cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Peñón de Vélez de la Gomera
Osaksi Espanjaa
Kesäkuussa 1494 solmitulla Tordesillasin sopimuksella espanjalaissyntyinen paavi Aleksanteri VI jakoi Maghrebin alueen Espanjan ja Portugalin kesken alkaen Peñón de Vélez de la Gomeran saaresta. Jakolinja kulki täsmälleen saaren poikki, mutta itse saaresta ei ollut kuitenkaan mainintaa sopimuksessa. Portugali sai alueet Peñón de Vélez de la Gomerasta länteen ja Espanja vastaavasti itään.
Espanja Pedro Navarron johdolla ja kuningas Ferdinand V:n alaisuudessa valloitti Peñón de Vélez de la Gomeran 23. heinäkuuta 1508. Pedro Navarro, conde de Oliveto toimi alueen ensimmäisenä päällikkönä (alcaíde). Miehitys aiheutti diplomaattisen ongelman Espanjan kuningas Ferdinand V:n ja tämän vävyn, Portugalin kuningas, Emanuel I:n välille. Emanuel I katsoi, että osa miehitetystä Peñón de Vélez de la Gomerasta kuului paavi Aleksanteri VI:n Portugalille myöntämään alueeseen. Cintran sopimuksella vuonna 1509 Espanjan oikeudet saareen vahvistettiin.
Saari oli äärimmäisen haavoittuvainen ja lisäksi sinne oli vaikea kuljettaa tavaraa, etenkin vettä. Barbareskimerirosvot nousivat Peñón de Vélez de la Gomeralle 20. joulukuuta 1522 ottaen saaren haltuunsa. Merirosvot surmasivat saaren koko väestön mukaan lukien varuskunnan johtajan, kapteeni Villaloboksen. Elokuussa 1564, tai toisen lähteen mukaan 8. syyskuuta 1564, García Álvarez de Toledo y Osorio 13 000 miehen ja 100 kaleerin johdolla ottivat saaren jälleen Espanjan hallintaan. García Álvarez de Toledo y Osorio teki marokkolaisten kanssa sopimuksen, jonka marokkolaiset toivoivat varmistavan suojelua turkkilaisten hyökkäystä vastaan.
1900-luvulta nykyaikaan
Maaliskuussa 1922 joukko Rif-vuorten asukkaita valtasi puisen sillan avulla Peñón de Vélez de la Gomeraan yhteydessä olevan pienen saaren. Valtaajat surmasivat Peñón de Vélez de la Gomeran komentovuorossa olleen kapteenin. Yön pimeydessä Peñón de Vélez de la Gomeran siviiliväestö evakuoitiin kahdella sukellusveneellä pois saarelta. Espanjalaislegioona palasi 13. huhtikuuta 1922 takaisin asemiin. Vuonna 1934 Peñón de Vélez de la Gomerasta tuli niemi myrskyn huuhdottua hiekkaa mantereen ja saaren väliin.
Nykyisin Espanjan keskushallinto hallitsee Peñón de Vélez de la Gomeraa suoraan.
Peñón de Vélez de la Gomeralla on nykyisin noin 60 miehen varuskunta, mutta siviiliväestöä ei enää ole. Noin vuonna 1930 alueella oli 500 hengen siviiliväestö. Vuonna 1973 siviiliväestön koko oli enää kahdeksan henkeä. Varuskunnan koko oli tuolloin 71 henkeä, joista viisi oli naisia.
Avonlea (fiktio)
Avonlea on kuvitteellinen paikkakunta Prinssi Edwardin saarella Kanadan itärannikolla. Se on L. M. Montgomeryn kirjojen sekä niihin perustuvan televisiosarjan Tie Avonleaan tapahtumapaikka. Kuvitteellisen Avonlean esikuvana toimi Prinssi Edwardin saarella sijaitseva Cavendishin kaupunki.
Montgomeryn kirjoissa Avonlea sijaitsee Prinssi Edwardin saaren pohjoisosassa pienellä niemimaalla. Kaupungin pääelinkeinot ovat maanviljely ja ravustus. Avonlean kuvitteelliset naapurikaupungit ovat Carmody, White Sands, Grafton ja Bright River.
Herman Rarebell
Herman Rarebell (oikealta nimeltään Hermann Erbel s. 18. marraskuuta 1949 Saarbrücken) tunnetaan parhaiten Scorpionsin rumpalina vuodesta 1977 vuoteen 1995, kahdeksalla studioalbumilla. Hän oli tärkeä säveltäjä yhtyeen historiassa ja on kirjoittanut kappaleita, muun muassa ”Another Piece of Meat”, ”Falling in Love”, Savage Amusementin toisen singlen ”Passion Rules the Game” sekä klassikot ”Rock You Like a Hurricane”, ”Make It Real”, ”Blackout”, ”Dynamite”, ”Arizona”, ”Bad Boys Running Wild” ja ”Don’t Stop at the Top”.
Vuonna 1982 Rarebell julkaisi ensimmäisen sooloalbuminsa Nip in the Bud. Hän oli Scorpionsin jäsenistä ensimmäinen, joka julkaisi sooloalbumin ollessaan edelleen yhtyeessä mukana.
Hans Olander
Hans Olander (s. 9. huhtikuuta 1955 Helsinki) oli Parikkalan kunnanjohtaja maaliskuusta 2009 vuoden 2013 loppuun. Vuosina 2005–2008 Olander toimi Alavieskan kunnanjohtajana. Aiemmin hän on työskennellyt myös Suomenniemen ja Hauhon kunnanjohtajana sekä kehittämispäällikkönä Hämeen Kehittämiskeskuksessa. Koulutukseltaan Olander on valtiotieteen maisteri.
Olander valittiin Parikkalan kunnanjohtajaksi marraskuussa 2008 ja hän aloitti tehtävässä maaliskuussa 2009 edeltäjänsä Alpo Kosusen jäädessä eläkkeelle. Vuonna 2011 Olander haki Luumäen kunnanjohtajaksi. Osa valtuutetuista ilmaisi tyytymättömyyttä hänen sitoutumattomuudestaan kuntaan, sillä hänen katsottiin viettävän aikaa kunnassa liian vähän. Lokakuussa 2012 tuli ilmi Olanderin harkinneen eroa virastaan työpaikkakiusaamisen vuoksi. Syyskuussa 2013 hyväksyttiin Olanderin irtisanomiseen liittyvät toimenpiteet ja marraskuun alussa Olander haki moninaisten vaiheiden jälkeen eroa. Hän kertoi eron johtuvan perhesyistä, mutta taustalla oli valtakärhämiä. Työsuhde päättyi vuoden 2013 lopussa.
Ohjelmatiedosto
Ohjelmatiedosto on suorittamiskelpoinen binääritiedosto. Ohjelmatiedosto sisältää konekielisen tietokoneohjelman, jonka käyttöjärjestelmä suorittaa tietokoneen suorittimella.
Tiedoston tekee kääntäjä ohjelmointikielisestä lähdekooditiedostosta kääntämällä ja linkkeriohjelman yhdistäessä objektitiedostot.
Ohjelmatiedoston on noudatettava käyttöjärjestelmän ABI-muotoa, joka on alhaisen tason rajapinta käyttöjärjestelmän ja suoritettavan ohjelman välillä.
Todd Cantwell
pienoiskuva|Todd Cantwell vuonna 2019. Todd Owen Cantwell (s. 27. helmikuuta 1998 Dereham) on englantilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hänen nykyinen seura on Skotlannin Valioliigassa pelaava Rangers FC.
Cantwell pelasi Norwich Cityn nuorisojoukkueissa. Kevätkauden 2018 hän oli lainalla Fortuna Sittardissa ja pelasi Alankomaiden kakkossarjatasolla Eerste divisiessä kymmenen ottelua, joissa hän teki kaksi maalia. Kaudella 2018–2019 hän pelasi Norwich Cityn edustusjoukkueessa Englannin mestaruussarjassa 24 ottelua ja teki yhden maalin. Kaudella 2019–2020 Cantwell pelasi Valioliigassa Norwichin joukkueessa 37 ottelua ja teki ensimmäisen valioliigamaalinsa kolmannessa ottelussaan elokuussa Chelseaa vastaan. Tämän jälkeen hän teki maalin syyskuussa Manchester Cityä, marraskuussa Evertonia, joulukuun alussa Arsenalia, vähän ennen joulua Wolverhamptonia ja uudenvuodenpäivänä Crystal Palacea vastaan. Kaudella 2020–2021 hän pelasi mestaruussarjassa 33 ottelua ja teki niissä kuusi maalia.
Cantwell on pelannut Englannin alle 17-vuotiaiden maajoukkueessa neljä ottelua ja tehnyt niissä yhden maalin Suomea vastaan. Hän pelasi alle 21-vuotiaiden maajoukkueessa ensimmäisen kerran syyskuussa 2019 Kosovoa vastaan.
Red John
Red John on fiktiivinen hahmo ja antagonisti rikosdraamasarjassa Mentalist. Hahmo kuoli lopullisesti kuudennen kauden kahdeksannessa jaksossa, jossa myös hänen oikea henkilöllisyytensä paljastui. Hahmoa esittää Xander Berkeley.
Kuvaus
Red John tunnettiin ensimmäisellä kaudella "yksinkertaisena" sarjamurhaajana, joka tappoi ja kidutti naisia. Kuitenkin sarjan edetessä hänestä paljastui paljon enemmän asioita, joka lisäsi hahmon syvyyttä. Red John oli vaikea napata, koska hän oli poliisi. Hänellä oli myös useita, vaikutusvaltaisia henkilöitä lähipiirissään ja monia apureita, joita Red John tappoi, kun he joutuivat vangiksi.
Patrick Janen perhe
Red Johnin tunnetuin ja merkittävin verityö oli Patrick Janen perheen surmaaminen. Silloin Patrick oli vielä tavallinen mentalisti, joka väitti omaavansa yliluonnollisia kykyjä. Jane tienasi rahaa käymällä usein eräässä tosi-tv-ohjelmassa. Hän esitteli "voimiaan" ja keskusteli juontajien kanssa. Eräänä iltana, hän puhui juontajien kanssa Red Johnista, jolloin Patrick alkoi leikkiä tulella ja haukkui Red Johnia. Tämän vuoksi Red John raivostui ja päätti kostaa.
Patrick saapuessa kotiin hän huomasi makuuhuoneensa ovessa viestin:
''Hyvä hra. Jane,''
en pidä siitä, että minua herjataan mediassa, etenkään missään likaisessa rahankiskontaohjelmassa.
Jos olisit oikea meedio, etkä epärehellinen puoskari, sinun ei tarvitsisi avata ovea nähdäksesi, mitä olen tehnyt ihastuttavalle vaimollesi ja lapsellesi.
Tämän jälkeen Jane avasi oven ja näki Red Johnin tavaramerkin, verellä maalatun kasvon, valonheijastimilla vahvistettuna.
The Face ja muut tuntomerkit
vasen|pienoiskuva|The Face Red John tunnetaan parhaiten kuuluisasta merkistään, joka on verinen hymiö (The Face). Hän maalaa sen näkyvälle seinälle uhrinsa verellä, jotta poliisit ja muut tietävät sen olevan hänen työtään. Poliisit ovat laskeneet The Facen Red Johnin modus operandiksi. Red Johnin muita tuntomerkkejä ovat esimerkiksi se, että suurin osa hänen urheistaan on naisia. Hän jättää toisinaan myös viestejä, jotka on kirjoitettu paperille tai sitten hymiön viereen verellä.
Red John murhaa myös henkilöitä, joilla on tärkeää tietoa hänestä. Jaksossa "Red Johnin tutut" (Red John's Friends) vankilasta vapautettiin mies nimeltä Jared Renfrew, joka sanoi tietävänsä kuka Red John on. Vapautuksen jälkeen hän kuitenkin katosi jäljettömiin ja soitti poliiseille kertoakseen, että hänen "ystävänsä" tulevat hakemaan hänet. Patrick Jane jäljitti Renfrewin sijainnin ja löysivät Jaredin piilopaikan. He tulivat kuitenkin liian myöhään, koska Renfrew ja hänen mukanaan ollut prostituoitu löydettiin murhattuina kylpyammeesta. Toinen esimerkki on jaksossa "Verinen oikea käsi" (His Red Right Hand), hänen apurin jouduttua vankilaan, Red John myrkytti tämän, jotta hänen identiteettinsa pysyisi salassa.
Luettelo Yhdysvaltain osavaltioista pinta-alan mukaan
Tämä on luettelo Yhdysvaltain osavaltioiden ja erillisalueiden pinta-alasta.
Kokonaispinta-ala
thumb|[[Alaskan koko verrattuna Yhdysvaltojen 48 muuhun mannerosavaltioon.]]
Maata kokonaispinta-alasta
thumb|Yhdysvaltain osavaltioiden maapinta-alat neliömaileina. Alaska ja Havaiji eivät ole samassa mittakaavassa mannerosan kanssa.
Vettä kokonaispinta-alasta
thumb|Yhdysvaltain osavaltiot vesistöjen pinta-alojen mukaan
Arthur Sewall
Arthur Sewall (25. marraskuuta 1835 Bath – 5. syyskuuta 1900 Phippsburg) oli demokraatteihin kuulunut yhdysvaltalainen poliitikko. Sewall oli Demokraattien kansallisen komitean jäsen 1888–1896. Sewall toimi vuosia Bathin kansallispankin presidenttinä. Sewall oli ehdolla demokraattien varapresidentiksi presidentinvaaleissa 1896.
Abronit
thumb|upright|Abronimuusikko. Abronit ovat akaninkielinen kansa Ghanassa ja Norsunluurannikolla. He asuvat Mustan-Voltan eteläpuolella Ghanassa ja Bondoukoun seudulla Norsunluurannikolla. Abroneja on 100 000 henkeä.
Abronit ovat 1400–1700-luvuilla kukoistaneen Bonon valtakunnan asukkaiden jälkeläisiä. He jakautuivat 1700-luvulla useiksi päällikkökunniksi, jotka kuuluivat 1870-luvulle saakka Ašantin liittokunnan alaisuuteen. 1880-luvulla eräät niistä liitettiin Samori Tourén mandinkavaltakuntaan.
Perinteisiä elinkeinoja ovat maanviljely, karjanhoito, kalastus, kaupankäynti ja käsityöammatit. Tärkeimmät viljelykasvit ovat jamssi, maniokki, taaro, maissi, fonio, hirssi, durra, maapähkinä, pavut, vihannekset, koolapuu ja öljypalmu. Nykyään viljellään myös kaakaota ja kahvia. Ruokavalio koostuu kasviksista ja lihasta. Tiiviit kylät muodostuvat puusta ja savesta rakennetuista neliskulmaisista ja harjakattoisista taloista. Perinteistä kenteasua käytetään vain juhlissa.
Perinteinen yhteiskuntajärjestys perustuu suurperheiden muodostamiin kyläyhteisöihin, matrilineaarisiin sukuihin ja patrilineaaristen ryhmien pohjalta syntyneeseen soturilaitokseen. Avioliitto virilokaalinen, polygynia, serkkuavioliitto, leviraatti, sororaatti ja ostoavioliitto ovat yleisiä.
San Lorenzo Dorsino
San Lorenzo Dorsino on kunta Pohjois-Italiassa Trentino-Etelä-Tirolin alueella olevassa Trenton maakunnassa. Kunta perustettiin vuonna 2015 kun kaksi kuntaa, Dorsino (428 asukasta) ja San Lorenzo in Banale (1168), yhdistyivät muodostaen San Lorenzo Dorsinon kunnan.
Grand Hotel (Oslo)
Grand Hotel on Oslon keskustassa Karl Johans gaten varrella sijaitseva hotelli. Se avattiin vuonna 1874 ja on yksi Norjan tunnetuimmista. Nykyisen ulkoasunsa se sai vuonna 1913 arkkitehti Ole Sverren suunnittelemana. Hotellissa ovat vierailleet muun muassa lähes kaikki Nobelin rauhanpalkinnon saaneet. Palkinnonjaon yhteydessä järjestettävän soihtukulkueen reitti menee hotellin edestä, ja palkinnonsaajat ottavat kulkueen vastaan hotellin parvekkeelta.
Max Aarons
Aarons siirtyi Luton Townin junioreista Norwich Cityn organisaatioon vuonna 2016. Norwichin edustusjoukkueeseen hän nousi kaudella 2018–2019, jolloin hän pelasi Englannin mestaruussarjassa 41 ottelua ja teki niissä kaksi maalia. Kaudella 2019–2020 hän pelasi Norwichin joukkueessa 36 valioliigaottelua, joissa kaikissa täydet 90 minuuttia.
Aarons on pelannut Englannin alle 19-vuotiaiden maajoukkueessa seitsemän ottelua vuosina 2018–2019 ja alle 21-vuotiaiden maajoukkueessa yhdeksän ottelua vuodesta 2019 alkaen.
Aaronsilla on jamaikalaisia sukujuuria. Hänen serkkunsa Rolando Aarons on pääsarjatason jalkapalloilija..
Punapäälepinkäinen
Punapäälepinkäinen (Lanius senator) on lepinkäisten sukuun kuuluva varpuslintu. Lajin pesimäalue alkaa Keski-Euroopasta ja jatkuu Välimeren rannikoiden maihin ja Lähi-itään. Pohjoismaissa se on harvinainen harhailija.
Koko ja ulkonäkö
Koiraan tunnistaa hyvin punaruskeasta päälaesta ja niskasta. Tumma kasvonaamari ulottuu otsaan saakka. Selkäpuoli on musta lukuun ottamatta valkeita hartialaikkuja. Yläperä on valkoinen ja nokka tukeva. Linnun pituus on 18–20 cm ja paino 35–45 g.
Elinympäristö
Punapäälepinkäinen viihtyy kuivahkoilla, avoimilla ja pensaikkoisilla alueilla, esimerkiksi hedelmätarhoissa. Elintavoiltaan laji on piilotteleva ja pitäytyy elinpiirissään lehvästön suojassa. Lajilla on silmukkamuutto, toisin sanoen kevätmuutto ja syysmuutto kulkevat eri reittejä.
Lisääntyminen
Naaras hautoo 5–6 munaa parin viikon verran. Poikaset varttuvat lentokykyisiksi seuraavan kolmen viikon kuluessa.
Punapäälepinkäinen varoittelee karkeasti ”dsä-dsä” tai laulaa sointuvaa säettään toistellen 2–3 kertaa. Se osaa myös matkia muita laulajia.
Norbello
Norbello on kaupunki ja kunta Italiassa Sardinian hallintoalueella Oristanon maakunnassa. Kunnassa on arviolta 1 228 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 26,18 neliökilometriä. Se sijaitsee 350 metrin korkeudella merenpinnan yläpuolella.
Agía Kyriakí
Agía Kyriakí (, ”Pyhä Kyriake”) voi viitata seuraaviin paikkoihin Kreikassa:
Petter Johan von Zweigberg
Petter Johan von Zweigberg (myös muodossa von Zweygbergk, k. 1750) oli suomalainen rusthollari, upseeri ja talonpoikaissäädyn edustaja Ruotsin vuoden 1731 valtiopäivillä. Hän omisti vuodesta 1724 alkaen Runsas-nimisen ratsutilan Suur-Pirkkalassa, nykyisen Ylöjärven alueella.
Juhani Karvonen (metsäneuvos)
Matti Juhani Karvonen (s. 11. heinäkuuta 1951 Halsua) on suomalainen metsänhoitaja, järjestöjohtaja ja päätoimittaja, joka työskenteli myös pankkialalla ja sai metsäneuvoksen arvonimen.
Petter Johan von Zweigberg
Petter Johanilla oli ainakin kaksi lasta vaimonsa Ingeborg Widbohmin (k. 1769) kanssa. Poika Gustaf Ernst von Zweigberg (1726 - 1767) hallitsi isän tilasta lohkottua Runsaan Ylisen ratsutila. Poika Fredrik Johan Zweygberg (1722 - 1775) opiskeli Turun akatemiassa ja toimi Hausjärven kappalaisena, mutta erotettiin virastaan vuonna 1769.
Juhani Karvonen (metsäneuvos)
Karvosen vanhemmat olivat maanviljelijät Matti Karvonen ja Hilja Maria Karhulahti. Hänen puolisonsa vuodesta 1978 on agronomi Virve Tuula Maria Mäkelä. Karvonen tuli ylioppilaaksi Vetelin yhteislukiosta 1971 ja valmistui metsänhoitajksi Helsingin yliopistosta 1976. Säästöpankkiryhmän esimies- eli pankinjohtajatutkinnon hän suoritti 1989. Karvonen oli Keski-Pohjanmaan piirimetsälautakunnan metsänhoitaja 1976–1977 ja piirimetsänhoitaja 1977–1980, Pirkka-Hämeen piirimetsälautakunnan piirimetsänhoitaja 1980–1984 ja koulutuspäällikkö 1984–1985, Säästöpankkien Keskus-Osake-Pankin kouluttaja 1986–1989, Samerka Oy:n, vuodesta1991 Sp-palvelu Oy, jaostopäällikkö 1989–1991 ja Suomen Metsäyhdistyksen toiminnanjohtaja 1991–2014. Hän oli myös metsänhoitoyhdistysten kehittämisohjelman osa-aikainen konsultti 1988–1991 ja Metsä ja Puu -lehden päätoimittaja 1991–1992 ja Puun Aika -lehden päätoimittaja 1996–2000. Karvosella oli lisäksi useita kotimaisia ja kansainvälisiä asiantuntija- ja luottamustehtäviä. Metsäneuvoksen arvonimen hän sai 2014.
Petter Johan von Zweigberg
Petter Johan kuului alkuaan böömiläiseen von Zweigbergk-aatelissukuun. Isä Anton Georg von Zweygberg omisti Volkovon lahjoitusmaan nykyisellä Pietarin esikaupunkialueella ja kaatui taistelussa Venäjää vastaan. Antonin leski Margaretha o.s. Fechtenberg joutui lapsineen vankeuteen Venäjälle Pietari Suuren vallattua suvun maat.
Petter itse kuoli tapaturmaisesti keväällä 1750. Matkallaan kodistaan Runsaan ratsutilalta hän lankesi hevosineen jäihin oikaistessaan kapean, mutta virtauspaikkoja sisältävän salmen yli. Paikallisessa kansanperinteessä ja kummitustarinoissa kerrotaan salmeen hukkuneesta ritarista matkalla rakastajatterensa luo viitaten todennäköisesti juuri Petter von Zweigbergiin ja hänen kohtaloonsa. Näsijärven Vahantalahden kapein kohta nimettiin tarinan johdosta Ritarisalmeksi.
Evan Rodrigues
Evan Rodrigues (s. 28. heinäkuuta 1993 Etobicoke, Ontario, Kanada) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka edustaa NHL-seura Florida Panthersia. Rodriguesin vahvuuksiin kuuluvat laukaus, kiekonhallinta sekä hyvä reaktionopeus. Rodrigues laukoo oikealta.
Musiikkiarkisto
Musiikkiarkisto kerää, säilyttää ja tarjoaa suomalaiseen populaarimusiikkiin liittyvää tietoa ja aineistoa, johon tutkijat ja muut aihepiiristä kiinnostuneet voivat vapaasti tutustua arkiston tiloissa. Aineistoa on yli 600 hyllymetriä. Sen runkona ovat musiikkialan toimijoilta ja musiikinharrastajilta saadut lahjoitukset kuten äänilevyt, ääninauhat, videot, valokuvat, haastattelut, nuotit, käsikirjoitukset, musiikkilehdet, musiikkikirjat, sopimukset ja kirjeet.
Evan Rodrigues
Junioriura
Rodrigues varattiin vuoden 2009 CHL:n varaustilaisuudessa kymmenennellä kierroksella 196. pelaajana OHL-seura Ottawa 67'siin. Hän ei kuitenkaan joukkueessa ikinä pelannut.
Musiikkiarkisto
Kokoelma kattaa merkittävän osan suomalaista musiikki- ja kulttuuriperintöä. Joukossa on paljon julkaisematonta aineistoa. Musiikkiarkisto on tieteellinen äänitearkisto, jonka aineistoja käytetään tutkimuksessa ja opetuksessa. Musiikkiarkisto tarjoaa neuvonta- ja tiedonhakupalveluja sekä julkaisee populaarimusiikin historiaan liittyviä tutkimuksia sekä muuta aineistoa kuten äänilevyjä.
Historia
Suomen Jazz-arkisto perustettiin Helsingissä 10.12.1990 Manu Teittisen aloitteesta. Tavoitteena oli kerätä talteen suomalaisen jazzin historiaan liittyvää aineistoa. Nimi Suomen Jazz & Pop Arkisto otettiin käyttöön vuonna 1997, jolloin arkiston toiminta laajeni kattamaan koko suomalaisen populaarimusiikin kentän. Vuonna 2015 nimeksi otettiin käyttöön Musiikkiarkisto JAPA. Vuodesta 2017 lähtien arkisto on toiminut nimellä Musiikkiarkisto.
Arkiston ensimmäisenä johtajana vuoteen 1997 saakka toimi jazzmuusikko ja -historioitsija Jukka Haavisto. Musiikintutkija Juha Henriksson on toiminut johtajana vuosina 1997–2008 ja jälleen vuodesta 2015 lähtien. Vuosina 2008–2015 arkistonjohtajana toimi populaarikulttuurin historian tutkija Janne Mäkelä.
Evan Rodrigues
Junioriura
Kaudella 2013–2014 Rodrigues teki 31 ottelussa viisi maalia sekä yhdeksän syöttöpistettä. Viimeisellä yliopistokaudellaan, 2014–2015, Rodrigues oli Jack Eichelin jälkeen NCAA:n toiseksi paras pistemies tehtyään 41 ottelussa tehot 21+40=61. Boston voitti kauden päätteeksi yliopistomestaruuden. Rodrigues toimi joukkueen varakapteenina.
Musiikkiarkisto
Historia
Arkiston hallituksen puheenjohtajana toimi vuoteen 2007 saakka Timo Vähäsilta ja vuosina 2007–2015 Jaakko Harjula. Vuodesta 2015 lähtien tehtävää on hoitanut Hannu Tolvanen. Arkiston sihteerinä ja amanuenssina 1992–2008 toiminut Natta Holma sai vuonna 2009 Jazzliiton Andania-palkinnon, jonka ovat saaneet arkiston aktiiveista myös Jukka Haavisto 1995 ja Timo Vähäsilta 2004.
Evan Rodrigues
Ammattilaisura
Yliopistokauden päätyttyä Rodrigues solmi huhtikuussa 2015 tulokassopimuksen Buffalo Sabresin kanssa. Hän osallistui Sabresin kautta 2015–2016 edeltäneelle harjoitusleirille, josta hänet kuitenkin lähetettiin AHL-farmiseura Rochester Americansiin. Rodrigues nostettiin kauden lopussa Sabresin NHL-kokoonpanoon. 8. huhtikuuta Rodrigues pääsi debytoimaan NHL:ssä ottelussa Columbus Blue Jacketsia vastaan. Hän sai ottelussa peliaikaa 10.10 minuuttia. Rodrigues onnistui maalinteossa toisessa NHL-ottelussaan, New York Islandersia vastaan. Rodrigues teki kahdessa ottelussa yhden maalin sekä yhden syöttöpisteen, jonka jälkeen hänet lähetettiin takaisin farmiin. Americansissa Rodrigues teki ensimmäisen ammattilaiskautensa aikana 72 pelaamassaan ottelussa tehot 9+21=30. Elokuussa 2020 Pittsburgh Penguins kauppasi Rodriguesin Toronto Maple Leafsiin yhdessä ensimmäisen kierroksen varausvuoron kanssa vaihdossa Kasperi Kapaseen, Pontus Åbergiin ja Jesper Lindgreniin
Heinäkuussa 2023 Rodrigues teki vapaana agenttina Florida Panthersin kanssa neljän vuoden ja yhteensä 12 miljoonan dollarin arvoisen sopimuksen.
Anton Salviander
thumb|Sairashuoneenkatu 1 Anton Salviander (1873 Kemiö – 1939 Turku) oli Turussa vaikuttanut rakennusmestari, joka oli turkulaisen jugend-rakentamisen pioneereja ja joka suunnitteli Turkuun useita jugendtaloja. Salvianderin rakennuksia on säilynyt runsaasti Port Arthurin kaupunginosassa ja jonkun verran myös muualla Turussa.
Salviander valmistui Turun teollisuuskoulusta rakennusmestariksi vuonna 1896. Työskenneltyään aluksi Hangossa hän aloitti vuonna 1897 Turun kaupunginarkkitehti Arthur Kajanuksen toimistossa. Kajanuksen kuoltua Salviander jatkoi yksityisenä rakennussuunnittelijana ja urakoitsijana vuodesta 1904. Salviander otti aktiivisesti osaa yhteiskunnalliseen vaikuttamiseen. Hän oli sekä Turun kaupunginvaltuuston että kirkkovaltuuston jäsen.
Rakennuksia
thumb|Sirkkalankatu 9 sisäpihalta
Salviander lähestyi jugendtyyliä jo vuonna 1899 valmistuneella Sairashuoneenkatu 1:ssä sijaitsevalla puutalolla, jota koristaa korkea jugendissa suosittu kulmatorni. Monet arkkitehdit alkoivat suosia näitä piirteitä vasta tämän jälkeen, joten Salvianderia voidaan hyvin pitää jugendin uranuurtajana. Kaiken kaikkiaan Salviander suunnitteli Port Arthuriin 18 puujugendtaloa.
Myös Turun itäisissä osissa on ollut runsaasti Salvianderin kaksikerroksisia jugendtaloja, joista suurin osa on kuitenkin purettu. Jäljelle ovat jääneet Sirkkalankatu 18:ssa sijaitseva puutalo vuodelta 1902, Sirkkalankatu 9:ssä sijaitseva kivi-puutalo vuodelta 1911 ja Uudenmaankatu 15:n kivirakennus vuodelta 1908. Viimeksi mainitun arvo on merkittävä, sillä se on ainoa jäljellä oleva Salvianderin suunnittelema kivirakennus.
Kainuun Museo
Kainuun Museo on Kajaanin kaupungin omistama alueellinen vastuumuseo, joka toimii vuonna 1926 valmistuneessa tukkuliikkeen kiinteistössä lähellä Kajaanin rautatieasemaa.
Näyttelyt
Museon perusnäyttely esittelee Kainuun maakunnan historiaa ja kulttuuria sekä Kajaanin historiaa. Näyttely käsittelee muun muassa puun moninaista käyttöä, tervan tuotantoa ja kuljetusta, Elias Lönnrotin elämää, alueen sotahistoriaa sekä Kajaanin vanhaa kaupunkielämää. Vaihtuvat näyttelyt täydentävät perusnäyttelyä tai esittelevät eri teemoja.
Kokoelmat
Tätä nykyä Kainuun Museon kokoelmat käsittävät noin 23 000 esinettä, 360 000 valokuvaa ja arkistomateriaalia paikallisten yhdistysten, yhteisöjen ja yksityisten henkilöiden historiasta. Kainuun Museon periaatteena on ollut, että kokoelmiin otettava aineisto liittyy käytön tai valmistuksen kautta Kainuuseen ja kuvaa kainuulaista arkea ja elämän menoa. Esineiden rahallisella arvolla ei ole niinkään merkitystä. Museon 90-vuotisen historian aikana aineistoa on karttunut esineiden, valokuvien, videoiden ja asiakirjojen muodossa mm. talonpoikaiskulttuurista, tervantuotannosta, maa- ja metsätaloudesta, eränkäynnistä ja paikallisista merkkihenkilöistä.
Historia
Museo sai alkunsa vuonna 1930 perustetusta Kainuun Museoyhdistyksestä, ja kun se vuonna 1977 siirtyi kaupungin omistukseen, sen esinekokoelmaan kuului 3 024 esinettä. Kokoelmissa on myös taidetta: ensimmäiset taideteokset saatiin vuonna 1934 taiteilija Louis Sparrelta, 1970-luvulla kerättiin Kalevala-aiheisia teoksia, ja mukana on myös kainuulaisten harrastajamaalareiden teoksia.
Näyttelytilat ovat alun perin sijainneet kolmessa kerroksessa, mutta vuosina 2007–2008 museossa tehtiin remontti, jonka jälkeen näyttelytiloja on enää kahdessa kerroksessa. Remontti valmistui kesällä 2008.
Vuodesta 2008 lähtien museo on yhdessä muiden Kainuussa sijaitsevien museoiden kanssa järjestänyt kesäkuussa teemaviikon nimellä Käö kahtomassa - Kainuun museoviikko.
Alueellinen vastuumuseotyö
Uudistunut museolaki korvasi 1.1.2020 alkaen vanhan maakunta- ja aluetaidemuseojärjestelmän. Kainuun Museo on Opetus- ja kulttuuriministeriön nimeämä alueellinen vastuumuseo, joka toimii asiantuntijana ja yhteistyökumppanina kulttuuriperintöön liittyvissä tehtävissä.
Alueellisten vastuumuseoiden tehtävät jakautuvat kolmeen osa-alueeseen, joista Kainuun Museo hoitaa alueellisen museotoiminnan edistämistehtävää ja kulttuuriympäristötehtävää. Kainuun Museon tärkeitä yhteistyökumppaneita ovat muut maakunnassa sijaitsevat museot.
Route nationale 39
Malin armeijan vuonna 2003 rakentaman ”parannetun reitin” nimenä on ”Toivon tie” (Route de l’espoir). Huonon kuntonsa ja vaarallisuutensa takia se on jo kauan tunnettu ”Epätoivon tienä”. Alle 200 kilometrin osuus Douentzasta Koriomén lautalle vaatii vähintään viiden tai kuuden tunnin ajoajan ja koko matka kestää yleensä kahdeksasta kahteentoista tuntia. Kuljetusyhtiöt ovat jättäneet reitin yksityisyrittäjille ja maastoautojen on usein helpompi ajaa suoraan hiekkaerämaata pitkin.
Vuoden 2018 loppuun mennessä Timbuktuun on määrä valmistua uusi päällystetty valtatie 33 Ségousta. Suunnitteilla on myös RN39:n kunnostaminen. Bandiagaran ja Douentzan väliseen jo ennestään uudistettuun paikallistiehen liittyvän RN39:n etuna olisi yhtenäisen matkailureitin luominen Moptin, Dogonimaan ja Timbuktun välille.
Dronten
250px|right|thumb|Kunnan sijainti Alankomaissa.
Dronten on kunta ja kaupunki Alankomaissa mereltä vallatun Flevolandin provinssin koillispolderissa. Kunnan perustamisvuosi on 1972, ja asukkaita siellä on 40 616 (1.1.2016). Pinta-alaa Drontenilla on 423,86 neliökilometriä, josta vettä on 89,51 km². Kaupunki sijaitsee 10 kilometriä länteen vanhasta Kampenin kaupungista ja noin 25 kilometriä itään Flevolandin pääkaupungista, Lelystadista.
Aiheesta muualla
thumb|left|250px|Kartta Drontenin kunnasta. Rajat esittävät osoitteiden ja rakennusten perusrekisterin mukaisia asuinpaikkoja (Basisregistratie Adressen en Gebouwen (BAG) woonplatsen).
Suomen suuriruhtinaskunnan valtiopäivät
thumb|[[Emanuel Thelningin maalaus Porvoon valtiopäivien avajaiset 1809 vuodelta 1812.]] Suomen suuriruhtinaskunnan valtiopäivät olivat Suomen suuriruhtinaskunnan lakia säätävä elin. Ne olivat muodoltaan nelisäätyiset säätyvaltiopäivät, joilla olivat edustettuina aatelis-, pappis-, porvaris- ja talonpoikaissääty. Valtiopäivät kokoontuivat säännöllisesti muutaman vuoden välein vuosina 1863–1906. Lisäksi vuoden 1809 Porvoon valtiopäivät on yleensä laskettu osaksi samaa instituutiota. 1900-luvun alussa nelikamarinen säätyvaltiopäivälaitos alkoi olla eurooppalaisesti nähtynä vanhentunut, ja se korvattiin 1906 yksikamarisella eduskunnalla.
Säätyjen edustajia valtiopäivillä kutsuttiin valtiopäivämiehiksi.
Ruotsin ja Suomen kehitys
Suomessa ei haluttu suuria muutoksia, koska virkavaltaisuuden ajan 1809–1863 katsottiin suojelevan Suomen autonomiaa, jota venäläisestä näkökulmasta ei ollut 1809 tarkoitettu pysyväksi autonomiaksi, vaan olojen vakiinnuttamiseksi tuon ajan tapaan.
Porvoon valtiopäivistä Suomen suuriruhtinaskunnan valtiopäiviin
thumb|Säännöllinen valtiopäivätoiminta alkoi vuonna 1863, kun keisari [[Aleksanteri II (Venäjä)|Aleksanteri II määräsi tällä käskyllä valtiopäivät koolle.]] Porvoon valtiopäivät järjestettiin Suomen sodan aikana 1809. Sen jälkeen valtiopäiviä alettiin järjestää säännönmukaisesti vuodesta 1863 lähtien.
Kokoontumispaikat
Neljä säätyä kokoontuivat kaikki erikseen. Porvoossa aatelis- ja porvarissäädyt kokoontuivat raatihuoneella, pappissääty kymnaasin talossa ja talonpoikaissääty laamanni A. F. Orraeuksen talossa. Kaikilla Helsingissä pidetyillä valtiopäivillä 1863–1906 aatelissääty saattoi kokoontua omissa tiloissaan Ritarihuoneella, joka oli valmistunut jo 1861. Aatelittomia säätyjä varten valmistui 1891 Helsinkiin Säätytalo; sitä ennen ne joutuivat kokoontumaan sekalaisissa paikoissa pääkaupungissa. Vuosien 1863–1864 ja 1867 valtiopäivillä kaikki aatelittomat säädyt saivat käyttää Ritarihuoneen tiloja; porvaris- ja pappissääty kokoontuivat siellä myös 1872 ja pappissääty vielä 1877–1878. Talonpoikaissääty kokoontui 1870-luvulla Kruununhaassa osoitteissa Mariankatu 13 ja 4, porvarissääty 1877–1878 Helsingin seurahuoneen (nykyinen kaupungintalo) ja ylioppilastalon juhlasaleissa. Vuoden 1882 valtiopäivillä kaikki aatelittomat säädyt kokoontuivat Rikhardinkadun kirjastossa (sekä talonpoikaissääty myös Polyteknillisen opiston talossa Hietalahdentorin vierellä) ja 1888 Ateneumissa. Vuoden 1885 valtiopäivillä porvarissääty käytti ylioppilastaloa ja Nylands Nationin tiloja Kasarmikadulla sekä pappissääty Yksityisen suomalaisen tyttökoulun ja talonpoikaissääty Saksalaisen tyttökoulun juhlasalia.
Suomen suuriruhtinaan tai kenraalikuvernöörin valtiopäivien avajaiset
Valtiopäivien avaamien oli Venäjän keisarin tärkeimpiä valtiollisia toimia Suomen suuriruhtinaana. Venäjän keisarin perustuslaillisesti rajoitettu Suomen suuriruhtinuus perustui puolestaan Ruotsin vallan aikaiseen Kustaa III:n valtiosääntöön 1772 sekä yhdistys- ja vakuuskirjaan vuodelta 1789. Perusteena tälle käytettiin Aleksanteri I:n Porvoon tuomiokirkossa antamaa hallitsijanvakuutusta, jonka perusteella rakennettiin nimellisestä 1500-luvulta periytyneestä, mutta valtiollisesti merkityksettömästä Suomen suuriruhtinaskunnasta todellinen autonomia, jolla oli kansallinen armeija, oma raha sekä oma tullilaitos.
Säätyvaltiopäivien säätyjakoinen edustuksellisuus
Valtiopäivillä Suomen aatelia edusti jokaisen suvun päämies. Viimeisillä varsinaisilla säätyvaltiopäivillä 1904–1905 oli 201 aateliston edustajaa. Pappissäädystä oli yleensä noin 40 edustajaa, porvaristosta noin 30–70, määrän lisääntyessä kaupungistumisen myötä säätyvaltiopäivien loppuun saakka. Talonpoikaissääty valitsi 70 valtiopäivämiestä tuomiokunnittain. Aluksi säätyvaltiopäiviä pidettiin viiden vuoden välein, mutta vuodesta 1882 alkaen kolmen vuoden välein.
Papiston edustajina piispat olivat itseoikeutettuja ja muut edustajat valittiin hiippakunnittain. Vuoden 1869 valtiopäiväjärjestyksessä säädyn edustuksellisuus laajeni siten, että yliopisto sai kaksi edustajaa ja kunkin hiippakunnan oppikoulunopettajat edustajan. Jokaisen kaupungin porvaristolla oli oikeus omaan edustajaan. Lisäksi vuoden 1869 valtiopäiväjärjestys antoi yli 6 000 asukkaan kaupungeille oikeuden edustajaan jokaista alkavaa 6 000:ta asukasta kohti. Toisaalta pienet, alle 1 500 asukkaan kaupungit saattoivat lähettää kulujen vähentämiseksi yhteisen edustajan. Porvarissäädyn edustajanvaalissa äänioikeutettuja ja vaalikelpoisia olivat kaupungin verollepannut porvarit, laivanvarustajat, tehtailijat, privilegioidut elinkeinonharjoittajat, talonomistajat sekä pormestarit ja raatimiehet. Kunkin äänimäärä perustui maksettuihin veroäyreihin, joskin monissa kaupungeissa enimmäisäänimäärä oli rajoitettu. Vaali oli toisin paikoin välillinen, eli perustui valitsijamiesjärjestelmään.
Talonpoikaissääty sai vuoden 1869 valtiopäiväjärjestyksen mukaan yhden edustajansa tuomiokunnasta sen väkiluvusta riippumatta. Tuomiokuntien lukumäärän mukaisesti vuoden 1872 valtiopäivillä oli 56 ja vuosien 1905–1906 valtiopäivillä 64 edustajaa. Valtiopäivämiehen vaalin suorittivat valitsijamiehet, joita jokaisesta kunnasta saatiin valita yksi sekä lisäksi yksi kutakin 2 000 henkikirjoitettua asukasta kohti. Valitsijamiehen vaaliin kuntakokouksessa saivat osallistua miehet, joilla oli kunnassa manttaaliin pantua maata tai jotka vuokrasivat tai pysyvällä oikeudella hallitsivat kruununtilaa tms.
Päätöksenteko säätyvaltiopäivillä
Valtiopäivillä kaikki neljä säätyä kokoontuivat ja käsittelivät esityksiä erikseen. Esitys katsottiin valtiopäivien hyväksymäksi, jos se hyväksyttiin kolmessa neljästä säädystä. Kaikkien neljän säädyn hyväksyntää vaadittiin kuitenkin perustuslakiasioissa sekä suostunta-asioissa eli uusien verojen asettamisessa. Lisäksi säätyjen privilegioita koskeneissa asioissa tarvittiin sen säädyn hyväksyntä, jonka privilegioista oli kyse. Asioiden valmistelua varten valtiopäivät asettivat valiokuntia, joissa oli edustajia kaikista säädyistä. Säädyt saattoivat asettaa myös yksityisiä valiokuntia, joissa oli vain yhden säädyn edustajia. Alkuun säädyittäin erikseen tapahtuva äänestys oli käytössä myös valiokuntien sisällä, mutta vuoden 1869 valtiopäiväjärjestys poisti tämän käytännön. Sen jälkeen valiokunnissa kaikki edustajat äänestivät yhtenä joukkona. Vuoden 1869 valtiopäiväjärjestys mahdollisti myös kaikkien säätyjen yhteisistunnon eli plenum plenorumin, jossa voitiin keskustella jostain asiasta mutta ei äänestää. Näitä yhteisistuntoja järjestettiin kuitenkin vain kahdesti säätyvaltiopäivien toiminnan aikana.
Jos säädyt hyväksyivät saman esityksen eri muotoisena, turvauduttiin yhteensovitukseksi kutsuttuun menettelyyn, jossa eri säätyjen päätökset pyrittiin jälkeenpäin sovittamaan yhteen erityisessä valiokunnassa.
Ensimmäinen sortokausi
Ylimääräisiä valtiopäiviä järjestettiin kahdet. Ensimmäiset ylimääräiset säätyvaltiopäivät olivat 1899, joilla pyrittiin järjestämään Suomen suuriruhtinaskunnan sotaväki Venäjän keisarikunnan sotaväen yhteyteen ilman kansallisia rajoituksia asevelvollisuudessa. Ainoa Suomen suuriruhtinaskunnan ulkoiseen palvelukseen velvoitettu joukko-osasto oli Helsingissä sijaitseva Suomen kaarti. Muut yksiköt oli tarkoitettu vain Suomen suuriruhtinaskunnan aluepuolustamiseen ilman velvollisuutta osallistua Venäjän keisarikunnan muilla alueilla tapahtuviin sotatoimiin. Venäläisten, lähinnä Venäjän sotaministeri Kuropatkinin näkökulmasta valtiopäivät eivät onnistuneet, koska valtiopäivät torjui hankkeen.
Eduskunnan perustaminen
Toiset ylimääräiset valtiopäivät järjestettiin 1905–1906. Niiden tarkoituksena oli säätyvaltiopäivien lakkauttaminen ja eduskuntajärjestelmään siirtyminen eduskuntavaaleista 1907 alkaen. Uudistus toteutettiin ja säätyvaltiopäivät lakkasivat olemasta. Poikkeukseksi naisten ja vähän veroa maksavien tai veroa maksamattomien äänioikeudesta jäi kunnallinen äänioikeus, joka päätettiin muutettavaksi 1917 ja toteutui 1919 kunnallisvaaleissa ensimmäistä kertaa.
Vuosien 1905–1906 ylimääräiset valtiopäivät säätivät eduskuntauudistuksesta. Ensimmäiset eduskuntavaalit pidettiin 1907. Siitä lähtien eduskunta kokoontui joka vuosi, ja sen vuotuisista kokoontumiskausista käytettiin edelleen nimitystä valtiopäivät.
Toinen sortokausi
Toiset eduskuntavaalit järjestettiin vuonna 1908. Sosialidemokraatit lisäsivät kannatustaan ja paikkamääräänsä eduskunnassa, mutta senaatti pysyi konservatiivisena. Sama kehitys jatkui myös seuraavissa vaaleissa, mikä teki yhteistyön eduskunnan ja senaatin välillä mahdottomaksi. Toiset valtiopäivät hajotettiin heti joululoman jälkeen helmikuussa vuonna 1909. Syynä oli eduskunnan puhemiehen P. E. Svinhufvudin vastaus valtaistuinpuheeseen. Seuraava eduskunta kokoontui kesäkuun 1. päivänä vuonna 1909. Syksyllä 1909 nimitettiin Markovin senaatti, koska edellinen, suomettarelaisista koostunut, senaatti oli kieltäytynyt julkaisemasta Venäjän ministerineuvoston antamaa julistusta ns. sotilasmiljoonien maksamisesta. Markovin senaatti julkaisi lokakuussa Venäjän ministerineuvoston antaman julistuksen ja antoi sen eduskunnan hyväksyttäväksi. Kun eduskunta kieltäytyi hyväksymästä julistusta, se hajotettiin. Se oli toinen hajotus saman kalenterivuoden aikana. Neljäs eduskunta kokoontui maaliskuun 1. päivänä 1910. Elokuussa 1910 eduskunta kutsuttiin ylimääräisille valtiopäiville, joissa oli tarkoitus valita Suomen edustajat Venäjän valtakunnanduumaan ja valtakunnanneuvostoon. Kun eduskunnan puhemies kieltäytyi esittelemästä edellä mainittuja, lainvastaisella tavalla annettuja ja Suomen valtiosääntöä vastaan tähdättyjä, esityksiä, eduskunta hajotettiin. Seuraavien vaalien jälkeen valittu eduskunta eduskunta sai istua vuoteen 1913 asti. Kolmen vuoden kuluessa jouduttiin siis järjestämään viidet eduskuntavaalit.
Valiokunnat
Erityisten asioiden käsittelemiseksi valtiopäivämiehet ryhmittäytyivät valiokunniksi, joiden määrä lisääntyi Suomen suuriruhtinaskunnan loppuaikoihin mennessä. Valiokuntia oli vakinaisia ja tilapäisiä, joita saatettiin perustaa vain yksiä valtiopäiviä varten laajakantoisen asian tai asiaryhmän käsittelemiseksi. Tällaisia asioita olivat muun muassa kirkkolain uudistaminen, jota varten perustettiin kirkkolakivaliokunta, sekä rautateiden rakentaminen, jota varten perustettiin rautatievaliokunta.
Koska valtiopäivillä ei ollut aluksi yhdistys- ja vakuuskirjan tulkinnan vuoksi oikeutta aloitteisiin, minkä vuoksi ainoat aloitteet saattoivat tulla Suomen suuriruhtinaalta tai Suomen senaatilta, oli valtiopäivillä sekä säätyjen yleinen valitusvaliokunta että asioiden esivalmistelua varten erikoisia valitusvaliokuntia, joita oli ainakin talonpoikaissäädyssä.
Valtiopäivät ja puhemiehet
Suomen suuriruhtinaskunnan säätyvaltiopäivät ja säätyjen puhemiehet:
Vuodesta 1907 lähtien eduskunta kokoontui vuosittain valtiopäiville.
Agía Kyriakí (saari)
Agía Kyriakí on pieni Kreikan saari, joka kuuluu Dodekanesian saariryhmään ja sijaitsee Astypálaian saaren eteläpuolella. Saaren pinta-ala on noin 0,28 neliökilometriä ja se on asumaton (vuonna 2011). Hallinnollisesti Agía Kyriakí kuuluu Astypálaian kuntaan, Kálymnoksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen.
Saari on nimetty Pyhän Kyriaken tai oikeammin saarella olevan tälle omistetun kirkon mukaan. Saari on osa lintudirektiivin mukaista Natura 2000 -aluetta.
Louisa Lytton
Louisa Claire Lytton (s. 7. helmikuuta 1989) on brittiläinen näyttelijä. Hän esiintyi vuosina 2005–2006 Ruby Allenin roolissa televisiosarjassa EastEnders.
Vuonna 2007 Lytton aloitti Beth Greenin roolin poliisisarjassa The Bill. Hän on myös tanssinut Strictly Come Dancing -show’ssa.
Vuoden 2009 aikana valmistuneessa elokuvassa American Pie Presents: The Book of Love Lytton esitti Imogenia.
Liisa Majapuro
Sirkka Liisa Majapuro (25. toukokuuta 1917 Viipuri – 29. joulukuuta 2014 Helsinki ) oli suomalainen lausuntataiteilija ja professori. Hän toimi Suomen lausujain liiton puheenjohtajana vuoden Timo Tiusasen ulkomailla olon aikana. Hänen kunniakseen on nimetty Hämeen läänin puhetaiteen neuvottelukunnan ja Hämeen läänin taidetoimikunnan järjestämä Liisa Majapuro -lausuntakilpailu.
Asetus isyyden vahvistamisesta ja kumoamisesta sekä lapsen elatuksesta
Asetus isyyden vahvistamisesta ja kumoamisesta sekä lapsen elatuksesta on Suomen oikeusministeriön asetus, joka tuli voimaan 1. lokakuuta 1976. Tämä asetus koskee avioliiton ulkopuolella syntyneen lapsen isyystunnustusta ja vanhempien eron jälkeistä elatusvelvollisuutta. Isyyden vahvistamista varten tai sen kumoamiseksi asiantuntijalausunnon antaa sen synnytyslaitoksen lääkäri, missä lapsi on syntynyt tai oikeuslääkäri. Jos isyyden vahvistamista ennen tarvitaan Dna-testi, asian selvittää lastenvalvoja. Isyystunnustuksen lopullisen hyväksymisen tekee tuomari, joka lähettää paperit asiasta lastenvalvojalle, joka puolestaan ilmoittaa asiasta isyyden tunnustaneelle miehelle.
Lapsen elatuksesta antaa lausunnon sosiaalilautakunta ja tämä päätös kirjataan lomakkeelle. Elatukseen liittyvät asiat hoitaa lastenvalvoja.
Robert I
Robert I (865 – 15. kesäkuuta 923) oli toinen Robertien-dynastiaan kuulunut frankkien kuningas vuosina 922–923. Hän oli Anjoun kreivin Robert Vahvan toinen poika sekä Pariisin kreivin ja frankkien aiemman kuninkaan Eudes I:n nuorempi veli.
Valmistautuminen
Kuningas Eudes I nimitti nuoremman veljensä useiden kreivikuntien haltijaksi, yksi niistä oli Pariisi. Samoin hänet nimettiin useiden luostareiden johtajaksi eli abbé in commendam. Robert sai itselleen myös Ranskan herttuan arvon ja alueet, ja tämä oli sotilaallisesti erityisen tärkeä alue.
Isoveljensä Eudes I:n kuoleman jälkeen vuonna 898 hän ei vaatinut kruunua itselleen, vaan kunnioitti tehtyä sopimusta ja hyväksyi karolinkikuninkaan Kaarle Yksinkertaisen tulemisen frankkien kuninkaaksi. Uusi kuningas kuitenkin tunnusti Robertin arvon ja aseman. Hän sai tehtäväkseen puolustaa koko pohjoista Ranskaa viikinkien hyökkäyksiä vastaan.
Nousu valtaan
Rauhanomainen tila Robertin ja Kaarle Yksinkertaisen välillä kesti vuoteen 921 saakka, eli 23 vuotta Eudesin kuoleman jälkeen. Korkea papisto ja valtakunnan herrat riitaantuivat Kaarle Yksinkertaisen kanssa ja eritoten tämän tavasta suosia Haganon kreiviä. Kaikkein vaikutusvaltaisimpien ja sotilaallisesti vahvimpien aatelisten kanssa Robert nousi kapinaan Kaarlea vastaan.
Kapinan ja taistelun seurauksena Kaarle pakeni Lothringeniin. Tämän seurauksena Robert voideltiin ja kruunattiin frankkien kuninkaaksi 29. kesäkuuta 922.
Kaarle kokosi itselleen suuren armeijan ja lähti hankkimaan takaisin menettämäänsä kruunua. Soissonsin taistelussa 15. kesäkuuta 923 Robertin joukot voittivat ja Kaarle pakeni paikalta, mutta Robert itse kuoli taistelun aikana. Eräiden lähteiden mukaan hän olisi hävinnyt kaksintaistelussa Kaarle Yksinkertaiselle, mutta totuus lienee, että hän sai surmansa tavallisten sotilaiden aseesta.
Robertin perintö
Robert I oli toinen kaikkiaan kolmesta Robertien-dynastiaan luettavasta frankkien hallitsijasta. Hänen jälkeensä hallitsijaksi tuli viimeinen Robertien-dynastian hallitsija, hänen tyttärensä Emmen aviopuoliso Rudolf, Burgundin herttua. Rudolfia kuninkaaksi seurasi karolingeihin kuulunut Ludvig IV. Muutamaa vuosikymmentä myöhemmin Robertin pojan, Hugo Suuren, poika Hugo Capet nousi valtaistuimelle 987. Hänestä lasketaan alkaneen niin sanottu kapetingien dynastia.
Luettelo Kate Winsletin saamista palkinnoista ja ehdokkuuksista
pienoiskuva|upright|Kate Winslet vuoden [[Oscar-gaala 2009|2009 Oscar-gaalassa.]] Tämä on luettelo Kate Winsletin saamista palkinnoista ja ehdokkuuksista.
Nughedu San Nicolò
Nughedu San Nicolò on kaupunki ja kunta Italiassa Sardinian hallintoalueella Sassarin maakunnassa. Kunnassa on arviolta 819 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 67,89 neliökilometriä. Se sijaitsee 577 metrin korkeudella merenpinnan yläpuolella.
Ananke
Ananke viittaa seuraaviin asioihin:
Andrew Lancel
pienoiskuva|Andrew Lancel Andrew Lancel (s. 3. elokuuta 1970) on brittiläinen näyttelijä. Hänet tunnetaan rooleista muiden muassa poliisisarjassa The Bill ja lääkärisarjassa Cardiac Arrest.
Lancel sai 7. joulukuuta 2007 Louise-vaimon kanssa ensimmäisen lapsensa, Isaac-pojan. Hänet tiedetään Everton FC:n kannattajaksi.
Muurasjärvi
Muurasjärvi voi tarkoittaa seuraavia:
Kirkonkulman koulu (Hämeenlinna)
Kirkonkulman koulu (kutsumanimeltään "Kirkkis") on Hämeenlinnan Käikälän kaupunginosassa toimiva 1.-6. luokkien alakoulu. Kouluun liittyy esiopetusta ja luokka-asteiden 1-2 alkuopetusta tarjoava Tarvamäen yksikkö (Versotie 1), joka on yhteistyössä Tarvasmäen päiväkodin kanssa. Vuonna 2017 koulua kävi 335 oppilasta.
Koulun rehtorina toimii Teea Rotko ja vararehtori Tanja Ahola-Virtanen.
Valdaone
Valdaone on kunta Pohjois-Italiassa Trentino-Etelä-Tirolin alueella olevassa Trenton maakunnassa. Kunta perustettiin vuonna 2015 kun kolme kuntaa yhdistyi muodostaen Valdaonen kunnan. Nämä kunnat olivat Bersone, Daone ja Praso.
Saanijärvi
Saanijärvi voi tarkoittaa seuraavia:
Hannu Posti
Hannu Kalevi Posti (15. tammikuuta 1926 Vehkalahti – 13. kesäkuuta 2012 Helsinki) oli suomalainen kestävyysjuoksija, ampumahiihtäjä ja juoksuvalmentaja. Hän oli Helsingin kesäolympialaisissa 1952 10 000 metrillä neljäs ja voitti ampumahiihtäjänä kolme MM-mitalia.
Urheilu-ura
Posti kuului niihin suomalaisurheilijoihin, joiden esikuvana ja innoittajana oli Paavo Nurmi. Säännöllisen harjoittelun Posti kykeni aloittamaan vasta armeijassa sodan päätyttyä 1945. Hän oli tosin astunut palvelukseen alaikäisenä jo 1943, mutta ei osallistunut rintamataisteluihin. Postin ensimmäinen urheilumenestys oli Puolustusvoimien hiihtomestaruuskisojen toinen sija varusmiessarjassa Hämeenlinnassa 1946. Kesällä 1946 hän voitti Puolustusvoimien 2 000 metrin maastojuoksumestaruuden.
Posti sijoittui neljänneksi Helsingin 1952 olympialaisten 10 000 metrin juoksussa ajalla 29.51,4. Brysselin EM-kilpailuissa 1950 hän oli 5 000 metrin juoksussa viides ja Bernin EM-kilpailuissa 1954 10 000 metrillä 14:s. Inkeroisten Terhoa ja Vuoksenniskan Urheilijoita edustanut Posti voitti Suomen mestaruuden 5 000 metrin juoksussa vuosina 1952 ja 1953, 10 000 metrin juoksussa vuosina 1952, 1953, 1954 ja 1955 sekä maastojuoksussa vuosina 1951, 1952 ja 1954. Posti osallistui 18:aan yleisurheilumaaotteluun vuosina 1950–1957.
Posti kilpaili useasti aikansa parhaita kestävyysjuoksijoita Emil Zátopekia ja Alain Mimounia vastaan. Zatopekia hän ei onnistunut koskaan voittamaan, mutta Mimounin hän voitti kerran. Tämä tapahtui 5. syyskuuta 1953 Suomi–Ranska-maaottelussa. Tuosta juoksusta on Postin 10 000 metrin ennätysaika 29.49,8. Postin ennätys 3 000 metrillä on 8.14,8 ja 5 000 metrillä 14.11,8. Akillesjännevaivat alkoivat haitata Postin juoksu-uraa 1950-luvun puolivälissä ja lopettivat sen vuonna 1957.
Juoksu-uransa jälkeen Posti kilpaili ampumahiihtäjänä ja saavutti MM-kilpailuissa 20 kilometrillä pronssia vuonna 1963 sekä joukkuekilpailussa hopeaa vuosina 1962 ja 1963. Olympialaisissa hän sijoittui 20 kilometrillä kahdeksanneksi Innsbruckissa 1964. Posti on ainut sekä kesä- että talviolympialaisissa kilpaillut suomalaisyleisurheilija.