cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Akropolis (Ateena)
Etelärinteen rakennukset
Eumeneen stoa sijaitsi Herodes Atticuksen odeionin itäpuolella. Sen rakennutti Eumenes II hellenistisellä ajalla noin 197–159 eaa.
Herodes Atticuksen odeion thumb|240px|[[Herodes Atticuksen odeion.]]
Herodes Atticuksen rakennuttama odeion sijaitsi Akropoliin lounaisrinteessä. Se rakennettiin roomalaisella ajalla noin 161–174. Odeion on osittain kunnostettu ja sitä käytetään teatteriesityksiin edelleen.
Afrodite Pandemoksen ja Peithon pyhäkkö
Afrodite Pandemokselle ja Peitholle omistettu pyhäkkö sijaitsi kukkulan lounaisrinteessä Athene Niken temppelin alapuolella.
Pohjois- ja itärinteen pyhäköt ja muut kohteet
Akropoliin pohjois- ja itärinteellä Peripatoksen varrella sijaitsi lukuisia pyhäkköjä ja muita pieniä rakennuksia.
Afroditen ja Eroksen pyhäkkö
Afroditelle ja Erokselle omistettu pyhäkkö sijaitsi kukkulan pohjoisrinteessä niin kutsutun Mykeneläisen lähteen lähellä.
Aglaureion oli Aglaurokselle pyhitetty luola, joka on löydetty Akropoliin itäpuolelta. Aiemmin sen luultiin sijainneen kukkulan pohjoisrinteessä jossakin Mykeneläisen lähteen lähellä.
Muut luolapyhäköt
Pohjoisrinteessä sijaitsivat Apollon Hypoakraioksen luola, Olympoksen Zeuksen luola sekä Panin luola. Panin kultti perustettiin Apollonin luolan läheiseen luolaan Marathonin taistelun jälkeen, sillä jumalan katsottiin auttaneen ateenalaisia taistelussa.
Klepsydra
Klepsydran lähdekaivo sijaitsi kukkulan luoteisrinteessä. Se rakennettiin vuonna 465 eaa.
Esinelöydöt
thumb|none|800px|Akropolis.
Juri Peršin
Juri Aleksejevitš Peršin (, 19. joulukuuta 1958 Balahta, Krasnojarskin alue, Neuvostoliitto – 24. helmikuuta 2021 Krasnojarsk) oli venäläinen tukimiehenä pelannut jääpalloilija, joka edusti Krasnojarskin Jeniseitä Venäjällä, Narukerää Suomessa ja Nässjö IF:ää Ruotsissa.
Saavutukset pelaajana
Seurajoukkueissa
Maajoukkueessa
Henkilökohtaiset saavutukset
Vatikaanin ensimmäinen kirkolliskokous
Kahdeskymmenes ekumeeninen eli yleinen, koko "yhdeksi, pyhäksi, katoliseksi ja apostoliseksi" itsensä tunnustaman kirkon piispojen kirkolliskokous avattiin vuonna 1869 Vatikaanissa. Konsiili kesti vuoteen 1870, jolloin se käytännön syistä keskeytyi, vaikkei sitä muodollisesti suljettukaan. Sitä kutsutaan myös nimellä Vatikaanin ensimmäinen kirkolliskokous.
Paavi Pius IX:n kutsumaan kokoukseen osallistui paavin lisäksi 11 patriarkkaa, kuusi arkkipiisparuhtinasta, 49 kardinaalia, 680 arkkipiispaa ja piispaa, 28 apottia ja 29 luostarijärjestöjen johtajaa. Kirkolliskokous mm. dogmatisoi paavin erehtymättömyyden.
Kirkolliskokouksen lopuksi määriteltiin dogmi, jonka mukaan paavi on erehtymätön niissä asioissa, jotka hän on lausunut piispanistuimeltaan ex cathedra (lat. istuimelta). Tämä perustuu kolmeen ensimmäisen paavin, Pietarin, aseman määrittävään Raamatun kohtaan (Matteus 16:18–19, Luukas 22:31–32 ja Johannes 21:15–17).
Käytännössä monet paavit ovat oikeudestaan huolimatta välttäneet antamasta lausuntoja "ex cathedra", koska tämä sitoisi myös heidän seuraajiaan teologisesti tai seuraajien olisi joko uudelleen tulkittava edeltäjiensä päätöksiä tai mahdollisesti jopa tehtävä vastakkaisia päätöksiä, mikä heikentäisi katolisen kirkon perinteen uskottavuutta raamatuntulkinnan rinnalla.
LaTasha Jenkins
LaTasha Jenkins (s. 19. joulukuuta 1977) on yhdysvaltalainen pikajuoksija. Hän saavutti hopeaa vuoden 2001 sisäratojen maailmanmestaruuskilpailuissa 200 metrin matkalla ja pronssia vuoden 2001 yleisurheilun maailmanmestaruuskilpailuissa Edmontonissa 200 metrin matkalla.
Jenkins on maailmanennätyksen haltija 4×200 metrin viestijuoksussa ajalla 1.27,46. Aika juostiin 29. huhtikuuta 2000 Philadelphiassa ja muut joukkueen jäsenet olivat LaTasha Colander-Richardson, Nanceen Perry ja Marion Jones. Matka on kuitenkin harvinainen, eikä kuulu kansainvälisten kilpailujen ohjelmaan.
Yhdeksänkulmio
thumb|120px|Säännöllinen yhdeksänkulmio Yhdeksänkulmio eli nonagoni on monikulmio, jossa on yhdeksän kulmaa ja sivua. Yhdeksänkulmion kulmien summa on 1260 astetta. Säännöllisen yhdeksänkulmion kaikki sivut ovat yhtä pitkiä sekä jokainen kulma on 140 astetta.
Säännöllisen yhdeksänkulmion pinta-ala A, jonka sivun pituus on a, lasketaan seuraavasti:
Säännöllistä yhdeksänkulmiota ei voi konstruoida harpilla ja viivaimella, vaikkakin melko tarkkoja approksimaatioita on olemassa.
Alla yksi ohje approksimaation piirtämiseksi. Kuva:Approximated Nonagon Inscribed in a Circle.gif
Britannia Bridge
Britannia Bridge on Walesissä sijaitseva silta, joka yhdistää Angleseyn saaren mantereeseen ja ylittää Menainsalmen.
Historia
Rautatieliikenteen lisääntyessä 1800-luvun puolivälissä tuli tarve etsiä tehokasta rautatieyhteyttä Englannista Irlantiin matkustaville. Aluksi tutkittiin mahdollisuutta lisätä rautatie Menain riippusillalle. Tämä vaihtoehto kuitenkin hylättiin ja päätettiin rakentaa kokonaan uusi silta riippusillan viereen.
thumb|left|upright|Angleseyn saari Walesin mantereen rannikolla. Välissä on Menainsalmi, jonka yli silta kulkee pitkin tietä [[A55.]] Uuden sillan suunnittelu annettiin Robert Stephensonille, joka oli yksi aikansa johtavia rautatie- ja rakennusinsinöörejä. Apunaan hänellä oli insinöörit William Fairbairn ja Eaton Hodgkinson. Sillan muodoksi valittiin uusi ja vallankumouksellinen putkisilta, jossa junat kulkivat putken sisällä. Sillan rakentaminen aloitettiin vuonna 1846, ja se valmistui neljä vuotta myöhemmin maaliskuussa 1850. Silta osoittautui niin vahvarakenteiseksi, että siitä jätettiin riippuköydet kokonaan pois. Sillan pyloneissa oli kuitenkin aukot rakennettuina köysiä varten.
Britannia Bridge oli helppohoitoinen silta, ja se oli käytössä alkuperäisenä vuoteen 1970 saakka. Tuolloin joukko paikallisia poikia olivat tutkimassa siltaa soihtujen kanssa ja silta syttyi tuleen. Silta suljettiin palon jälkeen turvallisuussyistä, ja se avattiin neljän vuoden kuluttua täysin uusittuna. Putket purettiin ja tilalle rakennettiin teräskaarisilta, jonka kannen päällä oli rautatie. Kymmenen vuotta palon jälkeen, vuonna 1980, avattiin rautatiekannen yläpuolelle toinen kansi autoliikennettä varten. Tämä on osa tietä A55. Samaan aikaan 1800-luvun puolivälissä rakennettu putkirakenteinen Conwyn rautatiesilta on yhä käytössä.
Sillan eteläpäähän avattiin heinäkuussa 1851 Britannia Bridgen rautatieasema, joka kuitenkin suljettiin jo 1. lokakuuta 1858 käyttäjämäärän jäätyä vähäiseksi.
José Lezama Lima
thumb|José Lezama Lima José Lezama Lima oli kuubalainen kirjailija ja toisinajattelija.
Peter Prijdekker
thumb|Peter Prijdekker (1972) Peter Cornelis Prijdekker (s. 22. kesäkuuta 1948 Woerden, Utrecht) on entinen alankomaalainen uimari, joka kilpaili 1972 kesäolympialaisissa. Siellä hän karsiutui heti alkuerissä 200 metrin vapaauinnista, sekä 4 x 100 metrin ja 4 x 200 metrin viesteistä.
José Lezama Lima
Elämä
Lezama auttoi monia nuorempia kirjailijoita suoraan ja epäsuorasti, taloudellisesti ja taiteellisesti. Vaikka hän ei aina ollut samaa mieltä kirjallisesti kuin kollegansa, hän majoitti, ruokki ja tuki julkaisutoimintaa sellaisten poliittisesti epäsuosiossa olleiden kirjailijoiden kohdalla kuin Virgilio Piñera ja Reinaldo Arenas. Lezama perusti yhdessä José Rodriguez Feon kanssa kirjallisen aikakauslehden nimeltään Origenes, jolla oli suuri vaikutus Kuuban modernismissa. Monet myöhemmin kirjoina ilmestyneet teokset ovat ilmestyneet ensin tässä lehdessä.
Diana van der Plaats
Adriana ”Diana” van der Plaats (s. 12. elokuuta 1971 Utrecht) on alankomaalainen entinen uimari, joka kilpaili kaksissa kesäolympialaisissa, lähtien 1988 kesäolympialaisista. Siellä hän voitti hopeaa joukkueensa kanssa 4 × 100 metrin viestissä, uimalla karsinnoissa. Finaalissa van der Plaatsin korvasi Conny van Bentum. Ainoastaan Itä-Saksan joukkue voitti alankomaalaiset.
Željko Petrović
Željko Petrović, s. 13. marraskuuta 1965) on montenegrolainen jalkapallovalmentaja ja entinen keskikenttäpelaaja.
José Lezama Lima
Elämä
Lezama sai Maldoror-palkinnon vuonna 1972. Hänen pääteoksensa Paradiso on saanut palkintoja Italiassa, Espanjassa ja Meksikossa.
Željko Petrović
Ura pelaajana
Petrović aloitti pelaajauransa FK Budućnostissa vuonna 1986. Hän siirtyi kolmen kauden jälkeen suurseura Dinamo Zagrebiin, jossa pelasi kauden 1990/91 oikeana laitapakkina. Hyvät esitykset poikivat siirroon Espanjaan, jossa peliaika Sevillassa jäi kuitenkin vähiin ja yhden kauden jälkeen hän siirtyi FC Den Boschiin. Seura putosi Petrovićin debyyttikaudella Eerste Divisiehen, jossa miehen vastuu puolustuksessa kasvoi vaikka seuran kausi kokonaisuutena jäikin heikoksi.
José Lezama Lima
Elämä
Romaani Paradiso kertoo José Cemí-pojasta, jonka isä kuolee yllättäen ja tämän seurauksena José aikuistuu vauhdilla. Romaani sijoittuu 1900-luvun alkuun. Josélle Kuuba oli "paratiisisaari, jossa taikuus ja filosofia väänsivät vanhan Kuuban porvariston omituisen elämän entistäkin kummallisempiin muotoihin". José etsii isänsä jäljissä elämän arvoituksellisuutta syöksymällä aina uusiin ja uusiin seikkailuihin, tutkimalla seksuaalisuuden eri muotoja omassa lihassa ja antautumalla jokaiselle vastaantulijalle kuin tämä olisi hänelle määrätty kohtalo. Paradison kieltä ja esittämistapaa kutsutaan "barokkiseksi" sen tavattoman kielellisen runsauden, ylettömän ornamentiikan ja rehevän tyylilajien vaihtelun vuoksi. Teos muistuttaa Proustin tyyliä vaikka onkin vahvasti kuubalainen eikä lainkaan lihallisesti estynyt. Lezama kuoli 9. elokuuta 1976 astman ja sydämen vajaatoiminnan seurauksena.
Artjom Nekrasov
Artjom Nekrasov (s. 7. elokuuta 1992) on venäläinen haulikkoampuja.
Artjom Nekrasov on saavuttanut MM-kilpailuissa kaksoistrapissa hopeaa Nikosiassa 2007 tuloksella 135.
Željko Petrović
Ura pelaajana
Kesällä 1994 Petrović siirtyi RKC Waalwijkin, jossa hän pelasi kaksi loistavaa kautta nousevana laitapuolustajana. Maaleja syntyi 60 liigaottelussa yhteensä 13. Hyvät esitykset poikivat Petrovićille siirron suurseura PSV Eindhoveniin, jossa hän voitti kaudella 1996/97 Alankomaiden mestaruuden. Toisella kaudella peliaika väheni ja Petrović siirtyikin kauden jälkeen japanilaiseen Urawa Red Diamondsiin. Hän palasi kesällä 2000 takaisin RKC Waalwijkiin, jossa lopetti aktiiviuransa 38-vuotiaana kauden 2003/04 jälkeen.
Maajoukkuetasolla Petrović edusti Jugoslaviaa 18 A-maaottelussa. Hän oli mukana MM-kisoissa 1998 pelaten kaikissa neljässä ottelussa Jugoslavian edetessä neljännesvälieriin.
Ura valmentajana
Valmennusuransa Petrović aloitti Ruud Gullitin apuvalmentajana Feyenoordissa kaudella 2004/05. Päävalmentajadebyyttinsä hän teki portugalilaisen Boavistan peräsimessä elokuussa 2006. Hän kuitenkin erosi tehtävistään jo lokakuussa. Kesäkuussa 2007 hän palasi vanhan seuransa RKC Waalwijkin palvelukseen päävalmentajaksi. Hän luotsasi seuran Eerste Divisien kakkoseksi, mutta seura ei nousukarsinnoissa onnistunut lunastamaan paikkaansa liigassa. Kauden jälkeen hän siirtyi RKC:sta Martin Jolin apuvalmentajaksi HSV:n joukkueeseen. Kausi 2008/09 sujui hyvin, mutta Jol valmennustiimeineen jätti seuran kesällä 2009.
NBA:n kehittynein pelaaja
NBA:n kehittynein pelaaja on vuosittain jaettava palkinto, joka myönnetään NBA:n runkosarjakauden aikana eniten kehittyneelle pelaajalle. Palkinto on jaettu kaudesta 1985–1986 lähtien. Valinnan tekee yhdysvaltalaisista ja kanadalaisista urheilu- ja televisiotoimittajista koostuva paneeli. Kukaan ei ole voittanut palkintoa kahdesti.
Željko Petrović
Ura valmentajana
Heinäkuussa 2010 Petrovićin valmennusura jatkui Englannin Valioliigassa West Ham Unitedin apuvalmentajana. Hän sai kuitenkin potkut seurasta jo marraskuussa 2010. Potkujensa jälkeen Petrović palasi Urawa Red Diamondsiin, kun hän aloitti tammikuussa 2011 seuran päävalmentajana. Joukkue vajosi hänen johdollaan Japanin liigan putoamiskamppailuun ja lopulta seurajohto erotti Petrovićin lokakuussa 2011.
NBA:n kehittynein pelaaja
Valinnat
200px|thumb|right|[[Tracy McGrady on ainoana palkinnon saajana nimetty myös Naismith Memorial Basketball Hall of Fameen.]] 150px|thumb|right|[[Gheorghe Mureșan oli ensimmäinen ei-yhdysvaltalaistaustainen palkinnon voittaja.]] 200px|thumb|right|[[Giánnis Antetokoúnmpo palkintokaudellaan 2016–2017.]]
Željko Petrović
Ura valmentajana
Urawa-potkujensa jälkeen Petrović toimi Guus Hiddinkin apuvalmentajana FK Anži Mahatškalassa. Syksyllä 2014 hän toimi Dick Advocaatin apuvalmentajana Serbian jalkapallomaajoukkueessa ja jatkoi yhteistyötä Sunderlandissa kesällä 2015. Heikot tulokset johtivat kuitenkin Advocaatin valmennustiimin eroon lokakuussa 2015.
NBA:n kehittynein pelaaja
Valinnat
Voittajat maittain: (1986-2023)
Željko Petrović
Ura valmentajana
Kesäkuussa 2016 Petrovićista tuli ADO Den Haagin päävalmentaja. ADO vajosi Petrovićin johdolla Eredivisien häntäpäähän. Seurajohto antoi hänelle potkut helmikuun alussa 2017, kun ADO oli pudonnut putoamiskarsintaviivan alapuolelle.
Kesäkuussa 2019 Petrovićista tuli bulgarialaisen Botev Plovdivin päävalmentaja. Montenegrolainen sai kuitenkin potkut tehtävistään jo lokakuussa 2019 heikkojen tulosten vuoksi.
Marraskuussa 2021 Petrović korvasi Dick Advocaatin Irakin jalkapallomaajoukkueen päävalmentajana. Hän sai potkut helmikuussa 2022 Irakin jäätyä ulos MM-lopputurnauksesta 2022.
Chevrolet Matiz
thumb|Chevrolet Matiz Chevrolet Matiz on Chevroletin automalli. Se on viisiovinen mini-MPV viidelle henkilölle. Sen tuonti on lopetettu 2007. Se on tunnettu myös monina muina merkkeinä, joista Daewoo Matiz on Suomessa tuttu vanhemmalla korilla. Voimanlähteenä on joko 3-sylinterinen 0.8l 38kW tai 4-sylinterinen 1.0l 48kW bensiinimoottori laajemmalla lisävarustelulla.
Tendu
pienoiskuva|290px|Battement tendu. Tendu ("taandyy"), koko nimeltään battement tendu, on baletissa käytetty - ja siitä myös muiden tanssilajien käyttöön lainattu - termi jalan ojentamiselle suorana pitkin lattiaa "harjaten" siten, että nilkka samalla ojentuu. Liike voidaan tehdä eri suuntiin (sivulle, eteen, taakse) alkaen suljetusta jalkojen asennosta - ensimmäisestä, kolmannesta tai viidennestä. Muissa tanssilajeissa - esimerkiksi Cunningham-tekniikassa (nykytanssitekniikka) - saatetaan käyttää myös viistosuuntia.
Chevrolet Matiz
Vuoden 2005 Euro NCAP -kolaritestistä Matiz sai tulokseksi kaksi ja puoli tähteä viidestä. Kolmas tähti on halkaistu, sillä kuljettaja altistui sivutörmäystestissä hengenvaarallisille rintakehävammoille.
Tendu
Tendu on monen tanssiliikkeen perusosa ja harjoittaa nilkkaa, jalkojen aukikiertoa (baletin tapaan aukikierretyssä asennossa tehtäessä - muissa tanssilajeissa tendu voidaan tehdä myös paralel-asennossa), vartalon asennon hallintaa ja painonsiirtoa yhdelle jalalle. Siitä on myös olemassa monia muunnelmia kuten battement tendu jeté, battement tendu pour le pied, battement tendu plié soutenu jne. Balettitunnilla battement tendu -harjoitussarjat tehdään yleensä tankoharjoitusten alussa plié-harjoitusten jälkeen ja toistetaan vielä keskilattiaharjoitusten yhteydessä. Nykytanssissa liikkeestä käytetään rinnakkaisesti suomenkielistä nimikettä harjaus.
Gaius Claudius Nero
Gaius Claudius Nero oli Rooman valtakunnan konsuli, joka taisteli Metauruksen taistelussa 207 eaa.
Vuosina 212 eaa. ja 211 eaa. toisen puunilaissodan aikana Nero otti osaa Capuan piiritykseen, jossa roomalaiset yrittivät valloittaa Hannibalin puolelle siirtyneen kaupungin. Hän oli vuoden 207 eaa. konsuli yhdessä Livius Salinatorin kanssa. Yhdessä kollegansa kanssa hän johti armeijaa, joka voitti karthagolaiset Metauruksen taistelussa. Yhteenotossa kuoli heidän komentajansa Hasdrubal Barka, joka oli Hannibalin veli. Voiton jälkeen Nero otti mukaansa Hasdrubalin pään ja paiskasi sen Hannibalin leiriin. Nero ja Salinator toimivat yhdessä kensorina vuonna 204 eaa.
Viitteet
Claudius Nero et Marcus Livius Salinator
Ulla Rantanen
Ulla Valpuri Rantanen (s. 18. heinäkuuta 1938 Keitele) on suomalainen taidemaalari ja -graafikko.
Arto Lehkamo
Arto Kalervo Petteri Lehkamo (s. 1. elokuuta 1962 Helsinki) on suomalainen elokuvaohjaaja, -käsikirjoittaja ja -tuottaja.
Ulla Rantanen
Rantanen opiskeli Taideakatemian koulussa 1955–1959, paneutuen taidegrafiikkaan. Hän on tuottanut muun muassa hiilipiirroksia, lyijykynäpiirroksia ja metalligrafiikkaa. Vuonna 1966 Rantanen liittyi suomalaisten informalistien ryhmään, joita sanottiin maaliskuulaisiksi. Hänen varhaisimmissa töissään on viitteellisiä ihmishahmoja, ja 1970-luvulla hän kuvasi esineitä lähes valokuvamaisen tarkasti poptaidetta mukaellen. Uudemmat työt ovat abstraktin rajamailla, mutta niistä voi hahmottaa aiheen ja luonnon tunnelman. 1980- ja 1990-lukujen töissä on viitteitä pohjoisesta luonnosta. 2000-luvun töissä on yhteyksiä Afrikkaan, hän on asunut pitkiä jaksoja Keniassa ja saanut sieltä aiheita ja vaikutteita teoksiinsa.
Will Geer
Will Geer (9. maaliskuuta 1902 Frankfort, Indiana – 22. huhtikuuta 1978) oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Televisiosarjassa Waltonin perhe hän esitti perheen isoisää Zebulon Waltonia. Lisäksi hän vieraili muun muassa televisiosarjoissa Lemmenlaiva, Vaimoni on noita, Gunsmoke ja Vaarallinen tehtävä.
Arto Lehkamo
Lehkamo on koulutukseltaan elokuvataiteen maisteri, joksi hän valmistui Taideteollisesta korkeakoulusta. Lehkamon ensimmäinen televisioelokuva oli Outi Nyytäjän kanssa yhdessä kirjoitettu Lampi (1991), jännityselokuva jossa selvitellään tytön murhaa rippikoululeirillä. Kriitikoita miellyttivät etenkin sen käsikirjoitus ja twinpeaksmainen tunnelma.
Ulla Rantanen
Rantanen voitti 1980 pääpalkinnon Gagnes-sur-Merin kansainvälisessä maalaustaiteen näyttelyssä. Hänelle myönnettiin Pro Finlandia -mitali 1985, jolloin hänet myös valittiin Helsingin Juhlaviikkojen Vuoden taiteilijaksi ja hänen laaja retrospektiivinen näyttelynsä järjestettiin Helsingin Taidehallissa. Rantanen sai Suomen Kulttuurirahaston tunnustuspalkinnon 1989, ja professorin arvonimi hänelle myönnettiin 2009.
Will Geer
Vuonna 1951 Geer joutui HUACin, eli epäamerikkalaista toimintaa tutkineen senaatin komitean kuultavaksi, kehuttuaan Neuvostoliiton elokuvaa ja näyttämötaidetta kommunistisen puolueen lehdessä. Sen seurauksena hän joutui Hollywoodin mustalle listalle, eikä saanut näyttelijäntöitä ennen vuotta 1962, jolloin hän esiintyi Otto Premingerin elokuvassa Myrskyä Washingtonissa. Sitä ennen hän perusti Will Geer Theatricum Botanicum -näyttelijäryhmän muiden mustalla listalla olleiden näyttelijöiden kanssa.
Arto Lehkamo
Lehkamo on ohjannut ja käsikirjoittanut kolme pitkää teatterielokuvaa, trillerit Ristilukki (1993) ja Yöjuna (1996) sekä nuorisoelokuvan Young Love (2001). Lehkamo on tuotantoyhtiö AL-Filmi Oy:n toimitusjohtaja.
Ulla Rantanen
Rantanen on osallistunut lukuisiin näyttelyihin ja hänen töitään on monissa julkisissa, yritysten ja yksityishenkilöiden kokoelmissa. Hänen laajat yksityisnäyttelynsä ja suomalaisen nykytaiteen katselmukset ovat tehneet häntä tunnetuksi eri puolilla maailmaa. Taiteellisen läpimurtonsa hän teki vuonna 1965 Helsingin Galerie Pinxin näyttelyssä. Hänen seinämaalauksiaan ovat tilanneet muun muassa Kuusankosken ja Kajaanin kaupungit. Kuvituksen Rantanen teki Frans Emil Sillanpään koottuihin teoksiin (1988-1990).
Rantanen oli naimisissa taidemaalari Esko Tirrosen kanssa. Liitto päättyi eroon.
Arto Lehkamo
Lehkamo oli vuonna 2008 kristillisdemokraattien kunnallisvaaliehdokkaana Ruotsinpyhtäällä ja vuonna 2009 Loviisassa, muttei tullut valituksi. Eduskuntavaaleissa 2011 hän oli kristillisdemokraattien kansanedustajaehdokkaana Uudenmaan vaalipiirissä  ja sai 146 ääntä.
Lehkamo on naimisissa ja hänellä on kuusi lasta.
Pakkokiertokattila
Pakkokiertokattila on vesiputkikattila, jossa vedenkierron tehostamiseksi käytetään pumppua pumppaamaan vettä lieriöstä höyrystimeen. Rakenteeltaan kattila on muuten kuin luonnonkiertokattila. Höyry erottuu vedestä painovoimaisesti kuten luonnonkiertokattilassa, joten paineen tulee olla alle veden kriittisen paineen eli alle 221 bar tavallisesti korkeintaan 190 bar. Pumpun pakkokierto vie tavallisesti 0,5 % sähkötehosta.
Katanga
pienoiskuva|Vanhan Katangan alue kymmenen maakunnan aikana Katanga on historiallinen kuningaskunta ja entinen maakunta Kongon demokraattisen tasavallan eteläosassa. Sen pääkaupunki oli Lubumbashi. Silloin kun maassa oli 11 maakuntaa, Katangan pinta-ala oli 496 877 neliökilometriä. Vuonna 2005 määriteltiin uusi 26 alueen jako, ja nämä tulivat voimaan vuonna 2015. Katanga jaettiin Ylä-Katangan, Lomamin, Lualaban ja Tanganyikan maakuntiin.
Katangaa hallitsivat 1600-luvulla lubat ja lundat. 1600-luvun lopulta alkaen Barotsemaan alueella toimi Lundan kuningaskunta, joka kuitenkin hajosi vuonna 1891. Vuonna 1960 Katanga julistautui itsenäiseksi valtioksi Belgian tuella johtajanaan Moise Tshombe, mutta vuodesta 1963 alkaen siitä tuli taas osa Kongon demokraattista tasavaltaa. Vuonna 1971 Katangan nimi vaihdettiin Shabaksi. Mobutu Sese Sekon paettua maasta vuonna 1997 maakunnan nimi palautettiin jälleen Katangaksi.
Angela Postma
Angela Postma (s. 6. elokuuta 1971 Ede, Gelderland) on entinen alankomaalainen uimari, joka voitti kultaa 50 metrin perhosuinnissa sprinttiuinnin EM-kilpailuissa 1994. Samoissa kilpailuissa hän voitti myös hopeaa 50 metrin vapaauinnissa, sekä pronssia 4x50 metrin viestissä. Postma osallistui uransa aikana myös olympialaisiin vuonna 1996, ja siellä hän sijoittui kymmenenneksi 50 metrin vapaauinnissa.
Metropolitan-ooppera
thumb|275px|Metropolitanin vanha talo Broadwaylla 1905. Metropolitan-ooppera sijaitsee Lincoln Centerissä, New Yorkissa. Se on perustettu huhtikuussa 1880.
Historiaa
250px|thumb|left|[[Giuseppe Verdin säveltämä ooppera Kohtalon voima sai ensi-iltansa Metropolitan-oopperassa vuonna 1918. Kuvassa Enrico Caruso ja Rosa Ponselle oopperan 4. näytöksessä.]] thumb|300px|Metropolitan-oopperatalo, [[Lincoln Center.]] Ensimmäinen Metropolitan-oopperatalo avattiin 22. lokakuuta 1883. Se sijaitsi Broadwayllä 39. ja 40. kadun välillä. Alkuperäisen oopperatalon oli suunnitellut J. Cleaveland Cady. Se tuhoutui tulipalossa 27. elokuuta 1892. Mittavan uudisrakentamisen jälkeen ooppera jatkoi samalla tontilla aina vuoteen 1966 asti, jolloin oopperan toiminnot muuttivat nykyiselle paikalle Lincoln Centeriin. Alkuperäinen rakennus purettiin vuonna 1967, koska se oli muutosten takia menettänyt arvonsa merkittävänä nähtävyytenä.
Toimintaa ylläpiti Metropolitan Opera Company, ja lahjoitukset olivat olennainen osa sen taloutta. Yksi yhtiön 1900-luvun alkupuolen keskeinen omistaja ja lahjoittaja oli investointipankkiiri Otto Kahn, joka oli yhtiön hallituksen jäsen 1903–1931. Kahn ei asemastaan huolimatta saanut viiteentoista vuoteen katsomosta omaa aitiota. Tämän katsotaan johtuvan Kahnin juutalaisesta, saksalaisesta ja nousukasmaisesta taustasta, jota vakiintuneet rikkaat suvut vieroksuivat.
Kongontetra
Kongontetra (Phenacogrammus interruptus) on tetrakaloihin kuuluva afrikkalaisperäinen kala.
Koko ja ulkonäkö
Kongontetra kasvaa noin kahdeksansenttiseksi, naaraat ovat pienempiä kuin koiraat. Sen suomupeite on hopeanhohtoinen, kyljessä kuparinsävyinen raita. Evät ovat muihin tetrakaloihin verrattuna isot, ohuet ja liehuvat.
Alkuperä
Kongontetra on kotoisin Afrikan Kongojoesta. Sitä kasvatetaan myyntiin, eikä akvaarioissa juuri näe luonnosta pyydystettyjä yksilöitä.
Käyttäytyminen ja lisääntyminen
Kongontetra on parvikala ja kaipaa ainakin kuuden lajitoverin seuraa. Se on vilkasliikkeinen uimari ja akvaariolla saisi ollakin ainakin 120 cm pituutta, jotta tämä isohko vilkas kala mahtuisi spurttailemaan. Akvaarion litramäärä on yleensä tämän pituisissa altaissa yli 200 litraa.
Vesiolot ja ravinto
Kongontetralle sopiva lämpötila-alue on 24–26 °C. Veden puhtaus on kalan hyvinvoinnille tärkeää. Se syö luonnossa pääasiassa hyönteisiä, akvaariossa sekaruokaa.
Greasy Truckers Party
Greasy Truckers Party on Greasy Truckers-hyväntekeväisyysjärjestön toiminnan hyväksi järjestetyssä konsertissa nauhoitettu livealbumi. Konsertti pidettiin Lontoon Roundhousessa 13. helmikuuta 1972 ja siellä esiintyivät Hawkwind, Man, Brinsley Schwarz sekä muusikko Magic Michael. Albumista julkaistiin uusi, enemmän kappaleita sisältävä versio vuonna 2007.
A-puoli
(22.00)
B-puoli
(22.00)
C-puoli
(22.00)
D-puoli
(21.30)
CD 3
Uuden version sävellyskrediitit eroavat paikkapaikoin vinyyliversiosta.
Cerizay
Cerizay on Ranskan kunta Deux-Sèvresin departementissa Poitou-Charentesin hallintoalueella. 18,5 neliökilometrin laajuisessa kunnassa oli vuoden 2012 väestönlaskennassa 4 734 asukasta.
Heuliez-autonkorinrakentajalla on tehdas Cerizayn liepeillä. Heuliez tunnetaan monien erikoismallien rakentajana Ranskan autoteollisuudelle. Vuosituhannen vaihteen paikkeilla se teki kokoontaittuvia kattoja Peugeot 206 CC- ja Opel Tigra -avomalleille. Vuosina 2011–2013 tehdas valmisti Saksassa suunniteltua Mia-sähköautoa 10 000 kappaletta vuodessa.
Mirosław Kuczyński
Mirosław Kuczyński (s. 1947) on puolalainen kilpauransa päättänyt koripalloilija.
Legia Varsovaa edustanut Kuczyński saavutti Puolan maajoukkueessa EM-pronssia Suomesta 1967.
Salomon Könönen
Salomo ”Salomon” Könönen (8. kesäkuuta 1916 Suonenjoki – 21. helmikuuta 1979 Kotka ) oli suomalainen kestävyysjuoksija.
Saavutuksia
Salomon Könönen sijoittui vuoden 1948 Lontoon olympialaisissa 10 000 metrin juoksussa 9. sijalle. Hän oli kovassa helteessä ainoa suomalainen, joka pääsi maaliin asti.
Yksityiselämä
Salomon Könönen avioitui vuonna 1949 opettaja Greta Mai Wegeliuksen kanssa. Perheeseen syntyi neljä lasta, kaksi poikaa ja kaksi tytärtä. Salomon asui perheineen ensin Tiutisen saaressa ja 1957 alkaen Karhulan Hovilaan rakentamassaan omakotitalossa kuolemaansa asti.
Salomon toimi lähes 30 vuotta huoltopoliisina Kotkan poliisilaitoksella, josta jäi eläkkeelle kesällä 1974 vanhempana konstaapelina.
Salomon oli ahkera marjastaja ja sienestäjä. Hän lenkkeili ja hiihti paljon luonnossa. Myös kotipuutarhan hoito oli hänelle mieluista.
Mindanaonhaavakyyhky
Mindoronhaavakyyhky (Gallicolumba crinigera) on endeeminen kyyhkylaji laji Filippiineillä. Sitä tavattiin aiemmin Samarin, Leyten, Boholin, Dinagatin, Basilain ja Mindanaon saarilla, mutta nykyisin enää Mindanaolla.
Salomon Könönen
Rintamapalvelus
Salomon Könönen osallistui suojeluskuntalaisena talvi- ja jatkosotaan, jossa hän toimi muun muassa kaukopartiointitehtävissä. Sotilasarvoltaan hän oli ylikersantti.
Mindanaonhaavakyyhky
Mindoronhaavakyyhky on noin 30 cm pitkä, lyhytpyrstöinen maassa ruokaileva kyyhky. Sen rinta ja kurkku ovat valkeat keskellä rintaa olevaa oranssia läikkää lukuun ottamatta. Otsa on tummanharmaa, pää ja hartiat muuten loistavan vihreät, yläpuoli muuten kastanjanruskea. Vatsapuoli on kellanruskea.
Shimanen prefektuuri
Shimanen prefektuuri on yksi Japanin prefektuureista. Se sijaitsee Chūgokun alueella, Japanissa ja sen pääkaupunki on Matsue.
Vukovarin piiritys
Vukovarin piiritys oli Kroatian sodan tapahtumaketju, jossa Vukovarin kaupunki saarrettiin, tuhottiin tykkitulella, vallattiin ja puhdistettiin etnisesti marraskuussa 1991. Kaupunki kesti saartoa kolme kuukautta ja puolustautui tehokkaasti erittäin vahvasti aseistautunutta, mutta muuten heikkoa Jugoslavian liittoarmeijaa vastaan. Lopputaistelu käytiin kaupungin sisällä talo talolta. Valtauksen jälkeen serbit erottelivat asekykyiset kroaattimiehet teloitettaviksi tai vankileirille. Muut kroaatit ajettiin pois.
Shimanen prefektuuri
Maantiede
Shimanen vuoristoinen prefektuuri sijaitsee Japaninmeren rannalla Honshūn saaren eteläosassa. Prefektuurin naapureja ovat Tottorin, Hiroshiman ja Yamaguchin prefektuurit. Okisaaret sijaitsevat 40–80 kilometriä manner-Shimanen rannikolta pohjoiseen päin.
Vukovarin piiritys
Piirityksessä kuoli 1700 kroaattia ja 22 000 joutui lähtemään kaupungista.
Ennen taistelua
thumb|Vukovarin kartta.
Shimanen prefektuuri
Aluejako
Shimanen prefektuuri jakautuu kahdeksaan kaupunkiin ja 11 muuhun kuntaan, joista kymmenen on maaseutukaupunkeja ja yksi on kyläkunta. Kunnat kuuluvat viiteen piirikuntaan, joilla ei ole hallinnollista merkitystä.
Historia
Shimane muodostuu vanhoista Iwamin, Izumon ja Okin provinsseista. Keskiajalta Edo-kaudelle Okisaaret tunnettiin karkotuspaikkana, jonne muun muassa keisari Go-Daigo lähetettiin hänen yritettyään syrjäyttää silloisen shōgunaatin vallasta.
Vukovarin piiritys
Ennen taistelua
Vuonna 1991 Vukovarissa oli 44 639 asukasta. Väestöstä kroaatteja oli 53%, serbejä 36% ja loput sekalaisia kansallisuuksia. Pääsiäisenä serbit ympäröivät Vukovarin katusuluin, ja kroaattipoliisi yritti hallita syntynyttä jännitteistä tilannetta. Lähettyvillä 2. toukokuuta 1991 sattuneen Borovo Selon välikohtauksen jälkeen kroaatit tiedostivat millaisessa vaarassa Vukovar oli. Kaupunki sijaitsi aivan Serbian hallinnassa olevan Vojvodinan rajalla. Voimakas pelko valtasi kaupungin, eivätkä asukkaat halunneet enää poistua ympäröivälle maaseudulle. Vukovarin kaupungin johto varautui aloittamalla puolustuksen rakentamisen.
Shimanen prefektuuri
Historia
Kamakura-kaudella aluetta hallitsi Sasakin suku, joka kuitenkin menetti alueen Amako-suvulle, jonka hallinnassa alue pysyi Sengoku-kauden ajan. Vuonna 1566 valta siirtyi jälleen ja Mōri-klaani otti alueen hallintaansa.
Vukovarin piiritys
Ennen taistelua
Kesä- ja heinäkuussa Vukovarissa oli melko rauhallista samaan aikaan kun sota levisi muualla Kroatiassa. Uhkaavia merkkejä oli kuitenkin näkyvissä: useimmat Vukovarin sairaalan serbit lopettivat työnsä ja siirtyivät Bobotaan, jonne rakennettiin uusi sairaala. Lähtiessään serbit veivät mukanaan paljon sairaalakalustoa. Kesällä 1991 serbit uhkasivat polttaa Vukovaria ympäröivien peltojen tuottaman sadon, minkä kroaattipoliisit onnistuivat kuitenkin estämään partioimalla pelloilla. Vukovarin paikallisradio alkoi lähettää serbimielistä ohjelmaa, jossa kroaatteja parjattiin ja kroaattipoliiseja kutsuttiin ustašaksi. Borovo Selon välikohtauksen jälkeen 2. toukokuuta paikallisradio soitti musiikkia kuin mitään ei olisi tapahtunut, mikä raivostutti kroaatit. Kroatian tiedotusministeri erotti paikallisradion johtaja Mirko Stankovićin kaksi päivää myöhemmin.
Kesäkuussa 1991 Vukovariin saapui vasta perustetun Kroatian kansalliskaartin (ZNG) jäseniä, jotka perustivat koulutusleirin vapaaehtoisille. Heinäkuussa saapui vielä uusi ryhmä kaartilaisia univormuineen ja aseineen, ja joukot alkoivat muistuttaa armeijaa. Heinäkuussa saatiin myös konetuliaseita ja panssarintorjuntamiinoja Saksasta. 1. heinäkuuta serbit hyökkäsivät Vukovarin esikaupunkiin Borovo Naseljeen. Elokuun lopulla puolustajilla oli Vukovarin poliisiasemalla vain 120 kivääriä, mikä oli mitätön määrä verrattuna liittoarmeijan aseistukseen. Tuhansia siviilejä lähti pois ja lapsia lähetettiin Kroatian rannikolle, missä heidän uskottiin olevan turvassa. Vielä elokuussa Vukovar näytti hetken aikaa rauhalliselta sodan raivotessa muualla Kroatiassa.
Vukovarin saarto
thumb|250px|[[Vukovarin vesitorni tuhottiin taisteluissa 1991.]] Elokuussa serbit miehittivät lähes kaikki kylät Vukovarin ympärillä. Luoteessa suoritettiin etnisiä puhdistuksia jo melko varhain. Koillisesta Vukovaria vastassa oli Vojvodina Serbiassa Tonavan takana, mistä kaupunkia tulitettiin. Viimeisenä kaupunki saarrettiin etelästä ja kaakosta ajamalla kroaatit sieltä pois. Tämän Srijemin alueen paikalliset serbit auttoivat liittoarmeijaa.
Vukovaria vastaan hyökättiin ilmavoimien, tykistön ja panssareiden tukemana. Kaupunkiin ei alussa onnistuttu tunkeutumaan suuren armeijan voimin. Serbeillä oli 65 000 hyvin koulutettua liittoarmeijan sotilasta ja tshetnikkejä 18 500. Lisäksi heillä oli alussa muutamia satoja, myöhemmin 1400 panssarivaunua. Tykistöaseita oli 1400, lentokoneita ja konekiväärein varustettuja helikoptereita sata. Serbeillä oli täydellinen ilmaherruus ja mahdollisuus huoltaa joukkojaan. Kroaateilla oli noin 1800 miestä, joista muutama sata oli poliiseja ja kansalliskaartin jäseniä. Lisäksi oli tuhat vapaaehtoista, joilla ei ollut sotilaskoulutusta. 60% puolustajista oli vukovarilaisia, muut kotoisin muualta Kroatiasta ja Bosnia ja Hertsegovinasta. Kroaateilla oli puutetta ampumatarvikkeista, eivätkä he myöskään pystyneet torjumaan kaupunkia pommittavia armeijan lentokoneita. Puolustajilla oli vain kevyitä aseita: automaatti- ja puoliautomaattiaseita, muutama konekivääri ja tykki sekä kranaatinheitin ja joitakin yksinkertaisia panssarintorjunta-aseita. Aseita, ruokaa ja tarvikkeita tuotiin kaupunkiin peltojen kautta pitkin tietä, joka kulki lähellä Marincia ja Bogdanovcia.
Saarretussa Vukovarissa
Elämä saarretussa Vukovarissa oli vaikeaa, sillä kranaatteja ammuttiin kaupunkiin jatkuvasti. Kaupungin sairaala ja muu elämä oli siirtynyt kellareihin. Sairaalassa oli pula ruoasta ja lääkkeistä. Kuolleita ei voitu haudata jatkuvan kranaattitulen takia. Sovitut tulitauot pettivät kaikki nopeasti. Vukovarista pakeni ennen piiritystä 25 000 ihmistä, noin 15 000 jäi kellareihin nälkiintymään. Näistä 2 000 oli lapsia. Vukovarilaiset yrittivät pyydystää tulituksessa maaseudulta karanneita sikoja. Serbit ampuivat päivässä kaupunkiin 2 000–5 000 ammusta. Kaikkiaan Vukovariin osui noin 800 000 ammusta, rakettia ja pommia. Vukovarin sairaalaa pommitettiin raskaasti. Kouluja, kirkkoja ja asuintaloja vaurioitui ja raunioitui.
YK yritti turhaan auttaa saarrettua Vukovaria neljä kertaa. Avustukset eivät päässeet perille yhtä lukuun ottamatta liittoarmeijan, tšetnikkien ja miinakenttien takia. Eräs saattue pääsi 700 metrin päähän kohteestaan serbien verotettua sitä rankasti. Viides yritys onnistui, mutta se oli hyvin riisuttu. Saattueen kolmas auto ajoi miinaan, ja siinä olleet sairaanhoitajat haavoittuivat. Vukovarissa ensi kertaa Jugoslavian hajoamissodissa cetnikit verottivat avustuskuljetuksia.
Vukovarin puolustautuminen serbejä vastaan
thumb|250px|Vukovarin taistelun loppuvaiheet kartalla. thumb|250px|Tuhottu liittoarmeijan panssarivaunu. thumb|250px|Vukovar sodan jäljiltä vuonna 1991.
Vukovarin taistelu oli ylivoimaisesti ankarin taistelu Kroatian sodassa. Se ei ole suotta ollut tiedotusvälineiden mielenkiinnon kohde ja myöhemmin sotilaallisen tutkimuksen aihe. Puolustajien, kansalliskaartin 204. prikaatin taistelumotivaatio oli hyvä ja he olivat kekseliäitä, vaikkakin heikosti aseistettuja ja vähälukuisia hyökkääjiin verrattuna. Kaupunki oli käytännössä saarrettu jo elokuun puolivälissä. Saartajina olivat 12. armeija ja 1. panssaroitu mekanisoitu divisioona. Ensimmäinen liittoarmeijan tykistötuli osui kaupunkiin 24. elokuuta. Seuraavana päivänä, 25. elokuuta, serbijoukot alkoivat saartaa kaupunkia. Vukovarin puolustusta johti elokuun puoliväliin Tomislav Merčep, sitten Blago Zadro ja 1. syyskuuta alkaen myös Mile Dedaković ("Haukka"). Taistelu laantui hieman muutaman päivän kuluessa saarrosta. Kaupungissa oli noin 15 000 asukasta ja ruokaa kuukaudeksi.
9. lokakuuta oli käynyt selväksi, että varsinkaan Vukovarissa tulitauot eivät pitäneet, sodalla oli täällä oma lakinsa, kosto oli herkässä. Näihin aikoihin Vukovarin taistelut olivat koko sodan kiivaimpia. 11. lokakuuta liittoarmeija esti avustussaattueen saapumisen Vukovariin. 16. lokakuuta kaupungin kuuluisa puolustaja Blago Zadro kaatui. Tällöin liittoarmeija hyökkäsi pohjoisiin esikaupunkeihin, muun muassa Borovo Naselje vallattiin ja taistelut siirtyivät Vukovarin esikaupunkeihin, missä käytiin taisteluja talo talolta. Blago Zadron tilalle tuli toinen johtaja, Branko Borković.
Marraskuun alussa serbit siirsivät päämajansa aivan kaupungin läheisyyteen ja johtivat hyökkäystä Luzacin esikaupunkiin sieltä. Hyökkäyksessä serbijohtaja Mladen Bratić kuoli, mutta hyökkäys onnistui, kun kroaattien panssarintorjunta-aseiden ammukset loppuivat. Bratićin tilalle tuli Života Panić, jonka oli määrä järjestää sekasortoon ajautunut armeija. 4. marraskuuta ilmavoimat hyökkäsivät 65 kertaa kroaattien asemiin ja maajoukot etenivät muutaman sadan metrin päähän Vukovarin keskustasta.
10. marraskuuta tienoilla kaikki esikaupungit kahta lukuun ottamatta olivat serbien hallussa. 11. marraskuuta Bogdanovci siirtyi serbeille. 12. marraskuuta serbit aloittivat valtavan hyökkäyksen, joka onnistui toisella kertaa. Puolustajat jakautuivat kahteen saarekkeeseen: Lužacin ja Tonavan väliin sekä pitkin Vuka-jokea kaupungin keskustasta hieman sivuun. Kroaatit puolustivat vielä kaupunkia, mutta ilman ruokaa ja ampumatarvikkeita; kroaatit jakautuivat pieniin ryhmiin ja murtautuivat länteen. Kaksi ryhmää Borovo Naseljessaa ja Mitnicassa joutui antautumaan marraskuun 16. päivänä. Tuona päivänä oli 13. tulitauko. 18. marraskuuta serbitaistelijat olivat 400 metrin päässä Vukovarin sairaalasta, jossa oli Ivan Fattorinin johtama hoitoryhmä. Fattorini uhkasi sairaalan henkilökunnan tekevän itsemurhan vihollisen saapuessa. Liittoarmeija saapui sairaalaan ja lajitteli seuraavan seitsemän tunnin aikana vangittavat vapautettavista. Vangittaviin kuului kaksi kroaattilääkäriä ja 300 hoidettavana ollutta kansalliskaartilaista.
Arviot tappioista
Arviot Vukovaria saartaneen liittoarmeijan kärsimistä tappioista:
Vukovarin piirityksen aikana kroaatit aiheuttivat noin 50% kalustotuhoista ja miehistötappioista koko Kroatian sodassa. Puolustajista kuoli 500–600, noin kolmannes onnistui pakenemaan pieninä ryhminä ja loput haavoittuivat tai joutuivat vangeiksi. Kroaatteja kaatui runsaasti Mitnicassa, Trpinjskan kaduilla, Luzacissa, Sajistessa ja Bodanovacissa.
Kaupunkiin pääsi lehdistön toimittajia vielä syyskuun puolivälissä.
Kaupunkilaisten kohtalo
thumb|Ovčaran maatila, jossa Vukovarin vallanneet tšetnikit surmasivat kostoksi taistelujen kuolemista ainakin noin parisataa haavoittunutta kroaattia.
Vukovaria kutsuttiin taistelujen jälkeen Kroatian Stalingradiksi, sillä viimeinen taistelu käytiin talo talolta ja katu kadulta 4.–18. marraskuuta. Kaupunki oli tuhottu käytännössä maan tasalle tykkitulessa. Valtauksen jälkeen alkoi kaupungin väestön tragedian toinen vaihe: kaupungin vallanneet tšetnikit kiduttivat henkiin jääneitä ja syyllistyivät monenlaisiin sotarikoksiin niin siviilejä, sotavankeja kuin haavoittuneitakin kohtaan. Tšetnikit olivat valikoitunutta joukkoa, jotka eivät häikäilleet kiduttaa ja surmata mitä raa'immilla tavoilla. Heihin kohdistetun propagandan mukaan kaikki kroaatit olivat samanlaisia hirviöitä kuin kroaattien fasistijärjestö Ustaša oli ollut serbejä kohtaan toisessa maailmansodassa. Tšetnikit halusivat kostaa sen, että itsepäiset Vukovarin puolustajat olivat surmanneet ja haavoittaneet tuhansittain serbitaistelijoita. Vukovarin kaduilla kaikui Vojislav Šešeljin johtamien tšetnikkien laulu, jonka BBC tallensi:
Serbit väittivät, että ennen Vukovarin joutumista heidän käsiinsä kroaatit olisivat surmanneet kymmeniä serbilapsia.
Sotarikoksista on syytetty serbien komentajia Mile Mrkšićia, Miroslav Radićia ja Veselin Šljivančaninia. Myös kaupungissa olleet serbit kuten Slavko Dokmanović joutuivat myöhemmin Jugoslavian sotarikoksia käsittelevään sotarikostuomioistuimeen.
Liittoarmeija evakuoi sairaalan ja lajitteli potilaana olleet serbit ja kroaatit sekä asekuntoiset miehet teloitettaviksi. Punaisen Ristin ei annettu puuttua tapahtumiin.
Serbitaistelijat ryöstelivät kaupunkia surmaten siviilejä iästä piittaamatta. Kaduilla lojui surmattujen siviilien ruumiita, joita serbien tiedottaja, JNA:n eversti Milan Gvero väitti surmatuiksi serbeiksi. Serbitaistelijoiden musta pääkallolippu ja kommunistien punainen tähtilippu liehuivat yhtä aikaa. Kaupungin puolustajat joutuivat lopulta vangeiksi, heidät surmattiin ja pantiin joukkohautaan. Kaupungin asukkaista arviolta 2 000 surmattiin, 800 katosi ja 42 000 pakeni tai karkotettiin. Toisten tietojen mukaan 1 700 kaupunkilaista tapettiin, näistä 1 100 siviilejä. Kadonneita olisi 1 000–2 000, haavoittuneita yli 4 000, vankeja 3 000–5 000, paenneita tai pois ajettuja 30 000.
Vukovarissa oli viisi joukkoteloituspaikkaa, muun muassa
Haavoittuneita kroaatteja surmattiin Ovčaran sairaalassa Vukovarin lähellä ainakin 194, mahdollisesti jopa noin 264 muutamana valloituksen jälkeisenä päivänä. Ensin vankeja hakattiin ja kidutettiin. Osa kuoli vammoihinsa, mutta satoja teloitettiin Ovčaran maatilalla ja haudattiin joukkohautaan. Punaiselle Ristille ja muille kansainvälisille tarkkailijoille oli luvattu, että he saavat valvoa sairaalan evakuointia, mutta tarkkailijoiden pääsy sairaalalle estettiin.
3 000–5 000 joutui Serbiaan vankileireille, jossa heitä kohdeltiin lukuisin eri tavoin julmasti. Moni ei koskaan palannut. Kaikkia serbien pystyttämiä vankileirejä ei ole löydetty. Vangittuja naisia raiskattiin monta kertaa päivässä monen kuukauden ajan. Raiskausten tarkoitus oli tehdä uhri raskaaksi, mikä kuului serbien harjoittamaan nöyryytyspolitiikkaan.
Yllättäen serbit vapauttivat vankileiriltä muutaman kuukauden päästä ylilääkäri Vesna Bosanacin.
Monet kroaatit syyttivät EY:tä ja maansa hallitusta Vukovarin tuhosta. Kroatian hallitus ei "haukka" Dedakovicin mukaan halunnut auttaa saarrettua Vukovaria ja oli suostunut moniin pitämättömiin tulitaukoihin. Väitettiin presidentti Tuđmanin uhranneen Vukovarin, koska se kuitenkin joutuisi serbien haltuun. Toisille Tuđman oli sankari. Neljä päivää ennen Vukovarin kukistamista Kroatia yritti vastahyökkäystä Vukovarin vapauttamiseksi.
Oikeudenkäynnit
Vuonna 2005 serbialainen oikeusistuin tuomitsi 13 serbisotilasta 5–20 vuoden vankeusrangaistuksiin joukkomurhasta. Vuonna 2007 Haagin Jugoslavia-tuomioistuimessa oli syytettynä kolme upseeria. Heistä Mile Mrksic tuomittiin 20 vuodeksi vankilaan, Veselin Sljivancanin viideksi vuodeksi, ja Miroslav Radic vapautettiin.
Valva Salomaa
Salomaan vanhemmat olivat kansakoulunopettaja Vihtori Kokkonen ja Elsa Aliina Ingman. Hän valmistui 1946 Helsingin käsityöseminaarista käsityönopettajaksi.
Salomaa oli naimisissa vuodesta 1937 kirkkoherra Toivo Theodor Salomaan kanssa.
Kultakontiaiset
Kultakontiaiset, kultiaiset eli kultamyyrät (Chrysochloridae) on Afrikassa esiintyvä nisäkäsheimo, joka kuuluu yhdessä tanrekkien kanssa Afrosoricida-lahkoon.
Kultakontiaiset ovat ulkonaisesti niin paljon Australian pussikontiaisia muistuttavia, että niitä erehdyttiin aikoinaan luulemaan keskenään lähisukuisiksi. Kultakontiaiset muistuttavat ulkonäöltään ja elintavoiltaan myös kontiaisia eli maamyyriä, joiden kanssa ne luettiin aiemmin samaan hyönteissyöjien (Insectivora) lahkoon.
Kultakontiaisten esiintymisalue on eteläinen Afrikka suunnilleen Kamerunin seudelle asti. Ne elävät maan alla lähes kaiken aikansa ja syövät muun muassa hyönteisten toukkia ja matoja. Ne ovat hyvin paksuturkkisia, silmät ovat nahan peittämät eikä korvia näy juuri lainkaan.
Nisäkäsnimistötoimikunta on ehdottanut, että kultamyyrien suomenkieliseksi nimeksi vaihdettaisiin ”kultiaiset”. Kyseinen nimi tarkoittaa nykyisin kuitenkin hyönteisiin kuuluvia kultapistiäisiä (Chrysididae).
Derek Barach
Derek Barach (s. 27. helmikuuta 1995 Glenmont, New York, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen jääkiekkoilija, joka pelaa KHL-seura HK Vitjazissa. Hän on pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Barach laukoo oikealta.
Ura
Barach pelasi vuosina 2010–2012 Albany Academyn high school-joukkueessa. Jälkimmäisellä kaudella 2011–2012 hän oli joukkueen paras syöttäjä 34 syöttöpisteellään. Kaksi seuraavaa kautta Barach pelasi Salisbury Schoolin joukkueessa. Kaudella 2012–2013 hän voitti tehoilla 23+33=56 joukkueen sisäisen pistepörssin ja Barach jakoi sisäisen maalipörssin voiton Mitchell Smithin kanssa. Barach pelasi kauden aikana myös kaksi ottelua NAHL-junioriliigan Lone Star Brahmasissa. Green Bay Gamblers varasi hänet 98. pelaajana USHL:n varaustilaisuudessa 2014. Barach siirtyi joukkueeseen kaudeksi 2014–2015.
Vuodet 2015–2019 Barach kävi Mercyhurstin yliopistoa. Freshman-vuotenaan 2015–2016 hän voitti joukkueensa sisäisen piste- ja syöttöpörssin tehoilla 10+22=32. Barach valittiin kauden päätteeksi Atlantic Hockeyn konferenssin kolmanteen tähdistökentälliseen ja tulokkaiden tähdistökentälliseen. Sophomore-vuotenaan 2016–2017 hän nousi Mercyhurstin varakapteeniksi. Barach oli joukkueen paras pistemies ja syöttäjä tehoilla 9+28=37, joilla hän sijoittui Atlantic Hockeyn syöttöpörssissä kolmanneksi sekä jakoi pistepörssin viidennen sijan USAFA:n Jordan Himleyn kanssa. Barach valittiin konferenssin toiseen tähdistökentälliseen. Junior-vuotenaan 2017–2018 hän nousi Mercyhurstin kapteeniksi. Barach oli tehoilla 15+23=38 joukkueen paras pistemies ja hän jakoi sisäisen syöttöpörssin voiton Zach Toddin kanssa. Barach sijoittui koko Atlantic Hockeyn pistepörssissä kuudenneksi. Hän voitti divisioonan runkosarjan mestaruuden ja Barach valittiin konferenssin toiseen tähdistökentälliseen. Senior-vuotenaan 2018–2019 hän oli Mercyhurstin toiseksi paras pistemies Joseph Duszakin jälkeen tehoilla 15+22=37. Barach sijoittui koko Atlantic Hockeyn pistepörssissä seitsemänneksi. Hänet valittiin divisioonan konferenssin toiseen tähdistökentälliseen.
Viimeisen yliopistokautensa päätteeksi, maaliskuussa 2019 Barach siirtyi ammattilaistryout-sopimuksella loppukevääksi AHL-joukkue Cleveland Monstersiin. Hän pelasi siellä 15 runkosarjaottelua tehopistein 7+4=11. Huhtikuussa Barach teki seuran kanssa vuoden mittaisen AHL-sopimuksen. Samana syksynä NHL-varaamaton Barach osallistui Columbus Blue Jacketsin harjoitusleirille. Hänen varsinainen AHL:n tulokaskautensa 2019–2020 toi 47 runkosarjaottelussa tehot 7+6=13, kunnes koronaviruspandemia keskeytti kauden maaliskuussa 2020. Barach pelasi kauden aikana myös kaksi ottelua ECHL-joukkue Jacksonville IceMenissä marraskuussa 2019 ja hän teki niissä tehot 1+2=3. Joulukuussa 2020 Barach teki loppukauden 2020–2021 kattavan sopimuksen ECHL-joukkue Indy Fuelin kanssa oltuaan alkukauden ilman sopimusta. Hän pelasi siellä seitsemän ottelua, kunnes tammikuussa 2021 Barach siirtyi loppukauden kattavalla sopimuksella AHL-joukkue Texas Starsiin.