cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Paavo Korhonen (kansanrunoilija)
Korhonen asui Rautalammilla Vihtajärvi nimisessä uudistalossa ja oli tuotteliain ja kuuluisin itäsuomalaisista talonpoikaisrunoilijoista. jotka vanhalla Kalevalanmitalla kirjoittelivat tilapäärunoja erilaisista aineista. Korhosen runohenki on yleensä matalaa ja arkista, mutta muoto sujuu häneltä luontevasti ja ajatukset ovat kansanomaisia ia selkeitä. Tunnetuimpia hänen tuotteistaan ovat Häälaulu, Entisestä ja nykyisestä ajasta ja ivaruno Nimismies Kokista. Korhosen runoista useimmat olivat ilmestyneet sanomalehdissä, arkkiveisuina tai kirjasina. Lönnrot toimitti ne painosta 1848 (uusi painos 1908: Paavo Korhosen viisikymmentä runoa ja kuusi laulua).
Paavo Korhonen löydettiin lokakuussa 1840 kuolleena veneestään. Hänen tyttärensä kansanrunoilija Anna-Reeta Korhonen laati isänsä muistoksi kuolinrunon. Paavo Korhosen hauta on Rautalammin hautausmaalla.
Gentjana Rochi
Gentjana Rochi (s. 17. syyskuuta 1994 Gostivar) on pohjoismakedonialainen jalkapalloilija, joka edustaa Kansallisessa Liigassa pelaavaa Kuopion Palloseuraa. Suomen lisäksi hän on aikaisemmin pelannut Pohjois-Makedonian naisten pääsarjassa sekä Saksan alasarjoissa.
Kaudet 2017–2018 Rochi edusti Jyväskylän Pallokerhoa, josta hän siirtyi PK-35 Vantaaseen syksyllä 2018. Kun seura pudotettiin talousvaikeuksien vuoksi Ykköseen, siirtyi Rochi Kuopion Palloseuraan huhtikuussa 2019. Hän voitti Suomen-mestaruuden kausina 2021 ja 2022.
Kaudella 2018 Rochi oli Naisten Liigan paras maalintekijä 20 maalillaan. Kaudella 2020 hän teki 16 maalia ja oli jälleen Liigan paras maalintekijä. Kaudella 2021 hän teki 26 maalia ja oli kolmannen kerran Liigan paras maalintekijä. Kaudella 2022 hän teki 22 maalia ja oli Liigan maalipörssissä toinen joukkuetoverinsa Lavdije Begollin jälkeen. Kuukauden pelaajaksi Rochi on valittu toukokuussa 2017, kesäkuussa 2018 ja huhti-toukokuussa 2021.
Hetkiin menneisiin – suurimmat laulut
Hetkiin menneisiin – suurimmat laulut on Yölinnun kolmas kokoelma-albumi, ja se on julkaistu vuonna 2009. Albumin on tuottanut Esa Nieminen.
Ivanovon kallioon hakatut kirkot
pienoiskuva|Ulkokuva kirkosta Ivanovon kallioon hakatut kirkot on ryhmä suoraan kallioon louhittuja kirkkoja, kappeleita ja luostareita, jotka eroavat täysin Bulgarian muista luostarikomplekseista. Kirkot sijaitsevat Rusen alueella lähellä Ivanovon kylää 20 kilometriä Rusen kaupungista etelään Rusenski Lom -joen kivisellä törmällä 32 metriä joen yläpuolella.
Historia
Munkit ovat asuttaneet alueen luolia 1200-luvulta, ja louhineet edelleen luostarikammioita, kirkkoja ja kappeleita ja näitä yhdistäneitä käytäviä kalkkikallioon, aina 1600-luvulle. Parhaimmillaan kompleksiin kuului noin 40 kirkkoa ja noin 300 muuta rakennusta, joista vain pieni osa on säilynyt tähän päivään asti.
Luostarikompleksi on tullut kuuluisaksi 1200- ja 1300-lukujen freskoista, jotka ovat säilyneet viidessä kirkossa. Maalaukset ovat mahtava esimerkki Bulgarian taiteesta keskiajalla.
Bulgarian toisen valtakunnan hallitsijat Ivan Aleksandăr ja Ivan Asen II tekivät useita lahjoituksia luostarille, mistä todisteena lahjoittajamuotokuvia.
Ivanovon kallioon hakatut kirkot liitettiin Unescon maailmanperintöluetteloon vuonna 1979.
Der Stürmer
Der Stürmer (”Hyökkääjä”) oli viikoittain ilmestyvä kansallissosialistien lehti, jonka julkaisijana toimi Julius Streicher. Lehden ensimmäinen numero julkaistiin 20. huhtikuuta 1923. Sitä julkaistiin aina natsi-Saksan luhistumiseen asti, lehden viimeinen numero ilmestyi 22. helmikuuta 1945.
Der Stürmer ei ollut Saksan kansallissosialistisen työväenpuolueen julkaisu, vaan Julius Streicherin oma lehti, jota julkaistiin hänen omistamassaan kustantamossa, Stürmer-Verlagissa. Silti lehden voidaan katsoa olleen olennainen osa kansallissosialistista propagandakoneistoa. Lehdelle oli tyypillistä kiivas antisemitistinen sanoma. Puolueen virallisesta äänenkannattajasta, vakavasävyisestä Völkischer Beobachterista poiketen Der Stürmer sekoitti tabloid-tyyppisessä, sensationalistisessa julkaisussaan pornografiaa, voimakkaan antisemitistisiä karikatyyreja ja naamioimatonta vihapropagandaa. Suurin osa sen lukijakunnasta oli nuoria ja monet heistä olivat yhteiskunnan alaluokkien edustajia.
Lehden painosmäärät olivat ensi alkuun pieniä, mutta kansallissosialistien valtaannousun jälkeen 1933 ne kasvoivat voimakkaasti. Parhaimmillaan lehteä julkaistiin lähes miljoona kappaletta. Streicherin menetettyä asemansa puolueessa 1940 lehden painos laski dramaattisesti noin 300 000 kappaleeseen. Lehteä saattoi lukea myös ilmaiseksi katujen ja teiden varsille pystytetyissä ”Stürmer-laatikoissa” (”Stürmer-Kästen”). Berliinin olympialaisten aikana 1936 suurin osa Berliinin Stürmer-laatikoista joko irrotettiin tai jätettiin tyhjiksi, jottei ulkomaalaisia kisaturisteja loukattaisi. Samasta syystä lehteä ei saanut kisojen aikaan pitää esillä lehtikioskeissa.
Lehden kuuluisin ja kiistellyin numero on toukokuussa 1934 ilmestynyt n.k. Rituaalimurhanumero. Se kuvaa kymmeniä tapauksia keskiajalta 1920-luvulle, joissa juutalaisten väitetään surmanneen kristittyjä naisia tai lapsia rituaaleissaan. Propagandaministeri Joseph Goebbels kielsi jonkin ajan kuluttua tämän numeron levityksen Saksan kristillisten kirkkojen protestoitua voimakkaasti. Protestien syynä ei suinkaan ollut numeron antisemiittisyys, vaan se, että lehti rinnasti kristillisen ehtoollisen juutalaisiin rituaalimurhiin, joissa kerrottiin myös syödyn ihmislihaa ja juodun ihmisverta. Rituaalimurhanumeron takia myös Saksan armeija julisti Der Stürmerin sotilaille sopimattomaksi lukemistoksi ja kielsi sen tilaamisen kasarmeille.
Der Stürmer oli kenties kuuluisin antisemiittisistä sarjakuvistaan, joista useimmat kuvasivat juutalaiset rumina hahmoina, joilla oli voimakkaasti liioitellut kasvonpiirteet ja vääristyneet ruumiit. Pilakuvat piirsi yleensä Philipp Rupprecht (nimimerkki Fips). Lehden etusivun piirros oli tyypillisesti juutalaisvastainen pilakuva, mutta Saksan aloitettua toisen maailmansodan aiheena oli usein myös rintamasotilaiden ja saksalaisten työläisten ihannointi. Otsikkosivun alalaitaan oli painettuna lehden motto ”Die Juden sind unser Unglück” – ”Juutalaiset ovat meidän epäonnemme!”
Live in Europe
Live in Europe voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Pentti Halttunen
Pentti Halttunen (31. tammikuuta 1849 Rautalampi – 13. huhtikuuta 1923 Rautalampi) oli suomalainen kansanrunoilija.
Halttusen vanhemmat olivat muonarenki Tahvo Halttunen ja Eeva Pakarinen.
Käsivarsi (Suomi)
thumb|Enontekiö baskinkielisessä kartassa. thumb|[[Valtatie 21 (osa Eurooppatietä E8) kulkee Suomen puolella, Ruotsin rajan tuntumassa Käsivarren läpi. Taustalla Saana.]] Käsivarsi eli Käsivarren Lappi on Suomen alueen kapea, ”Suomi-neidon” käsivartta muistuttava ulkonema Luoteis-Lapissa, Ruotsin ja Norjan välissä. Käsivarsi kuuluu Enontekiön kuntaan ja siellä on vuodesta 1991 lähtien sijainnut Käsivarren erämaa-alue. Suomen korkein tunturi Halti ja kaikki yli tuhat metriä korkeat tunturit sijaitsevat Käsivarressa.
Käsivarren pohjoisimmasta osasta käytetään toisinaan nimitystä Yliperä, paikallisten keskuudessa usein Yläperä. Termiä ei ole tarkkaan määritelty, mutta nykyään sillä tarkoitetaan yleensä suurtuntureiden aluetta Käsivarren pohjoisimmassa nurkkauksessa. Aiemmin termi miellettiin ehkä laajemmin koko Käsivartta kattavaksi. Kai-Veikko Vuoristo kuvaa Yliperää seuraavasti: ”Yliperäksi kutsuttu alue on arktista seutua, missä talven valta on pitkä, kesä lyhyt. Yliperässä, kaukana metsänrajan pohjoispuolella, vallitsevat tunturit ja paljakat. – – Koko vuoristo huipentuu joukkoon yli tuhatmetrisiä tuntureita, jotka jäävät vain niukasti ikuisen lumen vyöhykkeen alapuolelle.”
Vuosina 1920–1944 Suomeen kuulunutta Petsamoa nimitetään joskus Suomen itäiseksi käsivarreksi.
Esse
Esse eli Espoon seurakuntasanomat oli Espoon luterilaisten seurakuntien viikkolehti. Lehden julkaisussa oli mukana myös Kauniaisten suomenkielinen seurakunta. Esse on latinaa ja on olla-verbin infinitiivi.
Helmikuussa 2016 ilmoitettiin, että Esse-lehti lopetetaan ja sen tilalle perustetaan Helsingin, Espoon ja Vantaan seurakuntien yhteinen, joka toinen viikko ilmestyvä Kirkko ja kaupunki-niminen lehti, joka alkoi ilmestyä vuoden 2017 alusta alkaen.
Pällilä
Pällilä (v:een 1948 ja v:sta 1948 Вишнёвка Višnjovka) on kylä Yskjärven itärannalla Kyyrölän kunnassa Leningradin alueella Venäjällä. Pällilä kuuluu Suomen Neuvostoliitolle luovuttamiin alueisiin ja se oli Suomelle kuuluessaan osa Muolaan kuntaa.
Kyläkuva
Pällilän pohjoisosan kautta kulki maantie Kyyrölästä Muolaan kirkonkylään. Pällilän hovin kohdalla tästä maantiestä erkani kylätie etelään, joka johti kylän halki Nurmiin kautta Soittolasta Muolaan kirkonkylään vievälle maantielle. Vuonna 1936 Pällilän pinta-ala oli 9,23 neliökilometriä, josta oli peltoa 337 hehtaaria, niittyä 14 hehtaaria ja metsää 572 hehtaaria. Pällilän pellot sijaitsivat pääasiassa kylän länsiosassa Yskjärven rannalla, jonne myös asutus oli keskittynyt. Pällilän kansakoulu sijaitsee kylän pohjoisosassa kylätien varrella. Kylän pohjoispäässä maantien varressa sijaitsee Pällilän hovi.
Pällilän koulupiiriin kuuluu Pällilän lisäksi kylän eteläpuolella olevat Nurmiin alueen pikkukylät: Kurkela, Heikkilä ja Leirilä. Pällilän koulu aloitti toimintansa vuonna 1876 ja se oli Muolaan ensimmäinen kansakoulu. Pällilän koulunrakennus poltettiin talvisodassa 2. joulukuuta 1939 alueelta vetäydyttäessä.
Sota-aika
Pällilän väestö evakuoitiin läntisempään Suomeen heti talvisodan alettua vuonna 1939. Moskovan rauhassa 1940 alue luovutettiin Neuvostoliitolle, mutta Suomi valtasi alueen takaisin jatkosodan alussa 1941 ja kylän asukkaat pääsivät palaamaan raunioituneeseen kotikyläänsä. Jälleenrakennus keskeytyi vuonna 1944 Neuvostoliiton suurhyökkäyksen alettua ja kylän asukkaat evakuoitiin uudelleen. Rauhanteossa kylä jäi taas Neuvostoliiton puolelle.
Sodan jälkeen Muolaan siirtoväki asutettiin Lounais-Hämeeseen, jossa Pällilän kylän asukkaat asutettiin Somerolle.
What Is This Thing Called Love?
Wake Up and Dream jatkui Lontoossa 263 näytöksen ajan. Musikaali herätti huomiota New Yorkin teatteripiireissä kriitikoiden ylistäessä Tilly Loschin tulkintaa kappaleesta. Näytelmä tuotettiin joulukuussa 1929 myös Broadwayllä; amerikkalaisessa versiossa ”What Is This Thing Called Loven” lauloi Frances Shelley. Ginny Simms esitti kappaleen Porterin elämästä kertovassa elokuvassa Yö ja päivä vuonna 1946.
Kappaleesta tuli nopeasti osa jazzmuusikoiden repertuaaria. Ben Bernien ja Fred Richin nauhoitukset nousivat Yhdysvaltojen singlelistalle vuonna 1930, ja kappaleen levyttivät muun muassa stride-pianisti James P. Johnson, klarinetisti Artie Shaw ja kitaristi Les Paul. Kappale esitetään tavallisesti nopeasti; Clifford Brownin, Max Roachin ja Sonny Rollinsin versio vuodelta 1956 on yksi tunnetuimmista nopeista instrumentaaliversioista. Saksofonisti Sidney Bechet nauhoitti sen balladitempolla vuonna 1941 trumpetisti Charlie Shaversin kanssa.
Kappaleen harmonia vaihtelee yllättävästi duurin ja mollin välillä. Säveltäjä Alec Wilder sanoi kappaleesta: ”Jos minulle annettaisiin pelkät soinnut ilman melodiaa, olisin ymmälläni yrittäessäni keksiä niille uskottavaa melodiaa.” Harmoniaa on tutkittu ja käytetty paljon kappaleen julkaisemisen jälkeen, ja sointukulun päälle on sävelletty useita jazzkappaleita, tunnetuimpana Tadd Dameronin bebop-standardi ”Hot House”.
Tyrrell Racing
thumb|300px|right|Jody Scheckter Tyrrell-Fordillaan 1976. Auto on ainoa Formula 1-sarjassa ikinä kilpaillut kuusipyöräinen auto ja sen nähtiin vain muutamassa kilpailussa.
Tyrrell Racing oli Ken Tyrrellin perustama Formula 1 -talli, joka kilpaili sarjassa vuosina –. Tyrrell keräsi yhteensä 711 pistettä.
Historia
Aiemmin tallin perustaja Ken Tyrrell toimi tallipäällikkönä pienemmissä luokissa, kunnes vuonna 1968 ajatti Matran tehdastallin rinnalla F1:ssä Matran MS10-autoja. Jackie Stewart voitti useita kilpailuja kauden aikana. Auton polttoainetankit olivat lentokoneiden tapaan osa auton kantavaa rakennetta. Näin autosta saatiin 15 kg kevyempi, mutta jämäkämpi kuin kilpailijoistaan. FIA:n mielestä tekniikka oli liian turvaton ja päätti kieltää sen kaudelle 1970.
Perestroika
pienois|Perestroika-postimerkki vuodelta 1988. Perestroika ( [], ) tarkoittaa Mihail Gorbatšovin uskorenijen epäonnistumisen jälkeen alullepanemaa prosessia Neuvostoliitossa, jonka tarkoituksena sanottiin olevan taloudellisen järjestelmän uudistaminen. Perestroika jatkoi ja aloitti prosesseja, jotka johtivat Neuvostoliiton ja sosialistisen järjestelmän hajottamiseen Euroopassa.
Perestroikaan kuului joitakin lievennyksiä suunnitelmatalouteen. Sen johdosta perustettiin yrityksiä, mikä johti ennen kaikkea palkkojen nousemiseen. Perestroikaan kuuluneet uudistukset olivat Neuvostoliitossa valtava muutos; perestroika aloitti maassa matkan kohti kapitalismia, markkinataloutta, avaamaan perustaa kapitalismin palauttamiselle ja toteuttamaan sitä vastaavaa veropolitiikkaa.
Riippulukko
thumb|left|Perinteinen [[Abloy-riippulukko. Lukko avataan ja suljetaan avaimella.]] thumb|right|Numeroyhdistelmäriippulukko thumb|right|Kirjainyhdistelmäriippulukko thumb|right|Keskiaikainen riippulukko Riippulukko (myös munalukko) on ulkopuolinen lukko, jonka saa avattuna irrotettua lukittavasta kohteesta. Tavallisimmat riippulukkomallit ovat yhdistelmälukko ja avainlukko. Riippulukon kanssa käytetään kiinnikkeitä, salpaa tai ketjua. Riippulukon osat ovat lukkopesä, runko ja sanka. Lukon sanka on yleensä U-muotoinen, karkaistua terästä ja sangassa voi olla jousi, jolloin sanka ponnahtaa ulos kun lukko avataan.
Perestroika
Sisäpolitiikka
Perestroikan ja glasnostin oli tarkoitus antaa sosialismille demokraattiset kasvot ennen kaikkea vapaiden vaalien, uuden vallanjaon ja oikeusvaltioperiaatteen toteuttamisen avulla ja vakauttaa koko itäblokkia. Tässä yhteydessä Neuvostoliiton kommunistinen puolue (NKP) säilyttäisi kuitenkin etuoikeutetun asemansa.
Tyrrell Racing
Historia
Matran toimitusjohtaja teki radikaalin päätöksen ennen kautta 1969: Matran tehdastalli ei osallistuisi Formula ykkösiin, vaan Matra keskittyisi tukemaan Tyrrell-tallia, joka sai nimen Matra International, ja rakentaisi uuden, Cosworth DFV -moottorisen auton rakenteellisilla polttoainetankeilla, vaikka ne olisivat seuraavalla kaudella kiellettyjä. Stewart voitti kauden 1969 maailmanmestaruuden helposti uudella Matra MS80:lla, joka korjasi suurimman osan MS10:n heikkouksista. Stewartin titteli oli ensimmäinen, joka voitettiin ranskalaisen tallin autolla, ja nykypäivään mennessä ainoa, joka on voitettu Ranskassa valmistetulla autolla. Se oli huomattava saavutus tallilta, joka kilpaili vasta toista kauttaan F1:ssä.
Perestroika
Sisäpolitiikka
Gorbatšovin sisäpoliittisia uudistuksia kutsuttiin myös tunnuslauseella demokratizatsija (, ”demokratisointi”). Se aloitettiin perinteisillä leniniläisillä tunnuslauseilla joista se käännettiin vaatimuksiksi demokratismista ja pluralismista. Siihen kuuluivat vaalit, joissa oli useita ehdokkaita – ei kuitenkaan useita puolueita – paikallisella tasolla. Gorbatšov toivoi tällä tavalla voivansa rikkoa vakiintuneet poliittiset rakenteet ja saada sen avulla enemmän kansan tukea hallinnollisille uudistuksilleen. Loppuaikoina Gorbatšov puhui jopa mahdollisuudesta siirtyä monipuoluejärjestelmään, jotta ”vanhat virheet paljastettaisiin”.
Riippulukko
Lukittu riippulukko voidaan murtaa joko rikkomalla lukko (sahaaminen, lyöminen, vääntäminen) tai rikkomatta lukkoa (eri yhdistelmien kokeileminen, oikean avaimen kopiointi, lukkopesän tiirikointi). Luvaton lukon murtaminen liittyy yleensä murtovarkauteen, jolloin tunkeudutaan rakenteellisesti suojattuun omaisuuden säilytystilaan sen rakenteita tai lukkoja vahingoittaen. Riippulukkojen koko ja suojausominaisuudet vaihtelevat käyttötarpeen ja suojattavan omaisuuden arvon mukaan: päiväkirjan lukitsemiseen käytettävä riippulukko ei yleensä edusta niin suurta suojausluokkaa tai kokoa, mitä esimerkiksi tehdasalueen lukitsemiseen käytetään.
Perestroika
Sisäpolitiikka
Vuonna 1989 aloitti toimintansa Gorbatšovin aloitteesta perustettu Neuvostoliiton kansanedustajien kongressi, joka valittiin osittain vapailla vaaleilla.
Tyrrell Racing
Historia
Alkukauden 1970 Tyrrell ajatti Marchin autoa, jolla Stewart saavutti yhden voiton. Samana vuonna Derek Gardner suunnitteli Tyrrellille ensimmäisen oman auton, joka nähtiin ensimmäistä kertaa Italian GP:ssä. Vuonna 1971 Stewart voitti kuljettajien MM:n, ja Tyrrell valmistajien MM:n. Stewart voitti kuljettajien mestaruuden vielä 1973. Vuosina 1974–1976 talli saavutti muutamia voittoja, ensimmäinen voitoton kausi oli 1977. 1980-luvulla talli menestyi huonommin, ja vuonna 1984 Tyrrellin keräämät MM-pisteet hylättiin polttoaine-epäselvyyksien takia. Kausina 1984–1988 talli ei saavuttanut ainuttakaan palkintosijaa. 1990-luvulla tallin alamäki jatkui, ja 1993 talli ei saavuttanut ainuttakaan MM-pistettä. Kaudella 1995 Tyrrellin toisena kuljettajana oli Mika Salo, ja tallin pääsponsorina oli harvinaisesti suomalainen yritys, Nokia. Tämä vuosi oli vielä kohtalainen, kaudella 1996 tulokset alkoivat huonontua, ja 1997 Tyrrell joutui käyttämään Fordin V8-asiakasmoottoreita, joiden suorituskyky oli heikko. Mika Salo saalisti kuitenkin kaksi MM-pistettä Monacon GP:stä. Helmikuussa 1998 Ken Tyrrell erosi tallistaan. Talli ei saavuttanut viimeisellä kaudellaan yhtään pistettä. Talli oli myyty vuoden 1997 lopussa British American Tobacco Companylle (BAT), joka jatkoi seuraavan kauden Tyrrell-nimellä ja kaudesta 1999 alkaen toimi British American Racing -nimellä. Aiemmin mainittujen lisäksi Tyrrelliä ajoivat muun muassa Jean Alesi, Andrea de Cesaris, Michele Alboreto, Didier Pironi, Jody Scheckter ja Patrick Depailler.
Perestroika
Ulkopolitiikka
pienois|Yhdysvaltain presidentti Ronald Reagan kättelemässä neuvostoliittolaispoikaa [[Moskovan Punaisella torilla vuonna 1988.]] Jotta Neuvostoliiton kansalaisten hyvinvointia voitaisiin parantaa pitkäaikaisesti, liennytyspolitiikkaa tuli jatkaa ja lopettaa kilpavarustelu Yhdysvaltojen kanssa.
Riippulukko
Keminmaan vaakunassa on hyppäävä lohi, jonka suussa on riippulukko.
Perestroika
Ulkopolitiikka
8. joulukuuta 1987 Yhdysvaltain presidentti Ronald Reagan ja Mihail Gorbatšov allekirjoittivat INF-sopimuksen, johon sisältyi kaikkien Euroopan keskimatkan ohjuksien tuhoaminen. Vastaavasti vuonna 1985 aloitettiin uudestaan neuvottelut START-I-sopimuksesta. Sen lisäksi Neuvostoliitto vähensi sotilaallista tukeaan Afrikan maiden ja Latinalaisen Amerikan kommunistisille kapinaliikkeille merkittävästi ja vetäytyi 1989 Afganistanista (katso myös Afganistanin sisällissota).
Riippulukko
Riippulukkojen testausvaatimukset
Standardi SFS-EN 12320 määrittää riippulukkojen suojausluokkien vähimmäisvaatimukset. Suuremman suojausluokan riippulukon murtaminen on vaikeampaa ja kuluttaa enemmän aikaa.
Perestroika
Ulkopolitiikka
Ulkopolitiikassa nähtiin, että sosialistinen yhteiskuntajärjestelmä ei ollut enää ratkaiseva. Brežnevin opista luovuttiin, joten sosialistista järjestelmää SEV-maissa ei enää turvattaisi väliintulolla. Gorbatšovin mukaan Neuvostoliitto ei enää yrittäisi estää, jos jossakin valtiossa tapahtuisi vastavallankumous kapitalismiin palaamiseksi. Tällä tavoin rohkaistiin myös Neuvostoliiton liittolaisia uudistuksiin.
Riippulukko
Riippulukko tietotekniikassa
left Internetin maksupalveluissa ja tietokoneen käyttöliittymissä voidaan käyttää suljettua riippulukko-ikonia kertomaan suojatusta ja/tai varmennetusta yhteydestä. Riippulukko-tunnus näkyy yleensä internetselaimen tilarivillä tai osoitepalkissa. Mikäli riippulukon kuva näkyy vain internetsivustolla, se ei silloin tarkoita yhteyden olevan suojattu.
Perestroika
Ulkopolitiikka
Gorbatšovin tullessa Neuvostoliiton johtoon vuonna 1985 useimmissa Itä-Euroopan maissa valtaa pitivät vanhat brežneviläiset jarrumiehet: Itä-Saksassa Erich Honecker, Tšekkoslovakiassa Gustáv Husák, Unkarissa János Kádár ja Bulgariassa Todor Zivkov. Oma lukunsa oli Nicolae Ceaușescun hirmuvalta Romaniassa. Puolassa kielletty Solidaarisuus-liike oli yrittänyt muutosta 1980-luvun alussa, mutta vuonna 1981 säädetty sotatila oli jäädyttänyt vallan kenraali Wojciech Jaruzelskin käsiin. Perestroikan myötä odotettiin Neuvostoliiton ja itäblokin maiden suhteiden kehittyvän suurin piirtein sellaisiksi kuin Neuvostoliiton ja Suomen suhteet oli järjestetty YYA-sopimuksen nojalla. Neuvostoliitto ei kuitenkaan millään tavoin tyrkyttänyt uutta oppiaan liittolaisilleen. Vielä kesällä 1989 eräät läntiset tarkkailijat suosittelivat Unkarille, että sen kannattaisi ottaa mallia suomettumisesta järjestäessään uudelleen suhteitaan Neuvostoliittoon. Syksyn 1989 aikana kommunistiset hallitukset luhistuivat kuitenkin yhtäkkiä kaikissa Itä-Euroopan maissa, ja tapahtumien vauhtia kuvaa, että kesään 1991 mennessä Puola, Tšekkoslovakia ja Unkari olivat kukin jo jättäneet jäsenhakemuksensa Euroopan yhteisöön, ja Unkari ja Tšekkoslovakia oli hyväksytty Euroopan neuvoston jäsenmaiksi.
Ministeri Max Jakobson kirjoitti Uudessa Suomessa loppukesällä 1985, että Neuvostoliiton ja länsimaiden suhteiden paraneminen vähensi Suomen painoarvoa Neuvostoliiton ulkopolitiikassa. Kun Neuvostoliitto ei enää tarvinnut rauhanomaisen rinnakkaiselon näyteikkunaa, Suomen poliittinen liikkumatila kylläkin kasvoi, mutta samalla suomalaisten kilpailutilanne idän markkinoilla kiristyi.
Talous
Neuvostoliiton kommunistisen puolueen keskuskomitean täysistunnossa kesäkuussa 1987 Gorbatšov esitti ”perusteesinsä”, jotka osoittivat taloudellisten uudistusten poliittiset perustat.
Heinäkuussa 1987 korkein neuvosto sääti lain valtionyrityksistä, jonka avulla valtionyritykset saivat suorittaa tuotantoaan todellisen kysynnän mukaisesti. Yritysten tuli tosin jatkossakin toteuttaa valtion toimeksiannot, mutta jäljelle jäävän tuotantonsa ne saivat tehdä haluamallaan tavalla. Tämän lain takia yritykset saivat vastuun omasta taloudenpidostaan: niiden tuli kattaa menonsa (palkat, verot, materiaali ja velat) tulojen avulla. Lisäksi ne pystyivät neuvottelemaan hinnoista vapaasti alihankkijoidensa kanssa.
Osuuskuntalaki astui voimaan toukokuussa 1988. Ensimmäistä kertaa Vladimir Leninin uuden talouspolitiikan jälkeen yksityisyritykset olivat taas sallittuja palveluiden, tuotannon ja ulkomaankaupan aloilla. Alun perin laki määräsi korkeat verot ja toimintarajoitukset, mutta sitä korjattiin myöhemmin, jotta yksityisen sektorin toimintoja ei rajoitettaisi liikaa. Näiden määräysten alla osuuskuntamuotoisista ravintoloista, kaupoista ja tuotantolaitoksista tuli osa Neuvostoliiton taloutta.
Gorbatšov toi perestroikan suuressa laajuudessa Neuvostoliiton ulkomaankauppasektorille, mitä pidettiin sinä aikana uhkarohkeana tekona. Hänen ohjelmansa eliminoi ulkomaankauppaministeriön silloisen kauppamonopolin. Teollisuus- ja maatalousministeriöiden ei tarvinnut enää kääntyä ulkomaankauppaministeriön byrokratian puoleen, vaan ne pystyivät hoitamaan ulkomaankauppaa itsenäisesti omalla vastuualueellaan. Tämän lisäksi ulkomaankauppaa saivat harjoittaa alueelliset ja paikalliset organisaatiot. Nämä muutokset olivat yritys poistaa suuri epäkohta Neuvostoliiton ulkomaantaloudesta: puuttuvat kontaktit Neuvostoliiton kuluttajien ja alihankkijoiden sekä niiden ulkomaalaisten kauppakumppanien välillä.
Gorbatšovin merkittävin ulkomaankauppaan liittyvä uudistus salli ulkomaiset sijoitukset Neuvostoliittoon, jos ne suoritettiin yhteisyrityksinä maan ministeriöiden, valtionyritysten tai osuuskuntien kanssa. Ensimmäinen versio Neuvostoliiton ”yhteisyrityslaista” astui voimaan kesäkuussa 1987. Se mahdollisti 49 prosentin ulkomaalaisomistuksen yrityksessä ja edellytti, että sen johtajisto ja liikkeenhoitajat olivat neuvostoliittolaisia. Länsisijoittajien ilmaistua tyytymättömyytensä tähän hallinto salli lopulta myös ulkomaalaisenemmistön yhteisyritysten hallituksissa. ”Yhteisyrityslain” avulla Neuvostoliitto tarjosi käyttöön työvoimaa, infrastruktuuria ja suuret kotimarkkinat. Ulkomaalaiset liikekumppanit tarjosivat pääomaa, teknologiaa, taloudellista tietämystä ja monissa tapauksissa tuotteita sekä palveluita.
Gorbatšovin taloudelliset muutokset eivät synnyttäneet uutta alkua maan kankealle taloudelle 1980-luvun lopussa. Uudistukset poistivat kuitenkin vähän keskitystä asioiden hoitamisesta, ja valtion määräämät tuotteiden hinnat sekä ei-vaihdettava rupla jäivät edelleen käyttöön. Hallinnolla oli edelleen ohjakset suurimpaan osaan tuotannosta.
Historioitsija Jukka Tarkan mukaan suomalaiset idänkauppaan keskittyneet yritykset menettivät perestroikan myötä Urho Kekkosen presidenttikaudella vakiintuneet poliittiset etulyöntiasemansa. Vuodesta 1958 ulkomaankauppaministerinä toiminut Nikolai Patolitšev, jonka kaudella Suomen ja Neuvostoliiton välinen kauppa oli kasvanut 25-kertaiseksi, siirrettiin eläkkeelle syksyllä 1985. Suomen ja Neuvostoliiton kauppaneuvotteluissa neuvottelupöydän toiselle puolelle asettuivat Patolitševin jälkeen uudet miehet, jotka tarkastelivat suomalaisia yhtä viileän rauhallisesti kuin mitä tahansa muitakin länsimaisia yrittäjiä. Tarkan mukaan suomalaisten oli vaikeaa havaita Neuvostoliitossa tapahtuneiden muutosten poikkeuksellisuus ja mittasuhteet ja sovittaa ne siihen kaavaan, jonka mukaan itänaapuriin oli totuttu suhtautumaan.
Suomalais-neuvostoliittolaisen kauppakamarin edustajat kertoivat perestroikan alkuvaiheessa, että tutkija Tauno Tiusasen vuonna 1985 ilmestynyt kirja Talouden uudet haasteet ja sosialismi oli käännetty venäjäksi ja sitä luettiin innokkaasti Mihail Gorbatšovin hallinnon sisäpiirissä. Tiusasen kirja paljasti sosialistisen totuuden ja todellisuuden välille auenneen kuilun. Kotimaassa Tiusanen pyrittiin vaientamaan; erityisen kiihkeitä tässä olivat taistolaiset ja niin kutsutut idänkaupan vuorineuvokset, jotka katsoivat saavansa tarvitsemansa tiedon Neuvostoliiton talouselämästä virallisista lähteistä. Neuvostoliittolaisten suhtautuminen Tiusaseen sen sijaan oli lähinnä huolestuneen kiinnostunutta, koska tällä oli tietoa, joka oli tavallisten neuvostovirkamiesten ja poliittisten toimijoiden ulottumattomissa.
Vaikutukset
Mihail Gorbatšov ei ottanut lainkaan huomioon, että sosialistisen yhteisön maissa oltiin jo pidemmällä matkalla takaisin kapitalismiin. Uudistushalu Neuvostoliiton eri puolilla sai ihmiset voimakkaasti liikkeelle ja sai heidät vaatimaan koko Neuvostoliiton vaikutusalueella lisää vapauksia ja mahdollisti lopulta koko itäblokin kaatumisen.
Suomen presidentti Mauno Koivisto kirjoitti muistelmissaan, että hänen uskonsa perestroikan onnistumiseen alkoi horjua joulukuun alkupäivinä 1989. Jukka Tarkan mukaan tämä ei tapahtunut Koiviston oman analyysin varassa, vaan se oli reaktio Neuvostoliiton valtiovarainministerin Boris Gostjevin tuolloiseen televisiopuheeseen, jossa tämä paljasti kiertelemättä ja kaartelematta neuvostotalouden todellisen tilan.
Professori Seppo Hentilän mukaan perestroikaan oli sitä käynnistettäessä asetettu niin Neuvostoliitossa kuin ulkomaillakin suuret toiveet ja odotukset: sen uskottiin lopultakin tarjoavan Neuvostoliitolle ulospääsyn niin kutsutun pysähtyneisyyden kauden ongelmista. Perestroika, joka oli kaikkien aikojen vakavin yritys uudistaa sosialismia, päästi kuitenkin valloilleen voimia, jotka kaatoivat koko järjestelmän. Hentilän mukaan perestroikan aikaansaama poliittinen vapautuminen paljasti reaalisosialismin todelliset kasvot kaikessa räikeydessään. Kun pakkovaltaa ei enää ollut, koko neuvostoyhteiskunta halvaantui, eikä mikään toiminut edes siinä määrin kuin aiemmin. Neuvostoliitto ajautui aineelliseen ja henkiseen umpikujaan, mikä johti koko Neuvostoliiton lakkaamiseen valtiona.
Francesco Verri
Francesco Verri (11. kesäkuuta 1885 – 6. kesäkuuta 1945) oli italialainen ratapyöräilijä. Hän voitti Ateenan välikisoissa 1906 kolme kultamitalia; 5000 metriltä, aika-ajosta sekä sprintistä.
Verri voitti vuonna 1906 Geneven ratapyöräilyn MM-kisoissa amatöörien maailmanmestaruuden eräajossa.
Muskottipuut
Muskottipuut (Myristica) on kasvisuku muskottikasvien heimossa ja muskottikasvien tyyppisuku. Siihen kuuluu 172 hyväksyttyä lajia, joita kasvaa Aasian etelä- ja kaakkoisosassa ja Australiassa. Lajeista tunnetuimpia on maustekasvina käytetty muskottipuu (Myristica fragrans).
Windfall-voitto
Windfall-voitto tai -tuotto (windfall = ) tarkoittaa odottamatonta rahantuloa ilman voiton saajan merkittäviä toimenpiteitä.
Termi on lainattu englannin kielestä. Se viittasi alun perin tuulen puista pudottamiin hedelmiin, jotka olivat helppoja poimia. Toinen merkitys on siinä, että kruunu kielsi kaatamasta metsistä puita, jotka oli varattu laivanrakennukseen. Kuitenkin myrskyn kaatamat puut sai ottaa omaan käyttöön.
Käsite yleistyi suomen kielessä 2000-luvun ensi vuosikymmenen jälkipuoliskon voimakkaan energian hinnannousun myötä ja sen tuottamien tulojen vuoksi. Windfall-verosta on käyty keskustelua myös Ukrainan sodan aiheuttaman energian hinnan nousun seurauksena Euroopassa.
Windfall-vero energian tuotannossa
Eurooppa otti vuonna 2005 käyttöön päästökauppajärjestelmän, joka nostaa sähkön hintaa riippumatta miten sähkö on tuotettu tai siitä aiheuttaako se ilmastopäästöjä tai muita päästöjä. Kun ydinsähkön ja vesisähkön kannattavuus kasvoi, tekivät voimayhtiöt reilusti aikaisempaa parempaa tulosta. Windfall-verolla on tarkoitus tuoda osa energiayhtiöiden "ansiottomasti syntyneistä" voitoista valtiolle.
Suomessa
Vanhasen hallituksen aikana windfall-veroa valmisteltiin kauppa- ja teollisuusministeriössä, mutta asia jäi sikseen. Vero ei ollut hallitusohjelmassa 2008.
Windfall-voitot energiayhtiöille jakaa jyrkästi mielipiteet. Suuria sähkönkäyttäjiä edustavan Elfin mukaan päästökauppa kokonaisuudessaan aiheuttaa 1,8 miljardin euron tulonsiirron vuodessa asiakkailta sähköyhtiölle. Päästökauppavuosina 2008-2012 tulonsiirto olisi yhteensä 9 miljardia euroa. Osa tästä summasta on niin sanottuja windfall-voittoja.
Sdp ehdotti helmikuussa 2008 uutta windfall-veroa, jolla verotettaisiin ennen vuotta 1998 rakennettujen ydin- ja vesivoimaloiden omistajayhtiöiltä päästökaupan tuomia voittoja. Sdp:n malli toisi valtiolle 300 miljoonaa euroa vuodessa. Tarja Filatovin (sd) mukaan "tuulentuomia tuloja" eli ansiotonta arvonnousua on syytä leikata ja siirtää yhteiskunnan käyttöön. Pia Viitanen (sd) esitti, että voittoja käytettäisiin uusiutuvien energiamuotojen kehittämiseen ja joukkoliikenteeseen. Vihreiden Erkki Pulliainen tuki aloitetta.
Suomen hallitus päätti kesäkuussa 2014, ettei ennen vuotta 2004 rakennettuun vesi-, ydin- ja tuulivoimaan kohdistuvaa voimalaitosveroa (windfall-veroa) oteta käyttöön.
Formula Enterprise
Formula Enterprise (tunnetaan myös nimellä Formula SCCA) on yhdysvalloissa ajettava formulasarja. Sarja perustettiin vuonna 2008. Sarjassa ajetaan SCCA Enterprisesin tuottamilla autoilla ja mm Mazda MZR:n moottoreilla. Sarja on osa Sports Car Club of America-organisaatiota. Sarjan mestaruuden ovat voittaneet Mark Eaton, Sean Rayhall, Brandon Aleckson ja Scott Rettich.
Vain yksi elämä
Sarja päättyi kesken: NBC lähetti kaksiosaisen hääjakson ja ilmoitti sarjan palaavan tauolta keväällä tai syksyllä 2003, mutta suunnitelmat peruttiin koska osa pääroolin esittäjistä kieltäytyi kuudennesta tuotantokaudesta.
Suomessa televisiosarjaa on esittänyt Yle TV1.
Tunnusmusiikki
Yhdysvalloissa sarjan tunnusmusiikkina oli Chantal Kreviazukin esittämä Beatlesien kappaleen "In My Life" cover-versio. Kansainvälisessä versiossa tunnusmusiikkina oli Tim Trumanin säveltämä kappale "You Make Me Home", jonka esitti Angelica Hayden.
Mar-a-Lago
Mar-a-Lago on kartanorakennus, joka valmistui vuosina 1924–1927. Se sijaitsee Palm Beachissa, Floridassa. Kartanossa on 58 makuuhuonetta, 33 kylpyhuonetta, kaksi isoa ulkouima-allasta, 12 takkaa ja kolme pommisuojaa. Yhdysvaltain entinen presidentti Donald Trump asuu Mar-a-Lagossa vaimonsa Melania Trumpin kanssa. Kartanossa toimii Trumpin omistama yksityisklubi, jonka 500 jäsentä saavat vierailla alueella.
Kartanon rakennutti seurapiirihenkilö Marjorie Merriweather Post, jonka isä oli rikastunut myymällä aamiaismuroja. Kartanon espanjankielinen nimi Mar-a-Lago tarkoittaa mereltä järvelle. Kartanon tilukset ulottuvat Palm Beachin yli Atlantin valtamereltä Lake Worthin laguunille. Post vietti vuosikymmenien ajan talvensa Mar-a-Lagossa, jossa hän tuli tunnetuksi railakkaana juhlien järjestäjänä. Post kuoli vuonna 1973, ja kartano siirtyi testamentilla Yhdysvaltain liittovaltiolle. Sen ylläpito osoittautui niin kalliiksi, että valtio antoi kartanon Postin säätiölle vuonna 1981.
Kartano on ollut historiallinen maamerkki (National Register of Historic Places) vuodesta 1985 lähtien.
Elisa Ferreira
Elisa Ferreira (s. 17. lokakuuta 1955) on portugalilainen poliitikko. Hän toimii Von der Leyenin komissiossa komissaarina, jonka alaa on Koheesio- ja uudistusasiat. EU-puolueista hän edustaa Euroopan sosialidemokraattinen puolue PES:iä kansallisesti Sosialistipuoluetta.
Ferreira oli Euroopan parlamentin jäsen vuosina 2004–2016.
Vézère
Vézère on noin 190 kilometriä pitkä joki Ranskassa. Sen lähteet ovat Keskiylängöllä ja se virtaa Corrèzen ja Dordognen departementtien läpi laskien Dordognejokeen Limeuilissa.
Vézèren laakso on kuuluisa luolajärjestelmistään, joista on löytynyt useita luolamaalauksia ja hominidijäänteitä. Unesco valitsi alueelta löytyvät 15 arkeologista kohdetta yhdeksi maailmanperintöluettelonsa kohteeksi vuonna 1979.
Sandlingin rautatieasema
Sandlingin rautatieasema sijaitsee Sandlingin kylässä Kentissä Yhdistyneessä kuningaskunnassa. Asema on avattu vuonna 1888. Sandlingin asemalta on bussiyhteys läheiseen Saltwoodiin ja se on myös lähinnä Hythen kaupunkia sijaitseva rautatieasema.
Ultramega OK
Ultramega OK on grunge-yhtye Soundgardenin vuonna 1988 julkaistu debyyttialbumi. Albumi sai Grammy-ehdokkuuden.
Albumin kappale "Smokestack Lightning" on Howlin' Wolf -cover. Kappaleen loppu sisältää samplen Sonic Youthin kappaleesta "Death Valley '69" albumilta Bad Moon Rising.
Albumin viimeinen kappale "One Minute Silence" on John Lennon -cover.
Kappaleen "Flower" musiikkivideo sai soittoaikaa MTV:llä.
Ernst Debes
Ernst Debes (1840 – 1923) oli saksalainen kartografi. Hänen vuonna 1872 yhdessä H. Wagnerin kanssa Leipzigiin perustamansa kartografinen laitos tuotti koulukartastoja, seinäkarttoja ja käsikartaston Neuer Handatlas.
ORP Kraków
ORP Kraków oli Puolan laivaston Kraków-luokan jokimonitori, joka palveli toisen maailmansodan alussa ennen uppoamistaan.
Valmistus
Alus tilattiin 31. joulukuuta Zelniewskiegon telakalta Krakovasta. Alus valmistui 1926.
Palvelus
Alus liitettiin palvelukseen, kun se otettiin Modlinin sotasataman esikuntalaivaksi. Vuonna 1972 se siirrettiin laivaston jokilaivueisiin. Alus oli modernisoitavana 1932, jolloin sen aseistusta vahvennettiin vaihtamalla 75 mm -tykit 100 millimetrin haupitseihin ja samalla yksi konekivääreistä korvattiin 13,2 mm NKM Vickers -ilmatorjuntakonekiväärillä.
Gôh-Djibouan piirikunta
Gôh-Djibouan piirikunta on yksi Norsunluurannikon piirikunnista, joka sijaitsee maan lounaisosassa. Piirikunnan pääkaupunki on Gagnoa. Vuonna 2014 piirikunnan väkiluvuksi mitattiin 1 605 286.
Brian Shimer
thumb|Brian Shimer toisena vasemmalta. Brian Lee Shimer (s. 20. huhtikuuta 1962 Naples, Florida) on yhdysvaltalainen rattikelkkailija ja olympiamitalisti. Shimer kilpaili viisissä talviolympialaisissa (1988–2002) ja voitti viimeisessä kisassaan olympiapronssia neljän miehen kilpailussa Salt Lake Cityssä 2002. Hän lopetti vuonna 1985 alkaneen kilpauransa kisojen jälkeen.
ORP Kraków
Palvelus
Neuvostoliitto liitti aluksen jokilaivastoonsa ja aseisti sen 122 ja 45 millimetrin tykein. Alus nimettiin käyttöön otettaessa Smolenskiksi. Saksan hyökättyä Neuvostoliittoon kesäkuussa 1941 alus siirtyi Berezinajoelle, jossa se vaurioitui pahoin Saksan maavoimien tykistöä vastaan taistellessaan. Alus siirrettiin Desnajoelle tukemaan maajoukkojen taistelua ja lopulta jäähdytyksen puutteessa alus räjähti 11. syyskuuta 1941.
Mankalan kosket
Mankalan kosket ovat Iitissä Kymijoessa olleet viisi koskea, Harakkakoski, Mustakoski, Tolppakoski, Vähäkäyrä ja Isokäyrä, jotka hävisivät näkyvistä, kun Kaurakoskeen valmistui 1952 Mankalan voimalaitos ja vesi nousi useita metrejä.
Koskilla on kuvattu kymmenen elokuvaa, muun muassa elokuvia Koskenlaskijan morsian ja Koskenkylän laulu. Koskenkylän laulussa Tauno Palo oli vähällä hukkua, kun lautta lähti omille teilleen. 1900-luvun alussa kosket kuvattiin kahdelle lyhytfilmille, joista toinen edusti Suomea Berliinin matkailunäyttelyssä 1911.
Elokuvat
Iitissä ennen voimalaitoksen rakentamista kuvatut elokuvat:
Brian Shimer
Calgaryssa 1988 Shimer oli nelimiehiskilpailun kuudestoista, Albertvillessä 1992 kahden miehen kilpailussa seitsemäs ja Lillehammerissa 1994 kolmastoista sekä Naganossa 1998 kahden miehen luokassa kymmenes ja neljän miehen viides. 2002 hän oli kahden miehen kisassa yhdeksäs.
Fopp (EP)
Fopp on Soundgardenin vuonna 1988 julkaisema EP. Se julkaistiin uudelleen vuonna 1990 Screaming Life EP:n kanssa Screaming Life/Fopp kokoelmalla.
Brian Shimer
MM-kisoissa St. Moritzissa 1997 hän oli kahden miehen kisassa pronssilla, neljän miehen joukkueessa hän otti pronssia 1993 (Igls) ja 1997. Maailmancupin hän on voittanut vuonna 1993.
Tallinn Purikad
Tallinn Purikad (vuosina 2011–2015 HC Panter/Purikad ) on virolainen jääkiekkoseura Tallinnasta. Seura on pelannut Viron pääsarjassa Meistriliigassa. Joukkueella ei ole yhtään Viron mestaruutta. Seuralla on ollut toimintaa tämän lisäksi A-, B-, C-, D-, E-, F- ja G-junioreissa, minkä lisäksi sillä on ollut ikämiesjoukkue Tankid (suom. 'Tankit').
JYPissä kiekkoillut virolaispelaaja Robert Rooba on Purikadin kasvatti. Joukkueen nimi merkitsee suomeksi 'Tallinnan vonkaleet'.
Battery Check
Battery Check on ruotsalaisen Millencolinin kappale, joka julkaistiin vuonna 2002 albumilla Home from Home. Se julkaistiin singlenä 3. heinäkuuta 2003. Kappaleesta on tehty myös ruotsinkielinen versio nimeltä ”E20 Norr”. Se julkaistiin singlen B-raitana.
Musiikkivideo
Kappaleesta tehtiin musiikkivideo molemmille kielille. Molemmissa versioissa on erona ainoastaan kieli.
Bandiougou Bidia Doucouré
Bandiougou Bidia Doucouré (s. 1934 Fongou, Yélimanén piiri ) on malilainen toimittaja ja poliitikko.
Doucouré on kansallisuudeltaan soninke. Hän suoritti rakennusalan ammattitutkinnon Bamakon teknisessä lyseossa ja opiskeli sitten Dakarin yliopistossa. Doucouré työskenteli Senegalin sosiaalirahastossa vuosina 1955–1960 ja Malin sosiaalivakuutuslaitoksessa INPS:ssä vuosina 1960–1962.
Doucouré suoritti journalismin pikakurssin vuosina 1961–1962 ja työskenteli sanomalehti L’Essorissa vuonna 1962. Hän toimi ulkoministeriön lehdistöavustajana vuosina 1962–1964, harjoitteli Ranskassa vuonna 1964 ja valmistui Strasbourgin Kansainvälisestä journalistikorkeakoulusta vuonna 1966.
Eesti Noortekoondis
Eesti Noortekoondis eli Viron nuorten jääkiekkomaajoukkue, pelaa Viron pääsarjassa Meistriliigassa.
Bandiougou Bidia Doucouré
Doucouré työskenteli L’Essorin päätoimittajana vuosina 1968–1970 ja toimittajana vuosina 1970–1977 sekä Sunjata-aikakauslehden toimittajana vuosina 1977–1982. Hän toimi myös tiedotus-, lehdistö- ja kirjateollisuusammattiliitto Synipilin pääsihteerinä vuosina 1970–1982 sekä ammattiliittojen keskusjärjestön UNTM:n hallinto- ja varapääsihteerinä vuosina 1978–1982. Vuosina 1978–1979 Doucouré valmisteli Malin kansan demokraattisen liiton perustaavaa kokousta, jossa hänet valittiin puolueen kansallisneuvoston jäseneksi.
Doucouré toimi Malin valtionyhtiöministerinä vuosina 1982–1984. Hän riitautui ministerikaudellaan entisten ammattiyhdistystoveriensa kanssa ja palasi valtion lehdistötoimisto AMAP:iin, jossa hän työskenteli vuosina 1984–1988. Vuosina 1988–1992 Doucouré oli viestintäministeriön palveluksessa ja jäi sitten eläkkeelle.
Doucouré on Rassemblement pour la démocratie et le progrès (RDP) -puolueen perustajajäsen. Hän toimi sen hallintosihteerinä vuosina 1991–1995 ja pääsihteerinä vuosina 1995–1997. Doucouré valittiin puolueen edustajaksi Yélimanésta Malin kansalliskokoukseen vuonna 1992.
Doucouré riitautui Coppon vaaliboikottia kannattaneen RDP:n puheenjohtajan Almamy Syllan kanssa vuonna 1997 ja perusti tovereineen uuden puolueen Rassemblement national pour la démocratien (RND). Doucouré toimi puolueen puheenjohtajana Abdoulaye Garba Tapon jälkeen vuosina 2001–2005. RND yhdistyi Soumaïla Cissén URD:hen, jonka varapuheenjohtajana Doucouré toimi vuosina 2005–2011. Hän on nykyään puolueen kunniapuheenjohtaja.
Raimo Alén
Raimo Alén on suomalainen kemisti ja professori. Hän on toiminut soveltavan kemian professorina Jyväskylän yliopistossa vuodesta 1993. Hän on erityisesti puukemian asiantuntija.
Akateeminen ura
Raimo Alén valmistui Teknillisestä korkeakoulusta diplomi-insinööriksi 1975 ja tekniikan lisensiaatiksi 1980. Sen jälkeen hän aloitti tutkijanuransa tutkimusapulaisena kyseisessä opinahjossa.
Alén väitteli 1981 Teknillisessä korkeakoulussa puukemiasta tekniikan tohtoriksi. Valmistumisen jälkeen hän toimi Suomen Akatemian akatemiatutkijana. Sittemmin hän toimi vanhempana tutkijana Valtion Teknillisen Tutkimuskeskuksen (VTT) polttoaineiden ja prosessitekniikan laboratoriossa. Välillä hän toimi vierailevana tutkijana Kemira Oy:ssä.
Professoriksi
Raimo Alén on toiminut Teknillisessä korkeakoulussa virkaa tekevänä professorina metsätuotteiden tekniikan laboratoriossa. Hänet nimitettiin alkuvuodesta 1993 soveltavan kemian professoriksi Jyväskylän yliopistoon. Alénin professorikaudella Jyväskylän yliopistossa toteutettiin vuosina 1995–2003 erityinen kemiallisen puunjalostuksen maisterikoulutusohjelma.
Opetus- ja tutkimustyön ohella Alén on osallistunut Jyväskylän yliopiston hallintoon. Hänet valittiin 2008 matemaattis-luonnontieteellisen tiedekunnan varadekaaniksi. Hän toimi virassa vuoden 2009 loppuun, koska seuraavan vuoden alussa Jyväskylän yliopiston toiminta muuttui yliopistolain uudistuessa ja siksi tiedekunnalle valittiin vuonna 2009 uudet dekaanit.
Tutkijana
Kemistinä Alén on erikoistunut puukemian tutkijaksi. Puukemian tutkimus kuuluu Jyväskylän yliopiston kemian laitoksella soveltavan kemian osastoon. Alén on tutkinut erilaisten puumateriaalien kemiallisia ominaisuuksia 1980-luvun alusta alkaen. Puun lisäksi hän on tutkinut erilaisten puunjalostustuotteiden (muun muassa sellun ja paperin) kemiallisia ominaisuuksia ja niiden valmistusprosesseja.
Professorikautensa alussa Alén tutki puun delignifiointia ja sitä miten sellutehtaan jätteitä voidaan hyötykäyttää. Hänen viimeisimpiä tutkimushankkeitaan on ollut alkuvuodesta 2013 lähtien käynnissä ollut kansainvälinen tutkimushanke, jossa Lappeenrannan teknillinen yliopisto ja Jyväskylän yliopisto yhteistyössä brasilialaisten yliopistojen kanssa tutkivat erilaisia biopolttoaineita. Jyväskylän yliopistosta hanketta koordinoivat Alén ja professori Jukka Konttinen, ja Lappeenrannan teknillisestä yliopistosta professori Esa Vakkilainen. Hanke päättyy elokuun lopussa 2016.
Alén on tutkimusurallaan kirjoittanut puukemian alalta useita vertaisarvioituja tieteellisiä artikkeleita. Hän on lisäksi kuulunut TAPPI Journal -nimisen lehden toimituskuntaan vuodesta 2001.
Asiantuntija
Raimo Alénin osaamista on käytetty useissa asiantuntijatehtävissä. Hän on toiminut mm. Suomen bioenergia-alan strategisen huippuosaamisen keskittymä FIBIC:in (Finnish Bioeconomy Cluster) tutkimusvaliokunnan jäsenenä.
Professori Alén on asiantuntijana ottanut osaa myös julkiseen keskusteluun. Hän kommentoi esimerkiksi vuonna 2010 Jyväskylän Keljonlahden voimalaitoksen laskelmia, joissa oli paljastunut olevan puutteita.
Teoksia
Professori Alén on kirjoittanut kattavan yleisesityksen yleisistä orgaanisista yhdisteistä ja niiden käyttökohteista. Teos esittelee noin 5000 orgaanisen yhdisteen kemiallisen rakenteen ja fysikaaliset ominaisuudet sekä kuinka niitä valmistetaan.
Yhdessä Eero Sjöströmin kanssa Alén on toimittanut puukemiassa, sellunkeitossa ja paperinvalmistuksessa käytettäviä analyyttisiä menetelmiä esittelevän perusteoksen.
Maan veli
Maan veli on Tomi Kontion kirjoittama nuortenkirja. Se on Austraasia-trilogian odotettu päätösteos. Trilogian aloittanut teos Keväällä isä sai siivet voitti vuonna 2000 Finlandia Junior -palkinnon. Sen jatko-osa on nimeltään Austraasian viimeiset lapset (2002). Maan Veli kertoo kolmesta nuoresta, jotka seikkailevat Austraasian ihmeellisessä maailmassa.
Juoni
Austraasia, onnen maa, ei ole enää entisensä. Kun Tomi, Timo ja Laura ystävineen hakevat ihmisten varjot takaisin Austraasiaan, he menettävät samalla siipensä. Kts.Austraasian viimeiset lapset. Mutta muutakin tapahtuu. Tuholaisparvet saapuvat Austraasian viljapelloille, makea vesi alkaa ehtyä, ihmiset tulevat riitaisiksi ja alkavat kaivata takaisin Maahan. Ja meren takana, kaukaisessa Hamartiassa, vihollinen ehkä valmistelee uutta hyökkäystä. Mutta ensimmäinen vihollinen on lähempänä kuin nuoriksi varttuneet lapset osaavat edes kuvitella: heidän omassa kylässään! Varjonhakijoista ei siis tulekaan Austraasian sankareita. Kyläläiset syyttävät Tomia, Timoa ja Lauraa sekä heidän ystäviään Austraasiaa vaivaavista vitsauksista. Jopa Tomin ja Timon isä, Austraasian tirehtööri, kääntyy poikiaan vastaan. Onneksi nuorukaisilla on myös tukijoita. Vanha karvainen merirosvo Puuttuva Peukalo ja hänen vuosisatojen takainen rakastettunsa, salaperäinen Isadora, ovat nuorten apuna, kun he alkavat etsiä tietä takaisin Maahan. Yritys tuntuu toivottomalta, kunnes he saavat viestin Maapallolta, yllättävältä taholta, salaiselta veljeltä. Ehkä he sittenkin voisivat päästä takaisin vanhalle kotiplaneetalleen?
Streamline moderne
thumb|[[Chrysler Airflow 1934.]]
thumb|[[Bakeliittiradio 1930-luvun lopulta.]] thumb|[[Tatra T77.]]
Streamline moderne eli virtaviiva oli Art Decon myöhäinen haara, joka nousi esiin 1930-luvulla. Arkkitehtuurin ja teollisen muotoilun tyylisuunnalle olivat ominaisia viirtaviivaisen kaarevat muodot, horisontaalisuus sekä nopeuden ja teknologian ihannointi.
Lähtökohtia
Aerodynaaminen virtaviivaisuus oli tärkeää kulkuneuvoissa, joista etenkin lentokoneet ja laivat toimivat esikuvina. Vauhdin muotokieltä sovellettiin myös paikallaan pysyviin rakennuksiin ja kodinkoneisiin. Arkkitehtuurissa suosittiin vaakasuuntaisia linjoja ja laivoihin viittaavia yksityiskohtia. Monet rakennukset muistuttivat valtamerilaivoja, joiden kulta-aikaa elettiin. Virtaviivainen suunnittelu oli yleisintä teollisuus- ja liikerakennuksissa, mutta sitä sovellettiin jonkin verran myös asuinrakennuksissa.
Vertailua lähisuuntauksiin
Streamline moderne heijasteli ajan taloudellista tilaa sen ohella, että se oli vastareaktio art decolle. Laman edetessä 1930-luvulla suunnittelijat alkoivat riisua art decon kasvi- ja eläinaiheista ornamentiikkaa ja alkoivat korostaa puhdaslinjaista liikkeen ja vauhdin tuntua sekä uusinta teknologiaa. Arkiesineiden muotoilu muuttui ultramoderniksi ja virtaviivaiseksi.
Betoni ja lasi korvasivat eksoottiset puu- ja kivilaadut. Art decon terävien kulmien tilalle tuli aerodynaamisia kaarteita. Jo Art deco oli ollut futuristisen modernia ja urbaania verrattuna jugendiin. Virtaviivaisessa suunnittelussa oli silti usein mukana art decon piirteitä, vaikka johtavat virtaviivaiset suunnittelijat inhosivatkin vastikään muodista mennyttä art decoa, joka oli heidän mielestään aikansa elänyttä ja vääristyneen modernia.