cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Flood
Pelaaminen
Taustajuonena pelihahmo, Quiffy, on lajinsa viimeinen otus, jonka on selvittävä ihmisten roskaamista luolastoista elävänä.
Vastaanotto
Peli on saanut CU Amiga -lehden arvostelussa arvosanaksi 87%.
Raamattuluokka
Raamattuluokka on vanhoillislestadiolaisten käyttämä nimitys raamattupiiristä. Kyseessä on tilaisuus jossa perehdytään Raamattuun yhdessä keskustellen useimmiten tilaisuuden vetäjän tai alustajan johdolla. Tilaisuuden vetäjänä toimii yleensä maallikko. Raamattuluokka on vanhoillislestadiolaisuuden yksi keskeisimmistä nuorisotyön muodoista. Nimitys otettiin vanhoillislestadiolaisuudessa käyttöön 1970 luvun alussa siihen asti käytetyn raamattupiirin sijaan. Raamattuluokka on useimmiten viikoittainen tapahtuma, joka pidetään jonkun seurakunnan jäsenen kotona tai rauhanyhdistyksen tiloissa. Raamattuluokka on tarkoitettu 9–15-vuotiaille.
Suomen euroviisukarsinta 1991
Suomen euroviisukarsinta 1991 oli kilpailu, jossa valittiin Suomen edustaja vuoden 1991 Eurovision laulukilpailuun. Kilpailu pidettiin kolmen edellisen vuoden tavoin avoimen sävellyskilpailun ja kutsukilpailun yhdistelmänä. Avoimeen sävellyskilpailuun saatiin 414 kappaletta, minkä lisäksi Yleisradio kutsui suomalaissäveltäjiä kilpailuun ja Musiikkikustantajat ry:ltä oli myös pyydetty kappaleita. Saaduista ehdotuksista kymmenen parasta valittiin karsinnan finaaliin. Kyseessä oli viimeinen TV1:n Viihdetoimituksen järjestämä euroviisukarsinta ennen sen sulauttamista Taideohjelmien linjaan.
Vuonna 1991 tuli kuluneeksi 30 vuotta siitä, kun Suomi osallistui euroviisuihin ensimmäistä kertaa ja mahdollisesti tästä syystä karsintafinaali pidettiin suurempana kuin koskaan aiemmin. Finaali pidettiin lauantaina 2. maaliskuuta 8000 katsojaa vetäneessä Typhoon-hallissa Turussa ja televisioitiin suorana YLE TV1:ssä kello 19.10–20.30. Pelkkä euroviisukarsinnan finaali ei kuitenkaan riittänyt niin suuren yleisön täyttämistä, joten karsintafinaalin jälkeen paikalla oli määrä pitää Jerry Lee Lewisin konsertti. Finaali-iltana suorassa lähetyksessä jouduttiin kuitenkin ilmoittamaan, että Lewis oli joutunut perumaan konsertin sairautensa vuoksi. Voittajan valitsi asiantuntijaraati. Finaalia seurasi televisiosta 1 464 000 katsojaa.
Passage West
thumb|250px|Passage Westin pääkatu.
Passage West on satamakupunki Irlannissa Corkin kreivikunnassa Corkin sataman länsirannalla. Se on noin kymmenen kilometrin päässä Corkin kaupungista, ja sen erottaa vihervyöhyke harvaan asutuista Douglasista ja Rochestownista. Kaupunkialueella oli 5 790 asukasta vuonna 2011.
Roman Adamov
Roman Stanislavovitš Adamov (, s. 21. kesäkuuta 1982) on venäläinen jalkapalloilija, joka edustaa FK Rubin Kazania. 189-senttimetriä pitkä Adamov on pelipaikaltaan hyökkääjä.
Adamov kuuluu myös Venäjän maajoukkueeseen ja pelaa Venäjän joukkueessa vuoden 2008 EM-turnauksessa.
Akademiska Sångföreningen
Kuoro on ylioppilaskuoro. Se oli alkuaan ruotsinkielinen, sittemmin kaksikielinen, mutta muuttui jälleen ruotsinkieliseksi, kun vuonna 1883 suomenmieliset laulajat erosivat siitä ja perustivat oman kuoronsa Ylioppilaskunnan laulajat. Akateemisen laulukunnan johtajina mainitaan sen 60-vuotisjuhlaksi 1898 julkaistussa selonteossa seuraavat: Fredric Pacius, H. Borenius, L. N. Achté, M. Wegelius, G. Sohlström, O. Mechelin, E. Leander. U. Öller, C. v. Knorring, G. Mattson, B. Hallman, A. Uggla. ja David Hahl (1847–1880) Kuorolla oli pulaa suomenkielisestä ohjelmistosta, siksi Savo-Karjalainen osakunta tilasi 1871 Karl Collanilta suomenkielisen laulukokoelman, mutta hän ehti kuolla ennen hankkeen toteutumista. Kuorossa oli myös jatkuvia kieliriitoja, kun suomenkielisten asema jäi heikoksi, ja siksi Ylioppilaskunta perusti kuoron, joka hengeltään vastaisi suomenkielisen enemmistön kantaa.
Kuoro oli 1800-luvulla merkittävä kansallisen heräämisen symboli, ja se ensiesitti Paciuksen säveltämän ja Johan Ludvig Runebergin sanoittaman Maamme-laulun vuonna 1848. Monet nimekkäät johtajat, mm. Bengt Carlson, Nils-Eric Fougstedt, Erik Bergman ja Kari Turunen, ovat johtaneet kuoroa. Musiikin maisteri Elisa Huovinen on johtanut kuoroa vuodesta 2020 alkaen.
Akademen on ylioppilaskuoro, ja kuten Akademiska Damkören Lyran, virallisesti osa Helsingin yliopiston ylioppilaskuntaa, mutta toimii itsenäisesti. Kuorossa laulaa tällä hetkellä noin 50 laulajaa. Kuoro konsertoi säännöllisesti Suomessa, ja tekee konserttimatkoja ulkomaille.
Itävallan Grand Prix 1999
Itävallan Grand Prix 1999 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 25. heinäkuuta 1999 A1-Ringillä Itävallassa. Jalkaansa murtanutta Michael Schumacheria korvasi Mika Salo. Kilpailun voitti hänen tallikaverinsa Eddie Irvine, jolle uran voitto oli uran toinen.
Kilpailun ensimmäisellä kierroksella David Coulthard törmäsi Mika Häkkiseen työntäen tämän ulos radalta. Mika putosi viimeiselle sijalle, mutta onnistui kilpailun kuluessa nousemaan kolmanneksi.
Benefit
Taustaa
Syksyllä 1969 yhtye meni studioon ja nauhoitti uuden singlen "Sweet Dream" (b-puolena "17"), joka menestyi myös hyvin nousten sijalle 7 Brittein listalla. Kappale oli jälleen monipuolinen kulkien tummasävyisen kitarariffin, rumpali Clive Bunkerin marssimaisen kompin ja orkesterisovituksen myötä. Orkesterisovituksen teki jälleen yhtyeen taustavaikuttaja David Palmer.
Myöhemmin, joulukuussa 1969 yhtye palasi studioon ja levytti seuraavan singlen "The Witch's Promise" / "Teacher", joka nousi sijalle 4 Britanniassa seuraavana vuonna. "The Witch's Promise" on tunnelmallinen, akustisen kitaran ja mellotronin säestyksellä kulkeva kappale kun taas "Teacher" oli suoraviivainen, kitaran ja urkujen jammailua sisältävä kappale, josta nauhoitettiin Pohjois-Amerikkaa varten uusi, enemmän huilua sisältävä versio. Sessioihin tuli tässä vaiheessa mukaan vierailijana Ian Andersonin vanha yhtyetoveri ja ystävä, kosketinsoittaja John Evan (oik. John Evans).
Singlemenestyksestä huolimatta yhtye ei halunnut kaupallistumisen pelossa panostaa single-levyjen julkaisuun, vaan päätti keskittyä albumikokonaisuuksiin, kuten monet muutkin "vakavammin otettavat" progressiivisen rockin yhtyeet tekivät. Ian Anderson totesi myös ettei yhtye saanut singlejulkaisuilla kaipaamaansa uutta yleisöä; sen sijaan singlejä osti sama yleisö kuin albumejakin.
Albumin sisältö
Varsinaisen albumin kappaleet nauhoitettiin pääasiassa tammi-helmikuussa 1970. Yhtyeen johtohahmon ja säveltäjän Ian Andersonin mukaan hän sävelsi suuren osan kappaleista pitkillä kiertueilla koti-ikävän inspiroimana ja lyriikat sivuavatkin pääasiassa yksinäisyyttä, eristyneisyyttä, parisuhteita sekä yleismaallisiakin aiheita. Musiikillisestikin kappaleet ovat tummasävyisempiä ja suoraviivaisempia edelliseen albumiin verrattuna. Albumilla kitara, niin akustinen kuin sähköinen, on isossa roolissa, sisältäen mm. Andersonin ja pääkitaristi Martin Barren tuplakitarointiakin. Barre onkin nimennyt myöhemmin albumin yhdeksi suosikeistaan Tullin kategoriassa kun taas Anderson ei niinkään pidä albumista. Uutena elementtinä yhtyeen tuli pianoa ja urkuja soittava John Evan, jonka mukaantulon Anderson on sanonut olevan osa yhtyeen luonnollista kehittymistä.
Albumin avaa tummasävyinen ja tunnelmallinen, folk rock-henkinen "With You There to Help Me", Kappaleessa Evanin piano on hyvin esillä ja kappaleesta tulikin hänen soolospottinsa albumin kiertueella. Tunnelmallista linjaa jatkaa myös tuplakitarointia sisältävä "Nothing to Say".
"To Cry You a Song" ja "Play in Time" edustavat suoraviivaisempaa hard rockia ensimmäisen sisältäessä jälleen tuplakitarointia ja jälkimmäisessä käytetään hyväksi studioteknologiaa väärinpäin soitetun kitaran myötä. Kappaleen pääriffi kulkee kitaran ja huilun yhteissoittona.
Lyhyet "A Time for Everything" ja "Inside" ovat monipuolisempia, progressiivisia sävellyksiä. Jälkimmäisessä Glenn Cornickin monipuolinen bassonsoitto tulee hyvin esille. Albumin päättää keikkasettiinkin päätynyt akustisen kitaran ja urkujen myötä kulkeva balladi "Sossity, You're a Woman".
Albumin sessioissa nauhoitettiin myös myöhemmin remasteroiduilta painoksilta löytyvä jazz-vaikutteinen "Singing All Day", jota Anderson on kuvannut yhdeksi hänen huonoimmista lauluistaan koskaan.
Albumin julkaisu ja vastaanotto
Benefit nousi Britanniassa sijalle 3 ja Yhdysvalloissa sijalle 11. Kannessa oli kuva yhtyeen jäsenistä katsomassa itseään lavalla ikkunasta. Kannen oli suunnitellut yhtyeen manageri Terry Ellis. Nimi benefit tuli ilmeisesti sanonnasta "for your benefit" (suom. sinun hyödyksesi) jolla viitattiin kuuntelijaan, tai joistain tuohon aikaan järjestetyistä hyväntekeväisyyskonserteista (benefit concert), joihin Tullkin osallistui.
Albumi ja sen kiertue jäivät basisti Glenn Cornickin viimeisiksi Jethro Tullissa. Ian Andersonin mukaan Cornickin vapaampi rock and roll-elämäntyyli poikkesi liikaa muista yhtyeen jäsenistä, joten muutos oli välttämätön.
2001 remasteroidun version bonuskappaleet
Kaikki kappaleet kirjoittanut Ian Anderson. Remasteroitu versio noudattaa Euroopan version kappalejärjestystä.
CD 1 – The Steven Wilson 2013 stereo mixes
Kappaleilla 1–15 uusi stereomiksaus.
CD 2 – Associated recordings
* Tähdellä merkityt ennenjulkaisemattomia.
Pyhän Annan vuori
Pyhän Annan vuori on kylä Leśnican kunnassa Opolen voivodikunnassa Puolassa. Sen väkiluku oli vuonna 2012 yhteensä 439.
Pyhän Annan vuoren kylässä sijaitsee Góra Świętej Anny -mäki (”Pyhän Annan vuori”), joka asetettiin vuonna 2004 Puolan tasavallan presidentin vahvistuksella historialliseksi muistomerkiksi (pomnik historii), ja jonka alueella on vuonna 1988 perustettu maisemapuisto.
Gustavo Girón Higuita
Gustavo Girón Higuita OCD (s. 28. toukokuuta 1940 Medellín) on kolumbialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 2. joulukuuta 1967 ja nimitettiin Tumacon apostoliseksi vikaariksi sekä Bisican titulaaripiispaksi 8. helmikuuta 1990. Piispaksi vihkiminen seurasi 22. huhtikuuta. Pääkonsekraattorina toimi Angelo Acerbi, jota avustivat Miguel Angel Lecumberri Erburu ja Carlos José Ruiseco Vieira.
Girón Higuita sai 29. lokakuuta 1999 nimityksen uuden Tumacon hiippakunnan piispaksi.
Slater Martin
thumb|Slater Martin Slater Nelson Martin nuorempi (22. lokakuuta 1925 – 18. lokakuuta 2012 ) oli yhdysvaltalainen koripalloilija, joka pelasi NBA:ssa toistakymmentä vuotta.
Texasissa syntynyt Martin opiskeli Jefferson Davis High Schoolissa ja Austinin Texasin yliopistolli. Pelattuaan yliopistotason koripalloa Texas Longhornsissa hän eteni Minneapolis Lakersiin (1949–1956) ja lopulta St. Louis Hawksiin (1956–1960).
Aktiivisen peliuransa päätyttyä Martin työskenteli valmentajana. Hän pääsi Springfieldin Basketball Hall of Fameen Massachusettsissa vuonna 1982.
Elämänmeno (televisiosarja)
Elämänmeno on suomalainen kolmiosainen televisiosarja vuodelta 1978. Se on Åke Lindmanin ohjaama ja Pirkko Saision käsikirjoittama, ja se perustuu Pirkko Saision samannimiseen romaaniin. Se kertoo viisihenkisen työläisperheen elämästä Helsingin Kalliossa 1940-luvun lopulta 1960-luvun lopulle. Tarinan keskeisinä henkilöinä on kaksi naista: perheen voimakas äiti Eila ja hänen tyttärensä Marja.
Televisiosarja on esitetty viimeksi Yle Teemalla heinäkuussa 2016.
Joni Skiftesvik
Jon (Joni) Harald Skiftesvik (s. 26. heinäkuuta 1948 Haukipudas) on suomalainen kirjailija. Hänet tunnetaan monipuolisena kirjoittajana ja etenkin taitavana novellistina. Hänellä on erittäin laaja tuotanto, johon sisältyy romaanien ja novellien lisäksi muun muassa näytelmiä, radiokuunnelmia, tietokirjoja, dramatisointeja ja antologioita.
Skiftesvik on yksi palkituimmista suomalaisista nykykirjailijoista. J. H. Erkon esikoiskirjapalkinnon Skiftesvik sai 1983 ja Kalevi Jäntin palkinnon 1986. Vuonna 2015 Skiftesvik sai Runeberg-palkinnon teoksellaan Valkoinen Toyota vei vaimoni (2014). Hän on ollut kolme kertaa kirjallisuuden Finlandia-palkintoehdokkaana. Vuonna 2005 Skiftesvik sai Pro Finlandia -mitalin.
Joni Skiftesvik on Oulun Kirjailijaseuran perustajajäseniä. Hänen tuotantoaan on käännetty 12 kielelle.
Tausta
Haukiputaalla syntyneen Skiftesvikin vanhemmat olivat norjalainen merikapteeni Otto Olafsen Skiftesvik ja haukiputaalainen ahtaaja Aila Elina Susanna Enojärvi. Vuonna 1949 Skiftesvik muutti äitinsä kanssa Norjaan isänsä kotiseudulle Askøyhyn, lähelle Bergeniä. Vielä saman vuoden lopulla he muuttivat kuitenkin takaisin Haukiputaalle Martinniemeen.
Skiftesvik valmistui ylioppilaaksi Haukiputaan yhteiskoulusta 1969. Hän on suorittanut journalismin opintoja.
Tuotanto ja kirjallinen tyyli
Skiftesvik on kirjoittanut muun muassa novelleja, romaaneja, näytelmiä, kuunnelmia, dramatisointeja sekä televisio- ja kokoillan elokuvien käsikirjoituksia. Hänen tuotantoaan on käännetty 12 kielelle.
Skiftesvikin kirjoissa on äkillisiä ja arvaamattomia, elokuvan leikkauksia muistuttavia käänteitä sekä nopeita ajallisia siirtymiä ja takaumia. Hänen kirjallinen esitystapansa on tiivistä, iskevää ja värikästä. Varsinkin merellisissä teoksissa on myyttisiä piirteitä. Tapahtumat sijoittuvat monesti meren läheisyyteen yhtä hyvin Pohjanlahdelle kuin Englannin kanaalin rantamille. Skiftesvikin kotikylä Haukiputaan Martinniemi näyttäytyy usein hänen teksteissään satamineen, sahoineen ja lähihistoriaan liittyvine tapahtumineen (esimerkiksi lakot, sodat, eräät ihmiskohtalot).
Skiftesvikille on tyypillistä kirjoittaa isän ja pojan suhteesta sekä ihmisen elämästä meren ja pohjoisen luonnon ehdoilla. Myös Petsamo näkyy hyvin usein hänen tuotannossaan. Menneisyys hyvine ja huonoine tekoineen ja monenlaisine arvoituksineen vaikuttaa usein ratkaisevasti henkilöiden kohtaloihin. Skiftesvik sijoittaa novellinsa ja romaaninsa mielellään lähihistorian taite- ja kriisikohtiin. Sellaisia ovat esimerkiksi jääkärivärväyksen aika, sisällissota, kieltolaki, talvi- ja jatkosota, desanttien toiminta, asekätkentä, vaaran vuodet, lakot ja pula-ajan loikkaukset Neuvostoliittoon. Mielellään hän asettuu pienen ihmisen asemaan ja tarkkailee sieltä tapahtumien käänteitä.
Runeberg-palkintoraadin perustelut 2015 kuvaavat Skiftesvikin kirjailijanlaatua:
Tunnetuin Joni Skiftesvikin käsikirjoittama elokuva on kulttimaineeseen noussut, Matti Ijäksen ohjaama tv-elokuva Katsastus. Sen käsikirjoituksen pohjana Skiftesvik on käyttänyt kolmea novelliaan. Alkupuoli elokuvasta on aivan uutta tekstiä. Teema-kanavan yleisöäänestyksessä marraskuussa 2008 Katsastus valittiin 1980-luvun suosituimmaksi tv-ohjelmaksi. Elokuva menestyi Suomen edustajana Prix Italia- ja Kultainen Praha -kilpailuissa saaden Prahassa lehdistön palkinnon.
Skiftesvik on sovittanut Katsastuksen myös näyttämölle ja se on nähty lähes kahdessakymmenessä teatterissa.
Näytelmissään kirjailija liikkuu usein lähihistoriassa. Tunnetuin näytelmä on merikapteeni H. W. Snellmanista ja legendaarisesta Toivo-fregatista kertova Laiva Toivo, Oulu. Skiftesvik on myös tuottelias radiokuunnelmien kirjoittaja ja palkittu ainoana suomalaisena kirjailijana kaksi kertaa sokeain kuunnelmapalkinnolla.
Kirjallisiksi esikuvikseen hän on maininnut Pentti Haanpään, Timo K. Mukan sekä ulkomaiset lehtimieskirjailijat Ernest Hemingwayn, Gabriel García Márquezin ja Curzio Malaparten.
Palkinnot ja tunnustukset
Skiftesvik sai J. H. Erkon palkinnon esikoisteoksestaan novellikokoelmasta Puhalluskukkapoika ja taivaankorjaaja vuonna 1983. Tasavallan presidentin myöntämän Pro Finlandia -mitalin hän sai vuonna 2005. Hän on ollut kolmesti Finlandia-palkintoehdokkaana; teokset ovat Pystyyn haudattu, Tuulenpesä ja Yli tuulen ja sään.
Lisäksi hän on saanut muun muassa Kalevi Jäntin palkinnon, Oulun läänin taidepalkinnon, Oulun kaupungin tunnustuspalkinnon, Suomen Maakuntakirjailijoiden kirjallisuuspalkinnon, Suuren Suomalaisen Kirjakerhon palkinnon sekä Uudet Kirjat -kerhon palkinnon. Sokeain kuunnelmapalkinnon hän on saanut kaksi kertaa (1994 Isäni, sankari ja 2001 Kuin yhtä perhettä). Nordisk Panoraman palkinnon parhaasta pohjoismaisesta tv-elokuvakäsikirjoituksesta hän sai 2003.
Valkoinen Toyota vei vaimoni (2014) sai vuoden 2015 Runeberg-kirjallisuuspalkinnon. Skiftesvik voitti myös samalla kirjallaan varjo-Runeberg-palkinnon, joka perustui yleisöäänestykseen parhaasta ehdokaskirjasta.
Perhesuhteet
Skiftesvikillä on neljä lasta, joista yksi on kuollut. Hänen puolisonsa on merkonomi Hilkka Skiftesvik o.s. Laukka.
TV-elokuvien ja -draamojen käsikirjoitukset
Muut
Käännökset
Kirjat:
Kuunnelmat:
Palkinnot
Kirjalliset palkinnot:
Muut palkinnot:
Kunnia- ja ansiomerkit:
Kirjalliset luottamustoimet:
Kunniajäsenyydet:
Félix Vicq d’Azyr
right|200px|thumb|Félix Vicq-d'Azyr Félix Vicq-d'Azyr, joskus  Vicq-d'Azir (23. huhtikuuta 1748 Valognes Ranska – 20. kesäkuuta 1794 Pariisi), oli ranskalainen lääkäri ja anatomiantuntija, joka valittiin Ranskan akatemian jäseneksi.
Elämäkerta
Hänet hyväksyttiin Ranskan tiedeakatemian jäseneksi vuonna 1774, ja vuonna 1775 hän omistautui tutkimukselle, joka käsitteli Etelä-Ranskaa silloin vaivaannutta eläintautiepidemiaa. Vuonna 1776 Hän perusti Joseph-Marie-François de Lassone (1717–1788) kanssa Société royale de Médecinen, jonka tehtävänä oli tutkia tautiepidemioita. Hänen valittiin myös tiedeakatemian pääsihteeriksi ja Ranskan valtioneuvosto antoi hänelle käskykirjeen valmistaa kyselylomakkeen, jossa tiedustellaan tartuntatautitilannetta kaikkialla maassa, maan kaikille lääkäreille. Nämä asiakirjat, jotka tallennettiin Académie de médecinen'n arkistoon ovat valtava tietolähde aikakauden sairauksista ja hygieenisistä oloista. Aineiston analysointi mahdollisti myös Féliz Vicq-d'Azurin kollegoilleen pitämät esitykset. Yhdessä hänen aiheesta kirjoittamisensa tekstien kanssa nämä mahdollistivat hänen valintansa Ranskan akatemian jäseneksi vuonna 1788. Hän sai Buffonin vapaaksi jättämän paikan. Hän oli ensimmäinen lääkäri, jonka akatemia itse valitsi jäsenekseen.
Félix Vicq-d'Azyr oli myös Bourgelaat'n perustaman Alfortin kuninkaallisen eläinlääketieteellisen oppilaitoksen professori vuodesta 1766 lähtien, ja hän toimi myös tautiepidemioiden ylitarkastajana. Vallankumouksen vaiheissa vuonna 1790 hänet määrättiin valmistamaan uusi perustuslakisuunnitelma Ranskan lääkintätaidosta. Hän oli ollut Marie-Antoinetten ensimmäinen henkilääkäri ja Ludvig XVI:n konsultoiva lääkäri, siksi hän pelkäsi henkensä puolesta, etenkin terrorin aikakaudella.
Teokset
Félix Vicq-d'Azyr'n kootut teokset käsittävät yhteensä kahdeksan suurikokoista nidettä ja yhden niteen kuvia. Ne julkaisi vuonna 1805 Moreau de la Sarthe.
Jukka Pekkarinen
thumb|Jukka Pekkarinen heinäkuussa 2013. Jukka Jalmari Pekkarinen (s. 25. elokuuta 1947 Kinnula) on suomalainen taloustieteilijä. Hän on toiminut Jyväskylän yliopiston kauppakorkeakoulun Professor of Practice -tehtävässä 1. huhtikuuta 2015 alkaen. Pekkarinen työskenteli valtiovarainministeriön ylijohtajana ja kansantalousosaston osastopäällikkönä marraskuusta 2011 elokuuhun 2015. Hän on Helsingin yliopiston taloustieteen dosentti.
Koulutukseltaan Pekkarinen on valtiotieteen tohtori. Hän väitteli kansantaloustieteestä vuonna 1979 Helsingin yliopistossa. Vuosina 1991–2006 Pekkarinen toimi Palkansaajien tutkimuslaitoksen johtajana. Hän teki muun muassa selvityksen kuntien saamasta valtionavuista ja ehdotti, että kunnat vastaisivat yhä enenevässä määrin menoistaan kunnallisveroista saatavilla varoilla valtionavun sijaan.
Pekkarinen on kirjoittanut Pekka Sutelan ja sittemmin Matti Pohjolan kanssa taloustieteen perusoppikirjan, jonka eri versioita on käytetty suomalaisissa korkeakouluissa ja yliopistoissa 1980-luvun alusta alkaen.
Marvin Harris
Marvin Harris (18. elokuuta 1927 – 25. lokakuuta 2001) oli yhdysvaltalainen antropologi. Hän valmistui filosofian tohtoriksi Columbian yliopistosta vuonna 1953. Hänet tunnetaan kulttuurimaterialismin julistajana.
Kulttuurimaterialistisen näkemyksen mukaan ympäristö muovaa huomattavasti ihmisten kulttuuria, mm tapoja ja uskomuksia. Marvin Harris esittelee näkemyksiään muun muassa kirjassaan Kulttuurien synty (Cannibals and Kings). Harrisin ajatukset pohjautuivat muun muassa Karl Marxin ja Thomas Malthusin ideoihin. Harris toi esille vuonna 1968 ilmestyneessä kirjassaan The Rise of Anthropological Theory suurta suosiota saavuttaneita ajatuksia siitä, miten ekologiset tekijät muovaavat ympäristöä. Kirjassa esitetään näin ollen, miten Marxin teorian kaltaisesti alarakenne, ympäristö, muovaa ylärakennetta, kulttuuria.
Marvin Harris arvosteli postmodernismia teoriaa viimeisessä kirjassaan Theories of Culture in Postmodern Times.
Oscar-gaala 2019
Oscar-gaala 2019 on 91. kertaa järjestetty palkintogaala, jossa Yhdysvaltain elokuva-akatemia jaettiin Oscar-palkinnot vuoden 2018 elokuville. Gaala järjestettiin Dolby-teatterissa Los Angelesin Hollywoodissa 24. helmikuuta 2019. Yhdysvalloissa gaalan esitti ja tuotti televisiokanava ABC. Suomessa gaala nähtiin suorana lähetyksenä Yle Teema -kanavalla.
Tämä oli ensimmäinen ilman juontajaa järjestetty Oscar-gaala tasan 30 vuoteen. Alun perin gaalan oli tarkoitus juontaa Kevin Hart, mutta hän sai ABC-kanavalta potkut, kun Hartin vuosien takaiset homovastaisiksi vitseiksi tulkitut twiitit tulivat jälleen julkisuuteen. Gaalaan ei hankittu korvaavaa juontajaa.
Green Book palkittiin parhaan elokuvan, parhaan miessivuosan ja parhaan alkuperäisen käsikirjoituksen palkinnoilla. Eniten palkintoja sai Bohemian Rhapsody, joka palkittiin neljällä Oscarilla muun muassa parhaasta miespääosasta.
Eniten ehdokkuuksia saivat The Favourite ja Roma, jotka molemmat saivat 10 ehdokkuutta.
Keemun (tee)
Keemun- eli Qimen-tee (, ’Qimenin punainen tee’) on kiinalaista mustaa teetä, jota tuotetaan Anhuin maakunnan Huangshanin prefektuuritason kaupungin Qimenin piirikunnassa. Se on yli sadan vuoden ajan ollut Kiinan kuuluisin musta tee.
Qimenin piirikunnan keskustaajama sijaitsee noin 50 kilometriä kuuluisasta Huangshanista (Huangvuoresta) länsilounaaseen. Nimi Keemun on Qimenin englanninkielinen kirjoitusasu. Keemunteen kiinankielinen nimi on Qihong lyhennyksenä sanoista qímén hóngchá (Qimenin punainen tee).
Tarinan mukaan Qimenin piirikunnassa ei ennen 1870-lukua tuotettu kuin vihreää teetä. Tuotannon aloitti nuori mies, joka virkamiehen tehtävästä työttömäksi jäätyään oli isänsä neuvoa Ammattitaito on parempi toimeentulon turvaaja kuin epävarma virkamiehen paikka noudattaen lähtenyt Fujianin maakuntaan oppimaan mustan teen valmistamista. Palattuaan Qimeniin hän käynnisti vuonna 1875 siellä kolme teetehdasta. Mustan teen valmistustapa sopi mainiosti piirikunnan lämpimän kosteassa ilmastossa ja hiekkaperäisessä maassa kasvaneiden teepensaiden lehdille.
Tuotetun Qimen-teen aromikkuus saavutti suurta suosiota. Tee voitti myös kansainvälisiä palkintoja jo varsin varhain: vuonna 1913 tee sai kultaisen palkinnon Italiassa pidetyssä näyttelyssä ja vuonna 1915 Panamassa pidetyssä näyttelyssä. Suurinta suosiotaan tämä tee nautti 1900-luvun alkuvuosikymmeninä. Qimen-tee luetaan yhä nykyäänkin Kiinan kymmenen arvostetuimman teen joukkoon.
thumb|left|190px|Qimen-teetä, hao ya -laatu.
Teetä valmistetaan kymmentä eri laatua: hao ya A, hao ya B, erityisluokka ja luokat 1-7. Luokista arvostetuin on hao ya A ja alhaisin on luokan 7 tee. Valmistettaessa parempia teeluokkia teelehdet kierretään tiukoiksi neulasiksi. Kalliimmat qimen-teet tuovat parhaiten esille, mistä teen maine on peräisin.
Juomana Keemun on keskivahvaa, tummanpunaruskeaa. Hienon Keemunin mausta voi löytää esimerkiksi aavistuksen orkideaa ja kevyttä suklaisuutta, samoin kuin kevyttä paahteisuutta. Sitä on joskus kutsuttu kiinalaisen mustan teen burgundinviiniksi.
Keemuntee sopii iltapäiväteeksi sekä nautittavaksi päivällisen jälkeen, ja monet pitävät siitä aamiaisteenä. Periaatteessa Keemunia voi pitää hyvänä yleisteenä.
Luca Matteotti
Luca Matteotti (s. 14. lokakuuta 1989 Aosta) on italialainen lumilautailija. Matteotti kilpailee lumilautakrossissa. Seuratasolla hän edustaa CS Esercitoa.
Matteotti voitti MM-kultaa vuoden 2015 MM-kisoissa Itävallan Kreischbergissä. Vuoden 2014 talviolympialaisissa Sotšissa Matteotti oli kuudes. Maailmancupissa Matteotti kilpaili ensimmäistä kertaa vuonna 2008 ja on voittanut yhden osakilpailun, vuonna 2010 Lech am Arlbergissa.
Ove Aunli
Aunli saavutti urallaan kolme henkilökohtaista ja viisi viestihiihdon arvokisamitalia. Viestissä hän voitti maailmanmestaruuden Oslossa 1982 ja Seefeldissä 1985.
Ove Aunlin vaimo on hiihdon olympiavoittaja Berit Aunli (o.s. Kvello).
Sarajevon 1984 olympiakisoissa Ove Aunli hylättiin 15 kilometrin hiihdossa, kun hän silloisten sääntöjen vastaisesti hiihti maalialueella luistelutyylillä. Hylkäyksen suorittaneen juryn jäsenenä oli hänen appensa Kristen Kvello. Aunlin aika olisi riittänyt lopputuloksissa viidenneksi.
Alf Smith
thumb|Alf Smith vuonna 1905. Alfred Edward Smith (3. kesäkuuta 1873 Ottawa, Ontario – 21. elokuuta 1953 Ottawa, Ontario) oli kanadalainen ammattijääkiekkoilija, jonka pelipaikka oli hyökkääjä. Hän edusti Ottawa Senatorsia ja Kenora Thistlesiä. Myös hänen veljensä Harry Smith ja Dave Smith pelasivat jääkiekkoa. Hän toimi myös joukkuekapteenina ja valmentajana.
Pac Brothers
thumb|250px|[[Näyttökuva|Kuvankaappaus pelistä.]]
Pelissä on sata kenttää (kerrosta) ja kaksinpelimahdollisuus. Peli julkaistiin alun perin sharewarena ja siitä on jaossa myös rajoitettu kokeiluversio. Kokeiluversiossa pääsee testaamaan pelin 25 ensimmäistä kenttää, ja muiden rajoitusten ohella se ei sisällä kaksinpelimahdollisuutta. Shareware-version hinta oli Suomessa kymmenen euroa tai vaihtoehtoisesti kymmenen Yhdysvaltain dollaria. Peliä ei voi enää ostaa. Pelin kokoversio julkaistiin freewarena 28. tammikuuta 2012.
Miehen tie – 50-vuotiskokoelma
Miehen tie - 50-vuotiskokoelma on Pate Mustajärven kokoelma-albumi vuodelta 2006. Kokoelmalla on kolme uutta kappaletta: "Kymmenen pientä kyytipoikaa" (alun perin Die Toten Hosenin "Zehn kleine Jägermeister"), jonka Mustajärvi duetoi Mauri "Moog" Konttisen kanssa, Tuomari Nurmio -cover "Kurjuuden kuningas" sekä Olli Lindholmin säveltämä ja Pauli Hanhiniemen sanoittama "Viimeinen maitohammas", joka julkaistiin myös singlenä.
Dion Frazer
Dion Frazer (s. 17. helmikuuta 1981 Belmopan) on belizeläinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hänen nykyinen seuransa on Builders Hardware Bandits, jonka lisäksi hän on pelannut Hankook Verdesissä ja Kulture Yabrassa. Frazer on Belizen maajoukkueen kaikkien aikojen paras maalintekijä 16 maalillaan. Otteluita hän on pelannut 13.
José Roberto López Londoño
pienoiskuva José Roberto López Londoño (29. kesäkuuta 1937 Yalí – 21. syyskuuta 2018) oli kolumbialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 26. elokuuta 1962 ja nimitettiin Medellínin arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Urbs Salvian titulaaripiispaksi 24. toukokuuta 1982. Piispaksi vihkiminen seurasi 3. heinäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Alfonso López Trujillo, jota avustivat Hernando Velásquez Lotero ja Rodrigo Arango Velásquez.
2. Etelä-Pohjanmaan reservipataljoona
Joukko-osastot
Päällikkö: vänrikki Kari Pelo Päällikkö: vääpeli A. Hukkinen. Päällikkö: vääpeli U. Saloranta Päällikkö: vääpeli A. Johansson
Västeråsin lentoasema
Västeråsin lentoasema tai Hässlön lentoasema sijaitsee Ruotsissa, noin sata kilometriä Tukholmasta länteen. Lentoasemalle pääsee Tukholman keskusrautatieasemalta Flygbussarnan bussilla, jolla matka kestää noin 1,5 tuntia ja maksaa 130 kruunua.
Vuonna 2005 lentoaseman kautta kulki yhteensä 221 422 matkustajaa.
Renat Janbajev
thumb|Renat Janbajev Renat Rudolfovitš Janbajev (, s. 7. huhtikuuta 1984) on venäläinen jalkapalloilija, joka edustaa Zenit Pietaria lainalla Lokomotiv Moskovasta. Tavallisesti hänen pelipaikkansa on vasempana laitapuolustajana.
TsSKA:n kasvatti Janbajev siirtyi Lokomotiv Moskovaan kesken kauden kesällä 2007 Kuban Krasnodaristaista. Aikaisemmin hän on edustanut urallaan myös Anži Mahatškalaa ja Himkiä.
Helmikuussa 2008 Janbajev nostettiin Venäjän maajoukkueeseen. Hänet valittiin myös Venäjän joukkueeseen vuoden 2008 EM-kisoihin.
3. Etelä-Pohjanmaan reservipataljoona
1. Etelä-Pohjanmaan reservipataljoona oli länsiarmeijan Bergströmin ryhmän N:o 5 Etelä-Pohjanmaan rykmenttiin kuuluva joukko-osasto. Pataljoona koottiin Vaasan piirin miehistä ja se järjestettiin Kolhossa 23. maaliskuuta 1918 ja lähetettiin rintamalle 27. maaliskuuta 1918. Tässä vaiheessa pataljoona käsitti 419 miestä.
Komentaja: majuri E. Colliander
Joukko-osastot
Päällikkö: aliupseeri Erik Kamis Päällikkö: aliupseeri Erik Nylund. Päällikkö: aliupseeri G. Degestedt Päällikkö: aliupseeri Matti Aittoniemi
Arthur Fuhrmann
Arthur Heinrich Fuhrmann ( ['fuːʁman] 11. maaliskuuta 1930 Hannover, Saksa – 5. helmikuuta 2013 Helsinki) oli suomalainen, saksalaissyntyinen muusikko, joka toimi säveltäjänä, kapellimestarina, sovittajana ja sanoittajana.
Elämäkerta
Fuhrmannin isä oli käyrätorven soittaja, joka soitti myös viulua ja opetti musiikkia. Fuhrmannin isä soitti Hannoverin sinfoniaorkesterissa sekä oopperassa/teatterissa, jotka olivat samaa taloa. Arthurin isä johti myös soittokuntia, sovitti musiikkia ja teki kaikenlaista muuta musiikkiin liittyvää.
Arthur Fuhrmann pääsi isänsä mukana jo lapsena teatteriin mukaan. Hän oli mukana näytelmissä erilaisissa lapsirooleissa sekä oopperan kuorossa vuosina 1933–1943. Ensimmäiset hänen soittamansa instrumentit olivat viulu ja trumpetti. Arthur soitti trumpettia nuorisosoittokunnissa ja oman isänsä soittokunnassa. Arthur oli toivonut harmonikkaa ja sai myös sen. Myöhemmin hän pääsi myös pianotunneille.
Yhdysvaltain avoin tennisturnaus 2017 – miesten nelinpeli
Jamie Murray ja Bruno Soares oli puolustava mestaripari. He hävisivät puolivälierissä parille Jean-Julien Rojer ja Horia Tecău, jotka voittivat lopulta turnauksen.
Arthur Fuhrmann
Elämäkerta
Onnellinen, musiikin täyttämä lapsuus päättyi Hannoverin pommituksiin toisessa maailmansodassa lokakuussa 1943, jolloin Arthur menetti vanhempansa ja kotinsa. Sodan jälkeen Fuhrmann solmi ensimmäisen varsinaisen muusikkosopimuksensa vuonna 1946 big bandin haitaristina, joka toimi vaihtui pian basistin virkaan. Sodan jälkeen hän esiintyi Saksassa myös pianistina ja yhtyelaulajana, soitti haitaria, bassoa, pasuunaa ja teki musiikin saralla kaikkea mahdollista. Fuhrmann tuli ensimmäisen kerran Suomeen Mario Weberin orkesterin soittajana vuonna 1952 ja soitti Suomessa kesät 1952–1955 Linnanmäellä, pääasiassa Peacockissa. Tämän jälkeen Fuhrmann jäi Suomeen ja teki työtä muusikkona eritoten pianistina eri ravintoloissa. Suomen kansalaisuuden Fuhrmann sai vuonna 1957.
Tieto Fuhrmannin muusikon taidoista kiiri pian alan ammattilaisten korviin, ja työtarjouksia alkoi tulla. Muun muassa Aarno Walli pyysi Fuhrmannin Palapeli-nimiseen tv-ohjelmaan basistiksi ja pianistiksi. Vähän myöhemmin Jaakko Jahnukainen pyysi Fuhrmannia ja hänen Kalastajatorpan yhtyetovereitaan, Tapio Yrjää ja Mauri Mustosta, mukaan radio-ohjelman Tervetuloa nimipäiväkahville house bandiksi. Ohjelmassa esiintyvä lauluyhtye oli nimeltään Kukonpojat, joka lauloi ohjelmassa joka sunnuntaiaamu onnittelulaulun. Reino Helismaa teki lauluihin tekstit ja Fuhrmann sovitukset. Fuhrmann totesi, että Reino Helismaa oli hänen paras suomen kielen opettajansa. Fuhrmann toimi myös kapellimestarina Niilo Tarvajärven tv-ohjelmissa, joista hän tuli tutuksi suurelle yleisölle (muun muassa ohjelmasarja Suuri ilmasilta).
Fuhrmann suomalaisten huipputekijöiden työtoverina
Erik Lindström nappasi Arthur Fuhrmannin sovittajaksi ensin Finndisciin. Myöhemmin myös Toivo Kärki työllisti Fuhrmannia. Töiden saamista edesauttoi se, että Fuhrmann oli tunnettu nopeudestaan. Toivo Kärki kunnioitti sitä, että Fuhrmannilla oli aina kaikki studiossa valmiina: kallista studioaikaa ei mennyt Fuhrmannin kanssa hukkaan. Näin toimiessaan Fuhrmann sai hyvän aseman sovittajana monien tuottajien mielissä. Fuhrmann ehti tehdä monia sovituksia aina Taisto Tammen ensilevystä Olavi Virran viimeiseen levyyn, jolla Virta tulkitsee muun muassa Fuhrmannin sovitukset lauluista Sateinen yö ja Nyt soita balalaikka.
Fuhrmann muusikkona ja kapellimestarina
Arthur Fuhrmann toimi Suomeen muutettuaan ensin freelance-muusikkona, -kapellimestarina ja -sovittajana vuosina 1955–1969 (muusikkona muun muassa Imatran Valtionhotellissa ja Kalastajatorpalla, kapellimestarina muun muassa Helsingin Svenska Teaternissa, eri kaupunginorkestereiden viihdekonserteissa kapellimestarina, muusikkona ja sovittajana eri kokoonpanoissa sekä radio- ja tv-ohjelmissa). Fuhrmann pyydettiin kapellimestariksi Helsingin Kaupunginteatteriin vuosiksi 1969–1972. Vuonna 1972 hänet pestattiin vakituiseksi kapellimestariksi Helsingin poliisisoittokuntaan. Fuhrmann uudisti ohjelmiston entistä suomalaisemmaksi. Fuhrmann toimi Helsingin Poliisisoittokunnan kapellimestarina vuodesta 1972 vuoteen 1992. Fuhrmann perusti myös Viihdejousikon.
Kankkulan kaivolla -radiohupailun innoittamana Fuhrmann ryhtyi johtamaan humppayhtye Pumppuveikkoja, joka teki useita single- ja EP-levyjä Musiikki Fazerille 1960-luvun alkuvuosina. Yhtyeen solisteina lauloivat muun muassa Eemeli (Esko Toivonen), Matti Louhivuori, Eino Grön, Pärre Förars ja Ilkka Rinne.
Fuhrmannin sovituksia ja sävellyksiä
Fuhrmann kirjoitti sekä sovituksissaan että sävellyksissään tietoisesti käyttömusiikkia eri tilanteisiin tarpeen mukaan. Varusmiesaikanaan vuonna 1958 hän sävelsi yksikkönsä nimikkomarssin Kolmas patteri, joka on siitä lähtien ollut hänen soitetuin teoksensa. Ollessaan viihdekapellimestarina hän teki sävellyksiä ja sovituksia sinfoniaorkesterikokoonpanolle, muun muassa sovituksen Marionito Moresin Uno-tangosta, jonka Helsingin kaupunginorkesteri on soittanut vuodesta 1972 lähtien jokaisen vappumatineansa ylimääräisenä numerona. Teatterikapellimestariaikana syntyi musikaalien lisäksi paljon näytelmä- ja kuunnelmamusiikkia. Poliisisoittokunnan aikana Fuhrmann sovitti ja sävelsi runsaasti puhallinmusiikkia. Viihdejousikolle hän sovitti noin 80 salonkiviihdeteosta, pääasiassa radionauhoituksia varten. Yllä mainittujen seikkojen vuoksi Fuhrmannin tuotanto on hyvin kirjava. Arthur Fuhrmannilla on Teostossa yli 700 rekisteröityä teosta. Teoslistalta löytyy hengellistä ja klassista musiikkia, kansallislauluja, iskelmää, twistiä, tangoa, humppaa sekä näyttämö- ja elokuvamusiikkia erilaisille kokoonpanoille. Todellisuudessa sovituksia on paljon enemmän: pelkästään Poliisisoittokunnalle hän ehti tehdä noin 500 sovitusta. Sovituksia Fuhrmannin kädestä syntyi virsistä ja Mozartin klassisista sävellyksistä aina Georg Malmsténin, Toivo Kärjen, Erik Lindströmin, Rauno Lehtisen, Aarno Ranisen ja Jukka Kuoppamäen iskelmiin.
Fuhrmannin säveltämiä musikaaleja ovat Vieno Vainikainen (teksti Marja Rankkala, 1963), Lössi (teksti Kari Tuomisaari, 1965) ja Rakkain rakastaja (teksti Marja Rankkala, 1966). Elokuvamusiikkia hän sävelsi yhdessä Toivo Kärjen kanssa muun muassa elokuvaan Ei se mitään, sanoi Eemeli (1965). Fuhrmannin muista sävellyksistä mainittakoon Tampereen fanfaari (1961, Tampereen kaupungin sävellyskilpailun voitto), Poliisiparaati (1972), Tuntuu kuin maailma pyörisi väärin päin (sanat Reino Helismaa, 1975), Tuntematon tuttu (sanat Juha Vainio, 1975) Fight for the Copyright (1979), Rummuin pasuunoin (1987, Puolustusvoimien marssisävellyskilpailun 2. palkinto) ja Concertino baritonitorvelle.
Fuhrmann sanoittajana
Fuhrmannin tekemät sanoitukset ovat pääasiassa saksannoksia, muun muassa Jansson, Elstelä, Kuusisto (Muumiooppera), Kari Tuomisaaren Finnjet-valssi ja monet Georg Malmsténin laulut. Fuhrmann teki kuitenkin omia saksankielisiä tekstejä omiin sävellyksiinsä, muun muassa In Hamburg an der Elbe, jossa on 32 säkeistöä.
Fuhrmann vaikuttajana ja järjestötoiminnassa
Arthur Fuhrmann oli ahkerasti mukana musiikin eri tahojen järjestötoiminnassa ja kansallisena musiikkielämämme vaikuttajana. Hän toimi Säveltäjät ja Sanoittajat Elvisin puheenjohtajana 1965–1986 ja toiminnanjohtajana 1986–1992. Lisäksi hän oli Elvisin asiamiehenä vuodesta 1993 ja Edition Elvisin kustannuspäällikkönä vuodesta 1981. Elvisin kunniajäsen Fuhrmann oli vuodesta 1993. Fuhrmannin aikana kevyen musiikin tekijöiden asema kohentui ratkaisevasti, varsinkin Teostossa: genre- eli luokitusjärjestelmä poistettiin. Vuonna 1985 Fuhrmann kiinnitti huomiota siihen, että vuonna 1974 tekijänoikeuslaki oli muuttunut antaen tekstintekijöille samanlaiset oikeudet kuin säveltäjille: kustantajille eivät enää kuuluneetkaan tekstin osalta kustantajaosuudet ilman sopimusta tekstintekijän kanssa. Tämänkin paljon sisua vaatineen asian käsittely vei runsaat kaksi vuosikymmentä. Fuhrmann toimi myös toiminut Georg Malmstén –säätiön varapuheenjohtajana 1982–2002 ja puheenjohtajana 2002–2005. Fuhrmannin aloitteesta saatiin vuonna 1992 aikaan Georg Malmsténin muistomerkki puistikkoineen, niin sanottu Malmsténin kulma (Malmsténs hörna).
Fuhrmann oli Suomen Muusikkojen Liiton hallituksen jäsen 1970-luvulla ja liiton varapuheenjohtaja 1978–1985. Hän oli myös Gramexin hallituksen jäsen kapellimestareiden edustajana 1982–1985; siis aikana, jolloin Rooman sopimus ratifioitiin (Rooman sopimus tuli voimaan 1.1.1983). Fuhrmann oli Muusikkoliiton kunniajäsen vuodesta 2001.
Teoston johtokunnan jäsenenä Fuhrmann toimi kahteenkin eri otteeseen vuosina 1983–1987 ja 1993–1995. Lisäksi hän toimi Teoston eri toimikunnissa 1980- ja 1990-luvuilla, muun muassa genretoimikunnassa, ohjelmatoimikunnassa ja kustannussopimustoimikunnassa. Lisäksi Fuhrmann oli varapuheenjohtajana Suomen Musiikkineuvostossa, varapuheenjohtajana Suomen Säveltaiteilijain Liitossa ja sekä jäsenenä että varapuheenjohtajana Valtion säveltaidetoimikunnassa.
Vuonna 2000 perustettiin Arthur Fuhrmann Rahasto, jota hallinnoi Elvisin johtokunta ja Arthur Fuhrmann. Fuhrmann lahjoitti rahastolle kahden teoksensa kaikki tekijänoikeustulot. Fuhrmann kirjoitti omalla nimellään sekä nimimerkillä A. Ajomies muun muassa Selvis-lehteen, Teostory-lehteen, Rytmi-lehteen, päivälehtiin, Muusikko-lehteen ja Vihreään Lankaan.
Formula 1 -kausi 1998
Formula 1 -kausi 1998 oli historian 49. Formula 1 -kausi. Se alkoi 8. maaliskuuta ja päättyi 1. marraskuuta 1998 yhteensä 16 ajetun kilpailun jälkeen. Kuljettajien mestaruuden voitti suomalainen Mika Häkkinen, jolle mestaruus oli uran ensimmäinen. Valmistajien mestaruuden voitti brittiläinen McLaren-talli, jossa ajoivat Häkkinen ja David Coulthard.
Kausi oli Mika Häkkisen ja Michael Schumacerin taistelua. Häkkinen voitti kahdeksan kilpailua kauden aikana, eli puolet ajetuista kilpailuista. Toiseksi kuljettajien MM-sarjassa sijoittunut saksalainen Ferrari-kuljettaja Michael Schumacher saavutti kuusi voittoa. Coulthard sekä Jordan-kuljettaja Damon Hill voittivat molemmat yhden kilpailun. Samanlainen tilanne oli kymmenen vuotta aikaisemmin, jolloin Ayrton Senna ja Alain Prost taistelivat molemmat maailmanmestaruudesta. Silloin ei tullut erillistä voittoa kuin yhden kerran, kun voittajana oli joku toinen kuin Ayrton Senna tai Alain Prost.
Kauden aikana kilpailuissa esiintyi 23 kuljettajaa, joista täysimittaisen kauden ajoi 21, ja 11 valmistajaa. Kuljettajien kansallisuuksia oli yhteensä 12 eri maasta. Eniten oli brittikuljettajia, yhteensä neljä. Moottorinvalmistajia oli yhdeksän. Ford toimitti moottoreita kolmelle eri tallille. Rengastoimittajia oli kaksi, japanilainen Bridgestone ja yhdysvaltalainen Goodyear.
Ennakkotunnelmat
Kauden 1998 valmistelut alkoivat jo tammikuussa, kun tallit aloittivat uusien autojensa esittelyn. Ferrari avasi pelin esittelemällä uuden F300-auton loppiaisena. Ferrarin tavoitteena oli tallin presidentin, Luca Cordero di Montezemolon, mukaan vain maailmanmestaruus.
McLaren palkkasi aiemmin Williamsilla työskenneelleen insinööri Adrian Neweyn suunnittelemaan uuden MP4/13-auton. Auto julkistettiin helmikuun alussa Wokingin päämajassa. McLaren vaihtoi myös rengastoimittajan Goodyearista Bridgestoneen. MP4/13 osoittautuikin Barcelonassa ajetusta talven ensimmäisestä testistä lähtien nopeaksi autoksi.
Ferrarin aikainen valmistautuminen kauteen valui hukkaan, kun F300-autossa ilmeni vikoja toisensa jälkeen. Lopulta auto palasi tehtaalle uudelleenrakennettavaksi. Ongelmien jälkeen Ferrari keskitti kaiken testaustyön Maranellon lähellä sijaitsevalla Mugellon radalla. Samalla McLaren oli ylivoimainen muihin talleihin verrattuna Montemelón ja Paul Ricardin radalla ajetuissa testeissä. McLaren lähtikin kauteen mestarisuosikin asemassa.
McLarenin kehittämästä kaksoisjarrusta syntyi paljon keskustelua. Kuljettaja pystyi säätelemään lisäpolkimella takapyörien jarrutehoa sen mukaan, kääntyykö mutka oikealla vai vasemmalla. Erikoisjarru tuli muiden kilpailijoiden tietoon jo kesällä 1997 Itävallan GP:ssa. Ferrarin kritisoi erikoisjarrua eniten ja halusi, että se kiellettäisiin ennen kauden alkua. McLaren oli kuitenkin hyväksyttänyt jarrujärjestelmänsä FIA:n kanssa käydyllä kirjeenvaihdolla.
Kilpailukalenteri
* Alun perin kausi oli suunniteltu 17 kilpailun mittaiseksi, mutta Portugalin Grand Prix peruttiin, koska Estorilin rata ei täyttänyt FIAn vaatimuksia. Kilpailu oli tarkoitus ajaa 11. lokakuuta. Korvaavaa kilpailua ei järjestetty, joten kaudesta muodostui pituudeltaan 16 kilpailun mittainen.
Alkukausi: McLarenin vahva alku
Kausi 1998 käynnistyi maaliskuun kahdeksantena päivänä ajetulla Australian GP:lla. Samalla paljastui tallien väliset voimasuhteet. Lauantaina ajetuissa aika-ajoissa McLaren osoitti olevansa nopein, kun tallin kuljettajat valtasivat eturivin lähtöruudut. Häkkinen ajoi paalupaikalle 0,043 sekunnin erolla Coulthardiin. Edellisen kerran McLarenin autot olivat olleet eturivissä Australiassa 1991.
Mehmet Aurélio
Marco Aurélio Brito dos Prazeres eli Mehmet Aurélio (s. 15. joulukuuta 1977 Rio de Janeiro, Brasilia) on brasilialaissyntyinen turkkilainen jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja. Seuraurallaan hän pelasi Brasiliassa, Turkissa ja Espanjassa. Pelipaikaltaan Mehmet Aurélio oli puolustava keskikenttäpelaaja.
Ura
Kesällä 2008 julkistettiin Mehmet Aurélion siirto espanjalaiseen Real Betisin joukkueeseen.
Saatuaan Turkin kansalaisuuden Mehmet Aurélio on pelannut myös Turkin maajoukkueessa, ja ensimmäisen maalinsa maajoukkuepaidassa hän teki 12. syyskuuta 2007 ottelussa Unkaria vastaan. Hänet valittiin joukkueen kokoonpanoon vuoden 2008 EM-kilpailuihin, joissa hän pelasi kokonaan kaikki kolme alkulohko-ottelua ja välierän mutta oli kahdesta varoituksesta saamansa pelikiellon vuoksi poissa puolivälierästä. Hän pelasi kaikkiaan 37 maaottelua ja teki niissä kaksi maalia vuosina 2006–2011.
Vaanilan sanatorio
Vaanilan sanatorio eli Vaanilan parantola oli vuonna 1894 perustettu ilma- ja vesihoitolaitos Lohjalla, Uudellamaalla. Parantola sijaitsi Vaanilan kartanon mailla harjun päällä. Suomen Tyk-toiminta sai alkunsa Vaanilan parantolasta, jota on myös Kesäkodiksi kutsuttu.
Historia
Vaanilan sanatorio perustettiin Vaanilan kartanon omistajan Carl Heitmannin toimesta vuonna 1894. Parantola toimi aluksi saksalaistyyppisen Kneippin periaatteiden mukaan toimivana vesiparantolana, joka oli toiminnassa vain kesäisin. Kävijämäärien lisäännyttyä parantolaa laajennettiin vuonna 1905, jolloin rakennettiin myös uusi kylpylälaitos. Kylpykausi kesti toukokuun 30. päivästä aina syyskuun 1. päivään. Vaanilan parantolassa oli 150 potilaspaikkaa, palkkalistoilla kaksi lääkäriä, hoitajia ja hierojia. Hoidot olivat pääasiassa vesi- ja savikylpyjä.
Parantolan hinnat olivat kohtuullisia, joten väkeä oli eri yhteiskuntaluokista. Lisäksi 15% potilaspaikoista oli varattu niin sanotuille Wapaapotilaille. Wapaapotilaat olivat usein köyhiä opettajattaria, joiden työssä jaksamista ja työkykyä Heitmann halusi tukea kuntoutuksella, liikunnalla ja virkistystoiminnalla. Kylpykausi oli jaettu kahteen osaan: 30. toukokuuta-15. heinäkuuta ja 15. heinäkuuta-1. syyskuuta.
Parantolasta tehtiin huviretkiä muun muassa läheiselle Lehmijärvelle, jonka rannalle oli rakennettu uimahuone. Lehmijärven rannassa oli myös soutuveneitä parantolan vieraille.
Lähin rautatieasema, josta vieraat saapuivat parantolaan hevoskyydeillä sijaitsee yhä edelleen Hyvinkää-Hanko-radan varressa Lohjan asemalla. Lohjan aseman ja parantolan välillä oli jokapäiväinen postiyhteys. Ravintolarakennuksessa oli telefooni eli puhelin asiakkaiden käyttöön ja lähin lennätinkonttori sijaitsi Lohjan asemalla.
Monet parantolan rakennuksista on palanut 2000-luvulla ilkivallan seurauksena ja yhä jäljellä olevat rakennukset ovat nykyään erittäin huonossa kunnossa.
Rakennukset
pienoiskuva|Yksi asuinrakennuksista vuonna 2014. Rakennus tuhoutunut myöhemmin tulipalossa. Vaanilan parantola käsitti henkilökunnan rakennusten lisäksi 8 asuinrakennusta vieraille, vanhan kylpyhuoneen, uuden kylpylärakennuksen, ravintolarakennuksen ja paviljongin.
Ravintolarakennuksessa sijaitsi tilava ruokasali, konttorihuone, seurusteluhuone, matkustajahuoneita, keittiö ja veranta. Ravintolan edessä sijaitsee iso urheilukenttä, jota käytettiin lawn-tennikseen, kroketinpeluuseen, voimisteluun ja leikkeihin. Asuinrakennuksissa, joita olivat muun muassa huvila Wuorela ja huvila Alku, sijaitsi vaatimattomasti sisutettuja asuinhuoneistoja. Huoneistoihin saatiin majoitettua yhteensä 150 vierasta. Seurusteluhuoneessa oli tarjolla sanomalehtiä, shakkipöytä, lautapelejä, biljardipöytä, sekä piano. Lahjoituksena parantola oli saanut myös monipuolisen kirjaston, josta kirjoja sai lainata pientä maksua vastaan.
Kylpylaitos oli jaettu vanhaan kylpyhuoneeseen ja uuteen rakennukseen, jossa sijaitsi erilliset osastot lämpimiä kylpyjä, höyrykylpyjä ja kääreitä varten, sekä konehuone. Naisille ja miehille oli erilliset osastot. Vesi kylpylälaitokseen johdettiin Lohjanharjun juurella olevista lähteistä. Kylpylälaitoksen lähellä sijaitsi paviljonki, jossa tarjottiin kylmiä jalkakylpyjä juoksevassa vedessä. Paviljongissakin oli erikseen naisten ja miesten osasto.
Hernando Velásquez Lotero
Hernando Velásquez Lotero (6. heinäkuuta 1926 Medellín – 26. huhtikuuta 2004) oli kolumbialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 29. lokakuuta 1950 ja nimitettiin Popayánin arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Garban titulaaripiispaksi 10. joulukuuta 1971. Piispaksi vihkiminen seurasi 13. helmikuuta 1972. Pääkonsekraattorina toimi paavi Paavali VI, jota avustivat Bernard Jan Alfrink ja William John Conway.