cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Luotettava tietojenkäsittely
Tarkoitus
Usean käyttäjän koneella on se ongelma, että eri käyttäjät saattaisivat lukea toistensa tiedostoja tai jonkin käyttäjän ohjelma saattaisi kirjoittaa toisen käyttäjän ohjelmien muistialueille. Käyttäjä voisi myös jättää sisäänkirjautumisruudun näköisen haittaohjelman käyntiin ja lähteä koneelta.
Käyttöjärjestelmä kuitenkin estää tällaiset toimet ja tarjoaa turvalliset perusraamit käyttäjien ja sovellusten ajamiselle. Tätä käyttöjärjestelmän osaa, jonka kautta kaikki sovellusten välinen vuorovaikutus tapahtuu, kutsutaan TCB-pohjaksi. Sovellukset eivät esimerkiksi saa kirjoittaa suoraan levylle johonkin tiedostoon, vaan niiden pitää pyytää käyttöjärjestelmää tekemään se puolestaan, jolloin käyttöjärjestelmä voi tarkistaa, että sovelluksella todella on oikeudet kirjoittaa tuohon tiedostoon.
Nykykäyttöjärjestelmät
Kaikissa käyttöjärjestelmissä ei TCB-pohjaa ole. Vanha MS-DOS sekä MS Windowsin työasemaversiot (95, 98 ja Millennium Edition) eivät juurikaan sisältäneet tällaisia tietoturvapalveluita, vaan käyttäjät voivat esimerkiksi vapaasti lukea toistensa tiedostoja. Windows NT:ssä sen sijaan oli melko vahva ja laaja TCB. SCO UNIXissa oli mahdollista ottaa käyttöön vahva TCB.
Yhdysvaltain puolustusministeriö on julkaissut 1980- ja 1990-luvuilla tietokoneiden turvallisuuteen liittyviä standardeja ja ohjeita, ns. Sateenkaarikirjojen sarjan (engl. Rainbow Series ). Sen eräässä osassa, Oranssissa kirjassa (engl. DoD Trusted Computer System Evaluation Criteria, 5200.28-STD ), määritellään tietoturvaluokituksia käyttöjärjestelmien rakenteille. TCB ja sen tarjoamat erilaiset palvelut on sisällytetty kyseisiin määritelmiin.
Äärimmilleen vietynä tietoturvamekanismit ja TCB johtavat siihen, että edes järjestelmäylläpitäjällä ei ole oikeuksia tehdä kaikkia asioita järjestelmässä.
Daniel Revenu
Daniel Revenu (s. 5. joulukuuta 1942) on entinen ranskalainen miekkailija ja olympiavoittaja. Hänen aseenaan oli floretti.
Revenu voitti olympiakultaa florettimiekkailun joukkuekilpailussa Méxicossa 1968. Lisäksi hän sai neljissä peräkkäisissä kesäolympialaisissa yhteensä viisi pronssimitalia, kaksi niistä henkilökohtaisessa kilpailussa.
Maailmanmestaruuskilpailuissa Revenu sai henkilökohtaisessa kilpailussa hopeaa Pariisissa vuonna 1965 maanmiehelleen Jean-Claude Magnanille hävinneenä. Joukkuekilpailussa Revenu voitti MM-kultaa vuosina 1971 ja 1975 sekä MM-pronssia vuosina 1963, 1965 ja 1974.
Tulisalamanterit
Tulisalamanterit (Salamandra) on salamanterien heimoon kuuluva matelijasuku.
AGM-28 Hound Dog
pienoiskuva|Paikalleen asennettu AGM-28 Hound Dog-ydinohjus. North American AGM-28 Hound Dog (aluksi WS-131B eli Weapon System 131-B, sittemmin myös B-77 ja GAM-77, tai ) on yhdysvaltalainen B-52-pommikoneesta laukaistava risteilyohjus, joita kyseinen konetyyppi saattoi kuljettaa kaksi kappaletta ulkopuolisissa siipiripustimissaan. Asetyyppi kuului Yhdysvaltain strategisten ilmavoimien (SAC) ydinasearsenaaliin. Kehittelytyöt aloitettiin 1956–1957. Sen valmistus alkoi 1959 ja ensilaukaisu tapahtui samana vuonna 23. huhtikuuta. AGM-28 Hound Dog hyväksyttiin käyttöön vuoden 1960 lopulla. Ohjus oli käytössä vuoteen 1976 ja poistettiin palveluksesta vuonna 1978.
Tulisalamanterit
Lajit
Tulisalamantereiden sukuun kuuluu ITIS:n mukaan seuraavat 6 lajia:
AGM-28 Hound Dog
pienoiskuva|Boeing B-52F nousee AGM-28 Hound Dog-ohjukset siipiripustimissaan. Pratt & Whitney J-52-P-3 suihkumoottoria käyttävä ohjustyyppi kuljetti lämpöydinkärkeä (W28: voimakkuus 1,1 megatonnia) ja se oli niin kutsuttu Stand Off -tyyppinen ydinase. Ohjuksen omamassa oli yli 4 500 kg. Sen kantama oli noin 965–1 260 km. Ohjustyyppi oli ylisooninen, saavuttaen 2,1 Machin lentonopeuden. Lentokorkeus saattoi vaihdella välillä 200–17 100 metriä. Koska ohjuksen moottori käytti samaa polttoainetyyppiä kuin sen kuljettava lentokone, voitiin ohjus tankata lennon aikana. Ohjausmetodi oli astro-inertiaan perustuva suunnistusohjaus. Inertiasuunnistuksen ohella B-versio oli vuonna 1971 päivitetty eli varustettu TERCOM-pintatutkalla tai maastosuunnistusjärjestelmällä. pienoiskuva|Takaviistosta kuvattu AGM-28B-tyypin Hound Dog-ohjus.
Nimensä tämä ohjusase sai Big Mama Thorntonin sekä Elvis Presleyn esittämästä Hound Dog -kappaleesta. Tyypillinen hyökkäysmenetelmä oli sellainen, että Boeing B-52 laukaisi AGM-28:n sopivan (arviolta n. 200–1 200 km) välimatkan päästä. Sitten ohjus kohosi yli 13–17 km:n korkeuteen. Lähellä maaliaan ohjus kiihdytti yli kahden Machin nopeuteen ja teki lähestymissyöksyn. Tämän tyypin ohjuksia valmistettiin yli 700 kappaletta, näistä arviolta 100 kappaletta laukaistiin.
AGM-28 Hound Dog korvasi suurelta osin, pahoin epäonnistuneen Douglas AGM-48/GAM-87 Skyboltin, jota oli tarkoitus tuottaa myös brittien ydinarsenaaliin. Lopullisesti Hound Dog -ohjuksen korvasivat ilmasta laukaistavat keskipitkän matkan alisooniset risteilyohjukset Boeing AGM-86 ALCM ja BGM-109 Tomahawk.
Johan Zacharias Blackstadius
thumb|Johan Zacharias Blackstadius
Johan Zacharias Blackstadius (14. maaliskuuta 1816 Falkenberg, Ruotsi – 25. helmikuuta 1898 Tukholma, Ruotsi) oli ruotsalainen taidemaalari ja graafikko. Hän työskenteli myös Suomessa. Hän käsitteli ensimmäisenä maalarina Kalevala-aihetta teoksessa Väinämöinen kiinnittää kieliä kanteleeseensa 1851. Hänen töistään merkittävimpiin kuuluu S:t Sigfrid, som döper allmoge i Småland, josta hän sai näyttelyssä 1866 kunniamaininnan.
Blackstadius opiskeli Ruotsin kuninkaallisessa taideakatemiassa (Kungliga Akademien för de Fria Konsterna) Tukholmassa. Hän siirtyi Suomeen 1844 viideksi vuodeksi ja maalasi alttaritauluja ja muotokuvia. Hän toimi piirustuksenopettajana Tukholman teknillisessä koulussa 1860–1881. Hänen teoksiaan oli ensi kerran näytteillä 1852. Suomessa teoksia on Kansallismuseon kokoelmissa.
Blackstadiuksen vanhemmat olivat merikapteeni Adolf Fredrik Blackstadius ja Anna Fredrika Stenbäck.
Alttaritauluja Suomessa
Ainakin Hämeenkyrön, Kurikan, Kurun ja Pöytyän kirkoissa on Blackstadiuksen maalaama alttaritaulu.
Sokos Hotel Presidentti
Original Sokos Hotel Presidentti on Helsingin Kampissa sijaitseva hotelli, joka kuuluu Sokos Hotels -ketjuun. Se sijaitsee Kampin keskuksen pohjoispuolella ja käsittää kokonaan Salomonkadun, Olavinkadun, Eteläisen Rautatiekadun ja Jaakonkadun välisen korttelin.
Hotellin avasi käyttöön 11. syyskuuta 1980 tasavallan presidentti Urho Kekkonen yhdessä pääministeri Mauno Koiviston kanssa. Arkkitehtien Jaakko Kontio, Kalle Räike ja Seppo Kilpiä suunnittelema hotelli oli valmistuessaan Pohjoismaiden toiseksi suurin.
Alkuaan Presidentti oli osuusliike Elannon omistama ja kuului vuodesta 1986 Ramada-ketjuun. Hotellin yhteydessä toimi Raha-automaattiyhdistyksen omistama kasino Casino Ray vuosina 1991–2004, kunnes se muutti Rautatientorille ja sai nimekseen Casino Helsinki. Rakennuksen pohjakerroksessa toimi Kosmos-Filmin enimmäkseen neuvostoliittolaisia elokuvia esittäneet elokuvasalit Kosmos 1 ja 2, joissa oli yhteensä liki 500 istumapaikkaa. Tilat on muutettu auditorioksi.
Elannon ja Helsingin osuuskaupan liiketoimintojen yhdistyessä HOK-Elannoksi Presidentti tuli osaksi S-ryhmän Sokotel-yhtiön Sokos Hotels -ketjua vuonna 2005. Mittava peruskorjaus ja huoneuudistus tehtiin vuosina 2016–2018. Taiteilija Paola Suhosen suunnittelema huonekonsepti ilmentää joka kerroksessa eri tavoin suomalaisuutta.
Historia
Aikaisemmin hotellin paikalla oli Turun kasarmin muonavarasto ja hevostalli. Myöhemmin alueen eteläosa oli Helsingin linja-autoaseman lähtölaiturialueena ja pohjoisosassa oli huoltoasema, jonka paikalle muodostettiin uusi hotelli Presidentin kortteli. Hotellin rakennuttajina olivat osuusliike Elanto, Polar-rakennusyhtiöt, Rakennustyöväen liitto ja kommunistien omistama matkatoimisto Lomamatkat Oy.
Hotellin betonijulkisivu ei ollut julkisivulautakunnan Kampin alueelle antamien ohjeiden mukainen, mutta se toteutui silti. Arkkitehtiopiskelijat kritisoivat hotellin ja muun Kampin alueen rakentumista pelkästään liiketaloudellisin eikä lainkaan sosiaalisin perustein.
Feia
Feia on tokkojen (Gobiidae) heimoon kuuluva kalasuku.
Lajit
Sukuun kuuluu FishBasen mukaan seuraavat 4 lajia:
Berylli
thumb|Erilaisia beryllejä: 1. [[kultaberylli, 2. heliodori, 3. smaragdi, 4. akvamariini, 5. morganiitti.]] thumb|Smaragdikide. thumb|Berylli muodostaa kuusikulmaisia kiteitä; myös kuvassa oleva [[akvamariini on berylli.]]
Berylli on silikaatteihin kuuluva alumiinia ja berylliumia sisältävä mineraali, jonka kemiallinen koostumus on Al2Be3(SiO3)6. Sen kidejärjestelmä on heksagoninen ja se muodostaa tavallisesti kuusikulmaisen prisman muotoisia kiteitä. Beryllin kovuus Mohsin asteikolla on 7,5–8 ja ominaispaino 2,63–2,80. Puhdas berylli on väritöntä, mutta mineraali sisältää usein epäpuhtauksia, jotka aiheuttavat siinä vihreän, vaaleansinisen, punaisen, keltaisen tai valkoisen värin. Läpinäkyvänä beryllin värimuunnokset ovat arvokkaita jalokiviä, joista tunnetuimmat ovat vihreä smaragdi, vaaleansininen akvamariini ja vaaleanpunainen morganiitti.
Muunnokset
Beryllillä on useita värimuunnoksia, jotka ovat saaneet omat nimensä ja joita käytetään jalokivinä. Arvokkain niistä on smaragdi, jolle kromi on antanut voimakkaan vihreän värin. Smaragdissa on lähes aina runsaasti sulkeumia eli kiven sisään kiteytyneitä muita mineraaleja. Vaalean merensininen akvamariini on toinen suosittu berylli. Keltainen berylli on nimeltään kultaberylli eli heliodori. Gosheniitti on väritön muunnos, ja morganiitti on saanut vaaleanpunaisen värinsä mangaanista. Bixbiitti on harvinainen voimakkaanpunainen muunnos, jota on löydetty pieninä kiteinä vain muutamasta paikasta Yhdysvalloista. Pezzottaiitti on kirkkaan punainen silikaattimineraali joka aiemmin luokiteltiin berylliksi mutta todettiin vuonna 2003 aiemmin tuntemattomaksi myös cesiumia ja litiumia sisältäväksi mineraaliksi kemialliselta koostumukseltaan Cs(Be2Li)Al2Si6O18.
Maskun kihlakunta
Maskun kihlakunta on entinen Suomen kihlakunta, joka sijaitsi Turun ja Porin läänissä. Vuonna 1940 kihlakuntaan kuuluivat seuraavat kunnat: Kihlakunnan ulkopuolella oli Naantalin ja Turun kaupungit. Kihlakunnan maapinta-ala oli 2 331,66 km² (1.1.1938), ja sen väkiluku oli 46 140 henkeä (31.12.1939).
Kuninkaallisessa kirjeessä 16. elokuuta 1693 määrättiin kihlakuntaan kuuluviksi seuraavat pitäjät ja kappeliseurakunnat:
Maskun kihlakunta oli yksi kuudesta Turun läänin eteläisen vaalipiirin 1906-1994 kihlakunnasta. Ennen eduskuntavaaleja 1907 talonpoikaissäädyn valtiopäivämiehet valittiin kihlakunnan käsittävästä vaalipiiristä.
They Stole A Million
They Stole A Million on turkulainen vuonna 2001 perustettu melodista ja melankolista punkrockia soittava yhtye.
Yhtye on luonut nimensä Commodore 64 -tietokonepelistä. Vuoden 2007 kesällä yhtye teki ensimmäisen ulkomaille suuntautuneen kiertueen ja soitti Virossa, Liettuassa, Puolassa ja Saksassa.
Hemolymfa
Hemolymfa on niveljalkaisten eliöiden sisällä kiertävää nestettä, joka on suorassa kosketuksissa sen solukkoon ja vastaa pitkälle selkärankaisten verta. Hemolymfa koostuu nestemäisestä plasmasta, johon hemolymfan solut, hemosyytit, ovat suspendoituneet. Lisäksi plasma sisältää monia kemikaaleja. Se on niveljalkaisille tyypillisen avoimen kiertojärjestelmän keskeinen solukkotyyppi. Niveljalkaisten lisäksi joillakin muilla eliöillä, kuten nilviäisillä, on hemolymfaattinen kiertojärjestelmä.
Hellen
Hellen on mytologinen helleenien eli kreikkalaisten kantaisä, Deukalionin ja Pyrrhan poika ja Amfiktyonin veli. Hänen poikansa ovat kantaisiä Kreikan pääheimoille – Aiolos aiolialaisille, Doros doorilaisille ja Ksuthos akhaialaisille (poikansa Akhaioksen mukaan) ja joonialaisille (poikansa Ionin mukaan). He valloittivat Kreikan Fthian ja myöhemmin levittivät valtansa myös muihin Kreikan kaupunkeihin. Näiden alueiden ihmisiä kutsutaan helleeneiksi heidän esi-isänsä mukaan.
Amatsonit (linnut)
Amatsoneja on Birdlife Suomen mukaan 31 lajia. Lähteestä riippuen lajeja voi olla 27-32. Suurimmalla osalla lajeista on useita alalajejakin. Useimmat amatsonit on nimetty tunnusomaisen värityksen kautta, kuten keltapääamatsoni (Amazona oratrix) ja valko-otsa-amatsoni (Amazona albifrons).
Amatsonit ovat kooltaan papukaijojen keskiluokkaa. Niillä on lyhyt, pyöreäkärkinen pyrstö ja leveät siivet. Lajeilla on hyvin vähän tai ei lainkaan eroja sukupuolten kesken, nuoret ovat usein hieman aikuisia värittömämpiä. Luonnossa amatsonit liikkuvat pareittain tai eri kokoisissa parvissa, ja kokoontuvat öisin nukkumaan suurempina parvina.
Honda S2000
Vuoden 2002 Euro NCAP -kolaritestistä S2000 sai tulokseksi neljä tähteä viidestä.
Rakenne
Honda S2000:n perusrakenne on hyvin tyypillinen ja perinteisen urheiluautomainen; moottori edessä pitkittäin ja takapyöräveto. Hondasta löytyy myös Torsenin LSD-järjestelmä sekä kuusivaihteinen vaihteisto.
Amatsonit (linnut)
Lemmikkinä
Amatsonit ovat isoista papukaijoista yksiä yleisimmistä suvuista. Amatsoneja pidetään melko lahjakkaina puhujina, mutta kaikki lajit eivät opi puhumaan kovin hyvin tai selkeästi. Osaa lajeista pidetään myös luonteeltaan aggressiivisuuteen taipuvaisina, jonka vuoksi niiden käsittely ja koulutus vaativat perehtymistä. Lemmikkinä Suomen yleisin amatsoni on siniotsa-amatsoni, ja toinen hyvin samannäköinen ja yleinen laji lemmikkinä on kultaposkiamatsoni.
Honda S2000
Rakenne
S2000:ssa on jäykkä X-palkkialusta, joka korostaa matkustusturvallisuutta ja ajettavuutta. Autossa on myös päällekkäisillä kolmiotukivarsilla toteutettu jousitus, sähköisesti tehostettu ohjaus sekä integroidut turvakaaret.
S2000:n saa sähköisesti avautuvalla vinyylikatolla.
Moottori
Honda S2000:n moottori on erikoinen. Se on kaksilitrainen, (nykyisin 2,2 l), Hondan nelisylinterinen VTEC-DOHC-moottori. Siinä ei ole ahdinta, puristussuhde on 11:1 ja ominaisteho on suuri. Alun perin 1997 cm3:n moottori tuotti 250 hv. Nykyisissä malleissa on 2,2-litrainen 240 hevosvoiman moottori.
Vaiennut kylä
Juoni
Elokuva kertoo Annikki Niemen murhasta, josta koko pieni kylä tuntuu vaikenevan. Kylään saapuu uusi poliisi (Taisto Reimaluoto), joka päättää jatkaa aikaisemmin lopetettuja murhatutkimuksia. Hän löytää vanhoista kuulustelupöytäkirjoista kohdan, joka ei täsmää eri henkilöiden kuulusteluissa. Alkaa henkinen taistelu murhan selvittämiseksi, ja koko kylä kääntyy poliisia vastaan. Loppujen lopuksi hänelle selviää, että koko kylä edellistä poliisia ja pappia myöten on tiennyt murhaajan alusta asti, mutta heidät on maksettu olemaan hiljaa.
Tuotanto
Ohjaaja kertoi elokuvan kuvausten yhteydessä, että sen käsikirjoitus perustuu hänen saamaansa puheluun ruotsalaiselta mieheltä. Mies oli kertonut, kuinka hänen tietojensa mukaan Kyllikki Saaren murha oli aikanaan tapahtunut.
Elokuva kuvattiin Orimattilassa Karkkulan kylässä heinä-elokuussa 1996. Elokuvassa palava talo sijaitsi kahden kilometrin päässä Orimattilan keskustasta Heinämaantien varressa juuri ennen Sampolan teollisuusaluetta. Elokuvassa näkyvä järvi on Mallusjärvi.
Elokuvan nimi oli tuotantovaiheessa Kylä.
Toronton Pearsonin kansainvälinen lentoasema
Toronton Pearsonin kansainvälinen lentoasema (, tunnetaan myös nimillä ja, ) on kansainvälinen lentoasema, joka sijaitsee Mississaugan kaupungissa, 27 kilometriä luoteeseen Torontosta, Ontarion provinssissa, Kanadassa. Lentoasema on nimetty Kanadan 14. pääministerin, Lester B. Pearsonin, mukaan.
Vuonna 2008 lentoaseman kautta kulki 32 334 831 matkustajaa. Toronton lentoasema oli lentokoneiden määrällä mitattuna maailman 20. vilkkain lentoasema.
Terminaalit ja lentoyhtiöt
600px|Toronton terminaali 1
Terminaali 1
thumb|250px|Terminaali 1 Ensimmäiseen terminaaliin saapuvat joitakin poikkeuksia lukuun ottamatta lähinnä Star Allianceen kuuluvien lentoyhtiöitten koneet.
Lentoaseman ensimmäisessä terminaalissa on 58 porttia: 101, 103, 105, 107–112, 120, 122, 124, 126, 128, 131–145, 151, 153, 155, 157, 160–163, 164A–164B, 165, 166A–166B, 167–181, 191 ja 193.
Terminaali 3
Terminaaliin 3 saapuvat Skyteamin, Oneworldin ja lentoyhtiöalliansseihin kuulumattomien lentoyhtiöitten koneet.
Lentoaseman terminaalissa 3 on 39 porttia: A1–A6, B7–B22 ja C24–C41.
EuroManx
EuroManx oli brittiläinen lentoyhtiö, jonka kotikenttä oli Ronaldswayn lentoasema Mansaarella. Yhtiö perustettiin 7. elokuuta 2002, ja se aloitti lennot 19. elokuuta. EuroManxin perusti Allan Keen.
Yhtiö lopetti toimintansa vuonna 2008.
Laivasto
thumb|EuroManxin [[de Havilland Canada Dash 8|Bombardier Dash 8 Q300]] EuroManx käytti toimintansa aikana seuraavia konetyyppejä:
Aleksei Gusarov
Aleksei Vasiljevitš Gusarov (, s. 8. heinäkuuta 1964 Moskova, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on venäläinen entinen jääkiekkoilija. Pelipaikaltaan hän oli puolustaja.
Gusarov aloitti uransa SKA Pietarissa, jossa hän pelasi kaudet 1981–1984. Tämän jälkeen hän liittyi Puna-armeijan joukkueeseen eli TsSKA Moskovaan. Quebec Nordiques varasi hänet NHL:ään vuoden 1988 varaustilaisuuden 11. kierroksella numerolla 213. Hän siirtyi Pohjois-Amerikkaan vuonna 1990. Hän pelasi Quebecissä ja myöhemmin Colorado Avalancheksi muuttuneessa joukkueessa aina joulukuuhun 2000 saakka, kunnes siirtyi New York Rangersiin. Rangers kauppasi hänet saman kauden aikana vielä St. Louis Bluesiin. Hän lopetti uransa keväällä 2001.
Gusarov pelasi urallaan NHL:n runkosarjassa 607 ottelua, joissa hän keräsi 39 maalia ja 128 syöttöä eli yhteensä 167 tehopistettä. Pudotuspeleissä vastaavat tehot olivat 68 ottelussa 14 syöttöä. Maajoukkueurallaan hän pelasi Neuvostoliiton paidassa 1988 talviolympialaisissa, jossa joukkue saavutti olympiakultaa. Hän oli mukana myös 1984, 1987 sekä 1991 Kanada Cupissa sekä vuosien 1985, 1986, 1987, 1989, 1990 ja 1991 MM-kilpailuissa, missä hän keräsi yhteensä kolme MM-kultaa, yhden MM-hopean ja kaksi MM-pronssia. Colorado Avalanchen voittaessa Stanley Cupin vuonna 1996 Gusarovista, Peter Forsbergista ja Valeri Kamenskista tuli neljäs, viides ja kuudes pelaaja, jotka olivat saavuttaneet MM-kultaa, olympiakultaa sekä Stanley Cupin voiton. Gusarov pelasi Venäjän maajoukkueessa vielä 1998 talviolympialaisissa, jossa joukkue saavutti olympiahopeaa.
Jouko Karjalainen
Jouko Karjalainen (s. 27. heinäkuuta 1956 Kajaani) on suomalainen yhdistetyn hiihtäjä ja olympiamitalisti. Karjalainen on valmentanut Suomen yhdistetyn maajoukkuetta vuosina 1998–2002 ja 2006–2008.
Ura
Karjalainen innostui yhdistetystä voitettuaan Hopeasomman loppukilpailussa 16-vuotiaiden sarjassa 1972 silloisen päälajinsa mäkihypyn lisäksi yllättäen myös yhdistetyn kilpailun. Mäkihypyssä hän saavutti SM-joukkuekilpailussa pronssia vuonna 1975. Kestävyysharjoittelun myötä hiihdosta tuli hänen vahvempi osa-alueensa yhdistetyssä.
Vuonna 1975 Karjalainen voitti yhdistetyssä 20-vuotiaiden Suomen-mestaruuden ja oli nuorten EM-kilpailuissa yhdestoista. Vuonna 1976 hän uusi Suomen-mestaruutensa ja sijoittui nuorten EM-kilpailuissa yhdeksänneksi. Ensimmäisissä aikuisten arvokilpailuissaan Lahden MM-kilpailuissa 1978 hän sijoittui kahdeksanneksi.
Sage Francis
pienoiskuva|Sage Francis vuonna 2007. Paul "Sage" Francis on yhdysvaltalainen hip-hop artisti
Jouko Karjalainen
Ura
Lake Placidin olympialaisissa 1980 Karjalainen sai hopeamitalin hyvän hiihtonsa ansiosta. Hän oli mäkiosuudella seitsemäs ja hiihto-osuuden nopein. Oslon MM-kilpailuissa 1982 hän sijoittui henkilökohtaisessa kilpailussa neljänneksi ja voitti joukkuekilpailussa hopeaa. Sarajevon olympialaisissa 1984 hän oli mäkiosuudella vasta viidestoista mutta oli hiihto-osuudella toiseksi nopeintakin 80 sekuntia parempi ja nousi hopealle. Samana vuonna hän sai hopeaa erillisessä joukkuekilpailun MM-kisassa. Seefeldin MM-kilpailuissa 1985 Karjalainen oli henkilökohtaisen kilpailun mäkiosuudella yhdeksästoista ja nousi ensi kertaa arvokilpailuissa Gundersen-menetelmällä hiihdetyllä osuudella pronssille. Joukkuekilpailussa Karjalainen nosti hiihdon ankkuriosuudella Suomen pronssille.
Sage Francis
Valikoitu diskografia
=== Studioalbumit ===
Jouko Karjalainen
Ura
Seuratasolla Karjalainen edusti Kainuun Hiihtoseuraa ja Lahden Hiihtoseuraa. Hän voitti yhdistetyn henkilökohtaisen Suomen-mestaruuden vuosina 1981–1983.
Ammatiltaan Karjalainen on ylivääpeli. Karjalainen työskenteli Hämeen rykmentissä ennen vuonna 2006 alkanutta valmentajantehtävää.
Luettelo Square Enixin julkaisemista videopeleistä
Tämä on luettelo Square Enixin julkaistuista peleistä:
Kuninkoja (Raisio)
Kuninkoja on Raision itäisin kaupunginosa. Se sijaitsee Raision, Turun ja Ruskon rajalla. Kuninkojan naapurikaupunginosat Raisiossa ovat Mahittula ja Kuloinen, Turussa Lentokenttä, Runosmäki ja Mälikkälä.
Vanhastaan alueen nimestä on ollut käytössä myös muoto Kuninkaanoja, ja siellä on toiminut Kuninkaanojan kansakoulu. Edelleen alueella toimii Kuninkaanojan omakotiyhdistys.
Vanhimmalta historialtaan Kuninkoja on historiantutkija Aulis Ojan tutkimusten mukaan ollut samannimisen ojan varrelle muodostunut niittyjakokunta, jossa Raision eri kylillä on ollut takamaaniittyjä. Näin alueella ei ole ollut vanhoja kyliä eikä niiden kantataloja vaan ainoastaan historialtaan nuorempaa asutusta.
Ikaalisten kihlakunta
Ikaalisten kihlakunta on entinen Suomen kihlakunta, joka sijaitsi Turun ja Porin läänissä. Vuonna 1940 kihlakuntaan kuuluivat seuraavat kunnat:
Buckinghamshire
Buckinghamshire on muodollinen ja historiallinen kreivikunta Kaakkois-Englannissa, Lontoosta luoteeseen. Se menetti hallinnollisen asemansa vuonna 2020, jolloin siihen kuuluneet neljä hallintopiiriä lakkautettiin ja kreivikunnasta muodostettiin yhtenäishallintopiiri, jonka hallinnollisena keskuksena toimii Aylesburyn kaupunki. Muodolliseen kreivikuntaan luetaan lisäksi itsenäinen Milton Keynesin kaupunkipiiri. Vuonna 2020 muodollisen kreivikunnan alueella arvioitiin elävän noin ihmistä.
Rooman valtakunta ulottui Buckinghamshireen, ja sen aikaisia rakenteita näkyy eri puolilla kreivikuntaa. Sen läpi kulkee kaksi alun perin roomalaisten rakentamaa tietä, jotka ovat nykyisin osa Englannin valtatieverkkoa.
Nykyisin Buckinghamshire on vehreiden kukkuloiden muodostamaa idyllistä maisemaa, jonka asukkaista monet käyvät töissä Suur-Lontoon alueella.
Maantiede
pienoiskuva|vasen|Maaseutua Aylesburyn laaksossa, lähellä [[Claydon Housen kartanoa.]] Buckinghamshiren pinta-ala on neliökilometriä. Sitä ympäröivät Northamptonshire pohjoisessa, Bedfordshire koillisessa, Hertfordshire idässä, Suur-Lontoo kaakossa, Berkshire etelässä ja Oxfordshire lännessä.
Kreivikunnan etelärajana toimii Thamesjoki ja sen kaakkoispuolelta alkavat Lontoon esikaupunkialueet. Sen eteläosissa on Chilternin kukkuloina tunnettuja liitukiviharjanteita. Chilternin kukkuloihin kuuluva Haddington Hill (267 m) on Buckinghamshiren korkein kohta.
Kreivikunnan keskiosissa on hedelmällinen Aylesburyn laakso, jonka matala hiekkaharjanne erottaa Great Ousen jokilaaksosta pohjoisessa. Buckinghamshire oli maaseutuvaltaista 1900-luvun alkuun asti, minkä jälkeen sen eteläisin kolmannes ja Milton Keynesin alue ovat kaupungistuneet hyvien liikenneyhteyksien ansiosta.
Historia
Ennen toisen maailmansodan päättymistä Buckinghamshiren alueella oli kirjapaino- ja tehdasteollisuutta Aylesburyssä, huonekaluteollisuutta High Wycombessa ja rautatievarikoita Wolvertonissa. Vuonna 1967 kreivikunnan pohjoisosissa sijaitsevasta Milton Keynestä tehtiin uusi kaupunki, johon alettiin ohjata onnistuneesti väestöä ja teollisuutta. Samanaikaisesti kreivikunnan eteläosat ovat jatkaneet kehittymistään Lontoon esikaupunkialueeksi.
Hallinto
Buckinghamshiren hallinnollisena keskuksena toimii Aylesburyn kaupunki, jossa sijaitsevassa kreivikunnantalossa kreivikunnanvaltuusto kokoontuu. Vuonna 2017 valitussa valtuustossa on 49 valtuutettua, joista 41 kuuluu konservatiivipuolueeseen. Kreivikunnanvaltuusto ilmoitti marraskuussa 2018 aikeesta lakkauttaa nykyiset neljä hallintopiiriä ja muodostaa niistä yksi yhtenäishallintopiiri.
Lordiluutnantti Henry Aubrey-Fletcher on edustanut Ison-Britannian kuningatarta Buckinghamshiressä vuodesta 2006 lähtien.
Osa-alueet
Buckinghamshiren muodolliseen kreivikuntaan kuuluvat seuraavat kaksi hallinnollisesti itsenäistä yhtenäishallintopiiriä:
Talous
Milton Keynesin ympäristöön on syntynyt vuoden 1967 jälkeen runsaasti uutta teollisuutta ja tutkimuslaitoksia. Vuonna 1971 sinne perustettiin Open Universityn keskuspaikka. Yritysten määrä seudulla kasvoi yli kolmanneksella vuosina 1998–2008, ja alueen väkiluku nelinkertaistui :sta :een vuosina 1967–2011. Huipputeknologiasta, logistiikasta ja finanssipalveluista on muodostunut tärkeimpiä liiketoiminnan aloja.
Aylesbury Valen ja Wycomben hallintopiirit ovat enimmäkseen maaseutua lukuun ottamatta Aylesburyn kaupunkia, jossa valmistetaan painotuotteita, elintarvikkeita ja kevyttä konetekniikkaa, ja High Wycomben kaupunkia, joka on kuuluisa perinteikkäästä huonekaluteollisuudesta. Kreivikunnan kaakkoisosissa sijaitsevat Chilternin ja South Bucksin hallintopiirit toimivat esikaupunkialueena Lontoolle ja muille lähistön kaupungeille.
Liikenne
pienoiskuva|[[Bletchley Park Milton Keynesiin kuuluvassa Bletchleyssä toimi toisen maailmansodan aikana kryptoanalyytikkojen tukikohtana.]]
Tiestö
Buckinghamshiren alueella kulkee neljä suurta tietä:
Rautatiet
Buckinghamshiren läpi kulkee seuraavat rautatiet:
Väestö
pienoiskuva|Ihmisiä Aylesburyn keskustassa. Vuonna 2020 Buckinghamshiren muodollisessa kreivikunnassa oli noin asukasta ja seuraavat yli kymmenentuhannen asukkaan asutuskeskukset:
Lippu
Buckinghamshiren lipussa on punaiseen ja mustaan halkoisella pohjalla valkoinen joutsen, jolla on kaulassaan kultainen ketju. Joutsen viittaa kreivikunnan ikivanhaan (jo hylättyyn) perinteeseen kasvattaa joutsenia syötäväksi Englannin hovissa. Lippu otettiin käyttöön 20. toukokuuta 2011 ja se perustuu Buckinghamshiren kreivikunnanvaltuuston vaakunaan, jossa joutsenta ei ole kahlittu.
Kreivikuntapäivä
Buckinghamshiren kreivikuntapäivää vietetään heinäkuun 29. päivänä vuonna 1948 ensimmäistä kertaa maailmassa järjestettyjen paralympialaisten muistoksi.
Nimikkokukka
pienoiskuva|Cox’s Orange Pippin -omena. Vuonna 2004 Buckinghamshiren nimikkokukaksi valittiin ketokatkeroihin kuuluva Gentianella germanica Plantlife International -järjestön pitämässä yleisöäänestyksessä. Sitä esiintyy Yhdistyneessä kuningaskunnassa vain Chilternin kukkuloilla, mistä se on saanut myös sikäläisen nimensä Chiltern gentian, ’chilterninketokatkero’.
Perinneruoat
Buckinghamshiren perinneruokia ovat muun muassa:
Kaino Oksanen
Kaino Wilhelmiina (Kaino W.) Oksanen (28. joulukuuta 1884 Tampere – 12. lokakuuta 1966 Jyväskylä) oli suomalainen poliitikko, opettaja ja meteorologi.
Buckinghamshire
Perinneruoat
Kreivikunnassa on jalostettu 1860-luvulla punaoranssi, keskikokoinen Cox’s Orange Pippin -omenalajike.
Kaino Oksanen
Oksanen valittiin kokoomuksen listoilta kansanedustajaksi vuonna 1927 Viipurin läänin läntisestä vaalipiiristä, ja hän toimi tässä virassa aina vuoteen 1939 asti. Oksanen ehti toimia eduskunnassa laki-, sivistys- ja tarkastusvaliokuntien sekä suuren valiokunnan jäsenenä. Hän oli myös presidentin valitsijamiehenä vuonna 1931. Oksasella oli luottamustehtäviä Akateemisten naisten liiton puheenjohtajana sekä Suomen naisyhdistyksen johtokunnassa.
Oksanen oli ensimmäinen suomalaisessa yliopistossa kasvatusopin saralla väitellyt nainen. Hän valmistui filosofian tohtoriksi vuonna 1919 väitöskirjallaan Yhteiskasvatuksesta 1: Silmälläpitäen oppilaiden, etenkin naispuolisten, terveydellisiä oloja ja älyllisiä saavutuksia muutamissa Suomen kouluissa. Tätä ennen hän oli ehtinyt jo kirjoittaa oppikirjan Meteorologian eli Sää-opin ja ilmatieteen opetuksesta. Oksanen työskenteli matematiikan ja fysiikan, sittemmin myös maantieteen opettajana Viipurin suomalaisessa yhteiskoulussa ja Helsingin uudessa yhteiskoulussa, Ilmatieteellisen keskuslaitoksen palveluksessa ja Helsingin suomalaisen jatko-opiston sielutieteen ja kasvatusopin opettajana.
Oksasen isä oli kappalainen Oskar Vilhelm Oksanen ja äiti Wilhelmiina Blom.
Toni Branca
Antonio Branca (15. syyskuuta 1916 Sion – 10. toukokuuta 1985 Sierre ) oli sveitsiläinen moottoriurheilija, joka osallistui kolmeen Formula 1 -kilpailuun kausilla ja  Maseratin autoilla. Hänen parhaaksi sijoituksekseen jäi 10. sija Belgian Grand Prix'sta 1950. Varakkaan kreivittären tuesta huolimatta Branca ei saavuttanut merkittävää menestystä myöskään urheiluautoissa, muun muassa hill climbingissa.
Tilastot ja saavutukset F1-sarjassa
(avain)
Ford Transit (2000)
Viidennen sukupolven Ford Transitia valmistettiin vuosina 2000–2006. Se valittiin Vuoden pakettiautoksi 2001.
Etu- ja takapyöräveto
Ford oli jo vuonna 1993 perustanut suunnitteluryhmän pohtimaan tulevaisuuden markkinoiden Transit-mallistoa. Näihin alkoi jo olla selvää, että kevyemmät, niin sanotun ”tonniluokan” pakettiautot siirtyisivät vähitellen etuvetoon. Kahden tonnin autoissa takaveto joka tapauksessa säilyisi, koska suurella kuormalla lastattuna etuveto ei painojakauman vuoksi ole toimiva ratkaisu. Fordilla päädyttiin lopputulokseen, että hyötyajoneuvomallistoon tarvittaisiin kaksi erillistä mallia yhden sijasta: Transit olisi aina etuvetoinen, ja sen yläpuolelle tulisi suurempi takavetoinen malli. Ideaa pidettiin sinänsä järkevänä, mutta kahden hyötyajoneuvon kehittäminen erillisinä projekteina aiheuttaisi turhan paljon ylimääräisiä kustannuksia. Tästä syystä päätettiin alkaa valmistaa sekä etu- että takavetoisia Transit-malleja, joissa perusrakenne kuitenkin olisi sama. Takavetomalleissa luonnollisesti olisi pitkittäin, ja etuvetoisissa poikittain asennettu moottori. Tällainen ratkaisu vaati paljon rahaa ja aikaa, mutta Ford päätti ottaa haasteen vastaan.
Kehitys
Uuden Transitin suunnitteluprojekti käynnistyi 1990-luvun puolivälin tienoilla Yhdysvalloissa, josta se pikku hiljaa tuotiin Eurooppaan loppuun vietäväksi. Lisäkustannusten pitämiseksi niin alhaisina kuin mahdollista, haluttiin molempien vetotapojen perusrakenteiden olevan niin lähellä toisiaan kuin suinkin mahdollista. Tämän ratkaisemiseen kului valtavasti aikaa. Täysikokoinen mallikappale valmistui vuonna 1996 Fordin johdon hyväksyttäväksi. Kaksi vuotta myöhemmin esiteltiin varsinainen konseptimalli, jolla tutkittiin yleisön reaktioita. Konsepti muistutti muodoiltaan suuresti tuotantomallia, mutta etupään ilmettä hiottiin vielä ennen markkinoilletuloa. Fordin antama koodimerkintä takavetoa käyttävälle mallille oli V184 ja etuvetoiselle V185.
Markkinoille Transit ehti heinäkuussa 2000. Lopullinen muotoilu perustuu Fordin silloiseen New Edge Design -muotoilukieleen, joka oli esitelty ensimmäistä kertaa Ford Ka:ssa vuonna 1996. Ohjaamo oli jälleen kerran muuttunut astetta henkilöautomaisempaan suuntaan. Tällä kertaa kojelautaa ei kuitenkaan tarvinnut suunnitella täysin puhtaalta pöydältä. Oli nimittäin käynyt niin, että Yhdysvaltain markkinoilla myytävään F-150-lava-automalliin suunniteltu kojelauta oli jäänyt odottelemaan sopivaa käyttökohdetta, kun kyseiseen malliin valittiinkin toisenlainen kojelauta.
ABS-jarruja tarjottiin Transitiin lisävarusteena, ja vakiovarusteeksi ne tulivat vuoden 2003 puolivälissä.
Korivaihtoehdot
Ensimmäisen Transit-sukupolven esittelystä 1965 lähtien saatavana oli aina ollut kaksi askeliväliä ja korikorkeutta. Viidennen sukupolven myötä mallistoa laajennettiin niin, että tarjolla oli nyt akselipituuksia (SWB: 2 933 mm, MWB: 3 300 mm, LWB: 3 750 mm) ja korikorkeuksia kumpiakin kolme kappaletta, sekä neljä kokonaisuuspituutta. Näin toivottiin jokaisen löytävän sopivan Transit-mallin omiin käyttötarkoituksiinsa.
Juha (ooppera)
Juha op. 25 on Aarre Merikannon (1893–1958) vuonna 1922 säveltämä ooppera, joka kantaesitettiin näyttämöllä vasta vuonna 1963 Lahdessa. Vain teoksen kolmas näytös ennätettiin radioida joulukuussa 1957 säveltäjän vielä eläessä, ja koko teoksen musiikki kuultiin radiossa joulukuussa 1958, kolme kuukautta säveltäjän kuoleman jälkeen. Kansallisoopperan ohjelmistoon Juha otettiin syksyllä 1967. Oopperan esittämättä jäämistä säveltäjän elinaikana pidetään yhtenä suomalaisen musiikkielämän suurista tragedioista. Ensiesityksensä jälkeen Juhasta on tullut suomalaisen oopperan esikuva, ja se vaikutti merkittävästi Joonas Kokkosen ja Aulis Sallisen karvalakkioopperoihin.
Ford Transit (2000)
Korivaihtoehdot
Huhtikuussa 2002 esiteltiin 17-paikkainen pikkubussimalli.
Juha (ooppera)
Juhani Ahon vuonna 1911 julkaistu romaani Juha oli suuri myynti- ja arvostelumenestys ja myös Aino Ackté ihastui siihen ja havaitsi, että romaanin Marja soveltuisi hänelle oopperaroolina. Ackté muokkasikin romaanista libreton, jota hän tarjosi muun muassa Jean Sibeliukselle. Libretto päätyi lopulta Aarre Merikannon käsiin vuonna 1919, ja hän sai oopperan valmiiksi vuonna 1922. Vaikka Suomalaisen oopperan johtokunta päätti ottaa teoksen ohjelmistoon jo vuonna 1922, esittäminen kuitenkin lykkääntyi vuosi vuodelta, kunnes siitä lopulta luovuttiin kokonaan. Merikannolle oopperan esittämättä jääminen oli suuri isku erityisesti siksi että Leevi Madetojan samaan librettoon säveltämä ooppera pääsi ohjelmistoon vuonna 1935. Merikanto ei säveltänyt Juhan jälkeen enää yhtään oopperaa.
Ford Transit (2000)
Moottorit
Hieman erikoinen ratkaisu kylläkin oli, ettei automaattivaihteistoa tullut saataville lisävarusteenakaan. Sen sijaan takavetomalliin tuli saataville viisiportainen Durashift-robottivaihteisto, jossa ei ole kytkinpoljinta. Tätä vaihteistoa voi käyttää joko manuaalisesti tai antaa automaattisen vaihtotoiminnon hoitaa vaihtamisen. Etuvetoiseen robottivaihteistoa ei ollut saatavana. Automaattitoimintoa käytettäessä vaihde valitaan kojelaudassa olevista painikkeista. Manuaalisen vaihtamisen painikkeet (+ ja −) sijaitsevat ohjauspyörässä. Vaihteistossa on myös talviohjelma.
Kesällä 2002 esiteltiin 2,0-litrainen 125 hevosvoimaa tehoa tuottava yhteispaineruiskutteinen dieselmoottori. Huhtikuussa 2004 2,4-litraisen dieselin teho nousi 135 hevosvoimaan, ja samalla siihen tuli kuusivaihteinen manuaalivaihteisto.
Tyrvään kihlakunta
Tyrvään kihlakunta on entinen Suomen kihlakunta, joka sijaitsi Turun ja Porin läänissä. Vuonna 1940 kihlakuntaan kuuluivat seuraavat kunnat:
Kihlakunnan maapinta-ala oli 1 767,98 km² (1.1.1938), ja sen väkiluku oli 33 062 henkeä (31.12.1939).
Alexandra Babitzin
Babitzin osallistui vuonna 1991 Tenavatähti-kilpailuun tätinsä Muska Babitzinin levyttämällä kappaleella ”Pidä kii” ja selviytyi semifinaaliin saakka. Myöhemmin Babitzin on laulanut muun muassa Anssi Kelan ”Puistossa”-kappaleen kertosäkeen Nummela-albumilla. Hän on ollut mukana myös Alimo&Controlin ”Älä kuuntele mua” -kappaleella. Hän on myös esiintynyt kokoonpanossa nimeltä Alexandra Babitzin & Band. Hän on tehnyt yhteistyötä myös Siiri Nordinin kanssa: Babitzin on taustalaulajana Nordinin molemmilla albumeilla sekä mukana livekokoonpanossa. Lisäksi Babitzin on ollut tekemässä kappaleita Nordinin kahdelle soololevylle Me too (2006) ja Lyö tahtia (2008). Hän on tehnyt myös "Playboy"-kappaleen. Nordin ja Babitzin vierailevat myös Ipanapa liikenteessä -levyllä.
Karelianismi
pienoiskuva|200x200px|[[Sammon puolustus (1896). Karelianismi leimasi Akseli Gallen-Kallela töitä ja hän oli yksi suuntauksen tunnetuimmista edustajista.]] pienoiskuva|Kuvassa muun muassa Louis Sparre, Axel Gallén ja Albert Edelfelt työskentelemässä Imatran kosken partaalla 1890-luvulla.. Karelianismi oli eri alojen tutkijoiden ja taiteilijoiden, kuten taidemaalareiden, valokuvaajien, arkkitehtien, kirjailijoiden ja säveltäjien kansallisromanttista Karjala-harrastusta. Karjalan tutkimusmatkailijoita on ollut tapana kutsua karelianisteiksi, kareliaaneiksi tai Karjalan-kävijöiksi. Karelianismi-käsite kehitettiin kuvaamaan 1890-luvun suomalaisessa taiteessa nähtyjä piirteitä, mutta se on tyyli-käsitteenä ongelmallinen. Karelianismina on haluttu nähdä muotokieleltään hyvin erilaisia teoksia, muun muassa realistisia ja symbolistisia teoksia. Karelianismi-käsitettä on käytetty ahkerasti kotiseututyössä ja yritystoiminnassa.
Karelianismin tavoitteena oli pyrkiä suomalaisen kulttuurin alkulähteelle, jollaiseksi Karjala usein kuviteltiin. Etnografisen tallentamisharrastuksen lisäksi haluttiin luoda erityinen kalevalainen kulttuuri eräänlaiseksi Euroopan homeroslaisen antiikin vastineeksi. Kalevalainen kulttuurimaisema löydettiin Karjalasta, jonka elämäntapaa pidettiin muinaisaikaisen sopusointuisena. Taiteilijoiden Karjala-innostuksen taustalla oli myös 1800-luvun lopun uusromantiikka.
Kuuluisia karelianisteja olivat kuvataiteilijat Akseli Gallen-Kallela, Eero Järnefelt, Louis Sparre, Alpo Sailo, Pekka Halonen ja Albert Edelfelt sekä kirjailijat Eino Leino ja Juhani Aho. Gallen-Kallela kohotti kalevalaisen maailman kansainvälisestä symbolismista ja jugendin virtauksista vaikutteita saaneen ilmaisunsa olennaiseksi osaksi. Jean Sibeliukselle kansalliset aiheet olivat tärkeitä 1910-luvun alkuun asti. Myös valokuvaaja I. K. Inha kuvasi Karjalan maisemia kuuluisaksi tulleilla valokuvillaan ja arkkitehti Viktor Sucksdorff otti vaikutteita karjalaisuudesta ja kalevalaisuudesta. R. W. Ekmanin puolestaan hyödynsi Kalevalaa kuvitus- ja maalausaiheina.
Sanan alkuperä
Sana karelianismi otettiin käyttöön vasta 1930-luvun lopulla. Käsitteen loi kulttuurintutkija ja professori Yrjö Hirn. Hän julkaisi vuonna 1939 teoksen Matkamiehiä ja tietäjiä, jossa oli mukana Kalevala-romantiikkaa ja Akseli Gallen-Kallelaa käsittelevä artikkeli. Se perustui Norrköpingissä Ruotsissa 26. lokakuuta 1938 pidettyyn "suomalaisessa iltamassa" ja muualla Ruotsissa pidettyihin esitelmiin. Hirnin kirjan artikkelissa, joka on otsikoitu Kalevala-romantiikka ja Akseli Gallen-Kallela sekä muutamia mietteitä karelianismista Suomen sivistyselämässä kirjoittaja mainitsee, "...sivistyselämämme virtauksesta, jota voisi nimittää karelianismiksi". Siinä Hirn kertoo tuovansa esille "eräitä alastomia tosiasioita, jotka osoittavat Karjalan harrastuksen ja Kalevalan harrastuksen yhteenkuuluvaisuutta".
Retket laulumaille ja elvytyshanke
thumb|200x200px|I.K.Inha, Riutanvuori, Sortavala, 1895.|alt=|vasen Vienan Karjalaan tehtiin tutkimusmatkoja jo 1700-luvun lopulla. Taiteilijoiden retket Karjalan "laulumaille" 1800-luvun lopussa liittyivät olennaisesti kareliaaniseen harrastukseen. Eräs 1890-luvun eniten jälkiä jättäneistä Karjalan-matkoista oli arkkitehtien Yrjö Blomstedtin ja Viktor Sucksdorffin vaellus kesällä 1894. He julkaisivat matkan tulokset kuvitetussa kirjassaan Karjalaisia rakennuksia ja koristemuotoja. Teoksesta tuli kansallisen taideteollisuustyylin tiennäyttäjä, koska monet muutkin taiteilijat lähtivät etsimään vanhoista rakennuksista ja koristemuodoista virikkeitä omille ideoilleen.
Tutkimusmatkat karelianismin hengessä jatkuivat 1920-luvulle asti, kunnes Suomen ja Venäjän välinen raja suljettiin. Suomalaisten miehittäessä osaa Vienaa toisen maailmansodan aikana runokyliä alettiin tutkia jälleen. Neuvostoliiton lakkauduttua ja uusien rajanylityspaikkojen myötä matkailu Karjalan kyliin on tullut taas suosituksi.
Karjalan runokylien elvytyshanke alkoi 1980-luvun lopulla. Elvytystyön tueksi perustettiin Vienan runokylät -projekti, jota ovat kansainvälisenä yhteistyönä toteuttaneet Karjalan tasavallassa toimiva Arhippa Perttusen säätiö ja Kuhmon Kulttuurikornitsa -säätiö (nykyinen Juminkeko-säätiö).
Pavel Dorofejev
Pavel Dorofejev (s. 26. lokakuuta 2000 Nižni Tagil, Venäjä) on venäläinen jääkiekkoilija, joka pelaa NHL-joukkue Vegas Golden Knightsin organisaatiossa. Hän on pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä. Dorofejevia on yleisesti pidetty loppuvuonna 2000 syntyneenä yhtenä ikäluokkansa lupaavimmista pelaajista ja hänestä on parhaimmillaan odotettu ensimmäisen kierroksen varausta NHL:n varaustilaisuuteen 2019.
Seuraura
Dorofejev on Gazovik Tjumenin kasvatti. Hän siirtyi juniorina sittemmin Metallurg Magnitogorskiin. Dorofejev oli kaudella 2015–2016 tehoilla 32+25=57 seuran U16-junioreiden paras pistemies ja maalintekijä. Hän jakoi koko Venäjän U16-juniorisarjan pistepörssin kolmannen sijan Avangard Omskin Kirill Kazakovin kanssa. Kaudella 2016–2017 Dorofejev oli Metallurgin U17-junioreiden paras pistemies, maalintekijä ja syöttäjä tehoilla 36+28=64, joilla hän sijoittui koko Venäjän U17-juniorisarjan maalipörssissä viidenneksi ja pistepörssissä kahdeksanneksi. Kauden 2017–2018 Dorofejev pelasi Venäjän nuorten sarja MHL:n Stalnyje Lisyssä. Hänet valittiin sarjan itäisen konferenssin joulukuun 2017 kuukauden pelaajaksi.
Kaudella 2018–2019 Dorofejev nousi Metallurg Magnitogorskin KHL-joukkueeseen. Hän teki KHL-debyyttinsä vain 17-vuotiaana 25. syyskuuta 2018 Severstal Tšerepovetsia vastaan. Dorofejev sai ottelussa jääaikaa 12.47 minuuttia. KHL-uransa avausmaalin hän teki 24. tammikuuta 2019 Traktor Tšeljabinskiä vastaan. Dorofejev on pelannut osan kaudestaan myös Stalnyje Lisyn MHL-joukkueessa. Hän pelasi sarjan tähdistöottelussa.
Maajoukkueura
Dorofejev pelasi alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2018.
Teisamenos
Teisamenos oli kreikkalaisessa mytologiassa ja Peloponnesoksen alueen, johon kuuluivat Argos, Mykene ja Sparta, kuningas. Hän oli Oresteen ja Hermionen poika. Hänellä oli lapset Kometes, Daimenes, Sparton, Tellis ja Leontomenes.
Sähköinen allekirjoitus
Jos viestiä on muutettu sen tallentamisen tai siirtämisen aikana tai joku yrittää esiintyä väärällä henkilöllisyydellä, matemaattinen allekirjoitus ei enää täsmää. Perinteisesti sähköistä allekirjoitusta on käytetty sähköposteissa lähettäjän todentamiseen. Nykyisin sähköiset allekirjoitukset ovat laajassa käytössä Virossa, jossa vakiintuneeksi allekirjoitustavaksi on muodostunut DigiDoc-tiedostomuoto, jota käytetään qDigiDoc-sovelluksella tai Web-palvelussa selaimen lisäosalla. Sähköisen allekirjoittamisen ratkaisuja tarjoavat Suomessakin monet yritykset.
Teisamenos
Oresteen kuoleman jälkeen hän joutui puolustamaan valtakuntaansa Aristomakhoksen johdolla hyökänneitä herakleideja vastaan, jotka halusivat jälleen valloittaa esi-isiensä maat. Hän kaatui Argoksen taistelun aikana, ja herakleidit valloittivat hänen valtakuntansa. Toisen lähteen mukaan Teisamenos säilyi hengissä, mutta joutui pakenemaan akhaialaisten kanssa. Niin hän vaati joonialaisia antamaan heidän asettua heidän alueelleen asumaan pohjoisessa Peloponnesoksessa. Tästä seurasi uusi taistelu, jonka akhaialaiset voittivat, mutta jonka aikana Teisamenos kaatui ja haudattiin Helikeen. Myöhemmin Teisamenoksen jäännökset siirrettiin Spartaan oraakkelin neuvosta.
Sähköinen allekirjoitus
Sähköinen allekirjoitus on tietoverkoissa tapahtuvan sähköisen asioinnin perusvaatimus, sillä se takaa kirjoittajan allekirjoituksen aitouden. Allekirjoitukset ovat myös kiistämättömiä; viestin allekirjoittaja ei voi jälkeenpäin kiistää allekirjoittaneensa sitä.
Tekninen toteutus
Useat julkisen avaimen menetelmät soveltuvat myös sähköisten allekirjoitusten luomiseen.
Amatsonit
Amatsonit tarkoittaa seuraavia asioita:
Sähköinen allekirjoitus
Allekirjoitusjärjestelmät
Sähköisiä allekirjoituksia on useita eri tyyppisiä, koska niitä ovat eri tahot kehittäneet erilaisiin käyttötarpeisiin. Järjestelmät eivät ole keskenään yhteensopivia.
Sähköisen allekirjoituksen tehdessään allekirjoittaja laskee allekirjoitettavasta viestistä yksisuuntaisen funktion avulla tiivisteen, jonka hän salaa yksityisellä avaimellaan. Vastaanottaja laskee saamastaan viestistä myös tiivisteen ja vertaa sitä allekirjoittajan varmenteesta saadulla julkisella avaimella avaamaansa salattuun tiivisteeseen. Mikäli tiivisteet ovat samat, on viesti kulkenut ehyenä (muuttumattomana) ja sen on allekirjoittanut juuri se henkilö, joka varmenteessa mainitaan.
Yrityksen sähköisen allekirjoittamisen prosessi
Sähköinen allekirjoitusprosessi tarkoittaa, että yrityksen toimihenkilö lähettää asiakirjan allekirjoittajalle lisäämällä vastaanottajan nimen, sähköpostisoitteen sekä allekirjoitettavan PDF-tiedoston sähköisen allekirjoittamisen palveluun.
Allekirjoittaja vastaanottaa sähköpostiinsa allekirjoituskutsun, josta hän siirtyy tunnistautumaan ja allekirjoittamaan asiakirjan.
Kun asiakirja on allekirjoitettu, yrityksen toimihenkilö saa tiedon uudesta allekirjoitetusta asiakirjasta sähköpostiinsa ja voi tallentaa allekirjoitetun asiakirjan palvelusta.
Oikeudellinen asema
Suomessa säädettiin vuonna 1999 laki sähköisestä allekirjoituksesta, jonka mukaan Euroopan unionin laatuvarmenteen kriteerit täyttävällä varmenteella tehty sähköinen allekirjoitus on vähintään yhtä pätevä kuin perinteinenkin. Käytännössä tällä hetkellä ainoa vaatimukset täyttävä Suomessa saatavilla oleva varmenne on poliisin myöntämällä sirullisella henkilökortilla.
Laki sähköisestä asioinnista antaa oikeudellisen suojan asioida, käydä kauppaa ja tarjota palveluita Internetissä. Jos tapahtuman yksi osapuoli myöhemmin yrittää kiistää tehneensä osuutensa tapahtumaan, on kaikella normaali lain suoja, joka on tarvittaessa ratkaistavissa tuomioistuimissa.
Kritiikki ja riskit
Sähköisen allekirjoitusjärjestelmän luotettavuutta epäillään laajasti. Osa kritiikistä on perusteltua ja sen riskit hallittavissa, osa on pelkkää tiedon puutetta ja perusteetonta epäluuloa. Järjestelmä vaatii toimiakseen luotettavan tietojärjestelmän, jonka tietoturvaa ei ole murrettu. Käyttäjän tietokoneella ei siis saa olla haittaohjelmaa, joka voisi salakuunnella käyttäjän salasanan tai PIN-koodin, kopioida salausavaimet ja jopa tehdä luvattomia allekirjoituksia henkilöllisyyden oikean omistajan nimissä.
Salausavainten kopiointi on yleensä estetty tallentamalla ne fyysiselle, elektroniselle sirukortille, jonka suora pääsy avaimiin on yleensä estetty, jopa kortin oikealta omistajalta. Sallittua on vain kortilla tehtävät allekirjoitustapahtumat sitä varten tehtyä rajapintaa käyttäen. Koska kopiointi on estetty, ainoa tapa saada salausavaimet haltuunsa on päästä niihin käsiksi fyysisesti, joka ei ole tietoverkossa mahdollista.
PIN-koodin salakuuntelu voidaan estää käyttämällä älykorttia tai vastaavaa elektronista tallennusvälinettä ja syöttämällä koodi kortinlukijan tai laitteen omalla näppämistöllä. Tietokoneesta vastaanotetaan pelkkä allekirjoitettava tiiviste lukijalaitteeseen ja takaisin annetaan allekirjoitettu vastaus. Tällöin PIN-numero ei altistu missään vaiheessa haittaohjelmien luettavaksi ja laitteiston käyttäjä havaitsee ylimääräiset allekirjoituspyynnöt, koska ei ole itse aloittanut tapahtumia. Omalla näppäimistöllä varustettujen laitteiden elektroniikka ja ohjelmistot ovat niin rajoittuneita, että niihin ei voi tunkeutua haittaohjelmilla.
Takaportti on järjestelmän eri osien valmistajien sisään rakentama heikkous, jolla yksi tai useampi heistä voi murtaa allekirjoituksen tietoturvan ja luoda halutessaan väärennettyjä tapahtumia. Koko PKI-järjestelmän turvallisuus perustuu sen osien valmistajien ja varmenteiden takaajien luotettavuuteen. Jos tätä luottosuhdetta ei ole, luotettavan järjestelmän kriteeri ei täyty, eikä sitä voi korjata.