cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Huronit
Kylät ja elinkeinot
Runsaasta kalastuksesta ja metsästyksestä huolimatta omat pyyntielinkeinot eivät täyttäneet kaikkia huronien tarpeita. Siksi myös kaupankäynti kuului tärkeänä osana heidän elämäänsä. Talvien ajaksi monet pohjoisista metsistä tulevat heimot, kuten nipissingit ja algonquinit majoittuivat asumaan huronkylien laitamille. Myös ottawat olivat hyviä kauppakumppaneita ja nykyisen Pennsylvanian seuduilta vaelsivat susquehannockit myymään omia tuotteitaan. Huronien kylistä lähtevät polut eivät yhdistäneet vain oman kansan kyliä, vaan niistä erkani polkuja metsien läpi myös naapuriheimojen maille. Tärkein kauppaverkoston kulkutie muodostui vesireiteistä.
thumb|Turkiksien kuljetukseen ja vaativimpiin matkoihin käytettiin kookkaampia kanootteja. [[Frances Anne Hopkinsin maalaus vuodelta 1879.]] Tuohikanootin tekijöinä huronit olivat taitavia. He käyttivät rakennusaineena koivua, kun taas irokeesien raskaskulkuiset kanootit valmistettiin jalavasta. Viimeksi mainitut taivalsivatkin pitkiä matkoja jalan, kun huronit taas liikkuivat kevyillä kanooteillaan vaivattomasti suuriakin etäisyyksiä. Kookkaampia kanootteja käytettiin lähinnä turkiskaupan yhteydessä, kun huronit kuljettivat kallisarvoisia turkiksiaan Montrealissa asuville ranskalaisille. Huronit eivät kuitenkaan kyenneet hyödyntämään vesiliikennettään tarpeeksi tehokkaasti sodankäynnissään irokeeseja vastaan.
Heimot ja juhlat
Huronliittoon kuului neljä pääheimoa, joista Attignawantan (Karhut) oli suurin. Muut heimot olivat Attigneenongnahac, Tahontaenrat ja  Arendarhonon. Viidettä heimoa Ataronchronoa ei tunnustettu liiton jäseniksi. Kaikki huronien heimot jakaantuivat klaaneihin, joiden tehtävät olivat lähinnä rituaalisia. Juhlat olivat tärkeä osa kulttuuria. Suurin ja suosituin tapahtuma oli laulujuhlat. Kiitospäivää vietettiin hyvän onnen kunnioitukseksi. Ainutlaatuisena pidetään heidän "kuolleiden pitojaan" (Feast of the dead). Vainajat, jotka aluksi kannettiin metsässä oleville lavoille, siirrettiin noin kymmenen vuoden kuluttua luukasoina suureen yhteishautaan. Uskomuksen mukaan uudelleenhautaus takasi kuolleiden sieluille pääsyn maahan, joka odotti kaukana auringonlaskun takana. Sodissa surmansa saaneet haudattiin kuitenkin maahan välittömästi. Joskus kuolleen ruumis poltettiin uhriksi yliluonnolliselle olennolle, jota kutsuttiin nimellä Oki. Eräiden antropologien mukaan vangit olivat huroneille vihan kohteita, joihin purettiin turhautumiset ja menneet vääryydet.
Aseistus ja sodankäynti
1600-luvun silminnäkijähavaintojen mukaan huronit suojasivat sotatilanteissa selkänsä, rintansa ja säärensä vartalopanssareilla, jotka oli punottu puusta. Heidän vaarallisin lähitaisteluaseensa oli kivipäinen tai rautapuusta tehty nuija, joiden eläinkuviot saattoivat kuvata omistajansa klaania. Eurooppalaisen kaupan mukana tulleet metalliset tomahawkit korvasivat myöhemmin nuijat. Jouset ja nuolet saivat rinnalleen musketteja. Sotien luonteen muuttuessa aseistuksen myötä vartalopanssarien käyttö lopetettiin.
Historioitsija Francis Parkman kuvaa huronien vangiksi joutuneen ja kuolemaan roviolla tuomitun irokeesin kohtaloa. Kidutukseen osallistuneet soturit puhuivat tuomitulle ystävällisesti ja osoittivat suurta itsehillintää. Kun hiljaisella tulessa kidutettu vanki menehtyi puoli vuorokautta kestäneen tilaisuuden päätteeksi, hänestä leikattiin pieniä palasia, jotka jaettiin syötäviksi.
Ulkonäkö
Huronsoturit ajelivat hiuksensa jättäen keskelle päätä skalppitöyhdön, joka useasti ulottui korkeana harjana otsalta pitkälle niskaan. Tämä harjasmaisena törröttävä hiustyyli oli hämmästyttänyt ranskalaisia merimiehiä. Tatuoinnit olivat sotureilla melko yleisiä. Punainen oli ihoväreistä suosituin. Ulkoista näyttävyyttä lisättiin koristautumalla sulin, helmin ja piikkisian piikein (vrt. ranskan sana hure ’piikkisika’). Vaatteissa käytettiin erilaisia ripsuja. Miehet kantoivat selässään pussia, joka sisälsi henkilökohtaisia tavaroita, taikakaluja sekä piipun.
Kurinpito
Huronien laki oli armoton. Murhaajat sidottiin uhriensa ruumiisiin kiinni ja jätettiin nääntymään. Myöhemmin lakia lievennettiin ja syylliset teloitettiin ampumalla. Maanpetturit surmattiin alkuperäisessä kulttuurissa välittömästi. Tuomioiden täytäntöönpano tapahtui yksityisesti ilman julkisuutta. Muut huronien nimeämät rikokset olivat varkaudet ja noituuden harjoittaminen.
Aberdeen (täsmennyssivu)
Aberdeen voi tarkoittaa:
Paikkakunta
Kanadassa:
Johan Kristian Lampén
Johan Kristian Lampén (15. maaliskuuta 1821 Hollola – 11. helmikuuta 1882 Helsinki) oli Rantasalmen kirkkoherra ja teologian tohtori sekä moninkertainen pappissäädyn valtiopäivämies.
Lampén oli talollisen poika Hollolasta. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Helsingissä 15.12.1840 (arvosana laudatur äänimäärällä 32), valmistui filosofian kandidaatiksi 16.4.1847 ja maisteriksi 22.6.1847. Teologian kandidaatiksi hän valmistui 25.1.1854 ja vihittiin papiksi Porvoon hiippakunnassa 21.6.1854. Lampénin väitöskirja Om den katholska reformationen under schismens tid hyväksyttiin 20.5.1857, mitä seurasi teologian lisensiaatin tutkinto 27.2.1858 ja 13.5.1863 teologian tohtorin arvo. Johan Kristian Lampén toimi kreikan, heprean ja teologian opettajana Viipurissa ja Kuopiossa vuosina 1854–1869, jolloin hän siirtyi Rantasalmen kirkkoherraksi kuolemaansa 1882 asti. Porvoon tuomiokapitulin jäsen Lampén oli 1873–76. Lampén oli myös pappissäädyn edustaja valtiopäivillä 1867, 1872, 1877 ja 1882. Hän kuoli valtiopäivien aikana Helsingissä helmikuussa 1882.
Lampénin puoliso oli vuodesta 1859 Selma Adolfina Ottelin (1838–1921). Heillä oli kahdeksan lasta, joista Augusta Lampén piti Helsingissä valmistavaa koulua, Walter Lampén toimi Helsingissä Sörnäisten ruotsalaisen seurakunnan kirkkoherrana ja Ernst Lampén oli lehtori ja kirjailija; tyttäristä Selma Lampén oli naimisissa lähetysjohtaja ja runoilija Jooseppi Mustakallion kanssa, Fanny Lampén teologian tohtori Uno Paunun kanssa ja Anna Lampén professori Karl Olof Lindeqvistin kanssa.
Habiba Ghribi
Habiba Ghribi (s. 9. huhtikuuta 1984 Kairouan) on tunisialainen kestävyysjuoksija, jonka päälaji on 3 000 metrin estejuoksu.
Ghribi sijoittui 2002 Radèsin Afrikan-mestaruuskilpailuissa 5 000 metrin juoksussa 11:nneksi. Hän karsiutui Helsingin MM-kilpailuissa 2005 3 000 metrin estejuoksun alkuerissä. Hän sai samassa lajissa hopeaa Bambousin Afrikan-mestaruuskilpailuissa 2006 ajalla 10.10,93. Pekingin olympialaisissa 2008 hän oli estejuoksussa kolmastoista. Ghribi sai Pescaran Välimeren kisoissa 2009 pronssia 1 500 metrin juoksussa. Berliinin MM-kilpailuissa hän oli 3 000 metrin estejuoksussa viides.
Sekä Daegun MM-kilpailuissa 2011 (aika 9.11,97) että Lontoon olympialaisissa 2012 (aika 9.08,37) Ghribi sijoittui alun perin toiseksi maansa ennätysajoilla, mutta nousi myöhemmin molempien kisojen voittajaksi kun Julija Zaripova hylättiin dopingin vuoksi. Lontoossa hänestä tuli ensimmäinen olympiamitalin voittanut tunisialainen nainen. Afrikan-mestaruuskilpailuissa 2014 Ghribi sijoittui estejuoksussa viidenneksi ja 1 500 metrillä kuudenneksi.
Ghribi saavutti Pekingin MM-kilpailuissa 2015 hopeaa 3 000 metrin estejuoksussa ajalla 9.19,24. Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 hän oli estejuoksussa kahdestoista.
Saafi-saafi
Saafi-saafi on Senegalissa puhuttu nigeriläis-kongolainen kieli. Se kuuluu cangin-kielten alaryhmään yhdessä leharin, palorin, noonin ja ndutin kanssa. Saafi-saafi on ryhmänsä puhutuin kieli; sillä on 200 000 äidinkielistä puhujaa ja puhujien määrä on kasvussa. Saafi-saafin puhujat, samoin kuin muiden cangin-kielten ja sererin puhujat, kutsuvat itseään serereiksi.
Saafi-saafia voidaan kirjoittaa arabialaisilla tai latinalaisilla kirjaimilla. Äidinkielenään saafi-saafia puhuvista kuitenkin vain noin prosentti on lukutaitoisia.
Saafi-saafista tehtiin yksi Senegalin kansalliskielistä lokakuussa 2005.
Luettelo Suomen virallisen latauslistan ykkösistä vuonna 2015
Tämä on luettelo Suomen virallisen latauslistan kärkipaikkaa hallussaan pitäneistä artisteista ja singleistä vuonna 2015.
Tristan ja Isolde (ooppera)
Tristan ja Isolde on Richard Wagnerin säveltämä kolminäytöksinen, saksankielinen ooppera, johon Wagner on kirjoittanut myös libreton. Oopperan tapahtumat ja henkilöt perustuvat paljolti Gottfried von Strassburgin laatimaan romanttiseen kertomukseen, joka vuorostaan perustuu Britannian Tuomaana tunnetun englantilaisen kirjailijan ranskankieliseen kertomukseen. Wagner sävelsi teoksen vuosina 1857–1859, ja se esitettiin ensi kerran Münchenissä 10. kesäkuuta 1865. Teos sai osakseen heti sekä kiitosta että ankaraa arvostelua. Nykyään se luetaan merkittävimpien oopperoiden joukkoon, ja sitä pidetään myös tyyliltään käänteentekevänä teoksena taidemusiikin historiassa.
Tristanin ja Isolden tarina oli renessanssin ja keskiajan tunnetuimpia kertomuksia. Siitä on olemassa erilaisia versioita, joista varhaisimmat ovat 1100-luvun puolivälistä. Gottfried von Strassburgin versiolla oli suuri vaikutus saksalaiseen kirjallisuuteen. Gottfried painotti omassa versiossaan hovielämään sijoitettua rakkauskertomusta sekä ritareita, mikä näkyy myös Wagnerin laatimasta libretosta.
Sävellystekniikka
Tristan ja Isolde -oopperassa Wagner toteutti teorioitaan, joita hän oli jo aiemmin esitellyt musiikkikirjoituksissaan. Teoksen ei-konventionaalinen harmonia kuvastaa päähenkilöiden välille syntyvää seksuaalista jännitettä, mutta musiikin kehityksen kannalta oleellisempaa oli, että se viitoitti tietä kohti sävellajitonta musiikkia. Teoksen rakenteesta on esitetty jälkikäteen erilaisia näkemyksiä, ja keskustelu jatkuu edelleen. Jo teoksen alkusoitto osoittaa Wagnerin pyrkivän pois tonaalisuudesta ja kohti entistä vapaampia rakenteita.
Wagner asettaa usein peräkkäin kolmisointuja, joiden pohjasävelet ovat tritonuksen etäisyydellä toisistaan. Tällöin toteutumaton kadenssi jättää kuuntelijan kaipaamaan päätöstä ja musiikkiin syntyy jännite. Muutamat muut säveltäjät olivat myös käyttäneet tätä tehokeinoa yksittäistapauksissa, mutta Wagner käytti sitä läpi koko teoksensa. Oopperan alkusoiton kesken jäävät kadenssit saavat tavallaan päätöksensä kolmannen näytöksen lopussa. Näihin päätöksiin ollaan vähällä päästä jo oopperan välivaiheissa, mutta ne lykkääntyvät aina. Esimerkiksi toisen näytöksen Tristanin ja Isolden duetossa ("Wie sie fassen, wie sie lassen...") rakentuva musiikillinen huipentuma rikkoontuu Kurwenalin saapuessa paikalle ("Rette dich, Tristan!"). Kadenssien sarjan lopetukset kuullaan vasta Isolden viimeisessä laulussa, jossa hän on yksin ("In des Welt-Atems wehendem All").
Teoksessa käytetään usein lyhyttä sävelkulkua, jossa muodostuu sävellajiton sointu. Tämä ensimmäisen kerran heti teoksen alussa kuultava kohta on saanut nimen "Tristan-sointu". Tämä liittyy teoksessa hyödynnettyyn johtoaihetekniikkaan, jossa tietyt motiivit eli melodianpätkät esiintyvät tiettyjen henkilöiden tai tapahtumien yhteydessä.
Tapahtumapaikka ja -aika ja oopperan kesto
Kesto: I näytös 75 min, II näytös 75 min, III näytös 70 min, yht. n. 3 t 40 min.
Roolit
Tristanin ja Isolden nimiosat kuuluvat oopperakirjallisuuden haastavimpiin rooleihin. Kuuluisia Tristaneja ovat olleet muun muassa Lauritz Melchior, Ludwig Suthaus, Ramon Vinay, Wolfgang Windgassen, Jon Vickers sekä Ben Heppner. Ensimmäinen suomalainen Tristan oli Alfons Almi vuonna 1946, sittemmin suomalaisista laulajista roolia ovat esittäneet Pekka Nuotio ja Pentti Perksalo. Kansainvälisesti Kuuluisia Isolden esittäjiä ovat olleet muun muassa Frida Leider, Kirsten Flagstad, Astrid Varnay, Birgit Nilsson, Jane Eaglen, Waltraud Meier sekä Nina Stemme. Ensimmäinen suomalainen Isolde oli Irja Aholainen. Kansainväliseen maineeseen Isolden roolissa nousi Anita Välkki. Suomalaiset bassot Kim Borg, Martti Talvela, Matti Salminen ja Mika Kares ovat menestyksekäästi laulaneet kuningas Marken roolia.
Ensimmäinen näytös
Isolde ja hänen palvelijattarensa Brangäne ovat matkalla Tristanin laivassa kohti Cornwallia, jossa Isolden on määrä mennä naimisiin kuningas Marken kanssa. Isolde on vihoissaan ja toivoo laivan matkustajineen uppoavan. Brangäne toivoo Isolden kertovan hänelle, mikä häntä vaivaa. Isolde lähettää palvelijansa pyytämään laivassa mukana olevaa Tristania saapumaan luokseen. Tristan ei ole kuulevinaan, vaan ainoastaan jatkaa vakuuttelujaan palvella Isoldea. Tristanin palvelija, Kurwenal, vastaa pilkallisesti, ettei vasta päättyneen sodan aikana Isolden suojelijan, Moroldin, surmanneen Tristanin tarvitse ottaa komentoja vastaan tämän palvelijattarelta.
pienoiskuva|Tristan ja Isolde [[Edmund Blair Leightonin kuvaamana]]
Toinen näytös
Muiden lähtiessä yöllä metsästämään Isolde ja Brangäne jäävät Marken linnaan. He kuuntelevat metsästystorvia, ja Isolde on sitä mieltä, että on turvallista sammuttaa soihtu merkkinä Tristanille, jotta tämä voi saapua paikalle. Brangäne varoittaa Isoldea Melot-nimisestä ritarista, jonka Brangäne huomasi tarkkailevan heitä aiemmin linnassa Marken ottaessa heidät vastaan. Isolde pitää Melotia Tristanin ylimpänä ystävänä ja sammuttaa merkkisoihdun.
Brangäne perääntyy muurille ja Tristan saapuu. Seuraa Tristanin ja Isolden riemukas kohtaaminen, ja sen jälkeen pitkä keskustelu ja duetto. Tristan ja Isolde ylistävät yötä, joka yhdistää heidät. Tristan pitää päivänvaloa epätodellisena, hänen mukaansa vain kuoleman yö voi yhdistää heidät lopullisesti. Brangänen ääni varoittaa yön päättymisestä pariin otteeseen, ja lopulta päivän sarastaessa metsästysseurue, Melot, Marke ja Kurwenal etunenässä, saapuukin paikalle, ja he löytävät Tristanin ja Isolden toistensa sylistä. Melot syyttää Tristania petturiksi, ja seuraa Marken kymmenen minuuttia pitkä osuus, jossa hän ilmaisee syvän pettymyksensä ja murheensa ottopoikansa Tristanin petoksesta sekä siitä, ettei itse saanut Isoldea.
Tristan pyytää Isoldea mukaansa yön valtakuntaan, josta hän sanoo itsekin tulleensa. Isolde suostuu mielihyvin. Melot syyttää Tristania yhä petturiksi haastaen tämän taisteluun. Tristan saa Melotilta kuolettavan haavan.
Kolmas näytös
Kurwenal on tuonut syvän haavan saaneen Tristanin laivalla kotilinnaansa Kareoliin. Paimen soittaa surullista melodiaa ja tiedustelee tajuttoman Tristanin tilaa. Kurwenal uskoo, että vain (parantajan lahjoilla varustetun) Isolden ilmaantuminen voi pelastaa Tristanin. Paimen sanoo soittavansa fanfaarin sitten kun laiva tulee. Tristan herää Kurwenalin suureksi iloksi, mutta selittää olleensa jo tuonpuoleisessa, jonne kaipaus Isoldeen esti häntä kuitenkin jäämästä. Kurwenal vakuuttaa Tristanille Isolden olevan tulossa laivalla. Paimen kuitenkin soittaa yhä surullista laulua.
Tristan valittaa kaipaustaan, josta hän ei päässyt eroon kuolemassakaan, ja hän kiroaa kohtalokkaan lemmenjuoman ennen kuin menettää taas tajuntansa hetkeksi. Tristan kuitenkin herää, ja pian paimen alkaa soittaa fanfaaria Isolden laivan saapumisen johdosta. Kurwenal rientää saattamaan Isoldea Tristanin käskystä. Kurwenal käskee Tristania pysymään vuoteessaan, mutta maaniseen tilaan joutunut Tristan riuhtaisee itsensä ylös ja julistaa paenneensa kuoleman kielistä. Hän repäisee siteet haavastaan ja menehtyy paikalle rientävän Isolden käsivarsille.
Isolde lyyhistyy Tristanin viereen, ja toinen laiva, mukanaan sotajoukkoja, sapuu Kareoliin. Joukkojen etunenässä on Melot, jonka kimppuun Kurwenal välittömästi hyökkää. Melot kuolee heti ja Kurwenal menehtyy myös pian hyökättyään muiden joukkojen kimppuun. Brangäne yrittää kertoa Isoldelle, että Marke ja Melot olivat häneltä lemmenjuomasta kuultuaan antaneet anteeksi Tristanille ja päättäneet tulla antamaan hyväksyntänsä Tristanin ja Isolden liitolle. Marke suree tapahtumia edellisen toisen näytöksen lopussa olleen valituslaulunsa tapaan. Isolde herää hetkeksi viimeistä laulua (Liebestod) varten, mutta pakahtuu sen jälkeen suruunsa. Marke siunaa Tristanin ja Isolden ruumiit hiljaisesti.
Hydrastiini
Hydrastiini (C21H21NO6) on isokinoliinialkaloideihin kuuluva heterosyklinen orgaaninen yhdiste. Yhdistettä on tutkittu lääketieteessä.
Ominaisuudet
Hydrastiini on kiraalinen yhdiste ja sillä on kaksi enantiomeeria, joista (+)-hydrastiinia esiintyy kiurunkannuksiin kuuluvassa Corydalis stricta-lajissa ja (-)-hydrastiinia esiintyy hurmejuuressa ja happomarjoihin kuuluvassa Berberis laurina-lajissa. Huoneenlämpötilassa hydrastiini on väritöntä kiteistä ainetta. Se ei juurikaan liukene veteen, mutta liukenee esimerkiksi etanoliin, asetoniin, bentseeniin ja kloroformiin. Hydrastiini on optisesti aktiivista ja (-)-hydrastiinin kiertokyky etanoliliuoksessa on -50.
Hydrastiinin (-)-enantiomeeri rentouttaa lihaksia ja hidastaa sydämen lyöntitiheyttä ja sillä on myös tulehdusta hilvitseviä ja antibakteerisia ominaisuuksia. Suurina pitoisuuksina se on myrkyllistä. Hydrastiinin (+)-enantiomeeri on GABAA -reseptorien antagonisti.
Pulheim
Pulheim on kaupunki Nordrhein-Westfalenin osavaltiossa, läntisessä Saksassa. Se kuuluu Rhein-Erft-Kreisin piirikuntaan ja sijaitsee luoteiseen Kölnistä. Vuoden 2016 lopussa kaupungin asukasluku oli 53 834. Sen pinta-ala on 72,15 neliökilometriä.
Nykyinen Pulheim syntyi 1. tammikuuta vuonna 1975, kun alueuudistuksen myötä Pulheimin kuntaan liitettiin useita itsenäisinä toimineita paikkakuntia. Kaupunginoikeudet uudelle Pulheimille myönnettiin 1. tammikuuta vuonna 1981.
Aiheesta muualla
thumb|left|300px|Altes Rathaus Pulheimissa.
Anthony Carelli
thumb|right|Santino Marella Tribute to the Troops tapahtumassa joulukuussa 2010. Anthony Carelli (s. 14. maaliskuuta 1974) on kanadalais-italialainen show-painija, joka painii World Wrestling Entertainmentin Raw-brändissä, jossa hänet tunnetaan nimellä Santino Marella.
Uran alku: Uusi Intercontinental Champion
Santino Marellan show-painiura WWE:ssä alkoi huhtikuussa 2007 Milanossa, Italiassa, missä WWE oli maailmankiertueellaan. Vince McMahon päätyi sormellaan osoittamaan katsomosta itse Santinoa valitessaan katsojaa ottamaan mittoja silloisesta Intercontinental mestarista Umagasta Intercontinental Championshipissä. Bobby Lashleyn avulla Santinon onnistui voittamaan Umagan ja nousta uudeksi Intercontinental Championiksi. Siitä alkoi kehittyä Santinon ura show-painijana.
Vaikka Santino hävisikin mestaruutensa Umagalle takaisin Vengeancessa, hän alkoi keräämään itselleen suosiota. Hänet alettiin tuntea naisystävänsä kanssa kulkevana nössönä, joka kiusaa muita, mutta yritti loppukädessä selvittää asiat puhumalla. Hän myös kutsuu itseään suureksi urheilijaksi, joka aina ennen ottelua tekee sanojensa mukaan kyykistyksiä ja punneruksia.
2008-nykyinen
Ura eteni vuoteen 2008, jolloin Santino sai olla todistamassa Randy Ortonin raakaa katkeruutta. Santinolla oli ottelu Jeff Hardya vastaan, joka oli juuri voittanut ykköshaastajuuden WWE:n mestaruuteen. Ottelun keskeytti Orton, joka potkaisi Jeffin veljeä Matt Hardya päähän, sen takia ottelua ei koskaan oteltu loppuun. Tänä vuonna Santino myös ystävystyi Carliton kanssa. Tammikuun loppupuolella Santino tuli kolmantena osallistujana Royal Rumbleen ja oli ensimmäinen ulos lentänyt maistettuaan ensin Shawn Michaelsin Sweet Shin Musicia ja lennettyään sitten Undertakerin heittämänä ulos. Vuoden 2008 WWE Draftissa Santino ja Carlito hävisivät Finlaylle ja Hornswogglelle. Summerslamissä Santino voitti toisen kerran Intercontinental-mestaruuden voittamalla Beth Phoenixin kanssa Intercontinental mestari Kofi Kingstonin ja naisten mestarin Mickie Jamesin Winners take all-joukkueottelussa. 10. lokakuuta 2008 Santino hävisi mestaruutensa William Regalille, joka oli voittanut Battle Royal ottelun 1. haastajan paikasta. Royal Rumble 2009:ssä Santino putosi sekunnissa Kanen pudottamana, joka rikkoi The Warlordin 2 sekunnin ennätyksen.
Sipadan
Sipadan (malaijiksi Pulau Sipadan) on tuliperäinen saari Malesiassa. Se sijaitsee Celebesinmeressä, noin 36 km Borneosta kaakkoon. Saari on muodostunut merenpohjassa olevan tulivuoren ja vuosituhansien aikana kasvaneen koralliriutan päälle. Se nousee 600 m miltei pystysuoraan merenpohjasta. Koralliriutan ekosysteemi tarjoaa elinympäristön noin 3000 eri lajille.
Saaren tärkein elinkeino on sukellusmatkailu. Todella suosittu sukelluskohde siitä tuli sen jälkeen kun Jacques Cousteau huomasi saaren lajiston monipuolisuuden. Parhaimmissa tapauksessa 10 metrin päässä rannalta on 600 metrin äkkijyrkkä pudotus. Saaren korallien läheisyydessä voi tavata valtavia kalaparvia, haita, kilpikonnia ja valaita. Tyypillisiä lajeja ovat esimerkiksi, barrakudat, rauskut, vasarahait ja valashai. Saaren juuressa on kalkkikiviluolia, joista löytyy kilpikonnan luurankoja.
Suurelle yleisölle saari tuli tunnetuksi vuonna 2000 kun Abu Sayyaf kidnappasi 23. huhtikuuta saarella olleen useiden eri maiden kansalaisista koostuneen matkailijaryhmän Jolon saarelle Filippiineille. Panttivankien joukossa olivat saarella sukeltamassa olleet suomalaiset Seppo Fränti ja Risto Vahanen, jotka vapautettiin saman vuoden syyskuussa.
Turkmenistanin sosialistinen neuvostotasavalta
Turkmenistanin sosialistinen neuvostotasavalta (, Türkmenistan Sowet Sotsialistik Respublikasy, ), lyhyemmin Turkmenistanin SNT (, Türkmenistan SSR, TürSSR, ), oli Neuvostoliiton osavaltio Keski-Aasiassa. Se käsitti nykyisen Turkmenistanin alueen.
Historia
Turkmenistanin SNT:n edeltäjä oli 7. elokuuta 1921 Turkestanin ASNT:n yhteyteen perustettu Turkmeenien alue. Turkmenistanin SNT perustettiin syksyllä 1924 Turkmeenien alueesta sekä osista Buharan ja Horezmin sosialistisia neuvostotasavaltoja. Turkmenistanin sosialistinen neuvostotasavalta liittyi Neuvostoliittoon 13. toukokuuta 1925.
Neuvostovallan alkuaikana turkmeenien paimentolaiselämä pyrittiin lopettamaan perustamalla kollektiivisia maatiloja ja heidän islamilainen uskontonsa pyrittiin myös tuhoamaan. Nämä sortotoimet purkautuivat kapinana neuvostohallintoa vastaan 1936. Kapina kukistettiin ja yli miljoona turkmeenia pakeni Afganistaniin ja Iraniin. Turkmeenien uskontoon kohdistuneita sortotoimenpiteitä kuvaa hyvin se, että vuonna 1911 Turkmenistanin alueella oli 411 moskeijaa, mutta vuonna 1941 niistä oli käytössä enää viisi. Myös Turkmenistanin kansallisuusoloja pyrittiin sekoittamaan, tuomalla tuhansia venäläisiä uudisasukkaita asumaan alueelle.
Karakumin kanavan rakentaminen 1950-luvulla muutti laajat, siihen asti hyödyttömät, alueet puuvillanviljelylle soveltuviksi. Kanavan vesi johdettiin Amudarjajoesta, mikä aiheutti Araljärven kutistumisen.
Neuvostoliiton hajotessa Turkmenistanin SNT julistautui itsenäiseksi 27. lokakuuta 1991 ja siitä tuli itsenäinen Turkmenistan.
Elsa Moberg
Elsa Moberg (30. kesäkuuta 1889 – 20. marraskuuta 2001) oli kaikkien aikojen vanhin ruotsalainen lokakuuhun 2007 asti, jolloin Astrid Zachrison rikkoi Mobergin pitkäikäisyysennätyksen. Moberg eli 112 vuoden ja 143 päivän ikäiseksi. Moberg meni naimisiin vuonna 1936, mutta ei saanut lapsia. Hän työskenteli kenkäkauppiaana Lysekilissä. Moberg eli viimeiset vuosikymmenensä Tukholmassa.
Johann Otto von Spreckelsen
Johann Otto von Spreckelsen (4. toukokuuta 1929 Viborg, Tanska – 16. maaliskuuta 1987 Hørsholm, Tanska) oli tanskalainen arkkitehti. Vuonna 1982 hän voitti Grande Archen kansainvälisen suunnittelukilpailun, mutta hän kuoli ennen kuin ehti nähdä sen rakennettuna.
Kurt Wallander
pienois|Kurt Wallanderin koti­katu Maria­gatan Ystadissa. Kurt Wallander on ruotsalaisen kirjailijan Henning Mankellin luoma hahmo, joka esiintyy sekä kirjoissa että elo­kuvissa. Ensimmäinen Wallander-romaani ilmestyi vuonna 1991. Wallander-kirjojen ja -elo­kuvien tapahtuma­paikoista Ystadissa on tullut turisti­nähtävyyksiä. Wallanderin tytär Linda Wallander on myös poliisi.
Kirjat
Henning Mankellin oli tarkoitus lopettaa Kurt Wallander -kirjat vuonna 1999 ilmestyneeseen novelli­kokoelmaan Pyramidi, mutta vuonna 2009 hän pyörsi päätöksensä ja kirjoitti vielä teoksen Rauhaton mies. Kirjassa Ennen routaa pää­osassa on Kurt Wallanderin tytär Linda Wallander. Vuonna 2013 julkaistiin ruotsiksi ja suomeksi pienoisromaani Haudattu, joka oli aiemmin julkaistu vain hollanniksi.
Kurt Wallander esiintyy myös kirjailija Jan Guilloun kirjassa En med­borgare höjd över varje miss­tanke.
Elokuva- ja televisioversiot
Wallander-kirjoista on tehty elo­kuvia ja televisio­sarjoja. Kahdeksan ensimmäistä romaania on kuvattu Ruotsissa vuosina 1995–2006. Niiden pää­osan esittäjänä on Rolf Lassgård, joka esittää Wallanderia myös 2007 tehdyssä elo­kuvassa Pyramidi. Elo­kuvia on esitetty Suomen televisiossa esimerkiksi MTV3-kanavalla.
Linda Wallander -kirjaan perustuva elo­kuva Ennen routaa sai ensi-iltansa Suomessa 2005. Se on ensimmäinen osa 32-osaisesta Wallander-sarjasta, jossa Wallanderia esittää Krister Henriksson ja jonka elo­kuvat perustuvat Mankellin suunnittelemiin juoniin. Elokuvassa Kosto Wallander muuttaa oma­koti­taloon meren rannalle.
Wallander-kirjojen pohjalta on tehty yhdeksän englannin­kielistä televisio­elo­kuvaa, joissa Wallanderia esittää Kenneth Branagh.
Netflix on tuottanut englannin­kielisen televisio­sarjan Young Wallander, jossa nuorta Kurt Wallanderia esittää Adam Pålsson. Sarja kuvattiin Vilnassa, ja se julkaistiin vuonna 2020. Sarjalle on tulossa toinen tuotantokausi vuonna 2022.
De Mol (televisiosarja)
De Mol (Mole) on belgialainen tositelevisiokilpailu. Sitä esitettiin Belgiassa joulukuusta 1998 maaliskuuhun 2000 ja uudelleen 19.1.–16.3.2003 TV1 kanssa Michiel Devlieger ohjaajana. Ohjelma elvytettiin vuonna 2016 VIER-kanavalla Gilles De Coster ohjaajana. Ohjelma voitti kuuluisan Kultainen ruusu -televisiopalkinnon vuonna 2000. Formaatti on lisensoitu 40 maassa ympäri maailmaa. Suomessa sitä esitetään nimellä Myyrä. Sen ensimmäinen kausi esitettiin MTV3-kanavalla keväällä 2019.
The Mole -pelissä pelaajien on tehtävä yhteistyötä erilaisten fyysisten ja henkisten haasteiden läpivientiin rakentaakseen voittopottia voittajalle, joka selviää viimeisessä jaksossa. Yksi heistä on kuitenkin kaksoisagentti "Myyrä ", jonka tuottajat ovat palkanneet sabotoimaan ryhmän tehtäviä. Myyrän on oltava varovainen, jottei paljasta itsestään. Päiväkirjojen avulla pelaajat kirjoittavat epäilyksiään ylös henkilöistä, joista joku voisi olla myyrä. Muistiin kirjataan siis epäilyttäviä asioita, kuten vaatteiden värit, pienet keskustelunaiheet ja niin edelleen. Jokaisen jakson lopussa oleva tietokilpailu testaa pelaajien tietämyksen myyrästä. Vähiten tiennyt putoaa kilpailusta.
Formaatti
Jokaisessa Mole-sarjassa on mukana kymmenen kilpailijaa. Jokaisen jakson aikana kilpailijat osallistuvat useisiin tehtäviin, joista kustakin on annettu rahallinen arvo, jonka pelaajat lunastavat, jos saavat tehtävän tehtyä. Yksi kilpailijoista on kuitenkin valittu koko kauden ajaksi myyräksi; hänen tehtävänään on yrittää estää muita pelaajia voittamasta haasteita paljastamatta itseään muille. Myyrälle voidaan kertoa etukäteen, miten estäminen tehdään tai mitä haasteita on odotettavissa. Joskus taas myyrän on itse päätettävä puuttumisestaan asiaan.
Jokaisen jakson lopussa kilpailijat suorittavat tietokilpailun, joka koskee myyrän henkilöllisyyttä ja hänen osallistumistaan tehtäviin. Pelaaja, joka on saanut tietokilpailun vähiten pisteitä tai vastannut hitaimmin pisteiden ollessa tasan, tippuu pelistä. Pelin voittaja on se, joka vastaa useammin oikein kysymyksiin viimeisessä tietokilpailussa. Viimeisessä tietokilpailussa jäljellä on vain kolme pelaajaa (myyrä mukaan lukien).
Haasteet
Muiden tositelevisio-ohjelmien tapaan The Mole sisältää haasteita, joissa pelaajat saavat rahaa, joka lisätään ryhmäpottiin, jonka vain yksi henkilö voittaa. Toisin kuin muissa tositelevisiohaasteissa, The Mole -pelissä tarjotaan pelaajille tapoja häiritä peliä ja keinoja peittää petoksensa.
Tietokilpailu ja eliminoinnit
Tietokilpailu on ensisijainen tapa poistaa kilpailijoita kisasta. Perinteisesti 10–20 kysymyksen tietokilpailussa pelaajia pyydetään tunnistamaan myyrä ja useita myyrää koskevia tietoja, mukaan lukien myyrän toiminta haasteissa, elämäkerrallinen profiili, muoti- ja ruokavaliovalinnat näyttelyn aikana jne. Pelaaja, joka saa tietokilpailussa pienimmän pistemäärän, poistetaan pelistä.
Alfred Filip Danielson
Alfred Filip Danielson (18. kesäkuuta 1856 Hauho – 22. huhtikuuta 1904 Luhanka) oli suomalainen opettaja, virkatalon vuokraaja ja moninkertainen valtiopäivämies.
Danielsonin vanhemmat olivat kirkkoherra Johan Filip Danielson ja Amanda Lovisa Palander. Professori, poliitikko Johan Rickard Danielson-Kalmari oli hänen veljensä ja asutusneuvos Eino Kalmari hänen poikansa. Danielsonin puoliso vuodesta 1881 oli Selinda Maria Mölsé. Danielson tuli ylioppilaaksi Jyväskylän lyseosta ja toimi olutpanimon hoitajana Joutsassa ja sitten Sysmässä Hovilan meijerikoulun opettajana. Virkatalon vuokraaja Luhangassa hän oli 1887–1904.
Danielson oli Heinolan tuomiokunnan edustaja talonpoikaissäädyssä valtiopäivillä 1888, 1891, 1894, 1897, 1899 ja 1900. Hän oli useiden valtiopäivävaliokuntien jäsen ja valitsijamies kolmilla valtiopäivillä. Danielson ajoi vahvasti muun muassa kansakoulupakkoa, puolusti miesten ja naisten tasa-arvoa ja teki esityksiä ja anomuksia yksin ja yhdessä muiden edustajien kanssa. Hän oli valtiopäivillä säätynsä ahkerimpia puhujia.
Dhatki
Dhatki on indoarjalainen kieli, jota puhutaan Pakistanissa Sindhin provinssin itäosassa ja Intiassa Rajasthanin osavaltion länsiosassa. Se on läheistä sukua marwarille ja radžastanille. Vuonna 2000 dhatkilla oli 132 000 äidinkielistä puhujaa Pakistanissa ja 16 400 Intiassa.
Matti Leino (fyysikko)
Matti Edvard Leino (s. 1949) on suomalainen fyysikko ja emeritusprofessori. Hän oli Jyväskylän yliopistossa fysiikan professorina 1999–2014 ja lisäksi vararehtori 2005–2009. Aktiivisen uransa jälkeen Leino on työskennellyt vielä useita vuosia emerituksena. Fyysikkona hän on suuntautunut kokeelliseen ydinfysiikkaan.
Nuoruus ja uran alku
Kertomansa mukaan Matti Leino ei ollut kouluaikanaan alussa hyvä matematiikassa. Sittemmin hän työskenteli ahkerasti ja kirjoittikin ylioppilaskirjoituksissa laudaturin lyhyestä matematiikasta. Suorituksen ansiosta hän pääsi suoraan lukemaan matematiikkaa Helsingin yliopistoon. Myöhemmin hän vaihtoi pääaineekseen fysiikan.
Matti Leino valmistui filosofian maisteriksi Helsingin yliopistosta. Leinon vuonna 1972 käynnistyneen pro gradu-tutkielmaprojektin aiheena olivat superraskaat ytimet ja sen ohjasi Kari A. Y. Eskola. Eskolan ohella Leinon opettajiin Helsingissä kuuluivat muun muassa Tony Green, Pertti Lipas ja professori Antti Siivola. Leinon mukaan Siivola teki vielä tuohon aikaan ydinfysiikan tutkimusta. Juuri Siivolan ansiosta Matti Leino päätyi valitsemaan alakseen juuri ydinfysiikan.
Vuonna 1974 Leino suoritti asepalveluksensa ja kävi Haminassa reserviupseerikurssin. Armeijan jälkeen hän jatkoi opintojaan. Leino väitteli tohtoriksi Helsingin yliopistosta. Hänen väitöskirjansa ilmestyi kuitenkin vasta vuonna 1983. Vuodesta 1986 Leino on ollut Helsingin yliopiston fysiikan dosentti.
Valmistumisen jälkeen Leino toimi 1979–1981 post doc-tutkijana professori Albert Ghiorson tutkimusryhmässä Lawrence Berkeley Laboratoryssä Yhdysvalloissa. Hän päätyi sinne opettajansa Kari Eskolan kontaktien kautta. (Eskola oli aiemmin ollut puolisonsa Pirkon kanssa tutkijana Ghiorson ryhmässä ja he olivat ottaneet osaa alkuaineiden 104 (Rutherfordium) ja 105 (Dubnium) tekemiseen. ) Ghiorson työryhmän jäsenenä oli myös Matti Nurmia. Leinon vastuulla oli työskennellä uusien alkuaineiden tutkimista varten suunnitellulla erityisellä magneettisella erottimella. Samoihin aikoihin Berkeleyssä työskenteli myös toinen suomalainen uraansa aloittava fyysikko Juha Äystö.
Berkeleystä uusien alkuaineiden valmistamisen painopiste siirtyi vähitellen Saksaan. Leino oli vuosina 1983–2012 mukana tekemässä uusia alkuaineita Darmstadtissa sijaitsevassa Gesellschaft für Schwerionen forshung-tutkimusinstituutissa (GSI). Tutkimusryhmä valmisti vuosina 1984–1996 alkuaineet 108 (hassium), 110 (darmstadtium, 111 (röntgenium) ja 112 (kopernikium). Alussa koejärjestelyitä johti professori Gottfried Münzenberg. Yhden aineen valmistamiseen meni tyypillisesti muutama päivä ja kaikkiaan fyysikkojen tekemät kokeet kestivät muutaman viikon. Saksan ohella Leino oli 1987–1994 Helsingin yliopistossa yliassistenttina.
Jyväskylän yliopistossa Matti Leino työskenteli tutkijana lyhyen aikaa vuonna 1990 ja vuodesta 1992 lähtien vakituisesti. Hän aloitti fysiikan laitoksella erikoistutkijana. Juha Äystö pyysi häntä valmistamaan kaasutäytteisen erottimen. Kehitystyön tuloksena syntyi RITU-erotin (Recoil Ion Transport Unit), jolla tehdyistä tutkimuksista on vuoteen 2014 mennessä julkaistu yli 200 tieteellistä tutkimusartikkelia.
Jyväskylän RITU-erottimella ei voi valmistaa uusia alkuaineita, koska vaadittaisiin monipuolinen kohtiolaboratorio ja suuri ionisuihkun intensiteetti. Näitä Jyväskylän fysiikan laitoksella ei ole. Jyväskylässä on kuitenkin RITU:n avulla tutkittu nobeliumin (alkuaine 102) ja rutherfordiumin (104) rakennetta.
Professorina Jyväskylän yliopistossa
Leino nimitettiin vuonna 1999 fysiikan professoriksi Jyväskylän yliopistoon. Hän aloitti tehtävässä elokuussa 1999. Professorin toimen ohella hän toimi Jyväskylän yliopiston vararehtorina 2005–2009. Vararehtorikausi osui juuri yliopistolain uudistamisen vuosiin, joten työurakkaa oli paljon. Virallisesti Leino jäi eläkkeelle toimestaan professorina vuonna 2014. Hän on kuitenkin jatkanut senkin jälkeen tutkimustyötä aktiivisesti emerituksena ja on ollut tutkimustyössä vielä kesäkuussa 2021.
Tutkimustyö
Fyysikkona Matti Leino on tehnyt kokeellista ydinfysiikan tutkimusta. Hän on ollut mukana valmistamassa uusia alkuaineita ja sittemmin tutkinut niiden atomiydinten rakennetta. Hän on myös ollut rakentamassa tutkimuslaitteita, joilla ytimien rakennetta voidaan tutkia. Atomiytimistä Leinon mielenkiinnon kohteena ovat olleet etenkin superraskaat ytimet.
Politiikka
Professori Leino oli ehdolla kuntavaaleissa 2021 Vasemmistoliiton listalta, mutta ei tullut valituksi.
Vitali Manski
pienoiskuva|Vitali Manski Vitali Vsevolodovitš Manski (, s. 2. joulukuuta 1963 Lviv, Ukraina ) on venäläinen dokumentti- ja elokuvaohjaaja. Hän on asunut Latviassa Krimin valtauksen jälkeen ja vei mukanaan sinne arkistonsa. Hän on syntyperältään ukrainanjuutalainen.
Manski opiskeli Moskovassa VGIK-elokuvakoulussa ja teki ensimmäisen dokumenttielokuvansa 1989. Hän oli pitkään Vladimir Putinin luottodokumentaristi ja on tehnyt dokumentteja myös Mihail Gorbatšovista ja Boris Jeltsinistä. Hän on saanut dokumenteistaan yli sata palkintoa eri puolilla maailmaa.
Manski vieraili tammikuussa 2018 Suomessa DocPoint-festivaalilla, jolla esitettiin dokumentti Putin's Witnesses.
Kesäkuussa 2023 hänet julistettiin Venäjällä ulkomaiseksi poliittiseksi toimijaksi.
Samuli Woolston
Samuli William Woolston (s. 19. joulukuuta 1975 Helsinki) on suomalainen arkkitehti.
Woolston syntyi tutkija, arkkitehti George Woolstonin ja aluearkkitehti Taru Tyynilän perheeseen. Woolston opiskeli arkkitehtuuria Edinburghin yliopistossa 1996–1997, arkkitehdiksi hän valmistui Teknillisestä korkeakoulusta 2003. Hän työskenteli eri arkkitehtitoimistoissa 1996 ja 1998–2005, Arkkitehtitoimisto ALAn osakas hänestä tuli 2004. Toimiston palkittuja suunnitelmia on muun muassa vuonna 2011 valmistunut teatteri- ja konserttitalo Kilden Kristiansandissa Norjassa. Rakennustietosäätiö RTS:n Pietilä-palkinnon toimisto sai 2008. Woolston on toiminut myös arkkitehtuurin tuntiopettajana ja arkkitehtuurin teorian opintostudion vetäjänä, samoin kuin ollut muun muassa SAFAn kilpailujaoston puheenjohtaja.
Woolston voitti kollegoineen Helsingin keskustakirjaston suunnittelukilpailun vuonna 2013.
Fabricio Coloccini
Fabricio Coloccini (s. 22. tammikuuta 1982 Córdoba, Argentiina) on argentiinalainen jalkapalloilija, joka on edustanut muun muassa espanjalaista Deportivo de La Coruñaa ja englantilaista Newcastle Unitedia. 183 senttimetriä pitkän Coloccinin pelipaikka on keskuspuolustaja. Hiustensa vuoksi Coloccinin lempinimi on Enrulado.
Coloccini aloitti ammattilaisuransa Boca Juniorsissa kaudella 1998–1999. Jo seuraavalla kaudella hän teki sopimuksen italialaisen suurseuran AC Milanin kanssa. Pelipaikkaa milanolaisjoukkueessa ei kuitenkaan auennut, ja Coloccinia kierrätettiin lainasopimuksilla useissa seuroissa. Ensin hän pelasi kotimaassaan San Lorenzossa, sitten Espanjassa Alavésissa, Atlético de Madridissa ja Villarrealissa. Ensimmäisen ja myös viimeiseksi jääneen ottelussa Milanissa hän pelasi kaudella 2004–2005, vaikka seura oli omistanut hänet jo vuosien ajan. Kesken tuon kauden Coloccini siirtyi Deportivo de La Coruñan riveihin. Coloccini siirtyi Newcastle Unitediin 16 miljoonan euron siirtosummalla, nelivuotisella sopimuksella.
Coloccini on pelannut Argentiinan maajoukkueessa 39 ottelua ja tehnyt niissä yhden maalin vuosina 2003–2013. Debyyttinsä hän teki huhtikuussa 2003 Libyaa vastaan pelatussa ottelussa. Hän oli mukana MM-kilpailuissa 2006, joissa hän pelasi yhdessä alkulohko-ottelussa ja tappiollisessa puolivälieräottelussa Saksaa vastaan, sekä Ateenan olympialaisissa 2004, joissa Argentiina voitti olympiakultaa.
Kankaanpää Seura
Kankaanpää Seura r.y. on 1957 perustettu kotiseutuyhdistys, joka toimii Kankaanpäässä ja lähialueella. Kankaanpää Seura on ainoa paikkakunnalla ja sen välittömässä ympäristössä toimiva kotiseutuyhdistys. Seura edistää alueen historian tutkimusta, järjestää tilaisuuksia ja tapahtumia ja julkaisee vuodesta 1964 ilmestynyttä Kankaanpään Joulu -lehteä. Seura myöntää vuosittain Kankaanpään Pitkäplakkarin arvonimen henkilölle, joka on pitkäaikaisesti ja poikkeuksellisen merkittävästi edistänyt seutukunnan kehitystä. Lisäksi Seura myöntää professori Kauko Räikkeen suunnittelemaa Kankaanpään puolesta -mitalia ansiokkaasta toiminnasta Kankaanpään hyväksi.
50-vuotisjuhlavuonnaan 2007 Kankaanpää-seura toteutti Reuttamo-tietokannaksi kutsutun verkkopalvelun, joka sisältää digitoituja Kankaanpään Joulu -lehden numeroita hakemistoineen, sukututkimusta auttavan kuvakokoelman Kankaanpään hautamuistomerkeistä sekä Kankaanpään keskusta-alueen tilusten asutus- ja historiatiedoston.
Vuonna 2011 Kankaanpää-seura sai Museovirastolta 4 000 euron avustuksen Kankaanpään kenkäteollisuuden historian kartoittamiseksi.
Antônio Carlos Magalhães
Magalhães syntyi vuonna 1927 Salvadorissa, Bahiassa, ja opiskeli nuorena lääkäriksi. Hän aloitti poliittisen uransa 27-vuotiaana Brasilian silloisen presidentin Juscelino Kubitschekin suojeluksessa ensin kongressin alahuoneessa, josta hän siirtyi vuonna 1964 alkaneen 21-vuotisen sotilasdiktatuurin ajaksi Bahian kuvernööriksi. 1980-luvulla Magalhães toimi maan viestintäministerinä ja myöhemmin oikeistolaisen Liberal Front Party (nyk. Democratas) -puolueen johtajana ja senaatin puheenjohtajana. Vaaliskandaalin johdosta hän joutui eroamaan vuonna 2001, mutta hänet valittiin seuraavissa vaaleissa takaisin senaattiin. Magalhães oli naimisissa, hänellä oli kaksi lasta ja lapsenlapsia; yksi lapsenlapsista, hänen kaimansa Antônio Carlos Magalhães, on myös mukana politiikassa. Magalhães kuoli 79-vuotiaana monielinvaurioon São Paulossa 20. heinäkuuta 2007.
Janey Buchan
Janey O'Neil Buchan o.s. Kent (30. huhtikuuta 1926 – 15. tammikuuta 2012) oli brittiläinen Työväenpuolueen poliitikko. Hän syntyi Glasgow’ssa, Skotlannissa ja istui Euroopan parlamentin jäsenenä vuosina 1979–1994. Hän kuoli Brightonissa tammikuussa 2012.
Norman Buchan
Norman Findlay Buchan (27. lokakuuta 1922 – 23. lokakuuta 1990) oli brittiläinen Työväenpuolueen poliitikko. Hän istui parlamentin jäsenenä vuosina 1964–1990. Hänen kuoltuaan häntä seurasi Gordon McMaster.
Buchan oli naimisissa puoluetoverinsa, poliitikko Janey Buchanin kanssa.
Edvard Pajunen
Pajusen vanhemmat olivat maanviljelijä Severi Lepistö ja Hilma Salmijärvi. Hän kävi kansakoulun ja käsityökurssin, mutta kiinnostui kauppa-alasta ja toimi jo nuorena Padasjoella tilausasiamiehenä ja myyjänä. Päädyttyään Turkuun hän suoritti 1910 kauppakoulun kurssin. Hän työskenteli Lahdessa 1911, asui Kuopiossa 1912-1913 ja kokeili monia eri ammatteja, mutta asettui sitten Helsinkiin. Pajunen perusti sinne ensimmäisen kauppaliikkeensä keväällä 1918 vaimonsa kanssa. Useita sivumyymälöitä avattiin Helsinkiin 1920-luvulla ja niiden lisäksi saunaliike. 1929 liiketoiminnan harjoittamista varten perustettiin osakeyhtiö Edvard Pajunen Oy. Pajunen osallistui aktiivisesti kauppiaiden järjestötoimintaan, oli Keskon merkittävä osakas ja sen hallintoneuvoston jäsen 1940-luvun lopulla. Hän sai ansioistaan Suomen Vähittäiskauppiasliiton kultaisen ansiomerkin 1945, talousneuvos hänestä tuli 1952.
Pajusen puoliso vuodesta vuodesta 1917 oli Hilja Sofia Routtu (s. 1889). Miehensä kuoltua hän jatkoi perheen pojan kauppaneuvos Aarno Pajusen (1922-1982) kanssa liiketoimintaa, joka kasvoi tämän ja Jussi Pajusen (s. 1954) johdolla merkittävästi. Liikeyritykset myytiin 1987 ja Pajuset perustivat Alepa-ketjun.
Luciano Pacomio
pienoiskuva Luciano Pacomio (s. 4. marraskuuta 1941 Villanova Monferrato) on italialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 29. kesäkuuta 1965 ja nimitettiin Mondovin hiippakunnan piispaksi 3. joulukuuta 1996. Piispaksi vihkiminen seurasi 6. tammikuuta 1997. Pääkonsekraattorina toimi paavi Johannes Paavali II, jota avustivat Giovanni Battista Re ja Miroslav Stefan Marusyn. Pacomio asetettiin virkaansa 2. helmikuuta.
Sähköelin
pienoiskuva|Sähköelimen sijainti sähkörauskukalalla (torpedo). Sähköelimen laatat on pinottu [[sarja|sarjaan ja osa on kytkeytynyt rinnan.]]
Kaikilla eläimillä on hieman sähköä hermoissaan ja lihaksissaan, mutta sähköankeriaat ja eräät muut kalat pystyvät kehittämään voimakkaan sähköimpulssin, jolla ne tappavat tai tainnuttavat saaliinsa.
Sähköelimet muodostuvat erilaistuneista soluista, joita kutsutaan elektrosyyteiksi. Solut ovat ohuita laattamaisia muodostelmia. Ankeriaalla laattoja on noin 6000, ja kylkiä mukailevat, pitkät sähköä tuottavat elimet täyttävät melkein koko kalan. Suurin osa sähkölaatoista on kytkeytynyt sarjaan. Alle sata on lisäksi kytkeytynyt rinnakkain. Tästä seuraa noin yhden ampeerin virta.
Sähköelimiin syntyy sähköä ionien liikkeestä samalla periaatteella kuin kemiallisessa patterissa. Sähkö purkautuu selkäydinhermoston käskystä. Kerralla purkautuessaan ankerias tuottaa riittävän suuren jännitteen lähellä uivan kalan tainnuttamiseksi. Joillakin lajeilla jännite saattaa nousta 650 volttiin, joka pökerryttää ihmisenkin.
Lähde: Julkaistu Tiede 2000-lehdessä 1/1997 Hannu Leinonen kalataloustieteen professori Helsingin yliopisto
My Generation
Albumin nauhoitus tapahtui hyvin pian sen jälkeen, kun yhtye oli saanut jonkin verran menestystä Britannian singlelistalla. Rockmusiikkia ja rhythm and bluesia yhdistänyt albumi sai sekin pikimmiten jalansijaa etenkin varsin menestyneiden singlejulkaisujen ansiosta: 5. marraskuuta singlenä julkaistu ”My Generation” nousi parhaimmillaan Yhdistyneen kuningaskunnan singlelistan sijalle kaksi, ja ”A Legal Matter” sekä ”The Kids Are Alright” selviytyivät nekin samaisen listan 50 parhaan joukkoon. ”The Kids Are Alright” menestyi hyvin myös Pohjois-Euroopassa, etenkin Ruotsissa, jossa se nousi parhaimmillaan sijalle 8.
Yhtye itse piti albumia jälkikäteen liian hätäisesti tehtynä. Siitäkin huolimatta albumi esiintyy muun muassa 1001 albumia jotka jokaisen on kuultava edes kerran eläessään -kirjassa, ja albumin nimikkokappale ”My Generation” on eräs rockmusiikin historian tunnetuimpia kappaleita. Samaisen kappaleen on katsottu myös vaikuttaneen punkin ja hard rockin syntyyn suuresti.
Tuolloin yhtyeen ainoa varsinainen lauluntekijä oli kitaristi Pete Townshend; ainoastaan albumin viimeisen kappaleen, instrumentaalin ”The Ox” säveltäjiksi on nimetty muitakin yhtyeen jäseniä Townshendin lisäksi (kyseisen kappaleen säveltäjäksi on merkitty myös studiomuusikko Nicky Hopkins). Albumi sisältää myös kaikkiaan kolme coveria.
Kappaleet
Kappaleen säveltäjänä Pete Townshend, paitsi erikseen mainituissa kohdissa.
Michael Grimaldi
Michael Grimaldi (s.1971) on yhdysvaltalainen New Yorkissa asuva taidemaalari. Hän on yksi neljästä Grand Central Academy of Artin pääopettajista. Hän maalaa aina elävästä mallista, tyypillisiä hänen töidensä aiheita ovat asetelmat, maisemat, muotokuvat ja muut figuratiiviset aiheet.
Hän aloitti opintonsa 1985 ja jatkoi 1989 New York studio school of drawingiin, opiskellen maalausta ja kuvanveistoa. Tämän jälkeen hän siirtyi Art Students League of New Yorkiin, sieltä Ablert Defoisiin Ranskaan, opiskelemaan Ted Seth Jacobsin ja Anthony J. Ryderin ohjauksessa. Tästä hän vielä jatkoi 1993-1994 National Academy of Designiin, School of Fine Artsiin New Yorkkiin. Ja viimein päätyen opiskelemaan Water Street Atelieriin Jacob Collinssin ohjaukseen 1994-1997. Vielä 2004 hän täydensi osaamistaan Faculdad Medicina, Anatomian ja leikkauksen osastolla Argentiinassa Buenos Airesissa.
Nykyään Grimaldi opettaa ja on opettanut useissa kouluissa ympäri maailmaa. Ensiksi hän opetti Seattle Academy of Fine Artissa 1997 (ja palaa vieläkin opettamaan lyhyeksi aikaa joka vuosi). Hän oli yksi Studio 126 school of artin perustajista ja on myös opettanut Academy of Design School of Fine Artissa New Yorkissa ja Water Street Atelierissa figuratiivista piirustusta. Tällä hetkellä hän on yksi neljästä pääopintosuunnitelman opettajasta Grand Central Academyssä.
Ajoksen ratapiha
Ajoksen liikennepaikka on Kemin kaupungissa Ajoksen satamassa sijaitseva Suomen rataverkkoon kuuluva rautatieliikennepaikka. Liikennepaikka sijaitsee kymmenen kilometrin päässä Kemin rautatieasemalta, ja se on Ajoksen satamaradan eteläinen päätepiste. Liikenne Ajoksen liikennepaikalla sekä Ajoksen satamaradalla hoidetaan vaihtotyönä. Liikennepaikalla ei ole asemarakennusta.
Ajoksen liikennepaikka käsittää ratakilometrillä 862,3 sijaitsevan Stora Enson kuorimolle johtavan raiteen erkanemisvaihteen, ratakilometrillä 864,0 sijaitsevan Rivinkarin ratapihan, ratakilometrillä 866,1 sijaitsevan yksityisraiteiston erkanemisvaihteen sekä ratakilometrillä 866,7 sijaitsevan Tuomilahden ratapihan. Liikennepaikkaan kuuluvaksi voidaan laskea myös Kemin sataman raiteisto, joka ei kuitenkaan ole Liikenneviraston hallinnassa: raja on ratakilometrillä 867,1 Tuomilahden ratapihan eteläpäässä. Samaa kilometrilukemaa käytetään Ajoksen liikennepaikan sijaintitietona Liikennevirasto rautatieliikennepaikkojen luettelossa.
Disko ja ydinsota
Disko ja ydinsota on virolainen dokumenttielokuva vuodelta 2009. Elokuva käsittelee Suomen televisiolähetysten vaikutusta Neuvosto-Viroon.
Juoni
Ensimmäiset tiedot siitä, että Pohjois-Virossa katsotaan Suomen televisiota ovat 1960-luvun lopulta. Espooseen pystytettiin vuonna 1971 uusi tv-aseman lähetysmasto, joka mahdollisti Suomen televisiokanavien lähes häiriöttömän katselun myös Tallinnassa ja muualla Pohjois-Virossa. Elokuvassa pohditaan, sijoitettiinko masto tarkoituksella Espooseen, jotta Suomen tv-kanavia olisi mahdollista katsoa myös Neuvosto-Virossa.