cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Amphicar
Synty, kehitys ja kohtalo
Amphicar-auton julkistamisen jälkeen aluksi vallinnut euforia laantui pian, ja myyntimäärät jäivät paljon odotuksia vähäisemmiksi. Jo lokakuussa 1962 IWK-tehdas Lübeckissä ajoi Amphicar-tuotannon alas (sen tilalla ryhdyttiin valmistamaan BMW 700-mallia), ja DWM-tehdas Länsi-Berliinissä laski päivävalmistuksen portaittain enää 2-3 autoon. Menekin kiihdyttämiseksi Wuppertal-Elberfeldiin perustettiin BMW-tytäryhtiö Amphicar Vertriebsgesellschaft -jakelukonttori Euroopan markkinoita varten. Myynti tapahtui nyt vakavamielisten BMW-piirimyyjien kautta. Länsi-Saksassa Amphicar-autosta kiinnostuneilla asiakkailla ei kuitenkaan yksinkertaisesti ollut varaa kalliin auton hankintaan tai sen kuluihin. Tällä välin IWK-tehtaan tk-osasto ryhtyi neuvottelemaan viranomaisten kanssa niiden poliisi- tai sairaankuljetus-alojen tarkoituksiin sopiviksi muutetuista Amphicar-versioista: muutamia kappaleita myytiin vesiliikenne-poliisien (Wasserschutzpolizei) ja Punaisen ristin tarpeisiin Hampurin ja Wiesbadenin toimipisteille. Sen sijaan sotilassektorille ehdotettu Bundeswehr-vihreä ensiapu-Amphicar etukannelle sijoitettujen paarien kera ei herättänyt vähäisintäkään kiinnostusta. Oli myös Bodenjärvi-erikoisversio, mutta eteläisen Saksan paikalliset viranomaiset kielsivät tämän Amphicar-auton variantin käytön järvellä heti sen julkistamisen jälkeen. Bodenjärven ja muidenkin Alppien järvien äkillisesti nousevat, kovat rajuilmat ovat tunnettu vaaratekijä, eivätkä viranomaiset taipuneet purkamaan kieltoa edes autoon tehtyjen, vesiliikenteessä turvallisuutta lisäävien muutosten kuten korotetun moottoritilan kannen, tai moottoritilan osastoinnin jälkeen. Myöskään suunnitteluasteella ollutta neliveto-Amphicaria ei viimein toteutettu.
Sen sijaan Amphicar-lisävarusteiden tarjonta kiihtyi, ja sai jopa absurdeja piirteitä : ankkurista, kelluntaliiveistä, melasta, pelastusrenkaista, merkinantopistoolista ja fendareista lähtien valikoima karkasi kelluvaan radioon, lenssipumpun kautta toimivaan käsisuihkuun, tuulilasin yläosaan kiinnitettävään pärske- l. aallonmurtaja-paneelin, ja viimein oli tarjolla myös moottorin ja vaihteiston öljyn vaihtovarustus lenssipumpun avulla. Myös Amphicar Corporation kiihdytti Yhdysvalloissa auton menekin edistäviä tempauksia. Se tarjosi Amphicar-autoja radio- ja televisioasemien monitoimi-ajoneuvoiksi, ja luovutti Montgomery Ward-kauppaketjulle 400 Amphicar-autoa mainostarkoituksiin. Pepsi-Cola:n kanssa sovittiin "Come alive"-mainoksesta, missä Amphicar ajettiin näyttävästi veteen 80 km/t nopeudella. Vastineeksi Pepsi Co. kehotti jakelukeskuksiaan hankkimaan Amphicar-autoja - puoleen hintaan. Hullunkurisin mainostempaus vuodelta 1964 oli yritys ylittää Atlantti ryhmällä Amphicar-autoja siten, että autoja laskettaisiin tunnin kierrolla veteen laivan rinnalla Atlantin yli ajettaviksi: hanke pysäytettiin viime tingassa, kun järjestäjät pelkäsivät muiden tahojen yrittävän toistaa uskaliasta tempausta. Amphicar-edustus oli tuolloin jo siirtynyt liikemies Phil Rauch`in Ranchero Motors-yhtiön hallintaan, ja vuonna 1965 se osti koko Amphicar Corporation-yhtiön haltuunsa.
Myyntimäärä nousikin aina vuoteen 1967 asti, jolloin Yhdysvalloissa myytävien autojen kiristyneet tekniset määräykset tulivat voimaan. Triumph_Herald -moottori ei enää täyttänyt kiristyviä päästörajoja, ja Amphicar olisi myös pitänyt varustaa paitsi turvavöillä myös kookkailla puskureilla. Tätä ennen Amphicar oli jo varustettu U.S. Coast Guard-rannikkovartioston vaatimuksesta pilssin koneellisella tuuletuksella, sekä kaasuttimen liekin tukahduttajalla. Yhä kiristyvien määräysten täyttäminen ei enää ollut kannattavaa, joten Ranchero Motors lähetti myymättä jääneet Amphicar-autot takaisin Länsi-Saksaan. DWM-tehdas otti katastrofin tyynesti, sillä se oli tuolloin jo lopettanut Amphicar-tuotannon. Harald Quandtin kuolema Beechcraft King Air 90 -liikelentokoneensa maahansyöksyssä Cuneon lähistöllä Italian Alpeilla vuonna 1967 nosti yhtiölle 20 miljoonan dollarin tappion aiheuttaneen Amphicar-projektin vastustajien ryhmän enemmistöksi johtokunnassa: Amphicar-tuotanto lakkautettiin hetimiten. Valmistusvarastoon pysäköityjä Amphicar-autoja myytiin alkuperäiseen 10 500 DEM hintaan verrattuna huomattavin alennuksin 4 500 - 7 000 DEM hinnalla pois "uusina autoina" aina vuoden 1968 loppuun asti. Viimeiset varastoidut Amphicar-autot joko romutettiin, tai niitä muokattiin DWM-tehtaan omaan käyttöön avolava-autoiksi.
Amphicaria vietiin moniin Euroopan maihin, ja etenkin Yhdysvaltoihin. Suomeen tuotiin tiettävästi yksi Amphicar-esittelyauto.
Triviaa
Vuosi Berliinin muurin rakentamisesta ja Länsi-Saksan ja Saksan demokraattisen tasavallan rajavyöhykkeen varustamisesta, ja myös amfibioautolla tapahtuvien Republikflucht -loikkausyritysten estämiseksi DDR:n Valtiollisen turvallisuuden ministeriö MfS, tutummin "Stasi" tai "Memfis" hankki bulvaanien kautta erään varhaisen Amphicar-yksilön. Ajoneuvon kelvollisuutta sotilaalliseen käyttöön, ja myös soveltuvuutta tasavaltapaon välineellä ryhdyttiin tutkimaan. Tämä salainen Stasi-raportti tuli julkisuuteen vasta Saksojen yhdistymisen jälkeen. Sen tuomio oli tyly: Amphicar todettiin kelvottomaksi sotilaalliseen käyttöön, ja sitä luonnehdittiin raportissa länsimaisen hapatuksen ilmentymäksi. Todellisuudessa Amphicar oli kaksoispohjansa ansiosta tekoväline ainakin yhdessä onnistuneessa tasavaltapaossa.
Mordvalaiset
Määrä
Mordvalaisten määrän kehitys ajalla 1897–2002 Väestönlaskennan alueissa on eroja. Vuonna 1897 kyseessä on Venäjän keisarikunta, vuosina 1920–1989 Neuvostoliitto ja vuonna 2002 nykyinen Venäjän federaatio.
Rantakulma
Rantakulma on tilastoalue ja asuinalue Kouvolan Kuusankoskella, Kymintehtaan kaupunginosassa. Se kattaa alueen entisen Kuusankosken kaupungin keskustan eteläpuolella, Kymijoen rannalla. Asukkaita Rantakulman tilastoalueella on 2 378.
Mordvalaiset
Varhaishistoria
pienoiskuva|Mordvalaisten asuinalueet 1000-luvun alussa (tummanruskea alue).
Ensimmäinen väitetty tieto mordvalaisista on peräisin Jordanekselta vuodelta 551. Sen mukaan ostrogoottien kuningas Ermanarik alisti mordens-kansan valtansa alle 300-luvun keskivaiheilla. On kuitenkin kyseenalaistettu, tarkoittiko tämä nimitys mordvalaisia. Arkeologit ovat tutkineet rautakautisia kulttuureita, jotka on yhdistetty mordvalaisten esivanhempiin.
Mordvalaiset ovat asustaneet muun muassa kasaarien, bolgaarien ja tataarien naapureina ja ovat saaneet heiltä vaikutteita niin kieleensä kuin tapoihinsakin. Slaavilaisten kansojen siirtyminen lännestä mordvalaisten naapuruuteen alkoi 700-luvulla. Mordvalaiset joutuivat samoihin aikoihin itäisten naapuriensa bolgaarien vaikutuksen alaisiksi ja osittain heidän valtansa allekin.
Mordvalaisten ja venäläisten sotia
Ensimmäinen venäläinen maininta mordavalaisista on Nestorin kronikassa, jossa kerrotaan muun muassa mordvalaisten ja venäläisten välisistä sodista. Kronikan mukaan Muromin ruhtinas Jaroslav Svjatoslavitš taisteli mordvalaisia vastaan tappiollisesti vuonna 1103. Kronikka mainitsee mordvalaisten myös jossain vaiheessa maksaneen veroa Rusille eli Kiovan Venäjälle. Vuonna 1184 puolestaan Vladimirin suuriruhtinas hyökkäsi mordvalaisten kimppuun palatessaan sotaretkeltä Volgan bolgaareja vastaan.
Venäläisten hyökkäykset jatkuivat 1200-luvulla pohjoisesta Vladimirin ja Muroman ruhtinaskuntien taholta ja etelästä Rjazanin ruhtinaskunnan taholta ja venäläiset saivat rajaseutua vaikutuspiirinsä alle. Noin vuonna 1220 venäläiset valloittivat Okan ja Volgan yhtymäkohdasta mordvalaiskylän ja nimesivät sen Nižni Novgorodiksi, josta tuli venäläisten tukikohta mordvalaisia käytäviä sotia vastaan.
Venäläislähteiden mukaan mordvalaiset eivät muodostaneet valtiollista kokonaisuutta vaikka mainintoja mordvalaisruhtinaista löytyykin. Ersäläisten ryhmään kuulunut Purgas-niminen mordvalaisruhtinas mordvalaisalueen pohjoisosasta oli liitossa Volgan bolgaarien kanssa ja taisteli venäläisen Vladimirin ruhtinaskunnan kanssa Volgan ja Okan hallinnasta. Purgasin joukkoihin liittyi myös veroja paenneita venäläistalonpoikia. Venäläiset kronikat mainitsevat samalta ajalta Pureš nimisen mordvalaisruhtinaan eteläiseltä alueelta. Pureš liittoutui venäläisten kanssa ja hänen poikansa voitti Purgasin. Venäläisten ja mordvalaisten taistelut päättyivät, koska idästä saapuneet mongolit alistavat molemmat kansat valtansa alle.
Mongolien ja tataarien vallan aika
Mongolivaltakunnan hajottua perustivat mongolit valloittamalleen Itäisen Euroopan alueelle Kultaisen ordan valtakunnan vuonna 1241. Kultaisen ordan väestöstä suurin osa oli tataareja ja muita turkinsukuisia kansoja, vaikka valtakunnan johtajat olivatkin mongoleja. Mordvalaisten asuinalueen itäosa joutui suoraan Kultaisen ordan vallan alle ja länsiosa puolestaan tuli kuulumaan Kultaisen ordan vasalleina olevien venäläisten ruhtinaskuntien alaisuuteen. Kultaisen ordan tataarien mainitaan tehneen hävitysretken mordvalaisten maille muun muassa vuonna 1288.
Kun venäläiset 1300-luvun lopulla alkoivat päästä mongolien ylivallasta, alkoivat he valloittaa eteläistä mokšalaisten asuttamaa aluetta. Ersäläiset puolestaan jäivät Kultaisen ordan vallan alle ja sen hajotessa 1400-luvulla tuli ersäläisistä Kazanin kaanikunnan alaisia. Kun Moskovan tsaari Iivana Julma valloitti Kazanin kaanikunnan vuonna 1552, joutuivat myös ersäläiset venäläisvallan alle.
Venäjän vallan aika
pienoiskuva|Tyttöjä perinteisissä asuissa Venäjän vallan alle joutuminen ei aluksi tuonut suurta muutosta mordvalaisten elämään. Mordvalaiset pysyivät omien ruhtinaidensa alaisina, mutta maksoivat aiemmin Kazanin kaanikunnalle maksamansa verot Venäjälle ja joutuivat suorittamaan myös asepalvelusta. Entisen Kazanin kaanikunnan väestöä kohdeltiin Venäjällä vierasheimoisina, joka oli lakiin perustuva erikoisasema.
Olot alkoivat kuitenkin nopeasti huonontua. Verojen määrä kasvoi ja venäläinen ylimystö ja luostarit alkoivat ottaa haltuunsa mordvalaisten maita. Venäläiset veronkantajat ja virkamiehet harjoittivat kiskontaa ja muita väestöä sortavia toimenpiteitä. Mordvalaisia alettiin myös pakolla käännyttämään ortodoksiseen uskontoon. Alueelle perustettiin ortodoksisia luostareita, käännytystyötä tukemaan ja Mordvalaisten uhrilehdot hävitettiin. Kostoksi näistä toimenpiteistä mordvalaiset tappoivat käännytyksen aloittaneen Rjazanin piispan. Tyytymättöminä oloihinsa mordvalaiset osallistuivat Vale-Dimitrin ja Stenka Razinn kapinoihin 1600-luvulla. Molempien kapinoiden aikana he pyrkivät valloittamaan Nižni Novgorodia.
Ei-venäläisistä kansoista haluttiin saada 1800-luvulla vahvempia uskovaisia. Kielitieteen professori Nikolai Ilminski oli sitä mieltä että se on mahdollista vain äidinkielisen opetuksen avulla. Sen seurauksena perustettiin mordvalainen käännösosasto, joka alkoi tuottaa mordvan kielistä materiaalia. Kouluissa opetuskielenä säilyi kuitenkin venäjä ja mordvasta tuli vain oppiaine. Käännöstyön seurauksena syntyi mordvalainen sivistyneistö, joka arvosti omaa kulttuuriaan. Ennen vuoden 1917 vallankumousta jo noin 100 mordvalaista oli suorittanut yliopistollisen loppututkinnon.
Tultaessa 1900-luvun alkuun, oli mordvalaisten pääelinkeinona maanviljely. Metsien supistumisen vuoksi aiemmin tärkeä mehiläistenhoito oli menettänyt merkitystään. Karjatalous ei ollut kovin kehittynyttä. Naiset pukeutuivat vielä perinteisiin kansanpukuihinsa ja heidät tunnettiin taitavina ompelijoina.
Svetozar Boroević von Bojna
thumb|Svetozar Boroević von Bojna Svetozar Boroević von Bojna (13. joulukuuta 1856 Utemić, Itävallan keisarikunta – 23. toukokuuta 1920 Klagenfurt, Itävalta) oli Itävalta-Unkarin armeijan sotamarsalkka, joka toimi komentajana ensimmäisessä maailmansodassa. Hän oli kansallisuudeltaan kroaatti.
Hersham and Walton Motors
Hersham and Walton Motors eli HWM oli Formula 1 -talli kausilla 1951-1955. Se osallistui yhteensä 14 Grand Prix -kilpailuun saavuttamatta yhtään voittoa tai paalupaikkaa. Tosin se osallistui 1954 ja 1955 vain yhteen kilpailuun molemmilla kausilla.
Svetozar Boroević von Bojna
Boroevićia pidettiin sodan aikana defaitistina, sillä hänellä oli sotatilanteesta usein synkeämpi ja realistisempi kuva kuin ylimmällä sodanjohdolla. Myöhemmin hänen on kuitenkin katsottu olleen Itävalta-Unkarin armeijan parempien komentajien joukossa. Hän kunnostautui varsinkin puolustustaisteluissa.
Boroević osallisui nuorena jalkaväenupseerina Bosnia-Hertsegovinan miehitykseen vuonna 1878 ja toimi 1887–1891 taktiikan opettajana Wiener Neustadtin sotilasakatemiassa. Hän yleni vuonna 1897 everstiksi, 1904 kenraalimajuriksi, 1908 sotamarsalkkaluutnantiksi ja 1912 kenraaliksi, missä yhteydessä hänet nimitettiin kuudennen armeijakunnan komentajaksi. Sen komentajana Boroević osallistui maailmansodan alussa neljännen armeijan hyökkäykseen Galitsiassa ja myötävaikutti Moritz von Auffenbergin Komarówin taistelussa saavuttamaan voittoon. Tämän jälkeen Boroević nimitettiin kolmannen armeijan komentajaksi. Hän vapautti tilapäisesti piiritetyn Przemyślin ja puolustautui talvella 1914–1915 menestyksekkäästi ylivoimaisia venäläisiä joukkoja vastaan Karpaateilla. Hänen joukkonsa osallistuivat myös toukokuussa 1915 itärintamalla käynnistyneeseen itävaltalaisten ja saksalaisten yhteiseen suurhyökkäykseen, mutta hänet siirrettiin Italian sodanjulistuksen jälkeen Italian-vastaiselle rintamalle Isonzon armeijan (vuodesta 1917 viides armeija) komentajaksi.
Boroević torjui seuraavan kahden ja puolen vuoden aikana italialaisten hyökkäykset yhdessätoista Isonzon taistelussa. Hänen johtamansa vastahyökkäykset olivat vähemmän menestyksekkäitä ja johtivat usein suuriin tappioihin ilman toivottuja läpimurtoja. Hänet ylennettiin toukokuussa 1916 kenraalieverstiksi ja elokuussa 1917 hän sai komentoonsa oman armeijaryhmän. Boroevićin armeija oli mukana, joskin vähäisessä roolissa, Caporetton taistelussa lokakuussa 1917, jossa itävaltalaiset saksalaisten avulla saivat murskavoiton italialaisista. Hänen tehtäväkseen annettiin voiton jälkeen perääntyvän Italian armeijan tuhoaminen, missä hän kuitenkin epäonnistui. Tämän jälkeen hän asettui puolustusasemiin Piavejoelle. Boroević ylennettiin 1. helmikuuta 1918 sotamarsalkaksi, mutta hän kieltäytyi samassa yhteydessä hänelle tarjotusta vapaaherran arvosta. Boroević ei kannattanut heinäkuussa 1918 käynnistettyä Piaven offenssiivia, joka päättyikin itävaltalaisten tappioon.
Itävalta-Unkarin hajotessa Boroević ehdotti keisari Kaarle I:lle marraskuun 1918 alussa vallankumouksen kukistamista armeijan avulla, mutta keisari torjui ehdotuksen. Itävalta-Unkarin hajottua Boroević tarjosi palveluksiaan myös Jugoslavian valtion perustamiseen osallistuneille kroaateille, mutta tuli jälleen torjutuksi. Sen jälkeen hän vetäytyi julkisesta elämästä.
Mordvalaiset
Neuvostoliiton vallan aika
Idel-Uralin romahduksen myötä mordvalaiset joutuivat Neuvosto-Venäjän myöhemmän Neuvostoliiton osaksi. Neuvostohallitus perusti vuonna 1925 mordvalaisten alueille autonomisia piirejä ja kyläneuvostoja. Mordvien autonominen piirikunta perustettiin 16. heinäkuuta 1928 ja se korotettiin autonomiseksi alueeksi 10. tammikuuta 1930. Alueen väestöstä oli tuolloin mordvalaisia 38,4 prosenttia ja venäläisiä 56,1 prosenttia. Autonomisesta alueesta muodostettiin Mordvalaisten autonominen sosialistinen neuvostotasavalta 20. joulukuuta 1934.
Neuvostoaikana mordvalaisille luotiin kaksi kyrillisiä kirjaimia käyttävää kirjakieltä, ersän murteeseen perustuva vuonna 1922 ja mokšan murteeseen perustuva vuonna 1923. Perustettiin myös mordvankielinen lehdistö ja koululaitos, jossa opetuskielinä olivat ersä ja mokša. Useita mordvankielisiä lehtiä ilmestyi myös Mordvan ASNT:n ulkopuolella. Vuonna 1932 perustettiin mordvalaisten kirjailijoiden liitto.
Mordvalaisen kulttuurin nousun kohtaloksi koitui Neuvostoliiton 1930-luvun vähemmistökansallisuuksiin kohdistuneet vainot. Mordvalaisten lehdet Mordvan ulkopuolisilla alueilla lakkautettiin. Monet mordvalaiseen sivistyneistöön kuuluneet tuomittiin porvarillisesta nationalismista. Puhdistusten jälkeen mordvalainen kulttuuri oli heikossa tilassa. Vuonna 1938 venäjästä tehtiin pakollinen oppiaine kaikissa ei-venäläisissä kouluissa. Kouluopetuksessa venäjä tuli lopulta opetuskieleksi ylemmille luokille, ja mordvankielistä opetusta oli enää alemmilla luokilla. Mordvankielistä opetusta ajettiin alas ja 1980-luvulla enää harvoissa Mordvan kouluissa opetettiin mordvaksi edes kahta ensimmäistä vuotta. Myös mordvankielistä lehdistöä supistettiin voimakkaasti ja mordvalaisia uudissanoja korvattiin venäläisillä.
Kansallisen heräämisen merkkejä alkoi ilmetä Neuvostoliiton kansoilla 1980-luvulla, niin myös mordvalaisilla. Alettiin vaatia ersän ja mokšan kielien aseman parantamista. Mordvalaiset myös perustivat kielensä ja kulttuurinsa edistämiseen tähtäävää seuratoimintaa.
Venäjän federaatio ja Mordvan tasavalta
Neuvostoliiton hajotessa Mordvien ASNT julistautui suvereeniksi Mordvan tasavallaksi, josta tuli osa Venäjän federaatiota. Mordvankielinen opetus alkoi lisääntyä kouluissa, myös Mordvan tasavallan ulkopuolella. 1990-luvun alussa ersien keskuudessa tapahtui kansallinen herääminen. Tuolloin perustettiin Erzäń mastor -lehti ja kielen pelastussäätiö. Kirjailijat ja muusikot aktivoituivat, ja ersäläiset alkoivat järjestää Rasjken Ozks -rukouksia.
Kun Venäjän hyökkäys Ukrainassa ei enää syksyllä 2022 edennyt Venäjän tavoitteiden mukaan, alkoi esiintyä arvioita siitä, että maa hajoaa. Ersäläiset pitivätkin syksyllä 2022 Virossa Otepäässä kansalliskongressin, johon otti osaa ersien kansallinen johtaja Boläeń Syreś, suomalaisia, muun muassa Sukukansojen ystävät -yhdistyksestä sekä virolaisia ja unkarilaisia. Kongressissa laadittiin suunnitelma siltä varalta, että Venäjän federaatio hajoaa. Tapahtumassa puhuivat muun muassa Otepään kaupunginjohtaja, Riigikogun suomalais-ugrilaisten asioiden tukiryhmän esimies ja Viron ulkoministeriön varakansliapäällikkö.
Boläeń Syreśin mukaan Venäjä muistaa vähemmistöjään vain silloin kun maa tarvitsee niitä. Hän on nostanut esimerkeiksi bolševikit, jotka lupasivat omakielistä koulutusta ja kirjallisuutta ersille, mutta jotka lähettivätkin ersäläisten kansallisen älymystön vankileireille ja teloitettavaksi. Hän on myös huomauttanut, että toisessa maailmansodassa Neuvostoliitto vetosi maan vähemmistöihin, että heidän on syytä kukistaa vihollinen yhdessä. Kuitenkin sodan jälkeen vuosina 1946–1947 lapset saivat ersäläiskylissä kuolla nälkään. Syreś on myös arvostellut Venäjän presidentiksi vuonna 1991 noussutta Boris Jeltsiniä, joka kehotti Venäjän vähemimstöalueita ottamaan niin paljon valtaa kuin ne vain pystyivät nielemään. Syreś on todennut, että Mordvan tasavalta houkuteltiin mukaan Venäjän federaatioon lupaamalla tasavallalle valtiollisuutta, kuten kielellisiä oikeuksia ja vapauden valita oma presidentti. Näitä lupauksia ei toteutettu.
Rasjken Ozks -rukous
Ersäläiset ovat järjestäneet 1990-lopulta alkaen Rasjken Ozks -rukoustilaisuutta vuosittain, jonne osallistuu joitakin tuhansia ihmisiä. Tapahtumassa muun muassa teurastetaan härkä, sytytetään kolmimetrinen kynttilä, keskustellaan vainajien kanssa ja tanssitaan piirissä taivaan jumalan, Niške Pazin, kunniaksi. Samassa yhteydessä kokoontuu Vanhimpien neuvosto, johon on kuulunut ersäläistä älymystöä ja aktivisteja. Neuvosto valitsee Injazorin eli suurisännän, joka on ersien kansallisen liikkeen johtaja. Johtaja on valittu vuodesta 1999 lähtien. Vuonna 2019 johtajaksi valittiin ukrainanersäläinen Boläeń Syreś. Neuvosto katsoi, että ersien oko kansallinen liike aiotaan tukahduttaa ja päätti siirtää osan toiminnasta ulkomaille, ja Ukrainan ersät ehdottivat Injazoriksi Syreśiä. Nimityksen myötä Venäjä asetti hänet maahantulokieltoon. Venäjän viranomaiset ovat myös valinneet uuden Vanhimpien neuvoston ja Injazorin. Syreśin johtama neuvosto taas on painunut maan alle ja kokoontuu sähköisesti. He ovat kokoontuneet esimerkiksi vuoden 2022 lopulla Virossa.
Syreśin mukaan Venäjän viranomaiset ovat kaapanneet Erzäń mastor -lehden ja sen säätiön. Eli ne toteuttavat nyt Venäjän johdon tahtoa. Hän on arvostellut ersäläisjuhlia sirkustapahtumiksi, joiden takaa ei näy, kuinka ersän kansaa tuhotaan. Vuoden 2022 rukouksessa oli hänen mukaansa paikalla paljon turvallisuuspalvelun edustajia. Liput oli kiellettyjä.
Itsenäisyyspyrkimykset
Boläeń Syreś on separatisti, jonka mukaan Ersän kansan voi pelastaa vain irtaantuminen Venäjästä. Hän on todennut, että alun perin Vanhimpien neuvosto kunnioitti Venäjän rajoja. Kun Venäjä suistui oikeudettomaan tilaan hyökkäämällä Ukrainaan, Syreśin neuvsto päätti, etteivät Venäjän rajat ole legitiimejä. Ersäläisten neuvosto ei pyri itsenäisyyteen sotilaallisesti vaan Syreś luottaa siihen, että Venäjä hajoaa Ukrainan sodan seurauksena.
Ersien valtiolle Erzäń mastorille on suunniteltu vaakuna ja oma kansallishymni. Uuden Ersänmaan on määrä olla paljon nykyistä Mordvan tasavaltaa laajempi. Se vastaisi koko ersien asuma-aluetta, ja mukaan valtioon tulisi muitakin kansoja. Valtio on jaettu kahdeksaan kantoniin ja Mokšan tasavaltaan.
Syreśin päämäräänä on, että valtio olisi Viron ja Suomen kaltainen sivistysvaltio, jossa ei tunneta sortopolitiikkaa. Esimerkiksi tataareille olisi Ersien valtiossa kaksi kantonia. Venäläisillä olisi oma kantoninsa Syzranissa, ja he saisivat opiskella omalla kielellään yhdeksänteen luokkaan saakka.
Syreś kuuluu tukijoukkoineen Vapaan Idel-Uralin liikkeeseen, joka yhdistää turkinsukuisten tataarien, baškiirien ja tšuvassien sekä suomalais-ugrilaisten ersien, mokšien, marien ja udmurttien itsenäisyyspyrkimyksiä. Liikkeen perusti tataariseparatisti Refis Kašapov vuonna 2018. Samoja järjestöjä kuuluu myös Vapaiden kansojen liittoon. Siinä on mukana lisäksi Siperian burjaatteja, jakuutteja ja oirootteja, mongolinsukuisia kalmukkeja, tšetšeenejä, kasakoita ja jopa itsenäisen Inkerinmaan tavoittelijoita.
Vapaiden kansojen liitto järjestää mielenosoituksia Euroopassa ja Yhdysvalloissa ja on pitänyt kokouksia europarlamentissa. Syreś on puhunut Yhdistyneiden kansakuntien alkuperäiskansa-asioiden pysyvän foorumin kokouksessa ersän kielellä. Ersien neuvosto on vedonnut Yhdistyneisiin kansakuntiinn ja Euroopan Neuvostoon, jotta nämä vastaisivat kansallisten vähemmistöjen sortoon Venäjällä. Syreśin mukaan ersät saavat Ukrainassa paljon sympatiaa, sillä ukrainalaiset ymmärtävät ersien ongelmia. Sen sijaan muualla maailmassa ersien on ollut vaikeaa saada viestiään läpi. Esimerkiksi Syreśin johtamaa delegaatiota ei päästetty Virossa vuonna 2021 järjestettyyn Suomalais-ugrilaiseen maailmankongressiin, ja hän joutui pitämään tiedotustilaisuutensa ulkosalla, jota sitten näytettiin Viron televisiokanavilla.
Kulttuurielämä
Mordvalaiset harjoittavat erilaisia kulttuurin muotoja myös omalla kielellään. Yksi merkittävimmistä ersäläisyhtyeistä on vuonna 1990 Mordvassa perustettu miesten moniääninen kansanmusiikkia esittävä lauluyhtye Торама, joka latinalaistetaan Toorama. Yhtyeen nimi tulee Mastorava-eepoksen toorama-torvesta. Toorama-nimen antoi yhtyeen perustaja Vladimir Romaškin, joka kuoli vuonna 2002. Alussa yhtyeen pohjana toimi Vladimir Romaškinin perheyhtye Jovlat. Aluksi yhtyeessä olivat Romaškinin lisäksi hänen poikansa Vitali ja Andrei. Ajan myötä yhtyeen jäsenmäärä kasvoi yhdeksään. Ensimmäinen albumi Mordvin Songs äänitettiin Suomessa vuonna 1996, ja se on ersänkielinen. Toinen albumi on tehty yhteistyössä suomalaisen MeNaiset-yhtyeen kanssa, ja levyllä lauletaan ersäksi ja suomeksi. Taga Eriaza Shkai! ('Eläköön suojelija!') on yhtyeen kolmas albumi, ja se äänitettiin mokšaksi Virossa vuonna 2000. Neljäs albumi on nimeltään Shkanj sjulmot ('Aikojen yhteys'), ja se on ersänkielinen. Yhtyeen virallinen nimi on ollut vuodesta 2017 alkaen suomeksi käännettynä 'Vladimir Romaškinin Toorama-yhtye'. Nimellä kunnioitetaan Romaškinin perintöä.
Alkuaikoinaan mokšalaisten ja  ersälaisten laulujen lisäksi yhtye esitti ikivanhoja tapoja ja rituaaleja. Romaškinin tahto oli palauttaa ersäläisten ja mokšalaisten rikas lauluperinne, jonka alkuperäinen ääni oli jo lähes kadotettu. Vuodesta 2011 yhtyeessä on vaikuttanut myös ersäläisaktiivi Aleksandr Utševatkin, joka on myös ensimmäisen ersänkielisen draamaelokuvan Azor (vuodelta 2018) käsikirjoittaja-näyttelijä. Vuodesta 2002 alkaen yhtye on esittänyt myös instrumentaalimusiikkia, ja siitä lähtien perinnesoittimet ovat olleet merkittävä osa yhtyettä. Vuonna 2019 yhtyes kuvasi dokumenttielokuvan, jonka nimi on suomeksi käännettynä 'Miten ersäläinen laulu voi?'. Vuonna 2020 yhtye äänitti albumin Shenža ('Ankka') yhtyeen 30-vuotisjuhlan kunniaksi. Albumi sisältää kuusi omaa laulua ja ensiesityksenä kolme ersäläistä kansansävelmää.
Vladimir Romaškinin kuoltua yhtyettä on johtanut toinen hänen pojistaan, Andrei. Yhtye on saanut Mordvan tasavallan valtionpalkinnon, ja vuonna 1994 se voitti Venäjän äänet -kansanmusiikkikilpailun. Vladimir Romaškin puolestaan sai Marianmaan ristin ritarikunnan tunnustuksen Virolta ja A. P. Rjabov -palkinnon Mordvan tasavallassa. Mordvan Kotškurovin alueella Podlesnaja Tavlan kylässä, jossa Vladimir Romashkin asui, on nykyisin Vladimir Romaškinin elämäntyötä esittelevä Ethno-Kudo-museo. Toorama tunnetaan osallistumisistaan moniin suomalais-ugrilaisiin festivaaleihin ja konsertteihin Virossa, Suomessa, Latviassa, Ruotsissa, Puolassa ja Englannissa.
Toorama on luonut yhteyksiä myös akateemiseen ympäristöön. Yhteistyötä on ollut M. A. Castrénin seuran, Sibelius-Akatemian ja Suomalais-ugrilaiseen seuran kanssa. Yhtyeen jäsenet ovat rekonstruoineet useita kadonneita ja vähän tunnettuja soittimia, kuten mordvalaisen garzi-viulun ja njudi-huilun.
Yksi tunnetuimmista ersänkielistä musiikkia esittävistä yhtyeistä on OYME. Lisäksi Kolmas, ulkomaillakin esiintynyt mordvalaisyhtye on vuonna 2005 Saranskissa perustettu Mordens, jonka nimi viittaa ensimmäiseen mahdolliseen mordvalaisten nimitykseen. Yhtye yhdistelee musiikissaan kansanmusiikkia ja rockia tavoitteenaan kunnioittaa kansansa perinteitä modernein soundein.
HMS Magne (1942)
HMS Magne (runkonumerot 30) oli Ruotsin laivaston Mode-luokan hävittäjä.
Sen köli laskettiin syyskuussa 1941 Götaverkenillä Göteborgissa ja alus laskettiin vesille 25. huhtikuuta 1942. Alus otettiin 26. marraskuuta palvelukseen ja se poistettiin palveluksesta 1. tammikuuta 1966.
Parhaat päältä (Irwin Goodman)
Parhaat päältä on vuonna 1978 julkaistu Irwin Goodmanin kokoelmalevy.
Kriketin SM-sarja 2005
Kriketin SM-sarjaan 2005 osallistui 9 joukkuetta.
Yö on hellä
Yö on hellä voi tarkoittaa seuraavia:
Bissagossaaret
Bissagossaaret ovat Guinea-Bissauhun kuuluva saariryhmä Atlantin valtameren rannikolla. Saaria on yhteensä 88, joista 23 on asuttuja. Niiden pinta-ala on 2 624 neliökilometriä. Tärkeimmät saaret ovat Bubaque, Canhabaque, Caravela, Carache, Formosa, Galinhas, Maio, Orango, Rubane ja Soga.
Bissagossaaret ovat jäänne meren valtaamasta Gebajoen suistosta. Alueen pinta-ala on yli 10 000 neliökilometriä, josta 1 600 neliökilometriä on vuorovesialuetta. Mangroverämeet käsittävät 350 neliökilometriä. Vuotuinen sademäärä on 2 000–2 500 millimetriä. Kuiva kausi kestää marraskuusta huhtikuuhun ja sadekausi toukokuusta lokakuuhun. Keskilämpötila on 26 astetta ja suhteellinen ilmankosteus 70 %.
Saarten luonto on rikas ja monipuolinen. Eläinkuntaan kuuluvat afrikanmanaatti, virtahepo, niilinkrokotiili, delfiini ja liemikilpikonna. Kalalajeja on 155 ja lintulajeja 96. Saaret ovat Banc d’Arguinin kansallispuiston jälkeen Länsi-Afrikan toiseksi tärkein muuttolintujen asuinpaikka. Bissagossaaret julistettiin Unescon biosfäärialueeksi vuonna 1996. Alueella sijaitsevat João Viera-Poilãon ja Orangon kansallispuistot sekä Formosan, Nagon ja Tchediãn merensuojelualue.
Bissagossaaret kuuluvat Guinea-Bissaun Bolaman alueeseen. Niiden asukasluku on 29 875 henkeä (vuonna 2009, väestönlaskenta). Väestöstä 90 % muodostavat bissagot. Paikallisia elinkeinoja ovat maanviljely, palmuöljyn ja palmuviinin valmistus, kalastus ja äyriäisten keräily. Bissagot kävivät vuosisatojen ajan sitkeää taistelua portugalilaisia, brittiläisiä ja ranskalaisia siirtomaavalloittajia vastaan. Portugalin Guineaan kuuluneet saaret alistettiin lopullisesti vasta vuonna 1936.
Aiheesta muualla
°N, °W
Auguste Mariette
thumb|Auguste Marietten patsas hänen kotikaupungissaan [[Boulogne-sur-Merissä.]] François Auguste Ferdinand Mariette (11. helmikuuta 1821 – 19. tammikuuta 1881) oli ranskalainen tutkija ja arkeologi. Hän oli aikansa johtava egyptologi ja Kairon Egyptiläisen museon perustaja.
Brain Salad Surgery
Brain Salad Surgery on Emerson, Lake & Palmer -yhtyeen neljäs studioalbumi vuodelta 1973. Levy oli yhtyeen ensimmäinen, jonka julkaisi bändin oma Manticore Records -levy-yhtiö. Brain Salad Surgerya pidetään yleisesti yhtenä progressiivisen rockin tärkeimmistä albumeista. Albumin lyriikoista vastasi Greg Lake (Peter Sinfieldin avustuksella).
Levyn alussa on kaksi klassisesta musiikista sovitettua teosta, "Jerusalem" ja "Toccata". Kolmas raita "Still... You Turn Me On" on Laken kirjoittama balladi ja neljäs humoristinen vauhdikas pianokappale "Benny the Bouncer". Loppuosa koostuu "Karn Evil 9" -teoksesta, jolla on pituutta miltei 30 minuuttia. Pituuden vuoksi alkuperäisessä vinyylipainoksessa kappaleen ensimmäinen osa jouduttiin jakamaan sekä A- että B-puolelle. Myös alkuperäisessä CD-painoksessa kappaleen osat on eroteltu toisistaan, mutta useissa myöhemmissä painoksissa se on yhdellä raidalla.
Emilia (nimi)
Emilia on latinalaisperäinen naisen etunimi. Sen miespuolinen vastine on Emil. Nimet ovat muunnoksia roomalaisesta sukunimestä Aemilius, joka merkitsee latinaksi kilpailijaa. Suomessa nimestä käytetään myös muunnelmia Emiilia ja Emilja.
Aiheesta muualla
Émilie (prénom) Emilie Emília
Bruno Mathsson -palkinto
Bruno Mathsson -palkinto on ruotsalainen muotoilun palkinto, jonka myöntää vuosittain Karin och Bruno Mathsson Fond.
Palkinto on myönnetty vuodesta 1984 alkaen. Palkintosumma on 100 000 kruunua.
Vuonna 2006 palkinnon sai arkkitehti, muotoilija Ilkka Suppanen. Sen on aiemmin saanut kolme suomalaista muotoilijaa: 1999 Simo Heikkilä, 1990 Liisa Kiiski ja 1987 Kari Virtanen (yhdessä Odd Thorsenin kanssa).
Palkinto on nimetty ruotsalaisen arkkitehdin ja muotoilijan Bruno Mathssonin (1907–1988) mukaan.
Kauppa-Häme
thumb|Kauppa-Häme (oikealla) Hämeenkadun puolelta kuvattuna. Kauppa-Häme on Tampereella Hämeenkatu 16:ssa ja Kauppakatu 1:ssä sijaitseva liike- ja toimistorakennus, joka on valmistunut vuonna 1965. Se on Aarne Ervin suunnittelema ja edustaa aikakaudelle tyypillistä modernistista liikerakentamisen arkkitehtuuria. Rakennus sijaitsee samalla tontilla Raatihuoneen kanssa. Ervi suunnitteli 1960-luvun alussa myös Raatihuoneen restauroinnin ja laajennuksen.
Korttelin läpi ulottuva Kauppa-Häme koostuu 7-kerroksisesta kapeasta toimistorakennuksesta ja kaksikerroksisesta liikesiivestä, joka on rakennettu kiinni Raatihuoneeseen. Matala osa jättää tilaa viereiselle arvorakennukselle, ja korkea osa luo sille pelkistetyn taustan.
Kauppa-Hämeen talon paikalta purettiin vuonna 1964 Raatihuoneen kaksi siipirakennusta, jotka oli tehty 1800-luvulla. Hämeenkadun puolelta hävitettiin kaksikerroksinen kaupunginvankila ja VPK:n kalustohuone, Kauppakadulta puolestaan kolmikerroksinen poliisilaitoksena palvellut entinen kaupunginhotelli. Raatihuone säästyi purkamiselta, vaikka senkin asema oli 1960-luvun alussa uhattuna.
Kauppa-Hämeeseen tehtiin vuonna 1996 peruskorjaus, jonka suunnitteli Lasse Kosunen. Tässä yhteydessä avoin jalankulkupiha suljettiin ja katettiin.
Enrico Donati
Enrico Donati (19. helmikuuta 1909 Milano – 25. huhtikuuta 2008 Manhattan, New York) oli italialais-yhdysvaltalainen taidemaalari ja kuvanveistäjä. Hän opiskeli taloustieteitä Università degli Studissa Paviassa ja muutti vuonna 1934 Yhdysvaltoihin.
Donati nousi 1940-luvulla maineeseen surrealistisena taiteilijana. Hän tapasi myös oman suuntauksensa perustajan André Bretonin ja tunsi tämän lisäksi henkilökohtaisesti muun muassa Marcel Duchamp’n.
Donatin myöhempään tuotantoon kuuluu muun muassa Red Yellow Fossil vuodelta 1964. Hän oli Yalen yliopiston vierailevana luennoitsijana vuosina 1962–1972. Hänen tyylinsä vaihteli uran aikana huomattavastikin, ja 98-vuotiaana hän kykeni kävelyvaikeuksistaan huolimatta maalaamaan yhä, eikä hänen näössään ollut valittamista.
Kylvölannoitin
thumb|[[Fiat (traktori)|Fiat-traktorin nostolaitteisiin kiinnitetty Nordsten Combi-matic kylvölannoitin ]]
Kylvölannoitin on kylvökone, johon on liitetty siemensäiliöiden rinnalle myös lannoitesäiliö, jotta kylvettäessä maahan saadaan siementen lisäksi levitettyä myös lannoiterakeet eikä näin ollen kylvön jälkeen enää tarvitse erikseen lannoittaa. Tämän menetelmän käyttö on vakiintunut Suomessa, joten kylvökoneet ovat samalla myös kylvölannoittimia, minkä vuoksi kylvölannoittimista puhuttaessa viitataan yleisesti vain kylvökoneeseen.
Irwin niin kuin haluat
Irwin niin kuin haluat on vuonna 1978 julkaistu Irwin Goodmanin kokoelmalevy. Kyseessä on Hymy-lehden mainosjulkaisu, minkä vuoksi vinyyli- ja kasettipainokset ovat hyvin harvinaisia.
Heinrich Lehmann-Willenbrock
thumb|Heinrich Lehmann-Willenbrock Heinrich Lehmann-Willenbrock (11. joulukuuta 1911 Bremen – 18. huhtikuuta 1986 Bremen) oli saksalainen laivastoupseeri ja sukellusvenekomentaja. Laivastouransa 1931 aloittanut Lehmann-Willenbrock siirtyi huhtikuussa 1939 sukellusvenelaivastoon ja sai saman vuoden joulukuussa komentoonsa ensimmäisen veneensä, U-5.
Alkusyksystä 1940 Lehmann-Willenbrock komensi VIIC-tyypin sukellusvenettä U-96. Sen seitsemännellä partiomatkalla miehistöön liittyi sotakirjeenvaihtaja, luutnantti Lothar-Günther Buchheim, joka kolme vuosikymmentä myöhemmin kirjoitti kokemuksiinsa perustuen kirjan Das Boot. Heinrich Lehmann-Willenbrock toimi kirjan kapteenin, Ukon, esikuvana.
Sodan jälkeen Lehmann-Willenbrock oli kapteenina useilla kauppa-aluksilla ja vuonna 1969 hänestä tuli ydinkäyttöisen rahtilaiva NS Otto Hahnin kapteeni. thumb|left|250px|[[Erich Topp (vasemmalla), Lehmann-Willenbrock (keskellä) ja tunnistamaton upseeri (oikealla) Ranskassa toukokuussa 1941 palattuaan U-96:n partiomatkalta]]
HMS Munin (1942)
HMS Munin (runkonumerot 31) oli Ruotsin laivaston Mode-luokan hävittäjä.
Sen köli laskettiin syyskuussa 1941 Oresundsvarvet ja alus laskettiin vesille 27. toukokuuta 1942. Alus otettiin 3. tammikuuta 1943 palvelukseen ja se poistettiin palveluksesta 12. kesäkuuta 1968.
Hönow
pienoiskuva|Hönow pienoiskuva|Hönöwin U-Bahn-asema Hönow on kylä Brandenburgissa itäisessä Saksassa lähellä Berliiniä. Hönowissä asuu noin 8 300 asukasta.
Hönöwin alueen uskotaan olleen alkujaan vendien asuttama. Paikalliset rajakreivit rakensivat 1200-luvulla alueelle linnoituksen, joka mainitaan ensimmäisen kerran Kaarle IV:n maakirjoissa. Hönow tuhoutui lähes täysin hussilaissodissa vuonna 1432 ja kolmikymmenvuotisessa sodassa 1600-luvun alkupuolella. Hönöwin linnoitus vahingoittui toisessa maailmansodassa, eikä sitä enää ole olemassa.
Hönöwin ainoa kolmikymmenvuotisesta sodasta selvinnyt rakennus on myöhäisromaanista arkkitehtuuria edustava kirkko.
Conolophus
Conolophus on leguaanien heimon suku. Suku käsittää kolme lajia, joita kaikkia tavataan Ecuadorissa.
Minna Frimodig
Minna Frimodig (s. 1978) on suomalainen laulaja. Hän on tullut tunnetuksi mm. Röllin sydän -elokuvan tunnuskappaleesta ja Idolsista 2005, jossa hän pääsi semifinaaleihin asti. Minnan musiikki on melodista poprockia. Minnalla on kolme lasta, kaksi tytärtä ja yksi alle kouluikäinen poika.
Minna Frimodigilla on levytyssopimus HMC:n kanssa. Debyyttisingle Elävänä haudattu julkaistiin keväällä 2008. Sittemmin musiikin teko on jäänyt vähäisemmälle. Helmikuussa 2017 hän julkaisi Spotifyssa kappaleen Kun oot mun.
Tuotanto
Singlet:
Justo Gallego Martínez
right|thumb|Justo Gallego Martínezin katedraali. [[Mejorada del Campo, Madrid, Espanja. 2005.]]
Justo Gallego Martínez (20. syyskuuta 1925 – 28. marraskuuta 2021 ) oli espanjalainen munkki, joka rakensi vuodesta 1961 omaa katedraalia Mejorada del Campoon, Madridin itsehallintoalueelle, Espanjaan.
Nuorempana Justo Gallego liittyi trappistiluostariin, mutta joutui lähtemään sieltä vuonna 1961 sairastuttuaan tuberkuloosiin. Turhautuneena hän ryhtyi rakentamaan omaa katedraalia vanhemmiltaan perimälleen maalle.
Katedraalin lopputulos ei koskaan ollut hänen mielessään ja suunnitelmat muuttuivat aikojen myötä tunteiden ja inspiraation mukaan. Hänen suurin inspiraation lähteensä oli Kristus. Hänellä ei ollut virallista rakennuslupaa Mejorada del Campon kaupungilta. Myöskään katolinen kirkko ei antanut hänelle tukeaan.
Justo Gallegon mukaan rakennus on omistettu Neitsyt Marian Espanjassa ilmestymisen kunniaksi (Nuestra Señora del Pilar). Kupoli ulottuu 40 metrin korkeuteen. Hän rakensi katedraalinsa pääosin itse kuuden sisarenpojan ja satunnaisten vapaaehtoisten voimin. Tarvittaessa Gallego on omalla kustannuksellaan käyttänyt asiantuntijaa. Hän rahoittaa projektinsa vuokraamalla tai myymällä perimäänsä maatalousmaata, sekä saamillaan lahjoituksilla. Vuonna 2005 hän pääsi Coca-Colan energiajuomamainokseen ja sai rahan lisäksi kuuluisuutta koko Espanjan laajuisesti.
Kansalaisilla on eriäviä mielipiteitä meneillään olevasta projektista. Toiset näkevät sen turistien kannalta mielenkiintoisena matkailunähtävyytenä, kun taas toisten mielestä viranomaiset eivät ole tehneet riittävästi estääkseen hirvityksen rakentamista.
Suurin osa rakennusmateriaalista on kierrätettyä. Hän sai lahjoituksena materiaalia espanjalaisilta rakennusyrityksiltä, läheiseltä tiilitehtaalta ja myös vierailijoilta. Esimerkiksi pylväät on valettu vanhojen bensiinisäiliöiden avulla.
Gallego Martínez asui katedraalissaan ja myös kuoli siellä.
Emilia Pokkinen
Maria Emilia Pokkinen (s. 18. huhtikuuta 1966 Espoo) on suomalainen näyttelijä. Hän on esiintynyt teatterissa ja elokuvissa. Koulutukseltaan Pokkinen on teatteritaiteen maisteri. Hän valmistui Teatterikorkeakoulusta 1989. Pokkinen tunnetaan muun muassa televisiosarjoista Puhtaat valkeat lakanat, Parasta aikaa ja Tehdas. Nykyisin hän on freelance-näyttelijä.
Sandra Paños
pienoiskuva|Sandra Paños Sandra Paños (s. 4. marraskuuta 1992) on espanjalainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan maalivahti. Hän on pelannut Espanjan naisten maajoukkueessa vuoden 2019 MM-kilpailujen päättyessä 34 maaottelua. MM-kilpailuissa hän oli joukkueen ykkösmaalivahti ja pelasi kaikki neljä ottelua.
Paños edustaa kotimaassaan FC Barcelonaa. Hän voitti Barcelonan joukkueessa Mestarien liigan vuonna 2021.
Technicolour
Technicolour oli Jimi Pääkallon vuonna 2001 perustama suomalainen poprock-yhtye, joka lopetti toimintansa lokakuussa 2008. Yhtyeen nimi viittaa elokuvien vanhaan Technicolor-värielokuvajärjestelmään.
Ura
Technicolour syntyi, kun Cliché-yhtyeessä soittaneet Jimi ja Dingo päättivät perustaa uuden yhtyeen. Pohjanmaalta löydettiin Gary soittamaan kitaraa. Pian Garyn löytymisen jälkeen yhtyeeseen liittyivät myös Aki ja Toni.
Wazimbo
Wazimbo (oikealta nimeltään Humberto Carlos Benfica, s. 11. marraskuuta 1948 ) on mosambikilainen muusikko. Hän on yksi tunnetuimmista marrabentaa esittävistä artisteista. Wazimbon ura alkoi vuonna 1964. Hän toimi lukuisissa melko tuntemattomaksi jääneissä yhtyeissä ennen kuin Orchestra Marrabenta Star de Moçambique perustettiin. Wazimbo toimi siinä laulajana ja sävelsi suurimman osan yhtyeen kappaleista. Yhtyeen hajoamisen jälkeen Wazimbo on toiminut sooloartistina.
Technicolour
Ura
Yhtyeen esikoisalbumi Way Out julkaistiin syyskuussa 2003. Vaikka kaikki esikoislevyltä julkaistut kolme singleä sijoittuivat singlelistalle, eivät ne kuitenkaan nostaneet itse albumia kuin yhdeksi viikoksi Suomen virallisen albumilistan 37:nneksi.
Yhtyeen toinen albumi Only Shadows Dance menestyi esikoisalbumia paremmin. Se sijoittui albumille 12 viikoksi, saavuttaen parhaimmillaan 11:nnen sijan. Albumin singleistä ”All My Life” ja ”Teach Me Love (I'm In Denial)” sijoittuivat myös radiolistan kymmenen kärkeen.
Kolmannen albumin myötä yhtyeen suosio jälleen hiipui. Lokakuussa 2006 julkaistu albumi People nousi jälleen vain yhdeksi viikoksi albumilistalle, sijalle 31.
Toukokuussa 2008 yhtye ilmoitti jäävänsä ”toistaiseksi tauolle”, ja media alkoi spekuloida, onko se hajonnut. Kitaristi Gary kuitenkin tuolloin kiisti hajoamisen. Lokakuussa 2008 yhtye ilmoitti MySpace-sivuillaan hajonneensa.
Technicolourin jälkeen yhtyeen jäsenet ovat jatkaneet muissa projekteissa: Laulaja Jimi Pääkallo aloitti soolouran nimellä Jimi Constantine, Gary jatkoi vuonna 2004 perustetussa Monday-yhtyeessä ja Toni soittaa Kardia- ja The Closed -yhtyeissä.
Jäsenet
Aikaisemmin yhtyeessä oli myös viides jäsen, Aki, joka lähti tammikuussa 2005 Kardia-yhtyeeseen.
HMS Glorious
HMS Glorious oli alun perin Courageous-luokan raskaasti aseistettu kevyt risteilijä, joka valmistui tammikuussa 1917 taisteluristeilijäksi, mutta 1920 ja 1930-lukujen vaihteessa alus muutettiin lentotukialukseksi kuten sisaraluksensakin.
Valmistus
pienoiskuva|HMS Glorious vuonna 1917 Glorious ja sen sisaralukset HMS Courageous sekä HMS Furious suunniteltiin amiraali John Fisherin suunnitelmien pohjalta iskuihin Saksan Itämeren satamiin. Tämän vuoksi ne oli rakennettu normaalia pienemmiksi syväykseltään, jotta ne pystyisivät kulkemaan matalasta Ison-Beltin salmesta.
Alus rakennettiin Harland and Wolffin telakalla Belfastissa. Suunnittelun pohjana käytettiin keveitä risteilijöitä, mutta sen aseistukseksi määritettiin taisteluristeiijän aseistus ja siten aluksia usein kutsutaankin keveiksi taisteluristeilijöiksi. Sen köli laskettiin 1. toukokuuta 1915 ja alus otettiin laivaston käyttöön tammikuussa 1917.
Ensimmäinen maailmansota
Alukselle asennettiin vuonna 1918 lentokoneiden lähtöalusta kummankin 15 tuuman tykkitornin päälle sekä muut tarvittavat tilat kahden lentokoneen kuljettamiseen. Alus oli vastaanottamassa antautuvaa Saksan laivastoa 21. marraskuuta 1918.
Sotien välinen aika ja muutostyöt
pienoiskuva|vasen|HMS Glorious pian lentotukialukseksi muuntamisensa jälkeen Alus siirrettiin sodan päätyttyä vuonna 1919 tykistökouluksi Devonportiin ja myöhemmin reservin lippulaivaksi.
Washingtonin laivastosopimuksen mukaan Glorious laskettiin taisteluristeilijäksi ja siten siitä tuli ylimääräinen. Toisaalta aseistuksen ja panssarointinsa puolesta se oli sopimaton risteilijäksi, joten Amiraliteetti päätti muuttaa sen lentotukialukseksi helmikuussa 1924. Aluksen laaja runko ja suuri nopeus tekivätkin siitä lähes parhaan mahdollisen lentotukialusehdokkaan.
Alus muuttaminen aloitettiin Rosythin telakalla vuonna 1924, mutta telakan lopetettua toimintansa 1929 alus siirrettiin Devonportiin viimeisteltäväksi. Alus luovutettiin muutettuna laivaston käyttöön 10. maaliskuuta 1930. Muutostöiden aikana alukselle rakennettiin kaksi lentokantta. Toinen, niin kutsuttu päälentokansi, sijaitsi aluksen perässä ja keulassa oli pienempi lentoonlähtökansi. Vuosina 1935 ja 1936 tehdyn muutostyön aikana etummainen lentokansi muutettiin tykkikanneksi ja sinne sijoitettiin ilmatorjuntatykkejä ja pääkannelle sijoitettiin kaksi katapulttia.
Koeajojen päätyttyä alus liitettiin Välimeren laivastoon. Se törmäsi ranskalaisen linjalaiva Floridan kanssa 1. huhtikuuta 1931 60 merimailia Gibraltairilta. Ranskalaisalus sai pahan vuodon ja sen matkustajat pelastettiin tukialukseen. Matkustajien siirron jälkeen Glorious hinasi vaurioituneen aluksen Malagaan. Onnettomuudessa kuoli yli 30 henkeä, joista yksi Gloriousilla.
Toinen maailmansota
Toisen maailmansodan syttyessä Glorious palveli Välimeren laivastossa. Alus siirrettiin Suezin kanavan kautta Intian valtamerelle lokakuussa 1939 ottamaan osaa Saksan laivaston Admiral Graf Speen takaa-ajoon.
Norjan operaatiot
pienoiskuva|Viimeinen kuva aluksesta Taistelun Norjasta alkaessa huhtikuussa 1940 Glorious kutsuttiin Britannian kotivesille. Alus saapui yhdessä Ark Royalin kanssa Englantiin 23. huhtikuuta ja seuraavana päivänä Glorious lähti kohti Norjan vesiä. Aluksen Blackburn Skua ja Gloster Gladiator koneet tukivat liittoutuneiden maavoimia hyökkäämällä saksalaisten joukkojen asemiin. Alus lähti paluumatkalle Englantiin 27. huhtikuuta huollettavaksi ja palasi Norjaan 1. toukokuuta jatkamaan maavoimien tukemista. Palattuaan alus siirsi osan Gloster Gladiator koneistaan toimimaan järven jäälle tehdyltä kentältä, mutta saksalaiset tuhosivat koneet melko pian.
Alus toimitti 28. toukokuuta Hawker Hurricane laivueen Bardufossin kentälle. Laivueen tehtävänä oli suojata joukkojen evakuointia. Tämä matka jouduttiin tekemään ilman tavanomaista hävittäjäsaattuetta, koska hävittäjiä ei ollut saatavilla. Gloriousin omat lentokoneet suojasivat myös evakuointia 2. kesäkuuta ja alus otti osaa 5. kesäkuuta alkaneeseen liittoutuneiden joukkojen evakuointiin Norjasta (operaatio Alphabet).
Alus otti kannelleen 8. kesäkuuta vastaisena yönä Royal Air Forcen 46. laivueen kymmenen Gloster Gladiator hävittäjää sekä 263. laivueen kahdeksan Hawker Hurricanea. Tämä oli ensimmäinen kerta kun laskeutumiskoukuttomat lentokoneet laskeutuivat aluksen kannelle. Koneet pyrittiin ennemmin evakuoimaan kuin tuhoamaan maassa ennen miehistöjen evakuoimista.
Alus lähti kohti Scapa Flow'ta osana saattuetta, mutta jo muutaman tunnin purjehduksen jälkeen aluksen kapteeni Guy D'Oyly-Hughes pyysi lupaa mennä edeltä käyttäen aluksen suurempaa nopeutta hyväkseen. Alukselle annettiin lupa ja sen saattueeksi lähtivät hävittäjät Acasta ja Ardent.
Saattajineen alus joutui 8. kesäkuuta Norjan merellä Saksan laivaston taisteluristeilijöiden Gneisenaun ja Scharnhorstin yllättämäksi. Glorious saattajineen upposi kahdessa tunnissa noin 315 kilometriä Halstadista länteen. Aluksen kannella olleista hukkui noin 1519 miestä ja pelastui ainoastaan 45. Acastan miehistöstä pelastui vain yksi mies norjalaiseen höyrylaivaan SS Borgundiin, joka oli aiemmin pelastanut 38 Gloriousin miestä pelastusveneestä. Borgundin pelastamat merimiehet laskettiin maihin Fär-saarille 14. kesäkuuta.
Taistelussa Scharnhorst vaurioitui pahoin saatuaan osuman Acastan laukaisemasta torpedosta ja saksalaiset hakeutuivat Trondheimin satamaan tutkimaan saamiaan vaurioita.
Visakhapatnam
Visakhapatnam (,, usein lyhyesti Vizag) on satamakaupunki Andhra Pradeshin osavaltiossa Intian itärannikolla. Kaupungin asukasluku oli 1 728 128 vuonna 2011. Kaupungissa on yksi Intian suurimmista satamista (Visakhapatnamin satama) ja vanhin telakka. Se on merkittävä rautateiden solmukohta, ja sen asema tunnetaan usein edelleen siirtomaa-aikaisella nimellään Waltair.
Nähtävyyksiä ovat muun muassa Visakhapatnamin rannat, Arakun laakso ja Borran luolat sekä muinaiset temppelit.
Visakhapatnam oli satamapaikkakunta jo antiikin aikana, ja kävi kauppaa Lähi-idän ja Rooman kanssa. Satamatoimintojen sijoittumista paikkakunnalle on helpottanut luonnonsatama, jota syventämällä ja muokkaamalla nykyisen kauppasataman sisäsatama on tehty sopivaksi suurillekin rahtilaivoille.