cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Edward Bernays
Bernays palkkasi nuoria naisia polttamaan tupakkaa julkisesti vuoden 1929 pääsiäismarssilla New Yorkissa. Bernaysin sihteeri Bertha Hunt esiintyi naisasianaisena tällä Torches of Freedom -marssilla. Seuraavan päivän New York Times kertoi etusivullaan naisten polttavan tupakkaa naisten vapautumisen merkkinä otsikolla Group of Girls Puff at Cigarettes as a Gesture of “Freedom”. Sama tarina julkaistiin kymmenissä muissa amerikkalaisissa lehdissä. Kampanjan todelliset alullepanijat jäivät täysin pimentoon. Vaikka tämä yksittäinen tapaus ei ollutkaan käänteentekevä naisten tupakanpolton kannalta, muutkin tupakkayhtiöt alkoivat kohdistaa markkinointiaan naisille.
Vihollinen vuoteessani
Vihollinen vuoteessani on yhdysvaltalainen, vuonna 1991 valmistunut, Joseph Rubenin ohjaama elokuva. Tämä psykologinen trilleri perustuu Nancy Pricen samannimiseen romaaniin. Pääosia näyttelevät Julia Roberts, Patrick Bergin ja Kevin Anderson.
Vastaanotto
Video-oppaassa vuodelta 1994 Asko Alanen kuvasi elokuvaa ”heppoiseksi mustankipeäksi psykokököksi”. Hän antoi elokuvalle kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”. Helsingin Sanomien Mikael Fräntin mielestä elokuva alkaa lupaavasti, mutta muuntuu vähitellen sovinnaiseksi pikkukaupunkimelodraamaksi, jonka käänteet ja ratkaisut aavistaa ennalta.
Suistamon kirkko
Kirkon suunnittelu ja rakentaminen
Suistamon empiirityylinen kirkko rakennettiin vuosina 1839-1844 ja sen suunnitteli arkkitehti Carl Ludvig Engel. Kirkko vihittiin pyhän Nikolaoksen muistolle.
Kirkon ulkoasu
Suistamon kirkko on pohja-alaltaan ristin muotoinen. Sen runko oli tehty hirrestä ja vuorattu laudoituksella. Kirkon pääsisäänkäynti on kirkon länsipäässä sijaitsevan kellotornin alaosassa. Lisäksi vuonna 1903 tehtyjen korjaustöiden yhteydessä lisättiin sisäänkäynnit myös ristivarsien päihin kirkon sivuille. Kirkon ristikeskuksessa on kahdeksankulmainen kupoli. Kirkkoa korjattiin vuosina 1903 ja 1938. Vuoden 1903 korjauksessa aiemmin tumma kirkko maalattiin vaaleaksi, kellotornin ikkunoiden muoto muutettiin pyöreistä kulmikkaiksi ja klassiset puolipylväät ristivarsista poistettiin.
Sisätilat
Kirkkosalin keskiosaa hallitsee korkea kupolin alainen tila, jota ympäröivät kahdeksan kupolia kannattavaa pylvästä. Kupolin sisäpinnassa oli kahdeksan peiliä. Kirkon itäisessä ristivarressa sijainnut ikonostaasi oli Pietarin taideakatemian diakonin Tamarinskin maalama.
Sota-aika
Suistamon kirkko oli ehjä, kun se talvisodan jälkeen luovutettiin Neuvostoliitolle. Sodan jälkeen venäläiset tekivät kirkosta teatterin ja alttari korvattiin näyttämölaitteilla. Jatkosodan alussa vuonna 1941 Suomi valtasi alueen takaisin. Vetäytyvät venäläiset sotilaat sytyttivät kirkon tuleen, mutta suomalaiset sotilaat ehtivät sammuttaa palon ennen kuin suuria vahinkoja ehti syntyä. Kirkko korjattiin vuoteen 1943 mennessä mutta vuonna 1944 kirkko siirtyi taas Neuvostoliitolle. Tällä kertaa venäläiset tekivät kirkosta pioneerileirin ruokalan, jonka keittiö sijoitettiin alttarin paikalle. Kirkossa toimi myös pesula. Sodan jälkeen venäläiset purkivat kellotornin.
Uudelleen kirkolliseen käyttöön
Vuonna 1991 entiset suistamolaiset vuokrasivat kirkon venäläisiltä liikemiehiltä 50 vuodeksi. Vuokra suoritettiin kunnostamalla kirkko. Entiset suistamolaiset luovuttivat kirkon nykyisten asukkaiden käyttöön. Kirkkoa kunnostettiin neljä vuotta. Kellotornia ei tosin tuolloin rakennettu uudelleen. Vuonna 1994 kirkossa pidettiin kirkon 150-vuotisjuhlajumalanpalvelus.
Aiemmat kirkot
Suistamon kappeliseurakunta itsenäistyi 1700-luvun lopulla. Ensimmäisistä kirkoista ei ole varmoja tietoja. Suistamolla oli 1700- ja 1800-luvuilla useampia kirkkoja yhtä aikaa. Myös pyhän Nikolaoksen muistolle pyhitetty kirkko valmistui 1700-luvun puolivälissä ja tuhoutui tulipalossa 20. kesäkuuta 1871. Vuonna 1764 rakennettu Herran Kasteen kirkko purettiin 1873 ja profeetta Elian kirkko paloi 1897.
Luther Vandross
Luther Vandross (20. huhtikuuta 1951 New York, New York – 1. heinäkuuta 2005 Edison, New Jersey) oli yhdysvaltalainen rhythm and blues -laulaja.
Uran alku
Vandross aloitti uransa musiikin parissa 1960- ja 1970-lukujen vaihteessa. Hän toimi taustalaulajana monille artisteille, joihin lukeutuvat muun muassa David Bowie, Donna Summer, Bette Midler, Barbra Streisand ja Roberta Flack. Hän toimi myös tuottajana ja kaksi albumia 1970-luvun lopulla julkaisseen Luther-nimisen yhtyeen laulusolistina.
1980-luku
Vandross teki läpimurtonsa vuonna 1980 Change-yhtyeen toisena vokalistina yhtyeen debyyttialbumilla The Glow of Love. Yhtyeen kappaleet "Searching", "The Glow of Love" ja "A Lover's Holiday" sisältävä single vietti yhdeksän viikkoa Billboardin Hot Dance Club Play -listan kärjessä. Vandross sai sittemmin levytyssopimuksen Epic Records -yhtiön kanssa ja vuonna 1981 ilmestyi hänen ensimmäisen sooloalbuminsa Never Too Much.
1980-luvun aikana Vandross levytti yhteensä kuusi studioalbumia. Vuonna 1989 julkaistiin hänen ensimmäinen Billboardin listalla kymmenen kärkeen yltänyt singlensä "Here and Now", joka löytyy samana vuonna julkaistulta kokoelma-albumilta The Best Of Luther Vandross... The Best Of Love. Aiempina vuosina monet hänen singleistään olivat nousseet Billboardin R&B-listan kymmenen kärkeen. Sijalle yksi olivat näistä singleistä nousseet ennen "Here and Now'ta" hänen debyyttisinglensä "Never Too Much" vuonna 1981, "Stop to Love" vuonna 1986, "There's Nothing Better Than Love" (duetto Gregory Hinesin kanssa) vuonna 1987 ja "Any Love" vuonna 1988.
1990- ja 2000-luvut
1990-luvullakin Vandrossilta julkaistiin useita albumeita, ensimmäisenä The Power of Love vuonna 1991. Albumilta julkaistuista singleistä kaksi, "Power of Love/Love Power" ja "Don't Want To Be A Fool", nousi Billboard Hot 100 -singlelistalla kymmenen kärkeen, ensiksi mainittu oli listalla korkeimmillaan sijalla neljä ja jälkimmäinen sijalla yhdeksän. Billboardin R&B-listalla ensiksi mainittu oli kesäkuussa 1991 kaksi viikkoa sijalla yksi. Seuraavana vuonna "The Best Things in Life Are Free", Vandrossin duetto Janet Jacksonin kanssa, joka julkaistiin elokuvan Lisää fyrkkaa (Mo' Money) soundtrack-levyllä, nousi R&B-listan kärkeen ja oli Hot 100 -listalla korkeimmillaan kymmenennellä sijalla. Kappale oli myös Grammy-ehdokkaana kategoriassa paras R&B-esitys duolta tai yhtyeeltä. Vandrossin viimeinen Billboard Hot 100 -listalla kymmenen kärkeen noussut single oli vuonna 1994 julkaistu "Endless Love", Mariah Careyn kanssa tehty duetto ja cover Lionel Richien ja Diana Rossin aiemmin levyttämästä kappaleesta, joka nousi listalla korkeimmillaan sijalle kaksi. Billboardin R&B-listalla nousivat kymmenen kärkeen vielä "Your Secret Love" vuodelta 1997 ja "Take You Out" vuodelta 2001.
Vuonna 2003 Vandross julkaisi albumin Dance With My Father isänsä muistoksi. Albumi nousi kesäkuussa 2003 viikoksi Yhdysvaltain albumilistan kärkeen. Albumin nimikappale toi Vandrossille ja kappaleen toiselle tekijälle Richard Marxille vuoden 2004 parhaan kappaleen Grammyn. Hän sai samana vuonna Grammyn myös kategorioissa vuoden R&B-albumi, paras miesartistin R&B-esitys ja paras R&B-esitys duolta tai yhtyeeltä (duetto "The Closer I Get To You" Beyoncé Knowlesin kanssa). Hän voitti urallaan yhteensä kahdeksan Grammy-palkintoa, vuoden 2004 neljän palkinnon lisäksi parhaasta miesartistin R&B-esityksestä vuosina 1991 ("Here And Now"), 1992 ("The Power of Love/Love Power") ja 1997 ("Your Secret Love") sekä parhaasta R&B-kappaleesta vuonna 1992 ("The Power of Love/Love Power").
Yksityiselämä
Vandross sairasti diabetesta, joka on ollut hänen suvussaan periytyvä tauti: Luther Vandross Sr. kuoli tautiin Luther Jr:n ollessa kahdeksanvuotias. Vandrossilla oli myös pitkään jatkuneita paino-ongelmia. Vuonna 2003 hän sai aivohalvauksen eikä koskaan kuntoutunut entiselleen. Vandross menehtyi heinäkuussa 2005 John F. Kennedy Medical Centerissä Edisonissa New Jerseyssä 54 vuoden iässä.
Elämäkertakirja ja tribuuttialbumi
Musiikkikriitikko Craig Seymourin kirjoittama Vandrossin elämäkerta Luther: The Life and Longing of Luther Vandross ilmestyi vuonna 2004.
Syyskuussa 2005, kaksi kuukautta Vandrossin kuoleman jälkeen, julkaistiin tribuuttialbumi So Amazing: An All-Star Tribute to Luther Vandross, joka sisältää viisitoista Vandrossin kappaletta muiden nimekkäiden artistien tulkitsemana. Albumin kappaleista Aretha Franklinin esittämä "A House Is Not a Home" (alun perin Dionne Warwickin kappale) sai Grammyn kategoriassa paras perinteinen R&B-esitys (Best Traditional R&B Vocal Performance) ja Beyoncén ja Stevie Wonderin duetto "So Amazing" (niin ikään alun perin Dionne Warwickin esittämä kappale) sai Grammyn kategoriassa paras R&B-esitys duolta tai yhtyeeltä. Myös Jamie Foxxin esittämä "Creepin'" (alun perin Stevie Wonderin kappale) ja Usherin esittämä "Superstar" (alkuperäisesittäjä Delaney, Bonnie & Friends) olivat ehdolla, kategoriassa paras miesartistin R&B-esitys, ja Alicia Keysin ja Jermaine Paulin duetto "If This World Were Mine" (Vandross esitti kappaleen Cheryl Lynnin kanssa; alkuperäisesittäjät Marvin Gaye ja Tammi Terrell) oli ehdolla kategoriassa paras R&B-esitys duolta tai yhtyeeltä.
Yksityistie Suomessa
thumb|Ulponlahden yksityistien viitat [[Parikkalassa. Taustalla yleisen tien päättymisen varoitusmerkki.]] Yksityistiet eli yksityiset tiet ovat Suomessa yksityisten kiinteistönomistajien ja muiden tieosakkaiden ylläpitämiä teitä. Yksityisteitä ovat ne tiet, jotka eivät ole yleisiä teitä, katuja tai kaavateitä. Yksityistietä hoidetaan tieosakkaiden kesken sopien tai perustamalla hoitoa varten tiekunta.
Yksityisteiden jaottelu
Hallinnollisesti yksityistiet voidaan jakaa kolmeen ryhmään:
Yksityisteitä koskee Yksityistielaki (YksTL). Se ei kuitenkaan koske teitä, joita vain asianomaisen kiinteistön omistajalla tai haltijalla on oikeus käyttää.
Yksityistieverkko
Yksityistieverkon pituutta on vaikea määritellä tarkasti. Liikenneviraston mukaan yksityisteitä on 359 703 kilometriä. Määrä vastaa noin 80 % Suomen tieverkosta.
Suomen Tieyhdistys ry:n mukaan yksityisteiden ja metsäautoteiden yhteispituus taas on arviolta noin 330 000 kilometriä. Tästä pysyvän asutuksen käytössä olevia teitä noin 100 000 kilometriä, rakennettuja metsäautoteitä 120 000 kilometriä ja muita autolla ajettavia metsä- ja mökkiteitä noin 110 000 kilometriä.
Vaikka yksittäisten yksityisteiden liikennemäärät ovatkin pieniä, ne ovat hyvin merkittäviä haja-asutusalueiden liikenteen ja esimerkiksi metsäteollisuuden puukuljetusten kannalta. Yksityistieverkosta käytetäänkin usein nimitystä tieverkon hiussuonisto.
Tiekunta ja tiemaksut
Tiekunta on tieosakkainen virallinen yhteenliittymä, joka päättää yksityistien kunnossapidosta osakkaiden puolesta. Tiekunnan perustaminen ei ole pakollista, vaan yksityistietä voidaan hoitaa myös ilman tiekuntaa sopimalla asioista tieosakkaiden kesken. Näin voidaan toimia esimerkiksi silloin, kun tie on hyvin lyhyt tai sen käyttäjiä on vain kaksi. Tiekunnan perustaminen kannattaa mm. silloin, kun osakkaat käyttävät tietä eri tavoin, tie on muutamaa kymmentä metriä pidempi tai sen varrella on useita tontteja.
Tiekunta rahoittaa toimintansa tiemaksuilla. Tiemaksuja voidaan periä tieosakkailta ja ulkopuolisilta tien käyttäjiltä.
Tien käytön luvanvaraisuus ja kieltäminen
Yksityistien käyttöön on saatava tiekunnan lupa, jos käyttö lisää tien kunnossapitokustannuksia tai kun kyseessä ovat kuljetukset jonkun muun kuin tieosakkaan hyväksi. Työhevosella tosin saa liikkua ilman lupaa.
Tiekunta voi halutessaan ja kunnan suostumuksella kieltää tien käytön muilta kuin tiekunnan osakkailta. Kielto voidaan toteuttaa esimerkiksi asettamalla puomi tien poikki. Jos tiekunta on saanut kunnan avustusta kunnossapitoon, ulkopuolisten tienkäyttöä ei voida kieltää avustuksen saantivuonna. Jos tiekunta on saanut valtion tai kunnan avustusta tien rakentamiseen, ulkopuolisten tien käyttöä ei saa kieltää 10 vuoteen.
Eugène-Jacques Grellier
pienoiskuva|Eugène-Jacques Grellier Eugène-Jacques Grellier (3. tammikuuta 1850 – 23. helmikuuta 1939) oli ranskalainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi 20. joulukuuta 1873 ja nimitettiin Lavalin hiippakunnan piispaksi 21. helmikuuta 1906. Piispaksi vihkiminen seurasi 25. helmikuuta. Pääkonsekraattorina toimi paavi Pius X, jota avustivat Louis-Henri-Joseph Luçon ja Emile-Christophe Enard.
Grellier jäi eläkkeelle 15. kesäkuuta 1936 ja sai samana päivänä nimityksen Caesarea in Cappadocian titulaariarkkipiispaksi.
Sarah Hennies
Sarah Hennies (s. 1979 Louisville, Kentucky) on yhdysvaltalainen säveltäjä ja lyömäsoittaja.
Hennies on perustanut Weighter Recordings -levymerkin ja toiminut improvisaatioon keskittyneen trio Meridianin jäsenenä. Hän on lisäksi muodostanut duon ääni- ja performanssitaiteilija Jason Zehin kanssa sekä toiminut Queer Percussion Research Groupin jäsenenä. Vuonna 2017 New Yorkin ISSUE Project Roomissa kantaesitettiin Henniesin audiovisuaalinen teos Contralto. Se tarkastelee transfeminiinistä identiteettiä; siinä on esiintyjinä transnaisia, joiden taustalla soittavat jousikvartetti ja kolme lyömäsoittajaa. Teosta on esitetty Pohjois-Amerikassa, Euroopassa sekä Australiassa, ja se oli vuonna 2019 yksi finaaliin yltäneistä teoksista Queer|Art|Prizen jaossa. Hennies on itse transnainen. Hän on työskennellyt musiikin vierailevana apulaisprofessorina Bard Collegessa. Hennies on osallistunut Iannis Xenakiksen lyömäsoitinmusiikkia koskevaan tutkimustyöhön ja äänityshankkeeseen yhdysvaltalaisen lyömäsoittaja, säveltäjä Michael Rantan musiikin dokumentoinniksi.
Kajaanin liikuntapuisto
Kajaanin liikuntapuisto on Kajaanin kaupungin liikuntapaikka, jossa on jalkapallo- ja pesäpallokentät. Jalkapallokenttää käyttävät Kajaanin Haka, AC Kajaani, FC Wimma sekä Spartak Kajaani.
Kajaanin liikuntapuiston jalkapallokenttä sai heinäkuussa 2006 valmistuneessa remontissa kolmannen sukupolven lämmitettävän tekonurmikentän sekä katetun katsomon 800 katsojalle. Remontti sai rahallista tukea UEFA:n HatTrick -ohjelman kautta. Tekonurmi uusittiin kesä-heinäkuussa 2016.
Vuonna 2001 valmistunut pesäpallokenttä on hiekkatekonurmea. Kenttää käyttää Kajaanin Pallokerho.
Kotaladon rautatieasema
Kotaladon rautatieasema (, ratakm 133+666, vuoteen 1937 Ylikylä) oli rautatieliikennepaikka rantaradan varrella Pohjankylässä entisen Perniön kunnan alueella.
Rautatieasema avattiin vuonna 1899 nimellä Ylikylä. Ylikylää suunniteltiin 1930-luvulla risteysasemaksi, josta olisi lähtenyt rautatie Teijoon ja mahdollisesti edelleen Taalintehtaalle. Hanketta ei koskaan lähdetty toteuttamaan ja rautatieaseman sivuraiteetkin purettiin 1950-luvulla. Vuonna 1937 asema sai nimekseen Kotalato. Se muutettiin miehittämättömäksi seisakkeeksi 1953 ja vanha asemarakennus purettiin pian sen jälkeen. Seisake suljettiin lopullisesti 1966. Kotaladon jäljellä olevat rakennukset myytiin yksityishenkilölle vuonna 2006.
Raili Pietilä
Raili Inkeri Marjatta Pietilä (o.s. Paatelainen; 15. elokuuta 1926 Pieksämäki – 16. toukokuuta 2021 Helsinki) oli suomalainen arkkitehti.
Raili Paatelainen kirjoitti vuonna 1946 ylioppilaaksi ja valmistui 1956 arkkitehdiksi Teknillisestä korkeakoulusta. Hän päätyi arkkitehdiksi opiskeltuaan ensin Helsingin yliopistossa muun muassa matematiikkaa ja työskenneltyään pari vuotta rakennushallituksessa. Paatelainen oli työskennellyt Olli Kivisen toimistossa jo opiskeluaikanaan 1949–1951. Valmistuttuaan hän oli Kivisen toimistossa uudestaan 1959–1960 ja samaan aikaan myös Olaf Küttnerin toimistossa.
Raili ja Reima Pietilä avioituivat vuonna 1963. He olivat alkaneet työskennellä samassa toimistossa kolme vuotta aiemmin. Ensimmäinen yhteinen työ oli vuonna 1961 suunniteltu Teknillisen korkeakoulun ylioppilaskuntatalo Dipoli. Samaan aikaan valmistui myös Tapiolan Suvikummun asuinalue. Muita Pietilöiden keskeisiä töitä olivat Kalevan kirkko Tampereella, Hervannan seurakunta- ja vapaa-aikakeskus ja Hervannan liikekeskus, Kuwaitin Sief-palatsi, Suomen Intian-suurlähetystö, Tampereen pääkirjasto Metso ja presidentin virka-asunto Mäntyniemi. Raili Pietilän omiin töihin kuuluu muun muassa Tove Janssonin ja Tuulikki Pietilän lomatalo Klovharun saaressa.
Tyyliltään Pietilät edustivat orgaanista arkkitehtuuria. Sen seurauksena heidän suunnitelmansa olivat yksityiskohtaisia ja suuritöisiä. Mäntyniemen suunnitteluun heidän toimistoltaan meni yli 84 000 tuntia.
Pietilöiden tytär Annukka Pietilä (s. 1963) on myös arkkitehti.
Aleksandr Rodzjanko
pienoiskuva|Aleksandr Rodzjanko Aleksandr Pavlovitš Rodzjanko (, 13. elokuuta 1879 – 6. toukokuuta 1970) oli venäläinen kenraaliluutnantti, joka taisteli ensimmäisenä kaikkiaan kolmesta Luoteis-Venäjän armeijan komentajista Venäjän sisällissodassa Vironmaalla ja Petrogradin lähialueilla.
Aleksandr Rodzjanko oli Venäjän tsaarinaikaisen poliitikon Mihail Rodzjankon veljenpoika. Aleksandr sai sotilaskoulutuksena Venäjällä ja Ranskassa. Vuonna 1912 hänestä tuli eversti ja otti osaa ensimmäiseen maailmansotaan. Venäjän vallankumouksen jälkeen Rodzjanko sai apua englantilaisilta ja taisteli valkoisten vastavallankumouksellisten puolella Latviassa.
Vuonna 1919 valkoisen armeijan komentaja Nikolai Judenitš lähetti Rodzjankon Virosta Englantiin, jossa hänen piti saada taloudellista apua. Rodzjanko ei palannut Viroon, vaan muutti asumaan Saksaan. Hän kuoli 92-vuotiaana New Yorkissa.
Ahvenanmaalaiset
Ahvenanmaalaiset ovat Suomeen kuuluvan Ahvenanmaan maakunnan asukkaita. Ahvenanmaalaisia elää maastamuutosta johtuen myös Ruotsissa, Suomen mannermaalla ja muissa Pohjoismaissa. Heidän määräkseen on arvioitu noin 65 000, mutta joidenkin ahvenanmaalaisten nationalistien mukaan heitä on jopa 75 000. Itse Ahvenanmaalla heitä on noin 26 000 henkilöä. Ahvenanmaalaisilla on selvästi muista suomenruotsalaisista eroava, oma identiteetti.
Historia
Nykyisten ahvenanmaalaisten esivanhemmat ovat pääosin ruotsalaisia, jotka tulivat saarille 1100-luvulla Ruotsin valtakunnan laajentaessa aluettaan Suomeen. Tosin saarilla esiintyy myös varhaista suomalaisperäiseksi katsottua paikannimistöä. Saarilla asui luultavasti skandinaaveja jo viikinkiajalla, mutta esihistoriallisen ja keskiaikaisen asutuksen välillä saattaa olla 1000-luvulle ajoittuva asutuskatko.
Saaret liitettiin Venäjän keisarikuntaan muun Suomen mukana vuonna 1809. Venäjä linnoitti saaret, mutta linnoitukset purettiin Oolannin sodan jälkeen tehdyn Pariisin rauhansopimuksen mukaisesti. 1800-luvulla ahvenanmaalaiset omistivat suuren kauppalaivaston, joka erityisesti kuljetti Australiassa tuotettua viljaa Euroopan markkinoille. Ahvenanmaalaisen laivaston asema heikkeni höyrylaivojen tullessa käyttöön, sillä suurin osa ahvenanmaalaisten laivoista oli purjelaivoja. Venäjän hallinto herätti ahvenanmaalaisissa vastustusta. Tämä kulminoitui vuonna 1905 tapahtuneeseen kapinaan, joka kukistettiin. Britannian ja Ranskan suostumuksella Venäjä linnoitti Ahvenanmaan uudelleen vuonna 1915. Linnoittaminen kasvatti nationalistisia liikkeitä edelleen. Monet ahvenanmaalaiset haaveilivat pääsystä takaisin Ruotsin yhteyteen.
1960- ja 1970-luvuilla nationalismin vaikutus saarilla heikkeni. Monet ahvenanmaalaiset muuttivat Ruotsiin, mikä johti väkiluvun pienenemiseen. Ahvenanmaan talous sitä vastoin kasvoi turismin avulla. Turisteja houkuttelivat etenkin verovapaat tuotteet, joita myydään Ahvenanmaan kautta Ruotsiin menevillä laivoilla. 1970-luvulla Ahvenanmaa sai erillisen edustuksen Pohjoismaiden neuvostoon. Vuonna 1993 Ahvenanmaan itsehallintoa vahvistettiin entisestään.
Nykypäivä
thumb|oikea|Häät [[Jomalassa]] Suomen liittyminen Euroopan unioniin on herättänyt huolia saaren demilitarisoidun aseman puolesta sekä verovapaiden tavaroiden myymisen jatkuvuudesta. Lähes 70 % ahvenanmaalaisista saa tulonsa eri tavoilla turismiin liittyvistä ammateista. Ahvenanmaa on erityislainsäädännöllä EU:n ulkopuolella ja unionin kansalaisia voidaan estää ostamasta tontteja saarelta, tai perustamasta sinne yrityksiä.
Kieli
Ahvenanmaalaiset puhuvat suomenruotsista poikkeavaa ruotsin kielen murretta. Sillä on samanlaisia piirteitä sekä suomenruotsin, että Uplannin murteiden kanssa ja se luokitellaan yleensä ruotsin kielen itämurteisiin suomen- ja vironruotsin kanssa. Vaikutteita on tullut suomesta, venäjästä ja englannista. Paikallisessa murteessa on myös säilynyt monia vanhoja piirteitä, jotka ovat jo hävinneet Ruotsin mannermaalla puhutusta kielestä.
Töölöntori
pienoiskuva|Töölöntori kesällä 2008. pienoiskuva|Kulttuuritalo Sandels Töölöntorin länsilaidalla. pienoiskuva|Näkymä Töölöntorilta Topeliuksenkadulle. Töölöntori on tori Helsingissä Taka-Töölössä Runeberginkadun ja Topeliuksenkadun risteyksessä. Se rajoittuu Runeberginkadun, Tykistönkadun, Töölöntorinkadun ja Sandelsinkadun väliin.
Tori oli merkittynä jo Töölön vuosina 1906 ja 1916 vahvistetuissa asemakaavoissa. Aluksi sen nimenä oli Iso tori tai Isotori, mutta vuonna 1928 se sai nykyisen nimensä.
Torilla on torikauppaa maanantaisin klo 6.30–14 ja tiistaista lauantaihin klo 6.30–18.
Raitiovaunulinja viidellä oli päätepysäkki Töölöntorilla vuosina 1958–1985.
Sandelsinkadulla Töölöntorin reunalla sijaitseva Alko muutti syyskuussa 2017 tyylinsä nostalgiseksi. Siellä on palvelutiski, jolta myynti tapahtuu vanhaan malliin. Alkon toimitusjohtajana vielä alkuvuodesta 2017 toiminut Hille Korhonen on todennut: "Siihen aikaan, kun Alkossa oli tiskimyymälöitä, rekrytointiohjeissa todettiin, että pitää olla virkamiesmäinen käytös eli ei saanut hymyillä. En tiedä, onnistuuko se tänä päivänä"
Standard Template Library
Standardimallikirjasto (, STL) on osa C++:n standardikirjastoa.
Töölöntori
Aiheesta muualla
60.17906°N, 24.92431°W
Standard Template Library
STL sisältää yleisiä ohjelmoijien tarvitsemia säiliöitä (containers), algoritmeja, funktioita ja iteraattoreita (ks. iterointi). Toteutus seuraa usein kääntäjän mukana, mutta myös riippumattomia toteutuksia on olemassa.
STL toteuttaa toiminnot C++:n template-mallien avulla.
Kirjaston toiminnot
Seuraavassa listaa eräistä usein käytetyistä:
Bagdadin taistelu (2003)
Bagdadin taistelu käytiin Irakin sodan aikana 5.–10. huhtikuuta 2003 kaupunkiin etenevien amerikkalaisjoukkojen ja sitä puolustavien irakilaisten välillä. Amerikkalaiset olivat edenneet kaupungin laitamille vain kolme viikkoa sodan alkamisen jälkeen ja kaupungin puolustus romahti lopulta nopeasti, vaikka alun perin oli pelätty sen olevan raskaasti linnoitettu.
Tausta
thumb|vasen|Vihollisen ilmavoimien toiminnan vaikeuttamiseksi tuleen sytytettyjä öljylähteitä Bagdadin ympärillä huhtikuun alussa 2003. Jo ennen maahyökkäyksen alkamista oletettiin, että Saddam Husseinin kukistaminen vaatisi maahyökkäyksen Irakin pääkaupunki Bagdadiin. Samalla haluttiin kuitenkin välttää kaupunkisotaa, joka väistämättä tuottaisi suuria tuhoja alueen rakennuksille, siviiliväestölle ja taistelijoille molemmin puolin. Ratkaisu kaupungin nopeaksi valtaukseksi oli suunnitelma sen eristämisestä lännessä ja idässä. Joukkojen eristettyä Bagdadin ne tekisivät pistohyökkäyksiä kaupungin puolustajia vastaan toivoen tämän johtavan puolustajien ja Baath-puolueen hallinnon romahtamiseen. Kuten sodankäynnissä on josku tapana tapahtua, alkuperäiset suunnitelmat oli asetettava syrjään. 3. jalkaväkidivisioona saavutti tavoitteensa Bagdadin reunamilla vain kolme viikkoa sodan alkamisen jälkeen. Divisioonan oli tarkoitus alkuperäisen suunnitelman mukaan piirittää Bagdad lännessä, mutta itäosan piirityksestä vastaava 1. merijalkaväendivisioona eteni huomattavasti hitaammin maan keskiosien tiheään asutettujen alueiden läpi, jossa se kohtasi Irakin tasavaltalaiskaartin panssaroituja joukkoja ja ulkomaalasia taistelijoita.
Lähistöllä aikaisemmin käytyjen taistelujen perusteella pääteltiin, että Bagdadin puolustus oli murenemassa. Tiedustelutietojen mukaan kaupunkia ei oltu myöskään linnoitettu raskaasti. Alun perin oli oletettu, että Saddam olisi tehnyt kaupungista raskaasti puolustetun loukun vihollisien joukoille. Todellisuudessa Saddam oli asettanut kaupunkia puolustamaan vain verrattain pienen joukon, joka koostui kolmesta tasavaltalaiskaartin prikaatista ja Fedayeen Saddam -järjestön puolisotilaallisista joukoista. 3. jalkaväkidivisioonaa komentanut kenraalimajuri Buford Blount päätti olla odottamatta merijalkaväen saapumista ja aloitti tiedusteluhyökkäykset kaupunkia vastaan.
Taistelu
thumb|vasen|Tuhoutunut M1 Abrams -panssarivaunu Bagdadiin johtavan tien varrella 5. huhtikuuta. Amerikkalaisten ensimmäinen pistohyökkäys kaupunkiin toteutettiin 5. huhtikuuta. Noin 29 M1 Abrams ja 14 M2 Bradley -panssariajoneuvoa hyökkäsi kaupungin keskustan läpi lentokenttää kohti. Etenevää joukkoa tulitettiin käsiasein ja singoin, mutta amerikkalaisten raskas panssarointi kesti vihollisen tulen. Yksi Abrams menetettiin kuitenkin vihollisen onnekkaasta osumasta ja se jouduttiin hylkäämään. Muut hyökkäykseen osallistuneet ajoneuvot tarvitsivat vain pientä huoltoa yhteensä 140 minuuttia kestäneen operaation jälkeen. Hyökkäys vahvisti Bagdadin puolustuksen heikkouden. Seuraavana päivänä amerikkalaiset Tigrisjoen ylittävän maantiesillan ja saman päivän iltana he joutuivat ankaran irakilaisen vastahyökkäyksen kohteeksi. Hyökkäys lamautettiin tykistöllä, suoratulella, sekä Fairchild-Republic A-10 Thunderbolt -lentokoneiden tekemillä rynnäköillä.
7. huhtikuuta aloitettiin toinen pistohyökkäykseksi tarkoitettu isku Bagdadiin. Eversti Dave Perkins johti kolme pataljoonaa kaupungin keskustaan. Tarkoituksena oli, että ne vetäytyisivät lopulta takaisin, mutta Perkin päätti ottaa asemat kaupungista. Puolustusasemat ottaneet joukot joutuivat pieneten irakilaisjoukkojen hyökkäysten kohteeksi, mutta ankarammat taistelut käytiin irakilaisten ja amerikkalaisten huoltoyhteyksiä suojanneen jalkaväen pataljoonan välillä. Pataljoonaa vastaan hyökkäsi Fedayeen Saddamin ja tasavaltalaiskaartin lisäksi Irakiin saapuneet syyrialaiset vapaaehtoiset. Jalkaväenpataljoona kesti kuitenkin taistelun ankarimpiin kuuluneet yhteenotot ja huoltoyhteys kaupungin keskustaan edenneisiin joukkoihin säilytettiin. Samana päivänä myös merijalkaväki oli saapunut Bagdadin liepeille sen murrettua puolustajien asemat Dijalajoella ja eteneminen jatkui Bagdadiin. Vielä 8. huhtikuuta käytiin yhteenottoja puolustajien kanssa, mutta 9. huhtikuuta suurin osa kaupungin puolustajista oli laskenut aseensa ja sulautunut kaupungin siviiliväestön keskuuteen. Bagdadia pidettiin vallattuna 10. huhtikuuta mennessä.
Himmaa
Himmaa on Pirkanmaalla Sastamalassa sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistön Kokemäenjoen alueen Kuloveden alueeseen. Järvi kuuluu Vaunujoen valuma-alueeseen, jonka laskujoki Vaunujoki laskee Liekoveteen Vammalan Vinkkilässä.
Maantiede
Järven pituus on 150 metriä ja leveys 100 metriä. Siihen laskee vain Pikku-Lattion ja Iso-Lattion yhteinen laskuoja. Järven luusua sijaitsee järven lounaisrannalla, josta saa alkunsa 3,5 kilometriä pitkä Lattio-oja, joka yhtyy Vaunujokeen Siikinpään alapuolella tulvavallien alkamiskohdalla. Järven ranta on pääosin moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa, jonne johtaa metsätie.
Valdemar Leppänen
Valdemar ”Valtu” Leppänen on fiktiivinen henkilö Väinö Linnan Täällä Pohjantähden alla -romaanitrilogiassa. Hän syntyy vuonna 1916 Aune Leppäselle.
Valtun isästä ei ole tietoa: Aune itse väittää tämän olevan Oskari Kivivuori, mutta asiasta ei saada varmuutta, sillä Aune on maannut Oskarin lisäksi myös Yllön Uolevin, Kiviojan Laurin, Kankaanpään Eliaksen ja Laurilan Uunon sekä Ilmari Salpakarin kanssa. Valtu tunnetaan kylällä huonokäytöksisenä ja likaisena poikana, jolla on jatkuvia ongelmia äitinsä, isovanhempiensa, opettajien ja muun kyläväen kanssa.
Eino Kauppinen
pienoiskuva|right|Eino Kauppinen vuonna 1960. Eino Ilmari Kauppi (sukunimi vuosina 1920–1988 Kauppinen; 26. helmikuuta 1910 Helsinki – 1. kesäkuuta 2001 Espoo) oli suomalainen professori ja kirjallisuudentutkija.
Valdemar Leppänen
Kansakoulussa Valtu on alaluokkia opettavan Eila Rautajärven silmätikkuna paitsi käytöksensä, myös ulkonäkönsä vuoksi: hänellä on aina yllään rikkinäinen, isoisänsä Preetin takista pienennetty takki ja liian lyhyet housut. Kansakoulu jää Valtulta pysyvästi kesken, ja rippikoulu jää häneltä kokonaan käymättä kirkkoherra Lauri Salpakarin kovistelusta huolimatta.
Eino Kauppinen
Kauppisen vanhemmat olivat rautatieläinen Matti Kauppinen ja Ida Vilhelmiina Aaronintytär Koskela. Hän pääsi ylioppilaaksi 1930 Helsingin suomalaisesta yksityislyseosta ja suoritti Helsingin yliopistossa filosofian kandidaatin tutkinnon 1940, sai maisterin arvon 1943 sekä valmistui lisensiaatiksi ja tohtoriksi 1952.
Valdemar Leppänen
Lisäksi kylällä juorutaan yleisesti, että Aune rahoittaa Kankaanpään Eliaksen pirtuhankintoja rahoilla, jotka hän saa kunnalta Valtun hoitoa varten. Tästä seuraa se, että lastenvalvoja Janne Kivivuori uhkailee tuon tuostakin toimittavansa pojan lastenkotiin ellei tyyli muutu – tekemättä se kuitenkin jää…
Eino Kauppinen
Kauppinen oli Kustannusliike Suomen kauppa ja teollisuus Oy:n (Sininen Kirja Oy) palveluksessa 1938–1939 ja Yhtyneet Kuvalehdet Oy:n palveluksessa 1940–1941. Sodan aikana hän oli työssä valtion tiedoituslaitoksessa 1941–1945 ja sodan jälkeen Kauppinen toimi kustannusliike Otavan kustannusvirkailijana 1946–1967. Hän oli yhteiskunnallsessa korkeakoulussa ja sittemmin Tampereen yliopistossa kirjallisuudenhistorian vt. professorina 1953–1957, sanomalehtiopin dosenttina 1954, sanomalehtiopin vt. professorina 1954–1955 ja 1959 sekä kotimaisen kirjallisuuden vt. professorina 1965–1967 ja professorina 1967.
Kauppinen oli Aleksis Kiven seuran sihteeri ja johtokunnan jäsen 1943–1949, Pentti Haanpään seuran johtokunnan jäsen vuodesta 1956 ja valtion kirjallisuuslautakunnan jäsen 1957–1959.
Kauppinen tutki erityisesti Aleksis Kiven ja Pentti Haanpään elämää ja tuotantoa.
Valdemar Leppänen
Valtu alkaa suorittaa asevelvollisuuttaan yhdessä Eero Koskelan kanssa Tampereen rykmentissä Lahden Hennalassa, mutta hän kotiutuu vasta myöhemmin, koska hänelle kertyy paljon ylipalvelusta lukuisten rikkomusten vuoksi. Jo ennen sotaväkeä, mutta varsinkin sen jälkeen Valtu on alkanut kulkea maailmalla ja viipyy usein kuukausia poissa kotoa. Kotona käydessään Valtu makailee pirtissä niin kauan, kunnes kaikki on syöty tyhjäksi. Pentinkulman nuorten kanssa Valtu ei juuri seurustele, vaan suhtautuu näiden kiljuntekoon, piioilla käynteihin ja iltamatappeluihin yliolkaisesti; hän on itse ollut vieressä, kun mies on ammuttu. Olemukseltaan Valtu on kalpea, laihahko ja huonoryhtinen nuori mies, ja vanhemmat ihmiset, jotka muistavat Valenti Leppäsen, sanovat Valtun muistuttavan enoaan, mutta vain ulkonäöltään: "Ei se [Valenti] tommonen räysä luonnoltansa ollu." Erään kerran Valtu rähinöi kirkonkylässä humalaisena niin, että tarvitaan kolme poliisia, ennen kuin hänet saadaan taltutetuksi ja viedyksi poliisiautoon.
Valtu menehtyy talvisodan alussa vuonna 1939 kasvoihin sattuneeseen sirpaleeseen. Hän on kylän ensimmäinen sankarivainaja ja hänet siunataan juhlallisin menoin. Ilmavaaran vuoksi siunaustilaisuus pidetään illalla, kirkko on pimennetty, ja läsnä ovat pitäjän mahtihenkilöt. Rovasti Lauri Salpakari ei aavista siunaavansa mahdollista lapsenlastaan. Suojeluskuntalaisten kantaessa Valtun arkkua alttarilta kirkon ulko-ovelle kirkkokuoro laulaa Narvan marssia.
Hannu Seristö
Koulutukseltaan Seristö on kauppatieteiden tohtori Helsingin kauppakorkeakoulusta (1995) väitöskirjalla ''Airlane Performance and Costs. An Analysis of Performance Measurement and Cost Reduction in Major Airlanes''. Englannissa Cranfieldin yliopistossa tehtyyn tutkimukseen pohjautuva väitöskirja käsitteli lentoyhtiöiden suorituskyvyn mittaamista ja kustannusten leikkaamista.
Seristö on opettanut kansainväliseen liiketoimintaan liittyviä teemoja Suomessa ja ulkomailla, painopisteen ollessa kansainvälisen markkinoinnin johtamisessa. Julkaisuissaan hän on käsitellyt lähinnä kansainvälistä markkinointia ja johtamista, lentoliikennetoimialaa, viime aikoina erityisesti kansainvälisiä strategisia alliansseja.
Vatruska
thumb|250px|Venäläisiä vatruskoja. Vatruska on karjalainen, perunasta ja vehnäjauhoista tehty, tavallisesti ympyränmuotoinen avopiiras. Myyntituotteena se tunnetaan Suomen Pohjois-Karjalassa, jolloin siinä on vehnäspohja, joka painellaan keskeltä syvemmäksi, jotta mannapuuro tai rahkapiimätäyte pysyisi siinä, vaikka reunoja ei taiteta täytteen päälle. Täyteaineeseen voi lisätä esimerkiksi rusinoita, kermaa, kananmunaa tai sokeria.
Etelä-Karjalassa vatruska on samaten pyöreä avopiirakka mutta kooltaan noin ruokalautasen kokoinen, ja täyte on yleensä suolainen. Täytteenä käytetään tavallisimmin perunasosetta, ja pohjana on ohraista hapantaikinaa (rieskataikinaa eli -tahdasta).
Venäläisen ruokakulttuurin piirissä vatruskat leivotaan hiivataikinasta, ja ne täytetään yleensä kuivaksi puserretulla rahkalla. Erilaisten makeiden marmeladien ja hillojen käyttö on harvinaisempaa. Vatruskat tarjotaan yleensä keittojen lisukkeina, pikkulämpiminä tai kahvileipinä.
Sanan merkitys vaihtelee paikoittain ja ajankohdittain.
Apulanta
Apulanta on suomalainen rock-yhtye, joka perustettiin vuonna 1991.
Yhtye soitti alkutaipaleellaan raskasta rockia, mutta siirtyi ensimmäisillä julkaisuillaan punkiin. Neljännen Aivan kuin kaikki muutkin -albumin aikoihin yhtyeen tyyli alkoi muuttua vakavammaksi ja kokeellisemmaksi, ja Heinola 10 -levyllä musiikissa oli jo vakavaa alternative rockia sekä nu-metal-vivahteita. Nykyään Apulannan musiikissa on myös hard rock -sävytteitä. Apulannan albumeita on myyty yli 500 000 kappaletta ja se on saanut vankan suosion Suomessa, etenkin nuorten keskuudessa. Apulannan singleistä tällä hetkellä kaikkiaan 21 on noussut Suomen virallisen singlelistan ykköseksi.
Alkutaival
Apulannan perustivat Antti Lautala ja Toni Wirtanen Heinolassa vuonna 1991. Samana vuonna yhtyeeseen liittyi Sipe Santapukki, ja vuonna 1992 yhtyeen basistiksi otettiin yhdysvaltalainen vaihto-oppilas Amanda ”Mandy” Gaynor. Vuonna 1993 basistiksi tuli Tuukka Temonen. Lautalan lähdettyä yhtyeestä vuonna 1994 kokoonpanoksi vakiintui Wirtanen, Santapukki ja Temonen. Yhtye soitti alkutaipaleellaan raskasta rockia, mutta siirtyi ensimmäisillä julkaisuillaan punkiin.
Oma levy-yhtiö
Koska suuret levy-yhtiöt eivät suosiosta huolimatta kiinnostuneet yhtyeestä, Apulanta hyppäsi mukaan Tehosekoitin-yhtyeen perustamaan levy-yhtiöön, Levy-yhtiöön.
Apulanta-yhtyeen ensimmäinen julkaisu, vuonna 1993 ilmestynyt Mikä ihmeen Apulanta? -EP sisälsi vahvasti yhteiskuntakriittisiä punk-kappaleita, kuten ”Systeemi kusee”, ”Ahdistaa”, ”Irroitetaan käsi” ja ”Silmämuna”. EP:n julkaisun jälkeen basisti Mandy palasi takaisin Yhdysvaltoihin. Hänen tilalleen yhtyeeseen saatiin heinolalainen Tuukka Temonen. Yhtyeen toinen julkaisu T.S. ♥ A.L. -EP oli Apulannan ja Tehosekoittimen yhteinen. Samana vuonna ilmestyi yhtyeen toinen oma EP, Tuttu TV:stä. Vuonna 1994 laulaja-kitaristi Antti Lautala erosi yhtyeestä. Syyksi hän mainitsi muun muassa yhtyeen musiikillisen tyylin muuttumisen liian kevyeksi: Lautala olisi halunnut tehdä musiikista heviä kun Wirtanen, Santapukki ja Temonen halusivat siirtyä popimpaan musiikkiin. Apulanta yritti aluksi etsiä uutta toista kitaristia, mutta päätti kuitenkin selviytyä jatkossa yhdellä.
Ensimmäinen pitkäsoitto, kevyttä punk-vaikutteista mollipoppia sisältänyt Attack of the A.L. People julkaistiin vuonna 1995. Yhtye joutui albumin julkaisemisen jälkeen ehkä historiansa pahimpaan kriisiin, kun albumi ei menestynytkään toivotulla tavalla. Jäsenet harkitsivat jo yhtyeen hajottamista, mutta päättivät yrittää vielä kerran ja siirtyä takaisin punk rockiin. Laulaja Toni Wirtanen kertoi, että seuraavalla singlellä ja albumilla soitettaisiin ainoastaan ”sitä mitä huvittaa”.
Punk-tyylin muuttumisesta läpimurtoalbumiin ”Ehjä”
Vuonna 1997 ilmestyi kolmas pitkäsoitto, Kolme. Musiikilliselta tyyliltään albumi oli hyvin samankaltainen kuin Ehjä. Kuitenkin levyllä oli joitakin erilaisia sävyjä, kuten hardcore punkia oleva kappale ”Kalamiehen toveri”. Kolme sisälsi Apulannan historian suurimman hitin, singlenä kolminkertaista platinaa myyneen Anna mulle piiskaa. Albumi itse myi Apulannan edellisen pitkäsoiton tavoin kultaa. Myöhemmin Toni Wirtanen on todennut, että Kolme oli ehkä liiankin samankaltainen Ehjä-albumin kanssa, ja luonnehti sitä ”päivitysversioksi” Ehjästä.
Yhtyeen neljäs albumi Aivan kuin kaikki muutkin ilmestyi vuonna 1998. Musiikkityyliä oli nyt muutettu rauhallisemmaksi ja vähemmän punkiksi, se oli pitkälti alternative rockia. Apulanta koki, että Hajonnut-EP:n, Ehjän ja Kolmen viitoittama tie oli kuljettu loppuun ja yhtyeen olisi löydettävä uusi suunta ja aikuistuttava musiikillisesti. ”Teit meistä kauniin” -kappaleesta tuli yksi yhtyeen menestyneimmistä singleistä ja se pysyi singlelistan ykkösenä peräti 19 viikkoa. Albumin kappaleita ei haluttu nimetä. Muutamille kappaleille, joihin kuuluvat ”Hallaa” ja edellä mainittu ”Teit meistä kauniin”, on kuitenkin annettu nimi singlejulkaisun yhteydessä. Albumin teon aikoihin Apulannassa oli syviä konflikteja ja yhtye jopa aiottiin hajottaa, mutta kriiseistä kuitenkin selvittiin. Riitojen syynä olivat muun muassa Toni Wirtasen ja Tuukka Temosen jatkuvat näkemyserot.
Vuodet 2000–2005
Vuonna 2000 julkaistiin Nick Trianin tuottama Plastik-niminen albumi. Apulannan mukaan Aivan kuin kaikki muutkin -albumin jälkeen oli vaikea lähteä luomaan uutta levyä. Jäsenet eivät halunneet tehdä samankaltaista levyä kuin Aivan kuin kaikki muutkin, ja uutta tyyliä oli vaikea löytää. Yhtye käyttikin ensimmäistä kertaa ulkopuolista tuottajaa. Peloista huolimatta Plastik menestyi hyvin. Se oli kokeellisempi kuin aikaisemmat levyt ja siinä oli esimerkiksi Pro Tools -kokeiluita sekä syntentisaattoreita. Albumilta julkaistiin yksi yhtyeen menestyneimmistä singleistä Käännä se pois.
Heinola 10 -albumi julkaistiin vuonna 2001, ja siitä tuli Apulannan ensimmäinen platinalevy. Levyn musiikkiin oli tehty joitakin uudistuksia, kuten 7-kielisen kitaran ja 5-kielisen basson käyttö. Myös tyyli oli raskaampi kuin Apulannalla aiemmin.
Maineen jatkumista tähän päivään, 2005–
Vuonna 2005 Apulannan kokoonpano muuttui ensimmäisen kerran yli kymmeneen vuoteen. Basisti Tuukka Temonen erosi yhtyeestä ja siirtyi päätoimisesti videoalalle. Tilalle tuli vuodesta 2001 keikkakitaristina toiminut Parta-Sami Lehtinen. Samana vuonna ilmestyi myöhemmin platinaa myynyt ja Apulannan menestynein pitkäsoitto Kiila. Singlejä julkaistiin levyltä kaksi: Armo ja Pahempi toistaan. Tyyli oli melko raskasta rockia ja alternative rockia.
Helmikuussa 2007 ilmestynyt yhdeksäs albumi Eikä vielä ole edes ilta osoitti, että yhtye on palaamassa punk-juurilleen. Jopa hieman heavy-tyylisiä kappaleita on sisällytetty mukaan. Albumin singleraita ”Koneeseen kadonnut” oli singlelistan ensimmäisellä sijalla kuusi viikkoa. Toni Wirtasen mukaan sanoitukset kietoutuvat täysin eri aiheiden ympärille kuin aikaisemmin, ne käsittelevät tällä levyllä mm. mielenterveysongelmia. Sanoitusten hän sanoo olevan vaikeimmat kirjoittaa koko Apulannan historiassa. Kirjoitusprosessi kesti kauemmin kuin minkään muun albumin yhteydessä.
Alusta asti Apulannan julkaisujen julkaisijana toiminut Levy-yhtiö jäi toimintatauolle loppuvuodesta 2009. Siitä lähtien Apulanta on julkaissut levynsä omakustanteina.
Yhtye julkaisi kesäkuussa 2008 EP:n nimeltä Kesä-EP. Kymmenes albumi nimeltään Kuutio ilmestyi 5. marraskuuta 2008. Senkin musiikkityylissä näkyvät Apulannan punk-juuret, mutta toisaalta jotkin kappaleet ovat sävellyksellisesti huomattavasti monimutkaisempia kuin aikaisemman pitkäsoiton kappaleet, muun muassa Apulannan ehkä kokeellisin kappale ”Kuution palaset”. Singlejä julkaistiin jälleen kaksi, Vauriot ja Ravistettava ennen käyttöä, jotka molemmat nousivat singlelistan ykkösiksi.
Vuonna 2014 Sami Lehtinen erosi yhtyeestä ja hänen tilalleen liittyi Ville Mäkinen. Mäkinen soitti jo Apulannan levyillä Plastik ja Heinola 10 Moog-syntetisaattoria.
Yhtyeen toinen muistelmateos, Kaikki Yhdestä Pahasta, ilmestyi 2014.
Vuonna 2015 Apulanta teki 2 loppuunmyytyä jäähallikonserttia Espoon Barona Areenalla. Keikkojen yhteydessä yhtye julkaisi uuden kappaleen nimeltä Sun kohdalla. Apulanta julkaisi uuden singlen Tivoli 17. heinäkuuta 2015, joka on Apulannan järjestämän Veikkauksen sponsoroiman sanoituskilpailun voittaja. 18. syyskuuta 2015 Apulanta julkaisi toisen singlen nimeltään Valot pimeyksien reunoilla albumilta Kunnes siitä tuli totta. Kappaleesta tuli suuri radiohitti, ja se on ollut yhteensä yhdeksän viikkoa Suomen virallisen radiosoittolistan ykköstilalla. Julkaisuviikostansa lähtien kappale oli samaisella listalla 11 viikkoa peräkkäin viiden soitetuimman kappaleen joukossa. Yhtye julkaisi albumin Kunnes siitä tuli totta lokakuun 9. päivä vuonna 2015 ja se oli myynyt marraskuun 26. päivään mennessä kultalevyyn oikeuttavan määrän.
Apulanta teki A30-nimisen 30-vuotisjuhlakonserttinsa Helsingin Olympiastadionilla 2. heinäkuuta 2022.
Apulanta teki vuonna 2023 ennätyksen Ilosaarirock-festarilla kun heistä tuli eniten Ilosaaressa esiintynyt artisti. He olivat olleet Ilosaarirockissa 15 kertaa.
Talous ja politiikka
Laulaja Toni Wirtasen mukaan yhtyeen pitkäaikainen linja on, ettei yhtye ota julkisesti kantaa poliittisiin asioihin. Yhtyeen entinen basisti Tuukka Temonen oli avoimesti kokoomuslainen jo yhtyeessä ollessaan, joskin erosi puolueesta 2014. Vuonna 2004 esitetyn televisiosarjan Toni Wirtanen Undercover osassa EuroToni Wirtanen yrittää päästä Kokoomuksen ehdokkaaksi europarlamenttivaaleissa. Rumpali Sipe Santapukki oli vuonna 2012 mukana Sauli Niinistön vaalikampanjassa. Wirtanen kritisoi tätä, koska ei tahtonut yhtyeen nimen tulevan liitetyksi politiikkaan.
Syyskuussa 2014 uutisoitiin yhtyeen liikevaihdosta 86 prosenttiin tulevan tuolloin arvopaperikaupasta. Yhtye keskittyy erityisesti asuntosijoittamiseen.
Muuta
Lahden Hennalassa on Apulanta-aiheinen kahvila ja museo, Apulandia.
Nykyiset
thumb|300px|Apulanta Hartwall Areenalla Elämä lapselle -konsertissa 12.9.2007
Mihail Rodzjanko
Mihail Vladimirovitš Rodzjanko (21. helmikuuta (J: 9. helmikuuta) 1859 Jekaterinoslavin kuvernementti – 24. tammikuuta 1924 Beodra, Jugoslavia) oli venäläinen poliitikko, joka toimi Venäjän keisarikunnan valtakunnanduuman viimeisenä puhemiehenä vuosina 1911–1917.
Luettelo Amiga CD32 -peleistä
Tämä on luettelo julkaistuista Amiga CD32 -peleistä.
Mihail Rodzjanko
Rodzjanko oli oktobristien puolueen perustajia. Hänestä tuli vuonna 1911 duuman jäsen ja hieman myöhemmin duuman puhemies, kun edellinen puhemies Aleksandr Gutškov erosi. Rodzjanko oli vuoden 1917 helmikuun vallankumouksen tärkeimpiä toimijoita. Hän oli duuman väliaikaisen komitean puheenjohtaja, ja juuri hän neuvotteli tsaari Nikolai II:n kanssa tämän kruunusta luopumisesta. Rodzjanko ei kuitenkaan tullut jäseneksi väliaikaiseen hallitukseen.
Rozjanko joutui bolševikkivallankumouksen jälkeen pakenemaan maasta vuonna 1920 Jugoslaviaan, jossa hän kuoli vuonna 1924. Hänen veljenpoikansa Aleksandr Rodzjanko taisteli valkoisten puolella Venäjän sisällissodassa.
Lacey Sturm
Lacey Nicole Sturm (o.s. Mosley; s. 4. syyskuuta 1981) on yhdysvaltalainen muusikko. Hän oli vuosina 2000–2012 vaihtorockyhtye Flyleafin laulaja.
Sturm syntyi ja kasvoi Arlingtonin kaupungissa Texasissa. Vuonna 2000 hän alkoi soittaa rumpali James Culpepperin kanssa. He perustivat yhdessä kitaristien Sameer Bhattacharya ja Jared Hartmann sekä basisti Pat Sealsin kanssa Passerby-yhtyeen, joka uudelleennimettiin Flyleafiksi kesällä 2004.
Sturm on laulanut taustoja Third Dayn kappaleissa ”Run to You” ja ”Born Again” vuoden 2008 albumilla Revelation. Hän on saanut kaksi Grammy-ehdokkuutta työstään Third Day -yhtyeen kanssa. ”Born Again” oli ehdolla luokissa Best Gospel Song ja Best Gospel Performance.
Sturm kirjoitti vuonna 2010 kappaleen ”The Reason”. Hän on myös esiintynyt videolla, joka kuvattiin hänen Apocalyptican kanssa tekemästään kappaleesta ”Broken Pieces”. Kesällä 2010 hän teki myös Orianthi-yhtyeen kanssa kappaleen ”Courage”. Sturm on myös levyttänyt kappaleen ”Heavy Prey” elokuvaan Underworld: Awakening (2012).
Lokakuussa 2012, hiukan ennen Flyleafin kolmannen studioalbumin New Horizonsin julkaisua, Lacey Sturm jätti yhtyeen henkilökohtaisista syistä.
Lacey Sturm on naimisissa kitaristi Joshua Sturmin kanssa ja pariskunnan esikoispoika syntyi huhtikuussa 2011. He asuvat Pittsburghissa.
Sturm teki paluun Flyleafin laulajaksi vuonna 2022.
Roy Douglas
Roy Douglas (12. joulukuuta 1907 Tunbridge Wells – 23. maaliskuuta 2015) oli englantilainen säveltäjä. Hän aloitti pianon soittamisen 5-vuotiaana ja säveltämisen 10-vuotiaana. Vuonna 1933 Douglas pääsi Lontoon sinfoniaorkesterin jäseneksi.
Douglasin sävellyksiin kuuluvat muun muassa oboekvartetto (1932), Kuusi tanssikarikatyyriä (1939) ja elegia jousille (1945).
Rémi Fraisse
Rémi Fraisse (31. elokuuta 1993 Toulouse – 26. lokakuuta 2014 Lisle-sur-Tarn) oli ranskalainen ympäristöaktivisti, joka työskenteli kasvitieteilijänä France Nature Environnement -järjestössä. Hän oli aikaisemmin opiskellut ympäristötieteitä. Fraisse sai surmansa lokakuussa 2014 Sivensin padon rakentamista vastustavien mielenosoitusten yhteydessä. Hän oli ensimmäinen Ranskassa surmansa saanut mielenosoittaja sitten vuoden 1986. Fraissen kuolema aiheutti lukuisia mellakoiksi kärjistyneitä protesteja eri puolilla Ranskaa.
Kuolema
Rémi Fraisse saapui tyttöystävänsä kanssa padon rakennustyömaalle 25. lokakuuta ja sai surmansa seuraavana yönä mielenosoittajien ja santarmien välisessä yhteenotossa. Hän kuoli tainnutuskranaatista, jonka on tarkoitus räjähtää noin viiden metrin korkeudessa. Ylöspäin ammuttavaksi tarkoitettu kranaatti osui kuitenkin jostakin syystä Fraissea niskaan. Tapauksen jälkeen sisäministeri Bernard Cazeneuve määräsi kyseiset tainnutuskranaatit käyttökieltoon. Fraissen kuolema käynnisti protesteja eri puolilla Ranskaa, joista suurin osa muuttui poliisin ja mielenosoittajien välisiksi yhteenotoiksi.
Sivensin pato on maan eteläosassa Tarnin departementissa rakenteilla oleva pato, jonka tarkoituksena on kasteluveden varastointi lähistön suurtiloille. Sen vastustajiin kuuluu luonnonsuojelijoiden lisäksi paikallisia pienviljelijöitä. Heidän mukaansa patoallas tuhoaa ainutlaatuisen kosteikon, jolla elää yli 90 suojeltua eliölajia. Lisäksi padon arvellaan heikentävän Tarn-joen sivujokiin kuuluvan Tescoun vedenlaatua. Marraskuun lopulla Euroopan komissio ilmoitti vaativansa Ranskalta selvitystä rakennusprojektista, jonka se katsoo olevan ristiriidassa erinäisten vesistönsuojelusäännösten kanssa. Lisäksi kaikkia padon vaikutuksia ei ollut tutkittu ennen rakennusluvan myöntämistä.
Henrik I (Navarra)
pienoiskuva|Henrik I:n kuninkaallinen sinetti pienoiskuva|vasen|Henrik I Paksu Henrik I, lisänimeltä Paksu, (3. joulukuuta 1244 – 22. heinäkuuta 1274) oli Navarran kuningas ja nimellä Henrik III Champagnen kreivi.