cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Quintus Curtius Rufus
Elinaika
Keisari, johon Curtius viittaa, ei ilmeisesti perustanut keisarikuntaa vaan palautti rauhan valtakuntaan, joten Augustus ei tule kyseeseen. Kyseinen keisari ei myöskään osallistunut sisällissotaan, vaan pikemminkin esti sisällissodan syttymisen. Curtiuksen mukaan valtakunta oli tuolloin ”ilman päätä”. Nämä kuvaukset sopivat parhaiten Claudiukseen. Claudiusta pidettiin epäsopivana hallitsijaksi, ja häntä voi verrata Aleksanteri Suuren velipuoleen Filippos III Arrhidaiokseen, jota miltei kaikki muut historioitsijat paitsi Curtius pitävät vähäjärkisenä. Lisäksi Arrhidaioksella ja Claudiuksella oli kummallakin sankarillinen pikkuveli, ja Claudiuksen veljeä Germanicusta verrattiinkin Aleksanteriin. Curtius on siis ilmeisesti muokannut Arrhidaioksen kuvaa niin, että se sopisi paremmin Claudiukseen. Curtiuksen mukaan Arrhidaios osallistuu vastahakoisesti Aleksanterin kuoleman jälkeiseen valtataisteluun. Häntä on helppo manipuloida, koska hän on nuori ja kokematon, mutta hän ei ole henkisesti jälkeenjäänyt. Curtiuksen historiassa löytyy myös muita viittauksia Rooman keisareihin. Hänen teoksessaan Aleksanteri muuttuu Caligulan tavoin ajan myötä julmaksi hallitsijaksi. Aleksanterin kuoleman jälkeen Perdikkas teeskentelee, ettei halua kruunua, samaan tapaan kuin Tiberius teki Augustuksen kuoltua.
Keisariajan alkuajoilta tunnetaan kaksikin Curtius Rufusta, joista toinen saattaa olla Historiae Alexandri Magnin kirjoittaja. Suetonius mainitsee teoksessaan De Grammaticis et Rhetoribus Curtius Rufuksen, joka eli Augustuksen, Tiberiuksen, Caligulan ja Claudiuksen aikana. Curtiuksen historia on myös hyvin retorinen, mikä sopisi hyvin Suetoniuksen reettoriin. Toinen tunnettu Curtius Rufus on Tacituksen ja Plinius nuoremman mainitsema sotilas ja poliitikko. Hän eteni urallaan aina senaattoriksi asti, ja hän oli konsuli vuonna 43 ja myöhemmin African prokonsuli. Epigrafisten lähteiden mukaan hänen praenomeninsa oli Quintus. On myös mahdollista, että reettori ja sotilas olivat yksi ja sama henkilö.
Elämäkerta
pienoiskuva|Keisari [[Tiberius, jonka hallituskaudella Curtius Rufus aloitti uransa.]] Oletettavasti Historiae Alexandri Magni Macedoniksen kirjoittaja oli poliitikkona ja sotilaana tunnettu Curtius. Tärkein lähde hänen elämästään on Tacituksen Annaalit (11.20). Curtius oli eräiden väitteiden mukaan gladiaattorin poika, ja alhaisen syntyperänsä takia hän loi luultavasti uransa armeijassa ennen siirtymistään politiikkaan. Nuorena miehenä hän liittyi African kvestorin seurueeseen. Hadrumentumin kaupungissa Curtiukselle ilmestyi näyssä ylimaallinen naishahmo, joka ennusti Curtiuksen palaavan Africaan sen prokonsulina. Curtius rohkaistui tästä ja lähti Roomaan, jossa hänet valittiin kvestoriksi. Curtiuksen tiedetään olleen preettorina Tiberiuksen ollessa keisarina. Preettorin virkaa haki myös moni Curtiusta ylhäisempää sukua oleva henkilö. Tiberius ei pitänyt tätä ongelmana, ja hän kommentoi Curtiuksen alhaista syntyperää sanomalla:
Roomalainen virkamiesura seurasi yleensä perinteistä cursus honorumia, mutta Curtiuksen preettorinviran ja konsulikauden välillä oli kuitenkin epätavallisen pitkä aika. Tätä on selitetty sillä, että Curtiuksen tukija oli luultavasti Tiberiuksen pretoriaaniprefekti Sejanus. Sejanus menetti kuitenkin asemansa vuonna 31, ja Curtius pääsi etenemään urallaan vasta Claudiuksen noustua keisariksi. Ilmeisesti Curtius kirjoitti Historiae Alexandri Magni Macedoniksen vuosina 31–41. Claudiuksen noustua keisariksi Curtius nimitettiin konsuliksi lokakuussa 43. Myöhemmin hän toimi myös maaherrana Germania Superiorissa, ja hänelle myönnettiin ornamenta triumphalia germaaneja vastaan saadusta voitosta vuonna 47 tai 48. Lopulta hänet nimitettiin African provinssin prokonsuliksi. Hän kuoli vuonna 53.
Curtius saattoi olla kotoisin Valentiasta Provencesta, sillä vuodelle 88 ajoitetusta piirtokirjoituksesta selviää, että eräs Q. Curtius Rufus toimi silloin paikallisena virkamiehenä (duovir).
Yleistä
Historiae Alexandri Magni Macedonis on ainoa nykyaikaan säilynyt latinaksi kirjoitettu Aleksanterin elämäkerta. Teos on säilynyt jopa 123:na eri käsikirjoituksena, joista vanhin on 800-luvulta. Kaikki käsikirjoitukset ovat kuitenkin huonokuntoisia, ja ne perustuvat samaan alkuperäistekstin, joka on sekin ollut epätäydellinen. Säilyneen version tekstissä on useita aukkoja, ja teoksen kaksi ensimmäistä kirjaa puuttuvat kokonaan. Teoksen alun puuttumisen takia teoksen alkuperäinen nimi ja tarkoitus eivät ole selvillä, ja jopa kirjoittajan oikea nimi jää epävarmaksi. Tärkeimmissä säilyneissä käsikirjoituksissa teoksen kirjoittajaksi kerrotaan kuitenkin Curtius Rufus, ja myös praenomen Quintus mainitaan kaikissa paitsi yhdessä versiossa.
Eri käsikirjoituksissa teoksen nimeksi annetaan Historiae, Historiae Alexandri Magni Macedonis tai Historiae Magni Macedonis Alexandri.
Sisältö
Erään arvion mukaan ensimmäinen kirja alkoi Filippos II:n murhasta ja Aleksanterin noususta valtaistuimelle ja loppui Aleksanterin saapumiseen Hellespontokselle. Toinen kirja olisi käsittänyt Granikosjoen taistelun ja loppunut Memnonin kuolemaan. Ensimmäinen kirja ei luultavasti käsitellyt Aleksanterin nuoruutta, koska Kleitarkhos ei sitä käsitellyt. Ensimmäinen kirja saattoi sisältää esipuheen, jossa kirjoittaja on voinut kertoa itsestään ja teoksensa tarkoituksesta.
Vaikutus eri aikakausina
pienoiskuva|Aragonian kuningas [[Alfonso V (Aragonia)|Alfonso V, jonka kerrotaan parantuneen luettuaan Historiae Alexandri Magni Macedoniksen.]] Mielipiteet Curtiuksen teoksesta ovat vaihdelleet jyrkästi vuosisatojen aikana. Keskiajalla ja renessanssin aikana sitä pidettiin suuressa arvossa. 1180-luvulla Gautier de Châtillon kirjoitti Curtiuksen perusteella oman latinankielisen eepoksen Alexandreis. Vuonna 1230 Rudolf von Ems kirjoitti Aleksanterin elämästä runomuotoisen version, joka perustui Curtiuksen teokseen, ja vuonna 1250 piispa Philip Walter laati oman Curtiukseen perustuneen Alexandreisin. 1300-luvulla useat italialaiset humanistit käyttivät Curtiusta lähteenään ja ihailivat hänen tyyliään. Kerrotaan myös, että Aragonian kuningas Alfonso V parantui luettuaan Curtiuksen teoksen. Curtius olikin Pohjois-Italian ruhtinaiden suosiossa. Curtiuksen teos käännettiin vuonna 1348 italiaksi. 1400-luvulla etsittiin täydellistä versiota Curtiuksen teoksesta, ja vuonna 1426 kardinaali Nicolaus Cusanus luulikin löytäneensä version, jossa oli Curtiuksen kadonnut ensimmäinen kirja. Kävi kuitenkin ilmi, että kirjaan oli lisätty sivu jostain toisesta kirjasta. Vindelinus Spirensis julkaisi Historiae Alexandri Magni Macedoniksen editio princepsin Venetsiassa vuonna 1470 tai 1471.
Curtiuksen teos oli suosittu, ja se julkaistiin uudelleen vuosina 1472, 1475 ja 1481. Teoksesta ilmestyi uusia korjattuja laitoksia 1500-luvulla. Johannes Freinsheimin vuonna 1648 julkaisemalla versiolla oli suuri vaikutus tiedeyhteisöön, ja Freinsheim laati saatavilla olevista lähteistä Curtiuksen kahden ensimmäisen kirjan rekonstruktion. Hän korjaili myös tekstissä olleita aukkoja ja lisäsi teokseen omat kommenttinsa. Freinsheimin korjaukset ja lisäykset otettiin mukaan myös moneen myöhempään julkaisuun. 1800-luvulla teoksesta ilmestyi useita versioita.
Nykypäivään säilyneistä 123 käsikirjoituksesta viittä pidetään nykyään parhaimpina. Edmund Hedicke kokosi vuonna 1867 Curtiuksen tekstistä version, joka koostui viidestä eri käsikirjoituksesta.
Curtius joutui kritiikin kohteeksi 1900-luvulla. Esimerkiksi Tarn piti Curtiusta ”lahjakkaana amatöörinä”. Hänen mukaansa Curtius käytti lähteitään huolimattomasti. Curtiuksen teos on leimattu sensaatiohakuiseksi, jopa ”historialliseksi fiktioksi”. Toisaalta Curtius kertoo viidennessä kirjassaan kirjoittavansa historiaa ja kommentoi vielä historiografian tekniikkaa.
Curtiuksen käyttämät lähteet
pienoiskuva|[[Ptolemaios I|Ptolemaios Lagoksen poika. Hän oli Aleksanteri Suuren sotapäällikkö, ja hänestä tuli Aleksanterin kuoleman jälkeen Egyptin kuningas. Ptolemaios kirjoitti vanhoilla päivillään Aleksanterin elämäkerran, jota Curtius ilmeisesti käytti lähteenään.]] Aleksanteri Suuren elämästä on säilynyt aikalaiskuvauksia ainoastaan katkelmina, ja nykypäivään säilyneet viisi päälähdettä ovat myöhempää perua. Diodoros Sisilialainen kirjoitti ensimmäisellä vuosisadalla eaa. maailmanhistorian, jonka 17. kirja käsitteli Aleksanteria. Pompeius Trogus, joka eli Augustuksen aikana, käsitteli Aleksanteria kahden kirjan verran teoksessaan Historiae Philippicae. Troguksen teos on säilynyt nykypäivään vain Junianus Justinuksen lyhennelmänä. Lisäksi Plutarkhos kirjoitti Aleksanterin elämäkerran 100-luvun alussa. Nämä kolme yhdessä Curtiuksen teoksen kanssa kuuluvat niin sanottuun vulgataan eli yleiseen traditioon. Niiden lisäksi nykypäivään on säilynyt Arrianoksen Aleksanterin elämäkerta. Nykytutkijat ovat yleensä suosineet Arrianosta vulgata-lähteiden kustannuksella.
Curtius ja Diodoros ovat käyttäneet pitkälti samaa lähdettä, joka luultavasti oli Kleitarkhos. Kleitarkhos kirjoitti pian Aleksanterin kuoleman jälkeen, mutta hän ei itse ollut mukana Aleksanterin sotaretkillä. Diodoroksen 17. kirjan uskotaan olevan suurelta osin lyhennelty versio Kleitarkhoksen Aleksanteri-elämäkerrasta. Mutta vaikka Curtius ja Diodoros käyttivätkin samaa lähdettä, heidän teoksensa eroavat toisistaan. Diodoros kirjoitti maailmanhistoriaa, ja hänen oli pakko lyhentää Kleitarkhoksen elämäkertaa. Curtius kirjoitti puolestaan vain Aleksanteria käsittelevän elämäkerran ja käytti hyväkseen myös muita lähteitä. Curtius ei usein kuitenkaan mainitse, mitä lähdettä hän käyttää. Tarn esitti, että Curtius olisi käyttänyt lähteenään Diodoroksen 17. kirjaa, mutta tätä ei pidetä nykyään todennäköisenä.
Curtius mainitsee Kleitarkhoksen teoksessaan kahdesti mutta Ptolemaioksen ja Timageneen vain kerran. Timageneesta ei tiedetä juuri mitään, ja hänen Aleksanterin elämäkertansa mainitaan vain Curtiuksen teoksessa. Curtiuksen ja Arrianoksen teoksissa on joitakin kohtia, jotka ovat hyvin samanlaisia. Luultavasti Curtius käytti näissä kohdissa lähteenään Ptolemaiosta, joka oli Arrianoksen päälähde.
On myös väitetty, että Curtius ja Diodoros käyttivät Kleitarkhoksen lisäksi lähteenään Duris Samoslaisen historiaa ja Diyllosta. Hammondin mukaan Curtius käytti Diyllosta muun muassa Kreikkaa käsittelevissä asioissa. Kreikan tapahtumien kuvaukset poikkeavat tyyliltään muusta tekstistä esimerkiksi siten, että ne ovat vähemmän sensaatiomaisia eivätkä suhtaudu Aleksanteriin vihamielisesti. Curtius olisi lisäksi käyttänyt Hegesias Magnesialaista neljännessä kirjassa, jossa kuvataan Gazan tapahtumia. Seitsemännessä kirjassa Curtius käyttää Hammondin mukaan Kleitarkhoksen lisäksi muun muassa Aristobulosta ja Onesikritosta.
Curtius on saattanut käyttää Onesikritoksen lisäksi lähteenään myös Nearkhosta, sillä kumpaankin viitataan Curtiuksen kymmenennessä kirjassa. Tarn arveli, että Curtius olisi käyttänyt useita muitakin lähteitä. Hän esitti kolme mahdollista lähdettä, joista ensimmäinen olisi käsitellyt erilaisia makedonialaisia traditioita ja Makedonian yhteiskuntaa. Tästä lähteestä Curtius olisi saanut muun muassa kuvauksen perinteisestä leivän leikkaamisesta makedonialaisen avioliittoseremonian yhteydessä. Toinen lähde olisi ollut kokoelma kreikkalaisten palkkasotilaiden muistelmia. Kolmas lähde olisi kuulunut peripateettiseen traditioon, ja se olisi ollut myötämielinen Aristotelesta ja Kallisthenesta kohtaan. Myöhemmät tutkijat ovat kuitenkin arvostelleet Tarnin teoriaa.
Curtiuksen tyyli
Curtiuksen tyyli on saanut vaikutteita retoriikasta, ja hänen tekstinsä on sensaationhakuista ja tunteisiin vetoavaa. Hän pitää myös eksoottisista ja kaukaisista asioista. Curtiuksen teoksessa on useita joukkokohtauksia ja kohtauksia, joissa väkijoukot tai sotilaat joutuvat paniikkiin, ja hän pitää myös vastakohdista ja ironisista käänteistä.
Curtius kuvaa henkilöitä ja paikkoja usein lyhyesti, ja yleensä kuvaukset ovat yliampuvia tai täysin vääriä. Esimerkiksi Parmenionista Curtius kertoo, että ”hän oli saavuttanut paljon ilman Aleksanteria, mutta Aleksanteri ei ollut saavuttanut mitään ilman Parmenionia”. Curtius kertoo itse yhdeksännessä kirjassaan (9.1.34), että hän on ottanut lähteistään enemmän asioita kuin mitä itse uskoo todeksi. Hän valitsee aina romanttisimman, liioitelluimman tai pateettisimman materiaalin. Maantieteestä hän kirjoittaa surkeasti mutta kuvailee kauniita maisemia ja luonnon erikoisuuksia hyvin. Taistelukuvaukset ovat epäselviä, jopa käsittämättömiä. Curtius kuvaa kuitenkin mielellään itämaista loistoa ja prameutta. Hänen teoksessaan on lisäksi enemmän puheita kuin kaikissa muissa Aleksanteria käsittelevissä teoksissa yhteensä.
Curtiuksen teoksessa on useita rasistisia kuvauksia: esimerkiksi persialaiset kuvataan naismaisiksi, ja jopa heidän naisensa ovat urhoollisempia kuin miehet. Skyyttejä Curtius pitää vähän parempina, sillä heillä kerrotaan olevan jonkin verran älyä ja jotkut jopa kykenevät harjoittamaan filosofiaa. Myös kreikkalaisista annetaan huono kuva.
Curtiuksen teosta ei pysty ajoittamaan tyylin perusteella varmasti. Curtiuksen käyttämät lauserakenteet ja muut tyylipiirteet viittaavat kuitenkin ensimmäisen vuosisadan alkuun tai puoliväliin.
Curtiuksen kuva Aleksanterista
Curtius antaa Aleksanterista ristiriitaisen kuvan, mutta tämä epäjohdonmukaisuus on peräisin hänen käyttämistään lähteistä. Muiden vulgata-lähteiden tavoin Curtiuksen Aleksanteri on nuori kuningas, jonka toistuva hyvä onni turmelee. Neljännessä kirjassa Ammonin papit tervehtivät Aleksanteria Juppiterin poikana, koska hän määrää heidät tekemään niin. Viidennessä kirjassa Aleksanteri alkaa omaksua itämaisia tapoja, ja kuudennessa hän joutuu eunukki Bagoaan pauloihin, viettää yön amatsonien kuningattaren kanssa ja alkaa käyttää persialaisia vaatteita. Seitsemännessä kirjassa hän murhauttaa Parmenionin, kahdeksannessa hän murhaa Kleitoksen ja teloituttaa Kallistheneen.
Curtius kuvaa myös Aleksanterin hyviä puolia. Hän muun muassa suree aidosti Dareioksen vaimon kuolemaa ja kunnioittaa Dareioksen äitiä Sisigambista. Curtius kuvaa myös Aleksanterin urhoollisuutta, ja viimeisessä kirjassa hän antaa Aleksanterista myönteisen kuvan.
Vaikutus taiteessa
pienoiskuva|[[Paolo Veronesen maalaus (1565–1570), jossa Aleksanteri Suuri ottaa vastaan Dareios III:n perheen.]] pienoiskuva|[[Charles Le Brun, Aleksanteri Suuri saapuu Babyloniin, 1664.]] Curtius antoi luultavasti Aleksanterin taruelämäkerran lisäksi herätteen 1500-luvulla eläneen Paolo Veronesen maalaukseen, jossa Aleksanteri Suuri ottaa vastaan kukistetun Dareios III:n perheen Issoksen taistelun jälkeen. Charles Le Brun maalasi taulun samasta aiheesta 1600-luvulla, ja toisessa hänen maalauksessaan Aleksanteri saapuu Babyloniin. Curtiuksen teos on ainoa, jossa tämä tapahtuma kuvataan.
Marcus Berg
Marcus Berg (s. 17. elokuuta 1986 Torsbyn kunta, Ruotsi) on ruotsalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Berg edusti kaudet 2019–2021 venäläistä FK Krasnodaria. Kaudella 2021–2022 hän edustaa kotimaassaan IFK Göteborgia.
Berg on tunnettu ensimmäisestä kosketuksestaan palloon sekä ampumisesta vasemmalla ja niin ikään oikealla jalalla.
Ura
Berg aloitti junioriuransa seurassa Torsby IF. Junioriuransa jälkeen Berg suuntasi IFK Göteborg -joukkueeseen. Hän pelasi seurassa kaudella 2004–2005 tehden 14 pelissä kolme maalia. Seuraavalla kaudella hän teki 16 ottelussa neljä maalia.
Kaudella 2006–2007 Berg johdatti Göteborgin Ruotsin mestaruuteen voittaen maalipörssin yhdessä Razak Omotoyossin kanssa 17 maalillaan vain 14 pelissä. Hän jatkoi IFK Göteborgissa vuoden 2007 kesään asti. Samassa seurassa pelasi myös Marcuksen veli, Jonatan.
10. elokuuta 2007 hollantilainen FC Groningen sopi Bergin kanssa 2,5 miljoonan punnan sopimuksen korvaamaan AFC Ajaxiin lähtenyttä Luis Suárezia. Berg pelasi hyvän debyytin Hollannissa. Vaikka hän ei ollut kaudella 2007–2008 Eredivisien paras maalintekijä 18 osumallaan, Berg johdatti FC Groningenin seitsemännelle sijalle.
Kaudella 2008–2009 Berg teki yhteensä 17 maalia ollen Eredivisien kolmanneksi paras maalintekijä. Joulukuussa pelatussa ottelussa Roda JC:ta vastaan Berg teki neljä maalia.
17. heinäkuuta 2009 Hamburger SV varmisti Bergin kirjoittaneen viiden vuoden sopimuksen seuran kanssa. Berg kävi HSV-pestinsä aikana yhden kauden lainapestillä Eredivisiessä PSV:ssä.
HSV:stä Berg siirtyi Kreikan Superliigan Panathinaikosiin. Kreikan pääsarjassa Berg teki 65 maalia 98 ottelussa ja pudotuspelivaiheessa 8 maalia 17 ottelussa.
Kesällä 2017 Berg siirtyi Arabiemiraatteihin Al Ainin, jossa hän pelasi kaksi vuotta. Kaudet 2019–2021 hän edusti venäläisseura Krasnodaria. Hän pelasi Venäjän Valioliigassa 44 ottelua ja teki niissä 18 maalia.
Maajoukkueura
Berg teki debyyttinsä Ruotsin alle 21-vuotiaiden joukkueessa Irlantia vastaan 28. helmikuuta 2006. Hänet valittiin edustamaan Ruotsia alle 21-vuotiaiden EM-kilpailuissa vuonna 2009. Hän teki Ruotsin avausottelussa Valko-Venäjää vastaan kolme maalia eli hattutempun. Lisäksi hän teki Serbiaa ja Englantia vastaan kaksi maalia. Ruotsi putosi puolivälierässä Englantia vastaan, mutta Berg valittiin turnauksen pelaajaksi ja hän oli myös paras maalintekijä seitsemällä maalillaan.
Berg on edustanut Ruotsin maajoukkuetta useissa EM- ja MM-karsinnoissa sekä EM-kilpailuissa 2016, MM-kilpailuissa 2018 ja kesän 2021 EM-kilpailuissa. Vuoden 2018 kisoissa hän pelasi Ruotsin avauskokoonpanossa kaikissa viidessä ottelussa. Ensimmäisen maaottelumaalinsa hän teki Maltaa vastaan 10. kesäkuuta 2009. Lokakuussa 2017 hän teki neljä maalia MM-karsintaottelussa Luxemburgia vastaan.
Saavutuksia ja palkintoja
IFK Göteborg
Henkilökohtaiset
Asesepän paja
Viimeinen pajaa käyttänyt Moilasen suvun seppä oli Juho Moilanen (1876–1971) joka oli sekä aseseppä että tavallinen kyläseppä. Moilanen teki sepän töitä 1950-luvulle saakka. Tämän jälkeen Ilomantsi-seura ry teki pajasta museon joka on nykyisin avoinna sopimuksen mukaan.
Lähteet
63.02879°N, 31.06505°W
Love and Other Drugs
Love and Other Drugs on yhdysvaltalainen vuonna 2010 ilmestynyt draama- ja komediaelokuva, jonka on ohjannut Edward Zwick ja jonka pääosassa näyttelevät Jake Gyllenhaal ja Anne Hathaway. Elokuva perustuu Jamie Reidyn kirjaan Hard Sell: The Evolution of a Viagra Salesman. Elokuva on Zwickin toinen komedia- ja draamaelokuva ensimmäisen ollessa Muuten – se viimeöinen (About Last Night...).
20th Century Fox julkaisi elokuvan Yhdysvalloissa 24. marraskuuta 2010 ja se sai vaihtelevia arvioita elokuvakriitikoilta. Elokuva on ensimmäinen jossa Hathaway ja Gyllenhaal näyttelevät yhdessä sitten Brokeback Mountainin.
Neal Acree
Neal Acree (s. 11. heinäkuuta 1974 Tarzana, Kalifornia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen elokuvasäveltäjä. Hän on työskennellyt elokuvien parissa vuodesta 1997 lähtien. Acree on säveltänyt musiikkia muun muassa elokuviin Stargate Continuum, Valmiina iskuun, Gargoyle – kammottava kostaja, 7 Seconds ja Assassination Games. Hän on säveltänyt myös televisiosarjoihin Tähtiportti ja Stargate Atlantis sekä videopeleihin World of Warcraft: Cataclysm ja Diablo III, joista hän sai Golden Reel -ehdokkuudet.
Welcome to the Videos
thumb|Kansikuva Welcome To The Videos on Guns N' Roses DVD- ja VHS-tallenne, jossa on kaikki yhtyeen vuoteen 1994 asti julkaistut musiikkivideot lukuun ottamatta videoita kappaleista "You Could Be Mine" ja "It's So Easy", eikä live-videoita. "You Could Be Mine" jäi pois kokoelmalta tekijänoikeussyistä, koska se sisältää kohtauksia Terminator 2 – Tuomion päivä -elokuvasta. DVD:llä ei ole lisämateriaalia ja sen kesto on noin 75 minuuttia. Kokoelman julkaisi vuonna 1998 Geffen Records.
Mine (Mustaschin single)
Mine on Mustaschin single, joka on julkaistu yhtyeen nimeä kantavalta studioalbumilta.
Mohammad Rasulof
Mohammad Rasulof (myös Rasoulef, Rasoulof tai Rasulev; ; s. 1972 tai 1973 Šīrāz, Iran ) on iranilainen elokuvaohjaaja. Hän on opiskellut sosiologiaa Šīrāzin yliopistossa ja elokuvan leikkausta Soorehin korkeakoulussa Teheranissa.
Hänen ensimmäinen pitkä elokuvansa The Twilight esitettiin 2002. Toinen, Jazire Ahani, sai ensi-iltansa 2005. Elokuva Keshtzarhaye Sepid tuli ensi-iltaan 2009. Elokuva Be omidé didar ('Hyvästi') esitettiin Cannesin elokuvajuhlilla 2011. Elokuva kertoo naisjuristista, joka ei saa työskennellä ammatissaan. Hän odottaa lasta poliisin jahtaamalle toimittajamiehelle, jonka lehti on lakkautettu. Pako ulkomaille on ainoa ratkaisu tilanteeseen. Elokuva on mitä ilmeisimmin tehty halvalla ja salaa, sillä se koostuu lähinnä sisäkuvista.
Rasulof sai 20. joulukuuta 2010 kuuden vuoden vankeustuomion syytettynä muun muassa valtion vastaisen propagandan levittämisestä. Hänen tuomionsa lyhennettiin myöhemmin vuoteen, mutta häneltä kiellettiin elokuvienteko 20 vuodeksi.
Rasulof voitti vuonna 2020 Berliinin elokuvajuhlien pääpalkinnon elokuvalla Sheytan vojud nadarad. Elokuva koostuu neljästä lyhyestä tarinasta, joissa ohjaaja käsittelee yksilön vapautta ja kuolemanrangaistusta. Rasulof ei päässyt paikalle matkustuskieltonsa takia, ja palkinnon vastaanotti ohjaajan tytär Baran.
Brandon Prust
Brandon Prust (s. 16. maaliskuuta 1984 London, Ontario, Kanada) on kanadalainen jääkiekkoilija, joka pelasi aktiiviuransa aikana hyökkääjänä useissa eri NHL-joukkueissa.
Pelaajaura
Prust pelasi kolme vuotta OHL-joukkue London Knightsissa. Hän voitti sinä aikana OHL:n mestaruuden ja Memorial Cupin.
Prust varattiin Calgary Flamesiin kolmannella kierroksella numerolla 70 vuoden 2004 NHL:n varaustilaisuudessa. Hänet lähetettiin sen jälkeen kuitenkin takaisin London Knightsiin pelaamaan vielä yhden OHL-kauden ajaksi. Seuraavaksi kaudeksi hän siirtyi AHL:ssä pelanneeseen Omaha Ak-Sar-Ben Knightsiin. NHL:ssä Prust teki debyyttinsä 1. marraskuuta 2006 Detroit Red Wingsiä vastaan.
Kaudella 2008–2009 Prust mursi leukansa St. Louis Bluesin Cam Janssenin taklauksesta.
Kauden 2011–2012 aikana hän pelasi Philadelphia Flyersiä vastaan talviklassikossa, joka pidettiin Citizens Bank Parkissa 2. tammikuuta 2012. Prust syötti Rangersin 3-2 -voitossa kaksi maalia. Kauden lopussa Prustista tuli vapaa pelaaja. Hän teki Montreal Canadiensin kanssa neljän vuoden ja kymmenen miljoonan dollarin vuoteen 2016 kestäneen sopimuksen.
Työsulkukaudella 2012-2013 Prust teki ensimmäisen maalinsa Montrealissa 27. tammikuuta 2013 New Jersey Devilsiä vastaan.
Vuoden 2014 itäisen konferenssin finaalissa New York Rangersia vastaan Prust sai kahden ottelun pelikiellon taklattuaan sarjan kolmannessa ottelussa Derek Stepania. Stepanin leuka murtui ja hän oli neljännestä ottelusta sivussa.
David Copperfield
thumb|225px|David Copperfield David Copperfield (oik. David Seth Kotkin, s. 16. syyskuuta 1956 Metuchen, New Jersey) on yhdysvaltalainen taikuri.
Ura
Copperfield aloitti viihdyttäjän uransa kymmenvuotiaana vatsastapuhujana. Ryhdyttyään taikuriksi hän otti taiteilijanimekseen ensin Davino ja sen jälkeen Charles Dickensin romaanihahmon mukaan David Copperfield.
Copperfield valittiin Yhdysvaltain taikurijärjestöön sen historian nuorimpana jäsenenä. Vielä teini-ikäisenä hän ehti myös opettaa taikuutta New Yorkin yliopistossa ja esiintyä chicagolaisessa musikaalissa The Magic Man.
Copperfieldistä tuli Yhdysvalloissa tunnettu ABC-televisiokanavan esityskauden 1977–1978 esittelijänä. Sen jälkeen hän esiintyi taikurina CBS-kanavan erikoislähetyksissä. Copperfieldin tunnetuimpia illuusioita televisiossa olivat Grand Canyonin yli lentäminen, Kiinan muurin läpi käveleminen ja Vapaudenpatsaan taikominen näkymättömiin. Copperfieldin lavaesityksissä on taikuuden lisäksi musiikkia, tanssia ja tarinallisuutta.
Copperfield vähensi televisioesiintymisiään 1990-luvulle tultaessa. Broadwaylla hän esiintyi ensi kertaa vuoden 1996 näytelmässä Dreams and Nightmares. Vuonna 1999 hän aloitti kiertueen nimeltä You!. Copperfieldilla on ollut oma show Las Vegasissa vuodesta 1996 alkaen.
Copperfield keräilee taikuusaiheista kirjallisuutta ja historiallisia esineitä, jotka ovat näytteillä yksityismuseossa Las Vegasissa. Copperfield avustaa Project Magic -nimistä hyväntekeväisyysjärjestöä, joka opettaa silmänkääntötemppuja terapeuttisessa tarkoituksessa.
Sosiaalinen vaikuttavuusjohdannainen
Sosiaalinen vaikuttavuusjohdannainen (eng. Social Impact Bond tai Pay For Success Bond tai  Social Benefit Bond) on tulosperustainen rahoitussopimus jossa julkinen sektori sitoutuu maksamaan mitattavasta sosiaalisesta vaikutuksesta josta aiheutuu sille säästöjä.
Toimintaperiaate
Sosiaalisen vaikuttavuusjohdannaisiin sijoitetusta pääomasta maksetaan tuottoa vain, jos tietty mitattava vaikutus saadaan aikaiseksi. Mikäli minimitavoitteeksi asetettua vaikutusta ei saavuteta, sijoittajat menettävät pääoman julkiselle sektorille. Pääoma toimii sijoittajien maksamana panttina, jolloin julkinen sektori ei kanna riskiä epäonnistumisesta. Pääomasta maksettava tuotto taas on verrattavissa osinkoon, joka maksetaan sijoittajille julkiselle sektorille aiheutuneista säästöistä.
Käyttö ja levinneisyys
Ensimmäiset sosiaaliset vaikuttavuusjohdannaiset laskettiin liikkelle Iso-Britanniassa vuonna 2010, ja ne sidottiin 3000:n Peterborougn vankilasta vapautuneen todennäköisyyteen joutua takaisin vankilaan vuoteen 2016 mennessä. Johdannaisia laskettiin liikkeelle 5 miljoonan punnan arvosta ja niistä maksettavien tuottojen enimmäismääräksi säädettiin 3 miljoonaa puntaa. Pääoman takaisinmaksun ja tuottojen maksamisen ehdoksi asetettiin vähintään 7.5% uusimisriskin laskua verrokkiryhmään nähden. Sosiaalisia vaikuttavuusjohdannaisia on käytetty myös esimerkiksi huostaanottojen ehkäisemisen kaltaisessa lastensuojelutyössä sekä pitkäaikaisasunnottomuuden vähentämisessä. Iso-Britannian lisäksi sosiaalisia vaikuttavuusjohdannaisia on käytetty Australiassa sekä useassa Yhdysvaltain osavaltiossa. Ensimmäiset satunnaistettuun vertailukokeeseen sidotut sosiaaliset vaikuttavuusjohdannaiset laskettiin liikkeelle New Yorkissa vuonna 2014. Ne olivat Peterboroughn hankkeen tavoin sidottu vankilasta vapautuneiden todennäköisyyteen joutua takaisin vankilaan, mutta koe- ja verrokkiryhmä muodostettiin ensimmäistä kertaa arpomalla.
Phichit (provinssi)
Phichitin provinssi on yksi Thaimaan provinsseista (changwat) maan pohjoisosassa. Sen naapuriprovinsseja ovat Phitsanulok, Phetchabun, Nakhon Sawan ja Kamphaeng Phet. Provinssin pinta-ala on 4 531 neliökilometriä ja siellä on arviolta 539 300 asukasta (vuonna 2017).
Historia
Phichitin kaupungin on perustanut vuonna 1058 Phraya Kotabongthevaraja, ja alkuun se kuului Sukhothain kuningaskuntaan, myöhemmin Ayutthayan kuningaskuntaan.
Kaupungin nimi on muuttunut historian kuluessa useita kertoja. Alkuun se oli Sra Luang (Kuninkaallisen lammen kaupunki), Ayutthayan aikaan Okhaburi (kaupunki suolla) ja nyttemmin Phichit (kaunis kaupunki).
Aluejako
thumb|left|180px|Amphoe-kartta Provinssi jakautuu 12 piiriin (amphoe), jotka edelleen jakautuvat 89 alapiiriin (tambon) ja 852 kylään (muban).
Puistolan rautatieasema
Seisakkeen avaaminen ja ensimmäinen asemarakennus
Rautatieasema perustettiin vuonna 1910, ja samana vuonna Puistolan kohdalle valmistui toinen raide. Aseman perustaminen liittyy A.B. Parkstad-Wanda-Puistokylä O.Y.:n maanhankintaan vuonna 1906 ja sitä seuranneeseen tontinmyyntiin nykyisen Puistolan omakotialueen mailla eli aseman itäpuolella. Yhtiö anoi Rautatiehallitukselta kahta seisaketta, joista ensimmäisenä perustettiin Tapanila. Vuonna 1913 paikalle saatiin pieni odotushuone, mutta tämä osoittautui pian tarpeeseen sopimattomaksi, ja uutta asemaa ryhdyttiin suunnittelemaan jo 1920-luvun alussa.
Toinen asemarakennus
Vuonna 1924 Puistolaan valmistui puinen asemarakennus. Itäpuolelle nousi uudisrakennuksia Puistokylä-yhtiön maille, mutta länsipuoli oli pääosin rakentamatta pitkään, sillä siinä sijaitsi sikatalouden koeaseman maita. Toisin kuin useilla muilla nykyisen lähiliikenteen asemilla, Puistolan asemalla ei ole ollut tavaraliikennettä missään vaiheessa. Laiturit sijaitsivat kaksiraiteisen radan perustyylillä, eli reunoilla ja kulku laitureiden välillä tapahtui laituripolun kautta.
Vuonna 1962 Kehä III ylikulkusiltoineen valmistui hieman asemasta pohjoiseen.
Samana vuonna tapahtui toinen merkittävä muutos lähiliikenteessä. Junissa otettiin käyttöön linjatunnukset, eli "kirjaimet". Puistolassa pysähtyivät aina 1980-luvulle asti P, N, ja T-junat.
Toinen asemarakennus oli vuosia tyhjänä kolmannen aseman valmistumisen jälkeen ja purettiin viimein vuonna 2001.
Kolmas asemarakennus
pienoiskuva|vasen|Eteläiset alikulkujärjestelyt valmistuivat 1970-luvulla. pienoiskuva|Eteläisellä sisäänkäynnillä on tilaa myös ravintolalle. Alkuperäinen asema sijaitsi noin 400 metriä nykyistä pohjoisempana. Nykyiselle paikalleen asema siirrettiin 1970-luvulla, kun Tapuli­kaupunki rakennettiin tälle kohdalle rautatien länsi­puolelle vuonna 1968 Hyvinkäälle siirtyneen sikatalouden koeaseman maille. Helsingin kaupunki suunnitteli Tapulikaupunkiin uuden Puistolan keskuksen Maatullinaukion ympärille ja aseman tuli sijaita keskuksen kohdalla. Tapulikaupungin ansiosta käyttäjäkunta moninkertaistui radan länsipuolella, kun aiemmin asemaa käyttivät pääasiassa itäpuolen asukkaat. Uuden aseman rakentamisen yhteydessä poistettiin vanhan aseman kohdalla sijainnut tasoristeys, jonka korvasi Suuntimotien alikulku auto- ja kevyen liikenteen osalta.
Uudella asemalla välilaiturille käynti järjestettiin alikulkujen kautta. Asemalla on kaksi sisäänkäyntiä: eteläinen sisäänkäynti on kevyen liikenteen tunneli, josta pääsee Puistolan raitille idän suuntaan ja lännessä Tapulikaupungintielle sekä Maatullinaukiolle. Eteläisessä sisäänkäynnissä on hissi ja pizzeria välilaiturin portaikon yläpäässä. Pohjoinen sisäänkäynti on portaikko Suuntimotien alikulun kevyen liikenteen väylältä. Laiturijärjestelyt pysyivät alkuun samalla tyylillä kuin vanhan aseman aikoina, eli laituri 1 sijaitsi läntisimmän raiteen vierellä Tapulikaupungin puolella ja raiteet 2/3 olivat alikulun kautta kuljettavan välilaiturin kohta puolta.
Muutos laiturijärjestelyihin tuli Tikkurilan kaupunkiradan myötä vuonna 1996. Laituri 1 purettiin ja sen tilalle rakennettiin uusi läntisin raide kaukojunaliikennettä varten. Uuden läntisimmän raiteen laituriksi tehtiin tilapäiseen käyttöön soveltuva hiekkapohjainen laituri, jota käytetään vain poikkeustilanteissa. Normaaliliikenteen aikana sinne johtava portti on lukittu. Välilaituriin ei tehty merkittäviä rakenteellisia muutoksia, mutta välilaiturin raiteiden numeroksi vaihtuivat 3 ja 4. Välilaiturille johtavan portaikon ovet poistettiin remontissa 1990-luvulla ja lipunmyynti lakkautettiin vuonna 2000.
Seisakkeen nimeämisen vaiheet
Seisakkeen alkuperäinen nimi oli Fastböle. Nimi johtui läheisen kylän, nykyisen Kuninkaalan nimestä, jonne asemalta johti tie. Vuonna 1925 nimen suomenkieliseksi vastineeksi vahvistettiin sen kaakkoispuolelle muodostuneen pientaloalueen mukaan nimi Puistola. Nimeä Fastböle käytettiin tämän jälkeen sekä Puistolan asuntoalueen että aseman ruotsinkielisenä nimenä, vaikka kumpikaan niistä ei sijainnut alkuperäisen Fastbölen kylän alueella. Vuonna 1954 alueen ruotsinkieliseksi nimeksi vahvistettiin Parkstad, joka vuonna 1961 tuli myös rautatieaseman ruotsinkieliseksi nimeksi.
Asema nykyään
pienoiskuva|Laituri 3 etelään pienoiskuva|Laituri pohjoiseen Vuoden 1996 muutosten jälkeen asema on pysynyt pääpiirteissään samanlaisena. Raidenäyttöinä ovat nykyään Adtranzin näytöt vuodelta 2007 ja apunäyttöinä Mitronin 32-tuumaiset näytöt aseman portaikkorakennuksen lähettyvillä. Pohjoispään alikulun lähettyvillä laiturilla on informaatiotaulu. Laiturikatoksen valaistus vaihdettiin vuonna 2013 elohopeahöyrylampuista LED-valaisimiin.
Asemalla pysähtyvät I, K, P ja T-junat. Riihimäen suuntaan liikennöidään raiteelta 3 ja Helsinkiin raiteelta 4. Aseman länsipuolella on kaksi raidetta, joita käyttävät aseman ohittavat kauko- ja lähijunat.
Henkilöautot ja polkupyörät
Henkilöautoille on 305 paikkaa, joista valtaosa on 24 h paikkoja ja pieni määrä 4 h paikkoja. Polkupyörille on 504 paikkaa siten, että paikkoja löytyy kummankin sisäänkäynnin lähettyviltä.
Sanginjoki (Muhos)
Sanginjoki on noin 130 asukkaan kylä samannimisen joen ja seututien 834 risteyskohdassa Muhoksen kunnassa Pohjois-Pohjanmaalla Oulun läänissä. Kylä sijaitsee lähellä entisen Ylikiimingin kunnan rajaa. Sanginjoen kylään lasketaan yleensä kuuluvaksi myös läheiset Pirttijärvi (ent. Tuppela) ja Kassila.
Sanginjoen kylä on verraten lähellä Oulun palveluja: Sanginjoentietä pitkin Ouluun on noin 40 kilometrin matka. Matka lyheni jonkin verran vuonna 2016 valmistuneen Poikkimaantien sillan myötä.
Vuosina 2004–2007 toteutettiin Tuppelassa sijaitsevan Pirttijärven kunnostus.
Palvelut
Sanginjoen ala-aste sekä kyläkauppa on lakkautettu.
Liikenne
Julkinen liikenne on pääasiassa koululaisvuoroihin sidottua liikennettä reiteillä Muhos–Ylikiiminki sekä Oulu–Sanginjoki–Ylikiiminki (linja 63).
Manga (kaupunki)
Manga on kaupunkikunta sekä Centre-Sudin alueen ja Zoundwéogon provinssin hallinnollinen keskus Burkina Fasossa. Se sijaitsee sata kilometriä maan pääkaupungista Ouagadougousta etelään. Kunnassa on 44 100 ja kaupunkialueella 28 600 asukasta (vuonna 2019, väestönlaskenta).
Maantiede ja väestö
Mangan kunnan pinta-ala on 212 ja kaupunkialueen 27,5 neliökilometriä. Kaupunkikunta rajoittuu pohjoisessa Bindén, idässä ja etelässä Gogon ja lännessä Guiban kuntiin. Se on pinnanmuodostukseltaan etupäässä tasankoa. Vesistöt kuuluvat Nakambén eli Valkoisen-Voltan valuma-alueeseen. Kaupungin lähellä sijaitsee suurehko tekojärvi. Luonnonvarainen kasvillisuus on pensas- ja metsäsavannia.
Seudun ilmasto on sudanilais-sahelilainen. Vuotuinen sademäärä on 600–900 millimetriä. Sadekausi kestää toukokuusta syyskuuhun. Keskilämpötilat vaihtelevat 29 ja 38 asteen välillä.
Kuntaan kuuluu viisi kaupunginosaa ja 13 kylää. Asukkaista noin 90 prosenttia on moseja. Lisäksi on muun muassa bisoja, fulbeja ja gurmia. Puhutuin kieli on moore. Katolisia on noin kaksi kolmasosaa ja muslimeja neljäsosa. Lisäksi on protestantteja ja animisteja.
Historia
Mangan perustaminen liittyy mosivaltioiden historiaan. Se oli siirtomaa-aikana kantonin ja myöhemmin hallintopiirin keskus. Zoundwéogon provinssi on perustettu vuonna 1984. Mangasta tuli maalaiskunta vuonna 1988 ja kaupunkikunta vuonna 2004.
Liikenne, talous ja palvelut
Mangan kautta kulkee Ghanan rajalle johtava päällystetty maantie RN29. Asukkaiden elinkeinoja ovat maanviljely, karjanhoito, käsityöammatit ja kaupankäynti. Tärkeimmät viljelykasvit ovat maissi, durra, hirssi, riisi, puuvilla, seesami, maapähkinä, lehmänpapu ja vihannekset. Tuotantoeläimiä ovat naudat, lampaat, vuohet, siat, aasit ja siipikarja. Kaupungissa on keskustori, eläintori ja nykyaikainen teurastamo. Teollisuutta ei ole käytännössä lainkaan. Toulan kylässä kaivetaan kultaa perinteisin menetelmin.
Kaupungissa toimii kaksi julkista lyseoa ja poliklinikka. Kulttuurilaitoksia ovat kulttuurikeskus, nuorisotalo ja elokuvateatteri.
Matkailu ja nähtävyydet
Mangassa on joitakin majoituspalveluja, mutta se on enemmän pysähdyspaikka kuin matkailukohde. Seudun nähtävyyksiä ovat sen luontokohteet sekä perinteiset gurunsikylät kuten Tiébélé ja Pô.
Hallun allas
Hallun allas oli Sakari Hinnerin esittämän päättelyn mukaan muinainen järviallas Varsinais-Suomessa Laitilassa. Muinainen järvi kuului nykyisen Sirppujoen vesistön keskiosan alueeseen ja oli eräs Sirppujoen uoman järvistä.
Nimityksiä
Hallun allas on myöhäinen nimitys luonnonhistoriallisten ja historiallisten vaiheiden kuvailemiseen. Hallun kylä sijaitsee juuri Hallun altaan kohdalla, mikä on ollut luonteva nimeämisperuste. Muinaisen Valkojärven ja Hallun altaan välistä jokiosuutta on kutsuttu Pihmonjoeksi.
Historiallinen maantieto
Roomalaisella rautakaudella nykyisen kuivatetun Valkojärven paikalla oleva laaja peltoaukea oli merenlahti, jonne johti kaksi salmea. Eteläinen salmi maatui viimeiseksi, jolloin merenlahti muuttui järveksi, kun merenpinta laski niin sanotun "Nanson kynnyksen" alapuolelle. Yläpuolelle jäänyt järvi madaltui sitä mukaa, kun virtaus kulutti Nansion kynnystä. Yläpuolelle syntyneitä suuria järviä olivat Valkojärvi, Peräjärvi, Hankeranjärvi ja Ruotjärvi. Kynnyksen alapuolelle jäi merenlahti, joka maankohoamisesta johtuen madaltui ja kuroutui järveksi. Tämä lyhytikäinen järvi madaltui nopeasti suoksi, jonka jäänteeksi muodostui Hallun allas. Pieni jäänne Hallun altaasta näkyi vielä vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa, jossa sen yläpää sijaitsi Kylähiisin koillispuolella, nykyisen Uudenkaupungin ja Laitilan välisen rajan ja kantatien 43 välissä, ja alapää sijaitsi Hallussa Kekkomäen kohdilla. Allas oli jokea huomattavasti leveämpi vesiallas, joka seurasi joen uoman kulkua.
Vuonna 1928 käsiteltiin Hallun ja Kylähiiden kylien vesijättömaiden jakoa.
Kepler-442b
thumb|Kepler-442b Maahan verrattuna Kepler-442b (KOI-4742.01) on hieman Maata isompi eksoplaneetta, joka kiertää noin 1100 valovuoden päässä olevaa K-tyypin oranssia keskustähteään nimeltä Kepler-442. NASA julkisti tiedon planeetan löydöstä 6. tammikuuta 2015. Planeetan säde on 1,3 Maan sädettä. Maahan verrattuna sen massa on yli kaksinkertainen. Päivät planeetalla voivat kestää viikkoja tai kuukausia. Sen vuosi kestää 113 päivää. Kepler-442b saa tähdeltään valoa noin 75 prosenttia siitä määrästä, mitä maa saa auringolta. Tätä planeettaa pidetään yhtenä eniten Maata muistuttavista, vuoteen 2015 mennessä löydetyistä. Sen Earth Similarity Index on 0,83, joka on neljänneksi suurin eksoplaneetoilla.
Pyhämainat
Pyhämainat (Gracula) on kottaraisten heimoon kuuluva varpuslintusuku. Pyhämainojen sukuun kuuluu BirdLifen mukaan kaksi lajia. Joissain lähteissä sukuun esitetään kuuluvaksi viisi lajia.
Bra-ket-merkintätapa
thumb|150px|Merkintätavan kehittäjä Paul Dirac. Bra-ket-merkintätapa eli Diracin merkintä on Paul Diracin kehittämä merkintätapa, jolla kuvataan kvanttimekaanisia tiloja. Matematiikassa sitä käytetään myös vektoreiden ja lineaaristen funktionaalien merkitsemiseen. Bra-ket-merkintätapaa kutsutaan myös nimityksellä bracket ja se merkitään muodossa, jossa vasen puoli on bra ja oikea puoli  on ket.
Bra ja ket kvanttimekaniikassa
Aaltofunktio paikkavektorin funktiona voidaan esittää bra-ket -merkinnällä seuraavasti:
missä siis yläindeksi tarkoittaa kompleksikonjugointia,  on Kroneckerin delta ja  tilavuus.
Archaeology
Archaeology on Archaeological Institute of America julkaisema arkeologiaa käsittelevä aikakauslehti, joka perustettiin 1948. Se ilmestyy kuusi kertaa vuodessa. Sen paperijulkaisu ja verkkolehti tavoittaa yli 200 000 säännöllistä lukijaa vuosittain (levikki vuonna 2010 255 227, lähde hävinnyt). Yhteensä lehdellä on lukijoita arviolta 750 000 ympäri maailman.
Bird Walk
Bird Walk on rap-artisti Soulja Boyn ensimmäinen single hänen toiselta studioalbumiltaan ISouljaBoyTellEmiltä. Single julkaistiin 28. lokakuuta 2008.
Punaotsalurikki
Punaotsalurikki (Charmosyna rubronotata) on Papua-Uudella-Guinealla elävä kaijalaji.
Koko ja ulkonäkö
Punaotsalurikin pituus on noin 17 cm ja paino 30–35 g. Koiraan höyhenpuku on pääosin vihreä, vatsapuolelta kellanvihreä. Otsa, pyrstön ja siiven alapeitinhöyhenet sekä rinnan sivulla oleva laikku ovat punaiset, pitkähkön pyrstön sulkien kärjet keltaiset ja siipien alapinnalla on keltainen raita. Korvan peitinhöyhenet ovat säihkyvän siniset. Nokka on punainen, iiris oranssi ja koivet punaiset. Naaraalla punaiset osat ovat vihreitä ja korvan peitinhöyhenet ovat säihkyvän vihreät. Nuori yksilö muistuttaa puvultaan enemmän naarasta ja sen iiris on ruskea.
Esiintyminen
Punaotsalurikki elää Papua-Uusi-Guinean länsipäässä sekä Salawatin ja Biakin saarilla. Lajin elinympäristön ala on 50 000–100 000 neliökilometriä. Populaation koko on arviolta yli 100 000 yksilöä. Laji on lemmikkinä melko harvinainen.
Elinympäristö
Punaotsalurikit esiintyvät alavien maiden metsissä alle 850 metrin korkeudella. Yleensä ne liikkuvat puiden latvustoissa pieninä noin kymmenen yksilön parvina, usein muiden lurikkien tai mesikoiden seurassa.
Lisääntyminen
Pesinnästä tunnetaan havaintoja vankeudessa elävistä linnuista. Pesä on puunkolossa. Munia on yleensä kaksi, kooltaan 17 × 13,5 mm. Haudonta kestää noin 23 päivää ja pesäpoikasaika on noin seitsemän viikkoa.
Ravinto
Punaotsalurikit syövät siitepölyä, kukkia, mettä ja hedelmiä.
Soulja Girl
Soulja Girl on rap-artisti Soulja Boyn toinen single hänen toiselta studioalbumiltaan Souljaboytellem.comilta. Singlellä vierailee I-15. Single julkaistiin 1. lokakuuta 2007.
Tuomas Nieminen
thumb|150px|Nieminen [[Hamarin maailmancup-kisassa tammikuussa 2008.]] thumb|150px|Nieminen [[Berliinin maailmancup-kisassa marraskuussa 2008.]] Tuomas Nieminen (s. 16. syyskuuta 1981 Vaasa) on suomalainen pikaluistelija ja pikaluisteluvalmentaja. Urheilu-urallaan hän edusti Seinäjoen Urheilijoita.
Nieminen kilpaili kolme kertaa sprinttereiden MM-kilpailuissa sijoittuen parhaimmillaan 24:nneksi Heerenveenissä 2008. Vancouverin olympialaisissa 2010 hän oli 500 metrillä 27:s. Maailmancupin kokonaispisteissä hän on sijoittunut 500 metrillä 29:nneksi kaudella 2007–2008. SM-kilpailuissa hän on saanut 500 metrillä hopeaa 2008, 2010 ja 2011, 1 000 metrillä hopeaa 2009, 2010 ja 2011 sekä pronssia 2006 ja 2008, 1 500 metrillä pronssia 2002 ja 2007 sekä sprinttereiden SM-kilpailuissa hopeaa 2007, 2008, 2010 ja 2011 ja pronssia 2006.
Urheilu-uransa jälkeen Nieminen on toiminut valmentajana niin Suomen pikaluistelumaajoukkueessa kuin Puolan sprinttimaajoukkueessa.
Saturnuksen renkaat (romaani)
Saturnuksen renkaat (Die Ringe des Saturn. Eine englische Wallfahrt, 1995), on W. G. Sebaldin kolmas romaani. Se julkaistiin suomeksi Tammen Keltaisessa kirjastossa Oili Suomisen kääntämänä vuonna 2010.
Saturnuksen renkaiden kehyksenä on Sebald-nimisen kertojan pitkä kävelyretki, pyhiinvaellus, Suffolkin rannikolla. Vaelluksensa aikana kertoja käy läpi kohtaamistaan paikoista tai ihmisistä mieleen noueevia ajatuksia. Pohdinnat koskevat muun muassa Euroopan ja maailman historiaa, taidetta, kertojan aiempia matkoja sekä usein jo edesmenneitä henkilöitä.
Singles A’s & B’s
Singles A’s & B’s on Mustaschin toinen kokoelma-albumi, joka on julkaistu vuonna 2009. Albumi koostuu yhtyeen singleistä.
Fever of Love
”Fever of Love” on brittiläisen Sweet-yhtyeen kappale ja single vuodelta 1977. Se sisältyy myös samanvuotiselle Off the Record -albumille. Singlen B-puolella oli instrumentaali ”A Distinct Lack of Ancient”.
”Fever of Lovea” on kuvattu tarttuvan melodian omaavaksi pop-vivahteiseksi kappaleeksi. Se on merkitty yhtyeen yhdessä tekemäksi.
Julkaisu ja vastaanotto
RCA Records julkaisi ”Fever of Loven” Euroopassa maaliskuussa 1977 B-puolenaan jazzahtava instrumentaali ”A Distinct Lack of Ancient”. Kahden edellissinglen vastaisesti sen julkaisi Capitol Recordsin myös Yhdysvalloissa B-puolenaan ”Heartbreak Today”, joka oli peräisin vuoden 1974 Sweet Fanny Adams -albumilta. Sama yhtiö julkaisi sen myös Japanissa, missä B-puolena oli edellissinglen A-puoli ”Lost Angels”. Brasiliassa puolestaan B-puolena toimi Sweet Fanny Adamsin kappale ”Into the Night”.
Britanniassa ”Fever of Love” oli Sweetin toinen peräkkäinen single, joka ei saavuttanut listasijoitusta. Myöskään Yhdysvalloissa se ei noussut listalle. Sen sijaan Manner-Euroopassa kappale saavutti muutamassa maassa menestystä, ja nousi muun muassa Ruotsissa sijalle 7.
Kappaleet singlellä
A-puoli B-puoli
Peter Pears
pienoiskuva|Peter Pears vuonna 1971. Peter Neville Luard Pears (22. kesäkuuta 1910 Farnham – 3. huhtikuuta 1986 Aldeburgh) oli brittiläinen tenori ja urkuri. Hän opiskeli Oxfordin yliopiston Hertford Collegessa sekä Royal College of Musicissa. Hän oli Benjamin Brittenin elämänkumppani, ja Britten sävelsi Pearsia varten lukuisia teoksia, kuten Peter Grimesin.
Pears tapasi Brittenin vuonna 1934 ja piti tämän kanssa ensimmäisen resitaalin vuonna 1937. Pari kieltäytyi toisen maailmansodan aikana aseista ja pysyi yhdessä, kunnes Britten kuoli vuonna 1976. Pears sai ritarinarvon vuonna 1978. Hän kuoli sydänkohtaukseen vuonna 1986 ja tuli haudatuksi Brittenin viereen Aldeburghissa.
Pears muistetaan varsinkin rooleistaan Brittenin oopperoissa. Lisäksi hän esiintyi muun muassa evankelistana Bachin passioissa. Hän lauloi usein Covent Gardenissa ja vieraili lisäksi muun muassa La Scalassa. Metropolitan-oopperassa hän esiintyi ensimmäistä kertaa lokakuussa 1974 Aschenbachin roolissa oopperassa Kuolema Venetsiassa.
Tompseli
Tompseli on suoalue Itäkosken kylän lähettyvillä Kemijoen itäpuolella, Keminmaassa, Lapin läänissä. Suota on ojitettu. Pohjoisessa suo rajautuu Poropalo-nimiseen kohoumaan ja etelässä Sammalkumpu- ja Erkinkumpu-nimisiin kohoumiin.
Taistelijan talo
Taistelijan talo on Ilomantsin Hattuvaaran kylässä sijaitseva museo jossa esitellään talvi- ja jatkosodan, evakkoajan sekä sodanjälkeisen jälleenrakennuskauden tapahtumia ja esineistöä. Taistelijan talo on rakennettu vuonna 1988. Talossa on näyttelytilojen lisäksi ravintola ja sekä kokous- ja majoitustiloja. Talon piha-alueella on esillä talvi- ja jatkosodan ajan raskasta aseistusta. Taistelijan talolla on Suomen toiseksi merkittävin tykistömuseo ja taloon valmistui uusi tykkikatos vuonna 2012. Vuonna 2011 talossa avattiin Lauri Törnin elämänvaiheita käsitellyt näyttely.
Taistelijan taloa kuusi vuotta isännöinyt Kauko Puruskainen irtisanoi vuokrasopimuksensa toiminnan kannattamattomuuden takia lokakuussa 2014. Kesäkuussa 2018 Jouni ja Lassi Puruskainen aloittivat toiminnan Taistelijan talolla.
Lähteet
62.93044°N, 31.27852°W
Lentävät lääkärit
pienoiskuva|Ohjelman alkutunnus. Lentävät lääkärit (The Flying Doctors) on australialainen vuosina 1986–1991 kuvattu televisiosarja, jonka tapahtumat perustuivat Australian takamaiden lentopalvelulääkäreiden Royal Flying Doctor Service of Australia jokapäiväiseen arkeen. Sarjan tuotti Crawford Productions. Suomessa sarjaa on esittänyt Yle TV2.
Karen Persyn
Karen Persyn (s. 31. maaliskuuta 1983 Rumst, Antwerpenin provinssi, Belgia) on belgialainen alppihiihtäjä.
Yrjö Rautio
Yrjö Antero Rautio (s. 29. tammikuuta 1949 Ylitornio) on suomalainen toimittaja. Hän työskenteli vuodet 1988–2004 Vasemmistoliiton pää-äänenkannattajan Kansan Uutisten päätoimittajana.
Karen Persyn
Persyn sijoittui junioreiden MM-kilpailuissa 2003 pujottelussa 12:nneksi. Aikuisten arvokilpailuissa hän debytoi St. Antonin MM-kilpailuissa 2001. Hän on sijoittunut pujottelussa 29:nneksi Åren MM-kisoissa 2007, 21:nneksi Val d'Isèren MM-kisoissa 2009 ja 27:nneksi Vancouverin olympialaisissa 2010.