cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Buffy, vampyyrintappaja
Metaforat
Buffyn jaksot ja juonenkäänteet sisältävät usein metaforia. Sarjassa tavallisen elämän ongelmat ottavat uuden suunnan ja muuttuvat yliluonnollisiksi metaforiksi. Esimerkiksi yksi Buffyn alkukausien kantavia metaforia oli Whedonin ajatus, että high school on yhtä helvettiä. Sarjassa tämä on lähes kirjaimellisesti totta, sillä Sunnydalen high school sijaitsee hirveisiin demoniulottuvuuksiin aukeavan portaalin eli Helvetinsuun päällä. Muutenkaan Buffylla ja kumppaneilla ei ole helppoa koulussaan; siellä he joutuvat usein taistelemaan helvetillisiä hirviöitä vastaan. Sarjan toisella kaudella Buffy menettää neitsyytensä vampyyripoikaystävälleen Angelille, joka kirouksensa takia menettää sen jälkeen sielunsa ja muuttuu jälleen pahaksi. Näyttelijä Sarah Michelle Gellar sanoi sen olleen ”suurin metafora” ja symboloineen tilannetta, jossa nainen maattuaan mukavan miehen kanssa huomaa tämän muuttuneen hirviömäiseksi. Myöhemmillä kausilla nähdään muun muassa metaforia päihteiden liikakäytölle kun Buffyn paras ystävä Willow tulee riippuvaiseksi taikuudesta. Buffyyn heijastuu myös sarjan tekijöiden ajatuksia elämästä. Whedon on kertonut, että tekijäryhmä mietti aina tarkoin sarjan emotionaalista, yhteiskunnallista ja filosofista sanomaa.
Angel
thumb|upright|[[David Boreanaz esittää Angelia.]]
Vuonna 1999 Buffysta syntyi spin-off-televisiosarja, joka sai päähenkilönsä mukaan nimen Angel. Sarjan loivat yhteistyössä Joss Whedon ja David Greenwalt, ja sitä tuotti Mutant Enemy -yhtiö. Angelia esitettiin vuosina 1999–2004. Se kesti yhteensä viiden tuotantokauden ja 110 jakson verran. Sen pääosassa nähdään Buffyn entinen poikaystävä, synkkämielinen vampyyri Angel, joka erottuaan Buffysta muuttaa Sunnydalesta Los Angelesiin hyvittämään pahoja tekojaan. Los Angelesissa hän perustaa etsivätoimiston, josta työtä saavat myös Buffysta tutut Cordelia Chase ja Wesley Wyndam-Pryce. Myöhemmin sarjaan liittyvät Buffy-hahmot Harmony ja Spike.
Angelin ensimmäinen kausi ajoittuu Buffyn neljänteen kauteen, sen toinen kausi äitisarjan viidenteen ja niin edelleen. Joskus molempien sarjojen hahmot seikkailevat sarjasta toiseen. Esimerkiksi Angel vierailee Buffyssa vielä muutamaan otteeseen kolmannella kaudella tapahtuvan lähtönsä jälkeen. Myös useat Buffy-hahmot kuten Buffy, Willow, Faith ja Andrew näyttäytyvät Angelissa. Näitä risteymäjaksoja kutsutaan nimellä crossover. Kuudennella tuotantokaudellaan Buffy siirtyi toiselle tv-kanavalle, ja crossoverit Angelin kanssa loppuvat. Molemmissa sarjoissa kuitenkin vielä viitataan toisen sarjan tapahtumiin, kunnes niiden tarinat jälleen yhdistyvät Buffyn seitsemännen ja viimeisen kauden lopussa.
Season Eight
Buffy the Vampire Slayer Season Eight on televisiosarjaan pohjautuva sarjakuva, joka jatkaa tarinaa siitä, mihin se sarjan päättyessä jäi. Sen ensimmäinen osa julkaistiin maaliskuussa 2007. Sarjakuvaa tuottaa Joss Whedon, minkä lisäksi hän on kirjoittanut joitakin sarjakuvan osia. Myös muut televisiosarjan käsikirjoittajat ovat osallistuneet tai osallistumassa sarjakuvan käsikirjoittamiseen. Sarjakuvan piirtämisestä vastaavat lähinnä Georges Jeanty, Andy Owens ja Dave Stewart muutamia poikkeuksia lukuun ottamatta. Aluksi Buffy the Vampire Slayer Season Eight -sarjakuvan piti sisältää 25 osaa, mutta sittemmin luku nousi 40 osaan. Sarjakuva on saanut pääasiassa hyvän vastaanoton, ja se on esimerkiksi saanut muutamia palkintoehdokkuuksia. Myös Buffyn sisarsarja Angelin tarinaa on jatkettu sarjakuvamuodossa sarjakuvassa Angel: After the Fall.
Ehdotetut spin-offit
Vuonna 2001 Joss Whedon Mutant Enemy -tuotantoyhtiöineen alkoi työskennellä Buffyyn perustuvan animaatiosarjan parissa. Sen oli määrä uudelleenkertoa Buffyn ensimmäisen kauden tapahtumia. Sarjassa olisi ollut mukana myös Buffyn sisar Dawn huolimatta siitä, että tämä saapuu alkuperäiseen sarjaan vasta sen viidennellä tuotantokaudella. Toisin kuin useimmat muut sarjan näyttelijät, Buffya esittänyt Sarah Michelle Gellar kieltäytyi uusimasta rooliaan, joten hänet korvasi ääninäyttelijä Giselle Loren. Sarjaa varten kirjoitettiin kuusi, seitsemän valmista käsikirjoitusta, ja vuonna 2004 siitä tuotettiin neljän minuutin mittainen TV-pilotti. Televisiokanavat eivät kuitenkaan kiinnostuneet Buffy-animaatiosta, ja vuonna 2005 Whedon kertoi haudanneensa hankkeen.
thumb|150px|[[Anthony Headia kaavailtiin Ripperin pääosaan.]]
Ajatus Buffyn entisen valvojan Rupert Gilesin ympärille keskittyvästä Ripper-nimisestä televisiosarjasta nousi esille ensimmäistä kertaa vuonna 2001. Gilesia Buffyssa esittänyt Anthony Head lupautui esiintymään pääosassa uudessa sarjassa, joka oli tarkoitus esittää minisarjana BBC-kanavalla. Ripper ei kuitenkaan edennyt pilotin käsikirjoitusta pidemmälle. Ripperiä ei ole nähty myöskään ehdotetuissa televisioelokuvan tai suoraan DVD:lle julkaistavan elokuvan muodossa.
Hieman ennen Buffyn päättymistä käsikirjoittaja ja silloinen show runner Marti Noxon ehdotti Whedonille Slayer School -sarjaa, joka kertoisi Buffyn viimeisellä kaudella syntyneistä uusista tappajista. Mukana sarjassa olisi ollut myös Willow Rosenbergin hahmo. Whedon hylkäsi ajatuksen, jota hän ei pitänyt hyvänä. Samoihin aikoihin oli puhetta myös spin-offista, jota tähdittäisi Eliza Dushkun esittämä vampyyrintappaja Faith. Dushku kuitenkin kieltäytyi jatkamasta roolissa uudessa sarjassa, sillä hän halusi näytellä uusia rooleja ja oli jo ehtinyt lupautua TV-sarjaan Pelastaja. Viimeisin ehdotus spin-offiksi oli vampyyri Spikesta kertova elokuva, jota Spiken esittäjän James Marstersin lisäksi tähdittäisivät Amy Acker ja Alyson Hannigan.
Oheistuotteet
Buffyn suosio johti monenlaisiin sarjaan enemmän tai vähemmän perustuviin oheistuotteisiin kuten sarjakuviin, romaaneihin ja videopeleihin. Esimerkiksi Dark Horse Comics on vuodesta 1998 lähtien julkaissut Buffyyn perustuvaa sarjakuvaa. Vuonna 2007 Whedon jatkoi Buffyn tarinaa sarjakuvana Buffy the Vampire Slayer Season Eight, joka nimensä mukaisesti toimii tavallaan tv-sarjan kahdeksantena kautena. Lisäksi hän on kirjoittanut Dark Horselle vuosina 2001–2003 julkaistun tulevaisuuden vampyyrintappajasta kertovan kahdeksanosaisen Fray -sarjakuvan. Pocket Books -kustantamo on vuodesta 1998 lähtien julkaissut jo yli kuusikymmentä Buffyn maailmaan sijoittuvaa romaania. Buffysta on julkaistu lisäksi viisi virallista videopeliä muun muassa Game Boylle, Xboxille ja PlayStation 2:lle. Ensimmäinen Buffy-peli ilmestyi vuonna 2000 ja uusin vuonna 2004.
Keräilyhahmojen valmistajat Moore Action Collectibles ja Diamond Select ovat tehneet useita Buffy- ja Angel-aiheisia tuotantosarjoja. Keräilyhahmojen koko on vaihdellut 15 senttimetrin mittaisista nivelletyistä hahmoista 30 senttimetrin mittaisiin, Barbien kaltaisiin nukkeihin. Sideshow Collectibles on erikoistunut myös hyvin aidon näköisiin pääasiassa hartsista ja kipsistä valmistettuihin patsaisiin. Ensimmäiset Buffy-keräilyhahmot teki Moore Action Collectibles jo vuonna 1999 ja Diamond Select jatkaa edelleen uusien hahmojen julkaisua vuosittain.
Arvostelua
thumb|[[Amber Benson (vas.) ja Alyson Hannigan esittivät Buffyssa yhtä television ensimmäisistä lesbopareista.]] Vaikka Buffy, vampyyrintappaja onkin miellyttänyt useita kriitikoita ja katsojia, on sarja saanut osakseen myös arvostelua. Sarjaa on arvosteltu muun muassa kausiensa ajoittaisesta heikkolaatuisuudesta. Esimerkiksi sen kaudet neljä ja kuusi ovat joutuneet kovan arvostelun kohteiksi, ja niitä pidetään sarjan ihailijoiden parissa usein sarjan heikoimpina tuotantokausina. Esimerkiksi ihailijasivusto Mikejer's Buffy Reviews piti neljännen kauden Aloite-juonilankaa heikkona ja kauden Big Badia Adamia huonona hahmona tämän persoonallisuuden puutteen takia. Dark Horizons -internetsivuston Garth Franklin puolestaan arvosteli sarjan kuudetta tuotantokautta liiallisesta synkkyydestä ja sarjalle ominaisen huumorin puutteesta. Lisäksi hän pitää kuudennen kauden Big Bad -juonilankaa heikkona ja Willow'n kamppailua taikariippuvuuttaan vastaan väsyttävänä. Kuudennen kauden arvostelijoihin kuuluu myös Buffya näytellyt Sarah Michelle Gellar, joka on ilmaissut tyytymättömyytensä hahmonsa kuudennen kauden luonteenmuutokseen.
Seitsemännellä tuotantokaudella esitelty potentiaalinen tappaja Kennedy (Iyari Limon) sai osakseen paljon arvostelua sekä sarjan ihailijoilta että kriitikoilta. Esimerkiksi kriitikko Amy Amatangelon sivuston lukijat äänestivät Kennedyn television ärsyttävimmäksi hahmoksi. Myös seitsemännellä tuotantokaudella esitelty Willown ja Kennedyn välinen rakkaussuhde äänestettiin television toiseksi huonoimmaksi juonilangaksi. Ihailijasivusto Phi-Phenomenon on laskenut kuinka eri hahmojen vuorosanojen määrä vaikuttaa siihen miten sekä vakituiset että satunnaiset katsojat luokittelevat jakson. Sivuston mukaan molemmat katsojaryhmät pitivät jaksoista vähemmän jos Kennedyllä oli niissä runsaasti vuorosanoja. Myös neljännellä kaudella sarjaan mukaan tullut Riley Finn (Marc Blucas) oli ihailijoiden keskuudessa melko epäsuosittu hahmo.
Fandom
Kuten useille muillekin televisiosarjoille myös Buffylle on omistettu useita ihailijasivustoja, jotka muun muassa ovat kirjoittaneet tiivistelmiä sarjan jaksoista ja esitelleet sen henkilöitä. Lisäksi sarjan pohjalta on kirjoitettu paljon fan fictionia. Sarjan luoja Whedon on suhtautunut ihailijoiden teoksiin suopeasti. Ihailijoiden ja Buffyn vaikutussuhde on ollut kaksisuuntainen, sillä Buffyn ihailijat ovat vaikuttaneet sarjaan itseensä. Esimerkiksi sarjan tekoaikaan Whedon seurasi useita keskustelupalstoja nähdäkseen miten ihailijat vastasivat sarjan käänteisiin. Whedonin mukaan esimerkiksi Seth Greenin näyttelemän Oz-hahmon kohtausten kirjoittamiseen vaikutti se, etteivät ihailijat heti ottaneet hahmoa omakseen. Tämän vuoksi Whedon lisäsi Ozille useita kohtauksia, joiden kautta hän uskoi ihailijoiden voivan ihastua hahmoon. Toinen esimerkki on sarjan toisella tuotantokaudella esitelty Spike. James Marstersin näyttelemän Spiken oli tarkoitus olla vain lyhytaikainen hahmo, mutta hahmon suosio muutti suunnitelmia ja hänet pidettiin mukana lopulta aina sarjan päätökseen asti.
Televisio
Useat tahot kuten All Movie Guide, The Hollywood Reporter ja The Washington Post ovat kutsuneet Buffya vaikutusvaltaiseksi televisiosarjaksi, ja sarja onkin jättänyt jälkensä televisioon. Esimerkiksi syyskaudella vuonna 2003 Yhdysvalloissa tehtiin runsaasti televisiosarjoja, joissa näkyi Buffyn vaikutteita. Useat näistä sarjoista käsittelivät nuoria vahvoja naisia, jotka Buffy Summersin tavoin yrittivät ylläpitää normaalia elämää samalla kun kamppailivat tullakseen toimeen jonkin yliluonnollisen voiman tai kohtalon kanssa. Tällaisia sarjoja olivat esimerkiksi Dead Like Me ja Joanin salaisuus. Dead Like Me -sarjan luoja Bryan Fuller sanoikin Buffyn osoittaneen nuorten naisten voivan pärjätä sekä fantasiamaisissa että realistisissa tilanteissa. Hän mainitsi myös Buffyn tuoneen naiset pääosaan sen sijaan, että nämä olisi sysätty sivuun. Käsikirjoittaja Russell T. Davies on kertonut Buffyn ja sen sisarsarjan Angelin osittain innoittaneen hänen luomansa televisiosarjat Doctor Whon ja Torchwoodin. Hänen mukaansa Buffy osoitti hirviötarinoiden kertomisen voivan olla haasteellista, ja hän sanoi Joss Whedonin nostaneen rimaa jokaiselle käsikirjoittajalle.
Rom 5:12
Rom 5:12 on Mardukin kymmenes studioalbumi, joka julkaistiin 23. huhtikuuta 2007.
Eteläisen Tyynenmeren mandaatti
Eteläisen Tyynenmeren mandaatti oli kansainliiton mandaattialue, joka annettiin Japanin haltuun ensimmäisen maailmansodan jälkeen. Eteläisen Tyynenmeren mandaatti koostui Saksan Uuteen Guineaan kuuluneista saarista, jotka Japani miehitti ensimmäisessä maailmansodassa. Japani hallitsi mandaattia toiseen maailmansotaan asti, jolloin Yhdysvallat valtasi saaret. Saarista tuli Yhdysvaltojen hallitsema Tyynenmeren saarten huoltohallintoalue. Nykyään saaret kuuluvat Palauhun, Pohjois-Mariaaneihin, Mikronesian liittovaltioon, ja Marshallinsaariin.
Zlatko Saračević
Zlatan "Zlatko" Saračević (5. heinäkuuta 1961 Banja Luka – 21. helmikuuta 2021 ) oli kroatialainen käsipalloilija, joka edusti aktiiviurallaan sekä Jugoslaviaa että Kroatiaa.
Saračević oli voittamassa Jugoslavialle olympiapronssia Soulista 1988. Hän pelasi kisoissa kuusi ottelua ja teki yhdeksän maalia. Kahdeksan vuotta myöhemmin Atlantassa Saračević kuului olympiakultaa voittaneeseen Kroatian joukkueeseen. Hän pelasi kaikissa kuudessa ottelussa ja teki yhteensä 16 maalia.
Saračević lopetti uransa vuonna 1998.
Satama Interactive
Satama Interactive Oyj (alun perin Interaktiivinen Satama Oy ) oli Helsingin pörssissä listattu uusmediayhtiö, jonka pääomistaja oli Talentum. Yhtiö perustettiin syyskuussa vuonna 1997 Talentumin tytäryhtiöksi. Sataman tarina loppui runsaat kymmenen vuotta myöhemmin, kun sen toiminimi poistui 2.1.2008 Trainer's Housen fuusion jälkimainingeissa. Parhaimmillaan Satama Interactivella oli yhteensä yli 400 työntekijää Helsingissä, Tampereella ja Turussa, ja Suomen ulkopuolella Ruotsissa, Saksassa, Isossa-Britanniassa, Yhdysvalloissa ja Alankomaissa.
Suuren yleisön tietouteen Satama Interactive tuli vuonna 2000, kun sen osakeanti keräsi ihmisiä jonoksi asti yrityksen päätoimiston oven ulkopuolelle. Satama Interactiven pörssiarvo oli pörssilistauksen yhteydessä 420 miljoonaa euroa. Arvo kävi hetkellisesti yli 600 miljoonassa eurossa. Yritys kärsi muiden uusmediayhtiöiden tavoin 2000-luvun alun IT-kuplan puhkeamisesta. Satama Interactive joutui karsimaan runsaasti toimintojaan ja lopettamaan ulkomaisia toimipisteitään. Talentum myi koko omistuksensa (n. 60 % osakkeista) vuonna 2005.
Jari Sarasvuon hallinnoima Trainers' House osti keväällä 2007 merkittävän osuuden Satama Interactivesta, ja siitä tuli Sataman suurin yksittäinen osakkeenomistaja. Syksyllä 2007 Trainers' House ja Satama fuusioituivat. Vuoden 2008 alussa yhtiön viralliseksi nimeksi tuli Trainers' House Oyj. Satama Interactiven liiketoiminta suli miltei kokonaan Trainer's Housen fuusion jälkeen, yhtiön menettäessä asteittain sekä Nokian asiakkuuden että valtaosan Satama Interactiven entisestä henkilökunnasta. Vuonna 2010 Trainer's House myi enemmistöosuuden IT-liiketoiminnastaan eli Satama Interactiven viimeiset jäänteet AtBusiness Oy:lle.
Kansainvälistyminen alkaa 1999
Satama Interactive suunnitteli laajentumista New Yorkiin ja Pariisiin vuonna 1999. Satama Interactive osti saksalaisen uusmediayrityksen OWD Online Werkstattin heinäkuussa 1999. Düsseldorfilainen OWD palveli pääasiassa teollisuusasiakkaita. Elokuussa yhtiö osti pienen 8 hengen ruotsalaisen Brand Internet -yhtiön. M konseptisuunnittelija Marko Ahtisaari ja Peter Barkman toimivat Satama Interactiven Helsingin toimistossa kun suunnitelmat WAP-palveluista olivat kuumimmillaan. Myös suomalaisella pääomasijoittaja Capmanilla oli merkittävä osuus Sataman omistuksessa. Vaikka vuonna 1999 tammi-syyskuussa Satama teki tappiota jo 15,5 miljoonaa markkaa, alkoi Harri Roschier suunnitella Talentumissa Satama Interactiven vientiä pörssiin.
Satama pörssiin maaliskuussa 2000
Satama tarjosi perjantaisin työntekijöilleen aamiaisen ja lounaalla viiniä. Henkilökuntaa vuonna 2000 oli 300 ja Sataman toimitusjohtajana toimi Heikki Rotko, kun 494 miljoonaa markan alun perin suursijoittajille tarkoitettua osakeantia ja –myyntiä suunniteltiin. Yritys listautui Helsingin pörssin NM-listalle 13.3.2000. Syntyi ennen näkemätön huuma: 13 euron nimellishintaista Sataman pörssiosakkeita jonotettiin, ja Sataman osakkeet ylimerkittiin 45-kertaisesti noin 78 euroon. Kaupankäynti alkoi maaliskuussa 2000 ja ensimmäisenä päivänä kauppaa tehtiin 21 euron hintaan. Yhtiön pörssiarvo ylitti tuolloin yli 600 miljoonan euron rajan. Yhtiön henkilöstöosakkaat ja sisäpiiri-rekisteriin kuuluneet neljä henkilöä myivät osan osakkeistaan runsailla voitolla,. Sijoitusyhtiö Capman irtaantui suunnitellusti Satamasta listautumisen yhteydessä ja teki merkittävän tuoton alkuperäiselle riskisijoitukselleen.
Sataman kasvu vaati suuria pääomia
Satama antoi tulosvaroituksen huhtikuussa 2000 kun se oli tehnyt liikevaihdon verran tappiota. Satama kuitenkin arvioi, että positiiviseen kuukausitulokseen pääseminen vie yksikkökohtaisesti 12-18 kuukautta. Suomen-johtaja Timo Hentunen erosi toukokuussa 2000, hänen tilalleen tuli yhtiön teknologiajohtaja Risto Koivula. Sataman pörssikurssi laski voimakkaasti, samoin kuin kaikkien muiden julkisten teknologiayhtiöiden ns. IT-kuplan puhkeamisen jälkeen huhtikuussa 2000. Rikospoliisi kuulusteli Sataman kolmea työntekijää ja yhtä entistä työntekijää tekijänoikeusrikkomuksiin liittyvien epäilyjen vuoksi. Poliisi suoritti myös etsinnän yhtiön tiloihin ja palvelimille. Epäilyt todettiin myöhemmin perättömiksi ja työntekijät syyttömiksi. USA:n liikevaihto ei kehittynyt suunnitellusti ja marraskuussa 2000 Satama irtisanoi USA:n toimintojensa johtajan Bill Millerin. Myöhemmin samana vuonna poliisi alkoi Rahoitustarkastuksen pyynnöstä selvittämään Sataman pörssitiedottamista, listautumista ja sisäpiirikauppoja. Vuoden lopussa Sataman pörssikurssi oli painunut 1,28 euroon. Esitutkinta kesti 4 vuotta mutta ei johtanut syytetoimiin. Vuonna 2000 30 miljoonan euron liikevaihtoa pyörittävä internet-yritys teki 17 miljoonaa euroa tappiota. Samalla yhtiö oli kasvanut vuoteen 2000 lähes 300 ihmistä työllistäväksi Suomen ylivoimaisesti suurimmaksi inernetkonsultiksi. Vuonna 2001 Sataman Suomen liiketoiminta kääntyi kannattavaksi ja karsimalla ulkomaan toimintoja; nopeasti kasvanut henkilökunta väheni vajaaseen 400:aan. Liikevaihto oli vuonna 2001 28,8 miljoonaa euroa (30,1 vuonna 2000) ja tappio oli laskenut vuoden 2000 17,0 miljoonasta 9,1 miljoonaan. Tuloksessa oli edelleen paljon ulkomaisten toimintojen lopettamiseen liittyviä alaskirjauksia.
Kansainväliset toiminnot karsitaan 2001-2002
Satama Interactive maksoi tammikuussa 2001 saksalaiselle Atama AG:lle aluksi noin 900 000 markkaa siitä, että se voi käyttää omaa nimeään Saksassa. Lisäksi Satama sitoutui maksamaan Atamalle kymmenen vuoden aikana 0,25-1 prosenttia Saksan-liikevaihdosta. Britannian toiminnot lopetettiin. Lokakuussa 2001 Satama lopetti tytäryhtiönsä Dallasissa USA:ssa ja toimitusjohtaja Rotko joutui eroamaan. Heikki Rotkon tilalle nimitettiin Sataman Saksan toiminnoista aiemmin vastannut Jan Sasse. Sataman vuoden tulos painui tappiolle. Helmikuussa 2002 Tamron entinen toimitusjohtaja Pauli Kulvik ja Alex Nieminen siirtyivät Satama Interactiven hallituksen jäseneksi. Johtajavaihdos ei kuitenkaan auttanut Sataman tuloksessa ja myös vuonna 2002 Satama teki 9,5 miljoonan alaskirjauksen emoyhtiön tilinpäätökseen. Kansainvälinen toiminta piti myös saada kannattavaksi ja uudelleenjärjestellä. Satama Deutschlandin liiketoiminta siirrettiin kesäkuussa 2003 Frank Rösnerin perustamaan NeoMOTION-yritykseen ja Sataman Keski-Euroopan toiminnot keskitettiin Amsterdamiin. Ruotsin toiminnot lopetettiin.
Liiketoiminta voitolliseksi 2003
Vuosi 2002 oli ensimmäinen vuosi, jolloin Sataman kassavirta oli kääntynyt positiiviseksi, mutta alaskirjaukset veivät tuloksen edelleen tappiolle (-1,2 Meur). Vuonna 2003 Satama teki 0,5 miljoonan euron voiton 21 miljoonan euron liikevaihdolla. Vuonna 2004 Sataman tulos oli vajaan 24 miljoonan euron liikevaihdolla 1,4 miljoonaa plussalla.
Vuonna 2004 helmikuussa yhtiön osakkeenomistajille päätettiin palauttaa omia pääomia jakamalla 7,6 miljoonan euron pääomanpalautus. Pääsyynä oli, että Satamalla oli vielä tallessa merkittävä osa listautumisen yhteydessä saaduusta pääomasta ja sen myötä erittäin korkea omavaraisuusaste. Suurin pääoman palautuksen saaja oli yli 60 % yhtiöstä omistanut Talentum-konserni. Sataman toiminta oli vakiintunutta ja yrityksellä oli laaja kansainvälisten asiakkaiden lista. Merkittävimpiä asiakkaita olivat vuonna 2004 muun muassa ABN Amro, Audi, BMW Group, Factor 5, Findexa, Finnmatkat, KPN, Maa- ja metsätalousministeriö, Nokia, Pfizer, Reed Business Information, Sampo, S-ryhmä, TeliaSonera, Vodafone ja VR-yhtymä.
Vapauttava päätös sisäpiirisyytteistä
Rahoitustarkastus valitti kihlakunnansyyttäjän vapauttavasta vuoden 2004 päätöksestä ja valitti valtakunnansyyttäjän virastolle. Tilintarkastajana toiminut KPMG oli jo helmikuun alussa 2000 kiinnittänyt huomiota Sataman budjetointiin ja havainnut siinä puutteita. Syytteen mukaan Satama viivytteli tulosvaroituksen julkistamista vuonna 2000. Syyttäjä vaati yhtiön edustajille sakkoja ja yhtiölle yhteisösakkoa. Johto kiisti syytteet ja tuomioistuimet hylkäsivät kaikki syytteet.
Satama palaa Saksaan – uusi kasvun kausi alkaa
Satama Interactive palasi Saksan markkinoille ostamalla NeoMotion-yrityksen kesäkuussa 2005. Joulukuussa 2005 Quartalilta ostettiin Satama MST:n. Maaliskuussa 2008 Satama Interactiven hallitukseen tuli Saunalahden ex-toimitusjohtaja Matti Vikkula ja it-yrittäjä Aarne Aktan. Sataman toimitusjohtajana viisi vuotta toiminut Jan Sasse sai lähteä. Uusi toimitusjohtaja oli Fujitsu Servicesilta siirtynyt Jarmo Lönnfors. Vuonna 2006 Satama perusti ensimmäinen maailmanluokan analytiikkayksikön Suomeen. Analytiikkayksikössä vaikuttivat yritysostojen myötä muun muassa Aboavista Oy:n perustajat Kalle Heinonen ja Steve Jackson, sekä Heimo Consulting Oy:n perustajat Kenneth Lindforss ja Eppu Ylälahti. Kesäkuussa 2006 Satama irtisanoi 13 henkilöä ja koko henkilöstö väheni 56:lla ulkoistusten ansiosta. Sataman liikevaihto oli kääntynyt voimakkaaseen kasvuun ja päätyi vuonna 2006 35 miljoonan euroon. Tulosta syntyi niukasti eli 0,2 miljoonaa euroa.
Elisan ja Kemiran suurimpiin omistajiin kuulunut Ari Salmivuori nousi toiseksi pääomistajaksi vuonna 2009 ja Jari Sarasvuon Trainers' House kasvatti omistustaan 16,8 % syksyllä 2006. Sataman liikevaihto lähti kasvuun.
Trainers' House ja Satama yhdistyvät
Vuonna 2007 Satama ja Trainers' House yhdistyivät. Yhdistymissopimus oli noin 60 miljoonan euron arvoinen. Satama osti Trainers’ Housen osin velkarahalla ja se maksoi noin puolet kauppasummasta käteisenä ja loput omilla osakkeillaan. Sarasvuo sai yrityskaupassa 27 miljoonaa euroa käteistä ja 35,9 prosenttia uuden pörssiyhtiön Trainers' Housen osakkeista. Fuusio epäonnistui ja suuri osa Sataman vanhasta henkilöstöstä lähti yrityksestä. Satama jatkoi jonkin aikaa tytäryhtiönä omalla nimellään mutta vuoden 2008 alkupuolella yhdistynyt yhtiö muutti nimensä Trainers Houseksi. Trainer's Housen suojissa Sataman liiketoiminnasta suli merkittävä osa. Jo vuoden 2007 Trainer's Housen liikevaihto oli pienepi kuin edellisen vuoden Sataman liikevaihto. . Vuonna 2010 Trainers's House myi Sataman liiketoiminnan rippeiden enemmistöosuuden AtBusiness Oy:lle. Trainers' House omistaa uuden yhtiön osakkeista vajaa 20 prosenttia.
Kymmeniä Satama-lähtöisiä yrityksiä syntynyt Suomeen
Paitsi että Satama Interactive oli aikansa suurin ns. Uusmedia-yhtiö eli verkkoliiketoiminnan konsulttiyritys, se toimi kymmenen olemassaolo vuosien aikana monien uusien yrittäjien ja yritysten hautomona. Sataman entiset työntekijät ovat perustaneet mm. Super Analytics Oy:n, Sulake Corporation Oy:n, Dopplrin, Kwanticin, Mearran, Gyllene Skor-toimiston sekä suuren määrän muita teknologia- design- ja internet-konsulttia. Suurimpiin satamalähtöisiin toimijoihin kuuluvat Avaus ja AtBusiness Oy. Entisiä satamalaisia löytyy useista toimialla toimivissa yhtiöistä. Tämä ilmenee mm. Linkedinissä ja Facebookissa toimivissa Satama Alumni ryhmissä. Sataman entiset työntekijät järjestävät edelleen vuosittaisia tapahtumia, jotka houkuttelevat sadoittain entisiä satamalaisia mukaansa.
Heaven 17
Heaven 17 on brittiläinen synthpop-yhtye. Yhtye koostuu Martyn Waresta (kosketinsoittimet), Ian Craig Marshista (kosketinsoittimet) sekä Glenn Gregorysta (laulu).
Heaven 17 syntyi Sheffieldissä, Englannissa vuonna 1981, kun Human Leaguen perustajajäsenten Waren ja Marshin muodostama British Electric Foundation aloitti yhteistyön Gregoryn kanssa. Nimensä yhtye otti Anthony Burgessin kirjasta Kellopeliappelsiini.
Ensimmäisen albumin ensimmäinen single ”(We Don’t Need This) Fascist Groove Thang” oli pienen piirin hitti, mutta joutui BBC:n soittokieltoon nimensä takia.
Kakkosalbumi The Luxury Gap (1983) sitä vastoin osoittautui yhtyeen uran suurimmaksi menestykseksi. Albumin suurimpia hittikappaleita olivat ”Temptation” ja ”Come Live with Me”.
Heaven 17 tekee yhä harvakseltaan keikkoja, lähinnä 1980-luvun muistelun merkeissä.
Cradle of Filth julkaisi vuonna 2006 levyllään Thornography cover-version Heaven 17:n kappaleesta ”Temptation”.
Mojito
Drinkille on ominaista alkoholin maun peittyminen makean sokerin ja sitrusaromien yhteisvaikutuksen takia. Mojito tarjoillaan usein mintunlehtien ja murskatun jään kanssa. Raikkaan viileä, kesäinen drinkki nousi 2000-luvulla jälleen uuteen suosioon sitten 1980-luvun, jolloin se oli viimeksi suosiossa. Drinkki voidaan valmistaa myös alkoholittomana, jolloin siitä voidaan käyttää nimitystä ”Virgin Mojito” tai ”Nojito”.
Risto Pulkkinen
Pulkkinen aloitti opintonsa Helsingin yliopiston maatalous-metsätieteellisessä tiedekunnassa mutta vaihtoi myöhemmin teologiseen tiedekuntaan. Kansanuskosta hän kiinnostui professori Juha Pentikäisen pitämillä luennoilla. Teologian pro gradu -työnsä sekä tohtorin väitöksensä hän teki metsäsuomalaisia tutkineesta kirjailija Carl Axel Gottlundista.
Mojito
Kirjailija Ernest Hemingway oli mieltynyt mojitoihin, ja hän onkin vaikuttanut juoman kansainvälisen suosion nousuun.
Risto Pulkkinen
Risto Pulkkisen yhdessä Juha Pentikäisen kanssa kirjoitettua teosta Saamelaisten mytologia kohtaan esitettiin epäilyksiä plagioinnista. Väitteet plagioinnista johtivat Helsingin yliopiston kanslerin käynnistämään hyvän tieteellisen käytännön loukkausepäilyn selvitykseen. Selvityksen mukaan teoksessa syyllistyttiin plagiointina ilmenneeseen tieteelliseen vilppiin.
Rob Zombie
Rob Zombie (oik. Robert Bartleh Cummings, s. 12. tammikuuta 1965 Haverhill, Massachusetts) on yhdysvaltalainen laulaja, käsikirjoittaja ja ohjaaja.
Ura
Rob Zombien ura alkoi maineikkaan White Zombie -yhtyeen laulajana. Hän toimi yhtyeessä vuosina 1985–1998 ja siirtyi sen hajottua soolouralle. Hänen ensimmäinen oma albuminsa oli nimeltään Hellbilly Deluxe ja se julkaistiin vuonna 1998. Albumin kappaleista ”Dragula”, ”Superbeast” ja ”Living Dead Girl” tuli hittejä. Vuonna 2001 ilmestyi hänen seuraava studioalbuminsa The Sinister Urge, jonka kappaletta ”Never Gonna Stop” käytettiin WWE-painija Edgen tunnusmusiikkina. Seuraavana vuonna hän avioitui pitkäaikaisen tyttöystävänsä Sheri Moonin kanssa. Moon esiintyy Rob Zombie -yhtyeen jokaisella musiikkivideolla ja vastavuoroisesti Rob Zombie toimii Moonin Total Skull -vaatemerkin mallina. Vuonna 2006 ilmestyi Rob Zombien kolmas sooloalbumi Educated Horses. Kappale ”Reload” kuullaan Matrix Reloaded -elokuvassa, ja kappaleita ”Feel So Numb” ja ”Demon Speeding” on käytetty Flatout 2 -videopelissä.
Rob Zombie on ohjannut kauhuelokuvat House of 1000 Corpses (2003), The Devil’s Rejects (2005) ja Halloween (2007), joista viimeksi mainittu on uudelleenfilmatisointi vuoden 1978 elokuvasta Halloween – naamioiden yö. Hän ohjasi Halloweenille myös jatko-osan Halloween II (2009). Rob Zombie on myös vastannut kaikkien musiikkivideoidensa ohjaamisesta ja albumiensa kansitaiteen suunnittelusta. Hän on ohjannut musiikkivideoita muillekin artisteille, kuten Ozzy Osbournelle (”Dreamer”) ja Black Label Societylle (”Stillborn”). Rob Zombien musiikissa ja elokuvissa näkyy hänen voimakas intohimonsa kauhuelokuviin. White Zombie -yhtyeen nimi oli kunnianosoitus Bela Lugosin tähdittämälle samannimiselle kauhuelokuvalle vuodelta 1932. Intohimo näkyy myös hänen musiikkivideoissaan, joissa hän käyttää usein katkelmia kauhuelokuvien klassikoista tai joskus myös imitoi jotakin klassikkoa. Esimerkiksi ”Living Dead Girl” -kappaleen musiikkivideo on pastissi Tri Caligarin kabinetin (1920) kohtauksesta, jossa Cesare esiintyy ensi kertaa.
Rob Zombie on Powerman 5000 -yhtyeen laulaja Spider Onen (Michael Cummings) vanhempi veli.
Rob Zombie on tehnyt Alice Cooperin kanssa kappaleen nimeltä ”Hands Of Death” ja Ozzy Osbournen kanssa kappaleen nimeltä ”Iron Head”.
Alinen Ritajärvi
Maantiede
Järven pinta-ala on 3,5 hehtaaria ja sen pituus on 850 metriä ja leveys 300 metriä. Järvellä on kaksi tulo-ojaa, joista toinen on lähisuon laskuoja ja toinen on Ylinen Ritajärven laskuoja. Sen luusua sijaitsee järven itärannalla, josta saa alkunsa 200 metriä pitkä Heinijärveen laskeva Ritajärvenoja.
Ympäristöarvoja
Sastamalan kaupunki perusti vuonna 2014 Ritajärven luonnonsuojelualueen, johon järven rantametsät kuuluvat.
Tavukoodi
Tavukoodi on välivaiheen koodi, jolle ohjelmointikielen kääntäjä voi kääntää ohjelman lähdekoodin kohdejärjestelmän konekielen sijaan. Joidenkin ohjelmointikielien ohjelmat käännetää tavukoodiksi joko käännöksen välivaiheena (välikielenä) tai virtuaalikoneella suoritusta varten. Tavukoodi on konekieltä muistuttavaa, mutta abstraktimpaa ja koneriippumatonta. Tavukoodille voidaan myös tehdä helpommin turvallisuustarkastus ennen suorittamista.
Tavukoodin kohde on yleensä abstrakti kone, joka ei ole minkään tietyn todellisen koneen kaltainen.
Tavukoodissa yleensä operaatiokoodi on yhden tavun mittainen, mutta käskyn kokonaispituus voi vaihdella.
Java-kieli käännetään tavukoodiksi, jota ajaa Java-virtuaalikone.
.NET-alusta kääntää ohjelmat tavukoodiksi, jota Microsoft kutsuu välikieleksi (, CIL), jota suorittaa ajonaikainen ympäristö, CLR).
Myös monet komentosarjakielet, mukaan lukien Perl, PHP ja Python käännetään aluksi tavukoodiksi, jota tavukooditulkki ajaa. Käännös tapahtuu täysin huomaamatta ohjelmaa käynnistettäessä. Käännetty tavukoodi voidaan myös tallentaa kiintolevylle uutta suorituskertaa varten.
Historiaa
Tavukoodi tarkoitti alun perin esimerkiksi BASIC-tulkissa ohjelman tiivistettyä tallennusmuotoa, jossa käskysanat korvattiin yksinkertaisesti numerolla (esimerkiksi "PRINT" → #05). Koska käskysanoja yleensä oli alle 256, yksi tavu riitti korvaamaan käskysanan. Tästä tuli nimitys tavukoodi. Usein näissä tallennusmuodoissa myös numerot korvattiin sisäisellä esitysmuodolla ja merkkijonot tallennettiin vain kerran. Tämä tavukoodi ei muuttanut ohjelman rakennetta mitenkään ja alkuperäinen esitysmuoto (mahdollisesti numeroiden tarkkaa esitysmuotoa lukuun ottamatta) oli palautettavissa täydellisesti tavukoodista.
Ensimmäinen yleisessä käytössä oleva virtuaaliselle pinotietokoneelle käännettävä välikieli oli USCD Pascal -järjestelmän p-koodi. Pitkään kaikki pinon käyttöön perustuvat välikieliratkaisut tunnettiin nimellä p-koodi vaikkei ne olleetkaan samanlaisia kuin alkuperäinen p-koodi.
Kuolanpietaryrtti
Kuolanpietaryrtti (Tanacetum bipinnatum) on monivuotinen asterikasvilaji. Se on melko matalakasvuinen ruoho, yleensä 5–30 senttimetriä korkea. Varret ovat kaartuvia–pystyhköjä. Tyvilehdet kuihtuvat pian, varsilehdet ovat pysyvämpiä, niiden muoto on puikea–soikea. Lehdet ovat hienoliuskaiset, kahdesta kolmeen kertaan liuskoittuneet. Mykeröstössä on viidestä yli kymmeneen keltakukkaista mykeröä. Hedelmät ovat kahden kolmen millimetrin pituisia pähkylöitä.
Kuolanpietaryrttiä esiintyy Euraasiassa Venäjällä Vienanmeren rannikolta Beringinsalmelle ja Pohjois-Amerikassa Alaskassa, Kanadassa ja Yhdysvaltojen länsirannikolla. Fennoskandiassa se kasvaa Kuolan niemimaan itäisimmällä rannikolla Ponoin Lapissa. Kuolanpietaryrtti kasvaa merenrannikoiden dyyneillä.
Yrjö Noro
Yrjö Noro (17. joulukuuta 1887 Hämeenlinna – 17. heinäkuuta 1953) oli suomalainen näytelmäkirjailija.
Moa Martinson
Moa Martinson (oik. Helga Maria Martinson, ent. Johansson, o.s. Swartz, 1890–1964) oli ruotsalainen kirjailija. Hän syntyi 2. marraskuuta 1890 Vårdnäsissä ja kuoli 5. elokuuta 1964 Sorundassa.
Moa Martinson on yksi tunnetuimmista 1920–1930-luvun työläiskirjailijoista. Hän nousi uudelleen esille 1970-luvun naisliikkeen ansiosta. Ebba Witt-Brattström kirjoitti vuonna 1987 hänestä väitöskirjan Moa Martinson: skrift och drift i trettiotalet, ja Kerstin Engman julkaisi elämäkerran ''Moa Martinson. Ordet och kärleken'' vuonna 1990.
Martinson kuvaa realistisissa romaaneissa työläistaustaista nousevia kokemuksiaan mutta siirtyi myöhemmin kirjoittamaan historiallisia romaaneja.
Hänen toinen puolisonsa oli 1929–1941 ruotsalainen kirjailija Harry Martinson.
Lapsuus ja nuoruus
Moa Martinson syntyi Vårdnäsin pitäjässä Linköpingin lähellä. Hän sai nimekseen Helga Maria. Hänen äitinsä Kristina Swartz oli 19-vuotias naimaton piika, jonka täytyi jättää tyttärensä vanhemmilleen. Sukututkimusyhdistys Östgöta Genealogiska Förening julkaisi jäsenlehdessään ÖGF-Lövet nr 101 (toukokuu 2010) artikkelin, jonka mukaan Martinsonin isä oli todennäköisesti Anders Teodor Andersson Lundin (s.1863). Parin vuoden kuluttua Martinsonin äiti muutti Norrköpingiin ja aloitti työt tehtaassa. Vuonna 1895 äiti meni naimisiin Alfred Karlssonin kanssa, jolloin hän pystyi myös ottamaan tyttärensä luokseen. Moa Martinsonin isäpuoli teki töitä maatiloilla ja satamassa. Perheen taloudellinen tilanne oli huono muun muassa isäpuolen alkoholiongelman takia. Tämän vuoksi perhe joutui usein muuttamaan.
Kesällä 1906 Martinson työskenteli Syltenbergin taide- ja teollisuusnäyttelyssä Norrköpingissä. Hän kertoo tästä ajasta romaanissaan Kungens rosor (suom. Kuninkaan ruusut) (1939). Syksyllä 1906 hän pääsi opiskelemaan kylmäkön ammattiin tukholmalaisessa ravintolassa, ja työskenteli myöhemmin ravintoloissa eri puolilla Ruotsia.
Martinsonin köyhä lapsuus on vaikuttanut suuresti hänen kirjailijanuraansa. pienoiskuva|Johannesdalin torppa maaliskuussa 2018
Ensimmäinen avioliitto ja Johannesdalin torppa
Moa Martinsonin äiti ja isäpuoli asuivat Ösmossa, Södertörnissä. Siellä Martinson tapasi sekatyömies Karl Johan Leonard Johanssonin (1881–1928).
Odottaessaan esikoispoikaansa Olofia (k. 1974) vuonna 1910 Martinson muutti Karlin luokse Johannesdalin torppaan Ösmon lähelle. Siellä hän synnytti viidessä vuodessa vielä neljä poikaa: Toren vuonna 1911 (k. 1978), Erikin vuonna 1913 (k. 1996), Manfredin vuonna 1914 ja Knutin 1916 (molemmat menehtyivät vuonna 1925). Kaikki lapset syntyivät avioliiton ulkopuolella, ja Moa Martinson ja Karl menivät naimisiin vasta vuonna 1922. Koska Martinsonin aviomies käytti usein tulot alkoholiin, täytyi Martinsonin hankkia perheelle ruokaa viljelemällä, kalastamalla ja virittämällä ansoja.
Martinsonin aviomies Karl teki itsemurhan tammikuussa 1928.
Martinson vietti Johannesdalissa lopun elämäänsä. 1930-luvulla, kun myös Harry Martinson loi kirjailijanuraansa torpassa, siitä tuli sen ajan nuorten kirjailijoiden suosittu tapaamispaikka. Torppa on säilytetty sisustustaan myöten sellaisena kuin Martinson sen jätti kuollessaan vuonna 1964.
Toinen avioliitto
Vuonna 1928 Martinson tapasi Harry Martinsonin, ja pari vihittiin siviiliavioliittoon lokakuun kolmantena päivänä vuonna 1929. He asuivat Johannesdalin talonpoikaistalossa. Alkuun liitto oli onnellinen, mutta Harryn uskottomuus johti eroon. Pari palasi kuitenkin vielä uudelleen yhteen. Harry jätti Moan vuonna 1939 ja värväytyi sotilaaksi. Vuoden 1940 talvella Moa haki avioeroa, ja avioliitto purettiin vuonna 1941. Martinsonien läheinen ystävä Ivar Lo-Johansson kertoi tarinan parin avioliitosta muistelmateoksessaan Tröskeln (1982).
Poliittinen toiminta
Moa Martinson oli alkanut kirjoittaa jo kaksitoistavuotiaana. Hän oli myös erittäin kiinnostunut politiikasta, ja vuonna 1922 hänen ensimmäinen kirjoituksensa julkaistiin Arbetaren-lehdessä allekirjoituksella H.J. (Helga Johansson). Lehden toimituksessa hän tapasi Elise ”Ottar” Ottensen-Jensen in, joka innosti häntä romaanin kirjoittamiseen. Martinsonin kirjoittaessa ensimmäistä kirjaansa hänen kaksi nuorinta poikaansa, Manfred ja Knut, hukkuivat ylittäessään jäätä huhtikuussa 1925. Vuonna 1924 Martinson valittiin Sorundan kunnanvaltuustoon, ja hänen kotonaan Sorundassa järjestettiin syndikalistisia tapaamisia. Vuonna 1927 Martinson alkoi kirjoittaa artikkeleita työläisnaisten asemasta feministiseen Tidevarvet-lehteen, jonka päätoimittaja oli Elin Wägner. Silloin hän alkoi käyttää nimeä Moa. Lisäksi hän kirjoitti Templar-Kuriren-, Nynäshamns-Posten- ja Arbetare-Kuriren-lehtiin. Arbetare-Kuriren-lehden toimituksessa hän tapasi Harry Martinson in, josta tuli myöhemmin hänen toinen aviomiehensä.
Vuonna 1934 Martinson osallistui yhdessä aviomiehensä Harryn kanssa Neuvostoliiton kirjailijaliiton ensimmäiseen konferenssiin. Martinson ihastui konferenssin sisältöön ja sen oheistoimintaan, ja kirjoitti kotiin palattuaan ylistävän artikkelin Stockholmstidningen-lehteen. Harry Martinson sitä vastoin kuvaa kirjassaan Verklighet till döds (1941) inhoaan neuvostoliittolaista kirjallisuuspolitiikkaa kohtaan.
Ura kirjailijana
Moa Martinson julkaisi ensimmäisen artikkelinsa Kvinnan och syndikalismen otsikolla Kvinnan och hemmet syndikalistisessa sanomalehdessä Arbetaren marraskuussa vuonna 1922. Artikkeli oli allekirjoitettu salanimellä H.J (Helga Johansson). Myös norjalaissyntyinen ruotsalainen seksuaalioikeusaktivisti Ottar (Elise Ottesen-Jensen) oli yksi Arbetaren-lehden julkaisijoista. Erimielisyydet toimitussihteeri Ragnar Casparssonin kanssa johtivat siihen, että Ottar lopetti yhteistyön tämän kanssa ja ryhtyi toimittamaan omaa naisasialehteään Vi kvinnor vuonna 1925. Nimimerkillä Madam Andersson I Gråby esiintyneestä Moa Martinsonista tuli eräs lehden ahkerimmista kirjoittajista. Martinson osoitti ennennäkemättömän lahjakkuutensa lukijoille satiirisilla pakinoillaan.
Moa Martinson kirjoitti ensimmäisen romaaninsa Pigmamma: roman ur arbetarkvinnornas värld vuonna 1924. Romaania ei koskaan julkaistu kirjamuodossa, mutta talvella vuonna 1928 teos julkaistiin jatkokertomuksena anarkistisessa Brand-lehdessä, johon Martinson oli alkanut kirjoittaa huhtikuussa vuonna 1925.
Elin Wägnerin avulla Martinson pystyi käymään konekirjoituskurssin ja kirjoittamaan ensimmäisen kirjansa, Kvinnor och äppelträd. Martinson lähetti käsikirjoituksen useille kustannusliikkeille, mutta ne kaikki hylkäsivät käsikirjoituksen vuoteen 1933 asti. Esikoisteoksen realistinen kielenkäyttö ja suorapuheisuus seksuaalisista asioista herättivät paljon huomiota. Kirja kertoo köyhistä oloista lähtöisin olevien naisten, Sallyn ja Ellenin, varttumista Norrköpingin työläiskorttelissa, naisen näkökulmaa painottaen. Seuraava teos Sallys söner (1934) käsittelee muonamiesten historiaa. pienoiskuva|Moa Martinson -patsas Grytstorgetin torilla Norrköpingissä.
Martinsonin tunnetuin teos on omaelämäkerrallinen trilogia hahmosta nimeltä Mia: Mor gifter sig (suom. Äiti menee naimisiin) (1936), Kyrkbröllop (suom. Kirkkohäät) (1938) ja Kungens rosor (suom. Kuninkaan ruusut) (1939). Romaanisarja perustuu osittain jatkokertomukseen Pigmamma, jonka Martinson kirjoitti vuosina 1928–1929 aikakauslehti Brandiin. Kirjoissa Martinson kuvailee tunteilematta tapahtumia vuosisadanvaihteen Norrköpingissä. Martinsonin tyyli oli spontaani ja arvaamaton, ja hänen kirjoillensa on tyypillistä huumori ja sosiaalinen paatos. Eräs toistuva teema on naisten välinen ystävyys. Martinsonin myöhemmät teokset käsittelevät talonpoikaiselämää Itä-Götanmaalla: Vägen under stjärnorna (1940) ja Brandliljor (suom. Tulililjoja) (1941). Niin sanottu Betty-sarja perustuu Martinsonin omiin kokemuksiin äitiydestä ja yksinhuoltajuudesta Johannesdalin torpassa.
Moa Martinson kirjoittaa kärkevästi luokkayhteiskunnasta. Kirjailijan pyrkimyksenä oli lisätä lukijoiden ymmärrystä luokkayhteiskunnan mekanismeista. Kuten muut työläiskirjailijat, myös Martinsonin tuli köyhistä oloista. Martinson ei myöskään ollut korkeakoulutettu, mutta hän onnistui saavuttamaan korkean statuksen omana aikanaan sekä luomaan yhteyden kansaan.
Jokaisessa 30-luvulla kirjoitetussa kahdeksassa kirjassa Martinson osoittaa neuvokkuutta eri genrejen saralla, romaanien, elämäkertojen sekä novellien. Moa Martinson eli itse vaikean elämän, mistä hän kirjoitti kirjoissaan realistisella otteella. Lukija voi aavistaa, että kirjat ovat omaelämäkerrallisia. Martinson loi ennennäkemättömän yhteyden työväenluokkaan kirjoitustyönsä kautta, erityisesti työläisnaisiin. Tämä oli varsin uutta kyseiselle ajalle.
Moa Martinson avasi naisille tien kirjalliseen maailmaan. Kirjallisuudentutkija Ebba Witt-Brattströmin mukaan Martinson nosti esille työläisnaisen maailmankuvaa teoksissaan. Witt-Brattström sanoo Martinsonin kuvailevan naista sekä ruumiillisena että älyllisenä olentona. Witt-Brattströmin mukaan Martinsonilla oli myös vahva oikeudenmukaisuudentunto ja että tämä omien sanojensa mukaan ”täytti yhteiskunnallisen kartan sokeat pisteet”. Täten voidaankin olettaa Martinsonin tarkoittavan, että hän halusi kiinnittää huomion ihmisiin, jotka olivat näkymättömiä yhteiskunnassa ja pyrkiä kohti tasa-arvoisempaa yhteiskuntaa.
Martinsonia voisi luonnehtia oman aikansa modernistiksi tai feministiksi. Hän antoi äänen niille, joilla sitä ei ollut, kuten alaluokan kansalaisille ja naisille. Tämä oli siihen aikaan modernia ja normeja rikkovaa. Martinson taisteli myös tasa-arvoisemman yhteiskunnan puolesta puhumalla siitä, mistä vaiettiin sekä korostamalla naisen alistettua asemaa yhteiskunnassa. Martinson on merkittävä hahmo myös nykypäivän feminismille, ja hän on rohkaissut naiskirjailijoita astumaan esille.
Maria Magdalena (kappale)
Maria Magdalena on Tony Wegasin esittämä kappale, joka edusti Itävaltaa vuoden 1993 Eurovision laulukilpailussa Irlannin Millstreetissä.
Kappale sijoittui Euroviisuissa 25 maan joukosta sijalle 14. 32 pisteellä.
Sarah Knauss
pienoiskuva|Sarah Knauss vuonna 1897. Sarah DeRemer Knauss (o.s. Clark) (24. syyskuuta 1880 – 30. joulukuuta 1999) oli yksi historian pitkäikäisimmistä ihmisistä, joiden iästä on saatavilla varmaa tietoa. Hän oli vanhin elossa oleva ihminen huhtikuusta 1998 kuolemaansa 119-vuotiaana. Hän on tiettävästi Yhdysvaltain ja Pohjois-Amerikan vanhin ihminen sekä neljäs henkilö maailmassa, joka on saavuttanut vähintään 117 vuoden ja toinen henkilö, joka on saavuttanut vähintään 118 vuoden iän.
Knauss syntyi Pennsylvaniassa ja meni vuonna 1901 naimisiin Abraham Lincoln Knaussin kanssa. Knauss jäi leskeksi miehen kuoltua vuonna 1965. Maailman vanhin elävä ihminen hänestä tuli Marie-Louise Meilleurin kuoltua 16. huhtikuuta 1998.
Knauss mainitsi vuonna 1995 kokevansa terveydentilansa hyväksi. Tytär Kathryn Sullivan (1903–2005) arveli äitinsä pitkän iän salaisuudeksi tämän rauhallista perusluonnetta. Knauss kuoli Pennsylvaniassa 33 tuntia ennen 2000-luvun alkua. Hänen jälkeensä maailman vanhin elävä ihminen oli Eva Morris.
Knauss on todistetusti maailman kolmanneksi vanhimmaksi elänyt ihminen. Vuonna 1986 kuolleen japanilaismiehen Shigechiyo Izumin uskottiin aiemmin eläneen 120-vuotiaaksi, mutta tämä on sittemmin kyseenalaistettu. Knaussin edellä on todistetusti vain ranskalainen Jeanne Calment, joka kuoli 122-vuotiaana vuonna 1997 sekä Kane Tanaka, joka ohitti Knaussin iän 10. huhtikuuta 2022.
Breakpoint
thumb|300px|right|Kuva vuoden 2004 Breakpointista. Vasemmalla [[Pilvari Pirtola|Pilvari "Nosfe" Pirtola]] Breakpoint oli Saksassa vuosina 2003–2010 järjestetty demoparty. Yli 1000:n henkilön kävijämäärällään se oli maailman suurin puhtaasti demoskenelle omistettu tapahtuma.
Historia
Breakpoint syntyi tarpeesta järjestää Keski-Euroopassa suuremman luokan demoskenetapahtuma pääsiäisenä järjestetyn Mekka & Symposiumin järjestäjien ajauduttua sisäisiin riitoihin ja siten lopetettua tapahtuman järjestäminen. Osittain järjestäjät olivat sen jälkeenkin entisiä, mutta suurin ero M&S:ään oli tapahtumapaikka, joka siirtyi Pohjois-Saksasta eteläisempään Reinin varrella sijaitsevaan Bingenin pikkukaupunkiin.
Kalevankangas (harju)
61.4936°N, 23.7912°W Kalevankangas on harju Tampereella noin kilometri keskustasta itään. Kalevankankaalla on Kalevankankaan hautausmaa. Harjun eteläpuolella on Iidesjärvi, ja harjun etelärinnettä pitkin kulkee junarata Jyväskylään. Sisällissodan aikaan harju oli taistelujen tapahtumapaikka ja vankileirin sijaintipaikka. Harju on syntynyt jääkauden loppuvaiheessa noin 8 000 eaa. .
Pontus Holmberg
Pontus Holmberg (s. 9. maaliskuuta 1999 Västerås, Ruotsi) on ruotsalainen jääkiekkoilija, joka pelaa NHL-joukkue Toronto Maple Leafsin organisaatiossa. Hän on pelipaikaltaan vasen laitahyökkääjä, mutta Holmberg osaa pelata myös keskellä.
Pelityyli
Elite Prospects -sivuston mukaan Holmberg on taitava hyökkäyspään pelaaja, joka on varustettu hyvällä nopeudella ja pelikäsityksellä. Hän on taitava luomaan maalipaikkoja, mutta Holmbergillä on kuitenkin kehitettävää laukauksessa.
Seuraura
Toronto Maple Leafs varasi Holmbergin kuudennella kierroksella 156. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2018. Ennen tätä, toukokuussa 2018 hän teki kaksivuotisen SHL-sopimuksen Växjö Lakersin kanssa. Holmberg teki SHL-uransa avausmaalin kauden 2018–2019 kolmannessa ja uransa viidennessä ottelussaan 27. syyskuuta 2018 vieraissa Brynäs IF:ää vastaan.
Kesäkuussa 2023 Holmberg teki Toronto Maple Leafsin kanssa kaksivuotisen ja yhteensä 1,6 miljoonan dollarin arvoisen jatkosopimuksen.
Maajoukkueura
Holmberg pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2019. Yhteens hän on pelannut 15 nuorten maaottelua.
Muuta
Holmbergin isä Jörgen pelasi omalla urallaan hyökkääjänä yli 250 Elitserien-ottelua. Hän kuului Djurgårdens IF:n vuoden 1983 Ruotsin-mestaruuden voittaneeseen joukkueeseen.
Herbert Morrison (poliitikko)
Herbert Stanley Morrison, Baron Morrison (3. tammikuuta 1888 – 6. maaliskuuta 1965) oli brittiläinen työväenpuolueen poliitikko. Hän oli merkittävissä rooleissa toisen maailmansodan aikaisessa koalitiohallituksessa ja sodan jälkeisessä työväenpuolueen hallituksessa muun muassa varapääministerin asemassa.
Morrison syntyi Lontoossa. Hän alkoi jo nuorena osallistua aktiivisesti politiikkaan ja liittyi riippumattoman työväenpuolueen jäseneksi vuonna 1906. Hän toimi Lontoossa kunnallispoliitikkona vuodesta 1919 lähtien, kunnes hänet valittiin parlamentin alahuoneeseen ensimmäisen kerran vuonna 1923. Hän oli parlamentin jäsen vuodet 1923–1924, 1929–1931 ja 1935–1959. Hänestä tehtiin pääri ja ylähuoneen jäsen hänen jättäessään alahuoneen vuonna 1959.
Morrison pyrki vuosina 1935 ja 1955 työväenpuolueen puheenjohtajaksi. Ensimmäisellä yrityksellään hän hävisi Clement Attleelle ja toisella Hugh Gaitskellille.
Shanice van de Sanden
Shanice van de Sanden (s. 2. lokakuuta 1992) on alankomaalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on pelannut Alankomaiden naisten maajoukkueessa helmikuun 2021 loppuun mennessä 82 maaottelua ja tehnyt niissä 18 maalia. Ensimmäisen maaottelunsa hän pelasi Ranskaa vastaan 14. joulukuuta 2008. Hän voitti Euroopan-mestaruuden 2017. Hän teki EM-lopputurnauksessa yhden maalin. Hän saavutti MM-hopeaa 2019 ja pelasi turnauksessa viisi ottelua avauskokoonpanossa sekä tuli välierässä ja loppuottelussa vaihtopelaajana kentälle.
Van de Sanden edustaa saksalaista VfL Wolfsburgia. Kaudet 2017–2020 hän edusti ranskalaista Olympique Lyonnaisia. Hän voitti Mestarien liigan vuosina 2018, 2019 ja 2020. Vuoden 2018 loppuottelussa hän pääsi vaihdosta kentälle jatkoajan alkupuolella Lyonin ollessa tappiolla maalein 0–1, ja vuoden 2019 loppuottelussa hän pelasi avauskokoonpanossa ja tuli vaihtoon 63. minuutilla Lyonin johtaessa 4–0. Lyon voitti molemmat loppuottelut maalein 4–1.