cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Waka
Waka tarkoittaa kirjaimellisesti ’japanilaista runoa’. Se voidaan kirjoittaa myös eri kirjoitusmerkein (倭歌, katso Wa). Wakarunous syntyi ryhmässä lauletuista runoista (kayō), mutta myöhemmin siitä tuli yksittäisten henkilöiden kirjoittamaa, omia tunteita ja ajatuksia ilmaisevaa runoutta. Man’yōshūssa sanan 和歌 kirjoitusmerkki 和 viittasi vielä kuorossa ääneen lukemiseen, mutta myöhemmin sanan molemmat kirjoitustavat alkoivat merkitä japanilaista runoa. Niinpä wakaan voidaan viitata myös sanoilla yamato-uta (大和歌, ’Yamato-runo’) tai kokka (国歌, ’kotimainen runo’).
Wakan muodot
Termin waka alle kuuluu useita erilaisia tyylejä. Tärkeimmät kaksi ovat tanka (短歌, ’lyhyt runo’) ja chōka (長歌, ’pitkä runo’), ja muita: bussokusekika, sedōka ja katauta. Kolme viimeistä muotoa alkoivat kuitenkin kadota jo Heian-kauden alussa ja chōka hieman myöhemmin, joten sana waka alkoi merkitä pelkästään sen alalajia tankaa. Itse termillä tanka on lyhyempi historia: runoilija Masaoka Shiki loi sen halutessaan modernisoida wakaa. Aiemmin tankan tyyppisiin runoihin oli viitattu yksinkertaisesti nimellä waka tai uta (’laulu’, ’runo’). Haiku on myös Shikin keksimä termi, joka on peräisin vanhemmasta hokku-muodosta. Waka-runon historiaa on käsitelty laajemmin myös tanka-artikkelissa.
Perinteisesti waka-runolla ei ollut minkäänlaisia loppusointuja (ja niitä pidettiinkin vikoina).
Chōka
Chōka koostuu 5–7 tavun fraaseista, jotka toistetaan ainakin kaksi kertaa. Runo loppuu 5-7-7-tavulla. Lyhyin dokumentoitu chōka on Yamanoue no Okuran kirjoittama Nara-kaudella:
瓜食めば子ども思ほゆ栗食めばまして思はゆ何処より来りしものそ眼交にもとな懸りて安眠し寝さぬ
Yleisluistelun Suomen-mestaruuskilpailut 1910
Suomen luistelumestaruudesta kilpailtiin Viipurissa 24.-25. helmikuuta 1910. Vain miehet kilpailivat. Kilpailut kuuluivat osana Viipurin kansainvälisiin talvikisoihin. HSK:n Johan Wikander voitti mestaruuden.
Waka
Chōka
Runo koostuu kaavasta 5-7 5-7 5-7 5-7-7:
Seneca nuorempi
Lucius Annaeus Seneca (yleensä tunnettu lyhyesti nimellä Seneca tai Seneca nuorempi, n. 4 eaa. – 65 jaa.) oli roomalainen valtiomies, konsuli, kirjailija ja stoalainen filosofi. Seneca oli keisari Neron opettaja ja neuvonantaja, mutta joutui lopulta tekemään itsemurhan tämän painostuksesta, koska häntä epäiltiin osallisuudesta Neron vastaiseen salaliittoon.
Waka
Tanka
Tanka koostuu viidestä yksiköstä (joita usein pidetään erillisinä riveinä käännettäessä) ja seuraavasta kaavasta:
Tanka on paljon vanhempi runomuoto kuin haiku. Aikoinaan tämänmuotoisia runoja kutsuttiin nimellä hanka ("käänteinen runo"), sillä 5-7-5-7-7-muoto tuli chōka-runon lopetuksesta (envoi). Ylempää chōkaa seuraa lopetus, 銀も金も玉も何せむに勝れる宝子にしかめやも, joka on myös Okuran kirjoittama.
Seneca nuorempi
Seneca on Tacituksen ohella Rooman jälkiklassisen kirjallisuuden merkittävin tekijä, samalla kun hän oli myös valtiomies. Hän kirjoitti filosofiaa ja näytelmiä latinaksi. Hänen filosofiset teoksensa käsittelevät lähinnä etiikkaa ja moraalifilosofiaa. Senecan aiheita olivat esimerkiksi lempeys, mielenlujuus, onnellinen elämä ja ilo.
Waka
Muut muodot
Wakasta on olemassa muitakin muotoja. Alun perin wakan tavumäärä ei ollut rajattu ja se saattoi vaihdella standardista 5:stä ja 7:stä myös 3, 4, 6 tai yli 7:ään. Muita muotoja olivat myös:
Seneca nuorempi
Elämä
pienoiskuva|vasen|upright|Lucius Annaeus Senecan rintakuva, 200-luku jaa. [[Antikensammlung Berlin.]] Seneca syntyi Cordubassa (nyk. Córdoba), Hispaniassa. Hän oli Lucius Annaeus Senecan eli Seneca vanhemman ja Helvian toinen poika. Hänen isänsä oli varakas ritarisukuinen reetori. Senecan vanhempi veli Novatus (myöhemmin Gallio) oli Achaean prokonsuli. Seneca oli runoilija Lucanuksen setä nuoremman veljensä Lucius Annaeus Melan kautta.
Yleisluistelun Suomen-mestaruuskilpailut 1910
Miesten yleismestaruus
<br style="clear:both;"/>
Seneca nuorempi
Elämä
Isä lähetti nuoren Senecan Roomaan, jossa hän sai reetorin koulutuksen ja opiskeli lakia sekä uuspythagoralaista ja stoalaista filosofiaa. Kerrotaan, että Seneca olisi ollut sairaalloinen. Kirjeissään Seneca sanoo sairastavansa astmaa, mutta oireet saattoivat liittyä myös tuberkuloosiin. Sairauden vaikutuksia välttääkseen Seneca oleskeli jonkin aikaa Egyptissä tätinsä ja tämän puolison luona, joka oli siellä prefektinä. Egyptissä hän kirjoitti teoksen De situ et sacris Aegyptiorum (Egyptiläisten maasta ja uskonnosta), joka ei ole säilynyt.
Roomaan palattuaan Senecasta tuli kvestori ja hän pääsi senaattiin. Hänestä tuli myös menestyksekäs asianajaja ja oikeuspuhuja. Noin vuonna 37 keisari Caligula miltei surmautti hänet kateutensa takia. Caligulan kerrotaan säästäneen Senecan hengen vain koska uskoi, ettei sairaalloinen mies eläisi kuitenkaan kauan. Vuonna 41 uuden Claudius-keisarin puoliso Messalina suostutteli Claudiuksen ajamaan Senecan maanpakoon Korsikalle syytettynä aviorikoksesta Caligulan sisaren Julia Livillan kanssa. Ilmeisesti syyt olivat kuitenkin poliittiset. Seneca vietti kahdeksan maanpakovuottaan filosofisten ja luonnontieteellisten tutkimusten parissa ja kirjoitti muun muassa teokset Helvia-äidille, lohduttautumisesta ja keisarin vapautettua orjaa imartelevan Lohduttautumisesta Polybiukselle.
Vuonna 49 Claudiuksen uusi puoliso Julia Agrippina kutsui Senecan takaisin Roomaan opettamaan poikaansa Lucius Domitiusta, josta tuli myöhemmin keisari Nero. Claudius murhattiin vuonna 54, ja Nero piti hautajaispuheen, jonka Seneca oli laatinut. Samalla Seneca kuitenkin pilkkasi kuollutta keisaria satiirissaan Apocolocyntosis divi Claudii. Agrippina piti huolen, että Nerosta tuli uusi keisari Claudiuksen pojan Britannicuksen sijasta.
Ensimmäiset viisi vuotta, niin sanotun quinquennium Neronis -ajan, Nero hallitsi viisaasti Senecan ja pretoriaaniprefekti Sextus Afranius Burruksen vaikutusvallan alaisena. Ennen pitkää Seneca ja Burrus kuitenkin menettivät vaikutuksensa Neroon, ja hänen hallinnostaan tuli tyrannimainen. Burruksen kuoltua vuonna 62 Seneca vetäytyi eläkkeelle ja käytti aikansa jälleen opiskeluun ja kirjoittamiseen.
Vuonna 65 Senecaa syytettiin osallisuudesta Pison salaliittoon Neron murhaamiseksi. Nero tuomitsi Senecan tekemään itsemurhan ilman oikeudenkäyntiä ja ehkä syyttömänä. Roomalainen historioitsija Tacitus kertoo, että Senecan lisäksi myös tämän puoliso Pompeia Paulina halusi tehdä itsemurhan ja avasi miehensä tapaan suonensa, mutta Nero määräsi vaimon säästettäväksi. Senecan kerrotaan kohdanneen kuoleman stoalaisella tyyneydellä.
Filosofia
pienoiskuva|upright=1.1|Manuel Domínguez Sánchez, El suicidio de Séneca (”Senecan itsemurha”), 1871.
Seneca on merkittävin latinan kielellä kirjoittanut stoalainen filosofi. Filosofiassa hänen opettajiaan olivat stoalainen Attalus, kyynikko Demetrios ja uuspythagoralainen Sotion. Senecalla oli myös yhteyksiä Sestiuksen eklektiseen koulukuntaan.
Senecan omaksuma stoalainen filosofia painotti käytännöllisiä askeleita, joita seuraamalla saattoi kohdata elämässä vastaan tulevat ongelmat. Tarkoituksena oli saavuttaa ulkoisista olosuhteista riippumaton onnellisuus eli eudaimonia ja järkkymätön mielenrauha. Erityisesti Seneca opetti, että ihmisen on tärkeää kohdata oman kuolevaisuutensa tosiasia. Useat hänen kirjeistään käsittelevät sitä, kuinka ihminen voi lähestyä kuolemaa.
Vaikka Seneca olikin upporikas, hän eli silti askeettisesti ja julisti riippumattomuutta rikkauksista. Tämä sai hänen vastustajansa pilkkaamaan häntä. Toisaalta hän on ollut monien aikalaistensa ja erityisesti jälkipolvien arvostama.
Teokset
Uuden ajan alkuun saakka Seneca sekoitettiin samannimiseen kirjailijaisäänsä siten, että puhuttiin yhdestä Senecasta, joka olisi kirjoittanut molempien miesten tuotannon. Isän tunnetuin teos on muistelma Oratorum et rhetorum sententiae, divisiones, colores, johon on muun muassa koottu kuuluisien reetoreiden koulupuheita ja josta saa hyvän käsityksen roomalaisesta reetorikoulutuksesta.
Senecan filosofisia teoksia nimitetään yleensä dialogeiksi, vaikka vain teos Mielentyyneydestä on dialogimuotoinen. Muutkin filosofiset teokset tosin muistuttavat dialogeja sikäli, että niissä on tuntemattomaksi jäävä vastaväittäjä, jonka argumentteja Seneca pohti ja kumoaa.
Seneca käsitteli tietoteoksissaan hyvin monia tieteenaloja. Hänen teoksensa Naturales quaestiones käsittelee antiikin kosmologisia, ilmatieteellisiä ja muita luonnontieteellisiä teorioita. Se ei ole juurikaan omaperäinen, mutta antaa hyvän yleiskatsauksen aiheisiin. Teosta käytettiin luonnontieteen perusoppikirjana läpi keskiajan. Muissa teoksissaan hän käsitteli muun muassa politiikkaa, historiaa, maantiedettä, taloustiedettä ja lääketiedettä.
Roomalaisista tragedioista on säilynyt täydellisesti vain Senecan yhdeksän näytelmää. Senecan tragediat perustuvat kreikkalaisiin aiheisiin ja hänen näkemyksiinsä kreikkalaisesta tragediasta. Hänen tyylinsä on kaukaista sukua Euripideelle, ja esikuvina olivat myös Sofokleen ja Aiskhyloksen näytelmät, mutta suurin osa vaikutteista tulee roomalaisilta runoilijoilta, Horatiukselta, Vergiliukselta ja ennen kaikkea Ovidiukselta. On mahdotonta tietää, esitettiinkö Senecan tragedioita koskaan näyttämöllä, koska sen enempää puolesta kuin vastaan ei ole mitään todisteita. Niitä on kuitenkin esitetty nykyaikana.
On kiistanalaista, onko Senecan nimiin asetettu tragedia Octavia hänen kirjoittamansa. Seneca jopa esiintyy yhtenä näytelmän henkilöistä. Teoksen suoraan latinasta kääntäneet suomentajat ovat päätyneet uskomaan sen suurella todennäköisyydellä aidoksi. Myös tragedian Hercules Oetaeus aitous on kyseenalaistettu.
Varhaiset kristilliset kirjoitukset esittävät, että Senecan veli Gallio olisi tavannut apostoli Paavalin noin vuonna 52. Joidenkin kirjeiden on esitetty olevan Senecan ja apostoli Paavalin välistä kirjeenvaihtoa. Varhaiset kristilliset kirjoittajat kunnioittivat näitä kirjeitä suuresti, ja muun muassa kirkkoisä Hieronymus mainitsee ne teoksessaan De viribus illustribus. Suurin osa nykyisistä tutkijoista katsoo, etteivät nämä kirjeet ole Senecan kirjoittamia. Arvellaan, että ne olisi kirjoitettu noin vuonna 370. Senecan yhteyksiä kristittyihin ei ole muutoinkaan todistettu, eikä hän selvästikään lainannut mitään ajatuksia kristityiltä, vaikka onkin saattanut olla tietoinen näiden olemassaolosta.
Kirjoitusvuodet ovat arvioita.
Tragediat
(Tragedioita ei pystytä ajoittamaan varmasti.)
Seneca kirjallisuudessa
pienoiskuva|upright|[[Platon, Seneca ja Aristoteles keskiaikaisen käsikirjoituksen kuvituksessa (noin 1325–35).]]
Seneca mainitaan usein länsimaisessa kirjallisuudessa, mikä kertoo osaltaan hänen suosiostaan läpi vuosisatojen. Tertullianus nimittää Senecaa ”usein meikäläiseksi” tai ”usein meille edulliseksi” (”Seneca saepe noster”). Dante sijoittaa Jumalaisessa näytelmässään ”siveellisen Senecan” helvetin ensimmäiseen piiriin, jossa hyveellisiä pakanoita rangaistaan ainoastaan toivon menettämisellä. Seneca on yksi Thomas Moren Utopian tärkeä lähde, jonka tämä myös mainitsee nimeltä. Voltaire kirjoittaa satiirissaan Candide, että on lukuisia saarnakokoelmia, ”jotka eivät kaikki yhdessä vastaa edes yhtä Senecan kirjoittamaa sivua.” Nietzsche runoilee Senecasta pilkallisesti teoksessaan Iloinen tiede: ”Seneca et hoc genus omne (Seneca ja koko tämä laji) / Niin selittää ja setvii se / etovan viisas vaari, / kuin pitäis primum scribere, / deinde philosophari (ensin kirjoittaa, sitten filosofoida).”
Kronobageriet
Kronobageriet on Tukholman vanhin säilynyt teollisuusrakennus. Rakennuksen pohjoisosa on todennäköisesti peräisin jo 1500-luvun lopulta. Pihan puoleisen porraskäytävän seinässä on kuningas Juhana III:n vaakunakartussi ja vuosiluku 1580. Makasiinin eteläpää rakennettiin alkujaan 1630-luvulla. Koko rakennus muutettiin vuonna 1645 leipomoksi, missä käytössä se oli vuoteen 1958 saakka. Työntekijöitä oli noin sata. Rakennuksessa on sen historian aikana ehtinyt sijaita myös ase- ja viinavarastoja. Vuonna 1945 rakennusta vaurioitti tuhoisa tulipalo.
Kronobageriet muutettiin vuosina 1975–1978 arkkitehti Kjell Abramsonin suunnitelmien mukaan Musiikkimuseon käyttöön. Museo avasi ovensa vuonna 1979.
Zlatan Présic
Zlatan Présic (s. 13. helmikuuta 1964) on bosnialainen koripallovalmentaja.
Magneettikuvauksen historia
Magneettikuvauksen (MRI) historiaan kuuluu useiden tutkijoiden työ, jotka ovat osallistuneet ydinmagneettisen resonanssin (NMR) löytämiseen ja kuvailleet magneettikuvauksen taustalla olevaa fysiikkaa 1900-luvun alusta alkaen. Magneettikuvauksen keksi Paul C. Lauterbur, joka kehitti syyskuussa 1971 mekanismin, jolla avaruudellinen informaatio voidaan koodata NMR-signaaliin magneettikenttägradienttien avulla; hän julkaisi sen taustalla olevan teorian maaliskuussa 1973. Lääkäri ja tutkija Erik Odeblad ja Gunnar Lindström olivat kuvan kontrastiin johtavia tekijöitä (kudosten relaksaatioaikojen eroja) kuvailleet lähes 20 vuotta aikaisemmin. Monien muiden tutkijoiden joukossa 1970-luvun lopulla ja 1980-luvulla Peter Mansfield kehitti edelleen magneettiresonanssikuvien ottamisessa ja käsittelyssä käytettäviä tekniikoita, ja vuonna 2003 hänelle ja Lauterburille myönnettiin Nobelin fysiologian tai lääketieteen palkinto heidän panoksestaan magneettiresonanssikuvauksen kehittämiseen. Ensimmäiset kliiniset magneettiresonanssikuvauslaitteet asennettiin 1980-luvun alussa, ja tekniikkaa on kehitetty merkittävästi vuosikymmenien kuluessa, minkä ansiosta se on nykyään laajalti käytössä lääketieteessä.
Ydinmagneettinen resonanssi
Seuraavan askeleen (spektreistä kuvantamiseen) ehdotti Vladislav Ivanov Neuvostoliitossa, joka jätti vuonna 1960 patenttihakemuksen magneettiresonanssikuvauslaitteesta. Ivanovin tärkein aikaansaannos oli ajatus käyttää magneettikentän gradienttia yhdistettynä selektiiviseen taajuusherätykseen/lukemiseen avaruuskoordinaattien koodaamiseen. Nykykäsittein ilmaistuna kyseessä oli vain protonitiheyden (ei relaksaatioaikojen) kuvantaminen, joka oli myös hidasta, koska kerrallaan käytettiin vain yhtä gradienttisuuntausta ja kuvantaminen oli tehtävä viipalekohtaisesti. Kyseessä oli kuitenkin todellinen magneettikuvausmenetelmä. Ivanovin hakemus, joka alun perin hylättiin "epätodennäköisenä", hyväksyttiin lopulta vuonna 1984 (alkuperäisellä etuoikeuspäivämäärällä).
Relaksaatioajat ja magneettikuvauksen varhainen kehitys
Vuoteen 1959 mennessä Jay Singer oli tutkinut veren virtausta elävien ihmisten veren NMR-relaksaatioaikamittauksilla. Tällaiset mittaukset otettiin yleiseen lääketieteelliseen käytäntöön vasta 1980-luvun puolivälissä, vaikka Alexander Ganssen haki patenttia koko kehon NMR-laitteelle, jolla voitiin mitata verenkiertoa ihmiskehossa, vuoden 1967 alussa.
1960-luvulla tieteelliseen kirjallisuuteen ilmestyi tuloksia, jotka koskivat veden relaksaatiota, diffuusiota ja kemiallista vaihtoa erilaisissa soluissa ja kudoksissa. Vuonna 1967 Ligon raportoi veden NMR-relaksaation mittaamisesta elävien koehenkilöiden käsivarsissa. Vuonna 1968 Jackson ja Langham julkaisivat ensimmäiset NMR-signaalit elävältä eläimeltä, nukutetulta rotalta.
1970-luvulla huomattiin, että relaksaatioajat ovat keskeisiä kontrastin määrääviä tekijöitä magneettikuvauksessa, ja niiden avulla voidaan havaita ja erottaa erilaisia patologioita. Useat tutkimusryhmät olivat osoittaneet, että varhaisilla syöpäsoluilla oli taipumus osoittaa pidempiä relaksaatioaikoja kuin vastaavilla normaaleilla soluilla, mikä herätti aluksi kiinnostusta ajatukseen syövän havaitsemisesta NMR:n avulla. Näihin varhaisiin ryhmiin kuuluvat Damadian, Hazlewood ja Chang sekä useat muut. Tämä käynnisti myös ohjelman, jonka tarkoituksena oli luetteloida monenlaisten biologisten kudosten relaksaatioajat, mistä tuli yksi tärkeimmistä motiiveista magneettikuvauksen kehittämiselle.
Maaliskuussa 1971 Science-lehdessä julkaistussa artikkelissa Raymond Damadian, armenialais-amerikkalainen lääkäri ja New Yorkin osavaltionyliopiston Downstate Medical Centerin (SUNY) professori, raportoi, että kasvaimet ja normaali kudos voidaan erottaa toisistaan in vivo NMR:n avulla. Damadianin alkuperäiset menetelmät olivat käytännön käyttöön nähden puutteellisia, sillä ne perustuivat koko kehon pistekohtaiseen skannaukseen ja relaksaationopeuksiin, jotka eivät osoittautuneet tehokkaaksi syöpäkudoksen indikaattoriksi. Tutkiessaan magneettiresonanssin analyyttisiä ominaisuuksia Damadian loi vuonna 1972 hypoteettisen magneettiresonanssilla syöpää havaitsevan laitteen. Hän patentoi tällaisen koneen, U.S. Patent 3,789,832, 5. helmikuuta 1974. Lawrence Bennett ja tohtori Irwin Weisman havaitsivat myös vuonna 1972, että kasvaimilla on erilaiset relaksaatioajat kuin vastaavilla normaaleilla kudoksilla. Zenuemon Abe ja hänen kollegansa hakivat patenttia kohdennetulle NMR-skannerille, U.S. Patent 3,932,805 vuonna 1973. He julkaisivat tämän tekniikan vuonna 1974. Damadian väittää keksineensä magneettikuvauksen.
Kuvantaminen
Paul Lauterbur Stony Brookin yliopistossa kehitti Carrin tekniikkaa ja kehitti tavan tuottaa ensimmäiset magneettikuvaukset 2D- ja 3D-muodossa gradienttien avulla. Vuonna 1973 Lauterbur julkaisi ensimmäisen ydinmagneettiresonanssikuvan ja tammikuussa 1974 ensimmäisen poikkileikkauskuvan elävästä hiirestä. 1970-luvun lopulla Peter Mansfield, fyysikko ja professori Nottinghamin yliopistossa Englannissa, kehitti EPI-tekniikan (echo-planar imaging), jonka ansiosta kuvaukset kestäisivät tuntien sijasta sekunteja ja tuottaisivat Lauterburia selkeämpiä kuvia. Damadian sai yhdessä Larry Minkoffin ja Michael Goldsmithin kanssa kuvan hiiren rintakehässä olevasta kasvaimesta vuonna 1976. He tekivät myös ensimmäisen magneettikuvauksen ihmisestä 3. heinäkuuta 1977, ja he julkaisivat tutkimuksensa vuonna 1977. Vuonna 1979 Richard S. Likes jätti k-avaruutta koskevan patentin U.S. Patent 4,307,343.
Kokovartaloskannaus
1970-luvulla John Mallardin johtama ryhmä rakensi ensimmäisen kokovartalokuvantamisen magneettikuvauslaitteen Aberdeenin yliopistossa Skotlannissa. He käyttivät tätä laitetta 28. elokuuta 1980 saadakseen ensimmäisen kliinisesti käyttökelpoisen kuvan potilaan sisäisistä kudoksista magneettikuvauksen avulla, jossa todettiin primaarikasvain potilaan rintakehässä, epänormaali maksa ja sekundaarinen syöpä hänen luissaan. Tätä laitetta käytettiin myöhemmin St Bartholomew's Hospitalissa Lontoossa vuosina 1983-1993. Mallardin ja hänen työryhmänsä ansioksi luetaan teknologinen kehitys, joka johti magneettikuvauksen laajaan käyttöönottoon.
Vuonna 1975 Kalifornian yliopiston San Franciscon radiologian laitos perusti radiologisen kuvantamisen laboratorion (RIL). Pfizerin, Diasonicsin ja myöhemmin Toshiba America MRI:n tuella laboratorio kehitti uutta kuvantamisteknologiaa ja asensi järjestelmiä Yhdysvalloissa ja maailmanlaajuisesti. Vuonna 1981 RIL:n tutkijat, joihin kuuluivat Leon Kaufman ja Lawrence Crooks, julkaisivat julkaisun Nuclear Magnetic Resonance Imaging in Medicine. Kirjaa pidettiin 1980-luvulla lopullisena johdantokirjana aiheeseen.
Vuonna 1980 Paul Bottomley liittyi GE:n tutkimuskeskukseen Schenectadyyn, New Yorkiin. Hänen tiiminsä tilasi tuolloin saatavilla olleen suurimman kenttävoimakkuuden omaavan magneetin, 1,5 T:n järjestelmän, ja rakensi ensimmäisen suurikenttäisen laitteen, jolla voitettiin kelan suunnitteluun, RF-läpäisevyyteen ja signaali-kohinasuhteeseen liittyvät ongelmat ja rakennettiin ensimmäinen kokovartalokuvantamislaite MRI/MRS. Tulokset johtivat erittäin menestyksekkääseen 1,5 T:n magneettikuvauslaitteiden tuotesarjaan, josta on toimitettu yli 20 000 järjestelmää. Vuonna 1982 Bottomley suoritti ensimmäisen paikallisen MRS-tutkimuksen ihmisen sydämessä ja aivoissa. Aloitettuaan sydämen sovelluksia koskevan yhteistyön Robert Weissin kanssa Johns Hopkinsissa Bottomley palasi yliopistoon vuonna 1994 Russell Morganin professoriksi ja MR-tutkimusosaston johtajaksi.
Lisätekniikat
1990-luvun alussa NIH:ssä työskentelevät Peter Basser ja Le Bihan sekä Aaron Filler, Franklyn Howe ja kollegat julkaisivat ensimmäiset DTI- ja traktografiset aivokuvat. Joseph Hajnal, Young ja Graeme Bydder kuvasivat FLAIR-pulssisekvenssin käytön korkean signaalin alueiden osoittamiseksi normaalissa valkoisessa aineessa vuonna 1992. Samana vuonna John Detre ja Alan P. Koretsky kehittivät arteriaalisen spin labelling -menetelmän. Vuonna 1997 Jürgen R. Reichenbach, E. Mark Haacke ja työtoverit Washingtonin yliopistossa kehittivät suskeptibiliteettipainotteisen kuvantamisen.
Puolijohdeteknologian kehittyminen oli ratkaisevaa käytännön magneettikuvauksen kehittämisessä, sillä se vaatii paljon laskentatehoa.
Vaikka magneettikuvaus tehdään kliinisessä käytössä yleisimmin 1,5 T:n magneettikentällä, suuremmat kentät, kuten 3 T:n kenttä kliinisessä kuvantamisessa ja viime aikoina 7 T:n kenttä tutkimustarkoituksiin, ovat kasvattaneet suosiotaan suuremman herkkyytensä ja resoluutionsa vuoksi. Tutkimuslaboratorioissa ihmistutkimuksia on tehty 9,4 T:llä (2006) ja jopa 10,5 T:llä (2019). Eläintutkimuksia on tehty jopa 21,1 T:llä.
Kuvantaminen vuodeosastolla
Vuonna 2020 Yhdysvaltain elintarvike- ja lääkevirasto (USFDA) antoi 510(k)-hyväksynnän Hyperfine Researchin vuodeosastokuvantamisjärjestelmälle. Hyperfine-järjestelmän kustannukset ovat 1/20 tavanomaisiin MRI-järjestelmiin verrattuna, virrankulutus 1/35 ja paino 1/10. Se käyttää tavallista pistorasiaa virransyöttönä.
Nobel-palkinto 2003
Magneettikuvauksen perustavanlaatuisesta merkityksestä ja sovellettavuudesta lääketieteessä Paul Lauterbur Illinoisin yliopistosta Urbana-Champaignissa ja Sir Peter Mansfield Nottinghamin yliopistosta saivat vuoden 2003 fysiologian tai lääketieteen Nobel-palkinnon "magneettiresonanssikuvausta koskevista löydöksistään". Nobel-palkinnossa tunnustettiin Lauterburin oivallus käyttää magneettikentän gradientteja alueellisen paikannuksen määrittämiseen, mikä mahdollisti 3D- ja 2D-kuvien ottamisen. Mansfieldille annettiin tunnustusta matemaattisen formalismin käyttöönotosta ja tekniikoiden kehittämisestä gradienttien tehokasta hyödyntämistä ja nopeaa kuvantamista varten. Palkinnon voittanut tutkimus oli tehty lähes 30 vuotta aiemmin, kun Paul Lauterbur toimi professorina kemian laitoksella Stony Brookin yliopistossa New Yorkissa.
Cristian Zorzi
Cristian "Zorro" Zorzi (s. 14. elokuuta 1972 Cavalesessa, Italiassa) on italialainen entinen maastohiihtäjä ja olympiavoittaja. Zorzi tunnetaan erityisesti sprinttihiihtäjänä, mutta hän on esittänyt myös hyviä hiihtoja normaalimatkoilla, lähinnä viesteissä. Sprinttihiihdosta Zorzilla on MM-hopeaa Lahdesta 2001 ja olympiapronssia Salt Lake Citystä 2002. Italian viestijoukkueessa Zorzilla on saavuttanut olympiakultaa Torinosta 2006 ja olympiahopeaa Salt Lake Citystä 2002. Zorzi keskittyi vuosina 2007-2013 maratonmatkoille, hän lopetti uransa 2013. Cristian Zorzi on naimisissa ja hänellä on kaksi lasta.
Ottaaks’ päähän?
Ottaaks’ päähän? (What’s Up, Doc?) on Peter Bogdanovichin ohjaama yhdysvaltalainen screwballkomedia, jonka pääosissa näyttelevät Barbra Streisand, Ryan O’Neal, Madeline Kahn ja Kenneth Mars. Bogdanovich on myös käsikirjoittanut elokuvan yhdessä Buck Henryn, David Newmanin ja Robert Bentonin kanssa ja toiminut sen tuottajana.
Radiaani
thumb|220px|Kun kulman suuruus on 1 radiaani, niin ympyrän säde ja kulmaa vastaava ympyrän kaari ovat yhtä pitkät.
Ottaaks’ päähän?
Elokuva pyrkii olemaan kunnianosoitus 1930-luvun screwballkomedioille kuten Hätä ei lue lakia. Elokuvan nimi viittaa Väiski Vemmelsääri -animaatioihin.
Radiaani
Radiaani (tunnus rad ) on SI-järjestelmän mukainen tasokulman suuruuden mittayksikkö. Radiaani mittaa kulmaa kuten asteetkin, mutta kulman suuruus radiaaneissa sijoittuu välille [0, 2 \pi] toisin kuin asteissa, joiden määrä on välillä [0, 360], kun tarkastellaan positiivisia kulmia nollakulmasta täyteen kulmaan. Jos ympyrän kehältä valitaan tietty kaari, jonka pituus on b ja ympyrän säde r, on kaarta vastaava keskuskulma x radiaaneissa:
Ottaaks’ päähän?
Juoni
Neljä samanlaista mutta aivan erisisältöistä laukkua päätyy samaan hotelliin San Franciscossa ja joutuu jokainen väärälle omistajalle, mistä seuraa monenlaisia sekaannuksia.
Radiaani
Toisin sanoen, ympyrän kulman suuruus radiaaneina on sitä vastaavan ympyrän kaaren pituuden suhde ympyrän säteeseen. 1 radiaani on sen ympyräsektorin kulma, jota vastaavan kaaren pituus on säteen suuruinen, asteina noin 57°:
Ottaaks’ päähän?
Vastaanotto
Tuotantokustannuksiltaan vain neljä miljoonaa dollaria maksanut elokuva nousi Yhdysvalloissa vuoden 1972 kolmanneksi katsotuimmaksi ja sai 66 miljoonan dollarin lipputulot. Sen VHS-vuokravideojulkaisu vuonna 1982 tuotti 28,5 miljoonaa dollaria.
William Desmond Taylor
Parhaiten Taylor kuitenkin muistetaan hänen kuolemastaan; hänet ammuttiin. Epäiltyjä nimettiin useita, mutta henkirikos jäi lopulta selvittämättä. Vuonna 1999 tuotiin julkisuuteen tieto, jonka mukaan näyttelijä Ella Margaret Gibson (1894–1964) olisi kuolinvuoteellaan tunnustanut teon. Mahdollisesta motiivista ei kuitenkaan ole tietoa.
Ottaaks’ päähän?
Vastaanotto
Euroopassa Ottaaks’ päähän? sai muun muassa Espanjassa ja Saksassa kolme miljoonaa katsojaa. Suomessakin se oli vuoden 1972 yhdeksänneksi katsotuin elokuva 170 819 katsojallaan.
American Film Institute valitsi satavuotisjuhliensa yhteydessä elokuvan sekä sadan hauskimman komedian että sadan romanttisimman elokuvan listalleen. The New York Timesin kriitikot valitsivat sen vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa. Vuonna 2017 myös BBC:n äänestyksessä 253 eri puolilta maailmaa olevaa elokuvakriitikkoa valitsi sen kaikkien aikojen sadan parhaan komedian listalle.
William Desmond Taylor
William Cunningham Deane-Tanner syntyi 26. huhtikuuta 1872 Carlow’n kreivikunnassa, Irlannissa. Hän muutti 18-vuotiaana Yhdysvaltoihin, jossa hän teki erilaisia töitä ympäri maata, kunnes vihdoin sai ensimmäisen työnsä näyttelijänä Kaliforniassa vuonna 1912.
Taylor avioitui 7. joulukuuta 1901 Ethel May Harrisonin kanssa. He saivat 1903 tyttären, Ethel Daisyn. Ethel Taylor työskenteli menestyneessä antiikkikaupassa New Yorkissa, jonka ansiosta pari saattoi asua kalliilla alueella. Vuonna 1908 Taylor lähti lounaalle eikä palannut ikinä. Seuraavana päivänä hän soitti työpaikkaansa ja pyysi 600 dollaria, joka toimitettiin hänelle lähetin avulla.
Taylor oli suhteessa George James Hopkinsin kanssa kahdeksan vuotta ennen kuolemaansa. Hänellä oli myös useita naispuolisia rakastajia.
Äideistä parhain (kappale)
Äideistä parhain on Tuula Valkaman sanoittama englantilainen käännösiskelmä, jonka alkuperäisen version Mother of Mine (1971) on säveltänyt ja sanoittanut Bill Parkinson. Se sai Suomessa heti ilmestyessään 1972 suuren suosion ja nousi vuoden levymyyntitilaston kärkeen. Laulun sai ensimmäiseksi laulettavakseen ikaalislainen poikasopraano Jari Huhtasalo, joka oli löydetty MTV:n lasten laulukilpailu Hämä-Hämä-Häkin kautta.
Radiaani
Suora kulma on siten π/2 rad, oikokulma π rad ja täysikulma ympyrä, 2π rad.
Äideistä parhain (kappale)
Laulu sai ikivihreän aseman ja se on soinut radiossa aina näihin päiviin saakka, etenkin äitienpäivisin. Äideistä parhain -laulu on vuosien saatossa ilmestynyt useilla eri levyillä, myös monien muiden laulajien ja kokoonpanojen esittämänä.
Radiaani
Yleensä kulman yksikköä rad ei kirjoiteta näkyviin. Näin voidaan menetellä, koska kyseessä on dimensioton suure, kahden samanlaatuisen suureen suhde. Monet tärkeät kulmat ilmaistaan yleensä piin murto-osina, esimerkiksi.
Radiaanin käyttö
Radiaania käytetään kulmayksikkönä erityisesti korkeammassa matematiikassa, varsinkin differentiaali- ja integraalilaskennassa, sekä monissa fysikaalisissa sovelluksissa. Radiaanin hyödyllisyys asteeseen verrattuna käy ilmi esimerkiksi trigonometrisia funktioita derivoitaessa ja integroitaessa. Myös trigonometristen funktioiden sarjaesitykset saavat luontevan, yksinkertaisen muodon. Fysiikassa esimerkiksi kulmanopeuden ja kulmakiihtyvyyden yksiköt määritellään käyttämällä kulmayksikkönä radiaania, samoin jaksollisiin ilmiöihin liittyvät vaihekulmat, joilla on suuri merkitys esimerkiksi vaihtovirtatekniikassa.
Sen sijaan arkielämään radiaanin käyttö ei ole levinnyt, vaikka se opetetaan lukiomatematiikassa. Arkielämässä kulmayksikkönä käytetään tavallisimmin astetta, ja asteina ilmoitetaan myös esimerkiksi maantieteelliset pituus- ja leveyspiirit. Tärkein syy on siinä, että radiaanin käsite on varsin vaikea mieltää. Ympyrän kehä ei suinkaan ole tasaluku radiaaneja, vaan 2π, ja tärkeiden kulmien tarkat arvot on esitettävissä radiaaneina vain π:n murto-osina tai monikertoina. Mielivaltaisen kulman, joka ei ole suora-, oiko- tai täyskulma tai niiden tasamurto-osa, hahmottaminen radiaaneina on hyvin vaikeaa verrattuna asteisiin. Myös koneelliset laskutoimitukset radiaaneilla ovat hyvin hankalia toteuttaa, sillä laskukoneet ottavat syötteet sisään desimaaleina, ja tuloksena on myös desimaalilukuja, joiden muuttaminen takaisin π:n osiksi on varsin hankalaa.
Piiru
Radiaania lähellä oleva kulmamitta on asevoimissa tykistössä käytetty piiru. Määritelmän mukaan yksi piiru on ”sellaisen ympyräsektorin huippukulma, jonka pohjan kaaren pituus on yksi metri ja kyljen yksi kilometri”. Tällä määritelmällä yksi piiru on täsmälleen sama kulma kuin yksi milliradiaani. Ympyrässä on tällöin 6 283 piirua. Suomen asevoimissa, samoin kuin Venäjällä, käytetään kuitenkin likiarvoa täysiympyrä = 6 000 piirua. Tästä poiketen Nato jakaa ympyränkehän 6 400 piiruun (MIL, MilDot).
M/S Fjärdvägen
Fjärdvägenin sisaraluksia ovat M/S Umm al Anber, M/S Forest Atlantic ja M/S Ontosenoi -I BSB-II.
1972–1985
Syyskuussa 1972 vastavalmistunut alus luovutettiin saksalaisen Alander Frachtsciff GmbH:n omistukseen. Aluksen nimi oli tuolloin Anu. Tämän jälkeen helsinkiläinen Avomeri Line Oy aloitti liikennöinnin aluksella reitillä Helsinki–Helsingborg–Århus. 2. toukokuuta–12. kesäkuuta 1973 väliseksi ajaksi alus aikarahdattiin brittiläis-hollantilaisen North Sea Ferries Rozenburgin liikenteeseen välille Hull–Rotterdam nimellä Norcliff. 13. kesäkuuta rahtaus päättyi ja alus sai jälleen nimen Anu. Vuoteen 1979 saakka Anu teki joitain rahtausmatkoja. Vuodesta 1979 vuoteen 1980 välisen ajan Anu oli aikarahdattuna Tor Linen Göteborgin ja Imminghamin väliseen liikenteeseen. Kesäkuussa 1980 Sarkin saarella, Britanniassa toimiva Tejo Leasing Ltd osti aluksen ja aikarahtasi sen British Railwaysin Rosslaren ja Fishguardin väliseen liikenteeseen. Syyskuussa jerseyläinen Javelin Shipping Co Ltd osti aluksen ja antoi sille nimen Lune Bridge. Lokakuusta joulukuun puoleenväliin 1980 alus oli aikarahdattuna Sealink U.K. Ltd:n (British Railways) liikenteeseen linjalle Heysham–Belfast.
18. joulukuuta 1980 alus sai nimen Lady Catherin, jonka jälkeen aikarahdattiin B&I Linen Dublinin ja Holyheadin väliseen liikenteeseen. Rahtaus päättyi elokuussa 1981, jonka jälkeen alus aikarahdattiin kanadalaisen Lakespan Marine Inc:n Oshawan ja Oswegan väliseen liikenteeseen nimellä Lakespan Ontario. Helmikuussa rahtaus päättyi ja alus kutsuttiin Royal Fleet Auxiliaryn (Britannian puolustusministeriö) tavaran- ja joukkojenkuljetusalukseksi Falklandin sodan ajaksi. Alus sai myös uuden nimen: Sir Lamorak (L3532).
1985–
Tammikuussa 1985 alus myytiin mansaarelaiselle Cenargo Navigation Ltd:lle. Uusi omistaja antoi alukselle nimen Merchant Trader. Vuonna 1987 alus myytiin ensin Scout Shipping Co Ltd:lle, joka rekisteröi sen Mols Trader -nimisenä Bahaman lipun alle. Kotisatamaksi tuli Nassau. Myöhemmin samana vuonna alus rekisteröitiin Bahamadifko LXII:n omistukseen nimellä Mads Mols. Lippuvaltiona säilyi edelleen Bahama. Elokuussa 1987 Mads Mols aikarahdattiin tanskalaisen Mols Linienin liikenteeseen välille Ebeltoft–Sjællands Odde. Vuodesta 1989 vuoteen 1992 alus oli aikarahdattuna englantilaisen Mainland Market Deliveriesin Portsmouthin ja Kanaalisaarten väliseen liikenteeseen nimellä Pride of Portsmouth. Vuonna 1992 Pride of Portsmouth aikarahdattiin Commodore Ship Managementille. Samana vuonna alus aikarahdattiin Commodore Ferriesin Guernseyn ja Jerseyn väliseen liikenteeseen nimellä Norman Commodore.
Lapinesikko
Lapinesikko (Primula stricta) on pohjoisen pallonpuoliskon arktisilla alueilla kasvava esikkolaji. Suomessa se on harvinainen Lapin kasvi.
Ulkonäkö ja koko
Lapinesikko kasvaa 5–20 senttimetriä korkeaksi, hedelmäasteella pituus voi olla jopa 35 cm. Lehdet ovat ruusukkeena kasvin tyvellä. Lehtilapa on vastapuikea, suippotyvinen, tavallisesti kärjestä isonirhainen. Lehden ruoti on lyhyt ja siipipalteinen. Lehtien alapinta, vanan latva ja kukkaperät ovat jauheettomia tai niukkajauheisia, verhiö vain sisäpinnaltaan runsasjauheinen. Hennon, pystyn kukkavanan päässä on yleensä 3–5 sinipunaista kukkaa, jotka ovat keskeltä keltaisia. Lapinesikko kukkii Suomessa kesä-heinäkuussa.
Levinneisyys
Suomessa lapinesikko on harvinainen. Sitä on tavattu vain Kuusamon-Sallan seudulla, Keski-Lapissa erityisesti Kitisen jokilaaksossa ja laajemmalti Pohjois-Lapissa. Myös Enontekiöllä Kölivuoriston levinneisyysalue sivuaa Suomea. Laji on kuitenkin monin paikoin taantunut tai kadonnut.
Elinympäristö
Suomessa lapinesikkoa tavataan pohjoisen rantaniityillä sekä rantakallioilla ja -kivikoissa. Laji on voimakkaasti harvinaistunut.
Tuija Teiska
pienoiskuva Tuija Teiska (s. 15. lokakuuta 1985 Kajaani) on suomalainen nykytaiteilija ja kuvataiteen maisteri. Teiska asuu ja työskentelee Helsingissä. Teiska tunnetaan parhaiten tekstiiliteoksista, jotka ovat olleet veistoksia, installaatioita tai performansseja. Hän toteutti ensimmäisen julkisen taideteoksensa, digitaalisen kuvakudoksen, Kajaanin Keskussairaalaan akuuttigeriatrian osastolle 2019. Teiskalle on myönnetty useita apurahoja ja palkintoja hänen työstään kuvataiteilijana. Suomen Taideyhdistys myönsi hänelle nuorten taiteilijoiden apurahan 2018.
Teiska aloitti taideopinnot Imatralla 2001. Hän on opiskellut kymmenen vuotta taidetta, joista viimeisin on kuvataiteen maisterin tutkinto Taideyliopiston kuvataideakatemiasta Helsingistä. Hän sai opiskeluista tunnustuspalkinnon. Teiska sai tunnustuspalkinnon myös aikaisemmista opinnoistaan kuvanveistosta Saimaan Ammattikorkeakoulusta.
Työn luonnehdinta
Teiskan taideteokset ovat usein hyvin fyysisiä ja niihin kätkeytyy voimakas henkilökohtainen tunnereaktio, joissa on vahva psykologinen lataus. Hänen teoksensa eivät ole materiaalisidonnaisia ja taiteellisessa työssään hän hyödyntää monenlaisia eri tekniikoita, joihin kuuluu nykytekstiilitaidetta, installaatioita, veistoksia, piirustuksia, videotaidetta, performansseja ja esinekollaaseja. Hänen teoksensa hyödyntävät orgaanisia materiaaleja, paperia, tekstiiliä sekä omaa kehoa. .
Teiska on sanonut käyttävänsä taiteellisessa prosessissa muistia, tunteita sekä käsiään. Hän kertoo useissa haastatteluissa taiteen tulevan hänelle merkityksellisistä ja todellisista asioista.
Taiteellinen toiminta
Teiskan teoksia on ollut esillä lukuisissa näyttelyissä kotimaassa vuodesta 2003 alkaen sekä Japanissa, Etelä-Koreassa, Saksassa, Itävallassa, Ruotsissa, Hollannissa ja syksyllä 2021 Unkarissa. Teiska on luennoinut Norjassa tekstiilitaiteesta ja tekstiilimateriaaleista nykytaiteessa, sekä taiteestaan Suomen Japanin instituutissa Tokiossa.
Teiskan taideteoksia on ollut esillä useissa eri taiteen konteksteissa. Teoksia on ollut nähtävissä niin nykytaiteen näyttelyissä, feminististä taidetta käsittävissä näyttelyissä kuin tekstiilitaidenäyttelyissä. Teiskan varhaiset teokset ”rättiperheet” ovat olleet esillä ITE-taiteen näyttelyissä ja ne on yhdistetty nykytaiteilijoihin jotka ovat ottaneet vaikutteita outsider taiteesta.
Voima lehdessä 2011 Erkki Pirtola vertasi Teiskan teoksia Judith Scottin outsider taiteeseen. Teiska tuli tunnetuksi kerroksellisista tekstiilitaideteoksista ja installaatioista, jotka rakentuivat useista suurikokoisista veistoksista. Veistokset olivat matonkuteista sormivirkattuja värikkäitä perheitä, jotka groteskin huumorin kautta pohtivat erilaisuutta ja erilaisia perhearvoja. Teokset saivat nimityksen ”rättiperheet” Erkki Pirtolalta.
Teiska on sanonut saaneensa vaikutteita sekä kiinnostuksen tekstiilimateriaaliin äidiltä ja isoäidiltä peritystä tietoudesta, naisten työstä ja naisten taiteesta. Hän pitää hauskana, että hänen taiteellista työtä on tulkittu niin monella eri tavalla.
Teiska toteutti neljä veistosperhettä kunnes loukkaantui 2012 onnettomuudessa. Onnettomuuden jälkeen Teiska ei tehnyt suuria värikkäitä veistoksia. Tilapäinen vammautuminen rajoitti suurien veistosten tekemistä ja paranemisen aikana Teiska kiinnostui kehollisuudesta. Kehollisuus taiteessa tuli huomattavaksi Teiskan aloittaessa performanssi taideteosten tekemisen. Ensimmäinen performanssi Nutshell valmistui vuonna 2013, ja video dokumentaatio performanssista on ollut esillä Tukholman Nykytaiteen messuilla: Supermarket-Stockholmissa, Independent Art Fairissa 2013 Tukholmassa sekä 2016 Haenggungjae Galleryssä Suwon Etelä-Koreassa ja Näkyväksi neulottu -näyttelyssä 2016 Keravan Taidemuseossa.
Samoihin aikoihin Teiska irtautui ITE-näyttelyistä, joihin hänet oli aikaisemmin yhdistetty, ja aloitti kuvataiteen maisteriopinnot Helsingin Taideyliopiston kuvataideakatemiassa. Teiskan teoksissa on aiheena toistunut usein kuolema. Videoperformanssissaan Sääli, 2017 Teiska rituaalinomaisesti hyvästelee kuolleen hirven istumalla eläimen taljan päällä ja hoitamalla sen turkkia. Hirvieläin on esiintynyt hänen useissa eri teoksissa, ja se on viittaus lapsuuden Kainuuseen. Performanssidokumentaatiossa esiintyvä puusta veistetty hirven pää on Saastamoisen säätiön Modernin taiteen museon Emman kokoelmissa.
Luettelo pikkuplaneetoista: 77001–78000
Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen 77001:stä ja päättyen 78000:een. Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Mabel Normand
Mabel Ethelreid Normand (9. marraskuuta 1893 – 23. helmikuuta 1930) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän esiintyi useissa elokuvissa yhdessä Charlie Chaplinin kanssa.
Ura
Staten Islandilla syntynyt Normand oli hyvin aktiivinen 1910-luvun vuosina ja jatkoi uraansa 1920-luvulle, vaikka sitä alkoivat varjostaa skandaalit; hän muun muassa joutui yhdeksi epäillyistä ohjaaja William Desmond Taylorin murhasta 1922.
Normand oli viimeisinä vuosinaan naimisissa näyttelijä Lew Codyn kanssa. Hänen terveytensä alkoi kuitenkin nopeasti rapistua, ja kuoleman aiheutti tuberkuloosi näyttelijän ollessa vasta 36 vuoden ikäinen. Hänellä on tähti Hollywood Walk of Famella.
Luis Díaz
pienoiskuva|Luis Díaz vuonna 2022. Luis Fernando Díaz Marulanda (s. 13. tammikuuta 1997 Barrancas) on kolumbialainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan laitahyökkääjä ja pituudeltaan 180-senttimetrinen. Hän edustaa vuodesta 2022 alkaen Englannin Valioliigassa pelaavaa Liverpoolia.
Díaz edusti kotimaassaan Barranquillaa ja Atlético Junioria. Jälkimmäisessä seurassa hän voitti kaksi Kolumbian-mestaruutta. Hän siirtyi kesällä 2019 portugalilaisseura FC Portoon. Ensimmäisellä kaudellaan Portugalin liigassa hän pelasi 29 ottelua ja toisella 30. Molemmilla kausilla hän teki kuusi maalia. Ensimmäisellä kaudella hän voitti liigamestaruuden ja Portugalin cupin. Hänet ajettiin cupin loppuottelussa kentältä 38. minuutilla kahden varoituksen vuoksi. Kaudella 2019–2020 Díaz pelasi Eurooppa-liigassa kahdeksan ottelua ja teki niissä kolme maalia. Kaudella 2020–2021 hän pelasi Mestarien liigassa yhdeksän ottelua ja teki maalin alkulohkossa vierasottelussa Manchester Cityä ja kotiottelussa Marseillea vastaan. Syyskaudella 2021–2022 hän teki pelaamissaan 18 liigaottelussa 14 maalia ja kuudessa Mestarien liigan ottelussa kaksi maalia.
Díaz siirtyi Englannin Valioliigan Liverpooliin 47 miljoonan euron siirtosummalla tammikuussa 2022. Hän teki loppukauden aikana 13 valioliigaottelussa neljä ja seitsemässä Mestarien liigan ottelussa kaksi maalia. Hän pelasi Liverpoolin voittamissa FA Cupin ja liigacupin loppuotteluissa sekä heinäkuussa FA Community Shieldissä. Kaudella 2022–2023 hän oli polvivamman vuoksi sivussa lokakuusta huhtikuuhun saakka. Kauden 17 valioliigaottelussa hän teki neljä maalia. Mestarien liigassa hän pelasi kolme ottelua ja teki yhden maalin.
Díaz pelasi Kolumbian alle 20-vuotiaiden maajoukkueessa viisi ottelua ikäluokan Etelä-Amerikan-mestaruuskilpailuissa 2017. Hän pelasi Kolumbian A-maajoukkueessa ensimmäisen kerran syyskuussa 2018 ystävyysottelussa Argentiinaa vastaan. Hän pelasi kolme ottelua Copa Américassa 2019 ja yhden niistä avauskokoonpanossa. Copa Américassa 2021 hän pelasi viisi ottelua ja teki neljä maalia: yhden alkulohkossa Brasiliaa, yhden välierässä Argentiinaa ja kaksi voitokkaassa pronssiottelussa Perua vastaan. Hän voitti turnauksen maalintekijätilaston. Hän on kesäkuun 24. päivään 2023 mennessä pelannut 39 maaottelua ja tehnyt niissä yhdeksän maalia.
Patty Duke
Ura
Dukella on ollut vuodesta 2004 oma tähti Hollywood Walk of Famella, ja hän loi 1960-luvulla myös menestyksekkään uran laulajana.
Yksityiselämä
Duken ohjaaja Harry Falkin kanssa 18-vuotiaana solmima ensimmäinen avioliitto päättyi eroon neljässä vuodessa. Näyttelijätär oli kaikkiaan neljästi aviossa; vuonna 1986 solmittu liitto Michael Pearcen kanssa kesti Duken kuolemaan saakka. Hänellä oli kolme lasta: kaksi John Astinin ja yksi Michael Pearcen kanssa.
Hän selviytyi 2000-luvun puolella sydänleikkauksesta.
Duken äiti Frances sairasti masennusta, ja hän itse kärsi lähes koko ikänsä kaksisuuntaisesta mielialahäiriöstä, minkä takia hän alkoi pitää yleisölle suunnattuja mielenterveysaiheisia esitelmiä.
Duke menehtyi 69-vuotiaana sisäelimen repeämän aiheuttamaan verenmyrkytykseen.
Lamb of God (albumi)
Lamb of God on saman nimisen yhtyeen studioalbumi, ja se julkaistiin 19. kesäkuuta 2020.
Ahvo Yli-Lonttinen
Ahvo Uuno Adolf Yli-Lonttinen (11. toukokuuta 1913 Lieto – 7. joulukuuta 1992 Kajaani) oli suomalainen yritysjohtaja, joka sai teollisuusneuvoksen arvonimen.
Yli-Lonttisen vanhemmat olivat tilallinen Kustaa Yli-Lonttinen ja Eeva Mäki ja puoliso vuodesta 1945 opetusneuvos Tuulikki Viitanen. Yli-Lonttinen tuli ylioppilaaksi Turussa. Sekä talvisotaan että jatkosotaan osallistuneen Yli-Lonttisen oikeustieteen opinnot jäivät kesken. Hän oli 1944–1945 Turun kaupungin huoneenvuokralautakunnan palveluksessa ja toimi sitten usean vuoden ajan Maaseudun Nuorten Liitossa järjestö-, tiedotus- ja toimitussihteerinä. Karjalan Maan ilmoitus- ja levikkipäälliköksi Yli-Lonttinen siirtyi 1950, Maakansan levikkipäälliköksi 1953, Lallia painattaneen Satakunnan Maakunta -yhtiön toimitusjohtajaksi 1956 ja Kainuun Sanomien kirjapainoyhtiön toimitusjohtajaksi 1963. Kirjapainoa Yli-Lonttinen johti aina vuoteen 1978 asti. Teollisuusneuvoksen arvonimen 1976 saanut Yli-Lonttinen osallistui aikoinaan aktiivisesti nuorisoseuratyöhön, myöhemmin hän oli mukana maalaisliittolaisessa paikallis- ja maakuntapoliitiikassa. Hänet tunnettiin myös Lions-työstä.
Taman eläintarha
thumb|300px|Taman eläintarhan sisäänkäynti.
Taman eläintarha on eläintarha Hinon kaupunginosassa, Tokiossa, Japanissa. Eläintarhan pinta-ala on 52 hehtaaria ja se jakautuu aasialaiseen, afrikkalaiseen ja australialaiseen puutarhaan. Afrikkalaisten eläimien osalta eläintarhassa on onnistuttu pariuttamaan afrikannorsuja. Eläintarhan australialainen osa rakennettiin vuonna 1984 ja sen eläimistöön on perustamisestaan asti kuulunut muun muassa koala. Vuonna 1988 Taman eläintarhaan valmistui myös suuri hyönteisnäyttely. Eläintarhan palveluihin kuuluu muun muassa bussikierros leijona-aitauksessa.
Feodor
Feodor tai Fjodor on miehen etunimi, kreikkalais­peräisen Theodor-nimen venäläinen muoto. Nimi Feodor on jonkin verran käytössä myös Suomessa ja annettu Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan vuoden 2019 loppuun mennessä 476 henkilölle, joista suurin osa on syntynyt ennen vuotta 1920.
Wu-kiina
pienoiskuva|Puhuttua wu-kiinaa Wu-kiina on Kiinan toiseksi puhutuin kieli mandariinikiinan jälkeen. Se on eräs kiinalaisista kielistä, jotka käyttävät samaa kiinalaista kirjoitusta, mutta eivät ole puhuttuna keskenään ymmärrettäviä.
Wu-kiinaa puhutaan enemmistökielenä Shanghain itsehallinnollisessa kunnassa ja Zhejiangin maakunnassa. Lisäksi sitä puhutaan ympäröivällä alueella Jiangsun, Anhuin ja Fujianin maakunnissa. Vuoden 1991 väestönlaskennan mukaan wu-kiinan puhujia oli 87 miljoonaa, jonka jälkeen luku kasvoi väestönkasvun myötä 90–95 miljoonaan. 2020-luvun alussa puhujia oli 81,5 miljoonaa, mikä tekee siitä maailman 18. puhutuimman kielen.
Kieltä voidaan kirjoittaa kiinalaisten kirjoitusmerkkien lisäksi myös latinalaisin aakkosin.
Kiinan kansantasavallan perustamisen jälkeen kielen puhujia on yhä enenevissä määrin pyritty saamaan puhumaan mandariinikiinaa, jota käytetään mm. median ja koulutuksen kielenä wu-kiinan sijaan.
Konsonantit
Wu-kiinassa on kolmenlaisia konsonantteja: soinnillisia, soinnittomia ja aspiroituja soinnittomia konsonantteja.
Vokaalit
Wu-kiinassa vokaaleiden ääntäminen vaihtelee murteittain. Vaihtoehtoiset ääntämykset on merkitty kauttaviivalla.
Murteet
Wu-kiinan pohjoiset murteet eroavat merkittävästi eteläisistä murteista.
Murteista tärkein on Taihun murre, jota puhutaan Jangtse-joen alajuoksun ja rannikon suurissa kaupungeissa. Sen alamurteista suurin ja arvovaltaisin on Kiinan suurimmassa kaupungissa, Shanghaissa puhuttu shanghainkiina, jota käsitteleviä oppikirjoja on saatavilla sekä kiinaksi että länsimaisilla kielillä.
Suuri magnetoresistanssi
right|250px| Suuri magnetoresistanssi (GMR) on ilmiö, joka perustuu eri suuntiin magnetoitujen ferromagneettisten metallien ja ei-ferromagneettisten metallien kerrosten vuorotteluun. Ilmiössä hyödynnetään elektronien spin-ominaisuutta.
Spiniltään magneettisen johtimen magneettikentän kanssa yhdensuuntaiset elektronit siroavat eri tavalla kuin elektronit, joiden spin on vastakkainen. Kumman tyyppiset elektronit siroavat enemmän, riippuu johteen materiaalista. Suuressa magnetoresistanssissa hyödynnetään ohuita eri suuntaan magnetoituja ferromagneettisia kerroksia, joiden väleissä on ei-ferromagneettisia metallikerroksia. Rakenne on yksinkertaisimmillaan kaksi vastakkaisiin suuntiin magnetoitua ferromagneettista kerrosta (1,3), joiden välissä on ei-ferromagneettinen kerros (2). Rakenteen ainutlaatuisuus perustuu siihen, että spiniltään tietyn tyyppiset elektronit siroavat ensimmäisessä (1) ja toisen tyyppiset kolmannessa (3) kerroksessa. Näin ollen resistanssi kasvaa hyvin suureksi. Tämän ilmiön Albert Fert huomasi työryhmänsä kanssa 1988. Saman ilmiön havaitsi Peter Grünberg oman työryhmänsä kanssa samoihin aikoihin Fertin työryhmästä riippumatta. Kummatkin käyttivät ferromagneettisena metallina (1,3) rautaa ja ei-ferromagneettisena metallina (2) kromia. Albert Fertin työryhmän havaitsema rakenteen tuottama resistanssin kasvu oli voimakkaampi (n. 50 %), sillä he käyttivät useampia kerroksia kuin Peter Grünbergin työryhmä (n. 10 %). Molempien töiden fysikaalinen perusta oli kuitenkin sama. Sekä Fert että Grünberg saivat tutkimuksistaan Nobelin fysiikanpalkinnon 2007.