cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Rio Haryanto
Formula 1 -ura
Kauden avausosakilpailu jäi kuitenkin Haryanton osalta kesken mekaanisen vian takia. Saksan osakilpailun jälkeen hänet korvattiin loppukaudesta Esteban Oconilla, koska Haryanto ei saanut sponsorirahoja toimitettua Manorille. Haryanto jäi kauden aikana ilman pisteitä ollen parhaimmillaan 15:s Monacon osakilpailussa. Haryanto nimitettiin Manorin testi- ja varakuljettajaksi loppukauden ajaksi.
Reijo Heinonen (jääkiekkoilija)
Reijo Kalevi Heinonen (s. 7. syyskuuta 1951 Pori) on suomalainen jääkiekkoilija. Hän pelasi maalivahtina SM-sarjassa vuosina 1966–1976 ja voitti yhden Suomen-mestaruuden.
Heinonen aloitti SM-sarjauransa Porin Karhuissa yhdellä ottelulla kaudella 1966–1967. Vuosina 1970–1975 hän pelasi Porin Ässissä ja vielä kaudella 1975–1976 viisi ottelua Forssan Palloseurassa. Hän pelasi SM-sarjassa 70 ottelua ja vaihtopenkillä istumiset mukaan laskien 138 ottelua. Tilastoihin kertyi neljä jäähyminuuttia. Hän voitti Suomen-mestaruuden Ässien joukkueessa vuonna 1971.
Matti Jansson
Matti Juhani Jansson (2. tammikuuta 1943 Tampere – 30. tammikuuta 2016 Pori) oli suomalainen jääkiekkoilija. Hän pelasi maalivahtina SM-sarjassa vuosina 1961–1975 ja voitti yhden Suomen-mestaruuden.
Jansson aloitti SM-sarjauransa Tampereen Ilveksessä kaudella 1961–1962 ja edusti vuodet 1962–1967 Porin Karhuja sekä 1967–1971 Porin Ässiä. Ässien joukkueessa hän esiintyi vielä kahdessa ottelussa kaudella 1972–1973 sekä yhdessä ottelussa kaudella 1974–1975. Hän pelasi SM-sarjassa 90 ottelua ja vaihtopenkillä istumiset mukaan laskien 163 ottelua. Tilastoihin kertyi 12 jäähyminuuttia. Hän voitti Suomen-mestaruuden Karhujen joukkueessa vuonna 1965 mutta sai Ässien mestaruuskaudella 1970–1971 tilastoihinsa vain neljä ottelua ja jäi ilman kultamitalia.
Jansson pelasi Suomen miesten maajoukkueessa kaksi maaottelua.
Pelaajauransa jälkeen Jansson toimi Lasse Heikkilän apumiehenä valmennuksessa. Vuosina 1974–1976 Lasse Heikkilän ollessa maajoukkuetehtävissä, Jansson toimi päävalmentajana, hänen aikanaan Ässät voitti 1976 pronssia. Tämän jälkeen Jansson jatkoi Heikkilän apulaisena kauteen 1980-1981 asti, jolloin Lasse Heikkilä siirtyi Ässien toimitusjohtajaksi.
Kalle Grotenfelt
Kalle ”Kalle G” Grotenfelt on suomalainen rockmuusikko ja -lyyrikko sekä luomuviljelijä. Hän tuli tunnetuksi Juvalla vuonna 1984 perustetun Luonteri Surf -yhtyeen urkurina.
Kallen toinen yhtye on nimeltään Kalle G & Rytinäkerjäläiset.
Plesetskin piiri
Plesetskin piiri on paikallinen itsehallintoalue Arkangelin alueella Venäjällä. Alueen länsiosassa sijaitsevan piirin pinta-ala on 27 500 neliökilometriä. Asukkaita piirissä oli 49 077 henkeä (vuoden 2010 väestönlaskenta), joista 33 455 asui kaupunkimaisissa taajamissa (kaupunkilaiset). Loput 15 622 henkeä luokiteltiin maaseutuasukkaiksi.
Vuonna 1929 perustetun piirin hallinnollinen keskus on Plesetskin kaupunkimainen taajama (11 037 as.). Lisäksi siihen kuuluvat Jemtsan, Obozerskin, Oksovskin, Puksoozeron, Samodedin, Savinskin ja Severoonežskin taajamat sekä 9 maalaiskuntaa:
Pentti Tuominen (taikuri)
Pentti Tuominen (2. maaliskuuta 1929 – 8. elokuuta 2020) oli suomalainen taikuri.
Pentti Tuominen tutustui taikatemppuihin luettuaan Ilmari Jäämaan taikakirjan. Hän toimi aluksi vain sivutoimisesti taikurina ja esiintyi muun muassa 1954 Linnanmäen Vihreällä Oksalla. Hänen vaimonsa Tupsu toimi avustajana ja he käyttivät esiintymisnimeä Pentti & Partner. Pentti Tuominen erikoistui kyyhkystemppujen tekemiseen. Vuonna 1964 Tuominen ryhtyi ammattimaiseksi taikuriksi ja seuraavana vuonna hän esiintyi Linnanmäen Peacock-teatterissa. Tampereella asunut Tuominen toimi sittemmin päätoimisesti kirjapainoyrittäjänä, mutta hän esiintyi vielä 1980-luvulla Penan taikakoulu-ohjelmasarjassa. Tuomisesta tuli Suomen Taikapiirin jäsen 1957 ja hän osallistui kansainvälisiin taikurikongresseihin sekä Taikapiirin ja Esiintyvät Taiteilijat ry:n tilaisuuksiin.
Fosforyylikloridi
Fosforyylikloridi eli fosforioksikloridi (POCl3) on myrkyllinen kloorin, hapen ja fosforin muodostama molekyyliyhdiste. Ainetta käytetään orgaanisessa kemiallisessa synteesissä fosfaattiestereiden ja syklisten yhdisteiden valmistamisessa.
Ominaisuudet
Huoneenlämpötilassa fosforyylikloridi on väritöntä nestettä, joka savuaa ja jolla on helposti tunnistettava pistävä haju. Aine on erittäin reaktiivinen ja reagoi kiivaasti niin veden kuin erilaisten orgaanisten yhdisteiden kanssa. Fosforyylikloridin kuumentaminen hajottaa sen suolahapoksi ja fosforin oksideiksi.
Valmistus
Fosforyylikloridia voidaan valmistaa monella eri tavalla. Teollisesti ainetta valmistetaan joko alkuaineistaan tai klooraamalla fosforitrikloridia.
Muita tapoja valmistaa fosforyylikloridia ovat fosforitrikloridin hapettaminen kaliumkloraatilla ja fosforipentakloridin ja rikkidioksidin reaktio, jolloin syntyy myös tionyylikloridia. Fosforyylikloridia syntyy myös, kun fosforipentakloridi reagoi pienen vesimäärän kanssa. Tässä reaktiossa on ongelmana fosforyylikloridin edelleen reagoiminen veden kanssa, jolloin syntyy fosforihappoa ja suolahappoa.
Reaktioita
Fosforyylikloridia käytetään erityisesti fosfaattiestereiden synteesissä. Fosforyylikloridin reagoidessa alkoholin tai fenolin kanssa syntyy kaksi fosforodikloridaattivälituotetta, joiden jälkeen syntyy toivottu esteri. Reaktioista nopein on ensimmäisen välituotteen muodostuminen ja hitain lopullisen tuotteen eli esterin muodostuminen.
Fosforyylikloridia käytetään myös rengasrakenteisten yhdisteiden synteesissä, joissa se on osoittautunut tehokkaammaksi kuin fosforipentoksidi.
Turvallisuus
Fosforyylikloridi on myrkyllistä ja suurille annoksille altistuminen voi johtaa jopa kuolemaan. Aineen hengittäminen voi aiheuttaa hengitysvaikeuksia, yskää, pahoinvointia, johon liittyy oksentamista, ja tajunnan menetyksen. Aineen nieleminen aiheuttaa vatsakipuja sekä kouristuksia ja tajuttomuuden. Fosforyylikloridi voi syövyttää joutuessaan iholle tai silmiin.
Triumph Herald
Triumph Herald on brittiläisen Standard-Triumph-yhtiön vuonna 1959 esittelemä henkilöautomalli, joka oli tuotannossa 1970-luvun alkuun saakka. Kaksiovinen, takavetoinen pienehkö auto oli Suomessakin hyvin yleinen 1960-luvulla, ja jonkin verran myytiin myös sen coupe-, farmari-, paketti- (Courier) ja avomallia.
Auton muotoilijana toimi italialainen Giovanni Michelotti. Alun perin malli oli tarkoitus tuoda markkinoille yhtiön toisen merkin alla, nimellä Standard Herald, mutta lopulta urheilullisemman Triumph-merkin imago todettiin sopivammaksi. Standard-automerkki lakkautettiinkin 1960-luvun alkuvuosina.
Markus Leikola
Erkki Anto Markus Leikola (s. 17. maaliskuuta 1960 Helsinki ) on suomalainen toimittaja, kirjailija, konsultti ja kommentaattori.
Dieselien päivä
Dieselien päivä on brittiläinen animaatioelokuva vuodelta 2011, joka perustuu televisiosarjaan Tuomas Veturi. Elokuva on viides sarjasta tehty suoraan videolle julkaistu erikois-DVD. Se on näistä ensimmäinen, jossa Tuomas Veturi ei ole päähahmona. Elokuvan tietokoneanimaation on tehnyt Nitrogen Studios.
Triumph Herald
Kaikkien panosten laittaminen yhteen kiireisesti suunniteltuun massatuotantomalliin oli taloudellisesti raskasta Standard-Triumphille. Heraldin kustannusrakenne oli varsin epäkannattava, ja kaavailtu Yhdysvaltojen markkinoiden valloitus kaatui jälleenmyyjäverkoston murenemiseen.
Markus Leikola
Ura
Leikola työskenteli 1980- ja 1990-luvulla toimittajana useissa viestimissä, Talouselämässä ja Iltalehdessä sekä Yleisradiossa vuoteen 1996, jolloin hän lähti tavoittelemaan uutta televisiokanavaa, joka kuitenkin meni Sanoman Helsinki Medialle. Yleisradiossa hän työskenteli A-studiossa ja teki ulkomaanreportaaseja, joissa hänen vahvuusaluettaan oli Itä-Eurooppa. Hän veti myös eduskuntavaalitentit 1991.
Dieselien päivä
Äänissä Suomessa
Muissa rooleissa: Karolina Blom, Susanna Karvinen, Myy Lohi, Liisa Mustonen, Mirjami Heikkinen, Juha-Pekka Mikkola, Pinja Flink, Paavo Kerosuo, Annituuli Kasurinen, Osku Ärilä, Matti Ranin & Kukka-Maaria Ahonen
Jokiamatsoni
Jokiamatsoni (Amazona festiva) on eteläamerikkalainen papukaija. Sen esiintymisalue on kaksiosainen siten, että nimialalaji festiva elää Amazonin yläjuoksulla Ecuadorista, Kaakkois-Kolumbiasta ja Perusta Brasilian Paráan, ja alalaji bodini elää Venezuelassa ja Guyanan luoteisosissa. Lajin holotyypin kuvaili Carl von Linné Brasilian Amazonilta 1758.
Triumph Herald
Koeajo 1968
Heraldin moottoria isonnettiin ja tehoa tuli lisää, josta mallinimen perään 13/60. Nelisylinterisen 1 296 cm³ rivimoottorin suurin teho on 45 kW (61 hv, DIN). Suurin vääntömomentti on 10,1 kilopondimetriä DIN eli 99 Nm. Autossa on neljä vaihdetta, joista 2–4 on synkronoitu ja ykkönen synkronoimaton. Herald 13/60 painaa 850 kiloa.
TDC
Historia
TDC:n historia Tanskassa alkaa vuodesta 1882, jolloin Kjøbenhavns Telefon-Aktieselskab ryhtyi operoimaan maan ensimmäistä puhelinlinjaa. Alun perin 22 käyttäjän puhelinlinja kasvoi nopeasti ja kattoi vuoteen 1900 mennessä 25000 käyttäjää. Vuonna 1990 Tanskan hallitus perusti Tele Danmarkin paikallisten teleyhtiöiden emoyhtiöksi. Paikalliset teleyhtiöt liitettiin osaksi Tele Danmarkia vuonna 1995. Operaattoritoiminta yksityistettiin Tanskassa vuonna 1996 ja Tele Danmarkista tuli täysin yksityinen yhtiö vuoteen 1997 mennessä. Vuonna 2000 Tele Danmark vaihtoi nimekseen TDC.
TDC Suomessa
Suomessa TDC:llä oli Helsingin päätoimipisteen lisäksi aluetoimistot Oulussa, Tampereella ja Turussa. DNA osti vuonna 2014 TDC:n suomalaiset liiketoiminnot 154 miljoonalla eurolla.
Historia Suomessa
TDC Oy:n kaupallinen toiminta Suomessa juontaa kahden yrityksen - Telian ja Imatran Voiman – ja niiden omistamien ja niitä seuranneiden yritysten yhdistymiseen. Vuonna 1987 Telia aloitti Suomen markkinoilla. Imatran Voima (IVO) rakensi valtakunnallisen runkoverkon 1992 ja IVO:n omistama Telivo aloitti operaattoriliiketoiminnan 1993. Tele1 Europe perustettiin Ruotsissa vuonna 1995. 1996-1997 Telia osti asteittain Telivon IVO:lta. 1997-1998 Tele1 Europen kaupallinen toiminta alkoi Ruotsissa, Norjassa ja Tanskassa. Vuonna 1999 Tele1 Europe perustettiin Suomeen ja samana vuonna yritys osti Clinet Oy:n. Vuonna 2001 Tele1 Europe vaihtoi nimekseen Song Networks. Song Networks osti Telia Finland Oy:n kiinteän verkon Suomen toiminnot ja ne yhdistyivät. Marraskuussa 2004 Song Networksista tuli osa TDC-konsernia. Maaliskuussa 2005 yrityksen nimeksi tuli TDC Song Oy. Vuodesta 2008 alkaen yritys on toiminut Suomessa nimellä TDC Oy.
Triumph Herald
Koeajo 1968
pienoiskuva|Triumph Herald 13/60 vuodelta 1968 Triumph Herald oli niin pieni sisätiloiltaan, että se rekisteröitiin Suomessa vain neljälle. Auto on myös meluisa.
TDC
Palvelut Suomessa
TDC Oy tarjosi IP-pohjaisia data-, internet- ja puheliikenteen palveluja yrityksille, yhteisöille ja julkishallinnon organisaatioille. TDC:n IP-pohjaiset palvelut perustuivat MPLS (Multi Protocol Label Switching) -tekniikkaa hyödyntävään monipalveluverkkoon. MPLS-tekniikassa tietoverkon liikenne reitittyi paketteina lippukytkentään perustuvalla välityksellä. TDC:n MPLS-verkon ohjausprotokolla oli TCP/IP. TDC:n pääosin vuonna 1999 rakennettu pohjoismainen runkoverkko oli maailman ensimmäisiä lippukytkentään perustuvia televerkkoja. Vuonna 2007 koko TDC:n dataverkko Pohjoismaissa perustui Ethernet-tekniikkaan. TDC tarjosi asiakkailleen n. 65000 km runkoverkkoa koko Pohjoismaiden alueella. Perinteisten telepalvelujen lisäksi TDC on tarjonnut ensimmäisenä Pohjoismaisena tietoliikennetoimittajana verkostaan yritysvaihderatkaisuja, toimialaverkkoja, TV-lähetyksiä (IP-TV, VoD) ja pankkiverkkoyhteyksiä.
Triumph Herald
Koeajo 1968
Triumph Herald 13/60 kiihtyi 0–50 km/h 4,9 sekunnissa, 0–80 km/t 11,1 sekunnissa ja 0–100 km/h 18,6 sekunnissa Tekniikan Maailman 9/1968 koeajossa. Huippunopeus on 133,3 km/h.
Triumph Herald 13/60 maksoi Suomessa vuonna 1968 9970 markkaa.
Myynti Suomessa
Triumph Herald herätti Suomessa suurta kiinnostusta heti tuoreeltaan, ja siitä tuli koko 1960-luvun ajaksi Triumphin myydyin malli. Sen kanssa samassa hinta- ja kokoluokassa kilpailivat muiden muassa Fiat 1100, Hillman Imp, Moskvitš Elite, Renault 8, Škoda 1000 MB ja Volkswagen Kupla. Heraldin farmarimallia rekisteröitiin runsaasti pakettiautoksi ns. piilofarmareina. Maahantuojana toimi Sisun valmistaja Oy Suomen Autoteollisuus Ab.
Hinnaltaan kilpailukykyinen Herald muodosti yksinään suurimman osan Triumphin henkilöautokannasta Suomessa, ja sen viimeinen versio 13/60 meni hyvin kaupaksi vielä 1970-luvun alkuvuosina, vaikka auton ensiesittelystä oli kulunut jo toistakymmentä vuotta. Heraldin seuraajaksi tuli 1970-luvun alussa Triumph Toledo, jonka myynti ei yltänyt lähellekään Heraldin lukuja. Triumphin maahantuonti Suomeen päättyi vuonna 1976.
Muita malleja
Triumph Heraldin runkoa ja tekniikkaa hyödyntäen tuotiin markkinoille myös muita malleja: kuusisylinterinen Triumph Vitesse (1962–1971), kaksipaikkainen avo-roadster Triumph Spitfire (1962–1980) ja kaksipaikkainen urheiluauto Triumph GT6 (1966–1973). Muunnelmien teko oli helppoa, sillä erilliskorin osat kiinnitettiin runkoon pulteilla. Tämä oli harvinaista aikana, jolloin useimmat uudet henkilöautomallit perustuivat jo itsekantavaan koriin. Bond Cars valmisti Heraldiin pohjautuvaa coupé-malliaan Bond Equipe vuodesta 1963 vuoteen 1970. pienoiskuva|Triumph Heraldin avomalli (Amerikan vientimalli).
Muuta
Heraldin erikoisuuksia olivat ennätyksellisen pieni kääntösäde ja etupuskurin kohdalta saranoitu korin etuosa, joka kääntyi kokonaisuudessaan eteenpäin tavanomaisen konepellin sijasta.
Triumph Heraldin myöhempiä malliuudistuksia olivat Herald 1200 (1962–1970), urheilullinen Herald 12/50 Skylight Saloon (1963–1967) ja Herald 13/60 (1967–1971).
Triumph Heraldia valmistettiin Coventryn tehtaan ohella myös Intiassa ( aluksi nimellä Standard Herald ja myöhemmin Standard Gazelle ), Australiassa (nimellä Triumph 12/50), Uudessa-Seelannissa, Irlannissa, Maltalla sekä kahdessa tehtaassa Perussa.
Markus Leikola
Ura
Syksyllä 2016 Leikolalta ilmestyi yli 900-sivuinen romaani Uuden maailman katu (WSOY). Leikola on julkaissut myös runoteoksen Naamakirja (2012) ja kaksi muuta teosta. Hän teki vuoteen 2017 saakka Jussi Lähteen kanssa Yle Radio 1:lle viikoittaista keskusteluohjelmaa Leikola ja Lähde. Vuosina 2006–2009 Leikola toimi Suomen Markkinointiviestintätoimistojen Liiton (MTL) toimitusjohtajana.
Nasica
Nasica voi viitata seuraaviin asioihin:
Markus Leikola
Ura
Leikola on kirjoittanut näytelmän Nykyisempi aika, joka perustuu Charles Chaplinin elokuvaan Nykyaika ja osin myös Diktaattoriin. Hän on myös kirjoittanut toisen näytelmän Suuri ja mahtava.
Leikola on myös yksi jahtaajista syksyllä 2018 MTV:llä alkaneessa Jahti-visailuohjelmassa, jossa hänen roolinimensä on ”Besserwisser”.
Keväällä 2020 Leikola aloitti MTV:n nettikolumnistina ja julkaisi romaanin Teidän edestänne annettu. Lisäksi hän toimi Entä jos? -keskusteluojelman yhtenä panelistina kesällä 2020.
Yksityiselämä
Markus Leikolan isä on professori Anto Leikola. Hänen setänsä on metsätieteilijä Matti Leikola ja hänen isoisänsä oli lääkäri ja poliitikko Erkki Leikola sekä isotätinsä gynekologi ja Suomen ensimmäinen naisprofessori Laimi Leidenius. Hänen isoäitinsä isä oli lääkintäkenraalimajuri Eino Suolahti.
Wolin (saari)
Wolin on saari Itämeressä Puolan luoteisrannikolla, Oderinhaffin edustalla. Świna-joki erottaa saaren Usedomin saaresta lännessä ja Dzwina-joki mantereesta idässä. Saari kuuluu Länsi-Pommerin voivodikuntaan ja on pinta-alaltaan noin 265 neliökilometriä. Saarella sijaitsee Wolinin kansallispuisto ja Wolinin kaupunki.
Saari liitettiin puolaan toisen maailmansodan jälkeen muiden alueiden yhteydessä, ja sen saksankielinen väestö karkotettiin.
Piłan piirikunta
Piłan piirikunta on yksi Ison-Puolan voivodikunnan piirikunnista. Piirikunnan arvioitu väkiluku oli vuoden 2019 lopussa 136 112. Siihen kuuluvat kahdeksan kuntaa ovat Białośliwie, Kaczory, Łobżenica, Miasteczko Krajeńskie, Szydłowo, Ujście, Wyrzysk ja Wysoka. vasen|pienoiskuva|220px|Piirikunnan väestöpyramidi 2014. Vuoden 2019 lopussa Piłan piirikunnan asukkaista 51,1 prosenttia oli naispuolisia ja 48,9 prosenttia miespuolisia. Alle 18-vuotiaat muodostivat 18,7 prosenttia piirikunnan väestöstä, työikäiset 60,6 prosenttia ja eläkeikäiset 20,7 prosenttia väestön keski-iän ollessa 41,1 vuotta. Vuonna 2019 piirikunnassa syntyi 1 259 lasta. Piłan piirikunnan väkiluvun ennakoidaan pienenevän 116 270 asukkaaseen vuoteen 2050 mennessä.
Yhdysvaltain ensimmäinen kongressi
Yhdysvaltain ensimmäinen kongressi, joka koostui Yhdysvaltain senaatista ja Yhdysvaltain edustajainhuoneesta, kokoontui George Washingtonin presidenttikauden kahtena ensimmäisenä vuotena 4. maaliskuuta 1789 – 4. maaliskuuta 1791 välisenä aikana, aluksi New Yorkissa ja myöhemmin Philadelphiassa. Ensimmäisessä kokouksessa Yhdysvaltain liittovaltio aloitti virallisesti toimet uuden hallituksen puitteissa, jotka oli määritelty vuoden 1787 perustuslaissa. Edustajainhuoneen paikkajako perustui perustuslain 1. artiklan 2. pykälän 3. momentin ehtoihin. Molemissa huoneissa oli Pro-Administration-ryhmittymän enemmistö. Kongressi hyväksyi kaksitoista lisäystä perustuslakiin ja lähetti ne osavaltioille ratifioitavaksi; 15. joulukuuta 1791 ratifioituja kymmentä ensimmäistä lisäystä kutsutaan kollektiivisesti nimellä Bill of Rights.
Yhteenveto puolueista
Tässä kongressissa ei ollut puolueita, vaan sen jäsenet on jaoteltu epävirallisesti eri ryhmiin perustuen heidän äänestyshistoriaansa.
Senaatti
thumb|Senaatin puheenjohtaja [[John Adams]] thumb|President pro tempore [[John Langdon]]
Connecticut
Kaikki osavaltion edustajat valittiin yleiseltä listalta.
New Hampshire
Kaikki osavaltion edustajat valittiin yleiseltä listalta.
New Jersey
Kaikki osavaltion edustajat valittiin yleiseltä listalta.
Pennsylvania
Kaikki osavaltion edustajat valittiin yleiseltä listalta.
Lahja Koivunen
Lahja Koivunen (18. marraskuuta 1898 Kaarina – 26. joulukuuta 1989 Kuusamo) oli suomalainen Kuusamossa asunut taidegraafikko ja taidemaalari.
Lahja Koivusen vanhemmat olivat maatalousneuvoja Kaarlo Koivunen ja Ida Alexandra Pennanen. Perhe muutti 1907 Kuusamoon kun Kaarlo Koivunen sai maatalousneuvojan työtä sieltä. Lahja Koivunen opiskeli Turun Taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1919–1924 ja grafiikkaa Harry Henrikssonin johdolla Turussa 1936–1939 sekä suoritti grafiikan jatko-opintoja Aukusti Tuhkain johdolla Helsingissä 1952. Koivunen osallistui Turun Taideyhdistyksen yhteisnäyttelyihin 1923 ja 1936–1939 sekä useisiin Oulun läänissä pidettyihin taidenäyttelyihin. Hänellä oli Kuusamossa useita yksityisnäyttelyitä vuosina 1950–1980. Monien hänen töidensä aiheet löytyivät Kuusamon luonnosta. Koivunen sai valtion taiteilijaeläkkeen 1973.
"Niin kuin vaaran rinteellä kasvava puu - Kuusamon taiteilija Lahja Koivusen elämä ja taide" -kirja julkistettiin taiteilijan syntymän 120-vuotissyntymäpäivänä 18. marraskuuta 2018. Kirjan on kirjoittanut Ulla Ingalsuo-Laaksonen ja sen on kustantanut Wazama Media Oy.
Ágios Geórgios (Megísti)
Ágios Geórgios on pieni Kreikan saari, joka kuuluu Dodekanesian saariryhmään ja sijaitsee Välimeressä Turkin etelärannikon edustalla lähellä Kastelórizon eli Megístin saarta. Saari on asumaton (vuonna 2011). Hallinnollisesti Ágios Geórgios kuuluu Megístin kuntaan, Ródoksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen.
Ágios Geórgios sijaitsee yhden meripeninkulman eli noin 1,8 kilometrin päässä Kastelórizosta koilliseen. Saaren läheisyydessä sijaitsee useita pieniä kalliosaaria.
Saari on saanut nimensä Pyhälle Yrjölle omistetusta pienikokoisesta kirkosta. Saarelle on mahdollista mennä veneellä, ja paikalliset menevät sinne puhtaana maanantaina (Katharí Deftéra) ja vappuna.
San Biagio (Montepulciano)
thumb|San Biagio San Biagio on kirkko Montepulcianossa Toscanassa. Tämä kaupungin muurin ulkopuolella sijaitseva pyhiinvaelluskirkko oli arkkitehti Antonio da Sangallon suurin toimeksianto. Se on Toscanan sopusuhtaisimpia renessanssirakennuksia. Kirkolle tullaan sypressikujaa pitkin. Sangallo rakensi kirkkoa vuodesta 1518 kuolemaansa saakka, vuoteen 1534. Siinä on kaikki renessanssiarkkitehtuurin tunnuspiirteet. Kupoli, kaikkien kolmen antiikin pylväsjärjestelmän käyttö ja vapaasti seisovat tornit tekevät kirkosta erinomaisen kauniin. Kun San Biagion rakentaminen alkoi, Pietarinkirkko oli ainoa sitä suurempi rakennushanke Italiassa.
thumb|San Biagio sisältä
Lähteet
43.08806°N, 11.77472°W
Jukataninamatsoni
Jukataninamatsoni (Amazona xantholora) on keskiamerikkalainen papukaija. Sen elinympäristö käsittää Meksikon Jukatanin niemimaan ja Cozumelin saaren sekä Pohjois-Belizen, mahdollisesti myös Roatánin saaren. Lajin holotyypin kuvaili George Robert Gray Hondurasista 1859.
Lehtomäki (Soanlahti)
Lehtomäki oli kylä Soanlahden kunnan eteläosassa Raja-Karjalassa Viipurin läänissä Suomen Neuvostoliitolle luovuttamalla alueella. Lehtomäki oli virallisesti osa Soanlahden kirkonkylää, mutta käytännössä sitä pidettiin omana kylänään. Lehtomäen naapurikyliä olivat Laaja, Prolavaara, Ypäkkö ja varsinainen Soanlahden kirkonkylä. Soanjoki virtaa kylän itä- ja eteläpuolitse. Lehtomäen kautta kulki Suistamolta Korpiselille kulkeva maantie, josta kylän keskustassa erkani tiet itään Prolavaaraan ja pohjoiseen Soanjärven suuntaan.
Kylän keskustassa sijaitsi Lehtomäen kansakoulu, SOK:n osuuskauppa ja F. Nykäsen yksityiskauppa. Kyläkeskustan pohjoispuolella Soanjärven suuntaan vievän tien varressa sijaitsi työväentalo ja Wärtsilä yhtiön omistama suuri karjatila. Kylän itäosassa sijaitsi Suomen Kaoliini Oy:n omistama kaoliinikaivos, joka oli avattu vuonna 1923. Kaivoksen tuotanto kuljetettiin pääasiassa Helsinkiin Arabian posliinitehtaalle.
Talvisodan taistelut eivät ulottuneet Soanlahdelle, mutta Moskovan rauhassa 1940 koko kunta ja Lehtomäen kylä sen mukana luovutettiin Neuvostoliitolle. Kylän asukkaat evakuoitiin jäljelle jääneen Suomen alueelle. Jatkosodan alussa 1941 luovutetut alueet vallattiin takaisin ja lehtomäkeläiset pääsivät palaamaan kotikyläänsä, mutta 1944 alue luovutettiin ja evakuoitiin uudelleen.
Rivendell
pienoiskuva|275px|Rivendellin sijainti punaisella vuonna 3019 Keski-Maan [[Kolmas Aika|kolmatta aikaa.]] Rivendell on haltioiden asuinpaikka Keski-Maassa J. R. R. Tolkienin kirjoissa Hobitti eli sinne ja takaisin sekä Taru sormusten herrasta. Meren länsipuolella Valinorissa sitä kutsutaan myös nimellä ”Viimeinen Kotoisa Koti Meren Itäpuolella”. Sen perusti Elrond Puolhaltia Auringon Toisella Ajalla (neljä tai viisi tuhatta vuotta ennen Taru sormusten herrasta -kirjan tapahtumia). Elrondin lisäksi Rivendellissä asuu muitakin haltiaylimyksiä, kuten Arwen Undomiel ja Glorfindel.
Kirjassa Hobitti eli sinne ja takaisin hobitti Bilbo Reppuli pysähtyi kääpiöiden kanssa Rivendellissä matkalla Yksinäiselle Vuorelle ja myös palatessaan Kontuun Gandalfin kanssa.
Tarussa sormusten herrasta Frodo Reppuli ja hänen ystävänsä matkaavat Rivendelliin, missä he tapaavat syntymäpäiväjuhliensa jälkeen sinne muuttaneen Bilbon. Myös monet muut haltiat, kääpiöt ja ihmiset ovat saapuneet Rivendelliin eri teitä; Elrondin neuvostossa he kaikki saavat tietää Valtasormuksesta, ja heidän täytyy päättää, mitä sille tehdään. Lopulta hobitti päättää sen kysymyksen.
Rivendell sijaitsee lähellä Bruinenjokea (yksi Bruinenin haara tulee lähelle Rivendelliä) hyvin kätkettynä Sumuvuorten juurikukkuloille.
Rivendellin nimi sindariksi on Imladris, joka tarkoittaa ”syvää laaksoa kuilussa”.
Willis
Willis on seuraavien henkilöiden sukunimi:
Christian Reif
Christian Reif (s. 24. lokakuuta 1984 Speyer) on saksalainen pituushyppääjä.
Hän karsiutui Birminghamin sisäratojen EM-kilpailuissa 2007. Samana vuonna hän oli Osakan MM-kilpailuissa yhdeksäs. Vuonna 2010 hän sijoittui Dohan sisäratojen MM-kilpailuissa viidenneksi.
Barcelonassa 2010 hän voitti Euroopan-mestaruuden ennätyksellään ja kisaennätyksellä 847 cm. Hän paransi ennätystään 20 cm. Daegun MM-kilpailuissa 2011 hän oli seitsemäs tuloksella 819 cm. Hän karsiutui loppukilpailusta Lontoon olympialaisissa 2012. Hän sai pronssia Göteborgin EM-hallikilpailuissa 2013 tuloksella 807. Karsintakilpailussa hän oli hypännyt sisärataennätyksensä 815 cm. Moskovan MM-kilpailuissa hän sijoittui kuudenneksi tuloksella 822.
Äijö
Äijö on suomalainen sukunimi. Se on seuraavien henkilöiden sukunimi:
Wisteria Lane
thumb|300px|Wisteria Lanen katunäkymää.
Wisteria Lane on fiktiivinen katu, joka esiintyy amerikkalaisessa televisiosarjassa Täydelliset naiset. Wisteria Lanen lavasteena käytettiin Colonial Streetiä Universal Studiosin ulkopuolella Los Angelesissa.
Wisteria Lane Täydellisissä naisissa
Wisteria Lane sijaitsee Fairview'n kaupungissa, fiktiivisessä osavaltiossa nimeltä Eagle State. Kadun ulkoasu on yläluokkainen versio stereotyyppisestä lähiöstä: täydellisesti ajellut nurmikot, mukavien talojen rivit ja valkoiset aidat. Wisteria Lane toimii sarjan päälavasteena ja se sisältää kaikkien neljän naispäähenkilön - Gabriellen, Breen, Susanin ja Lynetten - kuten suurimman osan muidenkin henkilöiden kodeista. Neljännellä tuotantokaudella yhdentoista Wisteria Lanella sijaitsevien talojen asukkaat on esitelty sarjassa.
Lavaste
250px|thumb|4349 Wisteria Lane (Solisien koti).
Wisteria Lanena tunnettu katu sijaitsee Universal Studiosin takapihalla Hollywoodissa. Elokuva-alalla olevat kutsuvat katua nimellä 'Colonial Street' ja se on esiintynyt useissa elokuvissa ja tv-sarjoissa vuoden 1946 elokuvasta So Goes My Love alkaen, jossa lavasteena käytettiin nykyistä Solisien kotia (4349 Wisteria Lane). Muita Colonial Streetiä käyttäneitä sarjoja ja elokuvia ovat muun muassa Leave It to Beaver, Riiviöt, The Burbs ja Buffy, vampyyrintappaja.
Taloa, jossa Betty Applewhiten hahmo asuu toisen kauden aikana välteltiin ensimmäisen kauden kuvauksissa jyrkästi; talon ajateltiin olevan liian hyvin tunnistettavissa televisiosarjan Me hirviöt lavasteeksi. Applewhiten perheen muutettua taloon, talo uudistettiin täysin.
Vuonna 2005 Täydellisten naisten toisella kaudella katua muuteltiin rajusti. Ensimmäisen kauden aikana vain yksi osa katua nähtiin sarjassa - umpikuja kadun päässä jätettiin pois sarjasta. Nyt suurin osa rakennuksista ja julkisivuista tästä osasta katua joko uudistettiin tai poistettiin. Huomattavin muutos oli kirkon julkisivun poisto, jotta Edien talolle saatiin tilaa. ja niin-kutsutun Colonial-kartanon poisto, jonka korvasi puisto. Nykyisin Colonial Streetillä on yhteensä kuusitoista rakennusta, joista kolme sijaitsee Täydellisten naisten kuvausalueen ulkopuolella. Taloa, joka on lähinnä lavasteita (4348 Wisteria Lane) käytetään vartijoiden toimipisteenä heidän estäessä ulkopuolisten pääsyn "Wisteria Lanelle".
Sijainti
Vaikka sarjan luojat yrittävät pitää Wisteria Lanen sijainnin salaisuutena, useita vihjeitä on päässyt julkisuuteen. Esimerkiksi ensimmäisen kauden ravintola Saddle Ranch viittaa mysteerisen sijainnin olevan joko Kalifornia tai Arizona, jossa ketjulla on ravintolat. Kaksi sarjan perhettä (Applewhitet ja Mayfairit) on kuitenkin muuttanut Fairview’hun Chicagosta, jolloin paikan luulisi olevan lähellä kyseistä kaupunkia.
Kadun yleiskatsaus
Seuraava Wisteria Lanen kartta perustuu yksityiskohtiin ja sarjan karttoihin sekä Universal Studiosin viralliseen nettisivustoon - katso alempaa lisää yksityiskohtia
Tiedosto:WisteriaLane.svg
Asukkaat
Seuraavat henkilöt ovat tiedettäviä Wisteria Lanen asukkaita jaksojen 1.01-5.24 väliltä. Huomaa, ettei taloja 4348 (Drew talo) ja 4360 ole mainittu, vaikka nimeämättömän naisen on nähty asuvan talossa 4360 jaksossa 4.02. Viidennen kauden 1990-luvun lopun ja 2000-luvun alun väliin sijoittuvassa takaumassa nähdään nainen nimeltä Helen ja tämän mies Ed, jotka luultavasti asuivat Gabriellen talossa, 4349 Wisteria Lane.
Karl Alzner
Ura
Alzner pelasi kaudella 2002–2003 ensimmäisen ottelunsa WHL:ssä, Calgary Hitmenin joukkueessa. Pääosin hän pelasi kauden kuitenkin vielä PIJHL-joukkue Richmond Sockeyesissa. WHL:n tulokaskausi 2003–2004 toi Alznerille 66 runkosarjaottelussa tehot 0+10=10. Kolmas kokonainen kausi 2006–2007 toi hänelle WHL:n yhden kauden piste-ennätyksen tehoilla 8+39=47. Alzner oli Hitmenin tehokkain puolustaja ja WHL:n puolustajien syöttöpörssin kahdeksas. Hän oli joukkueen tehokkain puolustaja myös kevään 2007 pudotuspeleissä tehoilla 1+12=13. Alzner valittiin kauden päätteeksi WHL:n itäisen konferenssin toiseen tähdistökentälliseen sekä koko CHL:n toiseen tähdistökentälliseen.
Kesällä 2007 Washington Capitals varasi Alznerin ensimmäisellä kierroksella ja koko varaustilaisuuden viidentenä pelaajana NHL:ään. Hänet varattiin myös toisena puolustajana Thomas Hickeyn jälkeen. Alzner pelasi varauksensa jälkeen vielä kauden 2007–2008 WHL:ssä. Hitmenin kapteenina toiminut Alzner oli tehoilla 7+29=36 joukkueen eniten syöttöjä antanut puolustaja sekä toiseksi tehokkain Paul Postman jälkeen. Hänet palkittiin kauden päätteeksi WHL:n vuoden pelaajana Four Broncos Trophylla, WHL:n parhaana puolustajana Bill Hunter Trophylla ja valittiin WHL:n itäisen konferenssin ensimmäiseen tähdistökentälliseen. Alzner palkittiin myös koko CHL:n parhaana puolustajana ja valittiin ensimmäiseen tähdistökentälliseen.
Kaudeksi 2008–2009 Alzner siirtyi Washington Capitalsin organisaatioon. Hän aloitti kauden farmijoukkue Hershey Bearsissa, AHL:ssä ja pelasi suurimman osan kaudestaan siellä. NHL:n puolella Alzner pelasi yhteensä 30 ottelua tehoin 1+4=5. Peliaika jäi siellä vähäisemmäksi osittain Capitalsin palkkakaton vuoksi. Alzner debytoi NHL:ssä 26. marraskuuta 2008 Atlanta Thrashersia vastaan ja hänen ensimmäinen NHL-maalinsa syntyi 6. joulukuuta 2008 Toronto Maple Leafsin Vesa Toskalan taakse. Alzner palasi Bearsiin tammikuussa 2009, jolloin hän teki tilaa sairastuvalta palanneelle Tom Potille. Toisella kaudellaan 2009–2010 Alzner pelasi 21 NHL:n runkosarjaottelua tehden viisi syöttöpistettä. Hän pelasi vielä suurimman osan kaudestaan Bearsissa, jonka tehokkain puolustaja Alzner oli kevään 2010 pudotuspeleissä tehoilla 3+7=10. Hän voitti kauden päätteeksi Calder Cupin. Alzner pelasi myös yhden playoff-ottelun NHL:ssä Capitalsin kauden viimeisessä ottelussa neljännesvälierissä Montréal Canadiensia vastaan.
Kausi 2010–2011 oli Alznerille ensimmäinen kokonainen NHL:ssä ja hän pelasi Capitalsin kauden kaikki 82 runkosarja- ja yhdeksän playoff-ottelua. Alzner teki runkosarjassa tehot 2+10=12 ja pudotuspeleissä yhden syöttöpisteen. Hänen tulokassopimuksensa Capitalsin kanssa päättyi kevääseen 2011.
Maajoukkue
Alzner oli voittamassa alle 20-vuotiaiden maailmanmestaruutta vuosina 2007 ja 2008. Hän toimi jälkimmäisessä turnauksessa Kanadan kapteenina.
Crash: Mind over Mutant
Crash: Mind over Mutant on Radical Entertainmentin kehittämä sekä Sierra Entertainmentin ja Activisionin julkaisema Crash Bandicoot -tasohyppelypeli. Peli julkaistiin lokakuussa 2008 PlayStation 2:lle, PlayStation Portablelle, Xbox 360:lle, Wiille ja Nintendo DS:lle. Mind over Mutant on Crash of the Titansin jatko-osa. Peli on saatavilla suomen kielellä.
Pelaaminen
Crash: Mind Over Mutant eroaa pelattavuudeltaan melkoisesti edeltäjästään Crash of the Titansista. Pelaajalla on laaja aluemainen pelimaailma tutkittavanaan. Crash on saanut uusia kykyjä, esimerkiksi kyvyn syöksyä ilmasta kuin pora, ja hän voi kaivaa maan alla reitin esimerkiksi vaarallisen alueen toiselle puolelle. Peli jakautuu kahdeksaan erilaiseen alueeseen: Vamppasaari, Jäärottien Valtakunta, Jäävankila, Autiomaa, Pahuuden Peruskoulu, Kaatopaikka, Synkeilyvuori ja Avaruuspää.
Peli sisältää monia edeltäjästä tuttuja mutantteja – kuten Ratciclen (Jäärotan), Snipen (Väijyn) ja Magmadonin (Magmadonin) – mutta myös uusia, esimerkiksi Telekineettisen mutantin, joka voi nostella omalla nostovoimallaan erilaisia esineitä ilmaan. Grimly (Synkeilijä) voi lyödä sarjalyöntejä omilla nyrkeillään sekä hidastaa aikaa ja edetä normaaliajassa ohittamattomien vaarojen ohi. Edeltäjästään poiketen pelissä ei tarvitse hylätä omaa mutanttia esimerkiksi rotkon ylityksen takia. Pelaaja voi kierrättää monstereita ottamalla semmoisen talteen, minkä jälkeen sen tarpeen tullen voi ottaa taas käyttöön.
Edeltäjänsä tavoin peli sisältää keräilyesineenä toimivan mojon, joita on pelissä kolmea eri väriä. Sininen on yhden mojon arvoinen, violetti on viiden mojon arvoinen ja kolmas on kullan värinen ja sadan mojon arvoinen. Elämämittarin korvaa pelissä oleva energiamittari, jota voi täyttää ”Vamppahedelmillä” ja ”Kultaisilla Vamppahedelmillä”. Voodoo-nukkeja on piilotettu ympäri pelimaailmaa. Eri maiden teemoihin lukeutuvia voodoo-nukkeja keräämällä pelaaja saa auki Crashin kotona sijaitsevassa konseptikuvagalleriassa uusia kuvia.
Edeltäjästä tutun mojohuoneen sijaan saarelle tai alueelle on piilotettu erilaisia kelloja, joita koskettamalla alkaa tietynlainen haaste. Haaste voi olla esimerkiksi vihreiden mojojen keräilyä ja aarrearkkujen etsimistä.
Peliä on mahdollista pelata kaksinpelinä. PlayStation 2, PlayStation Portable ja Nintendo DS -versioissa toisen pelaajan hahmo on vain valkoisen värinen Crash, mutta Xbox 360 ja Wii-versioissa toinen pelaaja pystyy ohjaamaan myös Coco Bandicootia.
Juoni
Tohtori Neo Cortex liittoutuu entisen kumppaninsa Nitrus Brion kanssa ja alkavat valeasuissa kaupitella Vamppasaaren mutanteille uudenlaisia multimedialaitteita nimeltä NV. Todellisuudessa ne täyttävät uhrinsa Uka Ukan pahalla mojolla ja muuttavat kaikki niiden käyttäjät, mukaan lukien Cocon ja Crunchin, hirviömäisemmiksi. Vapautettuaan Cocon ja saatuaan selville Cortexin ja Brion todellisen juonen, Crashin ja Aku Akun täytyy tuhota laitteet ennen kuin koko maailma joutuu NV-laitteiden valtaan. Cocon ehdotuksesta he lähtevät kysymään neuvoa Nina Cortexilta. He eivät pääse sisälle ja lähtevät autiomaahan hakemaan Rhinorolleria. Lopulta he löytävät Ninan Pahuuden peruskoulusta, jossa Nina paljastaa Cortexin ja Brion olinpaikan.
Vamppasaarella Crash ja Aku Aku kohtaavat epäilyttäviä mutantteja ja menevät kaatopaikalle, jossa he pelastavat Crunchin ja pysäyttävät Brion, joka kierrätti romusta uusia osia NV-laitteiden rakentamiseen. Crunch palaa kotiin taistelun jälkeen. Uka Uka joutuu Cortexin mojonkeruulaitteeseen, jossa häneltä lypsetään lisää pahaa mojoa. Crash kuitenkin pelastaa Uka Ukan. Uka Uka käskee näitä etsimään tämän naamiostaan poistetut voodoo-luut ja lupaa kertoa mistä Cortexin löytää. Lopulta Uka Uka kertoo, että Tuomionaattorin jäänteissä on teleportti Cortexin uudelle avaruusasemalle. Crash saapuu avaruusasemalle ja taistelee Cortexia vastaan, joka vahvistaa itseään luomalla Brion mutaatioleintä. Hävittyään Cortex saa avaruusaseman putoamaan Maahan, mutta hän itse pääsee pakenemaan. Crash ja Aku Aku selviävät, mutta Vamppasaari näyttää avaruusaseman jäänteiden johdosta yhä sekalaisemmalta.
Vastaanotto
Crash: Mind Over Mutant sai pääosin positiivisia vastaanottoja. Dakota Grabowski GameZonelta pitää peliä ”hieman parempana” kuin Crash of the Titansia. Tämä huomioi parannuksia ohjattavuudessa, pelattavuudessa ja tarinassa, mutta valittaa ”kameran lähes raunioittavan koko paketin”. Pelin Wii-versio vastaanotettiin myös positiivisesti, tosin ei yhtä hyvin kuin PlayStation 2 -versio. Louis Bedigian GameZonelta totesi, että Crash Bandicoot -pelisarjan nuorta pelaajakuntaa ”saattaa ärsyttää kuvakulman tai itseään toistavien tavoitteiden takia, mutta peli on kuitenkin viihdyttävä: se on paras viime aikoina kehitetyistä Crash-peleistä – ja yksi parhaista Wiille julkaistuista Mario-klooneista”. Neal Ronaghan Nintendo World Reportilta sanoo, että pelin ”viehättävää tarinaa ja aitoa huumoria” varjostaa ”huono pelattavuus”.
Pelin Xbox 360 -version saamat arvosanat ovat keskinkertaisia. Christopher Even GameZonelta yllättyi pelityylin siirtymisestä vapaasti pelattavaan peliympäristöön, mutta kritisoi pelin olevan liian helppo. Matt Casamassina IGN:ltä sanoo pelin olevan ”täysin samankaltainen kuin edeltäjä: lievästi nautittava tasohyppelytelmintä saa nuoret pelaajat tyytyväisiksi, mutta ei sisällä kovin paljoa alueita joita kokeneet pelaajat eivät ole tutkineet ennen.” Andy Eddy TeamXbox:lta yllättyi pelin hyvästä ääninäyttelystä, mutta kritisoi innotonta pelattavuutta, joka ”ei ollut kovin johdonmukainen sen hauskassa sukupolvessa”. Justin Calvert GameSpotilta väittää että pelillä ”on liikaa vetäytymistä ja liian monia kameraongelmia tehdäkseen siitä suositeltavan pelin”. Official Xbox Magazinen mukaan ”pelissä on liian vähän aihetta Mind over Mutantista saadakseen pelaajat maksamaan 50 dollaria tai saamaan pelaajia läpäisemään sen neljässä tunnissa”. Dan Pearson Eurogameriltä kritisoi peliä kiinteästä kamerasta, laajasta vetäytymisestä, hyödyntöntä tehtäväkirjaa ja päivitettyjä käsitteitä. Andrew Reiner Game Informerilta luettelee pelin epäkohtia: ”arvaamattomia kuvanopeuksia, paljon edestakaisin juoksemista ja lisäksi joka tasohyppelykohtauksessa on ainakin yksi kohta, jossa kehno kuvakulma aiheuttaa turhan elämän menetyksen. ... Peli on onneton tekele suunnittelusta toteutukseen ja uusi pohjakosketus kerran rakastetulle pussirotalle”.
Pelin Nintendo DS -versio on kerännyt paljolti negatiivisia vastaanottoja verrattuna konsoliversioihin. Mike David GameZonelta sanoo sitä ”ensimmäiseksi todelliseksi pettymykseksi Crashin pelisarjassa”, ja Nintendo World Reportia edustavan Neal Ronaghanin mukaan pelin ”syvyys ja tasosuunnittelu jättävät paljon toivomisen varaa.” Craig Harris IGN:ltä kritisoi pelin Nintendo DS -versiota ”tylsäksi, ikäväksi, innottomaksi tasohyppelypeliksi, josta puuttuu kaikki mikä oli hyvää edellisessä Nintendo DS:lle julkaistussa Crash-pelissä.”
Jaakko Palsola
Jaakko Palsola (synt. 22. helmikuuta 1952) on suomalainen uransa päättänyt jääkiekkoilija sekä jääkiekkovalmentaja. Palsola on pelasi urallaan lähinnä Oulun Kärpissä, joita hän myös myöhemmin valmensi. Palsola on myös valmentanut Imatran Ketterää ja oululaista Kiekko-Laseria.
Palsola työskenteli Rajakylän ala-asteella opettajana vuoteen 2018 saakka Oulussa. Hän oli myös ala-asteen vararehtori. Jaakon veljenpoika Sakari Palsola on Kärppien entinen kapteeni ja on nykyään Kärppien A-nuorten kakkosvalmentaja.
Keisariamatsoni
Keisariamatsoni (Amazona imperialis) on Karibianmerellä sijaitsevan Dominican saaren kotoperäinen papukaijalaji. Sen holotyypin kuvaili Charles Wallace Richmond Dominicasta vuonna 1899. Keisariamatsoni on kuvattuna Dominican lipussa.
Ratsu (shakki)
thumb|Valkoinen ratsu shakkilaudalla Ratsu on eräs shakkipelin nappula. Se on yleensä hevosen pään muotoinen, ja sitä sanotaankin joskus myös hevoseksi.
Siirtosäännöt
Ratsulla on muihin shakkinappuloihin verrattuna poikkeuksellisin siirtotapa. Sen siirron voidaan katsoa koostuvan kahdesta askeleesta: ensin se siirtyy yhden askelen eteenpäin, taaksepäin tai sivulle ja sen jälkeen yhden viistoon siten, että tällöin se siirtyy edelleen kauemmaksi lähtöruudustaan. Ratsu siirtyy aina joko valkoisesta ruudusta mustaan ruutuun tai päinvastoin.
Ruudun, johon ratsu siirtyy, on oltava tyhjä tai siinä saa olla vastapelaajan nappula, joka tällöin poistetaan pelistä eli lyödään.
Ratsu on ainoa nappula, joka voi hypätä oman tai vastapelaajan nappulan yli. Nappula, jonka yli se hyppää, ei tule lyödyksi, toisin kuin siirron loppuruudussa mahdollisesti oleva vastapelaajan nappula.
Ratsu on liikkunut nykyisellä tavallaan jo varhaisimmissa shakkipelin muunnoksissa, joita pelattiin eräissä Aasian maissa 600-luvulla. Useimpien muiden nappuloiden liikkumissääntöjä sen sijaan on myöhemmin muutettu, kunnes ne vakiintuivat nykyiselleen 1500-luvulla.
Ratsun voimakkuus
Ratsua pidetään yleensä kolmen sotilaan arvoisena. Täten se on suunnilleen yhtä voimakas kuin lähetti, mutta selvästi heikompi kuin torni.
Pelin alkuvaiheessa ratsu on yleensä selvästi lähettiä vahvempi, koska se voi hypätä muiden nappuloiden yli eivätkä laudan keskellä olevat sotilaat ole sen kannalta tiellä. Ratsu on sotilaiden lisäksi ainoa nappula, jota voi siirtää jo shakkipelin ensimmäisellä siirrolla. Loppupelissä, kun nappuloita on vähän jäljellä, ratsu jää kuitenkin heikommaksi, koska lähetti voi siirtyä yhdellä siirrolla vaikka laudan toiselta reunalta toiselle, kun taas ratsun siirtomahdollisuudet eivät nappuloiden vähenemisestä juuri lisäänny.
Vielä selvemmin kuin muut nappulat, ratsu on sitä vahvempi, mitä lähempänä pelilaudan keskustaa se on. Muuten tyhjällä laudalla se voisi keskellä lautaa olevista ruuduista siirtyä kahdeksaan muuhun ruutuun, mutta reunaruudusta vain neljään ja nurkkaruudusta vain kahteen.
Näistä syistä ratsut pyritään pelin alussa yleensä saamaan mahdollisimman nopeasti laudan keskustaan. Käytännössä peli vain harvoin aloitetaan ratsun siirrolla, mutta monissa tavallisimmissa pelinavauksissa kuten espanjalaisessa, italialaisessa, preussilaisessa ja neliratsupelissä molemmat pelaajat siirtävät ensimmäisellä siirrolla kuningassotilasta ja toisella siirrolla ratsua. Nämä avaukset eroavat toisistaan vasta kolmannella tai sen jälkeisillä siirroilla.
Poikkeuksellisen siirtotapansa vuoksi ratsu voi samanaikaisesti uhata useita vastapelaajan arvokkaimpia nappuloita olematta itse uhattuna. Tällaista sanotaan ratsun haarukaksi. Eräissä tapauksissa ratsulla on myös mahdollista tehdä niin sanottu pussimatti. Tällöin ratsu shakkaa (uhkaa) nurkkaruutuun siirtynyttä vastapelaajan kuningasta, jonka kaikissa viereisissä ruuduissa on nappula, eikä kuningasta täten voi siirtää turvaan.
Elämäni mykkäelokuvassa
Elämäni mykkäelokuvassa on raumalaisen taiderock-yhtye Itkevän tytön kolmas singlejulkaisu. Sen ovat miksanneet Lauri-Matti Parppei ja Timo Kuismanen, joista jälkimmäinen toimi myös tuottajana sekä äänittäjänä. Levyn on masteroinut Joona Lukala. B-puoli sisältää coverversion Härkä-äiti-yhtyeen kappaleesta Menolippu Havannaan. Singlen nimikkokappale valittiin Rumban vuosiäänestyksessä vuoden biisiksi 2009.
Catamarca
Kaupungissa toimii vuonna 1972 perustettu yliopisto.
Tanskalainen vapaaehtoiskomppania
Tanskalainen vapaaehtoiskomppania oli Viron ja Latvian vapaussotaan osallistunut tanskalaisten vapaaehtoisten sotayhtymä kooltaan komppanian vahvuinen ns. "Compagnie Borgelin" joukko-osaston johtajan nimen mukaisesti. 250px|left|pienoiskuva|Kapteeni Richard Gustav Borgelin - tanskalaisjoukkojen komentaja Viron vapaussodassa. Suomessa Viron Avustamisen Päätoimikunta ja sen puheenjohtaja O. W. Louhivuori olivat ryhtyneet jo alkukeväästä 1919 luomaan yhteispohjoismaista toimintaa Viron avustamiseksi marraskuussa käynnistyneen Neuvosto-Venäjän hyökkäyksen torjumiseksi tukemalla nuorta Viron tasavaltaa. Viron Helsingin lähettiläs Oskar Kallas allekirjoitti 22. tammikuuta sopimuksen Viron Avustamisen Päätoimikunnan kanssa, joka valtuutti suomalaisen eläkkeellä olevan kenraalin Torsten Loden, joka toimi silloin Suomen sotilasasiamiehenä Kööpenhaminassa, edustamaan tanskalaisten suuntaan Viron tasavaltaa. Kenraali Lodelle annettiin lupa siinä vaiheessa jopa 1 000 tanskalaisen vapaaehtoisen rekrytointiin. , ,
Rahanpuutteen vuoksi vapaaehtoisten rekrytoinnissa oli aluksi suuria vaikeuksia, koska sopimuksen mukaan sen piti tapahtua Viron hallituksen kustannuksella. Vasta maaliskuussa 1919 Viron hallitus pystyi osoittamaan tanskalaisten värväykseen 500 000 markkaa Suomesta saadulla lainalla, jolloin rekrytointi alkoi edetä nopeammin. Tanskassa oli lisäksi yksityishenkilöitä, kuten liikemies Aage Westenholtz, joka tuki rahallisesti joukko-osaston perustamista.
Tanskalaisvapaaehtoisten rekrytointi
Tanskalaisvapaaehtoisten rekrytointi aiheutti Tanskan lehdistössä sisäpoliittista kiistaa. Oikeiston edustajat tukivat vapaaehtoisten värväystä, sillä bolševikkien etenemistä Viroon pidettiin uhkana länsimaille ml. Tanska. Vasemmiston lehdistö puolestaan vastusti vapaaehtoisten lähettämistä Tanskasta. Ammattiyhdistysliikkeen radikaali syndikalistisiipi yritti käytännössä estää laivausta Kööpenhaminassa, joka tapahtui 26. maaliskuuta 1919. Julkisuus palveli kuitenkin asiaa eli rekrytointia. Tammikuun lopussa oli vapaaehtoisia kaikkiaan 700 ilmoittautunutta. Tanskan hallitus yritti tehdä kompromissia ja sallia 200 vapaaehtoisen matkustamista Viroon. Vapaaehtoisia oli kaikkiaan 189, joista 12 oli upseeria ja 13 aliupseeria. Joukkojen komentajaksi nimitettiin tanskalaiskapteeni Richard Gustav Borgelin ja taisteluyksikön komentajaksi kapteeni Iver de Hemmer Gudme. Vapaaehtoisten laivamatka suuntautui Suomeen Hankoon. Laivamatkan aikana tanskalaisvapaaehtoiset tekivät sitoumuksen osallistumisesta Viron vapaussotaan. Kenraali Torsten Lode edusti laivalla tehdyssä sopimuksenteossa Viroa. Suomessa matka jatkui Hangosta Helsinkiin ja sieltä edelleen 4. huhtikuuta suomalaisella Jäänmurtaja Wäinämöisellä kohti Tallinnaa. Helsingissä tanskalaisjoukkojen komentaja kapteeni Borgelin vieraili valtionhoitaja, kenraali Mannerheimin luona. 250px|left|pienoiskuva|Tanskalaisvapaaehtoiset ennen rintamalle menoa toukokuussa 1919 Nõmmessa.
Kesytön (elokuva)
Kesytön (L’Enfant sauvage) on François Truffaut’n ohjaama draamaelokuva vuodelta 1970. Se pohjautuu vuonna 1797 löydetyn Aveyronin Victorin tapaukseen, jossa metsästä löytyi noin 11-vuotias villilapsi. Käsikirjoituksen elokuvaan teki Truffaut yhdessä Jean Gruault’n kanssa, ja Truffaut näyttelee itse pääosaa, villipojan kasvattilapsekseen ja tutkimuskohteekseen ottavaa lääkäri Jean Itardia.