cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Cameorooli
Elokuvissa
Yksi runsaasti cameorooleja tehneistä yksittäisistä henkilöistä on roskaelokuvien harrastaja Forrest J. Ackerman, joka ehti elämänsä aikana esiintyä peräti 210 cameossa. Yksittäisiä elokuvia, joissa on useita cameoita, on edellä mainitun Maailman ympäri 80 päivässä lisäksi esimerkiksi Casino Royale, jossa cameon tekivät muiden muassa William Holden, Stirling Moss, George Raft ja Peter O’Toole, sekä Yön selkään, jossa lukuisat elokuvaohjaajat tekivät cameoita.
Suomalaisessa elokuvassa
Suomalaisissa elokuvissa muun muassa asianajaja Matti Wuorella oli pieni rooli Aki Kaurismäen ohjaamassa elokuvassa Mies vailla menneisyyttä. Mika Häkkinen teki pienen roolin elokuvassa Uuno Turhapuro – This Is My Life, niin kuin monet muutkin tunnetut henkilöt kuten Arvi Lind, Arto Nyberg, Lenita Airisto ja Pertti Virtanen. Samoin elokuvassa Uuno Turhapuro armeijan leivissä nähtiin mokkereiden roolissa muun muassa Kalle Holmberg, Pekka Vennamo, Jorma Ojaharju ja Riki Sorsa, autosotamiehenä Ensio Itkonen sekä omana itsenään tennispelaaja Olli Rahnasto.
Elokuvassa Vares - Kaidan tien kulkijat vuodelta 2012, nähdään tanssilavan esiintyjänä joulukuussa 2010 kuollut laulajalegenda Kari Tapio.
Televisiossa
Ruotsin kuningas Kaarle XVI Kustaa esiintyi ruotsalaisessa televisiosarjassa Mika (Mika och renen Ossian på äventyr), jossa Mika oli poronsa kanssa Tukholmassa. Toinen kuninkaallinen, joka on tehnyt cameon, on Jordanian kuningas Abdullah II, joka prinssivuosinaan teki lyhyen cameon tieteissarjan Star Trek: Voyager jaksossa 35.
Fyysikko Stephen Hawking teki useita televisiocameoita, kuten Star Trek – uusi sukupolvi -jaksossa Taistelukomennus, osa 1, jossa hän pelaa pokeria Albert Einsteinin, Isaac Newtonin ja Datan kanssa. Hän on esittänyt itseään myös sarjoissa Futurama, Simpsonit ja Rillit huurussa.
Animaatioissa
Tintin seikkailut -animaatiosarjan tekijät lisäsivät Hergén jokaiseen jaksoon. Hän esiintyy myös vuoden 2011 animaatioelokuvassa Tintin seikkailut: Yksisarvisen salaisuus.
Musiikkivideoissa
Cameoita tehdään toisinaan myös musiikkivideoissa. Eurythmics-yhtyeen musiikkivideo Who's That Girl? on kuuluisa lukuisista cameoistaan.
Johann Kuhnau
200px|thumb|right|Johann Kuhnau. Johann Kuhnau (6. huhtikuuta 1660 Geising, Böömi – 5. kesäkuuta 1722 Leipzig) oli saksalainen säveltäjä, urkuri ja cembalisti.
Johann Kuhnau aloitti musiikkiuransa kuoropoikana Dresdenissä, opiskeli myöhemmin sekä lakitiedettä että musiikkia ja pääsi vuonna 1684 Thomaskirchen kanttoriksi Leipzigiin. Kuhnau tunsi Johann Sebastian Bachin ainakin vuodesta 1716, ja vuonna 1723 Bachista tuli hänen seuraajansa Thomaskirchen kanttorina.
Kuhnaun tuotantoon kuuluu muun muassa kantaatteja, barokkisarjoja ja sonaatteja cembalolle. Kaikki Kuhnaun maallinen vokaalimusiikki on kadonnut.
Pakkanen
thumb|upright|Suomen eteläosassa viittätoista pakkasastetta pidetään kireän pakkasen rajana. Pakkanen tarkoittaa sitä, että lämpötila laskee celsius-asteikolla alle nollan, jolloin vesi alkaa jäätyä. Talvella, kun ei ole pakkasta, sanotaan olevan suojaa tai suojasäätä.
Ilmatieteen laitos ennustaa kireää pakkasta eri lämpötilarajoilla maan eri osiin: eteläosassa riittää −15 °C, keskiosissa −20 °C ja maan pohjoisosassa vasta alle −25 °C:n lämpötilat ovat kireää pakkasta.
Pakkasennätykset
Suomen pakkasennätys on –51,5 °C, joka mitattiin Kittilän Pokassa 28. tammikuuta 1999. Pohjoisen pallonpuoliskon ennätyspakkanen –69,6 °C on mitattu Klinckin automaattisella sääasemalla Grönlannin keskiosan jäätiköllä (72°18'N, 40°28'W) 22. joulukuuta 1991. WMO (Maailman ilmatieteen järjestö) vahvisti kyseisen ennätyksen vuonna 2020. Aikaisempi ennätys oli mitattu Oimjakonissa, Sahan tasavallassa (Jakutiassa) Siperiassa 6. helmikuuta 1933. Mitattu lukema oli –67,7 °C. Kyseessä on alin lämpötila missään, missä on ihmisasutusta. Maapallon pakkasennätys on Vostok-tutkimusasemalla Antarktiksella mitattu –89,2 °C.
Pakkasvaroitukset
Talvesta 2011–2012 alkaen Ilmatieteen laitos on alkanut varoittaa kireästä pakkasesta riskiryhmiä, joihin kuuluvat pikkulapset, vanhukset ja pitkäaikaissairaat, erillisellä kolmiportaisella pakkasvaroituksella. Sen mukaan maan eteläosissa kireä pakkanen on –20...–25 astetta, erittäin kireä pakkanen –25...–30 astetta, sekä äärimmäisen kireä pakkanen, jolloin pakkasta tulee olla vähintään 30 astetta. Maan keskiosissa vastaavat rajat ovat kireä –25...–30, erittäin kireä –30...–35, sekä äärimmäisen kireä pakkanen, jolloin pakkasta tulee olla vähintään 35 astetta. Maan pohjoisosissa vastaavat rajat ovat kireä –30...–35 erittäin kireä –35...–40, sekä äärimmäisen kireä, jolloin pakkasta tulee olla vähintään –40 astetta.
Sanan käyttö
On esitetty, että sana pakkanen olisi yhteydessä saamen kielen sanaan bakkas, bak'ka ’kuuma, hyvin lämmin, kuumuus’, mutta tätä yhteyttä ei ole yleisesti hyväksytty.
Kovaa pakkasta voidaan kutsua tulipalopakkaseksi. Nimitys tulee ilmeisesti siitä, että kylmällä säällä lämmitetään tavallista enemmän, mikä kasvattaa tulipalojen todennäköisyyttä. Sana paukkupakkanen juontaa juurensa siitä, kuinka lämpölaajenemisen johdosta talojen rakenteisiin kasaantunut jännite purkautuu kovilla pakkasilla kovana paukahduksena.
Pakkaspaukku on harvinaisempi ilmiö kuin paukkupakkaset. Tällainen pamahdus aiheutuu siitä, kun maaperässä oleva vesi jäätyy ja laajenee, mikä aiheuttaa äänen ja maaperän liikkeen. Sanomalehti Kaleva kertoi 15. tammikuuta 2016 tällaisesta tapauksesta Oulun Talvikankaalta, jossa loppiaisena 2016 koettiin jääjäristys eli pakkaspaukku. Se aiheutti halkeamia ainakin yhteen taloon ja tiehen, lehti kertoi. Paukahtava ääni kuultiin laajalla alueella, kun lämpötila putosi nopeasti.
Halla tarkoittaa tilannetta, jossa lämpötila laskee maan kasvillisuuskerroksessa niin alas, että kasvit, etenkin viljelyskasvit tai sato, vaurioituvat tai tuhoutuvat. Suomen olosuhteissa tämä tarkoittaa pakkasta. Jos tavanomaisella sääaseman lämpötilanmittauskorkeudella eli kahdessa metrissä on myös pakkasta, puhutaan yöpakkasista.
Yöpakkaset poliittisena terminä viittaa aikaan 1950-luvulla, jolloin Suomen ja Neuvostoliiton välit olivat kireät.
Hollikyyti
Hollikyyti tarkoittaa historiallista henkilöiden, alkuaan etenkin virkamiesten, kuljetuspalvelua, kyytilaitosta. Nimitys tulee ruotsin sanoista hålla, pitää (tässä: pitää tarjolla) ja skjuts, kyyti.
Hollikyyti merkitsi huomattavaa rasitusta talonpojille. Kyseessä oli talonpojan kannalta kyyditsemisvelvollisuus, matkustavan virkamiehen näkökulmasta vapaakyyti, josta kyyditsijä ei saanut korvausta. Pisin sallittu odotusaika oli kaksi tuntia jatkoyhteydelle.
Vieläkin tunnettu sanonta "kylmä kuin hollitalli" kuvaa sitä, ettei hollikyytien käyttöön tarkoitettuja tiloja, kuten talleja ja hollitupia, suinkaan rakennettu ja pidetty kunnossa mielihyvin.
Koska oli mahdollista, että useita ajureita oli samaan aikaan odottelemassa kyyditettäviä, he kokoontuivat hollituvassa. Tästä on muodostunut suomalainen kansansanonta: "Oli kuin hollituvassa" tarkoittaen lievää epäjärjestystä.
1600-luvulla kyytilaitosta alettiin järjestää lainsäädännön avulla: Kaarle IX määräsi vuonna 1604 virkamiehet korvaamaan käyttämänsä kyydin, mutta tämä määräys ei toiminut käytännössä. Vuonna 1642 vapaakyydit poistettiin, mutta talonpoikien maksettavaksi tuli kyytilaitoksen kustannuksia kattamaan vuodesta 1649 lähtien uusi vero, kyytiraha.
1690-luvulla kyytilaitos saavutti varsinaisen hollikyydin muodon: kyyditysvelvollisesta talosta oli talon koon mukaan miehen tai useammankin sekä ajoneuvojen oltava kerrallaan 3–4 päivää "hollilla". Tämä merkitsi sekä miesten että hevosten poissaoloa talon töistä. "Hollilla olo" ei kuitenkaan ollut pelkästään kielteinen asia: toisilta hollimiehiltä ja matkustavaisilta kuultiin tietoja ja uutisia oman elinpiirin ulkopuolelta.
1800-luvun lopulle saakka kyytilaitos säilytti vanhat muotonsa. Kestikievarien tasoa oli kohennettu ja yhtenäistetty niin, että säätyläistenkin sopi yhä enemmän turvautua niihin yksityismajoituksen sijasta. Vuodesta 1883 lähtien tuli mahdolliseksi kunnan päättää hollikyydistä luopumisesta. Kyydityspalvelut vuokrattiin huutokaupalla vähiten pyytävän hoidettavaksi viiden vuoden jaksoina. Näin hollikyydin aikakausi vähitellen 1900-luvulle tultaessa päättyi.
Richard Dimbleby
Richard Dimbleby (25. toukokuuta 1913 Richmond upon Thames, Lontoo – 22. joulukuuta 1965 Lontoo) oli brittiläinen radio- ja televisiotoimittaja.
Aikaisemmin sanomalehtitoimittajana toiminut Dimbleby siirtyi BBC:n palvelukseen 1936. Toisen maailmansodan aikana hänestä tuli BBC:n ensimmäinen sotakirjeenvaihtaja, ja hän raportoi tapahtumapaikoilta muun muassa El Alameinin taisteluista ja Normandian maihinnoususta. Dimbleby oli myös tarkkailijana mukana noin 20 RAF:n pommituslennolla Saksaan ja hän oli ensimmäinen reportteri Bergen-Belsenin keskitysleirillä.
Jaan Talts
Jaan Talts (s. 19. toukokuuta 1944 Massiaru, Viro) on entinen virolainen painonnostaja ja olympiavoittaja. Hän edusti kilpaurallaan Neuvostoliittoa. Uransa jälkeen Viron uuden itsenäisyyden aikaan hän on toiminut Viron olympiakomiteassa ja vuoden verran Viron parlamentin, riigikogun, jäsenenä.
Talts opiskeli nuoruudessaan Tihemetsan maa- ja metsätalousopistossa ja valmistui vuonna 1963. Hän harrasti siihen aikaan jo urheilua mm. erilaisia yleisurheilun heittolajeja. Seuraavana vuonna 1964 hän saavutti Neuvostoliiton nuorten painonnostomestaruuden. Seuraavana vuonna hän nousi Neuvostoliiton painonnostomaajoukkueeseen. Vuonna 1967 hän voitti Neuvostoliiton spartakiadimestaruuden eli hän oli vahva ehdokas Neuvostoliiton olympiaedustajaksi sarjaan alle 90 kg, jossa kovimpana kilpailijana oli Suomen Kaarlo Kangasniemi. Yhteistulos ylitti ensimmäisenä painnostajana alle 90 kg:n sarjassa 500 kg.
Olympiavuonna 1968 Talts ja Kangasniemi paransivat vielä ennen lokakuun olympialaisia ME:tä useampaan kertaan niin, että viimeiset ennätysnumerot teki Kangasniemi. Talts voitti Kangasniemen vielä Leningradin EM-kisoissa. Talts saavutti hopeaa painonnoston alle 90 kg sarjassa Méxicossa 1968 tuloksella 507,5 kg. Hän hävisi Suomen Kaarlo Kangasniemelle 10 kg. Taltsin eri nostomuotojen tulokset olivat 160 kg punnerruksessa, 150 kg tempauksessa ja maailmanennätys 197,5 kg työnnössä. Méxicon olympialaisissa voitto meni Kangasniemelle. Sen jälkeen Talts nousi sarjaa ylemmäs eli sarjaan alle 110 kg, jota hän hallitsi suvereenisti voittaen useita MM- ja EM-mestaruuksia ja lopuksi olympiakultaa Münchenin 1972 olympialaisissa yhteistuloksella 580 kg. Hänen tuloksensa eri nostomuodoissa olivat 210 kg punnerruksessa, 165 kg tempauksessa ja 205 kg työnnössä. Hopeamitalisti, Bulgarian Aleksandr Kraitšev sai 17,5 kg heikomman yhteistuloksen. Hän teki urallaan 43 maailmanennätystä, joista kuusi syntyi yhdessä kilpailussa 8. elokuuta 1971 Tallinnassa. Hänen uransa paras yhteistulos oli 587,5 kg.
Neuvostoliiton mestaruuden Talts voitti vuosina 1967, 1968 ja 1972. Viron parhaaksi miesurheilijaksi hänet valittiin viidesti (1967–1970 ja 1972).
Uransa jälkeen Talts toimi painnostovalmentajana niin Neuvostoliiton kuin Neuvosto-Viron painonnostajille.
Viron uuden itsenäisyyden myötä Talts oli mukana Viron kansallista urheilua rakennettaessa. Hän johti vuosina 1988-1989 Viron painonnostoliittoa. Vuodesta 1989 lähtien hän on ollut Viron olympiakomitean jäsen. Vuonna 2005 hänet valittiin Viron Huippu-urheiluneuvoston varapuheenjohtajaksi. Viron parlamentin, Riigikogun jäsen hän oli 1995–1996 Viron reformipuolueen edustajana.
Hänet valittiin vuonna 1998 Kansainvälisen Painnostoliiton (IWF) "Hall of Famen" jäseneksi. Vuonna 1983 Paavo Kivine kirjoitti Jaan Taltsin urasta kirjan nimellä "Tahtmine", josta heille myönnettiin Neuvosto-Viron Johan Smuul-kirjallisuuspalkinto.
Tunnustukset
Neuvostoliiton tunnustukset
Keplerin lait
Keplerin lait ovat Johannes Keplerin muotoilemat empiiriset lait, jotka liittyvät planeettojen ratojen muotoon ja niiden kiertoaikoihin. Kepler löysi lait Tyko Brahen tekemien havaintojen perusteella. Lait I ja II julkaistiin teoksessa Astronomia nova vuonna 1609, ja kolmas laki julkaistiin teoksessa Harmonices Mundi vuonna 1619. Vaikka lait on alun perin löydetty kokeellisesti, ne voidaan helposti johtaa Isaac Newtonin vuonna 1684 esittämästä gravitaatiolaista.
Keplerin I laki
Kiertäessään tähteä planeetta liikkuu pitkin ellipsin muotoista rataa, jonka toisessa polttopisteessä tähti on.
Keplerin II laki
thumb|Keplerin toinen laki Niin kutsuttu pintalaki: Tähdestä kappaleeseen piirretty jana jättää jälkeensä yhtä pitkinä ajanjaksoina pinta-alaltaan yhtä suuren alueen.
Keplerin III laki
Planeettojen kiertoaikojen neliöt suhtautuvat toisiinsa kuten niiden ratojen isoakselien puolikkaiden kuutiot.
Arvid Planting
Arvid Hjalmar Planting (21. marraskuuta 1876 Helsinki – 7. helmikuuta 1953 Helsinki) oli suomalainen juristi ja valtionsyyttäjä.
Plantingin vanhemmat olivat postihallituksen liikennejohtaja Anton Konrad Planting ja Maria Kristina Stenman. Hän pääsi ylioppilaaksi 1896 Helsingin ruotsalaisesta normaalilyseosta ja suoritti oikeustutkinnon Helsingin yliopistossa vuonna 1900. Planting sai varatuomarin arvon 1903.
Planting oli Viipurin hovioikeuden palveluksessa 1905–1906 ja Vaasan hovioikeuden palveluksessa 1909–1910. Hän toimi asianajajana Savonlinnassa 1907–1909 ja Vaasassa 1909–1910, oli kaupunginviskaalina Vaasassa 1910 ja v.t. pormestarina Lappeenrannassa, Vaasassa ja Savonlinnassa useaan otteeseen. Hän oli Helsingissä toisena kaupunginviskaalina 1928–1930 ja ensimmäisenä kaupunginviskaalina 1930–1933. Planting oli Turun hovioikeudessa valtionsyyttäjänä 1934–1944 ja toimi syyttäjänä useissa suurissa oikeudenkäynneissä.
Arvid Planting oli naimisissa vuodesta 1904 Aili Irene Möllerin kanssa.
LGT
LGT Group (myös: LGT-bank, ent. The Liechtenstein Global Trust) on yksityisomistuksessa oleva pankki ja rahalaitos, joka on suoraan Liechtensteinin ruhtinasperheen omistuksessa. Se on Euroopan suurin perheyrityksenä toimiva rahalaitos. Sen omistaa Liechtensteinin prinssin säätiö (Prince of Liechtenstein Foundation). Yrityksen toimitusjohtajana toimii prinssi Maximilian von und zu Liechtenstein ja hallituksen puheenjohtajana prinssi Philipp von und zu Lichtenstein. Vuoden 2013 tilinpäätöksen mukaan yrityksen varat olivat 110,7 miljardia Sveitsin frangia (n.109,48 miljardia euroa). Samana vuonna yritys oli Standard & Poor'sin luottoluokituksessa kategoriassa A+.
LGT:n pääkonttori sijaitsee Liechtensteinin pääkaupungissa Vaduzissa. Yrityksessä työskentelee n. 1950 työntekijää ja sillä on konttoreita yli 20:ssa maassa levittäytyneenä Aasiaan, Eurooppaan, Lähi-itään, Pohjois-Amerikkaan ja Etelä-Amerikkaan.
LGT operoi eri sektoreilla, esim. LGT Private Banking palvelee yksityisasiakkaita omaisuusasioissa. ja LGT Capital Partners hoitaa vaihtoehtoisia sijoitusrahastoja. LGT Capital Partnersilla on yli 40 miljardin dollarin sijoitukset sijoitusrahastoihin, hedge-rahastoihin sekä pääomasijoituksiin.
LGT ja Saksan suuri veronkiertoskandaali
Saksan salainen palvelu BND:n osti vuonna 2008 eräältä entiseltä LGT-pankin työntekijältä 4 miljoonalla eurolla tiedostoja, jotka paljastivat lukuisten rikkaiden saksalaisten veronkiertotoimintaa Luxemburgin veroparatiisissa.
Saksan veroviranomaiset tekivät saatujen tietojen perusteella lukuisia syytetoimia mm. LGT-pankkia kohtaan. BND:n saamien asiakirjojen mukaan monet saksalaiset yksityishenkilöt olivat piilottaneet varojaan Liechtensteinin veroparatiisiin rekisteröidyn LGT-pankin kautta.
LGT-pankki joutui maksamaan 46 miljoonan euron sakot, jonka lisäksi 45:lle pankin henkilökuntaan kuuluvalle työntekijälle lankesi 3,6 miljoonan euron sakot.
Skandaalia pidettiin Saksan historian suurimpana veronkiertoskandaalina.
Paljastetuissa asiakirjoissa on ollut myös suomalaisia asiakkaita.
Venio Losert
Venio Losert (s. 25. heinäkuuta 1976 Zavidovići, Bosnia ja Hertsegovina, Jugoslavia) on kroatialainen käsipalloilija ja kaksinkertainen olympiavoittaja. Maalivahtina pelaava Losert on voittanut olympiakultaa kahdesti: Atlantasta 1996 ja Ateenasta 2004.
Grant
Grant on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Formula 1 -kausi 1971
Formula 1 -kausi 1971 oli 22. Formula 1 -kausi. Se alkoi 6. maaliskuuta ja päättyi 3. lokakuuta 1971 11:n kilpailun jälkeen. Kuljettajien mestaruuden voitti Jackie Stewart, ja valmistajien mestaruuden Tyrrell.
Stewart voitti mestaruuden 29 pisteen erolla Ronnie Petersoniin, joka oli tuohon aikaan suurin piste-ero ennätys. Tämän ennätyksen rikkoi vasta kaudella Nigel Mansell.
Sojuz T-2
thumb|Sojuz T-2. Juri Malyšev ja [[Vladimir Aksjonov neuvostoliittolaisessa postimerkissä vuodelta 1980.]] Sojuz T-2 oli 58. miehitetty Neuvostoliiton Sojuz-lento Saljut 6 -avaruusasemalle.
Laukaisu tapahtui Baikonurin kosmodromilta 5. kesäkuuta 1980 ja paluu noin neljä vuorokautta myöhemmin, 9. kesäkuuta 1980. Lennon radiokutsu oli Jupiter (Юпитер).
Tapani Tölli
Ennen valintaansa eduskuntaan Tölli työskenteli Tyrnävän kunnanjohtajana vuodesta 1991.
Ura
Tölli valmistui valtiotieteiden maisteriksi vuonna 1977, minkä jälkeen hän työskenteli aktuaarina tullihallituksen ulkomaankauppaosastolla (1977–1984), erikoissuunnittelijana valtiokonttorin henkilöstöhallinto-osastolla (1984–1985) ja STK:n asiamiehenä (1985–1991). Tölli oli Tyrnävän kunnanjohtaja vuosina 1991–2013, mutta oli kansanedustajana ollessaan virkavapaalla.
Kansanedustajaksi Tölli valittiin ensimmäisen kerran vuoden 2003 eduskuntavaaleissa, joissa hän sai 6 476 ääntä Oulun vaalipiirissä. Vuoden 2007 vaaleissa hänet valittiin jatkokaudelle 8 458 äänellä. Vuoden 2011 vaaleissa Tölli oli vaalipiirinsä ääniharava 9 777 äänellä.
Vaalikaudella 2015–2019 Tölli toimii perustuslakivaliokunnan varapuheenjohtajana. Tölli toimi sivistysvaliokunnan puheenjohtajana toukokuussa 2015 ennen hallituksen muodostamista ja valiokuntien lopullisen kokoonpanon vahvistumista.
Edellisillä vaalikausilla Tölli oli jäsenenä perustuslakivaliokunnassa (2007–2010, 2011–2015), valtiovarainvaliokunnan hallinto- ja turvallisuusjaostossa (puheenjohtaja 2011–2013, jäsen 2013–2015) sekä kunta- ja terveysjaostossa (2011–2015), hallintovaliokunnassa (jäsen 2003–2010, puheenjohtaja 2007–2010) sekä sosiaali- ja terveysvaliokunnassa (2003–2007).
Elokuussa 2018 Tölli ilmoitti, ettei asetu enää ehdolle seuraavissa eduskuntavaaleissa.
Töllille myönnettiin valtiopäiväneuvoksen arvonimi toukokuussa 2023.
Yksityiselämä
Tölli on naimisissa ja hänellä on kuusi lasta. Sotilasarvoltaan Tölli on majuri.
Vakaumukseltaan Tölli on vanhoillislestadiolainen.
Paikkatieto
Paikkatieto on tietoa, johon liittyy maantieteellinen sijainti. Se on tietoa kohteista, joiden paikka Maan suhteen (s.o. sijainti Maan pinnalla tai sen välittömässä läheisyydessä) tunnetaan. Paikkatieto on paikannettua kohdetta tai ilmiötä kuvaava sijaintitiedon ja ominaisuustiedon looginen tietokokonaisuus. Paikkatiedon visuaalinen esitys on kartta, mutta se voi olla myös esimerkiksi tilastotietoa tai ihmisen mielessään luomia käsityksiä paikoista.
Paikkatieto voi olla paikantavaa, kuten koordinaatit tai osoite, luokittelevaa, kuten retkikarttaan merkityt leirintäalue, vesipiste tai tulentekopaikka, kuvailevaa, kuten rakennuksen väri tai määrällistä, kuten vuorenhuipun korkeus merenpinnasta. Paikkatieto esitetään joko vektorimuodossa pisteinä, viivoina ja polygoneina tai rasterimuodossa eli pikseleinä kartalla. Sitä voidaan käsitellä tietoteknisesti erillisillä paikkatietojärjestelmillä.
Paikkatiedon luonne
Paikkatietoa voi lähestyä joko mittaustiedon tai inhimillisen tiedon kautta. Mittauksiin perustuva paikkatieto syntyy esimerkiksi geodesian, satelliittipaikannuksen, maanmittauksen tai kaukokartoituksen menetelmillä.
Yhteiskunnat keräävät toimintaansa varten paikkatietoa. Esimerkiksi kiinteistötietojärjestelmä perustuu tietoihin tonteista, määräaloista jne: niiden sijainnista, muodosta, omistussuhteista jne. Kartoitus (karttojen teko) perustuu myös paikkatietoaineistojen, jotka kertovat missä tiet, järvet jne ovat, keruuseen ja olemassaoloon.
Tietoteknistä käsittelyä varten paikkatieto (kokemuksellinen, mittauksiin perustuva, yhteiskunnan keräämä ja muu) täytyy järjestää. Tämä järjestäminen on periaatteessa samanlaista kuin muidenkin tietojen kohdalla ja sitä kutsutaan tiedon mallintamiseksi. Tiedon mallintamisen tuloksena on tietomalli.
Paikkatieto(elementti) sisältää ainakin sijaintitiedon ja ominaisuustiedon. Paikkatieto(aineisto) sisältää useita paikkatietoelementtejä. Aineiston yhdistävä tekijä voi olla esimerkiksi se, että kussakin tietoelementissä on sama ominaisuustieto tai sijaintitiedot voivat liittyä toisiinsa jotenkin, ne voivat esimerkiksi muodostaa säännöllisen hilan. Sijaintitieto voidaan ilmaista monella eri tavalla, esimerkiksi koordinaattitietona tai osoitteena tai muuna epäsuorana sijaintitietona. Sijaintitieto voi viitata yhteen pisteeseen (esimerkiksi "onnettomuus tapahtui paikassa 60°10′15″N, 24°56′15″E"), käyrään (esimerkiksi "onnettomuus tapahtui Hämeentiellä") tai alueeseen (esimerkiksi "onnettomuus tapahtui Helsingissä"). Sijaintitietoon liittyy siis sen geometriatieto. Sijaintiedolla tai usealla sijaintitiedolla yhdessä voi myös olla topologiatieto, eli tieto siitä miten niiden geometriat asettuvat toistensa suhteen (sisällä, leikkaavat, ovat vierekkäin jne). Paikkatiedon ominaisuustiedot voivat olla melkein mitä vain ja ne voivat muodostaa oman tietorakenteensa ja liittyä muihin tietoihin. Tyypillisiä ominaisuustietoja ovat esimerkiksi lämpötila (tietyssä paikassa tiettyyn aikaan), maapeitteen laatu (esimerkiksi metsä, pelto, asutus), onnettomuustiedot (tyyppi: esimerkiksi asuntopalo, liikenneonnettomuus jne), tietiedot (tien luokka, numero, päällyste jne).
Paikkatietoa on periaatteellisesti kahdenlaista: kohteisiin tai kenttiin liittyvää. Kohteiden perusominaisuus on se, että ne ovat epäjatkuvia eli niillä on enemmän tai vähemmän selvät rajat. Esimerkiksi talo, puu tai auto on kohde. Kentän perusominaisuus on se, että sillä on periaatteessa arvo kaikkialla Maan pinnalla. Esimerkiksi ilman lämpötila on tässä mielessä kenttä.
Paikkatietoaineistoon liittyy sitä kuvailevaa tietoa, jota kutsutaan usein metatiedoksi. Metatiedoksi sanotaan tietoa, joka kuvailee toista tietoa. Tiedon ja metatiedon välinen ero ei ole selvä, mutta metatieto on ainakin jossain määrin ei-välttämätöntä.
Paikkatiedon standardeja laatii kansainvälisen standardisoimisjärjestön ISOn paikkatiedon standardisoinnin tekninen komitea ISO TC 211 Geographic information/Geomatics. Komitean ISO/TC 211 kohdealue on hyvin laaja. Tärkeä alue on paikkatiedon mallinnus ja dokumentaatio. Tämä on usein keskeistä muun muassa julkiselle sektorille. Toinen keskeinen alue on paikkatietoon liittyvä infrastruktuuri (SDI, Spatial Data Infrastructures). Tämä alue käsittää palvelut, jotka keskittyvät paikkatiedon jakamiseen. Kolmas keskeinen alue on paikkatiedon soveltaminen jokapäiväisessä elämisessä. Suomessa paikkatiedon standardisointiin osallistuu Suomen Standardisoimisliitto SFS:n standardisointiryhmä SR 304.
Inhimillinen paikkatieto
Inhimillinen tieto tarkoittaa ihmisen tietoa, joka perustuu hänen omiin havaintoihinsa ja kokemukseensa. Inhimillinen paikkatieto on sitä tietoa, jonka varassa osaamme kulkea meille tutuissa maisemissa tai esimerkiksi kykenemme keskustelemaan niistä. Erityisen mielenkiintoinen esimerkki kokemuksellisesta paikkatiedosta on Australian aboriginaalien uniaikaan liittyvät reittikuvaukset.
Paikkatieto käytännössä
Paikkatietoja käsitellään nykyisin tietokoneitse. Paikkatieto tosin saattaa syntyä tietokoneen ulkopuolella esimerkiksi käsin tehtyinä muistiinpanoina tai sitten se on olemassa esimerkiksi vain vanhoina paperikarttoina. Paikkatiedot ovat usein isoja tietoaineistoja, joita tuottavat kyseiseen paikkatietoon erikoistuneet tuottajat ja jotka on tallennettu tietyissä paikkatietoformaateissa tai tietokantoihin.
Teknisesti paikkatieto on joko ns. rasterimuotoista tai ns. vektorimuotoista. Rasterimuotoinen paikkatieto on säännöllisen hilan muotoon tallennettua tietoa. Sijaintitieto on hilassa joko hilan solujen alue tai hilan jokin piste (yleensä keskipiste tai vasen ylänurkka). Ominaisuustieto on hilassa tallennettu lukuarvona ja lukuarvo voi olla suoraan ko. tieto (esimerkiksi lämpötila) tai sitten se voi olla kokonaisluku, joka viittaa varsinaiseen ominaisuustietoon (esimerkiksi numero 12 voisi tarkoittaa lehtimetsää). Vektorimuotoinen paikkatieto on geometriatietoa ja geometrioihin liittyvää ominaisuustietoa. Geometria on yleensä piste, murtoviiva, polygoni tai joukko niitä. Vektorimuotoinen paikkatieto perustuu yleensä pisteisiin ja niiden välisiin suoriin. Käyriä viivoja ei käytetä siinä määrin kuin esimerkiksi CAD-tekniikassa.
Paikkatietoa käytetään yleensä paikkatietojärjestelmien avulla.
Paikkatiedon tuottajia
Suomessa merkittäviä paikkatiedon tuottajia ovat Maanmittauslaitos, kunnat, Tilastokeskus, Suomen ympäristökeskus ja muut ympäristöviranomaiset. Maailmanlaajuisesti erityisen merkittäviä paikkatiedon tuottajia ovat avaruusjärjestöt (kaukokartoitusaineistot) ja esimerkiksi ilmakuvausten tekijät.
Paikkatiedon soveltaminen
Paikkatietoa hyödyntävät niin valtio ja sen laitokset, tutkimuskeskukset, kunnat, yritykset kuin yksityishenkilöt. Paikkatiedon soveltamismahdollisuudet ovat mittavat: paikkatiedon avulla voidaan esimerkiksi etsiä turvallisin ja nopein laiva- tai lentoreitti, suunnitella rakentamista, maankäyttöä ja kaavoitusta, etsiä älypuhelimella lyhin autoreitti tai lähin bussipysäkki, suunnitella mielenkiintoinen vaellusreitti, optimoida palveluita etsimällä paras sijoituspaikka kaupalle, postille tai paloasemalle, etsiä strategisesti paras paikka lentotukikohdalle tai seurata ja tutkia ympäristön tilaa ja suunnitella sen suojelua. Tärkeimpiä työvälineitä paikkatiedon soveltamisessa ovat kaukokartoitus, GIS ja satelliittipaikannus, kuten GPS. Ympäristönsuojelussa voidaan esimerkiksi tutkia vesien ja ilman laatua ja suunnitella niiden suojelua, esimerkiksi yhdyskuntasuunnittelun, peltojen sijoittelun, metsähakkuiden tai liikenteen mitoittamisessa. Paikkatiedon avulla voidaan tutkia ilmastonmuutosta ja muita ympäristöongelmia ja -uhkia, esimerkiksi jäätiköiden sulamista, metsäpaloja ja - hakkuita ja myrskytuhoja. Lisäksi voidaan kartoittaa uhanalaisten lajien levinneisyyttä, tutkia esimerkiksi saimaannorppien ja susien reviirejä ja luoda suojelualueita ja rajoittaa metsästystä.
Yhdyskuntasuunnittelussa voidaan tutkia esimerkiksi maanjäristysten ja tulvien alueellista ilmentymistä ja suunnitella rakentamista ja vältää asutuksen ja toimintojen sijoittamista kyseisille alueille. Voidaan myös esimerkiksi tutkia, mihin kannattaa sijoittaa kirjasto, jotta se olisi mahdollisimman monen ihmisen saavutettavissa helposti tai pohtia minne uusi asuinalue tai tuulivoimapuisto on järkevintä sijoittaa.
Aiyu-hyytelö
pienoiskuva|Aiyu-hyytelöä limen kanssa Aiyu-hyytelö on taiwanilainen jälkiruoka, jota syödään yleensä kesällä. Sitä myydään usein iltamarkkinoilla. Hyytelö valmistetaan taiwanilaisista viikunoista. Nimi aiyu tarkoittaa sananmukaisesti ”rakkauden jadea”.
Itse hyytelö on melko mautonta, mutta sen kanssa syödään esimerkiksi maustettua jäätä ja limonadia. Jälkimmäistä lisäämällä syntyy paksuudeltaan piimää tai juotavaa jugurttia muistuttava juoma.
Moottoritorpedovene
Moottoritorpedovene on pieni ja nopea torpedoin varustettu sota-alus. Se oli pituudeltaan noin 15–30 metriä ja nopeus oli 30–50 solmua (56–93 km/h). Aseistuksena oli 2–4 torpedoa kiinteissä torpedoputkissa ja useita konekivääreitä tai keveitä pikatykkejä.
Historia
thumb|Kuninkaallisen laivaston MTB-moottoritorpedoveneitä. thumb|Kriegsmarinen Schnellboot. thumb|Yhdysvaltalainen PT-boat. Moottoritorpedoveneiden kehitys alkoi moottoriveneiden ja torpedoiden kehityksestä. Euroopassa järjestettiin 1900-luvun alussa moottoriveneille kilpailuita, joiden ansiosta veneiden kehitys eteni nopeasti. Saksan keisarikunnan laivasto tilasi 1907 Daimler-Benziltä kymmenen 200 hevosvoiman, jotka oli tarkoitus sijoittaa jokipartiointiin soveltuviin aluksiin.
Ensimmäisessä maailmansodassa pääasiassa Italian ja Britannian laivastoilla oli moottoritorpedoveneitä. Keskusvalloilla ei vastaavaa kehitystä ollut, vaan ne keskittyivät moottoritorpedoveneuhan torjuntaan. Vuonna 1916 perustettiin ensimmäinen brittiläinen moottoritorpedoveneyksikkö, jonka avulla oli tarkoitus hyökätä Osteendeen ja Zeebrüggeen. Ensimmäiset kolme tilatuista 12 rannikkomoottoriveneestä toimitettiin huhtikuussa 1916 laivastolle. Alukset olivat 12 metriä pitkiä ja niiden voimanlähteenä oli 250 hevosvoiman moottori, mikä mahdollisti 33 solmun huippunopeuden ja 250 kilometrin toimintamatkan. Alusten aseistuksena oli 457 millimetrin torpedo ja kaksi kaksipiippuista 7,7 millimetrin Lewis-pikakivääriä. Marraskuussa 1918 laivastolla oli käytössään 83 näiden kaltaista alusta.
Sociéta Veneziani Automobili Navali (SVAN) kehitti Italian kuninkaalliselle laivastolle moottoritorpedoveneen, joka oli suunniteltu sukellusveneidentorjuntaan. Näillä veneillä laivasto teki useita menestykkeitä hyökkäyksiä Itävalta-Unkarin laivaston aluksia vastaan.
Saksan laivasto kehitti 1930-luvulla S-veneet, jotka oli varustettu dieselmoottoreilla. Ne hallitsivat Englannin kanaalia toisen maailmansodan alkuvuodet, kunnes Britannian kuninkaallinen laivasto sai Fairmile-veneiden dieselmoottorit luotettaviksi. Aiemmat pienet, vaneriset, bensiinimoottoreilla varustetut veneet eivät pärjänneet nopeudessa ja meriominaisuuksissa saksalaisille. Moottoritorpedoveneet pysyivät käyttökelpoisina 1940-loppuun.
Alusten nopeuden kasvu poisti torpedoveneiden nopeusedun suurempiin aluksiin nähden. Vielä suurempi muutos oli lentokoneiden laajeneva käyttö merimaaleja vastaan, jolloin moottoritorpedoveneet olivat itse maaleina ennen kuin edes ehtivät nähdä omia kohteitaan. Alustyyppi ei hävinnyt kokonaan, vaan laivastoilla on moottoritorpedoveneiden kokoisia merimaaliohjuksin varustettuja ohjusveneitä.
Oripää
Oripää on Suomen kunta, joka sijaitsee Varsinais-Suomen maakunnassa. Kunnassa asuu 0 ihmistä ja sen pinta-ala on 0 km², josta 0 km² on vesistöjä. Väestötiheys on 0 asukasta/km².
Oripään naapurikunnat ovat Loimaa, Pöytyä ja Säkylä. Aikaisempia naapurikuntia ovat olleet Alastaro, Loimaan kunta ja Yläne.
Paikkakunnalla sijaitsee yleisilmailijoiden käyttämä Oripään lentokenttä.
Oripään vaakunassa on punaisessa kentässä kultainen hevosen pää, jonka kaula jatkaa paaluna kilven alareunaan.
Kunta on lähes kokonaan Loimaan ja Pöytyän ympäröimä, lukuun ottamatta rajaa Säkylän kanssa kunnan eksklaavialueella.
Luonto
Luonnonympäristöä Oripäässä hallitsee Säkylästä Mellilään johtava harjujakso, jonka alueella on muun muassa Oripään lentokenttä. Harjun kupeessa on Myllylähde. Muut osat kunnasta ovat Varsinais-Suomelle tyypillistä savitasankoa, jota moreeniselänteet rikkovat. Oripään alueelta alkunsa saavia jokia ovat Saaristomereen virtaava Aurajoki, Selkämereen laskevaan Eurajoen vesistöön kuuluva Yläneenjoki sekä Myllylähteestä alkunsa saava Kokemäenjoen vesistöön kuuluvan Loimijoen sivujoki Hanhijoki.
Oripään kirkonkylän pohjoispuolella, harjua pitkin kulkevan Huovintien varrella sijaitsee suuri siirtolohkare Teinikivi, joka on rauhoitettu luonnonmuistomerkiksi jo vuonna 1940. Kivi oli tien varrella tärkeä maamerkki ja etappipaikka satojen vuosien ajan.
Liikenne
Oripään kautta kulkee Auran ja Huittisten välinen kantatie 41, joka oli aiemmin osa Turun ja Tampereen välistä valtatietä 9. Kantatiestä erkanevat kirkonkylässä seututiet Loimaalle ja Yläneelle. Oripäästä kulkee Turkuun TLO:n linja-auto arkisin kolmesti, pyhäpäivisin ja lauantaisin kerran päivässä. Lähin rautatieasema sijaitsee Toijala–Turku-radalla Loimaalla ja lähin kaupallisen liikenteen lentokenttä on Turun lentoasema.
Historiaa
Uotilan entisen piispantilan isäntä rakennutti omalla kustannuksellaan Oripäähän ensimmäisen saarnahuoneen vuonna 1668. Oripää sai kappelin oikeudet vuonna 1778 ja tuli itsenäiseksi seurakunnaksi senaatin päätöksellä vuonna 1901. Ensimmäinen oma kirkkoherra saatiin kuitenkin vasta vuonna 1914.
Oripäässä oli 1900-luvun alussa noin 40 taloa, minkä lisäksi kutakin taloa kohti oli keskimäärin kaksi torppaa ja kaksi mäkitupa-aluetta. Asukasluku kohosi 1800-luvun lopulla 1 500 henkeen, ylitti 1920-luvulla 2 000:n rajan ja pysyi suhteellisen vakaana 1960-luvulle saakka. Tämän jälkeen maaltamuutto on vähentänyt väkilukua. Oripään ensimmäinen kansakoulu aloitti toimintansa kirkonkylässä vuonna 1892 ja Makkarkoskelle perustettiin osuusmeijeri vuonna 1904.
Talvi- ja jatkosodassa kaatui yhteensä 49 oripääläistä. Sotien päätyttyä Oripäähän asutettiin Kurkijoen siirtoväkeä.
Kulttuuriympäristö
pienoiskuva|225px|Kivinen [[pitäjänmakasiini vuodelta 1915, nykyään kotiseutumuseo.]] pienoiskuva|225px|Suojeluskuntalaisten muistomerkki vuodelta 1932 [[Seututie 210|seututien 210 varrella.]] Oripään alueella on kolme valtakunnallisesti merkittävää rakennettua kulttuuriympäristöä: Oripään kirkko vuodelta 1821 sekä Varkaantien ja Huovintien historialliset tiet, jotka risteävät Oripään kirkolla.
Oripään kirkonkylästä Loimaalle vievän tien varrella lähellä lentokenttää sijaitsee vuonna 1932 paljastettu kansalaissodassa surmattujen, rintamalle matkalla olleiden suojeluskuntalaisten muistomerkki. Muistomerkin edustalla oleva aukio oli 1930-luvulla monien Isänmaallisen kansanliikkeen mielenosoitusten pitopaikka.
Oripäässä lähes koko ikänsä asuneen taiteilija Viljo Syrjämän ateljeekoti Villa Ville on Syrjämän itse perheelleen rakentama taiteilijakoti, jonka omistaa nykyään Oripään kunta. Talo itsessään on taideteos, jonka esikuvana on ollut italialainen San Marcon luostari. Syrjämän piti lähteä opiskelemaan Italiaan, mutta sota esti hänen lähtönsä. Pula-aikana rakennetussa talossa on oivallisia kierrätysratkaisuja. Talossa on esillä mittava kokoelma Viljo Syrjämän ja hänen puolisonsa Kaisu Syrjämän taidetta. Kohde on avoinna kesäsunnuntaisin ja tilauksesta ryhmille ympäri vuoden.
Ruokakulttuuri
Oripään pitäjäruoaksi nimettiin 1980-luvulla klimppivelli.
Uskonnolliset yhteisöt
Vuoden 2018 aluejaon mukaan Oripäässä on seuraavat Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunnat : Seurakunta toimii myös Pöytyän kunnan alueella.
Suomen ortodoksisen kirkon seurakunnista Oripään alueella toimii Turun ortodoksinen seurakunta. Kirkon sisäisistä herätysliikkeistä paikkakunnalla toimii evankelisuus.
Entiset seurakunnat
Seuraavassa luettelossa on mainittu historiallisella ajalla lakkautetut seurakunnat Liedon kunnan nykyisellä alueella :
Taajamat
Vuoden 2017 lopussa Oripäässä oli 1 382 asukasta, joista 696 asui taajamassa, 670 haja-asutusalueilla ja 16:n asuinpaikat eivät olleet tiedossa. Oripään taajama-aste on 51,0 %. Kunnassa on vain yksi taajama, Oripään kirkonkylä.
Kyliä
Oripään kyliä ja kulmakuntia ovat Myllykylä, Latva, Maanpää, Makkarkoski, Oripää ja Tanskila sekä Säkylän ja Loimaan alueiden väliin jäävä Oripään eksklaavi Juvankoski.
Tapahtumat
Vanhoillislestadiolaisuuden suviseurat on järjestetty Oripäässä vuonna 2009.
Werner Liebrich
pienoiskuva|Werner Liebrich vuonna 1954. Werner Liebrich (18. tammikuuta 1927 Kaiserslautern – 20. maaliskuuta 1995 Kaiserslautern) oli saksalainen jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja.
Liebrich kuului Länsi-Saksan maajoukkueeseen, joka voitti vuoden 1954 MM-kilpailut. Hän pelasi MM-turnauksessa neljä ottelua, muun muassa välierän ja loppuottelun. Urallaan hän pelasi maajoukkueessa yhteensä 16 ottelua. Seurajoukkueurallaan hän edusti Kaiserslauternia, jonka paidassa hän voitti Saksan mestaruuden vuosina 1951 ja 1953.
Liebrich toimi Kaiserslauternin päävalmentajana kaudella 1964–1965.
Entomologia
thumb|Kovakuoriaiskokoelma [[melbournelaisessa museossa]]
Entomologia eli hyönteistiede on tieteenala, joka tutkii hyönteisiä. Entomologia on osa eläintiedettä ja se jakaantuu hyönteisten ryhmien mukaan erikoistuneisiin osatieteisiin.
Entomologia on merkittävä tiede biologian sisällä, sillä hyönteiset ovat monenlaisessa vuorovaikutuksessa ihmisten ja maapallon muiden elämänmuotojen kanssa. Eri hyönteislajeja tunnetaan 1,3 miljoonaa, mikä on yli kaksi kolmannesta kaikista tunneista organismeista. Entomologi eli hyönteistieteilijä voi tehdä tutkimusta pelkästään hyönteistutkimuksen vuoksi tai taloudellisen hyödyn saamiseksi. Tämä jakaa tieteenalan perus- ja sovellettuun entomologiaan. Entomologisia tutkimustuloksia voidaan hyödyntää hyvin monilla aloilla, esimerkiksi rikostutkinnassa ja käyttäytymistieteissä.
Entomologiana pidetään joskus myös muiden maalla elävien niveljalkaisten kuten hämähäkkien, skorpionien ja punkkien tutkimusta.
Bakari Koné
Bakari Koné (s. 17. syyskuuta 1981 Abidjan) on norsunluurannikkolainen jalkapalloilija, joka edustaa Lekhwiyaa Qatarin pääsarjassa sekä Norsunluurannikon maajoukkuetta. Hänen pelipaikkansa on hyökkääjä.
Lauttasaaren kirkko
Lauttasaaren kirkko sijaitsee Helsingissä, Lauttasaaren kaupunginosassa. Se vihittiin käyttöön 20. syyskuuta 1958. Kirkon suunnittelivat arkkitehdit Marja ja Keijo Petäjä, sisustuksen ja ehtoolliskaluston suunnitteli Ilmari Tapiovaara.
Rakennuskokonaisuus
Rakennuskokonaisuudessa on kaksi kirkkosalia, joista suurempaa eli varsinaista Lauttasaaren kirkkoa käyttää suomenkielinen Lauttasaaren seurakunta. Pienempi kirkkosali on ruotsinkielisen Johannes församlingin käytössä ja nimeltään S:t Jacobs kyrka. Kahta kirkkosalia yhdistää siipirakennus, jossa on muun muassa kirkkoherranvirasto ja liikuntasali.
Lauttasaaren kirkko sijaitsee loivan kallioisen rinteen päällä ja sen takana on Myllykallion viheralue. Kirkkoon johtavat sankarihauta-alueelta portaat, joita reunustavat kivimuurit. Kirkkosalit ja seurakuntatilat rajaavat kolmelta sivulta kirkkopihaa, jossa on muun muassa vesialtaaseen sijoitettu siirtolohkare ja istuskelupenkkejä. Kirkkopihan keskellä oleva korkea ja kapea torni on tärkeä Lauttasaaren maamerkki.
Sisustukseltaan Lauttasaaren kirkko on karun yksinkertainen. Alttariseinällä on risti. Kirkkosaliin mahtuu noin 700 sanankuulijaa.
Lauttasaaren kirkko on suojeltu 2004 kirkolliskokouksen päätöksellä.
Peruskorjaus
Kirkon ensimmäisen peruskorjauksen pitäisi valmistua tammikuussa 2022. Hankkeen pääsuunnittelija on arkkitehti Anna Puisto Verstas Arkkitehdit Oy:stä ja toteuttaja Lujatalo Oy. Kallion varaan perustetun kirkon runko on paikalla valettua betonia, joten niiltä osin vanhat rakenteet voitiin säilyttää, mutta koko talotekniikka täytyi uusia. Myös toiminnalliset muutokset olivat tarpeen, sillä ennen kaikkiin tiloihin ei ollut sisäpuolista yhteyttä, vaan niihin kuljettiin oman sisäänkäynnin kautta ulkoa. Peruskorjauksen jälkeen kaikkiin tiloihin pääsee sisäkäytävän kautta. Alun perin rakennuksessa oli myös asuntoja, mutta korjausten jälkeen tiloihin muuttaa Lauttasaaren musiikkiopisto. Kaikki vanha pyrittiin säilyttämään tai korjaamaan alkuperäistä vastaavaksi. Näin muun muassa Ilmari ja Marjatta Tapiovaaran suunnittelemat valaisimet kunnostettiin ja muutettiin led-valoilla toimiviksi. Koko peruskorjaushankkeen kustannuksiksi arvioitiin 18 miljoonaa euroa.
Clotilde
Clotilde tarkoittaa muun muassa seuraavia:
Immo Kuutsa
thumb|250px|Immo Kuutsa lokakuussa 2016. Immo Kuutsa (alun p. Immanuel, s. 4. joulukuuta 1937 Ruskeala) on suomalainen entinen hiihtovalmentaja. Hän toimi parin vuosikymmenen ajan Suomen maastohiihdon maajoukkueen päävalmentajana ja ampumahiihdon lajipäällikkönä 1970- ja 1980-luvuilla. Kuutsan valmentaja-aikoina Suomen hiihto ylsi historiansa menestyksekkäimpiin suorituksiin muun muassa Helena Takalon, Juha Miedon ja Marja-Liisa Kirvesniemen myötä.
Kuutsa valittiin Vuoden valmentajaksi vuonna 1978. Eläkepäivillään Kuutsa on silloin tällöin esittänyt julkisuudessa omia näkemyksiään hiihdosta, varsinkin suomalaisen hiihdon nykytilasta. Aikoinaan myös Immo Kuutsa oli sitä mieltä, että luisteluhiihto pitäisi kieltää. Luisteluhiihdon murroskauden aikoihin 1980-luvun puolivälissä oli hiihtäjien keskuudessa ajatuksia, että Kuutsa ei enää ymmärrä hiihdon ja tyylien muutosta.
Presidentti Tarja Halonen myönsi Kuutsalle liikuntaneuvoksen arvonimen 30. marraskuuta 2007. Opetus- ja kulttuurimisiteriö myönsi Kuutsalle Pro Urheilu -mitalin vuonna 2015.
Mathias Fredriksson
Mathias Fredriksson (s. 11. helmikuuta 1973) on ruotsalainen entinen maastohiihtäjä.
Fredriksson voitti maastohiihdon maailmancupin kokonaiskilpailun kaudella 2002–2003. Lahden MM-hiihdoissa 2001 hän saavutti hopeaa 15 kilometrin perinteisen hiihtotavan kilpailussa sekä viestissä. Viestihiihdon pronssia hän sai Val di Fiemmen 2003 MM-hiihdoissa, Torinon 2006 talviolympialaisissa ja Sapporon 2007 MM-hiihdoissa.
Mathias Fredrikssonin veli Thobias Fredriksson on myös menestynyt hiihtäjänä. Fredriksson lopetti kauteen 2011-2012.
Clotilda
Clotilda, toisinaan Clotilde, oli kuunari ja viimeinen orjalaiva, joka vei ihmisiä orjiksi Afrikasta Yhdysvaltoihin. Se pääsi perille Alabamaan Mobilen satamaan syksyllä 1859 tai 9. heinäkuuta 1860. Orjien tuonti oli kielletty jo vuoden 1808 alusta. Laivalla oli 110–160 afrikkalaista.
Laivan kapteeni oli William Foster. Hän työskenteli varakkaalle mobilelaiselle meriliikennettä harjoittavalle telakanomistajalle Timothy Meaherille, jonka telakalla Clotilda oli vuonna 1856 rakennettu. Clotilda oli kaksimastoinen kuunari, joka oli 26 metriä pitkä ja 7 metriä leveä.
Kapteeni oli tietoinen toimiensa lainvastaisuudesta ja pelkäsi kiinni jäämistä, ja siksi hän saapui satamaan yöllä, jätti tuomisensa jokilaivoihin, poltti laivan ja lopuksi upotti sen.
Clotilda löytyi vuoden kestäneiden etsintöjen jälkeen keväällä 2019 Mobilejoen pohjasta.
Pisimpään laivalla tulleista eli Cudjo Lewis (afrikkalaiselta nimeltään Kazoola), joka oli vuonna 1935 kuollessaan 114-vuotias. Häntä haastateltiin vuonna 1927 Journal of Negro History -julkaisuun, ja myös lehtiin häntä haastateltiin usein.
HMS Dublin (1912)
HMS Dublin oli Britannian kuninkaallisen laivaston Chatham-luokan kevyt risteilijä, joka palveli ensimmäisessä maailmansodassa.
Valmistus
Alus tilattiin William Beardmore and Companyltä, missä köli laskettiin 3. tammikuuta 1911. Alus laskettiin vesille vielä saman vuoden lopulla 9. marraskuuta ja valmistui maaliskuussa 1913.
Palvelus
pienoiskuva|HMS Dublin. Palvelukseen otettaessa alus liitettiin 1. taistelulaivaviirikköön, mistä se heinäkuussa siirrettiin Välimeren laivaston 1. risteilijäviirikköön. Syyskuussa alus siirrettiin 2. risteilijäviirikköön, missä se oli vuoden 1914 loppuun. Aluksen päällikkö John Kelly havaitsi 4. elokuuta 1914 juuri ensimmäisen maailmansodan alettua Saksan keisarikunnan laivaston risteilijät SMS Goebenin ja SMS Breslaun Messinansalmessa. Aluksen hiilestyksen päätyttyä 6. elokuuta se lähti Maltalta liittyäkseen Saksan laivaston aluksia takaa-ajaviin aluksiin. Matkalla se sai määräyksen leikata vihollisen kurssin ja yön aikana upottaa alukset torpedoin. Alukset eivät kuitenkaan kohdanneet.
Helmikuussa 1915 alus lähetettiin Dardanelleille, jossa se tuki 25. huhtikuuta HMS Implacablen miehistön maihinnousua Gallipolin X-rannalle. Alus lähetettiin toukokuussa Brindisiin, jossa se osallistui Albanian rannikolle tehtyihin iskuihin. Siihen osui 9. kesäkuuta Itävalta-Unkarin laivaston sukellusveneen SM U-4:n laukaisema torpedo. Alus kykeni osumasta huolimatta palaamaan kohtuullista vauhtia ajaen Brindisiin, jossa se makasi palveluskyvyttömänä, kunnes se palasi Englantiin korjattavaksi.
Vuonna 1916 palvelukseen palattuaan alus liitettiin Suuren laivaston 2. risteilijäviirikköön päällikkönään Albert Charles Scott. Alus osallistui 31. toukokuuta - 1. kesäkuuta viirikön mukana Skagerrakin taisteluun. Yöllisen taistelun aikana alus käytti 117 kappaletta 6 tuuman kranaatteja ja upotti yhdessä HMS Southamptonin kanssa Saksan laivaston hävittäjän. Alus kärsi taistelun kuluessa vaurioita, kun siihen osui viisi SMS Elbingin 5,9 tuuman kranaattia ja kahdeksan SMS Stuttgartin, SMS Frauenlobin ja SMS Hamburgin 4,1 tuuman kranaattia. Osumien seurauksena kolme miehistönjäsentä menetti henkensä ja 27 haavoittui.
Dublin palasi palvelukseen 17. kesäkuuta. Alus oli 3. toukokuuta 1917 Pohjanmerellä yhdessä HMAS Sydneyn ja hävittäjien HMS Nepeanin, HMS Obduraten, HMS Pelicanin ja HMS Pyladesin kanssa partioimassa Firthin- ja Humberin edustalla. Partiomatkan aikana osasto joutui kolmen sukellusveneen ja Zeppelin L43:n hyökkäyksen kohteeksi. Sodan päätyttyä alus sijoitettiin tammikuussa 1920 Afrikan aseman 6. risteilijäviirikköön, jossa se palveli vuoteen 1924 lukuun ottamatta lyhyttä jaksoa huhtikuussa Välimerellä 3. risteilijäviirikössä. Alus palasi 1924 Englantiin, jossa alus poistettiin palveluksesta ja se sijoitettiin Noren reserviin. Alus myytiin heinäkuussa 1926 J. J. Kingille Trooniin romutettavaksi. Alus kuitenkin ajoi karille matkallaan romutettavaksi. Hylky nostettiin heinäkuussa 1927 ja romutettiin myöhemmin samana vuonna.
Korat
Korat on ikivanha kissarotu Thaimaasta. Koratilla on ystävällinen ja ihmisrakas luonne, ja se on hyvin älykäs kissa. Koratin huomiotaherättävimmät ominaisuudet ovat sen suuret loistavan vihreät silmät, sydämenmuotoiset kasvot ja hopeanhohtoinen siniharmaa turkki.
Yleistä tietoa
Thaimaassa koratin nimenä on si-sawat, joka tarkoittaa vaurauden väriä tai onnentuojaa. Siellä koratin uskotaan tuottavan onnea, eikä sitä perinteisesti ole myyty, vaan lahjoitettu kunnian ja arvonannon osoituksena. Häälahjana korat on ollut arvostettu, sillä sen uskotaan takaavan avio-onnea ja hedelmällisyyttä. Korat on alkuperäinen luonnonrotu, eikä sen kasvatuksessa käytetä muita rotuja, vaan sen molempien vanhempien on oltava korateja. Lisäksi korateiksi voidaan rekisteröidä vain ne kissat, joiden esivanhemmat pystytään jäljittämään Thaimaahan.
Luonne
Koratit ovat aktiivisia, hellyydenkipeitä, ystävällisiä ja lempeitä ja kiintyvät omistajaansa. Usein ne ovat vastassa kotiovella ja seuraavat arjen askareissa. Koska koratit ovat seurallisia ja ne kaipaavat seuraa, kissakaveri on hyvä olla, jos kissa joutuu olemaan monta tuntia päivässä yksin. Korat on leikkisä myös aikuisena. Osa korateista saattaa pitää vedestä tai esim. veneessä olosta, mutta kissaa ei kannata pakottaa veteen, sillä pakottaminen tuo traumaattisia kokemuksia, mikä ei auta veteen totuttamisessa vaan päinvastoin.