cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Hacı Əliyev
Əliyev saavutti Kazanin universiadeissa 2013 pronssia 60 kg:n sarjassa. Hän sai hopeaa kadetti-ikäisten EM-kilpailujen 54 kg:n sarjassa 2008 ja junioreiden EM-kilpailujen 60-kiloisissa 2011.
Luettelo WWE-mestareista
Tämä on luettelo WWE-mestareista. WWE Raskaansarjan maailmanmestareista on oma luettelonsa.
Useimmin WWE-mestaruuden on voittanut John Cena, joka on voittanut mestaruuden 13 kertaa. Kauimmin mestaruutta on pitänyt Bruno Sammartino, joka piti sitä kaikkiaan 8 vuotta. Lyhiten pitänyt oli Andre The Giant, joka piti sitä ainoastaan 45 sekuntia. Nuorin mestari oli Brock Lesnar, joka oli tuolloin (2002) vain 25-vuotias. Vanhin mestari on taas Vince McMahon, joka voitti mestaruuden ollessaan 54-vuotias. Nykyinen mestari on Roman Reigns. thumb|200px|Nelinkertainen ja nykyinen mestari [[Roman Reigns]]
Lista yhteenlasketuista mestaruuskausista
thumb|300px|13-kertainen wwe mestari John Cena thumb|300px| Ensimmäinen ja pisimpään mestaruutta hallinnut Bruno Sammartino
Barouélin piiri
thumb|200px|Barouélin piiri Malin kartalla. Barouélin piiri on paikallishallintoalue Malin Ségoun alueella. Sen pinta-ala on 4 170 neliökilometriä. Asukkaita on 203 600 henkeä.
Barouélin piiri rajoittuu pohjoisessa Ségoun ja idässä Blan piireihin sekä etelässä ja lännessä Koulikoron alueeseen. Pohjoisrajalla virtaa Nigerjoki. Seutu kuuluu Sahelin vyöhykkeeseen.
Piiriin kuuluu 11 maalaiskuntaa: Barouéli, Boidié, Dougoufié, Gouendo, Kalaké, Konobougou, N’Gassola, Sanando, Somo, Tamani ja Tesserla. Hallinnollinen keskus on Barouéli. Kyliä on yhteensä 231. Asukkaat ovat etupäässä bambaroita, fulbeja, miniankoja, somonoja ja soninkeja. Vallitseva uskonto on islam.
Seudun pääelinkeinot ovat maanviljely ja karjanhoito. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi, riisi, durra ja maissi sekä myytäväksi menevät maapähkinä, puuvilla ja vesimeloni. Kotieläimiä ovat naudat, aasit, lampaat, vuohet ja siipikarja. Lisäksi harjoitetaan käsityöammatteja ja kaupankäyntiä.
Joachim Heinrich Campe
Joachim Heinrich Campe (1746 Deensen, Braunschweig – 1818) oli saksalainen pedagogi, filantropiinisen suunnan edustaja. Hän opiskeli Hallen yliopistossa filosofiaa ja teologiaa ja tuli 1769 Berliiniin Humboldtin perheeseen veljesten Alexander ja Wilhelm von Humboldtin opettajaksi. Hän oli sitten pappina Potsdamissa, mutta innostuneena Johann Bernhard Basedowin kasvatusopillisista aatteista hän noudatti 1776 kutsua ottaa vastaan kasvatusneuvoksen viran Dessaussa ja opettajanpaikan sikäläisessä Philanthropinumissa. Basedowin jälkeen Campesta tuli koulun johtaja, ja hän edisti koulun kehitystä. Mutta lopulla vuotta 1777 hän jo jätti Dessaun ja perusti oman kasvatuslaitoksen lähelle Hampuria. Luovutettuaan sen Ernst Christian Trappille Campe 1783 perusti jälleen uuden koulun Trittauhin Holsteiniin. Sieltä hänet 1787 kutsuttiin koulujen tarkastajaksi ja tuomioherraksi Braunschweigiin, josta virasta hän kuitenkin 1805 erosi, koska papisto ja säädyt jyrkästi vastustivat hänen filantropiinisia kasvatusopillisia periaatteitaan, joita hän koetti käytännössä toteuttaa.
Braunschweigin jälkeen hän antautui yksinomaan kirjallisiin toimiin ja harjoitti samalla kustannustoimintaa ja kirjakauppaa. Campe on filantropiinisen suunnan huomatuimpia edustajia. Jean-Jacques Rousseaun ja Basedowin kasvatusopillisten näkemysten mukaisesti hän kehitteli filantropismia terveempään suuntaan asettuen kuitenkin vastustamaan Basedowin liioitteluja. Hänen kirjansa saavuttivat kansantajuisen esitystapansa vuoksi laajan levikin, ja varsinkin nuorisokirjailijana hän oli suosittu. Hänen kirjoittamansa Robinson der Jüngere ilmestyi 27 painoksena.
Hapan sulfaattimaa
Hapan sulfaattimaa (synonyyminä joskus myös alunamaa) on rikkipitoinen sedimentti, joka aiheuttaa hapettuessaan happamuusongelmia ympäristössä. Happamuus on peräisin rikkihaposta, joka liuottaa ympäristölle haitallisia aineita maan mineraaleista.
Potentiaaliset happamat sulfaattimaat syntyvät luonnollisten prosessien myötä matalissa ja hapettomissa pohjasedimenteissä. Jään vetäytyessä Pohjanmereltä viimeisimmän jääkauden jälkeen noin 10 000 vuotta sitten nykyisiä rannikkoalueita peitti Litorinameri. Litorinameren pohjassa syntyi hapettomia sedimenttejä kuolleen planktonin ja levän painautuessa pohjaan. Raudasta ja rikistä syntyi rautasulfidimineraaleja meren pohjasedimentteihin. Rautasulfidimineraalien syntyä ohjaavat mikrobit, jotka tuottavat sulfideja hapettomissa olosuhteissa, joissa esiintyy orgaanista materiaalia energianlähteenä, sekä sulfaatteja (SO4-2) ja rautaa (Fe3+ / Fe2+) reduktiota varten. Maankohoamisen myötä rauta- ja rikkipitoiset sedimentit ovat nousseet merestä. Rikkikiisu (FeS2) on yleisin sulfidimineraali, jota esiintyy potentiaalisissa happamissa sulfaattimaissa. Postglasiaalisten esiintymien lisäksi on olemassa myös toinen happamuutta aiheuttava mineraalityyppi, kallioperän prekambriset mustaliuske-esiintymät. Ne ovat syntyneet liejuisista savisedimenteistä merenpohjassa.
Pohjaveden tason laskiessa sulfidipitoiset sedimentit joutuvat kosketukseen hapen kanssa ja sulfidit hapettuvat ja muuttuvat monimutkaisten prosessien kautta rikkihapoksi (H2S04) sekä rauta(III)hydroksideiksi. Raudan ja rikin hapettuessa maaperän pH-arvo voi laskea 3,5-4 asti. pienoiskuva|Todellinen hapan sulfaattimaa on yleensä hyvin hapanta (pH <4) ja usein rautasaostumien värjäämä. Happamat sulfaattimaat sisältävät sulfidipitoisia kerroksia. Luonnollisessa, häiriintymättömässä tilassa sulfaattimaat ovat veden kyllästämiä ja sulfidipitoisten maakerrosten pH-arvo on kutakuinkin neutraali. Luonnollisessa tilassa olevia happamia sulfaattimaita kutsutaan potentiaalisiksi happamiksi sulfaattimaiksi. Näiden kerroksien hapettuessa esimerkiksi ojituksen aiheuttaman veden pinnan laskun seurauksena sulfidit muuttuvat rikkihapoksi (sulfaatti), joka aiheuttaa voimakkaan happamoitumisen sekä metallien huuhtoutumisen sulfidikerroksista. Tämän tyyppisiä maita kutsutaan todelliseksi happamiksi sulfaattimaiksi. Hapettuneiden maakerroksien alta voi löytyä myös potentiaalisia happamia sulfaattimaita. vasen|pienoiskuva|Potentiaalinen hapan sulfaattimaa on yleensä väriltään musta tai tumman harmaa sekä pH-arvoltaan neutraali.
Jos sulfidipitoisuuksia ei ole analysoitu, voidaan sulfidisedimentti määrittää seuraavasti:
1) kokonaisrikkipitoisuus ≥ 0,01 % sekä
2) toistuvilla pH-mittauksilla maaperänäytteistä, jotka ovat saaneet hapettua (inkubaatio). pH-arvon laskiessa alle 4,0 useamman viikon kestävän hapettumisjakson jälkeen maaperä voidaan luokitella potentiaaliseksi happamaksi sulfaattimaaksi.
Tyypillinen sulfidipitoinen maakerros koostuu hienorakeisista lajitelluista maalajeista tai liejusta, joissa kokonaisrikkipitoisuudet ovat suurempia kuin 0,2 %. Näiden lisäksi myös karkearakeisemmat maalajit saattavat aiheuttaa happamuutta niiden kokonaisrikkipitoisuuksien ylittäessä 0,01 %. Viljelymailta otetuista maaperäprofiileista voidaan havaita selkeä hapettumiskerros pohjaveden pinnan yläpuolella, joka on värjäytynyt ruosteenpunaiseksi rautasaostumista. Pohjaveden pinnan alapuolella kerrokset ovat tumman harmaita. Sulfaattimaita voidaan tunnistaa myös tunnusomaisen hajun perusteella, joka on peräisin rikkivedystä.
Esiintymis- ja riskialueet
pienoiskuva|Pohjois-Euroopassa happamia sulfaattimaita esiintyy muinaisen Litorinameren rantaviivan alapuolella. Happamia sulfaattimaita esiintyy rannikkoalueilla ja niitä on maailmanlaajuisesti noin 24–30 miljoonan hehtaarin suuruisella alueella, jossa asuu noin kaksi miljardia ihmistä. Suurin osa sulfidipitoisista sedimenteistä esiintyy matalissa vuoroveden vaikuttamilla rannikoilla trooppisissa ja subtrooppisissa murtovesialueilla, kuten Mekongjoen suulla Vietnamissa sekä Sumatran ja Kalimantanin rannikoilla. Samankaltaisia esiintymiä löytyy Euroopasta muun muassa Rein-joen suulla Alankomaissa sekä Pohjois-Saksan kosteikoilla. Suomessa ja Ruotsissa happamia sulfaattimaita esiintyy Pohjanlahden rannikolla, jossa tapahtuu maankohoamista. Esiintymät löytyvät pääsääntöisesti muinaisen Litorinameren rantaviivan alapuolella. Happamien sulfaattimaiden riskialue löytyy Suomessa alueella, joka ulottuu Oulun seudulta Vaasan eteläpuolelle. Ruotsin riskialueet sijaitsevat Västerbottenin ja Norrbottenin rannikoilla. Arvioiden mukaan Suomessa on noin 340 000 hehtaaria viljeltyä hapanta sulfaattimaata ja Ruotsissa noin 140 000 hehtaaria.
Viljelyalueiden happamat sulfaattimaat ovat olleet jo pitkään tiedossa, mutta metsäalueilla sijaitsevat happamat sulfaattimaat ja niiden vaikutukset ovat vähemmän tunnettuja. Suurin osa viljelyaloista, joissa happamia sulfaattimaita esiintyy, ovat olleet viljeltyinä jo yli sadan vuoden ajan. Ajan saatossa näissä maissa esiintyvät sulfidit ovat hapettuneet ja aiheuttaneet happamuutta ja metallien huuhtoutumista vesistöihin. Turvemetsissä tilanne on toinen. Turpeen alla olevat sulfidisedimentit ovat vielä suurimmaksi osaksi koskemattomia.
Ympäristövaikutukset
Luonnollisessa tilassa olevat happamat sulfaattimaat eivät usein aiheuta ympäristöhaittoja, koska ne sijaitsevat hapettomissa olosuhteissa vedenpinnan alla. Erilaiset toimenpiteet, kuten ojitus ja ruoppaus, laskevat pohjaveden pinnan, joka johtaa sulfidipitoisten maakerroksien hapettumiseen. Tämä saa aikaan ympäristölle haitallisten metallien liukenemisen ja huuhtoutumisen vesistöihin. Maankäyttö happamilla sulfaattimailla onkin yksi merkittävä syy happamien sulfaattimaiden aiheuttamiin ympäristöhaittoihin.
Kuivan kauden jälkeen sadanta huuhtoo hapettuneesta sulfidikerroksesta rikkihappoa ja metalleja ojiin ja vesistöihin aiheuttaen vakavia ekologisia ongelmia. Arvioiden mukaan sulfaattimaiden metallipäästöt (Al, Cd, Co, Mn, Ni, ja Zn) ovat määriltään 10–1 000 kertaa suurempia kuin mitä Suomen teollisuuden metallipäästöt yhteensä. Vain harva vesieliö pystyy elämään ja lisääntymään happamassa ja metallipitoisessa vedessä. pH-arvoa 5,5 pidetään kriittisenä rajana vesieliöille.
Vasa nation
Vasa nation (VN) on vuonna 1908 perustettu Helsingin yliopiston ruotsinkielinen osakunta, jonka juuret ovat Pohjalaisessa osakunnassa. Osakunnan värit ovat punainen, keltainen ja musta. Nimestään poiketen Vasa nationin kanta-alueena on sääntöjen mukaan Pohjanmaan historiallinen maakunta, käytännössä lähinnä Rannikko-Pohjanmaa ja Kokkola Keski-Pohjanmaalta.
Inspehtorit
(myös Etelä-Pohjalaisen Osakunnan inspehtori 1907)
Hvidovre Fighters
Hvidovre Fighters on tanskalainen jääkiekkoseura, joka pelaa Tanskan pääsarjassa Metal Ligaenissa. Joukkue tulee Hvidovresta, Kööpenhaminan lähistöltä.
Happy hardcore
Happy hardcore perustuu nopeaan musiikkiin (yleensä n. 160-180 BPM), johon liittyy iloisia soitinkuvioita ja usein myös laulua. Se kehittyi reiveissä 1990-luvun alkuvuosina. Nopeus on hardcoren peruja. Tunnetuimpia happy hardcore -artisteja on saksalainen Blümchen.
Hätävara (täsmennyssivu)
Hätävara tarkoittaa seuraavia
Olli-Pekka Tennilä
Tennilän esikoisteos Ololo (2008) oli ehdolla Helsingin Sanomien kirjallisuuspalkinnon saajaksi. Toisella runokokoelmallaan Yksinkeltainen on kaksinkeltaista (2012) hän sai Runeberg-palkinnon vuonna 2013. Teos oli ehdolla myös Yleisradion Tanssiva karhu -palkinnon saajaksi. Tennilän kolmas teos Ontto harmaa (2016) palkittiin Vuoden aforismikirjana. Se oli ehdolla myös vuoden 2018 Pohjoismaiden neuvoston kirjallisuuspalkinnon saajaksi.
Tennilä on opiskellut kirjallisuutta ja kirjoittamista Jyväskylän yliopistossa. Hän on toiminut Poesia-kustantamon kustannuspäällikkönä sekä Keski-Suomen Kirjailijoiden puheenjohtajana. Vuonna 2022 Tennilälle myönnettiin valtion viisivuotinen kirjallisuuden taiteilija-apuraha.
Emma Claesson
Emma Claesson (o.s. Engstrand, s. 14. joulukuuta 1977) on ruotsalainen suunnistaja ja MM-mitalisti. Hän edustaa ruotsalaista Stora Tuna IK:ta.
Roskilden EM-kilpailuissa 2004 Claesson, tuolloin vielä Engstrand, voitti pitkällä matkalla hopeaa ja sprintissä pronssia. Seuraavana vuonna Aichin MM-kilpailuissa hän voitti pronssia viestissä joukkuetovereinaan Jenny Johansson ja Karolina Arewång-Höjsgaard. Otepään EM-kilpailuissa 2006 hän voitti pronssia viestissä. Kiovan MM-kilpailuissa 2007 Engstrand voitti viestihopeaa joukkuetovereinaan Annika Billstam ja Helena Jansson. Ensimmäisen arvokisakultansa hän voitti Ventspilsin EM-kilpailujen viestissä vuonna 2008. Samoissa kisoissa hän voitti myös pitkältä matkalta pronssia. Trondheimin MM-kilpailuissa 2010 Claesson voitti pronssia pitkältä matkalta.
Suunnistuksen maailmancupin kokonaiskilpailussa Claesson, tuolloin nimellä Engstrand, sijoittui viidenneksi vuosina 2004, 2005 ja 2006. Hän on voittanut maailmancupin osakilpailun kolme kertaa. Hän voitti O-Ringenin vuonna 2005.
Klaas Hanzen Heeroma
pienoiskuva|Klaas Hanzen Heeroma Klaas Hanzen Heeroma / Muus Jacobse (13. lokakuuta 1909 Hoorn, Terschelling, Friisinmaa, Hollanti – 21. marraskuuta 1972 Groningen, Hollanti) oli alankomaalainen runoilija ja kielitieteilijä. Hän käytti kirjailijana pseudonyymiä Muus Jacobse, jonka hän oli ottanut äitinsä puoleisen esi-isänsä mukaan, joka oli ollut kalastaja Markeninsaarella.
Soslan Ramonov
Soslan Ljudvikovitš Ramonov (, s. 1. tammikuuta 1991) on venäläinen vapaapainin olympiavoittaja ja maailmanmestari. Hän edustaa Moskovan TsSKA:a, ja häntä valmentavat Anatoli Margiev ja S. F. Ramonov.
Klaas Hanzen Heeroma
Heeroma syntyi Terschellingin saarella. Vuonna 1928 hän alkoi opiskella Leidenissä Hän toimi opettajana Wassenaarissa ja Leidenissä, kunnes nimitettiin vuonna 1936 hollannin kielen kielen sanakirjantyön avustajaksi Leidenissä. 1948 hänet nimettiin hollannin kielen ja kirjallisuuden professoriksi Jakartan yliopistoon Indonesiassa ja 1953 hänet alasaksan kielen ja kirjallisuuden professoriksi Groningenin yliopistoon Vuonna 1952/1953 hänet kutsuttiin mukaan kirjoittamaan uusia säkeistömuotoisia virsiä. Työn tuloksena syntyi paljon uusia sekä käännettyjä virsiä, jotka julkaistiin 1973 ilmestyneessä virsikirjassa Liedboek voor de Kerken. Kirjaa käyttivät useat hollantilaiset protestanttiset kirkot ja uskonnolliset yhteisöt. Heeroma oli Huub Oosterhuisin ohella yksin kirjan merkittävimpiä runoilijoita, hän oli kääntänyt kokoelmaan virsiä tanskasta ja saksasta sekä kirjoittanut itse 29 virttä.
Soslan Ramonov
Ramonov voitti Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 kultaa 65 kg:n painoluokassa voitettuaan loppuottelussa azerbaidžanilaisen Toğrul Əsgərovin. Hän voitti saman sarjan maailmanmestaruuden Taškentissa 2014 kukistettuaan loppuottelussa iranilaisen Ahmad Mohammadin. Hän sai samassa painoluokassa MM-pronssia Las Vegasissa 2015. Hän voitti kadetti-ikäisten Euroopan-mestaruuden 54 kg:n painoluokassa 2007 ja 58-kiloisissa 2008.
Klaas Hanzen Heeroma
Heeroma oli Hollannin kirjallisuusyhdistyksen puheenjohtaja, Alankomaiden kuninkaallisen taiteen ja tieteen akatemian (KNAW) kirjallisuusosaston jäsen ja Flanderin kuninkaallisen akatemian ulkomainen kunniajäsen
Yksi Heeroman virsi on myös suomeksi. Se on virsi "Midden in de tood" vuodelta 1961. Virsi on kirjoitettu kiirastorstain jumalanpalvelusta varten, joten se on niin ehtollisvirsi kuin kärsimysvirsi, ja sitä sävyttää kirjoitusajan ydinvarusten ja epäoikeudenmukainen pelon ilmapiiri. Se on Anders Frostensonin ruotsintamana Ruotsin kirkon vuoden 1986 virsikirjassa virsi 598 "I en värld av död" ja Anna-Maija Raittilan suomentamana Ruotsin kirkon virsikirjassa alkusanoin "Maassa kuoleman elää uskallamme". Virren sävelmä on säveltäjä Tera de Marez Oyensin sävelmä.
Merimaltsa
Merimaltsa (Atriplex littoralis) on revonhäntäkasvien (Amaranthaceae) heimoon, maltsojen (Atriplex) sukuun kuuluva kasvilaji. Se on yksivuotinen ja kaksikotinen sekä yleisesti ottaen suurikokoiseksi kasvava ja runsaasti haarova maltsalaji. Merimaltsalle tunnusomaisia ovat kapeat lehdet ja harmaanvihreä yleisväritys, joiden perusteella se on kohtuullisen helppo erottaa muista maltsalajeista.
Merimaltsa voi kasvaa noin metrinkorkuiseksi, ja varren haarat ovat yleensä kasvutavaltaan kohenevia. Lehdet ovat kapeansuikeita ja hieman möyheitä sekä laidoiltaan harvakseltaan hammaslaitaisia. Sekä lehdet että varsi ovat väriltään harmaanvihreitä. Kukat ovat pieniä ja sijaitsevat pitkänomaisissa rykelmissä. Merimaltsa kukkii heinäkuusta syyskuulle.
Merimaltsa kasvaa merenrannoilla, levävalleilla sekä hiekkadyyneillä. Suomessa merimaltsaa tavataan koko Suomenlahden rannikolla, Turun ja Ahvenanmaan saaristojen eteläosissa sekä myös Vaasan rannikkoseudulla.
Ferimtsoni
Ferimtsoni (C15H18N4) on hydratsoneihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää maataloudessa fungisidina.
Ominaisuudet
Huoneenlämpötilassa ferimtsoni on väritöntä kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee veteen vain vähäisessä määrin, mutta liukenee paremmin muun muassa etanoliin, etyyliasetaattiin ja ksyleeniin. Ferimtsonin fungisidiset vaikutukset perustuvat siihen, että se sitoutuu sienten solukalvoihin. Yhdisteellä on myös antibakteerisia ominaisuuksia.
Valmistus ja käyttö
Ferimtsonin valmistukseen on kaksi yleisesti käytettyä tapaa. Kummassakin lähtöaineena on o-metyyliasetofenoni, joka reagoi joko 4,6-dimetyyli-2-hydratsinopyrimidiinin kanssa tai ensimmäiseksi pimagediinin kanssa ja tämän jälkeen asetyyliasetonin kanssa. Ferimtsonia käytetään fungisidina riisiviljelmillä.
Aschehoug (suku)
Aschehoug on norjalainen suku.
Suvun ensimmäinen tunnettu kanta-isä on Jacob Nielsen Smebøl, jonka pojanpoika Halvor Baltzersen (1726-1792), nimismies Aasissa, naimisiin mennessä sai omistukseen Askehaugin kartanon Nordbyssä. Heidän poikansa, pappi Rakkestadissa, Thorkild Halvorsen Aschehoug (1756-1838), otti nimensä kartanosta.
Jyrkynen
Jyrkynen on Pirkanmaalla Kuhmoisissa Koivumäen kylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 2,7 hehtaaria, se on 300 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria ja se on autio. Sen rantaviivan pituus on 750 metriä. Rannat ovat soistunutta metsämaata.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Päijänteen alueella (14.22), jonka Päijänteen lähialueeseen (14.221) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 137 metriä mpy. Siihen johtaa kaksi ojaa, joista toinen on laskuoja. Laskuoja lähtee lammen lounaispäästä ja yhtyy Jyrkysojaan, joka laskee Isoon Tevajärveen. Toinen oja tuo vettä Maistjärvestä, Aukeasuolta ja Kaareslammin suunnalta.
Historiaa
Vuoden 1855–1856 Kalmbergin kartastossa lamp on merkitty, mutta se on nimetön.
Maasta Kuuhun
Maasta Kuuhun on Jules Vernen vuonna 1865 kirjoittama romaani. Se on ensimmäinen osa kuulentoa käsittelevästä kaksiosaisesta romaanista. Toinen osa on vuonna 1870 ilmestynyt Kuun ympäri.
Juoni
Yhdysvaltain sisällissodan aikana Baltimoren kaupungissa Marylandissa joukko miehiä on perustanut aseita ja niiden valmistustaitoa ihannoivan kerhon. Sodan päätyttyä yhteisö on harmissaan, koska rauhan aikaan heillä ei ole mitään virkaa.
Tykkikerho rakennuttaa suunnattoman maahan upotetun tykin, Kolumbiadin, ampuakseen luodin Kuuhun.
Ranskalainen seikkailija Michel Ardan pyytää, että luoti muutettaisiin pallosta asuttavaksi keilaluodiksi. Hän haluaisi lähteä sen mukaan. Tykkikerhon puheenjohtaja Impey Barbicane ja hänen pahin kilpailijansa kapteeni Nicholl haluavat myös mukaan.
Luoti rakennetaan ja varustetaan, miehet sulkeutuvat siihen ja tähtitieteilijöiden laskemalla oikealla hetkellä insinööri Murchison päästää sähkökipinän kolumbiadin pumpuliruutipanokseen.
Brian Pothier
thumb|Brian Pothier Brian Pothier (s. 15. huhtikuuta 1977) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, joka pelaa tällä hetkellä Sveitsin liigassa.
Lähteet
The Internet Hockey Database
Videopelivuosi 1990
Tämä artikkeli käsittelee vuoden 1990 videopelijulkaisuja ja videopelimaailman merkittäviä tapahtumia.
Nivelkotilot
Nivelkotilot (Polyplacophora) on yksi nilviäisten pääjakson luokista.
Nivelkotilot ovat merieläimiä, joiden kuori muodostuu kahdeksasta erillisestä, toisiinsa niveltyvästä kalkkisesta kuorilevystä, jotka kattavat tarkkaan pohjassa liikkuvan eläimen yläpinnan. Kuorilevyjä pitää yhdessä niitä ympäröivä sitkeä vaippareunus (perinotum). Alapinnalla on voimakas jalka, jolla nilviäinen liikkuu hitaasti pohjassa ja jolla se voi takertua tiukasti alustaansa. Jalkaa ympäröivät kidusrivit. Jalkaan liittyy välittömästi nivelkotilon pää. Nivelkotilolla on raastinkieli (radula), joka voi kattaa kolmanneksen alapinnasta. Sukupuolet ovat yleensä erilliset ja hedelmöitys on ulkoinen, mutta myös parittelevia lajeja tunnetaan.
Nivelkotiloja tunnetaan noin 750 lajia. Useimmat elävät matalassa vedessä tai vuorovesirannoilla, tyypillisesti kalliopohjilla, kivien alla tai halkeamissa. Jotkut lajit elävät syvemmällä, jopa 6 000 metrissä. Poikkeuksellisen suuri nivelkotilo on 33 senttimetrin pituinen Cryptochiton stelleri.
Karl Sundberg
Karl Johan Sundberg oli suomalainen jääkärikapteeni. Hän oli sotilaskoulutuksensa ensimmäisen maailmansodan aikana Saksassa saanut jääkäri. Myöhemmin hän osallistui Suomen sisällissotaan Valkoisen armeijan vapaajoukoissa saaristomerellä sekä Varsinais-Suomessa. Talvi- ja jatkosotiin hän osallistui pataljoona ja rykmenttitason huollossa.
Jääkärikausi
Sundberg liittyi yhtenä ensimmäisten vapaaehtoisten joukkoon, joiden päämääränä oli Saksassa sotilaskoulutusta antava Pfadfinder-kurssi, joka järjestettiin Pohjois-Saksassa sijaitsevalla Lockstedter Lagerin harjoitusalueella. Leirille hän ilmoittautui 28. helmikuuta 1915 ja sijoitettiin 2. komppaniaan. Harjoitusjoukoista hän erosi 10. toukokuuta 1915 ja matkusti Tukholmaan, jossa avusti aktivistien tiedustelutoimistoa osallistumalla muun muassa Ahvenanmaalle tehtyihin tiedusteluretkiin.
Suomen sisällissota
Sundberg muodosti sisällissodan alussa yhdessä jääkäri Karl Granitin kanssa Ahvenanmaalla vapaajoukkueen, joka myöhemmin liittyi niin sanottuun Saariston vapaajoukkoon, jossa hän palveli maaliskuun lopusta kesäkuun alkuun vuonna 1918 kiväärijoukkueen johtajana 3. komppaniassa. Hän osallistui sisällissodan taisteluihin Korppoossa sekä etenemiseen Turkuun, Loimaalle ja Forssaan.
Sisällissodan jälkeinen aika
Sundberg toimi sisällissodan jälkeen komppanianpäällikkönä Varsinais-Suomen rykmentin 8. komppaniassa. Hän erosi armeijasta elokuussa vuonna 1918, jonka jälkeen hän työskenteli opettajana Ahvenanmaan kansanopistossa vuosina 1919–1923 ja 1924–1927 ja toimi samalla Helsingin osakepankin Finströmin konttorin johtajana vuosina 1923–1927, josta hän siirtyi vuonna 1927 johtajaksi Maarianhaminan konttoriin, jonka apulaisjohtajaksi hänet nimitettiin vuonna 1931.
Talvi- ja jatkosota
Sundberg osallistui talvisotaan huoltopäällikkönä Polkupyöräpataljoona 8:ssa. Jatkosodassa hän toimi kuljetusupseerina Osasato Fagerlundissa 7. Rannikkoprikaatissa vuoteen 1942 saakka. Lisäksi hän toimi vapaaehtoistyöjoukon päällikkönä viljankorjuutöissä Sortavalan seudulla vuonna 1941. Vuoden 1942 jälkeen hän työskenteli Helsingin Osakepankin Maarianhaminan konttorin johtajana aina vuoteen 1964 saakka.
Richard Rohr
Richard Rohr (s. 1943 Topeka, Kansas) on yhdysvaltalainen hengellisyydestä kirjoittava kirjailija ja fransiskaanimunkki, joka vaikuttaa Albuquerquessa, New Mexicossa. Hänet vihittiin roomalaiskatolisen kirkon papiksi vuonna 1970. Yhdysvaltain julkinen palvelun televisioverkko PBS on kutsunut Rohria yhdeksi suosituimmista hengellisistä kirjailijoista ja puhujista maailmassa.
Rohr perusti Albuquerqueen Center for Action and Contemplation -nimisen meditaation ja osallistuvan toiminnan keskuksen vuonna 1986. Kirjoissaan hän on käsitellyt fransiskaanista hengellisyyttä ja Raamatun kirjoituksia sekä aiheita kristinuskon ulkopuolelta kuten enneagrammia.
Abdulrašid Sadulajev
Abdulrašid Bulatševitš Sadulajev (, s. 9. toukokuuta 1996, Dagestan) on avaaritaustainen venäläinen vapaapainin olympiavoittaja, maailman- ja Euroopan-mestari. Hän edustaa mahatškalalaista Gamid Gamidov -seuraa, ja häntä ovat valmentaneet vuodesta 2005 Šamil Amarov ja Magomed Magomedov, sittemmin myös Anvar Magomedgadžiev.
Sadulajev voitti sarjan 86 kg maailmanmestaruuden Taškentissa 2014 kukistettuaan loppuottelussa kuubalaisen Reineris Salasin. Hän uusi maailmanmestaruutensa Las Vegasissa 2015 voitettuaan finaalissa turkkilaisen Selim Yaşarin. Hän voitti 86-kiloisten olympiakultaa Rio de Janeirossa 2016 kukistettuaan loppuottelussa jälleen Yaşarin. Hän saavutti MM-hopeaa 97 kg:n sarjassa Pariisissa 2017 hävittyään finaalissa yhdysvaltalaiselle Kyle Snyderille. Hän voitti saman painoluokan maailmanmestaruuden Budapestissa 2018 kukistettuaan Snyderin loppuottelussa. Seuraavana vuonna hän voitti MM-finaalissa azerbaidžanilaisen Şərif Şərifovin. Vuonna 2021 hän voitti 97 kg:n sarjassa kultaa sekä Tokion olympialaisissa että Oslon MM-kilpailuissa. Molempien turnausten loppuottelussa hän voitti Kyle Snyderin.
Hän voitti 86-kiloisissa Euroopan-mestaruuden Vantaalla 2014 ja Euroopan kisat Bakussa 2015, 92-kiloisissa Euroopan-mestaruuden Kaspijskissa 2018 sekä 97-kiloisissa EM-kultaa vuosina 2019 Bukarestissa ja 2020 Roomassa sekä Euroopan kisojen kultaa Minskissä 2019.
Sadulajev voitti kadetti-ikäisten (17-vuotiaiden) maailmanmestaruuden 76 kg:n painoluokassa 2012 ja 85-kiloisissa 2013. Hän voitti alle 23-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden 86-kiloisissa 2016.
The Ultimate Collection
The Ultimate Collection tai Ultimate Collection on monien kokoelmalevyjen nimi:
Wings for Life
Wings for Life on vuonna 2004 perustettu selkäytimen tutkimussäätiö. Säätiön perustivat Red Bullista 49% omistava Dietrich Mateschitz ja Heinz Kinigadner, moninkertainen motocrossin maailmanmestari. Säätiön tavoitteena on edistää selkäydinvaurioiden parantumismahdollisuutta yksityisten ihmisten ja yritysten lahjoitusten tuella.
Länsi-Venäjän vapaaehtoinen armeija
Kesäkuun lopulla 1919 solmitun Versailles’n rauhansopimuksen mukaan saksalaisten joukkojen oli poistuttava Baltiasta Saksaan. Tämän vuoksi Saksan Baltian joukkojen komentaja kenraali, kreivi Rüdiger von der Goltz teki 21. syyskuuta 1919 sopimuksen ruhtinas Bermondt-Avalovin kanssa, jonka mukaan saksalaiset joukot alistettiin hänen alaisuutensa osaksi Länsi-Venäjän vapaaehtoista armeijaa. Itse kenraali von der Goltz joutui poistumaan ententen painostuksesta Baltiasta. Hänen seuraajakseen tuli kenraaliluutnantti Walter von Eberhardt. Bermondt-Avalovin poliittisiksi neuvonantajiksi tämän jälkeen tulivat entinen keisarillisen Venäjän senaattori Konstantin Konstantinovitš von der Pahlen ja baltiansaksalainen Rudolf von Engelhardt. Syyskuun lopulla Bermondtin joukkojen päämaja oli Mitaussa. Saksan valtio rahoitti ja aseisti Bermondt-Avalovin joukkoja aina syyskuun lopulle, jonka jälkeen sen oli suunniteltava oma rahoitus. Tätä varten Mitaussa painettiin omaa setelistöä, jota käytettiin joukkojen valtaamalla alueella maksuvälineenä.
Tilanne kärjistyi lokakuussa Latvian kansallisen armeijan sekä sitä tukeneiden entente-joukkojen ja virolaisten kanssa. Latvian ja Viron juuri itsenäistyneet kansallisvaltiot kokivat asemansa uhatuksi, jonka vuoksi uhan torjuminen nähtiin yhteisenä. Bermondt-Avalovin joukot hyökkäsivät pohjoiseen ja valtasivat Väinäjoen etelärannan 12. lokakuuta mennessä. Samaan aikaan valkoiset venäläiset olivat hyökkääviä useilla rintamilla, mm. Luoteis-Venäjän armeija kenraali Nikolai Judenitšin johdolla oli juuri etenemässä kohti Petrogradia, vaikka kokikin Petrogradin porteilla tappion. Bermondtilaisten hyökkäyksen jälkeen Latvian armeijan yksiköt tukijoineen aloitti 3. marraskuuta vastahyökkäyksen. Bermondtilaiset eli Länsi-Venäjän vapaaehtoisarmeija joutui vetäytymään Latviasta Liettuaan ja joutuivat taisteluihin Liettuan armeijan kanssa. Bermondt-Avalov luopui armeijansa johtajuudesta 14. marraskuuta alistaen joukkonsa Walter von Eberhardtin alaisuuteen. Mitaun kaupunki tyhjennettiin 22. marraskuuta. Tappioita kärsittyään bermondtilaiset saksalaisine tukijoineen vetäytyivät joulukuussa 1919 Saksan Itä-Preussiin, jossa joukot hajotettiin.
Rieveli
Rieveli on Pirkanmaalla Kuhmoisissa Hahmajärven kylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 3,7 hehtaaria, se on 600 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Lammen länsiosa on kapea lahti, joka on paikoin leveydeltään vain 20 metriä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,4 kilometriä ja rannat ovat pääosin soistunutta metsämaata. Rannalle on rakennettu yksi vapaa-ajan asunto.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Päijänteen alueella (14.22), jonka Päijänteen lähialueeseen (14.221) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 136,4 metriä mpy. Siihen on johdettu seitsemän ojaa. Laskuoja lähtee lammen kaakkoispäästä ja yhtyy Jyrkysojaan, joka laskee Isoon Tevajärveen.
Historiaa
Vuoden 1855–1856 Kalmbergin kartastossa lampi oli merkitty, mutta se oli nimetön.
Vuoden 1965 peruskartassa Rievelistä lähti vain laskuoja ja sen kaakkoispuolella oli pelto. Vuoteen 1986 mennessä pelto oli metsittynyt ja lampeen oli johdettu kaksi ojaa.
Nasir ud din Mahmud
Nasir ud din Mahmud oli Delhin sulttaanikuntaa hallinneen orjadynastian sulttaani vuosina 1246–1266. Hänestä tuli Delhin sulttaani vuonna 1246, sen jälkeen kun salaliiton seurauksena edellinen sulttaani Masud syöstiin vallasta. Nasir toimi Delhin sulttaanina 20 vuoden ajan, mutta todellista valtaa piti hänen visiirinsä Balban. Nasirilla ei ollut poikaa ja hänen kuoltuaan Balbanista tuli Delhin sulttaani.
Arnold Sommerfeld
Arnold Johannes Wilhelm Sommerfeld (5. joulukuuta 1868 – 26. huhtikuuta 1951) oli saksalainen fyysikko, joka tunnetaan hienorakennevakion tutkijana ja perustavanlaatuisesta tutkimuksesta kvanttimekaniikan alalla. Sommerfeld oli opettajana lukuisille nykyään hyvin tunnetuille fyysikoille.
Elämä
Arnold Sommerfeld syntyi vuonna 1868 Königsbergissä, Itä-Preussissa (nyk. Kaliningrad, Venäjä). Sommerfeldin äidin nimi oli Cäcile Matthias ja isä, Franz Sommerfeld, oli ammatiltaan lääkäri. Franz oli Arnold Sommerfeldin syntyessä 48-vuotias, kun Cäcile-äiti oli vain 29-vuotias. Franz ja Cäcile olivat olleet naimisissa 6 vuotta ennen kuin Arnold syntyi.
Königsberg
Sommerfeld aloitti opinnot Altstädtisches Gymnasiumissa vuonna 1875. Samaa koulua kävivät myös hieman vanhemmat Hermann Minkowski ja Wilhelm Wien. Sommerfeld menestyi hyvin kaikissa lukemissaan oppiaineissa. Sommerfeld kertookin omaelämäkerrassaan itsellään olleen vaikeuksia varsinaisen pääaineensa valinnassa. Hän mainitsee myös olleensa hieman kiinnostuneempi kirjallisuudesta ja historiasta kuin tieteistä. Sommerfeld suoritti päättökokeensa (Arbitur) vuonna 1886 ja päätti, että jatkaisi matematiikan opiskelua yliopistossa. Sommerfeld aloitti opinnot Königsbergin Albertus-yliopistossa välittömästi päästyään arbiturista läpi. Huolimatta siitä, että matematiikka oli hänen pääaineensa, hän jatkoi myös muiden itseään kiinnostaneiden aineiden luentojen seuraamista. Näitä aineita olivat muun muassa luonnontieteet, filosofia ja taloustiede. Matematiikan laitos Königsbergissä oli aikansa merkittävimpiä. Siellä opettivat aikansa suurimmat nimet, joita olivat muun muassa Adolf Hurwitz, David Hilbert sekä Ferdinand von Lindemann. He kaikki opettivat myös Sommerfeldia.
Sommerfeldin opiskellessa Königsbergissä yliopisto oli varsin tunnettu teoreettisen fysiikan laitoksensa ansiosta. Sommerfeld ei kuitenkaan pitänyt niin paljoa fysiikasta, että olisi vaihtanut pääaineensa fysiikkaan. Sommerfeld oli aktiivinen myös opiskelijayhteisössä. Hän kuului Burschenschaft-veljeskuntaan. Sommerfeld sai Königsbergin aikanaan myös arven otsaansa miekkailuottelun tuloksena. Tämä oli jonkinlainen käytäntö saksalaisopiskelijoiden keskuudessa.
Von Lindemann oli Sommerfeldin väitöstyön ohjaaja ja vuonna 1891 hän sai tohtorin arvon väitöstyöllään Die willkürlichen Functionen in der mathematischen Physik. Tohtoriksi väittelyn jälkeen Sommerfeld jäi töihin Königsbergiin opettajana saadakseen siitä todistuksen, jotta voisi toimia matematiikan ja fysiikan opettajana lukiossa. Hän oli töissä vuoden kunnes suoritti samana vuonna asepalveluksen.
Göttingen
Asepalveluksensa jälkeen hän matkusti vuoden 1893 syyskuussa Göttingeniin. Sommerfeld saapui Göttingenin yliopistoon lokakuussa. Göttingen oli aikansa matematiikan keskus. Göttingenissä hän toimi Theodor Liebischin apulaisena vuoden ajan. Liebisch oli ystävystynyt aiemmin Sommerfeldin perheen kanssa ollessaan Königsbergin yliopistossa professorina. Vuoden apulaisena olon jälkeen Sommerfeld siirtyi Felix Kleinin apulaiseksi. Klein viimeisteli Sommerfeldin habilitaation vuonna 1895· Habilitaation valmistuttua Sommerfeldistä tuli dosentti Göttingenin yliopistoon. Päästyään dosentiksi Sommerfeld piti luentoja erilaisista matematiikkaan ja fysiikkaan liittyvistä aiheista.
Göttingenissä hän tapasi myös Ernst Höpfnerin tyttären Johanna Höpfnerin. Sommerfeld ei voinut mennä naimisiin Höpfnerin kanssa, koska Sommerfeld oli dosentti, jolla ei ollut tarpeeksi vakinaisia tuloja. Naimisiin meno tuli kuitenkin mahdolliseksi Sommerfeldin saatua professuurin Clausthal-Zellerfeldin teknillisestä yliopistosta. Avioliittoon syntyi kolme poikaa ja yksi tytär.
Aachen
Sommerfeld aloitti viran mekaniikan professorina Aachenin yliopistossa vuonna 1900. Sommerfeldin päätökseen vaikutti Kleinin kova painostus. Hänen mukaansa tekniikan olisi pitänyt perustua enemmän matematiikkaan. Aachenissa Sommerfeld työsti hydrodynamiikan teoriaansa. Myöhemmin Werner Heisenberg ja Ludwig Hopf kirjoittavat väitöstyönsä Münchenin yliopistossa samasta aiheesta.
München
Sommerfeldistä tuli vuonna 1906 Münchenin yliopiston teoreettisen fysiikan professori. Münchenissä hän opetti monia kuuluisia fyysikoita kuten Peter Debyeta, Werner Heisenbergiä ja Wolfgang Paulia. Münchenissä häntä seurasi noin 30 oppilasta.
Vuonna 1915 Sommerfeld esitti oman atomimallinsa, joka oli parannettu versio Niels Bohrin kaksi vuotta aikaisemmin esittämästä mallista. Sommerfeldin mallissa elektronien kierto­ratojen ei oletettu välttämättä olevan ympyröitä vaan ne saattoivat olla myös ellipsejä. Radan säteen lisäksi myös sen eksentrisyys oli kvantittunut, mutta sen vaikutus elektronin kokonais­energiaan oli paljon pienempi kuin sen, millä etäisyydellä atomin ytimestä se oli. Tämä selitti atomien spektrien hienorakenteen. Lisäksi suhteellisuusteorian tuloksista seurasi, että ellipsi­radat jatkuvasti kiertyivät tasossaan eli niissä esiintyi periheli­liike.
Jonas Variakojis
Jonas Variakojis (5. toukokuuta 1892, Rinkuškiai, Venäjän keisarikunta - 31. lokakuuta 1963, St. Charles (Illinois), Yhdysvallat) oli liettualainen upseeri, joka oli yksi Liettuan armeijan komentajista Liettuan itsenäisyyssodissa.
Variakojis opiskeli lakia Pietarin valtionyliopistossa ja taisteli ensimmäisessä maailmansodassa Venäjän armeijan sotilaana Itävallassa. Joulukuussa 1918 hän palasi Liettuaan ja toimi upseerina vastaperustetussa Liettuan armeijassa. Variakojis johti Panevėžysin alueen puolustamista Puna-armeijaa vastaan Liettuan-Neuvosto-Venäjän sodassa. 7. helmikuuta 1919 hän johti Liettuan armeijaa ensimmäisessä Liettuan ja Neuvosto-Venäjän välisessä taistelussa Kėdainiain lähellä. Variakojis onnistui sotilaineen estämään Puna-armeijan etenemisen ja hyökkäyksen Kaunasiin, joka toimi Liettuan väliaikaisena pääkaupunkina.
Variakojis ja hänen sotilasyksikkönsä, josta myöhemmin muodostui 4. jalkaväkirykmentti, jatkoivat taistelua Puna-armeijaa vastaan. Variakojis taisteli joukkoineen myös puolalaisia joukkoja vastaan Puolan-Liettuan sodassa. Menestyksestään Liettuan itsenäisyysodissa Variakojis palkittiin monilla kunniamerkeillä, joista yksi oli Vytiksen risti.
Videopelivuosi 1991
Tämä artikkeli käsittelee vuoden 1991 videopelijulkaisuja ja videopelimaailman merkittäviä tapahtumia.
Chabo
thumb|250px|Chabo-kukko ja -kana
Chabo, eli Japanese Bantam on erittäin vanha aasialainen kanarotu. Chabon uskotaan olevan alun perin Indokiinasta. Chabon historia yltää Tang-dynastian ajoille vuosien 619 – 906 väliin. Tuolloin niitä pidettiin vain keisarillisten palatsien puutarhoissa. Chabo tuli Eurooppaan ilmeisesti saksalaisten maustekauppiaiden mukana Aasiasta 1800-luvulla.
Ulkonäkö
Chabolla on erittäin tarkka rotumääritelmä ja se on erittäin suosittu näyttelyrotu mm. Britanniassa. Sileähöyhenisen lisäksi chabosta on kaksi muuta muunnosta: silkkihöyheninen ja kiharakarvainen eli "friseerattu". Chabolla on monia värityksiä, joista yleisimpänä on valkoinen mustapyrstöinen. Chabolle on ominaista lyhyet jalat ja pieni selkä. Kanan pyrstö kaartuu suoraan ylöspäin tai jopa selän päälle. Kana on hyvin pieni. Chabolla on päähän verrattuna suuret silmät. Harja on yhtenäinen, ja siinä on vain muutama lovi. Silmäluomien tulee olla punertavat, eikä niissä saa olla valkoisia pigmenttipuutoksia. Täysikasvuinen kukko painaa 510-600 grammaa ja kana 400-510 grammaa.
Härkäjärvi (Kuhmoinen)
Härkäjärvi on Pirkanmaalla Kuhmoisissa Koivumäen kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 4,0 hehtaaria, se on 300 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 850 metriä ja rannat ovat metsämaata. Rannoille on rakennettu neljä taloa.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Päijänteen alueella (14.22), jonka Päijänteen lähialueeseen (14.221) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 138,3 metriä mpy. Siihen on johdettu kaksi ojaa, joista toinen on laskuoja. Laskuoja lähtee järven eteläpäästä ja liittyy Jyrkysojaan, joka laskee Isoon Tevajärveen.
Historiaa
Vuoden 1855–1856 Kalmbergin kartastossa järvi on merkitty, mutta se on nimetön.
Vuoden 1965 peruskartassa järvestä johti vain laskuoja ja sen etelä- ja pohjoisrannoilla oli peltoa. Vuoteen 1986 mennessä pellot olivat osin metsittyneet ja järveen oli johdettu toinen oja pohjoisesta.
Euroscar Award
Euroscar Award on palkinto, joka myönnetään Euroopan parhaalle koripalloilijalle. Palkintoa on kutsuttu koripallon Oscar-palkinnoksi. Euroscar-palkinnon saajan päättää koripalloilijoista, koripallovalmentajista ja urheilutoimittajista koostuva komitea. Miesten palkinnon päättävässä komiteassa on mukana henkilöitä 28:sta eri maasta. Palkinnon jakaa italialaislehti La Gazzetta dello Sport.
Euroscar-palkinto on jaettu vuodesta 1979 lähtien, ja eniten valintoja on saavuttanut Arvydas Sabonis ja Dirk Nowitzki jotka ovat voittaneet palkinnon kuusi kertaa. Toiseksi eniten valintoja on saanut Toni Kukoč, jolle palkinto on myönnetty viisi kertaa.
Liettuan itsenäisyyssodat
Liettuan itsenäisyyssodat, tunnetaan myös nimellä vapauskamppailut viittaavat kolmeen Liettuan alueella käytyyn sotaan, joissa Liettuan tasavalta puolusti itsenäisyyttään ensimmäisen maailmansodan lopulla bolševistisia armeijoita (Liettuan–Neuvosto-Venäjän sota), Länsi-Venäjän vapaaehtoista armeijaa (bermontialaiset) ja Puolan toista tasavaltaa (Puolan–Liettuan sota) vastaan. Sodat viivästyttivät Liettuan kansainvälistä tunnustamista ja valtion rakenteiden luomista.
Tausta
Puolan jakojen jälkeen vuonna 1795 Liettuan suuriruhtinaskunta liitettiin osaksi Venäjän keisarikuntaa. Liettuan kansallinen herääminen syntyi 1800-luvulla ja samalla syntyi liike ajamaan itsenäisen kansallisvaltion perustamista. Ensimmäisen maailmansodan aikana Liettuan alue oli Saksan keisarikunnan miehittämänä vuodesta 1915 sodan loppuun marraskuuhun 1918.
16. helmikuuta 1918 Liettuan neuvosto julisti Liettuan itsenäisyysjulistuksen, jossa Liettua julistettiin itsenäiseksi tasavallaksi. Itsenäisyysjulistuksen julkaisemisen esti aluksi Saksan armeija, mutta 23. maaliskuuta 1918 Saksa hyväksyi julistuksen. Saksan uutena tavoitteena oli luoda satelliittimaiden verkosto (Mitteleuropa). Julistuksen hyväksymisestä huolimatta Saksa ei sallinut neuvoston perustaa Liettualle omaa armeijaa, poliisivoimia tai kansallisia toimielimiä. 11. marraskuuta 1918 Saksa allekirjoitti Compiègnen aselevon. Aselevossa se hävisi virallisesti sodan ja menetti Liettuan kontrolloimisen. Liettuan ensimmäinen hallitus, jota johti Augustinas Voldemaras, muodostettiin. Voldemaras antoi lausuman, ettei Liettua tarvinnut pienen miliisin lisäksi armeijaa, koska sillä ei ollut suunnitelmia ottaa osaa sotilaallisiin konflikteihin. Näkemys ei ollut realistinen, sillä konfliktit Liettuaa vastaan puhkesivat pian lausuman jälkeen.
Armeijan muodostaminen
Ensimmäinen laillinen säädös armeijan luomisesta Liettualle hyväksyttiin 23. marraskuuta 1918. Armeijan luominen ja organisointi oli hidasta johtuen rahoituksen, aseiden, ammusten sekä kokeneiden sotilashenkilöiden puutteesta. 20. joulukuuta Antanas Smetona ja Voldemaras matkustivat Saksaan pyytämään apua armeijan muodostamisessa. Apu saapui vuoden 1918 lopulla, kun Saksa maksoi Liettualle sata miljoonaa Saksan markkaa sotakorvauksina. Näin Liettuan armeijan muodostuminen eteni Saksan armeijan suojeluksessa, jonka joukot olivat perääntymässä. Smetonan ja Voldemarasin lähtö Saksaan aiheutti kuitenkin vaikean tilanteen Liettuassa. Voldemarasin hallituksen kaaduttua Liettuan neuvosto julisti Mykolas Sleževičiusin uudeksi Liettuan pääministeriksi 26. joulukuuta 1918. Sleževičius hahmotti naapurimaiden ja liettualaisten kommunistien uhan ja antoi julistuksen, jossa hän kehotti kaikkia liettualaisia miehiä liittymään armeijaan Liettuan puolustamiseksi.
Vapaaehtoisille armeijaan astujille Liettuan hallitus lupasi vapaata maata. Täyttääkseen aselevossaan antaneen lupauksensa Liettuan itsenäisyyden tukemiseksi, Saksa yritti koota vapaaehtoisjoukkoa Liettuan alueella vielä olleista saksalaisista sotilaista. Yritykset kuitenkin epäonnistuivat. Lopulta Saksassa luotiin divisioona vapaaehtoisia saksalaisia. Sotilaiden palkka oli viisi markkaa päivältä ja 30 markkaa kuukaudelta. Ensimmäiset saksalaiset joukot saapuivat Liettuaan tammikuussa 1919. Osa joukoista lähetettiin kuitenkin pois niiden huonokuntoisuuden takia. Tammikuun loppuun mennessä Liettuassa oli 400 vapaaehtoista saksalaista asemissa Alytusissa, Jonavassa, Kėdainiaissa ja Kaunasissa. Viimeiset Freikorps-joukot lähtivät Liettuasta heinäkuun 1919 aikana. 5. maaliskuuta 1919 Liettua aloitti virallisen liikekannallepanon, joka koski vuosina 1897-1899 syntyneitä miehiä. Kesän lopulla 1919 Liettuan puolustusvoimat koostuivat 8000 sotilaasta. Liettuan itsenäisyyssodissa on arvioitu kuolleen 1 444 vapaaehtoista liettualaista sotilasta.
Sota bolševikkeja vastaan
thumb|vasen|250px|Liettualainen panssarivaunu taistelussa Kerštasissa 5. marraskuuta 1918 Saksa luopui Brest-Litovskin rauhasta, jossa Liettua oli luovutettu Neuvosto-Venäjältä Saksalle. Venäjän neuvostohallitus luopui sopimuksesta 13. marraskuuta. Puna-armeija ja sen tukemat muut bolševistiset joukot hyökkäsivät Liettuaan idästä estääkseen Liettuan itsenäistymisen joulukuussa 1918. Hyökkäyksen tarkoitus oli myös levittää maailmanvallankumousta. Liettuan armeija vastasi hyökkäykseen puolustautumalla.
8. joulukuuta 1918 väliaikainen kommunistinen vallankumoushallitus muodostettiin Vilnassa. Suurin osa hallituksen jäsenistä oli Liettuan kommunistisen puolueen jäseniä. Vincas Mickevičius-Kapsukas nimitettiin hallituksen johtajaksi. Vallankumoushallitus julisti Liettuan Liettuan sosialistiseksi neuvostotasavallaksi ja Vilna julistettiin neuvostotasavallan pääkaupungiksi. Kuitenkin Liettuan tasavallan hallitus ja puolalainen komitea julistivat hallitsevansa kaupunkia samaan aikaan. Saksalaiset joukot lähtivät Vilnasta 31. joulukuuta 1918. 5. tammikuuta 1919 Puna-armeija miehitti Vilnan ja jatkoi etenemistään länteen. Paikalliset puolisotilaalliset Władysław Wejtkon johtamat puolalaiset joukot taistelivat kommunistisia joukkoja vastaan viiden päivän ajan; Liettuan hallituksella ei ollut joukkoja Vilnassa saksalaisia sotilaita lukuun ottamatta. 1. tammikuuta 1919 paikalliset kommunistit Šiauliaissa, 200 kilometriä länteen Vilnasta, kapinoivat ja muodostivat 1000 sotilaasta koostuneen "Žemaitijan rykmentin". Kun Puna-armeija miehitti kaupungin 15. tammikuuta, oli kaupunki jo kommunistien vallassa. 18. tammikuuta Neuvosto-Venäjä ja Saksa sopivat rajalinjasta, joka esti Puna-armeijaa hyökkäämästä suoraan Liettuan toiseksi suurimpaan kaupunkiin Kaunasiin. Rajalinjasta johtuen Puna-armeijan joukkojen täytyi hyökätä ensin Alytusiin ja Kėdainiaihin.
Alankomaat kesäolympialaisissa 1936
Alankomaat osallistui Berliinin kesäolympialaisiin 1936 129 urheilijan joukkueella. Maa saavutti urheilulajeissa 17 mitalia, joista kuusi oli kultaisia, neljä hopeisia ja seitsemän pronssisia. Uimari Rie Mastenbroek voitti näissä olympialaisissa kolme kultamitalia ja yhden hopeamitalin. Kisojen mitalitilastossa Alankomaat sijoittui yhdeksännelle sijalle.
Liettuan itsenäisyyssodat
Sota bolševikkeja vastaan
thumb|300px|oikea|Kommunististen joukkojen eteneminen (punaiset nuolet). Punainen viiva esittää rintamalinjaa tammikuussa 1919. thumb|300px|oikea|Puolalaisten (siniset nuolet), liettualaisten (liilat nuolet), latvialaisten ja saksalaisten (valkoiset nuolet lännestä) ja virolaisten ja latvialaisten (valkoiset nuolet pohjoisesta) joukkojen eteneminen. Sininen viiva esittää puolalaisten rintamalinjaa toukokuussa 1920. Rüdiger von der Goltzin johtamat vapaaehtoiset saksalaisjoukot saapuivat Liettuaan ja asettuivat taisteluasemiin Hrodna-Kaišiadorys-Kaunas -linjalla. Lisäksi saksalaiset auttoivat Jonas Variakojisin johtamia liettualaisjoukkoja pysäyttämään Puna-armeijan kulku lähellä Kėdainiaita. 8. helmikuuta ensimmäinen liettualainen sotilas, Povilas Lukšys, sai surmansa tiedustelutehtävässä lähellä Taučiūnaita. 10. helmikuuta liettualaiset ja saksalaiset joukot valtasivat Šėtan ja pakottivat Puna-armeijan perääntymään. Voiton Šėtassa kerrotaan nostaneen liettualaisten sotilaiden mielialaa ja taistelutahtoa. Vapaaehtoisten saksalaisten rykmentti oli sijoitettuna Kaišiadorysin ja Žiežmariain väliselle linjalle. Saksalaiset ottivat osaa taisteluihin linjallaan ja olivat mukana valtaamassa Jieznasia. Jieznasin valtauksen aiheuttaman takaiskun seurauksena Puna-armeijan joukot alkoivat hajota ja osa sotilaista luopui aseista.
12. helmikuuta Puna-armeija hyökkäsi Alytusiin. Neljä liettualaista komppaniaa joutuivat puolustamaan kaupunkia ilman taustatukea, kunnes saksalaisia sotilaita saapui kaupunkiin. Alytusissa tapahtuneissa taisteluissa liettualainen komentaja Antanas Juozapavičius sai surmansa, mikä johti liettualaisten sotilaiden perääntymiseen kohti Marijampolėa. Helmikuun 14. ja 15. päivien välisenä yönä saksalaiset joukot valloittivat Alytusin takaisin ja pakottivat Puna-armeijan perääntymään.
Vuoden 1918 loppuun mennessä liettualainen komentaja Povilas Plechavičius aloitti veljensä Aleksandrasin kanssa liettualaisten partisaanien organisoimisen Skuodasissa. Toinen partisaaniryhmä perustettiin Joniškėlisissa.