrén
Elämä ja ura
Nuorsuomalaisen Puolueen listoilta Castrén valittiin kansanedustajaksi ensi kerran vuonna 1909 ja jatkoi kunnes sai eron eduskunnasta terveydellisistä syistä 1913. Hänet nimitettiin sisäasiaintoimituskunnan päälliköksi niin sanottuun itsenäisyyssenaattiin marraskuussa 1917; samassa hallituksessa oli senaattorina myös hänen serkkunsa Jalmar Castrén. Arthur Castrén pyrki alkuun saamaan hallituksen käyttöön tiukkaa järjestysvoimaa sisäisten levottomuuksien tukahduttamiseksi.
Claus von Bülow
Claus von Bülow opiskeli lakia ja toimi nuoruudessaan Jean Paul Gettyn yksityissihteerinä. Hän meni naimisiin amerikkalaisen perijättären Martha ”Sunny” Sharp Crawfordin kanssa vuonna 1966. Vuonna 1980 Sunny von Bülow vaipui koomaan, ja aviomiestä syytettiin hänen murhayrityksestään insuliinin avulla. Kahden kohuoikeudenkäynnin jälkeen hänet vapautettiin syytteistä. Vaimo kuoli 6. joulukuuta 2008 oltuaan 28 vuotta koomassa.
Arthur Castrén
Elämä ja ura
Tammikuussa 1918 suojeluskuntien julistaminen hallituksen joukoiksi oli viimeinen askel tiellä sisällissotaan, jonka ajan Castrén joutui piileskelemään punaisten hallitsemassa Helsingissä. Saksalaisten vallattua pääkaupungin hän johti huhti-toukokuussa lyhyen aikaa neljän piileskelijän muodostamaa puolikasta "Castrénin senaattia", kunnes Vaasaan paenneet muut senaattorit pääsivät palaamaan. Tänä aikana hän antoi määräykset punavankien kohteluun, joka ilmeisesti jäi hänen mielestään sittenkin liian lieväksi. Castrén jatkoi samassa senaattorinvirassa vielä Paasikiven senaatissa.
Viimeisen uransa Castrén loi Helsingin kaupunginjohtajana vuosina 1922–1930 ja muodollisesti ylempänä kunnallispormestarina 1931–1936. Näissäkin tehtävissä hän asennoitui tiukasti järjestysongelmina pitämiään vasemmiston joukkoesiintymisiä vastaan, lähettäen muun muassa palokunnan hajottamaan niin sanotun punaisen päivän 1. elokuuta 1929 kommunistien mielenosoituksia.
Kristins Hall
thumb|Kristins Hall. Kuva vuodelta 2007.
Kristins Hall on Norjassa Lillehammerin kaupungissa sijaitseva sisäurheiluhalli, joka avattiin vuonna 1988. Halli on 19. Norjaan rakennetuista jäähalleista. Kristins Hall koostuu kahdesta osasta: jääkiekkokaukalosta ja urheilusalista. Halli sisältää 60 metrin juoksuradan ja jäällä pelataan myös curlingia. Jääkiekko-otteluissa katsojakapasiteetti on 3 194 (1 694 istumapaikkaa ja 1 500 seisomapaikkaa). Hallin katsojaennätys on yli 4 000 katsojaa. Norjan jääkiekon korkeimmalla sarjatasolla eli GET-ligaenissa pelaava Lillehammer IK pitää Kristins Hallia kotipaikkanaan.
Kristins Hallin vieressä on suurempi Håkons Hall, joka valmistui vuonna 1993 Lillehammerin talviolympialaisia varten.
Taka-Töölö
Taka-Töölö on Helsingin 14. kaupunginosa ja samalla peruspiiri. Taka-Töölö kuuluu Helsingin kantakaupunkiin.
Taka-Töölön asukkaista on suomenkielisiä 83 %, ruotsinkielisiä 11 % ja muun kielisiä 6 % (2014). Asuntokannasta yli 90 % on rakennettu ennen 1960-lukua.
Puistoja alueella on 36 hehtaaria ja metsäksi luokiteltua aluetta 15 hehtaaria (lähinnä Rajasaaressa, tiedot 2014). Puistoista suurin on Eläintarha, jonka etelälaidalla on kaupunginpuutarha eli Talvipuutarha. Töölönlahden länsirannalla sijaitsee Hesperian puisto ja Seurasaarenselän äärellä Sibeliuksen puisto, jossa on turistibussien vakiokohteisiin kuuluva Sibelius-monumentti.
Taka-Töölössä sijaitsevat muun muassa Helsingin Olympiastadion ja Suomen Kansallisooppera Töölönlahden rannalla Hesperianpuiston pohjoispuolella. Pääministerin virka-asunto Kesäranta sijaitsee meren rannalla Linnankoskenkadun länsipäässä Meilahden puolella noin sadan metrin päässä Taka-Töölöstä. Mannerheimintien varrelta löytyvät 1972 valmistuneet suuret hotellit Scandic Park ja Crowne Plaza (alun perin Inter-Continental ja Hesperia).
Taka-Töölön alueella on runsaasti urheilukenttiä ja muita mahdollisuuksia liikuntaan ja urheiluun. Esimerkiksi Kisahallissa, Olympiastadionilla, Uimastadionilla, Eläintarhan urheilukentällä, Töölön pallokentällä, Jäähallissa, Ruusulankadun keilahallissa, Soutustadionilla ja viereisissä melontaseuroissa toimii monia paikallisia, alueellisia tai kansallisia liikuntajärjestöjä. Urheiluseuroista tunnettuja ovat muun muassa HJK (jalkapallo) ja HIFK (jääkiekko, jalkapallo, jääpallo). Myös Töölön Vesa, jonka jääkiekkotoiminnan pohjalta syntyi Jokerit, on lähtöisin alueelta.
Arkkitehtuuria
thumb|Olympiastadionin torni thumb|[[Suomen Kansallisooppera|Helsingin Oopperatalo]] thumb|[[Yleisradion ja Suomen ympäristökeskuksen entinen toimitalo. Taloon rakennetaan asuntoja.]] Arkkitehtonisesti kiinnostaviin kohteisiin Taka-Töölössä lukeutuu Hilding Ekelundin suunnittelema Töölön kirkko, joka valmistui 1930. Helsingin Olympiastadionin piirsivät Yrjö Lindegren (vaihe 1934–1938) ja Toivo Jäntti (vaihe 1952). Stadionin kunnostus syntyi 1994 Markku Aallon suunnittelemana. Oopperatalon (Helsinginkatu 58; valmistui 1993) suunnitelmasta vastasi työryhmä Eero Hyvämäki, Kari Piela, Tuula Mäkinen ja Antti Laiho. Viereisen Töölönrannan ravintolan (Helsinginkatu 56; 1996) piirustusten takana olivat Eero Hyvämäki ja Pekka Leskelä. Uudempaa arkkitehtuuria edustavat myös Kesäkatu 2–8:n asuintalot (1998–2000) suunnittelijoinaan Timo Vormala, Susanna Raitanen ja Jukka Linko. Yleisradion päätoimipaikka sijaitsi vuodesta 1968 lähtien osoitteessa Kesäkatu 2, kunnes kaikki sen toiminnot siirtyivät vastavalmistuneeseen Isoon Pajaan Pasilaan maaliskuun alussa 1993.
Terveydenhuoltolaitoksia
Välskärinkadun ja Mechelininkadun välissä sijaitseva Hesperian sairaala valmistui helmikuussa 1962 Helsingin kaupungin keskusmielisairaalaksi. Rakennuksen suunnittelivat arkkitehdit Martta ja Ragnar Ypyä. Sairaala remontoitiin perusteellisesti 2000-luvun alussa, ja nykyisin sen päärakennus toimii HYKS Psykiatriakeskuksena. Pohjoisen Hesperiankadun puolella olevissa sivurakennuksissa on lisäksi HYKSin Lasten ja nuorten sairaalan toimintaa. Sairaala-alueella olevat kaksi tornitaloa, jotka tehtiin alun perin sairaalan henkilökunnan asunnoiksi mutta olivat myöhemmin sekä potilas- että toimistokäytössä, päätettiin vuonna 2007 muuttaa tavallisiksi asuinrakennuksiksi.
Sibeliuksenkadun puolella samassa korttelissa kuin HYKS Psykiatriakeskus sijaitsee Kivelän sairaala ja Töölön terveysasema. Kivelän sairaalassa hoidetaan pitkäaikaisesti monisairaita vanhuksia.
Taka-Töölössä toimivat lisäksi muun muassa Töölönkadulla sijaitseva Ylioppilaiden terveydenhoitosäätiön (YTHS) pääkaupunkiseudun suurin terveysasema sekä yksityinen sairaala Mehiläinen.
Taka-Töölössä Töölönkadun varrella toimi vuonna 1891 perustettu Kammion sairaala, joka purettiin vuonna 1962. Tässä yksityisessä mielisairaalassa oli hoidettavina useita aikanaan tunnettuja henkilöitä.
Linnankoskenkadun ja Lastenlinnantien välissä sijaitsee lastentautien sairaala Lastenlinna. Vuonna 1948 valmistunut rakennus on Kaarlo Borgin, Elsi Borgin, Otto Flodinin ja Olavi Sortan suunnittelema ja on arkkitehtonisesti funktionalismin ja romanttisen tyylin synteesi. Rakennus koostuu korkeasta tornimaisesta, toiselta päädyltään pyöreämuotoisesta sairaalarakennuksesta ja siihen liittyvästä matalasta kaarimaisesta siipirakennuksesta. Rakennuksen julkisivuja on elävöitetty rappaukseen ja tornin ikkunanpuitteisiin reliefeinä tehdyillä koristeellisilla kuvioilla. Kansainvälisen Docomomo-järjestö on valinnut Lastenlinnan suomalaisen modernin arkkitehtuurin merkkiteosten listalle. Lastenlinna on nykyisin hallinnollisesti osa HYKSin Lasten ja nuorten sairaalaa.
Taka-Töölössä Ruusulankatu 10:ssä sijaitsee tukiasuntoja päihde- ja mielenterveyskuntoutujille. Asuntoja on yhteensä 93. Useiden Taka-Töölön asukkaiden mukaan tukiasunnot aiheuttavat häiriötä. Myös Helsingin poliisi vahvistaa, että häiriöt Ruusulankadulla ovat lisääntyneet.
Kadunnimistä
Taka-Töölössä sijaitsee joukko katuja, jotka on nimetty suomalaisten kirjailijoiden ja runoilijoiden mukaan. Näitä ovat Runebergin­katu (Johan Ludvig Runebergin mukaan), Topeliuksenkatu (Zachris Topeliuksen mukaan) , Linnankoskenkatu (Johannes Linnankosken mukaan) , Päivärinnankatu (Pietari Päivärinnan mukaan) , Minna Canthin katu , Mikael Lybeckin katu ja Tavaststjernankatu (Karl August Tavaststjernan mukaan). Aikaisempi Meilahdenkatu nimettiin Eino Leinon Seuran aloitteesta vuonna 1948 Eino Leinon kaduksi. Eino Leinon patsaalle kaavailtiin paikkaa kadun luoteispäästä, johon sitä ei kuitenkaan sittemmin pystytetty.
Mannerheimintien osuus Kansallismuseon kohdalta Taka-Töölön kautta Töölön tulliin oli vuoteen 1942 saakka Turuntie. Espoonkadun nimi muutettiin vuonna 1959 Paasikivenkaduksi presidentti Juho Kusti Paasikiven muistoksi. Paasikivi asui tämän kadun varrella ennen presidenttikauttaan ja viimeiset kuukautensa sen jälkeen. Aikaisempi Kammionkatu (Kammion sairaalan mukaan) nimettiin vuonna 1966 Sibeliuksenkaduksi. Säveltäjä Jean Sibelius asui aikoinaan kadun varrella ja nimeäminen liittyi hänen syntymänsä 100-vuotisjuhlaan. Kadun länsipäässä sijaitseva Sibeliuksenpuisto, jonka aikaisempi epävirallinen nimi oli Taivallahdenpuisto, nimettiin Sibeliuksen 80-vuotispäivän kunniaksi vuonna 1945. Puisto sijaitsee entisten Bråvalla-, Miramar- ja Kinnekulle-nimisten huviloiden tonteilla. Ruusankadun ja Ruusulankadun nimien taustalla on näillä tienoilla sijainnut Rosavillan huvila. Aiempi Lepolankatu, joka oli nimetty Lepolan huvilan mukaan, nimettiin vuonna 1954 Kajanuksenkaduksi säveltäjä ja kapellimestari Robert Kajanuksen muistoksi.
Olympiastadionin ja kaupunginpuutarhan välissä kulkeva Hammarskjöldintie on nimetty vuonna 1962 Yhdistyneiden Kansakuntien pääsihteerin Dag Hammarskjöldin mukaan. Ruotsalainen Hammarskjöld toimi YK:n pääsihteerinä vuodesta 1953 ja sai surmansa selvittämättömäksi jääneessä lento-onnettomuudessa Kongon demokraattisessa tasavallassa syyskuussa 1961. Hammarskjöld vieraili Suomessa vuonna 1956.
Alueen rajat
Taka- ja Etu-Töölön välinen raja kulkee Pohjoista Hesperiankatua pitkin. Lännessä Taka-Töölön raja kulkee Seurasaarenselällä Rajasaaren takana. Pohjoisraja menee pääministerin virka-asunnon Kesärannan eteläpuolelta ja jatkuu Stenbäckinkatua ja Reijolankatua seuraten edelleen Nordenskiöldinkadulle. Idässä Taka-Töölö jatkuu rataan saakka, joskin Helsinginkadun eteläpuolella kaupunginosien raja kulkee keskellä Töölönlahtea.
Liikenneyhteydet
Taka-Töölöön kulkevat raitiolinjat 1, 2, 4, 8 ja 10 sekä useat bussit, mukaan lukien runkolinjat 20, 30, 40, 200, 300 ja 400.
Lähimmät metroasemat ovat Kamppi, Rautatientori ja Hakaniemi. Lähimmät rautatieasemat ovat Helsingin päärautatieasema ja Pasilan asema. Nämä kaikki sijaitsevat noin kahden kilometrin päässä Taka-Töölöstä.
Lapethos
Lapethos (, myös Lapathos,, Lēpēthis, ja Lapithos, , ) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Kyproksen saarella. Se sijaitsi lähellä nykyisiä Lápithoksen (Lapta) ja Karaváksen (Alsancak) kyliä.
Maantiede
Lapethos sijaitsi Kyproksen pohjoisrannikolla noin 10 kilometriä länteen Keryneiasta lähellä nykyistä Acheiropoíitoksen luostaria. Lapethoksen kaupunkivaltion hallussa ollut alue oli suhteellisen suurikokoinen, ja sen kooksi on arvioitu yli 500 neliökilometriä.
Historia
Lapethos oli yksi Kyproksen vanhoista kuningaskunnista. Kreikkalaisen perinteen mukaan sen perustivat Lakoniasta tulleet asuttajat Praksandroksen johdolla. Arkeologisten löytöjen perusteella kaupunki on ollut olemassa jo myöhäisellä pronssikaudella eli mykeneläisellä kaudella. Kaupungin kansalaisista käytettiin etnonyymejä Lapētheus ja Lapēthios.
Lapethoksen historiasta tiedetään suhteellisen vähän. Kaupunki löi omaa hopearahaa 400-luvulta eaa. lähtien. Joidenkin sen kuninkaiden nimet 400- ja 300-luvuilta eaa. tunnetaan näiden rahojen kautta. Jossakin vaiheessa kaupunki on kuninkaiden nimistä päätellen ollut foinikialaisten vallassa.
Lapethoksen nimi esiintyy antiikin historiassa ensimmäisen kerran vasta vuonna 312 eaa., jolloin sen kuninkaana oli Praksippos. Ptolemaios pidätti tämän epäiltynä Antigonoksen puolella olemisesta. Lapethos oli olemassa vielä varhaisella bysanttilaisella kaudella, jolloin se oli piispanistuin. Kaupunki hylättiin arabien hyökkäyksen vuonna 647 jälkeen.
Lapethoksessa on suoritettu vain vähän arkeologisia kaivauksia, pääasiassa vuosina 1913 ja 1915.
Rakennukset ja löydökset
Lapethoksen raunioita on laajalla alueella rannikolla. Kaupungin akropoliina toimi ilmeisesti sen keskellä sijainnut kallioinen kukkula. Kaupunki oli ympäröity muurein, joiden reitti voidaan jäljittää niiden koko matkalta. Myös kaupungin sataman aallonmurtajista on säilynyt jäänteitä. Läntisen aallonmurtajan pituus on noin 155 metriä ja pohjoisen noin 40 metriä.
Lapethoksen pyhäköistä tai kulteista ei ole tietoa. Piirtokirjoitusten perusteella kaupungissa oli gymnasion, ja siellä oletetaan olleen myös teatteri. Kaupungin itäpuolelta on löydetty sen hautausmaita sekä antiikin aikaisia kala-altaita, joista suurin on kooltaan noin 30 × 13,3 metriä ja metrin syvyinen.
Heraion (Argos)
Heraion oli antiikin aikainen Heralle omistettu kreikkalainen temppeli ja siihen liittynyt pyhäkköalue Argoksen lähistöllä Peloponnesoksen niemimaalla Kreikassa. Se oli Heran keskeisin kulttipaikka. Pyhäkön arkeologinen kohde sijaitsee Árgos-Mykínesin kunnassa noin kahdeksan kilometriä koilliseen nykyisestä Árgoksen kaupungista lähellä Néo Iraíon ja Monastirákin kyliä.
Historia
pienoiskuva|vasen|Ennallistus Heraionista antiikin ajalla. Vuodelta 1902. pienoiskuva|vasen|Heraionin rauniot.
Heraion oli Argoliin alueen merkittävin Heran pyhäkkö ja sitä pidetään koko Heran kultin keskuksena. Se oli Argoksen, Mykenen ja Tirynsin yhteisessä käytössä, mutta Argos voitti jossain vaiheessa sen hallinnan. Paikallinen Hera oli alun perin mahdollisesti luontoon liittynyt ktooninen jumaluus. Kreikkalaisessa mytologiassa Mykenen kuningas Agamemnon valittiin Heraionissa johtamaan Troijan sotaretkeä. Varhaisimmat löydöt alueelta ovat kuitenkin geometriseltä kaudelta.
Varsinainen pyhäkkö perustettiin 700-luvun eaa. puolessa välissä. Se oli alun perin todennäköisesti ulkoilmapyhäkkö. Pyhäkköalue laajeni arkaaisella kaudella. 600-luvulla eaa. paikasta tuli Argoksen pääkulttikeskus. Tuolloin rakennettiin ensimmäinen niin kutsuttu vanha temppeli. Thukydideen ja Pausaniaan mukaan se tuhoutui tulipalossa klassisella kaudella vuonna 423 eaa. Khrysis (tai Khryseis) -nimisen papittaren huolimattomuuden seurauksena. Tuon jälkeen rakennettiin uusi temppeli noin vuonna 420 eaa. Samalla alue sai monumentaalisemman luonteen, kun sinne rakennettiin lisää rakennuksia ja muun muassa suuri temppelitasanteille johtanut portaikko.
Heraionissa järjestettiin 500-luvulta 200-luvulle eaa. suuri Hekatomboia-juhla. Se alkoi Argoksesta Heraionille tulleella kulkueella. Tapahtumaan liittyi muun muassa tunnettu Kleobiksen ja Bitonin tapaus. 200-luvulla eaa. juhla siirrettiin Argoksen kaupunkiin ja sen nimeksi tuli Heraia. Pyhäkkö tunnettiin muun muassa laajasta kronologisesta kirjanpidostaan koskien Heran pappeuden haltijoita.
Pyhäkköalue säilyi käytössä roomalaiselle kaudelle saakka. Roomalaisena aikana Heraion sai suuria lahjoituksia mm. Nerolta ja Hadrianukselta. Bysanttilaisena aikana ainakin 1100-luvulle saakka temppelin kiviä käytettiin läheisten kirkkojen rakentamiseen.
Rakennukset ja löydökset
[[Tiedosto:Plan Heraion of Argos colored.svg|pienoiskuva|upright=1.4|Kaavakuva Heraionin alueesta. Heraionin merkittävimmät rakennukset ja rakennelmat olivat (numerot viittaavat kaavakuvaan):
Pyhäkköalue on rakennettu kolmelle keinotekoiselle tasanteelle. Ylimmällä tasanteella oli vanhempi, arkaainen 600-luvulla eaa. rakennettu temppeli ja sen alttari. Temppeli edusti doorilaista tyyliä ja siinä oli arkaaiset puiset pylväät, joita oli 6 x 14 kappaletta. Tasanteen koko oli 55,8 x 34,4 metriä ja se oli tuettu kyklooppimuurilla.
Keskitasanteella sijaitsi uusi, klassisen kauden noin vuonna 420 eaa. rakennettu temppeli. Sen suunnitteli arkkitehti Eupolemos ja myös se edusti doorilaista tyyliä. Temppelissä oli 6 x 12 pylvästä, ja se koostui pronaoksesta, naoksesta eli cellasta sekä opisthodomoksesta. Temppeli oli tehty paikallisesta kivestä, mutta siinä oli käytetty myös marmoria. Uudessa temppelissä oli Polykleitoksen veistämä kullasta ja norsunluusta tehty istuvaa Heraa esittänyt kulttipatsas, jolla oli käsissään valtikka ja granaattiomena. Temppelissä oli myös pienempi päärynäpuusta veistetty kulttipatsas, joka oli tuotu Tirynsistä, sekä Naukydeen veistämä kullasta ja norsunluusta tehty Heben patsas. Temppelin koristelut esittivät muun muassa Zeuksen syntymää, Troijan sodan tapahtumia sekä gigantomakhiaa.
Pausaniaan mukaan temppeliin antiikin aikana tuotujen votiivilahjojen joukkoon kuului muun muassa Euforboksen kilpi, jonka Menelaos toi Troijasta. Temppelin edessä oli Heran papittarien ja argoslaisten heerosten patsaita. Keskitasanteen pohjoislaidassa heti ylimmän tasanteen alapuolella oli kaksi jo aiemmin arkaaisella kaudella 500-luvulla eaa. rakennettua stoaa eli pylväshallia. Keskitasanteella oli myös varhainen peristyylirakennus, joka oli mahdollisesti jonkinlainen juhlatalo. Siitä käytetään nimitystä Länsitalo. Temppelin itäpuolella sijaitsi Eleusiin Telesterionia muistuttava pylväillä neljään laivaan jaettu hypostyylihalli, joka tunnetaan nimellä Itätalo.
Alimmalla tasanteella temppelin eteläpuolella oli niin kutsuttu Etelästoa. Tasanteelta johti keskimmäiselle tasanteelle suuri monumentaaliportaikko. Kummatkin oli rakennettu 400-luvulla eaa. Temppelin luoteispuolella oli niin kutsuttu Luoteistalo, ja länsipuolella hellenistisenä aikana rakennettu gymnasion, joka tunnetaan myös nimellä Alastoa, sekä roomalaisena aikana rakennettu kylpylä.
Heraionin läheltä on löydetty mykeneläisaikainen hautausmaa.
Ledrai
Historia
Ledrain paikalla on ilmeisesti ollut asutusta jo neoliittisella kaudella ja uudelleen viimeistään mykeneläisellä kaudella eli myöhäisellä pronssikaudella. Ledrain kaupunki on ollut olemassa viimeistään geometriselta kaudelta lähtien. Se oli yksi Kyproksen vanhoista kaupunkikuningaskunnista. Assyrialaisissa lähteissä mainitaan kaupunki nimeltä Ledir, mikä saattaa viitata Ledraihin.
Kaupungin historiasta antiikin aikana tiedetään vain vähän. Evankelista Markuksen mainitaan käyneen Ledraissa vuonna 52 jaa. matkalla Salamiista Limeniaan. Ledrai oli olemassa vielä varhaiskristillisellä kaudella, jolloin se oli piispanistuin. 300-luvulla sen piispana mainitaan Trifyllios.
Rakennukset ja löydökset
Ledrain jäänteitä on löydetty Nikosian eteläosista venetsialaisaikaisen kaupunginmuurin kummaltakin puolelta pääasiassa sattumalöytöinä. Rakennuslöytöihin lukeutuvat muun muassa Apollonille omistetuksi oletetun pyhäkön jäänteet. Piirtokirjoitusten perusteella kaupungissa tiedetään olleen myös Afroditen kultti ja tälle omistettu pyhäkkö, mutta sitä ei ole löydetty. Ledrain hautausmaita on löydetty kaupungin länsi- ja eteläpuolelta. Esinelöytöihin kuuluu muun muassa mykeneläistä keramiikkaa.
Maksupääte
thumb|Korttimaksupääte Maksupääte on korttimaksujen välittämiseen tarvittava laite, joka mahdollistaa maksutapahtumien varmentamisen kauppiaan ja asiakkaan välillä.
Maksupäätteiden ja maksukorttien historiaa
Suomessa ensimmäiset maksupäätteet otettiin käyttöön huoltoasemien bensiiniautomaateilla 1980-luvun puolivälissä. Sen jälkeen ne yleistyivät kauppojen kassoilla.
Maksupäätteiden käyttöönotto liittyy pankki- ja luottokorttien määrä nopeaan kasvuun 1980-luvulla. Ensimmäiset luottokortit esiteltiin alun perin Yhdysvalloissa vuonna 1951, kun Diners Club otti käyttöön 200 asiakkaalle myönnetyn kortin, jota pystyi käyttämään 27 ravintolassa New Yorkissa. Pian tämän jälkeen American Express ja Visa julkaisivat ensimmäiset korttinsa.
Luottokortit rantautuivat Suomeen 1960-luvulla. Seuraavalla vuosikymmenellä pankit alkoivat kehittää omia maksukorttejaan. Pankkikorteilla nostettiin aluksi rahaa käteisautomaateista, mutta pian tarjolle tuli kuvallisia kortteja, joilla pystyi maksamaan kaupan kassalla samaan tapaan kuin luottokorteilla. Nykyisin tavallisia maksukortteja ovat yleisluottokortit ja pankkikortit. Lisäksi lukuisat palveluntarjoajat kuten kauppaketjut, hotellit ja huoltoasemat tarjoavat asiakkailleen erilaisia maksuaika- ja luottokortteja.
Beatles ’65
Beatles '65 on The Beatlesin kuudes Yhdysvalloissa julkaistu albumi joulukuulta 1964. Suurin osa sen kappaleista on samoja kuin Euroopassa aiemmin samassa kuussa julkaistulla albumilla Beatles for Sale.
Maksupääte
Tekniikkaa
Ennen maksupäätteiden yleistymistä muovirahalla maksaminen oli hidasta ja vaivalloista, kun kortista piti ”höylätä” paperikopio, joka piti täyttää ja allekirjoittaa.
Beatles ’65
Kappaleet
A-puoli
Maksupääte
Tekniikkaa
Maksupäätteiden toiminta perustui aluksi muovikorttien magneettinauhan lukemiseen. Pankkikorttimaksut perittiin silloin asiakkaan tililtä muutaman päivän viiveellä. Magneettinauhat on nyttemmin korvattu mikrosiruilla, jotka parantavat korttien turvallisuutta ja mahdollistavat maksujen reaaliaikaisen siirron. Nykyiset kortit ja maksupäätteet ovat kansainvälisesti yhteensopivia. Ne perustuvat Europayn, Mastercardin ja Visan (EMV) kehittämään sirukorttistandardiin.
Beatles ’65
Kappaleet
B-puoli
Maksupääte
Tekniikkaa
Maksupäätteet kehittyvät, ja tunnusluvun näppäilyn sijasta ollaan pienissä maksuissa siirtymässä kontaktittomaan lähimaksamiseen sekä mobiilimaksamiseen. Siinä korttia ei tarvitse enää asettaa maksupäätteeseen, vaan ainoastaan pitää sitä lukulaitteen läheisyydessä. Yksi mahdollinen lähimaksamisen tapa on matkapuhelimen ja maksukortin yhdistäminen, jolloin puhelinta voi käyttää maksamisen välineenä.
Jenan–Auerstedtin taistelu
thumb|pysty=1.2|[[Napoleon Jenan taistelussa, Horace Vernet’n maalaus vuodelta 1836.]] Jenan–Auerstedtin taistelu (myös Jenan taistelu) oli 14. lokakuuta 1806 käyty Napoleonin sotien taistelu, jossa Preussin armeija kärsi ratkaisevan tappion Napoleonin komentamalle Ranskan armeijalle. Taistelu käytiin Jenan ja Auerstedtin (Auerstädtin) kaupunkien alueella Saksissa vain muutamaa viikkoa neljännen liittokunnan sodan syttymisen jälkeen.
Tausta
Preussin kuningas Fredrik Vilhelm III oli solminut heinäkuussa 1806 salaisen liittosopimuksen Venäjän kanssa valmistautuen siten sotaan Ranskaa vastaan. Lokakuun alussa Braunschweigin herttua Kaarle Vilhelm Ferdinandin komentama preussilais-saksilainen armeija lähti etenemään Saksin läpi länteen uhatakseen ranskalaisia läntisessä Saksassa. Napoleon eteni kuitenkin nopeasti etelästä Thüringenin metsien kautta yhyttääkseen preussilaiset ennen kuin venäläiset ehtisivät liittyä heihin sekä katkaistakseen preussilaisten mahdollisen paluutien Elbejoelle. Kun Napoleonin 122 000 miestä käsittäneet joukot lähestyivät Preussin armeijan sivustaa, kuningas Fredrik Vilhelm määräsi jakamaan 114 000 miestä käsittäneet preussilais-saksilaiset joukot: Braunschweigin herttuan komentamat 63 000 miestä sijoitettiin Auerstädtiin ja ruhtinas Friedrich Ludwig zu Hohenlohe-Ingelfingenin komentamat loput 51 000 miestä 24 kilometrin mittaiselle rintamalle Jenasta Weimariin.
Taistelun kulku
Lokakuun 14. päivän aamuna Napoleon iski ensimmäisenä Jenaan, johon ruhtinas Hohenlohe-Ingelfingen oli sijoittanut 38 000 miestä. Napoleon kukisti iltapäivään mennessä nämä ja muutkin ruhtinaan joukot. Samaan aikaan Louis-Nicolas Davout’n komentamat 26 000 miestä hyökkäsivät Braunschweigin herttuan joukkoja vastaan Auerstädtissä. Kaarle Vilhelm Ferdinand hajotti ylivoimaiset joukkonsa erillisiin hyökkäyksiin, mikä auttoi Davout’ta pitämään pintansa. Herttuan haavoituttua kuningas Fredrik Vilhelm ryhtyi itse komentamaan armeijaansa, mutta preussilaisten taisteluinto laski, kun tieto Jenan joukkojen tappiosta saapui. Heidän puolustuslinjansa Auerstädtissä luhistuivat noin tuntia myöhemmin. Myös kolmas, Jean-Baptiste Bernadotten komentama ranskalainen armeija oli ollut lähistöllä taistelun aikana, mutta Napoleonin määräyksestä huolimatta se ei osallistunut taisteluun.
Seuraukset
Ranskalaiset menettivät taisteluissa noin 12 000 miestä. Preussilaiset ja saksilaiset menettivät 24 000 miestä kaatuneina ja haavoittuneina sekä 20 000 sotavankeina. Myös Braunschweigin herttua haavoittui kuolettavasti. Preussi kärsi seuraavina päivinä joukon muita murskatappioita ja 25. lokakuuta Davout’n joukot valtasivat kuningaskunnan pääkaupungin Berliinin. Kuningas ja Preussin armeijan jäljelle jäänyt osa joutuivat perääntymään Itä-Preussiin.
Aurinkoristi
180px|Aurinkoristin perusmuoto|thumb Aurinkoristi on ikivanha symboli, jossa ympyrän sisällä on risti. Aurinkoristiä on käytetty laajalti ympäri maailmaa jo ennen pronssikautta, ja sitä esiintyy kalliopiirroksissa ja kaikkein varhaisimmissa kirjoitetuissa dokumenteissa. Aurinkoristiä on esiintynyt lähes kaikkien primitiivisten kansojen monumenteissa ja tarvikkeissa. Yleensä se on symboloinut Aurinkoa.
On esitetty, että aurinkoristi on saanut alkunsa käsityksestä Auringosta pyöränä. Esimerkiksi muinaisten kaldealaisten aurinkosymboli oli aluksi pelkkä ympyrä, kunnes sen sisään piirrettiin risti. Ihminen voi myös havaita aurinkoristin omilla silmillään katsomalla kirkasta valoa, kuten Aurinkoa, ja siristämällä silmiään. Tällöin valonsäteet muodostavat ristin.
Alkemistit ottivat aurinkoristin käyttöön kupariseosten symbolina ja astrologit maapallon symbolina. Kristityt ovat käyttäneet aurinkoristiä voiman symbolina sekä pyhimysten ja enkelien sädekehän kuvana. Nykyisin aurinkoristiä käytetään muun muassa talojen seinillä merkkinä matkailijoiden turvapaikasta. Meteorologit käyttävät sitä ilmaisemaan huonoa näkyvyyttä.
Åke Forsman
Åke Johannes Forsman (21. marraskuuta 1923 Tenhola – 22. lokakuuta 1995) oli suomalainen jalkapalloilija, jonka ura päättyi 1950.
Oikeana välihyökkääjänä tai oikeassa laidassa pelannut Forsman edusti koko uransa ajan 1945–1950 HIFK:ta mestaruussarjassa ja 1. divisioonassa. Hän voitti seurassa Suomen mestaruuden 1947. Kaikkiaan hän pelasi neljän kauden aikana 59 pääsarjatason ottelua, joissa hän teki 33 maalia.
Maajoukkueessa Forsman pelasi vuosina 1947–1948 neljä maaottelua ja teki sinä aikana yhden maalin.
Suomen Palloliiton pronssinen mitali hänellä on vuodelta 1948. Forsman on myös saanut LTC-33:n hopeisen ja HIFK:n pronssisen ansiomerkin. Forsman pelasi myös jääpalloa ja käsipalloa mestaruussarjassa 1940-luvulla. Käsipallossa hän voitti Suomen mestaruuden vuonna 1945 (HIFK). Tenniksessä hän kukisti sekanelinpelissä Kaija Horsman kanssa Curt Lincolnin ja Greta Ståhlen SM-kilpailujen loppuottelussa 1958 ja sai siten kolmannen lajin Suomen mestaruuden.
Forsman valmistui vuonna 1948 metsänhoitajaksi Helsingin yliopistosta ja opiskeli liiketaloutta ASLA-Fulbright-stipendillä 1952–1954 Washingtonin yliopistossa Yhdysvaltojen Seattlessa. 1960-luvulla hän työskenteli Finska Gummi AB:n palveluksessa Ruotsissa.
Hr. Ms. Isaac Sweers (1940)
Valmistus
Alus tilattiin Koninklijke Maatschappij De Scheldestä Vlissingenistä, missä köli laskettiin 26. marraskuuta 1938. Alus laskettiin vesille 16. maaliskuuta 1940. Saksan hyökättyä Alankomaihin alankomaalainen hinaaja Zwarte Zee hinasi 10. toukokuuta edelleen keskeneräisen aluksen kaikkine dokumentteineen Britteinsaarille Downsiin, jonne ne saapuivat seuraavana päivänä. Alus siirrettiin seuraavana päivänä John I. Thornycroft and Companyn telakalle, jossa alus saatettiin palveluskelpoiseksi. Alus aseistettiin kuudella brittiläisellä 4 tuuman kaksoistorneihin asennetulla tykillä eikä alun perin suunnitelluilla viidellä 120 millimetrin tykillä. Aluksen apuaseina oli kaksi vakavoitua 40 millimetrin ilmatorjuntatykkiä, joilla kummallakin oli oma Hazemayer-tulenjohtokone. Evakuoidun dokumentaation avulla vastaava ilmatorjunnan tulenjohtojärjestelmä otettiin myöhemmin käyttöön Kuninkaallisessa laivastossa.
Palvelus
Alus otettiin palvelukseen 29. toukokuuta 1941 ensimmäisenä päällikkönään komentajakapteeni J. Houtsmuller. Alus lähti 24. kesäkuuta Southamptonista Plymouthin kautta Greenockiin ja edelleen Bristolin kanavaan, jossa se suoritti koeajot. Se jatkoi 5. heinäkuuta Scapa Flowhun koulutettavaksi, minkä jälkeen se liitettiin Greenockiin sijoitettuun 19. hävittäjälaivueeseen suojaamaan etelään matkanneita joukkojenkuljetussaattueita.
Elokuussa alus suojasi saattuetta WS10. Paluumatkalla alus suojasi hinaaja Zwarte Zeetä, joka hinasi Saksan laivaston sukellusveneen U-75 5. elokuuta torpedoimaa SS Cape Rodneya. Rahtialuksen upottua alukset palasivat satamiinsa. Saattuetta suojatessaan alus törmäsi 14. syyskuuta hävittäjä HMS Brocklesbyn kanssa, jolloin sen vasemman puoleinen potkuri vaurioitui.
Isaac Sweers lähti 17. syyskuuta Greenockista HMS Laforeyn, HMS Livelyn ja HMS Oribin kanssa ottaakseen osaa operaatio Halberdiin. Matkan aikana alus sai määräyksen mainittujen hävittäjien sekä Puolan laivaston hävittäjien ORP Garlandin ja ORP Piorunin kanssa suojata taistelulaiva HMS Rodneyn Gibraltarille, jonne osasto saapui 24. syyskuuta. Suojanneet hävittäjät lähtivät vielä samana iltana länteen suojatakseen taistelulaiva HMS Nelsonia. Muutamaa tuntia myöhemmin hävittäjät kääntyivät takaisin ja ne läpäisivät Gibraltarin salmen yön pimeydessä. Osasto kohtasi 25. syyskuuta saattueen, joka joutui kaksi vuorokautta myöhemmin ilmahyökkäykseen.
Alus kääntyi 28. syyskuuta Force H:n mukana paluumatkalle. Seuraavana aamuna HMS Gurkha ilmoitti aluksen tutkan havainneen pinnalla olleen Italian laivaston sukellusveneen Diaspron (37.53333°N, 6.75°W). Isaac Sweers ja Gurkha hyökkäsivät sukellusvenettä vastaan ilman tulosta. Osasto palasi 1. lokakuuta Gibraltarille.
Lokakuussa alus suojasi Freetownin ja Gibraltarin välisiä saattueita. Se liitettiin operaatio Perpetualin laivasto-osastoon, jonka muut alukset olivat HMS Malaya, HMS Hermione ja kuusi hävittäjää. Osaston tehtävänä oli suojata HMS Ark Royalin ja HMS Arguksen suorittamaa lentokonetäydennyksen toimittamista Maltalle. Osasto lähti 10. marraskuuta Gibraltarilta ja lentokoneet lähetettiin ilmaan kaksi päivää myöhemmin, minkä jälkeen osasto lähti paluumatkalle. Ark Royaliin osui 13. marraskuuta Saksan laivaston sukellusveneen U-81 laukaisema torpedo ja seuraavana päivänä lentotukialus upposi.
Alus siirrettiin 26. marraskuuta 19. hävittäjälaivueen ensimmäiseen viirikköön, jonka mukana se torjui sukellusveneitä Gibraltarin länsipuolella. Alus määrättiin 11. joulukuuta palaamaan Britteinsaarille huollettavaksi, mutta se sai kuitenkin määräyksen siirtyä itäiselle Välimerelle. Alus liitettiin HMS Sikhin, HMS Legionin ja HMS Maorin muodostamaan 4. hävittäjälaivueeseen, jonka mukana se lähti Gibraltarilta. Samana yönä laivue sai tiedon partiossa olleelta Wellington-pommikoneelta, että kahden Italian laivaston risteilijän matkaamisesta etelään.
Laivue lähti muutamaa päivää myöhemmin Maltalta Force K:n kanssa kohdatakseen nopean miinalaivan HMS Breconshiren, joka oli lähtenyt 15. joulukuuta Aleksandriasta suojauksensa kanssa. Alukset kohtasivat toisensa 17. joulukuuta. Osasto joutui toistuviin ilmahyökkäyksiin, mutta ei kärsinyt tappioita. Osasto joutui illalla Italian laivasto-osaston tykkituleen, jolloin se joutui vaihtamaan kurssinsa etelämmäksi. Osasto saapui Maltalle 18. ja 19. joulukuuta välisenä yönä, minkä jälkeen Isaac Sweers aloitti matkansa Aleksandriaan.
Alus lähti 16. tammikuuta 1942 Alesandriasta suojaten kolmen hävittäjän kanssa Maltalle matkannutta neljän kauppa-aluksen muodostamaa saattuetta MW8B. Tehtävän aikana Saksan laivaston sukellusvene U-133 torpedoi 17. tammikuuta Gurkhan, jonka Isaac Sweers otti hinaukseen. Alus pelasti tuhoontuomitun aluksen koko 240 hengen miehistön, jonka se kuljetti Tobrukiin.
Operaatio Soihdun aikana alukseen osui 14. marraskuuta kaksi sukellusvene U-341:n laukaisemaa torpedoa, jotka upottivat aluksen. Aluksen mukana menehtyi 108 miestä kaikkiaan 194 hengen miehistöstä.
Kurion
Kurion ( tai Kourion, ) oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Kyproksen saarella. Se sijaitsi noin kaksi kilometriä länteen nykyisestä Episkopísta. Kaupungin arkeologinen alue sijaitsee Isolle-Britannialle kuuluvan Akrotírin tukikohta-alueen sisäpuolella.
Maantiede
Kurion sijaitsi Kyproksen lounaisrannikolla noin 25 kilometriä länteen Amathuksesta ja noin 16 kilometriä länteen nykyisestä Limassolista. Kaupungin lähellä virtasi Lykos-joki. Kurionin kaupunkivaltion hallussa ollut alue oli suhteellisen suurikokoinen, ja sen kooksi on arvioitu yli 500 neliökilometriä.
Historia
pienoiskuva|vasen|Apollon Hylateen temppelin ja pyhäkön raunioita.
Kurion oli yksi Kyproksen vanhoista kuningaskunnista. Kreikkalaisen perinteen mukaan sen perustivat Argoksesta tullee asuttajat. Arkeologisten löytöjen perusteella seudulla on ollut mykeneläistä asutusta 1300-luvulla eaa. Kaupunki saattaa olla sama kuin egyptiläisissä lähteissä 1100-luvulla eaa. esiintyvä Kir. Assyrialaisissa lähteissä se esiintyy puolestaan 600-luvulla eaa. nimimuodossa Kuri. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä Kūrieus.
Kurion liittyi aluksi Joonian kapinaan Persian valtaa vastaan vuosina 499–498 eaa. kaupungin kuninkaan Stasanorin johdolla, ja taisteli kreikkalaisten puolella. Salamiin tasangolla vuonna 498 eaa. käydyssä taistelussa Stasanor kuitenkin petti kreikkalaiset ja vaihtoi Persian puolelle, ja persialaiset voittivat taistelun tämän ansiosta. 300-luvulla eaa. Kurionin kuninkaana toimi Pasikrates, joka osallistui laivoillaan Aleksanteri Suuren hyökkäykseen Tyrokseen vuonna 332 eaa.
Rakennukset ja löydökset
pienoiskuva|Niin kutsutun Eustolioksen talon lattiamosaiikkeja.
Kurionin yläkaupunki oli rakennettu luoteis-kaakkoissuuntaiselle kukkulalle lähelle merta. Kaupunki oli ympäröity muurein, joista on kuitenkin säilynyt vain vähän. Kaupungilla ei ole ollut erityisen hyvää satamaa, mutta meressä kaupungin länsipuolella on aallonmurtajan jäänteitä.
Gerard Callenburgh -luokka (hävittäjä)
Gerard Callenburgh -luokka oli Alankomaiden kuninkaallisen laivaston hävittäjäluokka, johon kuului suunnitelman mukaan neljä alusta. Alukset tilattiin 1938 ja ainoastaan kaksi aluksista valmistui toinen Britteinsaarilla ja toinen Saksassa.
Kurion
Rakennukset ja löydökset
pienoiskuva|Niin kutsutun Gladiaattorien talon toinen gladiaattorimosaiikki. Akhilleuksen talo
Gerard Callenburgh -luokka (hävittäjä)
Luokan alukset olivat hieman suurempia kuin edeltäneen luokan alukset. Jotta luokan alukset olisivat tehokkaampia kuin vastaavat Keisarillisen Japanin laivaston hävittäjät niiden aseitukseksi suunniteltiin viittä 120 millimetrin tykkiä kahteen kaksiputkiseen torniin (A ja Y) sekä yhteen yksiputkiseen X-torniin. Alusten torpedoputkien lukumäärä oli myös tuplattu.
Kurion
Rakennukset ja löydökset
Akhilleuksen taloksi kutsuttu rakennus sijaitsee kaupungin pohjoisosassa lähellä nykyistä Limassol–Páfos-valtatietä. Sen keskellä oli pylväikköpiha, jonka sivuilla oli huoneita ja pohjoissivulla porttiikki eli pylväikkösisäänkäynti. Talo on saanut nimensä portiikkia koristavasta lattiamosaiikista, joka esittää Akhilleusta Skyroksen saarella Lykomedeen hovissa pukeutuneena neidoksi. Toisessa mosaiikissa kotka sieppaa Ganymedeen Olympos-vuorelle.
Gerard Callenburgh -luokka (hävittäjä)
Alukset
Luokan aluksista ainoastaan kaksi valmistui. Tjerk Hiddes laskettiin vesille ennen miehitystä, mutta se upotettiin Rotterdamissa, ettei se joutuisi maan miehittäneiden saksalaisten käsiin. Saksalaiset nostivat aluksen, mutta korjauskelvottomana se romutettiin. Philips van Almonde räjäytettiin telakalla vesillelaskuyritysten epäonnistuttua. Saksalaiset romuttivat aluksen hylyn.