cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tokugawa Ieyasu
Liittouma Odan kanssa
thumb|left|200px|[[Oda Nobunagan alueet vuonna 1582 (harmaalla) ja Tokugawa Ieyasun alueet vuodesta 1560 vuoteen 1589 (punaisella).]] Vuonna 1570 Ieyasu päätti siirtää pääkaupunkinsa Hamamatsuun ja jätti Okazakin poikansa Nobuyasun hallintaan. Tuolloin Ieyasu myös osallistui noin 5 000 sotilaalla Anegawan taisteluun, jossa hän taisteli yhdessä Nobunagan kanssa Azain ja Asakuran klaaneja vastaan. Taistelu päättyi Nobunagan ja Ieyasun voittoon, mutta vastustavat klaanit eivät kukistuneet vielä lopullisesti. Lokakuussa 1572 Shingen kokosi joukkonsa ja lähti marssimaan kohti Mikawaa. Mukanaan hänellä oli 20 000 omaa sotilasta sekä vahvistuksia Hōjōlta, jonka johtoon noussut Hōjō Ujimasa oli liittoutunut Takedan kanssa. Ieyasu sai apua Nobunagalta, joka kuitenkin kehotti useaan otteeseen pienempää armeijaa komentanutta Ieyasua perääntymään. Ieyasu ei suostunut tähän, ja joukot kohtasivat Mikatagaharan taistelussa lähellä Hamamatsun kaupunkia. Taistelu päättyi Shingenin voittoon, ja huomattavasti joukkoja menettänyt Ieyasu perääntyi linnaansa. Shingen ei kuitenkaan onnistunut hyödyntämään voittoaan vaan joutui palaamaan pääkaupunkiinsa, sillä hän pelkäsi Nobunagan hyökkäävän selustaansa.
Ieyasun ja Nobunagan onneksi Shingen menehtyi piiritystilanteessa tammikuussa 1573, ja häntä klaanin johtoon seurasi vähemmän kyvykäs Takeda Katsuyori. Vuonna 1575 Katsuyori piiritti Nagashinon linnan, mutta ei saanut vallattua tätä useista yrityksistä huolimatta. Samalla Ieyasu oli pyytänyt Nobunagalta apua, ja tämä saapui henkilökohtaisesti yhdessä Ieyasun kanssa taistelupaikalle. Taistelussa Nobunagan ja Ieyasun 38 000 sotilaan armeija tuhosi Katsuyorin 15 000 sotilaan joukot, joista vain 3 000 pääsi pakenemaan Katsuyori mukanaan. Vuonna 1579 Ieyasun vaimoa ja vanhinta poikaa Matsudaira Nobuyasua syytettiin salaliitosta Nobunagaa vastaan yhdessä Takeda Katsuyorin kanssa. Nobunagan tytär Tokuhime oli naimisissa Nobuyasun kanssa ja paljasti isälleen anoppinsa aikeet. Nobunaga vaati Ieyasua rankaisemaan perhettään, ja tämä määräsi vaimonsa teloitettavaksi ja Nobuyasun tekemään seppukun. Sota Takedaa vastaan päättyi lopulta vuonna 1582, kun Odan, Tokugawan ja Hōjōn liittouma valloitti Kain provinssin. Useat Katsuyorin alaiset hylkäsivät Takedan ja siirtyivät tämän vastustajien puolelle. Lopulta Katsuyori sekä tämän vanhin poika Takeda Nobukatsu jäivät kiinni Temmokuzanin taistelussa, ja heidät pakotettiin tekemään seppuku.
Vuonna 1582 Ieyasu sai kuulla, että Akechi Mitsuhide oli pettänyt Nobunagan, joka oli pakotettu tekemään seppukun. Ieyasu oli tuolloin kaukana omalta alueeltaan ja alkoi kiirehtiä takaisin Mikawaan vältellen Mitsuhiden joukkoja. Viikko Mikawaan saapumisen jälkeen Ieyasun armeija lähti marssimaan kohti Mitsuhidea kostaakseen tälle Nobunagan kuoleman. He olivat kuitenkin myöhässä, ja saivat tietää Hideyoshin jo kukistaneen Mitsuhiden Yamazakin taistelussa. Nobunagan kuoleman myötä tämän hallinnoimat provinssit vapautuivat kilpailulle. Kain provinssia komentanut Kawajiri Hidetake tappoi yhden Ieyasun avustajista. Ieyasu hyökkäsi välittömästi Kain provinssiin ja otti sen hallintaansa. Hōjō Ujimasa vastusti tätä lähettämällä paljon suuremman armeijansa provinssiin, mutta Ieyasu ja Ujimasa pääsivät yhteisymmärrykseen ennen yhtäkään taistelua. Ieyasu sai tämän myötä haltuunsa Kain ja Shinanon provinssit, kun taas Hōjō otti itselleen Kazusan provinssin.
Ieyasu ja Hideyoshi
Vuonna 1584 Ieyasu päätti kannattaa Nobunagan vanhinta poikaa, Oda Nobukatsua, taistelussa Hideyoshia vastaan, minkä syyksi hän ilmoitti uskollisuutensa Nobunagan muistoa kohtaan. Taistelut alkoivat Owarin ja Isen provinsseista, joissa Nobukatsu sai haltuunsa muutamia linnoituksia. Hideyoshi vastasi lähettämällä armeijansa Owariin, mutta selvää lopputulosta ei saatu kuukausien taisteluiden jälkeenkään. Hideyoshi päätti lopettaa taistelut neuvotteluilla ja teki rauhan Nobukatsun kanssa. Hideyoshi kehotti Nobukatsua tarjoamaan myös Ieyasulle rauhaa. Koska Ieyasu oli taistellut alun perin Nobukatsun pyynnöstä, ei hänellä ollut syytä kieltäytyä. Rauhan myötä Hideyoshi adoptoi Ieyasun toisen pojan Ogimarun.
Hideyoshin nousun myötä Ieyasun rivit alkoivat hajota. Ieyasua pienestä asti palvellut Ishikawa Kazumasa päätti jättää paikkansa Okazakin linnassa ja siirtyi Hideyoshin palvelukseen Osakaan. Lisäksi muun muassa Ogasawara Sadayoshi ja Mizuno Tadashige jättivät Ieyasun, sillä he uskoivat tämän aseman horjuneen. Hideyoshin ja Tokugawan välit pysyivät samanlaisina parin vuoden ajan, eikä Ieyasu suostunut virallisesti tunnustamaan Hideyoshia Nobukatsun kehotuksista huolimatta. Lopulta Hideyoshi kuitenkin alkoi suostutella tätä puolelleen, ja ehdotti Ieyasulle avioliittoa sisarpuolensa Asahi-himen kanssa. Ieyasu suostui, mutta vaati Hideyoshia puolestaan suostumaan kolmeen ehtoon. Näiden mukaan Ieyasun pojan Naganarun tuli olla isänsä seuraaja, tätä ei otettaisi Hideyoshin panttivangiksi ja tämän tuli periä kaikki Ieyasun neljä provinssia. Ieyasu ja Hideyoshi eivät kuitenkaan tavanneet toisiaan häissä, eikä heidän suhteensa muuttunut näkyvästi.
thumb|250px|Ieyasun ja Hideyoshin käyttämä [[go-lauta.]] Vuonna 1586 Hideyoshi kutsui Ieyasun Osakaan vierailulle ja lähetti samalla oman äitinsä vierailulle Okazakiin, eli käytännössä toimimaan Ieyasun panttivankina Osakan vierailun ajaksi. Ieyasu päätti viimein lopettaa Hideyoshin vastustamisen ja saapui tunnustamaan liittoa Hideyoshin kanssa. Hideyoshi vastasi Ieyasun eleeseen lukuisin lahjoin ja saattoi tämän kädestä pitäen linnaansa ennen muita vieraitaan.
Vuonna 1590 Hideyoshi aloitti sodan yhä itsenäistä Hōjō Ujimasaa vastaan. Hideyoshi oli useaan otteeseen pyytänyt tätä taipumaan alaisuuteensa, mutta Ujimasa ei ollut suostunut. Koska Ieyasu oli lähimpänä Hōjōa, hänen taakkansa sodassa oli myös sotilaallisesti hyvin suuri. Ieyasu marssi Tōkaidōta pitkin Hōjōn pääkaupunki Odawaraan ja valtasi matkalla olleet linnoitukset. Odawarassa hän kohtasi piiritysjoukot, ja kuuden kuukauden piirityksen jälkeen Hōjō antautui. Ujimasa joutui tekemään seppukun yhdessä veljensä Ujiterun ja kahden vanhemman neuvonantajansa kanssa. Piirityksen aikana Hideyoshi tarjosi Ieyasulle kahdeksaa Kantōn provinssia, mikäli tämä luopuisi viidestä jo hallitsemastaan provinssista. Ieyasu suostui ja otti haltuunsa Hōjōlle kuuluneet alueet. Hän valitsi yllättäen uudeksi pääkaupungikseen pienen Edon sen sijaan, että olisi muuttanut Odawaraan tai Kamakuraan.
Vuonna 1592 Hideyoshi hyökkäsi Koreaan tarkoituksenaan vallata sekä Korea että Kiina. Ieyasu ei syrjäisen sijaintinsa takia osallistunut sotilaallisesti kampanjaan, mutta otti osaa sotaneuvostoon sekä toimi Itä-Japanin daimioiden komentajana. Korean sota vahvisti Ieyasun asemaa entisestään, sillä hän ei useista muista daimioista poiketen menettänyt lainkaan joukkoja eikä resursseja. Toukokuussa 1598 heikentynyt ja pian menehtyvä Hideyoshi nimitti viiden vanhimman neuvoston, jonka oli määrä toimia sijaishallitsijana, kunnes Hideyoshin seuraaja Toyotomi Hideyori olisi tarpeeksi vanha nousemaan valtaan. Neuvostoon hän valitsi Maeda Toshiien, Mōri Terumoton, Ukita Hideien, Uesugi Kagekatsun ja Ieyasun. Neuvoston tuli toimia yhteistyössä viiden aikaisemmin nimetyn bugyōn kanssa.
Sekigaharan sotaretki
thumb|250px|[[Sekigaharan taistelua kuvaava sermi.]] Hideyoshi menehtyi sairauteensa 18. syyskuuta 1598, ja valta siirtyi vanhimpien neuvostolle. Pian Ieyasu päätti solmia useita poliittisia avioliittoja pojilleen ja tyttärilleen, mikä oli ollut kiellettyä Hideyoshin aikana. Tämä sai osan daimioista vihastumaan, ja erityisesti bugyō Ishida Mitsunari vastusti tekoa ja valitti tästä neuvoston vanhimmalle jäsenelle, Toshiielle. Ieyasun onneksi Toshiie kuitenkin menehtyi seuraavana vuonna, ja suuri osa Maedan alaisista liittoutui Ieyasun kanssa. Ieyasun vastustus keskittyi lähinnä Ishida Mitsunariin, joka jopa yritti murhauttaa Ieyasun. Myös Mitsunari sai kokea osansa vastustajiensa vihasta, sillä Ishidan vieraillessa Maedan kuolinvuoteella Osakassa linnassa olleet Ieyasun liittolaiset suunnittelivat Mitsunarin murhaamista. Mitsunari kuitenkin pakeni ja päätyi saamaan suojelua itse Ieyasulta.
Tässä vaiheessa lähes jokainen Japanin daimio oli valinnut puolensa joko Mitsunarin tai Ieyasun joukoissa. Ieyasun liittouma koostui lähinnä Itä-Japanin provinssien daimioista, joihin kuuluivat muun muassa Date-, Mogami-, Satake- ja Maeda-klaani. Mitsunari puolestaan liittoutui muun muassa Ukita Hideien, Mori Terumoton, Uesugi Kagekatsun sekä useiden Itä-Japanin daimioiden kanssa. Daimioiden välit kiristyivät entisestään, kun Ieyasu sai tietää Uesugi Kagekatsun rakentaneen uutta linnaa Kazashigaharaan. Ieyasu pyysi tätä saapumaan luokseen selvittämään aikeitaan, mutta Kagekatsu ei suostunut lähtemään alueeltaan. Lisäksi Ieyasun lähettiläs oli joutua Kagekatsun teloittamaksi.
Ieyasu päätti marssia Uesugia vastaan ja lähti Osakasta 18. kesäkuuta 1600. Matkalla Ieyasu sai kuitenkin tietää Mitsunarin aloittaneen sodan häntä vastaan lännessä ja päätti kääntyä tätä vastaan. Uesugin hän jätti liittolaistensa Date Masamunen ja Mogami Yoshiakin hoidettavaksi. Ieyasu marssi liittolaisinaan Tōkaidōta pitkin samalla, kun hänen poikansa Hidetada kulki Nakasendōa pitkin 38 000 sotilaan voimin. Taistelu Sanada Masayukia vastaan kuitenkin hidasti Hidetadan joukkoja, eivätkä ne ehtineet lopulliseen taisteluun. 21. lokakuuta 1600 Mitsunarin ja Ieyasun joukot kohtasivat ratkaisevassa taistelussa Sekigaharassa, jossa kohtasi 160 000 sotilasta ja jota pidetään yhtenä Japanin historian tärkeimmistä. Taistelu päättyi Ieyasun lopulliseen voittoon. Länsi-Japanin liittouma tuhoutui, ja taistelua seuraavina päivinä Mitsunari sekä usea muu liittouman johtaja vangittiin ja tapettiin.
Tokugawa-shōgunaatti
thumb|175px|Ieyasu shōgunina. Sekigaharan voiton jälkeen Ieyasu jakoi daimioiden läänitykset uudestaan ja palkitsi näin uskollisina pysyneitä vasallejaan. Taistelua edeltäneistä 214 daimiosta 87 oli taistellut Mitsunarin puolella, ja näistä 81 menetti joko henkensä tai läänityksensä. Ieyasu nimitti edesmenneiden daimioiden tilalle hänelle mieluisia henkilöitä, ja läänitysten uudelleenjärjestelyn jälkeen Japanin daimioista noin puolet kuului Tokugawan klaaniin. Hideyorille Ieyasu myönsi Osakan linnan sekä Settsun, Kawachin ja Izumin provinssit, jotka muodostivat yhteensä 650 000 kokun läänin. Hän myös järjesti oman tyttärensä avioitumisen nuoren Hideyorin kanssa.
24. maaliskuuta 1603 keisari Go-Yōzei nimitti Ieyasun virallisesti shōguniksi. Edellinen vastaavan tittelin haltija oli ollut Nobunagan vuonna 1575 syrjäyttämä Ashikaga Yoshiaki. Sen sijaan Nobunaga ja Hideyoshi eivät voineet nousta vastaavaan asemaan, koska eivät kuuluneet Minamoton sukuun. Ieyasu jäi eläkkeelle vuonna 1605, ja shōguniksi nousi hänen poikansa Tokugawa Hidetada. Käytännössä Ieyasu toimi kuitenkin kuolemaansa saakka todellisena hallitsijana. Ieyasu palasi Sunpuun, mutta valvoi samalla Edon linnan rakentamista. Rakennusurakka kesti useita vuosia, ja kaikki daimiot määrättiin osallistumaan sen kustannuksiin. Ieyasu valvoi myös Japanin suhteita Alankomaiden, Englannin ja Espanjan kanssa. Hän salli hollantilaisten käydä vapaasti kauppaa Japanissa ja rakentaa tehtaan Hiradoon. Hän myös pyrki lisäämään kauppaa erityisesti Espanjan siirtomaiden kanssa.
Vuonna 1614 Ieyasu ja Hideyori ajautuivat sotaan, mitä seurasi Osakan piiritys. Ieyasu oli jo pitkään pyrkinyt eristämään Hideyorin ja kehottanut tätä käyttämään varojaan kalliisiin rakennushankkeisiin. Lopulta kaksikon välit kiristyivät entisestään, ja Ieyasu lähti marssimaan kohti Osakaa Sunpusta, samalla kun Hidetada johti toista armeijaa Edosta. Hideyori pyysi apua kaikilta daimioilta, mutta nämä eivät suostuneet nousemaan Ieyasua vastaan, ja Hideyori joutui tyytymään 90 000 omaan sotilaaseensa. Samalla daimiot tarjosivat apuaan Ieyasulle, jonka 94 000 sotilaan armeija piiritti Osakan linnan. Piirityksen aikana ei käyty juurikaan taisteluita, mutta sen sijaan Ieyasu määräsi kaupungin pommitettavaksi. Hän yritti saada vastustajansa antautumaan uhkaamalla Hideyarin äitia, Yodo-donoa, ja määräsi tämän oleskelutilat tulitettaviksi. Samalla Ieyasu lähetti kehotuksen rauhaan ja ehdotti joko Yodo-donon antautumista panttivangiksi Edoon tai linnan vallihautojen täyttämistä. Linnan puolustajat päättivät toteuttaa jälkimmäisen, ja Ieyasun joukot täyttivät kaikki linnan vallihaudat sisimmäistä lukuun ottamatta. Ei kuitenkaan kulunut kauan kunnes Ieyasu sai tietää Osakan joukkojen salaa kaivavan vallihautoja esiin ja värväävän lisää joukkoja. Ieyasu vastasi tähän lähettämällä jälleen joukkonsa länteen, mutta tällä kertaa Hidetada toimi armeijan ylimpänä komentajana. Taistelu päättyi Ieyasun voittoon, ja Hideyorin itsemurhaan. Ieyasu myös teloitti Hideyorin kahdeksanvuotiaan pojan, minkä myötä hän poisti Toyotomin uhan lopullisesti.
Ieyasu menehtyi vuonna 1616 luultavasti vatsasyöpään. Ennen kuolemaansa hän ehti tavata ystäviään ja antaa alaisilleen viimeiset määräyksensä palvella uutta shōgunia. Ieyasulle annettiin hänen kuolemansa jälkeen nimi Tōshō Daigongen. Hänet haudattiin Kunōzaniin temppeliin, ja vuoden kuluttua hänen ruumiinsa siirrettiin Nikkōhon.
Hilkka Ravilo
Hilkka Eeva Ravilo (s. 18. marraskuuta 1940 Kiuruvesi) on suomalainen kirjailija.
Ravilon vanhemmat olivat pienviljelijä Juho Arpiainen ja Liisa Reme. Hän kävi kansakoulun Kiuruvedellä sekä myöhemmin reikäkorttilävistys-, puhtaaksipiirustus- ja konekirjoituskurssit. Hän on työskennellyt kotiapulaisena, reikäkorttilävistäjänä, piirtäjä-konekirjoittajana, edustustilan emäntänä, hotellin keittiöapulaisena, miesten asuntolan siivoojana, puhelinvaihteen hoitajana, konekirjoittajana ja tekstinkäsittelijänä. Esikoisromaaninsa Kuin kansanlaulu hän julkaisi vuonna 1991. Ravilon kirja Mesimarjani, pulmuni, pääskyni oli Finlandia-palkintoehdokkaana 1997. Ravilo on asunut Kiuruvedellä vuoteen 1957 ja sittemmin hän on asunut Kuopiossa, Leppävirralla, Lohjalla ja viimeksi Heinävedellä.
Vaisigano
Vaisigano on yksi Samoan hallintoalueista. Se sijaitsee Savai’in saaren luoteisosissa. Sen pinta-ala on 178 km² ja väkiluku oli vuoden 2016 väestönlaskennassa 6 543.
Osakeryhmä
Osakeryhmää koskee jakamattomuuden periaate. Samaan osakeryhmään kuuluvia osakkeita ei saa erikseen merkitä, luovuttaa tai muulla tavoin siirtää tai pantata. Tästä on poikkeuksena se, jos huoneisto jaetaan tai osa siitä yhdistetään toiseen huoneistoon.
Osakeryhmän osakkeiden lukumäärä suhteutetaan usein osakehuoneiston kokoon. Nykyään lukumäärä vastaa yleensä osakehuoneiston pinta-alaa joko suoraan tai jonkin kertoimen mukaan. Tämä ei ole kuitenkaan välttämätöntä. Varsinkin vanhoissa yhtiöissä lukumäärä saattaa poiketa huoneiston suhteellisesta pinta-alaosuudesta. Osakeryhmä saattaakin koostua vain yhdestä tai kahdesta osakkeesta huoneiston koosta riippumatta. On myös mahdollista, että asunto-osakkeiden lukumäärät on suhteutettu asuntojen pinta-alaan, mutta autotalliosakkeiden lukumäärä on sama autotallin koosta riippumatta. Osakemäärä määrittelee osakkaan äänimäärän yhtiössä. Onkin suositeltavaa, että osakkeiden lukumäärä mitoitetaan vastaamaan huoneiston osuutta koko yhtiön omaisuudesta. Tällöin poikkeava osakelukumäärä ei tuota yhdelle osakkaalle perusteetonta äänivaltaa muiden osakkaiden kustannuksella.
On Stage
On Stage on hard rock -yhtye Rainbow'n vuonna 1977 julkaisema live-albumi.
Nauhoitus ja sisältö
Albumi on nauhoitettu yhtyeen Rising-albumin jälkeisellä maailmankiertueella vuoden 1976 lopulla ja albumilla soittaa kyseisen albumin kokoonpano. Esitykset ovat peräisin Länsi-Saksassa ja Japanissa järjestetyistä konserteista. Albumin kappalemateriaali painottuu vahvasti esikoisalbumin materiaaliin. Kuudesta kappaleesta neljä on peräisin kyseiseltä albumilta ja Rising-albumilta on mukana vain osa "Starstruck"-kappaletta, joka sisältyy "Man on the Silver Mountain"in ja "Blues"-instrumentaalin muodostamaan medleyhen. Levy sisältää kaksi coveria; Ritchie Blackmoren entisen yhtyeen Deep Purplen "Mistreatedin", joka täyttää "Catch the Rainbow’n" tapaan yhden albumipuoliskon, sekä alun perin The Yardbirdsin esittämä "Still I'm Sad", joka julkaistiin debyyttialbumilla instrumentaaliversiona. On Stagen liveversiolle sisältyy myös laulu. "Sixteenth Century Greensleeves" sisältää Blackmoren ja Tony Careyn soittaman uuden intron. Avausraita "Kill the King" sisältyi albumille, vaikka siitä ei ollut vielä lainkaan studioversiota. Kappaleen studioversio ilmestyi seuraavalla studioalbumilla Long Live Rock 'n' Rollilla vuonna 1978. Albumin avaa Ihmemaa Oz -elokuvasta otettu kuuluisa kohtaus "Over The Rainbow", joka kuultiin lähes kaikissa yhtyeen konserteissa. Albumin on tuottanut jo edellisillä albumeilla mukana ollut Martin Birch. Albumi julkaistiin tuplana ja avattavilla kansilla joista löytyy kuvia yhtyeestä sekä tietoja kiertueesta ja jättimäisestä sateenkaari-lavasteesta.
Albumi mediassa
On Stage nousi Britannian albumilistalla sijalle 7. ja top-30:neen useassa maassa. Yhdysvalloissa albumi jäi sijalle 65. Singlenä julkaistiin "Kill the King", mukanaan "Man on the Silver Mountain" ja "Mistreated". Single nousi top-50:neen Britanniassa.
Allmusic.com-sivuston arvostelija kehuu albumin soitantaa mutta kritisoi "jännitteen puuttumista ja löysää tuotantoa". Suomalaisen Deep-Purple.fi-sivuston arvostelijat kehuvat myös albumin musiikillisuutta, mutta kritisoivat sen lyhyyttä ja tiettyjen kappaleiden puuttumista. Myös albumin julkaisun aikaan brittiläinen musiikkilehdistö kritisoi albumin tuotantoa ja lyhyyttä, mutta etenkin Blackmoren kitarointi sai kehuja.
Albumin julkaistiin alun perin lähinnä koska tulevan Long Live Rock 'n' Roll-albumin nauhoitukset olivat viivästyneet miehistönvaihdosten takia. On Stage on tupla-albumiksi lyhyt, vain hiukan yli 60 minuuttia, kun kapasiteettia olisi yli 90 minuuttia ja yhtyeen konsertit kestivät tuohon aikaan lähes kaksi tuntia. Myös kappalevalikoimaa on kritisoitu, etenkin koska suosittu ja kiertueella soitettu "Stargazer" on jätetty pois. Myös poisjätettyjä kappaleita ovat "A Light in the Black" ja "Do You Close Your Eyes" joita soitettiin kiertueella kuten bootlegit osoittavat ja lisäksi yhtyeen konsertit sisälsivät runsaasti improvisaatiota ja sooloilua.
Polydorin julkaisema ensimmäinen remasteroitu versio sisältää varsinaisen albumin ilman bonus-materiaalia, mutta vuoden 2012 "Deluxe Edition" sisältää bonus-cd:n, joka tosin sisältää samoja kappaleita kuin varsinainen albumi, pois lukien "Do You Close Your Eyes".
Muut julkaisut 1976 kiertueelta
Vuonna 1990 julkaistiin Live in Germany 1976-niminen tuplalivealbumi, joka sisältää materiaalia neljältä Länsi-Saksan keikalta syyskuulta 1976, mukaan lukien On Stagelta puuttuvat "Stargazer"in ja "Do You Close Your Eyes"in. Sama albumi julkaistiin myöhemmin nimellä Live in Europe '76. Vuonna 2006 ja 2007 julkaistiin kokonaisuudessa kolme Länsi-Saksassa nauhoitettua konserttia nimikkeen Deutschland Tournee 1976 alla. Lisämateriaalilla varustettu "Deluxe Edition"-versio On Stage-albumista julkaistiin vuonna 2012, mutta uutena kappaleena mukana on vain "Do You Close Your Eyes".
LP 2
A-puoli B-puoli
Joensuun Metsäylioppilaat
Joensuun Metsäylioppilaat ry (JMYO) on Itä-Suomen yliopiston metsätieteen opiskelijoiden ainejärjestö, joka on perustettu vuonna 1982. Yhdistyksen tarkoituksena on kehittää Itä-Suomen yliopistossa, Joensuun kampuksella metsätieteiden opetusta ja tutkimusta, ajaa metsätieteiden opiskelijoiden yhteisiä etuja sekä edistää jäsentensä metsäalan, kulttuurin ja ruumiinkulttuurin harrastuksia.
Toiminta
Yhdistys tekee esityksiä ja aloitteita, harrastaa julkaisutoimintaa sekä järjestää esitelmä- ja keskustelutilaisuuksia, opintoretkiä ja urheilutilaisuuksia sekä pitää yhteyttä akateemisiin järjestöihin, metsäammattilaispiireihin ja alaa lähellä oleviin koti- ja ulkomaisiin järjestöihin.
Forstikaste
Ensimmäisen vuoden Itä-Suomen yliopiston metsätieteiden opiskelijat eli torstit, valitsevat opintojen alkupuolella keskuudestaan kurssin isännän ja emännän, jotka toimivat koko kurssin opiskelijoiden keulakuvina ja aloittavat kastetilaisuuden. Opiskelijat pukeutuvat kastettaan varten humoristisiin asuihinsa, mutta kasteen jälkeen torstit saavat pukea omat metsänvihreät opiskelijahaalarinsa ensimmäistä kertaa ylleen ja heidät ylennetään juhlallisesti forsteiksi. Forstikaste järjestetään vappuaattona klo 12.00 ja se aloittaa perinteisesti samalla Joensuun vapun juhlinnan.
Ensimmäinen Forstikaste järjestettiin vuonna 1986 Joensuun Vapaudenpuistossa torin laidalla, mutta silloin kastevesi kaadettiin vielä kastelukannusta. Vuodesta 1987 lähtien forstikaste on järjestetty Ilosaareen laguunissa tukkilaismeinikiä kunniottaen eli opiskelijat ovat temppuilleet itsensä tukkia pitkin hyiseen Pielisjokeen.
Vuonna 2017 kaste järjestettiin tilapäisesti Ilosaaren remontin vuoksi Jokiasemalla Joensuun Hasanniemessä, mutta kaste palautui vuonna 2018 takaisin Ilosaareen.
Joensuun Vappusoudut
Joensuun vappusoudut ovat Joensuun Metsäylioppilaiden vuodesta 2017 järjestämä soututapahtuma, jossa pääasiassa Itä-Suomen yliopiston ja Karelia-ammattikorkeakoulun eri ainejärjestöjen kasaamat joukkueet kisaavat toisiaan vastaan kirkkovenesoudussa. Soutuvesistönä toimii Pielisjoki, ja tapahtuma-alueena on ollut Jokiasema, Joensuun Hasanniemessä. Kilpailusuoritus alkaa lentävällä lähdöllä ylävirtaan päin, ja kääntöpoiju on noin 500 metrin päässä, joten kokonaismatkaksi tulee noin kilometri. Tyypillisesti tämä tarkoittaa, että voittoaika on hieman alle viisi minuuttia. Tapahtumaan osallistuu vuosittain satoja soutajia.
Räkäposkella
Räkäposkella-hiihto on Joensuun Metsäylioppilaiden järjestämä perinteinen helmikuussa järjestettävä hiihtotapahtuma, jossa hiihdetään yhtäjaksoisesti 12 tuntia joukkuehiihtona. Joukkueessa saa olla enintään 12 hiihtäjää, joista vähintään yhden täytyy olla koko ajan ladulla. Tapahtumapaikkana toimii aivan Itä-Suomen yliopiston kupeessa sijaitseva Mehtimäen hullunkolmio (pururata). Yksi kierros on pituudeltaan 1,6 kilometriä. Yhden joukkueen kierrosennätys on tällä hetkellä 670 kierrosta eli 1 072 kilometriä. Tiettävästi pisin yhden ihmisen hiihtämä matka tapahtuman aikana on 89 kierrosta eli 142,4 kilometriä. Kilpailussa palkitaan suurimman kierrosmäärän hiihtäneen joukkueen lisäksi muun muassa paras meininki sekä nopein ja hitain kierros.
Vänkäri
Joensuun Metsäylioppilaat ry julkaisee kaksi kertaa vuodessa, vappuna sekä joulukuussa oman ainejärjestölehtensä, jonka nimi on Vänkäri. Lehden toimituksesta vastaa ainejärjestön sisältä valitut toimittajat, jotka hoitavat lehden koonnin ja painatuksen. Lehdissä käsitellään yleensä julkaisujen välillä tapahtuneita asioita ja muutoksia ainejärjestöön liittyen.
Hallinto
Joensuun Metsäylioppilaat ry:n hallitukseen kuuluu 6-12 henkilöä, jotka valitaan lokakuussa järjestettävässä vaalikokouksessa.
Hallitus 2023
Puheenjohtaja: Matias Rissanen
Varapuheenjohtaja: Iikka Kynäslahti
Sihteeri: Anna Tynkkynen
Rahastonhoitaja: Rai Velasquez
KV-vastaava: Veera Hautala
Liikuntavastaava: Juuso Laajalehto
Tapahtumavastaavat: Anni Oinonen & Hanna Mäkkeli
Edunvalvontavastaava: Elisa Vuorimaa
Tiedotusvastaava: Juho Lehtola
Yrityssuhdevastaava: Saku Paukkunen
Hallituksen jäsen: Santtu Lehtonen
. . ..
Kirjanpitotoimihenkilö: Riku Ekman
IFSA-toimihenkilö: Lia Laukkanen
Vänkärin päätoimittaja: Matti Utriainen
Graafikkotoimihenkilö: Sandra Koponen
Santiago Pérez
Santiago "Santi" Pérez (s. 5. elokuuta 1977 Grado, Asturia, Espanja) on espanjalainen ammattilaismaantiepyöräilijä. Pérezin suurin saavutus on ollut toinen sija vuoden 2004 Espanjan ympäriajossa, jonka jälkeen hän kuitenkin jäi kiinni veritankkauksesta ja sai kahden vuoden kilpailukiellon.
Elämäkerta
Santiago Pérez Fernández syntyi Vega de Peridiellon kylässä, Asturian maakunnassa. Amatöörinä hän kilpaili asturialaisessa Caja Rural -joukkueessa. Voitettuaan etapin Navarran ympäriajossa 2001 siirtyi hän portugalilaiseen Barbot-Torrie-joukkueeseen, jonka väreissä hän voitti etapin saman vuoden Portugalin ympäriajossa. Seuraavana vuonna hän siirtyi espanjalaiseen, luokkaa kovempaa olevaan Comunitat Valenciana - Kelmeen. Tour de Romandiella Pérez sijoittui kokonaiskilpailussa neljänneksi, mutta Italian ympäriajossa hän kaatui 8. etapilla ja kallonmurtuma päätti koko kauden siihen.
Kaudeksi 2003 Álvaro Pino kiinnitti hänet sveitsiläiseen Phonakiin. Ensimmäinen kausi oli rikkonainen, mutta vuonna 2004 hän löi läpi sijoittumalla toiseksi Espanjan ympäriajossa, häviten vain puoli minuuttia voittaja Roberto Herasille. 30. lokakuuta kansainvälinen pyöräilyliitto kuitenkin ilmoitti että Pérezin 5. lokakuuta Sveitsissä antamasta verinäytteestä on löytynyt merkkejä veritankkauksesta. Phonak irtisanoi sopimuksen ja UCI antoi Pérezille kahden vuoden kilpailukiellon. Pérez kiisti syyllisyytensä. Kärsittyään kilpailukieltonsa hän on ajoi alemman tason ammattilaisjoukkueissa, ja lopetti uransa 2011.
Pesäpallon Valtakunnansarja 1938
Valtakunnansarjassa ei enää pelattu ns. Suomen B-mestaruudesta, vaan tuo titteli siirtyi ikään kuin Välisarjan mestarille. Aluemestarit pääsivät keväällä -39 karsimaan välisarjapaikoista (Kiri 2:n tilalla Mikkelin Ajo). Välisarjasta pudonneet Lahden Mailaveikot ja Savonlinnan Riento pääsivät myös karsintaan, koska Suursarjasta pudonnut Viipurin Pallonlyöjät lopetti pesäpallotoimintansa.
Karsinnat vuoden 1939 välisarjaan
Karsinnat pelattiin kesällä 1939 ennen sarjakauden alkua.
Nightmare (yhtye)
Nightmare (jap.ナイトメア, Naitomea) on japanilainen visual kei -yhtye, joka on perustettu vuonna 2000. Nightmare on tullut entistä tunnetummaksi muun muassa animesarjojen Death Note ja Claymore avulla, joissa soivat kappaleet "the WORLD" ja "Raison d'etre".
Yhtyeen musiikki on raskasta rockia yhdistettynä vahvaan bassolinjaan. Tavallisesti kappaleet ovat nopeita ja sähkökitaroiden osuus kuuluu musiikissa voimakkaasti yhdistettynä laulaja Yomin syvään ääneen, mutta joskus yhtye tekee myös hitaampia kappaleita. Ensimmäisen singlensä, jonka nimi on "-Believe-", Nightmare julkaisi elokuussa 2003.
Vuonna 2004 Nightmare julkaisi ensimmäisen DVD:n ja maxi-singlen hulluna alter ego -yhtyeenä, Sendai Kamotsuna.
Yomin monipuolinen ääni taipuu niin huutoon kuin kauniisiin ja melodisiin säveliin; häntä verrataankin usein Dir en greyn Kyoon. Ni~Ya on yhtyeen basisti. Rumpali Ruka kirjoittaa suurimman osan kappaleista. Sakito on yhtyeen johtaja. Hän säveltää Rukan jälkeen eniten ja soittaa nopeita sekä taidokkaita tuplaraitoja kitaralla Hitsugin kanssa.
Nightmaren suurimpia musiikillisia vaikuttajia ovat X Japan sekä Luna Sea.
Pierre Cochereau
Pierre Cochereau (9. heinäkuuta 1924 Saint-Mandé, Val-de-Marne – 6. maaliskuuta 1984 Lyon) oli ranskalainen urkuri ja säveltäjä.
Cochereau opiskeli Marcel Duprén johdolla. Hän pääsi Saint-Rochin kirkon urkuriksi Pariisissa 18-vuotiaana ja sai nimityksen Notre-Damen katedraalin urkuriksi vuonna 1955. Cochereau teki resitalistina kiertueita eri maanosissa, soitti myös merkittävien orkestereiden kanssa ja osallistui lukuisiin musiikkifestivaaleihin. Hän tuli tunnetuksi improvisaatiotaidoistaan. Hän teki uransa aikana myös yli 80 levytystä.
Cochereau perusti Lyonin kansalliskonservatorion ja johti konservatorioita myös Le Mansissa sekä Nizzassa. Hän oli mukana perustamassa Grand Prix de Chartres -urkukilpailua. Cochereau sai vuonna 1978 Kunnialegioonan upseerin arvon. Urkuri-tutkija Anthony Hammond kirjoitti hänestä elämäkertateoksen Pierre Cochereau – Organist of Notre-Dame.
I (kana)
い hiraganalla tai イ katakanalla ovat kaksi japanin kielen kirjoittamiseen käytettyä kana-merkkiä, jotka edustavat samaa tavua. Ne lausutaan, ja ne ovat kana-aakkostojen toisella sijalla a- ja u-tavujen välissä.
Alkuperä
Hiragana い on johdettu man'yōgana-merkistön kautta kanjista 以 ja katakana イ kanjista 伊.
Latinisaatio
Kanat latinisoidaan samalla tavalla sekä Hepburn-, Kunrei-shiki että Nihon-shiki-järjestelmissä: « i ».
Kirjoitus
thumb|right|Vetojen järjestys merkille い. Hiragana い kirjoitetaan kahdella vedolla:
thumb|right|Vetojen järjestys merkille イ. Katakana イ kirjoitetaan kahdella vedolla:
Naamio (kosmetiikka)
thumb|Naamio levitettynä naisen kasvoille. thumb|upright|Mutanaamiohoidosta nauttiva mies. Naamio tai kasvonaamio on kosmetiikassa kasvoille levitettävä aineyhdiste, jonka päätarkoitus on kasvojen ihon hoito. Naamio levitetään usein voiteena kosmeettisen hoidon päätteeksi noin 15–30 minuutiksi.
Naamiot voidaan jakaa hoitaviin naamioihin ja kauneusnaamioihin. Hoitavilla naamioilla on syvä ja pitkäaikainen vaikutus. Ne voidaan jakaa plastisiin eli muotoileviin naamioihin, biologisiin naamioihin ja puhdistaviin naamioihin. Plastinen naamio levitetään kasvoille lämpimänä. Kun se kylmenee, se kovettuu ja muodostaa iholle kalvon, joka estää kasvolihaksia toimimasta. Tämän tavoitteena on rentouttaa ilmelihaksia, parantaa pintaverenkiertoa ja aineiden imeytymistä sekä supistaa ihohuokosia. Plastisia naamioita ovat esimerkiksi vaha- ja parafiininaamiot, savinaamiot, geelimäiset kasvisuutepohjaiset naamiot sekä kipsinaamiot.
Biologinen naamio sisältää rasva-aineita ja kasviuutteita, joiden tarkoitus on elvyttää ihon toimintoja ja kosteuttaa ihoa. Biologiset naamiot ovat usein voidemaisia ja hyytelömäisiä. Niihin kuuluvat esimerkiksi kasviuute- ja yrttinaamiot, hedelmänaamiot, merilevänaamiot, lesitiininaamiot, happinaamiot, kuitunaamiot, couperosanaamiot, öljynaamiot, oluthiivanaamiot sekä bioaktiivisia tehoaineita ja kosteustekijöitä sisältävät naamiot.
Puhdistavalla naamiolla liuotetaan sarveistuneita soluja, poistetaan ihoon kertyneitä kuona-aineita sekä normalisoidaan talineritystä. Puhdistavia naamioita ovat esimerkiksi happinaamiot, parafiininaamiot, kuorivat naamiot, aromaattisia uutteita sisältävät naamiot, savinaamiot, turvenaamiot sekä oluthiivanaamiot.
Kauneusnaamioiden vaikutus on pinnallisempi kuin hoitavien naamioiden. Niillä pyritään esimerkiksi parantamaan ihon väriä, supistamaan huokosia, kosteuttamaan, virkistämään, silottamaan ryppyjä, rauhoittamaan sekä kiinnittämään ehostuksen.
Naamio poistetaan iholta useimmiten haalealla vedellä ja kylmällä huuhtelulla. Jotkin naamiot voidaan vain pyyhkiä iholta. Naamion poiston jälkeen ihoa voidaan vielä virkistää kasvovedellä ja levittää sille hoitovoidetta.
Naamiohoitoja tehdään kauneushoitoloissa, mutta niitä on saatavilla myös kotikäyttöön. Voidemaista naamiota käytetään 1–3 kertaa viikossa ja kovettuvaa 1–2 kertaa. Hoitolassa eri kasvojen osille käytetään usein erilaisia naamioita.
Asiakas-palvelin-arkkitehtuuri
pienoiskuva|Tietokoneverkon kaavio, jossa asiakasohjelma kommunikoivat palvelinohjelman kanssa [[Internetin yli.]] Asiakas-palvelin-arkkitehtuuri on ohjelmistoarkkitehtuuri, jossa tietokoneverkossa olevat asiakasohjelmat ovat yhteydessä keskitettyyn palvelinohjelmaan. Esimerkiksi verkkoselain on asiakasohjelma ja WWW-palvelin on palvelinohjelma.
Asiakaat ovat työasemia tai henkilökohtaisia tietokoneita ja palvelimet ovat jossakin muualla verkossa, usein tehokkaammilla tietokoneilla. Ideaalitapauksessa palvelin toteuttaa on standardoidun läpinäkyvän rajapinnan (tietoliikenneprotokolla), jolloin asiakkaan ei tarvitse tuntea palvelimen toteutusta. Koska asiakas- ja palvelintietokoneet ovat toisistaan riippumattomia laitteita malli on täysin eri suurtietokoneissa käytetystä mallista, jossa tyhmä pääte vain kommunikoi keskuskoneen kanssa.
Termillä voidaan myös tarkoittaa mitä vain kahteen tai useampaan prosessiin jaettua tietojenkäsittelyä.
Termien varhainen lähde on hajautettua tiedostojärjestelmää koskeva artikkeli Separating Data From Function in a Distributed File System vuodelta 1978.
Ominaispiirteitä
Eräitä mallin ominaispiirteitä:
Kierikki
Kierikki on yleisnimitys Oulun kaupungissa, entisen Yli-Iin kunnan alueella Iijoen varrella sijaitseville arkeologisesti tutkituille muinaisille asuinpaikkavyöhykkeille. Asuinpaikkojen ajoitukset vaihtelevat neoliittiselta kivikaudelta varhaismetallikauteen eli noin 5000–500 eaa. Kierikin tutkimusta ja esineistöä esitellään muun muassa Yli-Iin Kierikkikeskuksessa.
Iijoessa on Kierikki-niminen koski ja arvellaan, että Kierikki saattaa nimenä viitata joen pyörteeseen eli kierteeseen.
Luonnonhistoria
Iijoki vapautui viime jääkauden jälkeen jäästä noin 9300 eaa., mutta jäi aluksi meren alle. Arkeologisesti kiinnostava alue alkoi kohota merestä noin 8500 eaa., koska tämän jälkeen saapuivat Iijoelle ensimmäiset asukkaat.
Pohjanlahdella meren eustaattinen nousu ei saavuttanut koskaan maan isostaattista kohoamista ja siksi rantaviiva pakeni kauemmaksi merelle päin. Vuonna 7000 eaa. merenpinta sijaitsi noin 75 metriä nykyisen merenpinnan yläpuolella (m.p.y.) ja vuonna 4000 eaa. se sijaitsi noin 50 metriä m.p.y. Nykyisellään maa kohoaa Pohjanlahden rannikoilla 7,5−9 millimetriä vuodessa, mutta myös menneisyydessä maankohoaminen on ollut Fennoskandian nopeinta.
Koska maaston muodot ovat olleet jyrkät, eteni merenranta vain noin seitsemän kilometriä tässä ajassa. Joensuun asuinpaikat, jotka rakennettiin näiden 3 000 vuoden aikana, sijaitsevat epätavallisen tiheästi. Koska Pohjanlahti pienenee maankohoamisen myötä, lähentyvät jokien suut toisiaan. Iijoen suu on 7000−4000 eaa. lähentynyt Kemijokea 77 kilometriä ja Oulujokea 25 kilometriä.
Singaporen Grand Prix 2011
thumb|270px|Kilpailun voittaja Red Bullin Sebastian Vettel. Singaporen Grand Prix 2011 (virallisesti 2011 Formula 1 SingTel Singapore Grand Prix) oli Formula 1 -kauden 2011 14. osakilpailu, joka ajettiin 25. syyskuuta Singaporen katuradalla Singaporessa. Kilpailun voitti paalupaikalta startannut Red Bullin Sebastian Vettel, jolle voitto oli kauden yhdeksäs. Toiseksi ajoi McLarenin Jenson Button ja kolmanneksi Red Bullin Mark Webber.
Kierikki
Tutkimushistoria
Vaikka Kierikin muinaislöydöistä mainitaan jo 1800-luvulla, alkaa alueen arkeologinen tutkimus vasta 1960, kun Pahkakosken voimalaitoksen rakennuksien alle jäävää aluetta ja Kierikinsaarta tutkittiin. Kierikinkosken valjastaminen lisäsi paineita tutkia veden alle jääviä alueita, joihin kohdennettiin pelastuskaivauksia. Tällöin löydettiin myös Kierikinsaaren länsikärjestä suuri kohde, jossa esiintyi asbestisekoitteista keramiikkaa, jota nykyään kutsutaan Kierikin keramiikaksi. Museovirasto ja Oulun yliopisto suorittivat 1990-luvulla kaivauksia Kuuselankankaalla, Kierikinkankaalla, Korvalassa ja Purkajasuolla. Suoarkeologisesti mielenkiintoisia puuesineitä havaittiin suonkaivuun oheella. Oulun yliopiston on tehnyt alueella kaivauksia vuodesta 1993 lähtien jatkuvasti ja vuodesta 2005 lähtien myös Kierikkikeskus. Museovirasto on osallistunut kaivauksiin työllisyysmäärärahoilla.
Kulttuurien kehittyminen
Asukasluku näyttää kasvavan. Yläjuoksulla olevilla varhaisilla asuinpaikoilla majojen lukumäärät ja esineistön määrä on pienempi kuin alajuoksun asuinpaikoilla. Tämä saattaa heijastaa elinolojen muuttumista ihmisille suotuisimmiksi. Myös ihmisten toiminnassa tapahtuu muutoksia. Varhaisissa kohteissa kivi-iskokset, keramiikan palasten ja esinelöydöt ovat levinneet tasaisesti asuinpaikan ympäristöön. Myöhemmin havaitaan keskittymiä, jossa esimerkiksi keramiikkaa löydetään yhdestä paikasta paljon, kiven iskennän säleitä toisesta paikasta ja meripihkaesineitä toisaalla. Tämä on tulkittu toimijoiden erikoistumiseksi eli ankarin tulkinta on, että joillakin ihmisillä oli ammatteja. Myös kaukokaupan merkit eksoottisista esineistä viittaavat tähän suuntaan. Täytyyhän kaupattavat esineet olla tavallista taidokkaampia ja niitä pitäisi valmistaa paljon. Erikoistaidot tulevat tällöin tarpeeseen.
Asuminen kehittyy maanpäälisistä kotamaisista asumuksista raskaammin rakennettujen asumusten suuntaan. Kaivauksista on saatu näyttöä hirsien käytöstä tukirakenteiden ja seinien pystyttämisessä. Pysyvien asumusten tekemiseen kannatti nähdä vaivaa, koska niitä ei tarvinnut enää liikutella. Asumuksen käyttöikä kasvoi, kun materiaali valittiin huolella. Lopulta kuitenkin maankohoamisesta johtuvan rannansiirtymän takia jouduttiin rakentamaan uusi asumus miespolven välein. Talvista asumusmukavuutta lisäsi pohjan osittainen kaivaminen maahan. Myöhemmin talot yhdistettiin välikäytävillä ja rivitaloissa saattoi olla yli kuusi taloa yhdessä.
Keraamisen kulttuurien kirjo vaihtelee asuinpaikan korkeuden mukaan. Asuinpaikkaa on siirretty rannansiirtymän takia etenevän joensuun lähelle ja taakse on jäänyt hylättyjä asuinpaikkoja, joista on löydetty tunnistettavia esineitä ja keramiikkaa. Pahkakosken asuinpaikat ovat varhaista kampakeraamista kautta (Ka I). Seuraavaa eli tyypillistä kampakeramiikkaa (Ka II) on löydetty alempaa Kierikkikankaan ja Kotikankaan asuinpaikoilta. Kuuselankankaalta on löytynyt sekä tyypillistä kampakeramiikkaa että Kierikin keramiikkaa (Kie). Viimeksi mainittua tavataan myös Kierikinsaaresta ja Voima-Kuuselan asuinpaikoilta. Korvalasta löytynyttä Pöljän keramiikka (Pö) on kronologisesti nuorinta materiaalia.
Löydettyjä kohteita
Kaivauksia tehdään edelleen vuosittain ja kokonaiskuva laajenee sen myötä. Tunnettuja tutkimuskohteita voidaan luonnehtia lyhyesti seuraavasti.
Merkitys
Tutkimukset ovat muuttaneet merkittävästi kuvaa kivikauden Pohjois-Suomesta. On käynyt ilmi, että 7 000–5 000 vuotta sitten asuneet ihmiset asuivat suurehkoissa kylissä ympäri vuoden, sillä kala- ja hyljesaaliit mahdollistivat sen. Ylijäämällä käytiin jopa kauppaa kauaksikin. Nämä ihmiset eivät siis olleet nomadeja, vuodenaikojen mukaan edestakaisin vaeltavia kansoja, kuten joskus on Suomen kivikautisten asukkaiden ajateltu olleen. Piinuolenkärkiä tuotiin Venäjältä ja meripihkakoruja Baltian maista. Kierikistä löytyi kesän 2007 kaivauksilta muun muassa purupihkaa. Löytö sai suurta kansainvälistä huomiota. 30. toukokuuta 2008 Kierikistä löydettiin ensimmäinen punamultahauta kivikaudelta.
Kierikkiin on tehty Suomen suurimpiin kuuluva arkeologinen Kierikkikeskus, joka on suosittu tutustumiskohde arkeologisine näyttelyineen ja kivikauden kylineen. Alueella on myös hotelli.
Aleksanteri VII
thumb|200px|Aleksanteri VII:n hauta. Aleksanteri VII, alkuperäiseltä nimeltään Fabio Chigi, (13. helmikuuta 1599 Siena, Italia – 22. toukokuuta 1667 Rooma, Italia) oli paavina 7. huhtikuuta 1655 – 22. toukokuuta 1667. Hänet valittiin 237:nneksi paaviksi yksimielisesti.
Aleksanteri VII laillisti lopullisesti jansenismin kieltämisen. Tämän prosessin oli laittanut alulle paavi Innocentius X. Aleksanteri myös lisäsi Pascalin teoksen Provinciales kiellettyjen kirjojen luetteloon eli Indexiin. Hän myös yritti hillitä protestantismin leviämistä sekä Italiassa että Englannissa.
Hän oli paavinvallan edustajana Euroopassa käydyissä Westfalenin rauhan esineuvotteluissa, jotka päättyivät vuonna 1648 tehtyyn rauhansopimukseen ja näin päättivät kolmekymmenvuotisen sodan.
Hänen aikanaan päättyivät myös Pietarinaukion rakennustyöt Berninin pylväikköjen valmistumiseen. Hänellä oli myös voimaa sietää ja kestää Ranskan kuninkaan Ludvig XIV:n aiheuttamat nöyryytykset.
Hadzat
thumb|Hadzoja. thumb|Hadzojen perinteinen asumus. thumb|Hadzojen nykyinen asuinalue Tansaniassa. Hadzat ovat Pohjois-Tansaniassa Eyasijärven seudulla elävä pienilukuinen kansa, joka elää metsästämällä ja keräilemällä. Hadzoja on nykyisin jäljellä 1000–1500, ja he ovat Itä-Afrikan ainoa säilynyt metsästäjä-keräilijäkansa.
Hadzat noudattavat yhä samaa perinteistä elämäntapaansa kuten 10 000 vuotta aikaisemminkin. Geenitutkimusten mukaan hadzat erkaantuivat saneista 50 000–70 000 vuotta sitten. Sen jälkeen hadzat ovat eläneet geneettisesti, kulttuurisesti ja kielellisesti eristyneinä muista kansoista.
Hadzat puhuvat hadzan kieltä, jota käyttää nykyisin alle 800 ihmistä. Hadzan kielessä esiintyy samanlaisia harvinaisia maiskausäänteitä kuten eteläisen Afrikan khoisankielissäkin.
Hadzojen asuinalueet ovat mäkisiä ja kivisiä. Kuivaa ja kuumaa vuodenaikaa seuraa rehevä sadekausi. Hadzojen leireissä elää tyypillisesti 20–40 hadzaa. Hadzat liikkuvat paljon hankkiakseen ruokaa ja ylläpitääkseen rauhaa yhteisöissään. He hyödyntävät alueensa kasveja ja eläimiä hyvin monipuolisesti.
Hadzojen elinaluetta rajoittavat maatalouden leviäminen sekä kansallispuistot. Hadzojen naapurikylissä esiintyy yleisesti sairauksia kuten malariaa, tuberkuloosia ja HIV:tä, jotka uhkaavat levitä lisääntyneen kanssakäymisen seurauksena hadzoihinkin.
Assiniboine (joki)
Assiniboine on joki läntisessä Kanadassa Saskatchewanin ja Manitoban provinsseissa. Assiniboine on Red Riverin sivujoki. Joki saa alkunsa Saskatchewanissa, ja se laskee Red Riveriin Manitobassa Winnipegin kohdalla. Assiniboine on noin 1 070 kilometriä pitkä, ja sen valuma-alue on 182 000 neliökilometriä.
Aamuöiseen sateeseen
Aamuöiseen sateeseen on Kauko Röyhkän studioalbumi, joka julkaistiin 9. joulukuuta 2016 levymerkillä Svart Records. Kappaleet Aamuöiseen sateeseen, Hippityttö helvetistä ja Malja onnelle ovat ennenjulkaisemattomia sävellyksiä ja sanoituksia, muut kappaleet ovat uusia versioita Röyhkän vanhoista kappaleista.
Ron Dekker
Ronald ("Ron") Dekker (s. 30. kesäkuuta 1966, Deventer) on entinen alankomaalainen rintauintiin erikoistunut uimari. Hän oli lyhyen radan spesialisti, ja hän voitti hopeamitalin lyhyen radan MM-kilpailuissa 1993. Lisäksi Dekker voitti yhden kullan ja viisi hopeaa Lyhyen radan EM-kilpailuissa.
Miika Mehmet
Miika Mehmet (s. 1978 Vaasa) on suomalainen uransa lopettanut vapaaottelija ja entinen ammattirikollinen. Mehmet syyllistyi vuonna 2011 Loimaalla tapahtuneeseen rahankuljetusauton ryöstöyritykseen, josta hänet tuomittiin viideksi ja puoleksi vuodeksi vankeuteen. Aikaisemmin Mehmet oli kuulunut Cannonball MC -moottoripyöräkerhoon. Hän vapautui vankilasta vuonna 2014 ja on työskennellyt sen jälkeen muun muassa Kriminaalihuollon tukisäätiössä ja Helsinkimission väkivallantekijöihin keskittyvässä Aggredi-hankkeessa. Vuonna 2020 ilmestyi Seppo Lampelan kirjoittama kirja Väkivallan perintö, joka käsittelee Mehmetin aikaisempaa rikollista elämää.
Vapaaottelu-urallaan vuosina 1999–2016 Mehmet otteli kahdeksan kertaa ja voitti otteluistaan kolme. Vuonna 2005 hän otteli Cage Warriors 13: Strike Force 2 -tapahtumassa ja hävisi Michael Bispingille teknisellä tyrmäyksellä.
Tuuri (runo)
pienoiskuva|Helkavirsiä Tuuri on Eino Leinon Helkavirsien vuonna 1903 ilmestyneen ensimmäisen sarjan laajin runo, kaikkiaan 181 säettä. Runo kertoo onnellisesta talonpojasta, joka juhliessaan tulee maininneeksi kuoleman. Tämä tulee noutamaan Tuuria, mutta jumalien väliintulo pitkittää Tuurin kohtaloa yli ihmiselämän tavanomaisten mittojen. Lopulta Tuuri silti katkeroituneena huomaa, että elämä on vilahtanut hetkessä ohi.
Leino kirjoitti Helkavirsien ensimmäisen sarjan Otto Mannisen vieraana Kangasniemellä kesällä 1903, jolloin hän täytti 25 vuotta. Neljäntoista runon kokoelma julkaistiin pienenä kirjasena, joka ensin sai osakseen vain vähän huomiota. Myöhempi tutkimus on nostanut kokoelman arvoa ja runoa "Tuuri" pidetään yhtenä sen hienoimmista. Kirjallisuudentutkija Aarre M. Peltonen katsoo, että Leino voisi olla maailmankuulu jo pelkästään "Tuuri"-balladin luojana.
Vuonna 1916 ilmestyi Helkavirsien toinen osa. Helkavirsiä I–II pidetään Leinon pääteoksena Ensimmäisen osan ilmestymisen myötä Leinosta tuli suomalaisen uusromantiikan tärkein edustaja.
Rakenne
Muiden helkavirsien tavoin "Tuuri"-runo nojautuu kalevalamittaan, missä nelipolvinen trokee hallitsee. Kalevalan tapaan runo suosii alkusointuja loppusointujen asemesta. Dipodisia eli kaksitavuisia trokeesäkeitä (esim. "sanan virkkoi") on kaikista lähes puolet eli 48 %. Murrelmasäetyyppisiä säkeitä on 52 %. Niissä tavuja on vaihteleva määrä, eivätkä runo- ja sanapainot osu yksiin. Draamallinen murrelmasäe on siten Helkavirsissä antanut paljon tilaa dipodisten säkeiden lyyriselle laulavuudelle.
Runo jakautuu kahteen yhtä pitkään osaan. Ensimmäinen kertoo jumalten juhlista ja päättyy Tuurin juopumiseen. Toinen osa alkaa Tuurin havahtuessa aamulla ja päättyy matkaan Kuoleman reessä.
Sisältö
Runo alkaa kuvauksella jumalten juhlista talvi-iltana. Ne tapahtuvat talonpoika Tuurin uudessa tuvassa Aluen järven rannalla. Jumalat laulavat siitä, mikä on autuasta. Kaksi ensimmäistä asiaa ovat onni ja taito. Ne ovat myös Tuurille annettuja attribuutteja, mutta kaksi seuraavaa, ikuinen elämä ("ei elot eläen puutu") ja loputon aineellinen runsaus ("ei taarit tarjoten vähene") kuuluvat vain jumalille.
Juhlahumussa Tuuri toteaa, että muuten olisi hyvin, mutta lopulta kuolema perii kaiken. Samassa ulkoa alkaa kuulua lähestyvien aisakellojen kilinä, jota kaikki hiljenevät kuuntelemaan. Sisään astuu pakkasen huurruttama hahmo, jonka Tuuri tunnistaa kuolemaksi. Tuuri hillitsee järkytyksensä ja pyytää Kuolemaa liittymään seuraan. Tämä ottaa vastaan oluttuopin, mutta täyttää sen itse ja ilmoittaa, ettei ole tullut juhlimaan. Kuolema huomauttelee tavasta, jolla häntä kohdellaan – häntä ei tervehditä eikä kysytä kuulumia. Juotuaan tuopin tyhjäksi Kuolema ilmoittaa asiansa: "Tie on tehty miehen mennä, reki sankarin samota".
Tuuri romahtaa ja rukoilee jumalilta aikalisää, päivän, viikon ja lopulta vuoden. Jumalat myöntyvät, ja päätöksen myös Kuolema joutuu hyväksymään. Ei kuitenkaan käy ilmi, miten pitkästä aikalisästä on kysymys. Kun kuolema poistuu, kaikki rentoutuvat uudelleen ja juhlat jatkuvat. Lopulta Tuuri juopuu.
Tuuri herää aamulla ja huomaa ulkona pakkasessa seisovan hevosen ja reen kuljettajineen. Hän yrittää aloittaa päivän työt, mutta havaitsee, että talo on aivan tyhjä. Pitkä osuus runosta kuvailee, miten Tuuri levottomuuden kasvaessa harhailee talossa etsien perhettään ja talonväkeä. Hän huomaa myös, ettei taloa ole lämmitetty. Lopulta Tuuri rauhoittuu muistaessaan jumalilta saadun lupauksen. Hän yrittää nukahtaa uudelleen, mutta ei onnistu. Tuuri kimpoaa jalkeille ja kiroaa, etteivät pidot parane "ellei vierahat vähene". Vierailla Tuuri tarkoittaa ulkona odottavaa miestä rekineen ymmärtämättä, että kyseessä on Kuolema.
Tuurin sanat saavat reessä odottavan Kuoleman havahtumaan. Viittaus vieraitten vähentämisestä osuukin Tuuriin itseensä, kun Kuolema vastaa: "Siispä tielle työntelemme". Hämmästyneenä Tuuri väittää saaneensa vuoden armon, ja siitä on kulunut vasta yksi päivä. Kuolema vastaa, että on kulunut satakin vuotta, ja Tuurin omaisetkin ovat kuolleet. Kuolema kysyy: "Etkö jo erota jaksa?"
Tuuri katsoo tulleensa jumalien pettämäksi. Hän ymmärtää, että ihmisillä ja jumalilla on erilainen käsitys ajan kulumisesta. Sen takia ihmisen ei pidä osallistua jumalten juhliin. Alistuneena Tuuri nousee rekeen, joka loittonee talosta aisakellojen helistessä talviaamussa.