cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Hornindalsrokken
Hornindalsrokken on vuorenhuippu kolmen kunnan, Strandan (Møre ja Romsdal), Hornindalin (Sogn ja Fjordane) ja Ørstan (Møre ja Romsdal), rajalla, Norjassa.
Helpoimmat nousut huipulle ovat Sæterdalenista, Hornindalin kunnan puolelta tai Strandan puolelta, Kjellstaddalenista.
Suosittu näkymä huipulle on Honndøla brulta (silta), joka on rakennettu vuonna 1810. Silta on Riksvei 60 -tien varrella sisäisessä Hornindalissa. Hornindalsrokkenista pohjoiseen sijaitsee järvi, Tyssevatnet. Järvi on keskellä ylänköä Hjørundfjorden-vuonon eteläpuolella.
Herrasmiesliiga (albumi)
Herrasmiesliiga on samannimisen lahtelaisen rap-yhtyeen 21. lokakuuta 2006 ilmestynyt ensimmäinen albumi, jonka julkaisi Löyly-Viihde-levy-yhtiö.
HMS Revenge (1805)
HMS Revenge oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1805 vesillelaskettu 74-tykkinen kolmannen luokan linjalaiva.
Valmistus
Sir John Henslow'n suunnittelema alus tilattiin 26. lokakuuta 1796 Chathamin telakalta, missä rakennustöistä vastasi heinäkuuhun 1801 saakka Edward Sison ja maaliskuuhun 1803 David Polhill ja loppuajan Robert Seppings. Köli laskettiin elokuussa 1800. Alus laskettiin vesille 13. huhtikuuta 1805 ja valmistui 23. kesäkuuta, jolloin sen valmistuskustannukset olivat 58 653 puntaa.
Palvelus
Alus otettiin palvelukseen huhtikuussa 1805 Kanaalin laivastoon päällikkönään Robert Moorsoom. Se osallistui 21. lokakuuta Trafalgarin taisteluun Collingwoodin alaisuudessa osana suojanpuoleista jonoa. Aluksella sai taistelussa surmansa 28 miestä ja haavoittui 51 miestä. Alus oli joulukuusta alkaen huollettavana Portsmouthissa, mistä se poistui helmikuussa 1806.
Alus valtasi 17. lokakuuta 1810 viisituntisen takaa-ajon päätteeksi ranskalaisen kaapparin Le Vengeurin Cherbourgin edustalla. Alus romutettiin 1849.
Gaspar Cassadó
Gaspar Cassadó (30. syyskuuta 1897 Barcelona – 1966) oli espanjalainen sellotaiteilija, ajan kuuluisimpia sellistejä etenkin romanttisen musiikin esittäjänä. Casals opetti häntä. 1918 hän ryhtyi tekemään laajoja konserttikiertueita. Hän oli Sienan musiikkiakatemian professori. Myös Suomessa hän esiintyi.
Satu seedee
Satu seedee on Pikku-Oravan vuonna 2008 julkaisema albumi.
Hydrauliikkaöljy
thumb|[[Hydrostatiikka|Staattisen voiman välittäminen hydraulinesteen välityksellä.]] Hydrauliöljyä käytetään hydrauliseen tehonsiirtoon. Hydraulinesteenä voidaan käyttää myös vettä tai bio-pohjaisia hydrauliöljyjä. Hydraulinesteillä on omat viskositeettiluokituksensa.
Hydraulijärjestelmässä nesteen pääasiallinen tehtävä on tehonsiirto, mutta hydraulineste toimii samalla jäähdytysnesteenä sekä toimilaitteiden voiteluöljynä. Hydraulinesteet toimivat yleensä hyvin suuren paineen alaisina ja niiden kokoonpuristuvuus on vähäinen. Hydraulista tehonsiirtoa hyödynnetään muun muassa seuraavissa sovellutuksissa; hissi, kulkuneuvot, teollisuus ja työkoneet.
thumb|Hydraulinesteen [[Virtausdynamiikka|dynaaminen (laminaarinen) virtaus.]] Hydraulisesti pystytään tuottamaan ja säätämään tarkasti suuria voimia ja momentteja. Pyörivä ja lineaarinen liike voidaan toteuttaa helposti, ja nopeuden muuttaminen on helppoa. Hydrauliikan komponentit ovat standardoituja ja järjestelmiä voidaan kuormittaa vaurioitta jopa pysähdyksiin saakka. Esimerkiksi kaivinkoneiden ja metsätraktoreiden hydraulinen teho voi nousta jopa satoihin kilowatteihin, kun komponentit kuitenkin pysyvät tehoon nähden pieninä. Teho on mahdollista siirtää liikkuviin osiin käyttäen esimerkiksi joustavia letkuja.
Hydraulineste on yleensä öljypohjaista tai synteettistä. Muiden vastaavien öljyjen tapaan ne ovat myrkyllisiä ja vuodot pilaavat ympäristöä. Nykyään kuitenkin käytetään useissa tapauksissa kasvipohjaisia hydrauliikkaöljyjä, joiden ominaisuudet käyttötarkoituksessaan saattavat olla jonkin verran huonommat (eivät esimerkiksi aina kestä kuumuutta). Ne eivät kuitenkaan aiheuta niin suuria ympäristöhaittoja kuin öljypohjaiset tai synteettiset nesteet. Palo-/räjähdysvaarallisissa tiloissa voidaan hydraulinesteenä käyttää vettä, joka ei syty palamaan vaikka sitä vuotaisi, eikä aiheuta ympäristöongelmia.
Kavitaatio
Kavitaatio syntyy, kun virtaavan nesteen paine alenee höyrystymispaineeseen, ts. neste kiehuu. Tämä ilmiö voi tapahtua lämpötilasta riippumatta. Syrjäytyspumpuissa paineen aleneminen syntyy nesteen suuresta nopeudesta, nestemassan kiihdytyksestä ja imukanavien virtausvastuksen vaikutuksesta. Kun neste höyrystyy, pumpun työkammio täyttyy imujakson aikana vain osittain öljyllä ja loppu on höyryn täyttämää. Haittavaikutuksena on tilavuusvirran pieneneminen ja samalla muiden suoritusarvojen aleneminen. Täten paineen kasvaessa, iskeytyvät höyrykuplat kokoon, jolloin syntyy paikallisesti hyvin korkeita paineita. Tästä seuraa nestettä ympäröivien metallipintojen vaurioituminen, eli kavitaatioeroosio. Eroosion karheuttama pinta voi johtaa kiinnileikkautumiseen voitelun heikentyessä. Iskut pumpulle ja putkistolle aiheuttavat kuormitusta ja värähtelyä ääni-ilmiöineen.
Johan Magnus Alopaeus
Johan Magnus Alopaeus (15. joulukuuta 1837 Viipuri – 25. joulukuuta 1913 Helsinki ) oli suomalainen opettaja, rehtori ja sanomalehden toimittaja.
Rouskunriesa
Rouskunriesa (Hypomyces lateritius) on Hypocreaceae-heimoon kuuluva kotelosieni, joka loisii useiden haperoiden ja rouskujen, erityisesti leppärouskujen (Lactarius sect. Deliciosi) itiöemissä. Sienitaudin aiheuttamia epämuodostuneita itiöemiä kutsutaan nimellä kivileppärousku tai kuuroleppärousku.
Johan Magnus Alopaeus
Johan Magnus Alopaeuksen vanhemmat olivat Viipurin lukion yliopettaja, sittemmin Juvan kirkkoherra ja rovasti Magnus Erik Alopaeus sekä vuorineuvoksen tytär Margareta Wilhelmina Solitander. Hän pääsi ylioppilaaksi Porvoon lukiosta vuonna 1856 ja valmistui filosofian maisteriksi Helsingin yliopistosta vuonna 1864. Alopaeus työskenteli apulaisopettajana Viipurin ala-alkeiskoulussa vuonna 1864 ja siirtyi seuraavana vuonna latinan opettajaksi Joensuuhun perustettuun yläalkeiskouluun. Alopaeus toimi Joensuun yläalkeiskoulun rehtorina vuosina 1873–1878, kuului koulun laajentamista suunnittelevaan toimikuntaan vuonna 1889 ja työskenteli sen jatkoluokilla uskonnon ja kreikan kielen opettajana. Koulun muututtua täysiluokkaiseksi klassilliseksi lyseoksi Alopaeus työskenteli sen ruotsin kielen opettajana vuoteen 1900 saakka.
Rouskunriesa
Tuntomerkit
Rouskunriesa peittää leppärouskujen itiöemät kovalla pintakerroksella (ns. subikulum) ja värjää ne punaruskeasta okranvärisiksi. Subikulum ei värjäydy kaliumhydroksidilla. Periteekit muodostuvat isännän hymenoforeille; ne voidaan tunnistaa pienistä pisteistä, jotka jakautuvat säännöllisesti ja ovat uponneet subikulumiin siten, että vain suuaukko on nähtävissä. Periteekit ovat 300–470 µm pitkiä ja 170–360 µm leveitä, kellanruskeita-ruskeita ja muuttuvat kaliumhydroksidilla keltaisiksi. Vaihtoehtoinen suvuton lisääntyminen tapahtuu muumioituneilla itiöemillä ja muodostuu isännän lamellien väliin kasvavasta valkoisesta, puuvillamaisesta sienirihmastosta.
Johan Magnus Alopaeus
Joensuuhun vuonna 1865 perustettu yksityinen ruotsinkielinen tyttökoulu siirtyi vuonna 1879 Alopeauksen ja Adele Tavastin omistukseen. Alopaeus työskenteli myös tyttökoulun opettajana ja yritti vuonna 1874 perustaa suomenkielisen tyttökoulun. Koulun opetuskielen muututtua suomeksi vuonna 1881 hän jatkoi sen Suomen historian ja ruotsin kielen opettajana ja sai vakinaisen viran vuonna 1899, jolloin koulu siirtyi valtion omistukseen. Alopaeus hoiti virkaansa vuoteen 1908 saakka ja erosi siitä vuonna 1910.
Whit Stillman
John Whitney ”Whit” Stillman (s. 25. tammikuuta 1952 Washington D. C.) on yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja, -käsikirjoittaja ja -tuottaja, joka on tullut tunnetuksi nykyajan kaupunkilaisen yläluokan kuvaajana tapakomedioiden kautta. Hän oli vuonna 1990 ehdolla Parhaan alkuperäisen käsikirjoituksen Oscar-palkinnon saajaksi elokuvastaan Metropolitan. Hänen muut elokuvansa ovat Barcelona (1994), The Last Days of Disco (1998) ja ''Damsels in Distress (2011).
Rouskunriesa
Tuntomerkit
Viljeltynä sieni muodostaa mallasuuteagarissa pesäkkeitä, jotka kasvavat 5-7 millimetriä viikossa ja koostuvat villaisesta, molemmin puolin valkoisesta, hajuttomasta sienirihmastosta ja harvasta ilmarihmasta. Pakuseinäisiä soluja ei muodostu.
Johan Magnus Alopaeus
Alopaeus kuului Joensuun kaupunginvaltuustoon vuosina 1877–1879 ja toimi sen puheenjohtajana vuonna 1879. Hän kuului Joensuun kirkkoneuvostoon vuosina 1877–1900 ja edusti Ala-Karjalan rovastikuntaa kirkolliskokouksessa vuonna 1874.
Whit Stillman
Whit Stillmanin isä on demokraattipoliitikko sekä presidentti John F. Kennedyn luokkatoveri ja avustaja. Stillman suoritti 21-vuotiaana bachelor-tutkinnon Harvardin yliopistosta ja työskenteli toimittajana, kunnes muutti 1980 Espanjaan. Siellä hän toimi 1980-luvun alkupuolen espanjalaiselokuvien myyntiagenttina ja oli mukana myös niiden tuotannoissa. Palattuaan New Yorkiin hän vaihtoi kirjailijahaaveensa elokuvantekoon ja rahoitti esikoiselokuvansa muun muassa myymällä asuntonsa.
Rouskunriesa
Ekologia
Rouskunriesa sairastuttaa erityisesti leppärouskujen sektioon kuuluvia rouskulajeja. Näihin kuuluvat mm. männynleppärousku (Lactarius deliciosus), kuusenleppärousku (Lactarius deterrimus) ja verileppärousku (Lactarius sanguifluus); muita rouskunriesan isäntälajeja ovat sikurirousku (Lactarius camphoratus), punatäplärousku (Lactarius controversus), hehkurousku (Lactarius porninsis), kangasrousku (Lactarius rufus), pikkurousku (Lactarius tabidus), karvarousku (Lactarius torminosus) ja haaparousku (Lactarius trivialis). Rouskunriesa muuttaa isäntiensä itiöpesäkkeet koviksi ja epämuodostuneiksi.
Whit Stillman
Stillman vieraili Sodankylän elokuvajuhlilla kesäkuussa 2015.
Johan Magnus Alopaeus
Alopaeus oli naimisissa Pälkjärven kirkkoherran tyttären Nina Natalia Nysténin kanssa vuodesta 1868. Hän kuoli vatsasyöpään. Entiset oppilaat lahjoittivat Eino J. Härkösen maalaaman Alopaeuksen muotokuvan Joensuun lyseolle vuonna 1932.
Rouskunriesa
Levinneisyys
Rouskunriesaa esiintyy todennäköisesti kaikkialla, missä rouskujakin, kuten koko Pohjois-Amerikassa Alaskasta Keski-Meksikoon. Euroopassa lajin levinneisyysalue ulottuu Ranskasta Ukrainaan; myös Suomessa sitä esiintyy. Aasiassa rouskunriesaa tavataan Kazakstanista, Kirgisiasta ja Länsi-Siperiasta; lajia on havaittu myös Uudesta-Seelannista.
OBX-indeksi
OBX-indeksi (OBX, Oslo Børs Index) on norjalaisen Oslon pörssin vuonna 1986 käyttöön otettu osakeindeksi. Siihen kuuluu 25 pörssin eniten vaihdetuinta osaketta. Osakelista tarkistetaan kahdesti vuodessa edeltävän kuuden kuukauden kaupankäynnin pohjalta. Enimmäisosuutta rajoitetaan kuitenkin UCITS III -säädösten mukaisesti ja Euroopan talousalueen ulkopuolisten yritysten osakkeiden osuus voi OBX-indeksissä olla enintään 10 prosenttia. Muutokset astuvat voimaan joulukuun kolmannen torstain jälkeisenä perjantaina.
Rouskunriesa
Merkitys
Rouskunriesa tekee isäntänsä, leppärouskut (tai muut rouskut) ja haperot koviksi ja syömäkelvottoviksi toisin kuin sukulaisensa Hypomyces lactifluorum, jota pidetään Meksikossa ja Yhdysvalloissa kauppasienenä. Kummankin kanssa samaan sukuun kuuluva tatinriesa (Hypomyces chrysospermus) puolestaan loisii tateissa.
OBX-indeksi
Indeksin koostumus
Kesäkuun 30. päivänä 2022 (vertailuna joulukuun 23. päivä 2019 ja joulukuun 18. päivä 2015) alkaneen puolivuotiskauden ajan OBX-osakeindeksin kokoonpano on seuraava. Taulukossa on listattu mukana olevat yhtiöt (joissain tapauksissa osakesarjat), osakelyhenne, yrityksen toimiala GICS-luokittelun mukaisesti (Global Industry Clasification Standard) ja yrityksen osakkeen indeksipaino prosentteina.
Rick Robey
Frederick Robert Robey (s. 30. tammikuuta 1956 Coral Gables ) on yhdysvaltalainen entinen koripalloilija.
Ura
Robey pelasi yliopistokoripalloa Kentuckyn yliopistossa vuosina 1974–1978. Vuonna 1975 hän edusti Yhdysvaltain koripallomaajoukkuetta Pan-Amerikan kisoissa. Turnaus päättyi Yhdysvaltain voittoon, ja Robey pelasi yhdeksän ottelua. Hän osallistui NBA:n vuoden 1978 varaustilaisuuteen, jossa Indiana Pacers varasi hänet koko tilaisuuden kolmantena pelaajana. Robey edusti kyseistä seuraa puolet ensimmäisestä NBA-kaudestaan, sillä tammikuussa 1979 Indiana kauppasi hänet Boston Celticsille vaihdossa Billy Knightiin. Seuran paidassa hän juhli NBA-mestaruutta kaudella 1980–1981. Yli neljän Celtics-kauden jälkeen Robey siirtyi Phoenix Sunsiin kolmeksi kaudeksi, jonka jälkeen hän lopetti NBA-uransa.
Mustafa Madbuli
Mustafa Madbuli (s. 24. huhtikuuta 1966) on egyptiläinen poliitikko, joka on Egyptin pääministeri vuodesta 2018.
Madbuli on opiskellut ensin insinööriksi ja myöhemmin tohtoriksi Kairon yliopistossa. Ennen pääministeriksi valintaansa hän toimi asuntoministerinä ja sitä ennen asuntoministeriön korkeana virkamiehenä. Hän johti kunnianhimoista projektia, jonka tehtävänä oli tuottaa edullisia asuntoja vähävaraisille ja päästä näin eroon Egyptin slummeista.
Ford Mustang (2005)
Viidennen sukupolven Ford Mustang on Fordin vuosina 2004–2014 valmistama urheiluautomalli. Mustangin viides sukupolvi tuli markkinoille mallivuodelle 2005 ja se sai kasvojenkohotuksen mallivuodelle 2010. Mallin design on kanadalaissyntyisen Sid Ramnaracen suunnittelema, hän työskenteli projektin parissa vuoden 2001 lopulta vuoden 2002 puolivälin tietämille. Vihjeitä uuden Mustangin ulkonäöstä antoivat kaksi konseptiautoa, jotka olivat esillä vuoden 2003 Detroitin autonäyttelyssä. Koodin "S-197" alla kulkenut projekti oli käynnistynyt vuonna 1999, pääinsinööri Hau Thai-Tangin alaisuudessa, hieman sen jälkeen kun vuoden 1998 "New Edge" SN-95 -faceliftmalli oli saatu markkinoille. Mallin suunnittelutyö alkoi Fordin designjohtaja J Maysin luotsaamana vuoden 1999 jälkimmäisellä puoliskolla ja päätökseen se saatiin heinäkuussa 2002.
2003 Ford Mustang GT Concept, Mustang Convertible Concept
Vuoden 2002 tammikuun ja marraskuun välisenä aikana viimeistellyt kaksi konseptiautoa olivat esillä Fordin osastolla, vuoden 2003 tammikuussa pidetyssä Detroitin autonäyttelyssä.
Redline Red Metallic -värisen Ford Mustang GT convertible -konseptin erityisvarusteisiin kuului kojelaudan ja keskikonsolin taitekohtaan sijoitettu "showbar", eli billet-alumiinirenkaalla ympäröity mittari, joka ilmaisee imusarjan paineen, seossuhteen sekä "boostin", 20-tuumaiset vanteet, 13.8-tuumaiset ristiinporatut Brembo-jarrut, punainen-kivihiili -nahkaverhous istuimien selkämyksen perforoinnilla, 5-portaisen automaattivaihteiston billet-alumiininen valitsin, kisatyyppiset 4-pisteturvavyöt ja alumiinipaneeliin istutettu mittaristo.
Luettelo Suomen mittareista
Tämä on Luettelo Suomen mittariperhosista (heimo Geometridae). Luettelo on aakkostettu alaheimoittain suomenkielisen lajinimen mukaan.
Harhailijoiksi merkityillä lajeilla ei ole Suomessa vakiintunutta populaatiota. Mahdollinen lajin uhanalaisuutta Suomessa koskeva merkintä (RE, CR, EN, VU, NT tai DD) noudattaa Suomen kansallista uhanalaisarviointia 2010.
Ford Mustang (2005)
2003 Ford Mustang GT Concept, Mustang Convertible Concept
Tungsten Silver -värisen Ford Mustang GT coupe -konseptin varustukseen kuului lasikatto ja konepellin toimivat scoopit sekä samantyyppinen kivihiili-punainen -nahkaverhoilu billet-alumiinisin osin, kuin avomallissa. Auton voimanlähteenä toimi mekaanisesti ahdettu MOD 4.6 L -moottori, jonka tehoksi ilmoitettiin noin 400 hevosvoimaa.
Vaikka näyttelyssä oli esillä monia muitakin konseptimalleja kuten Cadillac Sixteen, Aston Martin V8 Vantage ja Dodge Tomahawk, amerikkalainen autoilun aikakauslehti AutoWeek kuvasi Mustang-konsepteja näyttelyn huomionarvoisimmiksi autoiksi.
Molemmat autot myytiin meklari Barrett-Jacksonin Palm Beachilla järjestämässä huutokaupassa vuonna 2009, 175 000 dollarin kappalehintaan.
S-197
Seuraavan Vuoden North American International Auto Showssa, Detroitissa, Ford esitteli koodinimeä "S-197" kantaneen uuden Mustangin, josta siis oli saatu esimakua jo vuoden 2003 konseptimalleissa. Mallivuodelle 2005 esitelty auto käytti D2C -pohjalevyä. Pääinsinööri Hau Thai-Tangin ja designeri Sid Ramnaracen ohjauksessa suunniteltu viidennen sukupolven Mustang ammensi inspiraationsa vuosien 1964–1970 ensimmäisen sukupolven Mustangista. Fordin designosaston silloinen varapääjohtaja J Mays halusi auton estetiikan henkivän retrofuturismia.
2005 – 2009
thumb|2005–2009 Mustang GT Coupé
Mustang
Valmistelut 2005 Mustangin tuotannon aloittamiseksi käynnistyivät syyskuun 7. päivänä vuonna 2004 ja ensimmäinen 2005-mallivuoden auto rullasi Flat Rock Assembly -tehtaan linjalta syyskuun 27. päivänä 2004. Autojen toimitukset myyntiin ja ostajille Yhdysvalloissa alkoivat vuoden 2004 lokakuun lopulla ja mallin valmistus päättyi vuoden 2008 lopulla, jolloin valmistettiin siis mallivuoden 2009 autoja. Vuosien 2005–2009 perus-Mustangin voimanlähteenä toimi Fordin valurautalohkoinen 4.0 L Cologne SOHC V6, joka korvasi vuoteen 2004 asti käytössä olleen 3.8 L Essex OHV V6:n. Moottorin teho oli 210 hv (157 kW) @ 5300 r/min ja vääntömomentti 325 Nm @ 3500 r/min. Vakiovaihteistona oli 5-portainen Tremec T-5 manuaalivaihteisto ja valinnaisena Fordin 5-portainen 5R55S-automaatti. Perävälitys on kummankin vaihtesiton kanssa 3.31:1. Amerikkalaisen autoilun aikakauslehti Motor Trendin järjestämässä vertailutestissä Pontiac G6 Convertiblen kanssa, automaattivaihteistolla Mustang V6 convertible suoriutui 0–60 mph (97 km/h) kiihdytyksestä 7,3 sekunnissa, joka on 1,4 sekuntia nopeampi aika kuin vuoden 2006 G6 convertiblen.
Edessä on MacPherson-joustintuet L-alatukivarsilla, takana uusi kolmivarsituenta ja Panhard-tanko. Monet entusiastit ja autolehtien toimittajat kritisoivat Fordin ratkaisua käyttää urheilullisessa autossa jäykkää taka-akselia. Ford kertoi vastineessaan, että takapään erillisripustus olisi nostanut auton myyntihintaa Yhdysvalloissa noin 5 000 dollarilla ja siksi yhtiö pitäytyi edullisemmassa vaihtoehdossa, jonka ominaisuudet kuitenkin keskiverto-ostajan kannalta ovat täysin riittävät.
Vuoden 2005 Mustangin vakiovarusteisiin kuuluivat mm. sähkötoimiset ikkunat, sähkösäätöiset taustapeilit, keskuslukitus kauko-ohjaimella, etuturvatyynyt, AM/FM-radio CD-soittimella, 16-tuumaiset, maalatut alumiinivanteet. Jarrulevyt olivat aiempaa suuremmat ja edessä ne oli varustettu kaksimäntäisillä satuloilla. Valinnaisvarusteita olivat mm. Interior Upgrade -paketti, johon kuului harjattua alumiinia- tai eri värivaihtoehtoja sisältänyt MyColor -panelisto kojetauluun ja mittaristoon, Shaker 500- tai Shaker 1000 -premium-audiojärjestelmä kuuden CD-levyn vaihtajalla ja MP3-liitännällä, nahkaverhoillut istuimet, kuljettajan six-way-sähkösäätöinen istuin ja lukkiutumattomat jarrut luistonestolla.
Mustang GT
Mustang GT:n voimanlähteenä toimi muuttuvalla venttiilien ajoituksella varustettu, täysalumiininen 4.6 L 3-valve SOHC Modular V8, jonka jatkeena on perus-Mustangien vaihteistoja jykevämpi Tremec TR-3650. Moottori tuottaa tehoa 300 hv (224 kW) @ 5750 r/min ja sen vääntömomentti on 433 Nm @ 4500 r/min. Varttimailin GT suoritti 12,8 sekunnissa ja kiihdytys 0–60 mph (97 km/h) vei 4,6 sekuntia. Mustang GT:n voimalinjan varustukseen kuului tasauspyörästön vetoluistonesto ja sama hiilikuitukytkin, joka oli käytössä vuosien 2003 ja -04 SVT Cobrassa ja 2007 Shelby GT500:ssa. Vetopyörästön ison hammaspyörän halkaisija on 8.8 tuumaa (224 mm) ja pyörille voima siirtyy 31-spoorisien vetoakseleiden välittämänä. Vuosien 2005 ja 2006 manuaalivaihteisen Mustang GT:n perävälitys on 3.55:1. Mallivuodesta 2007 lähtien vakiovälitys oli 3.31:1 ja tiheämpi 3.55:1 oli tehdasoptio. Automaattivaihteistolla varustettujen autojen perävälitys oli kaikkina mallivuosina 3.31:1.
Mustang GT:n jousitus oli vakioversiota tiukempi. Etujarrulevyjen halkaisija on 12.4 tuumaa, kun se V6-Mustangeissa on tuumaa pienempi. ABS-jarrut luistonestolla ovat vakiovaruste. Vakio-Mustangista poiketen, GT:n kardaaniakseli on kaksiosainen ja auto on varustettu ruostumattomasta teräksestä valmistetulla kaksoispakoputkistolla. Maskin sumuvalot ovat vakiovaruste, vakiorenkaat ovat 17-tuumaiset, valinnaisena 18 tuumaa.
Erikoismallit
Historiansa aikana 2005–09 Mustangista valmistettiin lukuisia erikoisversioita, sekä Fordin ja kilpailutoimintaa pyörittävän osaston, että ulkopuolisten yhtiöiden toimesta. Erikoisversioissa tähdättiin useimmiten auton suorituskyvyn parantamiseen.
2010 – 2014
thumb|2010 Ford Mustang V6
2010 Mustang
Mallivuoden 2010 Mustang paljastettiin marraskuun 18. päivänä vuonna 2008, hieman ennen Los Angelesin autonäyttelyä. Mallin valmistus aloitettiin tammikuun 12. päivänä vuonna 2009 ja myyntiin autot tulivat saman vuoden maaliskuussa. 2010 Mustang oli uudistettu versio 2005–2009 -malleista ja se käytti edeelleen D2C-pohjalevyä. Mallin suunnittelu oli aloitettu vuonna 2005, designjohtaja Doug Gaffkan alaisuudessa. Tehdyistä luonnoksista tuli seuraavana vuonna valituiksi George Saridikasin ulkokuoren designia- ja Robert Gelardin sisäpuolta koskevat ehdotelmat. Korin uudistettujen muotojen myötä etenkin auton aerodynamiikka parani merkittävästi. Fordin ilmoituksen mukaan Mustangin ilmanvastuskerroin pieneni V6-mallissa 4 % ja GT:ssä 7 %. Keulan noste oli vähentynyt V6-mallissa 37 % ja GT:ssä 23 %. . Yksityiskohtiin paneutuvia muutoksia olivat uusittu "Mustang"-emblemmi, integroidulla suuntavilkuilla varustettujen ajovalojen uusi design, taustapeilien uusi, kapeampi muotoilu, konepellin näyttävä "voimapatti" ja uudistetut kolmilinssiset LED-takavalot, vaeltavalla suuntavilkulla. Mustang GT:n tunnusomaiset maskin sumuvalot olivat pienempikokoiset kuin 2005–2009 -malleissa. V6-mallien osittain uudistettuun Pony Package -varustepakettiin kuuluneet sumuvalot oli nyt sijoitettu maskin alapuolelle. Radioantenni oli siirretty auton takaosaan. Tavaratilan kannessa ei ollut enää pesää avaimelle, vaan sen aukaisu hoidettiin ainoastaan kauko-ohjauksella. Korin ulkoiset mitat sen sijaan pysyivät lähes muuttumattomina.
Mustangin sisätilojen uudistukseen kuului korkealaatuisen termoplastisen olefiinin käyttö pintamateriaalina, oikeaa alumiinia olevat koristeosat sekä kokoonpanon ja viimeistelyn parannettu taso. Sisätilojen uusi design hakeutui irti edeltäjänsä lineaarisista muodoista. Ford SYNC tuli kaikkien versioiden tehdasoptioksi, lukuun ottamatta kaikkein edullisinta perusmallia.
2011 ja 2012 Mustang
Mallivuodesta 2005 lähtien Mustangin käytössä ollut 4.0 L V6 alkoi ikääntyä ja vuonna 2011 se korvattiin Fordin 3,7-litraisella Duratec 37 DOHC V6 -moottorilla. Moottori edusti Cyclone-moottoriperheen viimeisintä kehitysastetta, esim. sen molemmat sylinterikannet oli varustettu kahdella muuttuva-ajoitteisella nokka-akselilla (Twin Independent Variable Camshaft Timing, Ti-VCT). Moottorin tehontuotto on 305 hv (227 kW) @ 6500 r/min ja vääntömomentti 380 Nm @ 4250 r/min. Toisin kuin aiemmin V6-perusmallien yhteydessä, Mustang oli nyt varustettu kaksoispakoputkistolla
Voimalinjan uudistukseen kuului uusien vaihteistojen esittely ja näillä yhteistoimilla saatiin Mustangin polttoainetaloutta parannettua. Fordin ja Getragin yhteistyönä kehittämällä, 6-portaisella MT82-manuaalivaihteistolla varustettu Mustang kulutti polttoainetta, EPA-normien mukaisesti mitattuna, kaupunkiajossa 12 l/100 km ja maantieajossa 8,1 l/100 km. Valinnaisella, uudella 6-portaisella 6R60-automaatilla vastaavat lukemat olivat kaupungissa 12 l/100 km ja maantiellä 7,6 l/100 km. Uusi, 2.73:1-välityssuhteella ollut rajoitetun luiston taka-akseli vaikutti osaltaan polttoainetaloutta parantavasti. Aiemmin käytössä ollut, tiheämpi 3.31:1-välitys oli silti edelleen optiolistalla, valinnaisvarusteena niille, jotka arvostivat auton nopeampaa kiihtyvyyttä.
2011 Mustangiin tuli kesällä 2010 tarjolle V6 Performance Package, johon kuului 3.31:1-perä, tiukempi alusta ja jousitus, 19-tuumaiset vanteet ja performance-renkaat, edessä vaimennintornien poikittaistuki sekä elektronisen ajonvakautuksen performance-asetukset.
Muihin vuoden 2011 Mustangin päivityksiin kuuluivat Nexteer Automotiven kehittämä sähkötoiminen ohjaustehostin (Electric Power-assisted Steering, EPAS), joka kykeni korjaamaan ajautumista väärälle kaistalle tien kallistumisen tai sivutuulen vuoksi ja auttaa tasapainottamaan pyörien epätasapainoa suurilla nopeuksilla, yleiset aerodynamiikkaan ja NVH:hon kohdistuneet parannukset, mittariston digitaalinen viesti- ja informaatiokeskus, taustapeilien kuolleen kulman vahdit, yleismallinen autotallin oven kauko-ohjain, 160 mph -nopeusmittari sekä Fordin ohjelmoitava MyKey-järjestelmä.
Mustang Cobra Jet
Ford oli vuonna 2008 tehdasvalmistajana tehnyt paluun NHRA:n Stock- ja Stock Eliminator kiihdytyskisaluokkiin ja samalla legendaarinen Cobra Jet -nimi teki comebackin. Vaikka auto ei ollut katulaillinen, se luokiteltiin silti tuotantomalliksi. Voimanlähteenä CJ:ssä käytettiin 5,4-litraista, mekaanisesti ahdettua Modular V8 -moottoria, jonka teho oli viritysasteesta riippuen 430–500 hv. Tehtaan jäljiltä olleella vuoden 2012 autolla vedettiin kiihdytysradalla seuraavanlaiset suoritukset: kiihtyvyys 0–60 mph (97 km/h) 1,52 sekuntia ja 0–100 mph (161 km/h) 3,26 sekuntia. Varttimailin kiihdytys vei aikaa 7,848 sekuntia, loppunopeudella 174.4 mph (280,66 km/h). Näillä tuloksilla Mustang Cobra Jet päihitti Bugatti Veyronin sekä Ariel Atom V8:n ja se voitiin kruunata maailman nopeimmin kiihtyväksi tuotantoautoksi. Vuoden 2012 CJ:n voimansiirtolinjassa luotettiin jo 1960–70-luvuilla kestäviksi havaittuihin komponentteihin. Vaihteisto oli kiihdytyskäyttöön muokattu kolmeportainen C4-automaatti ja tasauspyörästönä oli Fordin 9-tuumainen perä.
2013 Mustang
thumb|2013-14 Mustang (facelift)
S-197 Mustang ehti saada vielä yhden kasvojenkohotuksen ennen valmistuksensa loppumista. Mallivuoden 2013 facelift esiteltiin marraskuussa 2011. Ulkoisiin muutoksiin kuuluivat HID-ajovalot ja nyt korin ulkoreunan puolelle siirretty LED-pysäköintivalo/suuntavilkkupaketti sekä uusi maski ja etupuskuri. Pony Package -varustepakettiin kuului taustapeilien kuoren LED-lätäkkövalo, joka heijasti maahan laukkaavan ponin, 18-tuumaiset pyörät ja keulan alaosan sumuvalot. Taakse tuli uudet LED-valot, vaeltavalla vilkulla ja jarruvalon yhteyteen integroidulla peruutusvalolla. Tavaratilan kanteen, valaisimien väliin tuli musta paneli. Faceliftin yhteydessä tarjolle tuli myös uusia vannemalleja.
Sisätiloissa Premium-varustetason mittaristoon lisättiin 4.2-tuumainen näyttö, joka kertoo G-voiman, kiihdytykseen käytetyn ajan, polttoaineseoksen suhteen sekä sylinterikansien ja moottoriöljyn lämpötilan. 6-portaiseen automaattivaihteistoon lisättiin SelectShift -ominaisuus, joka antaa kuljettajalle mahdollisuuden valita vaihteet käsikäyttöisesti.
2010
thumb|2010–2012 Mustang GT
Mallivuodelle 2010 Mustang GT:n 4.6 L V8 sai lisää tehoa ja voimaa. Lukemiksi ilmoitettiin nyt 315 hv (235 kW) @ 6000 r/min ja 441 Nm @ 4250 r/min. Vaihteistona oli edelleen joko 5-portainen manuaali- tai automaattivaihteisto. 3,5-tuumaiseksi kasvatetun kaksoispakoputkiston vaimentimien ominaisuuksia muokattiin siten, että ne antoivat läpi aiempaa muhkeamman V8-soundin. Aivan kuten V6-moottorisissa perus-Mustangeissa, myös GT:n alustaa ja jousitusta viritettiin tiukemmaksi. GT:n Vakiovarustukseen kuuluvaan AdvanceTrac -ajonvakautustoimintoon lisättiin Sport Mode, joka antaa kuljettajalle enemmän vapauksia, ilman että järjestelmä puuttuu peliin. Vuoden 2010 Mustang GT:n vakiorengaskoko oli 18 tuumaa – tuuman enemmän kuin aiemmin – ja uudeksi optioksi tuli 19-tuumaiset pyörät.
Vuodelle 2010 tuli tarjolle kaksi uutta performance-pakettia. 3.73 Axle Package piti nimensä mukaisesti sisällään 3.73:1-perävälityksen. Lisäksi pakettiin kuului tehokkaammat etujarrupalat ja AdvanceTrac-järjestelmän erityisasetukset. Track Package -pakettiin kuului tehokkaammat etu- ja takajarrupalat, GT500-mallista lainatut vakaajatangot ja alatukivarret, erityisesti pakettia varten säädetyt iskunvaimentimet, 19-tuumaiset Pirelli-renkaat, 3.73:1-taka-akseli hiilikuituisilla luistonestopakoilla sekä AdvanceTrac-järjestelmän erityisasetukset.
2011 ja 2012
thumb|Mustang GT Convertible right|250px thumb|2013-14 Mustang GT Convertible right|250px
Loppuvuodesta 2010 lähtien Mustang GT:n voimanlähteenä alettiin käyttää täysalumiinista, 32-venttiilistä, 5.0 L DOHC Coyote V8 -moottoria. Mallivuoden 2011 Mustang GT oli ensimmäinen Ford, jossa kyseistä moottoria käytettiin. Vaikka uuden moottorin iskutilavuus oli samainen 4,9 litraa kuin Fordin alkuperäisen "5.0" Windsor V8:n, ne eivät ole keskenään mitään sukua. Sen sijaan moottori on samankaltainen 4,6-litraisen V8:n ja muiden Modular-perheen moottoreiden kanssa. Uudessa 5.0-moottorissa oli DOHC-kannet aivan kuten muissakin Modular-perheen moottorissa ja sen sylinteriporauksien keskipiste ja kansitason korkeus olivat samat kuin poistuvan 4.6 V8:n. Eroina varhaisempiin Modular-moottoreihin on mm. suurempi poraus (ja pidempi isku kuin sen lähisukulaisella 4.6 V8:lla), joka mahdollistis uurempien venttiilien käytön sekä imu- ja pakoventtiilien muuttuva ajoitus, Twin-independent Variable Cam Timing (Ti-VCT). Moottorin kehittyneempi design aiheutti sille noin 5 kg:n painonlisäyksen aiempaan 4.6 L V8:aan verrattuna ja sen massa oli nyt noin 195 kg. Kierroslukumittarin punaviivan raja oli nostettu 7 000 kierrokseen minuutissa. 91-oktaanista tai nakutuskestävyydeltään parempaa (Yhdysvalloissa laatu "premium") moottoribensiiniä käytettäessä 5.0 L V8 tuotti tehoa 412 hv (307 kW) @ 6500 r/min, vääntömomentin ollessa 529 Nm @ 4250rpm. "Regular"-bensiiniä (okt. 87) käytettäessä moottorin teho putoaa 402 hv:aan (300 kW) ja vääntö 511 Nm:iin.
Uuden 5.0 V8:n ominaisuuksiin kuului mäntien alapuolen öljysuihkutus, jonka avulla päästiin parempaan lämmönhallintaan, peltipakosarjat sekä parannettu jäähdytysnesteen ja voiteluöljyn kierto, jossa oli otettu huomioon nopean kaarreajon aiheuttamat suuret sivuttaisvoimat.
Mallivuodelle 2011 Mustang GT:n voimansiirto uudistettiin. Molemmat vaihteistot, 6-portainen Getrag/Ford MT82 -manuuali sekä 6-portainen 6R80-automaatti, olivat vahvistettuja versioita V6-moottorien yhteydessä käytetyistä vastaavista. Manuaalivaihteiston yhteydessä perävälityksenä oli 3.31:1, automaatin kanssa välitys oli harvempi 3.15:1. Uusitun voimalinjan ansiosta mallivuoden 2011 Mustang GT:n polttoainetalous parani aiempaan verrattuna. 6-portaisella manuaalivaihteistolla varustettu Mustang GT kulutti polttoainetta, EPA-normien mukaisesti mitattuna, kaupunkiajossa 14 l/100 km ja maantieajossa 9 l/100 km. Valinnaisella, uudella 6-portaisella automaatilla vastaavat lukemat olivat kaupungissa 13 l/100 km ja maantiellä 9,4 l/100 km.
Vuodelle 2011 Mustang GT sai samat koriin ja sisustaan kohdistuneet muutokset kuin V6 Mustang. Yksinomaan GT:hen kohdistuneita muutoksia olivat lokasuojien "5.0"-tunnukset, jotka korvasivat aiemmat "GT"-tunnukset sekä valinnainen Brembo Brake Package, johon kuului Shelby GT500 -mallista lainatut 14-tuumaiset etujarrulevyt, uniikit 19-tuumaiset vanteet Pirelli P-Zero ultra high performance -renkailla, AdvancedTrack -ajonvakautuksen vakiotilan ja "sport"-moodin erityisasetukset sekä kireämpi alusta ja jousitus (ei niin aggressiivinen kuin BOSS 302:ssa ja Shelby-malleissa, mutta huomattavasti jäykempi kuin vakioalustaisessa GT:ssä). Mustang GT Convertible sai keulalleen vaimennintornien välitangon, jämäkämmän apurungon sekä joukon muita muutoksia, joilla korin jäykkyys kasvoi 12% aiemmasta. Kaikki 19-tuumaisilla pyörillä varustetut versiot (Brembo brake -paketti, California special ym.) saivat myös saman välitangon ja etukelkan.
2013
thumb|2013-14 Mustang GT
Mallivuoden 2013 kasvojenkohotuksen yhteydessä GT sai samanlaisen keulan kuin Shelby GT500 -versiossa ja mustattujen takavalojen väliin sijoitetun mustan paneelin. Keulan sumuvalot ovat LED-tyyppiset ja konepellin jäähdytysritilät toimivat oikeasti. Moottori sai tehoa lisää 8 hv (6 kW), ja nyt sen lukema oli siis 420 hv (313 kW). Coupen optiolistalle lisättiin Recaro-istuimet.
Manuaalivaihteistolla varustettuun GT Coupehen oli tarjolla Track Package -paketti. Siihen kuului Brembo Brake -paketti kokonaisuudessaan, Torsen-tyyppinen tasauspyörästö 3.73:1-välityksellä, Boss 302:sta lainattu alumiininen jäähdytin ja öljynjäähdytin sekä alustan muutokset.
Mustang Boss 302
thumb|Mustang Boss 302 (2012)
Ford elvytti "Boss 302" -nimen mallivuodelle 2012. Mallin voimanlähteen perustaksi otettiin vuoden 2011 Mustang GT:n 5.0 Coyote V8, jota ryyditettiin Fordin 302R-kilpa-autosta lainatulla "runners in the box" -imusarjalla, paremmin hengittävillä kansilla ja nokka-akseleilla. Vakioviritteinen Coyote 5.0 V8 antoi tehoa 412 hv (307 kW) ja mainituilla muutoksilla varustettu moottori 444 hv (331 kW). Tehonlisäyksen vastapainona suurin vääntömomentti putosi 14 Nm ja se oli tässä versiossa 515 Nm. Ford toimitti verkostonsa kautta racing-osia myös kuluttajamarkkinoille ja etenkin kisa-imusarja nousi suosituksi aftermarket-osaksi, koska sillä saatiin aikaan huipputehoa nostava vaikutus myös pelkkien vakiokansien ja -nokkien kanssa.
Boss 302:n alusta ja jousitus on viritetty GT:tä tiukemmaksi ja kallistuksenvakaimet edessä ja takana ovat paksummat. Auton koria on laskettu alaspäin edessä 11 mm mutta takana vain 1 mm. Tämä antaa sille aggressiivisen etunojan vakio-GT:hen verrattuna. Iskunvaimennuksen, tai itse asiassa heilahduksenvaimennuksen, jäykkyys on säädettävissä ja tietokoneohjatun ajonvakautuksen asetukset on tehty erityisesti nopeaa kaarreajoa silmällä pitäen. Krin aerodynamiikkaa parantavat osat on lainattu 302R-kilpa-autosta. 19-tuumaiset, mustat kevytmetallivanteet ovat edessä 9- ja takana 9.5-tuumaiset, renkaina on Pirellin P-Zero -renkaat.
Boss 302 Laguna Seca
thumb|Boss 302 Laguna Seca
Boss 302 Laguna Seca on pidemmälle kehitetty versio, joka suunniteltiin täyttämään Boss 302:n ja Boss 302R:n välinen rako. Nimensä malli on saanut Laguna Seca -moottoriradan mukaan. Mallin varusteisiin oli lisätty Recaro-kuppipenkit, Torsen-tyyppinen tasauspyörästön luistonesto (molemmat mainitut olivat Boss 302:n optiovarusteita), jäykempi alusta ja jousitus sekä jykevämpi kallistuksenvakain takana. Laguna Seca -version takaistuin on poistettu ja selkänojan tilalla on korin jäykkyyttä lisäävä X-kehikko. Ultra high-performance Race-compound -renkaat on asennettu edessä 19 × 9- ja takana 19 × 10 -tuumaisille kevytmetallivanteille. Etujarrujen jäähdytyksestä huolehditaan Ford Racing -tyyppisillä ilmakanavilla. Etu- ja takaspoilerit on suunniteltu erityisesti korkeita moottoriratanopeuksia varten.
Vuonna 2012 Laguna Seca Boss 302 oli tarjolla kahtena eri värivaihtoehtona, musta tai Ingot Silver -harmaa, punaisella katolla ja -kylkiraidoituksella. Vuoden 2013 väreinä olivat musta ja School Bus Yellow -keltainen, molemmat mattahopeisilla heijastavilla kylkiraidoilla. Molempina vuosina mallia valmistettiin 750:n auton erä, kaikkiaan siis 1 500 kappaletta.
Shelby GT500
thumb|2010 Shelby GT500
Mallivuodelle 2010 Shelby GT500 sai koriinsa samat muutokset kuin muutkin Mustangit. 2010 Shelby GT500 ei ole tismalleen suoraa jatkumoa vuosien 2007–2009 GT500:lle, vaan siihen tehdyt muutokset tekevät siitä samankaltaisen vuoden 2008 Shelby GT500KR:n kanssa. GT500:n mekaanisesti ahdettu 5.4 L DOHC V8 antoi tehoa 540 hv (400 kW) @ 6200 r/min, vääntömomentin ollessa 691 Nm.
Vuonna 2011 GT500:n 5,4-litrainen V8 sai alumiinisen sylinterilohkon. Samalla sen teho nostettiin 550 hevosvoimaan (410 kW).
Shelby GT500 sai muiden Mustangien tavoin kasvojenkohotuksen vuonna 2013. Voimanlähteeksi vaihtui Fordin 5.8 L Trinity V8, joka antoi tehoa 662 hv (494 kW), vääntömomentin ollessa 856 Nm. Huippunopeudeksi mallille ilmoitettiin 325 km/h.
Alvin Robertson
Alvin Cyrrale Robertson (s. 22. heinäkuuta 1962 Barberton, Ohio) on yhdysvaltalainen koripalloilija. Hän pelasi heittävänä takamiehenä NBA:ssa kymmenen kautta ja voitti olympiakultaa Los Angelesin kisoissa 1984. Hän voitti kolme kertaa NBA:n pallonriistotilaston, ja hänet valittiin kerran NBA-kauden parhaaksi puolustuspelaajaksi, kerran NBA:n kakkostähdistökentälliseen sekä neljä kertaa NBA:n tähdistöotteluun. Hän on yhtenä neljästä pelaajasta yltänyt NBA:ssa ns. neloistuplaan.
Robertson pelasi yliopistourallaan Crowder Collegen ja Arkansas’n yliopiston joukkueissa. San Antonio Spurs varasi hänet NBA:han seitsemännellä varausvuorolla vuoden 1984 varaustilaisuudessa.
Robertson edusti NBA:ssa San Antonio Spursia kausina 1984–1989, Milwaukee Bucksia kausina 1989–1993, Detroit Pistonsia kevätkaudella 1993 ja kahden väliin jääneen kauden jälkeen vielä Toronto Raptorsia kaudella 1995–1996. Hän pelasi urallaan 779 runkosarjaottelua ja neljänä kautena (kaksi San Antoniossa, kaksi Milwaukeessa) 13 pudotuspeliä. Runkosarjassa hän teki ottelua kohden 14,0 pistettä, otti 5,2 levypalloa, antoi 5,0 koriin johtanutta syöttöä ja onnistui 2,7 kertaa pallonriistossa. Pudotuspeleissä hänen ottelukohtaiset keskiarvolukemansa olivat 20,2 pistettä, 5,3 levypalloa, 6,2 syöttöä ja 2,8 pallonriistoa. Kaudella 1987–1988 hän teki yhden kauden pistekeskiarvoennätyksensä 19,6 pistettä. Joulukuussa 1985 hän teki Denver Nuggetsia vastaan 41 pistettä. Hän oli kausina 1985–1986, 1986–1987 ja 1990–1991 NBA:n pallonriistotilaston ykkönen, parhaana ottelukohtaisena kausikeskiarvonaan ensin mainitulla kaudella 3,7 riistoa. Hän pystyi neljä kertaa yhdessä ottelussa kymmeneen pallonriistoon. Kaudella 1985–1986 Robertson valittiin NBA:n parhaaksi puolustuspelaajaksi sekä kakkostähdistökentällisen pelaajaksi.
NBA:ssa on tilastoitu torjuntoja ja pallonriistoja kaudesta 1973–1974 alkaen, ja sen jälkeen vain neljä pelaajaa on yltänyt ns. neloistuplaan eli tehnyt yhdessä ottelussa kaksinumeroiset lukemat neljässä eri tilastossa. Robertson ylsi saavutukseen toisena, kun hän helmikuussa 1986 Phoenix Sunsia vastaan teki 20 pistettä, otti 11 levypalloa, antoi 10 syöttöä ja otti 10 pallonriistoa.
Robertson voitti Yhdysvaltain maajoukkueessa olympiakultaa Los Angelesissa 1984. Hän pelasi joukkueensa kaikissa kahdeksassa olympiaturnausottelussa. Ensimmäisessä alkulohko-ottelussa Kiinaa vastaan hän teki 18 pistettä, otti kuusi levypalloa, antoi neljä korisyöttöä ja otti kuusi pallonriistoa. Loppuottelussa Espanjaa vastaan hän teki kuusi pistettä, otti kaksi levypalloa, antoi kolme syöttöä ja onnistui kerran pallonriistossa.
Robertson on ollut vankilassa useista eri rikoksista, muun muassa vaimonsa pahoinpitelystä. Häntä syytettiin 2010-luvun alkupuolella alaikäisen tytön kidnappauksesta ja pakottamisesta seksiin mutta syytökset todettiin perättömiksi.
Amerikkalaisen jalkapallon pelaaja Tyrell Johnson ja koripalloilija Elgin Cook ovat Robertsonin lapsia.
Ehtoollisastiat
Ehtoollisastiat (ehtoollisvälineet) ovat ehtoollisen jaossa käytettyjä ehtoollisleivän ja -viinin säilytys- ja jakoastioita. pienoiskuva|Ehtollisvälineet, kalkki, pateeni, viinikannu ja ehtoollisleipärasia norjalaisessa Melandin kirkossa.
Läntisen kirkkojen ehtoollisastiat
Ehtoollisastioita läntisessä kirkoissa ovat: Näiden lisäksi voidaan käyttää pienoiskuva|Keraaminen ehtoolliskalkki ja pateeni Alkuaan ehtoollisastiat valmistettiin kuten arkiastiat kuparista, pronssista tai tinasta. Myöhemmin ehtoollisen arvostuksen lisääntyessä astioita valmistettiin jalometalleista eli hopeasta tai kullasta vuosisatoja kestävää käyttöä varten. Astioiden muodot ja koristeet ovat vaihdelleet eri tyylikausien mukaisesti. Yhden kirkon ehtoollisastiat ovat yleensä muotoilultaan yhtäläisiä. Nykyään ehtoollisvälineet voivat usein olla keraamisia, yksinkertaisia astioita.
Protestanttisissa kirkoissa ehtoollisleivät eli öylätit jaetaan ehtoollisleipälautaselta ja niitä säilytetään ehtoollisleipälippaassa ennen kuin ne siunataan ehtoollista asetetettaessa. Viini kaadetaan ehtoolliskannusta ehtoollismaljaan eli kalkkiin, josta se jaetaan seurakuntalaisille. Katolisissa kirkoissa käytetään lisäksi ciboriumia. Se on mainittu myös Suomen evankelis-luterilaisen kirkon Piispainkokouksen hyväksymässä Jumalanpalveluksen oppaassa yhtenä ehtoollisenviettoon liittyvänä esineenä. Siinä säilytetään ehtoollisen jaossa ylijääneet, siunatut ehtoollisleivät seuraavaa messua varten. Useissa kirkoissa käytetään ehtoollisjaossa myös pieniä erillispikareita.
Niitä ehtollisen viettoon käytettyjä astioita, joissa pyhitetyt ehtollisaineet ovat voidaan nimittää myös yhteisnimellä vasa sacra (pyhät astiat).
Kun kalkki ja pateeni tuodaan alttarille, ovat ne peitettynä neliömäisellä kalkkiliinalla eli velumilla. Nykyään monissa Suomen evankelisluterilaisen kirkon kirkoissa on myös korporaaliliina, jonka päälle asetetaan konsekroitaviksi tarkoitetut ehtoollisaineet, palla eli nelikulmaista kovitettua liinaa, jolla kalkki peitetään ja joka saa kalkkiliinan laskeutumaan kauniisti sekä bursa eli korporaalin säilytykseen tarkoitettua nelikulmaista kotelomaista taskua. Ehtoollisen jaossa viiniiä jaettaessa käytetään myös puhdistusliinaa (purificatorium) maljan pyyhkimistä varten.
Ortodoksisen kirkon ehtoollisastiat
pienoiskuva|Ehtoollisastiat ortodoksisessa kirkossa. Tähti, diskos, jolla ehtoollisleipä, Karitsa, ehtoollismalja, sen edessä lautasella ehtoollisleipiä ja keihäs. Takana ehtoolliskaluston peitteet ja viinikauha. Itäisessä kristillisyydessä (ortodoksisuudessa ja orientaaliortodoksuudessa) ehtoolliskalustoon kuuluu:
Näiden lisäksi kirkossa on sakramenttilipas eli artoforion eli tabernaakkeli. Se on alttaripöydällä pidettävä koristeellinen, usein pienen kirkon muotoinen lipas, jossa säilytetään ehtoollislahjoja sairaan ripitystä varten. Kristuksen läsnäoloa sakramenttilippaassa kuvastaa sen edellä aina palava lampukka. Sakramenttilipas on usein metallista tehty ja koristeltu hopealla, kohokuvioilla tai jopa koristeellisilla jalokivillä, helmillä sekä pienillä ikoneilla tai valkoemalimaalauksilla.
Ehtoolliskalusto on nykyään poikkeuksetta metallia ja se on koristeltu ikonein ja ornamentein. Ehtoollismalja on samantyyppinen kuin läntisten kirkkojen käyttämä kalkki. Se on useimmiten valmistettu hopeasta, ja se voi olla kullattu tai valmistettu kullasta. Koristeena ehtoollismaljassa on deisis-ryhmä joko kaiverruksena, korkokuvana tai valkoemalimaalauksena.
Diskos vastaa läntisten kirkkojen pateenia. Se on matala, metallinen leveälaitainen, jalallinen lautanen. Sille asetaan ehtoollista valmistellessa proskomidin aikana ehtoollisleivästä keihäällä leikatut palaset. Keihäs on lyhytvarteinen, keihään muotoinen veitsi. Proskomidin aikana diskos kuvaa Betlehemin seimeä, ja siksi sen päälle asetetaan tähti, joskus puusta mutta useimmiten metallista valmistettu ristinmuotoon avattava kaarimainen teline. Tähti asetetaan proskomidissa eli liturgian ensimmäisessä osassa diskoksen, matalan ehtoollisastiastoon kuuluvan lautasen päälle. Tähti suojaa Karitsaa ja leipää sekä muita ehtoollisleivästä leikattuja osia. Diskos kuvaa myös sitä lautasta, jota Kristus käytti viimeisellä aterialla asettaessaan ehtoollisen ja jakaessaan ensimmäistä ehtoollista apostoleilleen.
Pienet ehtoollispeitteet suojaava diskoksella ja maljassa olevia ehtoollislahjoja proskomidin päättymisestä suuren saaton loppuun, jolloin ne ovat siirretty alttipöydälle ja peitetään suurella ehtoollispeitteellä eli ilmalla. Suuri saatto on kulkue, jonka avulla ehtoollisvälineet siirretään valmistelupöydältä alttaripäydälle.
Ehtoollinen jaetaan siihen osallistuville pitkävartisella lusikalla, joka on poikkeuksetta valmistettu metallista ja koristeltu samalla tavalla kuin samaan sarjaan kuuluvat muut ehtoolliskaluston osat.
Niiden lisäksi käytössä on myös Ilitoni, yksivärinen joko silkistä tai ohuesta pellavasta tai puuvillasta tehty liina, jolta nykyisin käytetään antiminssin suojaliinana. Aikaisemmin, ennen kuin antiminssi oli yleistynyt, ilitonia käytettiin hieman antiminssin tapaan eli eukaristia toimitettiin sen päällä. Ilitonille on annettu erilaisia symbolisia merkityksiä. Sen on sanottu kuvaavan Kristuksen kuolinvaatteista hikiliinaa, jolla peitettiin pää haudattaessa. Sen on sanottu symbolisoivan myös Jeesus-lapsen kapaloita tai hänen käärinliinojansa - siis syntymää ja kuolemaa.
Viinikauhaa käytetään ns jälkiviinin jakamiseen. Se on vedellä laimennettua viiniä, jota tarjotaan ehtoolliselle osallistuneille seurakuntalaisille heidän otettuaan vastaan ehtoollinen.
Ketjukäyrä
thumb|400px|right|Ketjukäyriä parametrin a eri arvoilla thumb|200px|Roikkuva ketju asettuu ketjukäyrän muotoiseksi.
Ketjukäyrä eli ketjuviiva, köysiviiva tai katenaari on hyperbolisen kosinin kuvaaja. Nimensä käyrä on saanut siitä, että kahden tukipisteen varaan ripustettu taipuisa ketju tai köysi asettuu tämän käyrän muotoiseksi.
Yhtälö
Ketjukäyrän yhtälö on
missä \cosh merkitsee hyperbolista kosinia. Käyrä leikkaa y-akselin pisteessä (0,a), jossa funktiolla on minimi tai maksimi riippuen siitä, onko a positiivinen vai negatiivinen.
Yleisemmässä tapauksessa, jossa käyrän maksimi- tai minimikohta ei välttämättä sijaitse y-akselilla vaan mielivaltaisessa pisteessä (\alpha, a + \beta), yhtälö voidaan esittää muodossa
Kun ketjukäyrä esittää ketjun tai köyden muotoa, parametrien a, \alpha ja \beta arvot määräytyvät tietyistä reunaehdoista, joita tavallisimmin asettavat ketjun tai köyden pituus sekä sen kiinnityspisteiden sijainnit.
Ominaisuuksia
Koska hyperbolinen kosini on parillinen funktio, ketjukäyrä sen kuvaajana on symmetrinen y-akselin suhteen.
Ketjukäyrä muistuttaa muodoltaan paraabelia, erityisesti y-akselin läheisyydessä. Tämä johtuu siitä, että hyperbolisella kosinilla on Taylorin sarjakehitelmä:
Kun x on pieni, sarjakehitelmän muut paitsi kaksi ensimmäistä termiä ovat erittäin pieniä ja käyrän yhtälö voidaan pyöristää muotoon
tai yleisemmässä tapauksessa
minkä yhtälön kuvaaja on paraabeli. Kun x on arvoltaan kaukana nollasta, ketjukäyrä nousee kuitenkin huomattavasti nopeammin kuin tämä paraabeli.
Kaaren pituus
Ketjukäyrän kaaren pituus y-akselilta pisteeseen (x, a cosh (x/a)) on
,
missä funktio sinh on hyperbolinen sini.
Jan Davidsz. de Heem
Jan Davidsz de Heem (huhtikuu 1606 Utrecht – 9. helmikuuta 1684 Antwerpen) oli Alankomaiden kultakauden aikana vaikuttanut taidemaalari. De Heem maalasi erilaisia aiheita, mutta hänet tunnetaan erityisesti ylitsevuotavan runsaista ja värikkäistä kukka- ja hedelmäasetelmistaan.