cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
The Police
Alkuvaiheet
Tammikuussa 1977 proge ja jazz olivat auttamattomasti poissa muodista, kovin sana oli punk ja The Sex Pistolsin tyyliset Stingiä ja Copelandia nuorempien ja soittotaidottomampien energiset rock-yhtyeet. Copeland päätti perustaa oman bändinsä ja pyytää juuri Lontooseen muuttaneen Stingin yhtyeeseen. Kolmanneksi jäseneksi saatiin korsikalainen kitaristi Henri Padovani.
Stewart Copelandin veljen Miles Copeland III:n ohjelmatoimiston kautta järjestyi bändin ensimmäinen Britannian-kiertue punk-yhtye Cherry Vanillan ja sitten kiertue Ranskassa ja Alankomaissa Wayne Countyn lämmittelybändinä. The Policen ohjelmisto oli noin 20 kappaleen mittainen ja punk-henkeen sopivasti alle 15 minuutin pituinen ja koostui Copelandin kappaleista. Yhtye ei juuri saanut menestystä sillä punk-yhtyeeksi he olivat liian vanhoja ja taitavia muusikoita Padovania lukuun ottamatta.
Kiertueiden jälkeen maaliskuussa 1977 The Police levytti ensimmäisen singlensä ”Fall Out/Nothing Achieving”. Copeland soitti rumpujen lisäksi kitarat kummallakin kappaleella lukuun ottamatta Padovanin kitarasooloa b-puolella. Single julkaistiin Copelandin omalla Illegal Records -levymerkillä ja siitä otettiin 2000 kappaleen painos.
Toukokuussa vuonna 1977 Gong-yhtyeen Mike Howlett kutsui Stingin Ranskaan soittamaan uuden yhtyeensä Strontium 90:n keikalle toista bassoa. Viime hetkellä Strontiumin rumpali sairastui ja Copeland sai paikan rummuissa. Konsertissa Sting ja Copeland tutustuivat Strontium 90:n kitaristi Andy Summersiin, joka kuultuaan kaksikon yhtyeestä halusi välttämättä liittyä siihen. Strontium 90 myös levytti muutamia demonauhoja kokoonpanolla Howlett, Sting, Copeland ja Summers ja esiintyi Lontoossa nimellä The Elevators.
The Police päätti kuitenkin jatkaa ja hetken yhtye soitti nelimiehisenä, mutta Padovania ei edes kutsuttu yhtyeen ensimmäisen LP:n levytyssessioon, jossa tuottajana oli John Cale. Levytyssessio jäi kesken, kun yhtyeen yhteistyö Calen kanssa ei toiminut. Pian myös Padovani sai lähteä yhtyeestä.
Punk-yhtyeenä kolmen taitavan ja vanhemman muusikon The Police ei ollut uskottava ja jäsenet joutuivat etsimään muita töitä. Copeland kirjoitti lehtiin ja Summers hankki töitä sessiomuusikkona, kerran myös koko yhtyeelle kokeellisen saksalaissäveltäjä Eberhard Schoenerin kanssa. Loppujen lopuksi Sting päätyi television purukumimainokseen ja sai houkuteltua Copelandin ja Summersin mukaansa. Mainokseen pääsyn ehtona oli kaikkien kolmen hiusten vaalennus, josta tuli yhtyeen alkuaikojen tunnusmerkki.
Läpimurto
Stewartin Milesiltä lainaamillaan rahoilla yhtye levytti ensimmäisen Police-klassikon, Stingin ”Roxanne”-kappaleen, joka kertoi ranskalaisesta prostituoidusta. Miles sai levy-yhtiö A&M:n kiinnostumaan ja julkaisemaan singlen. A&M olikin The Policen levy-yhtiö koko yhtyeen loppuajan ja singlen tuottanut Nigel Gray tuotti myös kolme yhtyeen ensimmäistä LP:tä.
Levytettyään ensimmäisen albuminsa Outlandos d’Amour yhtye lähti ensimmäiselle USA:n kiertuelleen ja esiintyi mm. Punk-musiikin kehdossa, New Yorkin CBGB-klubilla. Outlandos ja singlet ”Roxanne” ja ”Can’t Stand Losing You” eivät olleet suuria menestyksiä ensijulkaisunsa aikaan, mutta toisen LP:n nauhoituksien aikana ”Roxanne” nousi USA:ssa sijalle 32 ja uudelleenjulkaisuna Englannin listan sijalle 12. Myös Outlandos rupesi nousemaan ja uudelleenjulkaistu ”Can’t Stand Losing You” nousi Englannin singlelistan kakkoseksi.
Toisen levyn ensimmäinen single ”Message in a Bottle” oli The Policen ensimmäinen listaykkönen Englannissa. Myös itse LP Reggatta de Blanc (1979) ja toinen single ”Walking on the Moon” nousivat listaykkösiksi.
IAAF:n World Athletics -sarja
IAAF:n World Athletics -sarja on kesän mittaan eritasoisista yleisurheilun GP-kilpailuista koostuva sarja. Sarjan kilpailut jaetaan kahteen tasoon, joista ykköstasoon kuuluvat Kultaisen liigan ja Super Grand Prix -kilpailut ja kakkostasoon Grand Prix -kisat.
The Police
Maailmankiertue ja Zenyatta Mondatta
Reggatta de Blancin jälkeen The Police lähti ensimmäiselle maailmankiertueelleen, joka oli myös eräässä suhteessa ensimmäinen minkään rock-yhtyeen maailmankiertue, sillä siihen kuului myös harvinaisempia kohteita, kuten Kreikka, Thaimaa, Singapore, Hongkong ja Japani, ja myös kaksi maata, joissa ulkomaisia rock-yhtyeitä ei ollut aiemmin esiintynyt eli Intia ja Egypti. Kiertueesta on myös julkaistu video-dokumentti Police Around The World.
IAAF:n World Athletics -sarja
Ensimmäisen tason kisoista urheilijoille jaetaan kisasijoitusten perusteella pisteitä kaksinkertainen määrä toiseen tasoon verrattuna. Kerättyjen pisteiden perusteella määräytyy se, ketkä urheilijat osallistuvat kauden päätteeksi IAAF:n yleisurheilufinaaliin. Pisteisiin lasketaan urheilijan viisi parasta (heittolajeissa vain neljä parasta) kisaa. Finaaliin pääsee seitsemän (yli 1 500 metrin juoksuissa 11) eniten pisteitä kerännyttä urheilijaa. Lisäksi IAAF voi kutsua urheilijoita villillä kortilla.
The Police
Maailmankiertue ja Zenyatta Mondatta
Kiertueen jälkeen yhtye levytti kolmannen levynsä ja viimeisen tuottaja Nigel Grayn kanssa - Zenyatta Mondattan (1980), joka oli heidän läpimurtolevynsä USA:ssa.
Ghost in The Machine
Seuraavan levynsä Ghost in the Machine yhtye levytti vuonna 1981 uuden tuottajan, Hugh Padhamin kanssa. Levy äänitettiin Montserrat’ssa Karibianmerellä Beatles-tuottaja George Martinin studiolla. Levyllä oli jo huomattavasti vähemmän reggae-vaikutteita kuin edellisillä levyillä, sanoitukset olivat muuttuneet poliittisemmiksi (”The Invisible Sun” kertoi Pohjois-Irlannin tilanteesta) ja psykologisemmiksi (levyn nimi viittasi psykologi Arthur Koestlerin kirjaan, joka oli Stingin suuri innoittaja) ja yhtyeen soitinvalikoimaan oli ilmaantunut Synclavier, yksi ensimmäisistä tietokonepohjaisista musiikkityöasemista.
Synchronicity
Vuonna 1982 The Police piti välivuoden ja levytti ainoastaan kolme kappaletta Brimstone & Treacle-elokuvaan, jossa pääosaa näytteli Sting, joka myös esitti elokuvan soundtrackillä kaksi soolokappaletta. Copeland aloitti uransa elokuvasäveltäjänä ja teki musiikin Francis Ford Coppolan elokuvaan Taistelukala. Andy Summers taas teki ensimmäisen duo-levynsä I Advance Masked King Crimson-kitaristi Robert Frippin kanssa.
Yhtyeen jäsenten tiet olivat jo alkaneet erota, mutta he äänittivät vielä vuonna 1983 Montserrat’ssa Hugh Padhamin kanssa viimeisen studio-LP:nsä Synchronicity, jonka nimi juonsi juurensa Carl Jungin käsitteestä synkronisiteetti, jota myös Koestler käytti tuotannossaan. Levy sisälsi uudenlaista ja omaperäistä Police-musiikkia, jossa alkuaikojen punk-vaikutteista ja reggae-soundeista ei ollut enää tietoakaan. Jäljellä oli kuitenkin Stingin vahva laulunkirjoitustaito, Copelandin rumputyyli ja Summersin omaperäiset kitarakuviot tunnetuimpana The Policen suurimman hitin ”Every Breath You Take” kitarariffi, jonka idean Summers sai Béla Bartókin viuluduettojen innoittamana, joita hän harjoitteli keittiössään Frippin kanssa tekemäänsä levyä varten.
Synchronicity, levyltä irrotetut neljä singleä ja The Policen viimeinen kiertue olivat kaikki suuria menestyksiä ja The Police oli suosionsa huipulla ja maailman suosituin rock-yhtye, mutta kolmikon tarina oli lopussa. Sting teki ensimmäisen sooloalbuminsa The Dream of the Blue Turtles, joka oli menestys. Copelandiltakin tuli soololevy, afrikkalaisvaikutteinen The Rhytmatist ja Summers teki toisen levynsä Frippin kanssa.
Uudelleenyhdistyminen
Vuosikausien ajan oletettiin, että The Police on yksi niistä harvoista superyhtyeistä joka ei koskaan tee comebackiä, lähinnä Stingin ehdottoman vastahakoisuuden takia. 1992 yhtye esiintyi kertaluontoisesti yhdessä Stingin häissä. Vuoden 2007 alussa kuitenkin yhtye ilmoitti yllättäen yhdistyvänsä uudelleen perustamisensa 30-vuotisjuhlavuoden merkiksi. Yhtye avasi vuosittaisen Grammy-gaalan 11. helmikuuta 2007 ja teki pitkän kaksiosaisen kiertueen 2007–2008. Kiertue, joka oli niin kaupallinen kuin arvostelumenestys, alkoi 28. toukokuuta 2007 Vancouverista ja päättyi New Yorkin Madison Square Gardeniin 7. elokuuta 2008.
Tunnettuja kappaleita
The Police sai monia hittejä kuten ”Roxanne” (albumilta Outlandos d’Amour), ”Message In A Bottle”, ”Walking On The Moon” (albumilta Regatta de Blanc), ”De Do Do Do, De Da Da Da”, ”Don’t Stand So Close To Me” (albumilta Zenyatta Mondatta), ”Every Little Thing She Does Is Magic” (albumilta Ghost In The Machine) ”Every Breath You Take” ja ”Wrapped Around Your Finger” (albumilta Synchronicity).
Metron
Metron on antiikin kreikkalaisten runomittojen perusyksikkö, joka vastaa runojalkaa tai koostuu useammasta jalasta.
Metroneita
Kreikkalaisen runouden tavallisimmat metronit niiden runojalkojen pituuksien mukaan ovat:
3 moran pituisiin jalkoihin perustuvat metronit
Täplämerihevonen
Täplämerihevonen (Hippocampus guttulatus) on merihevosten sukuun kuuluva kalalaji. Georges Cuvier kuvasi lajin ensimmäisenä vuonna 1829.
Metron
Metroneita
4 moran pituisiin jalkoihin perustuvat metronit
Täplämerihevonen
Ulkonäkö ja koko
Täplämerihevonen on väritykseltään keltainen, osin ruskehtava. Laji ei kasva kovin suureksi, korkeintaan 20 senttimetrin mittaiseksi.
Metron
Metroneita
6 moran pituisiin jalkoihin perustuvat metronit
Täplämerihevonen
Elinympäristö ja levinneisyys
Täplämerihevonen elää meri- ja murtovedessä. Se on vedenpohjassa viihtyvä kala. Lajia tavataan Afrikassa, Aasiassa ja Euroopassa.
Metron
Metroneita
7 moran pituisiin jalkoihin perustuvat metronit
8 moran pituisiin jalkoihin perustuvat metronit
Vapaapudotus
Vapaapudotus on Vaasassa vuonna 2000 perustettu suomenkielistä rap-musiikkia tekevä yhtye. Yhtyeen jäsenet ovat MC:t TKK (tunnettu myös nimillä "Tähtien kanssa kävelijä" ja "Kuningas Pähkinä"), Myyrä ja Joniveli. Vapaapudotus on julkaissut neljä EP:tä, joista kolme ensimmäistä omakustanteena ja neljäs pienlevy-yhtiö Monsp Recordsin kustantamana. Teidän kaupunkiin -EP:n nimikkokappale pääsi Radiomafian soittolistalle ja oli touko-kesäkuussa 2002 kaikkiaan neljällä viikolla kanavan 30:n soitetuimman kappaleen listalla, korkeimmillaan 20. sijalla (viikolla 22). Ennen Vaasaan muuttoaan TKK (oik. Pekka Karppinen) vaikutti Keski-Suomessa ja aloitti uransa 1990-luvun puolivälissä, ollen ensimmäisiä jyväskyläläisiä rap-muusikoita. Lokakuussa 2013 niin ikään jyväskyläläinen rap-artisti Joniveli ilmoitti liittyneensä Vapaapudotukseen.
Vain kun nauran
Vain kun nauran (Only When I Laugh) on Glenn Jordanin ohjaama yhdysvaltalainen draamakomedia vuodelta 1981. Alkoholisoituneesta Broadway-näyttelijättärestä ja tämän aikuistuvasta tyttärestä kertovan elokuvan pääosia näyttelevät Marsha Mason, Kristy McNichol ja James Coco. Neil Simonin käsikirjoitus perustuu hänen omaan näytelmäänsä The Gingerbread Lady.
Marsha Mason, Joan Hackett ja James Coco olivat rooleistaan Oscar-ehdokkaina. Hackett sai roolistaan Golden Globe -palkinnon, ja myös nuori Kristy McNichol oli samassa sarjassa ehdolla.
Elokuva sai nihkeitä arvioita kriitikoilta. Roger Ebert antoi sille yhden tähden neljästä ja kirjoitti, että siihen on ahdettu liian monia ongelmateemoja: alkoholisoitunut äiti, raiskaus, teinitytär ongelmineen, yksinäinen homoseksuaali ja niin edelleen, niin että henkilöhahmot jäävät yksiulotteisiksi ja kliseisiksi. Video-oppaassa vuodelta 1994 Sam Inkinen pitää elokuvaa hellyttävänä ja antaa sille kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.
Ferhat Abbas
Frehat Abbas (24. lokakuuta 1899 – 23. joulukuuta 1985) oli algerialainen poliitikko, joka toimi lyhyen aikaa maansa presidenttinä itsenäistymisen aikana vuonna 1962.
Itsenäisyyden ensimmäisen vuoden ajan Abbas oli Algerian presidentti. Hän erosi syyskuussa 1963 protestina maan ajamiselle yksipuoluejärjestelmään ja häntä seurasi virassa Ben Bella. Hän oli kotiarestissa 1964–1965 ja uudelleen 1976–1979.
Abbas on julkaissut sarjan esseitä, joissa hän kuvaa poliittisia näkemyksiään.
Alfonso Pecoraro Scanio
thumb|Alfonso Pecoraro Scanio Alfonso Pecoraro Scanio (s. 13. maaliskuuta 1959) on italialainen poliitikko.
Tähkämaitikka
Tähkämaitikka (Melampyrum cristatum) on Euraasiassa kasvava yksivuotinen ruohokasvi. Se on muiden maitikoiden tapaan puoliloinen. Suomessa tähkämaitikka on luokiteltu erittäin uhanalaiseksi.
Ulkonäkö
Tähkämaitikka on 15–40 cm korkea ruohovartinen kasvi, jonka varsi on tavallisesti yläosasta haarainen. Lehdet ovat tasasoukan suikeita. Kukinto on varren tai joskus haarojenkin latvassa, ja se on noin 3 cm pitkä, tiheä ja nelisärmäinen. Kukkien tukilehdet ovat puikeita, herttatyvisiä, kouruisia, tiheä- ja terävänirhaisia, ja niiden kärjet ovat pitkiä ja ehylaitaisia. Ylemmät tukilehdet ovat osittain purppuranpunaisia ja alemmat vihreitä. Kukan teriö on käyrätorvinen, pituudeltaan noin 15 mm ja väriltään purppuranpunainen. Kukan huulet ovat keltaisia. Melko usein kukinnon punaväri kuitenkin puuttuu, jolloin kukkien tukilehdet ovat kellanvihreitä ja teriöt kalpeankeltaisia. Tähkämaitikka kukkii Suomessa heinä-elokuussa.
Alfonso Pecoraro Scanio
Scanio syntyi Salernossa. Hän on istunut Italian edustajainhuoneessa vuodesta 1992. Hän on Italian vihreän puolueen nykyinen puheenjohtaja ja 17. toukokuuta 2006 lähtien ympäristöministeri Romano Prodin hallituksessa. Hän on aiemmin toiminut vuosina 2000–2001 maatalousministerinä Massimo D'Aleman toisessa hallituksessa.
Scanio on ollut vuodesta 2000 avoimesti biseksuaalinen. Hänellä on nuorempi veli Marco Pecoraro Scanio, joka on tullut tunnetuksi jalkapalloilijana ja poliitikkona.
Tähkämaitikka
Ulkonäkö
Tähkämaitikan voi sekoittaa jonkin verran samannäköiseen peltomaitikkaan (Melampyrum arvense).
Levinneisyys
Tähkämaitikkaa tavataan Espanjasta läpi Euroopan Venäjän keskiosiin saakka. Eteläisimmät esiintymät ovat Keski-Italiassa ja Pohjois-Kreikassa, pohjoisessa lajia kasvaa Isossa-Britanniassa, Tanskassa, Etelä-Norjassa, Etelä- ja Keski-Ruotsissa, Etelä-Suomessa ja Virossa. Suomessa tähkämaitikkaa kasvaa Ahvenanmaalla, Varsinais-Suomessa, Hämeessä ja Pirkanmaalla.
Elinympäristö
Tähkämaitikka kasvaa kivikkoisilla rinnekedoilla, kuivahkoilla lehtoniityillä ja kalliopengermillä. Laji on Suomessa suuresti harvinaistunut.
Eurofasismi
Eurofasismi on aate, jota harjoittivat teoriatasolla pääasiassa Saksan valloittamien germaanisten maiden yhteistoimintahallitusten johtajat toivoessaan, että Saksan valtakunnalle riittää johtoasema germaanisten kansojen liitossa (saksaksi Deutshen Reich und Bund der germanischen Völker), mikä oli kuulunut Saksan kansallissosialistien ideologiaan.
Käytännössä kuitenkin Saksan valtakunta valikoi, miten se kohteli valloittamiaan germaanimaita. Alankomaiden valtakunnankomissariaattissa hallituksen johtaja Anton Mussert elätteli ajatusta, että Alankomaihin voitaisiin liittää Luxemburg ja Pohjois-Belgian flaamilaisalueet, jolloin alueen painoarvo olisi kohtalainen kansojen yhteisössä.
Saksalaiset kuitenkin pitivät käytännön syistä Belgian Wehrmachtin sotilashallintoon kuuluvana ja liittivät Luxemburgin suurherttuakunnan osaksi Saksan valtakuntaa, sen Mosellandin valtakunnanpiirin osaksi elokuussa 1942.
Myös Norjan valtakunnankomissariaatissa Vidkun Quislingillä oli ajatus germaanisten kansojen liitosta.
Multimedia
thumb|64px|Eräs multimedian symboli. Multimedialla tarkoitetaan usean eri mediamuodon yhdistelmää. Perinteisessä mediassa käytetään yleensä vain yhtä median ilmenemismuotoa, kuten esimerkiksi staattista tekstiä, mutta multimediassa voidaan yhdistää esimerkiksi kuva, ääni ja teksti saumattomaksi kokonaisuudeksi. Käyttökohteet vaihtelevat faktatiedon välittämisestä puhtaasti viihteellisiin käyttötarkoituksiin. Multimediaan on mahdollista lisätä myös interaktiivisia ominaisuuksia. Multimedian voidaankin sanoa hyödyntävän ihmisen eri aisteja samanaikaisesti.
Multimedia yhdistetään usein sähköisiin viestimiin, mutta laajemmassa määrityksessä esimerkiksi ääntä ja kuvaa yhdistävä kaitafilmi voidaan nähdä multimedian ilmentymänä. Yleensä multimedialla viitataan kuitenkin digitaalisen viestintään.
Multimedian historia
Multimedia-termille ei ole tarkoin rajattua määritelmää. Sana itsessään tarkoittaa mediaa, joka yhdistelee muita mediamuotoja kuten tekstiä, ääntä, kuvaa, videokuvaa, animaatiota tai interaktiivisuutta. Tämän määritelmän mukaan audiovisuaalisuutta sisältävä teatteriesitys, tai kirja jossa on kuvia, olisi multimediaa. Arkikielessä multimedia yhdistetään nykyään tietokoneisiin ja digitaalisuuteen.
Multimedia-termin lanseerasi lauluntekijä ja muusikko Bobb Goldstein vuonna 1966 "Lightworks"-esityksellään, jossa käytettiin musiikin lisäksi kuvia. Tämä aloitti multimediaesitysten trendin, joka lopulta johti musiikkivideoiden syntyyn. 1980-luvulla kotitietokoneiden yleistyessä multimedian suosio lähti räjähtävään nousuun tietokoneiden tarjoamien interaktiivisten mahdollisuuksien lisäännyttyä. Tämän myötä kuka tahansa pystyi ohjaamaan multimedian kulkua omalta koneeltaan käsin.
Uusin käänne multimedian kehityksessä on internetin tuomat mahdollisuudet. Verkko on täynnä multimediaesityksiä ja -sovelluksia, joihin jokainen pääsee käsiksi. Käyttäjät vaikuttavat toisiinsa ja laitteisiin. Uusin teknologia mahdollistaa haptiikan eli tuntopalautteen käytön multimediasovelluksissa. Käyttäjä voidaan saada tuntemaan esimerkiksi värinää (pelikonsolien tärinäohjaimet), pintatekstuureita tai kipua. Kosketusta voidaan käyttää myös multimedialaitteiden ohjauksessa esimerkiksi taulutietokoneissa tai älypuhelimissa. Myös hajuaistin käyttöä osana multimediaa on kokeiltu. Smellophone-sirun avulla voi lähettää hajuaistimuksia matkapuhelimesta toiseen.
Multimedian kategoriat
Multimedia jaetaan yleensä kahteen luokkaan: lineaarisiin ja epälineaarisiin. Lineaarinen sisältö on sellaista, jonka etenemiseen käyttäjä ei voi vaikuttaa. Media kulkee jokaisella toistokerralla samaan tapaan käyttäjän toimista riippumatta. Tällaistä materiaalia ovat esimerkiksi elokuvat ja muut videoesitykset.
Epälineaarinen media eli hypermedia on aineistoa, jossa interaktiivisuuden avulla käyttäjä ohjaa median kulkua. Hyperlinkkien avulla käyttäjä navigoi paikasta toiseen median sisällä. Esimerkkeinä epälineaarisesta multimediasta on World Wide Web, digitaaliset pelit sekä interaktiivisuutta sisältävät opetusohjelmat.
Toistaminen
Multimediaa voi toistaa monella eri alustalla. Lähtökohtaisesti laitteessa on oltava jonkinlainen näyttö sekä riittävästi tehoa materiaalin toistamiseen. Aiemmin multimedia oli pitkälti aika- ja paikkasidonnaista, mutta mobiililaitteiden kehittymisen myötä multimediaa voi nykypäivänä käyttää lähes missä tahansa. Käytännössä kaikki älypuhelimet toistavat jotain multimediaformaattia. Taulutietokoneiden eli tablet-laitteiden audiovisuaaliset toisto-ominaisuudet ovat jo tasoltaan lähes tavallisten tietokoneiden tasoa.
Tietokoneisiin on saatavilla useita ilmaisia mediatoistosovelluksia, jotka tunnistavat erilaisia ääni- ja kuvasignaalin pakkausmuotoja. Monimutkaisia pakkausmuotoja on mahdollista purkaa koodekkien avulla. Tunnettuja toisto-ohjelmia ovat esimerkiksi Windows Media Player, VLC media player sekä BSPlayer. Mediatoisto-ohjelmat on suunniteltu ensisijaisesti videotiedostojen sekä musiikin toistamiseen. Jotkin ohjelmat integroituvat sulavasti osaksi internet-selainta, jotta multimediaa voi suoratoistaa verkon kautta. Esimerkiksi YouTube-videopalvelu toimii Adobe Flash Player -ohjelman avulla.
Mainonnassa
Multimediaa käytetään ahkerasti mainonnassa, erityisesti sähköisessä toimintaympäristössä. Vuonna 2010 tehdyssä tutkimuksessa todettiin, että painetun mainonnan osuus oli 58,0% ja sähköisen mainonnan osuus 39,1% mediamainonnasta. Sähköisen mainonnan osuus on noussut tasaisesti vuosi vuodelta siinä missä painettu mainonta on hiljalleen vähentynyt. Multimediamainontaa on nähtävillä myös katukuvassa erilaisten videotaulujen muodossa.
Työelämässä
Multimediaa käytetään eri aloilla hyödyksi etenkin kouluttamisen ja kommunikoinnin tukena. Esimerkiksi erilaiset simulaatioharjoitteet ja havainnolliset mallinnukset toteutetaan usein multimedian avulla.
Joukkotiedotusvälineissä
Isot sanomalehtitalot ovat kehittäneet paperisten julkaisujensa rinnalle lehtiensä verkkoversioita, joissa on paljon multimediaominaisuuksia. Lähes kaikilla Suomen suurimmilla sanomalehdillä on omat verkkolehtensä, joita voi lukea myös mobiililaitteen kautta.
Oppimisessa
Multimediaa käytetään kasvavissa määrin opetuksen ja oppimisen apuna. Multimedian tehokkuus oppimisessa perustuu sen kykyyn yhdistellä eri mediamuotoja, minkä on todettu tehostavan oppimista. Kouluissa käytetään yhä useammin piirtoheittimien sijasta videoprojektoreita, jolla voidaan näyttää staattisten dokumenttien lisäksi myös videokuvaa esimerkiksi Internetin videopalveluista Helsingin yliopistossa opetuksen tukena käytetään interaktiivisia älytauluja ja tekniikkaa on jalkautettu oppilaiden pariin myös Nokian alakouluissa. Sähköinen oppimisympäristö ja e-oppimishankkeet perustuvat pitkälti multimedian varaan. Multimediasovellusten tehokkuudesta opetuskäytössä on saatu paljon positiivista näyttöä, mutta hyödyllisyyttä ja eri käyttökeinoja ei ole vielä kattavasti tutkittu. Pohjoismaiden yhteistyössä toteutetussa Nordic 2006 -tutkimuksessa yli 60 prosenttia tutkimukseen osallistuneista opettajista totesi tietotekniikan käytöllä olevan suuri tai erittäin suuri vaikutus kirjoitustaidon opettamisen tehokkuuteen.
Mikko Dunajeff
Mikael (Mikko) Dunajeff (8. lokakuuta 1847 Jyväskylä – 9. toukokuuta 1880 Jyväskylä) oli suomalainen juristi ja Jyväskylän pormestari.
Dunajeffin vanhemmat olivat kauppias Fredrik Dunajeff ja Sofia Karolina Ahlfors. Hän pääsi ylioppilaaksi Jyväskylän alkeisopistosta 1865 ja suoritti Helsingin yliopistossa tuomarintutkinnon vuonna 1870.
Dunajeff oli Jyväskylän pormestarina vuodesta 1872 alkaen aina kuolemaansa saakka 1880. Hän oli myös valtiopäivämiehenä.
Mikko Dunajeff oli naimisissa vuodesta 1872 Karolina Sofia Björklundin kanssa.
Kambyses II
Kambyses II (k. 522 eaa.) oli Persian kuningas vuodesta 528 eaa. ja Kyyros Suuren vanhin poika.
Vuonna 522 eaa. Persiassa puhkesi menestyksekäs kapina, jonka johtaja, entinen pappi, väitti olevansa Kambyses II:n kuollut veli Smerdis. Matkallaan takaisin Persiaan Kambyses II kuoli, mutta kuolisyytä ei tiedetä. Syyksi on esitetty onnettomuutta tai itsemurhaa.
Karl Oskar Elfving vanhempi
Karl Oskar Elfving vanhempi (15. huhtikuuta 1835 Kemi – 1. maaliskuuta 1876 Vaasa) oli suomalainen juristi ja Vaasan pormestari.
Elfvingin vanhemmat olivat lääninrahastonhoitaja Karl Gustaf Elfving ja Anna Maria Ståhle. Hän pääsi ylioppilaaksi yksityistodistuksella 1854 ja suoritti Helsingin yliopistossa tuomarintutkinnon vuonna 1859. Elfving sai varatuomarin arvon 1862.
Elfving oli naimisissa vuodesta 1865 Jenny Sofia Nymanin kanssa. Heidän lapsiansa olivat kirjailija ja tasavallan presidentin puoliso Ester Ståhlberg, metsänhoitaja ja metsäneuvos Karl Oskar Elfving nuorempi, puutarhaviljelyn edistäjä Jenny Elfving ja maatalousasiantuntija Östen Elfving.
Luettelo pikkuplaneetoista: 132001–133000
Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen 132001:stä ja päättyen 133000:een. Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Ekin Deligöz
thumb|right|Ekin Deligöz Ekin Deligöz (s. 21. huhtikuuta 1971 Tokat) on turkkilaissyntyinen saksalainen poliitikko. Hän kuuluu Saksan vihreisiin ja on istunut vuodesta 1998 lähtien Saksan liittopäivillä.
Deligözin perhe muutti Saksan liittotasavaltaan vuonna 1979. Hän on naimisissa ja hänellä on kaksi lasta. Deligöz on opiskellut hallintotieteitä Konstanzin ja Wienin yliopistoissa.
Ilda Figueiredo
pienoiskuva|Ilda Figueiredo vuonna 2011. Maria Ilda da Costa Figueiredo (s. 30. lokakuuta 1948) on Portugalin kommunistisen puolueen poliitikko. Hän oli GUE/NGL-ryhmän jäsen Euroopan parlamentissa vuosina 1999–2012.
Figueiredo syntyi Troviscalissa, Oliveira do Bairron kunnassa. Hän on toiminut Vila Nova de Gaian ja Porton kaupunginvaltuustoissa ja istunut vuosina 1979–1991 Portugalin parlamentissa.
Dimetri
Dimetri (, ”kaksimitta”) on runomittojen tyyppi, jossa runojalka toistuu säkeessä yleensä kaksi kertaa. Jambisen, trokeisen ja anapestisen dimetrin tapauksessa säkeessä toistuu kuitenkin kaksi metronia, joissa kummassakin on kaksi jalkaa. Dimetri on peräisin antiikin kreikkalaisesta metriikasta, joka perustui pitkien ja lyhyiden tavujen vuorotteluun runomitan mukaisesti.
Dimetrimittoja
Kreikkalaisen runouden dimetrimittoja ovat muun muassa ( = lyhyt tavu, = pitkä tavu,  = anceps eli lyhyt tai pitkä tavu):
Jambinen dimetri (jad)
Jambinen katalektinen dimetri (jadc)
Trokeinen dimetri (trd)
Trokeinen katalektinen dimetri (trdc)
Anapestinen dimetri (and)
Paroimiakos eli anapestinen katalektinen dimetri (andc)
Kreetalainen dimetri (crd)
Bakkhinen dimetri (bad)
Kreikkalainen metriikka
Kreikkalainen metriikka (kreikkalainen runomittaoppi), usein myös prosodia, on oppia antiikin kreikkalaisen runouden runomitoista ja runosäkeiden muodostamisesta runomittojen mukaisesti.
Kreikkalainen kirjallisuus oli alkuvaiheessaan käytännössä kokonaan runomittaista. Varhaisinta runoutta edusti eeppinen runous. Myöhemmin kehittyivät lyyrinen runous ja kuorolyriikka sekä näytelmärunous, jossa kreikkalainen tragedia ja komedia koostuivat runomittaisesta runoudesta muutamia yksittäisiä sanoja lukuun ottamatta. Kreikkalainen metriikka vaikutti myös latinankielisen runouden metrisiin käytäntöihin.
Perusteet
Kreikkalaiset runomitat perustuivat musiikillisille periaatteille ja tavujen lausumisen kestoon siinä, missä useimmat nykyiset runomitat perustuvat sanojen ja tavujen painoihin. Tämän vuoksi kreikkalaisten runomittojen lähtökohtana on lyhyiden ja pitkien tavujen ero. Vaikka kreikan kielessä sanoilla oli myös painot, niillä ei ollut merkitystä sen kannalta, mikä tavu katsottiin lyhyeksi ja mikä pitkäksi.
Tavujen pituudet merkitään vakiintuneen tavan mukaan seuraavasti:
Pitkät tavut
Kreikkalaisessa metriikassa tavu on pitkä seuraavissa tapauksissa:
Lyhyet tavut
Kreikkalaisessa metriikassa tavu on lyhyt seuraavissa tapauksissa:
Runojalat
Kreikkalaisessa metriikassa ajan perusyksikkö on mora (mon. morai, lat. morae). Lyhyt tavu on kestoltaan yhden moran ja pitkä tavu  kaksi moraa. Yli kolmen moran pituisista tavuyhdistelmistä voi muodostaa runojalkoja. Kreikkalaisessa metriikassa runojalkoja ei kuitenkaan yleensä käytetä, vaan sen sijaan puhutaan metroneista. Metron vastaa yleensä runojalkaa, mutta muun muassa jambin, trokeen ja anapestin tapauksessa muodostuu kahdesta jalasta.
Metronit
Kreikkalaisen runouden tavallisimmat metronit ovat (nousevassa järjestyksessä runojalkojen pituuksien mukaan):
Puhemitat
Puhemittoja käytetään muun muassa eeppisessä runoudessa, tragedioiden ja komedioiden puheosuuksissa, elegiarunoudessa, didaktisessa runoudessa ja pastoraalirunoudessa. Näitä mittoja luonnehtii pääsääntöisesti se, että jokainen säe (stikhos, lat. versus) on saman mittainen. Poikkeuksen muodostaa ennen kaikkea elegiarunous, jossa toistetaan määrämittaista säeparia, elegista distikonia.
Kreikkalaisen runouden puhemitat koostuvat metroneiden yhdistelmistä, ja siksi niistä käytetään nimitystä kata metron, ”mitan mukaan”. Runomitat saavat yleensä nimensä metroneiden lukumäärästä ja laadusta. Jos säkeen viimeisestä metronista puuttuu viimeinen tavu, kyseinen runomitta on katalektinen. Täydellinen säe on akatalektinen.
Kreikkalaisen runouden yleisimpiä puhemittoja metroneiden lukumäärän mukaan jaoteltuna ovat:
Dimetri – kaksi samanlaista metronia peräkkäin.
Trimetri – kolme samanlaista metronia peräkkäin.
Tetrametri – neljä samanlaista metronia peräkkäin.
Heksametri – kuusi samanlaista metronia peräkkäin.
Lyyriset mitat
Lyyriset mitat ovat saaneet nimensä siitä, että niitä käyttänyt lyyrinen runous laulettiin alun perin lyyran säestyksellä. Osaa lyyrisistä mitoista käytettiin monodisessa runoudessa, esimerkkinä Sapfon ja Alkaioksen runous; osaa puolestaan kuorolyriikassa, kuten tragedioiden kuorojen lauluosuuksissa tai Pindaroksen epinikioneissa.
Lyyriset mitat ovat vähemmän säännönmukaisia kuin puhemitat: kussakin runosäkeessä voi esiintyä useita erilaisia metroneita, ja säkeiden pituus saattaa vaihdella. Siksi niistä käytetään nimitystä ū kata metron, ”ei mitan mukaan”. Sen sijaan lyyriset mitat kuvataan metroneita laajempina yksiköinä, joista käytetään nimitystä kolon. Jokainen kolon voitaisiin pilkkoa metroneihin ja jalkoihin usealla eri tavalla. Eräs monia (mutta ei kaikkia) lyyrisiä koloneita yhdistävä piirre on se, että niiden yhtenä osana voidaan nähdä khoriambi.
Aiolialainen lyriikka
Aiolialaisen lyriikan koloneita eli niin kutsuttuja aiolialaisia säkeitä ovat muun muassa:
Koloneita käyttäviä säkeistöjä ovat muun muassa:
Joonialainen lyriikka
Joonialaisen lyriikan koloneita eli niin kutsuttuja joonialaisia säkeitä ovat muun muassa:
Metriikan tutkimus
Antiikin aikaisia metriikkaa koskevia huomioita on säilynyt muun muassa runotekstien skolioissa. Ainoa säilynyt varsinainen metriikkaa käsittelevä teos on Hefaistionin Enkheiridion (”Käsikirja”) 100-luvulta jaa. Se on lyhennelmä hänen laajasta teoksestaan Peri metrōn (”Runomitoista”). Teos on kuitenkin suhteellisen myöhäinen, eikä erityisen hyvä lähde varhaisemman metriikan ymmärtämisen kannalta.
Nykyaikainen metriikantutkimus on kehittynyt 1700-luvulta lähtien. Merkittäviin uraauurtajiin kuului muun muassa Gottfried Hermann, joka tutki ensimmäisenä koko saatavilla olevan kreikkalaisen ja roomalaisen materiaalin metriikan kannalta.
St Paulin katedraali
pienoiskuva|St Paulin katedraalin kupoli kohoaa korkealle Lontoon kattojen yläpuolelle. pienoiskuva|Pohjapiirustus.
St Paulin katedraali (Pyhän Paavalin katedraali) on Lontoon Cityssä sijaitseva katedraali, joka toimii Lontoon piispanistuimena. Nykyisen katedraalin suunnitteli Sir Christopher Wren, ja se rakennettiin vuosina 1675–1710. Nykyistä katedraalia sanotaan yleisesti neljänneksi St Paulin katedraaliksi, vaikka kaikki keskiaikaiset uudelleenrakentamiset laskien luku olisi suurempi.
Historia
Viikinkien hävitettyä ensimmäisen kirkon 962 rakennettiin toinen St Paulin katedraali, tällä kertaa suurelta osin kivestä.
Kolmannen katedraalin rakentamisen aloittivat normannit edellisen vaurioiduttua tulipalossa 1136. Katto oli edelleen puusta, mikä lopulta yli 500 vuotta myöhemmin koitui katedraalin tuhoksi. Kirkko valmistui varsinaisesti 1240, mutta laajentamisprojekti viivytti valmistumista aina vuoteen 1314. Se kuitenkin vihittiin käyttöön 1300, jolloin se oli Euroopan kolmanneksi pisin kirkko (181 metriä) ja sen torni oli Euroopan korkeimpia (149 metriä). Kirkko alkoi raunioitua 1500-luvulla, ja sitä kunnostettiin, mutta se tuhoutui lopullisesti Lontoon suuressa palossa 1666.
Christopher Wren aloitti uuden, nykyisen kirkon suunnittelemisen 1668. Sen harjannostajaiset olivat 1708, Wrenin 76-vuotispäivänä, ja se valmistui 1710.
St Paulin katedraali oli Lontoon Cityn korkein rakennus vuoteen 1967 saakka.
Merkittäviä tapahtumia
Nykyinen katedraali on ollut useiden merkittävien tilaisuuksien tapahtumapaikkana, kuten
Tapio Kare
Tapio Ilkka Kare (s. 4. toukokuuta 1934 Helsinki) on suomalainen entinen nykyaikainen viisiottelija ja miekkailija.
Ammatiltaan Kare oli upseeri ja jäi eläkkeelle vuonna 1982 majurina 2. ErVK:sta.
Kirkonkirjapiiri
Kirkonkirjapiiri, täsmällisemmin käännettynä kirkonkirjanpitopiiri (, lyhenne kbfd) tarkoitti Ruotsissa seurakunnan osaa, joka väestökirjanpitomielessä samaistettiin seurakuntaan. Kirkonkirjapiirien asema perustui hallituksen tekemään päätökseen. Kirkonkirjapiirit lakkautettiin 1. heinäkuuta 1991, kun vastuu väestökirjanpidosta siirrettiin Ruotsin kirkon seurakunnilta veroviranomaisille.
Kirkonkirjapiireistä annettiin kuulutus 9. joulukuuta 1921 ja ensimmäiset perustettiin 1. tammikuuta 1922. Kirkonkirjapiirejä oli 64 kappaletta 30 seurakunnassa 1. tammikuuta 1931. Yhteensä 27 seurakunnassa oli 2 kirkonkirjapiiriä, 2 seurakunnassa 3 piiriä ja Jokimukan seurakunnassa ainoana neljä piiriä. Osa näistä piireistä jatkoi jo aiemmin joissakin seurakunnissa noudatettua perinnettä erillisten kirkonkirjojen pitämisestä.
Trimetri
Trimetri (, ”kolmimitta”) on runomittojen tyyppi, jossa runojalka toistuu säkeessä kolme kertaa. Jambisen, trokeisen ja anapestisen trimetrin tapauksessa säkeessä toistuu kuitenkin kolme metronia, joissa kummassakin on kaksi jalkaa. Trimetri on peräisin antiikin kreikkalaisesta metriikasta, joka perustui pitkien ja lyhyiden tavujen vuorotteluun runomitan mukaisesti.
Trimetrimittoja
Kreikkalaisen runouden trimetrimittoja ovat muun muassa ( = lyhyt tavu, = pitkä tavu,  = anceps eli lyhyt tai pitkä tavu):
Jambinen trimetri (jat)
Kholiambi (jats)
Anapestinen katalektinen trimetri (antc)
Anssi Rauhala
Anssi Rauhala (s. 1965 Helsinki) on suomalainen sarjakuvantekijä (piirtäjä, käsikirjoittaja ja kääntäjä) ja kuvittaja.
Yhdessä käsikirjoittaja Mikko Ketolan kanssa tehty, vuonna 2006 julkaistu Marian koodi aloitti sankarittaren, ”vertailevan kirkkohistorian” professori Anni Isotalon seikkailuista kertovan ranskalais-belgialaista perinnettä noudattelevan albumisarjan. Sarjan muut osat ovat Valkoisen meren timantit (2006), Bosporin helmi (2007) ja Vatikaanin vanki (2009).
Rauhalan piirtämä, Esa Niskasen alkuperäistarinaan perustuva ilmasotatarina Paluu rajan takaa ilmestyi Zum Teufel -kustannusyhtiöltä 2011.
Rauhalan ja Lauri Kairan tekemä on Mikä tekijänoikeus? -hankkeen oppimateriaaliksi tehty sarjakuva Piraattitehtaan arvoitus.
Rauhala on palkittu muun muassa Kemin sarjakuvakilpailussa vuonna 1984 novellisarjakuvien sarjassa teoksesta Yhdestoista hetki. Vuonna 1986 hän sijoittui toiseksi teoksellaan Insayddzoucqin linna.
Albumeja
Professori Anni Isotalon tutkimuksia. Käsikirjoitus: Mikko Ketola. Sarjakuvasovitus, kuvat ja väritys: Anssi Rauhala,
Marilyn Ware
Marilyn Ware (4. marraskuuta 1943 Philadelphia, Pennsylvania, Yhdysvallat – 14. joulukuuta 2017 Denver, Colorado, Yhdysvallat) oli Yhdysvaltain Suomen-suurlähettiläs maaliskuusta 2006 maaliskuuhun 2008.
Elämä ja ura
Ware syntyi Philadelphiassa Pennsylvaniassa. Hän valmistui Pennsylvanian yliopistosta. Hänen isänsä oli Yhdysvaltain edustajainhuoneen entinen jäsen John H. Ware III.
Ware työskenteli suurimman osan elämäänsä elämänsä Yhdysvaltojen vesisektorilla. Hän työskenteli toimitusjohtajana American Water Works -yrityksessä 1988–2003 sekä jäsenenä Yhdysvaltain hallinnon kriittisen infrastuktuurin neuvostossa 2002–2006. Hän toimi myös maailman kolmanneksi suurimman vesiyhtiön Thames Waterin hallituksessa. Ware oli myös WaterAid America -hyväntekeväisyysjärjestön kunniapuheenjohtaja.
Presidentti George W. Bush nimitti Waren Suomen-suurlähettilääksi lokakuussa 2005. Senaatti vahvisti nimityksen joulukuussa 2005, ja hän aloitti tehtävässä maaliskuussa 2006.
Ware kuoli Alzheimerin taudin komplikaatioihin 14. joulukuuta 2017 Denverissä Coloradossa. Hän oli kuollessaan 74-vuotias.
Erkki Estola
Erkki Estolan vanhemmat olivat talonomistaja Kustaa Estola ja Maija Lindström ja puoliso vuodesta 1930 Aili Helena Maija Rautala. Estola tuli ylioppilaaksi 1921 ja väitteli eläinlääketieteen tohtoriksi Leipzigin yliopistossa 1928. Hän palveli kenttätykistön eläinlääkärinä Tuusulassa ja Riihimäellä 1928-1934, sitten armeijakunnan eläinlääkärinä ja sotien jälkeen 2. Divisioonan eläinlääkärinä 1944–1952 Turussa. Puolustusvoimien ylieläinlääkäri Estola oli vuodesta 1952 vuoteen 1962, jolloin hän jäi eläkkeelle. Hänet ylennettiin samana vuonna eläinlääkintäkenraalimajuriksi. Estola harrasti viisiottelua ja ratsastusta, hän oli muun muassa Suomen ratsastusjoukkueen johtaja vuoden 1956 kesäolympialaisissa.
Myös Erkki Estolan pojasta Timo Erkki Estolasta (s. 1931) tuli eläinlääkäri.
Yykeä
Yykeä (vanhemmissa kirjallisissa lähteissä myös Jyykeä,, ) on Norjan kunta Lyngenin niemimaalla, Tromssan ja Finnmarkin läänissä, Pohjois-Norjassa. Sen pinta-ala on 810 km², ja sen väkiluku on tammikuussa 2013 tehdyn väestönlaskennan mukaan 3 013. Kunnan keskustaajama on Yykeänmuotka eli Muotka. Alue on kuuluisa huikeista merinäkymistään ja linnustostaan. Yykeän kirkko on vuodelta 1731.
Maantiede
Kunta sijaitsee pääosin nimensä mukaisen niemen pohjoisosassa sekä osittain lähes niemen halki yltävän Kjosen-lahden eteläpuolella. Kuntaa ja Lyngenin niemeä ympäröi lännessä Ullsfjorden-vuono ja idässä Yykeänvuono ja sen perukka, Storfjorden.
Kunnan ja niemen pinnanmuotoja hallitsevat paikoin jopa yli 1 800 metrin korkeuteen yltävät vuoret, jotka on nimetty ”Lyngenin alpeiksi” (Lyngsalpene tai Lyngsfjellan). Suurella osalla huipuista korkeus jää noin 1 000 ja 1 600 metrin välille. Hallitsevia laaksoja kunnassa ovat pohjoisesta etelään luettuna Nordlenangsbotn (Kvasstinddalen), Reindalen, Veidalen, Strupskardet, Russedalen, Stortinddalen, Fastdalen, Tytebærdalen, Kvalvikdalen ja Lyngsdalen.
Kunnan korkeimpiin kuuluvia huippuja:
Kyliä ja paikkoja
Itarivuono (Nordlenangen), Yykeänvankka (Furuflaten), Kariniemi (Karnes), Kolsivuopio (Kvalvik), Kuotsavuopio (Rottenvik), Yykeänmuotka eli Muotka (Lyngseidet), Muotkalahti (Kjosen), Voivuono (Pollen), Vuosvankka (Furuflaten)
Karhu 3
Karhu 3 oli Karhumäen veljesten kolmas itserakentama lentokone. Kone rakennettiin Karhu 2:n tuhouduttua joulukuun 1927 ja maaliskuun 1928 välisenä aikana Karhumäen navetan yläkerrassa. Koneen rakentamiseen osallistui Karhumäen veljesten lisäksi ensimmäinen Karhumäkien palkattu työntekijä, Veikko Ahola. Karhu 3 valmistui Karhu 2:n pohjalta, joskin tämän heikkoukset pyrittiin välttämään.
Kone oli kaksipaikkainen, vapaastikantava puinen alataso. Kone oli paljon Karhu 2:ta kestävämpi rakenteensa puolesta. Ohjaaja ja matkustaja istuivat peräkkäin samassa tilassa, molemmilla oli ohjainlaitteet. Koneen runko oli tummanpunainen ja siivet hopeanhohtoiset, peräsimessä oli ensimmäistä kertaa tunnus, "K3". Karhu 3 oli ensimmäinen Karhumäen veljesten lentokone, jossa käytettiin laskutelineissä suksien lisäksi myös pyöriä kesäkäyttöä ajatellen.
Karhu 3 lensi ensilentonsa huhtikuun alussa 1928 ja jo 14. huhtikuuta 1928 paluulennolta Kuhmoisista Haacke-moottori rikkoontui sylinterin irrottua. Moottori vaihdettiin Karhu 2:n Vulpine-moottoriin. Kone myytiin jo huhtikuussa 1928 Keljon lentokerholle, joskin Karhumäen veljeksillä oli siihen käyttöoikeus pitkän maksuohjelman ja kerhon jäsenyyden takia. Keljon lentokerho päätti myydä koneen tammikuussa 1930 yksityiselle ostajalle, joka opetellessaan lentämistä rikkoi koneen ennen kaupan toteutumista.
Karhu 3 -koneella suoritettiin monipuolista lentotoimintaa: esittely- ja yleisölentoja, matkalentoja, lennonopetusta, Karhumäen veljeksille tärkeitä ilmavalokuvauksia ja jopa yölentoja. Karhu 3 -koneella lennettiin yhteensä toistasataa lentoa, kokonaislentotuntien ollessa noin 50.
Richard Faltin vanhempi
Henkilöhistoria
Faltin aloitti musiikkiopintonsa Saksassa jo seitsemänvuotiaana. Hän päätti opintonsa Leipzigin konservatoriossa vuonna 1856, jolloin hän siirtyi Suomeen. Toimittuaan aluksi musiikinopettajana Viipurissa Behmin koulussa hän muutti vuonna 1869 Helsinkiin, jossa hän tuli Nikolainkirkon (nykyinen Helsingin tuomiokirkko) urkuriksi yli 40 vuoden ajaksi, vuoteen 1913 saakka. Vuosina 1870–1879 hän toimi myös Suomalaisen Oopperan kapellimestarina, vuosina 1871–1896 musiikinopettajana Helsingin yliopistossa ja vuodesta 1882 urkujensoiton opettajana Helsingin musiikkiopistossa.
Faltinin oppilaina olivat monet myöhemmin hyvinkin tunnetuiksi tulleet suomalaiset musiikkimiehet kuten Martin Wegelius, Robert Kajanus, Jean Sibelius ja Ilmari Krohn. Faltin oli toivonut Sibeliuksesta työnsä jatkajaa Helsingin yliopistossa, mutta virkaan nimitettiin Kajanus, Sibeliuksen ainainen kilpailija. Hänelle myönnettiin professorin arvonimi vuonna 1896.
Faltin perusti Helsinkiin vuonna 1870 pianoliikkeen, jonka hän myi vuonna 1896 maisteri Robert Emil Westerlundille. Westerlund laajensi liikkeen toimintaa tuntuvasti ja muodosti siitä osakeyhtiön vuonna 1908. Oy Westerlund Ab:sta kehittyi vuosien mittaan suuryhtiö, johon kuuluivat nuotti- ja soitinkauppa, musiikkikustantamo, konserttitoimisto ja pianotehdas. Sillä oli sivuliikkeet Suomen suurimmissa kaupungeissa. Viimeisinä vuosinaan nimellä Oy Westerlund & Pukkila Ab toiminut yhtiö siirtyi vuonna 1971 Musiikki-Fazerin omistukseen.
Faltinin puoliso vuodesta 1863 oli Olga Alina Holstius (1843−1901). Heidän poikansa oli kirurgian kehittäjänä tunnettu Richard Faltin (1867–1952).
Longjumeau
Longjumeau on kunta Ranskassa Essonnen departementissa Île-de-Francen alueella. Se sijaitsee noin 25 kilometriä Pariisista etelään.
thumb|left| Longjumeaun sairaala Longjumeau on ollut hallinnollinen keskus vuodesta 1790 lähtien. Vuonna 1836 kaupunki nousi kuuluisuuteen Adolphe Adamin koomisella oopperalla Lonjumeaun posteljooni. Nykyään kaupungilla on tärkeä rooli Essonnen departementissa sairaalakaupunkina.
Renaud de Montauban
pienoiskuva|Sivu Renaud de Montauban -runoelman käsikirjoituksesta. Renaud De Montauban on keskiaikainen ranskalainen chanson de geste -runoelma, jonka sankari on samanniminen. Runoelma tunnetaan myös nimellä Les Quatre Fils Aymon, Aymonin neljä poikaa. Runoelman tarina saattaa sisältää esihistoriallisten myyttien aineksia, ja se on elänyt pitkään erilaisina versioina läntisen Euroopan kansantaruissa ja balladeissa.
Renaud surmaa Kaarle Suuren veljenpojan shakkiottelusta syntyneen riidan päätteeksi. Sen jälkeen hän nousee ihmeellisen ja puhetta ymmärtävän ratsunsa Bayardin selkään, ratsastaa Montessorin kalliolinnaan ja linnoittautuu sinne veljiensä kanssa. Myöhemmin veljekset pelastautuvat Montaubaniin Gascognen kuninkaan Yonin liittolaisiksi ja pääsevät lopulta pakoon Westfalenin Dortmundiin. Renaud kokee uskonnollisen kääntymyksen ja auttaa palkatta Kölnin tuomiokirkon rakennustöissä. Kateelliset rakennustyöläiset murhaavat hänet ja heittävät hänen ruumiinsa Reiniin. Ruumis kulkee ylävirtaan enkelikuoron saattamana ja haudataan Dortmundiin.
Ranskalainen runoelma on peräisin 1100-luvulta tai 1200-luvun alusta ja yli 18 000 riviä pitkä. Tarinan Volksbuch-sovitus puolestaan pohjautuu keskisaksalaiseen versioon. Espanjankieliset Reinalte- ja Reinaldo-versiot pohjautuvat osin ranskankieliseen runoelmaan ja osin italialaisiin Rinaldo-runoihin, jotka puolestaan perustuivat Torquato Tasson Rinaldo-runoelmaan 1500-luvulta.
Mondsee
Järvi
Mondseen lounaisrannalla on Drachenwandin (saks. "Lohikäärmeseinä") vuori, korkeudeltaan 1176 m. Vuoren etelärinne on metsäinen ja loiva, mutta pohjoisessa järvenpuolella on 700 m lähes pystysuora kallioseinämä. pienoiskuva|Drachenwand Mondseeltä nähtynä
Luonto
Jopa 80% järven rannoista on rakennettua aluetta tai muuten uhattuna. 1950-60-luvuilla Mondsee kärsi pahasta rehevöitymisestä ja siitä johtuvista sinileväkukinnoista. Paremman viemäriverkoston ja vedenpuhdistamoiden rakentaminen on parantanut tilannetta.
Järvessä elää useita kalalajeja, mm. haukia, järvitaimenia, istutettuja kirjolohia, mateita, siikoja, ankeriaita ja karppeja. 1900-luvun loppupuolella järvessä eläneet nieriät kuolivat sukupuuttoon.
pienoiskuva|keski|Panoraama Mondseeltä
Mika Kihlström
Mika ”Kille” Kihlström (17. maaliskuuta 1969 – 1. lokakuuta 2000 Helsinki) oli suomalainen raskaansarjan nyrkkeilijä.
Kihlström siirtyi ammattilaiseksi 1995 ja voitti 14 ammattilaisottelustaan 11. Hän voitti WBB-liiton raskaansarjan maailmanmestaruuden 1999 lyötyään itävaltalaisen Hermann Bendlin tuomariäänin 3–0 Oulussa käydyssä ottelussa.
Syyskuussa 2000 Kihlström oli puhdistamassa helsinkiläisen nyrkkeilysalin lattiaa maalitahroista kun puhdistusaine syttyi palamaan ja tuli tarttui Kihlströmin vaatteisiin. Kihlström menehtyi saamiinsa palovammoihin viikkoa myöhemmin.
Valkeakosken Sitoutumattomat
Valkeakosken Sitoutumattomat on Valkeakosken kunnallispolitiikassa vaikuttava Suomen Sitoutumattomiin kuuluva kansalaisjärjestö. Yhdistys ei asettanut omaa ehdokaslistaansa vuoden 2008 kunnallisvaaleissa.
Historia
Yhdistys perustettiin vuonna 1980, kun Suomen Kansan Demokraattisen Liiton valtuustoryhmästä erotettiin kaksi jäsentä. Tilanne oli outo, koska toinen erotetuista (Teuvo Nieminen) kuului puolueen enemmistöön ja toinen vähemmistöön. Yleensä tuon ajan puolueriidoissa erotettiin vain jommankumman osapuolen jäseniä.
1980- ja 1990-luvuilla ryhmittymä pysyi valtuuston pienryhmänä 1-2 valtuutetullaan. Vuoden 1996 kunnallisvaaleissa Valkeakosken Sitoutumattomat sai suuren vaalivoiton, kun sosiaalidemokraateista erotettu Pentti Salmi sai yli 800 ääntä ja veti kaikki seitsemän muuta sitoutumattomien ehdokasta mukanaan läpi. Ryhmä onnistui samalla murtamaan sosiaalidemokraattien valta-aseman valtuustossa. Seuraavissa vaaleissa sitoutumattomat saivat kuusi paikkaa, mutta pian vaalien jälkeen eräs ryhmän valtuutetuista loikkasi Vasemmistoliittoon. Vuoden 2004 kunnallisvaaleissa sitoutumattomat saivat jälleen vaalivoiton, kun he saivat seitsemän paikkaa nousten kolmanneksi suurimmaksi ryhmäksi SDP:n ja kokoomuksen jälkeen. Valkeakosken äänikuningas oli 640 ääntä saanut sitoutumattomien viihde-elektroniikkayrittäjä Risto Rautiainen. Tuolloin myös ehdokaslista oli suurimmillaan, kun sillä oli 18 ehdokasta.
Vuoden 2012 kuntavaaleissa ryhmä asetti ehdokaslistan nimellä "Itsenäinen Valkeakoski" (IV). Ryhmä sai kaksi paikkaa. Läpi menivät Reijo Heinonen (210 ääntä) ja Teuvo Nieminen.
Valkeakosken sitoutumattomilla ei ole selvää ideologiaa, mutta sen kannatus- ja ehdokaspohja tulee lähinnä työläisväestöstä, ja ryhmän tausta on vasemmistossa. Vuonna 2004 ryhmän johtohahmo Teuvo Nieminen, joka tuolloin toimi myös Suomen Sitoutumattomien puheenjohtajana, kertoi, että ryhmän yhteistyö kokoomuksen ja SDP:n kanssa toimii, mutta Vasemmistoliiton kanssa välit hiertävät. Ryhmä on hyväksytty neuvottelupöytiin, mutta ryhmäkurin puuttuminen on herättänyt puolueissa närkästystä.
Vuoden 2017 kuntavaaleissa ryhmä asettaa ehdokaslistan nimellä "Valkeakosken Sitoutumattomat". Ryhmän aktiivien joukko on monipuolinen. Yhteisenä teemana on tarkempi kaupungin taloudenhoito. Vuoden 2008 kunnallisvaaleissa ryhmä ei asettanut ehdokaslistaa.
Olarin Voimistelijat
Olarin Voimistelijat ry (OVO) on espoolainen vuonna 1981 perustettu urheiluseura. OVO kilpailee lähinnä joukkuevoimistelussa ja rytmisessä kilpavoimistelussa, minkä lisäksi seura järjestää harrastelijavoimistelijatunteja lähes tuhannelle jäsenelle. Lähes 160 tyttöä osallistuu kilpailuihin. Päävalmentajana toimii Anneli Laine-Näätänen. Vuoteen 1995 saakka seura käytti nimeä Olarin Naisvoimistelijat ry (ONV).