cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tampereen Ilveksen SM-liigakausi 2012–2013
Karsinnat
Ilves jäi runkosarjassa neljänneksitoista, joten se joutui karsintasarjaan. Karsinnoissa Ilves kohtasi Mestiksen kaudella 2012-2013 voittaneen Mikkelin Jukurit. Karsintasarjan voittoon vaadittiin neljä otteluvoittoa, mikä tarkoittaa enimmillään seitsemää ottelua, jotka pelataan pudotuspelien tapaan ratkaisuun asti. Ottelusarjan voittajalla oli oikeus lunastaa Ilveksen hallussa oleva liigaosake SM-liigan seuraavalle kaudelle ja siten sarjapaikka Suomen ylimmältä sarjatasolta. Ilves voitti ottelusarjan 4–1.
Jorma Pilke
Jorma Pilke (s. 1. huhtikuuta 1943 Helsinki) on suomalainen toimittaja, mediakouluttaja ja eläkkeellä oleva Yleisradion entinen ohjelmapäällikkö.
Pilke toimi Yleisradiossa nuortenohjelmien toimittajana ja päällikkönä 1964–1991, ja sen jälkeen hän oli Yleisradiossa digitaalisen median kehittämis- ja päällikkötehtävissä 1992–2006. Pilke oli muun muassa kehittämässä Nettiradio Mikaelia. Eläkkeelle jäätyään Pilke on ollut mukana erilaisissa mediakasvatus- ja verkkodemokratiaprojekteissa. Hän oli mukana perustamassa Suomen Verkkodemokratiaseuraa, joka pyrki edistämään avoimen datan hyväksikäyttöä ja visualisointia. Toinen Pilkkeen vetämistä hankkeista on nuorille tarkoitettu Curly-verkkolehti.
Missouri-synodi
Missouri-synodi on Yhdysvalloissa toimiva luterilainen kirkkokunta. Synodi on sitoutunut Raamattuun ja luterilaisiin tunnustuskirjoihin.
Missouri-synodilla on kaksi miljoonaa kastettua jäsentä. Synodiin kuuluu 6 046 seurakuntaa ja sen alaisuudessa on yhteensä 6 055 pappia (2017). Synodi ei hyväksy naispappeutta. Missouri-synodilla on kymmenen yliopistoa ja kaksi pappisseminaaria. Synodin seurakunnilla on 90 high schoolia, 811 K-8-koulua (5–14-vuotialle tarkoitettuja) ja vajaa 1 200 esikoulua (2015).
Historia
Synodin juuret juontavat Saksista 1830-luvulla Yhdysvaltoihin lähteneisiin luterilaisiin siirtolaisiin. Siellä useat luterilaiset pitivät Saksin maakirkkoa nimellisesti luterilaisena ja järkeisopillisena. Kirkon sisällä toimi luterilaista tunnustusta kannattavia pastoreita, joitten ympärille kerääntyi samanmielistä väkeä. Heidän parissaan syntyi ajatus muuttaa Yhdysvaltoihin, jossa voitaisiin vapaasti perustaa luterilaiseen tunnustukseen sitoutunut kirkko. Tätä joukkoa johti pastori Martin Stephan.
Vuonna 1838 lähti kohti Yhdysvaltoja noin 800 hengen joukko, johon kuului myös pastoreita. He asettuivat Missourin osavaltion pääkaupunkiin St. Louisiin ja sen lähistölle. Pian yhteisö joutui kuitenkin vaikeuksiin, sillä se pääty erottamaan johtajansa Stephanin, minkä seurauksena jäsenet olivat epätietoisia siitä, oliko heillä enää lainkaan oikeutta toimia seurakuntana. Tässä tilanteessa pastori C. F. W. Walther otti merkittävän roolin ja teki asiasta perusteellisen teologisen selvityksen, joka sitten toimi ryhmän opillisena suunnannäyttäjänä. Tämä ryhmä toimi kantajoukkona niille seurakunnille, jotka vuonna 1847 järjestäytyivät Missouri-synodiksi.
Raamattu
Missouri-synodin mukaan Raamattu eroaa kaikista muista maailman kirjoista siten, että se on Jumalan sanaa. Raamattu on Jumalan sanaa siksi, että sen eri kirjoitukset kirjoittaneet pyhät miehet kirjoittivat vain sen, mitä Pyhä Henki inspiraation kautta tahtoi heidän kirjoittavan. Synodin mukaan sanainspiraatio eli näkemys yksittäisistä Raamatun sanoistakin inspiroituina ei ole pelkkä teologinen päätelmä, vaan Raamatun itsensäkin opettama asia. Raamattua pidetään erehtymättömänä ja virheettömänä. Raamattu on annettu kristilliselle kirkolle uskon perustaksi. Siksi kaikki opit on johdettava sen perustalta.
Jumala
Synodi opettaa, että Jumala on kolmiyhteinen, eli että yksi oikea Jumala on sekä Isä, Poika ja Pyhä Henki kolmena erillisenä persoonana, mutta yksi jumalalliselta olemukseltaan, tasavertaisina voimassa, ikuisuudessa ja vallassa, koska jokainen persoona omistaa saman jumalaisen olemuksen kokonaisuudessaan. Synodin mukaan kaikki ne opettajat ja yhteisöt, jotka torjuvat kolminaisuusopin, ovat kristillisen kirkon ulkopuolella.
Kirkolliset yhteydet
Missouri-synodilla on 36 yhteistyökirkkoa ympäri maailman. Yhteistyökirkkona olo tarkoittaa sitä, että kyseisillä kirkoilla on täysi alttari- ja saarnatuolin yhteys Missouri-synodiin, eli kirkkojen jäsenet voivat osallistua toistensa jumalanpalveluksissa ehtoolliselle ja niiden pastorit voivat saarnata yhteistyökirkkojen jumalanpalveluksissa. Monet synodin yhteistyökirkoista ovat myös Kansainvälisen luterilaisen neuvoston jäseniä, joka on maailmanlaajuinen tunnustuksellisten luterilaisten kirkkojen yhteistyöjärjestö. Yhteistyökirkoista kolme sijaitsee Pohjois-Amerikassa, seitsemän Latinalaisessa Amerikassa, 11 Euroopassa, 8 Aasiassa ja 7 Afrikassa.
Afrikantöpökerttuset
Afrikantöpökerttuset (Macrosphenidae) on varpuslintuihin kuuluva heimo. Heimon lajit luettiin aikaisemmin kerttujen heimoon, mutta ne on molekyylifylogeneettisten tutkimusten perusteella luokiteltu nykyään omaksi heimokseen. BirdLife Suomen luokituksen mukaan afrikantöpökerttusiin kuuluu 6 sukua ja 18 lajia.
Afrikantöpökerttusia tavataan Saharan eteläpuoleisesta Afrikasta. Ne elävät monenlaisissa ympäristöissä kivikoista sademetsiin.
You’re the Voice
You’re the Voice on suomalaisen a cappella -yhtye Club for Fiven 14. lokakuuta 2009 julkaistu neljäs studioalbumi. Julkaisuviikollaan albumi nousi Suomen virallisen albumilistan 18:nneksi (43/2009) ja yhdeksännellä listaviikollaan se saavutti parhaan sijoituksensa, 8. Yhteensä albumi oli listalla 16 viikkoa, minkä jälkeen se on noussut kahdeksi viikoksi mid-price listalle. Albumi on yli 16 000 kappaleen myynnillään myynyt kultaa.
Albumista on syksyllä 2009 julkaistun perusversion lisäksi julkaistu Special Edition toukokuussa 2010, joka sisältää yhden bonuskappaleen.
You’re the Voice -albumin kappaleet ovat coverversioita ulkomaisista pop- ja rock-klassikkokappaleista. Kappaleet ovat alun perin esittäneet Dire Straits, Kate Bush, John Farnham, Genesis, Eurythmics, David Bowie, Heart, The Police, U2, Red Hot Chili Peppers sekä Metallica.
Albumilta julkaistiin singleinä kappaleet "Sweet Dreams (Are Made of This)", "Brothers In Arms" ja "Running Up That Hill", josta julkaistiin täysin ihmisäänellä tehty danceremix-versio. "Brothers In Arms" nousi loppuvuodesta 2009 sekä lataus- että singlelistalle: latauslistalla parhaimmillaan 16:nneksi ja singlelistalla 20:nneksi.
Jääpallon Viron-mestaruuskilpailut 1933
Otteluihin Jääpallon Viron-mestaruudesta 1933 osallistui kaksi joukkuetta. Viron jääpallomestaruus ratkaistiin virallisesti 12. kerran. Mestaruusottelussa kohtasivat Tallinna Kalev ja Tartu Kalev
Mestarijoukkue
Tallinnan Kalevin joukkue: Paul Freiberg, Aleksander Gerassimov, Johannes Hanberg, Antoni Koovit, Arnold Matiisen, Boris Nelisnoi, Villem Raie, Bernhard Ruul, Raoul Sauer, Heinrich Uukkivi.
Kardamyle
Kardamyle voi viitata seuraaviin antiikin kreikkalaisiin kaupunkeihin:
Kasettisoitin
thumb|Kasettidekki thumb|Kannettava soitin
Kultaposkiaratti
Kultaposkiaratti (Pyrilia barrabandi) on eteläamerikkalainen papukaija. Sen elinympäristö käsittää laajan alueen Amazonin yläjuoksulla Lounais-Kolumbiasta ja Etelä-Venezuelasta idässä Brasilian Rio Negrolle, ja etelässä Itä-Ecuadoriin, Itä-Peruun ja Pohjois-Boliviaan. Lajista tunnetaan kaksi alalajia. Sen holotyypin kuvaili Heinrich Kuhl Brasiliasta 1820.
Kasettisoitin
Kasettisoitin, nauhuri on äänentoistoon tarkoitettu laite, joka käyttää c-kasettia. Soitin voi olla myös kannettava. Ilmausta kasettidekki on käytetty lähinnä kookkaampien laitteiden yhteydessä. Laatukriteereitä: vähäinen huojunta ja kohina. Tallentavien laitteiden mikrofoni on joko sisään rakennettu tai liittimellä varustettu ulkoista mikrofonia varten.
Maatalouskone
thumb|Viljan korjuussa käytetty varhainen traktorivetoinen elonleikkuukone.Maatalouskone on kone, jota käytetään maatalouden harjoittamisessa. Maatalouskoneet voidaan jakaa maanviljelyyn, karjanhoitoon ja metsänhoitoon tarkoitettuihin koneisiin.
Maatalouskoneet alkoivat yleistyä Suomessa 1800- ja 1900-lukujen vaihteessa. Tähän vaikutti maatalouskoneiden hinnan lasku 1890-luvulla ja samanaikainen työvoimakustannuksien nousu.
Daniel Parejo
Daniel ”Dani” Parejo Muñoz (s. 16. huhtikuuta 1989 Coslada) on espanjalainen jalkapalloilija, joka edustaa Espanjan pääsarjassa Primera Divisiónissa pelaavaa Villarrealia. Parejon pelipaikka on keskikentän keskellä.
Ura
Parejo aloitti jalkapalloilun kotikaupungissaan Cosladassa UD Espinillan ja CD Cosladan joukkueissa. Cadete-ikäisenä (alle 15-vuotiaat) hän siirtyi pääkaupungin suurseuraan Real Madridiin. Kauden 2006–2007 loppupuoliskolla hän nousi seuran reservijoukkueeseen Castillaan, joka pelasi tuolloin vielä Espanjan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Segunda Divisiónissa. Seuraavaksi kaudeksi joukkue putosi Segunda División B:hen, jossa Parejo kuului joukkueen kantaviin voimiin.
Otettuaan osaa Real Madridin edustusjoukkueen harjoituskaudelle ja tehtyään voittomaalin Emirates Cup -harjoitusturnauksen ottelussa HSV:tä vastaan Parejo siirtyi vuoden mittaiselle lainalle englantilaisseura Queens Park Rangersiin 4. elokuuta 2008. Ensiesiintymisensä QPR:ssä hän teki viisi päivää myöhemmin tultuaan vaihdosta kentälle kotiottelussa Barnsleya vastaan. Hän pelasi syyskaudella kaikkiaan 18 mestaruussarjan ja liigacupin ottelussa kunnes loukkaantumisista kärsinyt Real Madrid kutsui hänet takaisin. Tammikuusta 2009 alkaen Parejo kuului seuran edustusjoukkueen kokoonpanoon. Ensiesiintymisensä Espanjan pääsarjassa Primera Divisiónissa hän teki 15. helmikuuta 2009 ottelussa Sportingia vastaan.
Kevätkaudella 2009 Parejo esiintyi Real Madridin paidassa vain viidessä ottelussa. Kesällä 2009 hänet myytiin kolmella miljoonalla eurolla Getafeen. Sopimukseen kirjattiin pykälä, jonka mukaan Real Madridilla on pelaajaan takaisinosto-oikeus ensimmäisen kahden sopimusvuoden aikana.
Maajoukkue
Parejo on edustanut Espanjaa nuorten maajoukkueissa. Vuoden 2007 alle 19-vuotiaiden EM-kilpailuissa hän teki Espanjalle mestaruuden ratkaisseen maalin loppuottelussa Kreikkaa vastaan. Sittemmin hän on pelannut alle 21-vuotiaiden joukkueessa.
Telesterion
Telesterion oli antiikin aikainen Demeterille omistettu kreikkalainen temppeli Eleusiin Demeterin ja Koren eli Persefonen pyhäkköalueella Kreikassa. Se oli Eleusiin mysteerien keskus. Temppeli oli samalla koko antiikin Kreikan suurin katettu rakennus.
Historia
thumb|left|260px|Telesterionin rauniot. Temppelin nimi on peräisin kreikan sanoista telein, joka tarkoittaa ”juhlien viettämistä” ja ”vihkiytymistä”, sekä teleo, ”lopettaa”. Kyseessä oli siis ”Vihkiytymisen sali”. Rakennuksen paikalla sijaitsi mykeneläisellä ajalla ilmeisesti Eleusiin kuninkaan palatsi, sillä varhaisimmat jäänteet paikalla ovat peräisin mykeneläisaikaisesta megaronista. Ensimmäinen historiallisesti tunnettu Telesterion rakennettiin mykeneläisen ajan jäänteiden paikalle noin vuonna 750 eaa. Noin 600 eaa. rakennettiin uusi ja suurempi Solonin Telesterioniksi kutsuttu rakennus. Sitä varten rakennusta varten tehtyä tasannetta laajennettiin. Tuolloin rakennuksen koko oli 24 × 14 metriä.
Solonin Telesterion korvattiin uudella ja suuremmalla Peisistratoksen ja tämän poikien aikana noin vuonna 550–510 eaa. Tässä temppelissä oli lähes suorakulmionmuotoinen naos eli cella, jonka koko oli 25,30 × 27,10 metriä. Siinä oli ulkopuolella doorilaiset ja sisäpuolella joonialaiset pylväät. Telesterion oli sisäpuolelta reunustettu kolmella sivustalla yhdeksänportaisella katsomolla, josta mysteerien osanottajat saattoivat seurata mysteerimenoja.
Peisistratosten Telesterion tuhoutui persialaissodissa vuonna 480/479 eaa. Kimonin aikana aloitetusta uudesta rakennuksesta löydetyt jäänteet osoittavat sen jääneen keskeneräiseksi. Myös ensimmäinen Perikleen aikana rakennettu, Iktinoksen suunnittelema Telesterion jäi kesken. Jälleen uuden rakennuksen suunnittelivat Koroibos, Metagenes ja Ksenokles, ja se rakennettiin noin vuonna 435–421 eaa. Sen naos oli kooltaan noin 51 × 51 metriä. Sisäpuolelta Telesterion oli nyt reunustettu kaikilla neljällä sivustalla kahdeksanportaisella katsomolla.
Perikleen ajan Telesterion tuhoutui costobocien hyökkäyksessä vuonna 170 ja rakennettiin jälleen uudelleen keisari Marcus Aureliuksen tuella. Tuolloin naoksen kooksi tuli noin 53 × 51 metriä. Nykyisin paikalla olevat jäänteet ovat pääosin tästä rakennusvaiheesta.
Rakennus
Telesterion sijaitsi Eleusiin pyhäkköalueen keskellä Ateenasta Eleusiihin johtaneen Pyhän tien päässä. Vaikka rakennusta laajennettiin tai se jouduttiin rakentamaan uudelleen usein sen historian aikana, kaikki sen vaiheet sijaitsivat samalla paikalla. Paikalta on tunnistettu jäänteitä kaikista rakennusvaiheista, mutta suurin osa nähtävillä olevista raunioista on luonnollisesti peräisin viimeisimmästä vaiheesta, joka seuraavassa kuvataan.
thumb|right|260px|Telesterionin länsisivustan katsomon kallioon hakattua porrastusta. Telesterion ei muistuttanut arkkitehtuuriltaan tyypillistä kreikkalaista temppeliä vaan enemmänkin eräänlaista kokoussalia. Rakennus on ollut ulkopuolelta suhteellisen vaatimaton. Rakennuksen sisäpuoli muodosti suuren salin, jonka kattoa tuki 42 pylvästä. Pylväät oli jaettu seitsemään kuuden pylvään riviin. Tällaisena Telesterion oli koko antiikin kreikkalaisen maailman suurin katettu rakennus. Koska kreikkalaiset arkkitehdit eivät olleet vielä kehittäneet kaari- ja kupolirakenteita, rakenteen täytyi perustua siihen, että tasainen katto oli tuettu kyseisellä tavalla pylväin.
Salin kaikilla neljällä sivustalla oli kahdeksanaskelmaiset portaat, jotka toimivat katsomona, kun vihittävät ja aiemmin vihityt seurasivat mysteerien tapahtumia. Saliin oli kuusi oviaukkoa, kaksi pohjoisen, kaksi etelän ja kaksi idänpuoleisella sivustalla. Oviaukot jakoivat näillä kolmella sivustalla katsomot kolmeen osaan. Länsipuolen katsomo oli kaiverrettu Eleusiin akropoliin eli linnavuoren itärinteeseen, eikä siinä siksi ollut oviaukkoja. Portaikoista lähinnä länsisivusta on säilynyt nykyaikaan. Laajimmillaan rakennukseen mahtui noin 3 000 henkeä.
Telesterionin keskellä kahden pylväsrivin välissä oli erillinen pienempi pyhäkkö, josta käytettiin nimitystä Anaktoron (”Palatsi”). Se oli temppelin adyton eli kaikkein pyhin, jossa säilytettiin mysteerikultin pyhiä esineitä (hiera). Anaktoron oli pitkänmallinen ja siinä oli ovi sen toisen pidemmän sivun päässä. Ainoastaan hierofantilla eli mysteerien ylipapilla oli pääsy temppelin tähän osaan. Pyhäkössä oli paljaana paikan alkuperäistä kalliota, mutta siinä ei ole maanalaista osaa tai muuta, joka tarjoaisi ”laskeutumisen Haadeeseen”, niin kuin joskus on ajateltu. Anaktoron vaikuttaa olleen erityinen pyhä paikka, sillä se säilyi samalla paikalla, mykeneläisaikaisen megaronin paikalla, koko rakennuksen pitkän historian ajan. Myös Anaktoronin nimi oli todennäköisesti muistuma siitä, että kulttia oli alun perin vietetty juuri kuninkaan palatsissa.
Telesterionin arkkitehtuurista voidaan päätellä, että se oli suunniteltu niin, että kaikki paikallaolijat saattoivat seurata salin keskelle Anaktoronin läheisyyteen sijoittuneita mysteeriseremonioita. Anaktoronin yhteydessä oli hierofantin istuin. Se oli mahdollisesti Anaktoronin ovella. Jotkut tutkijat ovat ehdottaneet, että se olisi ollut Anaktoronin katolla, jolloin tämä pienempi pyhäkkö olisi toiminut samalla eräänlaisena esiintymislavana. Toisten tutkijoiden mukaan katolla olisi ollut ainakin pyhäkön hestia-tuli. Salin katossa oli opaion eli savuaukko tätä varten.
Telesterionin edessä oli kolmionmuotoinen piha, jossa sijaitsivat jumalattaren alttarit. 300-luvulla eaa. Telesterionin itäkylkeen rakennettiin stoa eli pylväshalli, joka sai sen arkkitehdin mukaan nimen Filonin stoa. Tämän jälkeen Telesterionin itäpuolen kaksi ovea johtivat tähän stoaan.
Andrei Tihonov
200px|right|thumb|Andrei Tihonov Andrei Tihonov (, s. 16. lokakuuta 1970 Koroljov Venäjän SFNT, Neuvostoliitto) on venäläinen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän pelasi viimeksi venäläisessä Himkissä.
Tihonov nousi Moskovan Spartakin edustusjoukkueeseen pelattuaan tätä ennen reserveissä. Hänestä tuli jälkeenpäin seuran avainpelaajia. Tihonov voitti Spartakissa kahdeksan Venäjän liigamestaruuta. Tihonov on pelannut tämän jälkeen Israelissa ja Kazakstanissa.
Tihonov on edustanut Venäjän maajoukkuetta 29 kertaa ja tehnyt niissä yhden maalin. Hän debytoi maajoukkueessa 1996 Maltaa vastaan. Hänet valittiin Venäjän vuoden jalkapalloilijaksi vuonna 1996.
Edvard Bergh
Johan Herman Edvard Bergh (21. marraskuuta 1829 Vaasa – 5. tammikuuta 1903 Helsinki ) oli suomalainen juristi ja yhteiskunnallinen kirjailija.
Berghin vanhemmat olivat vaasalainen kauppias Johan Samuel Bergh (k. 1853) ja Elisabet Ulrika Wikstrand. Hän kävi Vaasan triviaalikoulua 1838–1844 ja Vaasan lukiota 1844–1846 ja pääsi ylioppilaaksi Helsingissä 1846. Bergh valmistui Helsingin yliopistosta molempien oikeuksien kandidaatiksi 1859.
Bergh oli vuodesta 1864 Helsingissä oikeusneuvosmies. Hän osallistui useiden sanomalehtien – Morgonbladet, Åbo Underrättelser, Papperslyktan ja Helsingfors Dagblad – toimittamiseen. Myöhemmin hän kirjoitti Hufvudstadsbladetiin yhteiskunnallisista kysymyksistä. Hänet erotettiin yliopistosta lyhyeksi aikaa Töölön jutun yhteydessä. Bergh oli Helsingfors Dagbladin päätoimittaja 1863–1864. Hän oli oikeusraatimiehenä Helsingissä 1864 ja osallistui porvarissäädyssä Helsingin edustajana valtiopäiville 1867 ja 1877–1878.
Bergh oli naimisissa vuodesta 1866 Johanna Charlotta Lemströmin kanssa. Heidän poikiaan olivat kirjailija, maanviljelijä John Arnold Bergh (1872–1939) sekä Suomen sokeain liiton sihteeri ja puheenjohtaja Ralf Robert Bergh (1875–1947).
Muutoksenhakulautakunta
Muutoksenhakulautakunta voi tarkoittaa Suomessa jotakin seuraavista:
Ophrys cornutula
Ophrys cornutula on orhoihin kuuluva kämmekkälaji. Sen kukassa huuli on pohjaväriltään viininpunainen ja siinä on erikoinen kermanvalkoinen kuvio. Lähimmät kehälehdet ovat ohuet, koukkupäiset, karvaiset ja valkoisen ja viininpunaisen kuviolliset. Muut kehälehdet ovat vaalean violetin ja kellanvihreän kuviolliset.
Laji on kotoperäinen Rodoksen saarella Välimerellä.
Myski (Kemerovon alue)
Myski on kaupunki Siperiassa ja kuuluu Kemerovon alueeseen. Myskissä oli vuonna 2014 noin 45 000 asukasta.
Jonna Heynke
Jonna Heynke (o.s. Mononen, s. 27. heinäkuuta 1978 Imatra, Suomi) on saksalais-suomalainen kirjailija ja kääntäjä. Hänen esikoisteoksensa Hiljaa pimeässä julkaistiin syksyllä 2015. Hän on ollut syntymästään saakka sokea.
Elämä Suomessa
Heynke aloitti koulun syksyllä 1985 Meltolan ala-asteella. Syksyllä 1991 hän siirtyi Mansikkalan yläasteelle ja syksyllä 1994 silloiseen Imatrankosken lukioon. 18-vuotiaana hän oli vaihto-oppilaana Saksassa. Hän valmistui ylioppilaaksi keväällä 1998.
Elämä Saksassa
Vuonna 2010 Heynke tutustui berliiniläiseen mieheen ja muutti toukokuussa 2011 Berliiniin parin yhteiseen asuntoon. Syksyllä 2011 Heynke työskenteli jonkin aikaa tarjoilijana berliiniläisessä pimeässä ravintolassa, mutta irtisanoutui työpaikkakiusaamisen vuoksi.
Heynke muutti 2013 miehensä kanssa Bad Säckingeniin. Heynkellä on opaskoira, joka avustaa häntä itsenäisessä liikkumisessa. Syksyllä 2019 Heynke avioitui miehensä kanssa.
Ura kirjailijana
Opittuaan kirjoittamaan Heynke kirjoitti satuja aluksi pistekirjoituskoneella. Vuonna 1991 hän sai ensimmäisen kannettavan tietokoneensa ja siihen liitetyn pistenäytön, jolla hän pystyi lukemaan. Aluksi kirjat jäivät itsekritiikin vuoksi pöytälaatikkoon. Vuonna 2007 hän alkoi kirjoittaa psykologista trilleriä Marjanpoimija, joka ei kuitenkaan saanut kustantajaa, ei myöskään seuraava romaani Sokea raivo. Tarinassa sokeasta naisesta, jota perhe ja yhteiskunta on hylkinyt, tulee sarjamurhaaja. Heynke kertoo kirjoittaneensa molemmat kirjat terapiana. Sokea raivo perustuu toisilta näkövammaisilta kuultuihin kokemuksiin. Molemmat kirjat hän julkaisi omakustanteina.
Keväällä 2013 Heynke alkoi työstää kirjaksi tarinaa, josta hän oli vuosia aikaisemmin nähnyt unen. Tarinassa joukko ihmisiä jää vangiksi pimeään tippukiviluolaan vailla ruokaa ja toivoa pelastumisesta. Kirjan Hiljaa pimeässä julkaisi Nordbooks vuonna 2015. Kirjasta on julkaistu toinen painos. Tekeillä on myös kotikaupunkiin Imatralle sijoittuva dekkarisarja.
Heynke on suomentanut Rammstein-yhtyeen jäsenen Till Lindemannin runoja.
Yhteiskunnallinen vaikuttaminen
Heynke haluaa vaikuttaa itselleen tärkeisiin asioihin, joita ovat muun muassa vammaisten oikeudet, ympäristön, etenkin vesistöjen, suojelu sekä eläinsuojelu, eikä vain seurata tapahtumia ja päätöstentekoa passiivisesti.
Suomalainen science fiction -fanikunta
Suomalainen science fiction -fandom on nimitys suomalaisten science fictionin ja fantasian harrastajien yhteisölle eli fanikunnille. Suomalaisilla SF-harrastajilla on useita rekisteröityjä yhdistyksiä ja fanzineita eli harrastajien julkaisemia lehtiä. Fandomin tyypillisiä aktiviteetteja ovat pubitapaamiset (lempinimeltä ”mafiat”) sekä sf-tapahtumien eli conien (suurimpana Finncon), järjestäminen.
Historia
Suomalainen scififandom järjestäytyi 1970-luvun lopulla. Seuraavan vuosikymmenen alussa harrastajalehdet alkoivat julkaista tieteisnovelleja. Suomen tieteiskirjoittajat perustettiin 1983. Lehtien piirissä kehittyi kirjoittajapolvi, joka alkoi julkaista myös tieteisromaaneja 1990-luvulta alkaen.
Jääpallon Viron-mestaruuskilpailut 1931
Mestarijoukkue
Sportin joukkue: Eugen Einman, Voldemar Hammer, Karl-Richard Idlane, Rudolf Jurna, Friedrich Karm, Rudolf Kuuskla, Ferdinand Laurberg, Heinrich Paal, Herbert Seegner, Karl-Rudolf Silberg, Evald Tipner, Artur Uuetoa.
Jim Kelly
James Milton Kelly (5. toukokuuta 1946 Millersburg, Kentucky – 29. kesäkuuta 2013 San Diego, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen elokuvanäyttelijä ja kamppailulajien ohjaaja. Hän tuli tunnetuksi 1970-luvulla Lohikäärmeen kidassa elokuvan myötä ja esiintyi sittemmin blaxploitaatioelokuvissa, kuten Black Belt Jones ja Hot Potato.
Suruaika (täsmennyssivu)
Suruajalla voidaan tarkoittaa:
Kardámyla
Kardámyla, antiikin Kardamyle (Καρδαμύλη), on Kreikan kylä sekä samanniminen Chíoksen kunnan kunnallisyksikkö (Δημοτική Ενότητα Καρδαμύλων, Dimotikí Enótita Kardamýlon) ja entinen itsenäinen kunta. Se sijaitsee Chíoksen saarella, Chíoksen alueyksikössä Pohjois-Egean saarten alueella. Koko kunnallisyksikön väkiluku on 2 234 ja varsinaisen Kardámylan kylän väkiluku 710 (vuonna 2011).
Kardámylan vanha kylä sijaitsee Chíoksen koillisosassa sisämaassa noin kahden kilometrin päässä rannikosta noin 28 kilometriä saaren pääkaupungista Chíoksesta pohjoiseen. Kardámylan ranta-asutus Mármaro sijaitsee meren rannalla. Kardámylan kunnallisyksikkö käsittää Chíoksen saaren koko koillisosan.
Kardámyla tunnettiin jo antiikin aikana nimellä Kardamyle, ja Thukydides mainitsee sen. Nykyinen Kardámyla oli itsenäinen kunta vuoden 2010 loppuun saakka. Vuoden 2011 alussa se yhdistettiin Kallikrates-suunnitelmana tunnetun aluehallintouudistuksen myötä Chíoksen kuntaan yhdessä Ágios Mináksen, Amanín, Ionían, Kampóchoran, Mastichochórian ja Omiroúpolin kanssa, jolloin se muuttui uuden kunnan kunnallisyksiköksi.
Kunnallisyksikön osat
Kardámylan kunnallisyksikkö muodostuu seuraavista kylä- ja kaupunkiyhdyskunnista ja asutuksista:
Haaviston Leeni
Haaviston Leeni on Ville Salmisen ohjaama, käsikirjoittama ja lavastama suomalainen elokuva vuodelta 1948.
Elokuvan käsikirjoitus perustuu George Martensin ruotsalaiseen elokuvaan Anna Lans tekemään käsikirjoitukseen (1943, ohjaus Rune Carlsten).
Tarinan päähenkilö, maalaistyttö Leeni pakenee järjestettyä avioliittoa kaupunkiin. Hän hairahtaa kaupungissa vaaniviin synteihin ja joutuu maksamaan hairahduksistaan kovan hinnan.
Arviot
Aikalaisarvioissa elokuvaa pidettiin jo syntyaikanaan vanhentuneena. Toini Aaltosen (Suomen Sosialidemokraatti) mukaan se hymyilyttää katsojaa naiiviudellaan. Myönteisiäkin näkemyksiä elokuvasta esitettiin Olavi Veistäjä (Aamulehti) kirjoittaa: ”Tämä vanha tarina uusissa kehyksissä on huoliteltuna filmityönä laatuunkäyvä ajanvietefilmi.” Hufvudstadsbladetin kriitikon mukaan elokuva oli kunnioitettava yritys tehdä hyvää elokuvaa, mutta perusta on hatara. Näyttelijöiden valinta ja heidän roolityönsä sen sijaan saavat kiitosta.
Myöhemmässä kritiikissä elokuvaa on pidetty ”paatoksellisena pelastusarmeijapropagandassa kylpevänä moraalisaarnana”, ja sen tragiikan tahaton koomisuus tekee siitä suorastaan kulttielokuvan. Sitä on pidetty myös jo valmistuessaan vanhanaikaisena, aikalaiskritiikeissäkin, joissa kuitenkin näyttelijävalinnat saivat kiitosta.
Kaukoputken rakentaminen
thumb|Harrastelijan rakentama [[Dobson-jalustainen kaukoputki]] Kaukoputkien harrasterakentaminen (engl. ATM, Amateur Telescope Making) sai alkunsa Suomessa siitä, kun Ursan 1947 ilmestyneessä julkaisussa Tähtitieteen harrastajan kirja julkaistiin Uuno Pesosen artikkeli asiasta. Tuohon aikaan ei tähtiharrastajille ollut kovinkaan paljon kaukoputkia markkinoilla, mutta jotkut harrastajat perehtyivät niiden valmistamiseen itse.
Vielä 1985 Jari Turunen kirjoitti uuden Ursan kustantaman kirjan, Kaukoputken rakentajan käsikirjan. Siinä oli myös runsaasti optiikan perusteita. Tämä kirja on hyvä perusteos jokaiselle kaukoputken rakentamisesta kiinnostuneelle. Nykyisin aiheesta toki löytyy paljon tietoa myös internetistä, tosin hyvin harvoin suomeksi.
Peilikaukoputken peilin valmistus
Omatekoiset kaukoputket ovat lähes aina Newton-tyyppisiä peilikaukoputkia, koska tämä kaukoputkityyppi on helpoin rakentaa. Asiaan vihkiytyneet ovat tosin rakentaneet muitakin konstruktioita, mukaan lukien linssikaukoputket.
Yleensä harrastaja aloittaa hiomalla esimerkiksi 20 cm:n läpimittaisen kaukoputken peilin. Sitä testataan yleensä Foucaultin testillä, jotta siihen saadaan tarvittava noin 1/10 valoaallon tarkkuus. Myös yksinkertaisempi Ronchi-testi, jossa peiliä valaistaan hilan läpi, on yleinen itse hiottujen peilien testaustapa.
Peilin valmistusta varten on hankittava kaksi samankokoista lasikiekkoa, joista toisesta tulee peili ja toista käytetään työkaluna. Lisäksi tarvitaan hioma-ainesarja, kiillotuspikeä ja ceriumoksidia. Hiominen tapahtuu tukevan pöydän päällä, jonka ympäri on voitava kävellä vapaasti.
Karkeahionta
Ennen työn aloitusta on sekä peilin että työkalukiekon reunoihin syytä hioa kovasimella vähintään yhden millimetrin viisteet käsivammojen ja lohkeilemisen välttämiseksi, ellei niissä sellaisia ole jo valmiiksi. Viistettä on työn edistyessä hiottava lisää mikäli huomataan sen kuluneen liian vähiin.
Jouko Hassi
Jouko Juhani Hassi (s. 19. marraskuuta 1959 Rantsila) on suomalainen pika- ja aitajuoksija. Hän kilpailee edelleen veteraanisarjoissa. Hän on edustanut Oulun Pyrintöä vuoteen 1978 ja jälleen vuodesta 1983 edustettuaan välillä Oulun NMKY:tä. Hänen valmentajanaan on toiminut Jussi Saarela.
Hassi karsiutui Helsingin MM-kilpailuissa 1983 100 metrin alkuerissä. 4 × 100 metrin viestissä hän kuului välieriin edenneeseen Suomen joukkueeseen. Göteborgin sisäratojen EM-kilpailuissa 1984 hän karsiutui 60 ja 200 metrin alkuerissä. Hassi edusti Suomea aikuisten maaotteluissa vuosina 1981–1984. Hän voitti 100 metrin maaottelujuoksun Tukholmassa 1983 ajalla 10,60.
Hassi saavutti Kalevan kisoissa 100 metrillä hopeaa 1982, 1983 ja 1984 sekä pronssia 1981. 200 metrillä hän sai hopeaa 1981 ja pronssia 1983. 400 metrin aitajuoksussa hän sai pronssia 1989. Viestijuoksun SM-kilpailuissa Hassi sai 4 × 100 metrillä kultaa 1982, 1983 ja 1990 sekä pronssia 1989. 4 × 400 metrin viestissä hän sai hopeaa 1978, 1985, 1989 ja 1990 sekä pronssia 1981 ja 1983. Sisäratojen SM-kilpailuissa hän voitti 1984 kultaa sekä 60 että 200 metrillä.
Kaukoputken rakentaminen
Karkeahionta
Itse hiominen tapahtuu seuraavasti. Peiliä työnnetään edestakaisin työkalun päällä jonkin verran painaen. Aina muutaman edestakaisen työnnön jälkeen peiliä pyöritetään käsissä hitaasti ympäri aina saman verran sekä siirrytään hitaasti toiseen kohtaan hiomapöydän ympäri kiertäen (toiseen suuntaan kuin peilin pyörityssuunta).
Hiomisessa on luonnollisesti pyrittävä symmetrisyyteen keskipisteen suhteen, mutta liiallista säännöllisyyttä ja konemaisuutta hiomatavoissa on vältettävä. Käsityönä hiottu optiikka on yleensä korkealaatuista juuri siitä syystä, että esimerkiksi lasinhiomakoneen työliike on usein liiankin säännöllinen. Syy, miksi tämä yleensä on mahdollista, on siinä, että keskimäärin yhtä paljon joka suuntaan syntyvät muotovirheet ja epäsäännöllisyydet kumoavat toisensa keskipisteen suhteen, jolloin lopputulos on hyvin lähellä ideaalista pallopintaa.
Välillä on syytä mitata, paljonko polttoväli on lyhentynyt. Polttovälin mittaus onnistuu kastelemalla peili ja valaisemalla sitä taskulampulla (polttoväli on puolet kaarevuussäteestä) tai auringonvalolla (jolloin polttoväli saadaan mitattua suoraan, muista varoa kirkasta heijastusta).
Karkeahiontaa jatketaan, kunnes haluttu polttoväli on saavutettu. Jos polttoväliä halutaan hioa takaisinpäin (pidemmäksi), on peili laitettava alimmaiseksi ja työkalu päällimmäiseksi.
Hienohionta
Hienohionta tapahtuu samalla tavoin kuin karkeahionta, mutta nyt tarkoituksena on silottaa pintaa asteittain niin sileäksi, että kiillottaminen on mahdollista. Nyt käytetään hienojakoisempaa hioma-ainetta. Työliike tuntuu myös tässä vaiheessa kevyemmältä. Eri hiomavaiheita on yleensä neljä tai viisi, ja jokaisessa vaiheessa käytetään hienojakoisempia rakeita kuin edellisessä.
Koska polttoväli voi periaatteessa yhä muuttua, on syytä vaihtaa välillä työkalu päällimmäiseksi ja peili alimmaiseksi. Näin polttoväli pysyy kutakuinkin vakiona ja joitakin muotovirheitä ehkä vältetään.
Vaihdettaessa raekokoa on aina puhdistettava peilistä kaikki hiomarakeet ja lasijäte pois. Myös työpiste ja kädet on huolellisesti pestävä. Jos jonnekin jää aiemmasta hiomavaiheesta jääneitä karkeampia hiomarakeita, ne aiheuttavat naarmuja joutuessaan peilin ja työkalun väliin. Puhdistusämpäriin sakkautuvaa hiomajätettä ei pidä kaataa viemäriin, sillä tämä moska tukkii nopeasti putkiston.
Kiillottaminen ja muotoilu
Kiillotus tehdään, kun hienohionta on saatu loppuun. Kiillotusta varten on sulatettava kiillotuspikeä ja valettava työkalukiekon päälle pikialusta, johon painellaan viivaimella ristikkäisiä uria. Urien väliin jäävät tasaiset pikineliöt sivellään ceriumoksidiliuoksella ja peiliä työnnetään epäsäännöllisin liikkein pikialustan päällä, mutta muuten periaatteessa samalla tavoin kuin hiomavaiheessa. Kiillotus vie aikaa vähintään lähemmäs kymmenen tuntia.
Kun peili on kokonaan kiiltävä, on vuorossa pinnan muotoilu paraboloidiksi. Tähänkin työvaiheeseen käytetään pikialustaa, mutta nyt peiliä liikutellaan eräänlaista siksak-liikettä käyttäen ja vain muutaman minuutin jaksoissa. Välillä tarkkaillaan peilin muotoa esimerkiksi Ronchi-testin avulla. Jos kaikki sujuu hyvin, tämä työvaihe ei kestä kovin kauan.
Kiillotettu kaukoputken peili, jopa aluminoimattomana, keskittää valtavan määrän auringonvaloa polttopisteeseen. Silmään osuessaan tällainen sädekimppu voi vaurioittaa verkkokalvoa. Silmän verkkokalvolla ei ole kipureseptoreja, joten ihminen ei ehkä edes huomaa silmävauriota ennen kuin on liian myöhäistä. Peili voi helposti sytyttää myös tulipalon. Ainoa turvallinen tapa välttyä edellä mainituilta vaaroilta on säilyttää keskentekoista kaukoputkipeiliä poissa suorasta auringonvalosta.
Aluminointi
Kun peili on täysin kiiltävä ja muotoiltu, se toimitetaan alan liikkeeseen aluminoitavaksi. Lopputuloksena peilin pintaan tulee hyvin ohut alumiinikalvo, jonka päällä on toinen kerros muuta ainetta alumiinikalvon suojana.
Kaukoputken muut osat
Pääpeilin lisäksi täytyy valmistaa putki ja jalusta. Apupeilin ja okulaarit harrastaja yleensä ostaa valmiina.
Putki
Putkelle on vaatimuksena, että se on riittävän tukeva optisten osien pitämiseksi toisiinsa nähden paikoillaan. Materiaalivaihtoehtoja on monia, ja yleensä putkeksi käy tukevasta vanerista rakennettu neliöputki kutakuinkin yhtä hyvin kuin paksu ja pyöreä ilmastointiputkikin.
Putkeen ei pitäisi päästä valoa sisään muuten kuin putken suusta. Sisäpinnoista heijastuvan hajavalon estämiseksi pinta maalataan mattamustaksi. Mahdolliset raot ja saumakohdat kannattaa tilkitä esimerkiksi puulistoilla.
Putkea ei edes tarvita, jos sen sijasta käytetään alumiiniputkista tehtyä, mustalla kankaalla verhottavaa ristikkorakennetta.
Muut varusteet
Viime vuosina jalustana on yleistynyt ns. Dobson-jalusta, sillä se on melko kevyt ja suhteellisen helppo valmistaa. Jalustalta vaaditaan hyvää tukevuutta, sillä omatekoiset kaukoputket eivät yleensä ole aivan kevyitä.
Putken kylkeen on suositeltavaa kiinnittää etsintäkaukoputki, joka yleensä ostetaan valmiina tai sen voi valmistaa esimerkiksi vanhasta kiikarista. Muussa tapauksessa kaukoputkella on hyvin vaikeaa löytää taivaalta kohteita.
Harrastajat voivat myös ostaa valmiin peilin ja keskittyä putken ja jalustan valmistamiseen. Harrastaja voi myös modifioida valmista kaukoputkea tai rakentaa sen ympärille tähtitornin.
Kustannukset ja työn laatu
Kaukoputken rakentamisen kustannukset tulevat lasikiekoista, hioma- ja kiillotustarvikkeista, pääpeilin pinnoituksesta sekä apupeilin ja okulaarien hankinnasta. Tästä huolimatta kuitenkin itse tehty kaukoputki yleensä tulee huomattavasti edullisemmaksi kuin samankokoinen kaupasta ostettu putki.
Optiikkaa lukuun ottamatta valmistukseen on mahdollista käyttää kierrätysmateriaaleja (esimerkiksi vaneri- tai lastulevyjäte) tai muuten saada raaka-aineet ilmaiseksi.
2000-luvulle tultaessa kaupalliset kaukoputket ovat jo niin halpoja ja hyviä, ettei kannata enää rakentaa itse, jollei ole kosolti ylimääräistä aikaa, kiinnostusta ja rahaa siihen.
Glasgow
Glasgow (, engl. , ,  ) on Skotlannin suurin kaupunki Clydejoen varrella Yhdistyneessä kuningaskunnassa ja vuodesta 1996 se on ollut yksi Skotlannin paikallishallintoalueista. Sen väkiluku on noin 592 820 (2010). Suur-Glasgow’n alueella elää yli 1,2 miljoonaa ihmistä ja koko metropolialueella noin 1,8 miljoonaa ihmistä. Kaupunki on tunnettu ulkopaikkakuntalaisille vaikeaselkoisesta murteestaan, joka juontuu skotin kielestä.
Maantiede
Glasgow sijaitsee Clydejoen molemmin puolin noin 30 km joen länsipäästä eli paikasta, missä joki laskee Atlanttiin. Tärkeimmät hallintorakennukset ovat kaupungin pohjoisosassa. Teollisuus ja telakat sijaitsevat jokivarressa keskustasta alavirtaan eli länteen.
Vuoden lämpimimpiä kuukausia ovat heinäkuu ja elokuu, jolloin keskimääräinen ylin lämpötila on 19 asteen vaiheilla. Kylmintä on tammi- ja helmikuussa, keskimääräinen alin on silloin +1 aste. Sadetta saadaan joka toinen tai joka kolmas päivä: tammikuussa sadepäiviä on 17, kesäkuussa 12.
Historia
Kaupungin alkuvaiheista ei tiedetä juuri mitään. Perinteisesti uskotaan Mungo-nimisen munkin perustaneen luostarin Clydejoen varteen noin vuonna 580, ja vuoteen 600 mennessä hän olisi ollut Strathclyden kuningaskunnan arkkipiispa. Kaupungin nimen on esitetty tulleen hänen nimityksestään Clas-gu ("rakas perhe") yhteisölle, jossa asui. 1100-luvulta alkavat varmemmat tiedot: katedraali siunattiin käyttöön vuonna 1136 ja Glasgow sai kaupunkioikeudet vuonna 1178.
Kirkko oli tärkeä tekijä Glasgow’ssa vuoden 1580 reformaatioon asti. Glasgow’n katedraali säilyi reformaatiossa, mutta Paisleyn luostarille kävi huonommin. Paisleyn kaupunginosa on kehittynyt luostarin entisille maille.
Etenkin 1700-luvulla kaupunki kasvoi tuottoisan tupakkakaupan sekä Atlantin orjakaupan ansiosta. 1800-luvulla kaupungin väkiluku kymmenkertaistui, ja sen talouskasvua vauhdittivat Clyden varteen Port Glasgow’hun ja Greenockiin nousseet telakat. Telakat kärsivät lamasta 1930-luvulla ja näivettyivät 1960- ja 1970-luvuilla.
2000-luvulla aktivistit ovat toivoneet kaupunkia nimeämään uudelleen katuja, joiden nimet viittaavat orja- ja tupakkakaupalla rikastuneisiin henkilöihin. Kesäkuussa 2020 rasismin vastaiset aktivistit kiinnittivät vaihtoehtoisia katujen nimiä sisältäviä nimikylttejä virallisten nimien alle – esimerkiksi tupakkakauppias Andrew Buchananin mukaan nimetty Buchanan Street sai vaihtoehtoisen nimen George Floyd Street Yhdysvalloissa poliisin pidätyksessä kuolleen George Floydin mukaan.
Talous
Glasgow’ssa on paljon teräs- ja rautateollisuutta sekä telakoita. Nykyisin kauppalaivoja tehdään enää yhdellä telakalla. Glasgow’ssa on myös runsaasti merkittäviä skotlantilaisia yrityksiä ja se onkin yksi Britannian tärkeistä taloudellisista keskuksista.
Koulutus
thumb|180px|left|Glasgow’n yliopisto Glasgow’ssa on yli 168 000 opiskelijaa, enemmän kuin missään muussa Skotlannin kaupungissa, ja toiseksi eniten Britannian kaupungeista Lontoon jälkeen.
Vuonna 1451 perustettiin Glasgow’n yliopisto, joka on Skotlannin toiseksi vanhin ja Yhdistyneen kuningaskunnan neljänneksi vanhin. Se on yksi Britannian merkittävimpiä yliopistoja. Kaupungissa on lisäksi useita muita korkeakouluja, kuten University of Strathclyde, Royal Conservatoire of Scotland ja Glasgow Caledonian University sekä taidekoulu Glasgow School of Art.
Kulttuuri
Glasgow’ssa syntyi 1870-luvulla jugendtyyliä edustanut kuvataiteen Glasgow’n koulukunta. Ryhmän kukoistuskausi jatkui 1910-luvulle saakka. Siihen kuuluvia pienryhmiä kutsuttiin nimillä the Group of Four (eli the Spook School), the Glasgow Girls ja the Glasgow Boys. Ryhmän tyyli on saanut nimen the Glasgow Style ja ryhmän tuotoksia näkee Glasgow’n rakennuksissa ja kirjojen kuvituksissa. Nimekkäimpiä ryhmäläisiä ovat Margaret ja Frances MacDonald, Charles Rennie Mackintosh sekä Jessie M. King. Nykyisin tyylisuunta on esillä kaupungin vapaan taidekoulun Glasgow School of Art nimessä ja toimitiloissa.
Vuonna 1990 Glasgow valittiin Euroopan kulttuuripääkaupungiksi. Kaupungissa onkin runsaasti museoita, teattereita, kulttuuritapahtumia ja arkkitehtuuria, tunnetuimpina näistä St. Mungon goottilaistyylinen katedraali sekä Kelvingrove Art Gallery.
Urheilu
Glasgow’lla on myös pitkä urheiluhistoria, ja siellä muun muassa järjestettiin maailman ensimmäinen kansainvälinen jalkapallo-ottelu vuonna 1872. Kaupunki toimii kotipaikkana Skotlannin Valioliigassa pelaaville Celtic FC:lle ja Rangers FC:lle. Joukkueiden välillä vallitsee suuri jännite, ja kaupunki onkin jakautunut seurojen kannatusalueisiin. Perinteisesti Celticin kannattajat ovat olleet katolilaisia, Rangersin protestantteja.
Liikenne
Glasgow’ssa on kaksi lentokenttää: Glasgow’n kansainvälinen lentoasema keskustan länsipuolella ja Prestwickin kansainvälinen lentoasema keskustan lounaispuolella. Glasgow’n kansainvälinen lentoasema palvelee yli 9 miljoonaa matkustajaa vuodessa 90 kohteeseen maailmalla.
Glasgow’n metro avattiin vuonna 1896 ja se on maailman kolmanneksi vanhin. Paikallisjunaverkosto on hyvin kehittynyt.
Ystävyyskaupungit
thumb|200px|Glasgow’n kaupungintalo
Vezina Trophy
Vezina Trophy on NHL:n vuosittain jakama palkinto, joka annetaan liigan parhaalle maalivahdille. Voittajan valitsevat NHL-joukkueiden General Managerit. General Managerit kokoontuvat runkosarjan päätteeksi äänestykseen, jossa jokainen heistä antaa kolmelle parhaalle ehdokkaalle pisteet 5-3-1. Tämän jälkeen NHL nimeää kolme eniten ääniä saanutta henkilöä ja voittaja julistetaan NHL:n palkintotilaisuudessa pudotuspelien jälkeen.
Historia
Palkinto on nimetty Montreal Canadiensin edesmenneen maalivahdin, Georges Vézinan, mukaan. Vézinalla diagnosoitiin tuberkuloosi tämän lyyhistyttyä kesken pelin 28. marraskuuta 1925. Vézinan kuoleman jälkeen joukkueen entiset omistajat lahjoittivat palkinnon NHL:lle. Ensimmäisen kerran se annettiin kauden 1926–1927 päätteeksi.
Kauteen 1981–1982 asti palkinto annettiin maalivahdille, jonka joukkue päästi runkosarjassa vähiten maaleja. Vuosina 1965–1981 palkinto saatettiin jakaa saman joukkueen kahden ensimmäisen maalivahdin kesken. Tämä kuitenkin tarkoitti sitä usein, että voittaja oli vain hyvän joukkueen maalivahti, eikä loistava yksilö. Kaudella NHL toi uuden palkinnon William M. Jennings Trophyn, joka jatkossa annettiin maalivahdille, jonka joukkue oli päästänyt vähiten maaleja.
Useimmin palkinnon on voittanut Jacques Plante (7 kertaa). Joukkueista eniten voittoja ovat keränneet Montreal Canadiensin pelaajat (28 kertaa). Suomalaisista Miikka Kiprusoff, Tuukka Rask ja Pekka Rinne ovat voittaneet palkinnon. Niklas Bäckström oli kolmen Vezina-finalistin joukossa kaudella 2008–2009 sekä Antti Niemi kaudella 2012–2013.
Eniten voittoja
275px|thumb|Kaksinkertainen voittaja, [[Ed Belfour.]]
1927–1946
175px|thumb|[[George Hainsworth korvasi kuolleen Georges Vézinan Montreal Canadiensin maalilla, voittaen kolme kertaa peräkkäin Vezina Trophyn sen ensimmäisestä jakokerrasta alkaen.]] 175px|thumb|[[Tiny Thompson voitti palkinnon neljästi pelatessaan Boston Bruinsin pelipaidassa.]] 175px|thumb|Seitsenkertainen voittaja, [[Jacques Plante.]]
1947–1981
175px|thumb|[[Johnny Bower joutui ensimmäisenä jakamaan palkinnon, kun Terry Sawchuk nimettiin myös voittajaksi vuonna 1965.]] 175px|thumb|[[Bernie Parent voitti palkinnon kahdesti.]] 175px|thumb|Vuodesta 1982 jaetun Vezinan on voittanut useimmiten tšekki [[Dominik Hašek.]] Vuodesta 1947 alkaen palkinto on myönnetty vähiten maaleja runkosarjassa päästäneen joukkueen maalivahdille.
Voittajat (1982–)
{{legend|#CFECEC|Pelaa edelleen NHL:ssä|border=#CFECEC}}
Voittajat maittain: (1927-2023)
Riikka Ala-Harja
thumb|upright|Riikka Ala-Harja Juuret-tapahtumassa Keravalla vuonna 2012. Riikka Maria Ala-Harja (s. 21. huhtikuuta 1967 Kangasala) on suomalainen kirjailija ja dramaturgi.
Ura
Riikka Ala-Harja asui lapsuudessaan ja nuoruudessaan Kangasalla, Jokioisilla, Varkaudessa, Siikaisissa ja Hämeenlinnassa. Ala-Harja valmistui ylioppilaaksi Hämeenlinnan yhteiskoulun lukiosta vuonna 1986. Hän opiskeli Teatterikorkeakoulun dramaturgian koulutusohjelmassa ja valmistui teatteritaiteen maisteriksi vuonna 1993. Hän on työskennellyt muun muassa tuottajana ja dramaturgina Radioteatterissa sekä kolumnistina Ylioppilaslehdessä ja Helsingin Sanomissa.
Ala-Harja on kirjoittanut näytelmiä, kuunnelmia Radioteatterille ja käsikirjoituksia muun muassa Matti Hagelbergin sarjakuva-albumeihin.
Ala-Harja asui vuosina 2004–2011 Ranskassa.
Saskatoon Blades
Saskatoon Blades on juniorijääkiekkojoukkue, joka pelaa WHL:n itäisessä divisioonassa. Se pelaa Saskatoonissa SaskTel Centrerissä, johon mahtuu 15 100 katsojaa.
Historia
Saskatoon Blades perustettiin vuonna 1964, ja se pelasi Saskatchewan Junior Hockey Leaguessa. Kaudella 1966-1967 joukkue oli mukana perustamassa Western Hockey Leaguea ja siirtyi sinne pelaamaan. Se on sarjan perustajajoukkueista ainoa yhä siellä pelaava. Joukkue vietti useita vuosia vanhassa Saskatoon Arenassa, jossa he rakensivat vahvan fanipohjan ja kehittivät monta huippupelaajaa. Vuonna 1988 he muuttivat Saskatchewan Placeen (nykyään Credit Union Centre) ja isännöi Memorial Cup -turnausta toukokuussa 1989. He pääsivät turnauksessa finaaliin asti, mutta hävisivät lopulta Swift Current Broncosille. He hävisivät WHL:n finaalin myös 1992 ja 1994 Kamloops Blazersille seitsemässä pelissä. Joukkue ei ole koskaan voittanut Ed Chynoweth Cupia. Sillä on CHL-joukkueista pisin aika mestaruudesta.
Joukkueen omistaa tällä hetkellä Brodskyn perhe. He ovat olleet valtavan menestyksen lähtöportilla. Koko heidän olemassaolonsa ajan he ovat käyneet kovaa kilpailua Regina Patsin ja Prince Albert Raidersin kanssa.
Kaudella 2008-2009 Saskatoon teki historiaa, kun se ansaitsi WHL-ennätyksen. Joukkue nousi tasoihin Calgary Hitmenin kanssa eniten yhdellä kaudella saaduissa voitoissa WHL:n historiassa (28). Tällä kaudella Blades voitti ensimmäisen idän divisioonan mestaruuden vuoden 1994 jälkeen.
Kun joukkue voitti maaliskuun yhdeksäs päivä 2011 Brandon Wheat Kingsin se varmisti ensimmäisen kerran WHL:n mestaruuden. Se ansaitsi Scotty Munro Memorial Trophyn, jonka saa runkosarjan voittamisesta.
Joukkue kaudella 2023–2024
Lähde: EliteProspects
Joukkueenjohto
Lähde: EliteProspects
NHL:ssä pelanneet
Bernie Federko on ainoa joukkueessa pelannut Hockey Hal, of Fameen valittu.
Valmentajat
* = Valmentaja sai potkut, sairastui tai lähti joukkueesta.
Ophrys parvula
Ophrys parvula on orhoihin kuuluva pienikokoinen kämmekkälaji. Kukassa huuli on tumman violetti, lähellä kukan nielua kasvaa valkoista nukkaa. Kehälehdet ovat kellanvihreitä.
Laji on kotoperäinen Rodoksella.
Aldo Dezi
Aldo Dezi (s. 26. kesäkuuta 1939 Castel Gandolfo) on italialainen kilpauransa päättänyt ratameloja.
Dezi kilpaili Rooman kesäolympialaisissa 1960 saavuttaen parinsa Francesco La Macchian kanssa hopeaa 1 000 metrin kanadalaiskaksikossa.
Józefa Ledwig
Józefa Ledwig(-Bęben) (s. 18. huhtikuuta 1935 Szerzyny) on puolalainen entinen lentopalloilija. Hän sai joukkueineen pronssia sekä kesäolympialaisissa 1964 Tokiossa että kesäolympialaisissa 1968 Méxicossa.
Love and Marriage
”Love and Marriage” on Jimmy Van Heusenin säveltämä ja Sammy Cahnin sanoittama musiikkikappale vuodelta 1955.
Kappale tehtiin Frank Sinatralle, joka nauhoitti sen 15. elokuuta 1955. Se sai ensiesityksensä TV-musikaalissa Our Town. Van Heusen ja Cahn palkittiin kappaleesta Emmy-palkinnolla. Myöhemmin kappale on tullut tunnetuksi televisiosarja Pulmusten tunnusmusiikkina.
Kipparikvartetti nauhoitti kappaleen vuonna 1956 suomeksi nimellä ”Rakkaus ja rattaat”. Suomenkieliset sanat kirjoitti Sauvo Puhtila.
Morden (Manitoba)
Morden on 6 571 asukkaan (2006) kaupunki Manitoban provinssin eteläosassa, Kanadassa. Kaupunki sijaitsee noin 15 kilometriä länteen Winklerin kaupungista ja noin 21 kilometriä pohjoiseen Yhdysvaltain rajalta. Manitoba Highway 3 kulkee kaupungin läpi. Muusikko Loreena McKennitt on kotoisin Mordenista.
Kaupungissa järjestetään vuosittain suosittu maissi- ja omenafestivaali.
Historia
Varhaisella liitukaudella alueella sijaitsi Colorado Sea -meri, joka ulottui nykyiseltä Meksikonlahdelta aina Manitoban eteläosiin saakka. Viimeisen jääkauden päättymisen aikaan alue oli jälleen veden alla, kun Agassiz-jääjärvi peitti suuria alueita Manitobasta, Ontariosta, Pohjois-Dakotasta ja Minnesotasta. Jääjärvi jätti jälkeensä erittäin runsasravinteisen maaperän, jossa kasvoi runsaasti marjatuomipihlajaa, luumuja, muita marjoja ja yrttejä sekä pensaita. Huomattavasti myöhemmin alueella asui kummunrakentajien kulttuuri, joka viljeli maissia, kesäkurpitsaa, kurpitsaa, papuja ja tupakkaa.