cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sukukansojen ystävät
Toiminta
Vuosina 2022–2023 Sukukansojen ystävät on järjestänyt suomen sukukielten tutkimusta kansantajuistavan tapahtuman Tieteiden yössä. Vuonna 2023 se tuki rahallisesti IFUSCO-konferenssia. Samana vuonna yhdistys oli myös mukana Sommelo-kansanmusiikkijuhlan suomalais-ugrilasuutta käsittelevissä seminaareissa.
Suomalais-ugrilaisten kansojen maailmankongresseissa
Sukukansojen ystävät on myös ottanut osaa Suomalais-ugrilaisten kansojen maailmankongressien valmisteluun, esimerkiksi Lahdessa vuonna 2016. Siellä yhdistys järjesti myös niin sanotun varjokongressin, jonka tunnelma ei ollut niin muodollinen kuin varsinaisessa kongressissa ja jossa osanottajat saattoivat puhua mahdollisimman vapaasti sukukansoja koskevista aiheista. Seuraavaan, vuoden 2021 Tarton kongressin valmisteluihin Sukukansojen ystävät ry osallistui Suomesta käsin.
Historia
Järjestö perustettiin vuonna 1999 nimellä Suomen sukukansajärjestöjen liitto ry eli Susu. Ajatuksena oli koota yhteen erilaisia suomalaisia järjestöjä, jotka toimivat sukukansojen parissa. Se julkaisi osana MAFUN-toimintaa Kudo+Kodu -lehteä, joka ilmestyi 24 kertaa vuodessa. Liitto muun muassa keräsi varoja Inkerissä lähellä Viron rajaa sijaitsevan Luutsan kylän vatjalaisten museon jälleenrakentamiseen sen jälkeen, kun museo oli tuhopoltettu. Suomen sukukansajärjestöjen liitto ry:n jäseniä olivat vuonna 2001 A. J. Sjögrenin seura, Helsingin yliopiston ylioppilaskunta, Kalevalaisten naisten liitto, Suomen Maan ystävät, Suomen saamelaisnuoret, Tuglas-seura ja Uhanalaisten kansojen ja kulttuurien puolesta ry.
Vuonna 2004 järjestön nimi muutettiin Sukukansojen ystävät ry:ksi, ja tuosta alkaen myös yksityishenkilöt ovat voineet liittyä yhdistyksen jäseniksi. Sukukansojen ystävät on Helsingin yliopiston ylioppilaskunnan kanssa edustanut suomalaisia MAFUN:n kongresseissa ja kokouksissa. Vuodesta 2020 alkaen yhdistyksen puheenjohtajistossa ovat toimineet Niko Partanen ja Aleksi Palokangas. Vuonna 2023 varapuheenjohtajana toiminut Palokangas korvasi Partasen puheenjohtajana, ja Partanen siirtyi varapuheenjohtajaksi.
Marion Dewar
thumb|Marion Dewar Marion Dewar CM (17. helmikuuta 1928 – 15. syyskuuta 2008) oli kanadalainen Uuden demokraattisen puolueen poliitikko. Hän toimi Ottawan pormestarina vuosina 1978–1985 ja Kanadan parlamentin jäsenenä vuosina 1986–1988.
Derek Roy
Derek Roy (s. 4. toukokuuta 1983 Ottawa, Ontario) on kanadalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan keskushyökkääjä.
Marion Dewar
Dewarista tehtiin vuonna 2002 Order of Canadan jäsen.
Derek Roy
OHL:ssä
Ennen ammattilaisuraansa Roy pelasi vuodet 1999–2003 Kitchener Rangersissä juniorisarja OHL:ssä. Hän pelasi ensimmäisellä kaudellaan 66 runkosarjaottelua ja teki 87 tehopistettä, 34 maalia ja 53 syöttöpistettä, ollen näin OHL:n tulokkaiden pistepörssin voittaja sekä joukkueensa eniten pisteitä ja maaleja tehnyt pelaaja. Kauden päätteeksi hänet valittiin sekä OHL:n että Canadian Hockey Leaguen tulokkaiden tähdistöön ja palkittiin Emms Family Awardilla OHL:n vuoden tulokkaana. Lisäksi Canadian Hockey League palkitsi hänet CHL Sportsmanlike Player of the Year -palkinnolla hyvästä urheiluhengestä ja CHL Plus/Minus Awardilla. Hän oli Kitchener Rangersin paras pistemies ja maalintekijä myös kahdella seuraavalla runkosarjakaudella, kausina 2000–2001 ja 2001–2002.
Neljännellä ja viimeisellä OHL-kaudellaan Roy oli runkosarjassa Kitchenerin sisäisen pistepörssin toinen 18 runkosarjaottelua enemmän pelanneen Mike Richardsin jälkeen. Keväällä 2003 hän oli johdattamassa Kitcheneriä joukkueen kapteenina ensin OHL:n mestaruuteen (J. Ross Robertson Cup) ollen OHL:n pudotuspelien toiseksi tehokkain pelaaja Ottawa 67's -joukkueessa pelanneen Corey Locken jälkeen ja myöhemmin Canadian Hockey Leaguen mestaruuteen, Memorial Cupin voittoon. Roy palkittiin keväällä 2003 Wayne Gretzky 99 Awardilla OHL:n pudotuspelien arvokkaimpana pelaajana sekä Stafford Smythe Memorial Trophylla Memorial Cup -turnauksen arvokkaimpana pelaajana. Lisäksi hänet valittiin Memorial Cup -turnauksen tähdistökentälliseen. Roy pelasi nelivuotisen OHL-uransa aikana 243 runkosarjaottelua, joissa teki yhteensä 335 tehopistettä, 147 maalia ja 188 syöttöpistettä.
NHL:ssä
Buffalo Sabres varasi Royn NHL:ään numerolla 32 varaustilaisuuden 2001 toisella kierroksella. Ammattilaisuransa hän aloitti syksyllä 2003. Hänelle kertyi NHL-kokemusta kauden 2003–2004 aikana 49:n ottelun verran, joissa hän teki 19 tehopistettä, yhdeksän maalia ja kymmenen syöttöpistettä. Osa kaudesta kului myös Rochester Americansissa AHL:ssä, jossa hän pelasi 26 runkosarjaottelua tehoin kymmenen maalia ja 16 syöttöpistettä sekä 16 pudotuspeliottelua tehoin kuusi maalia ja kahdeksan syöttöpistettä.
Seuraavan kauden Roy pelasi kokonaan Americansissa NHL-kauden peruunnuttua työsulun vuoksi. Hän oli runkosarjassa Rochesterin neljänneksi paras pistemies Chris Taylorin, Thomas Vanekin sekä Jason Pominvillen jälkeen ja pudotuspeleissä joukkueen tehokkain pelaaja yhdessä Paul Gaustadin kanssa. Roy aloitti NHL-kauden 2005–2006 AHL:ssä, mutta pelattuaan vahvan alkukauden Rochesterissa, hänet nostettiin ylös Sabresin NHL-miehistöön, johon hän kuului koko loppukauden. Hän pelasi tuon kauden aikana 70 NHL:n runkosarjaottelua tehden 46 tehopistettä, 18 maalia ja 28 syöttöpistettä, seitsemänneksi eniten joukkueensa sisällä, sekä 18 NHL:n pudotuspeliottelua ollen konferenssifinaaleihin edenneen Sabresin kolmanneksi tehokkain pelaaja Daniel Brièren ja Chris Druryn jälkeen tehtyään tehot viisi maalia ja kymmenen syöttöpistettä.
Roy oli kaudella 2007–2008, neljännellään NHL:ssä, ensimmäisen kerran Buffalo Sabresin eniten pisteitä tehnyt pelaaja. Hän teki tuolla kaudella NHL-uransa ennätyspisteet, 81 tehopistettä, 32 maalia ja 49 syöttöpistettä, 78:ssa ottelussa. Hän on ollut joukkueensa paras pistemies myös kausina 2008–2009 ja 2009–2010. Runkosarjakausi 2010–2011 jäi Royn osalta kesken 35:n ottelun jälkeen hänen reisilihaksensa repeydyttyä joulukuussa pelatussa ottelussa ja tarvittua leikkausta. Ennen loukkaantumistaan hän oli ollut tuollakin kaudella joukkueensa eniten pisteitä tehnyt pelaaja. Keväällä 2011 hän palasi jäille yhteen pudotuspeliotteluun.
Heinäkuussa 2012, kahdeksan Buffalossa pelatun kauden jälkeen, Roy siirtyi pelaajakaupassa Dallas Starsiin. Sabres sai vaihdossa hyökkääjä Steve Ottin ja puolustaja Adam Pardyn. Huhtikuussa 2013 hän siirtyi vuorokausi ennen kauden 2012–2013 siirtotakarajaa Vancouver Canucksiin, joka antoi Starsille vaihdossa puolustaja Kevin Connautonin sekä toisen kierroksen varausvuoron.
Heinäkuussa 2013 Roy siirtyi yksivuotisella sopimuksella St. Louis Bluesiin ja heinäkuussa 2014 niin ikään yksivuotisella sopimuksella Nashville Predatorsiin. Joulukuussa 2014 hän siirtyi Edmonton Oilersiin.
Maajoukkueessa
Roy on voittanut Kanadan maajoukkueessa olympiapronssia 2018 ja MM-hopeaa 2008 ja 2009. Alle 20-vuotiaiden jääkiekon maailmanmestaruuskilpailuissa hän pelasi kerran, vuonna 2003, ollen niissäkin voittamassa hopeaa.
Kalle Jäykkä
Kalle Jäykkä työskenteli metsätyönjohtajana Pohjanmaalla sekä maanviljelijänä Jalasjärvellä vuoteen 1903 ja Pulkkilassa vuodesta 1909. Hänet valittiin Maalaisliiton edustajaksi Oulun läänin eteläisestä vaalipiiristä eduskuntavaaleissa 1913. Hän toimi myös Pulkkilan kunnanvaltuuston puheenjohtajana.
Sjarhei Tsih’anouski
pienoiskuva|upright|Sjarhei Tsih’anouski Sjarhei Leanidavitš Tsih’anouski (s. 18. elokuuta 1978 Horki, Valko-Venäjän SNT, Neuvostoliitto) on valkovenäläinen YouTube-videobloggaaja ja demokratia-aktivisti. Hänet tunnetaan erityisesti Aljaksandr Lukašenkan hallintoa vastustavasta aktivismistaan.
Aakkoset (makeinen)
Aakkoset on alun perin Hellaksen kehittämä makeinen, jota on myyty Suomessa vuodesta 1970 lähtien ja jota Cloetta myy nykyään Malaco-brändillä. Tuotteesta on olemassa useita erilaisia sekoituksia ja pussikokoja. Aakkoset ovat yksi Cloettan suosituimmista makeismerkeistä ja ne kuuluvat S-ryhmän ja Keskon myydyimpien makeisten joukkoon.
Aakkosista oli vuonna 2019 kuusi eri makua: Choco, Hedelmä, Marja, Salmiakki, Sirkus, Hedelmä & Vaahto. Aakkoset-brändillä valmistetaan myös Jenkki-purukumia. Aakkoset on Suomen vanhin pussimuodossa myyty kotimaista alkuperää oleva salmiakkimakeinen.
1970–1999
Hellas toi Aakkoset markkinoille vuonna 1970. Ensimmäiset Aakkoset olivat salmiakinmakuisia. Salmiakin suosio oli noussut 1960-luvulla, jolloin Chymos esitteli muun muassa Pantterin. Myös Hellaksella oli oma salmiakkipastillinsa. 1970-luvun alkupuolella karkkien syönti yleistyi, kun kioskeissa alettiin myydä irtokarkkeja. Vuonna 2001 ilmestyneessä Jukka Annalan Salmiakki-kirjassa tämän ajan symboleina pidettiin Aakkos-pussia, Super Salmiakkia ja Merirosvorahaa.
Vuonna 1982 Kassu Halonen sävelsi ja sovitti musiikin Salmiakkiaakkoset-mainokseen, jossa esiintyi Helena Lindgren.
Vuonna 1995 Salmiakkiaakkos-pussin sisältöä uudistettiin ja sekoituksessa oli kolmea eri makua lakritsipitoisista enemmän salmiakkia sisältäviin. Myyntimäärä kasvoi aluksi, mutta asiakaspalautteen vuoksi palattiin takaisin alkuperäiseen makuun.
2000–
Vuonna 2000 Suomen kolme myydyintä salmiakkipussia olivat Fazerin Pantteri, Leafin Aakkoset ja Halvan Salmiakki.
Aakkosia sittemmin valmistanut Leaf yhdistyi Cloettan kanssa vuonna 2011.
Vuonna 2014 S-ryhmän myydyimpiä karkkipusseja olivat erilaiset sekoitukset kuten Aakkoset, Remix, Tutti Frutti + Choco ja Merkkarit.
Vuonna 2016 Cloettan suosituimmat karkkipussit olivat TV Mix Original, Sirkus Aakkoset, Hedelmä Aakkoset ja Lauantaipussi.
Vuonna 2020 Cloetta julkaisi juhlavuoden kunniaksi 1970-luvulta tutut Salmiakkiaakkoset Original-versiona seitsemän eri kieliversiota Aakkoset-pusseista. Pussien kyljissä tuotteen nimi luki suomeksi, ruotsiksi, venäjäksi, viroksi, arabiaksi, englanniksi ja inarinsaameksi. Karkkeihin painettiin 29 uutta kirjainta venäjän, viron, arabian ja saamen kielistä, yhteensä kirjaimia oli 60 erilaista, joita valikoitui pusseihin sattumanvaraisesti. Kieliversioita tehtiin suurimmista Aakkoset-pusseista: Aakkoset Sirkus, Aakkoset Choco, Aakkoset Hedelmä ja Aakkoset Salmiakkisekoitus.
Keväällä 2021 Cloetta esitteli uuden Aakkoset-tuotteen. Aakkoset Aito & Hedelmäinen -makeisissa oli puolet hedelmää, kuten omenasosetiivistettä, päärynätäysmehutiivistettä ja hedelmätäysmehua. Tuotteet olivat myös vegaanisia ja gluteenittomia. Tuotteen tuotekehitykseen oli käytetty kaksi vuotta. Cloetta myi samoja makeisia eri brändien alla myös muissa Pohjoismaissa ja Hollannissa. Syksyllä Cloetta toi markkinoille AllSorts Aakkoset -pussin, joka sisälsi englanninlakritseja, jotka maistuivat Aakkoset Hedelmä -karkeille. Suomessa sijaitsevien Candykingin irtokarkkipisteiden suosituimmat makeiset olivat Center Original, Sirkus Aakkoset ja Susu-pala.
Maut
Vuonna 2022 Aakkoset-tuoteperheeseen kuului seuraavat 8 makua: Aakkoset Karamelli Choco, Aakkoset Choco, Aakkoset Sirkus, Aakkoset Hedelmä, Aakkoset Kuningatar Choco, Aakkoset Aito & Hedelmäinen Puutarha, Aakkoset Aito & Hedelmäinen Tropiikki ja Aakkoset Salmiakki.
Salmiakkiaakkoset ovat miedosti maustettuja salmiakkeja.
Poistuneita makuja
Cloettan markkinointipäälliköltä kysyttiin vuonna 2016, mitä heidän aiemmista tuotteistaan toivotaan eniten takaisin. Kärkeen nousi 2000-luvulla valmistettu makean ja kirpeän maun yhdistänyt Aakkoset Sweet And Sour -sekoitus.
Poistuneita Aakkoset-tuotteita ovat esimerkiksi
Aakkoset-brändillä on myyty myös Jenkki-purukumia.
Valmistus
Aakkoset valmistetaan valumenetelmällä, jossa makeiset muotoillaan kipsimuoteilla, joita kone painelee makeismassaan. Valuprosessissa tärkkelyssiirappi, sokeri, tärkkelys ja sakeutusaine sekoitetaan veteen ja siihen lisätään aromiaineita ja väriainetta. Valmis liuos juoksutetaan maissitärkkelyspuuterin peittämälle lautapinnalle. Valulaudalta karkit siirretään kuivauskaappiin vuorokaudeksi tai kahdeksi, minkä jälkeen puuterointi poistetaan ja karkit kiillotetaan ennen pakkaamista.
Peltolauluturpiaali
Peltolauluturpiaali (Dives warczewiczi ) on eteläamerikkalainen varpuslintu, jota tavataan Ecuadorissa ja Perussa. Sen elinympäristön ala on noin 216 000 neliökilometriä.
Solving
Solving Oy Ab suunnittelee ja valmistaa käsittelyjärjestelmiä, jotka parantavat työturvallisuutta ja ergonomiaa. Vuonna 1977 Pohjanmaalla Pedersöressä perustettu Solving valmistaa räätälöityjä siirtojärjestelmiä, joilla voi siirtää raskaita taakkoja turvallisesti ja tehokkaasti. Tuotevalikoimaan kuuluvat siirtolaitteet ja järjestelmät käsin ohjatuista yksinkertaisemmista tuotteista teknisesti vaativampiin automaattisiin järjestelmiin, joissa hyödynnetään sekä ilmatyynyjä että pyöriä.
Solving Group
Solving ja Fluid-Bag muodostavat yhdessä Solving Groupin. Fluid-Bagista tuli osa Solving Groupia vuonna 1987.
Solvingilla on ollut aktiivinen rooli Fluid-Bag yhtiön historiassa kehittäessään Fluid-Bagien tuotantotekniikkaa sekä täyttö- ja tyhjennysjärjestelmiä.
Historia
Yritys aloitti toimintansa vuonna 1977, samana vuonna kun ilmatyynytekniikka tuotiin markkinoille. Solvingin ensimmäinen tilaus tehtiin Länsi-Suomessa sijaitsevalle painotalolle.
1990-luvulla Solving perusti tytäryhtiöt Ruotsiin, Norjaan, Tanskaan, Saksaan ja Iso-Britanniaan. Samalla vuosikymmenellä yritys aloitti myynnin Pohjois-Amerikkaan ja Itä-Aasiaan sekä laajensi asiakaskuntaansa lasi- ja kaapeliteollisuuteen ja voimalaitoksiin. Vuonna 1991 alkoi pitkäaikainen yhteistyö Volvon kanssa.
2000-luvulla Solving on laajentanut myyntiään Etelä-Amerikkaan, Intiaan, Venäjälle ja Etelä-Koreaan. Toimituksia tehdään nykyään myös lentokone-, rautatie-, tuulivoima- ja offshore-teollisuuksiin. Vuonna 2006 yritys vastaanotti Innosuomi-palkinnon tasavallan presidentiltä.
Intiankorppikotka
Intiankorppikotka (Gyps indicus) on äärimmäisen uhanalainen päiväpetolintu.
Koko ja ulkonäkö
Intiankorppikotka kasvaa yli 90 cm pitkäksi, ja muistuttaa lentäessään maakotkaa, josta sen erottaa muun muassa pitkän nokkansa takia. Höyhenpeite on yleissävyltään harmahtava. Aikuisilla on vaaleankeltainen nokka ja vaaleat renkaat silmien ympärillä, poikasten nokka on tumma.
Levinneisyys
Intiankorppikotka pesii Pakistanin kaakkoisosassa ja Intiassa. Se oli aikaisemmin varsin yleinen, mutta 1990-luvun loppupuolelta kanta on romahtanut yli 90 prosenttia.
Lisääntyminen
Intiankorppikotkan pesä on tyypillisesti kallionjyrkänteellä tai rakennusten raunioissa.
Ravinto
Intiankorppikotkan ravintoa ovat raadot. Miljoonat kotieläinten raatoja syöneet korppikotkat kuolivat munuaisongelmiin syötyään eläimiä, joita oli hoidettu diklofenaakki-tulehduskipulääkkeellä. Tämän osoittauduttua tuhoisaksi korppikotkille lääkkeen käyttö kiellettiin. Korvaavan tuotteen puutteen takia sitä on käytetty myös kiellon jälkeen. Hiljattain on kuitenkin löydetty korvaava lääke.
Jean Bobet
Jean Bobet (22. helmikuuta 1930 – 29. heinäkuuta 2022 ) oli ranskalainen maantiepyöräilijä. Hän voitti Pariisi–Nizza-ajon vuonna 1955.
Bobet syntyi Saint-Méen-le-Grandissa.
That’s the Way That It Is
That's the Way That It Is on alun perin The Bliss Bandin esittämä kappale vuodelta 1979. Hard rock -yhtye Uriah Heep teki siitä cover-version vuonna 1982. Kyseinen versio julkaistiin albumilla Abominog sekä erikseen singlenä.
”That's the Way That It Is” oli Uriah Heepin ensimmäinen kappale lähes kymmeneen vuoteen, joka pääsi Yhdysvaltojen singlelistoille, kun se nousi Mainstream Rock -listalla sijalle 25. Se on myös niitä harvoja Uriah Heepin kappaleita, joista on tehty musiikkivideo. Kappaleen suosiota edesauttoi videon runsas esittäminen Music Televisionilla.
Einari Leino
Einari Viktorinpoika Leino (1897 Anjala – 28. syyskuuta 1938 Petroskoi) oli suomalaissyntyinen Neuvosto-Karjalassa asunut kirjailija.
Leino pakeni Suomen sisällissodan jälkeen Suomesta Neuvosto-Venäjälle 1919. Hän asui Neuvosto-Karjalassa Äänisenrannan piirissä, toimi ainakin traktoriaseman työläisenä ja oli Venäjän kommunistisen puolueen jäsen. Leino tuomittiin Neuvostoliiton rikoslain 58 pykälän 6 kohdan perusteella vakoilusta kuolemaan ja ammuttiin Petroskoissa syyskuussa 1938. Leino rehabilitoitiin eli hänen maineensa palautettiin 1963.
Leinon runoja on julkaistu kokoelmassa Rakettu on raudalla, tulesta on tuotu : Neuvosto-Karjalan suomenkielistä runoutta vuosilta 1917–1940 (Karjala-kustantamo, Petroskoi 1976).
Yksinkertaistetut merkit
Yksinkertaistetuilla merkeillä tarkoitetaan nykyään Kiinan hallituksen nimittämän uudistuskomitean vuonna 1954 laatimaa merkkien yksinkertaistamissuunnitelmaa (汉字简化方案). Tämä suunnitelma yksinkertaisti useita merkkejä, mutta joidenkin merkkien piirtovetojen määrä ei kuitenkaan vähentynyt muutoksella, vaan jopa lisääntyi, kun niiden useista käytössä olleista epävirallisista muodoista vakiinnutettiin käyttöön vain yksi muoto. Yksinkertaistetut merkit ovat olleet käytössä manner-Kiinassa vuodesta 1956 lähtien, sen sijaan Taiwanissa ja Hongkongissa käytetään yhä perinteisiä merkkejä. Myös Singaporessa on siirrytty käyttämään yksinkertaistettuja kirjoitusmerkkejä.
Historia
pienoiskuva|Esimerkki perinteisten (ylhäällä) ja yksinkertaistettujen (alhaalla) merkkien eroista. Merkkejä on yksinkertaistettu useita kertoja ennen 1950-lukua, mutta yksinkertaistukset eivät yleensä ole jääneet viralliseen käyttöön, vaan lähinnä käsin kirjoittamisen helpottamiseksi. Aluksi 1956 käytöstä poistettiin joitakin merkkejä kokonaan. Vuonna 1964 julkaistiin pidempi lista yksinkertaistetuista merkeistä, jossa radikaalien (kirjoitusmerkkien runkojen) määrää vähennettiin 189:ään alkuperäisestä 214:stä. Lisäksi yksinkertaistaminen on johtanut siihen, että osa merkeistä on niin samannäköisiä, että ne sekoitetaan keskenään.
Hongkong
Hongkongissa käytetään perinteisiä merkkejä, ja kaupungissa nousee aina säännöllisesti kohu, kun virallisissa yhteyksissä käytetään yksinkertaisia merkkejä. Hongkongissa väitellään Esimerkiksi vuonna 2016 Hongkongin hallintojohtaja Leung Chun-ying sai osakseen kritiikkiä, kun tämä käytti yksinkertaisia merkkejä Facebook-tilillään.
Kansalaisaktivistit ovat vastustaneet yksinkertaistettujen merkkien käyttöä Hongkongissa, sillä perinteiset merkit nähdään osana paikallista identitettiä. Yksinkertaistettujen merkkien vastustaminen on osa Manner-Kiinan jatkuvan vaikutusvallan kasvamisen vastustusta hongkongilaisten keskuudessa.
Singapore
Singapore alkoi yksinkertaistaa kiinan kielen kirjoitusmerkkejä 1960-luvun lopulla julkaisemalla listan kirjoitusmerkeistä, joita kouluissa oli tarkoitus käyttää. Näistä 498 oli yksinkertaistettuja ja 502 perinteisiä. Vuodesta 1993 lähtien Singaporen käyttämät kirjoitusmerkit ovat olleet samat kuin Manner-Kiinassa.
Malesia
Malesiassa käytetään myös perinteisiä merkkejä esim. kauppojen kylteissä, sanomalehdissä ja kalligrafiassa. Kirjoitusmerkkien yksinkertaistaminen aloitettiin 1970- ja 1980 -luvuilla.
Sami Norrbacka
Sami Norrbacka on suomalainen basisti. Hän soittaa hard rock -yhtye Leveragessa ja jyväskyläläisessä coverbändissä nimeltä Crossroads.
Unholy
Unholy oli Imatralainen 1988 perustettu doom metal -yhtye. Se julkaisi neljä studioalbumia ja useita pienempiä demo-julkaisuja. Unholy oli toiminnassa 14 vuotta ja sen albumeita myytiin noin 50 maassa.
Alkuajat
Unholy perustettiin vuonna 1988 nimellä Holy Hell. Nimeksi vaihdettiin Unholy heti seuraavana vuonna. Unholyn musiikkityylille ei tuossa vaiheessa ollut kuvaavaa nimeä, koska muita sen tyylisuunnan bändejä ei juurikaan ollut. Siinä oli vaikutteita 1970-luvun Black Sabbathista, 1980-luvun Celtic Frostista ja Voivodista. Raskaus ja melankolisuus taas viittasivat Candlemassiin, joka oli ensimmäinen klassisen doom metal -määritelmän mukainen yhtye. Koska Unholy oli monen muun ominaispiirteensä ohella myös tätä, lehdistö määritteli Unholyn doom metal -yhtyeeksi. Kyseisen tyylisuunnan kehittyessä alalajeiksi Unholyn musiikkityyliksi on määritelty muun muassa black doom, funeral doom ja avantgarde doom.
Monien demojulkaisujen jälkeen Unholy teki vuonna 1990 demon Trip To Depressive Autumn, joka toi levytyssopimuksen itävaltalaisen Lethal Recordsin kanssa.
Ensimmäiset albumit
Ensimmäinen albumi äänitettiin vuonna 1992 Wienissä Vienna Power Station Studiolla, ja julkaistiin vuonna 1993 nimellä From the Shadows. Lethal Records solmi myös Trip To Depressive Autumn -demosta Yhdysvallat kattavan julkaisusopimuksen Wild Rags Recordsin kanssa.
Debyyttialbumin jälkeen Unholy vaihtoi levy-yhtiökseen italialaisen Avantgarde Musicin ja julkaisi The Second Ring of Power -albumin vuonna 1994. Sitä myytiin hyvin ja yhtyeen ura oli nousussa. Julkaisua seuraavana vuonna kuitenkin yhtyeen sisäisten ristiriitojen vuoksi yhtye päätti vetäytyä alalta. Puolentoista vuoden kuluttua Unholy koottiin uudelleen, mutta toinen perustajajäsen Jarkko Toivonen ei kuulunut uuteen kokoonpanoon.
Kolmas albumi Rapture ilmestyi vuonna 1997. Kappaleiden sovitukset olivat saaneet lisää iän tuomaa kypsyyttä, mutta samalla tyyli oli ahdistavampi, melankolisempi, raskaampi ja minimalistisempi, mikä piti yhtyeen tiukasti marginaalissa. Sanoituksissa nuoruuden uho oli vaihtunut filosofisiin pohdintoihin elämän peruskysymyksistä. Kriitikot ylistivät albumia, mutta suurta ostajakuntaa se ei tavoittanut.
Viimeiseksi jäänyt albumi Gracefallen julkaistiin vuonna 1999. Kappaleiden sovitukset kuulostivat aiempaa yhtenäisemmiltä ja helpommin lähestyttäviltä, vaikka melankolinen pohjavire olikin viety äärimmilleen.
Viimeiset vuodet
Gracefallen oli yhtyeen itsensä mukaan oman tyylisuuntansa huippu, eräänlainen päätepiste johon oli koko ajan pyritty. Niinpä Unholy halusi lähteä musiikillisesti uuteen suuntaan. Epävirallisten demojen perusteella särön käyttö kitaroissa oli merkittävästi vähentynyt ja tyylisuunta liikkunut kohti melankolista, psykedelistä rokkia. Jazz-tyyppisiä naislaulajia oli myös kokeiltu.
Samaan aikaan Unholy halusi vaihtaa suurempaan levy-yhtiöön saadakseen käyttöönsä lisää markkinointiresursseja ja kansainvälisiä esiintymismahdollisuuksia. Unholy kävi pitkiä neuvotteluja muun muassa yhdysvaltalaisen Relapsen kanssa. Vuonna 2002 Unholy kyllästyi Relapsen neuvottelupolitiikkaan ja päätti keskeyttää neuvottelut. Koska muut levy-yhtiöehdokkaat oli tässä vaiheessa jo jätetty neuvottelujen ulkopuolelle, yhtye joutui tyhjän päälle. Yhtye turhautui musiikkibisnekseen ja julisti itsensä virallisesti lakkautetuksi.
Uudelleenjulkaisut ja jäähyväiskiertue
Vuonna 2009 suomalainen Rusty Crowbar Records ilmaisi kiinnostuksensa julkaista yhtyeen demonauhat vinyylilevyinä. Levyjen kylkiäisenä päätettiin julkaista yhtyeen 32-sivuinen historiikki-kirjanen, joka sisälsi harvinaista materiaalia yhtyeen alkuaikojen toiminnasta sekä täydellisen diskografian sanoituksineen ja tekijätietoineen. Tekstiosuus pohjautui levy-yhtiön edustaja Ilkka Aatsingin tekemään syväluotaavaan haastatteluun. Vinyylit julkaistiin keväällä 2011 kolmena levynä, joista yksi oli tuplalevy.
Levy-yhtiöt jatkoivat erilaisten pikkujulkaisujen tekemistä bändin olemassa olevaan materiaaliin pohjautuen. Peaceville julkaisi kaksi ensimmäistä albumia vinyyliversioina vuonna 2018. Saksalainen Darkness Shall Rise -levy-yhtiö teki vuonna 2020 yhtyeen koko demo- ja albumituotannosta kasettiversiot, jotka julkaistiin numeroituina 333kpl:n kahdeksan kasettia sisältävänä keräilyboksina, ensimmäiset 100kpl pitkähihaisen multiprinttipaidan kanssa. Boksissa oli mukana paljon lisämateriaalia, keikkajulisteita, postereita, postikortteja ja historiikki-kirja. Lisäksi Holy Hellin Kill Jesus -demosta on julkaistu erillinen kasettijulkaisu vuonna 2021.
Tyylilaji ja vastaanotto
Lähinnä underground-skenessä tunnettu yhtye mainittiin useissa kansainvälisissä musiikkialan lehdissä ja genren edustajien joukossa doom metalin uranuurtajaksi. Se kehitti musiikkityyliä voimakkaasti poispäin vanhan koulukunnan doom metalista kohti avantgardistisempaa otetta. Unholy toi perinteiseen doom metaliin omia mausteitaan: riitasointujen tarkoituksellinen käyttö, usein hyvin omituinen ja kuulijassa ahdistusta ja ristiriitoja synnyttävä äänimaailma sekä klassisen musiikin vaikutteet. Unholysta otettiin paljon vaikutteita doom metal -genressä. Uudemmista bändeistä mm. suomalaisen Swallow The Sunin musiikissa kuulee vaikutteita Unholysta.
Julkaisut
Studioalbumit (CD)
LP:t
Demot
Yhtyeen jäsenet
pienoiskuva|755x755px|Unholyn jäsenet aikajanalla|alt=|vasen
Juri Paramoškin
Juri Paramoškin (s. 3. marraskuuta 1937 Elektrostal ) on entinen neuvostoliittolainen jääkiekkoilija. Hänet valittiin Neuvostoliiton ja Venäjän jääkiekkoilun kunniagalleriaan vuonna 1991.
Adamsin piirikunta (Pennsylvania)
Adamsin piirikunta on Yhdysvaltojen Pennsylvanian osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 102 811 vuonna 2018 ja sen pinta-ala on 1 350 neliökilometriä. Gettysburgin kunta on piirikunnan hallintokeskus.
Piirikunta perustettiin 22. tammikuuta 1800. Yhdysvaltain sisällissodan aikana siellä käytiin Gettysburgin taistelu.
Väestö
Adamsin piirikunnan asukkaista 89,5 prosenttia on valkoisia ja 6,78 prosenttia latinalaisamerikkalaisia. 97,4 prosenttia asukkaista on Yhdysvaltain kansalaisia. Piirikunnan väestön keski-ikä on 43,3 vuotta.
Aleksandrovsk (Permin aluepiiri)
Aleksandrovsk on kaupunki Permin aluepiirissä Venäjällä. Se sijaitsee Uralin länsirinteellä Lytva-joen rannalla 185 kilometriä Permistä koilliseen. Kaupunki on Aleksandrovskin piirin keskus. Sen ohi kulkee Permin ja Solikamskin välinen rautatie (Kopin asema). Asukkaita on 15 000 henkeä (vuonna 2010).
Michael Jackson’s Ghosts
Michael Jackson's Ghosts on 9. toukokuuta 1997 julkaistu lyhyt musiikkielokuva/musiikkivideo. Sen pääosissa näyttelevät Michael Jackson, Pat Dade, Amy Smallman, Ray-Phillip Santos ja Heather Ehlers. Elokuvan on ohjannut Stan Winston, ja sen ovat kirjoittaneet Michael Jackson ja Stephen King.
Guinness World Records on nimennyt Michael Jackson's Ghostsin maailman pisimmäksi musiikkivideoksi.
Julkaisut
Elokuva julkaistiin myös rajoitetun erän erikoisboxin mukana vuonna 1997, joka sisälsi myös Jacksonin remix-albumin, EP:n ja värillisen lehden.
Deluxe Collector Box Set - Limited Edition
Iso-Kaita (järvi)
Iso-Kaita eli Iso-Kaitajärvi on Pirkanmaalla Hämeenkyrössä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Lavajärven valuma-alueeseen. .
Maantieto
Järvi on 300 metriä pitkä, 150 metriä leveä ja sen pinta-ala on 2,2 hehtaaria. Siihen ei laske tulo-ojia ja laskujoki alkaa virtaamalla ensin pienen lammikon läpi ja yhtyy kolmen kilometrin jälkeen Muotialanjokeen. Se on Lavajoen alajuoksusta käytettävä nimitys. Järven länsirannalla on kolme vapaa-ajan asuntoa, joille johtaa tiet Sasin kylästä. Laskuoja virtaa luonnonsuojelualueen halki.
Vakuutusneuvos
Vakuutusneuvos on Suomessa tasavallan presidentin myöntämä arvonimi, joka kuuluu 3. ryhmään. Arvonimestä maksettavan veron määrä on joko.
Arvonimi myönnettiin ensimmäisen kerran vuonna 1935, jolloin sen sai Aarne Kuusi. Vuosien 1918–2013 aikana vakuutusneuvoksen arvonimi on myönnetty 44 henkilölle.
Cenere
thumb|thumbtime=3|upright=1.5|Cenere thumb|250px|Elokuvan pääosia esittävät Eleonora Duse ja ohjaaja Febo Mari. Cenere (”Tuhkaa”) on vuonna 1916 valmistunut italialainen mykkäelokuva. Grazia Deleddan samannimiseen romaaniin perustuvan melodraaman on ohjannut Febo Mari. Sen pääosaa esittää kuuluisa teatterinäyttelijä Eleonora Duse. Cenere on Dusen ainoa elokuva.
Joheksoli
Joheksoli (C19H26I3N3O9) on jodattuihin aromaattisiin amideihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään lääketieteessä varjoaineena tietokonetomografiakuvauksissa ja munuaisten toiminnan tutkimiseen. Joheksoli kuuluu WHO:n laatimaan tärkeimpien lääkeaineiden luetteloon.
Cenere
Juoni
Köyhä maalaisnainen Rosalia jättää aviottoman lapsensa Ananian tämän isän perheen kasvatettavaksi. Pojan tultua aikuiseksi hän lähtee etsimään äitiään haluten turvata tämän vanhuuden. Ananian morsian Margherita ei halua naista heidän luokseen, ja poika joutuu jälleen eroamaan äidistään. Anania purkaa kihlauksen ja palaa maaseudulle, jossa hän löytää äitinsä kuolleena.
Tuotanto, teemat ja vastaanotto
Cenere on saanut alkunsa teatterin lavalta jo vetäytyneen näyttelijädiiva Eleonora Dusen halusta kokeilla elokuvaa ilmaisumuotona. Duse valitsi itse sen aiheen, laati käsikirjoituksen ja osallistui jälkituotantoon. Elokuvan ohjaaja Febo Mari näyttelee myös sen toista pääosaa. Nobel-palkitun Grazia Deleddan Sardiniaan sijoittuvan romaanin (1904) tapahtumat on kuvattu studiossa ja manner-Italian vuoristoisissa maisemissa, mutta kansatieteellisiä yksityiskohtia korostaen.
Joheksoli
Ominaisuudet ja käyttö
Huoneenlämpötilassa joheksoli on kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee veteen. Joheksolia käytetään varjoaineena muun muassa verisuonten varjoainekuvauksessa angiografiassa, selkäytimen myelografiassa sekä suoliston, nivelten, kohdun ja munanjohdinten varjoainekuvauksissa. Yhdiste annostellaan ruiskeena suoneen tai selkäytimeen. Joheksolia käytetään myös niin sanotussa joheksolikokeessa, jolla määritetään munuaisten suodatusnopeutta ja siten munuaisten toimintaa.
Cenere
Tuotanto, teemat ja vastaanotto
Elokuva on tyypillinen ”äitimelodraama”, jossa päähenkilö turvaa poikansa yhteiskunnallisen aseman vetäytymällä syrjään ja uhraamalla itsensä. Äitiään kaipaava heikko poika kapinoi patriarkaalisen yhteisön sääntöjä vastaan, mutta aiheuttaa vain lisää kärsimystä tilanteen kaikille osapuolille. Pateettisen tarinan tarkoitus on herättää katsojissa sääliä ja ihailua äitiä kohtaan. Elokuvan fragmentaarinen rakenne korostaa eroa ja kaipausta. Lähikuvia välttävä ohjaus ja Dusen vähäeleinen näyttelijänsuoritus tekevät varjoihin vetäytyvästä äidistä lähes mystisen marttyyrihahmon.
Joheksoli
Valmistus
Joheksolin synteesin lähtöaineena on 3-nitro-1,5-bentseenidikarboksyylihapon dimetyyliesteri. Tämä reagoi ensin 1-amino-2,3-dihydroksipropaanin kanssa, jolloin estereistä muodostuu amideja. Seuraavaksi nitroryhmä pelkistetään aminoryhmäksi vedyttämällä ja yhdiste jodataan. Seuraava vaihe joheksolin synteesissä on aminoryhmän asetylointi etikkahappoanhydridillä. Viimeinen vaihe on reaktio 3-kloori-1,2-propaanidiolin kanssa voimakkaasti emäksisissä olosuhteissa.
Cenere
Tuotanto, teemat ja vastaanotto
Yleisön parissa huonosti menestynyt Cenere sai elokuva-arvostelijoilta varautuneen vastaanoton. Kriitikot pitivät herkkää ja inhimillistä elokuvaa yleisölle liian vaikeana, ja Dusen näyttelijäpersoonallisuus jäi valkokankaalla kovin valjuksi. Duselle Cenere osoittautui pettymykseksi ja se jäi hänen ainoaksi elokuvakseen. Myöhemmin sitä on pidetty yhtenä italialaisen neorealismin varhaisista edeltäjistä.
Restauroinnit
Elokuvasta on säilynyt useita kopioita. George Eastman Housen kokoelmaan kuuluva kopio on restauroitu Friulin ja Sardinian elokuva-arkistojen yhteistyönä vuonna 1992. Alkuperäisestä 914 metrin pituudesta on jäljellä 808 metriä. Restauroitu versio on varustettu italiankielisillä väliteksteillä ja Bruno Morettin säveltämällä pianomusiikilla. Toinen, Italian elokuva-arkistossa säilynyt 729 metrin pituinen nitraattifilmikopio on restauroitu vuonna 2008.
Täytekynä
thumb|350px|Parker-merkkisiä mustekyniä 1920-luvulta thumb|350px|Täytekynä ja mustetta thumb|350px|Parker-merkkinen täytekynä Täytekynä on kynä, jossa on vesiliukoista juoksevaa mustetta sisältävä säiliö. Muste valuu säiliöstä kynän metalliterään "feedin" läpi painovoiman ja kapillaari-ilmiön avulla. Nykyään useimmissa täytekynissä käytetään vaihdettavia mustepatruunoita, mutta monia muitakin täyttömenetelmiä on olemassa. Joissain kynissä on mäntäpumppumekanismi ja toisissa muste laitetaan pipetillä suoraan täytekynän runkoon. Patruunatäyttöisiin kyniin on saatavana muuntimia (engl. converter), joiden avulla kynä voidaan täyttää suoraan mustepullosta. Konvertteri on mustepatruunan tilalle asennettava mäntämekanismin sisältävä säiliö. Konvertterin perässä on säätöruuvi, jota pyörittämällä mäntä liikkuu. Konvertteri täytetään siten, että kynän kärki asetetaan mustepulloon ja ruuvia käännetään, kunnes säiliö on täyttynyt musteella.
Al Lewis
pienoiskuva|Al Lewis ja [[Linda Watkins vuonna 1964 Me hirviöt -sarjan kuvauksissa.]] Al Lewis (oik. Albert Meister, s. 30. huhtikuuta 1923 New York – 3. helmikuuta 2006 New York) oli yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tunnetaan ehkä parhaiten ”isoisän” roolista 1960-luvun televisiosarjassa Me hirviöt. Myöhemmin elämässään hän omisti ravintolan ja toimi radiotoimittajana.
Täytekynä
Täytekynien käyttö arkisena kirjoitusvälineenä meni pois muodista kuulakärkikynän läpimurron myötä 1960-luvulla. Täytekynä ei kuitenkaan kokonaan poistunut käytöstä, vaan se pysyi tiettyjen asianharrastajien käytössä kunnes 1980-luvun lopulla se tuli uudelleen muotiin ja keräilijät alkoivat kiinnostua niistä. Useimmat ihmiset pitävät täytekyniä nykyään hankalina, koska ne vaativat enemmän huolenpitoa kuin kuulakärkikynät. Kuulakärkikynällä voi kirjoittaa 2–3 km viivaa, kun taas täytekynän säiliötä voi joutua täyttämään lähes päivittäin. Halpa mainoskuulakärkikynä heitetään nykyisin yleensä roskiin kun sen säiliö on tyhjentynyt. Nykyään jotkut ihmiset kirjoittavat mieluiten täytekynillä, koska kynää ei täydy painaa juuri lainkaan paperia vasten. Mustakynäharrastajat pitävät myös siitä, että kynissä voi käyttää useita erilaisia musteita. Mustekynävalmistajat saattavat tarjota kalleimmissa malleissaan kynälle elinikäisen takuun, mutta tavallisesti niille annetaan noin kolmen vuoden takuu.
Täyte- ja mustekynien historiaa
Tarve mustekynille syntyi teollistumisen myötä. Sitä ennen suurimmalla osalla kansasta ei ollut tarvetta kirjoittaa, eikä kirjoitusvälineille asetettu käytännöllisyysvaatimuksia. 1800-luvulla alkoi kehitys kohti nykyaikaista mustekynää, jonka mustesäiliö korvasi mustepulloon kastettavan sulkakynän. Läpi 1800-luvun markkinoille tuotiin laaja kirjo erilaisia tekniikoita käyttäviä säiliökyniä, mutta niiden toiminnan epävakaus poisti ne markkinoilta nopeasti. Suurin ongelma säiliökynän kehittämisessä oli musteen virtaa kynän kärkeen säätelevän tekniikan kehittäminen, sillä musteen virratessa kärkeen säiliöön syntyi tyhjiö, joka esti musteen jatkuvan, tasaisen virran. Ratkaisu tähän oli 1800-luvun lopussa keksitty valukanava eli syötin, joka sääteli musteen virtaa. Vuonna 1884 alkoi mustekynien massatuotanto, kun Waterman’s alkoi valmistaa patentoitua tekniikkaa käyttäviä mustesäiliökyniään. Pian tämän jälkeen muutkin merkit alkoivat valmistaa samantapaisia kyniä.
Mustekynät olivat yleisiä aina 1960-luvulle, jolloin kuulakärkikynän käyttö yleistyi. Tämän jälkeen kynäteollisuus eli hiljaiseloa 1980-luvulle saakka, jolloin eri kynämerkit alkoivat jälleen tuottaa uusia kynämalleja ja kokeilla uudenlaista designia.
Mustekynien terät ja kärjet
Mustekynissä on metallinen kärki, joka voi olla kultaa, ruostumatonta terästä tai muuta metallia. Teriä on erikokoisia ja yleisimmät koot ovat EF (hyvin kapea, engl. extra fine), F (kapea, engl. fine), M (medium), B (leveä, engl. bold) ja BB (erittäin leveä, engl. extra bold). Tavallisesti täytekynän kärki on pyöreä, jolloin viivan leveys ei riipu suunnasta. Italic-kärki on kuitenkin litteä, jolloin viivanleveys riippuu siitä mihin suuntaan viivaa vedetään. Länsimaisessa kalligrafiassa halutaan, että alasvetoviivat ovat leveämpiä kuin sivuvetoviivat.
Kärki valitaan tavallisesti käsialan koon ja käyttötarkoituksen mukaan. Kirjoituskokemukseen vaikuttaa terän koon lisäksi terän materiaalin taipuisuus, rakenne, kynän pituus ja paino. Taipuisalla kärjellä kirjoittaessa viivan leveys riippuu siitä kuinka paljon kynää painaa. Myös musteen koostumus ja käytetyn paperin laatu ja tyyppi vaikuttavat kynän tuottamaan jälkeen ja siihen miltä kynä tuntuu kädessä.
Täyttömekanismit
Eri mustekynämalleissa on erilaisia täyttömekanismeja. Varhaisin oli käsikäyttöinen pipettitäyttö, jossa kynän säiliöön vietiin muste pipetin avulla mustepullosta. Tällaiset kynät olivat epäluotettavia ja saattoivat vuotaa. Tähän ongelmaan Waterman keksi ratkaisuksi ns. safety penin vuonna 1907.
Seuraava edistysaskel tapahtui, kun alettiin käyttää tyhjiöön perustuvia, ”itsestään” täyttyviä mustekyniä. Roy Conklin kehitti vuonna 1897 kynän, jossa säiliönä oli kapea kuminen pussi. Kynän varressa oli sirpin muotoinen nappi, jota painamalla pussi meni kasaan. Kun sirppi vapautettiin, pussi laajeni imien musteen sisäänsä. Tähän tekniikkaan perustuvia täyttömekanismeja oli markkinoilla lukemattomia, kuten viputäyttökynä, joka oli laajimmalle levinnyt ja Sheafferin vuonna 1907 patentoima.
Yksi menestyneimmistä täyttömekanismeista on yhä laajasti käytössä oleva uppomäntätäyttö, jonka kenties kuuluisin käyttäjä on Pelikan. Tällaisissa kynissä mustesäiliönä toimii osa kynän varresta. Varren sisällä on mäntä, jota liikutetaan kynän päässä olevaa osaa kiertämällä. Näin muste imetään säiliöön pullosta.
Suosittu täyttömekanismi on myös patruunatekniikka. Patruunatäyttökynissä ei ole sisäänrakennettua mustesäiliötä, vaan kynän varren sisään asetetaan muovinen, kertakäyttöinen mustesäiliö. Tällaisissa kynissä voidaan käyttää myös pullomustetta mäntätekniikalla toimivan adapterin avulla.
Mustekynien keräily ja harrastaminen
Nykyään mustekyniä ei käytetä yhtä yleisesti kuin vielä 1900-luvun puolivälissä. Mustekynillä on kuitenkin laaja kansainvälinen harrastajakunta, jonka jäsenet keräilevät ja käyttävät kyniä. Monet harrastavat joko vintage-kyniä tai nykyaikaisia, mutta suurin osa keräilee molempia. Myös mustepullot ja eriväriset musteet ovat keräilyn kohteena.
Jääkiekon nuorten maailmanmestaruuskilpailut 2013
Jääkiekon nuorten maailmanmestaruuskilpailut 2013 pelattiin Venäjällä Baškortostanin tasavallassa Ufan kaupungissa 26. joulukuuta 2012 – 5. tammikuuta 2013 välisenä aikana. Edellisen kerran Venäjä järjesti MM-turnauksen vuonna 2001.
Alkusarja
Otteluiden alkamisajat ovat paikallisia aikoja. (UTC+6)
Putoamissarja
Putoamissarjan viimeiseksi jäänyt joukkue putosi sarjaporrasta alemmaksi. Otteluiden alkamisajat ovat paikallisia aikoja. (UTC+6)
Pudotuspelit
Otteluiden alkamisajat ovat paikallisia aikoja. (UTC+6)
Lopputulokset
Pääsarjan kisat
1. divisioona A-Lohko B-lohko
2. divisioona A-lohko B-lohko
3. divisioona
Arabiemiirikuntien jääkiekkomaajoukkue 3. divisioonassa luovutti kaikki ottelunsa.
Palkinnot
thumb|225px|Kisojen paras maalivahti, [[John Gibson.]]
Pistepörssi
O = Pelatut ottelut; M = Maalit; S = Syötöt; P = Pisteet; +/− = Plus/Minus; JM = Jäähyt minutteina
Maalivahtien torjuntatilastot
Maalivahdit, jotka pelasivat vähintään 40 % joukkueensa peleistä.
Teresa Stratas
pienoiskuva|Teresa Stratas vuonna 1984. Teresa Stratas OC (s. 26. toukokuuta 1938, Toronto) on kanadalainen dramaattinen sopraano. Debyytti oopperalavalla tapahtui 1959 Puccinin La bohèmen Miminä. Muita tärkeitä rooleja hänen urallaan ovat olleet Verdin La traviatan Violetta sekä Straussin Salomen ja Bergin Lulun nimiroolit. Nämä kolme roolia hän on myös levyttänyt. Hän on saavuttanut mainetta myös Kurt Weillin laulujen tulkitsijana sekä esiintymällä mm. Jennyn roolissa Metropolitan Operan Mahagonnyn kaupungin nousu ja tuho -oopperassa (Weill/Brecht), jonka harjoituksissa hän tutustui 'alkuperäiseen' Jennyyn eli näyttelijä Lotte Lenyaan.
Muuta
Vuonna 1972 hänelle myönnettiin Officer of the Order of Canada -arvonimi.
Lehtonoidanlukko
Lehtonoidanlukko (Botrypus virginianus) kuuluu isonoidanlukkojen (Botrypus) sukuun ja käärmeenkielikasvien heimoon. Aiemmin sen ajateltiin kuuluvan noidanlukkojen (Botrychium) sukuun. Se on pääasiassa Euraasian ja Pohjois-Amerikan lauhkeilla vyöhykkeillä tavattava saniaislaji. Suomessa se on erittäin uhanalainen ja rauhoitettu laji.
Ulkonäkö ja koko
thumb|left|120px|Lehtonoidanlukon itiöpesäkkeistö. thumb|left|120px|Lehtonoidanlukon lehdet muistuttavat koiranputken lehtiä.
Lehtonoidanlukko on suurin Suomessa tavattavista noidanlukoista. Sillä on mehevä juurakko, josta nousee itiöitä levittävä, 20–50 cm korkeaksi kasvava lehtivarsi. Steriilit yksilöt jäävät pienemmiksi. Lehdet ovat pehmeät ja kellanvihreät. Leveän kolmiomainen, 2–3 kertaa parilehdykkäinen ja lähes ruoditon lehtilapa jakaantuu lehtivarren puolivälissä. Itiöpesäkkeistö on kapean kartiomainen, monihaarainen ja pitkäperäinen. Kaikkiin yksilöihin ei kehity itiöpesäkkeistöä. Suomessa lehtonoidanlukon itiöt kypsyvät heinä-elokuussa. Lehtonoidanlukon lehtilapa muistuttaa erehdyttävästi koiranputkea (Anthriscus sylvestris).
Levinneisyys
Lehtonoidanlukkoa tavataan laajalla alueella pohjoisen pallonpuoliskon lauhkealla vyöhykkeellä, mutta sen esiintymisalue on laikukkainen. Lajin pääesiintymisalue on Pohjois-Amerikassa, jossa sitä kasvaa mantereen itä-, keski- ja pohjoisosissa. Euroopassa lajia tavataan kapealla vyöhykkeellä Alppien ja Karpaattien välisellä alueella, ja sieltä edelleen Puolaan, Pohjois-Ukrainaan ja Luoteis-Venäjälle. Pohjoismaissa lehtonoidanlukkoa tavataan ainoastaan Suomesta ja Ruotsista. Euroopasta levinneisyysalue jatkuu Keski-Siperiaan saakka. Paikoitellen sitä tavataan myös muualta Aasiassa, muun muassa Japanissa. Suomessa lehtonoidanlukon esiintymisalue on kaksijakoinen. Sitä tavataan toisaalta Varsinais-Suomen ja Länsi-Uudenmaan kalkkialueilta ja toisaalta Perämeren alueelta aina Rovaniemelle saakka. Laji on kaikkialla harvinainen. Ahvenanmaalta laji lienee kadonnut.
Elinympäristö
Lehtonoidanlukko on kalkinvaatija. Se kasvaa varjoisissa ja puoliavoimissa lehdoissa ja kuusivaltaisissa rehevissä metsissä. Sitä tavataan myös vanhojen kalkkikuoppien reunamilla. Laji ilmeisesti vaatii uusiutuakseen myrskytuhoja, metsäpaloja tai jopa metsänhakkuita. Lehtonoidanlukko on harvinaistunut pellonraivauksen, voimakkaan metsänhoidon ja kalkinlouhinnan seurauksena.
Kukkuramäki
Kukkuramäki on asuinalue Kouvolan Valkealassa, Niinistön kaupunginosassa. Kukkuramäellä on sekä 1990-luvulla valmistuneita rivitaloja että 2000-luvulla valmistuneita pientaloja. Valkealan kunta kaavoitti alueen uusille omakotitaloille 1990-luvun lopussa ja ensimmäiset pientalot valmistuivat 2000-luvun alussa. Vielä 2010-luvulla alueelle on rakenteilla uusia pientaloja.
Elokuussa 2020 Kukkuramäen Kukkurakujalle avataan Svenska Lekskolanin päiväkoti, joka on Valkealan ensimmäinen yksityinen päiväkoti. Päiväkodin rakennustyöt alkavat vuoden 2019 lopulla.
Kukkuramäki rajautuu Vanhatiehen, Jokelantörmäntiehen, Kukkurantien eteläpuoleiseen metsäalueeseen ja Länsikukkurantien sekä Kukkurakujan itäpuoleiseen metsäalueeseen. Kukkuramäen vieressä sijaitsee Valkealakoti ja Jokelantörmän uimaranta.
Myös postinumeroalueen 45360 (Valkeala) nimi on Kukkuramäki. Kukkuramäen postinumeroaluuella on 3 819 asukasta.
Blackface
pienois|Minstrel show -mainosjuliste vuodelta 1900. Blackface on kasvomeikki, jota valkoiset esiintyjät käyttävät näytellessään mustaa hahmoa.
Blackface edustaa Yhdysvalloissa vanhaa ja nykyisin paheksuttua minstrel show -teatteriperinnettä, joka perustui rasististen stereotyyppien korostamiseen. Myös Euroopassa maski mielletään joidenkin mielestä negatiiviseksi stereotyypiksi, vaikka kaikki eivät allekirjoita väitettä.
Historia
thumb|upright|[[Al Jolson elokuvassa Mammy (1930).]] Blackface sai alkunsa yhdysvaltalaisista minstrel show -teatteriesityksistä, jotka olivat suosittuja 1800-luvulla. Niissä esiintyi valkoisia, jotka olivat tummentaneet kasvonsa mustalla teatterimeikillä ja reunustaneet silmänsä valkoisella ja suunsa punaisella tai valkoisella meikillä. Tuloksena oli musta, isohuulinen ja mulkosilmäinen hahmo, jonka oli tarkoitus samanaikaisesti huvittaa ja kauhistuttaa yleisöä. Lisäksi valkoisen meikin yksi tarkoitus oli saada musta hahmo paljastumaan hänen varastellessaan kanoja ja vesimeloneja yön pimeydessä.
Alkuaikoina blackface-esiintyjät olivat kaikki miehiä. Jotkut heistä olivat itsekin mustia, mutta hekin käyttivät blackface-meikkiä. Blackface-esiintyjät esittivät lauluja, tansseja ja sketsejä, joissa mustat esitettiin stereotyyppisesti tyhminä, lapsellisina ja laiskoina. Yleisiä minstrel-hahmoja olivat lupsakka Setä Tuomo, mulkosilmäinen Pickaninny-lapsi, lihava ja hymyilevä Mammy, koti-ikävää poteva entinen orja, kaupunkilaiskeikari Zip Coon ja nuori viettelijätär Jezebel. Orjuus kuvattiin hyödyllisenä instituutiona ja orjat lapsina, jotka olivat iloisia orjanomistajalta saamastaan suojasta.
Kun minstrel-esitysten suosio laski 1870-luvulla, blackface siirtyi vaudevilleen. Siellä tunnetuimpia blackface-esiintyjiä oli Al Jolson, jonka esityksiä nähdään myös joissain elokuvissa. 1930-luvun Hollywood-elokuvissa blackface oli yleistä.
Minstrel show’n ja vaudevillen ohella blackface-hahmoja nähtiin myös kiertelevien käärmeöljykauppiaiden esityksissä, jotka olivat suosittuja Yhdysvalloissa 1930- ja 1940-luvuilla. Blackfacea nähtiin lisäksi usein koulunäytelmissä, naamiaisissa, sirkuksessa ja tivolissa.
Blackface-esitykset olivat monelle valkoiselle amerikkalaiselle ainoa tilaisuus, jossa he näkivät mustia hahmoja. Niillä onkin arveltu olleen merkitystä mustia koskevien stereotyyppisten käsitysten muodostumisessa.
Blackfacen suosio elokuvissa ja näytelmissä alkoi laskea Yhdysvalloissa 1930-luvun jälkeen, mutta sitä näkyi elokuvissa ja televisiossa toisinaan aina 1970-luvulle saakka. Nykyisin blackface-esitykset kohtaavat yleensä paheksuntaa niin Yhdysvalloissa kuin muuallakin maailmassa.
thumb|Hollantilainen Zwarte Piet -hahmo blackfacessa. Myös Euroopassa valkoiset esiintyjät ovat toisinaan maalanneet kasvonsa mustiksi. Joskus se on tehty rasististen stereotypioiden pohjalta, mutta joskus historiallisista tai kulttuurisista syistä. Hollannissa blackfacea käytetään Zwarte Piet -hahmon esityksissä. Iranissa uudenvuoden eli nawrozin juhlintaan on kuulunut Haji Firuz -niminen blackface-orjahahmo.
Kohut Amerikassa
Yhdysvalloissa Virginian kuvernööri Ralph Northam joutui poliittisen kohun keskelle, kun helmikuussa 2019 paljastui, että hänen opiskelijamatrikkelissaan vuodelta 1984 oli kuva, jossa hän esiintyi mustaksi meikattuna vierellään Ku Klux Klan -asuinen henkilö.
Kanadan pääministerin Justin Trudeaun paljastettiin käyttäneen blackface-maskia keväällä 2001 yksityiskoulun juhlissa ollessaan koulun opettajana.
Kohut Suomessa
Suomalaisessa tiernapojat-jouluperinteessä esiintyy Murjaanien kuningas, jonka kasvot on värjätty mustaksi. Vuonna 2017 Stockmann veti pois työntekijöidensä tiernapoikavideon sen aiheutettua arvostelua sosiaalisessa mediassa. Yhtiö pyysi anteeksi ja ilmoitti, että sen ”harkintakyky oli pettänyt”. Vuonna 2021 Tiernasäätiö päätti, että sen tilaisuuksissa Murjaanien kuninkaan kasvojen mustaamista ei enää sallita.
Nagpur
thumb|210px|Nagpurin sijainti [[Maharashtran osavaltiossa.]]