cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Taras
Taras, roomalaisella kaudella Tarentum (lat.), oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Suur-Kreikassa eli Magna Graeciassa nykyisen Italian alueella. Se on kehittynyt nykyiseksi Taranton kaupungiksi ja sijaitsi sen paikalla.
Belgian vaalit
Senaatin vaalit
Belgian senaatissa eli ylähuoneessa on kaikkiaan 74 jäsentä. Jäseneksi voi tulla neljällä eri tavalla:
Käytännössä senaatissa on kuitenkin 71 päätöksiä tekevää jäsentä, sillä ruhtinasjäsenillä ei ole äänioikeutta senaatin istunnoissa. Suoritettavissa vaaleissa on käytössä vain kaksi äänestysaluetta, jotka ovat flaaminkielinen ja ranskankielinen yhteisö.
Taras
Maantiede
Taras sijaitsi siitä nimensä saaneen Taraksenlahden (Tarantinos kolpos,, lat. Tarentinus sinus) eli nykyisen Tarantonlahden pohjoisrannalla. Kaupungin akropolis eli yläkaupunki oli rakennettu rannikolle pienelle niemelle, joka oli nykyisin nimellä Mare Piccolo tunnetun pienen lahden tai laguunin suulla, toisin sanoen nykyisen Taranton vanhankaupungin paikalla. Nykyisin niemenkärki muodostaa saaren, sillä sen poikki kaivettiin keskiajalla kanava vanhankaupungin itäpuolitse, mutta antiikin aikana akropoliilta oli yhteys mantereelle kapean kannaksen kautta. On kuitenkin mahdollista, että kaupunkia perustettaessa se oli alun perin saarella. Myöhemmin kaupunki laajeni huomattavasti niemeltä kaakkoon ympäröivälle tasangolle Taranton nykyisen uuden kaupungin (Città Nuova) alueelle.
Belgian vaalit
Europarlamenttivaalit
Euroopan parlamentissa Belgialla on yhteensä 21 parlamentaarikkoa. Näistä paikoista 12 on varattu hollanninkielisille, 8 ranskankielisille ja 1 saksankielisille belgialaisille.
Taras
Maantiede
Laguunilahti toimi kaupungin sisempänä satamana. Se oli suojainen ja koko lähirannikon paras satamapaikka, millä oli suuri merkitys koko kaupungille. Meren puolella sijaitsi ulompi satama ja sen edustalla sitä suojanneet Khoirades-saaret, nykyiset Isola di San Pietro ja Isola di San Paolo. Taras-joki, josta kaupunki sai nimensä, on yhdistetty noin 6,5 kilometriä länteen sijaitsevaan jokeen, jonka nimi on edelleen Tara (myös Fiume di Terra). Toinen merkittävä joki alueella oli Galaisos, joka laski satamalahden pohjoisosaan. Se tunnettiin myös Spartan Eurotakseen viittaavasti nimellä Eurotas. Muita lähialueen antiikin aikaisia paikkoja olivat Aulon-kukkula, joka tunnettiin erinomaisesta viinistään, sekä Satyrion, joka toistuu usein paikannimenä kaupungin yhteydessä antiikin kirjallisuudessa, mutta jonka kohde on epäselvä. Taras tunnettiin antiikin aikana hyvästä ilmastostaan ja hedelmällisestä maaperästään.
Belgian vaalit
Europarlamenttivaalit
Vuoden 2024 vaaleissa äänestysikäraja on laskettu ensimmäistä kertaa 16 vuoteen.
Taras
Maantiede
Roomalaisella kaudella Tarentum luettiin osaksi Calabrian provinssia.
Tabbouleh
pienoiskuva|Tabbouleh-salaattia.
Tabbouleh, tabouleh tai suomeksi suositusten mukaan tabbule ( tabūlah) on libanonilainen kasvisruoka, joka valmistetaan tomaateista, hienoksi pilkotusta persiljasta, mintusta, bulgurista ja sipulista ja maustetaan oliiviöljyllä, sitruunamehulla ja suolalla. Tabbulea tehdään joskus myös runsaampia versioita, jotka sisältävät esimerkiksi kurkkua ja/tai kikherneitä.
Tabbulea tarjotaan usein meze-alkupalana arabimaailmassa.
Taras
Esihistoria
Myöhemmän kaupungin läheltä on löydetty neoliittisen kauden talojen jäänteitä sekä hautoja, mikä osoittaa paikan olleen asutettu jo tuolloin. Paikalta on löydetty myös merkkejä pronssikautisesta asutuksesta, mukaan lukien mykeneläisen kauden keramiikkaa, sekä varhaisen rautakauden asutuksesta. Varhaisimpien rautakautisten asuttajien oletetaan olleen iapygejä, jotka käyttivät oman keramiikkansa lisäksi kreikkalaista keramiikkaa. Nämä asuivat seudulla ennen kreikkalaisten siirtokuntalaisten tuloa.
Arkaainen kausi
Taras perustettiin Spartan siirtokuntana noin vuonna 708–706 eaa., joitakin vuosia alueen akhaialaisten siirtokuntien Sybariin ja Krotonin jälkeen. Siirtokuntalaisten johtajaksi mainitaan Falanthos. Perustajien kerrotaan olleen äpärinä syntyneitä nuoria miehiä, jotka tunnettiin nimellä Partheniai. Nämä olivat syntyneet spartalaisten naisten ja heloottien laittomasta suhteesta sillä aikaa, kun naisten aviomiehet olivat sotimassa ensimmäisessä messenialaissodassa. Koska miehille ei myönnetty kansalaisoikeuksia, nämä yrittivät ensin kansannousua ja sen epäonnistuttua lähtivät etsimään onneaan uuteen maahan. Kehotuksen siirtokunnan perustamisesta antoi Delfoin oraakkeli.
pienoiskuva|vasen|[[Nikeä esittävä pronssiveistos Taraksesta, n. 500 eaa. British Museum.]] Siirtokunta sijaitsi alun perin ilmeisesti joitakin kilometrejä etelämpänä ja siirtyi sittemmin myöhemmälle paikalleen. Kreikkalaisten kerrotaan voineen asuttua seudulle vaivatta, ja olleen hyvissä väleissä alkuperäisasukkaiden kanssa. Kaupungin nimi saattoi olla peräisin seudun varhaisemmilta asukkailta, ja se viittasi samannimiseen pieneen jokeen alueella. Kuten yleensä, kreikkalaiset selittivät nimen kuitenkin tulleen samannimisestä heeroksesta, joka olisi ollut Poseidonin ja paikallisen nymfin poika. Taraksella oli kaupungissa heeroskultti, ja hänet yhdistettiin usein perustajana Falanthokseen. Kaupungin kansalaisesta käytettiin etnonyymiä Tarantinos, myöhemmin latinaksi Tarentinus.
Muiden Suur-Kreikan kreikkalaiskaupunkien tavoin myös Taraksen varhaisesta historiasta ensimmäisen kahdensadan vuoden ajalta tiedetään antiikin lähteiden perusteella vain vähän. Kaupunki vaikuttaa kuitenkin nousseen kukoistavaksi ja vauraaksi, vaikkakin jäi tässä pitkään akhaialaisten naapuriensa varjoon. Kaupunki sai alueella johtoaseman vasta myöhemmin. Kaupungin vauraus oli sen hyvien maanviljelyolosuhteiden ja kaupankäynnin ansiota. Vaikkakaan alue ei sopinyt yhtä hyvin viljan viljelyyn kuin läheisten Metapontionin ja Siriin alue, se sopi hyvin oliivinviljelyyn, ja sen laidunmaat tuottivat arvostettua villaa. Rannikko tunnettiin myös merenelävistään. Niihin kuului myös punapurppuraa tuottanut murex, ja kaupungin purppuraa pidettiin parhaana heti Tyyroksen jälkeen. Kaupunki oli myös hyvän satamansa ansiosta koko Suur-Kreikan merkittävin satamapaikka ja kaupan keskus. Herodotoksen kertoma tarina Arionista osoittaa Taraksella olleen laajat kauppasuhteet Korinttiin jo Periandroksen aikana n. 625–585 eaa.
500-luvun eaa. lopulla Taraksessa tiedetään olleen kuningas Spartan mallin mukaisesti. Tuolloin kuninkaana tiedetään olleen Aristofilides. Muissa Suur-Kreikan kaupungeissa vaikuttaneilla, myös poliittisia muutoksia aikaansaaneilla pythagoralaisilla ei näytä olleen Taraksessa yhtä suurta vaikutusta kuin muualla. Pythagoraan oppilaisiin kuului kuitenkin useita taraslaisia, eikä kaupunki varmaankaan välttynyt täysin näiden vaikutukselta.
Taraksen laajennettua alueitaan ajan kuluessa se joutui ristiriitoihin seutua asuttaneiden ei-kreikkalaisten heimojen messapien ja peuketien kanssa, mikä johti myös sotiin. Kaupunki sai näistä sotavoittoja, joiden kunniaksi se pystytti Delfoihin kaksi muistomerkkiä, ja valloitti messapien kaupungit yksi toisensa jälkeen.
Klassinen kausi
Vuonna 473 eaa. Taras kärsi kuitenkin suuren tappion barbaareja vastaan yhdessä Rhegionin kanssa. Tämä on kaupungin historian ensimmäisiä tapahtumia, joiden ajankohta tiedetään tarkasti. Herodotos kutsui tappiota suurimmaksi minkään kaupungin kokemaksi miestappioksi, josta hän oli tietoinen, mainitsematta kuitenkaan lukumääriä. Koska tappio koski ennen kaikkea yläluokkaa, tämä johti samalla vallankumoukseen ja aristokraattisen hallinnon vaihtumiseen demokratiaksi. Muutoin tappiolla ei vaikuta olleen pitkäkestoista vaikutusta kaupungin menestykseen.
Taras oli suurimmassa kukoistuksessaan 400-luvun eaa. puolessa välissä Krotonin taannuttua, ja siitä tuli alueen vauraimpia ja vahvimpia kaupunkeja. Noin vuonna 433–432 eaa. Taras vastusti Thurioin aikomuksia ottaa noin vuonna 550–510 eaa. tuhotun Siriin alue eli Siritis valtaansa. On epäselvää, miksi Taras pystyi vaatimaan kyseistä aluetta itselleen, koska Metapontionin alue sijaitsi Siritiin ja Taraksen välissä. Joka tapauksessa kiista johti sotaan Thurioin kanssa. Lopulta kaupungit tekivät sopimuksen, ja perustivat alueelle yhdessä Herakleian siirtokunnan vuonna 432 eaa. Virallisesti sitä pidettiin kuitenkin Taraksen siirtokuntana.
pienoiskuva|Taraksen lyömä raha, n. 330–302 eaa. Kuvituksessa [[kantharos|kantharoksia.]] pienoiskuva|Taraksen lyömä raha, n. 302 eaa. Kuvituksessa ratsastava ja itsensä seppelöivä nuorukainen sekä delfiinillä ratsastava heeros Taras tai Falanthos. pienoiskuva|Taraksen lyömä raha, 212–209 eaa. Sama kuvitus kuin edellä, mutta nyt nuorukainen seppelöi hevosensa. Ateenan Sisilian sotaretken aikaan peloponnesolaissodassa vuosina 415–413 eaa. Taras pyrki ensin pysymään puolueettomana monien muiden alueen kaupunkien tavoin, eikä sallinut ateenalaisten rantautua rannikolleen tai huoltaa aluksiaan. Myöhemmin taraslaiset kuitenkin sallivat Ateenan toisen, Demostheneen johtaman laivaston tulla Khoirades-saarille. Lopulta Taras vaikuttaa asettuneen Sisilian Syrakusan puolelle ja antoi laivojaan sen laivastoon.
300-luvun eaa. alkupuolella kaupunki kukoisti edelleen, nyt pythagoralaisen filosofi-matemaatikko Arkhytaan johdolla. Hänen saavuttamaansa asemaa on verrattu Perikleen asemaan Ateenassa. Arkhytas toimi seitsemän kertaa strategoksena noin vuosina 380–360 eaa., vaikka laki salli vain yhden kauden kullekin. Hänen kerrotaan menestyneen kaikilla sotaretkillään. Tästä tiedosta voidaan päätellä, että kaupunki soti tuohon aikaan usein, todennäköisesti messapeja vastaan. Näiden lisäksi Suur-Kreikan kaupunkeja kohtasi uusi uhka, sillä Syrakusan tyranniksi noussut Dionysios alkoi tavoitella valtaa myös Suur-Kreikan puolella, uhaten aluetta etelästä päin, kun taas pohjoisesta ja lännestä uhkasivat nyt lukaanit. Taras oli jonkin aikaa suojassa hieman sivussa olleen sijaintinsa vuoksi, eikä ole selvää, liittyikö se vielä alussa Suur-Kreikan kaupunkien liittoon mainittuja uhkia vastaan. Dionysioksen vallattua tai tuhottua eräitä kaupungeista Taras vaikuttaa nousseen alueella johtoasemaan. Taraksen liityttyä liittoon sen yhteiset kokoukset pidettiin Herakleiassa, Taraksen siirtokunnassa, mikä kertoo kaupungin saavuttamasta asemasta.
Hellenistinen kausi
Muutamia vuosia Arkhidamoksen kuoleman jälkeen taraslaiset kutsuivat apuun Epeiroksen kuninkaan Aleksanterin. Tämä saapui Italiaan armeijoineen vuonna 332 eaa. ja jatkoi sotimista siellä vuoteen 326 eaa. saakka. Aleksanteri soti ensin messapeja vastaan ja pakotti nämä tekemään rauhan taraslaisten kanssa. Tämän jälkeen hän soti lukaaneja ja bruttiumlaisia vastaan, ja voitti nämä suuressa taistelussa Poseidonian lähellä. Lopulta Aleksanteri kääntyi Tarasta vastaan, valtasi sen siirtokunnan Herakleian ja siirsi suurkreikkalaisten kokoontumispaikan sieltä Akalandros-joelle Thurioin alueelle. On kuvattu, että Aleksanterin kuolema lopulta ennemminkin vapautti kreikkalaiset vihollisesta, sen sijaan että olisi ollut liittolaisen menetys.
Vuonna 303 eaa. taraslaiset pyysivät apua vuorostaan Spartalta. Sparta lähetti Italiaan suuren armeijan Kleonymoksen johdolla. Tämä sai messapit ja lukaanit taipumaan rauhaan, mutta toisaalta hankki käytöksellään kreikkalaisten vihat päälleen. Strabonin mukaan taraslaiset olisivat tämän jälkeen pyytäneet apua Syrakusan tyrannilta Agathokleelta.
Tämän jälkeen taraslaiset joutuivat ensimmäistä kertaa kohtaamaan uuden nousevan vallan, Rooman, joka kävi eteläisessä Italiassa samnilaissotia. Toisen samnilaissodan aikaan vuonna 326 eaa. taraslaisten mainitaan lupailleen apua Neapoliille ja yllyttäneen lukaaneja Roomaa vastaan. Vuonna 321 eaa. taraslaisten sanotaan puolestaan vaatineen roomalaisia ja samnilaisia rauhaan, uhaten sodalla sitä osapuolta, joka ei tottelisi. Vuonna 303 eaa. taraslaiset tekivät roomalaisten kanssa sopimuksen, jonka mukaan roomalaiset sotalaivat eivät saisi tulla Tarantonlahdelle.
Roomalaiset rikkoivat sopimuksen vuonna 282 eaa., kun L. Corneliuksen johtama kymmenen laivan laivasto saapui lahdelle thurioilaisten avuksi. Taraslaiset kokosivat liiton Roomaa vastaan, mikä johti joskus neljänneksi samnilaissodaksi kutsuttuun sotaan. Taraslaiset tuhosivat osan laivoista, julistivat sodan Thurioita vastaan ja valtasivat kaupungin. Roomalaiset julistivat Tarakselle sodan vuonna 281 eaa. Taraslaiset puolestaan pyysivät nyt apua Epeiroksen kuninkaalta Pyrrhokselta. Tämä lähetti Tarakseen ensin miehen sotajoukon Milonin johdolla ja saapui itse myöhemmin suuremmalla sotajoukolla.
pienoiskuva|180px|Taraksesta löydetty naista esittävä hellenistinen pienoispatsas, 200-luku eaa. Pyrrhos saavutti kaksi sotavoittoa, mutta kärsi tappion vuonna 275 eaa. ja vetäytyi Italiasta. Hän jätti Tarasta puolustamaan Milonin ja epeiroslaisen varuskunnan. Taraslaiset olivat kuitenkin jakaantuneet kahteen puolueeseen, joista toinen kannatti Roomaa ja toinen avunpyyntöä Karthagosta. Karthago lähettikin laivaston Taraksen avuksi, mutta se saapui liian myöhään, sillä kaupunki oli jo antautunut roomalaisille ja konsuli Papiriukselle. Tämä tapahtui vuonna 272 eaa.
Aiemmin mainittujen lisäksi Taraksesta olivat kotoisin muun muassa muusikko ja Aristoteleen oppilas Aristoksenos, näytelmäkirjailija Rhinthon ja roomalaisajalla latinankielisen kirjallisuuden alkuunpanijoihin kuulunut ja ensimmäinen latinaksi kirjoittanut näytelmäkirjailija Livius Andronicus.
Roomalainen kausi
Tämän jälkeen Taras oli Rooman vallan alla. Se säilytti muodollisen itsenäisyytensä ja omat lakinsa, mutta kaupungissa oli roomalainen varuskunta. Ensimmäisessä puunilaissodassa Taras varusti laivoja Rooman laivastoon. Toisessa puunilaissodassa kaupungista tuli Hannibalin kohde alueella, sillä sen hyvällä satamalla oli suuri strateginen merkitys. Kaupungissa oli myös edelleen karthagolaismielinen puolue, joka neuvotteli salaa Hannibalin kanssa. Nikonin ja Filodemoksen johdolla puolue sai petettyä kaupungin Hannibalille kuitenkin vasta vuonna 213/212 eaa. Hannibal valtasi itse kaupungin, vaikka roomalaiset saivatkin pidettyä sen linnoituksen, ja tätä kesti yli kaksi vuotta.
Roomalaiset valtasivat kaupungin takaisin Q. Fabius Maximuksen johdolla vuonna 210/209 eaa. Karthagolaiset ja myös suuri osa kaupungin asukkaista surmattiin, ja kaupunki ryöstettiin. Livius kiitti Fabiusta siitä, ettei tämä ryöstänyt kaikkia kaupungin kuuluisia veistoksia, mutta ainakin Capitoliumia pitkään koristanut Lysippoksen Herakles-veistos oli peräisin Taraksesta. Kaupungista kerrotaan viedyn myös suuri määrä kultaa ja hopeaa, mikä kertoo sen vauraudesta.
pienoiskuva|180px|Tarentumin roomalaisaikaisia lakeja sisältävä pronssitaulu, kopio alkuperäisestä (89–62 eaa.). [[Napolin arkeologinen museo.]] Sotien ja valloituksen seurauksena kaupunki kärsi huomattavasti ja taantui. Se säilytti kuitenkin liittolaiskaupungin (urbs foederata) aseman, ja toimi edelleen alueen keskuksena ja roomalaisten viranhaltijoiden toimipaikkana näiden ollessa eteläisessä Italiassa. Vuonna 123/122 eaa. C. Gracchus yritti elvyttää kaupunkia perustamalla sinne roomalaisen kolonian, ja sen nimeksi tuli Colonia Neptunia. Myöhemmin nimeksi vakiintui kuitenkin Tarentum. Strabonin mukaan koloniasta tuli kukoistava, mutta se ei silti vaikuta kehittyneen normaalia roomalaista provinssikaupunkia kummemmaksi. Sen koko oli huomattavasti aikaisempaa pienempi, sillä se käsitti vain vanhan akropoliin alueen sekä hieman kannaksesta. Sen tärkeä satama esti sitä kuitenkin häviämästä kokonaan, mikä oli monien muiden Suur-Kreikan kaupunkien kohtalona roomalaisajalla. Se oli myös Suur-Kreikan harvoja kaupunkeja Neapoliin ja Rhegionin ohella, joissa kreikan kieli säilyi.
Myöhäisantiikista keskiajalle
Tarentum mainitaan edelleen gootteja vastaan käytyjen sotien aikaan merkittävänä sotilastukikohtana ja satamana. Belisarius valtasi kaupungin Itä-Roomalle eli Bysantin valtakunnalle, ja Totila valtasi sen uudelleen vuonna 549 jaa., jonka jälkeen se säilyi gooteilla siihen sakka, kunnes Narses valtasi sen takaisin Bysantille. Tämän jälkeen kaupunki säilyi Bysantin hallussa aina vuoteen 661 saakka., jolloin sen valtasi Beneventumin herttua Romoaldus. Tämän jälkeen kaupunki oli välillä saraseeneilla, jotka tuhosivat sen kokonaan vuonna 967, ja välillä jälleen Nikeforos Fokaksen valtaamana Bysantilla. Bysantti menetti alueen lopullisesti normanneille Robert Guiscardin vallattua sen vuonna 1063, jonka jälkeen se kuului Napolin kuningaskuntaan.
Rakennukset ja löydökset
Antiikin aikaisesta kaupungista on säilynyt vain vähän jäänteitä sen enempää kreikkalaiselta kuin roomalaiseltakaan ajalta, koska myöhempi kaupunki on aina sijainnut samalla paikalla. Yksittäisiä löytöjä on kuitenkin tehty eri puolilta kaupungin aluetta.
Akropolis eli yläkaupunki
pienoiskuva|180px|Poseidonin temppelin rauniot.
Kaupunki sijaitsi ilmeisesti 500-luvun eaa. lopulle saakka pääosin akropoliin eli linnoituksen tai ”yläkaupungin” muurien sisäpuolella. Taraksessa akropolis-niemi oli vain hieman alakaupunkia korkeampi. Sen muureista ei ole löydetty jäänteitä. Akropoliin paikalta on löydetty doorilaista tyyliä edustaneen temppelin rauniot. Se on ajoitettu noin vuoteen 575 eaa., ja sen oletetaan olleen omistettu Poseidonille. Temppelistä on säilynyt pari pylvästä ja stylobaattia. Läheltä on löydetty myös toisen, korinttilaista tyyliä edustaneen temppelin jäänteitä 300-luvulta eaa., joskin temppelin koristelu vaikuttaa olevan ensimmäiseltä vuosisadalta eaa. Tämän temppelin oletetaan olleen omistettu Paxille eli Rauhalle. Nykyisen Sant'Agostinon kirkon läheltä on löydetty Afroditelle omistetun alttarin jäänteet, jotka ovat saattaneet kuulua tämän temppeliin.
Alakaupunki
Noin 400-luvulla eaa. kaupunki alkoi laajentua kannasta ja niemeä koilliseen nykyisen uuden kaupungin alueelle. Myös tämä alue ympäröitiin muurein noin 400 eaa., ja näistä muureista on löydetty vähäisiä osia erityisesti nykyisen Montegranaron alueelta, Marmarinista ja Collepazzosta sekä veden alta Mare Piccolosta. Hannibal rakennutti kaupunkiin poikittaismuurin noin vuonna 213 eaa. suojaksi akropolista hallussaan pitäneitä roomalaisia vastaan. Muurein ympäröidyn alakaupungin pinta-alaksi on arvioitu noin kolme neliökilometriä. Kaupunginmuurit ympäröivät jotakuinkin kolmionmuotoisen alueen, jonka länsikärjessä sijaitsi akropolis. Idänpuoleinen pääportti tunnettiin nimellä Temenidien portti. Sen lähellä sijaitsi spartalaistyylinen ”Hyakinthoksen haudaksi” kutsuttu tumulus.
Strabonin mukaan kaupungin agora eli kauppapaikka sijaitsi alakaupungissa hieman akropoliin ulkopuolella, toisin sanoen uuden kaupungin luoteisosassa. Strabonin mukaan agoralla oli Zeusta esittänyt pronssipatsas, joka oli hänen mukaansa toiseksi suurin sitten Rhodoksen kolossin. Agoran lähellä oli myös Museion, joka on toiminut jonkinlaisena julkisena juhlatilana.
pienoiskuva|vasen|240px|Nekropolista. Agoran läheltä kulkenut kaupungin leveä pohjois-eteläsuuntainen pääkatu sijoitetaan nykyisen Corso Due Marin paikalle. Nykyisen katuverkon oletetaan muutoinkin seuraavan monin osin antiikin aikaisen kaupungin katuja. Pääkatu yhdisti sisemmän sataman ulompaan satamaan. Sen kanssa ristesi kaksi keskeistä itä-länsisuuntaista katua, joiden nimet olivat Batheia ja Soteira. Batheia sai alkunsa Temenidien portilta ja kulki ilmeisesti sisemmän sataman rantaa, kun taas Soteiran oletetaan kulkeneen ulomman sataman rantaa nykyisen Lungomare Vittorio Emanuele III:n suuntaisesti. Eräitä katuosuuksia samoin kuin alueiden talojen perustuksia ja muita jäänteitä on löydetty.
Kaupungissa tiedetään olleen kaksi kreikkalaista teatteria, suurempi ja pienempi, sekä roomalainen amfiteatteri. Suurella teatterilla järjestettiin myös kansankokoukset. Amfiteatteri saattoi olla myöhemmin rakennettu sen paikalle. Pienempi teatteri sijaitsi mahdollisesti lähellä agoraa.
Pizzonesta uudemman kaupungin kaakkoisosasta on löydetty Demeterin ja Persefonen pyhäkköön liittyviä terrakottaisia votiivilahjoja vanhimmillaan 600-luvulta eaa., ja Sant'Antonion ja Santa Lucian kirkkojen läheltä noin votiivilahjaa, jotka liittyvät ilmeisesti Koren ja ktoonisen Dionysoksen pyhäkköön ja on ajoitettu noin 500–200-luvuille eaa. Castello Saracenon läheltä on löydetty puolestaan Apollonille ja muusille omistetun pyhäkön jäänteitä 400–200-luvuilta eaa. Chiesa del Carminen läheltä on löydetty Dioskuureille omistettuja reliefejä 300–200-luvuilta eaa. Ne ovat mahdollisesti peräisin näille omistetusta pyhäköstä.
Uuden kaupungin alueelta on löydetty myös tuhansia hautoja, sillä spartalaiseen tapaan taraslaiset hautasivat kaupungin alueen sisäpuolelle. Toisaalta kyse saattoi olla myös siitä, että kaupunki laajeni ajan kuluessa hautausmaiden alueelle. Haudat ajoittuvat 600-luvulta 100-luvulle eaa. Haudoista on tehty paljon keramiikkalöytöjä.
Roomalaiselta kaudelta on löydetty muun muassa roomalaisen kylpylän, huvilan sekä kahden akveduktin jäänteitä.
Moskovan piiri (Pietari)
thumb|Moskovan piiri Moskovan piiri on hallintoalue Pietarissa. Se sijaitsee kaupungin ydinkeskustan eteläpuolella ja rajoittuu pohjoisessa Amiraliteetin piiriin, idässä Frunzen ja Puškinin piiriin, etelässä Leningradin alueeseen ja lännessä Kraasselan ja Kirovin piiriin.
Kunnallishallintoalueet
Moskovan piiri jakautuu viiteen kunnallishallintoalueeseen ja ne ovat asemaltaan Pietarin keskustan kaupunginosia. Kunnallishallintoalueet ovat
The Manila Times
The Manila Times on filippiiniläinen sanomalehti. Se on ilmestynyt loppuvuodesta 1898 lähtien, joten se on Filippiinien vanhin yhä julkaistava sanomalehti. Lehti on broadsheet ja kokonaan englanninkielinen.
Julie Coin
Julie Coin (s. 2. joulukuuta 1982) on ranskalainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on ollut kaksinpelissä WTA-listan sijalla 60 heinäkuussa 2009. Hän on voittanut urallaan kahdeksan ITF-turnausta kaksinpelissä.
2008
Coinin läpimurto tapahtui Yhdysvaltain avoimissa 2008, jonne hän lähti maailmanlistan 188:ntena. Hän pääsi mukaan pääsarjaan voittamalla karsinnoissa Amanda McDowellin, Sesil Karatantchevan ja Elena Baltachan. Tämä oli ensimmäinen kerta, kun hän pääsi pääsarjaan WTA-turnauksessa. Ensimmäisellä kierroksella hän voitti Casey Dellacquan 7–6(6), 7–6(4). Toisella kierroksella hän teki jättiyllätyksen voittamalla maailmanlistan ykkösen ja turnauksen ykköseksi sijoitetun Ana Ivanovićin 6–3, 4–6, 6–3. . ESPN ja Sports Illustrated kutsuivat voittoa tennishistorian mahtavimpana yllätyksenä. Kolmannella kierroksella Coin ei pystynyt enää yllättämään, vaan hävisi Amélie Mauresmolle 4–6, 4–6.
2010
Australian avointen 1. kierroksella Coin hävisi australialaiselle Alicia Molikille 3–6, 7–6, 6–3 ja Ranskan avoimissa Kateryna Bondarenkolle. Wimbledonin avauskierroksella hän hävisi Sara Erranille ja US Openissa Alexandra Dulgherulle.
Halo Wars
Halo Wars on Ensemble Studiosin kehittämä ja Microsoftin julkaisema reaaliaikainen strategiapeli. Peli on julkaistu Xbox 360:lle vuonna ja Windowsille 20. huhtikuuta 2017 nimellä Halo Wars: Definitive Edition.
Peli sijoittuu alun perin Bungie Studiosin luomaan Halo-pelisarjan maailmaan, ajallisesti noin 20 vuotta ennen sarjan ensimmäisen osan Halo: Combat Evolvedin tapahtumia.
Vastaanotto
Peli on saanut GameSpotin arvostelussa arvosanaksi 6.5/10.
Chadwick Boseman
Chadwick Aaron Boseman (29. marraskuuta 1976 Anderson, Etelä-Carolina – 28. elokuuta 2020 Los Angeles, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen näyttelijä, joka näytteli muun muassa useissa Marvel Studiosin elokuvissa Mustaa Pantteria. Hänen roolejansa olivat myös Jackie Robinson elokuvassa 42, James Brown elokuvassa Get on Up sekä Levee Green elokuvassa Ma Rainey’s Black Bottom, joka jäi hänen viimeiseksi roolikseen ja josta hän sai parhaan miespääosan Oscar-ehdokkuuden.
Nuoruus ja uran alku
Boseman oli kolmilapsisen perheen nuorimmainen. Hän kasvoi Andersonissa, Etelä-Carolinassa, missä hänen äitinsä työskenteli hoitajana ja isänsä tekstiilitehtaassa. Boseman kirjoitti high schoolissa näytelmän, joka kertoi joukkuetoverinsa ampumiskuolemasta. Hän suuntasi tämän jälkeen taidealalle ja opiskeli Howardin yliopistossa ohjausta.
Boseman muutti New Yorkiin, missä hän oli mukana paikallisteattereissa. Hän alkoi saada myös rooleja televisiosarjoista. Hän esiintyi muun muassa Teho-osastossa, Kovassa laissa ja C.S.I. New Yorkissa. NBC:n sarjasta Persons Unknown hän sai myös vakituisen roolin.
Elämä ja ura
Boseman muutti vuonna 2008 Los Angelesiin keskittyäkseen uraansa näyttelijänä. Hänen ensimmäinen pääroolinsa oli elokuvassa 42 (2013), jossa hän näytteli baseballpelaaja Jackie Robinsonia. Seuraavana vuonna Boseman näytteli James Brownia elokuvassa Get on Up. Hän esiintyi myös televisiosarjoissa Lincoln Heights (2008) ja Valitut (2010) sekä elokuvissa Express – Ernie Davisin tarina (2008) ja Draft Day (2014).
Marvel Studiosin johtaja Kevin Feige ilmoitti lokakuussa 2014, että Boseman on kiinnitetty T’Challan eli Mustan Pantterin rooliin. Hän esiintyi hahmona ensimmäisen kerran elokuvassa Captain America: Civil War (2016). Sitä seurasi hahmon ympärille keskittynyt Black Panther, joka oli Marvel Studiosin ensimmäinen supersankarielokuva, jonka pääroolissa oli musta näyttelijä. Elokuva oli valtava menestys, ja se tuotti yli 1,3 miljardia dollaria maailmanlaajuisesti. Boseman palasi Mustaksi Pantteriksi myös elokuviin Avengers: Infinity War (2018) ja Avengers: Endgame (2019).
Marvelin lisäksi Boseman näytteli myös muissa elokuvissa. Vuonna 2017 ensi-iltansa sai Marshall, jossa Boseman näytteli NAACP:n lakimiestä ja tulevaa korkeimman oikeuden tuomaria Thurgood Marshallia. Spike Leen Vietnamin sotaan liittyvä Da 5 Bloods julkaistiin puolestaan vuonna 2020.
Kuolema
Boseman kuoli elokuussa 2020 paksusuolen syöpään, jota hän oli sairastanut neljä vuotta.
Adıyamanin maakunta
thumb|300px|Adıyamanin maakunnan sijainti Turkissa. Adıyamanin maakunta on Turkissa sijaitseva maakunta. Vuoden 2019 arvion mukaan maakunnassa oli 626 465 asukasta. Maakunnan pääkaupunki on Adıyaman.
Piirikunnat
Adıyamanin maakunta on jaettu yhdeksään piirikuntaan, jotka ovat:
Aiheesta muualla
37.80056°N, 38.30528°W
Kin-ball
thumb|250px|Kin-ball-peli käynnissä Ranskassa Kin-ball, tunnetaan myös nimellä Omnikin, on quebeciläisen professorin Mario Demersin vuonna 1986 kehittämä joukkuepallopeli.
Pelissä on kolme joukkuetta, jotka yrittävät lyödä pallon omalla lyöntivuorollaan kenttään. Toiset joukkueet yrittävät pitää pallon ilmassa. Jokaisella joukkueella on oma värinsä ja lyövän joukkueen pelaaja huutaa värin sen mukaan, mille joukkueelle lyönnin tarkoittaa. Pelaajan täytyy huutaa lisäksi Omnikin ja huuto täytyy tapahtua ennen kuin pelaaja lyö pallon, joka on halkaisijaltaan reilun metrin kokoinen. Omalla lyöntivuorollaan palloa saa lyödä vasta sen jälkeen, kun jokainen joukkueen pelaaja on koskettanut sitä samaan aikaan kädellään.
Kansainväliseen kin-ball-liittoon kuuluu noin 3,8 miljoonaa henkilöä ja lajista järjestetään maailmanmestaruuskilpailuja. Peliaika on kolme 7-15 minuuttia kestävää erää riippuen montako pelaajaa on mukana.
Kin-ball on suunniteltu sen takia, että olisi kerrankin pallopeli, joka ei pyöri muutaman taitavan pelaajan ympärillä.
Franka Magali
200 metrin juoksumatkalla Magalin henkilökohtainen ennätysaika on 25,30 (2005).
Nick Riviera
Nick Riviera eli tohtori Nick on kuvitteellinen hahmo yhdysvaltalaisessa piirrossarjassa Simpsonit. Hän on hyvin epäpätevä mutta vilpitön lääkäri (tai puoskari), jolla on halvoista hinnoistaan tunnettu yksityisklinikka Springfieldissä. Hahmon ääninäyttelijä on Hank Azaria.
Tohtori Nick esiintyi ensimmäisen kerran 2. tuotantokauden jaksossa ”Miljoona”. Ilmestyessään kohtaukseen tohtori Nickillä on tapana huudahtaa iloisesti ”Hei kaikki!” (Hi, everybody!), mihin kaikki paikallaolijat aina vastaavat kuorossa ”Hei tohtori Nick!” (Hi, Dr. Nick!).
Hank Azarian mukaan tohtori Nickin ääni on ”huono imitaatio” Ricky Ricardo -hahmosta, jota kuubalaissyntyinen näyttelijä Desi Arnaz näytteli 1950-luvun televisiosarjassa I Love Lucy. Hahmona hän on ottanut vaikutteita tohtori George Nichopoulossesta, joka toimi Elvis Presleyn lääkärinä tämän viimeisinä elinvuosina.
Hahmon kuvaus
Tohtori Nickillä ei vaikuta olevan juurikaan lääketieteellistä osaamista, vaikka hän väittää opiskelleensa yliopistossa. Hänelle riittää kuitenkin asiakkaita, koska hänen palvelunsa ovat paljon halvempia kuin tohtori Hibbertin ja hänen mainoslauseessaan vihjataankin hänen olevan yhtä hyvä kuin Hibbert. Lisäksi tohtori Nick on aina hyvin ystävällinen, iloinen ja melko itsevarman oloinen. Esiintyessään ensi kerran jaksossa ”Miljoona” hän piti vastaanottoaan ahtaassa, tunkkaisessa ja likaisessa huoneistossa. Epärehellinen asianajaja Lionel Hutz käytti häntä asiantuntijana saadakseen haluamansa vääristellyn lääkärinlausunnon. Yleensä tohtori Nick kuitenkin vaikuttaa melko rehelliseltä, joskin vaarallisen ammattitaidottomalta joten hänet voi nähdä eräänlaisena vastakohtana vastuulliselle ja ammattitaitoiselle tohtori Hibbertille.
4. kauden jaksossa ”Pumppu pettää” tohtori Nick onnistui suorittamaan Homer Simpsonin vaikean kolminkertaisen ohitusleikkauksen vain Lisa Simpsonin opastuksen avulla, ja ennen Lisan huomautusta hän meinasi unohtaa pestä kätensä ja aloittaa leikkauksen väärästä kohdasta. Samassa jaksossa ilmeni, että eräällä hänen aiemmalla leikkauspotilaallaan oli nyt jalka käden ja käsi jalan paikalla. Lisäksi Nick vaikutti kärsivän verikammosta katsoaessaan opetusvideota sydänleikkauksesta. 6. kauden jaksossa "Taivaalliset jamit" hän poikkeuksellisesti teki yhteistyötä tohtori Hibbertin kanssa osallistuessaan Bartin umpilisäkkeen poistoon, mutta onnistuikin vain nukuttamaan itsensä. 7. kauden jaksossa ”22 tarinaa” Nick diagnosoi Abe Simpsonille ”bonus eruptus” -nimisen sairauden, jossa hänen mukaansa ”luuranko yrittää hypätä ulos suun kautta ja paeta ruumiista”. 17. kauden jaksossa ”Naapurissa kummittelee” tohtori Nickin nähdään varastavan öisin Springfieldin hautausmaalta ruumiiden käsiä ja jalkoja, todennäköisesti varaosiksi. 4. kauden jaksossa ”Telkien takana” hän mainosti ostos-tv-ohjelmassa keksimäänsä ilmeisen kehnoa appelsiininpuristinta.
Tohtori Nick puhuu englantia lievällä korostuksella ja 7. kauden jaksossa ”Muukalaiset kuriin” hänen nähtiin hakevan Yhdysvaltain kansalaisuutta, mutta hänen syntyperäänsä ei ole koskaan mainittu tarkemmin. Hän vaikuttaa melko nuorelta ja hänellä on pukinparta ja ohuet viikset. Nick on myöskin hyvin lyhyt mies; vain päätä pidempi kuin Bart Simpson.
Tohtori Nick näytti kuolevan The Simpsons Movie -elokuvan lopussa, jossa valtava lasinsirpale lävisti hänet ja hän huudahti viimeisinä sanoinaan ”Heippa kaikki!” (Bye, everybody!). Hän on kuitenkin jatkanut esiintymistään sarjassa myös sen jälkeen.
Täydelliset naiset
Täydelliset naiset (Desperate Housewives, suoraan suomennettuna ”epätoivoiset kotirouvat”) on Golden Globeilla ja Emmyillä palkittu yhdysvaltalainen televisiosarja, jonka on luonut aiemmin Tyttökultia käsikirjoittanut Marc Cherry. Sarja yhdistelee useita tyylejä – draamaa, komediaa, rikosdraamaa, farssia, saippuasarjaa ja satiiria – mutta palkintonsa se on voittanut komedia-kategorioissa. Ensimmäinen jakso esitettiin ABC:lla 3. lokakuuta 2004, ja sarjaa alettiin esittää myös Nelosella 10. lokakuuta 2005. Täydelliset naiset on ollut yksi kaikkien aikojen suosituimmista sarjoista Yhdysvalloissa, ja voittokulku on toistunut myös Britanniassa, Australiassa, Ruotsissa ja Saksassa. Yhteensä sitä näytetään ainakin 150 alueella maailmassa.
Sarja kertoo viidestä naisesta, jotka asuvat kuvitteellisen Eaglen osavaltion Fairview’n esikaupungissa Wisteria Lane -kadulla. Juonenkäänteet liittyvät päähenkilöiden ihmissuhdeongelmiin, jotka taas kietoutuvat taustalla olevaan mysteeriin. Kauden viimeisessä jaksossa tämä mysteeri ratkeaa ja samalla luodaan pohjaa seuraavan kauden tapahtumille. Sarja päättyi kahdeksanteen tuotantokauteen vuonna 2012.
Vuonna 2022 sarjan tuotantoyhtiö ABC julkaisi Twitterissä salaperäisen kuvan, jonka mukaan sarja olisi tekemässä paluun. Mitään vahvistusta asialle ei olla saatu.
Tuotanto
thumb|Sarjan luoja Marc Cherry Marc Cherry sanoo saaneensa idean sarjaan katseltuaan äitinsä luona televisiosta uutisointia Andrea Yatesista, texasilaisesta äidistä, joka tappoi viisi lastaan. Hän hämmästeli tapahtumaa ääneen ja sanoi ihmettelevänsä, miten kukaan nainen voisi olla niin epätoivoinen, että tekisi niin omille lapsilleen. Hänen äitinsä kuitenkin sanoi ymmärtävänsä naista, sillä hänkin oli ollut omien sanojensa mukaan epätoivoinen hoitaessaan yksin kolmea lasta, kun hänen miehensä opiskeli muualla. Cherry sanoo yllättyneensä siitä, että hänen äitinsä, joka oli järkevä ja saanut kaiken haluamansa, voisi välillä kokea epätoivoa. Siitä hän päätteli, että kaikilla muillakin naisilla olisi samanlaisia epätoivon hetkiä ja päätti käyttää tätä ideaa modernilla tavalla: 2000-luvulla nainen voi päättää, mitä hän haluaa tehdä, mutta hänen täytyy itse vastata seurauksista eikä hän siten voi myöskään syyttää niistä muita. Hän sanoo saaneensa inspiraatiota muun muassa Sopranosista, sillä se on hänen mukaansa saippuasarja, joka sekoittaa huumoria ja synkkiä tapahtumia. Käsikirjoituksen laatimista varten hän kuitenkin luki Woody Allenin ja American Beautyn sekä Mullan alla -sarjan käsikirjoittaja Alan Ballin tekstejä. Alussa hän saattoi viettää koko päivän työstämällä vain muutamaa vuorosanaa.
Cherry tarjosi käsikirjoitusta lähes jokaiselle kanavalle, mutta ne kieltäytyivät ottamassa sarjaa, sillä heille tarjottu pilottijakso oli hyvin komediapainotteinen. HBO sanoi kirjoituksen olevan hyvää, muttei tarpeeksi "särmikästä". ABC päätti lopulta ottaa riskin, sillä kanavan katsojaluvut olivat olleet laskussa jo pitkään. Kanavan ilmaistua kiinnostusta sarja kirjoitettiin uudella tyylillä nykyiseen muotoonsa osittain mustaksi komediaksi ja draamaksi. Nimestä Cherry oli kuitenkin niin varma, että oli valmis lopettamaan yhteistyön erään televisiopäällikön kanssa tämän ehdottaessa sarjan nimen muuttamista muotoon The Secret Lives of Housewives.
Tuotantoryhmä
Ensimmäisellä kaudella tuottajina toimivat Cherryn lisäksi Tom Spezialy ja Michael Edelstein. Spezialy jätti silloisen tehtävänsä tuottajana ja käsikirjoittajana liittyäkseen Täydellisten naisten tuotantoryhmään. Hän oli työskennellyt aiemmin myös sarjojen Ed ja Jack & Jill parissa. Edelstein oli taas tuottanut sarjoja Threat Matrix ja Hope & Faith''.
Toisella kaudella oli ristiriitoja tuottajien kesken, mikä johti siihen, että Edelstein jätti sarjan kauden puolivälissä. Spezialy lähti kauden lopulla. Kolmannelle kaudelle palkattiin tuottajiksi palkittu käsikirjoittaja ja tuottaja Joe Keenan, joka oli työskennellyt Frasierin parissa, sekä George W. Perkins, joka oli ollut mukana jo sarjan alusta lähtien.
Keanan sai ylistystä työstään kirjoitettuaan jakson "Bang", joka sai yhdet kauden parhaimmista arvosteluista. Hän päätti kuitenkin lähteä kolmannen kauden päätyttyä, sillä hän halusi mieluummin työskennellä täysin alkuperäisen materiaalin parissa. Käsikirjoittaja Bob Daily ylennettiin hänen tilalleen. Neljännelle kaudelle otettiin myös John Pardee ja Joey Murphy. He olivat molemmat työskennelleet jo aiemmin Cherryn kanssa sarjoissa The Crew ja Cybill.
Pääasiallisia ohjaajia ovat olleet Larry Shaw ja David Grossman, jotka ovat ohjanneet yli puolet jaksoista ensimmäisten kolmen kauden aikana.
Kuvaus
Cherrylla oli välillä erimielisyyksiä tuotantoyhtiön kanssa koskien päähenkilöiden käyttäytymistä. Gabriellen tupakoimista pilottijaksossa vastustettiin kovasti, mutta hän sai lopulta säilyttää kohtauksen. Myöhemmin asia ei kuitenkaan toistunut. Jaksossa 107 Cherry joutui kuitenkin taipumaan, sillä yhtiö ei hyväksynyt kohtausta, jossa Lynette uneksii ajavansa lapsensa järveen autossaan. Sen tilalle kuvattiin kohtaus, jossa hän näkee häiriintyneen unen Mary Alicesta. Kolmannella kaudella tuottajat kokivat ongelmia juonenkäänteiden kanssa, kun raskaana ollut Marcia Cross määrättiin odotettua aiemmin vuodelepoon. Tuotantoryhmä joutui viemään lavasteet näyttelijän kotiin voidakseen kuvata hänen osuutensa loppuun. Juuri ennen Breen ja Orsonin häämatkaa Breestä ei näytetty kuin vain takaapäin otettuja kohtauksia sijaisnäyttelijän näyttelemänä, sekä kohdat missä Bree näkyi oli jonkun toisen hahmon juontama (mm. edesmennyt Rex Van de Kamp)
Intro
thumb|upright|[[Jan van Eyckin maalaus Makarna Arnolfinin kihlaus nähdään kolmantena introssa.]] Intro koostuu seitsemästä maalauksesta, joita on elävöitetty animaation avulla. Niiden tarkoitus on esittää erilaisten naisten kokemaa ahdistusta ajanlaskun alusta. Ensimmäinen on Lucas Cranachin näkemys Aatamista ja Eevasta, jonka voi nähdä Uffizissa. Toinen maalaus on kolmen egyptiläisen naisia ja lapsia kuvaavan seinäkohokuvan yhdistelmä. Jan van Eyckin Makarna Arnolfinin kihlaus on muutettu siten, että mies heittää banaaninkuoren lattialle ja nainen ilmestyy kuvaan lakaisemaan sen nurkkaan. Hän koskettaa vatsaansa vihjaten olevansa raskaana. Neljäntenä on Grant Woodin American Gothic, jossa on vanha pariskunta. Kuvaan ilmestyy nuori nainen, joka nostattaa pienen hymyn miehen huulille. Silloin vaimo joutuu säilykepurkin sisään, jonka päällä lukee "aged". Sen jälkeen näytetään tuntemattoman maalaajan teosta I am Proud, jossa nainen yrittää pidellä useita elintarvikkeita käsissään. Yksi näistä on Campbellin keittopurkki, jota Andy Warhol on kuvannut yhdessä maalauksessaan. Lopussa nähdään Robert Dalen maalaukset onnellisesta ja riitelevästä parista, jossa nainen lopulta lyö miestä. Siitä päästään takaisin alkuun, kun sarjan päähenkilöt näytetään pitelemässä omenia eli kiellettyjä hedelmiä.
Idean introon sai Marc Cherry ja sen tuotti yritys yU. He aloittivat projektin ideoinnin kokoamalla yhteen kuuluisien naisten nimiä kuten Katariina Suuri ja Joan Crawford, ja valitsivat maalaukset vasta myöhemmin. Työtä vaikeutti se, että he eivät saaneet oikeuksia kaikkiin haluamiinsa taideteoksiin, ja valittuja maalauksia täytyi muutella laajentamalla ja leikkaamalla, jotta toivotut efektit saataisiin aikaan ja jotta ne täyttäisivät kuvaruudun.
Teemat ja lavastus
thumb|left|Otos pilottijakson lopusta, jossa nähdään sarjalle tunnusomainen maisema vihreine nurmineen ja valkoisine aitoineen Sarjalle on ominaista värikylläisyys ja musta huumori. Sitä on sanottu teräväksi esikaupunkisatiiriksi, jota verhoavat perinteiset saippuaoopperoiden juonenkäänteet. Jokaisessa jaksossa on tietty teema, joka vaihtelee kevyestä dramaattiseen ja jonka ympärille Mary Alicen kerronta on rakennettu. Teema esitellään jakson alussa, ja lopussa tehdään kuvauksen ja kerronnan avulla yhteenveto siitä, miten se näkyi jakson tapahtumissa.
Pilottijakso alkaa kuvaamalla Wisteria Lanea, rauhallisen ja väreiltään täydellisen oloista katua, jonka varrella kaikki päähenkilöt asuvat. Erityistä huomiota kiinnitetään valkoisiin puuaitoihin, jotka ympäröivät taloja ja niitä näytetään välillä välähdyksittäin siirryttäessä talosta toiseen. Dokumentissa Dressing Wisteria Lane Cherry sanoo ideaalisen lavastuksen mahdollistavan sen, että sarjaa seuraavat hyväksyvät helpommin synkät juonenkäänteet. Kadun tulee olla sen näköinen, että katsojat haluaisivat asua siellä. Lisäksi jokaisen päähenkilön talossa on myös yksilöllinen teema, joka kuvastaa hahmon luonnetta. Susanin talossa on kiinnitetty huomiota yksityiskohtiin ja siihen, että hän on yksinhuoltaja laittamalla seinille valokuvia hänestä tyttärensä kanssa. Gabriellella on kalliimman näköinen sisustus, ja ympäri taloa on muistoja hänen malliajoiltaan. Muista poiketen heillä on myös kodinhoitaja ja puutarhuri. Breen koti on periamerikkalainen ja hyvin siisti kaiken aikaa. Siinä on haluttu korostaa hänen tarvettaan pitää kaikki järjestyksessä. Lynetten kotona taas näkyy lasten läsnäolo: leluja on sekä sisällä että pihalla.
Kolminaisuus
Sarjan kerronnassa käytetään usein asioita, jotka tapahtuvat kolmen sarjoissa. Jaksossa 114 "Mahdotonta" kuvataan Breen arvomaailmaa näyttämällä kolme kuvaa hänen talonsa seinillä samalla, kun hän kävelee huoneesta toiseen. Maalaus Jeesuksesta kertoo hänen kristillisyydestään, valokuva perheestä kuvaa hänen perhearvojaan ja kuva Ronald Reaganista kertoo hänen rakkaudestaan isänmaata kohtaan. Taustalla on aina Mary Alicen ääni, joka kertoo hahmoista tai heidän maailmastaan jotain yleistä, mutta ei kuitenkaan mitään suoranaisesti juoneen liittyvää. Kerronta ajoittuu yleensä jakson alkuun tai loppuun, jossa jakson teemaan tehdään yhteenveto.
Tuotantokaudet
Yhdessä tuotantokaudessa on yleensä 23 jaksoa ja lisäksi yksi tai useampi erikoisjakso. Toisen kauden päätösjakso oli kaksiosainen. Yhdysvalloissa kauden ensimmäiset kymmenen jaksoa esitetään syksyllä melkein viikoittain. Joulun aikaan on kuitenkin kuukauden tauko ja loput jaksot esitetään hajanaisemmin, minkä vuoksi kauden päätösjakso nähdään vasta toukokuun lopulla. Suomessa jaksot esitetään nopeampaa tahtia ja kausi loppuu jo alkukeväästä. 4. tuotantokaudessa alun perin piti olla 23 jaksoa, mutta käsikirjoittajien lakosta johtuen kaudessa oli 17 jaksoa.
Ensimmäinen kausi
thumb|Ystävät löytävät Mary-Alicen tavaroiden joukosta salaperäisen viestin, joka kannattelee kauden mysteeriä. Mary Alice Young tekee itsemurhan saatuaan nimettömän kirjeen, jossa uhataan paljastaa hänen salaisuutensa. Mary Alicen ystävät ja naapurit Susan, Bree, Gabrielle, Lynette ja Edie alkavat selvittää asiaa. Mary Alicen mies Paul Young (Mark Moses) käyttäytyy epäilyttävästi ja poika Zach Young (Cody Kasch) sulkeutuu omiin oloihinsa. Wisteria Lanen uusi asukas Mike Delfino (James Denton) on putkimies, jolla on salainen tehtävä: vuosia sitten kuolleen tyttöystävän Deirdren murhan selvittäminen. Kauden loppujaksossa paljastuu, että Deirdre oli huumeaddikti, joka myi lapsensa Youngeille mutta palasi kolme vuotta myöhemmin vaatimaan häntä takaisin. Kun Youngit eivät suostuneet luovuttamaan Zachia hyökkäsi Deirdre Paulin kimppuun. Mary Alice puolusti miestään iskemällä Deirdren veitsellä kuoliaaksi. Youngit hautasivat Deirdren uima-altaansa alle. Kun Mike saa selville Deirdren kohtalon, hän uhkaa tappaa Paulin, mutta muuttaa mielensä tajutessaan olevansa Zackin isä.
Susan rakastuu salaperäiseen putkimieheen Mikeen, mutta katkaisee välit kuultuaan tämän hämärästä menneisyydestä. Välirikko osoittautuu lyhytaikaiseksi: Susan vakuuttuu miehen hyvyydestä ja palaa tämän luokse. Lynetten keskittymishäiriöstä kärsivät lapset tuottavat äidilleen paljon huolta, ja tämä sortuu jopa lääkkeiden väärinkäyttöön jaksaakseen juosta heidän perässään. Lynette joutuu myös epäilemään miehensä uskollisuutta ja sotkeutuu tämän työasioihin kohtalokkain seurauksin. Breen mies Rex (Steven Culp) hakee avioeroa, mutta suostuu Breen toiveesta avioliittonevontaan. Rex ei ole tyytyväinen parin seksielämään ja pian käy ilmi, että hän on pettänyt Breeta kotirouva-prostituoidun kanssa. Pariskunta lähenee Rexin alkaessa kärsiä vakavista sydänvaivoista. Breehin ihastunut apteekkari George Williams (Roger Bart) kuitenkin antaa Rexille vääriä lääkkeitä, jotka aiheuttavat Rexille sydänkohtauksen. Lääkärit valmistelevat Rexille ohitusleikkausta ja kaiken piti kääntyä hyväksi, kunnes lääkärit ilmoittavat Breelle Rexin menehtyneen. Gabrielle pettää miestään Carlosia teini-ikäisen puutarhurin kanssa. Kun Carlos pidätetään orjatyövoiman käytöstä epäiltynä osoittaa itsekäs Gabrielle luonteenlujuutta pysyttelemällä miehensä rinnalla ja käyttämällä neuvokkuuttaan pariskunnan talouden pelastamiseksi.
Toinen kausi
Applewhitet ovat juuri muuttaneet Wisteria Lanelle ja pitävät alusta asti etäisyyttä muihin asukkaisiin. Edie Britt tulee kuitenkin epäluuloiseksi, kun äiti Betty (Alfre Woodard) ei halua päästää häntä sisälle esittelemään juuri ostettua taloa. Poika Matthew (Mehcad Brooks) alkaa seurustella Breen tyttären Danielle Van De Kampin kanssa, mikä mutkistaa Bettyn suunnitelmia. Lopulta Bree saa selville, että he piilottelevat poliisin jahtaamaa Calebia talossaan. Betty kuitenkin kiristää Breeta tämän oman salaisuuden avulla. Lopussa Betty saa selville Matthew'n osuuden Melanie Fosterin murhassa, mutta Danielle ja Matthew pakenevat yhdessä. He kuitenkin palaavat Breen talolle hakemaan rahaa, missä he kohtaavat Breen. Matthew uhkaa häntä aseella, mutta Bettyn hälyttämät poliisit ehtivät ampua pojan. Kauden lopussa Betty ja Caleb muuttavat pois. Kauden aikana Susanin välit Miken kanssa katkeavat, mutta pari lähentyy kauden lopulla. He eivät kuitenkaan ehdi kihloihin saakka, sillä Orson Hodge ajaa tahallisesti Miken yli. Lynette palaa työelämään ja hänen miehestään Tomista tulee koti-isä. Lynette saa tietää, että Tomilla on 11-vuotias tytär lyhyestä suhteesta ennen avioliittoa ja tytön äiti Nora (Kiersten Warren) tulee kuvioihin. Gabrielle ja Carlos yrittävät päästä erimielisyyksistään ja perustaa perheen, mutta lopulta avioliitto kariutuu Carlosin pettämiseen.
thumb|Tuottajat joutuivat keksimään useita erilaisia keinoja peitelläkseen [[Marcia Crossin raskautta kolmannella kaudella.]] Bree seurustelee Georgen kanssa kunnes saa selville tämän murhanneen Rexin. Pian sen jälkeen George kuolee tehtyään tahattoman itsemurhan. Andrew yrittää kostaa vanhoista kaunoista, minkä seurauksena Breesta tulee alkoholisti.
Kolmas kausi
Tapahtumat jatkuvat kuusi kuukautta myöhemmin, kun Bree menee naimisiin hammaslääkäri Orson Hodgen (Kyle MacLachlan) kanssa. Miehellä on kuitenkin hämärä menneisyys, mikä alkaa epäilyttää Breeta. Poliisi tutkii ranskalaisen Moniquen murhaa, mihin on kytkeytynyt Orsonin lisäksi myös muutama muu sarjan henkilö. Myös Breen poika, Andrew, palaa kotiin Orsonin toimista. Carlos ja Edie alkavat seurustella. Mike on vaipunut koomaan ja Susan tutustuu sairaalavierailuillaan Ian Hainsworthiin, joka käy tapaamassa koomassa makaavaa vaimoaan ja rakkauden humaltumana rakastuu häneen. Mike kuitenkin herää koomastaan ja miesten taistelu Susanista alkaa. Lopulta kuitenkin Susan ja Mike päätyvät naimisiin kauden lopussa. Kauden ensimmäisellä puoliskolla jouduttiin peittelemään Marcia Crossin raskautta, sillä roolihahmo Bree ei ollut raskaana. Crossin jouduttua vuodelepoon Bree lähti myöhästyneelle häämatkalle jaksossa 15 ja palasi takaisin kauden päätösjaksossa. Lynette on kärttyinen, kun Norasta ei tunnu pääsevän eroon. Kuitenkin jakson 7 panttivankivälikohtauksessa Nora saa surmansa ja Lynettestä tulee Kaylan äitipuoli. Myös perheen oma pitseriayritys aiheuttaa ongelmia. Gabrielle tapaa kaudella uuden miehen, Fairviewin pormestariehdokkaan, Victor Langin (John Slattery). Lyhyen seurustelun jälkeen järjestetään massiiviset häät kauden päätösjaksossa. Gabrielle saa kuitenkin tietää Victorista jotain epämiellyttävää. Lynette ja Tom tappelevat, minkä seurauksena Lynette iskee päänsä lipastoon. Sairaalassa lääkäri kertoo ettei päässä ole vammoja iskusta, mutta myös Lyneten sairastavan imusolmukesyöpää. Carlos jättää Edien ja päätyy suutelemaan Gabriellea tämän häissä. Viimeisessä jaksossa vaikuttaa siltä, että Edie tekee itsemurhan Carlosin jätettyä hänet.