cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
László Szalma
Szalma sijoittui Moskovan 1980 olympialaisten pituushypyssä neljänneksi tuloksella 813 cm. Hän hävisi pronssimitalisti Valeri Podlužnille viidellä senttimetrillä. Ateenan EM-kilpailuissa 1982 Szalma sijoittui 11:nneksi tuloksella 774 cm. Helsingin MM-kilpailuissa 1983 hän sijoittui neljänneksi samalla tuloksella 812 cm kuin pronssimitalisti Mike Conley. Los Angelesin 1984 olympialaisiin hän ei osallistunut Unkarin liityttyä kisoja boikotoivien maiden joukkoon mutta Soulin 1988 olympialaisissa hän sijoittui kuudenneksi tuloksella 800 cm.
Robert Byron
Elämä ja ura
Byron osallistui viimeiseen Nürnbergin puoluekokoukseen 1938, mutta oli selväsanainen kansallissosialismin vastustaja. Hän kuoli toisen maailmansodan aikana, kun sukellusvene ampui torpedolla alusta SS Jonathan Holt, jolla hän matkusti.
László Szalma
Ennätyksensä 830 cm Szalma hyppäsi Budapestissa 7. heinäkuuta 1985. Se on Unkarin ennätys vielä 23 vuotta myöhemminkin.
Sisäratojen EM-kilpailuissa Szalma saavutti kuusi mitalia. Kultaa hän voitti Milanossa 1978 tuloksella 783 cm ja Budapestissa 1983 tuloksella 795 cm. Lisäksi hän ylsi pronssille San Sebastiánissa 1977 tuloksella 778 cm sekä hopealle Pireuksessa 1985 tuloksella 815 cm (hänen maanmiehensä Gyula Bálóczi voitti samalla tuloksella), Madridissa 1986 tuloksella 824 cm ja Budapestissa 1988 tuloksella 803 m.
Hr. Ms. Panter (F821)
Hr. Ms. Panter (runkonumero F821) oli Alankomaiden kuninkaallisen laivaston Roofdier-luokan fregatti.
Valmistus
Alus tilattiin New Orleansista Avondale Marinelta, missä köli laskettiin 1. joulukuuta 1952. Se laskettiin vesille 30. tammikuuta 1954 ja valmistui 11. kesäkuuta 1954.
Alfredo Bonanno
Alfredo Bonanno (s. 1937 Catania, Italia) on italialaissyntyinen anarkisti
Bonanno on ollut useita kertoja vankilassa Italiassa. Hän sai puolitoista vuotta vankeutta kirjan Aseistettu riemu julkaisemisesta. Vuonna 2003 hänet tuomittiin kuudeksi vuodeksi vankeuteen "aseellisesta ryöstöstä", mutta hänet vapautettiin ennenaikaisesti "terveyssyistä".
Suomennetut teokset
Sarja: SAL-julkaisut, 4.
Umpisuoli
thumb|Umpisuolen sijainti suolistossa. Umpisuoli on paksusuolen alkupää. Ohutsuolen liittymäkohdan alapuolella olevaa paksusuolen osaa kutsutaan umpisuoleksi.
Usein puhutaan virheellisesti umpisuolen tulehduksesta, kun tarkoitetaan sen alaosaan liittyvän umpilisäkkeen tulehdusta. Umpisuoli on yllättävän yleinen muillakin nisäkkäillä kuin ihmisellä ja isoilla apinoilla. Tutkituista 361 nisäkäslajista noin 50:ltä löytyi umpisuoli ja umpilisäke.
Sainte-Chapelle
thumb|Yleiskuva kappelin sisältä. Sainte-Chapelle on goottilaistyylinen kappeli, joka sijaitsee Pariisissa Île de la Citén saarella Pariisin oikeuspalatsin sisäpihalla. Ranskan kuningas Ludvig IX Pyhä rakennutti Sainte-Chapellen saarella sijainneen kuninkaallisen palatsin yhteyteen ylimitoitetuksi ”pyhäinjäännöslippaaksi” Bysantista tuomilleen pyhäinjäännöksille (Jeesuksen orjantappurakruunu ja ristin palasia). Sainte-Chapellen suunnitelmat tehtiin vuonna 1241 ja rakennustyöt aloitettiin vuonna 1246. Rakennus vihittiin käyttöön 26. huhtikuuta 1248.
Kun Pariisin keskustassa suoritettiin Napoleon III:n aikana 1800-luvulla laajoja uudelleenrakennustöitä, rakennettiin myös vanhan kuninkaanpalatsin tilalle suuri oikeuspalatsi, jonka sisäpihalle Sainte-Chapelle jäi.
Sainte-Chapellessa, erityisesti sen yläkappelissa, seinien pirstominen valoa läpi päästäviksi lasimaalausikkunoiksi on viety äärimmilleen. Ikkunat esittävät Kristuksen kärsimystä, kappelissa säilytettyjen pyhäinjäännösten historiaa ja kohtauksia Vanhasta testamentista. Sainte-Chapelle toimi aluksi linnankappelina.
Useimmat pyhäinjäännökset, joita säilytettiin keskellä kuoria sijaitsevalla korokkeella, tuhoutuivat Ranskan suuressa vallankumouksessa. Loput on siirretty Notre Dameen.
Aiheesta muualla
48.85556°N, 2.34472°W
Fernando González
Fernando Francisco González Ciuffardi (s. 29. heinäkuuta 1980) on chileläinen tennispelaaja. Hän aloitti ammattilaisuransa vuonna 1999 ja lopetti vuonna 2012. Hän voitti urallaan 11 ATP-turnausta kaksinpelissä ja selviytyi Grand Slam -turnauksissa parhaimmillaan loppuotteluun Australian avoimissa 2007. González lopetti ammattilaisuransa 21. maaliskuuta 2012 Miamissa, hävittyään Nicolas Mahutille kolmessa erässä.
Tennisuran alkuvuodet
González otti ensimmäisen ATP-tason turnausvoittonsa toukokuussa 2000 Orlandossa pelatussa massakenttäturnauksessa. Hän voitti loppuottelussa maanmiehensä Nicolás Massún suoraan kahdessa erässä luvuin 6–2, 6–3. Vuoden 2002 alussa González ohitti Marcelo Ríosin parhaana chileläisenä kaksinpelin maailmanlistalla ja saman vuoden helmikuussa hän otti toisen ATP-turnausvoittonsa lyödessään Nicolás Lapenttin Viña del Marissa pelatun massakenttäturnauksen loppuottelussa. Saman vuoden syksyllä hän otti Palermossa kolmannen ATP-tason turnausvoittonsa, eteni Cincinnatissa pelatun Masters-sarjan turnauksen semifinaaleihin ja eteni Yhdysvaltain avointen kaksinpelissä puolivälieriin.
Olympiavoitto ja kärkikymmenikköön
González uusi Viña del Marin voittonsa vuoden 2004 alussa voittaen turnauksen loppuottelussa entisen maailmanlistan ykköspelaajan Gustavo Kuertenin luvuin 7–5, 6–4. Myöhemmin samana vuonna hän toi Ateenan olympialaisissa yhdessä Nicolás Massún kanssa maalleen sen historian ensimmäisen olympiakultamitalin. He voittivat nelinpelin loppuottelussa Saksan Nicolas Kieferin ja Rainer Schüttlerin viidessä erässä luvuin 6–2, 4–6, 3–6, 7–6, 6–4. González voitti kisoissa myös kaksinpelin pronssia lyötyään pronssiottelussa yhdysvaltalaisen Taylor Dentin. thumb|left|300px|González ATP:n joukkue-MM-kilpailuissa Düsseldorfissa 2005 Kausi 2005 toi Gonzálezille lisää menestystä. Hän aloitti kauden erinomaisesti voittaen Aucklandissa kovalla kentällä pelatun turnauksen; finaalissa hän kaatoi Olivier Rochusin suoraan kahdessa erässä. Huhtikuussa hän otti ensimmäisen turnausvoittonsa nelinpelissä voittaessaan argentiinalaisen Martín Rodríguezin kanssa Valenciassa pelatun turnauksen. He kaatoivat loppuottelussa argentiinalaiset Lucas Arnoldin ja Mariano Hoodin suoraan kahdessa erässä, luvuin 6–4, 6–4. Kesäkuussa González eteni Wimbledonin tennisturnauksen kaksinpelissä puolivälieriin ja otti kuukautta myöhemmin kuudennen ATP-tason turnausvoittonsa kaksinpelissä voitettuaan Amersfoortissa, Alankomaissa pelatun massakenttäturnauksen. Syksyllä hän voitti vielä Baselissa pelatun kaksinpeliturnauksen lyöden loppuottelussa kyproslaisen Marcos Baghdatisin ja samassa kaupungissa pelatun nelinpeliturnauksen yhdessä Agustín Callerin kanssa. Marraskuussa 2005 González saavutti uransa siihen saakka korkeimman sijoituksen ATP:n kaksinpelin maailmanlistalla, sijan yksitoista.
Huhtikuussa 2006 González selviytyi Monte Carlon Masters-turnauksessa välieriin ja nousi sen ansiosta ensimmäisen kerran maailmanlistalla kymmenen parhaan joukkoon. Vuoden 2006 aikana hän ei voittanut yhtään turnausta mutta selviytyi lokakuussa kolmessa peräkkäisessä turnauksessa loppuotteluun. Wienin loppuottelussa hän hävisi Ivan Ljubičićille erin 3–6, 4–6, 5–7, Madridin Masters-turnauksen loppuottelussa sveitsiläiselle maailmanlistan ykköselle Roger Federerille luvuin 5–7, 1–6, 0–6 sekä Baselin turnauksen loppuottelussa uudelleen Federerille lukemin 3–6, 2–6, 6–7 3–7.
Vuodet 2007–2009
Vuonna 2008 González voitti kaksi turnausta. Tammi-helmikuussa hän sai Viña del Marin loppuottelussa luovutusvoiton Juan Monacosta ja huhti-toukokuussa hän voitti Münchenin loppuottelussa Simone Bolellin erin 7–6 7–4, 6–7 4–7, 6–3. Grand Slam -turnauksissa hän pääsi parhaimmillaan puolivälieriin Ranskan avoimissa mutta hävisi sitten Roger Federerille. Pekingin olympialaisissa González selviytyi kaksinpelissä loppuotteluun saakka mutta hävisi finaalin Rafael Nadalille erin 3–6, 6–7 2–7, 3–6. Nelinpelissä hän putosi ensimmäisellä kierroksella parinsa Nicolás Massún kanssa.
Kahdeksan miljoonaa dollaria
González voitti ammattilaisurallaan yksitoista korkean tason turnausta kaksinpelissä ja kolme nelinpelissä (mukaan luettuna Ateenan olympiaturnaus). Loppuottelun häviävänä osapuolena hän oli kaksinpelissä yksitoista kertaa ja nelinpelissä kerran. Palkintorahoja González keräsi urallaan yli kahdeksan miljoonaa dollaria.
González lopetti uransa maaliskuussa 2012.
White knight
White knight (Valkoinen ritari) on yrityskauppaan kuuluva käsite. White knight voi olla yritys tai henkilö, joka auttaa toista yritystä. Termi viittaa ylvääseen ritariin, joka saapuu pelastajana paikalle kiiltävässä haarniskassaan.
Protarás
Protarás on Paralímnin kaupungin kaupunginosa Famagustan alueella Kyproksen tasavallassa Kyproksen saarella. Se sijaitsee saaren kaakkoisrannikolla noin seitsemän kilometriä kaakkoon Paralímnistä ja noin viisi kilometriä koilliseen Agía Nápasta.
White knight
Valkoisia ritareita on kahdenlaisia. Ensimmäinen tyyppi on tapaus, jossa yritysjohdolle ystävällismielinen ostaja saapuu tai kutsutaan paikalle vihamielisen ostajan pyrkiessä valtaamaan yritystä. Ritari tekee yrityksen omistajille valtaajaa paremman tarjouksen ja estää valtaajaa saamasta yritystä haltuunsa.
Protarás
pienoiskuva|vasen|230px|Protaráksen rantaa. Protarás on kehittynyt turistialueeksi 1980-luvulta lähtien, ja alueella on lukuisia hotelleja. Protaráksen ranta-alue on noin viisi kilometriä pitkä.
White knight
Toinen tyyppi ei sisällä vihamielistä valtaajaa. Valkoinen ritari ostaa kriisissä olevan yrityksen ja nostaa sen jaloilleen itsenäisenä yrityksenä tai sulauttaa sen itseensä. Suomessa tällainen on ollut muun muassa Pro Lehdistö, jossa Sanoma Oy:n varoilla estettiin maakuntalehtiä siirtymästä kustannusalan ulkopuolisten sijoittajien omistukseen.
Carmichaelin luku
Carmichaelin luvuksi kutsutaan lukuteoriassa sellaista yhdistettyä lukua n, joka toteuttaa ehdon
jokaisella kokonaisluvulla a, kun a:n ja n:n suurin yhteinen tekijä on 1. Toisin sanoen Carmichaelin luvut ovat sellaisia kokonaislukuja, jotka ovat näennäisalkulukuja jokaisen kannan suhteen. Siitä seuraa se, että Carmichaelin lukua ei voi todeta yhdistetyksi luvuksi Fermat'n pienen lauseen avulla. Carmichaelin luvut on nimetty amerikkalaisen matemaatikon Robert Carmichaelin mukaan. Carmichaelin luvut ovat Knödelin luvut K1.
Jakauma
Seuraavassa C(x) tarkoittaa lukua x pienempien Carmichaelin lukujen määrää.
, missä eli.
Vuonna 2005 Glyn Harman todisti vahvemman tuloksen.
Paul Erd& todisti vuonna 1956 seuraavan ylärajan Carmichaelin lukujen määrälle: jollekin vakiolle k
Carmichaelin luvut ovat melko harvinaisia. Seuraavassa taulukossa on C(x):n arvo muutamille kymmenpotensseille:
Controversy (Willie D:n albumi)
Controversy on rap -artisti Willie D ensimmäinen albumi, joka ilmestyi 1989. Kappale ”Do It Like It G.O.” on myös uudestaan julkaistu Geto Boysin Grip It! On That Other Level albumilla.
Jarmo Hast
Jarmo Hast (s. 29. elokuuta 1976 ) on suomalainen uimari ja triathlonisti.
Hast aloitti urheilu-uransa uimarina ja saavutti nuorten SM-hopeaa 1500 m vapaauinnissa ja 400 m sekauinnissa.
Triathlonissa Hast on saavuttanut pika- ja perus- eli olympiamatkalla SM-kultaa vuonna 2000 sekä muita SM-mitaleita myöhempinä vuosina.
Hän edustaa Helsinki Triathlon ry:tä.
Leijonan luola
Leijonan luola on Tarinatalo Oy:n tuottama ja Nelosen esittämä viihdeohjelma, jossa hakijat esittelevät liikeideansa tai keksintönsä pääomasijoittajaraadille. Ohjelman viisi ”leijonaa” eli sijoittajaa arvioivat kunkin liikeidean tai keksinnön. Mikäli leijonat näkivät ideassa potentiaalia, he ryhtyvät neuvottelemaan prosenttiosuudesta, jonka halusivat esittelijän yrityksestä pyydettyä summaa vastaan. Sopimus syntyy, mikäli vähintään yksi leijona sijoittaa keksijän haluaman rahasumman. Leijonan luolassa ei tehdä sitovia sijoituspäätöksiä, vaan aiesopimuksia, joilla ei ole juridista sitovuutta.
Sijoittajina toimivat Riku Asikainen, Jorma Terentjeff, Ari Lahti, Anne Berner ja Oskari Lehtonen. Juontajana toimi Kirsi Salo. Sarjan ensimmäinen jakso esitettiin Nelonen-kanavalla 13. helmikuuta 2013. Sarjan toinen tuotantokausi alkoi 10. tammikuuta 2018. Asikainen ja Lahti jatkoivat sijoittajina toisella kaudella, ja uusia sijoittajia olivat Miika Toivonen, Saga Forss ja Kim Väisänen.
Leijonan luolan ensimmäinen tuotantokausi
Leijonen luolan ensimmäinen tuotantokausi keräsi 70 ideaa, joista 16 sai leijonilta positiivisen sijoituspäätöksen. Leijonat sijoittivat näihin yrityksiin yhteensä yli miljoona euroa.
1. jakson liikeideat (13. helmikuuta 2013)
2. jakson liikeideat (20. helmikuuta 2013)
3. jakson liikeideat (27. helmikuuta 2013)
4. jakson liikeideat (6. maaliskuuta 2013)
5. jakson liikeideat (13. maaliskuuta 2013)
7. jakson liikeideat (27. maaliskuuta 2013)
8. jakson liikeideat (3. huhtikuuta 2013)
9. jakson liikeideat (10. huhtikuuta 2013)
10. jakson liikeideat (17. huhtikuuta 2013)
Toinen tuotantokausi
Toisella tuotantokaudella ei ollut juontajaa, vaan voice overina toimi Jari Karjalainen. Ideoita tuli yli 70. Positiivisen sijoituspäätöksen saivat muun muassa Nikama Design Oy ja Mari Valosaaren kehittämä pepputreeni Bunda.
Uudistunut Leijonan luola Suomi
Uudistunut Leijonan luola Suomi nähdään syksyllä 2023 Nelosella ja Ruudussa.
Leijonina ohjelmassa nähdään aiemmin mukana ollut Kim Väisänen sekä uudet Noora Fagerström, Jenni Kynnös, Jari Sarasvuo, Elias Aalto ja Sami Hedberg. Ohjelma kuvataan kesällä 2023.
Hr. Ms. Jaguar (F822)
Hr. Ms. Jaguar (runkonumero F822) oli Alankomaiden kuninkaallisen laivaston Roofdier-luokan fregatti.
Valmistus
Alus tilattiin New Orleansista Avondale Marinelta, missä köli laskettiin 10. joulukuuta 1952. Se laskettiin vesille 20. maaliskuuta 1954 ja valmistui 22. kesäkuuta 1954.
Oppåner å hitådit
thumb|Lekåstoj-juontajakolmikosta Emmi ja Emil. Valokuvissa Sanna ja Iina. Oppåner å hitådit oli Yleisradion FST5:n vuosina 2004–2008 esitetty ruotsinkielinen makasiinityyppinen lastenohjelma, joka oli tarkoitettu alle kouluikäisille. Noin puolituntisessa ohjelmassa kouluikäiset juontajat puhuivat lapsia kiinnostavista aiheista ja esittivät lyhyitä näytelmiä ja lauluja. Kriitikoidenkin pitämä ohjelma sai arvostettuja palkintoja televisiofestivaaleilla.
Ohjelman kulku
Oppåner å hitåditiä esitettiin torstaisin TV1:ssä, myöhemmin FST5:llä, BUU-klubben-ohjelmassa. Noin puolituntisessa ohjelmassa kolme kouluikäistä juontajaa puhuivat lapsia kiinnostavista aiheista ja esittivät lyhyitä näytelmiä ja lauluja. Aiheina oli esimerkiksi eläimet, kivet ja vihaisuus. Lisäksi ohjelmassa nähtiin pieniä kentällä tehtyjä juttuja, jotka liittyivät viikon aiheeseen.
Jaksot oli käsikirjoitettu juontajakolmikon kanssa yhteistyössä. Kolmikko ideoi ja improvisoi ohjelman sisällön lasten itse valitsemien yksinkertaisten aiheiden pohjalta. Muutama juontajakolmikko vuorotteli juontotehtävissä viikoittain ja kolmikkojen kokoonpanoja vaihdeltiin vuosittain. Uusia esiintyjiä etsittiin koekuvauksilla Vaasan kouluista. Esiintyjien kiitellyn luontevuuden varmistamiseksi uudet juontajat tutustuivat vanhoihin tarkoitusta varten järjestetyllä kesäleirillä.
Historia
Vaasassa kuvattu, Yleisradion FST:n lasten- ja nuortenohjelmien toimituksen tuottama Oppåner å hitådit esitettiin ensimmäisen kerran 14. tammikuuta 1999 TV1:ssä. Ohjelmasta tuli menestys, ja sillä on ollut parhaimmillaan lähes 60 000 katsojaa, yltäen puoleen Pikku Kakkosen katsojamäärästä. Sarjalla onkin ollut suurin budjetti FST:n lastenohjelmista. Oppåner å hitåditin viimeinen jakso lähetettiin 6. maaliskuuta 2008, ja sarjaa ehdittiin kuvata kymmenen kautta 224 jakson verran.
Myös televisiokriitikot pitivät sarjasta. Sarja voitti vuonna 2001 sekä pääpalkinnon että alle 10-vuotiaiden sarjan Euroopan merkittävimmällä lasten- ja nuortenohjelmien festivaaleilla nimeltä Prix Danube Slovakiassa. Voittaneen jakson ohjasi Hans-Ove Lundqvist. Vuonna 2003 sarja sai Tanskassa Ebeltoftissa järjestetyillä televisiofestivaaleilla Nordisk Barne-TV Festival aikuisraadin palkinnon makasiiniohjelmien sarjassa. Ann-Catrin Virkaman ohjaaman jakson aiheena oli miten lapset tulevat toimeen sisarustensa kanssa.
Christian Camargo
Christian Camargo (s. 7. heinäkuuta 1971) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tunnetaan ehkä parhaiten Rudy Cooperin roolista televisiosarjassa Dexter. Hänen äitinsä on näyttelijä Victoria Wyndham, ja myös hänen isoisänsä Ralph Camargo oli näyttelijä.
Livádi
Livádi (, ”Niitty”) voi viitata muun muassa seuraaviin paikkoihin Kreikassa:
Ricardinho (futsalpelaaja)
Ricardo Filipe da Silva Braga (s. 3. syyskuuta 1985) tunnetaan paremmin nimillä Ricardinho tai O Mágico, on portugalilainen futsalpelaaja, joka edustaa espanjalaista Inter Movistaria. Hän on pelipaikaltaan laitapelaaja. Ricardinholla on pituutta vain 164 senttimetriä.
Ricardinho on valittu vuoden Futsalpelaajaksi ennätykselliset viisi kertaa: vuosina 2010, 2014, 2015, 2016 ja 2017. Hän on voittanut Benfican paidassa Portugalin mestaruuden viisi kertaa ja Espanjan mestaruuden viidesti Interin kanssa. Ricardinho on voittanut UEFA Futsal Cup kolmesti (2010 Benficassa ja Intersissä 2017 ja 2018). Vuonna 2000 hän sai pronssia lajin MM-kisoissa vain 15-vuotiaana. Portugalin maajoukkueessa Ricardinho on voittanut Euroopan mestaruuden vuonna 2018. Ricardinho valittiin tuolloin myös turnauksen parhaaksi pelaajaksi ja hän oli turnauksen paras maalintekijä.
Tommi Tuominen
Kaksi hänen ravintolaansa, Demo ja Finnjävel, on palkittu Michelin-tähdellä.
Ricardinho (futsalpelaaja)
2016 MM-kisoissa Ricardinho palkittiin parhaana maalintekijänä. Vuoden 2007 MM-kilpailuissa, joissa Portugali sijoittui neljänneksi, Ricardinho valittiin turnauksen parhaaksi pelaajaksi.
Tommi Tuominen
Tuominen on Ravintola Demon keittiömestari ja omistaja. Hän on omistajana myös Ravintola Groteskissa, Finnjävelissä ja Sue Ellenissä. Ravintola Groteskiin hän on saanut Michelinin Bib Gourmand -tunnustuksen.
Tuominen tunnetaan myös televisio-ohjelmista Sokkokokki, Food Club, Finnjävel – ravintola helvetistä ja Kokkisota.
USS Charleston (C-2)
USS Charleston (runkonumero C-2) oli Yhdysvaltain laivaston vuonna 1888 vesillelaskettu panssarikansiristeilijä.
Valmistus
Aluksen tilaus vahvistettiin 3. maaliskuuta 1885 annetulla lailla. Se tilattiin Union Iron Worksiltä San Franciscosta, missä köli laskettiin 20. tammikuuta 1887. Alus laskettiin vesille 19. heinäkuuta 1888 kumminaan rouva A. S. Smith ja otettiin palvelukseen 26. joulukuuta 1889 päällikkönään G. C. Remey.
Palvelus
Alus lähti 10. huhtikuuta 1890 Mare Islandin telakalta liittyäkseen Tyynenmeren laivueeseen lippulaivana. Alus kuljetti matkalla kuolleen Havaijin kuninkaan Kalakauan ruumiin Honoluluun. Alus osallistui 8. toukokuuta - 4. kesäkuuta 1891 chileläisen höyryaluksen Itatan etsintöihin. Alus oli Aasian laivueen lippulaivana 19. elokuuta - 31. joulukuuta 1891, minkä jälkeen se oli jälleen Tyynenmeren laivueessa aina 7. lokakuuta 1892 asti. Alus matkasi itärannikolle vieraillen matkalla useissa Etelä-Amerikan satamissa.
Alus ajoi 2. marraskuuta 1898 kartoittamattomaan riuttaan lähellä Camiguinin saarta Luzonin pohjoispuolella. Alus vaurioitui korjauskelvottamaksi ja se miehistö jätti sen perustaen leirin läheiselle saarelle, mistä miehistö siirtyi myöhemmin Camiguinille. Apua hakemaan lähetettiin aluksen pursi ja USS Helena saapui 12. marraskuuta noutamaan haaksirikkoiset.
Alfredo Tinoco
Alfredo Tinoco (s. 13. maaliskuuta 1934 Villa Carbon) on meksikolainen entinen yleisurheilija, joka kilpaili keskimatkojen juoksussa, estejuoksussa ja kestävyysjuoksussa.
Tinoco voitti vuonna 1959 pronssia Pan-Amerikan kisoissa 3 000 metrin estejuoksussa ja sijoittui samoissa kisoissa 5 000 metrin matkalla neljänneksi sekä 1 500 metrillä viidenneksi. Hän sai Keski-Amerikan ja Karibianmeren kisoissa 1959 kultaa 3 000 metrin esteistä ja hopeaa 1 500 metriltä. Tinoco osallistui estejuoksussa Rooman olympialaisiin 1960, joissa hän karsiutui ensimmäisellä kierroksella jäätyään eränsä kymmenenneksi eli viimeiseksi.
Tinocon ennätys 3 000 metrin estejuoksussa on 8.58,0 vuodelta 1959.
FS Ouessant (S623)
Ouessant (runkonumero S623) oli Ranskan laivaston Agosta-luokan sukellusvene.
Palvelus
Alus poistettiin palveluksesta alkuvuodesta 2001.
Hr. Ms. Fret (F818)
Hr. Ms. Fret (runkonumero F818) oli Alankomaiden kuninkaallisen laivaston Roofdier-luokan fregatti.
Valmistus
Alus tilattiin Bostonista General Shipbuilding & Engineering Worksiltä, missä köli laskettiin 18. joulukuuta 1952. Se laskettiin vesille 30. heinäkuuta 1953 ja valmistui 4. toukokuuta 1954.
Palvelus
Alus poistettiin palveluksesta ja romutettiin 1988.
Gaius Asinius Pollio
pienoiskuva|Gaius Asinius Pollio rintakuvassa Gaius Asinius Pollio (76 eaa. – 4|4 jaa.) oli roomalainen puhuja, runoilija, historioitsija, sotilas ja poliitikko.
Pollion isän nimi oli Gnaeus ja hänen isoisänsä saattoi olla liittolaissodassa taistellut Herius Asinius. Pollio liittyi Julius Caesarin kannattajiin. Vallattuaan Italian Caesar lähetti Pollion Gaius Scribonius Curion kanssa ajamaan Caton Sisiliasta. Tämän jälkeen Pollio ja Curio lähetettiin Africaan, jossa Curio kaatui taistelussa Numidian kuningasta Jubaa vastaan Bagradas-joen taistelussa. Pollio perääntyi joukkoineen Uticaan. Pollio oli paikalla Farsaloksen taistelussa. Vuonna 47 eaa. Pollio oli luultavasti kansantribuuni. Vuonna 46 eaa. Pollio oli Caesarin kanssa Africassa sotimassa. Pollio oli luultavasti yksi vuoden 45 eaa. preettoreista. Tämän jälkeen Caesar lähetti Pollion Hispaniaan maaherraksi.
Caesarin murhan jälkeen senaatti pyysi Pollioa avustamaan heitä joukkoineen Mutinan sodassa Marcus Antoniusta vastaan. Pollio ei kuitenkaan halunnut auttaa senaattia, mutta ei myöskään halunnut tukea Antoniustakaan. Vasta kun Antonius ja Octavianus solmivat Lepiduksen kanssa toisen triumviraatin liittyi Polloi puolelleen. Triumvirit nimittivät Pollion vuoden 40 eaa. konsuliksi, vastalahjaksi Pollio joutui uhraamaan appensa Lucius Quintiuksen, joka oli triumviirien proskriptiolistoilla. Seuranneessa provinssien jaossa Antonius sai hallittavakseen Gallian ja hän nimitti Pollion legaatikseen Gallia Transpadanassa. Pollio sai myös tehtäväkseen maan jakamisen veteraaneille. Tässä tehtävässä Pollio sai pelastettua runoilija Vergiliuksen maatilan Mantuassa joka oli pakkolunastettu.
Pollio neuvotteli Octavianuksen ja Antoniuksen välisen sopimuksen Brundisiumissa vuonna 40 eaa. Vuonna 39 eaa. Antonius lähetti Pollion taistelemaan illyrialaista parthini-heimoa vastaan koska se oli liittoutunut Marcus Brutuksen kanssa. Voitostaan parthineja vastaan Polliolle myönnettiin triumfi. Tämän jälkeen Pollio vetäytyi poliittisesta elämästä lähes täysin.
Nicolas de Grigny
Nicolas de Grigny (1672 – 30. marraskuuta 1703) oli ranskalainen urkuri ja urkumusiikin säveltäjä. Hänen tuotantonsa oli kontrapunktaalisesti ajalle tyypillistä monimutkaisempaa.
Grigny syntyi Reimsissä musikaaliseen sukuun. Hänet kastettiin 8. syyskuuta 1672. Hän opiskeli Nicolas Lebèguen johdolla ja pääsi vuonna 1693 urkuriksi Saint-Denis'hin. Grigny oli vuodesta 1695 naimisissa ja hänellä oli seitsemän lasta.
Grigny palasi vuonna 1696 Reimsiin, jossa hän vuotta myöhemmin sai urkurin toimen Reimsin Notre-Damen katedraalissa. Hän toimi virassaan, kunnes kuoli 31-vuotiaana.
Grignyltä säilyi laaja valikoima urkuteoksia.
Icy Tower
thumb|Icy Tower 1.4 Icy Tower on ruotsalaisen Free Lunch Designin vuonna 2001 julkaisema ilmainen peli, jossa hypitään ylöspäin äärettömän korkeassa tornissa. Pelin oletushahmo on Free Lunch Designin suunnittelema Harold the Homeboy.
Peliä on ladattu yli 20 000 000 kertaa.
Pelaaminen
Oletusarvoisesti pelissä liikutaan nuolinäppäimillä ja hypätään välilyönnistä. Hahmo hyppää normaalisti yhden kerroksen per hyppy, mutta ottamalla vauhtia ja/tai kimpoamalla seinistä on mahdollista hypätä jopa viisi kerrosta.
Pelin kerroksien teemat muuttuvat aina sadansien kerroksien kohdalla siihen asti, kunnes pelaaja saavuttaa tuhannen kerroksen. Kerroksista saatavat pisteet saadaan kaavasta x=10n, jossa n on kerrosten määrä. Torni on loputon, joten huippua on mahdoton saavuttaa.
Combohypyt ovat pelin aikana tehtäviä temppuja, joiden avulla saa enemmän pisteitä. Combohyppy tarkoittaa vähintään kahta 2–5-kerroksista hyppyä sarjassa. Kun pelaaja hyppää vain yhden kerroksen kerralla, tai kun kosketuksesta nykyiseen kerrokseen on kulunut yli kaksi sekuntia, combo päättyy, ja pelaaja saa lisäpisteitä. Lisäpisteiden määrä saadaan kaavasta x=n^2, jossa n kertoo kerrosten määrän.
Kehitys
Ensimmäinen versio julkaistiin 22. joulukuuta 2001. Pian sen jälkeen julkaistiin 1.2-versio, jossa pelit pystyttiin tallentamaan uudelleenkatsottaviksi, ja omien hahmojen luominen oli mahdollista.
1.3-versio sisälsi bugikorjauksia, sekä vaikeutti hyvin korkeiden kerrosten saavuttamista.
Peliin julkaistiin 3.6.2009 versio 1.4, joka sisälsi uudet grafiikat, profiilijärjestelmän sekä joitakin pieniä uudistuksia.
Radiance of the Seas
MS Radiance of the Seas on Royal Caribbean Internationalin vuonna 2001 Saksassa valmistunut Radiance-luokan risteilyalus. Aluksen kotisatama on Nassau Bahamalla, ja se on ensimmäinen Royal Caribbeanille rakennettu kaasuturbiinialus. Kaasuturbiini mahdollistaa suuremmat nopeudet kuin muilla aluksilla, ja se saastuttaa ilmaa huomattavasti vähemmän kuin alukset, joissa ei ole kaasuturbiinimoottoria.
Rakentaminen
Alus tilattiin 24. kesäkuuta 1998 Jos L. Meyer Werftiltä Papenburgista Saksasta. Sen köli laskettiin syyskuussa 1999 telakkanumerolla 655 ja alus laskettiin vesille 15. lokakuuta 2000. Se aloitti koeajot tammikuussa 2001 ja alus luovutettiin 9. maaliskuuta Monroviaan Liberiaan rekisteröidylle Radiance of The Seas Inc:lle. Aluksen operoinnista vastaa Royal Caribbean Cruises Limited.
Käyttöhistoria
Alus kastettiin 6. huhtikuuta 2001 sen saavuttua Fort Lauderdaleen Floridaan. Se aloitti seuraavana päivänä ensimmäisen risteilynsä kulkien Panaman kautta Los Angelesiin. Alus liputettiin vuonna 2002 Bahamaan kotipaikkanaan Nassau.
Kesäkaudella Radiance of the Seas risteilee Alaskassa, keväisin ja syksyisin Havaijilla, ja talvisin Australiassa ja Uudessa-Seelannissa.
Tilat
Radiance of the Seas on ensimmäinen risteilyalus, jossa on automaattisella gyroskoopilla stabiloitavat biljardipöydät. Aluksella on myös kymmenen ravintolavaihtoehtoa, kiipeilyseinä, minigolfrata, uima-altaita ja vesiliukumäki.
Michael Gerber
Michael Gerber (Yhdysvallat, s. 1969) on Barry Trotter -sarjan kirjoittaja. Sarja parodioi J. K. Rowlingin Harry Potter -kirjoja.
Gerber eli lapsuutensa ja nuoruutensa St. Louisissa. Hän opiskeli historiaa Yalen yliopistossa, ja kirjoitti humoristisia tekstejä The Yale Herald ja Yale Record -lehtiin. Gerber vuonna 1991. Hän muutti ensin mm. New Yorkiin, sitten Seattleen, missä hän kirjoitti kolumneja Seattle Weekly -lehteen.
Vuonna 1995 Gerber palasi takaisin New Yorkiin. Yhdessä opiskelutoverinsa Jonathan Schwarzin kanssa hän kirjoitti tarinoita mm. The New Yorker-, The Atlantic Monthly- ja Esquire-lehtiin.
Vuonna 2000 Gerber muutti Chicagoon, missä hän oli käynyt lukionsa. Erinäisten työelämän yritysten jälkeen hän ryhtyi kirjoittamaan Harry Potter -parodiaa. Hän julkaisi kirjan Barry Trotter and the Unauthorized Parody (Barry Trotter ja Häpeämätön parodia) omakustanteena joulukuussa 2001, koska yksikään kustantamo ei ollut uskaltanut ottaa käsikirjoitusta julkaisuohjelmaansa lakisyytösten pelossa.
Kirja julkaistiin myöhemmin Isossa-Britanniassa nimellä Barry Trotter and the Shameless Parody, ja se pysyi myydyimpien kirjojen listalla puolen vuoden ajan.
Muut Gerberin kirjat
Gerberin parodia elokuvana ajankohtaiseksi puheenaiheeksi nousseesta Narnia-sarjasta julkaistiin suomeksi vuonna 2006 nimellä Blarnia.
Demo (ravintola)
pienoiskuva|Ravintola Demo Uudenmaankadulla Helsingissä. Ravintola Demo on vuonna 2003 avattu ravintola Helsingissä Uudenmaankadulla. Ravintola Demo on keittiömestari Tommi Tuomisen johtaman, vuonna 2002 perustetun Liemi Ravintola -osakeyhtiön aputoiminimi.
Vuonna 2006 Demo valittiin vuoden ravintolaksi. Vuodesta 2007 alkaen ravintolalla on ollut tähti Michelin-oppaassa.
Marraskuussa 2014 ravintola vaurioitui rakennuksen sisäpihalla tehtyjen asfalttitöiden sytyttämän tulipalon vuoksi. Ravintolan keittiö ja sisustus uusittiin. Toiminta jatkui remontin jälkeen helmikuussa 2015. Toimintatapaa muutettiin niin, että tarjolla on ainoastaan keittiömestarin menu, josta voi valita 4-7 ruokalajin laajuisen kokonaisuuden.
Demon perustajiin kuuluva Teemu Aura suuntautui sittemmin 2011 perustetun Patisserie Teemu & Markuksen ja vuonna 2014 Helsingin Vanhan kauppahalliin perustetun kahvila-ravintola Storyn toimintaan.
RK 95 TP
Rynnäkkökivääri 95 taittoperä eli RK 95 TP on Sakon valmistama RK 62:n pohjalta suunniteltu rynnäkkökivääri. Sen 7,62×39 mm -kaliiperista mallia 7,62 RK 95 TP käytetään Suomen puolustusvoimissa yleisemmin käytetyn 7.62 RK 62 -aseen rinnalla taistelijan perusaseena tietyissä joukko-osastoissa. Kaupallisesti ase tunnetaan nimellä Sako M95.
Historia
Tarve parantaa rynnäkkökiväärin ampumaominaisuuksia ja lisätä aseen tulivoimaa käynnisti uuden version kehittämisen 1980-luvun lopulla myös Suomessa. Tavoitteena oli kehittää aseesta entistä tasapainoisempi ja monikäyttöisempi. Kokonaan uuden aseen kehittämiseen ei ryhdytty, vaan perusrakenne ja kaliiperi päätettiin pitää samana kuin rynnäkkökivääri 62:ssa.
Työ annettiin 1986 Valmetille. 1987 Sako ja Valmet yhdistettiin ja lopulta kehitys tapahtui Sako-nimen alla. Sakon ehdotus uudeksi rynnäkkökivääriksi vuonna 1990 kulki nimillä RK 90 ja M90. Sen muutokset kuitenkin todettiin liian radikaaleiksi ja massatuotantoon sopimattomiksi. Nämä asiat otettiin huomioon ja seuraavaksi tuotettiin yksinkertaistetumpi versio, RK 92 (M92), joka hyväksyttiin ja josta lopulta kehitettiin RK 95 TP. RK 95 TP:n näkyvin muutos suhteessa RK 92:een oli tähtäinten rakenne: takatähtäimessä luovuttiin tangenttimallista ja sen tilalle laitettiin kaksiasentoinen L-muotoinen tähtäinlevy jossa oli asetukset 150 ja 300 metrin matkoille.
Rakenne ja ominaisuudet
Tärkeä uudistus 7.62 rynnäkkökivääri 95 TP:ssä on aseen rekyylin pienentäminen. Piipun suussa on suujarru, joka vähentää ampujan olkapäähän kohdistuvaa iskua. RK 95 TP käyttäytyykin sarjatulella entistä rauhallisemmin. Kiväärikranaattien ampumismahdollisuus on yksi uuden aseen perusvaatimuksista. Kranaatti asetetaan aseen piipun suuhun, ja se saa toimintaenergiansa ruutikaasuista. Yleisimmin käytettyjä ovat sirpalekranaatit. Myös panssaria läpäisevien ontelokranaattien sekä valo- ja savukranaattien käyttö on mahdollista. Kiväärikranaattien suurin ampumaetäisyys on 300–400 metriä. Sirpalekranaattien tehokas vaikutussäde on 10–20 metriä ja ontelokranaattien panssarinläpäisykyky jopa 100–200 millimetriä.
thumb|RK 95 TP -rynnäkkökiväärin öljyämiseen ja puhdistukseen tarkoitettuja työkaluja (aseöljypullo, puhdistuspuikko ja öljyharja) sekä tähtäimensiirtoavain ja säilytyspussi. thumb|RK 95 TP esittelyssä Puolustusvoimain lippujuhlan päivänä 2014. RK 95 TP on varustettu Exelin valmistamalla FAL/Galil-tyyppisellä "luurankotaittoperällä" ja sillä on mahdollista ampua kiväärikranaatteja sekä käyttää äänenvaimenninta, valonvahvistinta, punapistetähtäintä ja tähtäinkaukoputkea. Rakenteellisina eroina RK 62:een verrattuna ovat jo mainittu taittoperä, tähtäinlaitteet, vaihdin, kranaatti-istukka, kaasuventtiili ja kannen kiinnitysruuvi. Lisäksi siihen voi kiinnittää M16-kiinnityksellä varustetun pistimen. Toisin kuin RK 62:ssa, 95 TP:n tähtäintä säädetään myös korkeussuunnassa etutähtäimestä. Aseen perän puhdistusvälinetilaa on pienennetty, ja kierteellä kiinnittyvät puhdistuspuikkojen varret eivät kolise. Uuden suujarrun ansiosta ase on RK 62:sta vakaampi ampua. Laatikon kannelle on kiristin, joka ehkäisee kannen aukeamisen iskusta ja pitää takatähtäimen paikoillaan käytössä kuluneissakin aseissa (vrt. vanhojen RK 62:n löysät kannet). Ase on aikaisempia malleja etupainoisempi.
Aseen käyttö ja tulevaisuus puolustusvoimissa
Alkuperäinen ajatus oli, että Suomen puolustusvoimat korvaisi RK 62 -aseet asteittain RK 95 TP -malleilla. Esimerkiksi Kainuun prikaatissa sotilaspoliisit ja jääkärit käyttävät sitä, ja Kaartin jääkärirykmentin Kaartin pataljoonassa sekä Porin prikaatiin kuuluvassa Säkylän Huovinrinteen varuskunnassa kaikki varusmiehet varustetaan RK 95 -aseilla. Myös osa rauhanturvatehtävissä työskentelevistä on jo pidempään varustettu kyseisellä aseella. Aseita kuitenkin tilattiin vain yksi erä, ja niiden valmistus lopetettiin 1997. Silloinen puolustusministeri on helmikuussa 2012 todennut vastauksena kirjalliseen kysymykseen, että Suomen nykyinen rynnäkkökiväärikalusto säilyy käyttökelpoisena noin vuoteen 2035 asti, ja tätä ennen – noin 2020-luvun alkupuolella – on päätettävä rynnäkkökiväärien käytön jatkamisesta tai uuden aseen hankkimisesta. Turun Sanomat uutisoi 2. joulukuuta 2012, että korvaavan aseen etsintä on jo alkanut, ja että ensimmäiset joukot saattaisivat saada uusia aseita jo tällä vuosikymmenellä. Sakon vuodesta 2000 omistava Beretta esitti Beretta ARX 160 -rynnäkkökivääriä Puolustusvoimille korvaavaksi aseeksi vuonna 2013, mutta Puolustusvoimat luopui suunnitelmista hankkia uutta asetta lähitulevaisuudessa ja päätyi sen sijaan parantamaan RK 62:n ominaisuuksia muokkaamalla aseen RK 62M -malliseksi.
Helsingin Sanomat uutisoi 20. helmikuuta 2015, että RK 95 -rynnäkkökivääreihin ollaan asentamassa nopealla aikataululla lisävarustekiskot, jotta niihin voidaan asentaa esimerkiksi punapistetähtäimiä tai valonvahvistimia. Uutisessa jalkaväen tarkastaja Jukka Valkeajärvi kommentoi, että tavoitteena on hankkia muutaman vuoden sisällä kaikkiin RK 95 -aseisiin optiset tähtäimet.
SAKOn tehtaalta uskotaan olevan kadoksissa 17 rynnäkkökivääriä vuodelta 1995.
Erich Juskowiak
thumb|Erich Juskowiakin hautakivi. Erich Juskowiak (7. syyskuuta 1926 Oberhausen – 1. heinäkuuta 1983 Dortmund) oli saksalainen jalkapalloilija.
Juskowiak kuului Länsi-Saksan maajoukkueeseen vuosina 1951–1959 ja oli mukana maan vuoden 1958 MM-kisojen joukkueessa. Urallaan hän pelasi maajoukkueessa yhteensä 31 ottelua ja teki niissä neljä maalia. Seurajoukkuetasolla Juskowiak edusti FC 08 Oberhausenia, RW Oberhausenia, Wuppertalia ja Fortuna Düsseldorfia.
Brian’s
Brian's on jääkiekkoon keskittyvä maalivahdinvarustemerkki, joka valmistaa muun muassa räpylää, kilpeä, patjoja, ylävartalosuojia ja housuja. Brian's valmistaa varusteensa Kanadassa. Brian's:n tehdas sijaitsee Kingsvillen kaupungissa Ontariossa.
thumb|100px|Ray Emery
Historiaa
Brians on teki itseään tunnetuksi hienoilla kuvioinneilla varusteissaan, ennen kuin ne alkoivat yleistyä. Brian's:lle tuli uusi omistajatiimi vuonna 2004, kun mm omat työntekijät Reo Roy ja Ben Ward osti Brian's Custom Sports:n. Tämän johdosta Brian's teki paluuta markkinoille. Brian's:n loi uuden mallin DX2, joka on uuteen V-tyyliin perustuva malli. Myös custom-palvelut kokivat ison mullistuksen.
Magnus Ekblad
thumb|150px|Magnus Oskar Severin Ekblad. Magnus Oskar Severin Ekblad (6. syyskuuta 1887 Sundsvall – murhattu 9. helmikuuta 1921 Turku) oli jääkärikapteeni. Hänen vanhempansa olivat kauppias Mårten Ekblad ja Maria Sofia Österbacka. Magnus Ekblad kirjoitti ylioppilaaksi Kokkolan ruotsalaisesta yhteiskoulusta vuonna 1909 ja liittyi Vaasalaiseen osakuntaan. Vuodet 1909–1911 hän vietti Yhdysvalloissa, missä työskenteli harjoittelijana eri tehtaissa. Vuodet 1911–1914 hän opiskeli sekä Teknillisen korkeakoulun koneinsinööriosastossa, että Helsingin yliopiston filosofisen tiedekunnan maanviljelystaloudellisessa osastossa. thumb|left|250px|Jääkäripataljoona 27:n 4. komppania. Magnus Ekblad liittyi vapaaehtoisena Saksassa sotilaskoulutusta antavaan (Pfadfinder-kurssi) jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan 25. helmikuuta 1915, josta hänet siirrettiin 21. joulukuuta 1915 4. komppaniaan. Pataljoonan täydennyspataljoonaan hänet siirrettiin 24. toukokuuta 1916 ja takaisin 4. komppaniaan 23. toukokuuta 1917.
Brian’s
Brian's:n käyttäjät
Moni huippumaalivahti käyttää Brian's:in varusteita. Suomalaisista Petri Vehanen, Mika Noronen, Riku Helenius ja Ari Sulander käyttävät Brian's:n varusteita. Myös kanadalaiset Manny Legacé ja Ray Emery luottavat Brian's:n varusteisiin.
Brian's:n mallit
Brians toi markkinoille 2009 kaudelle uuden Zero G-linjan jonka tuotteiden ensimmäiset versiot tulivat suomeen marraskuussa 2008. Tämän mallin käyttäjiksi siirtyi useita NHL- ja muita ammattilaisia. Brian's:in 2008 mallit ovat Thief ja DX2. Vanhempia malleja ovat Demon ja Beast. Junioreille on myös oma DX4-linja.
Brian's:n custom-palvelut
Yksi osa-alue mikä tekee Brian's:sta suositun, ovat heidän custom-palvelunsa. Halutessaan käyttäjä voi "customoida" varusteitaan, eli niitä muokataan varusteet yksilöllisesti käyttäjän haluamalla tavalla. Esimerkiksi patjoihin voi saada pidemmän reisiosan, remmit voidaan sijoitella eri tavalla ja värit saa valita itse. Brian's tekee ehkä maailman hienoimmat kuvioinnit varusteisiinsa. Brians tuo kaudella 2011 Subzeron ja H serieksen markkinoille. Subzeron patjoja käyttävät esim. Chris Mason ja H seriestä Jaroslav Halak
John Dillon
thumb|John Dillon vuonna 1909. John Dillon (8. syyskuuta 1851 Blackrock, Dublinin kreivikunta, Irlanti – 4. elokuuta 1927 Lontoo, Iso-Britannia) oli irlantilainen poliitikko. Hän oli yksi Ison-Britannian parlamentissa toimineen ja Irlannin itsehallintoa (home rule) tavoitelleen Irlantilaisen puolueen johtajista. Hän toimi edustajana alahuoneessa vuosina 1880–1883 sekä 1885–1918 ja oli 1880-luvulla Irlannin itsehallintokamppailua johtaneen Charles Stewart Parnellin tärkeimpiä liittolaisia.
John Dillonin isä John Blake Dillon oli yksi Nuori Irlanti -liikkeen johtajista ja asui vuoden 1848 epäonnistuneen kapinan jälkeen vuoteen 1855 maanpaossa. Hänet valittiin parlamenttiin 1865, vuotta ennen kuolemaansa. John Dillon oli alkuperäiseltä koulutukseltaan lääkäri, mutta omistautui pian valmistumisensa jälkeen politiikalle. Hänet valittiin parlamenttiin ensi kerran vuonna 1880 Tipperarysta. Hyökkäävien puheidensa vuoksi hänet erotettiin useita kertoja määräajaksi parlamentista. Dillon oli mukana myös Irlannin maaliiton radikaalissa toiminnassa ja oli sen vuoksi vangittuna toukokuusta 1881 toukokuuhun 1882 Kilmainhamin vankilassa Dublinissa, jossa myös Parnell istui lokakuusta 1881 alkaen. Dillon jäi terveyssyistä pois parlamentista vuonna 1883, mutta palasi kaksi vuotta myöhemmin Mayon edustajana. Hän tuki innokkaasti William O’Brienin vuonna 1886 käynnistämää plan of campaign -kampanjaa, jossa maanvuokraajia kannustettiin maksamaan vain sen suuruista vuokraa, kuin mitä he itse pitivät kohtuullisena. Vuonna 1888 Dillon joutui olemaan tämän vuoksi kuuden kuukauden ajan vangittuna. Dillonin vuonna 1890 Australiaan tekemä agitaatiomatka johti uusiin syytteisiin kotimaassa, mutta päästyään oikeudenkäynnin ajaksi vapaalle jalalle hän matkusti turvaan Yhdysvaltoihin. Hän palasi seuraavana vuonna Irlantiin ja ilmoittautui viranomaisille.
Kun Parnellin maine tahrautui vuonna 1890 kiusallisessa avioeroskandaalissa, Dillon ja O’Brien asettuivat aluksi hänen tuekseen. Kun Irlantilainen puolue hieman myöhemmin hajosi kahtia kiistan seurauksena, Dillon liittyi niihin, jotka vaativat Parnellin väistymistä puolueen johdosta. Parnellin vastustajat perustivat lopulta oman puolueen, Irish National Federationin, ja Dillon toimi sen toisena puheenjohtajana Justin McCarthyn jälkeen vuosina 1896–1898. Vuonna 1900 hän tuki puolueen jälleenyhdistämistä John Redmondin johdolla. Dillon asettui tukemaan Britannian liberaalipuoluetta ja sen hallitusta vuodesta 1905 alkaen. Ensimmäisen maailmansodan aikana hän vastusti jyrkästi asevelvollisuuskutsuntojen ulottamista Irlantiin ja arvosteli vuoden 1916 pääsiäiskapinan kukistamisessa käytettyjä ankaria vastatoimia. Vastustaessaan Britannian sotaponnistusten tukemista hän ajautui eri linjoille Irlantilaista puoluetta johtaneen Redmondin kanssa. Redmondin kuoltua maaliskuussa 1918 Dillon kuitenkin valittiin hänen seuraajakseen puolueen johdossa. Puolueen kannatus romahti joulukuun 1918 vaaleissa ja Dillon hävisi omassa vaalipiirissään radikaalin Sinn Féin -puolueen Eamon de Valeralle. Pudottuaan parlamentista Dillon vetäytyi politiikasta.
John Dillonin poika James Dillon oli vuosina 1959–1965 Fine Gael -puolueen puheenjohtaja.
Martti Tuukka
Martti Vilhelm Tuukka (ent. Tuukkanen) (10. marraskuuta 1891 Tampere – 5. syyskuuta 1945 Helsinki) oli suomalainen lavastaja ja näyttelijä.
Tuukan vanhemmat olivat seppä Mikael Tuukkanen ja Vilhelmina Simonsson. Hän aikoi ensin konepiirtäjäksi, mutta opiskeli isänsä kuoltua koristemaalariksi. Jo opiskeluaikanaan hän teki kulissimaalauksia Tampereen Työväen Teatterille, johon hänet palkattiin lavastajaksi. Vuonna 1913 Tuukka siirtyi lavastajaksi Tampereen Teatteriin, jossa häntä opasti näyttelijä-lavastaja Simo Kaario. 1926–1927 Tuukka perehtyi kulissimaalaukseen Tukholman kuninkaallisessa oopperassa kulissimaalari Thorolf Janssonin johdolla. Pääosin Tampereella Tuukka työskenteli vuoteen 1931 saakka, jolloin hän siirtyi Helsinkiin, Suomalaisen Oopperan lavastajaksi hänet oli siellä kiinnitetty jo 1928. Tunnetuimpia Tuukan lavastuksista lienevät Erkki Melartinin oopperan Aino (1935) ja Alexander Borodinin oopperan Prinssi Igor (1939) lavastukset. Lavastusnäyttelyihin hän osallistui heti ensimmäisestä vuonna 1924 järjestetystä näyttelystä alkaen. Tuukka oli mukana Suomen Lavastustaiteilijan Liiton toiminnasta alusta vuodesta 1928 asti, rekisteröidyn liiton ensimmäinen puheenjohtaja hän oli 1943–1945. Tuukka ryhtyi näyttelemään lavastustyönsä ohella jo 1914, vuodesta 1919 hän oli mukana useissa Erkki Karun Suomi-Filmi Oy:n elokuvissa sekä studiopäällikkönä, lavastusapulaisena että näyttelijänä. Tunnetuimpia näistä lienee lavastus ja kraatari Aapelin rooli Teuvo Puron ohjaamassa Aleksis Kiven teokseen Kihlaus perustuvassa elokuvassa 1922.
Tuukan puoliso vuodesta 1915 oli Emmi Maria Eskola (k. 1952).
Matti Anttonen
Vuosina 2017–2018 Anttonen toimi Suomen Ruotsin-suurlähettiläänä Tukholmassa. Hänen edeltäjänsä Jarmo Viinanen kutsuttiin etuajassa pois epäasiallisen käytöksen vuoksi. Anttonen toimi aiemmin Suomen Venäjän-suurlähettiläänä Moskovassa 2008–2012. Hän on toiminut myös taloudellisten ulkosuhteiden alivaltiosihteerinä.
Anttonen on koulutukseltaan kauppatieteiden maisteri Turun kauppakorkeakoulusta ja valtiotieteiden maisteri Turun yliopistosta. Hän astui ulkoministeriön palvelukseen 1986. Vuosina 1987–1991 hän oli avustajana ja lähetystösihteerinä Moskovan suurlähetystössä, sitten kolme vuotta Geneven pysyvässä edustustossa YK:ssa ja vuosina 1994–1996 hän vastasi ulkoasiainministeriössä EU–Venäjä-suhteista. Vuonna 1998 Anttonen nimitettiin Venäjän-yksikön päälliköksi ja vuonna 2001 ulkoasiainministeriön Itäosaston apulaisosastopäälliköksi. Vuosina 2002–2006 hän oli ministeri ja edustuston päällikön sijainen Suomen Washingtonin-suurlähetystössä Yhdysvalloissa ja sitten energiakoordinaattorina Helsingissä 2007–2008, kunnes hänet nimitettiin suurlähettilääksi Moskovaan.
Hr. Ms. Hermerlijn (F819)
Hr. Ms. Hermerlijn (runkonumero F819) oli Alankomaiden kuninkaallisen laivaston Roofdier-luokan fregatti.
Valmistus
Alus tilattiin Bostonista General Shipbuilding & Engineering Worksiltä, missä köli laskettiin 2. maaliskuuta 1953. Se laskettiin vesille 6. maaliskuuta 1954 ja valmistui 5. elokuuta.
Palvelus
Alus poistettiin palveluksesta ja romutettiin 1987.
Mädätys
Mädätys on orgaanisen aineksen anaerobista eli hapettomissa olosuhteissa tapahtuvaa hajoamista. Hajotuksesta vastaavat anaerobiset mikro-organismit. Mädätyksen tuotteena syntyy pääasiassa humusta vastaavaa kiintoainetta, vettä, hiilidioksidia ja metaanikaasua, joka voidaan hyödyntää energiantuotannossa. Hyvin toimivassa mädätysprosessissa syntyvän biokaasun metaanipitoisuus on 65–70 %. Typpiyhdisteet pelkistyvät ammoniakiksi ja rikkiyhdisteet rikkivedyksi, joka aiheuttaa mädätysprosessissa syntyvän pahan hajun. Mädätystä sovelletaan muun muassa eloperäisten jätteiden ja jäteveden käsittelyssä.
Mädätysprosessi käsittää neljä päävaihetta.
Salvadoraceae
Salvadoraceae on pieni kasviheimo koppisiemenisten Brassicales-lahkossa.
Tuntomerkit
Kasvit ovat melko rentokasvuisia, pienilehtisiä ja kaksikotisia, sekasopuisia (polygaamisia) tai kukiltaan kaksineuvoisia pensaita tai pieniä puita. Lehdet ovat vastakkaisesti ja melko nahkeita. Kukat ovat neljälukuisia, so. kukkalehtien perusluku on neljä. Niissä on silmuasennossaan kierteinen eli kontortti verhiö, joka koostuu tavallisesti kahdesta, kolmesta tai neljästä, harvoin viidestä verholehdestä ja on tyveltään kasvanut yhteen. Myös teriö voi olla kontortti, harvoin yhdislehtinen. Kukassa on toisinaan mesirauhasia. Heteet sijaitsevat kohdakkain verholehtien kanssa, ovat erillisiä paitsi tyveltään yhteen kasvaneita tai teriöön kiinnittyneitä. Sikiäin on joskus gynoforin päässä eli varrellinen ja yksi-, kaksi- tai nelilokeroinen, kahdesta emilehdestä muodostunut. Luotti on lyhyehkön vartalon päässä ja enintään hiukan liuskainen. Hedelmä on marja tai luumarja.
Salvadoraceae-kasvit ovat tanniinittomia, ja niiltä puuttuvat Brassicales-lahkolle ominaiset myrosiinisolut. Johtojänteissä on puusolukon ympäröimiä nilasaarekkeita. Kutikulan vaha on levymäisinä kiteinä. Siitepölyhiukkasessa on kolme pyöreää itureikää, ja sen pinta on verkkokuvioinen. Siemenaiheiden siitereikä eli mikropyle on joko ulomman, sisemmän tai molempien kalvojen muodostama. Ulkokalvo on 10–15 solukerroksen paksuinen, sisäkalvo kolmesta viiteen solukerrosta paksu. Siemenkuoren solukerroksista ulommaisin (eksotesta) on pylvästylppymäinen, ja sen soluseinät ovat hieman paksuuntuneet ja osittain limautuvia ja kiteitä sisältäviä; kuoren sisäosan eli tegmenin ulkokerroksen solut ovat syymäisiä mutteivät ligniinipitoisia. Alkion alkeislehdet ovat paksuja.
Levinneisyys
Heimo kasvaa Afrikassa, Madagaskarilla, Lähi-idässä ja Etelä-Aasiassa.
Elinympäristö
Salvadoraceae-heimon lajit ovat enimmäkseen kuivien kasvupaikkojen kasveja.
Luokittelu
Läheisin sukulaisheimo on Bataceae, jonka kanssa Salvadoraceae kuuluu yhteiseen kladiin Brassicales-lahkon evoluutiopuussa.
Vasili A. Arhipov
pienoiskuva|Neuvostoliiton diesel-käyttöinen hyökkäyssukellusvene B-59. Vasili Aleksandrovitš Arhipov (ven. Василий Александрович Архипов) (30. tammikuuta 1926 Moskovan alue – 19. elokuuta 1998 Moskovan alue) oli venäläinen Neuvostoliiton laivaston sukellusveneupseeri, arvoltaan vara-amiraali.
Arhipov osallistui nuoresta iästään huolimatta toiseen maailmansotaan ja palveli muun muassa K-19-sukellusveneellä. Arhipov yleni lopulta aina vara-amiraaliksi saakka sukellusveneiden taisteluosastossa.