cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Eduskuntavaalit 1972
Kansanedustajat
Jo edellisissä, vuoden 1970 vaaleissa eduskunnasta pudonnut Työväen ja Pienviljelijäin Sosialidemokraattinen Liitto (TPSL) ei saanut näissäkään vaaleissa yhtään ehdokastaan eduskuntaan ja siitä tuli helmikuussa ensimmäinen puoluerekisteristä poistettu puolue. TPSL hyväksyttiin pian takaisin rekisteriin sen kerättyä vaadittavat 5000 kannattajakorttia, mutta se poistettiin vuoden 1973 alussa omasta pyynnöstään lopullisesti puoluerekisteristä. TPSL:n lakkauttamista vastustaneet jäsenet perustivat hieman myöhemmin uuden Sosialistisen Työväenpuolueen.
Muutoksia eduskunnan kokoonpanossa
SKDL:n kansanedustaja Eeli Lepistö kuoli heinäkuussa 1973 ja SDP:n kansanedustaja Tyyne Paasivuori heinäkuussa 1974. Heidän tilalleen eduskuntaan tulivat aiemminkin kansanedustajina toimineet Akseli Rodén ja Pauli Burman.
Kokoomuksen kansanedustaja Juha Vikatmaa kuoli joulukuussa 1974 ja uudeksi kansanedustajaksi tuli Arto Lampinen. Keskustan kansanedustaja, sosiaali- ja terveysministeri Pentti Pekkarinen menehtyi auto-onnettomuudessa saamiinsa vammoihin tammikuussa 1975 ja uudeksi kansanedustajaksi tuli Toivo Yläjärvi. SKYP:n kansanedustaja Kalevi Huotari kuoli maaliskuussa 1975 ja hänen tilalleen tuli Matti Hannola. Kokoomuksen kansanedustaja Jouni Mykkänen siirtyi Yleisradion johtajaksi vuoden 1975 alussa ja uudeksi kansanedustajaksi tuli Lauri Impiö. SDP:n kansanedustaja Esko Niskanen siirtyi Valtiontalouden tarkastusviraston pääjohtajaksi toukokuun alussa 1975 ja hänen tilalleen tuli Pertti Paasio. Kokoomuksen kansanedustaja Erkki Huurtamo siirtyi Kymen läänin maaherraksi heinäkuun alussa 1975 ja hänen tilalleen tuli Saara Mikkola, joka ei kuitenkaan käytännössä enää ehtinyt osallistua eduskuntatyöhön.
Järjestäytymishäiriö
Uuden eduskunnan järjestäytyessä koettiin suuri yllätys, kun porvarienemmistöisen eduskunnan kaikkiin erikoisvaliokuntiin muodostui sosialistienemmistö. Eduskunnan järjestäytyessä kansanedustajat valitsivat keskuudestaan suuren valiokunnan jäsenet ja valitsijamiehet, jotka puolestaan suorittivat erikoisvaliokuntien jäsenten vaalin. Eduskunnan voimasuhteiden mukaisesti molempiin tuli ei-sosialistinen enemmistö 24–21. Erikoisvaliokuntien jäsenten vaalin jälkeen todettiin, että kaikkiin valiokuntiin olikin tullut vasemmistoenemmistö. Osoittautui, että kaksi ei-sosialistista valitsijamiestä oli äänestänyt vasemmiston listaa. Koska vaali toimitettiin suljetuin lipuin, ei pystytty selvittämään, ketkä olivat näin menetelleet. Epäilykset kohdistivat kahteen SMP:n edustajaan, mutta puolueen taholta syytökset kiistettiin jyrkästi.
Tulokset
Tuloksia verrataan vuoden 1970 eduskuntavaaleihin.
Puoluejohtajat Rafael Paasio, Harri Holkeri, Johannes Virolainen, Ele Alenius, Veikko Vennamo, Jan-Magnus Jansson, Pekka Tarjanne, Olavi Majlander ja Uuno Nokelainen vaalituloslähetyksessä Yleisradion televisiostudiossa.|thumb|250px
Jerry Herman
thumb|Jerry Herman, 2010 Gerald ”Jerry” Herman (10. heinäkuuta 1931 New York – 26. joulukuuta 2019 Miami) oli yhdysvaltalainen säveltäjä ja sanoittaja. Hän tuli tunnetuksi Broadway-musikaaleistaan, joista tunnetuimpia ovat Hello, Dolly! (1964), Mame (1966) ja La Cage aux Folles (1983).
Herman osoitti jo lapsena huomattavaa musikaalista lahjakkuutta ja hänen Broadway-debyyttinsä (From A to Z) tapahtui 1960. Hermanin tunnetuin yksittäinen laulu on samannimiseen musikaaliin kuuluva ”Hello, Dolly!”, joka nousi vuonna 1964 Louis Armstrongin levyttämänä listaykköseksi.
Hermanille myönnettiin kaksi Tony-palkintoa: vuonna 1964 ja vuonna 1984. Hänellä on tähti Hollywood Walk of Famella ja hänet nimettiin Songwriters Hall of Fameen 1982.
Herman eli yli kaksikymmentä vuotta HIV-positiivisena. Hän oli avoimesti homoseksuaali.
Phoebe Tonkin
Phoebe Jane Elizabeth Tonkin (s. 12. heinäkuuta 1989 Sydney) on australialainen näyttelijä ja malli. Hän on tullut tunnetuksi televisiosarjoista H2O, Noitapiiri ja Vampyyrien sukua sekä elokuvasta Huomenna taistelun alettua.
Lapsuus ja opinnot
Tonkin on harrastanut neljävuotiaasta asti tanssimista, muun muassa klassista balettia, steppiä, hip-hopia ja nykytanssia. 12-vuotiaana hän suoritti Australian Theatre for Young Peoplessa useita kursseja. Hän kävi Sydneyssä Queenwood School for Girls -koulua, joka tunnetaan hyvästä ilmaisutaidon opetuksestaan. Hän myös täydensi koulutustaan yksityisillä näyttelytunneilla. Tonkin osallistui joka vuosi koulun Shakespeare-festivaaliin. Hän otti myös osaa moniin koulun näytelmiin, kuten ”Antigone”, ”White Crane” ja ”Venetian Twins”.
Ura
Tonkin aloitti uransa näyttelijänä vuonna 2006 sarjassa H2O, joka kesti vuoteen 2010. Vuonna 2008 hän myös vieraili australialaisessa sarjassa nimeltä Raftersien perheonnea. Tonkin muutti vuonna 2011 Torontoon kuvaamaan The CW:n uutta draamasarjaa Noitapiiri. Kun Noitapiirin tuotanto lopetettiin vuonna 2012, hän siirtyi CW:n Vampyyripäiväkirjat-menestyssarjaan. Tonkinin rooli Vampyyripäiväkirjoissa johti vuonna 2013 alkaneeseen uuteen spin-off-sarjaan nimeltä Vampyyrien sukua.
Aldair
pienoiskuva|Aldair Aldair koko nimeltään Aldair Santos do Nascimento (s. 30. marraskuuta 1965, Ilhéus, Brasilia) on entinen jalkapalloilija. Hän oli pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Aldair voitti maailmanmestaruuden vuoden 1994 MM-kisoissa ja olympiapronssin Atlantan olympialaisissa vuonna 1996.
Aldair aloitti uransa vuonna 1985 Clube de Regatas do Flamengossa. Sieltä hän siirtyi vuonna 1989 Portugaliin Sport Lisboa e Benficaan. SL Benficasta Aldair siirtyi Italiaan AS Roman joukkueeseen, jossa pelasi suurimman osan urastaan, peräti 13 vuotta. Aldair pelasi AS Romassa yli 400 Serie A-ottelua ja hän toimi myös joukkueen kapteenina. Kunnianosoituksena AS Roma on jäädyttänyt Aldairin pelinumeron 6. Vuonna 2004 Aldair pelasi vähän aikaa Genoa CFC:ssä ja aikoi vielä palata Brasiliaan Rio Branco Atlético Clubeen, mutta lopetti uransa vuonna 2005.
Brasilian jalkapallomaajoukkueessa Aldair pelasi 93 maaottelua. Hän osallistui kolmiin maailmanmestaruuskilpailuihin (1990, -94 ja -98) ja voitti maailmanmestaruuden vuonna 1994. Etelä-Amerikan mestaruuden hän voitti kahdesti vuosina 1989 ja 1997 ja olympiapronssin vuonna 1996.
Vuonna 2007 vanha seurakaveri Massimo Agostini sai houkuteltua Aldairin osallistumaan sanmarinolaisen Muratan paidassa Mestarien liigan ensimmäiselle karsintakierrokselle TamU:a vastaan.
1-naftyyliamiini
1-naftyyliamiini (C10H9N) on aromaattinen amiini, josta käytetään myös nimiä alfa-naftyyliamiini ja 1-aminonaftaleeni. Yhdistettä käytetään orgaanisen kemian synteeseissä.
Ominaisuudet ja valmistus
1-naftyyliamiini on kiinteä valkoinen yhdiste huoneenlämpötilassa. Se on ominaisuuksiltaan tyypillinen aromaattinen amiini ja heikosti emäksinen. Se liukenee vain hyvin heikosti veteen, mutta paremmin etanoliin ja dietyylieetteriin.
1-Naftyyliamiinia valmistetaan pääasiassa pelkistämällä 1-nitronaftaleenia raudan ja laimean suolahapon avulla tai katalyyttisellä vedytyksellä. Pelkistys voidaan suorittaa myös elektrokemiallisesti tai käyttäen fotoindusoitua pelkistystä. Yhdistettä voidaan myös valmistaa korotetussa lämpötilassa ja paineessa katalyytin avulla 1-naftolista ja ammoniakista.
Käyttö
1-naftyyliamiinia käytetään naftaleenisulfonihappovärien valmistukseen. Siitä tuotetaan myös maatalouskemikaaleja, kuten rodentisidina eli jyrsijöiden torjunta-aineena käytettävää 1-naftyylitioureaa ja herbisidinä eli rikkakasvien torjunta-aineena käytettävää naptalaamia. Yhdiste on myös kumien hapettumisenestoaineena käytettävän N-fenyyli-1-naftyyliamiinin synteesin lähtöaine ja siitä tuotetaan myös 1-naftolia. Metallurgiassa 1-naftyyliamiinilla on käyttöä vaahdotuksen yhteydessä.
Myrkyllisyys
1-naftyyliamiini on myrkyllinen ja ärsyttävä yhdiste. Se voi aiheuttaa methemoglobiinin muodostumista veressä. Yhdiste on mahdollisesti myös karsinogeeninen eli syövälle altistava. Ihmiskehossa 1-naftyyliamiini metaboloituu N-(1-naftyyli)hydroksyyliamiiniksi ja N-hydroksi-1-naftyyliasetamidiksi.
Eino Kaipainen
Varhaisvaiheet
Kaipainen oli seitsenlapsisen perheen keskimmäinen. Hänen vanhempansa olivat maanviljelijä Herman Kaipainen (1867–1907) ja Vilhelmiina Kinnunen (1860–1949). Hän suoritti kolme luokkaa Pieksämäen Kontiomäen kansakoulussa vuosina 1909–1912. Työelämään hän joutui hyvin nuorena, sillä perheen isä oli kuollut Einon ollessa seitsemänvuotias. Eino muutti Kotkaan isoveljensä Oskarin apulaiseksi 1910-luvun puolivälissä. Asevelvollisuuden hän suoritti 1919–1920 Suomenlinnan Rannikkotykistörykmentti 2:ssa. Kaipainen toimi vääpelinä Suomenlinnassa vuoteen 1924, jolloin hän palasi Kotkaan ja ryhtyi poliisikonstaapeliksi. Kaipainen eteni poliisiurallaan Kotkan poliisilaitoksen nuoremmaksi komisarioksi.
Kaipaisen esimies, poliisimestari Eino Havas oli Kotkan Näyttämön vahva taustahahmo. Päivätyön ohessa Kaipainen harrasti iltaisin teatteria, pääsi vaativiin pääosiin ja kehittyi taiteellisesti. Kotkassa hän näytteli muun muassa Kullervon nimiosan Aleksis Kiven satavuotisjuhlassa vuonna 1934. Näytelmässä Anu ja Mikko hänellä oli miespääosa.
Ammattinäyttelijäksi
Vuonna 1937 Kaipainen muutti perheineen Helsinkiin, kun hänet kiinnitettiin Suomen Kansallisteatterin näyttelijäksi. Suomen ”päänäyttämöllä” Kaipainen oli mukana muun muassa klassikkonäytelmässä Nummisuutarit, jossa hän näytteli Karrin isäntää ja Akseli Tolan näytelmässä Topias hän oli enkeli Asarias. Samaan aikaan hän alkoi saada yhä enemmän elokuvaosia, mutta sota katkaisi hänen uransa. Talvisodassa Kaipainen palveli sotilasvirkamiehenä Kajaanissa. Jatkosodassa hän palveli kenraali Erkki Raappanan alaisessa 14. divisioonassa Rukajärvellä ja sodan loppuvaiheessa luutnanttina sotapoliisitehtävissä. Sodan jälkeen Kaipaisen elokuvaura oli yhä nousussa, kun taas teatterin puolella hän sai lähinnä sivuosia. Kansallisesta hän siirtyi heti sodan päätyttyä Kansanteatteriin, jossa hän oli suosittu näyttelijä eläkeikäänsä asti.
Kaipainen esitti vuosien aikana eri veljeshahmoja Seitsemän veljeksen näyttämösovituksissa: Juhania, Tuomasta, Aapoa ja Lauria. Lisäksi hän oli mukana useissa Hella Wuolijoen Niskavuori-näytelmissä. Kaipaisen näyttämötehtävistä merkittävimpiä ovat niin ikään Karamazovin veljesten Ivan ja Kustaa Vaasa näytelmässä Mestari Olavi. Hän teki merkittäviä rooleja myös muun muassa näytelmissä Matkan pää, Kaksi kuningatarta, Hamlet, Daniel Hjort ja Henrik IV.
Elokuvien rehti sankari
Valkokankaalla Kaipainen oli yleensä ihanteellinen suomalainen mies, rehellinen ja suoraselkäinen sankarityyppi. Kotkasta hänet löydettiin Jussin osaan ensimmäiseen elokuvaansa Pohjalaisia vuonna 1936. Miehekkään ja sympaattisen olemuksensa ansiosta hän sopi Jussin rooliin mainiosti, mikä takasi tulevat elokuvatehtävät. Kaipaisen laajaan roolikirjoon kuuluu tunnetuimpina J. L. Runeberg-tulkinta välirauhan ajan eskapistisessa elokuvassa Runon kuningas ja muuttolintu (1940). Kaipainen teki niin ikään rehdit ja isänmaalliset miesosat elokuvissa Helmikuun manifesti (1939), Oi, kallis Suomenmaa (1940) ja Rantasuon raatajat (1942). Seitsemän veljeksen filmatisoinnissa vuonna 1939 hänen roolinsa oli Tuomas.
Kaipaisen viimeinen tähtirooli oli nimiosa Suomen ensimmäisessä värielokuvassa Juha vuonna 1956. Tässä elokuvassa hänen hahmonsa joutui lipevän hurmurin vuoksi aisankannattajaksi. Muita tällaisia altavastaajahahmoja Kaipainen esitti muun muassa elokuvissa Katariina ja Munkkiniemen kreivi, Pikajuna pohjoiseen, Ratavartijan kaunis Inkeri ja Kahden ladun poikki. Toisinaan hän esiintyi itsekin viettelijänä, kuten elokuvissa Vieras mies tuli taloon (1938) ja Lapseni on minun (1940). 1950-luvulla vakavasävyisten sankariosien tilalle tulivat leppoisat isähahmot sekä pienet sivuosat. Kaipaisen ainoa varsinainen komediarooli oli maanviljelysneuvos Pekka Juhankoski elokuvassa Isän vanha ja uusi (1955).
Yksityiselämä
Kaipainen jäi Helsingin kaupunginteatterista eläkkeelle vuonna 1965. Vuonna 1967 hän muutti vaimonsa kanssa Joutsaan, kaakkoiseen Keski-Suomeen. Kahdeksan vuoden kuluttua he palasivat Helsinkiin Vuosaaren kaupunginosaan. 1970-luvun alkupuolella Kaipainen teki teatterivierailuja ja esiintyi radiossa. Vuonna 1975 hänellä oli pääosa Matti Raninin ohjaamassa näytelmässä Vanhan kellon ääni, josta tuli menestys. Kaipainen kuoli 95-vuotiaana Kivelän sairaalassa Helsingissä. Hänet on haudattu Hietaniemen hautausmaalle.
Dangerous Years
Dangerous Years on Arthur Piersonin ohjaama rikos- ja draamaelokuva vuodelta 1947. Elokuva kertoo nuorisorikollisesta, joka houkuttelee rikollisjengiinsä joukon muita teinejä, surmaa koulun pidetyimmän opettajan ja päätyy oikeuteen.
Marilyn Monroe tekee elokuvassa ensimmäisenä julkaistun puheroolinsa viehättävänä tarjoilijattarena. Monroe oli tosin jo tätä ennen kuvannut seuraavana ilmestyneen elokuvansa Scudda Hoo! Scudda Hay! (1948) puhekohtauksen. Dangerous Years tuli kuitenkin ensimmäisenä teattereihin.
thumb|upright|left|[[Marilyn Monroe ensimmäisessä puheroolissaan.]]
Vastaanotto
AllMovie-sivustolla Dangerous Yearsia kuvaillaan melodraamaksi, ja sen arvosana on 2,5 tähteä viidestä mahdollisesta.
Entertainment-lehden Monroeta käsittelevässä artikkelissa Ty Burr kuvailee Dangerous Yearsia ”nuorisorikolissaagaksi” ja antaa sille arvosanaksi D:n, mikä tekee siitä ''Scudda Hoo! Scudda Hay!'' -elokuvan jälkeen Monroen filmografian heikoimman esityksen.
Vulturen vuonna 2017 julkaistussa katsauksessa Angelica Jade Bastién asettaa paremmusjärjestykseen kaikki Monroen 29 elokuvaa. Dangerous Years on sijalla 25. ja Bastién kuvailee sitä ”tunteiltaan mutkikkaaksi draamaksi”. Monroen pieni rooli ei hänen on hänen mukaansa pirteä ja hauska, mutta ei sisällä selviä viitteitä hänen tähtipotentiaalistaan. Monroen kuuluisimmista rooleista poiketen hänen hahmonsa ei ole hekumallinen vaan nuorekas ja suloinen.
Gun Nybergh
Gun Gerda Margareta Nybergh (9. syyskuuta 1924 Helsinki – 20. huhtikuuta 2003) oli suomalainen filosofian maisteri ja ruotsin kielellä kirjoittanut kirjailija.
Gun Nyberghin vanhemmat olivat oikeusneuvos Gunnar Nybergh ja Ellen Fogelberg.
Petter Jakob Bjerve
Petter Jakob Bjerve (27. syyskuuta 1913 Stjørdal – 12. tammikuuta 2004 Oslo) oli norjalainen taloustieteilijä ja työväenpuolueen poliitikko.
Bjerve oli Norjan valtiovarainministeri Einar Gerhardsenin kolmannessa hallituksessa vuosina 1960–1963. Häntä edelsi Trygve Bratteli ja seurasi Andreas Cappelen.
Jääpallon maailmanmestaruuskilpailut 2018
Jääpallon vuoden 2018 MM-kilpailut pelattiin Venäjällä 29. tammikuuta – 4. helmikuuta.
Parhaat maalintekijät
,
B-sarja
Vuoden 2018 B-sarjan MM-kilpailut pelataan Kiinassa 28. tammikuuta-3. helmikuuta. ,
Sijat 1.-2.
http://www.rusbandy.ru/pdf/15933.pdf
Hans Moleman
Hans Moleman on kuvitteellinen hahmo animaatiosarjassa Simpsonit. Hän on iäkäs ja heiveröinen mies, jolle usein tapahtuu kaikenlaista ikävää. Hahmon ääninäyttelijä on Dan Castellaneta.
Hans Molemanin ensiesiintyminen oli 2. tuotantokauden jaksossa ”Kunnon mies”. Hänet nähdään yleensä pienissä irtovitseissä, joissa hän joutuu omituisiin onnettomuuksiin ollessaan väärässä paikassa väärään aikaan. Monet näistä ovat kuolettavia onnettomuuksia, mutta seuraavassa jaksossa Moleman on aina taas kunnossa, kunnes jotain uutta sattuu.
Yleistä hahmosta
Moleman on vanhan näköinen ja kalju, kumarassa kulkeva mies, joka puhuu heikolla vapisevalla äänellä. Hän on likinäköinen ja käyttää paksulinssisiä silmälaseja. 4. tuotantokauden jaksossa ”Oluetta, ole oluetta” Moleman väittää olevansa vain 31-vuotias ja että alkoholin käyttö on saanut hänet näyttämään vanhemmalta, mutta useimpien muiden jaksojen perusteella hän on oikeastikin vanha. Silloin tällöin hänet nähdään Abraham Simpsonin ja Jasper Beardleyn seurassa vanhainkodissa. Hahmon esiintyessä ensi kerran jaksossa ”Kunnon mies” hänen nimensä oli ajokortissa Ralph Melish, mutta myöhemmin käsikirjoittajat antoivat hahmolle hänen ulkonäköönsä viittaavan nimen Moleman (kirjaimellisesti ”Myyrämies”).
Moleman pukeutuu pitkähihaiseen valkoiseen kauluspaitaan, suoriin vihreisiin housuihin, pinkkiin tai siniseen solmioon ja tummiin kenkiin. Hänen vaatteensa näyttävät aina huonosti silitetyiltä. Hän käyttää kävelykeppiä. Varhaisissa jaksoissa hänen ihonvärinsä oli tuntemattomasta syystä tumma ruskeanpunertava, mutta nykyään hän on keltainen siinä missä muutkin hahmot.
Molemanilla on ollut monia eri ammatteja, ensimmäisenä ja tyypillisimpänä rekkakuski. Yleensä hän ajaa valtavaa kuorma-autoa, jonka rattiin ylettyy juuri ja juuri.
Kuolemat
Molemanin ensimmäiset kuolemat liittyivät liikenneonnettomuuksiin, joissa hänen ajamansa ajoneuvot suistuivat tieltä ja syttyivät aina tuleen tai räjähtivät. Myöhemmin onnettomuudet muuttuivat omituisemmiksi. Esimerkiksi 6. kauden jaksossa ”Bartin takaikkuna” auringonpaahde sai hänen silmälasinsa toimimaan polttolasin tavoin, jolloin hän syttyi tuleen. Toisinaan Moleman on sekoitettu toiseen henkilöön tuhoisin seurauksin eikä kukaan ole välittänyt hänen selityksistään. Esimerkiksi 7. kauden jaksossa ”Homerin äiti” hänet haudattiin elävältä ruumisarkussa ja 12. kauden jaksossa ”Hylätyt lapset” häntä luultiin erään toisen henkilön ruumiiksi ja pidettiin ruumishuoneen kylmiössä vaikka hän huomautti olevansa elossa. 7. kauden jaksossa ”Homerin joukkue” johtaja Burns luuli eetteritokkurassa Molemania ”mainoksen saksanpähkinäpojaksi” ja alkoi porata hänen kalloaan auki. 6. kauden jaksossa ”Hyvä poliisi, huonot housut” Moleman vietiin ilmeisesti erehdyksessä teloitettavaksi.
Molemania on joskus luonnehdittu Simpsonien vastineeksi South Park -sarjan Kenny McCormickille, joka tuli tunnetuksi siitä, että hän kuoli aina väkivaltaisesti joka jaksossa.
Muuta
6. kauden jaksossa ”Neljät hautajaiset ja yhdet häät” Moleman osallistui kotikaupunkinsa Springfieldin elokuvafestivaaleille lyhytelokuvallaan A man getting hit by a football (”Jalkapallo osuu mieheen”), jossa ei tapahdu muuta kuin että pihalla seisova Moleman saa yllättäen nivusiinsa amerikkalaisen jalkapallon ja lyyhistyy tuskissaan. Homer Simpson piti elokuvaa loistavana, mutta muut eivät pitäneet siitä.
26. kauden jaksossa ”Iso ja ylpeä siitä” käy ilmi, että Moleman on vuosikymmeniä aiemmin toiminut Springfieldin pormestarina.
Intimiteatteri
Intimiteatteri oli helsinkiläinen teatteri, joka perustettiin vuonna 1949. Se syntyi vastaamaan kysyntää, joka modernin teatterin ja pienten näyttämöiden puolesta oli tuolloin nousussa. Teatterin ensimmäinen oma näyttämö sijaitsi Insinööritalossa.
Teatterin perustaja ja johtaja oli Otto Mannisen ja Anni Swanin poika Mauno Manninen. Henkilökuntaan kuului alkuun Emmi Jurkka, joka pian perusti oman teatterinsa Huoneteatteri Jurkan. Mukana olivat myös mm. näyttelijät Jussi Jurkka ja Lasse Pöysti.
Intimiteatteria johtivat myöhemmin Tommi Rinne ja Matti Ranin, jonka johtajakaudella rakennettiin Itä-Pasilaan uusi Intimin näyttämö. Talousongelmien takia Intimi ja Penniteatteri yhdistyivät vuoden 1987 alusta lasten- ja nuortenteatteriohjelmistoon keskittyneeksi Teatteri Pieneksi Suomeksi, joka puolestaan liitettiin Helsingin Kaupunginteatteriin kymmenen vuotta myöhemmin. Tiloissa toimii nykyään kaupunginteatteriin kuuluva näyttämö Studio Pasila.
Bioretec
Bioretec Oy on suomalainen yritys, joka valmistaa lääkinnällisiä laitteita. Bioretec listautui Helsingin pörssin First North -listalle 28. syyskuuta 2021.
SM Entertainment
SM Entertainment on Lee Soo-manin vuonna 1995 perustama eteläkorealainen levy-yhtiö. Se toimii laajasti populaarimusiikin ja -viihteen saralla.
Vuonna 2018 yhtiö on arvokkain k-pop -yhtiö toisen ja kolmannen ollessa JYP Entertainment ja YG Entertainment. Yhtiö on tunnettu voittojen jakaantumisen jäykkyydestä, joka on johtanut oikeudenkäynteihin yhtiötä vastaan.
Joseph Wambaugh
Joseph Wambaugh (s. 22. tammikuuta 1937 Pittsburgh, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen jännityskirjailija. Hän on ammatiltaan poliisi ja työskenteli poliisina vielä kahden ensimmäisen teoksensa ilmestyessä, mutta hän jättäytyi täystoimiseksi kirjailijaksi kirjojen menestyksen ansiosta.
Onion Fieldin (1973) hän kirjoitti vapaana kirjailijana. Dokumentaarinen teos kertoo kahdesta hänen poliisikollegastaan, ja poliisiaiheista dokumentaariseen tyyliin kertovat myöhemmätkin teokset. Teoksissa on mustaa huumoria.
Kuoropojat on yhdysvaltalaisen Mystery Writers of American (MWA) (CWA) vuonna 1995 julkaisemassa luettelossa sadasta kaikkien aikojen parhaasta rikosromaanista sijalla 93.
Naisten aseman historia
Naisen historialla tarkoitetaan historian osa-aluetta, missä tutkitaan miten naisen asema on historiallisesti kehittynyt tai muuttunut. Naisen aseman historiaa voidaan tarkastella aluekohtaisesti tai tarkastellen tiettyä spesifistä ajanjaksoa kerrallaan.
Simone de Beauvoir rakentaa kirjassaan Toinen sukupuoli historiallista kaarta naisten oikeuksista, joista hän nostaa esiin lähtökohtaiset ongelmat naisten oikeuksien historiassa. Esimerkkinä hän toteaa kuningasajan Rooman, jossa naisilta kiellettiin oikeus osuuteen isän perinnöstä holhousjärjestelmän avulla. Naisen holhooja oli ensi sijassa hänen isänsä tai miessukulaiset. Beauvoir jäljittää naisten oikeuksien menetyksen historiallisena ajankohtana yksityisomistuksen ja perintöoikeudellisen instituution kehittymiseen isän perimyssuhteiseen järjestelmään.
Nainen ja avioliitto
Uudella ajalla useimmat naiset menivät naimisiin 20–30 vuoden iässä. Esimerkiksi Britanniassa englantilaisnainen avioitui 1600-luvulla keskimäärin 26-vuotiaana kun Ranskassa avioliitto solmittiin naisen ollessa 23-vuotias. Britanniassa keski-ikä lähti laskuun 1700-luvulla, mutta Ranskassa ennen vallankumousta trendi oli päinvastainen. Yleensä ottaen yläluokkaiset naiset avioituivat kaikista nuorimpana. Toisaalta taas yläluokkaiset naiset jäivät myös tavallista useammin ns. vanhoiksi piioiksi. Mikäli nainen halusi hyviin naimisiin, hänellä piti olla tarjottavana hyvät myötäjäiset. Tärkein seikka, joka varmisti onnen, oli varakkuus, ei kauneus. Naisille kauneus saattoi kuitenkin olla taktinen maski. Sitä käytettiin paitsi viettelyyn, myös ”aseena” sosiaalisessa toiminnassa, sillä nainen ei voinut käyttää laillisia (poliittisia, taloudellisia ja kulttuurisia) keinoja. Miehen huomion saavutettuaan nainen saattoi puhua ja esittää omia näkemyksiään. Toisaalta vaimon ulkonäkö ja arvokkuus paransivat miehen asemaa.
Keskiajan perimää oli, että aatelisten (ja myöhemmin porvareiden) pojat koulutettiin klassiseen kulttuuriin, ennen kaikkea latinantaitoisiksi. Latinantaito avasi pääsyn yliopistoon ja ennen kaikkea kirkollisiin ja yhteiskunnallisiin virkoihin. Tyttärille opetettiin ainoastaan rukouksia ja ennen kaikkea taitoja, joita tarvittiin kodinhoidossa. Julkinen kulttuuri oli siis miesten valtakunta. Naisten huono koulutus toisaalta vaivasi monia oppineita miehiä, jotka olisivat tahtoneet vaimojensa ymmärtävän ja osallistuvan oppineisiin keskusteluihinsa. Erot sukupuolten välisessä koulutuksessa olivat kuitenkin hyvin suuret ja johtivat yhä selkeään sosiaaliseen eriarvoisuuteen.
Toisaalta 1500-luvun uskonpuhdistus ruokki lukutaitoisuutta. Lutherin mukaan molempien sukupuolten tuli kyetä perehtymään uskontoon suoran lähteen kautta: Raamatusta. Luther halusi kuitenkin rajoittaa naisten koulutusta, sillä hän kannatti patriarkaaista perhettä. Vastauskonpuhdistuksen myötä myös katolilaiset alkoivat antaa uskonnollista opetusta hyvin nuorillekin ihmisille. Esimerkiksi jesuiitat perustivat pyhäkouluja Hollannissa. Yleensä ottaen havahduttiin ymmärtämään tulevien äitien merkitys ja alettiin opettaa nuorille tytöille lukutaitoa ja katekismusta. Varakkaiden perheiden tytöt menivät luostarikouluihin ja köyhemmät hyväntekeväisyyskouluihin. Monet luostarikoululaiset menivät aikanaan suoraan luostarin noviiseiksi.
Aviomies määritti naisen aseman, joten miehen kuolemalla oli sosiaalisia, psykologisia ja taloudellisia seurauksia. Aatelisnaiselle leskeksi jääminen ei ollut välttämättä katastrofi. Suurin osa leskistä jäi kuitenkin taloudelliseen ahdinkoon nuoruusiässä olevien lasten kera. Toisaalta myös vanhoilla piioilla oli vaikeaa. Usein he asuivat yhdessä muiden vastaavassa elämäntilanteessa olevien naisten kanssa. Sairauden, vanhuuden ja työttömyyden yllättäessä he olivat kuitenkin varsin heikossa asemassa.
1500-luvulla joka neljäs avioliitto oli toiselle puolisoista jo toinen kerta. Mielenkiintoinen uusioavioliittoon liittyvä kansanperinne oli charivari, eli karskit laulut hääparin ”kunniaksi”. Charivari järjestettiin esimerkiksi jos morsian oli raskaana, ikäero oli suuri tai omaisuusero oli suuri, tai jos vaikka odotetut tanssiaiset olivat jääneet väliin. Uhrien piti antaa rahaa, ruokaa tai juomaa, jotta pilkkalaulut loppuivat.
Vallitsevan uskonnollisen näkökulman mukaan oli kaksi tapaa harrastaa seksiä. Oikea tapa oli aviollinen, lisääntymiseen tähtäävä. Toinen tapa oli himokas, nautintohakuinen ja siis väärä. Niin sanotut suuret seksuaaliset synnit olivat coitus interruptus (keskeytetty yhdyntä), homoseksuaalisuus, masturbaatio ja eläimellisyys. Pienemmät seksuaaliset synnit olivat esimerkiksi esiaviollinen seksi ja syrjähyppy avioliitossa.
Nainen julkisessa elämässä
Kuninkaallisessa hovissa he saivat osallistua keskusteluun (poliittiseen ja henkilökohtaiseen), vaikkakaan eivät päässeet neuvostoihin. Esimerkiksi Elisabeth oli ns. neitsytkuningatar, Katarina Medici taas esiintyi äitinä, joka oli antanut kuninkaita Ranskalle. Eräs väitetty ongelma oli, että ns. miehekäs kuningatar saattoi lietsoa vallankumousta, äidillinen taas aikaansaada halveksuntaa.
Nainen ja ruumiillisuus
Yleisesti ottaen 1500–1600-luvuilla kehotettiin häveliäisyyteen ruumista kohtaan. Renessanssi kuitenkin paljasti samaan aikaan uudelleen alastomuuden ja palautti kunniaan fyysisen kauneuden. 1500-luvulla ajateltiinkin yleisesti, että lihava nainen on kaunis. Ajatus säilyi 1700-luvun lopulle saakka. Niinpä laihuus oli rumaa, epäterveellistä ja merkki köyhyydestä. Köyhissä perheissä valtaosa ruoasta näet meni miesväelle ja lapsille.
Naisten ja miesten pukeutuminen eriytyi myöhäisellä keskiajalla. Naisen oli oltava ”naisellinen” liikkeiltään, tavoiltaan, sanoiltaan, eleiltään, ylipäätään olemukseltaan. Nainen koettiinkin hauraaksi olennoksi, jota miehen tuli suojella. Renessanssin uusplatonismin mukaan ulkoinen kauneus oli merkki sisäisestä ja näkymättömästä hyvyydestä. Rumuus puolestaan oli merkki sosiaalisesta alemmuudesta ja pahuudesta. 1500-luvulla kehittyikin Blason -traditio: runo, jossa ylistettiin naisen viehättävyyttä. Vaikka naisen olikin oltavalta ”naisellinen”, meikkaamista kuitenkin vastustettiin: se oli jumalan kasvojen muuttamista.
Vielä keskiajalla kylvettiin säännöllisesti, mutta 1500–1600-luvuilla tavasta luovuttiin. Alettiin kampanjoida yhtenäisemmin muun muassa alastomuutta ja avioliiton ulkopuolista seksiä vastaan: kylpiessä täytyi käyttää paitaa, nukkuessa yöpaitaa, bordellit puolestaan oli suljettava välittömästi. Samaan aikaan Italiasta levinnyt rutto ja kuppa sulkivat useimmat julkiset kylpylät ja bordellit, ja aiheuttivat, että vettä hyljeksyttiin hygienianhoidossa. Kylpylöillä oli erityisen huono maine, sillä prostituutio ja runsas alkoholinkäyttö liittyivät tiiviisti kylpylöihin. Pelättiin taikauskoisesti myös ”kylpyraskautta”, eli että nainen olisi tullut raskaaksi kylpiessään julkisessa kylpylässä. Niinpä puhtaat pellavavaatteet korvasivat puhtaan ihon. Puuteri ja parfyymi nousivat suosioon. Kylpyammeet katosivat kotoa. Elintasoa alettiin näyttää vaatteiden ja hajusteiden kautta.
Naiset kärsivät eniten tästä uudenlaisesta 1500-luvun ahdasmielisyydestä. Heitä pidettiin viattomien miesten viettelijättärinä, jotka toimittivat miehet saatanalle. Esimerkiksi kuppa koettiin rangaistuksena himosta, varsinkin bordelleissa käynnistä. Keskiajalla bordelleja oli laillistettu, koska niiden ajateltiin suojaavan miehiä homoseksuaaliksi tulemiselta. Homoseksuaalisuus oli koettu vakavaksi sairaudeksi, joka aiheutti jumalaisia rangaistuksia: rutto, nälänhätä ja sota. 1500-luvulla näkökulma muuttui: todettiin, että bordellit aiheuttavat tauteja, aviorikoksia, perheiden talouden romahduksia, eli prostituoidut muuttuivat rikollisiksi siinä kuin kulkurit ja noidat.
Nykyaika
Vuonna 1960 Sirimavo Bandaranaikea Sri Lankassa oli maailman ensimmäinen nainen, josta tuli pääministeri.
Epikaste
Epikaste viittaa kreikkalaisessa mytolgiassa useaan eri naishahmoon:
Mirjam Novero-Laine
Mirjam Emma Novero (vuodesta 1941 Novero-Laine, 25. toukokuuta 1915 Tampere – 14. tammikuuta 1996 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä. Hän työskenteli Tampereen Työväen Teatterissa ja Suomen Kansallisteatterissa. Hänet muistetaan myös aviomiehensä Edvin Laineen ohjaamien elokuvien Täällä Pohjantähden alla, Akseli ja Elina sekä edellä mainituista koostetun Pohjantähti-elokuvan Kivivuoren Annana. Noveron kuuluisia elokuvarooleja ovat niin ikään Siipirikko Niskavuoren Heta -elokuvassa sekä naispääosa komediassa Isäpappa ja keltanokka. Novero näytteli ainoastaan puolisonsa ohjaamissa elokuvissa.
Novero kirjoitti myös pakinoita sekä kaksi lastenkirjaa.
Taiteellinen ura
Noveron näyttelijänlahjat pantiin merkille vuonna 1939 pääosasta operetissa Preciosa. Erityistä huomiota saivat hänen miimillinen ja äänellinen lahjakkuutensa. Hän sai syksyllä 1939 pääosan raajarikkona tyttönä näytelmässä Katonrajassa. Valinta oli Kosti Elon ja Edvin Laineen. Keväällä 1938 Laine oli kiinnittänyt huomiota Noveroon, joka esiintyi iltanäyttelijänä Salon ruusussa. Katonrajassa-näytelmässä Noverolla ja Laineella oli ensimmäinen yhteinen kohtaus. Novero näytteli Laineen tytärtä. Välirauhan aikana 1940 Novero kiinnitettiin Tampereen Työväen Teatterin iltanäyttelijäksi.
Novero oli vuosina 1941–1989 naimisissa ohjaaja-näyttelijä Edvin Laineen kanssa. Liitto päättyi Laineen kuolemaan. Novero ja Laine tapasivat toisensa Tampereen Työväen Teatterissa. Laine järjesti puolisolleen useita elokuva- ja teatteritöitä ja Novero sai kiinnityksen Suomen Kansallisteatteriin. Novero sai myös muutamia hieman isompia rooleja.
Yksityiselämä
Noveron ja Laineen esikoinen, Jarmo syntyi vuonna 1942. Jo seuraavana vuonna Jarmo oli avustajana näytelmässä Yrjänän emännän synti. Talvella 1944 poika joutui Helsinkiin hoidettavaksi kurkkukivun ja kuumeen takia. Samaan aikaan sattuivat suurpommitukset, ja pommisuojassa vietetyn yön jälkeen pojan tila heikkeni. Matka takaisin Tampereelle oli uuvuttava ja seuraavana iltana Jarmo Laine kuoli. Tuohon aikaan Novero asui Tampereella, kun taas hänen aviomiehensä oli muuttanut Helsinkiin. Mirjam Novero lopetti teatterityönsä Jarna-lapsen synnyttyä.
Novero kuoli 14. tammikuuta 1996 pitkäaikaiseen sairauteen. Hänet on haudattu miehensä Edvin Laineen kanssa Helsingin Hietaniemeen: U9-6-16.
Faradi
Faradi (tunnus F) on SI-järjestelmän kapasitanssin yksikkö. Jos faradin kokoiseen kondensaattoriin siirretään coulombin (= 1 A·s) kokoinen varaus, sen jännite muuttuu voltilla (C = Q/U). Toisin päin ajatellen: jos faradin kondensaattorin jännite muuttuu voltin sekunnissa, kondensaattorista kulkee läpi ampeerin virta (I = C·ΔU/Δt).
Faradi on erittäin suuri yksikkö. Käytännössä kondensaattorien kapasitanssit ilmoitetaan yleensä millifaradeina (mF), mikrofaradeina (μF), nanofaradeina (nF) tai pikofaradeina (pF). Tosin nykyään on kaupallisesti edullisesti saatavilla 350 Faradin superkondensaattoreita.
Yksikkö on nimetty brittiläisen fyysikon Michael Faradayn mukaan. Faradayn mukaan on nimetty myös Faradayn vakio, johon faradia ei tule sekoittaa.
IPhone 4S
iPhone 4S on Applen lokakuussa 2011 julkaisema älypuhelin. Se on yhtiön järjestyksessään viides puhelin iPhone-tuoteryhmässä. Laite paljastettiin Applen kutsuvierastapahtumassa 4. lokakuuta 2011.
Laite tuli myyntiin 14. lokakuuta 2011 Yhdysvalloissa, Kanadassa, Australiassa, Yhdistyneessä kuningaskunnassa, Ranskassa, Saksassa ja Japanissa. Suomessa ja 21 muussa Euroopan, Etelä-Amerikan ja Aasian maassa puhelin tuli myyntiin 28. lokakuuta.
Julkaisu
Apple esitteli iPhone 4 -älypuhelimen seuraajan 4. lokakuuta Cupertinossa sijaitsevassa päämajassaan. Ensimmäistä kertaa pitkään aikaan Applen kärkituotetta esitteli joku muu kuin yhtiön pitkäaikainen toimitusjohtaja Steve Jobs, joka kuoli esittelyä seuraavana päivänä. Applen toimitusjohtaja Tim Cook antoi kuitenkin esittelyvastuun muille.
iPhone 4S keräsi aluksi paljon pettyneitä kommentteja kuluttajia, jotka olivat odottaneet suurempaa päivitystä. Myyntiluvuissa pettymys ei kuitenkaan näkynyt. Puoli vuorokautta julkistuksesta puhelinta oli tilattu jo yli 200 000 kappaletta. Suomessa puhelin nousi Elisan 6. myydyimmäksi älypuhelimeksi, vaikka puhelinta ehdittiin myydä vain neljä päivää. Melko nopeasti iPhone 4S julkaisun jälkeen siinä havaittiin muutamia teknisiä ongelmia. Ensimmäinen laajaa huomiota mediassa saanut tekninen ongelma oli keltaisuudesta kärsivä näyttö. Lokakuun lopulla ilmeni myös, että puhelimen akun varaus kuluu ilmoitettua selvästi nopeammin.
Yhdysvaltalainen kuluttaja nosti maaliskuussa 2012 joukkokanteen Applea vastaan. Kantajan mielestä Siri-puheentunnistus ei toimi luvatusti, ja Apple on syyllistynyt harhaanjohtavaan markkinointiin.
Bali Gali
Bali Gali (s. 29. huhtikuuta 1939) on intialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Gunturin hiippakuntaan 19. joulukuuta 1964 ja nimitettiin sen piispaksi 2. heinäkuuta 1984. Piispaksi vihkiminen seurasi 23. lokakuuta. Pääkonsekraattorina toimi Agostino Cacciavillan, jota avustivat Saminini Arulappa ja Mariadas Kagithapu.
IPhone 4S
Julkaisu
iPhone 4S oli toukokuussa 2012 kaikkein myydyin matkapuhelin kaikkien kolmen suuren teleoperaattorin myyntilistoilla.
iPhone 4S tilastoitiin 18:ta myydyimmäksi puhelimeksi (+60 miljoonaa) kautta aikain, kun Nokia 1100 (250 miljoonaa) piti ykköspaikkaa, iPhone 5 (+70 miljoonaa) oli viides ja 6 sekä 6Plus (220 miljoona) yhteenlaskettuna kolmanneksi myydyin.
Ominaisuudet
Yhtenä pääominaisuutena Apple mainostaa laitteen nopeampaa kameraa, joka on päivitetty kahdeksaan megapikseliin ja jolla voi kuvata 1080p:n videokuvaa. Toinen uudistus on puhelimen paranneltu ääniohjaus, joka auttaa normaaleissa askareissa, kuten sään tarkistamisessa, herätyskellon asettamisessa tai reitin suunnittelussa.
IPhone 4S jakaa samanlaisen kuoren edeltäjänsä, iPhone 4:n, kanssa. Laitteen prosessori on päivitetty Applen omaan Apple A5 -siruun, jota käytetään myös yhtiön iPad 2 ja iPad Mini -taulutietokoneissa. Puhelimessa on esiasennettuna Applen iOS 5 -käyttöjärjestelmä, mutta sen saa päivitettyä iOS 9 -käyttöjärjestelmään.
Patenttikiista Samsungin kanssa
Pian iPhone 4S:n julkistuksen jälkeen Samsung ilmoitti haastavansa Applen oikeuteen Ranskassa ja Italiassa, koska Samsungin mukaan iPhone 4S rikkoo kolmea sen WCDMA-verkkotekniikkaan liittyvää patenttia. Samsung hakee puhelimelle myyntikieltoa näissä maissa ja aikoo jättää samanlaisen haasteen muissakin maissa.
Game Boy
Game Boy on Nintendon käsikonsoli, joka julkaistiin Japanissa ja Yhdysvalloissa vuonna 1989 ja Euroopassa vuonna 1990. Game Boy on kaupallisesti yksi menestyneimmistä ja pitkäikäisimmistä pelikonsoleista. Sen suosituimpia pelejä ovat Tetris ja Pokémon-pelit. Game Boyta ja sen seuraajaa Game Boy Coloria on myyty maailmanlaajuisesti yhteensä noin 118,69 miljoonaa kappaletta.
Ominaisuudet
Game Boyssa on nestekidenäyttö, joka näyttää neljä eri vihertävää harmaan sävyä. Näyttö ei ole valaistu. Konsolin perusnäppäimet sijaitsevat sen etupuolen alalaidassa. Ne muistuttavat hyvin paljon NES-konsolin ohjaimen vastaavia. Game Boyssa on A- ja B-toimintanapit, Start- ja Select-valintanapit sekä ristiohjain. Konsolin oikealla puolella sijaitsee äänenvoimakkuudensäädin ja vasemmalla puolella kontrastisäädin. Virta kytketään liukukytkimestä, joka on konsolin päällä ja lukitsee samalla pelimoduulin paikalleen.
Game Boyssa on myös liittimet kuulokkeille (3,5 mm:n stereojakki), linkkikaapelille ja ulkoiselle virtalähteelle.
Pelit
Pohjois-Amerikan julkaisussa oli saatavilla lisäksi kaksi muuta peliä:
Euroopan julkaisussa Tennis ei ollut saatavilla.
Super Mario Land oli alkuvaiheessa merkittävä suosioon vaikuttanut peli ja sitä myytiin 18 miljoonaa kappaletta. Tetris tuli mukana Pohjois-Amerikassa ja myi 35 miljoonaa kappaletta ollen konsolin myydyin peli. The Legend of Zelda: Link’s Awakening myi kolme miljoonaa kappaletta. Ensimmäiset Pokémon-pelit (Pokémon Red ja Blue) julkaistiin Game Boylle.
Muita suosittuja Game Boy -pelejä olivat Dr. Mario ja Kirby’s Dream Land.
Rymättylän seurakunta
Rymättylän seurakunta on evankelis-luterilainen seurakunta Naantalin Rymättylässä. Seurakunta on kuulunut vuodesta 2009 Naantalin seurakuntayhtymään. Rymättylän seurakunnan pääkirkko on Rymättylän keskiaikainen kivikirkko.
Rymättylän seurakunnan kirkkoherrana toimii Petri Sirén. Yhteensä seurakunnalla on alle kymmenen työntekijää ja noin 1 600 jäsentä (5/2021). Rymättylän seurakunta kuuluu Turun arkkihiippakuntaan ja Nousiaisten rovastikuntaan. pienoiskuva|Rymättylän kirkko
Katrin Cartlidge
Katrin Cartlidge (15. toukokuuta 1961 – 7. syyskuuta 2002 ) oli brittiläinen näyttelijä.
Cartlidge syntyi Lontoossa englantilaiselle isälle ja saksanjuutalaiselle pakolaisäidille. Hän opiskeli Parliament Hill Schoolissa Camdenissa.
Cartlidge tuli alun perin tunnetuksi sarjasta Brookside 1980-luvulla. Myöhempiä rooleja hänellä oli muiden muassa elokuvissa Ennen sadetta (1994), Merisairas (1996), Career Girls – uranaisia (1997) ja From Hell (2001).
Keuhkokuume ja verenmyrkytys, jotka johtuivat feokromosytoomasta, veivät 41-vuotiaan Cartlidgen alkusyksystä 2002 erittäin huonoon tilaan, ja hän kuoli Lontoossa 7. syyskuuta 2002.
Tombstone Valentine
Tombstone Valentine on suomalaisen Wigwam-yhtyeen marraskuussa 1970 julkaistu toinen albumi. Se on samalla yhtyeen ensimmäinen levy, jolla basisti Pekka Pohjola on mukana. Albumin tuotti yhdysvaltalainen Kim Fowley, ja hänen vaikutuksestaan Tombstone Valentinesta tuli esikoisalbumi Hard N’ Hornya kevyempi ja kaupallisempi. Yhtye itse oli tyytymätön tyyliin.
Kitaristi Nikke Nikamo erosi Wigwamista kesken albumin äänitysten. Kitaraa soittavat sessiomuusikkoina Jukka Tolonen ja Heikki Laurila.
Verve Forecast -yhtiö julkaisi Tombstone Valentine -albumin Yhdysvalloissa vuonna 1971. Kyseessä on tupla-albumi, joka sisältää kappaleita Tombstone Valentinen Suomen-painoksen lisäksi myös Hard N’ Hornylta sekä Wigwamia edeltäneeltä Blues Section -yhtyeeltä. Albumin myynti Yhdysvalloissa jäi vähäiseksi.
Työstö
Albumin tuotti yhdysvaltalainen Kim Fowley. Hän kiinnostui Wigwamista luettuaan Rolling Stone -lehdestä Hard N’ Horny -esikoisalbumin arvostelun, jossa levyn sanottiin jatkavan The Beatlesin Abbey Road- ja The Whon Tommy-albumien perintöä. Fowleyn yrityksenä olikin tehdä Wigwamista uusi The Beatles. Kesken äänitysten kitaristi Nikke Nikamo erosi, koska ei tullut toimeen Fowleyn kanssa. Niinpä kitaraa albumilla soittivat Tasavallan Presidentin Jukka Tolonen ja studiomuusikko Heikki Laurila.
Tombstone Valentine äänitettiin Finnvox-studiossa Helsingissä. Sessiot alkoivat kesällä 1970. Tuottaja Fowleyn itsepäinen tuottamistyyli heikensi yhtyeen motivaatiota, ja sessiot venähtivät. Studioaikaa kului viikkoja iltapäivästä yöhön. Levy-yhtiö Love Recordsin edustajien mukaan äänityssessiot olivat ”yhtä helvettiä”, ja Finnvox-studio lähetti Lovelle 10 000 markan laskun studiovuokrasta, kun tavanomainen lasku tuolloin oli 7 000 – 8 000 markkaa. Wigwamin kosketinsoittaja-laulaja Jukka Gustavson on myöntänyt, että yhtye oli studiossa hieman saamaton ja että se pelkäsi albumin elävyyden katoavan, jos kappaleita harjoiteltaisiin liikaa etukäteen. Yhtye myös yöpyi studiolla, mikä vaikutti negatiivisesti Gustavsonin vireystilaan soittamisessa.
Tyyli
Wigwamin laulunkirjoittajista albumilla on eniten esillä Jim Pembroke; kaikkiaan neljä kappaletta on hänen yksin kirjoittamiaan, ja lisäksi ”Autograph” on merkitty Pembroken ja Kim Fowleyn yhdessä tekemäksi. Pembroken kappaleita pidetään osoituksena tämän kyvystä tehdä mieleenjääviä ja ainutlaatuisia poplauluja. Levyllä on kaksi Pekka Pohjolan sävellystä, joista toiseen (”Frederick & Bill”) Jim Pembroke on kirjoittanut sanoituksen. Jukka Gustavsonin kappaleita ovat ”In Gratitude”, ”For America” ja ”End”. Gustavsonin rooli albumilla oli pienempi kuin keikoilla. Hänellä ei ollut tarjota kuin muutama kappale, ja kun materiaalin kokoamisessa tuli kiire, suunniteltiin mukaan englanninkielistä versiota esikoisalbumin ”En aio paeta” -kappaleesta.
Tietoa kappaleista
Albumin aloittaa Jim Pembroken kirjoittama nimikappale ”Tombstone Valentine”. Pembroke oli hiljattain opetellut soittamaan pianoa ja ajatteli, että olisi ”nastaa laittaa biisin soinnut pomppimaan ympäriinsä”. Kappaleessa on mukana jouset sekä studiomuusikot Kalevi Nyqvist (haitari) ja Heikki Laurila (banjo). Sanoitus kertoo vuokraemännästä, joka käy öisin lukemassa hautakiviä rivien välistä. Myöhemmin Pembroke nimesi ”Tombstone Valentinen” kymmenen parhaan kirjoittamansa kappaleen joukkoon.
”In Gratitude” on Jukka Gustavsonin kunnianosoitus Steve Winwoodille. Vain hieman yli minuutin pituinen ”Dance of the Anthropoids” on lyhennetty pätkä Erkki Kurenniemen elektronisen musiikin kappaleesta ”Antropoidien tanssi” vuodelta 1968. Tuottaja Fowley halusi sen levylle kuultuaan kyseisen teoksen Love Recordsin kokoelmalla Perspectives ’68 – Music in Finland.
Pekka Pohjolan säveltämä ja Jim Pembroken sanoittama ”Frederick & Bill” on Tombstonen Valentinen raskain kappale. Siinä riffittelevät Pohjolan basso ja sähköviulu sekä Jukka Tolosen kitara. Pohjola soittaa lisäksi bassosoolon. ”Frederick & Bill” kertoo skinheadien väkivaltaisesta maailmasta. Pembroke laulaa sen unisonossa, ja siihen lisättiin höysteeksi Kim Fowleyn tuottamaa örinää. Pembroken ”Wishful Thinker” on muunnelma The Bandin kappaleesta ”Unfaithful Servant”, jota Wigwam myös esitti keikoillaan. ”Wishful Thinkerin” sanoitus pohtii yksinäisyyttä.
B-puolen ensimmäinen kappale on Jim Pembroken kirjoittama ”Autograph”. Viulut ja banjot tuovat kappaleeseen country-vaikutteita. Mikko Meriläisen mukaan ”Wishful Thinkerin” tavoin ”Autograph” osoittaa, että Pembroke pystyi vaivattomasti muuntautumaan brittipopin säveltäjästä amerikkalaisvaikutteisen musiikin kirjoittajaksi. ”Autographin” tekemiseen osallistui nimellisesti myös tuottaja Kim Fowley, ja hänet on merkitty sen toiseksi tekijäksi. Pembroken mukaan Fowley ehdottomasti halusi albumille ainakin yhden sellaisen kappaleen, jonka kirjoittajaksi hänet olisi merkitty, ja pyysi Pembrokea tekemään kyseisen laulun. Fowley oli yrittänyt tehdä sanoitusta sanomalehdistä sanoja ja rivejä leikkaamalla. Lopulta Pembroke kirjoitti sanoituksen itse, mutta silti yhtye merkitsi Fowleyn toiseksi tekijäksi.
Pekka Pohjolan kappale ”1936 Lost in the Snow” on viulu- ja pianovetoinen instrumentaali. Pembroke teki siihen alun perin sanat, mutta toteutus ei onnistunut. Gustavsonin kirjoittama jazz-kappale ”For America” on omistettu urkuri Jimmy Smithille. Pembroken ”Captain Supernatural” sisältää vaikutteita Traffic-yhtyeen kappaleesta ”Forty Thousand Headmen”. Tombstone Valentine -albumin päättää Gustavsonin tekemä ”End”. Se on käytännössä soolo, jonka hän laulaa urkujen ja pianon säestyksellä. Kappaleen teksti käsittelee ihmisen itsekästä luonnon tuhoamista. Kappaletta on verrattu Trafficin levytykseen ”No Time to Live”.
Korukeräpallokas
Korukeräpallokas (Agathidium pulchellum) on varsin pieni, pyöreä kovakuoriainen. Se kuuluu Euroopan unionin luontodirektiivin II liitteen lajeihin, on luokiteltu Suomen uhanalaisarvioinnissa 2010 vaarantuneeksi (VU) ja laji on Suomessa rauhoitettu. Korukeräpallokas kuuluu myös Suomen kansainvälisiin vastuulajeihin.
Tombstone Valentine
Kansitaide
Albumin etukannen kuva on Jukka Vatasen ottama infrapunakuva yhtyeestä Helsingin ortodoksisella hautausmaalla. Takakannen kuvan otti Ruisrockissa Mats Huldénin pikkuveli Mårten. Takakanteen painettiin myös laulujen sanat.
Korukeräpallokas
Koko ja ulkonäkö
Korukeräpallokkaalla on pituutta vain 2,0–2,5 mm ja sen selkäpuoli on hyvin kupera. Kuoriainen on pohjaväriltään kellanruskea, mutta etuselässä on tumma laikku ja keskellä peitinsiipiä tumma, sydämenmuotoinen kuvio. Häirittynä kuoriainen vetäytyy palloksi.
Tombstone Valentine
Kansitaide
Nikke Nikamo on väittänyt, että todennäköisesti tuottaja Fowley jätti hänet tarkoituksella pois kansikuvasta, koska Fowley halusi kansikuvaan vain yhtyeen ”popparityypit”. Nikamon mukaan myös yhtyeen muut jäsenet olivat tässä mukana, ja ainoastaan Jukka Gustavson olisi viimeiseen asti yrittänyt saada Nikamoa kuvaan mukaan. Kuvasta pois jättäminen oli Nikamolle lopullinen syy erota Wigwamista, vaikka hän soittikin kuvan ottamisen jälkeen vielä monta keikkaa yhtyeessä. Nikamo on arvellut, että yhtyeen muiden jäsenten asenne häntä kohtaan oli jonkinasteinen vastareaktio hänen omaan toimintaansa yhtyeessä.
Korukeräpallokas
Elinympäristö ja elintavat
Korukeräpallokas on Suomen lajiston harvinaisimpia ja huonoimmin tunnettuja kovakuoriaisia. Lajin biologia on vasta äskettäin alettu tuntea niin hyvin, että sen systemaattinen etsiminen on ollut mahdollista. Se elää kosteapohjaisissa ja kuusivaltaisissa vanhoissa metsissä ainakin kuolleiden haapojen kuoren alla käyttäen ravinnokseen siellä kasvavia limasieniä, joista nuijanuoranen (Trichia decipiens) on ilmeisesti sekä aikuisten kuoriaisen että toukkien ainoaa ravintoa. Sittemmin lajia on tavattu myös kuuselta. Toukkien kehitys on nopeaa ja aikuisia kuoriaisia tavataan ympäri vuoden. Lajia tavataan paikoittaisesti ja se on aina yksilömäärältään niukka. Ilmeisesti runsaan lahopuun lisäksi laji edellyttää elinpaikaltaan myös sopivaa mikroilmastoa.
Tombstone Valentine
Julkaisu ja vastaanotto
Verve Forecast -yhtiö julkaisi Tombstone Valentinen tupla-albumina Yhdysvalloissa ja Italiassa. Kyseinen versio sisälsi myös yhdeksän Jim Pembroken ja rumpali Ronnie Österbergin entisen yhtyeen Blues Sectionin levytystä, joista kappaleen ”Anna suukko vain” laulaa Kirka. Levyn myynti jäi Yhdysvalloissa vähäiseksi.
Tommy Wieringa
thumb|Wieringa (2015) Tommy Wieringa (s. 20. toukokuuta 1967) on alankomaalainen kirjailija. Hänen läpimurtoromaaninsa oli Joe Speedboat, joka ilmestyi myös suomeksi 2008. Joe Speedboat sai F. Bordewijk -kirjallisuuspalkinnon, joka myönnetään vuosittain parhaalle hollanninkieliselle proosateokselle, ja oli ehdolla myös AKO Literatuurprijs-, Gouden Uil- ja Libris Literatuur Prijs -palkinnoille. Romaanista otettiin vuodessa kaksitoista uutta painosta. Se on käännetty useille kielille, ja myös sen elokuvaoikeudet on myyty.
Menoikeus
Menoikeus oli kreikkalaisessa mytologiassa Kreonin, Theban hallitsijan, Iokasteen (tai Epikasteen) ja Hipponomen isä.
Thebaa vaivasi nälänhätä rangaistuksena Oidipuksen naitua äitinsä Iokasten. Teiresiaan ennustettua, että sadon tuhoutuminen loppuisi, jos joku lohikäärmeen verestä periytyvä kuolisi maansa puolesta, Menoikeus, jonka suku juonsi juurensa Kadmokseen, heittäytyi alas muurilta surmaten itsensä.