cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Steinerkoulu
Steinerkoulut, toiselta nimeltään waldorfkoulut, ovat alkuperäisen käytännön mukaan 12-vuotisia, Suomessa osittain kolmetoistavuotisia, luokallisia yhtenäiskouluja, joiden pedagogiikka pohjautuu Rudolf Steinerin antroposofiseen maailmankuvaan ja ihmiskäsitykseen.
Steinerkoulujen opetussuunnitelma rakentuu antroposofiselle käsitykselle elämän seitsenvuotiskausista. Koulun luokat 1–8 sijoittuvat ihmiselämän toiselle seitsenvuotiskaudelle. Opetuksesta ja kasvatuksesta vastaa kahdeksan ensimmäisen kouluvuoden aikana luokanopettaja, mutta eri aineiden opetukseen tulee mukaan aineenopettajia alusta alkaen. Luokat 9–12, Suomessa osin myös 13, sijoittuvat steinerpedagogiikassa ihmisen kolmannelle seitsenvuotiskaudelle.
Historiaa
Rudolf Steiner oli itävaltalainen filosofi ja esoteerikko, jonka oppi pohjautui 1800-luvun lopun teosofiaan, saksalaiseen idealismiin sekä ruusuristiläisyyteen. Merkittäväksi vaikuttajaksi hän nousi 1900-luvun alussa suosittuna esitelmöitsijänä ja irrottamalla saksankieliset teosofiset järjestöt kansainvälisestä teosofisesta liikkeestä omaksi antroposofiaksi hengentieteeksi nimeämäkseen suuntaukseksi, jonka voi löytää nykyään lähinnä steinerkouluista mutta jota edustavat lisäksi biodynaaminen viljely ja antroposofinen lääkintä ja eurytmia.
Ensimmäinen steinerkoulu perustettiin Stuttgartiin vuonna 1919. Aluksi enemmistö oppilaista oli Waldorf Astoria -tupakkatehtaan työntekijöiden lapsia. Monissa maissa steinerkouluja kutsutaan Waldorf-kouluiksi. Saksassa 1930-luvulla valtaannousseet kansallissosialistit suhtautuivat kriittisesti steinerkouluihin. Kansainvälinen antroposofinen seura oli tuominnut natsismin jo 1933 mutta Saksan kansallinen järjestö haki kompromissilinjaa ja toimintaa voitiin jatkaa, kunnes 1.11.1935 antroposofia lopulta kiellettiin Saksassa. Perusteluina olivat yhteydet vapaamuurareihin, juutalaisiin ja pasifisteihin ja se, että koulujen ei katsottu noudattaneen kansallissosialistisia periaatteita. Toisen maailmansodan jälkeen koulut avattiin uudelleen ja koululiike laajeni.
Steinerkouluja on vuonna 2017 64 maassa noin 1100. Steinerpäiväkoteja on 70 maassa noin 1900.
František Straka
Ura valmentajana
Valmennusuransa Straka aloitti heinäkuussa 1999 Wuppertaler SC:n päävalmentajana. Hänen johdollaan seura voitti kaudella 1999/2000 Oberliga Nordrheinin mestaruuden ja oli seuraavalla kaudella toinen. Marraskuussa 2001 Straka sai jättää tehtävänsä.
Michel Camdessus
Ura
Vuonna 1960 Camdessus nimitettiin virkamieheksi valtiovarainministeriön talouspolitiikan osastolle, jossa hänen alaansa oli etupäässä talouspolitiikka. Tässä tehtävässä hän toimi vuoteen 1966 saakka. Tämän jälkeen hän toimi vuoteen 1968 asti Ranskan pysyvässä edustustossa Euroopan yhteisössä ja sen talousneuvonantajana.
František Straka
Ura valmentajana
Kesällä 2002 hän siirtyi FK Teplicen apulaisvalmentajaksi, mutta nousi jo syyskuussa seuran päävalmentajaksi František Cipron potkujen myötä. Straka johdatti seuran lopulta kuudenneksi. Huhtikuussa 2004 hän jätti Teplicen ja siirtyi AC Sparta Prahan peräsimeen. Straka nosti seuran loppukauden voittoputken myötä liigassa toiseksi ja sai jatkaa tehtävissä. Potkut tulivat kuitenkin jo seuraavana syksynä Spartan kehnon Mestarien liigan menestyksen vuoksi.
Koskiensuojelulaki
50) Juutuanjoessa ja sen yläpuolisissa vesistöissä Inarin ja Utsjoen kunnissa;
Michel Camdessus
Ura
Tämän jälkeen hän palasi Ranskan valtiovarainministeriöön, jossa hän toimi apulaisjohtajana vuodesta 1971, varajohtajana vuodesta 1974 ja johtajana vuodesta 1982. Tämän tehtävän ohella Camdessus oli Pariisin klubin puheenjohtajana vuosina 1978–1984 ja Euroopan yhteisöjen talouskomitean puheenjohtajana joulukuusta 1982 joulukuuhun 1984.
Koskiensuojelulaki
51) Ivalojoen vesistössä Inarin, Enontekiön, Kittilän ja Sodankylän kunnissa;
Michel Camdessus
Ura
Elokuussa 1984 hänet nimitettiin apulaisjohtajaksi Ranskan keskuspankkiin, ja saman vuoden marraskuussa hänet nimitettiin sen pääjohtajaksi. Tässä tehtävässä hän toimi tammikuuhun 1987, kunnes hänet nimitettiin Kansainvälisen valuuttarahaston pääjohtajaksi.
František Straka
Ura valmentajana
Sparta-potkujensa jälkeen Straka toimi lyhyen aikaa LR Ahlenin, FC Viktoria Plzeňin ja FC Wacker Tirolin päävalmentajana. Elokuussa 2007 hän siirtyi jälleen Cipron seuraajaksi, nyt SK Dynamo České Budějoviceen, jonka hän luotsasi kauden päätteeksi sijalle 13. Heinäkuussa 2008 hänestä tuli kreikkalaisen OFI Kreetan päävalmentajaksi, mutta sai potkut jo marraskuussa.
Michel Camdessus
Ura IMF:ssä
Tässä tehtävässä hän toimi aina eläkkeelle jäämiseensä saakka, 14:nteen helmikuuta 2000.
František Straka
Ura valmentajana
Toukokuussa 2009 Strakasta tuli Tšekin maajoukkueen päävalmentajaksi. Tarkoituksena oli pelastaa surkeasti alkaneet MM2010-karsinnat, mutta pesti päättyi jo kesäkuussa. Strakan johdolla Tšekki pelasi vain yhden ottelun, jossa se voitti Maltan 1–0.
Steinerkoulu
Steinerpedagogiikka
Steinerkasvatuksen tavoitteena on antaa lapsille ja nuorille mahdollisuus kehittyä itsenäisiksi, oma-aloitteisiksi, sosiaalisesti vastuullisiksi aikuisiksi, jotka kykenevät toimimaan rauhanomaisesti, eettisesti ja ekologisesti.
Koskiensuojelulaki
52) Tuulomajoen vesistössä Inarin, Sallan, Savukosken ja Sodankylän kunnissa; sekä
53) Koutajoen vesistössä Kuusamon, Posion ja Sallan kunnissa.
Kummeli Alivuokralainen
Käsikirjoitusvaihe ja rahoitus
Kun aihe elokuvalle oli keksitty, alkoivat Heikki Vihinen ja Timo Kahilainen käsikirjoittaa sitä. Vaikka elokuvassa on sama idea ja samoja näyttelijöitä kuin näytelmässäkin, piti elokuva kirjoittaa ulos teatterimiljööstä. Siihen kuului muun muassa pitkien repliikkien vähentäminen ja uusien roolien sekä tapahtumapaikkojen lisääminen. Teatteriversiossa ollaan vain Pauli Bergströmin ja Lauri Mustosen asunnolla, mutta elokuvassa ollaan myös Laurin ja Paulin työpaikoilla, John Molotovin kumitelakomppaniassa, Robbanin Sisätilapoikien liikkeessä, Bengt "Pena" Palmbergin kartanossa, Helsingin kaduilla ja toreilla, Ruotsin puolella ja Tansaniassa. Heikki Vihinen ja Timo Kahilainen hakivat käsikirjoitustukea Suomen elokuvasäätiöltä toukokuussa 2006 ja helmikuussa 2007 ja saivat täyden tuen käsikirjoitukselle. Kun lopullinen käsikirjoitus valmistui, Kummelit tarjosivat elokuvan Solar Filmsille. Markus Selin innostui elokuvan tuottamisesta, ja tuotanto käynnistyi. Solar Films sai elokuvalle Suomen elokuvasäätiöltä kehittämistukea maaliskuussa 2007 ja tuotantotukea helmikuussa 2008. Elokuvan kokonaisbudjetti on 1 300 000 euroa.
Kuvaukset
Elokuvan kuvaukset aloitettiin 23. heinäkuuta 2007 studiokuvauksilla Helsingissä. Silloin kuvattiin muun muassa kaikki Paulin ja Laurin Bulevardin asuntokohtaukset. Kuvaukset etenivät ulkokohtauksiin, ja niitä tehtiin muun muassa Inkoossa Degerön ja Kopparnäsin kylissä, Tampereella Pispalassa sekä Espoossa. Kesäkuvaukset kestivät elokuuhun asti. Elokuvan kuvaukset jatkuivat talvikuvauksilla helmikuussa 2008, jolloin kuvattiin alku- ja loppukohtaukset. Kuvaukset suoritettiin Itä-Afrikassa, Tansanian savanneilla, ja ne sijoittuvat Kilimanjarolle. Kuvausmatkalla olivat mukana Heikki Silvennoinen, Timo Kahilainen ja Heikki Vihinen sekä viiden hengen kuvausryhmä. Kuvaukset Tansaniassa kestivän yhden viikon. Matkalla kuvattiin myös niin sanottu making of -dokumentti eli mainosfilmin, jossa taustoitetaan elokuvan tekemistä.
Menestyminen
Kummeli Alivuokralainen teki vuoden parhaan kotimaisen avaustuloksen keräämällä ensimmäisenä viikonloppuna 35 898 katsojaa. Luku on kotimaisen elokuvan kaikkien aikojen kymmeneksi paras. Se on samalla kotimainen syyskuun viikonloppuennätys. Elokuva oli neljä viikkoa peräkkäin Suomen katsotuin elokuva. Elokuva sai 178 770 katsojaa ja oli vuoden kolmanneksi katsotuin kotimainen elokuva, jääden vain Risto Räppääjä ja Niko – Lentäjän poika elokuvien jälkeen. Elokuvaa on esitetty useasti myös ensi-illan jälkeen elokuvateattereissa, jonka jälkeen kokonaiskatsojaluvuksi tuli kaiken kaikkiaan 191 996 katsojaa. Lipputuloissa elokuva oli menestynein kotimainen. Solar Filmsin tiedotuspäällikön Rampe Toivosen mukaan Kummeli Alivuokralaisen katsojatavoite oli 150 000 katsojaa.
Steinerkoulu
Steinerpedagogiikka
Steinerpedagogiikan keskeisiä lähtökohtia on olettamus ihmisen henkisestä ydinolemuksesta, ikäkausiin perustuva opetus ja temperamenttioppiin. Muotoilut poikkeavat jonkin verran, mutta perustaltaan kyse on Steinerin antroposofisesta maailman- ja ihmiskuvasta. Steinerin ihmiskäsitys on pseudotieteellinen teoria, jossa ihmisen kehitys on liitetty myös planetaarisiin kehityskausiin. Rudolf Steiner totesi ensimmäisen steinerkoulun avauspuheessa, että "Waldorf-koulusta emme halua tehdä maailmankatsomuskoulua... antroposofia ei ole mikään opetussisältö, mutta pyrimme soveltamaan antroposofiaa käytännössä." Steiner itse ymmärsi ja ilmaisi olevansa huolissaan, että käsitys antroposofian opettamisesta saattoi haitata koulun asemaa.
Kummeli Alivuokralainen
DVD-julkaisu
Kummeli Alivuokralainen julkaistiin DVD:nä 3. joulukuuta 2008. DVD-julkaisun lisämateriaalina on Making of -dokumentti, Toimittaja Mooren tutkimuksia, Harjoituskuvaa Alivuokralainen -näytelmästä Tampereen Teatterissa, traileri ja teaseri. Julkaisija on Nordisk Film.
Steinerkoulu
Steinerpedagogiikka
Steinerpedagogiikassa ajatellaan, että kasvattajan roolin pääpaino muuttuu lasten ja nuorten ikävaiheen mukaan. Ensimmäisellä seitsenvuotiskaudella aikuisen tehtävä on olla ennen kaikkea jäljittelyn kohde ja rauhallisen ympäristön luoja. Toisella seitsenvuotiskaudella, johon ajoittuvat koululuokat 1–8, aikuisen pääsääntöinen rooli on olla luotettava auktoriteetti. Jotta opettajaan syntyisi turvallinen, pitkäkestoinen suhde, opettaa steinerkoulussa luokanopettaja kahdeksannelle luokalle asti suuren osan aineista. Alaluokilla opettajan tulisi tutustua hyvin oppilaisiinsa ja muodostaa jokaisesta selkeä käsitys. Havaintotyönsä apuna opettaja käyttää erilaisia luonnehtivia ja kuvailevia tapoja hahmottaa lapsia, muun muassa luonteenlaatuja kuvailevia temperamentteja. Kolmannella seitsenvuotiskaudella eli 14-vuotiaasta alkaen steinerpedagogiikassa katsotaan, että opettajan vakuuttavuus nuoren silmissä ei voi enää perustua aikuisen auktoriteettiin, vaan ainoastaan asiantuntemukseen.
Steinerkoulut eroavat opetustavoiltaan muista kouluista usealla tavalla. Huomiota kiinnittävät yleensä jakso-opetus, oppikirjattomuus, taideaineet sekä luokkamuotoisuus ja opettajakeskeisyys. Kirjojen käytön yleisyys vaihtelee kouluittain. Painetta oppikirjojen käyttöön ovat lisänneet mm. oppimistulosten vertailu muihin kouluihin. Steinerkouluissa opetettava eurytmia-niminen aine on liikkumista, musiikkia ja puhetta eleisiin yhdistävä taidemuoto. Harjoitukset sisältävät liikkumista usein pianonsoiton säestyksellä tai runojen mukaan. Alaluokilla sadut ja lorut ovat aineksina leikinomaisessa eurytmiassa. Steinerin mukaan eurytmian tarkoitus on tarjota konkreettinen todistus ihmisen osuudesta yliaistilliseen maailmaan, saada kiinni aikamme hengellisestä impulssista.
Steinerkoulu Suomessa
Suomen ensimmäinen steinerkoulu perustettiin Helsinkiin vuonna 1955. Vuonna 1977 tuli voimaan steinerkouluja koskeva laki, jonka piiriin kuului kolme steinerkoulua: Helsingin, Tampereen ja Lahden. 1980-luvulla kouluja perustettiin yksityisopetusryhminä. Eräänä syynä laajenemiselle oli se, ettei koululainsäädäntö tarjonnut käytännössä mitään muita vaihtoehtoja valtakunnallisesti ohjatulle peruskoululle. 1990-luvun alussa lakia muutettiin ja myös muut steinerkoulut saivat mahdollisuuden valtionapuun. Tämänkin jälkeen on perustettu yksittäisiä steinerpedagogiikkaa noudattavia kouluja, jotka ovat saaneet opetuksenjärjestämisluvan. Steinerkoulut ovat kannatusyhdistysten ylläpitämiä yksityisiä kouluja. Vanhemmat ovat yhdistysten jäseniä. Vuonna 2022 Suomessa toimii 21 steinerkoulua, joilla kaikilla on virallinen opetuksenjärjestämislupa. Näistä 9 antaa lukio-opetusta. Lisäksi on 37 yksityistä steinerpäiväkotia ja kolme hoitopedagogista erityissteinerkoulua (2022).
Suomen steinerkoulujen opetussuunnitelmat ja tuntijako noudattavat opetushallituksen määräämiä perusopetuksen ja lukion opetussuunnitelmien perusteita. Steinerkoulujen opetussuunnitelmissa on joitakin maailmankuvasta ja ikäkausiopetuksesta johtuvia poikkeamia yleisistä opetussuunnitelmista. Todistukset ovat pääasiassa sanallisia, oppilaan taitojen kehittymistä luonnehtivia lausuntoja. Numerotodistuksia annetaan lisäksi opetuslainsäädännön mukaisesti luokilla 7–9 ja lukioasteella.
František Straka
Ura valmentajana
Syyskuussa 2009 hänestä tuli slovakialaisseura MFK Ružomberokin uusi päävalmentaja. Kesäkuussa 2010 hän jätti slovakialaisseuran ja siirtyi Australian A-Leaguessa pelaavan North Queensland Furyn päävalmentajaksi. Australiassa Straka nousi nopeasti fanien ja median suosioon vaatemakunsa vuoksi. Pelillinen menestys oli sen sijaan vain kohtalaista ja lopulta seuran kausi A-leaguessa päättyi talousvaikeuksien vuoksi helmikuussa 2011. Strakan huhuttiin jatkavan Australiassa Melbourne Victoryn valmentajana, mutta hän palasi Eurooppaan puolalaisen Arka Gdynian valmentajaksi. Straka jätti Arkan kauden 2010/11 päätteeksi.
Bratsk
Bratsk on kaupunki Irkutskin alueella Siperiassa. Kaupunki sijaitsee Baikalista Jeniseihin virtaavan Angarajoen varrella, Bratskin tekojärven rannalla. Kaupungin asukasluku oli vuoden 2010 väestönlaskennassa 246 319.
Bratsk perustettiin 1631 linnoitukseksi. 1940-luvulla alueella oli suuria Gulagin vankileirejä, jotka rakensivat Baikalin–Amurin rautatietä. Kaupungin nopea kasvu alkoi 1950-luvulla 4 500 MW vesivoimalaitoksen rakentamisen myötä. Kaupungissa on suuri alumiinisulatto ja merkittävää selluloosateollisuutta.
František Straka
Ura valmentajana
Lokakuussa 2011 Straka palasi valmentajaksi kotimaahansa, kun liigan keskikastiin vajonnut SK Slavia Praha palkkasi hänet päävalmentajakseen. Slavian paikallisvastustajan Sparta Prahan kannattajat eivät hyväksyneet Strakan pestiä, sillä hänen katsottiin pettäneen entinen seuransa Sparta. Strakan pesti sujui myös pelillisesti kehnosti ja lopulta hän sai potkut jo maaliskuussa 2012.
Bratsk
Bratski on Baikalin–Amurin rautatien varrella ja siellä on kansainvälinen lentoasema.
František Straka
Ura valmentajana
Maaliskuussa 2013 Straka palasi valmennustehtäviin Tšekin liigan jumbojoukkue 1. FK Příbramin päävalmentajana. Straka nosti seuran pois putoamisviivan tuntumasta ja sarjapaikka säilyi lopulta reilusti kuuden pisteen turvin. Kausi 2013/14 alkoi kuitenkin kehnosti ja hän sai potkut marraskuussa 2013.
Bratsk
Väestö
thumb|300px|Bratskin suurvoimalan pato Venäjän keisarikunnassa järjestettiin väestönlaskenta 1897 ja Neuvostoliitossa 1926, 1939, 1959, 1970, 1979 ja 1989 sekä Venäjän federaatiossa 2002 ja 2010.
Steinerkoulu
Steinerkoulu Suomessa
Tunnettuja suomalaisia steinerkoulun käyneitä ovat muun muassa muusikko Lauri Porra, lastenpsykiatri Raisa Cacciatore, näyttelijä Heidi Herala, kansanedustaja Oras Tynkkynen, kansanedustaja Sofia Vikman, kuvataiteilija Heta Kuchka, kokki Sara La Fountain, näytelmäkirjailija Laura Ruohonen, rumpali Antti Lehtinen, sarjakuvataiteilija Ville Ranta, säveltäjä Kaija Saariaho, ohjaaja Lauri Maijala, kirjailija Hanna Tuuri, performanssitaiteilija Mimosa Pale sekä runoilija Juhana Vähänen.
Kritiikkiä steinerkouluista
Steinerpedagogiikkaa on ulkopuolelta arvosteltu kahdesta pääsuunnasta: Toisaalta pedagogiikan perusteita, maailmankuvaa ja ihmiskäsitystä sekä sielu- ja temperamenttioppeja pidetään pseudotieteellisinä eikä Steinerin selvänäkemää tietoa kosmisista lainsalaisuuksista sekä astrologisia ja okkultistisia väitteitä pidä nähdä vaikuttavana osana steinerpedagogiikkaa. Dosentti Heikki Ervasti ei katso uskottavaksi Steinerin oppeja kansansieluista, eetteri- ja astraaliruumiista, maahisista, juuriroduista ja ylipäätään hengentieteellisistä löydöksistä. Esimerkiksi sairauksien karmallista luonnetta ja vasenkätisyyden johtumista edellisestä elämästä hän ei näe mielekkääksi pedagogiseksi uskomukseksi. Antroposofiaa ei steinerkouluissa Suomessa opeteta, mutta Suomenkin steinerkoulujen oppiaineet eurytmia ja muotopiirustus ovat antroposofian pohjalta kehitettyjä ja se saattaa vaikuttaa opetukseen esimerkiksi siten, että liikuntatunnilla ei pelata jalkapalloa, kuvataidetunnilla ei saa piirtää ääriviivoja, biologiantunnilla korostetaan sydämen merkitystä tunteiden kannalta ja filosofiantunnilla kerrotaan temperamenttiopista. Pedagogiset käytännöt, oppiaineet ja opetukset ovat osin ymmärrettäviä ja loogisia, antroposofisesta näkökulmasta. Tarja Ehnqvistin mukaan antroposofia välittyy selvästi Helsingin Rudolf Steiner -koulun opetussuunnitelman filosofisiin perusteisiin, tavoitteisiin ja oppisisältöihin käsittäen metodit, tietoteorian, ihmiskäsityksen, opettajankoulutuksen, koulun hallinnon ja koulun kehittämisen.
Toisaalta antroposofiaa on kritisoitu uskontona. Steiner itse ei pitänyt esoteerista oppiaan uskontona. Steinerkouluissa on mahdollista osallistua eri uskontojen tunnustusten mukaiseen uskonnonopetukseen, elämänkatsomustietoon tai Steinerin perustaman Kristiyhteisö-nimisen uskontokunnan mukaiseen opetukseen.
Paavo Hiltusen mukaan steinerkoulut eivät informoineet 1980-luvulla vanhempia antroposofian uskonnollisesta luonteesta, siitä, että antroposofia läpäisee kaiken opetuksen eivätkä esimerkiksi eurytmian todellisesta tarkoituksesta. Eurytmian tarkoituksen esittämisessä on vaihtelua kouluittain ja päiväkodeittain: Toisinaan sitä kuvataan lähinnä musiikki- tai näyttämöltaideliikuntana. Toisaalta esim. Snellman-korkeakoulun opettaja Irmeli Salomaa kuvasi artikkelissaan Eurytmia: "Eurytmian opiskelija tekee monta hämmästyttävää löytöä sekä kehostaan että erityisesti sielustaan. Taiteellisten harjoitusten avulla hän löytää itsestään uinuvia sielunpuolia, joita ei aavistanut olevan olemassakaan". Risto Suurla, Reijo Wilenius ja Tony Dunderfelt vastasivat osittain kritiikkiin teoksessa Huomautuksia Paavo Hiltusen Steiner-kirjasta (1991). Heidän mukaansa Hiltunen erehtyy muun muassa väittäessään, ettei Steiner uskonut persoonalliseen, rukouksia kuulevaan jumalaan, ja että Steinerin harjoittama salatiede olisi tiedettä, joka on salattava ja että Steiner oli spiritisti. Heidän mukaansa salatiede on tiede salaisista asioista ja Steiner oli selvänäkijä, eikä spiritisti, mikä on eri asia.
Steinerkasvatuksen liitto
Alan valtakunnallinen steinerpedagoginen yhteistyöorganisaatio on Steinerkasvatuksen liitto, perustettu 2008, ruotsiksi Förbundet för steinerpedagogik, englanniksi Federation for Steiner Waldorf Education in Finland. Steinerpedagogiikan seura ry (SPS, perustettu 1953) ja Steinerprdagogiikan yhteisöt ry (SPY) olivat liiton edeltäjiä.. Steinerkasvatuksen liitto toimii Suomen steinerkoulujen ja -päiväkotien ja muiden rekisteröityjen steinerpedagogisten yhteisöjen yhteistyöorganisaationa, edistää jäsenten välistä yhteistoimintaa ja edustaa steinerpedagogiikkaa ja sen tuntemusta Suomessa jäsenjärjestöjensä rinnalla. Yhdistys toimii myös yhteistyöorganisaationa kansainväliseen steinerpedagogiseen liikkeeseen, ja valvoo Suomessa steinerkoulu- ja steinerpäiväkoti -nimien käyttöä.
Tehtävien toteuttamiseksi liitto mm. antaa lausuntoja, pitää yhteyttä päättäjiin, järjestää ja tukee steinerpedagogista tutkimus- ja selvitystyötä, esitelmä-, näyttely-, kurssi- ja seminaaritoimintaa sekä julkaisee steinerpedagogista kirjallisuutta.
Steinerkasvatuksen liiton johtokunnan puheenjohtaja on vuonna 2017 Helena Sandell Liiton hallitus toimii steinerpedagogiikan yhteistyö- ja asiantuntijaelimenä, joka käsittelee monia erilaisia steinerpedagogiikkaan ja sen toteuttamiseen liittyviä kysymyksiä.
Steinerkasvatuksen liiton edeltäjä, Steinerpedagogiikan seura on edustanut steinerpedagogiikkaa Suomessa jo ennen ensimmäisen steinerkoulun perustamista Suomeen. Steinerkasvatuksen liiton ensimmäinen puheenjohtaja Jarno Paalasmaa toimi myös Steinerpedagogiikan seuran puheenjohtajana. Aiempia seuran puheenjohtajia ovat olleet mm. Reijo Wilenius, Marja Dahlström, Lea Blåfield ja Simo Taimi.
Steinerkoulut ja -päiväkodit kuuluvat kansainvälisiin verkostoihin, kuten: ECSWE - The European Council for Steiner Waldorf Education, IASWECE - International Association for Steiner/Waldorf Early Childhood Education, Hague Circle - International Council for Steiner Waldorf Education.
Suomen steinerkoulujen oppilasyhdistys SKOY
Suomen steinerkoulujen oppilasyhdistys ry on steinerkoulujen yläluokkalaisten perustama kattojärjestö oppilaskuntatoiminnalle juuri steinerkouluissa. Yhdistyksen toiminta lähti käyntiin syksyllä 2002. Tällä hetkellä mukana on steinerkoulujen oppilaita lähes kymmenestä eri koulusta ympäri Suomea.
Puheenjohtajina ovat toimineet Julian Remes 2002-2004, Lauri Maijala vuoden 2005 ja Miika Tomi vuoden 2006. Vuonna 2007 yhdistyksen puheenjohtajana toimi Pia Johansson, kautena 2008-09 Milja Tomi ja kautena 2009-10 Elina Hammarström.
Chuck (albumi)
Chuck on Sum 41 -yhtyeen studioalbumi, joka julkaistiin 12. lokakuuta 2004. Se on myös yhtyeen viimeinen albumi, jossa on mukana kitaristi Dave Baksh. Hän jätti yhtyeen 11. toukokuuta 2006. Levy sai nimensä YK-rauhanturvaaja Chuck Pelletieriltä.
Stratego (kappale)
Stratego on brittiläisen metalliyhtye Iron Maidenin kappale sekä toinen singlejulkaisu yhtyeen uusimmalta studioalbumilta Senjutsu. Kappale julkaistiin 19. elokuuta 2021, ja sille tehtiin myös musiikkivideo. Kappaleen on säveltänyt yhtyeen kitaristi Janick Gers ja sanoittanut basisti Steve Harris. ”Stratego” on järjestykseltään toinen Senjutsun kappalelistalla sekä albumin toiseksi lyhyin kappale noin viiden minuutin mittaisena. Kappale kertoo soturin viimeisistä hetkistä.
Saarijärvi (Multia, Kierrosperä)
Saarijärvi on Keski-Suomessa Multialla ja Saarijärvellä Kierrosperän kylän lähellä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 38 hehtaaria ja se on 1,6 kilometriä pitkä ja 500 metriä leveä. Järvellä on kartan mukaan kaksi saarta. Sen rantaviivan pituus on 5,2 kilometriä. .
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Keuruun reitin valuma-alueen (35.6) Tarhianjoen alueella (35.63), jonka Kukonjoen alueeseen (35.634) se kuuluu.
Itämaa
pienoiskuva|Pohjoinen Ruotsi ja Suomi [[Kalmarin unionin aikaan vuodelta 1880 olevassa kartassa. Suomen kohdalla kartassa lukee Österland eli ”Itämaa”.]] Itämaa oli nykyisen eteläisen Suomen aluetta tarkoittanut ruotsalaisten käyttämä nimitys, joka esiintyy keskiaikaisissa asiakirjoissa noin vuosina 1350–1470. Tätä ennen he käyttivät alueesta monikollista nimitystä itämaat.
Itämaahan kuuluivat ne Pohjanlahden itäpuoliset Ruotsin valtakunnan alueet, jotka jäivät Norlannin eteläpuolelle. Ruotsille kuuluneet Pohjanmaan pohjoiset osat olivat Norlantia, eivät Itämaata. Itämaa ei ollut hallinnollinen kokonaisuus, vaan kyseessä oli maantieteellinen yhteisnimitys valtakunnan itäisille linnalääneille.
1300-luvun alkupuolella, kun Ruotsin kuninkaan valta oli heikentynyt, Pohjanlahden itäpuoliset alueet olivat jonkin aikaa käytännössä jakautuneina kahteen hallinnolliseen piiriin. Turun ja muiden läntisten linnaläänien asioita hoiti varsin itsenäisesti Turun linnan päällikkö eli ”Suomen päämies” (lat. capitaneus Finlandiae) ja vastaavasti Viipurin linnaläänin asioita Viipurin linnan päällikkö. Täysi-ikäistyttyään kuningas Maunu Eerikinpoika ryhtyi lujittamaan kuninkaan valtaa. Hän nimitti 8. syyskuuta 1340 edellä mainittujen kahden valtapiirin käskynhaltijaksi suosikkinsa Dan Niilonpojan, ja tällöin käytettiin koko alueesta ruotsinkielistä nimitystä Österland.
1400-luvulta lähtien nimi Finland (Suomi), joka oli siihen saakka tarkoittanut vain Varsinais-Suomea, laajeni merkitykseltään ja syrjäytti nimityksen Itämaa.
Esimerkiksi Mikael Agricola, sen sijaan että olisi kirjoittanut ”Itämaasta”, käytti vuonna 1548 nimeä Suomi rinnan sekä vanhassa että uudessa merkityksessä: ”Sille echke teme coco Somen Makunda ombi yxi Hijppakunda [uudempi merkitys!] nin se quitengin Seitzemen Päruchtinan Länein iaetan ninquin Jacobus Zeiglerus Landanus kirioittapi. Joista se Ensimeinen ia ylimeine' ombi se Etele ia pohia Some [so. Varsinais-Suomen etelä- ja pohjoisosa; vanhempi merkitys!].”
Bovespa
right|150px|Logossa lukee A bolsa do Brasil. Bovespa (Bolsa de Valores de São Paulo) on brasilialainen, São Paulossa toimiva pörssi. Se perustettiin 23. elokuuta 1890. 300px|right|thumb|Pörssi-kaupankäyntiä, 1920-luvun puoliväli.
Bovespa on Latinalaisen Amerikan suurin pörssi. Sen keskimääräinen päivittäinen vaihto on 1 221 miljoonaa realia (vuoden 2004 tilasto). Pörssi toimi valtion laitoksena vuoteen 1966 asti, jolloin siitä tuli voittoa tavoittelematon yhteisö.
Antroposofia
thumb|right|Goetheanum II. Antroposofisen seuran keskuspaikka (1997). Antroposofia on maailmankatsomuksellinen liike, jonka perusti aiemmin teosofisessa liikkeessä vaikuttanut itävaltalainen Rudolf Steiner.
Antroposofinen liike
Rudolf Steiner aloitti henkisten näkemyksiensä esittelemisen 1890-luvun lopulla, jolloin hän ei tuntenut paljon teosofiaa. Teosofisista piireistä hän löysi ajatuksilleen kiinnostuneita kuulijoita. Steinerin henkisten esitysten ensimmäisiä aiheita oli Goethen kaunokirjallisuuden esoteerinen puoli. Steiner luennoi asioista, jotka koki hengentieteellisesti selvittäneensä: ”Kenellekään ei jäänyt epäselväksi, että esittäisin Teosofisessa seurassa vain omia, tutkimalla näkemiäni tuloksia, sillä sanoin sen kaikissa mahdollisissa tilanteissa”, Steiner kirjoittaa omaelämäkerrassaan. Steiner piti henkisyyttä käsitteleviä esitelmiä alusta lähtien myös Teosofisen seuran ulkopuolella.
Vuonna 1902 Steiner astui Teosofisen seuran Saksan jaoston johtoon. Vuodesta 1906 lähtien alkoivat ristiriidat Steinerin ja Teosofisen seuran näkemysten välillä. Ne kärjistyivät vuonna 1913, jolloin Steinerin johtama jaosto erotettiin Teosofisesta seurasta koska Steiner ei hyväksynyt suunnitelmaa tehdä hindupoika Jiddu Krishnamurtista uusi messias. Paitsi, että Steiner ei hyväksynyt Jeesuksen uutta inkarnaatiota, taustalla oli myös ristiriita Intiaa keskuspaikkana pitävien ja Besantin johtamien teosofien sekä länsimaista henkeä ja erityisesti germaanisen rodun erityisyyttä korostavan Steinerin välillä. Eron yhteydessä Steiner vei mukanaan 2500 saksalaista teosofia sekä jonkin verran ulkomaalaisia ja perusti Antroposofisen seuran. Vuonna 1921 joukko Steinerin kannattajia perusti myös kristinuskon uudistusliikkeeksi tarkoitetun Kristiyhteisön, josta vuotta myöhemmin muodostettiin varsinainen kirkko.
Osa Steinerin luentojen ja kirjojen aihepiireistä muistuttaa teosofiaa. Tällaisia ovat Steinerin näkemykset muun muassa jälleensyntymisestä, karmasta, maan kehityksestä, kansansieluista, kulttuurikausista, Lemuriasta ja Atlantiksesta sekä luonnonhengistä ja enkelikunnista.
Jotkut antroposofit korostavat oppinsa eroavuutta teosofiasta. Kummatkaan eivät mielellään esittäydy uskonnollisena lahkona tai kulttina. Steinerin mukaan antroposofia on henkinen tiede, jonka ei ole tarkoitus ottaa uskonnon tehtävää, vaan täyttää "hengellisyyden vaatimat tehtävät nykyisessä kulttuurissa".
thumb|right|Goetheanum II [[Dornachissa, Sveitsissä. Läntinen sisäänkäynti.]] Steinerin antroposofiseen hengentieteeseen yhdistyvät steinerpedagogiikka steinerkouluineen, biodynaaminen viljely ja antroposofinen lääkintä.
Steiner pyrki laajentamaan tieteellistä toimintaa, mutta Steinerin Geisteswissenschaft ei ole erillinen tieteellinen alue suhteessa muihin alueisiin, vaan epistemologinen positio, joka läpäisee koko tieteellisen kentän. Se on pyrkimys sovittaa  tieteellinen  toiminta  monistiseen  ja  idealistiseen  katsantokantaan, jossa ihminen ja maailma (kuten myös tietoisuus ja luonto) ovat osa samaa holistista kokonaisuutta. Steinerille
Geist on läsnä kaikessa todellisuudessa, yhtä lailla luonnossa kuin ihmisessä. Mutta se on ikään kuin kätkettynä “tavalliselle” tietoisuudelle. Ihmisellä on kuitenkin kyky  kehittää  korkeampia  tiedostuksen  muotoja,  joiden  avulla  ihmisen  ja  maailman välinen kuilu kapenee, tai Steinerin sanoin: “Me näemme yksilön ensi kädessä erillisenä olentona, koska emme heti näe niitä lankoja, joilla kaikkeuden perusvoimat vaikuttavat elämänpyörämme liikkeeseen”. Nämä “kaikkeuden perusvoimat” on, Steinerin mukaan, mahdollista tavoittaa intuitiivisen ajattelun avulla. Näkemys ihmisen henkisestä kehityksestä – jossa henki viittaa maailman ontologiseen rakenteeseen – on aivan keskeinen teoreettinen olettamus steinerpedagogiikan ja muiden Steinerin ajattelusta alkunsa saaneiden käytännön virikkeiden taustalla.
Steinerin ajattelusta
Steinerin ajatukset levisivät aluksi hänen ahkeran luennointinsa ansiosta. Liikettä levitettiin luennoista tehtyjen kirjojen ja hänen kirjoittamiensa kirjojen kautta. Jo hänen varhaisessa teoksessaan Vapauden filosofia (1894) antroposofiset ajatukset alkoivat muotoutua.
Filosofisessa vaiheessaan Steiner tutki tieto-opillisia ongelmia, ja hänen tieto-opilliset näkemyksensä loivat pohjaa hänen antroposofiselle vaiheelleen. Metafyysistä ja tieto-opillista kantaansa Steiner kutsui teoksessaan Vapauden filosofia monismiksi. Hän tarkoitti sillä näkemystä, että maailma muodostaa yhtenäisen todellisuuden, jota ihminen voi ymmärtää välittömän havainnon yhtyessä käsitteitä muodostavaan ajatteluun. Steiner näki havainnot annettuina mutta sinänsä täysin jäsentymättöminä. Ihmisen tulee ajattelussaan toteuttaa vapaata henkeä ja jäsentää maailmansa. Täysi todellisuus tavoitetaan, kun nämä kaksi puolta yhdistyvät tiedostamisen tapahtumassa. Steiner ajatteli, että kun todella vapaat ihmiset muodostavat käsitteitä, he tulevat lopulta samaan tulokseen. Tämä pätee myös moraalin alueella, eli kaksi aidosti moraalista ihmistä saavuttavat Steinerin mukaan yhteisymmärryksen. Steiner kirjoitti: ”Vapaa ihminen elää luottamuksessa siihen, että toinen vapaa ihminen kuuluu samaan henkiseen maailmaan kuin hän ja kohtaa pyrkimyksissään hänet.”
Steinerin mukaan ”näkyvän maailman takana on näkymätön, lähinnä aisteilta ja näihin aisteihin sidotulta ajattelulta kätketty maailma”. Hengentiede tarkastelee tätä maailmaa. Steiner piti aistimaailmaan rajoittunutta luonnontiedettä riittämättömänä ja ajatteli, että koko todellisuuden ymmärtämiseen tarvitaan hengentiedettä.
Hengentiedettä harjoitetaan selvänäköisyyden ja meditaation avulla. Steiner kirjoitti aiheesta: ”Tien hengentieteeseen voi löytää itselleen sopivana ajankohtana jokainen ihminen, joka – – aavistaa sen [kätketyn maailman] olemassaolon.” Korkeampia maailmoja tiedostaakseen ihmisen tulee kehittää itselleen siihen soveltuvat henkiset havaintoelimet. Esimerkiksi kirjoissaan Antroposofinen hengentiede ja Henkisen tiedon tie Steiner kuvaili erilaisia harjoituksia, joilla ihminen voi kehittää henkistä havaintokykyään. Kosmoksen ja Maan tiloista voidaan saada tietoa siksi, että kosmoksella on oma muistinsa, joka tallettaa kaiken tapahtuneen. Steiner kutsui tätä muistia muiden teosofien tavoin akasha-kirjoiksi.
Steiner perusti antroposofian länsimaiseksi vapaaksi hengentieteeksi, jota voi harrastaa uskontoon, rotuun tai sukupuoleen katsomatta. Uskontojen osalta Steiner oli sitä mieltä, että eri uskonnoilla on oma tehtävänsä Maan kehityksessä.
Eräs kiistelty kohta Steinerin ajatuksissa on hänen esityksensä eri rotujen järjestyksestä maailmankehityksessä sekä hänen esittämänsä kommentit, joita juutalaiset ovat tulkinneet kielteisiksi juutalaisuudelle. Eräässä luentosarjassaan Steiner on todennut, että suuntautuminen antroposofiaan auttaa ihmistä irtautumaan rodunomaisuudesta, jolloin sellaiset ulkoiset tuntomerkit eivät enää määrää hänen elämäänsä.
Maailmankaikkeuden historiasta Steiner väitti, että Maa-planeetta on jo käynyt läpi kolme aikaisempaa "planetaarista tilaa". Aikaisemmat ruumiillistumat ovat olleet Saturnus, Aurinko ja Kuu. Sielunvaellusopin kanssa analogisesti ruumiillistumien välillä on ollut "henkinen tila". Maan kehitys ei pääty nykyiseen vaiheeseen, vaan edessä on vielä kolme uutta ruumiillistumaa, jotka ovat Jupiter, Venus ja Vulkanus.
Steinerin kirjallisesta tuotannosta
Steinerin tuotannon kokonaissivumäärä on lähes 90 000. Esitelmiä hän piti noin 6 000. Tekstejä on koottu yli kolmeensataan kirjaan, ja Suomen antroposofinen liitto on suomentanut niistä noin kymmenesosan. Osa teoksista on Steinerin itsensä kirjoittamia ja osa on julkaistu hänen pitämistään esitelmistä tehdyistä pikakirjoitusmuistiinpanoista.
Steiner kirjoitti, että hengentiedettä voi ajattelun kautta ymmärtää myös henkilö, jolla ei itsellään ole henkistä näkökykyä. Teoksen Antroposofinen hengentiede esipuheessa hän toteaa: ”Tämä ymmärrettävyys katoaa vain siinä tapauksessa, jos ihminen itse asettaa esteitä sen tielle, jos hän ottaa omikseen ne ennakkoluulot 'tiedon rajoista', jotka tämä aika on itselleen muodostanut.” Teoksen Henkisen tiedon tie esipuheessa hän kirjoittaa hengentieteen esityksistä ja niiden suhteesta tavalliseen tieteeseen: ”Tosiasiain tutkimiseen vaaditaan kykyä astua henkiseen maailmaan, mutta kun ne on löydetty ja kuvattu, voi niiden totuudesta vakuuttua myös sellainen, joka ei itse niitä havaitse. Suuri osa näistä tosiasioista voidaan tarkistaa käyttämällä todella ennakkoluulottomasti tervettä arvostelukykyä.” Jatkuen pian: ”Mitä ennakkoluulottomammin vertaillaan hengentiedettä ja positiivisia tieteellisiä tuloksia, sitä ilmeisemmäksi käy niiden yhtäpitävyys.”
Steiner piti itseään selvänäkijänä, jolla oli pääsy akasha-kirjoihin ja näin ollen siis salattuun tietoon. Niinpä lähes koko Steinerin huomattavan laaja tuotanto perustuu hänen selvänäkökyvyillään hankkimiinsa tietoihin.
Kirjassaan Henkisen maailman kynnys Steiner kuvaa henkisen maailman elementaarista osaa ja kertoo havainneensa elementtien olentoja maasieluja (joihin voi viitata gnoomeina), ilmasieluja, vesisieluja ja tulisieluja. Tässä teoksessa, kuten useissa muissakin teoksissaan (esim. Henkisen tiedon tie), Steiner painottaa voimakasta etiikkaa henkisen näkökyvyn kehittämisessä. Hän kirjoittaa: ”Todellinen rakkaus, aito hyväntahtoisuus ovat... sellaisia sielunelämyksiä, jotka vahvistavat tajunnan voimia selvänäköisyyden saavuttamiselle välttämättömällä tavalla.” Steinerin kuvaama elementaarisen alueen tutkimus ei luonnollisestikaan täytä perinteisiä tieteellisen tiedon tunnusmerkkejä. Steiner ei ajatellut, että tällaisia asioita voisi tai pitäisi todistaa perinteisen tieteen käsittämässä muodossa.
Steiner ei sinänsä kieltänyt luonnontieteitä, mutta hän uskoi, että niillä saadaan tietoa vain fyysisestä maailmasta. Koska Steiner katsoi, että maailmalla, luonnolla ja ihmisellä on myös henkinen puolensa, jäävät tavalliset luonnontieteet hänen mielestään puutteellisiksi. Esimerkiksi teoksessaan Rätsel der Philosophie (engl. The Riddles of Philosophy) hän kertoo Einsteinin suppeammasta suhteellisuusteoriasta, että se onnistuu hänen mielestään kuvaamaan fyysistä maailmaa. Samalla se Steinerin mukaan osoittaa ihmiselle, että hänen tulee löytää oma sisäisyytensä ja elämän henkinen ulottuvuus, jottei hänen tarvitse jäädä ainoastaan suhteellisuuksiin.
Steiner oli oman näkemyksensä mukaan kristitty. Hänen esittämänsä ajatukset kristinuskon kysymyksistä tosin eroavat varsin paljon suurten kristillisten kirkkojen opeista. Luennoidessaan näistä käsityksensä mukaan syvästi pyhistä asioista hän piti tärkeänä, että kuulijat ymmärsivät jo antroposofisia käsitteitä. Esitelmissään Jeesuksesta Kristukseen hän pyrki selventämään Kristuksen ilmestymisen tapahtumaa. Steiner katsoi, että maailmaan syntyi samoihin aikoihin kaksi Jeesus-poikaa eri sukuhaaroihin. Salomon sukuhaaran Jeesus ja nasaretilainen Jeesus yhdistyivät, kun Jeesus Nasaretilainen oli Jerusalemin temppelissä käymässä 12-vuotiaana. Silloin häneen siirtyi Salomon sukuhaaran Jeesuksen minuus, joka Steinerin mukaan oli jälleensyntynyt Zarathustra. Hän toi mukanaan suuret sisäiset voimat aiemmista elämistään. Jeesus Nasaretilaiselle elämä maan päällä oli puolestaan ensimmäinen kerta, jonka vuoksi hän oli täysin puhdas ja avoin sydämeltään. Kun kaksi Jeesusta yhdistyivät, yhdistyi samalla vuosituhansien kehityksen tulos ja täydellinen puhtaus. Steinerin mukaan Salomon sukuhaaran Jeesuksen fyysinen ruumis kuoli samalla hetkellä, kun hänen henkensä siirtyi Jeesus Nasaretilaiseen. Myöhemmin Jordanin kasteessa Kristus-olemus liittyi Jeesukseen Zarathustran minuuden jättäessä sen. Kristuksen laskeutumista maailmaan ja hänen kärsimystietään ristillä Steiner kutsui suurimman jumalallisen rakkauden ilmaukseksi. Kun Jeesuksen fyysinen ruumis kuoli ristillä, Kristus poistui siitä ja jäi vaikuttamaan Maan piiriin.
Steinerin teos Yleinen ihmisoppi on koottu luennoista, joita Steiner piti ensimmäisen perustamansa koulun opettajille loppukesällä 1919. Kirjassa Steiner tiivisti käsityksensä oikeanlaisesta pedagogiikasta seuraavasti: ”Läpäise itsesi mielikuvituksen kyvyllä, omaa rohkeus totuuteen, teroita tunnettasi sielullisesta vastuullisuudesta.” Kokonaisuutena kirja on erittäin vaikeasti avautuva. Steiner kuvasi siinä muun muassa näkemyksiään ihmisen fysiologiasta, joista Marie Steiner kirjoitti lainaten Steinerin puhetta esipuheeseensa: ”Ruumiillisuuden moninaista, salaperäistä tapahtumista on tunnettava aivan uuden fysiologian avulla - fysiologian, jota nykyisellä tieteellä ei vielä ole.” Steinerin henkiseen näkemykseen fysiologiaan liittyen kuuluu muun muassa seuraava kohta: ”Henkis-sielullinen pyrkii jatkuvasti imemään hänet [ihmisen] itseensä.” Jatkuen pian: ”Ja ellei henki ole kyllin vahva, meidän itsemme täytyy leikata itsestämme kappaleita, kuten esimerkiksi kynsiä, koska ulkoapäin vaikuttava henki tahtoo imuvaikutuksellaan ne hävittää.”
Steinerin pedagogisista luentosarjoista on julkaistu ja suomennettu myös esimerkiksi Opettamisen taito ja Kasvatus- ja opetustaito. Ne ovat Yleistä ihmisoppia käytännönläheisempiä ja jonkin verran helpommin lähestyttäviä. Siitä miten Steinerin ajatuksia sovelletaan nykypäivänä steinerkouluissa, on kirjoittanut muun muassa Steiner­kasvatuksen liiton pitkäaikainen puheenjohtaja Jarno Paalasmaa teoksissa Omassa rytmissä, Steinerkoulun idea ja käytännön sovellukset (PS-kustannus, 2009) sekä Steinerkoulun ABC. Leikistä luovaan ajatteluun (Into Kustannus, 2019).
Taide antroposofiassa
Steiner ajatteli, että taiteilla on parantavaa vaikutusta, ja antroposofisessa lääkinnässä käytetään taideterapioita. Steinerpedagogiikassa koko opetus- ja oppimistapahtuma pyritään luomaan taiteelliseksi prosessiksi. Antroposofian piirissä on myös kehitetty uusi taidemuoto, eurytmia.
Taiteilla oli Steinerille suuri merkitys. Hän näki taiteen tekemisen sekä henkisten asioiden ilmaisukeinona että ihmisen sisäisen kehityksen edistäjänä. Steiner katsoi taiteen harjoittamisen tekevän ihmisen ajattelun liikkuvaksi ja taiteen voivan elävöittää antroposofista liikettä.
Kuvataiteessa Steiner laittoi alulle goetheanistisen taiteen. Kirjassa New Eyes for Plants goetheanistista taidetta opettavat tohtori Margaret Colquhoun ja kuvanveistäjä Axel Ewald kuvaavat kurssiensa ydintä seuraavasti: ”Matka heräämiseen kokemuksen kautta, johon kuuluvat sekä ympäröivän luonnon että oman sisäisen luovuuden havaitseminen.” Goetheltä vaikutteita saaneessa goetheanistisessa taiteessa on pyrkimyksenä tarkastella luontoa yhdistämällä taiteellinen ja tieteellinen suhtautuminen.
Antroposofian kritiikki
Antroposofian kritiikkiä esittäneiden mukaan aatteen todellisuuskäsitys on epätosi ja näennäistieteellinen. Arvostelijoiden mukaan Steiner pyrki tietoisesti väistämään kriittiset arvioinnit, sillä hän ei halunnut esitellä oppejaan kokonaisuudessaan. Hän halusi, että antroposofiaan perehdytään vähitellen. Perustavalla tavalla voi Steinerin mukaan oppiin perehtyä vasta sitten kun on päässyt eroon kriittisestä asenteesta.
Lähteet
Pikakirjoitusmuistiinpanoista julkaistuja teoksia Steiner ei ole itse tarkistanut.
Vyborgskaja tselljuloza
OAO Vyborgskaja tselljuloza on Johanneksessa Viipurin eteläpuolella sijaitseva paperi- ja sellutehdas, aiemmalta nimeltään Viipurin paperi- ja sellutedas (Vyborgski tselljulozno-bumažnyi kombinat).
Vyborgskaja tselljuloza on Johanneksen kunnan tärkein työnantaja, joka suoraan työllistää noin 28 % työikäisestä väestöstä.
Historia
Johanneksen sellutehdas perustettiin Suomessa vuonna 1928 sulfiittisellutehtaana. Paperintuotanto alkoi yhdellä koneella vuonna 1936, jolloin tehdas oli Hackmanin omistuksessa. Johanneksen tehdas vaurioitui talvisodassa, ja se myytiin 1942 Wärtsilä-Selluloosa Oy:lle, joka kuitenkin joutui luopumaan tehtaasta Suomen alueluovutusten yhteydessä. Sellutehtaan kapasiteetti luovutushetkellä oli noin 30 000 t/v.
Neuvostoliiton romahdettua tehdasta ryhdyttiin yksityistämään. Tehtaan omistussuhteisiin liittyi erimielisyyksiä 1990-luvun lopulla, kun sen otti haltuunsa Olhavan alumiinisulaton hallitsema Isoon-Britanniaan rekisteröity yritys. Työntekijät rekisteröivät toisen yrityksen ja ylläpitivät tehdasta sen lukuun. Yhtiön omistaa kokonaan OAO Sjasski tselljulozno-bumažnyi kombinat.
Tehtaalla valmistetaan nykyisin selluloosaa sekä hienopaperia kapealla Voithin toimittamalla paperikoneella, joka on valmistettu vuonna 1995.
Konesota
Konesota, laitesota tai merkkisota on laitevalmistajien välinen kilpailuasetelma, jossa markkinoita hallitsevat laitemerkit kilpailevat markkinaosuuksista. Kamppailulle on ollut ominaista, että myös koneiden käyttäjät ovat olleet aktiivisessa roolissa konesotien käynnistäjinä ja ylläpitäjinä.
Konesotia käyttäjien näkökulmasta tutkineiden Petri Saarikosken ja Markku Reunasen mukaan tietokoneilla ja pelikonsoleilla on ”vannoutuneita kannattajia” rock-yhtyeiden tapaan. Vastakkainasetteluja syntyy hallitsevien konemerkkien tai käyttöjärjestelmien vannoutuneiden käyttäjäryhmien välille. Tyypillinen konesota on esimerkiksi PC- ja Apple-tietokoneiden käyttäjien välinen kilpailu.
Konesota-nimitys on peräisin englanninkielisistä käsitteistä home computer wars ja console wars. Käsitteen alkuperä on epäselvä, mutta sitä alettiin käyttää alan lehdistössä 1980-luvun alkupuolella, jolloin sillä viitattiin laitevalmistajien väliseen kilpailuun. Tietokonevalmistaja Commodoren perustaja Jack Tramiel teki käsitettä itse tunnetuksi. Vuosikymmenen kuluessa terminologia tuli myös suomalaisen tietokonelehdistön käyttöön. 2000-luvulla käsite alkaa olla jo vanhanaikainen, sillä tietokoneiden väliset erot ovat lähinnä ohjelmistosta riippuvaisia.
Medioissa konesotia on käsitelty paitsi kilpailijoiden yrityksinä syöstä toiset markkinoilta myös käyttäjien välisinä vastakkainasetteluina. Saarikosken ja Reunasen mukaan käyttäjien toiminta voi olla ruohonjuuritasolla ”hyvinkin tunteenomaista”. Toisaalta käyttäjien välisiin sotiin on liittynyt myös paljon ironiaa ja leikkimielisyyttä, ja ne ovatkin olleet myös viihdettä eri osapuolille. Argumentoinnin vakavuudesta riippumatta konesodat ovat olleet käyttäjille keino luoda yhteisöllisyyttä.
1980-luvun konesodat
thumb|MikroBitissä 3/1984 julkaistu Commodore 64:n ja Spectravideo 328:n vertailu sai lukijat lähettämään toimitukseen sadoittain kirjeitä. Petri Saarikosken ja Markku Reunasen mukaan laitteet oli kuvattu kannessa ”avaruudessa leijuviksi aluksiksi, jotka selvästi uhkasivat käydä toistensa kimppuun.” 1980-luvulla kotitietokonemarkkinat alkoivat avautua. Ensimmäinen Suomessa paljon myynyt kotitietokone oli Commodoren ViC-20. Vuonna 1984 myyntimäärät nousivat voimakkaasti ja suosio jatkui seuraavana vuonna; yhteensä vuosina 1984–1985 myytiin yli 100 000 tietokonetta. Commodore-merkkisillä tietokoneilla oli kansainvälisestikin tarkasteltuna huomattava ylivalta markkinoilla. Commodore 64:llä oli arviolta 70 prosenttia markkinoista, kun Spectravideo MSX:llä oli vain 10 prosenttia. Muitakin koneita myytiin, mutta ne saivat vain marginaalisen käyttäjäkunnan. Konemerkeille alkoi syntyä uskollisia kerhoja ja kaveriporukoita, joissa jaettiin tietoa, pelejä ja hyötyohjelmia. Harrastus oli poikien ja nuorten miesten hallitsemaa.
Commodore 64 oli suosittu sen laajan pelikirjaston takia. Muiden koneiden käyttäjät usein halveksuivat peliharrastajia ja pyrkivät korostamaan omien koneidensa hyötykäyttöominaisuuksia. Alan lehdistö, eli Printti (1984–1987) ja MikroBitti (1984–), huomioi vastakkainasettelun kirjoittelussaan. Printin päätoimittaja Reijo Telaranta oli suhtautumisessaan kriittinen ja näki konesodissa uskonsotien kaltaisia piirteitä.
MikroBitin loppuvuodesta 1984 julkaisema laitevertailu Commodore 64:n ja Spectravideo 328:n välillä aiheutti palauteryöpyn toimitukseen. Lehden yleisönosastopalstalla julkaistuissa lukijakirjeissä argumentoitiin teemalla ”miksi minun koneeni on parempi kuin sinun”. Toisinaan lukijoiden provosoivat kirjeet olivat korostuneen humoristisia. Kirjeissä saatettiin myös kritisoida lehden linjaa Commodore-myönteisyydestä ja toisaalta puolustaa sitä laajemman käyttäjäkunnan takia. Kirjoittelulle olivat tyypillisiä myös sivustaseuraajien esittämät ”tulitaukoehdotukset”, joiden jälkeen toimitus lopetti konesotaviestien julkaisun yleisönosastolta. Vuoden 1985 jälkeen ensimmäinen konesota laantui, ilmeisesti Commodoren markkinaylivallan takia.
Uusi, 16-bittinen konesota käynnistyi 1980-luvun lopulla. Markkinoille tulivat Commodoren seuraaja Amiga 500 ja sen kilpailijaksi Atari ST. Lehdistössä Atari ST:n uskottiin olevan vahva kilpakumppani Amigalle, ja MikroBitin lukijat saattoivat hermostua toimittajien kirjoittamista myönteisistä jutuista. Muun muassa Niko Nirvi sai paljon kritiikkiä myönteisistä Atari ST -jutuistaan. MIkroBitti päätti vuoden 1989 lopulla, ettei se enää julkaisisi Atari ST:n ja Amigan vastakkainasettelua koskevia lukijakirjeitä. Pahin konesota laantui jälleen mediassa, vaikkakin harrastajien keskuudessa se jatkui vielä muutaman vuoden. Atari ST ei menestynyt markkinoilla kovin hyvin, mikä vaikutti myös tilanteeseen.
1980-luvun konesotia yhdisti keskustelun tiivistyminen kahden hallitsevan merkin välille. Tavallisesti kiistelijät pyrkivät osoittamaan oman konemerkkinsä ylivertaisuuden tekniikassa, pelivalikoimassa tai laitteen myyntimenestyksessä. Lehdistö myös piti keskustelua aktiivisesti itse yllä, sillä lukijakirjeet olivat helppo tapa aktivoida lukijoita.
1990-luvun konesodat
1990-luvulla Commodore alkoi menettää suosiotaan ja IBM PC -yhteensopivat koneet yleistyivät kodeissa. PC-pelaaminen alkoi yleistyä, ja Suomen ensimmäinen tietokonepelilehti Pelit perustettiin 1992. Ensimmäinen konesota Pelit-lehden lukijakirjeissä puhkesi Amigan ja PC:n välille. Kiista oli kiihkeimmillään kun Amigan käyttö pelikoneena marginalisoitui. Pelit-lehden toimitus kuitenkin vältti ”juupas–eipäs”-tyylisten väittelyjen julkaisemista lukijapalstalla.
B-SAT
Broadcasting Satellite System Corporation (B-SAT) on japanilainen tietoliikennesatelliittiyhtiö. Sen pääkonttori on Tokiossa.
Se perustettiin vuonna 13. huhtikuuta 1993. Se perustajiin kuului Hi-Vision broadcasting–yhtiö. Muut osakkaat:
Sen satelliittien ohjauskeskus on Kawaguchissa. Yhtiö välittää satelliiteillaan televisio-ohjelmia 12 GHz taajuudella.
Se oli 1990-luvun alussa 19. suurin FSS-satelliittitietoliikenteen operaattori, eli lähinnä puheluiden välittämisen ja TV-ohjelmien jakelun, joka tieto on vanhentunut. Yhtiö on kuitenkin Japanin merkittävin alalla.