cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Schefflerin palatsi
Barokkityylinen palatsi rakennettiin vuosina 1699–1701, mutta alkuperäistä suunnittelijaa ei tunneta. Rakennuttaja oli hollantilaissyntyinen kauppias Hans Petter Scheffler. Rakennusta muutettiin Axel Kumlienin suunnitelmien mukaan vuonna 1875. Taloon kuuluu myös aidalla ympäröity puutarha, jossa on huvimaja. Palatsi restauroitiin vuonna 1926 ja se toimi 1927–1976 Tukholman yliopiston hallintorakennuksena. Nykyään se on yliopiston edustustiloina.
Palatsissa 1700-luvun lopulla asuneen ruukinpatruuna Jacob von Balthasar Kniggen sanotaan kummittelevan siellä. Palatsi tunnetaan myös nimellä spökslottet eli ”kummituslinna”.
Nimellä Petissan tunnettu Schefflerin palatsin siipirakennus tuli tunnetuksi 1800-luvun lopulla kahvilana. Se siirrettiin 1907 kokonaisena Skansenin ulkoilmamuseoon.
Martinsyde F.4 Buzzard
thumb|Museoitu Martinsyde F.4 Buzzard näytteillä [[Keski-Suomen ilmailumuseossa.]] Martinsyde F.4 Buzzard oli ensimmäisen maailmansodan lopun englantilainen hävittäjälentokone.
Koneen suunnittelivat H. Martin ja G. H. Handasyde perustuen R.G.-hävittäjään ja siitä kehitettyyn F.2-prototyyppiin. Toimivan prototyypin F.3:n ensilento tapahtui syyskuussa 1917. Siitä kehitetyn F.4:n sarjavalmistus alkoi keväällä 1918. Kaikkiaan 333 konetta valmistui, joista yksikään ei ehtinyt mukaan ensimmäiseen maailmansotaan. Tarkoitus oli ollut valmistaa yli 2 000 konetta myös muissa tehtaissa. Martinsyde-yhtiö meni konkurssiin 1921. Vuoteen 1930 asti koneita myi ylijäämäkauppias Aircraft Disposal Company. Koneiden ostajia olivat muun muassa Irlanti, Latvia, Portugali, Espanja, Japani ja Suomi.
Juurtokaisla
Juurtokaisla (Scirpus radicans) on lähinnä Keski- ja Itä-Euroopassa tavattava tulvarantojen pioneerikasvi. Suomessa juurtokaisla on varsin harvinainen ja uhanalainen.
Martinsyde F.4 Buzzard
Käyttö Suomessa
Suomen ilmavoimat hankki yhden koneen vertailukäyttöön tunnuksella 8E 1 (myöhemmin MA-23) huhtikuussa 1923. Vuonna 1927 ostettiin 14 lisäkonetta, tunnuksilla MA-24–MA-37. Koneet palvelivat aluksi Maalentoeskadeerissa Utissa ja vuodesta 1929 lähtien Ilmailukoulussa Kauhavalla. Niitä käytettiin vuoteen 1939 asti. Keski-Suomen ilmailumuseossa on entisöitynä näytteillä MA-24, joka on tyypin ainoa säilynyt yksilö koko maailmassa. Konetyyppi tunnettiin Ilmavoimissa nimellä Martinsaikkari.
Juurtokaisla
Ulkonäkö ja koko
Monivuotinen juurtokaisla kasvaa 50–100 cm korkeaksi. Kasvin varsi on pysty, tylpän kolmisärmäinen, nivelikäs ja lehdekäs. Lehdet ovat tummanvihreitä, tiheäsuonisia, 6–15 mm:n levyisiä ja 20–30 cm pitkiä. Laidoilta ja keskisuonen alta lehdet ovat karheita. Kukintohaarat ovat sileitä. Kukinto on iso, lähes pallomainen ja kolmesta neljään kertaa haarainen. Tähkiä kukinnossa on tavallisesti yli 100. Tähkät ovat 3–7 mm pitkiä, yksittäisiä, perällisiä ja kapeahkoja. Kehäsukaset ovat pähkylää paljon pitempiä, kiharaisia ja sileitä. Juurtokaisla kukkii kesä-elokuussa.
Juurtokaisla muistuttaa läheisesti korpikaislaa (S. sylvaticus), joka on sitä Suomessa huomattavasti yleisempi. Varsinkin nuorina lajien erottaminen toisistaan on hankalaa.
Levinneisyys
Juurtokaislan pääesiintymisalue ulottuu Saksasta itään läpi itäisen Keski-Euroopan, Romanian, Ukrainan ja Venäjän Uralille asti. Euroopassa pohjoisimmat havainnot lajista ovat Etelä-Norjasta, Keski-Ruotsista, Itä-Suomesta ja Karjalankannakselta. Satunnaisemmin juurtokaislaa tavataan läpi Venäjän Keski-Aasian ja Siperian aina Tyynellemerelle saakka. Suomessa juurtokaislaa tavataan Kymenlaaksossa Kouvolassa ja Kotkassa sekä Pohjois-Karjalassa Joensuussa, Liperissä ja Rääkkylässä.
Elinympäristö
Juurtokaisla kasvaa järvien ja jokien liejuisilla rannoilla ja kosteilla tulvaniityillä. Se on muuttunut yhä harvinaisemmaksi, koska rannoilla ei laidunneta ja tulvimista on rajoitettu vesien säännöstelyllä.
Navarran kuningaskunta
Navarran kuningaskunta eli Navarra, alun perin Pamplonan kuningaskunta, oli Pyreneiden vuoriston molemmin puolin sijainnut keskiaikainen kuningaskunta.
Kuninkaat
Katso Luettelo Navarran kuninkaista.
Kuningaskunnan synty
Pamplonan kuningaskunta sai alkunsa, kun paikallinen baskijohtaja Íñigo Arista valittiin tai julistautui Pamplonan kuninkaaksi (perimätiedon mukaan vuonna 824) johtaessaan kapinaa frankkeja vastaan.
Kastilia valloitti kuningaskunnan Pyreneiden eteläpuolisen osan vuonna 1513, joten Navarrasta tuli osa juuri yhdistynyttä Espanjan kuningaskuntaa. Pyreneiden pohjoispuolinen osa säilytti itsenäisyyden, mutta liittyi personaaliunioniin Ranskan kanssa vuonna 1589, kun Navarran kuningas Henrik III peri Ranskan kruunun saaden nimekseen Henrik IV. Vuonna 1620 Navarra liitettiin lopullisesti Ranskan kuningaskuntaan.
Nimen Navarra alkuperä
Ensimmäinen maininta navarroista esiintyy Einhardin kirjoittamassa kronikassa, joka kertoo Kaarle Suuren urotöistä. Toinen maininta esiintyi frankkien kuninkaallisessa annaalissa, tällä kertaa nimellä nabarrot. On olemassa kaksi ehdotusta nimien Navarra/Nafarroa/Naparroa etymologiaksi:
Varhainen historia
Pamplonan kuningaskunta muodostui osana vaskoonien perinteisiä asuinalueita. Vaskoonit olivat esi-roomalainen heimo, joka hallitsi länsi-Pyreneiden eteläisiä rinteitä sekä osaa Biskajanlahden rannikkoa. Roomalaiset olivat valloittaneet alueen täydellisesti vuonna 74 eaa. Alue oli aluksi osa Citerior-nimistä Rooman provinssia. Myöhemmin alue siirtyi Tarraconensis-provinssin alaisuuteen, ja lopulta osaksi Caesaraugustanusta. Roomalaiset jättivät selvän jäljen alueen kaupungistumiselle, kielelle, infrastruktuurille, kaupankäynnille sekä teollisuudelle.
Länsi-Rooman valtakunnan romahtamisen jälkeen eivät visigootit eivätkä arabit onnistuneet valloittamaan pysyvästi länsi-Pyreneitä. Länsi-Pyreneiden kulkureitit olivat harvoja hyviä reittejä vuoriston läpi, lukuun ottamatta etelä-Pyreneitä. Tämä teki alueesta strategisesti hyvin tärkeän historiansa aikana.
Akvitanian kuningas Pipin I jahtasi heimopäälliköitä, jotka olivat ottaneet pakopaikakseen eteläisen Vasconian, toisin sanoen Pamplonan ja Navarran, joita eivät enää hallinneet frankit. Hän lähetti Aebluksen ja Aznar Sánchezin johtaman armeijan suorittamaan päämääriään Pamploniaan, jossa ei he eivät saaneet kovin suurta vastarintaa. Pamplonia oli edelleen muuriton Kaarle Suuren vuoden 778 tuhotyön seurauksena. Palatessaan takaisin he joutuivat Roncesvaux'ssa todennäköisesti vaskoonien ja muslimien yhteiseen väijytykseen, jossa he kokivat tappion. Urotyön seurauksena baskilainen heimopäällikkö Íñigo Arista valittiin Pamplonan kuninkaaksi. Arista siis aloitti Pamplonan kuninkaiden hallitsijasuvun.
Historian tässä vaiheessa Pamplona ja Navarra olivat kaksi erillistä kokonaisuutta. Pamplona on mainittu vuonna 778 frankkien kuvauksissa navarralaisena linnoituksena, vaikka tämä voidaan selittää heidän epämääräisellä tietämyksellään vaskoonien alueesta. Tosin he erottivat toisistaan Navarran ja vaskoonien tärkeimmän kaupungin vuonna 806. Alkeellinen Navarra saattoi käsittää Goñin, Gesalazin, Lanan, Allinin, Deierrin, Berruezan ja Mañerun laaksot. 200px|thumb|Pamplonan kuningaskunta noin vuonna [[925.]] Vuonna 905 naapurimaiden prinssit syöksivät Íñigo Aristan perustaman hallitsijasuvun vallasta, ja Ribagorzan kreivin veljenpoika Sancho I (905–925) nousi kuninkaaksi. Hän taisteli maureja vastaan jatkuvalla menestyksellä, ja liitti Ultra Puertosin, tai Basse-Navarren, hallintaansa. Hänen alueensa ulottuivat Nájeraan saakka. Kiitoksena voitoistaan hän perusti vuonna 924 Albeldan nunnaluostarin. Ennen hänen kuolemaansa kaikki maurit oli karkotettu maasta pois. Myös hänen poikansa ja seuraajansa Garcia II (931–970) osallistui lukuisiin konflikteihin maurien kanssa. Tällä kertaa Aragonian kreivikunta, joka oli aiemmin ollut vain nimellisesti vasallivaltio, alkoi suoraan hallitsemaan Pamplonan kuninkaita.
Varhaisin historiallinen jakso
Garcia II:n poika Sancho II hallitsi Pamplonian kuninkaana vuodesta 970 vuoteen 994. Vuoden 985 tienoilla Sancho II ylitti Pyreneet saapuen normannien hyökkäyksen kohteena olleeseen Gascogneen, todennäköisesti pelastamaan velipuoltaan William II Sánchezia. Sancho II joutui kuitenkin palaamaan takaisin kuultuaan muslimien hyökkäyksestä Pamplonaan. Paluumatkalla solat olivat kuitenkin lumen peitossa, mutta retkikunta onnistui kehittelemään sopivat kengät joiden avulla seurua pääsi vuoriston läpi. Tämän ansiosta he onnistuivat yllättämään piiritystä ylläpitävät muslimit voittaen heidät.
Sancho II peri Aragonian laakson äidiltään. Jaime del Burgon kirjoittaman Historia General de Navarran mukaan Alastuen huvilan lahjoitettuaan San Juan de la Peñan munkkiluostarille hän alkoi kutsua itseään Pamplonan kuninkaan sijasta Navarran kuninkaaksi. Tämä oli ensimmäinen kerta kun kyseistä arvonimeä käytettiin. Monissa paikoissa Sancho II:ta sanotaan ensimmäiseksi Navarran kuninkaaksi, ja joissain paikoissa kolmanneksi Navarran kuninkaaksi, mutta ainakin hän oli seitsemäs Pamplonian kuningas.
Sancho III Suuren (hallitsi 1000–1035) sekä hänen lähimpien seuraajiensa aikana Pamplona saavutti valtansa ja laajuutensa huipun. Vuonna 1028 Sancho III peri Kastilian kreivikunnan kreivi García Sánchezin kuoltua, koska hän oli naimisissa kreivin sisaren kanssa. Vuonna 1035 hän antoi Kastilian kreivikunnan perinnöksi pojalleen Ferdinandille. Valtakunta saavutti huipentumansa hänen hallinnassaan: hän hallitsi Pamplonaa, Kastiliaa ja Aragoniaa, protektoraattina myös Leónia ja Gascognea. Hän valloitti myös Ribagorzan sekä Sobrarden. Sancho III:n vallan alla valtio saavutti historiansa suurimman menestyksen. Hän valtasi Pisuerga- ja Cea-jokien alueet, joihin sisältyi Leónin kuningaskunta. Hän marssitti armeijansa Léonin sydämeen, halliten koko Pyreneiden niemimaan pohjoisosia Galician rajoilta Barcelonan kreivikunnan rajoille asti.
thumb|700px|center|[[Sancho III (Navarra)|Sancho III:n valtakunta Punainen: Pamplonan kuningaskunta Oranssi: muut alusmaat ·Vaaleanpunainen: suora valta]]
Historia
Kuningas Sancho II Garces hallitsi vuosina 970–994, jotka vuosiluvut ensimmäisinä maan historiassa ovat tarkat ja jolta ajalta on kirjallistakin aikalaisaineistoa. Pamplonan kuningaskunnan nimeksi vakiintui vähitellen Navarra, 1100-luvulle mennessä.
Navarran Sancho III sai alueensa kasvatettua niin, että se käsitti puolet pohjoista Espanjaa, mutta hän jakoi maansa neljälle pojalleen, joista vanhin, Ferdinand I, perusti myöhemmän Kastilian kuningaskunnan. Navarran kuningaskunta oli eräs keskiaikaisen Pyreneiden niemimaan useasta itsenäisestä kuningas- ja ruhtinaskunnasta, ja aika ajoin se oli yhdistettynä toisiin. Aragoniasta irtautuminen 1134 oli eräs legendojen myöhemmin tärkeäksi nostama tapahtuma.
Foixien perilliset, Albret-sukuiset ruhtinaat jatkoivat piskuisen Navarran kuninkaan tittelillä eteläranskalaisten ruhtinaskuntiensa hallitsemista, kunnes vuonna 1589 heidän Bourbon-sukuinen perillisensä Navarran kuningas Henrik III nousi Ranskan valtaistuimelle Henrik IV:nä ja perusti Ranskaa hallinneen Bourbonin hallitsijasuvun, jolloin Navarra lopullisesti joutui personaaliunioniin Ranskan kanssa.
Henrikin poika Ranskan Ludvig XIII liitti Navarran Ranskaan muodollisestikin, mutta vielä 1800-luvulla Ranskan hallitsijat käyttivät "Ranskan ja Navarran" kuninkaan arvonimeä. Navarran eteläinen osa, joka muodostaa nykyisin Espanjan autonomisen alueen Navarran, oli jo aiemmin liitetty Espanjaan. Pyreneiden pohjoispuolellakin olevaa Navarran osaa kutsutaan (Ranskan) Navarraksi, mutta alue on osa ranskalaista departementtijärjestelmää eikä hallinnollisesti käytä Navarran nimeä.
Molemmat alueet kuuluvat niin sanottuihin historiallisiin baskialueisiin eli alueisiin, joilla on historiallisesti puhuttu baskin kieltä.
Alue nykyään
Navarrana aikaisemmin tunnettu alue on nykyään osana kahta eri valtiota. Pyreneiden pohjoispuoliset alueet kuuluvat Ranskalle (Pyrénées-Atlantiquesin departementtiin), ja eteläpuoliset alueet Espanjalle (Navarran itsehallintoalueeseen ja maakuntaan). Baskin kieltä puhutaan edelleen suurimmassa osassa aluetta.
Keskinen Rautjärvi
Keskinen Rautjärvi on Kanta-Hämeessä Hämeenlinnassa sijaitseva järvi. Järvi kuuluu Evon retkeilyalueen opetusmetsäalueeseen.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 13,5 hehtaaria ja se on 600 metriä pitkä ja 350 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,8 kilometriä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Kukkian reitin valuma-alueella (35.78), jonka Ekojärven valuma-alueeseen (35.787) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 125,5 metriä mpy.
Taipaleenharju
pienoiskuva|Taipaleenharjun koulupiirin sodissa 1939-1944 kaatuneiden entisten oppilaiden muistomerkki. Taipaleenharju on Pudasjärven kaupungissa valtatien 20 varrella sijaitseva kylä. Kylä sijaitsee Taipaleenlammen, Mustalammen ja Ontamojärven eteläpuolella noin 14 kilometriä Pudasjärven keskustaajamasta Kurenalta lounaaseen, ja noin 70 kilometriä Oulusta itäkoilliseen.
Nimensä kylä on saanut vetotaipaleesta. Vielä 1600-luvulla taipaleen poikki kulki hirsistä rakennettu venetie, joka helpotti siirtymistä vesistöstä toiseen. Kylän maisemaa hallitsevat harjun laella edelleen seisovat kolme vanhaa hirsirakenteista tuulimyllyä.
Taipaleenharjussa oli oma koulu, joka lakkautettiin vuonna 2005. Vanha koulurakennus on nykyisin yksityisomistuksessa.
Tapparan SM-liigakausi 2014–2015
Tapparan SM-liigakausi 2014–2015 on jääkiekkoseura Tapparan 40. kausi jääkiekon SM-liigassa ja 72. kausi Suomen jääkiekon korkeimmalla sarjatasolla. Tappara edellinen kausi päättyi runkosarjassa sijalle kaksi ja lopulta pudotuspelien jälkeen hopeamitaliin. Kyseessä oli Tapparan toinen peräkkäinen hopeamitali.
Edellinen kausi ja ennusteet
Edellinen kausi oli päättynyt Tapparan osalta loppuotteluissa tappioon Oulun Kärpille. Runkosarjassa Tappara oli toinen, saaden 116 pistettä. Kyseessä oli Tapparan yhden kauden piste-ennätys.
Jääkiekkolehden toimittamassa ”Toimittajien liigaveikkauksessa” kiekkotoimittajat ennustivat liigakauden mestaria, runkosarjan sijoituksia ja pelaajakohtaisten tilastojen voittajia. Ainoastaan Helnsingin Sanomien Heikki Miettinen ennakoi Tapparalle mestaruutta. Lisäksi Iltalehden toimittaja ennakoi Tapparalle pronssista mitalia. Helsingin Sanomien Miettinen ennakoi Tapparan voittavan myös runkosarjan. Neljä toimittajaa ennakoi Olli Palolan olevan runkosarjan paras maalintekijä ja kolme toimittajaa ennakoi David Kolomatiksen olevan liigan paras puolustaja.
Jääkiekkolehti listasi ennen kauden alkua liigan 50 paras pelaajaa. Tapparan parhaaksi arvioitiin hyökkääjä Palola, joka oli listalla sijalla neljä. Muita Tapparan pelaajia listalla olivat puolustaja Tuukka Mäntylä (8.), maalivahti Juha Metsola (18.), hyökkääjä Kristian Kuusela (20.). hyökkääjä Pekka Jormakka (23.), hyökkääjä Josh Green (25.), puolustaja Markus Kankaanperä (30.), hyökkääjä Jan-Mikael Järvinen (31.) ja puolustaja Kolomatis (46.).
Pelaajavaihdokset
Tappara menitti maalintekovoimastaan viime kauteen verrattuna 19,1 pronsettia eli lähteneet pelaajat tekivät yhteensä 31 maalia. Viime kauteen verrattuna mikään toinen seura ei menettänyt vähemmän maalintekovoimaansa kuin Tappara. Lähteneistä pelaajista eniten maaleja oli tehnyt Nick Bailen.
Ennen kauden alkua Tapparasta lähti kahdeksan pelaajaa, joista yksi oli maalivahti, kolme puolustajia ja neljä hyökkääjiä. Muihin liigaseuroihin siirtyi kolme pelaajaa. Tapparaan siirtyi ennen kauden alkua maalivahti, kolme puolustajaa ja kolme hyökkääjää. Saapuneista pelaajista kolme tuli Mestiksestä.
Electric Eye
Electric Eye on Judas Priestin vuonna 2003 julkaistu arkistomateriaalia ja promovideoita sisältävä DVD.
Tapparan SM-liigakausi 2014–2015
Talous
Kauteen lähdittäessä Tapparan pelaajabudjetti oli 2,625 miljoonaa euroa. Tapparan pelaajabudjetti oli liigan neljänneksi suurin: suuremmalla pelaajabudjetilla kauteen lähtivät vain Oulun Kärpät, HIFK ja Rauman Lukko. Pelaajien palkat mukaan luettuna Tapparan kulubudjetti oli 6 900 000 euroa, mikä oli liigan viidenneksi suurin. Kaikkien SM-liigaseurojen yhteinen kulubudjetti oli 89 000 000 euroa.
Electric Eye
Sisältö
Promovideot:
Tapparan SM-liigakausi 2014–2015
Talous
Tapparan tulobudjetti oli 6,95 miljoonaa euroa. Tämä oli liigan kuudenneksi suurin tulobudjetti. Markkinointitulot toivat Tapparalle 3,2 miljoonaa euroa, pääsylipputulot 1,7 miljoonaa ja muut tulot 2,05 miljoonaa euroa. Kaikki tulot olivat muihin seuroihin verrattuna hieman keskiarvoa korkeammat.
Electric Eye
Sisältö
Konserttitaltiointi:
Tapparan SM-liigakausi 2014–2015
Talous
Tapparan tulostavoite oli 50 000 euroa. Huonompaan tulokseen pyrki ainoastaan Porin Ässät sekä nollatulokseen pyrkivät HIFK, JYP, Lukko ja Turun Palloseura. Liigaseurojen tulostavoite oli yhteensä lähes 1,5 miljoonaa euroa.
Tero Saarinen
Tero Kalevi Saarinen (s. 7. syyskuuta 1964 Pori) on suomalainen tanssitaiteilija ja koreografi sekä Tero Saarinen Companyn taiteellinen johtaja. Saarinen on yksi tunnetuimmista suomalaisista tanssitaiteilijoista, ja hän on tehnyt merkittävän kansainvälisen uran sekä tanssijana että koreografina.
Saarinen aloitti uransa vuonna 1985 Suomen Kansallisbaletissa. Pariisin kansainvälisen tanssikilpailun nykytanssisarjan voitto vuonna 1988 oli lähtölaukaus Saarisen pitkään jatkuneelle kansainväliselle soolotanssijan uralle. Saarinen irtisanoutui Kansallisbaletista vuonna 1992 ja lähti hakemaan vaikutteita Keski-Euroopasta ja Japanista, jossa hän opiskeli perinteisiä tansseja ja butōa vuosina 1992–1993.
Electric Eye
Sisältö
Priest...Live! konserttitaltiointi vuodelta 1986
Tero Saarinen
Koreografina Saarinen tunnetaan omaperäisestä, tasapainolla ja epätasapainolla leikittelevästä liikekielestä, joka yhdistää vaikutteita butōsta ja kamppailulajeista aina balettiin ja nykytanssiin. Hänen liikekieltään on kuvattu orgaaniseksi ja omaperäiseksi, sekoitukseksi groteskiutta ja kauneutta sekä ”kuin butōksi siivillä”. Saarinen on saanut lukuisia tunnustuksia taiteellisesta työstään, muun muassa Suomi-palkinnon ja Pro Finlandia -mitalin.
Varhaiset vuodet
Saarinen harrasti lapsena monia urheilulajeja, muun muassa jääkiekkoa, jalkapalloa, hiihtoa ja telinevoimistelua. Yläasteikäisenä hän innostui kuvataiteista, ja muut harrastukset saivat jäädä, kunnes Poriin tuli tanssikoulu ja Saarisen isä ehdotti jazztanssin aloittamista. Kiinnostus kuvataiteeseen näkyy yhä Saarisen koreografioissa, ja hän kokee näyttämön maalarinkankaanaan.
Aloittaessaan tanssitunnit Porissa Saarinen oli 16-vuotias. Into tanssiin syttyi nopeasti, ja tanssinopettaja Liisa Nojonen lähetti Saarisen koetansseihin Helsinkiin Suomen Kansallisoopperan balettikouluun. Saarinen pääsi balettikouluun 17-vuotiaana vuonna 1982. Hän oli tanssinut runsaan vuoden aloittaessaan balettikoulun, jonka muut oppilaat olivat 12-vuotiaita.
Uran alku Suomessa
Kansallisoopperan balettikoulussa Saarinen opiskeli vuosina 1982–1986. Vuonna 1985 hänet kiinnitettiin Kansallisbaletin tanssijaksi. Hän alkoi pian saada soolotanssijan rooleja ja nousi Kansallisbaletissa yhdeksi yleisösuosikiksi Tommi Kitin rinnalle.
Vuonna 1988 Saarinen voitti Pariisin kansainvälisen Concours international de danse -tanssikilpailun nykytanssisarjan Jorma Uotisen koreografialla B12. Arvostetun kilpailun voitto saattoi Saarisen tanssitaiteilijan uran nousuun paitsi Suomessa, myös kansainvälisesti.
Kansainvälisen uran käynnistyminen
Pariisin kilpailuvoiton jälkeen Saarinen kiersi sooloesiintyjänä ympäri maailmaa. Jorma Uotisen sooloteoksen B12 ohella Saarinen sai tulkittavakseen Murray Louisin sooloteoksen Déja Vu.
Menestyksen myötä Saarisen oli yhä vaikeampaa tyytyä klassisen baletin tarjoamiin miesrooleihin ja mahdollisuuksiin tanssijana. Irtiotto tapahtui sooloteoksen Takana (1992) myötä, joka oli taakse jättämisen ja uuden alkamisen julistus. Prosessi johti ensin yhden näytäntökauden välivuoteen ja lopulta irtisanoutumiseen Kansallisbaletin eläkevirasta vuonna 1993.
Ensin Saarinen suuntasi kahdeksi kuukaudeksi Nepaliin, jossa hän matkusteli ja opiskeli nepalilaista tanssia Kathmandussa Kala-mandapa-instituutissa Rajendra Shestran johdolla. Syksyllä 1992 kiinnostus japanilaisen taiteen niukkaan ilmaisuun vei Saarisen Tokioon Japaniin opiskelemaan eri tanssilajeja. Perinteistä japanilaista kabuki-teatteria Saarinen opiskeli Tokion maineikkaassa Fujima Schoolissa, jossa hän erikoistui onnagata- eli naisrooleihin. Kabukikouluihin ei yleensä oteta ulkomaalaisia, mutta Saarinen sai erikoisluvan opettajaltaan Yoko Fujimalta annettuaan näytteen taidoistaan. Alitajunnasta kumpuavaa, Japanissa maailmansotien jälkeen syntynyttä butō-tanssia Saarinen opiskeli suuren japanilaisen butōtaiteilijan Kazuo Ōnon johdolla tämän kotona Yokohamassa. Japanissa Saarinen harjoitti myös aikidoa.
Kazuo Ōnon ja muiden Aasiasta saamiensa vaikutteiden ohella Saarinen mainitsee usein itselleen tärkeinä taiteellisina esikuvina Carolyn Carlsonin ja Jorma Uotisen.
Ura freelancerina
Palattuaan Suomeen vuonna 1993 Saarinen aloitti työskentelyn freelancerina. Suurin osa ajasta meni eri tanssiryhmien kiertueilla, muun muassa Saksassa, Italiassa ja Yhdysvalloissa Daniel Ezralow’n seurueessa sekä ohjaaja Johann Kresnikin menestyksekkäässä Francis Bacon -tuotannossa yhdessä Ismael Ivon ja Mara Borban kanssa. Freelancer-tanssijana Saarinen esiintyi muotisuunnittelija Issey Miyaken muotinäytöksissä Pariisissa vuosina 1993–1995. Teatro Communale di Firenzessa Italiassa Saarinen vieraili soolotanssijana Aida-produktiossa vuonna 1994. Produktion kapellimestarina toimi Zubin Mehta, ja se kiersi Italiassa sekä Japanissa.
Electric Eye
Sisältö
BBC-esiintymiset:
Mecklenburg
thumb|350px|Mecklenburgin kartta vuodelta 1905 Mecklenburg oli saksalainen ruhtinaskunta, joka jakautui vuonna 1621 Mecklenburg-Schweriniin ja Mecklenburg-Güstrowiin. Güstrowista osa siirtyi Mecklenburg-Schwerinin herttualle 1701 ja jäljelle jäänestä osasta tuli Mecklenburg-Strelitz. Mecklenburg-Schwerinin herttuakunta ja Mecklenburg-Strelitz korotettiin suuriruhtinaskunniksi 1815.
Tero Saarinen
Ura freelancerina
Freelancer-uransa aikana Saarinen teki koreografioita useille tanssiryhmille. Saarisen ensimmäinen koreografia Aasiasta paluun jälkeen oli Suomen Kansallisoopperassa 6. toukokuuta 1993 ensi-iltansa saanut Vajonneet. Tamperelaiselle Tanssiteatteri MD Mobita Danscolle syksyllä 1993 tehty Hurmaa 1 käynnisti puolestaan Saarisen edelleen jatkuvan kiinteän yhteistyön valosuunnittelija Mikki Kuntun kanssa. Vuoden 1994 Kuopio Tanssii ja Soi -festivaalilla sai ensi-iltansa festivaalin tilausteos Wanha, jonka Saarinen teki itselleen ja Kenneth Kvarnströmille. Saarinen koreografioi myös teokset Lifewheel (1994) P.D.C. Pori Dance Companylle sekä teokset Lelulaatikko (1995) Tampere-talolle ja Sirkus Bohemia (1995) Kuopion Tanssii ja Soi -festivaaleille.
Mecklenburg
Weimarin tasavallassa 1918–1933 entiset suuriruhtinaskunnat jatkoivat vapaavaltioina, kunnes kansallissosialistinen hallitus yhdisti osat yhdeksi Mecklenburgiksi. Neuvostoliiton miehitettyä alueen siihen yhdistettiin vielä Etu-Pommerikin, jolloin sitä kutsuttiin Mecklenburg-Etu-Pommeriksi (vuonna 1947 nimi tosin vaihtui taas Mecklenburgiksi).
Tero Saarinen
Ura freelancerina
Wanha avasi Saariselle tien kansainväliselle koreografin-uralle: sen nähtyään Ohad Naharin tilasi Saariselta kantaesityksen Flock johtamalleen Batsheva Dance Companylle Israeliin. Teoksen ensi-ilta oli jouluna 1994 Tel Avivissa.
Tapparan SM-liigakausi 2014–2015
Talous
Tapparalla ei ollut kauteen lähtiessä pitkäaikaista velkaa.
Mecklenburg
Kun Saksan demokraattinen tasavallan osat yhdistettiin Saksan liittotasavaltaan, muodostettiin uudelleen Mecklenburg-Etu-Pommeri, josta tuli yksi Saksan liittotasavallan osavaltioista.
Tero Saarinen
Tero Saarinen Company
Saarinen halusi tehdä pysyvämmin töitä samat arvot jakavien innostuneiden taiteilijoiden kanssa. Syksyllä 1995 hän kokosi oman tanssiryhmän nimellä Tero Saarinen & Company Toothpick. Perustajajäseniä olivat Saarisen ohella hänen tanssijakollegansa Henrikki Heikkilä Suomen Kansallisbaletista, Batsheva Dance Companysta Israelista löytynyt tanssija Yuval Pick sekä valosuunnittelija Mikki Kunttu. Company Toothpick nimettiin humoristisesti Saarisen synnyinkaupungin Porin tulitikkutehtaan muistoksi.
Ryhmän ensimmäinen teos Westward Ho! sai ensi-iltansa Tukholman Dansens Husissa 18. helmikuuta 1996. Teos sai kutsun Lontoon The Place -teatterissa järjestettyyn ensimmäiseen Aerowaves-katselmukseen vuonna 1997, jota seurasi Saarisen kansainvälinen läpimurto koreografina. Ryhmä alkoi saada esiintymiskutsuja ympäri Eurooppaa.
Vuonna 2000 Company Toothpick sai toimitilat Aleksanterin teatterista ja seuraavana vuonna ensimmäisen kokopäiväisen työntekijän, ryhmän nykyisen toiminnanjohtajan Iiris Aution aloittaessa Saarisen managerina ja ryhmän tuottajana. Vuonna 2002 ryhmän nimi muutettiin Tero Saarinen Companyksi, ja vuonna 2004 se pääsi teatteri- ja orkesterilain piiriin ja alkoi saada toimintarahoitusta sekä valtiolta että Helsingin kaupungilta.
Nykyisin Tero Saarinen Company luetaan yhdeksi suomalaisen kulttuuriviennin merkittävimmistä toimijoista. Ryhmän teokset on toteutettu kansainvälisinä yhteistuotantoina, ja monet niistä kuuluvat Saarisen avainteoksiin. Saarisen omaperäiseksi sanotun koreografisen kädenjäljen ja persoonallisten esiintyjien lisäksi teoksille on ominaista viimeistelty visuaalisuus, jossa valosuunnittelija Mikki Kuntun panos on keskeinen. Useissa teoksissa on mukana elävä musiikki. Ryhmä on esiintynyt lähes 40 maassa, ja sen toimintaan on alusta asti kuulunut myös kansainvälinen opetustoiminta.
Kaikkiaan Saarinen on tehnyt vuoden 2018 huhtikuuhun mennessä 46 kantaesitystä, osan muille tanssiryhmille. Saarisen töitä ovat esittäneet ohjelmistoissaan muun muassa hollantilainen Nederlands Dans Theater (NDT1), ranskalaiset Lyonin, Marseillen sekä Lorrainen baletit, portugalilainen Ballet Gulbenkian, israelilainen Batsheva Dance Company, ruotsalainen Göteborgin oopperan baletti sekä Suomen Kansallisbaletti.
Koreografioiden laatimisen ohella Saarinen on jatkanut edelleen myös kansainvälistä soolouraansa. Hän on esittänyt sooloteostaan Hunt yli 170 kertaa yli 30 maassa, ja se on saanut osakseen paljon kiittäviä arvioita kansainvälisessä mediassa. Soolouran yksi huipennus oli myös Carolyn Carlsonin päätös siirtää Saariselle kuuluisa koko illan sooloteoksensa Blue Lady (1983). Uudelleentulkinta Blue Lady (Revisited) sai ensi-iltansa Lyonin tanssibiennaalissa vuonna 2008 ja myös se on ollut kansainvälinen menestys.
Liiketekniikka
Koreografina Saarinen tunnetaan todellisuutta runollisesti ilmentävänä tekijänä, joka on pystynyt uudistamaan tanssin liikekieltä ja synnyttämään oman helposti tunnustettavan orgaanisen ja ”rujonkauniin” tyylinsä. Saarisen liikekieli perustuu hänen kehittämäänsä liiketekniikkaan, joka on saanut vaikutteita niin butōsta, baletista, nykytanssista kuin taistelulajeistakin. Hänen ilmaisussaan korostuu myös aasialaisessa tanssitraditioissa tärkeä silmien ja käsien käyttö.
Saarisen liikekielen tekniikkaopetus keskittyy tanssijan kaikkien aistien herättämiseen ja kokonaisvaltaisen valppauden löytämiseen, hermojen ääripäiden aktivoimiseen sekä kehon painon tunnistamiseen ja käyttöön. Tavoitteena on maksimoida tanssijan kyky liikkua oman tasapainonsa äärirajoilla. Pedagogiikassa korostetaan liikkeen sisäistämistä ja tanssijan omakohtaista tulkintaa, joita avustetaan muun muassa mielikuvaharjoitteiden kautta.
Saarisen liiketekniikan kansainvälisestä opetustoiminnasta ja sen kehittämisestä vastaa Tero Saarinen Companyssa hänen itsensä ohella myös tanssijana ja koreografin assistenttina toimiva David Scarantino.
Tunnetuimpia teoksia
Saarinen on luonut koreografian kaikkiaan 46 kantaesitykseen, joista 17 omalle ryhmälleen (huhtikuu 2018).
Tero Saarinen Companyn tuottamia avainteoksia ovat läpimurtoteos Westward Ho! (1996), Stravinsky-teokset Petrushka (2001) ja Hunt (2002), Shakers-vaikutteinen Borrowed Light (2004), Esa-Pekka Salosen musiikkiin pohjautuva Morphed (2014) sekä yhteistyössä Suomen Kansallisoopperan ja baletin kanssa toteutettu suurtuotanto Kullervo (2015).
Kansainvälistä huomiota on kerännyt erityisesti soolo Hunt (2002). Yhteistyössä multimediataiteilija Marita Liulian kanssa tehty teos on kerännyt kriitikoilta kiitosta omaperäisenä ja vaikuttavana teoksena. Saarinen on esittänyt teosta vuoden 2013 loppuun mennessä 174 kertaa, 83 kaupungissa, 32 maassa, Aasiassa, Afrikassa, Etelä- ja Pohjois-Amerikassa sekä Euroopassa, ja se on nostettu yhdeksi merkittävimmistä Stravinskyn Kevätuhriin tehdyistä koreografeista. Saarinen lopetti teoksen tanssimisen Kevätuhrin juhlavuonna 2013.
Myös teoksen Borrowed Light kiertueet Euroopassa, Oseaniassa ja Pohjois-Amerikassa ovat saaneet kansainvälisessä mediassa osakseen paljon myönteistä huomiota. Teos nostettiin muun muassa yhdeksi vuosikymmenen merkittävimmistä tanssiteoksista Yhdysvalloissa.
Saarisen muille ryhmille tekemistä ryhmäteoksista tunnetuimpia ovat Lyonin oopperan baletin kantaesittämä Gaspard (1999), Göteborgin baletin tilausteos Transfigured Night (2000) sekä Lorrainen baletin ja Nancyn oopperan tilaama suurteos Mariage (2007), joka vahvisti entisestään Saarisen mainetta yhtenä oman aikamme merkittävimmistä Stravinsky-tulkeista maailmassa.
Yhteistyökumppanit
Saarinen pyrkii teoksissaan kokonaistaideteosmaisuuteen: koreografian ja tulkinnan ohella myös musiikki ja visuaalisuus ovat teoksissa keskeisessä asemassa. Saarisen luottokumppaneihin kuuluvat valaistussuunnittelija Mikki Kunttu ja pukusuunnittelija Erika Turunen.
Saarinen käyttää monissa teoksissaan elävää musiikkia. Hänen musiikillisia yhteistyökumppaneitaan ovat Esa-Pekka Salonen, The Boston Camerata, Ensemble InterContemporain, harmonikkaduo James Crabb ja Geir Draugsvoll, Kamariorkesteri Avanti!, Jarmo Saari ja Kimmo Pohjonen.
Saarinen on tehnyt osan kantaesityksistään muille tanssiryhmille. Saarisen töitä ohjelmistoissaan ovat esittäneet muun muassa hollantilainen Nederlands Dans Theater (NDT1), ranskalaiset Lyonin, Marseillen sekä Lorrainen baletit, portugalilainen Ballet Gulbenkian, israelilainen Batsheva Dance Company, ruotsalainen Göteborgin Oopperan baletti sekä Suomen Kansallisbaletti.
Apurahat ja palkinnot
Saarinen on saanut runsaasti tunnustuksia taiteellisesta työstään. Vuonna 2001 hänet palkittiin Suomi-palkinnolla ja vuonna 2005 Pro Finlandia-mitalilla. Vuonna 2008 Saarinen sai saavutuksistaan taiteilijana Suomen Kulttuurirahaston palkinnon. Ulkomaisia huomionosoituksia on ollut muun muassa parhaan miesesiintyjän kansainvälinen Movimentos-tanssipalkinto sekä Ranskan valtion myöntämä Chevalier del’ordre des arts et des lettres -arvonimi vuonna 2004.
Valtion puolivuotisen taiteilija-apurahan Saarinen sai vuonna 1987, valtion kolmivuotisen taiteilija-apurahan 1996 ja valtion viisivuotisen taiteilija-apurahan 1999 ja 2004. Koreografinuransa alussa hän sai myös lukuisia muita apurahoja, muun muassa Väinö Tannerin säätiöltä, Antti ja Jenni Wihurin säätiöltä ja Suomen Kulttuurirahastolta.
Derby Business Park
Derby Business Parkin omistaa ruotsalainen kiinteistösijoitusrahasto Niam. Yrityspuisto sijaitsee osoitteessa Tarvonsalmenkatu 13–19.
Derby Business Parkin Hiitti-toimitalo voitti Suomen viihtyisin ja energiatehokkain toimitila 2014 -kilpailun.
Half-Life 2: Deathmatch
Half-Life 2: Deathmatch (lyhennettynä HL2:DM tai HL2DM) on Valve Corporationin kehittämä ja vuonna 2004 julkaisema ensimmäisen persoonan ammuntapeli. Kyseessä on Half-Life 2:n virallinen moninpeli joka ei tarvitse toimiakseen emopeliä. Peli on ladattavissa Steam-palvelusta tai ostettavissa Counter-Strike: Sourcen hyllyversion mukana. Samaan pakettiin kuuluu myös Day of Defeat: Source.
Pelaaminen
thumb|left|300px|Kuvankaappaus pelistä. Kuvassa pelaaja ampuu [[propaanitankin käyttäen hyväksi painovoima-asetta.]]
Fritz Egli
pienoiskuva|200px|Egli-Vincent (1969) Fritz Walter Egli (s. 30. kesäkuuta 1937 Zürich) on uransa päättänyt sveitsiläinen ratamoottoripyöräilijä ja moottoripyörien suunnittelija. Hän alkoi valmistaa moottoripyöriä vuonna 1965 nimellä Egli Motorcycles. Yrityksen tunnetuin tuote lienee Egli Vincent, jota valmistettiin noin 100 kappaletta vuodesta 1967 vuoteen 1972. Vuonna 1970 esiteltiin kuuluisa Egli Kawasaki MRD1 ja vuonna 1975 perustettiin Egli Motorradtechnik AG. Fritz Egli myi yrityksensä osakkeet vuonna 2015.
Half-Life 2: Deathmatch
Pelaaminen
Kyseessä on joukkuepohjainen ensimmäisen persoonan ammuntapeli. Peliä pelataan tietyn pituisissa erissä. Pelissä vastakkain taistelevat Combine-niminen, Maapallon valloittanut imperiumi ja sitä vastustava vastarintaliike.
Ensimmäisessä pelimuodossa pääpiirteisenä tavoitteena on tappaa muita pelaajia mahdollisimman paljon ennen aikarajan umpeutumista. Mikäli tappaa vahingossa itsensä, menettää pisteitä. Pelaaja syntyy sorkkaraudan ja painovoima-aseen kanssa, muut aseet täytyy etsiä sotatantereelta. Nämä aseet koostuvat pääosin tuliaseista, tosin saatavila on myös scifi-tyyppisiä aseita.
Team Deathmatchissa vastarintaliike ja Combine taistelevat muodollisesti erilaisten alueiden hallinnasta, tosin kyseessä on vain edellä mainittu tiimeillä. Säännöt ovat lähestulkoon samat, mutta joitakin eroavaisuuksia on: esimerkiksi tiimiläisten vahingoittaminen on mahdollista ja sitä tehdessä menettää pisteitä.
Lisäksi saatavilla on useita yhteisön jäsenien luomia karttoja, pelimuotoja sekä aseita. Tämä sisältö voi poiketa huomattavasti virallisesta vastaavasta.
Kehitys
Kun Half-Life 2 julkaistiin, kriitikot valittelivat moninpelin puutetta. Kaksi viikkoa Half-Life 2:n julkaisun jälkeen Valve julkaisi HL2: Deathmatchin Steam-palvelussaan. Peli julkaistiin myös Source SDK -ohjelman kanssa. Tällöin pelaajat voivat luoda omaa sisältöä, kuten karttoja, hahmoja sekä aseita peliin.
Syyskuussa 2010 HL2DM julkaistiin OS X -alustalle. Kaksi vuotta myöhemmin, maaliskuussa 2013 peli julkaistiin Linuxille.
Vastaanotto
Peli on saanut yleisesti hyvän vastaanoton, ja erityisesti painovoima-aseen kekseliästä käyttöä moninpelissä arvostettiin. Pientä kritiikkiä tuli pienestä lagisuudesta pelin ilmestyessä, tosin GameSpy ilmoitti että tämä oli poistettu pian.
Särkijärvi (Hämeenlinna, Evo)
Särkijärvi on Kanta-Hämeessä Hämeenlinnassa sijaitseva järvi. Järvi kuuluu Evon retkeilyalueen opetusmetsäalueeseen.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 1,3 hehtaaria ja se on 200 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 450 metriä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Kukkian reitin valuma-alueella (35.78), jonka Ekojärven valuma-alueeseen (35.787) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 126 metriä mpy.
Hedda Liukkala
pienoiskuva|Hedda Liukkala esiintyy Oodi-kirjaston edessä Helsingissä 2020. Hedda Katariina Liukkala (s. 11. marraskuuta 1990 Hämeenlinna) on suomalainen nykysirkus- ja performanssitaiteilija. Hän on esiintynyt lukuisissa teoksissa ja tapahtumissa sekä Suomessa että ulkomailla. Liukkalan pääasiallinen työskentelyväline on cyr-rengas.
Liukkala on valmistunut teatteri-ilmaisun ohjaajaksi Turun taideakatemiasta vuonna 2015, ja sirkusartistiksi (kandidaatin tutkinto) École supérieure des arts du cirque-koulusta vuonna 2017.
Liukkala on tunnettu muun muassa monitaideryhmä Recover Laboratoryn teoksista, omista sooloteoksistaan, elokuvista, sekä kansainvälisenä burleskitaiteilijana. Hän toimii Berliinin sirkusfestivaalien lavamanagerina, sekä sosiaalisen median vastaavana. Liukkala on esiintynyt myös suomalaisen videotaiteilija Eija-Liisa Ahtilan Studies on the Ecology of Drama 1 -teoksessa.
David Donato
David Donato (21. maaliskuuta 1954 – 2. helmikuuta 2021) oli yhdysvaltalainen laulaja. Hänet oli Black Sabbathin laulajaehdokas ja White Tiger -yhtyeen perustaja. Hän teki myös mallintöitä.
David Donato liittyi Black Sabbathiin kesällä 1984 ja vaikutti yhtyeessä noin puoli vuotta. Tänä aikana yhtye levytti useita demoja, ja tästä kokoonpanosta tehtiin juttu Kerrang-lehteen. Lehtijuttua on vuosien aikana pidetty virheellisesti syynä Donaton erottamiseen yhtyeestä, mutta todellisuudessa Tony Iommi hajotti Black Sabbathin vuoden 1984 lopussa Geezer Butlerin lähdettyä ja siirryttyä soolouralle.
Tämän jälkeen Donato lauloi jonkin aikaa Geezer Butlerin sooloprojektissa jonka jälkeen hän perusti Kiss-yhtyeestä tutun kitaristi Mark St. Johnin kanssa White Tiger -yhtyeen, joka julkaisi yhden heikosti menestyneen albumin.
Earle Nelson
Earle Nelson (1897 – 13. tammikuuta 1928) oli yhdysvaltalainen sarjamurhaaja ja seksuaalirikollinen. Hän joutui laitokseen lapsen hyväksikäytöstä vuonna 1918. Sittemmin hänet julistettiin mielenvikaiseksi.
David Donato
Ennen kuolemaansa Donato lauleskeli silloin tällöin klubeilla ja rakenteli moottoripyöriä.
Earle Nelson
Nelson raiskasi ja kuristi 63-vuotiaan naisen kotonaan 20. helmikuuta 1926. Sen jälkeen hän kierteli ympäri Yhdysvaltoja vuokraten huoneita, joissa raiskasi ja kuristi vuokraemännät. Nelson lähti vuonna 1927 Kanadaan, jossa hän murhasi 14-vuotiaan tytön asunnossaan. Hän jäi pian kiinni viiden kilometrin päästä Yhdysvaltain rajaa ja oikeudenkäynnissä 14. marraskuuta 1927 hänet tuomittiin kuolemaan.
UEFA Super Cup 2011
UEFA Super Cup 2011 oli järjestykseltään 36. UEFA Super Cup. Se pelattiin Monacon Stade Louis II -stadionilla 26. elokuuta 2011. Siinä pelasivat Mestarien liigan 2010–2011 voittaja Barcelona ja Eurooppa-liigan 2010–2011 voittaja Porto. Barcelona voitti ottelun ja seurahistoriansa neljännen Super Cupin maalein 2–0.
Earle Nelson
Nelson sanoi oikeudenkäynnissään: ”En ole ikinä tehnyt murhaa, en ikinä, en ikinä, en ikinä.” Hänet hirtettiin Kanadassa 13. tammikuuta 1928.
Badlands (I Walk the Linen albumi)
Badlands on I Walk the Linen helmikuussa 2004 julkaistu esikoisalbumi. Albumista on kolme versiota: cd, vinyyli ja kuvavinyyli.
Vaaliruhtinaan linna (Koblenz)
thumb|300px|Vaaliruhtinaallinen linna Koblenzissa. Vaaliruhtinaan linna on linna saksalaisessa Koblenzin kaupungissa. Linna toimi Trierin viimeisen vaaliruhtinaan ja arkkipiispan Clemens Wenzeslausin residenssinä. Myöhemmin linnassa on asunut puolisonsa kanssa Preussin kruununprinssi Vilhelm ollessaan Reinin ja Westfalenin sotilaskuvernöörinä. Myöhemmin hänestä tuli keisari Vilhelm I. Nykyisin linnassa on valtion virastoja.
Vaaliruhtinas Wenzeslaus käynnisti linnan rakennustyöt melko pian sen jälkeen, kun hän oli noussut asemaansa vuonna 1777. Ne saatiin päätökseen vuonna 1793. Sisätilat eivät kuitenkaan olleet vielä ehtineet valmistua, kun ranskalaiset vallankumousjoukot karkottivat Wenzeslausin vuonna 1794. Linnan kalusteet ja koristeet myytiin pois vuonna 1799. Vuosina 1842–1845 sisätilojen uuden ulkonäön suunnittelivat arkkitehdit Friedrich August Stüler ja Johann Claudius von Lassaulx.
Toisessa maailmansodassa vuonna 1944 linna vaurioitui merkittävästi. Vuosina 1950–1951 se jälleenrakennettiin, mutta interiööri muutamaa edustuksellista huonetta lukuun ottamatta ei saanut takaisin entistä ilmettään, vaan uuden, modernin ilmeen. Vuodesta 2002 lähtien on Koblenzin vaaliruhtinaallinen linna ollut osa Unescon maailmanperintökohdetta Keski-Reinin laakson yläosa.
Aiheesta muualla
50.35528°N, 7.60111°W
Nicholas Ludford
Nicholas Ludford (n. 1485 – 4. toukokuuta 1557 ) oli brittiläinen säveltäjä. Hänet tunnetaan etenkin 1500-luvun kuorokirjoissa säilyneistä juhlamessuistaan.
Ludford syntyi todennäköisesti Lontoossa, mutta tietoa hänen mahdollisesta koulutuksestaan ei ole säilynyt. Säilyneissä dokumenteissa varhaisin maininta hänestä on vuodelta 1521. Ludford toimi St Stephen's -kirkon kuoromestarina ja suntiona Westminsterissä. Hän oli harras katolilainen eikä monista muista aikansa säveltäjistä poiketen säveltänyt uskonpuhdistuksen jälkeen Englannin kirkolle. Kuolemansa jälkeen Ludford vaipui unohduksiin, kunnes hänen sävellystensä kokoelma julkaistiin vuonna 1963. Hänen teoksistaan ensimmäisen levytyksen teki The Cardinall's Musick vuonna 1993.
Ludfordin ensimmäinen vaimo Anne haudattiin 9. joulukuuta 1552, mutta Ludford meni 21. toukokuuta 1554 uusiin naimisiin Helen Thomasin kanssa. Ludford haudattiin Pyhän Margaretin kirkkoon vuonna 1557.
Filosofia: Johdatus peruskysymyksiin
Filosofia: Johdatus peruskysymyksiin on Pentti Määttäsen kirja vuodelta 1995. Sen on julkaissut Gaudeamus.
Roman Hamrlík
Roman Hamrlík (s. 12. huhtikuuta 1974 Zlín, Tšekkoslovakia) on tšekkiläinen ammattilaisuransa päättänyt jääkiekkoilija. Hän oli puolustaja, jonka suurimpana vahvuutena pidettiin kiekollista peliä etenkin ylivoimalla.
Hamrlík pelasi Naganon olympialaisissa 1998 olympiakultaa voittaneessa Tšekin joukkueessa.
Ura
Tampa Bay Lightning varasi Hamrlikin koko varaustilaisuuden ensimmäisenä pelaajana vuonna 1992. Hamrlik pelasi Tampassa yhteensä kuusi kautta ennen siirtymistään Edmonton Oilersiin, jossa hän pelasi kolme kautta. Edmonton-pestin jälkeen Hamrlik pelasi NHL:n työsulkuun asti New York Islandersissa. Työsulun aikana hän pelasi Tšekin Extraligassa HC Zlinin riveissä. Työsulun jälkeen Hamrlik teki kaksivuotisen sopimuksen Calgary Flamesin kanssa. 2. heinäkuuta 2007 Hamrlik teki nelivuotisen 22 miljoonan dollarin arvoisen sopimuksen Montreal Canadiensin kanssa. Heinäkuussa 2011 hän siirtyi Washington Capitalsiin, jota edusti maaliskuuhun 2013 asti, jolloin siirtyi New York Rangersiin. Hamrlikin uran parhaat pisteet syntyivät Tampa Bay Lightningissa kaudella 1995–1996, kun hän merkkautti tilastoihin 16 maalia ja 49 syöttöpistettä 82 runkosarjaottelussa.
Vääräkosken kartonkitehdas
180px|right Vääräkosken kartonkitehdas ja puuhiomo oli vuosina 1901–1998 toiminut, Ähtärin Peränteen kylässä, Vääräkosken rannalla sijaitseva, erikoiskartonkeja tuottanut tehdas. Tehtaan viimeinen omistaja oli Vääräkosken Pahvi Oy. Aiemmin tehdas toimi nimillä G. A. Lönnqvist, G. A. Lönnqvistin perilliset – G. A. Lönnqvist arvingar ja Vääräkoski Oy.
Historia
Vääräkosken tehtaan perusti vuonna 1897 tamperelainen kauppias ja sahanomistaja, insinööri Gustaf A. Lönnqvist. Vaasan läänin kuvernöörin virasto myönsi 3. elokuuta 1898 Ylä-Vääräkoskeen luvan vesivoimalla käyvälle puuhiomolle. Myöhemmin laitos muutettiin osittain sähköntuotantoon soveltuvaksi.
Tehdas käynnistyi vuonna 1901. Tehtaalla valmistettiin hioketta ja kartonkia perinteisin menetelmin ja laittein lokakuuhun 1998 asti, jolloin yritys meni konkurssiin. Tehtaan tuotteita olivat valkoinen ja ruskea pahvi. Ruskeaa pahvia valmistettiin pääartikkelina toiminnan loppumiseen saakka. 1960-luvulle saakka tehtaalla valmistettiin lähinnä ohutta ja paksua pinkopahvia. Tehtaan muita artikkeleita olivat muun muassa Klubi-askeihin käytetty pahvi ja leivoslaatikot. Viimeisinä vuosikymmeninä keskityttiin paksun ruskean pahvin valmistukseen. Erivahvuista ruskeaa pahvia valmistettiin käytettäväksi lähinnä olutlasien ja kolpakkojen alusiin. Jonkin verran tuotettiin myös pullonkorkkien tiivistepahvia ja julisteiden taustapahvia.
Vuonna 1963 tehtaalla oli 54 työntekijää, vuonna 1978 yli 60, 1980-luvun lopulla 38 ja viimeisinä vuosina 14. Tehtaan työntekijöitä edusti Paperiliiton Vääräkosken osasto n:o 9 r.y. Pääluottamusmiehenä toimi kunnallisneuvos Veikko Sipilä vuosina 1951–1993.
Tehtaan koneet
Vääräkosken tehtaassa on yksi kartonkikone ja tehtaan hiomossa kolme hiomakonetta.
Kartonkikone
Vääräkosken kartonkikone on arvioitu vuonna 1889 valmistetuksi. Kone asennettiin paikalleen vuonna 1901 ja se on Suomen neljäs jatkuvatoiminen kartonkikone. H. Füllnerin konepajassa Warmbrunnissa Saksassa valmistetun koneen alkuosa eli märkäpää on säilynyt alkuperäisenä.
Kartonkikoneessa tapahtui sylinterin räjähdys vuonna 1991, minkä seurauksena tehdasrakennuksen seinä vaurioitui. Korjausten yhteydessä seinä uusittiin entisestä poikkeavaksi ja tilalle hankittiin kuivaussylinterit käytettyinä Pyhtään Stockforsin puuhiomosta. Alun perin kuivaussylinteriryhmä on ollut Kaukaan tehtaalla selluloosan kuivauskoneessa. Koneeseen on hankittu varaosia myös vuonna 1990 suljetusta Inkeroisten kartonkitehtaan kartonkikone KK3:sta, joka oli myös Füllnerin konepajan valmistetta vuodelta 1916.
Hiomakoneet
Hiomossa olevat kolme hiomokonetta ovat suomalaisen Tampellan valmistamia vesipainesyöttöisiä kuumahiomakoneita. Koneet on valmistettu 1940-luvulla. Koneista kaksi on sähkötoimisia ja yksi vesivoimalla toimiva.
Höyryvoima-asema
Tehtaalla on ollut myös höyryvoima-asema, jossa on poltettu kiinteää polttoainetta ja myöhemmin öljyä. Voima-asema oli kaksiosainen: vanha voima-asema sekä uusi 1980-luvulla rakennettu kuorenpolttolaitos.
Muut koneet
Tehtaassa on myös muiden valmistajien koneita, kuten:
Tehtaan suojelu
Entisen Vääräkosken Pahvi Oy:n tehdasaluetta suojelee Etelä-Pohjanmaan elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskus rakennussuojelulain perusteella. Suojelupäätös kattaa Vääräkosken puuhiomon ja kartonkitehtaan. Suojeltuun kokonaisuuteen sisältyvät rakennusten ohella myös tehtaan kiinteät koneet ja laitteet sekä samaan kokonaisuuteen kuuluva Koskienergia Oy:n omistama vesivoimalaitos. Rakennussuojelupäätöksessä on suojeltu tehdasalue, kartonkitehdas ja kartonkikone, hiomo ja kolme hiomakonetta, hiomakoneita käyttävä turbiinikoneisto, koneasemarakennus ja muuntamo, voimakanava ja pato, korjauspaja, verstas rullaleikkureineen, vanha konttori, uusi konttori, entinen tehtaanjohtajan asuinrakennus sekä Ala-Vääräkosken voimalaitos laitteistoineen.
Kilpailijat
Vääräkosken kilpailijoita olivat erityisesti Enso Gutzeitin (sittemmin Stora Enso, nyk. Pankaboard) Pankakosken kartonkitehdas Lieksassa, Stromsdal Juankoskella sekä norjalainen Rena Karton AS ja ruotsalaiset Fridafors Kartong AB ja Svaneholms Bruk AB. Renan kartonkitehdas lopetti toimintansa vuonna 1998. Myös Fridafors meni konkurssiin vuonna 2000, kun tehtaan molemmat kartonkikoneet tuhoutuivat tulipalon seurauksena. Stromsdal asetettiin konkurssiin vuonna 2008, mutta toiminta jatkui vuonna 2011 nimellä Premium Board Finland Oy. Myös Svaneholms Bruk Ab on lopettanut toimintansa.
Viitteet
62.52361°N, 24.04111°W
Huhmari (Hämeenlinna)
Huhmari on Kanta-Hämeessä Hämeenlinnassa sijaitseva lampi. Järvi kuuluu Evon retkeilyalueen opetusmetsäalueeseen.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 1,0 hehtaaria ja se on 200 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 400 metriä.