cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Victoria Theatre (Dayton)
Victoria Theatre avattiin alkujaan oopperatalona vuonna 1866. Kolmen vuoden kuluttua se vahingoittui pahasti tulipalossa. Korjattu rakennus toimi konserttitalona vuodesta 1871 alkaen 40 vuoden ajan. Nimen "Victoria Theatre" se sai vuonna 1902.
Vuoden 1913 tulvan jälkeen rakennus oli jälleen suljettuna vuosia korjaustöiden takia.
1930-luvulla teatterissa alettiin näyttää näytelmien lisäksi enemmän ja enemmän elokuvia. 1970-luvulla se oli purku-uhan alla.
Vuonna 1988 taidesäätiö osti rakennuksen, remontoi sen ja avasi nimellä Victoria Theatre.
Cowboy Bebop
Cowboy Bebop on japanilainen Sunrise-yhtiön luoma animesarja, jonka on ohjannut Shinichirō Watanabe. Sarjasta tehtiin myös elokuva ja mangaversio.
Sarja kertoo avaruusalus Bebopilla asuvista neljästä palkkionmetsästäjästä eli ”cowboysta” jotka matkustavat läpi aurinkokunnan vuonna 2071 metsästäen etsintäkuulutettuja rikollisia. Sarjan päähenkilöjä ovat entinen palkkamurhaaja Spike Spiegel, entinen poliisi Jet Black, salaperäinen nainen Faye Valentine ja hakkeri François ”Edward Wong Hau Pepelu Tivrusky IV” Appledelhi. Hahmojen taustoja valotetaan sarjan aikana lukuisina takaumina. Joskin jokainen jakso on yleensä itsenäinen tarina, sarjan pääjuonen kantavana teemana toimii Spiken menneisyys Red Dragon Klaanin palkkamurhaajana.
Tammikuussa 2009 IGN-sivuston laatiman sadan parhaan animaatiosarjan listan mukaan Cowboy Bebop oli sijalla 14.
Muut versiot
Netflix on tuottanut Cowboy Bebopin pohjalta sarjan elävillä näyttelijöillä, joka on peruttu yhden tuotetun kauden jälkeen.
Alkuperäisen Cowboy Bebopin ohjaaja Shinichirō Watanabe on kertonut, ettei ollut missään tekemisissä Netflix-sarjan kanssa vaikka hänet on listattu konsultiksi. Watanabe tosin luki konseptin kuvauksen vuonna 2019 ja antoi siitä palautetta. Sunrise omistaa sarjan immateriaalioikeudet.
Brett Gurewitz
Brett Gurewitz (s. 12. toukokuuta 1962), joka tunnetaan myös nimillä Mr. Brett ja Brett Religion, on punk-yhtye Bad Religionin kitaristi sekä lauluntekijä. Hän on myös perustanut ja omistaa levy-yhtiö Epitaph Recordsin.
Bad Religionin perustivat Gurewitzin lisäksi Greg Graffin, Jay Ziskrout ja Jay Bentley vuonna 1979. Ensimmäinen albumi julkaistiin vuonna 1981. Gurewitz on tuottanut albumeja Bad Religionin lisäksi muillekin Epitaph Recordsin yhtyeille, kuten NOFX, Rancid ja Pennywise. Brian Baker korvasi hänet Bad Religionissa vuonna 1994 "Stranger Than Fiction" kiertueen aikana. Vähän aikaisemmin Bad Religion oli tehnyt levytyssopimuksen Atlantic Recordsin kanssa ja näin ollen jättänyt Epitaphin taakseen. Brett aloitti uuden yhtyeen nimeltä Daredevils, mutta palasi jo vuonna 2001 takaisin Bad Religioniin. Seuraava Bad Religion -albumi julkaistiinkin taas Epitaphin kautta.
Vuonna 2003 Gurewitz perusti uuden yhtyeen nimeltä Error Atticus Rossin kanssa, mutta jatkaa samalla Bad Religionissa.
Juutalainen Gurewitz asuu Hollywoodissa, Kaliforniassa, vaimonsa Ginan ja kahden lapsensa Maxin ja Fridan kanssa.
Craig T. Nelson
Craig Theodore Nelson (s. 4. huhtikuuta 1944 Spokane) on yhdysvaltalainen näyttelijä.
Itävallan arkeologinen instituutti Ateenassa
Itävallan arkeologinen instituutti Ateenassa (, ÖAI Athens, ) on itävaltalainen arkeologinen instituutti, joka toimii Ateenassa, Kreikassa. Se on yksi Kreikassa toimivista ulkomaisista arkeologisista instituuteista, joilla on lupa suorittaa maassa arkeologisia kaivauksia.
Craig T. Nelson
Nelson on esiintynyt esimerkiksi vuoden 1982 kauhuelokuvassa Poltergeist. Elokuvarooliensa ohella hän on esittänyt pääroolia muun muassa televisiosarjoissa Coach vuosina 1989–1997 ja Poliisipäällikkö Mannion vuosina 2000–2004. Nelsonille myönnettiin vuonna 1992 Emmy-palkinto ja hän oli neljänä peräkkäisenä vuotena 1992–1995 Golden Globe -ehdokkaana.
Itävallan arkeologinen instituutti Ateenassa
Historia
Instituutti on perustettu vuonna 1898. Sen ensimmäinen ja koko historian merkittävin kaivauskohde on Efesos nykyisen Turkin alueella. Kaivaukset siellä alkoivat jo vuonna 1895.
Instituutti menetti itsenäisyytensä vuonna 1939 ja liitettiin Saksan arkeologiseen instituuttiin sen jälkeen, kun Itävalta oli liitetty Natsi-Saksaan. Vanha asema palautettiin vuonna 1954. Instituutti on ollut Itävallan tiedeakatemian tutkimusinstituutti vuodesta 2016.
Tutkimusprojekteja ja kaivauksia
pienoiskuva|240px|[[Aigeira, instituutin kaivauskohde vuodesta 1916 lähtien. ]]
SeaWind Line
thumb|right|300px|Sea Wind Tukholman saaristossa. thumb|right|300px|Sky Wind [[Turun satamassa.]] SeaWind Line oli virolaisen Tallinkin omistama markkinointinimi, jolla varustamo harjoitti rahtiliikennettä. Vuonna 2010 SeaWind Line -nimen käyttö loppui, ja ainoa alus siirrettiin Tallink-nimen alle.
SeaWind Line perustettiin Silja Linen tytäryhtiöksi vuonna 1988. Verrattuna Silja Lineen ja Viking Lineen, joilla on tarjottavana monimuotoista ajanvietettä risteily- ja reittimatkustajille, lähti SeaWind Linen toiminta rahtiliikenteen tarpeista (rahti- ja junaliikenne). 1. tammikuuta 2008 saakka yhtiö kuljetti myös henkilöautomatkustajia, mutta sen jälkeen se keskittyi vain rahtiliikenteeseen.
Pantse Syrjä
Mikko Juhana "Pantse" Syrjä (s. 15. marraskuuta 1957 Tampere ) on suomalainen muusikko. Hänet tunnetaan parhaiten urastaan Eppu Normaali -yhtyeen kitaristina, säveltäjänä ja musiikillisena johtajana.
Pantse Syrjä on toiminut myös sanoittajana 26 Eppu Normaalin kappalessa joko yksin tai yhdessä Martti Syrjän tai Mikko Saarelan kanssa ja myös päälaulajana joissakin kappaleissa, kuten esimerkiksi kappaleessa "Baarikärpänen". Hän on myös vieraillut kitaristina lukuisten kotimaisten artistien, kuten Juice Leskisen albumeilla ja keikoilla.
Syrjä on toiminut myös äänilevytuottajana ja on tuottanut kaikki Eppu Normaalin albumit lukuun ottamatta yhtyeen vuonna 1978 ilmestynyttä debyyttialbumia Aknepop. Eppu Normaalin ohella hän on toiminut tuottajana myös Hassisen koneelle, Popedalle, Widowsille, Sensuurille, Kairolle, Mikko Saarelalle ja Juice Leskiselle. Muille kuin Eppu Normaalille Syrjä on säveltänyt ainoastaan yhden kappaleen, Yö-yhtyeen kappaleen "Mysteeri" vuodelta 2001.
Ura
Tutustuttuaan Mikko Saarelaan Syrjä perusti tämän kanssa lukuisia eri yhtyeitä, joista mainittavimpia lienevät Eppu Normaalin esiasteet Öystilä ja Fuzz Band. Vuonna 1976 Saarela, Syrjän veljekset, Rovaniemeltä Kauhavan kautta Ylöjärvelle muuttanut Juha Torvinen sekä Martin ja Pantsen serkku Aku Syrjä perustivat yhdessä Eppu Normaalin. Vaikka Pantse ihailikin enemmän soittotavaltaan melodisempia, Eric Claptonin tapaisia kitaristeja, aloitti Eppu Normaali oman uransa punkin parissa. Vuonna 1977 yhtye esiintyi rockin SM-kilpailuissa Saarelan toimiessa basistina, Martin laulajana ja Akun rumpalina Juhan ja Pantsen vastatessa kitaroinnista. Kisojen tuomaristossa ollut suomalaisen rockmusiikin pioneeri Juice Leskinen huomasi heti yhtyeen potentiaalin, mutta tämän vaatimuksista huolimatta he eivät voittaneet kisaa. Yhtye jatkoi tästä huolimatta aktiivisesti demonauhojen lähettämistä levy-yhtiöihin, mikä tuotti pian tulosta kun yhtye huomioitiin vastikään perustetussa Poko Rekords -levy-yhtiössä jonka perustaja Epe Helenius hurmaantui yhtyeen "Poliisi pamputtaa taas" -kappaleesta.
Helenius kutsui yhtyeen levyttämään, ja Eppu Normaalin debyyttialbumi Aknepop ilmestyikin vuonna 1978. Albumi sai varsin positiivisia arvioita punkalbumiksi ja se myi ilmestymisvuotenaan noin 2 000 kappaletta. Kultaa Aknepop myi vasta sen ilmestyttyä CD-painoksena vuonna 1994. Aknepopin ainoa singlejulkaisu oli "Poliisi pamputtaa taas", mutta myös kappale "Rääväsuita ei haluta Suomeen" saavutti eräänlaisen klassikon arvon. Yhtyeen seuraava albumi, vuoden 1979 Maximum Jee & Jee on monen fanin ja kriitikon mielestä koko yhtyeen paras julkaisu, ja albumin kappaleet "Jee jee" ja "Pidetään ikävää" jäivät elämään yhtyeen 1970-luvun klassikkoina. Albumin jälkeen Mikko Saarela kuitenkin jätti yhtyeen, vaikkakin hän jatkoi yhtyeen kappaleiden sanoittamista vielä kahden vuoden ajan.
Yhtyeen seuraava studioalbumi, vuoden 1980 Akun tehdas hivutti yhtyeen musiikkia hiljalleen punkista kevyempään suuntaan ja se pelasti myynnillään Poko Rekordsin konkurssilta. Seuraavat albumit Cocktail Bar, Tie vie ja Aku ja köyhät pojat raivasivat tietä yhtyeen menestykselle, vaikkakin ainoastaan Tie vie on jäänyt elämään jonkinlaisena menestyslevynä; esimerkiksi vuonna 1983 ilmestyneen Aku ja köyhät pojat -albumin olemassaolosta eivät vielä sen julkaisunkaan jälkeen tienneet monetkaan musiikkialan ammattilaiset. Yhtye tarvitsi pikaisen piristysruiskeen, mikä saapui vuotta myöhemmin Rupisia riimejä, karmeita tarinoita -albumin muodossa. Albumi aloitti yhtyeen kulta-ajan ollen kahden seuraavan Eppu Normaali -albumin, Kahdeksannen ihmeen (1985) ja Valkoisen kuplan (1986) ohella koko suomalaisen rockmusiikin merkittävimpiä julkaisuja. Hetkessä melodisten hittisinglejen menestyksen johdosta Eppu Normaalista tuli koko Suomen ylivoimaisesti suosituin rockyhtye.
Vuonna 1990 ilmestyneen Historian suurmiehiä -albumin seuraajan, Studio Etanan (1993) levytysprosessi oli yhtyeelle hyvin vaikeaa aikaa. Yhtye vetäytyi yli 11-vuotiselle levytystauolle, joka katkesi vuonna 2004 Sadan vuoden päästäkin -albumin ilmestyttyä.
Yksityiselämä
Mikko Juhana Syrjä syntyi 15. marraskuuta vuonna 1957 Jaakko Syrjän ja Kirsi Kunnaksen esikoiseksi. Hänen pikkuveljensä Martti Syrjä syntyi kaksi vuotta myöhemmin 17. toukokuuta 1959. Syrjän musiikillinen ura käynnistyi viulunsoiton ja pianotuntien merkeissä, ja kitaransoiton hän aloitti varsinaisesti 14-vuotiaana pitäen esikuvanaan muun muassa Creamia. Hän on myös kertonut ihailleensa popin ja progressiivisen rockin lisäksi The Beatlesia jo lapsesta lähtien.
Vuonna 1977 Syrjä aloitti fysiikan opiskelun Helsingin yliopistossa. Hän kuitenkin keskeytti opinnot kolmantena vuotena, kun yhtye vei koko mielenkiinnon ja ajan. Hän on ollut Eppujen nokkamies, säveltäjä ja tuottaja, joka on määrännyt yhtyeen tahdin. Yhtyettä rautaisin ottein johtanutta Syrjää on pidetty ujona, itseriittoisena ja analyyttisenä täydellisyyden tavoittelijana. Osin hänen kriittisyytensä tuottamansa musiikin suhteen pysäytti Eppu Normaalin levyjulkaisut 1990-luvulla. Mikko Syrjä on asunut pienessä torpassa maaseudulla Ylöjärvellä.
Syrjä meni naimisiin Kirsi-Kaisa Sinisalon kanssa vuonna 1995. Avioliitosta syntyi vuosituhannen alussa poika. Aikaa myöten liitosta tuli riitaisa. Vuonna 2015 Syrjä haki avioeroa, mutta peruutti hakemuksensa. Vuonna 2017 eroa haki Sinisalo.
Avioeron jälkeen Sinisalo syytti Syrjää väkivallasta. Vuonna 2018 Syrjää vastaan nostettiin syyte kolmesta pahoinpitelystä vuosina 2014–2016. Syrjä kiisti syytökset. Lokakuussa 2018 Pirkanmaan käräjäoikeus tuomitsi Syrjän pahoinpitelystä 60 päivän ehdolliseen vankeuteen ja 4 000 euron vahingonkorvauksiin Tuomio tuli kahdesta vuonna 2016 tapahtuneesta pahoinpitelystä. Tuomion perusteina olivat todistajahavainnot, lääkärinlausunnot sekä uhrin kertomukset. Turun hovioikeus puolestaan kumosi käräjäoikeuden tuomion syyskuussa 2020.
Syrjä avioitui toisen kerran, nyt Elina Orman kanssa 2. maaliskuuta 2019.
Soolojulkaisut
Soolosingle on julkaistu Eppu Normaalin vinyylilevykokoelmalla Soolot, sekä myöhemmin CD-kokoelmalla Hatullinen paskaa / Soolot.
Aiheesta muualla
Pantse Syrjä
Bitola
thumb|250px|right|Bitolaa kesällä 2003: taustalla katolinen kirkko ja kahden moskeijan minareetit
Bitola on 85 463 asukkaan kaupunki (vuonna 2010) Pohjois-Makedonian lounaisosassa. Se sijaitsee Pelagonian laaksossa lähellä Kreikan rajaa ja on Bitolan kunnan keskuspaikka. Bitola on levittäytynyt Babavuoren juurelle Dragorjoen varrelle. Kaupunki sijaitsee noin 615 metrin korkeudella merenpinnasta ja on tärkeä teollisuuden, maatalouden, kaupan, koulutuksen ja kulttuurin keskus Pohjois-Makedoniassa. Kaupungissa sijaitsee Pyhän Klement Ohridialaisen yliopisto, toinen Pohjois-Makedonian yliopistoista, ja yksi maan vanhimmista ja arvostetuimmista teattereista.
Historia
Bitolan alueella on paljon esihistoriallisia monumentteja. Kaupungin lähellä sijaitsee Makedonian kuningas Filippos II:n 300-luvulla eaa. perustaman Herakleia Lynkestiksen kaupungin rauniot. Kaupunki oli yksi Rooman valtakunnan Balkanin alueen tärkeimmistä, ja kauppatie Via Egnatia kulki alueen läpi. Varhaiskristityllä ajalla Herakleia oli kirkollinen keskus. Slaavit alkoivat saapua alueelle 500- ja 600-luvuilla ja perustivat kaupungin Herakleian lähelle.
900-luvulla kaupunkia hallitsi Samuilin kuningaskunta, ja se mainitaan useissa keskiaikaisissa lähteissä. Keskiajalla kaupungissa oli piispanistuin. Bitolasta tuli osa Serbiaa 1300-luvulla Stefan Dušanin valloitusten myötä. Kaupungista tuli merkittävä sotilaallinen, poliittinen ja kulttuurinen keskus ennen kuin turkkilaiset valloittivat sen 1300-luvun lopussa. Osmanit tekivät heti kaupungista sen strategisen sijainnin vuoksi sotilaallisen keskuksen. Osmanien aikana kaupunki oli pääasiassa islaminuskoinen, ja slaaveja asui sitä ympäröivissä kylissä. 1400-luvun lopussa kaupungin taloutta kohensivat Espanjasta inkvisition aikana karkotetut juutalaiset. Monet ajan rakennuksista ovat säilyneet tähän päivään asti. Itävallan ja Turkin välisten sotien jälkeen muiden alueen kaupunkien tavoin Bitola kuihtui, mutta 1800-luvun loppupuoliskolla siitä tuli Thessalonikin jälkeen Makedonian alueen toiseksi suurin. Vuonna 1894 Bitola yhdistettiin Thessalonikiin rautatiellä.
1900-luvun alussa Osmanien valtakunnan levottomuudet johtivat Ilindenin kansannousuun vuonna 1903, nuorturkkilaiseen vallankumoukseen vuonna 1908 ja Balkanin sotiin vuosina 1912 ja 1913. Vallankumouksellisen maakunnan pääkaupunkina ja diplomaattikeskuksena Bitola joutui tapahtumien keskipisteeseen. Balkanin sotien jälkeen kaupungista tuli osa Serbiaa, ja kaupunki alkoi kuihtua eristettynä sen tärkeimmästä yhteydestä ulkomaailmaan, Thessalonikista. Ensimmäisessä maailmansodassa Bitolaa pommitettiin vuoteen 1918 saakka ja kaupunki tuhoutui lähes täysin. Toisessa maailmansodassa kaupunkia hallitsivat Saksa ja myöhemmin Bulgaria, kunnes makedonialaiset partisaanit vapauttivat sen 1944. Samaan aikaan käytiin myös ensimmäistä makedonialaista vapaussotaa, ja sodan jälkeen Makedoniasta tuli oma maansa Jugoslavian sisällä. 1945 Bitolaan avattiin ensimmäinen makedonian kieltä käyttänyt lukio.
Kuivamatala
Kuivamatala on pieni, karu ja asumaton saari Perämerellä Iin kunnassa Vatungin kalasataman eteläpuolella.
Bitola
Historia
thumb|250px|Näkymä vanhasta Bitolasta
Kuivamatala
Saarella on Vapon tuulivoiman kolme kaikkiaan kahdeksan tuulivoimalaturbiinia käsittävästä tuulivoimapuistosta. Tuulivoimalat on rakennettu vuosina 1995–2000, ja niiden yhteenlaskettu teho on 7 MW. Vanhimman turbiinin teho on 500 kW, kuuden turbiinin teho on 750 kW, ja uusimman 2 MW.
David Gross
David Jonathan Gross (s. 19. helmikuuta 1941 Washington, D.C.) on yhdysvaltalainen fysiikan professori Kavli Institutessa Kalifornian yliopistossa, Santa Barbarassa. Hän sai Nobelin fysiikanpalkinnon vuonna 2004 yhdessä David Politzerin ja entisen oppilaansa Frank Wilczekin kanssa. He saivat palkinnon vahvaa vuorovaikutusta koskevasta tutkimuksestaan. Gross tunnetaan myös säieteorioiden tutkimuksestaan.
Elämä
David Gross varttui Washington D.C:n lähiöissä. Hänen isovanhempansa olivat muuttaneet Yhdysvaltoihin Itä-Euroopasta. Grossin perheen lapsia rohkaistiin lukemaan paljon ja osallistumaan älyllisiin keskusteluihin.
Vuonna 1955 perhe muutti Jerusalemiin, ja David Gross kävi siellä koulunsa loppuun heprean kielellä ja suoritti alemman korkeakoulututkinnon paikallisessa yliopistossa. Hän jatkoi opintojaan Kalifornian yliopistossa Berkeleyssä, joka oli siihen aikaan alkeishiukkasten tutkimuksen keskus. Sieltä hän siirtyi Harvardiin ja 1969 Princetoniin. Hän sai monia innostavia opiskelijoita kuten Frank Wilczek ja keskittyi kvanttiväridynamiikkaan. 1980-luvun alussa hän siirtyi säieteorian pariin.
Vuonna 1997 Gross aloitti Santa Barbarassa Kavli-instituutin Teoreettisen fysiikan laitoksen johtajana.
Gross on ollut kahdesti naimisissa ja hänellä on kaksi tytärtä.
Merkitys
Gross, Wilczek ja Polizer saivat Nobelin palkinnon löytämästään asymptoottiseksi vapaudeksi kutsutusta kvarkkien ominaisuudesta, joka on pohjana kvanttiväridynamiikan teorialle. Sen avulla fyysikot saivat täydennettyä hiukkasfysiikan standardimallin, joka kuvaa kaikki alkeishiukkaset ja niiden keskinäiset vuorovaikutukset.
Gross oli myös yksi vuonna 1987 julkaistun supersäieteorian kehittäjistä. Säieteorian mahdolliset käytännön sovellukset ovat vielä kaukana tulevaisuudessa, mutta säieteoria saattaa olla paras yritys ymmärtää maailmankaikkeuden pohjimmaista rakennetta.
Sandbergin talo
thumb|Sandbergin talo kesällä 2018. Sandbergin talo on Tampereella Keskustorin laidalla Kauppakadun ja Aleksis Kiven kadun kulmassa sijaitseva kolmikerroksinen liiketalo. Uusrenessanssityylisen talon suunnitteli Tampereen kaupunginarkkitehti F. L. Calonius, ja sen rakennuttaja oli apteekkari ja kaupunginvaltuuston jäsen Thomas Wilhelm Clayhills. Talo valmistui kolmessa vaiheessa: vanhin kulmarakennus valmistui 1882, Kauppakadun puoleinen siipi 1891 ja Keskustorin varren siipi 1897. Keskustorin puoleisen siiven porrashuone on säilynyt alkuperäisessä asussaan seinä- ja kattomaalauksineen.
Talo sai nimensä siinä vuodesta 1882 aina 1970-luvulle saakka toimineen Sandbergin rautakaupan (vuodesta 1906 Wm Sandberg Oy) mukaan. Vuonna 1878 toimintansa aloittaneen rautakaupan perustaja oli kauppias Wilhelm Sandberg (1843–1887). Sandbergin talossa toimi myös Uno Hagbergin apteekki vuosina 1905–1953. Tampereen ensimmäinen 16 tilaajan puhelinkeskus sijaitsi Sandbergin talossa, ja se otettiin käyttöön 26. toukokuuta 1882. Ensimmäinen puhelinjohto oli jo vedetty maalis-huhtikuun vaihteessa 1882 talossa sijainneesta Clayhillsin apteekista Pyynikin ravintolaan.
Rakennuksesta on käytetty myös nimeä Kekäleen talo. Kekäleen myymälä sijaitsi talossa vuosina 1977–2019.
Edmund Allenby
thumb|180px|Sir Edmund Allenby Edmund Henry Hynman Allenby (23. huhtikuuta 1861 Brackenhurst, Englanti – 14. toukokuuta 1936 Lontoo, Englanti) oli brittiläinen sotilas, sotamarsalkka ja hallintoviranomainen, joka toimi ensimmäiseen maailmansotaan Brittiläisen siirtoarmeijan johdossa Lähi-idän taisteluissa.
Allenby valmistui Sandhurstin sotakorkeakoulusta, ja hänen sotilasuransa alkoi vuonna 1882 ratsuväessä. Hänen ensimmäinen palveluspaikkansa oli Etelä-Afrikka, jossa hän osallistui myös toiseen buurisotaan (1899–1901). Sodan loputtua Allenby oli ylennetty jo everstiksi.
thumb|180px|left|Brittiläisten Jerusalemin muistomerkki Allenbyn aukiolla Jerusalemissa. Ensimmäisessä maailmansodassa Allenby sai komennettavakseen Brittiläisen siirtoarmeijan ratsuväkidivisioonan. Ypresin ensimmäisen taistelun jälkeen Allenby ylennettiin Britannian kolmannen armeijan komentajaksi. Kuitenkin vuonna 1917 Allenby siirrettiin Lähi-itään brittiläisten Egyptin-joukkojen komentajaksi, mikä johtui pitkälti siitä, että hänellä oli ollut erimielisyyksiä Douglas Haigin kanssa Arrasin taistelun taktiikasta.
Sodan jälkeen Allenby toimi Brittiläisen kansainyhteisön lähettiläänä Egyptissä vuodet 1919–1925. Vuonna 1925 hän jäi eläkkeelle ja siirtyi Edinburghin yliopiston rehtoriksi. Allenby kuoli vuonna 1936 ja hänet haudattiin Westminster Abbey -kirkkoon.
Mari Puoskari
Ura
Puoskari on kotoisin Juuasta Pohjois-Karjalasta. Puoskari suoritti englanninkielisen IB-tutkinnon Kuopion Lyseon lukiossa (1998). Hän valmistui diplomi-insinööriksi, pääaineenaan kemia ja ympäristötekniikka Teknillisessä korkeakoulusta vuonna 2003. Hän on opiskellut myös ympäristötekniikkaa.
Uransa alkuvaiheessa Puoskari työskenteli TKK:n tutkijana ja Suomen luonnonsuojeluliiton ekoenergiavastaavana.
Vuonna 2007 hän työskenteli yritysten strategioiden ja päätöksentekoprosessien parissa konsulttina Bearingpointilla.
Helmikuussa 2014 Puoskari aloitti Ekokemin yhteiskuntasuhteiden ja strategisen suunnittelun johtajana. Hän kuului myös Ekokemin johtoryhmään.
Puoskari jätti politiikan siirtyessään vuoden 2017 alussa konsulttiyhtiö Pöyrylle, jossa hän vastasi yhtiön Ympäristö-liiketoiminnasta.
Vuonna 2018 Puoskari aloitti FCG Finnish Consulting Groupin toimitusjohtajana.
Kesäkuussa 2022 Puoskari aloitti Pilke päiväkodit Oy:n toimitusjohtajana. Valtakunnallisesti toimivalla Pilkkeellä oli tuolloin 2200 työntekijää.
Opiskelija- ja nuorisopolitiikka
Mari Puoskari toimi vuonna 2002 Teknillisen korkeakoulun ylioppilaskunnan hallituksen sosiaalipolitiikasta vastaavana jäsenenä. Puoskari valittiin 2003 yhdeksi Vihreiden nuorten ja opiskelijoiden kolmesta puheenjohtajasta. Loppuvuodesta 2003 järjestö muuttui liittomuotoiseksi (Vihreiden nuorten ja opiskelijoiden liitto) ja Puoskari toimi sen puheenjohtajana vuoden 2004.
Kunnallispolitiikka
Puoskari valittiin kunnallisvaaleissa 2004 Helsingin kaupunginvaltuustoon 810 äänellä. Hän oli tuolloin valtuuston nuorin jäsen. Kaudella 2005–2008 hän oli kaupunkisuunnittelulautakunnan jäsen ja vihreän valtuustoryhmän varapuheenjohtaja.
Kunnallisvaaleissa 2008 Puoskari sai 2 188 ääntä. Hänet valittiin vihreän valtuustoryhmän puheenjohtajaksi ja kaupunginhallituksen toiseksi varapuheenjohtajaksi. Syksyllä 2011 hän jätti puheenjohtajatehtävät keskittyäkseen työuraansa.
Kunnallisvaaleissa 2012 Puoskarin äänimäärä oli 1 700. Vuoden 2013 alusta hänet valittiin Helsingin kaupunginvaltuuston puheenjohtajaksi. 33-vuotias Puoskari oli tuolloin nuorimpana tehtävään valittu.
Tärkeimpinä saavutuksinaan kunnallispolitiikassa Puoskari pitää joukkoliikenteen lipun hinnan laskemista, joukkoliikenteen ja kevyen liikenteen investointien rahoitusta, arvokkaiden viheralueiden suojelemista, päivähoitopaikkojen määrän lisäämistä ja koulujen tuntikehyksen väljentämistä sekä Helsingin tuottavuutta parantavia ja verotuloja lisääviä uudistuksia. Puoskari oli tyytyväinen myös vuonna 2008 hyväksyttyihin kaupungin energiapoliittisiin linjauksiin mutta on sittemmin vaatinut tiukempia päästötavoitteita.
Ghislain Printant
Ghislain Printant (s. 3. toukokuuta 1961) on ranskalainen jalkapallovalmentaja ja entinen maalivahti. Toukokuusta 2022 lähtien hän on toiminut Norsunluurannikon jalkapallomaajoukkueen apuvalmentajana.
Mari Puoskari
Vihreät
Puoskari oli vihreiden puoluevaltuuskunnan jäsen vuosina 2003–2005. Vihreiden puoluehallituksen jäsen hän oli 2005–2007. Vuonna 2007 Puoskari aloitti vihreiden varapuheenjohtajana ja jatkoi roolissaan vuoteen 2011 asti. Varapuheenjohtajana hän muun muassa veti vihreiden strategiatyötä ja vastasi puoluejohdossa vaalitaktiikasta ja ympäristöpolitiikasta. Puoluevaltuuskunnan puheenjohtajana Puoskari aloitti vuonna 2013.
Ghislain Printant
Ura
Printantin pelaajaura rajoittui Ranskan amatöörisarjoihin. Hän edusti maalivahtina kasvattajaseuransa ASPTT Montpellierin lisäksi Montpellier HSC:tä ja PI Vendarguesia. Hän lopetti pelaajauransa jo vuonna 1989, vain 28-vuotiaana ja siirtyi Montpellier HSC:n organisaatioon maalivahtivalmentajaksi. Hän toimi vuosina 1992–1994 Marvejol Sportsin päävalmentajan, kunnes palasi takaisin maalivahtivalmentajaksi Montpellieriin. Printant työskenteli pitkään Montpellierin organisaatiossa ja valmensi sekä U16-juniorijoukkuetta että Montpellierin reservijoukkuetta.
Mari Puoskari
Vihreät
Mari Puoskari on myös toiminut Vihreiden Naisten puheenjohtajana vuodet 2006–2007.
Ghislain Printant
Ura
Printant siirtyi vuonna 2010 SC Bastian organisaatioon ja toimi valmennuskeskuksessa juniorivalmentajana sekä U19-joukkueen päävalmentajana. Marraskuussa 2014 hänestä tuli Bastian edustusjoukkueen päävalmentaja Claude Makélélén saatua potkut. Bastia säilytti Printantin johdolla liigapaikkansa ja eteni Coupe de la Liguen loppuotteluun, jossa se hävisi Paris Saint-Germainille 0–4. Printant valmensi Bastiaa ilman valmentajadiplomia, jonka hän suoritti keväällä 2015. Bastia erotti Printantin tehtävistään tammikuussa 2016.
Mitä miehen tulee olla?
Mitä miehen tulee olla on vuonna 2003 julkaistu Suurlähettiläät-yhtyeen albumi, jonka tunnetuimmat kappaleet ovat "Vain hullut selviää", Mitä miehen tulee olla?", "Vajoan taas", "Silta" ja "Saari".
Ghislain Printant
Ura
Tammikuussa 2017 Printant palasi Montpellieriin, kun hänestä tuli Jean-Louis Gasset'n apuvalmentaja. Joukkue säilytti heidän johdollaan paikkansa liigassa ja he jättivät tehtävänsä kauden päätteeksi.
Mari Puoskari
Vihreät
Puoskari on ollut ehdolla eurovaaleissa 2004 ja 2009 sekä eduskuntavaaleissa 2007 ja 2011.
Ghislain Printant
Ura
Joulukuussa 2017 Printantin ura jatkui Gasset'n aisaparina AS Saint-Étiennessä. Kaksikko luotsasi Saint-Étiennen vahvaan menestykseen kevätkaudella ja joukkue nousi alemmasta keskikastista seitsemänneksi. Kaudella 2018/19 he luotsasivat Saint-Étiennen neljänneksi. Kauden jälkeen Gasset jätti tehtävänsä ja kesäkuun alussa 2019 Printant nimettiin seuran päävalmentajaksi kaksivuotisella sopimuksella. Printant erotettiin lokakuun 2019 alussa joukkueen heikon menestyksen seurauksena.
Mari Puoskari
Julkaisut
Vuonna 2011 Puoskari toimi Kirkko ja kaupunki -lehden kolumnistina.
Yksityiselämä
Puoskarilla on puoliso ja kaksi lasta. Nuoruudessaan hän oli Kuopion Sisu-Veikkojen piirinmestaruustason aitajuoksija.
Ghislain Printant
Ura
Elokuussa 2020 Printant jatkoi yhteistyötään Gasset'n kanssa, kun hänestä tuli Girondins Bordeaux'n apuvalmentaja. Printant toimi tehtävässä kauden 2020/21 ajan ja jätti tehtävänsä Gasset'n potkujen myötä kauden jälkeen. Kaksikon yhteistyö jatkui toukokuussa 2022 Norsunluurannikon jalkapallomaajoukkueessa, kun Gasset valitsi Printantin valmennustiimiinsä.
Rouslain
Rouslain eli Roosa Liina on Kari Levolan nuortenkirjasarjan päähenkilö. Rouslain-kirjat kuuluvat Kirjava kukko -sarjaan. Roosa Liinalla on poikaystävä nimeltä Joonatan ja paras kaveri Anni. Hänen perheeseensä kuuluu äiti, isä, isoveli Eemeli ja pikkuveli Reima, jota ei neljän ensimmäisen kirjan aikana ole.
Hwang
Hwang-nimisiä henkilöitä ovat:
Aleksanterinkatu (Oulu)
thumb|250px|Aleksanterinkatua Vanhatullin kohdalla. Kuvassa muun muassa Scandic-hotelli ja [[Finnkino Plaza.]] Aleksanterinkatu on yksi Oulun keskusta-alueen pääkaduista. Katu johtaa lähes pohjois-eteläsuuntaisena kaupungin ruutukaavakeskustan sekä Pokkisen, Vanhantullin ja Hollihaan kaupunginosien halki Lyseon kulmalta Pokkitörmältä aina Heinäpäähän jossa se päättyy urheilukeskuksen laidalle. Kadun pituus on noin 1,8 kilometriä ja se on osin nelikaistainen.
Historiaa
Aiemmin katu tunnettiin nimellä Läntinen pitkäkatu. Nykyisen nimensä katu sai vuoden 1907 asemakaavan hyväksymisen yhteydessä, jolloin vanhoja pidempiä kadunnimiä muutettiin lyhyemmiksi.
Benjamin Tatar
Benjamin ”Ben” Tatar (23. tammikuuta 1930 Pittsburgh, Pennsylvania – 29. marraskuuta 2012 Pittsburgh, Pennsylvania) oli yhdysvaltalainen näyttelijä, joka työskenteli niin elokuva-, televisio-, teatteri- kuin ääninäyttelijänäkin.
Aleksanterinkatu (Oulu)
Pokkitörmä
Pokkitörmän liittymän pohjoisen suuntaan johtavat kaistat ovat ylämäessä, ja tämä aiheuttaa ongelmia liikenteelle etenkin talvisin. Liittymässä on liikennevalo-ohjaus.
Benjamin Tatar
Tatar kiinnostui näyttelemisestä ja viihteestä ollessaan opiskelijana Schenley High Schoolissa Pittsburghissa. Hän aloitti näyttelemisen Pittsburgh Playhousessa ja YM&WHA:ssa. Tatar värväytyi Yhdysvaltain maavoimiin Korean sodan aikaan. Sodasta kotiuduttuaan hän kävi Pittsburghin yliopistoa, missä hän opiskeli draamaa ja englannin kieltä. Tatar pääsi stipendin kautta New Yorkin American Theatre Wingiin vuonna 1955.
Aleksanterinkatu (Oulu)
Saaristonkatu
Saaristonkadun ja Aleksanterinkadun risteyksessä risteävän liikenteen määrä on huomattava, sillä Saaristonkatu on eräs itä-länsisuuntaisista poikkikaduista. Liittymä on ruuhka-aikana pohjoisen ja idän suunnista saavuttaessa tukkoinen ahtaiden kaistajärjestelyiden vuoksi. Liittymässä on liikennevalo-ohjaus.
Benjamin Tatar
Tatar aloitti televisiouransa kameran takana muun muassa vastailemalla televisiosarjatähtien ihailijakirjeisiin. Tatarista tuli Jackie Gleasonin henkilökohtainen assistentti, ja vuodesta 1964 Tatar alkoi esiintyä elokuvissa. Tatar työskenteli Espanjassa 1960- ja 1970-luvuilla muun muassa ohjaajana ja ääninäyttelijänä televisiossa ja elokuvissa. Tatar puhui sujuvasti englannin lisäksi myös ranskaa, saksaa, italiaa ja espanjaa.
Vuonna 1981 Tatar muutti New Yorkista takaisin Pittsburghiin huolehtimaan äidistään. Tatar asettui Pittsburghin Highland Parkin kaupunginosaan, missä hän asui yli kolmekymmentä vuotta. Pittsburghiin palattuaan Tatar työskenteli näyttelijänä lähinnä paikallisissa teattereissa, mutta esiintyi myös elokuva- ja televisiotuotannoissa, joita kuvattiin Pittsburghin alueella.
Tatar kirjoitti omaelämäkerran The Dream Never Dies, jota ei kuitenkaan koskaan julkaistu. Omaelämäkerrassaan hän kertoo muun muassa uransa alusta, työskentelystään muiden näyttelijöiden kanssa, ääninäyttelytyöstään Espanjassa ja parisuhteestaan Ava Gardnerin kanssa. Näyttelemisen ohella Tatar teki myös ristikoita Dell Publishingille. Tatar kuoli 82-vuotiaana krooniseen keuhkosairauteen Pittsburghin Shadysidessa. Tatar ei elämänsä aikana koskaan avioitunut, ja hänet haudattiin B’nai Israel -hautausmaalle.
Saksan arkeologinen instituutti Ateenassa
Saksan arkeologinen instituutti Ateenassa (, DAI Athens, ) on saksalainen arkeologinen instituutti, joka toimii Ateenassa, Kreikassa. Se on yksi Kreikassa toimivista ulkomaisista arkeologisista instituuteista, joilla on lupa suorittaa maassa arkeologisia kaivauksia.
Historia
Saksan arkeologisen instituutin Ateenan osasto perustettiin vuonna 1874. Se oli tuolloin toinen Kreikkaan perustettu ulkomainen instituutti Ranskan École française d’Athènes'n jälkeen.
Instituutin historian laajimpiin ja merkittävimpiin kaivauskohteisiin kuuluu Olympia, jonka kaivaukset alkoivat heti instituutin perustamisen jälkeen vuonna 1875.
Tilat
Instituutti toimii Ateenan keskustassa Wilhelm Dörpfeldin ja Ernst Zillerin suunnittelemassa ja Heinrich Schliemannin rakennuttamassa uusklassisessa rakennuksessa. Sillä on käytössään opetus-, tutkimus-, toimisto- ja majoitustiloja. Instituutin kirjastoon kuuluu yli nidettä. Instituutilla on vakituiset kaivaustalot eli kentällä sijaitsevat tutkimustilat Náfpliossa/Tirynsissä sekä Olympiassa.
Tutkimusprojekteja ja kaivauksia
Instituutin tutkimus- ja kaivausprojekteihin kuuluvat muun muassa:
Teoria
Teoria on mietiskelevä ja rationaalinen tyyppi abstrahoidusta tai yleistävästä ajattelusta, tai sellaisen ajattelun lopputulos. Riippuen asiayhteydestä, lopputulokseen voi esimerkiksi sisältyä yleistäviä selityksiä siitä miten luonto toimii. Sanalla on juuret muinaiskreikassa, mutta nykyisessä käytössä se on ottanut ylleen useita läheisiä merkityksiä. Teoria ei ole sama asia kuin hypoteesi. Teoria tarjoaa selittävän kehyksen jollekin havainnolle. Selityksen oletuksista seuraa joukko mahdollisia hypoteeseja, joita voi testata. Teoria voi näin saada tukea tai tulla haastetuksi.
Teoria voi olla normatiivinen (tai ohjaileva), tarkoittaen postulaatiota siitä miten asian tulisi olla. Se tarjoaa “päämääriä, normeja ja standardeja”. Teoria voi myös olla yhtenäinen tietojen järjestelmä, joka voi olla osa tai irrallinen erityisistä selittävistä malleista. Esimerkiksi matematiikassa teoria tarkoittaa samaan asiakokonaisuuteen liittyvien, oikeiksi todistettujen lauseiden kokoelmaa. Teorisoimisella tarkoitetaan tämänkaltaisen yhtenäisen tietojen järjestelmän kehittämistä.
Kuten jo Aristoteleen määritelmissä, teoria on usein vastakkain "käytännön" (praxis, πρᾶξις) kanssa. Puhtaaseen teoriaan ei sisälly mikään muu tekeminen kuin se itse. Klassinen esimerkki “teorian” ja “käytännön” erosta löytyy lääketieteestä: Lääketieteelliseen teoriaan kuuluu pyrkimys sairauksien luonteiden ja aiheuttajien ymmärtämiseen, kun taas lääketieteen harjoittamiseen kuuluu pyrkimys tehdä ihmisistä terveitä. Nämä kaksi asiaa liittyvät toisiinsa, mutta voivat olla itsenäisiä. On mahdollista tutkia sairauksia ilman, että parantaa yhtäkään potilasta ja on mahdollista parantaa potilas ilman, että tietää miten parantava tekijä toimi.
Modernissa tieteessä, sanalla “teoria” viitataan tieteelliseen teoriaan, joka on hyvin perusteltu selitys ilmiölle. Selitykseen on saavuttu tavalla, joka on yhteneväinen tieteellisen menetelmän kanssa ja täyttää modernin tieteen kriteerit. Tieteelliset teoriat ovat muotoiltu niin, että kuka tahansa kyseisellä tieteen alalla on asemassa ymmärtämään ne ja joko esittämään empiirisen tuen (”verifioinnin”) tai empiirisen vastaväitteen (”falsifioinnin”) nille. Tieteelliset teoriat ovat luotetuin, täsmällisin ja kattavin tieteellisen tiedon muoto. Tämä eroaa suuresti “teoria” -termin yleisestä käytöstä, joka viittaa siihen, että jokin on perusteeton ja spekulatiivinen. Tieteelliset teoriat ovat erillään hypoteeseista, jotka ovat empiirisesti koeteltavissa olevia konjektuureja, ja tieteellisistä laeista, jotka ovat kuvailevia selostuksia siitä, miten luonto käyttäytyy tietyissä olosuhteissa.
Spahi-luokka
Spahi-luokka oli Ranskan laivaston seitsemän vuosina 1908–1912 vesille lasketun hävittäjän muodostama alusluokka. Luokan alukset olivat käytössä ensimmäisessä maailmansodassa.
Okisaaret
Okisaaret ovat saariryhmä Japaninmerellä 40–80 kilometriä Honshūn saaresta pohjoiseen. Saarten yhteinen pinta-ala on noin 350 km² ja vuonna 1990 väkiluku oli 27 500.
Kaksi Japanin keisaria, Go-Toba (1100-luvulla) ja Go-Daigo (1300-luvulla) ovat olleet karkotettuina näille saarille. Saarten suurin kunta Okinoshima (16 000 asukasta) sijaitsee samannimisellä saarella, jossa on myös Okin lentoasema.
Aiheesta muualla
36.15472°N, 133.1525°W
Leppävirran Kiekko -75
Leppävirran Kiekko -75 (LeKi-75) on vuonna 1975 perustettu leppävirtalainen jääkiekkoseura, jonka edustusjoukkue pelasi kaudella 2013–2014 III-divisioonassa. Seurassa on lisäksi juniorijoukkueita sekä naisjoukkue. Seura pelaa kotipelinsä Leppävirran jäähallissa.
Historia
Leppävirran Kiekko -75 perustettiin 3. lokakuuta 1975, ja seuran ensimmäinen sarjaottelu pelattiin 13. joulukuuta samana vuonna.
Kaudella 2006–2007 miesten edustusjoukkue pelasi Suomi-sarjan karsintasarjassa, muttei noussut Suomi-sarjaan. Kaudella 2007–2008 joukkue pelasi taas karsintasarjassa, ja kauden päätteeksi se nousi ensimmäistä kertaa Suomi-sarjaan. Seura otti vastaan sarjapaikan.
David Politzer
Hugh David Politzer (s. 31. elokuuta 1949 New York) on yhdysvaltalainen teoreettisen fysiikan professori California Institute of Technologyssa Pasadenassa. Hän sai fysiikan Nobel-palkinnon vuonna 2004 yhdessä David Grossin ja Frank Wilczekin kanssa. Palkinto myönnettiin vuonna 1973 julkaistusta vahvaa vuorovaikutusta koskevasta tutkimuksesta Reliable Perturbative Results for Strong Interactions?
Historia
Politzer valmistui ylioppilaaksi Bronx High School of Sciencesista 1966. Hän sai kandidaatin (bachelor) arvon Michiganin yliopistosta 1969 ja valmistui Harvardista 1974 fysiikan tohtoriksi. Nobelin palkintoon oikeutti Politzerin ensimmäinen julkaistu työ Reliable Perturbative Results for Strong Interactions?, jonka Politzer kirjoitti väitöskirjaa valmistellessan. Se julkaistiin 1973 Physical Review Letters -lehdessä. Vuonna 1975 hän meni vierailevaksi tutkijaksi Kalifornian teknilliseen yliopistoon. Vakinaisen viran hän sai 1976 ja professorin viran 1979. Hän työskenteli fysiikan laitoksen johtajana 1986–1988.
Vuonna 1989 hän nousi muuta tietä julkisuuteen, kun hänelle tarjottiin fyysikko Robert Serberin sivuosaa elokuvassa Salaisuuksien varjossa (Fat Man and Little Boy). Ohjaaja Roland Joffe etsi ammattifyysikoita ja valitsi Politzerin, koska tämän ala oli hyvin lähellä roolihenkilön alaa.
Blue and White
Blue and White, joka on julkaistu vuonna 1973, sisältää Jukka Kuoppamäen englannin kielellä laulamia lauluja.
Kappaleet
A-puoli
B-puoli
Bonuskappaleet
Käännökset:
Lähteet
LP-levy SATLP 1001
Vadim Šipatšov
Vadim Aleksandrovitš Šipatšov (s. 12. maaliskuuta 1987 Tšerepovets, Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on venäläinen jääkiekkoilija ja maailmanmestari, joka pelaa KHL-joukkue Ak Bars Kazanissa. Šipatšov on pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Elite Prospects -sivuston Ulf Anderssonin mukaan hänen vahvuuksiinsa kuuluu pelisilmä, luistelu, hyökkäyspään vaistot ja kiekonhallinta. Šipatšovilla on kuitenkin parannettavaa kokonaisvaltaisessa pelaamisessa ja fyysisissä väännöissä.
Uran alkuvuodet Venäjällä 2005-2017
Šipatšov on Severstal Tšerepovetsin kasvatti. Hän debytoi miesten peleissä seuran kakkosjoukkueessa Venäjän kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla Pervaja Ligassa kaudella 2003–2004. Kaudella 2005–2006 Šipatšov oli Tšerepovetsin paras pistemies ja syöttäjä tehoilla 16+23=39. Hän pelasi samalla kaudella myös kaksi ensimmäistä pääsarjaotteluaan Superliigassa. Kaudella 2006–2007 Šipatšov pelasi siellä yhden ottelun tehden yhden syöttöpisteen, mutta loppukaudesta hän siirtyi kuitenkin Venäjän toiseksi korkeimmalle sarjatasolle Vysšaja Ligan HK Belgorodiin. Kesken kauden 2007–2008 Šipatšov palasi sieltä taas Tšerepovetsiin, jossa hän sai Superliigassa tililleen kahdeksan runkosarja- ja neljä playoff-ottelua jääden niissä ilman tehopisteitä.
Kaudella 2010–2011 Šipatšov jakoi tehoilla 13+25=38 joukkueen sisäisen syöttöpörssin voiton Aleksei Tsvetkovin kanssa ja oli Tšerepovetsin toiseksi paras pistemies Josef Strakan jälkeen. Kaudella 2011–2012 hän teki KHL:n yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 22+37=59, joilla Šipatšov oli joukkueen paras pistemies, maalintekijä ja syöttäjä. Hän jakoi koko liigan pistepörssin kolmannen sijan Barys Astanan Brandon Bochenskin kanssa. Šipatšov rikkoi näin ollen myös oman kahden vuoden takaisen Severstal Tšerepovetsin seurahistorian runkosarjan yhden kauden piste- ja syöttöennätyksensä. Hän voitti myös Tšerepovetsin sisäisen tehotilaston lukemalla +16. Šipatšov pelasi kauden aikana myös KHL:n tähdistöottelussa ja valittiin sekä syyskuun että marraskuun 2011 kuukauden hyökkääjäksi. Myös kaudella 2012–2013 hän oli Tšerepovetsin paras pistemies, maalintekijä ja syöttäjä tehoilla 17+14=41. Šipatšov voitti myös joukkueen sisäisen tehotilaston lukemalla +12.
Šipatšov on tehnyt Severstal Tšerepovetsin miesten joukkueessa runkosarjassa yhteensä 251 ottelussa tehot 70+121=191. Hän on joukkueen seurahistorian paras syöttäjä ja toiseksi paras pistemies vain kolme tehopistettä enemmän tehneen Juri Trubatšovin jälkeen.
Kaudeksi 2013–2014 Šipatšov siirtyi nelivuotisella sopimuksella SKA Pietarin riveihin. Kaudella 2014–2015 hän nousi joukkueen varakapteeniksi. Šipatšov oli Pietarin paras syöttäjä ja kolmanneksi paras pistemies tehoilla 12+42=54. Hän muodosti tehokkaan hyökkäysketjun yhdessä Artemi Panarinin ja Jevgeni Dadonovin kanssa. Hän jakoi myös koko KHL:n kevään 2015 pudotuspelien pistepörssin voiton TsSKA Moskovan Aleksandr Radulovin kanssa ja syöttöpörssin voiton joukkuetoverinsa Artemi Panarinin kanssa tehoilla 6+15=21. Šipatšov voitti kauden päätteeksi Gagarin Cupin. Hän pelasi kauden aikana myös KHL:n tähdistöottelussa. Kaudella 2015–2016 Šipatšov nousi SKA:n kapteeniksi. Hän oli joukkueen paras pistemies ja KHL:n pistepörssissä neljäs tehoilla 17+43=60. Šipatšov pelasi kauden aikana myös KHL:n tähdistöottelussa ja hänet valittiin liigan tammikuun 2016 kuukauden hyökkääjäksi sekä viikon hyökkääjäksi neljännesvälierien päätteeksi.
Kaudella 2016–2017 Šipatšov jatkoi SKA:n varakapteenina. Hän sijoittui tehoilla 26+50=76 koko KHL:n syöttöpörssissä toiseksi edellään vain Metallurg Magnitogorskin Chris Lee sekä pistepörssissä kolmanneksi edellään Metallurg Magnitogorskin Sergei Mozjakin ja joukkuetoveri Ilja Kovaltšuk. Šipatšov valittiin KHL:n viikon hyökkääjäksi marraskuussa 2016 ja tammikuussa 2017. Hän voitti kauden päätteeksi Gagarin Cupin ja Šipatšon valittiin KHL:n ensimmäiseen tähdistökentälliseen.
Pohjois-Amerikka ja NHL 2017
Toukokuussa 2017 NHL-varaamaton Šipatšov solmi NHL:n laajennusjoukkue Vegas Golden Knightsin kanssa kahden vuoden ja yhdeksän miljoonan dollarin arvoisen sopimuksen. Hän teki syksyn 2017 neljässä harjoitusottelussa kuitenkin vain yhden syöttöpisteen ja Šipatšov lähetettiin harjoitusleirin päätteeksi yllättäen lopulta AHL-joukkue Chicago Wolvesin vahvuuteen. Hän ei kuitenkaan liittynyt joukkueen vahvuuteen, vaan harjoitteli usean viikon yksin, kunnes Erik Haulan loukkaantuminen vapautti Šipatšoville paikan Golden Knightsin kokoonpanosta. Hän teki NHL-debyyttinsä kauden 2017–2018 viidennessä ottelussa 15. lokakuuta 2017 Boston Bruinsia vastaan. Šipatšov teki ottelussa myös NHL-uransa avausmaalin, joka jäi Golden Knightsin 3–1-voittoon päättyneen ottelun ratkaisumaaliksi. Hän keräsi ottelusta teholukeman +2. Šipatšov valittiin ottelun kolmostähdeksi. Kolmen ottelun jälkeen hänet lähetettiin taas farmiin, kun Jonathan Marchessault palasi sairastuvalta Golden Knightsin kokoonpanoon.
Paluu Venäjälle 2017-
Vegas Golden Knightsin ja Šipatšovin sopimus purettiin, jonka jälkeen Šipatšov siirtyi takaisin KHL-seura SKA Pietariin loppukauden mittaisella sopimuksella. Kaudeksi 2018-19 Šipatšov siirtyi kaksivuotisella sopimuksella KHL-seura Dinamo Moskovaan. Kesäkuussa 2019 Dinamon ja Šipatšovin välistä sopimusta jatkettiin yhdellä lisävuodella eli 2021 kevääseen asti kestäväksi. Kaudeksi 2019-20 Šipatšov nimitettiin Dinamon kapteeniksi.
Maajoukkueura
Šipatšov oli voittamassa olympiakultaa venäläisten olympiaurheilijoiden joukkueessa Pyeongchangissa 2018 ja olympiahopeaa Venäjän olympiakomitean joukkueessa Pekingissä 2022. Jälkimmäisessä turnauksessa hän toimi joukkueen kapteenina. Šipatšov on edustanut Venäjää MM-kilpailuissa vuosina 2014, 2015, 2016 ja 2017, joista ensimmäinen turnaus päättyi maailmanmestaruuteen, vuoden 2015 turnaus hopeaan sekä vuosien 2016 ja 2017 turnaukset pronssiin. Šipatšovin vuoden 2014 turnaukseen mahtui myös kolmen ottelun mittainen pelikielto, jonka hän sai taklattuaan alkulohkon ottelussa Suomen Pekka Jormakkaa olkapäällä päähän. Jormakka makasi jäällä neljä minuuttia tajuttomana ja palasi kaukaloihin seuraavan kerran puolivälierissä. Ottelun erotuomaristo ei viheltänyt tilanteesta lainkaan rangaistusta, mutta IIHF katsoi osuman olleen päähän kohdistunut taklaus, josta olisi pitänyt tuomita ottelurangaistus. Šipatšovin taklaus tulkittiin myös tietoiseksi valinnaksi.
Šipatšov voitti vuoden 2016 turnauksen piste- ja syöttöpörssin tehoilla 6+12=18 ja hänet valittiin tähdistökentälliseen. Valmennus valitsi Šipatšovin turnauksen yhdeksi kolmesta parhaasta pelaajasta. Hänet valittiin myös Tanskaa vastaan pelatun alkulohkon ottelun päätteeksi Venäjän ottelun parhaaksi pelaajaksi. Vuoden 2017 turnauksessa Šipatšov toimi Venäjän varakapteenina. Hänet valittiin taas alkulohkossa Tanskaa vastaan pelatun ottelun päätteeksi joukkueensa ottelun parhaaksi pelaajaksi. Šipatšov pelasi myös maailmancupissa vuonna 2016.
Yhteensä hän on pelannut 110 A-maaottelua tehopistein 27+62=89. Šipatšov teki A-maajoukkuedebyyttinsä 10. helmikuuta 2011 LG Hockey Gamesin Mytištšissä pelatussa avausottelussa Suomea vastaan.
Takaa-ajetut
Takaa-ajetut (A Time for Killing tai The Long Ride Home) on vuonna 1967 kuvattu lännenelokuva. Elokuvan pääosia esittävät Inger Stevens, Glenn Ford, Paul Petersen, Timothy Carey, Kenneth Tobey, Richard X. Slattery, Harrison Ford ja George Hamilton. Elokuvan on ohjannut Phil Karlson.
Elokuvassa sinitakkivankileirin kapteeni lähtee Yhdysvaltojen sisällissodan loppuvaiheissa etsimään morsiamensa kaapanneita etelävaltiolaisia.
Sella-luokka
Sella-luokka oli Italian kuninkaallisen laivaston neljän napolilaisen Pattisonin telakan valmistaman hävittäjän muodostama alusluokka. Ne perustuivat Palestro-luokkaan, jota suurennettiin ja aseistus muutettiin raskaammaksi ottamalla käyttöön 4,7" tykit ja 21 tuuman torpedoputket. Aluksista kaksi myytiin Ruotsin merivoimille, jossa ne muodostivat Psilander-luokan.
Valgrid
Valgrid on Suurlähettiläiden vuonna 2000 julkaistu levy, joka tehtiin bändin noin 4 vuoden tauon jälkeen. Tutuimmat kappaleet ovat esimerkiksi "Laske valot vaakaan", "Rahat on loppu, mutta myydään Volvo", "Kun lomat loppuu".
Sella-luokka
Suunnittelu
Aluksen raskaampi aseistus ja suurempi koko edellyttivät suurempaa konetehoa. Kolmen solmun nopeuden nosto pakotti kasvattamaan konetehoa lähes 60 prosenttia. Kukin kolmesta Thornycroft-kattilasta ja molemmat Belluzzo Crispin valmistamasta Parsons-turbiinimoottorista oli asennettu omaan tilaansa. Alkuperäisessä suunnitelmassa tykeistä ainoastaan yksi sijoitettiin etukannelle, mutta se korvattiin 1929 kaksiputkisella asennuksella.
Valgrid
Kappaleet
Kaikki kappaleet on säveltänyt Jussu Pöyhönen ja sanoittanut Kari Hurri, paitsi kappaleen ”Vuorilta laaksoon” on säveltänyt nimimerkki Jay Havana.
Sella-luokka
Alukset
Alukset osoittautuivat palveluksessa epäonnistuneiksi heikon koneensa vuoksi. Regia Marinan käytännön mukaisesti koeajot suoritettiin keveällä varustuksella eikä sota-ajan vaatimusten mukaisina ja vuonna 1940 alusten nopeudeksi todettiin olevan 33 solmua.
Taimuraz Mamsurov
Taimuraz Dzambekovitš Mamsurov (osseetiksi Мамсыраты Дзамбеджы фырт Таймураз;, s. 13. huhtikuuta 1954 Beslanissa) on ossetialainen poliitikko, joka oli Venäjän federaatioon kuuluvan Pohjois-Ossetia-Alanian tasavallan presidentti vuosina 2005–2015. Mamsurov valittiin virkaansa 7. heinäkuuta 2005 hänen edeltäjänsä, Aleksandr Dzasohovin, luovuttua virastaan 31. toukokuuta 2005.
Brentwoodin roomalaiskatolinen hiippakunta
Brentwoodin roomalaiskatolinen arkkihiippakunta on katolinen hiippakunta Englannissa. Sen keskuspaikka on Brentwood. Se perustettiin 20. heinäkuuta 1917 erottamalla se Westminsterin arkkihiippakunnasta. Hiippakunnan alueeseen kuuluu Essexin kreivikunta sekä Lontoon kaupunkipiirit Barking and Dagenham, Havering, Newham, Redbridge ja Waltham Forest.
Vuonna 2015 hiippakuntaan kuului 90 seurakuntaa, joihin kuului yhteensä 248 635 jäsentä. Nämä muodostivat 8,7% hiippakunnan alueen väkiluvusta.
Ruotsin maantiede
Ruotsi rajoittuu idässä ja etelässä Itämereen ja lounaassa Pohjanmereen. Maa sijaitsee lähes kokonaisuudessaan Skandinavian niemimaalla. Gotlannin ja Öölannin suuret saaret Itämeressä kuuluvat Ruotsiin. Ruotsin korkein kohta on 2 111 metriä korkea Kebnekaise Lapissa. Norjan halki pohjois–eteläsuunnassa kulkevat Skandit (vanhalta nimeltään Kölivuoristo) ulottuvat paikoin myös Ruotsiin, mutta niiden korkeimmat huiput jäävät Ruotsin puolella 1 500 metriin. Ruotsin kolme suurinta jokea ovat Uumajanjoki, Tornionjoki ja Ångermanjoki, jotka laskevat Pohjanlahteen. Ruotsin suurin järvi Vänern on koko Pohjois-Euroopan suurin järvi.
Saaret, järvet ja joet
Ruotsin merialueilla ja sisävesissä on 221 800 saarta. Suurimmat saaret ovat Gotlanti, Öölanti, Orust, Hisingen ja Värmdö. Suurimmat järvet ovat Vänern, jonka vesipinta-ala on 5 585 km2, Vättern 1 912 km2, Mälaren 1 140 km2 ja Hjälmaren 484 km2. Pisimpiin jokiin kuuluvat Klarjoki–Götajoki 720km (joista 520 km Ruotsin puolella), Muonionjoki-Tornionjoki 570 km, Daljoki 520 km, Uumajanjoki 460 km, Luulajanjoki 450 km ja Ångermanjoki 450 km.