cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ensimmäinen sortokausi
Ensimmäiset eduskuntavaalit
31. lokakuuta 1907 eduskunta päätti maksaa sotilasmiljoonat vuosilta 1906 ja 1907, yhteensä 20 miljoonaa markkaa.
Niipperi
Niipperi on pientalovaltainen kaupunginosa Espoossa. Se sijaitsee Kehä III:n varrella ja sen läheisyydessä sijaitsevat Juvanmalmin ja Koskelon teollisuusalueet. Niipperissä on etupäässä omakoti- ja rivitaloja ja se on erityisesti lapsiperheiden suosiossa. Niipperin asukasmäärä on tasaisesti noussut 1980-luvun alkupuolelta lähtien. Niipperin alueella toimii Vanhankartanon omakotiyhdistys sekä Pohjois-Espoon asukasfoorumi. Niipperin historiaan kuuluu 1600-luvulla muodostettu Juvan kartano.
Palvelut
Niipperissä on kaksi koulua sekä useita päiväkoteja. Niipperin koulu sai uuden koulurakennuksen vuonna 2017.
Niipperin lähikauppa K-Extra Terho Lammi lopetti toimintansa maaliskuussa 2012, jolloin Juvankartanon S-Market avattiin Juvankartanontien ja Juvan teollisuuskadun risteykseen. Kesko avasi uuden K-Supermarketin Niipperintien ja Juvankartanontien risteykseen keväällä 2016. K-Supermarket Niipperin yhteydessä on posti, parturi, kukkakauppa sekä Pizza Hut -ravintola.
Niipperin pinta-alasta suuri osa kuuluu Espoo Ringside Golf -kentälle. Golfkentän yhteydessä on ravintola ja terassi.
Noin neljän kilometrin päässä Kalajärvellä sijaitsee muun muassa terveyskeskus, apteekki, kirjasto, kuntosali, kaksi pizzeriaa ja kappeli. Juvanmalmin teollisuusalueella on paljon palveluita, kuten lihakauppa, parturi, pizzeria, grilli ja ravintola. Koskelon teollisuusalueella on muun muassa kuntosali Fressi ja rautakauppa Byggmax.
Kulkuyhteydet
Niipperin kautta kulkee useita Espoon sisäisiä ja seutuliikenteen bussilinjoja:
Seutuliikenne
Yöliikenne
Patrick Labyorteaux
Patrick Labyorteaux (s. 22. heinäkuuta 1965 Los Angeles, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä.
Patrick Labyorteaux aloitti uransa vuonna 1973. Hän on näytellyt muun muassa televisiosarjoissa Pieni talo preerialla, Kunnian miehet ja NCIS Rikostutkijat sekä elokuvissa Villiä hurjempi länsi (1974), Koulunkoukkuja (1987), Yes Man (2008) ja 2012: Ice Age (2011).
Patrick Labyorteaux'n veli Matthew Laborteaux on myös näyttelijä.
Sinirastas
Sinirastas (Monticola solitarius) on pienikokoinen varpuslintu. Suomenkielisestä nimestään huolimatta laji ei kuulu rastaiden vaan sieppojen heimoon. Lajin kuvaili ja nimesi Carl von Linné 1758.
Koko ja ulkonäkö
Linnun pituus on 21–23 cm ja paino 37–54 g. Juhlapukuinen koiras on pääosin tumman sinertävän harmaa, ja sen pää ja pyrstö ovat tummat. Kaukaa se näyttää täysin tummalta. Naaras ja nuori lintu ovat ruskeita, alapuolelta tummaraitaisia. Niiden pyrstö on tummanruskea, erona kivikkorastaan punaruskeaan pyrstöön. Sinirastaan nokka on pitkähkö ja hoikka. Laulu muistuttaa kivikkorastaan laulua.
Vanhoilla kivikkorastailla on täydellinen sulkasato kesällä, nuorilla vain ruumiinhöyhenet käsittävä.
Harry Carey, Jr.
Harry Carey, Jr. (16. toukokuuta 1921 – 27. joulukuuta 2012) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän syntyi Kaliforniassa kahden alan merkkihenkilön, Harry Careyn ja Olive Fuller Goldenin poikana.
Sinirastas
Koko ja ulkonäkö
Lajista tunnetaan 5 alalajia, joista useimpia on maastossa mahdoton erottaa toisistaan.
Harry Carey, Jr.
Carey palveli toisessa maailmansodassa Yhdysvaltain laivastossa. Hän tuli uransa aikana tunnetuksi varsinkin lännenelokuvista. Niistä eräs oli Howard Hawksin Punainen virta (Red River, 1948), jossa hän esiintyi yhdessä isänsä kanssa. Hän esiintyi usein myös John Waynen kanssa, esimerkiksi elokuvassa Pako yli aavikon (1948).
Carey kuului niin kutsuttuun John Ford Stock Companyyn, ryhmään, jonka näyttelijöitä John Ford toistuvasti käytti ohjauksissaan. Hän esiintyi elokuvien ohella televisiossa, ja hänelle on myönnetty tähti Hollywood Walk of Famella.
Sinirastas
Elinympäristö
Tyypillisiä elinympäristöjä ovat jyrkät rinteet vuoristossa ja rannikolla sekä vanhat linnat, kirkot ja rauniot. Se pesii keskimäärin alempana kuin kivikkorastas.
Harry Carey, Jr.
Carey kuoli Santa Barbarassa 91 vuoden ikäisenä.
Sinirastas
Lisääntyminen
Pesä on esimerkiksi kivenkolossa, kallionhalkeamassa tai rakennuksessa. Munia on kerralla 4–5, ja niitä hautoo pääasiassa naaras noin kaksi viikkoa. Pesyeitä voi olla kesän aikana kaksi.
Ravinto
Lintu on kaikkiruokainen; pääasiassa se syö hyönteisiä ja muita selkärangattomia sekä marjoja ja hedelmiä.
Kakkosen kausi 2014
Kakkosen kausi 2014 oli Suomen jalkapallon kolmanneksi korkeimman sarjatason kausi. Kausi pelattiin neljässä 10 joukkueen lohkossa kolminkertaisena sarjana. Lohkojako suoritettiin 22. marraskuuta 2013 maantieteellisin perustein.
Lohkot ja joukkueet
Kaudella 2014 Kakkosessa pelasi 40 joukkuetta jaettuna neljään 10 joukkueen lohkoon. Kotkan Työväen Palloilijat ilmoitti 9.12.2013 luopuvansa sarjapaikastaan Kakkosessa, koska seura yhdistyi Ykkösessä pelaavan FC KooTeePeen kanssa FC KTP:ksi. KTP:n sarjapaikka siirtyi täydennysmenettelyssä Kultsu FC:lle.
Etelälohko
Lähde:
Itälohko
Lähde:
Pohjoislohko
Lähde:
Etelälohko
21 maalia: 18 maalia: 16 maalia: 12 maalia:
Itälohko
40 maalia: 23 maalia: 13 maalia: 12 maalia: 11 maalia:
Länsilohko
22 maalia: 14 maalia: 12 maalia: 11 maalia: 10 maalia:
Pohjoislohko
22 maalia: 21 maalia: 14 maalia: 13 maalia: 11 maalia:
Ykkösen nousukarsinnat
EIF Ykköseen yhteismaalein 6-4.
PS Kemi Kings nousi Ykköseen yhteismaalein 4-0.
Risto Saarman
Risto Saarman (s. 25. tammikuuta 1956, Jyväskylä) on suomalainen tenori ja laulunopettaja.
Saarman on valmistunut Sibelius-Akatemiasta ja kerännyt kokemusta monissa laulukilpailuissa (mm. Lappeenrannan valtakunnalliset laulukilpailut, 2. sija 1984). Risto Saarman oli kiinnitettynä Suomen Kansallisoopperaan vuosina 1979-1999. Hän on esiintynyt yhdeksässä Euroopan maassa, Suomen kaikkien ammattisinfoniaorkestereiden solistina sekä lukuisilla musiikkijuhlilla, kuten Savonlinnan Oopperajuhlilla.
Risto Saarman on toiminut Lahden Konservatorion laulun lehtorina vuodesta 1996. Riston veljet Jari Saarman sekä Jukka Saarman ovat myös oopperalaulajia.
Volkswagen Golf III
Volkswagen Golf (1991–2002)
Kolmannen sukupolven Volkswagen Golf tuli Suomessa myyntiin joulukuussa 1991. Suomen moottorivalikoima oli aluksi seuraava: CL/GL 1,4 (60 hv), CL/GL 1,8 (75 hv) ja CL 1,9 Eko-TD (75 hv). Muilla markkinoilla oli tarjolla myös 90-hevosvoimainen TDI ja keväästä 1996 lähtien myös sen 110-hevosvoimainen versio. Dieselmoottorin yhteyteen oli saatavilla puoliautomaattinen Ecomatic-vaihteisto, jossa vaihteet on sijoitettu manuaalivaihteiston tavoin H-kaavion mukaisesti, mutta kytkinpoljinta ei tarvita. vasen|pienoiskuva|Viisiovinen Volkswagen Golf III. Syksyllä 1992 markkinoille tuli 2,8 VR6 (174 hv) ja vuotta myöhemmin CL/GL 1,6 (75 hv), GTI 2,0 (115 hv) sekä GTI 2,0 16V (150 hv). VR6- ja GTI-malleissa oli hieman normaalia jäykempi jousitus. Joillain markkinoilla oli saatavana myös 2,9-litrainen VR6 (190 hv).
Ensimmäistä kertaa Golfin historiassa esiteltiin syksyllä 1993 farmarimalli Golf Variant, jonka myynti alkoi Suomessa lokakuussa. Valikoimassa olivat CL 1,8 (75 hv), CL/GL 1,8 (90 hv), GL 2,0 ja CL 1,9 Eko-TD.
Samana vuonna markkinoille tuli myös avomalli Golf Cabriolet. Edellistä mallia oli valmistettu vuodesta 1979 lähtien. vasen|pienoiskuva|Volkswagen Golf III GTIPerusmalli CL (Comfort Luxus) oli niukasti varustettu. Vakiovarusteina oli lämmitettävät etuistuimet, kaksiosainen takaselkänoja, valaistu hansikaslokero, sävylasit, turvavöiden esikiristimet ja lukuvalo edessä. 1,8-litraisessa ja dieselissä oli lisäksi kierroslukumittari ja ohjaustehostin. Saksassa varustelu oli vieläkin niukempi, sillä kaksiosainen takaselkänoja, sävylasit ja istuinlämmittimet puuttuivat.
GL (Gehobener Luxus) sisälsi lisäksi plyysiverhoilun, tavaratilan valaistuksen, keskuslukituksen sekä korinväriset puskurit ja ulkopeilit. GL-mallin myynti Suomessa oli vähäistä.
VR6:een kuului ABS-jarrut, kaksi turvatyynyä, ulko- ja öljynlämpömittarit, ajotietokone, takaistuinten pääntuet, sähköpeilit, metalliväri, takaspoileri, helmalevikkeet, tasauspyörästön lukko, kevytmetallivanteet sekä sähköikkunat edessä ja takana. vasen|pienoiskuva|Volkswagen Golf III CabrioletGTI-mallissa oli VR6:n lisäksi urheiluistuimet, muttei ABS-jarruja, turvatyynyjä, kevytmetallivanteita, sähköikkunoita eikä pääntukia takaistuimilla.
Syksyllä 1993 vakiovarusteisiin lisättiin lämmitettävät sähköpeilit, ajonestolaite ja ohjaustehostin. VR6:sta karsittiin sähköikkunat. Variantissa oli CL:n lisäksi keskuslukitus ja valaistu tavaratila.
Vuosimallin 1995 autoissa oli uudenmallinen ohjauspyörä. Vakioksi tuli ajovalojen päällä olosta kertova summeri. Volkswagenin mukaan valomuisti ei ollut tarpeellinen vakiovaruste. GTI 16V:hen tuli vakiovarusteeksi ABS-jarrut. Kuljettajan turvatyyny oli vakiovarusteinen vuoden 1996 alusta lähtien.
Vuoden 1997 alusta lähtien tarjolle tuli Komfort-paketti, johon kuului matkustajan turvatyyny, metalliväri, radiovalmius kahdeksalla kaiuttimella sekä lisäjarruvalo. vasen|pienoiskuva|Volkswagen Golf III Cabriolet (1998–2002)Golf ja Vento poistuivat markkinoilta vuoden 1997 lopussa, hieman ennen Golf IV:n toimitusten alkamista. Variant pysyi kuitenkin mallistossa elokuuhun 1999 saakka, kunnes IV:stä tuli saataville farmari.
Erikoismallit
Kolmannen sukupolven Golfista on valmistettu sen historian aikana lukuisia erikoismalleja. Volkswagen sponsoroi muutamien yhtyeiden Euroopan kiertueita ja näiden mukaan nimettyjä erikoismalleja oli myynnissä Suomessakin. Esimerkiksi kesällä 1996 Bon Jovin konsertoidessa Helsingissä markkinoitiin kyseistä Golf-erikoismallia.
J. A. G. Acke
thumb|J. A. G. Acke Johan Axel Gustaf Acke (vuoteen 1904 Andersson; 7. huhtikuuta 1859 Tukholma – 5. syyskuuta 1924 Vaxholm) oli ruotsalainen taiteilija.
Acke aloitti uransa realistisena ulkoilmamaalarina, mutta pian hän omaksui romanttis-symbolistisen tyylin. Hän teki vuosisadanvaihteen tienoilla sävyltään varovaisia muotokuvia, muun muassa Zachris Topeliuksesta vuonna 1898. Uransa myöhemmässä vaiheessa Acke siirtyi puhtaampiin ja voimakkaampaan väreihin ja maalaustapaan.
Acke oli naimisissa Zachris Topeliuksen tyttären Eva Maria Topeliuksen kanssa vuodesta 1891; he olivat tavanneet Önningebyn taiteilijasiirtolassa Ahvenanmaalla. Acke teki myös Thielin galleriaan marmorifriisin ja kuvitti Topeliuksen satuja, Muun muassa Topeliuksen satukirja Lukemisia lapsille on Acken kuvittama.
Puolisot rakennuttivat Vaxholmiin ateljeekodin Villa Akleja, joka on nykyään suojelukohde ja yksityinen Acke-museo.
Italialaissyntyinen urheilija Fausto Acke oli J. A. G. ja Eva Acken ottopoika.
Australianvesirotta
Koko ja ulkonäkö
Australianvesirotan väritys vaihtelee lähes mustasta kullanruskeaan ja tummanharmaaseen. Alapuoli voi olla ruskea, keltainen, valkea tai jopa kirkkaan oranssi.
Pituus: 23-37 cm Hännän pituus: 23-35 cm Paino: 0,3-1,3 kg
Lisääntyminen
Australianvesirotta voi lisääntyä ympäri vuoden. Huippu on kuitenkin keväällä ja kesällä. Naaras synnyttää lyhyen tiineyden päätteeksi pesäänsä jopa 7 poikasta. Vastasyntyneet pennut ovat kaljuja, sokeita ja avuttomia sekä täysin riippuvaisia emonsa tarjoamasta ravinnosta ja suojasta. Huolenpito jälkeläisistä on vaativaa, ja emo viettääkin liki kaiken aikansa niiden parissa. Saalistamassa se käy lyhyesti yöllä. Pennut avaavat silmänsä kaksiviikkoisina ja alkavat pian tutkia pesää ja sen lähiympäristöä. Kuukauden vanhoina ne vieroitetaan, mutta vasta kuukautta myöhemmin ne itsenäistyvät.
Ravinto
Australianvesirotta etsii ravintonsa enimmäkseen joen tai kosteikon pohjalta. Se sukeltaa silmät auki ja näkee mainiosti myös veden alla. Herkät viiksikarvat auttavat havaitsemaan saaliseläimen liikkeitä. Tarkan näkö- ja tuntoaistinsa ansiosta australianvesirotta pystyy pyydystämään ravinnokseen monenlaisia otuksia: vesihyönteisiä ja niiden toukkia, kaloja, äyriäisiä, simpukoita, sammakoita, ja kilpikonnia. Uhrinsa se kiikuttaa pintaan, ja asettuu aterioimaan suosikkitukilleen tai -kivelleen tai rannalle paikalle, jossa saa ahmia rauhassa.
Reuman sairaala
thumb|Sairaala ilmasta vuonna 1952. Reuman sairaala (myös Heinolan reumasairaala) oli vuosina 1946–2010 Heinolassa toiminut tuki- ja liikuntaelimistön sairauksiin erikoistunut Reumasäätiön ylläpitämä sairaala. Sen johtavana ylilääkärinä toimi Eero Belt. Sairaalan rakennukset sijaitsevat Rainion asuinalueen vieressä. Sairaalassa toimi myös sairaalakoulu, jossa lapset ja nuoret voivat opiskella hoitojaksojen aikana. Sairaala hakeutui konkurssiin 18. maaliskuuta 2010.
Harry Carey
thumb|right|Harry Carey Harry DeWitt Carey II (16. tammikuuta 1878 – 21. syyskuuta 1947) oli yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tuli tunnetuksi varsinkin rooleistaan lännenelokuvissa. Hän oli vuonna 1939 ehdolla parhaan miessivuosan Oscar-palkinnon saajaksi roolillaan Frank Capran elokuvassa Mr. Smith lähtee Washingtoniin.
New Yorkin Bronxissa syntynyt Carey oli vuodesta 1920 naimisissa näyttelijä Olive Careyn kanssa. Myös Harry Carey nuoremmasta tuli tunnettu lännenelokuvien esiintyjä. Isä ja poika esiintyivät yhdessä Howard Hawksin elokuvassa Punainen virta (1948).
Careylla on, kuten pojallaankin, tähti Hollywood Walk of Famella. Hän kuoli 69-vuotiaana Kaliforniassa.
Kuppari (Juho Rissanen)
Kuppari on taiteilija Juho Rissasen vesivärityö vuodelta 1899. Kooltaan se on 53,5×42 cm ja se kuuluu Ateneumin taidemuseon kokoelmiin.
Kuppari on maalattu Kuopion maalaiskuntaan kuuluneessa Koivusaaressa Antikkalan talossa. Rissanen maalasi siellä kolmeen otteeseen vuosina 1897-1900. Alun perin hän meni tuonne kylään, jonne ei ollut lainkaan maantietä, erään tuttavansa neuvomana. Rissanen oli Koivusaaressa ainakin neljässä talossa vuorotellen majoittuneena. Kuppari- maalauksen mallista tiedetään vain etunimi Loviisa, mutta tiedetään, että hän maalasi sen Antikkalan talossa. Kuppaus aihe oli Juho Rissaselle entuudestaan tuttu. Edellisenä vuonna, 1898, Rissanen oli tehnyt suuren vesivärimaalauksen Aleksis Kiven Seitsemän veljeksen- kirjan pohjalta nimeltään Rajamäen rykmentti. Rajamäen rykmentissä oli Kaisa- muori, joka "massahteli, hikoili ja kuppaamalla teki terveyttä" Aleksis Kiven mukaan. Nyt Antikkalassakin Rissanen piti humoristisena tätä tilannetta, jossa talon vanhasta emännästä, jossa muutenkin oli liian vähän verta Rissasen mukaan, Kuppari-Loviisa imi sitä lisää pois. Kuppari-taulusta syntyikin lämminsävyinen maalaus hänen käsissään.
Rissasen taiteilija kollegoista Edelfelt piti maalausta rumana, kun taas Axel Gallen piti siitä paljon. Rissanen lahjoitti sitten aikoinaan teoksen ystävälleen Ester Hjeltille, jonka kotiväki piti sitä epäsopivan raakana nuorelle naiselle. Rissanen lahjoittikin maalauksen myöhemmin tohtori Ali Krogerukselle kiitoksena umpilisäkkeen poistosta.
Myös Kuppari- maalaus oli mukana Pariisin Syyssalongissa vuonna 1908. Muita täällä olleita Rissasen töitä olivat mm. Ruumiinpesijät, Seulojatar, Lattianpesijät, Rauta kaulassa, Pajassa, Lepäävä seppä, kaksi Paja- tutkielmaa, Sepän pää, kaksi henkilötutkielmaa Nilsiän alttaritaulumaalausta varten sekä tutkielma Lapsuuden muisto.
Kotiniini
Kotiniini kuuluu pyridiinialkaloideihin ja on nikotiinin pääasiallinen aineenvaihduntatuote. Kotiniinin kemiallinen kaava on C10H12N2O ja CAS-numero 486-56-6. Kotiniinia käytetään indikaattorina tupakansavulle altistumiselle.
Kotiniinia esiintyy papaijan (Carica papaya) lehdissä.
Marvel Comics
Marvel Comics on yhdysvaltalainen sarjakuvakustantamo. Se on osa Marvel Entertainment, LLC -yhtiötä, jonka nykyään omistaa The Walt Disney Company.
Kustantamon kuuluisimpiin sarjakuviin kuuluvat Fantastic Four (Ihmeneloset), The Amazing Spider-Man (Hämähäkkimies), The Incredible Hulk (Hulk), Iron Man (Rautamies), Daredevil, Ghost Rider (Aaveajaja), Thor, Captain America (Kapteeni Amerikka) ja X-Men (Ryhmä-X).
Aina 1960-luvulta lähtien Marvel on ollut toinen Amerikan suurista sarjakuvakustantamoista DC Comicsin ohella.
Marvel-kustantamon päämaja sijaitsee New Yorkissa.
Timely Comics
left|Timely Comicsin logo Martin Goodman oli keskeisesti vaikuttamassa Marvel Comicsin perustamiseen vuonna 1939. Yhtiö koostui lukuisista pienemmistä firmoista, joiden yhteenliittymää kutsuttiin nimellä Timely Comics. Yhtiön ensimmäinen julkaisu oli Marvel Comics #1 (1939), joka esitteli taiteilija Carl Burgosin androidisupersankarin, Ihmissoihdun ja Bill Everettin luoman prinssi Namorin. Molemmat julkaisut olivat suuria menestyksiä.
Yhtiön ensimmäinen päätoimittaja Joe Simon houkutteli pian mukaansa tulevan legendan, Jack Kirbyn. Yhdessä miehet loivat Kapteeni Amerikan (ensiesiintyminen Captain America Comics #1 (1941). Tämäkin julkaisu osoittautui menestykseksi.
Atlas Comics
100px|left|Atlas Comicsin logo Toisen maailmansodan jälkeen kaikkien sarjakuvien myynti romahti. Yli-ihmiset eivät enää olleet muodissa. 1950-luvulla Timely muutti nimensä Atlas Comicsiksi ja seurasi ajan trendejä julkaisemalla hassuja eläinsarjakuvia, lännensarjakuvia sekä sota- kauhu-, huumori- ja vakoojasarjoja. Menestys oli vaihtelevaa. Supersankarien paluuta yritettiin vuosina 1953–1954, mutta yritys epäonnistui.
Yhtiön vaihtelevan menestyksen jatkuessa Goodman päätti kokeilla jotakin uutta. Science fiction nousi pinnalle populaarikulttuurissa, ja Atlas Comics seurasi perässä. Julkaistiin kuusi eri nimikettä: Strange Worlds #1, World of Fantasy #15, Strange Tales #67, Journey into Mystery #50, Tales of Suspense #1 ja Tales to Astonish #1. Kaksi ensimmäistä lopetettiin 1950-luvun lopulla, muut kituuttivat hirviötarinoiden ja outojen juttujen parissa.
Inis Oírr
Inisheerin pyhimys Naomh Caomhan on Naomh Caomhín (St. Kevin, Pyhä Kevin) vanhempi veli, joka perusti Glendaloughin. Virallinen iirinkielinen nimi Inis Oírr tuli käyttöön äskettäin, se on Irish Ordnance Surveyn mukaan perinteisen paikallisen nimen ja edellisen virallisen nimen kompromissi. Historiankirjoista näkee, että saaren nimeen on aina kuulunut joko "iarthar" tai "thiar". Nimen Inis Oirthir otti käyttöön 1600-luvulla tiedemies Rory O'Flaherty, joka otti oman väärinkäsityksensä nimestä saaren viralliseksi nimeksi. thumb|left|O'Brienin linna Saarella sijaitsee keskiaikainen O'Brienin linna, joka on rakennettu kukkulan päälle muinaisen kivilinnoituksen perustuksille. Iiri on edelleenkin 300 vakinaisen asukkaan päivittäinen kieli.
Marvel Comics
Atlas Comics
Ensimmäinen sarjakuva Marvel Comics -nimikkeen alla oli Amazing Adventures #3 vuodelta 1961 (nimike oli pienessä laatikossa lyhennettynä MC-muotoon).
Inis Oírr
Saarelle pääsee lautalla Connemaran Rossavealista ja Clairen kreivikunnan Doolinista, kuten myös muilta Aransaarilta. Matkailu on elintärkeä elinkeino saarelle. Saarelle tulee jatkuvasti koululaisia parantamaan iirintaitojaan, sillä Inishneer on muiden Aransaarien kanssa vahvaa iirinkielistä aluetta.
Marvel Comics
1960-luku
Marvelin supersankaritoiminnan aloitti 1960-luvulla superryhmä Ihmeneloset (Fantastic Four). Se kertoi neljästä ihmisestä, jotka saivat supervoimat lennettyään avaruudessa kosmisten säteiden läpi. Nämä neljä päättivät käyttää voimiaan taistellakseen pahuutta vastaan. Ihmenelosten vakiovastustajiksi tuli sarjan alkuaikoina muun muassa Myyrämies, Tohtori Doom ja Punainen Haamu. Ihmenelosten sivuilla esiintyi myös muistinsa menettänyt prinssi Namor, joka luuli ihmisten tuhonneen hänen vedenalaisen kotimaailmansa Atlantiksen. Namor sai lopulta muistinsa takaisin ja ymmärsi, että rikollinen tiedemies Paul Destine oli tuhonnut Atlantiksen.
Inis Oírr
Inisheer on itäisin Aransaarista. Rahtialus Plassey ajoi karille Inisheerin edustalla 1960-luvulla ja se onkin voimakkaan vuoroveden ja Atlantin aaltojen takia noussut tukevalla maalle Carraig na Finise edustalle. Saarelaiset pelastivat koko miehistön karille ajaneesta laivasta ja ottivat jopa kuvia tapahtuneesta Kansalliselle merenkulkumuseolle (National Maritime Museum), joka sijaitsee Dún Laoghairessa, Dublinin kreivikunnassa.
Marvel Comics
1960-luku
Marvel loi 1960-luvulla myös monia muita sankareita, kuten hämähäkkimäisillä voimilla varustetun Hämähäkkimiehen, yli-inhimilliset voimat saaneen Hulkin, ukkosen jumala Thorin, pikkuiseksi kutistuvan Muurahaismiehen, väkivahvaan ja monipuoliseen haarniskaan sonnustautuvan Rautamiehen, yliluonnollisia kykyjä omaavista mutanteista koostuvan Ryhmä-X:n ja yliluonnollisilla aisteilla oikeutta puolustavan sokean Daredevilin. Sankareille luotiin myös vaaralliset vastustajat, kuten Tohtori Doom, joka oli Latverian diktaattori ja Ihmenelosten arkkivihollinen, kosmisen voiman haltija Galactus sekä Ryhmä-X:n arkkivihollinen Magneto, joka on magnetismin mestari. Hämähäkkimiehen arkkivihollinen oli Vihreä Menninkäinen ja toiseksi pahin vastustaja Tohtori Mustekala.
1960-luvun keskivaiheilla luotiin lisää sankareita, kuten Tohtori Outo, joka on taikuutta hallitseva sankari, sekä firman suosituimmista sankareista koottu ryhmä Kostajat, joihin kuuluivat alun perin Rautamies, Thor, Hulk, Muurahaismies ja tämän tuleva vaimo Ampiainen. Yhdessä nämä sankarit vastustivat Thorin velipuolen Lokin juonia. Hulk jätti ryhmän jo lehden toisessa numerossa, mutta numerossa 4 Kostajat löysivät elävältä jäätyneen Kapteeni Amerikan, joka oli yhä elossa ja liittyi Kostajiin. Myöhemmin hän sai tehtäväkseen johtaa ryhmää, ja hän on pysynyt sen johtajana muutamia keskeytyksiä lukuun ottamatta aina kuolemaansa saakka.
Disneyn omistuksessa
31. elokuuta 2009 ilmoitettiin Disney-yhtiön ostaneen Marvelin 2,8 miljardin euron hintaan.
Makedonialaiset
Makedonialaiset (joskus kutsutaan myös nimellä Makedonian slaavit) on slaavilainen kansa joka asustaa pääosin Pohjois-Makedoniassa, jonka väestöstä se muodostaa yli 60 %. Makedonialaisia arvioidaan olevan kahdesta kahteen ja puoleen miljoonaan. Suurin osa makedonialaisista on ortodokseja, muslimeita ja protestantteja. Makedonialaisten äidinkieli on makedonia.
Jakautuminen valtioittain
Tämän lisäksi makedoniaa tai sille läheisiä slaavimurteita puhuvia henkilöitä asuu Pohjois-Kreikassa kymmeniätuhansia, joidenkin lähteiden mukaan jopa yli 200 000. Kreikan hallitus ei tunnusta slaavivähemmistön olemassaoloa, ja kysymys on poliittisesti hyvin herkkäluonteinen.
Höyryturbiini
thumb|250px|Voimalaitoksen höyryturbiinin roottori. thumb|250px|Höyryturbiinin lapa. Höyryturbiini on lämpövoimakone, jolla korkeapaineisen vesihöyryn kokonaisentalpia muunnetaan mekaaniseksi energiaksi, akselin pyörimisenergiaksi. Tätä energiaa muunnetaan akseliin yhdistetyllä generaattorilla sähköenergiaksi.
Höyryturbiinin historia
thumb|Parsonsin Turbinia-alus 1897. thumb|Elberfeldiin rakennettu 1 MW:n turbogeneraattori.
Ensimmäisen tunnetun höyryturbiinin rakensi muinaiskreikkalainen tiedemies Heron Aleksandrialainen noin vuonna 50. Kysymyksessä oli enemmän leikkikalua muistuttava tieteellinen koelaite, mutta se oli kuitenkin aito höyryturbiini.
Höyryturbiini nykyaikaisessa muodossaan on irlantilaisen insinöörin Charles A. Parsonsin keksintö vuodelta 1884. Hän rakensi ensimmäisen höyryturbiinin, joka menestyi kaupallisesti ja joka mullisti merisodankäynnin ja mahdollisti entistä nopeampien ja suurempien sotalaivojen rakentamisen. Parsons sai keksinnölleen julkisuutta vuonna 1897, kun hänen rakentamansa pienikokoinen Turbinia-alus osallistui kuningatar Viktorian hallitsijakauden 60-vuotisjuhlan laivastokatselmukseen kymmentuhantisen katsojajoukon edessä.
Ensimmäisen voimalakäyttöön suunnitellun höyryturbiinin valmisti ruotsalainen Gustaf de Laval 1885.
Höyryturbiinin toiminta
Höyryturbiinissa höyrynpaine työntää turbiinin siipipyörän liikkeelle. Suuremman vaikutuspinta-alan vuoksi höyryturbiinin hyötysuhde voittaa mäntähöyrykoneen moninkertaisesti.
Höyryturbiinit ovat useimmiten aksiaalisia eli höyryn virtaussuunta on akselin suuntainen. Turbiini koostuu useista vaiheista, joiden avulla muutetaan höyryn lämpöenergia mekaaniseksi liike-energiaksi eli akselin pyörimisenergiaksi. Yhdessä vaiheessa on paikallaan pysyvä staattorisiivistö ja pyörivä akseliin kiinnitetty roottorisiivistö. Höyryn nopeus kasvaa staattorisiivistössä sen paisuessa alempaan paineeseen. Höyry ohjataan roottorisiivistöön, joka on suunniteltu hyödyntämään höyryn sisältämä liike-energia mahdollisimman hyvin. Höyry pyörittää roottorisiivistöä, jolloin höyryn liike-energia siis muuttuu akselin mekaaniseksi pyörimisenergiaksi.
Paisuessaan alempaan paineeseen höyryn tilavuus kasvaa rajusti, jolloin jokaisen vaiheen paisuntatilan tulee olla edellistä suurempi. Samasta syystä voidaan turbiini jakaa eri osiin esimerkiksi korkeapaineturbiiniin ja matalapaineturbiiniin. Höyryn paisuessa myös sen lämpötila laskee.
Käyttö laivoissa
Lähes kaikki nykyään käytössä olevat höyrykäyttöiset laivat toimivat turbiini- tai turbosähkökoneistolla. Suurimmat höyryalukset ovat USA:n laivaston ydinkäyttöiset lentotukialukset, joissa höyrykattilana toimii ydinreaktori. Mäntäkoneisiin verrattuna höyryturbiinilla saavutetaan paljon tasaisempi käynti laivoissa. Tämän vuoksi höyryturbiinit olivat laajalti käytössä matkustajalaivoissa 70-luvulle saakka.
Käyttö sähköntuotannossa
Maassa käytetystä sähköstä suurin osa tuotetaan höyryturbiineilla. Voimalaitoksissa höyryturbiinia käytetään pyörittämään generaattoria, joka synnyttää sähkovirran. Höyryturbiinit jaetaan turbiinista tulevan höyrynpaineen perusteella lauhdeturbiineihin ja vastapaineturbiineihin. Höyryturbiinit voidaan jaotella myös höyryn syöttösuunnan suhteen aksiaaliturbiineihin ja radiaaliturbiineihin.
Höyry voidaan tuottaa joko aurinkoenergian keinoin, polttamalla höyrykattilassa polttoainetta, kuten fossiilisia polttoaineita, biomassaa tai kaupunkijätettä tai ydinreaktorilla. Tulistettu höyry johdetaan ensin turbiinin korkeapaineosaan, jossa se luovuttaa enimmän osan entalpiastaan. Se kulkee edelleen laajentuen keskipainesiivistöön ja matalapainesiivistöön.
Höyryturbiinin itsensä mekaaninen hyötysuhde on jopa 0,9–0,96, joka tarkoittaa akselista saadun ja höyrystä otetun energian suhdetta. Jäljelle jäänyt, turbiinista poistuva höyry, sisältää usein 60 % kattilasta saadun höyryn energiasta. Jäljelle jäänyttä lauhdelämpöä voidaan edelleen käyttää lämmitykseen, vaikkapa kaukolämpöverkkoon. Näin päästään jopa 0,85:n kokonaishyötysuhteeseen.
Will Butcher
Junioriura ja yliopistovuodet
Butcher pelasi Madison Capitolsin junioreissa, kun Sioux City Musketeers varasi hänet 110. pelaajana USHL:n varaustilaisuudessa 2010. Butcher ei kuitenkaan siirtynyt sinne, vaan pelasi loppukaudella 2010–2011 toisessa USHL-joukkueessa, Dubuque Fighting Saintsissa. Windsor Spitfires varasi hänet 195. pelaajana OHL:n varaustilaisuudessa 2011, mutta Butcher ei koskaan siirtynyt CHL:ään, jotta hän voisi pelata jatkossa Yhdysvaltain yliopistosarjoissa. Vuodet 2011–2013 Butcher oli Yhdysvaltain maajoukkueen kehitysohjelman mukana ja hän pelasi siellä mm. USHL-liigaa. Butcher pelasi vuonna 2012 myös CCM/USA Hockey All-American Prospects Gamessa.
Colorado Avalanche varasi Butcherin viidennellä kierroksella 123. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2013. Vuodet 2013–2017 hän kävi Denverin yliopistoa. Butcher voitti Freshman -vuotensa 2013–2014 päätteeksi NCHC:n mestaruuden. Junior -vuotenaan 2015–2016 hän toimi joukkueensa varakapteenina. Butcher oli tehoilla 9+23=32 sarjan toiseksi tehokkain puolustaja St. Cloudin Ethan Prow'n jälkeen sekä koko NCAA:n kolmanneksi tehokkain puolustaja. Hänet valittiin kauden päätteeksi NCHC:n ensimmäiseen tähdistökentälliseen.
Ammattilaisura
Heinäkuussa 2017 Butcherin ilmoitettiin kieltäytyvän tekemästä sopimusta hänet varanneen Colorado Avalanchen kanssa ja siirtyvän elokuun puolivälissä rajoittamattomaksi vapaaksi agentiksi. Hän herätti kiinnostusta useissa eri NHL-seuroissa ja kävi neuvotteluita, kunnes Butcher teki elokuun lopulla kaksivuotisen ja 1,85 miljoonan dollarin arvoisen tulokassopimuksen New Jersey Devilsin kanssa.
Syksyn 2017 harjoitusleirin päätteeksi Butcher otti paikan Devilsin kauden 2017–2018 avauskokoonpanosta. Hän teki NHL-debyyttinsä näin ollen runkosarjan avauskierroksella 7. lokakuuta 2017 Colorado Avalanchea vastaan. Butcher sai ottelussa jääaikaa 12.45 minuuttia ja hän teki myös kolme syöttöpistettä, jolloin Butcherista tuli Devilsin seurahistorian ensimmäinen NHL-debyytissään kolme tehopistettä tehnyt puolustaja. Joukkue voitti ottelun lukemin 4–1 ja Butcherin toinen syöttöpiste jäi Jimmy Hayesin tekemän voittomaalin kakkossyöttöpisteeksi. Butcher valittiin ottelun ykköstähdeksi. Viiden ottelun jälkeen hän oli tehnyt kahdeksan syöttöpistettä, jolloin Butcherista tuli NHL:n historian ensimmäinen vähintään kahdeksan syöttöpistettä viidessä ensimmäisessä ottelussaan tehnyt tulokaspuolustaja. NHL-uransa avausmaalin Butcher teki 18. marraskuuta 2017 vieraissa Winnipeg Jetsia vastaan.
Heinäkuussa 2021 Devils kauppasi Butcherin ja viidennen kierroksen varausvuoroon vuodelle 2022 Buffalo Sabresiin vaihdossa tulevaisuuden lupauksiin.
Maajoukkueura
Butcher pelasi alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 2014 ja 2015, joista jälkimmäisessä turnauksessa hän toimi Yhdysvaltain varakapteenina. Valmennus valitsi Butcherin joukkueensa turnauksen yhdeksi kolmesta parhaasta pelaajsta. Hänet valittiin myös Yhdysvaltain Suomea vastaan pelatun avausottelun päätteeksi joukkueensa ottelun parhaaksi pelaajaksi.
Butcher pelasi myös alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 2012 ja 2013, joista ensimmäinen turnaus päättyi maailmanmestaruuteen ja jälkimmäinen hopeaan. Vuoden 2013 turnauksessa hän toimi Yhdysvaltain varakapteenina. Butcher valittiin Ruotsia vastaan pelatun puolivälieräottelun jälkeen joukkueensa ottelun parhaaksi pelaajaksi.
Butcher pelasi myös World U-17 Hockey Challengessa vuonna 2012, jolloin hän voitti hopeaa. Butcher jakoi kuudells syöttöpisteellään koko turnauksen puolustajien pistepörssin voiton Ruotsin Robert Häggin kanssa ja Yhdysvaltain sisäisen syöttöpörssin voiton J. T. Compherin kanssa.
Muuta
Butcherin pikkuveli Mikey pelaa hyökkääjänä NOJHL-junioriliigan Soo Eaglesissa. Veljesten isä Joe Butcher on entinen yliopistokiekkoilija.
Aitor González
Aitor González Jimenez on entinen espanjalainen maantiepyöräilijä, Espanjan ympäriajon voittaja. Hän lopetti uransa jäätyään kiinni dopingista vuonna 2005.
Japaninmeri
thumb|280px|Japaninmeren kartta thumb|280px|[[Nahodkanlahti Venäjällä syyskuussa]]
Japaninmeri (,, ”itämeri”, ) on merialue Tyynenmeren länsireunalla. Se rajautuu idässä Japanin saariin, lännessä Korean niemimaahan ja pohjoisessa Venäjän kaukoidän rannikkoon ja Sahaliniin. Meri on 978 000 neliökilometrin laajuinen ja sen keskisyvyys on 1 752 metriä. Meren syvin kohta on 3 742 metrin syvyydessä.
Japaninmeri koostuu kolmesta pääaltaasta, joista suurin ja syvin on pohjoinen Japanin allas. Meri yhdistyy viereisiin merialueisiin vain suhteellisen kapeiden salmien kautta. Japaninmeri on tärkeä kalastusalue ja sen alla sijaitsee myös maakaasua, öljyä ja mineraaleja. Meri on ollutkin Japanin ja Korean välisen aluekiistan näyttämönä sen jälkeen, kun Korean tasavalta miehitti Liancourtsaaret vuonna 1954.
Maantiede
Japaninmeri on suurin piirtein ellipsin muotoinen. Se yhtyy etelässä Tsushimansalmen ja Koreansalmen kautta Itä-Kiinan mereen, idässä Kanmonsalmen kautta Seton sisämereen sekä Tsugarunsalmen kautta Tyyneenmereen ja pohjoisessa La Perousen ja Tatariansalmen kautta Ohotanmereen. Vettä meri saa erityisesti Koreansalmen kautta, kun taas pohjoisessa sitä virtaa merestä pois. Salmet ovat geologisesti suhteellisen uusia, ja niistä vanhimmat, Tsugarunsalmi ja Tsushimansalmi, syntyivät neogeenikaudella noin 2,6 miljoonaa vuotta sitten. Uusin on vuorostaan vain noin 60 000–11 000 vuotta vanha La Perousen salmi, jonka syntyminen katkaisi mammuttien muuton Hokkaidōn saarelle.
Venäjän ja Korean niemimaan puolella meren alla on vain kapea mannerjalusta. Japanin puolella jalustat ovat laajempia ja niissä on enemmän pinnanmuotoja. Japaninmeri jakautuu kolmeen altaaseen, joista suurin on pohjoinen Japaninallas; kaakossa sijaitsee Yamatonallas ja lounaassa Tsushimanallas.
Ihmisen toiminta
Japaninmeri on tärkeä kalastusalue. Kalastus keskittyy meren pohjois- ja kaakkoisosiin, mutta kaikki sitä ympäröivät maat (Japani, Etelä-Korea, Pohjois-Korea ja Venäjä) kalastavat sen alueella voimakkaasti. Muihin luonnonvaroihin kuuluvat meren pohjan magnetiittihiekka ja Japanin ja Sahalinin rannikoilla sijaitsevat maakaasu- ja öljykentät. Japaninmeren yli ei käydä erityisen paljon kauppaa, sillä suurin osa Japanin kaupasta suuntautuu muualle, mutta kauppa on lisääntynyt Etelä-Korean talouden voimakkaan kasvun ja Venäjän kanssa solmittujen kauppasopimusten myötä. Tärkeitä Japaninmeren satamia Etelä-Korean rannikolla ovat Busan, Ulsan ja Pohang, Venäjällä taas Vladivostok, Nahodka ja Vostotšnyi. Japanin tärkeimmät satamat sijaitsevat maan Tyynenmeren puoleisella rannikolla.
Historiallisesti Japaninmeri on toiminut Japanin suojana ulkomaiden hyökkäyksiä vastaan. Eurooppalaiset alkoivat tutkia merta ensi kerran 1700-luvulla, ja La Perousen salmi on nimetty heistä ensimmäisten joukkoon kuuluneen Perousen kreivin Jean-François de Galaupin mukaan. Japani aloitti meren laajamittaisen tutkimisen vuonna 1928.
Japaninmeressä sijaitsevat Liancourtsaaret ovat olleet Japanin ja Etelä-Korean välisen aluekiistan kohteena. Etelä-Korea otti saaret haltuunsa vuonna 1954.
Meren nimitys
Osa merialueesta on nykyään kansainvälistä vesialuetta, joka ei kuulu Koreoille, Japanille tai Venäjällekään. International Hydrographic Bureau virallisti vuonna 1929 nimen ”Japaninmeri” (Sea of Japan), kun Korea oli Japanin siirtomaavallan alla. Eteläkorealaiset kutsuvat merta ”Itämereksi”, Pohjois-Koreassa on käytössä pidempi nimi ”Korean itämeri”.
Korealaiset sanovat omakielisen nimen olevan meren vanhin nimi. Nimeä ”Japaninmeri” korealaiset paheksuvat, koska katsovat sen viittaavan Japanin miehitysaikaan 1910–1945 ja siihen, että meri kuuluu Japanille. Vuonna 1992 Koreat vaativat YK:n paikannimikonferenssissa nimen uudelleen arvioimista. Japaninmeri on ollut käytössä useissa kielissä jo satoja vuosia, Suomessakin viimeistään 1860-luvulta saakka. Myös YK käyttää nimitystä ”Japaninmeri”. Vuonna 1977 YK:n paikannimikonferenssi päätti, että jos alue ulottuu useamman valtion alueelle, eikä nimestä päästä sopuun, tulisi kansainvälisissä kartoissa ja julkaisuissa esittää kaikki vaihtoehtoiset nimet. Koreat vaativat, että englanniksi merestä tulisi käyttää nimeä East Sea tai East Sea of Korea (eli Itämeri tai Korean itämeri), rinnalla mahdollisesti nimeä Sea of Japan. Japani vastustaa muutosta, koska osa alueesta on kansainvälistä vesialuetta ja vetoaa myös siihen, että Sea of Japan on kansainvälisesti hyväksytty vakiintunut nimi ja että nimen muuttaminen aiheuttaisi sekaannusta.
Kansainvälisen merikartoitusjärjestön IHO:n julkaisusta S-23 Limits of Oceans and Seas on voimassa sen kolmas laitos vuodelta 1953. Julkaisussa käytetään merestä nimeä Japan Sea. Kiista on vaikeuttanut julkaisun päivittämistä. IHO:n jäsenmaiden edustajien työryhmä on koettanut kiirehtiä uuden laitoksen julkaisua, ja on esittänyt sekä East Sea -nimeä rinnakkaisnimeksi sekä täysin uuden nimen valitsemista kansainväliseksi nimeksi.
Viiskymppisen viisut
Kappaleet
A-puoli B-puoli
Jang Sung-taek
Jang Sung-taek (2. helmikuuta 1946 – 12. joulukuuta 2013) myös Jang Song Thaek tai Chang Sung-taek, oli pohjoiskorealainen poliitikko. Hän kuului valtionpäämiehen Kim Jong-unin lähipiiriin, sillä oli naimisissa tämän tädin kanssa.
Jangilla oli merkittävä asema siinä vaiheessa, kun Kim Jong-un nousi valtaan mutta oli vielä nuori ja kokematon. Hänet syrjäytettiin merkittävistä asemista joulukuussa 2013 ja hänen avustajiaan teloitettiin.
Pohjois-Korean uutistoimiston ilmoituksen mukaan Jang teloitettiin 12. joulukuuta 2013. Sen mukaan syynä oli maanpetturuus. Yhdysvaltalainen koripalloilija Dennis Rodman väittää toukokuussa 2014 kuitenkin tavanneensa Jangin käydessään Pohjois-Koreassa tammikuussa 2014.
Mylly (kauppakeskus)
Mylly on Raisiossa sijaitseva kauppakeskus ja Varsinais-Suomen suurin kauppakeskus. Myllyssä sijaitsee Prisma-hypermarket, Emotion Mylly ja noin 150 erikoisliikettä. Mylly aloitti toimintansa lokakuussa 2001. Kauppakeskusta laajennettiin vuonna 2015 lähes sadalla liikkeellä ja uudella pysäköintialueella.
pienoiskuva|vasen|Myllyn julkisivu vuonna 2017. Finnkino avasi Myllyyn kuusisalisen elokuvateatterin Finnkino LUXE Myllyn toukokuussa 2022. pienoiskuva|Kauppakeskuksen vanha logo.
Kulkuyhteydet
pienoiskuva|Myllyntorni kauppakeskuksen edustalla vuonna 2007. Syksyllä 2021 Myllyntorni sai kokonaan uuden ilmeen. Turusta Myllyyn pääsee bussilinjoilla 220, 221 ja 300. Linja 220 lähtee Hotelli Caribialta ja 221 Kaarinasta. Molemmat linjat ajavat Turun keskustan, Ihalan ja Raision keskustan kautta. Linja 300 lähtee Turun Kauppatorilta ja ajaa Kuninkojan ja Raision Ikean kautta Myllyyn ja edelleen Raision keskustan kautta Petäsmäkeen.
Kauppakeskuksen pysäköintitiloissa on tilaa noin 3 000 autolle. Pysäköintitilat on jaettu kolmeen kerrokseen, joista kaksi alinta on katettu. Syksyllä 2009 pysäköintitilojen 1 ja 2 väliin valmistui liukuportaat, joista pääsee suoraan alaovelle. Myös suuri osa ostoskärryistä siirtyi liukuporrastilaan. Lisäksi kauppakeskuksen edessä on ulkopaikoitusalue. Myllyyn pääsee autolla Turun ohikulkutieltä (kt 40). Ohikulkutielle pääsee valtateiltä 1 (Turku–Helsinki), 8 (Turku–Pori–Vaasa–Kokkola–Oulu), 9 (Turku–Tampere–Jyväskylä–Kuopio–Joensuu-Niirala) ja 10 (Turku–Forssa–Hämeenlinna-Tuulos).
Kauppakeskuksen tunnistaa kauaksi näkyvästä maamerkistä, Myllyntornista, jonka päässä pyörii kaksi suomalaisvalmisteista tuuliturbiinia.
Kaasuturbiini
thumb|Lentokoneissa käytettävät [[suihkumoottorit ovat myös kaasuturbiineita]] thumb|Kaasuturbiinin siipien asennusta Kaasuturbiini on lämpövoimakone, jossa kaasu- tai nestemäistä polttoainetta polttokammiossa polttamalla käytetään turbiinia, joka on yhdistetty akselilla ilmaa polttokammioon puristavaan ahtimeen.
Kaasuturbiinin toiminta perustuu sisäiseen palamiseen: polttoaine ruiskutetaan suurella paineella moottorin keskivaiheille akselin ympärille ryhmitettyihin polttokammioihin. Ahdin puristaa niihin ilmaa, jolloin polttoaine palaa suurella paineella ja pakokaasut purkautuvat taaksepäin turbiinin läpi. Turbiini puolestaan antaa akselin välityksellä voiman ahtimelle. Kaasuturbiinin ja suihkumoottorin tärkein ero on moottorin tuottaman voiman hyödyntämisen tapa: kaasuturbiinista otetaan akselitehoa, suihkumoottorista taas työntövoimaa esimerkiksi lentokoneelle. Potkuriturbiini on lentokoneessa käytetty kaasuturbiini, jonka akseliteho käytetään potkurin pyörittämiseen. Kaasuturbiini eroaa höyryturbiinista, jossa palaminen tapahtuu moottorin ulkopuolella ja itse moottori toimii välikaasun eli vesihöyryn avulla.
Teollisuuskäytössä, esimerkiksi sähköntuotannossa tai öljyn tai kaasun pumppauksessa, erotetaan kaasuturbiinin rakenteessa kaksi päätyyppiä: teollisuus- (engl. "industrial") ja lentokonekaasuturbiinit (aeroderivate, aeronative). Jälkimmäiset ovat suoria kehitelmiä lentokonemoottoreista, ensin mainituilla ei välttämättä ole rakenteen puolesta juuri mitään tekemistä lentokonemoottoreiden kanssa. Teollisuuskaasuturbiineissa sallitaan usein ratkaisuja jotka eivät tulisi lentokonemoottoreissa kyseeseen, mm. suurempi fyysinen koko ja paino, "siilotyyppinen" polttokammio, hitaampi käynnistys, pysäytys ja tehonsäätö ja laakereiden pitkät jälkivoiteluajat sekä jälkipaaksaus (akselin hidas pyörittäminen pysäytyksen jälkeen). Teollisuusmoottorit ovat kuitenkin tehoonsa nähden halvempia kuin vastaavat lentokonepohjaiset kaasuturbiinit.
Historia
Ensimmäisenä kaasuturbiinin patentoi John Barber vuonna 1791 käytettäväksi ”hevosettomien vaunujen” voimanlähteenä. Kaasuturbiineja käytettiinkin alkuun pääosin kulkuneuvoissa, tosin vasta toisesta maailmansodasta lähtien ja lähinnä lentokoneen moottorina.
Vuonna 1947 Ison-Britannian laivaston tykkiveneeseen (Motor Gun Boat) MGB 2009:ään asennettiin 1 839 kilowatin (2 500 hv) kaasuturbiini pyörittämään kolmipotkurisen aluksen keskimmäistä akselia. Ensimmäisenä suurena sotalaivana kaasuturbiinia käytti vuonna 1961 palveluskäyttöön otettu fregatti HMS Ashanti (F117), jonka pituus oli 109,7 metriä.
Ensimmäinen kaasuturbiinin voimalla kulkenut kauppalaiva oli säiliöalus Auris, jonka neljästä dieselmoottorista yksi korvattiin kaasuturbiinilla vuonna 1951.
Kaasuturbiinien käyttökohteita
Kaasuturbiini kuluttaa runsaasti polttoainetta myös tyhjäkäynnillä, mutta tehoa saadaan enemmän kuin vastaavan kokoisesta ja painoisesta mäntämoottorista. Kaasuturbiinin erinomaisen teho/paino -suhteen ansiosta sitä käytetään kohteissa, joissa keveydellä on erityisen suuri merkitys, kuten esimerkiksi lentokoneissa. Kaasuturbiini soveltuu myös erinomaisesti sellaisiin kohteisiin, joissa tyhjäkäyntiä ei ole nimeksikään ja silloin kun tehoa tarvitaan, sitä kaivataan runsaasti.
Autonvalmistaja Chrysler suunnitteli 1960-luvulla kaasuturbiinia tavallisten autojenkin voimanlähteeksi, mutta Chrysler Turbine Car -suunnitelmat kariutuivat muun muassa suureen polttoaineenkulutukseen ja huonoon kiihtyvyyteen. Rautatiekalustossa kaasuturbiinia on käytetty päämoottorina mm. yhdysvaltalaisen Union Pacific -rautatieyhtiön useissa eri veturimalleissa, joissa kokeiltiin myös propaanin ja hiilipölyn käyttämistä polttoaineena. Ranskan rautatielaitoksen SNCF:n T2000- eli RTG-junat käyttivät kaasuturbiinia pääkoneenaan. Toinen tapa käyttää kaasuturbiinia veturikäytösä toteutettiin Länsi-Saksan dieselveturisarjassa 210, jossa päämoottorina toimivan dieselin lisäksi käytettiin kaasuturbiinia antamaan hetkellistä lisätehoa mm. kiihdytyksissä ja nousuissa. Kaasuturbiinia on kokeiltu useissa yhteyksissä rautatiekalustossa, mutta veturikäytölle ominainen tehon vaihtelu ja suhteellisen vähäinen täyden tehon käyttö tekee kaasuturbiinikäytön useimmiten polttoainetaloudellisesti kannattamattomaksi.
Kaasuturbiini on ollut ainakin jonkinlainen ratkaisu toisen maailmansodan aikana huomattavan raskaiksi kehittyneiden panssarivaunujen liikuttajaksi. Tosin sen suuri polttoaineenkulutus saattaa koitua kohtalokkaaksi huollon pettäessä, sillä pitkät huoltolinjat ja polttoaineen säännöstely rajoittivat jo toisessa maailmansodassa lentokoneiden ja panssarivaunujen liikkeitä merkittävästi. Varhaisissa T-80-malleissa ja yhdysvaltalaisessa M1 Abrams -panssarivaunuissa käytetään voimanlähteenä kaasuturbiinia.
Toimintaperiaate
Kaasuturbiineissa käytetään sekä aksiaali- että radiaaliahtimia. Aksiaaliahdin on yleisempi, sillä radiaaliahdin soveltuu parhaiten suhteellisen pienitehoisiin kaasuturbiineihin. Aksiaaliahtimessa vuorottelevat pyörivät juoksu- ja liikkumattomat johdesiivet, joita voi olla peräkkäin kymmeninäkin vyöhykkeinä.
Polttokammiossa osaan ilmaa sekoitetaan polttoainetta, joka sytytetään kipinällä. Kerran sytyttyään palaminen jatkuu yhtäjaksoisena. Jäljelle jäävästä ilmasta osa ohjataan palamisprosessiin myöhemmin ja osa johdetaan jäähdyttämään rakenteita, jotka eivät muuten kestäisi liekin ja pakokaasujen kuumuutta.
Kaasuturbiinin hyötysuhteen parantaminen
Kaasuturbiinin tehokkuus kasvaa kun käytetään korkeampia lämpötiloja ja suurempaa lämpötilaeroa turbiinin yli. Lämpötilan nostoa rajoittaa käytettyjen materiaalien metallurginen kestävyys, jonka rajat on jo saavutettu nykyisissä kaasuturbiineissa. Näin ollen hyötysuhteen nostamiseksi on käytettävä muita keinoja. Tähän on olemassa kolme tyypillistä tapaa, jotka kaikki lisäävät myös kaasuturbiini prosessin monimutkaisuutta ja hintaa.
Rekuperatiivinen kaasuturbiini
Yksi tapa kasvattaa hyötysuhdetta on lisätä lämmönvaihdin (R), joka siirtää lämpö turbiinin (T) kuumista pakokaasuista paineistettuun ilmaan ennen polttokammioita (B). Tämä lisää hyötysuhdetta, koska ilman lämmittämiseen haluttuun lämpötilaan tarvitaan vähemmän polttoainetta, jos ilma on esilämmitetty. Tähän tarkoitukseen käytettyjä lämmönvaihtimia kutsutaan joko rekuperaattoriksi tai regeneraattoriksi, riippuen sen rakenteesta. Rekuperaattori on tavallinen lämmönvaihdin, jossa ei ole liikkuvia osia. Tyypillisimpiä ovat levy- ja putkilämmönvaihtimet. Regeneraattorissa on pyörivä levy, joka siirtää lämpö kuumista pakokaasuista matalammassa lämpötilassa olevaan ahdettuun ilmaan. Jotta lämmön vaihtimet toimisivat halutulla tavalla tulee pakokaasun olla riittävästi ahdettu ilmaa kuumempaa. Tästä syystä tämän tyyppistä ratkaisua käytetään vain matalan painesuhteen kaasuturbiineissa, koska niissä pakokaasut ovat vielä kuumia. Jos ahdetun ilman lämpötila nousee korkeammaksi kuin pakokaasun lämpötila, niin rekuperaattori alentaa hyötysuhdetta, koska se jäähdyttää polttokammioon tulevaa ilmaa. vasen|pienoiskuva|194x194px|Kaasuturbiini välijäähdytyksellä
Välijäähdytetty kaasuturbiini
Puristus voidaan jakaa kahteen osaan ja käyttää välijäähdytystä (IC) niiden välissä. Näin voidaan nostaa kaasuturbiinin hyötysuhdetta. Hyötysuhteen nousu perustuu siihen, että  välijäähdytys alentaa puristuksen vaatimaa tehoa. Käyttäessä välijäähdytystä puristus tulee lähemmäs isotermistä. Tällöin prosessin hyötysuhde tulee lähemmäksi teoreettista  Carnot-hyötysuhdetta. pienoiskuva|193x193px|Kaasuturbiini monivaiheisella poltolla
Kaasuturbiini jaetulla poltolla
Poltto (B1 ja B2) ja paisunta (T1 ja T2) turbiineissa voidaan myös jakaa useampaan osaan. Jakamalla poltto ja paisunta voidaan jokaisessa vaiheessa käyttää materiaali kestävyyden mukaistaa maksimi lämpötilaa, jolloin kokonaisuutena turbiinista saatava teho kasvaa.
Kaasuturbiinin peruslaskentaa
Kaasuturbiinin laskennassa on oletettava, että kaasuturbiinin sisällä virtaava ilma on ideaalikaasua. Tämä yksinkertaistaa laskentaa huomattavasti. Kaasuturbiinissa ahdin puristaa ilmaa korkeampaan paineeseen ja lämpötilaan, polttokammio kuumentaa tarvittavan ilmamäärän ja turbiinissa kaasu paisuu alhaisempaan paineeseen ja lämpötilaan.
T_1 = Ahtimen sisäänmenolämpötila [K]
T_2 = Ahtimen ulostuloslämpötila [K]
p_1 = Paine ennen ahtimen sisäänmenoa [kPa/bar]
p_2 = Paine ahtimen jälkeen [kPa/bar]
= ahtimen polytrooppihyötysuhde
Ahtimen vaatima teho voidaan laskea
h_2 = Entalpia ahtimen jälkeen [kJ/kg]
h_1 = Entalpia ennen ahdinta [kJ/kg]
Vastaavasti voidaan turbiinin lämpötila tai paine laskea polytrooppihyötysuhteen avulla. Tässä ainoastaan polytrooppihyötysuhteen termi on vaihtanut paikkaa.
T_4 = Turbiinin ulostuloslämpötila [K]