cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Simon Schempp
Arvokisat
Kontiolahden MM-kilpailuissa 2015 Schempp hiihti ankkuriosuuden kultaa voittaneessa Saksan viestijoukkueessa. Normaalimatkalla ja yhteislähtökilpailussa hän sijoittui kahdeksanneksi. Oslon MM-kilpailuissa 2016 hän hiihti ankkuriosuuden hopeaa saaneissa Saksan miesten viestin ja sekaviestin joukkueissa. Pikakilpailussa hän sijoittui kahdeksanneksi. Hochfilzenin MM-kilpailuissa 2017 hän voitti kultaa yhteislähtökilpailussa sekä sekaviestissä, jossa hän hiihti ankkuriosuuden. Pikakilpailussa hän sijoittui yhdeksänneksi, takaa-ajossa kymmenenneksi ja normaalimatkalla 13:nneksi.
Schempp saavutti Pyeongchangin olympialaisissa 2018 hopeaa yhteislähtökilpailussa tasa-ajalla kilpailun voittaneen Martin Fourcaden kanssa. Miesten viestissä hän hiihti ankkuriosuuden Saksan pronssijoukkueessa. Takaa-ajossa hän oli viides ja pikakilpailussa seitsemäs.
Maailmancup
Maailmancupissa Schempp sijoittui kolmen parhaan joukkoon ensimmäisen kerran oltuaan toinen Oslon takaa-ajossa kaudella 2009–2010. Kaudella 2011–2012 hän oli Östersundin normaalimatkalla kolmas. Ensimmäisen voittonsa hän saavutti Anterselvan pikakilpailussa kaudella 2013–2014 jakaessaan voiton Lukas Hoferin kanssa. Schempp voitti myös seuraavana päivänä käydyn takaa-ajokilpailun. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän oli kymmenes.
Kaudella 2014–2015 Schempp oli maailmancupin kokonaispisteissä neljäs, pikakilpailucupissa kolmas ja takaa-ajocupissa neljäs. Hän oli toinen Hochfilzenin pikakilpailussa ja takaa-ajossa. Ruhpoldingissa Schempp oli pikakilpailussa toinen ja voitti yhteislähtökilpailun. Anterselvassa hän voitti pikakilpailun ja takaa-ajon. Nové Městossa Schempp oli toinen pikakilpailussa ja takaa-ajossa.
Schempp sijoittui kaudella 2015–2016 toiseksi Östersundin normaalimatkan kilpailussa. Hochfilzenissä hän voitti pikakilpailun ja sijoittui takaa-ajossa toiseksi. Pokljukassa Schempp voitti sekä pikakilpailun että takaa-ajon. Anterselvassa hän voitti pikakilpailun ja oli takaa-ajossa toinen. Canmoressa Schempp oli pikakilpailun kolmas. Hanty-Mansijskissa hän oli pikakilpailussa toinen ja voitti takaa-ajon. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän sijoittui neljänneksi ja pikakilpailucupissa toiseksi.
Kaudella 2016–2017 hän sijoittui toiseksi Nové Měston yhteislähtökilpailussa ja voitti Oberhofin yhteislähdön. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän oli viides ja yhteislähtöcupissa toinen.
Algerianpihta
Algerianpihta (Abies numidica) on pihtalaji (Abies). Se on ainavihanta havupuu, joka kasvaa luonnossa vain hyvin pienellä vuoristoalueella Algeriassa. Laji on luokiteltu äärimmäisen uhanalaiseksi.
Ulkonäkö
thumb|vasen|Neulasia.
Algerianpihta on ainavihanta havupuu, joka kasvaa enimmillään noin 25 metriä korkeaksi. Harmahtava kaarna on aluksi sileää ja vanhemmiten tulee uurteiseksi. Tiheäoksainen latvus on kartiomainen. Oksat ovat siirottavia. Versot ovat kiiltäviä ja kaljuja. Tummanruskeat silmut ovat munanmuotoisia.
Neulaset ovat tiheässä. Ne ovat 1,5–2 senttimetriä pitkiä, jäykkiä ja tummanvihreitä. Kävyt ovat lieriömäisiä, 15–20 senttimetriä pitkiä ja 3,5–5,5 senttimetriä leveitä. Suojussuomut eivät näy suurten, noin 3 senttimetriä leveiden käpysuomujen alta.
Levinneisyys
Algerianpihta kasvaa luonnonvaraisena vain pienellä alueella Atlasvuoristoon kuuluvalla Kabylien vuoristoalueella Algeriassa 1 300–2 000 metrin korkeudessa. Se kasvaa vuoristometsissä yhdessä atlassetrin (Cedrus atlantica), euroopanmarjakuusen (Taxus baccata), euroopanorjanlaakerin (Ilex aquifolium) ja marokontammen (Quercus canariensis) kanssa.
Deathlok
Deathlok on Marvel-kustantamon kyborgisupersankari, jonka ensiesiintyminen tapahtui Astonishing Tales -lehden numerossa 25 (1974). Hahmon loivat Rich Buckler ja Doug Moench.
Deathlok esiintyi ensimmäisen kerran Suomessa Semicin Sarjakirjan numerossa 86 (1982/1983).
Luther Manning
Eversti Luther Manning oli "ensimmäinen" Deathlok, sotilas, joka vammauduttuaan kuolettavasti, pelastettiin kokeellisen Deathlok-kyborgin sisälle. Kaikki tämä tapahtui apokalyptisessa tulevaisuudessa, jossa Manning taisteli uuden ruumiinsa avulla ilkeitä suuryrityksiä ja sotilasjohtajia vastaan samalla yrittäen epätoivoisesti säilyttää ihmisyytensä.
Tämä Deathlok tapasi Hämähäkkimiehen ja Kapteeni Amerikan lukuisia kertoja. Lopulta Manning sai kukistettua tulevaisuuden tyrannit ja jatkoi oman elämänsä tarkoituksen etsimistä.
Deathlok-robotti
Prototyyppi, jonka loi tiedemies Harlan Stryker. Robotin tuhosi myöhemmin Möykky.
John Kelly
Tutkittuaan pitkään käsiinsä saamaa Luther Manningin kyborgiruumista Harlan Ryker loi uuden kyborgin USA:n armeijalle. Hän käytti tarkoitukseen John Kellyn ruumista (tunnetaan nykyään Siegenä).
Michael Collins
Professori Michael Collins oli järjestyksessä toinen luotu Deathlok. Collins oli pasifisti, joka työskenteli Roxxonille ja saatuaan selville avittaneensa asejärjestelmien luomisessa, lopetti yhteistyönsä. Collins surmattiin tämän vuoksi ja hänen aivonsa siirrettiin Deathlokiin. Collinsin onnistui kuitenkin kumota tietokoneohjelmat ja hän sai ruumiin haltuunsa.
San Salvador
thumb|San Salvadorin katuja. San Salvador on El Salvadorin pääkaupunki ja maan suurin kaupunki. Vuoden 1992 väestönlaskennassa sen asukasluku oli 415 346; laskennallinen arvio vuodelle 2010 on 553 525 asukasta. San Salvador sijaitsee laaksossa San Salvador -tulivuoren juurella.
Kaupunki tuottaa olutta (Industrias La Constancian panimo), tupakkatuotteita, tekstiilejä ja saippuaa.
San Salvadorin keskeisin maamerkki on Catedral Metropolitana, johon kesken messua (24. maaliskuuta 1980) salamurhattu El Salvadorin arkkipiispa Óscar Romero on haudattu.
Kaupungissa on myös maan ainoa julkinen yliopisto, Universidad de El Salvador, joka on perustettu 16. helmikuuta 1841. Se on samalla maan suurin ja vanhin. Yliopistossa on kaksitoista tiedekuntaa sekä kolme erillistä tutkimusinstituuttia. Universidad de El Salvadorilla on toimintoja tosin myös muissakin kaupungeissa.
Historiaa
Diego de Alvarado perusti San Salvadorin kylän huhtikuussa 1525 paikalle nimeltä La Bermuda. Vuonna 1546 Espanjan Kaarle I antoi San Salvadorille kaupunkioikeudet. Seuraavat vuosikymmenet kaupunki oli espanjalaisten hallussa, kunnes 1800-luvulla itsenäistymisliike pitkän sisäisen taistelun jälkeen mursi vanhan vallan.
San Salvador oli Keski-Amerikan liittotasavallan pääkaupunkina 1800-luvun alussa, kunnes siitä tuli itsenäistyneen El Salvadorin pääkaupunki vuonna 1839.
El Salvadorin urbanisoituminen
left|thumb|Boulevard de los Próceres El Salvadorissa alkanut kaupungistumisprosessi oli pääasiassa kahvimarkkinoiden kasvun ansiota, joka loi maan 1800-luvun maalaiseliitistä 1900-luvulle tyypillisen kansallisen yläluokan. Tämä muodosti maahan taloudellisen ja poliittisen ”kahvioligarkian”, jonka keskukseksi San Salvador tuli. Vientiteollisuuden menestyksellisinä vuosina maahan tulleet voitot auttoivat kehittämään kaupungista urbaanin keskuksen esikuvanaan Euroopan ja Pohjois-Amerikan mallit. Liikenne, tietoliikenne ja muut palvelut rakennettiin palvelemaan pääasiassa vientiteollisuuden tarpeita. Kaupunkiin syntyi 1900-luvun aikana urbaani keskiluokka.
Maan kaupungistuessa San Salvador keräsi kaupunkeihin suuntautuneesta muuttoliikkeestä yli 90 prosenttia. Pääkaupunki tarjosi maalta muuttaville paremmat työllistymismahdollisuudet ja parempaa palkkaa esimerkiksi naisille – usein parempaa kuin miehille. Tämä houkutti erityisesti maalaisnaisia San Salvadoriin. Hallituksen säädökset estivät naisten tehokkaan työllistymisen maalla, jossa he tekivät usein palkatonta työtä miestensä rinnalla kahvi- ja puuvillaplantaaseilla. Tosin olot eivät San Salvadorissakaan olleet kovinkaan paljon paremmat vielä 1970-luvullakaan, koska työtunnit olivat pitkiä, lainsuoja vähäistä ja palkkaus matalaa.
Maanjäristykset
thumb|Maanjäristyksen aiheuttama [[maanvyöry San Salvadorissa.]] Kaupunki on kärsinyt monista maanjäristyksistä. Kaikkein tuhoisin sattui 1854. Viimeisin vuoden 2001 järistys aiheutti huomattavaa vahinkoa erityisesti Las Colinaksen kaupunginosassa, josta maanvyöry tuhosi suuren osan. Järistysten lisäksi tuhoa ovat aiheuttaneet San Salvador -tulivuoren purkaus 1917 ja tulvat 1934.
Ananda Shankar
Ananda Shankar (11. joulukuuta 1942 – 26. maaliskuuta 1999 ) oli intialainen muusikko. Hänen musiikkinsa oli sekoitus perinteistä intialaista musiikkia ja länsimaista populaarimusiikkia. Hän oli Ravi Shankarin veljenpoika.
Shankarista tuli kansainvälisesti tunnettu 1970-luvulla. Hänen esikoisalbuminsa Ananda Shankar (1970) valittiin vuonna 2005 julkaistuun hakuteokseen 1001 albumia jotka jokaisen on kuultava edes kerran eläessään.
Hänen kappaleensa ”Dancing Drums” esiintyy LittleBigPlanet-pelin Intia-aiheisessa kentässä.
Itku pitkästä ilosta
Levy sisältää mpeg-muotoisen videon Lopunajan merkit albumin kappaleesta Hyvä päivä. Videon on ohjannut Tomi Tuomaala.
V – The New Mythology Suite
V: The New Mythology Suite on progressiivisen metalliyhtyeen Symphony X:n viides studioalbumi. Se on konseptialbumi ja käsittelee Atlantis-myyttiä, vanhaa Egyptin mytologiaa ja astrologiaa. Albumi sisältää Verdin, Bachin, Mozartin ja Bartókin musiikkia.
V: The New Mythology Suite on ensimmäinen albumi, jossa soittaa basisti Michael Leopond. Tämän vaihdoksen jälkeen Symphony X:n viidestä jäsenestä kolme on etunimeltään Michael.
Jocelyne Villeton
Jocelyne Villeton (o.s. Tranchant, s. 17. syyskuuta 1954 Vals-les-Bains, Ardèche, Ranska) on ranskalainen entinen kestävyysjuoksija, joka keskittyi maratonille.
Villeton saavutti pronssia maratonilla Rooman MM-kilpailuissa 1987 ajalla 2.32.53 portugalilaisen Rosa Motan ja neuvostoliittolaisen Zoja Ivanovan jälkeen. Stuttgartin EM-kilpailuissa 1986 hän sijoittui viidenneksi ajalla 2.35.17 ja Soulin 1988 olympialaisissa 19:nneksi ajalla 2.34.02. Maastojuoksun MM-kilpailuissa hän sijoittui 66:nneksi vuonna 1985.
Villeton voitti Ranskan mestaruuden 10 000 metrin juoksussa vuosina 1986–1987 sekä 25 kilometrin maantiejuoksussa vuonna 1991. Hän juoksi 10 000 metrillä Ranskan ennätyksen 33.11,69 vuonna 1986. Uransa parhaan ajan 32.51,37 hän juoksi vuonna 1988. Parhaan maratonaikansa 2.32.03 hän juoksi vuonna 1987.
Maisemalaiduntaminen
Maisemalaiduntamisella tarkoitetaan sellaista niityn tai metsittyvän alueen laiduntamista, jota harjoitetaan maisemallisten arvojen tähden. Laiduntamista on harjoitettu perinteisesti kotieläinten kasvattamiseksi. Maisemalaiduntamisen päämääränä on maiseman parantaminen. Maisemalaiduntamisella voidaan perata esimerkiksi rantapusikkoja. Maisemalaiduntamiseen saa EU:n tukea.
Maisemalaiduntaminen on halvempaa kuin pusikoiden ja puun vesojen mekaaninen raivaaminen metsänhoitona. Maisemalaiduntamista varten voi vuokrata lampaita, vuohia tai lehmiä kesäksi, jos ei ole mahdollisuuksia itse ostaa eläintä omaksi. Vuokraus on käyttökelpoinen ja järkevä tapa hoitaa maisemaa esimerkiksi kesämökillä, jossa ollaan vain kesällä.
Laitumella pitää olla aita, jotta eläimet eivät karkaa. Aidan voi rakentaa itse tai teettää yrittäjällä. Lammasaitaan tarvitaan tolppia, joko painekyllästettyjä tai tuoreista kuusenrangoista kuorittuja ja teroitettuja. Tolpat isketään tukevasti maahan 3 metrin välein. Lammasverkkoa voi ostaa rautakaupoista. Verkko on metrin korkuinen ja se kiinnitetään tolppiin joko aspeilla tai nauloilla. Aitaan pitää tehdä ainakin yksi veräjä ja sen yhteyteen keräilykarsina, minkä kautta lampaat tuodaan laitumelle ja viedään sieltä pois. Vuohet eivät pysy aidan sisällä, sillä ne ovat hyviä hyppäämään. Vuohia, ja myös lampaita, paimennetaan paimenkoiran avulla. Bordercollie on hyvä paimenkoirarotu.
Nautakarjan aita on suuritöisempi. Siihenkin tarvitaan tolppia, noin 10 cm paksuja ja 1,5–2 m pitkiä. Tolppaväli voi olla 5–6 m. Jotta naudat pysyvät laitumen sisällä, on käytettävä sähköaitaa. Tavallisesti käytetään 2- tai 3–lankaista aitaa. Lankaa varten pitää tolppaan kiinnittää muoviset eristimet, ja varustaa se erityisellä sähköpaimenella. Paimenpoikia saa sekä akkukäyttöisinä että verkkovirtakäyttöisinä. Myös nautaeläinten aitaan pitää rakentaa veräjä ja keräilykarsina. Koska ruoho kasvaa kesällä nopeasti ja peittää alalangan, jolloin jännite laskee ja aidan teho heikkenee, pitää aidan alus niittää pari–kolme kertaa kesän aikana. Niittämiseen voi käyttää joko sirppiä tai siimaleikkuria.
Myös hevosia käytetään maiseman hoidossa. Niitäkin varten tarvitaan sähköaita, mutta langan sijasta suositellaan käytettäväksi nauhaa, jonka hevoset näkevät paremmin. Jos hevonen on pienestä varsasta pitäen tottunut nauha–aitaan, se kunnioittaa sitä tavallisesti loppuelämänsä, eikä nauhaa tarvitse välttämättä edes pitää jännitteisenä. Hevoset ovat kuitenkin yksilöitä, joiden ominaisuudet omistaja tai kasvattaja tuntee parhaiten.
Hildegard Bingeniläinen
Hildegard Bingeniläinen (, ; noin 16. syyskuuta 1098 Bermersheim vor der Höhe tai Niederhosenbach, Kurpfalz, Pyhä saksalais-roomalainen keisarikunta – 17. syyskuuta 1179 Rupertsbergin luostari, Bingen am Rhein, Kurpfalz) oli saksalainen abbedissa, kirjailija, mystikko ja kirkkomusiikin säveltäjä. Häneltä on säilynyt laaja kirjallinen tuotanto muun muassa teologian, kosmologian, luonnonhistorian ja lääketieteen aloilta. Historioitsijoiden huomio on kohdistunut Hildegardiin vasta aivan viime aikoina. Tutkimus oli aiemmin laiminlyönyt sekä hänet että Elisabet Schönaulaisen. Saksalaiset historioitsijat pitivät heitä merkittävinä vain saksan kielen kehityksen ilmentäjinä. Tuon ajan naismystikkojen kirjoituksia vähäteltiin, ja usein niiden tekijöiksi on epäilty miehiä.
Hildegard oli pienestä pitäen nähnyt näkyjä, mutta ei ollut uskaltanut kertoa niistä, koska samanlaisia kokemuksia ei ollut muilla. Hänen kuvaustensa perusteella nykyajan neurologit ovat arvelleet, että kyse olisi migreenin oireista. Kun Hildegard vuonna 1141 sairastui, hän näki entistä voimakkaampia näkyjä. Toivuttuaan hän alkoi osallistua enemmän julkiseen elämään ja kirjoittaa kirjeitä, muun muassa neljälle paaville, keisari Fredrik I Barbarossalle ja Bernhard Clairvauxlaiselle. Kirjeiden ohella Hildegardilta on säilynyt laaja muu kirjallinen tuotanto.
Hildegardin kanonisointiprosessi käynnistyi jo vuonna 1228. Asia ei kuitenkaan vuosisatojen kuluessa edennyt, ja vasta 1900-luvulta alkaen hänelle pyrittiin saamaan asema kirkonopettajana. Hildegardin muistopäivää vietetään 17. syyskuuta. Paavi Benedictus XVI liitti hänet virallisesti pyhimysluetteloon vuonna 2012.
Elämä
upright|pienoiskuva|left|Hildegardin saarnamatkat. Hildegard Bingeniläisen syntymäaika on epävarma, mutta syntymävuodeksi on päätelty vuosi 1098. Hildegardin vanhemmista tiedetään vain nimet Hildebert ja Mechthilde sekä heidän ylhäinen syntyperänsä. Hildegard syntyi aatelisperheen kymmenentenä lapsena joko Bermersheim vor der Höhessä tai mahdollisesti Schlossböckelheimissa Nahen jokilaaksossa. Hildegard oli jo syntymästään sairaalloinen. Pyhimyselämäkerrassaan Hildegard kertoo nähneensä näkyjä jo aivan pikkulapsena.
Vanhemmat lunastivat hänelle kymmenyksillään merkittävällä summalla paikan kirkon huomassa, mutta ajankohta on kiistanalainen. Hagiografian mukaan hän olisi mennyt luostariin kahdeksanvuotiaana. Kyse oli Disibodenbergiin paikallisen benediktiiniläisluostarin yhteydessä olevasta naisyhteisöstä, jonne hän meni vanhemman nunnan, kreivi Stephan II Sponheimilaisen tyttären Jutan avuksi. Jutan luostariin menon ajankohdaksi tosin tiedetään vuosi 1112, jolloin Hildegard olisi ollut neljätoistavuotias. Hildegard antoi luostarilupauksen vuonna 1114, ja kuten muutkin lupauksen antaneet hän sai sääntökunnan käytännön (Regula Benedicti) mukaisen koulutuksen. Niiden 24 vuoden ajalta, jotka Jutta ja Hildegard olivat samassa luostarissa, ei ole kirjattuja muistiinpanoja. Disibodenberg on nykyisen Saksan alueella olevassa Pfälzerwaldissa. Jutta oli näkijä ja sai sen vuoksi paljon seuraajia, jotka tulivat tapaamaan häntä luostariin. Hildegard on kertonut, että Jutta opetti häntä lukemaan ja laulamaan psalmeja, mutta pyhiä kirjoituksia hänelle ei opetettu.
Jutan kuoltua vuonna 1136 muut nunnat valitsivat 38-vuotiaan Hildegardin yksimielisesti sisaryhteisönsä opettajaksi, magistraksi. Paavi Eugenius III asetti vuonna 1147 lautakunnan tutkimaan Hildegardin kirjoituksia. Bernhard Clairvauxlainen tuki voimakkaasti Hildegardia, ja niin paavi hyväksyi hänen näkynsä aidoiksi Pyhän Hengen ilmentymiksi.
Disibodenbergin apotti Kuno pyysi Hildegardia priorittareksi, mutta kun Hildegardin maine kasvoi ja nunnaksi pyrkiviä oli yhä enemmän, hän halusi itselleen ja nunnilleen enemmän itsenäisyyttä ja pyysi apotti Kunolta lupaa muuttaa aiemmin hylättyyn Rupertsbergin luostariin. Kun apotti torjui Hildegardin ehdotuksen, Hildegard kääntyi tämän esimiehen puoleen ja sai hyväksynnän Mainzin arkkipiispalta Heinrich I:ltä. Munkkien vastustuksesta huolimatta naisille rakennettiin oma luostari 1147–1152. Osa lähteistä kertoo, että apotti Kuno ja Disibodenbergin munkit vastustivat muuttoa edelleen, varsinkin kun nunnilla oli melkoinen varallisuus. Silloin Hildegard sairastui eikä halvaantumisen vuoksi päässyt nousemaan vuoteestaan. Hänen mukaansa sairastumisen syynä oli se, että Jumala oli tyytymätön, kun hän ei ollut noudattanut tämän käskyä siirtää nunnat Rupertsbergiin. Vasta kun apotti itsekään ei saanut Hildegardia liikahtamaan, hän päätti myöntää nunnille oman luostarin. Hildegard ja parikymmentä nunnaa siirtyivät noin vuonna 1150 Rupertsbergin luostariin, jonka johtajana ja myös Hildegardin rippi-isänä ja kirjurina toimi Volmar. Toisen nunnaluostarin Hildegard perusti vuonna 1165 Eibingeniin, ja tämän sivuluostarin nunnat olivat peräisin alemmista yhteiskuntaluokista.
Hildegard alkoi nähdä näkyjä kolmevuotiaana. Jumala oli hänelle ”elävä valo”, ja tietoisuutta Jumalasta hän sanoo ”elävän valon häivähdykseksi”. Hän sanoi näkevänsä kaiken Jumalan valossa viiden aistinsa välityksellä. Hän ei ollut transsissa eivätkä näyt tulleet unessa, kuten tuon ajan näkijöillä yleensä, vaan hän näki kaiken ”sielunsa silmin”. Hildegard ei ollut innokas kertomaan näyistään, vaan uskoutui vain Jutalle ja opettajalleen, myöhemmälle kirjurilleen Volmarille. Hänellä oli paljon näkyjä koko elämänsä ajan, ja hän oli 42-vuotias, kun hän vuonna 1141 sai näyn, jota hän piti Jumalan ohjeena ”kirjoittaa muistiin mitä näet ja kuulet”. Hildegard kuvaa kamppailuaan ensimmäisessä teologisessa kirjoituksessaan, joka oli Scivias (”Tunne tiet”):
Hildegardin eloisien, etenkin juuri valoa koskevien kuvausten perusteella, on neurologi ja tieteen popularisoija Oliver Sacks diagnosoinut näkyihin liittyviä fyysisiä aistimuksia migreeniksi. Sacksin mukaan kuvaukset Hildegardin käsikirjoituksissa vahvistavat, että tämä kärsi myös pälvisokeudesta.
Vähän ennen kuolemaansa Hildegard joutui ristiriitatilanteeseen Mainzin papiston kanssa. Muuan Rupertsburgiin haudattu mies oli kuollut kirkon yhteydestä erotettuna, ja siksi papisto halusi siirtää hänen ruumiinsa pois siunatusta maasta. Hildegard ei hyväksynyt ajatusta vaan vastasi, että se on synti ja että mies oli kuollessaan otettu kirkon yhteyteen. Luostari julistettiin tapauksen vuoksi kahteenkin otteeseen joksikin aikaa pannaan.
Hildegardin nunnat sanoivat nähneensä hänen kuolinpäivänään 17. syyskuuta 1179 kahden valonsäteen välähtäneen taivaasta hänen kuolinhuoneensa poikki. Hildegardin elämälle ovat leimallista hänen valonäkynsä, ja hän näyttää kuollessaankin olleen saman valon merkitsemä.
Jo Hildegardin eläessä munkit Gottfried Disibodenilainen ja Dieter Echternachilainen aloittivat hänen sanelemanaan pyhimyselämäkerran kirjoittamisen. Seuraavan elämäkerran aloitti Guibert Gemblouxlainen.
Petro Symonenko
pienoiskuva|Symonenko 17. syyskuuta 2011.
Hildegard Bingeniläinen
Teokset
Hildegardin sävellykset samoin kuin sekä näkyihin perustuvat että luonnontieteelliset tekstit sisältyvät pääasiassa kahteen käsikirjoitukseen: Dendermonden käsikirjoitukseen ja Riesencodexiin. Dendermonden käsikirjoitus jäljennettiin todennäköisimmin Hildegardin valvonnassa Rupertsbergissa, ja Riesencodex jäljennettiin Hildegardin kuolemaa seuranneena vuonna, luultavasti liitettäväksi mukaan kanonisointipyyntöön.
Petro Symonenko
Petro Mykolaiovytš Symonenko (, s. 1. elokuuta 1952 Donetsk) on Ukrainan kommunistisen puolueen pääsihteeri. Venäläismielinen puolue on ollut täysin kielletty heinäkuusta 2022 lähtien. Venäjän aloitettua suurhyökkäyksensä Ukrainaan 24. helmikuuta 2022 Symonenko asettui venäläisten puolelle. Osana Kiovan valtausyritystä venäläisjoukot tunkeutuivat Butšan ja Makarivin alueille ja tuolloin 8.-9. maaliskuuta 2022 Symonenko pakeni perheineen venäläisten avustamana Valko-Venäjälle.
Hildegard Bingeniläinen
Teokset
pienoiskuva|left|200px| Hildegard Bingeniläisen käyttämät aakkoset, litterae ignotae, joilla hän kirjoitti luomaansa kieltä [[lingua ignota.]]
Petro Symonenko
Symonenko oli presidenttiehdokkaana 1999 ja 2004. Vuoden 1999 presidentinvaalissa Symonenko ensimmäisellä kierroksella 22 % äänistä, mutta hävisi toiselle kierroksella Leonid Kutšmalle
Hildegard Bingeniläinen
Kirjoitusmerkit ja kieli
Hildegard kehitti omat kirjoitusmerkit. Monet keinotekoisten kielten kehittäjät pitävät häntä keskiaikaisena edeltäjänään hänen laulutekstejään varten kehittämiensä sanojen ja luomansa kirjoituksen vuoksi. Tutkijoiden mukaan Hildegard käytti lingua ignotaa nunnien keskeisen yhteishengen luomiseen.
Sävellykset
2000-luvulla keskiaikaisen kirkon naisiin kiinnitetty huomio on nostanut Hildegardin suosituksi. Saksankielisissä maissa häneen on kohdistunut eri alojen tutkimusta jo 1900-luvun alkupuolelta, ja vuosituhannen vaihteen tienoilla kiinnostus heräsi myös muun muassa Suomessa. Erityiseen suosioon on noussut hänen musiikkinsa, ja 1990-luvulla hänen kirkkolaulunsa olivat jonkin aikaa musiikkiäänitteiden myyntitilastojen kärkisijoilla. Sävellyksiä on säilynyt 70–80, mikä on laajimpia keskiaikaisten säveltäjien tuotantoja. Häneltä jäi lisäksi yli sata kirjettä – koko kirjeenvaihto sisältää 390 kirjettä – 72 laulua, 70 runoa ja 9 kirjaa. Hildegard on Leoninuksen ohella yksi länsimaisen musiikinhistorian ensimmäisistä nimeltä tunnetuista säveltäjistä, ja ensimmäinen, jonka elämäkerta tunnetaan.
Hildegardin tunnetuimpiin teoksiin kuuluu moraliteetti Ordo virtutum (”Hyveiden näytelmä”). Hänen sävellystensä tarkkaa syntyajankohtaa ei tiedetä, mutta arvellaan, että Ordo virtutum olisi sävelletty viimeistään 1151. Moraliteetti koostuu yksiäänisistä sävelmistä Animalle (ihmisen sielu) ja 16 Hyveelle. Paholaisella on siinä puheosa. Tutkijoiden mukaan Paholaisen osaa olisi kantaesityksessä esittänyt Volmar ja Hildegardin nunnat olisivat esittäneet Animan ja Hyveiden osia.
Ordo virtutumin lisäksi Hildegard sävelsi liturgisia lauluja, jotka on koottu yhteen nimellä Symphonia armoniae celestium revelationum (Taivaallisten ilmoitusten sopusuhtainen yhteissointi, 1150–1160). Tämä laaja runojen ja musiikin kokoelma sisältää 77 hetkipalveluksiin tarkoitettua runoa. Musiikillisesti hienoimpia niistä ovat viisi sekvenssiä ja kolme hymniä. Lisäksi runoihin kuuluu 34 antifonia, 14 responsoriota, kahdeksan messunosaa ja muita teoksia. Hänen musiikkinsa on monofonista eli yksiäänistä. Hildegardin sävellystyylille ovat ominaisia korkealle kohoavat melodiat, jotka usein ylittävät silloisen normaalin laulun rajat. Esimerkiksi hymnissä ”Ave, generosa” sävelala ulottuu e:stä c1:een, mikä ylittää huomattavasti tuon ajan lauluäänen tavallisen ulottuvuuden. Lisäksi hymnin musiikissa on rohkeaa, intohimoista deklamaatiota. Hildegard Bingeniläinen käyttää lauluissaan ajalle tyypillistä neumikirjoitusta, joten muun muassa sävellyksen rytmi jää esittäjän tulkinnan varaan.
Näkykirjat
upright|pienoiskuva|Hildegard Bingeniläinen: Liber Divinorum Operum, ihminen maailmankaikkeuden osana. Sävellysten lisäksi Hildegard kirjoitti kolme näkykirjaa, joista ensimmäinen, Scivias ("Tunne tiet"), valmistui 1151. Sen jälkeen syntyivät Liber vitae meritorum ("Kirja elämän ansioista") ja De operatione Dei ("Jumalan teoista", myös nimellä Liber divinorum operum). Näissä teoksissa, joista viimeinen valmistui, kun Hildegard oli noin 75-vuotias, hän aluksi kuvaa kunkin näyn, sitten selittää sen Raamattua käyttäen. Hänen näkyjensä kerronta kuvitettiin runsaasti hänen ohjeidensa mukaan, ja kirjalliseen muotoon saattamisessa hän sai apua munkki Volmarilta ja nunna Richardisilta. Kirja oli kuuluisa keskiajalla, osin paavi Eugenius III:n suosittelun ansiosta, ja se jäljennettiin myöhemmin vuonna 1513 Pariisissa.
Maalliset teokset
Näkykirjojen lisäksi Hildegard kirjoitti teoksen Physica, joka käsittelee luonnontieteellisiä kysymyksiä, sekä teoksen Causae et Curae (”Sairauksien syistä ja hoidoista”). Hildegard tunnettiin parantajankyvyistään, ja hoitokeinoina hän käytti tinktuuroita, yrttejä ja jalokiviä. Molemmissa teksteissä hän kuvaa ympärillään olevaa luontoa, kuten kaikkeutta, eläimiä, kiviä ja mineraaleja. Hän oli erityisen kiinnostunut kasvien, eläinten ja kivien parantavista ominaisuuksista, mutta hän tutki myös Jumalan vaikutusta ihmisen terveyteen. Esimerkki hänen parantajankyvyistään on sokean parantaminen Reinin vedellä. ”Vehreys” (viriditas) on Hildegardille jumalallisen voiman ilmentymä maan päällä. Tämä 'vehreys' eli elämänvoima läpäisee elämän kaikkinensa. Se oli Hildegardille symboli, joka kuvasi kuivuuden ja mehuttomuuden vastakohtaa.
Maallisista teksteistä ei ilmene, että ne pohjautuisivat näkyihin tai jumalallisiin lähteisiin.
Sukupuolielämästä
upright|pienoiskuva|Kuva Hildegardin käsikirjoituksesta Scivias-koodeksista. Mutterschaft aus dem Geiste und dem Wasser ('Äitiys hengestä ja vedestä'), 1165. Hildegard sanoo näkykirjoituksissaan, että neitsyys on hengellisen elämän korkein aste. Hän kirjoitti kuitenkin myös maallisesta elämästä, kuten äitiydestä. Monissa teksteissä Hildegard kuvaa sukupuoliyhdynnän tuottamaa mielihyvää naisen näkökulmasta.
Lisäksi sekä kirjeissä että näyissä on kohtia, joissa hän arvostelee lihallisten ilojen väärinkäyttöä. Hän tuomitsee samaa sukupuolta olevien seksin ja itsetyydytyksen synnit. Synnintunnustuksen jälkeen tarvitaan ankaraa katumusta, joka tapahtuu paastoamalla ja ruumiillisina katumusharjoituksina, jotta näistä synneistä saataisiin Jumalan anteeksiantamus. Esimerkki teoksesta Scivias, II kirja, 6. Näky.78:
Ihmiset ilmentävät Jumalan luomisvoimaa, ja miehellä ja naisella on maailmassa toisiaan täydentävät osat.
Uskonto, teologia ja retoriikka
Hildegard oli yhteydessä paaveihin, esimerkiksi Eugenius III:nteen ja Anastasius IV:nteen, sekä valtiomiehiin, esimerkiksi Apotti Sugeriin ja Saksan keisariin Fredrik I Barbarossaan. Hän piti yhteyttä moniin muihinkin aikansa merkittäviin henkilöihin, kuten Bernard Clairvauxlaiseen, joka edisti hänen työtään apotti Kunon pyynnöstä Trierin kirkolliskokouksessa 1147 ja 1148. Hänestä tuli ”prophetissa teutonica”, saksalainen naisprofeetta, jota sanottiin myös ”Reinin Sibyllaksi”. Hildegard Bingeniläisen laaja kirjeenvaihto on merkittävä osa hänen kirjallista tuotantoaan, sillä kirjeissään hän puhuu jälkipolville kaikkein välittömimmin.
Hildegard kirjoitti 500-luvulta peräisin olevien alkuperäisten yksinkertaisten Pyhän Benedictuksen sääntöjen selitykset Regulae S. Benedicti Explanatio. Näihin Benedictus Nursialaisen luostarisääntöihin perustui myös Hildegardin oma käsitys oikeasta elämänjärjestyksestä. Apotit ja abbedissat pyysivät häntä rukoilemaan erilaisten asioiden puolesta ja kysyivät hänen mielipidettään. Hän matkusti laajasti neljällä saarnamatkallaan.
Hildegardilla oli muutamia melko kiihkomielisiä kannattajia, kuten Guibert Gemblouxlainen, joka kirjoitti hänelle usein ja josta Volmarin kuoltua 1173 tuli hänen kirjurinsa 1177. Lisäksi Hildegard antoi vaikutteita monille oman aikansa ja seuraavien vuosisatojen nunnille. Näistä erityisesti merkittävä oli lähiseuduilla asunut näkijä Elisabet Schönaulainen, jonka kanssa hän kävi kirjeenvaihtoa.
Vakiintuneesta poikkeavan retoriikan soveltajana hän antoi panoksensa retoriikan kristilliselle eurooppalaiselle perinteelle, mikä antaa oikeutuksen käyttää hänestä nimitystä teologi, ja teki varsin omaperäisiä teologisia tulkintoja. Hän piti kiinni siitä, että hänen luostariinsa ei tule alhaissyntyisiä noviiseja. Heitä varten hän perusti sivuluostarin Eibingeniin. Hän myös sanoi, että ”nainen voi olla miehestä tehty, mutta miestä ei voi tehdä ilman naista”. Keskiajan retoriikkaan kuului saarna, kirjeen kirjoittaminen ja runous. Se että Hildegard käytti näitä retoriikan lajeja, kertoo hänen merkityksestään naisretoorikkona, joka ylitti naisille asetetut kiellot yhteiskunnallisesta osallistumisesta ja raamatuntulkinnasta. On hyvin vaikuttavaa, että naisen, hyvistä piireistä olevan abbedissan ja tunnustetun profeetankin, julkinen saarnaaminen hyväksyttiin tuona aikana. Hän teki neljä saarnamatkaa Saksan halki ja puhui sekä papeille että maallikoille kirkoissa ja julkisilla paikoilla, pääasiassa arvostellen ankarasti pappien turmeltuneisuutta ja vaatien uudistuksia.
Todennäköisesti hän oli oppinut yksinkertaista latinaa ja kristinuskon opinkappaleita, mutta ei saanut opetusta seitsemässä vapaassa taidossa, joista keskiajalla muodostui oppineiden luokkien kaiken opetuksen perusta. Triviumiin kuuluivat kielioppi, retoriikka ja dialektiikka (tai logiikka). Quadrivium koostui aritmetiikan, geometrian, tähtitieteen ja musiikin teorian opinnoista. Hänen ulkomaailman kanssa käymänsä kirjeenvaihto, niin hengellinen kuin yhteiskunnallinenkin, oli ristiriidassa sen ajatuksen kanssa, että luostari on paikka, jonne nainen on suljettu. Kirjeenvaihto on todisteena Hildegardin hienostuneesta tyylistä ja tiukasta keskiaikaisen kirjeenkirjoituksen rakenteesta. Bruce Holsinger on esittänyt, että Hildegard loi sävellyksissään yhteyden musiikin ja naisen ruumiin välille, tosin näkemystä on arvosteltu liian pitkälle menevänä. Hildegardin Symphonian tekstit ja sävellykset liittyvät naisen halun anatomiaan, ja siten sitä sanotaan sapfoniseksi tai että se käsittelee Sapfoa, ja se liittää näin hänet naisretoorikkojen historiaan.
Feminismi
Etenkin feministiset tutkijat ovat olleet kiinnostuneita Hildegardista. Hän puhuu itsestään ”heikomman sukupuolen” jäsenenä ja pikemminkin vähättelee naisia, vaikkakin alkuun ilmeisen epävarmasti. Asiaa on kuitenkin tarkasteltava patriarkaalisen kirkkohierarkian taustaa vasten. Hildegard sanoo itseään usein oppimattomaksi naiseksi, jolla ei ole kykyä selittää Raamattua. Sanomalla tämän itse hän sai uskottavuutta väitteelle, että kaikki hänen kirjoituksensa ja sävellyksensä olivat peräisin Jumalasta, mikä antoi hänelle pohjaa puhua aikana, jolloin harva nainen sai ääntään kuuluviin. Hildegard puhui simoniaa ja muita sellaisia kirkon käytäntöjä vastaan, joita hän ei hyväksynyt.
Kanonisointi
pienoiskuva|[[Pyhäinjäännöslipas, jossa pyhän Hildegard Bingeniläisen luut ovat Eibingenin pääkirkossa.]] Hildegard oli ensimmäisiä niistä, joille anottiin kanonisointia, mutta prosessi kesti niin kauan, että neljäkään kanonisointiyritystä eivät ehtineet valmiiksi, ja hän jäi autuaaksi julistetuksi. Silti Hildegardin nimi on 1500-luvun lopulla liitetty virallisesti marttyyriluetteloon, kuitenkin ilman muodollista kanonisointiprosessia. Pyhimyskalenterissa hänen päivänsä on 17. syyskuuta. Pyhimykseksi häntä ovat paaveista sanoneet esimerkiksi Johannes Paavali II ja Benediktus XVI. Hildegard haudattiin aluksi Rupertsbergin kirkkoon, mutta luostarin tuhouduttua 1632 jäännökset siirrettiin ensin Kölniin, sieltä Rüdesheimin lähellä olleeseen Eibingenin luostariin ja sen toiminnan lakattua hänen mukaansa nimettyyn Eibingenin seurakuntakirkkoon Pyhän Hildegardin ja Johannes Kastajan kirkkoon. Sinne rakennettiin myöhemmin alttari, jolla pyhäinjäännöslipas on. Lopulta vuonna 2012 paavi Benedictus XVI julisti Hildegardin virallisesti pyhimykseksi.
Hildegard Bingeniläinen on myös monien anglikaanisten kirkkojen pyhimyskalentereissa, esimerkiksi Englannin kirkon ja Yhdysvaltain episkopaalisen kirkon kalentereissa.
New age -liike
Hildegardista on tullut kunnioitettu hahmo myös nykyajan new age -liikkeen piirissä, jossa kiinnostuksen kohteena on hänen holistisen ja luonnonmukainen näkemyksensä parantamisesta, samoin hänen asemansa mystikkona. Tohtori Gottfried Hertzka on kirjoittanut teoksen Hildegard-Medizine ('Hildegard-lääkintä'), joka pohjautuu Hildegardin teksteihin. Hildegardin mukaan on saanut nimensä June Boyce-Tillmanin healing-keskus Hildegard Network, joka perustuu holistiseen näkemykseen ihmisen terveydestä ja kokoaa yhteen ihmisiä, joita kiinnostavat hengellisyyden, taiteiden ja parantamisen väliset yhteydet. Joissakin piireissä on suhtauduttu nuivasti siihen, että new age -liike on ominut Hildegardin itselleen.
Hildegard nykyaikana
Populaarikulttuurissa Hildegardia ovat käsitelleet muun muassa elokuvaohjaaja Margarethe von Trotta, joka ohjasi Hildegard Bingeniläisestä kertovan elokuva Vision – Aus dem Leben der Hildegard von Bingen (2009). Bingen am Rheinissa asuva saksalainen kirjailija Rüdiger Heins on kirjoittanut näytelmän Vision der Liebe, jossa hän käsittelee Hildegardin näkyjä, joilla yhä on merkitystä.
Matthew Whitall sai Teosto-palkinnon sävellyksestä Dulcissima, clara, sonans, joka kuvaa Hildegard Bingeniläisen näkyjä. Hän käytti Hildegardin tekstejä, mutta tämän sävellyksistä hän otti mukaan vain seitsemänteen osaan yhden melodiasitaatin.
Saksassa jaetaan Hildegardin kunniaksi nimettyjä palkintoja. Saksalainen Bundesvereinigung Gesundheit myöntää Hildegard von Bingen -mitalia terveyden edistämisen hyväksi tehdystä työstä. Hildegard-von-Bingen-Preis für Publizistik on vuonna 1995 perustettu saksalainen palkinto jonka myöntää Landeszahnärztekammer Rheinland-Pfalz. Hildegardin kunniaksi on nimetty myös asteroidi 898 Hildegard.
Suomessa toimii Pyhän Hildegardin seura, joka edistää Hildegard Bingeniläisen elämäntyön tuntemusta, järjestää tapahtumia ja harjoittaa julkaisutoimintaa.
Tuotanto
Hildegardilta on säilynyt laaja latinankielinen kirjallinen tuotanto, joka on julkaistu kriittisinä editioina. Osa hänen tuotannostaan on saatavilla nykykielille käännettynä. Wiesbadenin koodeksi on Hildegardin merkittävin perintö. Ei ole varmaa, oliko se valmis jo hänen elinaikanaan vai hyvin pian hänen kuolemansa jälkeen, mutta oletettavasti hän oli siitä tietoinen. Se on keskiaikaiseksi käsikirjoitukseksi harvinaisen laaja, ja sitä pidetään Hildegardin tekstien ”lopullisena laitoksena”. Tekstejä kopioi 5–6 munkkia hänen luostarissaan, ja käsikirjoitukset sidottiin yhdeksi niteeksi, jonka siannahalla päällystetyt puiset kannet tosin ovat peräisin myöhemmältä ajalta, 1400–1500-luvulta. Koodeksiin ei sisälly Hildegardin lääkintään ja luonnontieteeseen liittyviä tekstejä, mikä voi kertoa, että olisi olemassa toinen, tietymättömissä oleva osa. Kolmikymmenvuotisen sodan aikana nunnat siirsivät koodeksin Reinin toiselle puolelle Eibingenin luostariin. Uudestaan se siirrettiin 1800-luvun alun maallistumisen aikana vuonna 1814 perustettuun Wiesbadenin valtionkirjastoon. Toisen maailmansodan aikana koodeksi vietiin turvaan Dresdeniin, jossa se säilyi, mutta josta se saatiin suurin ponnistuksin vasta 1948 takaisin Wiesbadeniin.
Purppuraleski
Purppuraleski (Vidua purpurascens) on leskien heimoon kuuluva afrikkalainen varpuslintu.
Levinneisyys
Purppuraleskeä tavataan Angolassa, Botswanassa, Etelä-Afrikassa, Keniassa, Kongon demokraattisessa tasavallassa, Malawissa, Mosambikissa, Namibiassa, Sambiassa, Tansaniassa ja Zimbabwessa. Lajia on kuvattu melko yleiseksi, ja sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Nurmirölli
Nurmirölli (Agrostis capillaris, syn. Agrostis tenuis) on yleinen heinälaji. Se on Suomessa muinaistulokas. Nurmirölli voi risteytyä isoröllin (Agrostis gigantea) ja rönsyröllin (Agrostis stolonifera) kanssa.
Ulkonäkö ja koko
Nurmirölli voi kasvaa hyvässä maassa noin 30 cm korkeaksi, kuivissa oloissa se jää matalammaksi. Nurmiröllin lehdet ovat kapeat. Hienorakenteinen röyhy on aluksi punertava, syksyä kohti se tuleentuu vaaleaksi.
Levinneisyys
Nurmirölli kasvaa koko Euroopassa ja Venäjän keskiosissa.
Elinympäristö
200px|thumb|vasen Nurmirölli kestää tallausta. Niinpä sitä kasvaa poluilla, laitumilla ja pihoilla. Sitä käytetään viljelynurmikkoseoksissa juuri tallauksenkestonsa takia.
Ålands landsbygd
Ålands landsbygd on yksi Suomen seutukunnista ja se sijaitsee Ahvenanmaan maakunnassa. Siihen kuuluu yhdeksän kuntaa, ja Euroopan unionin alueluokitusjärjestelmässä sen LAU 1 (NUTS 4) -numero on 212.
Väestönkehitys
Seuraavassa kuvaajassa on esitetty seutukunnan väestönkehitys viiden vuoden välein vuodesta 1980 lähtien. Käytetty aluejako on 1.1.2017 tilanteen mukainen.
Kazanin katedraali
thumb|220px|Kazanin katedraali [[Nevski prospektilla on Pietarin pääkirkko. Nevskin puoleisen julkisivun pylväskäytävä on lainaus Berninin kolonnadista Rooman Pietarinaukiolla.]]
Kazanin Jumalanäidin katedraali, myös Kazanin katedraali on ortodoksinen katedraali Pietarissa. Katedraali rakennettiin 1801–1811 Nevski prospektin varrelle arkkitehti Andrei Voronihinin suunnitelman mukaan latinalaisen ristin muotoon. Katedraalin arkkitehtuuri edustaa tyyliltään uusklassismia, vaikkakin siinä voi nähdä myös piirteitä barokista.
Historia
thumb|220px|Kazanin katedraali vanhassa postikortissa 1900-luvun alusta
Kazanin kirkon paikalla oli aiemmin Jumalansynnyttäjän kirkko, joka oli rakennettu 1737 keisarinna Annan hallituskaudella, ja jossa keisarinna Katariina II oli kruunattu vuonna 1762. Vuonna 1800 Paavali I antoi käskyn rakentaa paikalle uuden kirkon, jonka suunnitteli Andrei Voronihin, kreivi Stroganovin maaorja. Aleksanteri I laski uuden kirkon peruskiven syyskuussa 1801. Kirkkoa rakennettiin kymmenen vuotta kotimaisella työvoimalla paikallisista materiaaleista, ja se tuli maksamaan kolme miljoonaa ruplaa. Vihkiminen suoritettiin syyskuussa 1811.
Pian valmistumisensa jälkeen Kazanin katedraali sai kunnian säilyttää voitonmerkkejä isänmaallisesta sodasta. Sotasankari ja Napoleonin voittaja marsalkka Mihail Kutuzov haudattiin kirkkoon vuonna 1813. Ajan kuluessa kirkosta tuli Venäjän imperiumin sotasaavutusten näyttelypaikka. Pietari-Paavalin linnoituksen kirkossa säilytetyt voitonmerkit jätettiin paikoilleen, koska valtaosa niistä on tsaari Pietari Suuren saavuttamia ja kirkossa on myös hänen hautansa.
Katedraali toimi Pietarin pääkirkkona aina lokakuun vallankumoukseen saakka, jonka jälkeen kirkko suljettiin vuonna 1929, ja vuonna 1932 sen tiloissa avattiin Uskonnon ja ateismin historian museo. Kazanin kirkko luovutettiin Venäjän ortodoksiselle kirkolle vuonna 1991, se avattiin vuonna 1992, ja vihittiin uudelleen käyttöön vuonna 1998. Nykyään Kazanin Jumalanäidin katedraali on taas Pietarin pääkirkko.
Arkkitehtuuri
Kirkon rakentamisen alulle laittanut tsaari Paavali I halusi kirkon muistuttavan Rooman Pietarinkirkkoa. Venäläisen kirkonrakennusperinteen velvoittamana Kazanin kirkon pääsisäänkäynti on lännessä Nevskistä eroavalla Kazanskaja-kadulla, ja pääalttari sijaitsee itäpäädyssä Gribojedovin kanavan varrella. Nevskille näkyvä pohjoiseen antava puoli oli näin ollen rakennuksen sivuseinää, mutta Voronihin ratkaisi pulman rakentamalla Berninin innoittamana 96 pylvästä käsittävän puoliympyrän muotoisen kolonnadin. Alun perin Voronihin aikoi pystyttää pylväikölle vastaparin Nevskin toiselle puolelle, jolloin väliin olisi muodostunut Rooman Pietarinaukion kaltainen avoin tila, mutta suunnitelmaa ei koskaan toteutettu.
Kim Nilsson
Kim Nilsson (s. 28. maaliskuuta 1988 Öölanti) on ruotsalainen salibandyn pelaaja, joka edustaa ruotsalaista FBC Kalmarsundia kaudella 2016-2017 ja Ruotsin salibandymaajoukkuetta. Pelipaikaltaan 193 senttimetriä pitkä vasenkätinen Nilsson on hyökkääjä.
Kazanin katedraali
Arkkitehtuuri
Kazanin katedraalin ulko- ja sisäpuolen rakennuskivi saatiin suurimmaksi osaksi Pietarin lähialueilta: pudostinkivenä tunnettua travertiinia Hatšinan alueelta, rapakivigraniittia Viipurin alueelta, kalkkikiveä Isorajoelta ja Ruskealan marmoria Sortavalan alueelta.
Kim Nilsson
Nilsson on Färjestadens IBK:n kasvatti. Hän siirtyi myöhemmin AIK Innebandyyn, jossa hän voitti Ruotsin mestaruuden vuonna 2012. Vuonna 2014 Nilsson siirtyi Sveitsin liigan Grasshoppersiin. Näin ollen hänestä tuli historian kovapalkkaisin salibandyn pelaaja.
Nilsson on voittanut Ruotsin salibandymaajoukkueen kanssa MM-kultaa sekä vuosina 2012 että 2014. Molemmilla kerroilla Nilsson on valittu turnauksen parhaaksi pelaajaksi ja myös tähdistökentälliseen. Hänellä on myös MM-hopeaa vuodelta 2010 Suomesta, MM-hopeaa 2016 Riian kisoista sekä hopeaa 2018 Prahan MM-kisoista.
Brandon Flowers
Brandon Richard Flowers (s. 21. kesäkuuta 1981 Las Vegas, Yhdysvallat) on The Killers -yhtyeen laulaja ja keulahahmo. Hän soittaa lisäksi koskettimia, kitaraa ja bassoa. The Killersin tuotannon lisäksi Flowers on julkaissut sooloalbumit Flamingo (2010) ja The Desired Effect (2015).
Kazanin katedraali
Arkkitehtuuri
Sisätilojen aiemmasta loistosta on vain vähän säilynyt nykyaikaan. Aikoinaan hopealla päällystetty ja siperialaisesta jaspiksesta tehdyillä pylväillä koristeltu ikonostaasi on sittemmin hävinnyt tyystin. Päälaivan holveja kannattelevat monoliittiset punagraniittiset pylväät, joiden jalustat ja kapiteelit on tehty pronssista. Lattia on päällystetty marmorilla, joka on louhittu Aunuksesta ja Suomesta.
Brandon Flowers
Flowers syntyi Las Vegasissa, jossa hän myös asui kahdeksan ensimmäistä vuotta elämästään. Perhe muutti myöhemmin Utahiin, josta Brandon palasi takaisin Vegasiin vuosia myöhemmin käydäkseen koulunsa loppuun ja työskennelläkseen hotellipoikana Gold Coast Hotelissa. Lapsena Flowers kuunteli paljon brittiläistä rock-musiikkia, muttei unelmoinut muusikon urasta ennen kuin 19-vuotiaana, harkitessaan jo lähtetyssaarnaajaksi ryhtymistä, hän kuuli David Bowien kappaleen Changes. Kappale sai hänet kiinnostumaan musiikin tekemisestä.
Kazanin katedraali
Arkkitehtuuri
Kazanin kirkon edessä on pieni aukio, jonne vuonna 1837 pystytettiin pronssiset patsaat Napoleonin voittajille Mihail Kutuzoville ja Barclay de Tollylle. thumb|420px|left|Kazanin katedraali yövalaistuksessa (2006)
Brandon Flowers
Flowersin esiintymistyylissä on nähty vaikutteita Bonolta ja Bruce Springsteeniltä. Hänet tunnetaan erikoisista pukuvalinnoistaan ja tavastaan kertoa avoimesti mielipiteitään muista samantyylisistä yhtyeistä. Hän voitti NME Magazine Awardin vuonna 2005 sarjoissa ”paras pukeutuja” ja ”seksikkäin mies”. Vuonna 2010 Elton John asetti hänet neljänneksi omista sankareistaan kootulla listalla.
Eidfjorden
Eidfjorden on Hardangerinvuonoon kuuluva sivuvuono Vestlandin läänissä Norjassa.
Vuonon itäosan rannalla sijaitsee Eidfjordin taajama, jonka kohdalla vuonosta kaartuu kapeampi lahti, Simadalsfjorden, kohti koillista. Eidfjorden-vuonosta, Simadalsfjorden mukaan lukien, erkanee kolme suurempaa laaksoa: Simadal, Måbødalen ja Hjølmadalen.
Eteläpohjalaiset Juuret
Eteläpohjalaiset Juuret ry on sukututkimukseen ja paikallishistoriaan keskittynyt yhdistys, jonka kohdealueena on vanha historiallinen Etelä-Pohjanmaa.
Tutkimukset keskittyvät seuraaviin pitäjiin: Alahärmä, Alavus, Ilmajoki, Isokyrö, Jalasjärvi, Jurva, Kauhajoki, Kauhava, Kortesjärvi, Kuortane, Kurikka, Laihia, Lapua, Nurmo, Seinäjoki, Peräseinäjoki, Teuva, Töysä, Ylihärmä, Ylistaro, Vähäkyrö, Vöyri ja Oravainen.
Eteläpohjalaiset Juuret ry:llä on yli 800 jäsentä. Yhdistys on rekisteröity vuonna 2007. Yhdistyksen historia ulottuu vuoteen 1999, jolloin perustettiin yhdistyksen edeltäjä eli Pohjanmaan historiallisen seuran Juuret-toimikunta. . Yhdistys on yksi Suomen suurimpia sukututkimusyhdistyksiä heti Suomen Sukututkimusseuran ja SSHY:n jälkeen.
Eteläpohjalaiset Juuret -julkaisu
Yhdistyksen jäsenjulkaisu on neljä kertaa vuodessa ilmestyvä Eteläpohjalaiset Juuret -lehti. Vuodesta 1999 ilmestynyt lehti on keskittynyt julkaisemaan sukututkimusartikkeleita ajalta ennen 1700-luvun puoltaväliä, jolloin kirkolliset aineistot ovat vähäisempiä ja sukututkimuksen onnistuminen edellyttää esimerkiksi käräjäpöytäkirjojen ja voudin- ja läänintilien tutkimusta.
Eteläpohjalaiset Juuret -yhdistys julkaisee myös pitäjäkohtaisia historiallisia vuosikirjoja eli kotiseutukirjoja yhteistyössä kotiseutuyhdistysten kanssa, muita erillisjulkaisuja sekä asutuskarttoja. Historiallisia vuosikirjoja on julkaistu Isostakyröstä, Vähästäkyröstä, Ylistarosta, Laihialta, Jurvasta , Nurmosta ja Teuvalta.
Eteläpohjalaiset Juuret pyrkii tukemaan pohjalaisten sukujen tutkimista monin eri tavoin. Yhdistyksen verkkosivuilla on sukututkimusta helpottavia henkilöhakemistoja, sukututkijalistoja, linkkilistoja, arkistolähteitä ja karttuva vanhojen valokuvien galleria.
Buzău (piirikunta)
Buzău on piirikunta Romanian Munteniassa. Piirikunnan pääkaupunki on Buzău. Sen pinta-ala on 6 103 km² ja siellä on noin 440 931 asukasta (vuonna 2014).
Maantiede
Piirikunnan pinta-ala on yhteensä 6 103 km². Alueen merkittävin joki on Siretjokeen laskeva Buzău, jonka sivuhaarat keräävät vettä Karpaateilta.
Buzăun piirikunta rajautuu idässä Brăilan piirikuntaan, lännessä Prahovan ja Braşovin piirikuntiin, pohjoisessa Covasnan ja Vrancean piirikuntiin sekä etelässä Ialomiţan piirikuntaan.
Väestö
Vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan piirikunnassa oli 432 054 asukasta ja sen väestötiheys oli 81 asukasta neliökilometrillä.
Piirikunnan asukkaista romanialaisia on 97 %, romaneja alle 3 %.
Hauteville
Hauteville voi viitata seuraaviin:
Attock
Attock (urduksi ja punjabiksi اٹک‬), vuoteen 1978 asti Campbellpur, on Attockin piirikunnassa sijaitsevan Attockin tehsilin hallintokeskus, joka sijaitsee Punjabin provinssissa Pakistanissa. Kaupunki on perustettu vuonna 1908. Attockissa on vuoden 2019 tietojen mukaan 85 479 asukasta.
Jotta
Jotta on suomen kielen alistuskonjunktio, joka merkitsee sitä varten, että. Vapaassa kielenkäytössä se korvataan usein että-sanalla. Saman viestin voi välittää puheessa korvaamalla esimerkiksi lauseen Pidä silmällä kelloa, jotta et myöhästy loppuosan sanomalla että et myöhästy, mutta asiatyylissä tämä ei ole sujuvaa kieltä, eikä näin ole suotavaa tehdä muodollisessa kielenkäytössä.
Attock
Ilmasto
Kaupungissa on kylmät talvet ja lämpimät kesät. Sateisin kuukausi on elokuu, vähiten taas sataa toukokuussa.
Jotta
Kaakkoismurteissa (läntisimpiä lukuun ottamatta) että-sanaa puolestaan korvaa lyhentynyt muoto jot (esim. se sannoo sille, jot 'tule tän vaijalle', jot 'vaija jälttää tuota lanttuu', Viipurin mlk.) Näissä murteissa sana on vuorotellut perinteisestikin muodon et, joka on myös suomen nykypuhekielen yleinen että-sanan lyhenne, kanssa. Läntisimmissä, hämäläisvaikutteisemmissa kaakkoismurteissa vuorottelevat muodot jotta ja että.