cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Elokuvakritiikki
Elokuvakritiikin synty
Elokuvakritiikin voidaan katsoa syntyneen ranskalaisen film d'art -liikkeen myötä 1900-vuosikymmenellä. Ranskassa perustettiin vuonna 1908 näytelmien ja romaanien teatteriesityksiä kuvaamaan Société Film d'Art ('Taide-elokuvien yhdistys'), jonka myötä kulttuuripalstat ja -lehdet kiinnostuivat elokuvasta. Film d'art -elokuvien arvostelu oli tosin enemmänkin teatteri- kuin elokuvakritiikkiä, mutta elokuva oli kuitenkin alettu jo nähdä uutena taidemuotona. Vuonna 1921 italialainen elokuvakriitikko Ricciotto Canudo perusti Pariisissa "Seitsemännen taiteen ystävien kerhon", jolla oli olennainen merkitys elokuvakritiikin kehitykselle. Samaan aikaan myös etenkin Yhdysvalloissa ja Venäjällä oli virinnyt elokuvan teoreettinen pohdinta kertovana visuaalisena taidemuotona, jota alettiin verrata pikemminkin romaaniin ja kuvataiteisiin kuin teatteriin. Tämän teoretisoinnin pohjalle kehittyivät ne elokuvan arvostusperiaatteet, jotka hallitsivat valtaosaa elokuvakritiikistä 1900-luvun lopulle saakka.
Realistisena mediana elokuva joutui historiansa alkuvuosikymmeninä kuitenkin perustelemaan olemassaolonsa taiteena. 1910-luvun alkupuolella elokuvan arvostus vakavana ja tekijöidensä ideologisia näkemyksiä välittävänä taidemuotona alkoi vahvistua muun muassa D. W. Griffithin Kansakunnan synnyn (1915) ja saksalaisen Tri Caligarin kabinetin (1919) ansiosta.
Yhteiskunnallisuus
Merkittävällä 1920-luvun neuvostoliittolaisella elokuvaohjaajalla ja -teoreetikolla Sergei Eisensteinilla on ollut suuri vaikutus tulevien elokuvakriitikkosukupolvien käsityksiin taide-elokuvasta. Hänen marxilais-leniniläisten propagandaelokuviensa innoittamina elokuvakriitikot alkoivat vaatia elokuvalta yhteiskunnallista ja poliittista kantaaottavuutta. Esimerkiksi Italian 1940-luvun neorealismin kriittinen arvostus perustuu siihen, ja se alkoi väistyä arvostusperusteena vasta 1980-luvulla. Myös Eisensteinin anti-illusionistiset ihanteet vaikuttivat siihen, että 1920-luvun eurooppalainen nuori älymystö alkoi torjua kaupallisen Hollywood-elokuvan vain kevyenä ja yksinkertaisena viihteenä, tunteiden manipulointina ja katsojien "imemisenä" elokuvan maailmaan. Sen sijaan kaikki Hollywood-kerronnan vastaiset elokuvat nostettiin kritiikissä herkästi radikaaleiksi ja älyllisiksi taide-elokuviksi.
Auteur-teoria
Äänielokuvan tulon myötä syntyi merkittävä auteur-teoria, jonka syntyyn vaikuttivat etenkin ranskalaiset André Bazin, joka oli perustamassa merkittävää Cahiers du cinéma -lehteä vuonna 1951, ja François Truffaut. Cahiersiin kirjoittivat aikansa tunnetuimmat kriitikot, jotka saavuttivat mainetta myös uuden aallon elokuvaohjaajina: Truffaut'n lisäksi muun muassa Jean-Luc Godard ja Éric Rohmer. Auteur-teoria nosti esiin elokuvan ohjaajan persoonallisen näkemyksen elokuvan taiteellisen arvon ja laadun kannalta ja teki ohjaajasta kritiikin keskipisteen. Truffaut'n kirjoitusten seurauksena ranskalaiset elokuvakriitikot ryhtyivät nopeasti soveltamaan auteur-ajattelua myös Hollywood-elokuvaan, vaikka sitä olikin siihen asti Ranskassa pidetty vain läpikaupallisena studiojärjestelmänä. Tämän seurauksena muun muassa Samuel Fuller, Anthony Mann, Howard Hawks ja Alfred Hitchcock alkoivat saavuttaa älymystön piirissä mainetta ohjaajina.
Auteur-teoriaa nousi 1960-luvulla vastustamaan marxilainen kulttuurikäsitys, joka torjui yksilölliset taiteelliset visiot. Tämä teesi tosin jäi suureksi osaksi päivälehtikritiikkien ulkopuolelle.
Populaarikulttuurin arvostuksen nousu
Populaarielokuvan arvostus koheni auteur-teorian myötä. Kriitikoiden huomion kohteeksi nousi etenkin yhdysvaltalainen melodraamojen ohjaaja Douglas Sirk, jota arvostivat tai tutkivat eri syistä niin Cahiers-kriitikot, 1960-luvun marxilaiset ideologiakriitikot kuin 1970-luvun feministitkin. Feministinen kritiikki vaikutti myös osaltaan populaarikulttuurin arvostuksen nousuun, sillä feministit politisoivat ja popularisoivat mielihyvän käsitteen tutkimuksessa ja muussa julkisuudessa, ja nostivat esiin naisten suosimat lajityypit. 1970- ja 1980-luvuilla syntynyt genreteoria on jakanut elokuvakriitikot kahteen leiriin: niihin jotka arvostavat lajityypin edustajia puhtaimmillaan ja niihin, jotka haluavat elokuvien kehittävän genrejä edelleen.
Kymppilinja
Kymppilinja on helsinkiläinen hip hop -yhtye, jonka muodostavat Janne Ordén, Niko Lith ja Sami Grönroos.
Historia
Kymppilinja perustettiin vuonna 2004, mitä ennen yhtyeen jäsenet olivat vaikuttaneet omilla soolojulkaisuillaan vuodesta 2000. Kymppilinja solmi levytyssopimuksen Kenola Musicin kanssa vuonna 2006. Vuonna 2009 sopimus kuitenkin purettiin yhteisymmärryksessä. Yhtye julkaisi Kenola Musicin kautta yhden albumin Kaupunkilapset vuonna 2007. Omakustanteena julkaistu single -"Kauneinta" oli ehdolla The Voicen vuoden viralliseksi kesähitiksi 2009. Vuoden 2010 keväällä Kymppilinja solmi levytyssopimuksen tamperelaisen Hype Recordsin kanssa. Sopimuksen myötä myös bändin keikkamyynti siirtyi Hypelle. Kymppilinjan toinen studioalbumi Valmistaudu olemaan väärässä julkaistiin 2010 elokuussa. Ensimmäisellä ilmestymisviikollaan se oli albumilistan sijalla 8.
Albumin toinen Single Minä julkaistiin 12.4.2010 ja kappale oli ensimmäisellä ilmestymisviikolla mm. YleX:n Himotuimmat-listan sijalla 1, lisäksi single oli useita viikkoja Suomen virallisella singlelistalla ja viikolla 27 se nousi Suomen myydyimmäksi singleksi. Kappale valittiin myös The Voicen vuoden viralliseksi kesähitiksi 2010. Kappaleella vierailee Mariska. Minä- single ylitti 2010 syyskuussa kultarajan, tämä on bändin ensimmäinen kultalevy. Toukokuussa 2011 Single ylitti jo platinarajan mikä on Suomessa 10 000 kpl. Singlen sen hetkinen myyntimäärä oli jo yli 11 000 kpl. Yhtyeen kappale "Minä" valittiin myös Discopressin äänestyksessä Vuoden 2010 Diskohitiksi, sekä Kymppilinja vuoden tulokkaaksi 2010.
30. maaliskuuta 2012 kesken uuden levyn työstämisen Kymppilinja ilmoitti hajoavansa. Viimeiseksi Kymppilinjan keikaksi jäi Tampereen Tivolissa marraskuussa ollut keikka. Yhtye myös totesi, että ei tiedä vielä, vaikka palaisivatkin myöhemmin yhteen. Janne Ordén ilmoitti myös, että jatkaa kesällä keikkailua soolona ja tulee tekemään myös festarikeikkoja. Myöhemmin Ordén teki levytyssopimuksen Sony Music Entertainmentin kanssa. Lith ja Grönroos puolestaan tekivät 1980- ja 1990-lukujen diskomusiikin vaikutteista electropop/hip hop -musiikkia yhtyeessä nimeltä Milfloul?.
Vuonna 2018 Kymppilinja teki näyttävän paluukeikan ensiksi Suomilove-ohjelmaan ja siitä myöhemmin 23. kesäkuuta RMJ-festareille. Kymppilinja kiertää muillakin festareilla ympäri Suomen koko kesän ajan ja jatkaa keikkailua aktiivisesti tästä eteenpäin. Yhtye kirjoitti levytys-sopimuksen Warner Musicin kanssa ja paluusingle "Aallot" julkaistiin elokuun 10. päivä.
Kaarle Werkko
Kaarle Juhana Werkko (vuoteen 1877 Karl Johan Wickström; 18. toukokuuta 1850 Helsinki – 9. tammikuuta 1926 Helsinki) oli suomalainen koulu- ja raittiusmies.
Elämä
Werkon vanhemmat olivat räätäliammattikunnan vanhin Johan Olaf Wickström ja Helena Margareta Forsman. Hän valmistui opettajaksi Jyväskylässä 1873 ja toimi sitten opettajana Huittisissa, Tuusulassa ja Turussa. Helsingissä hän johti vuodesta 1896 vuoteen 1916 sinne perustamaansa esi-, pikku- ja kiertokouluseminaaria. Hän kirjoitti ja toimitti kouluasioista useita teoksia ja vuodesta 1905 aikakauskirjaa Alempi kansakouluopetus. Hän myös perusti ja johti alan opettajien ja harrastajien yhdistyksiä sekä toimitti 1893–94 matrikkelin Suomen kansakouluista ja kansanopistoista ja 1909 Suomen pikku- ja kiertokouluista.
Raittiusmiehenä Werkko perusti sekä yhdistyksiä, kuten Opettajain terveys- ja raittiusyhdistyksen 1890, julkaisi Suomen Raittius -lehteä 1883-85, toimi Raittiuden Ystävät -seuran sihteerinä 1889–1898 ja teki vuonna 1883 aloitteen yleisten raittiuskokousten pitämiseksi. Werkko oli ensimmäisiä lasten parissa Suomessa raittiustyötä tehneitä henkilöitä. Huomattavin hänen raittiuteen liittyvistä julkaisuistaan on vuonna 1904 ilmestynyt teos Raittiusriennoista Suomessa 1854-84.
Perhe
Werkon puoliso vuodesta 1881 oli Lydia Eunice Enebäck. Heidän poikansa oli professori ja kriminologi Veli Verkko.
Pornaisten kirkko
Kirkko vihittiin käyttöön 5. lokakuuta 1924. Kirkon urut ovat 12-äänikertaiset Kangasalan urkutehtaan valmistamat mekaaniset urut.
Joshua Clottey
Joshua Clottey (s. 1977 Accra, Ghana) on ghanalainen ammattilaisnyrkkeilijä ja entinen IBF-liiton välisarjan maailmanmestari.
Vuonna 1995 ammattilaisuransa aloittanut Clottey pääsi iskemään marraskuussa 1999 Carlos Baldomiria vastaan WBC-liiton välisarjan international-tittelistä Lontoossa. Hän johti ottelua pisteissä 10 erän jälkeen, mutta joutui lopulta diskatuksi 11. erässä puskemisen takia. Seuraavassa ottelussaan vuonna 2001 hän voitti välisarjan Afrikan mestaruuden 10. erän teknisellä tyrmäyksellä Ike Obia vastaan.
Oteltuaan jonkin aikaa kotimaassaan Ghanassa Clottey siirtyi Yhdysvaltoihin. Heinäkuussa 2004 hän voitti Yhdysvaltain välisarjan mestaruuden viidennen erän teknisellä tyrmäyksellä Christopher Henrystä. Joulukuussa 2005 hän voitti WBC-liiton ylemmän välisarjan Continental Americas -tittelin täydet 10 erää kestäneessä ottelussa Marcos Primeraa vastaan. Seuraavan vuoden heinäkuussa hän kohtasi Richard Gutierrezin IBF-liiton välisarjan intercontinental-titteliottelussa ja voitti 12-eräisen ottelun tuomareitten enemmistöpäätöksellä.
12. joulukuuta 2006 Clottey pääsi vihdoin maailmanmestaruusotteluun, kun hän kohtasi WBO:n välisarjan mestarin Antonio Margariton. Ottelu kesti täydet 12 erää, mutta Margarito tuomittiin voittajaksi kaikin tuomariäänin. Seuraavassa ottelussa heinäkuussa 2007 Clottey voitti 10-eräisessä ottelussa entisen kevytsarjan maailmanmestarin Diego Corralesin, joka kuoli kuukauden kuluttua ottelusta.
Voitettuaan Shamone Alvarezin joulukuussa 2007 pääsi hän uudelleen iskemään maailmanmestaruudesta. Elokuussa 2008 käydyssä ottelussa panoksena oli avoimena ollut IBF-liiton välisarjan mestaruus ja vastassa Zab Judah. Clottey voitti ottelun johdettuaan kaikkien tuomareitten pistekorteissa kun ottelu keskeytettiin yhdeksännessä erässä Judahin saatua vamman silmäänsä.
Viimeisimmässä ottelussaan Clottey kohtasi Miguel Cotton WBO-liiton välisarjan mestaruusottelussa. Hän kävi kanveesissa jo ensimmäisessä erässä, mutta ottelu oli hyvin tasainen ja kesti täyden ajan. Cotto julistettiin lopulta voittajaksi tuomarien hajaäänituomiolla.
Seuraavassa ottelussaan Clottey kohtaa Manny Pacquiaon WBO-liiton välisarjan MM-ottelussa 13. maaliskuuta 2010.
Samara-Kurumotšin lentoasema
Samara-Kurumotšin lentoasema on Venäjän Samaran aluetta palveleva kansainvälinen lentoasema. Se sijaitsee noin 45 kilometriä Samaran kantakaupungista pohjoiseen ja Kurumotšin taajaman itäpuolella, hieman M5-valtatien pohjoispuolella. Lentokenttä palvelee myös noin 55 kilometrä kentän länsipuolella sijaitsevaa Toljattia. thumb|230px|left|Samaran lentoaseman sisäänkäynti Matkustajamäärältään Kurumotšin lentoasema on keskisuuri venäläinen lentoasema. Vuonna 2013 sen kautta kulki yhteensä 2 167 728 lentomatkustajaa. Heistä 914 262 oli kansainvälisen lentoliikenteen matkustajia.
HMS Royal Albert (1854)
HMS Royal Albert oli Britannian kuninkaallisen laivaston vuonna 1854 vesillelaskettu 121-tykkinen potkurilla varustettu höyrykäyttöinen ensimmäisen luokan linjalaiva.
Valmistus
Oliver Langin suunnittelema 3 393 70/94 bm:n 120-tykkinen ensimmäisen luokan linjalaiva tilattiin 26. maaliskuuta 1842 Woolwichin telakalta. Se oli suurennettu versio viimeisestä symondiittikolmikantisesta HMS Trafalgarista. Alus oli samalla suurin kuninkaalliselle laivastolle suunniteltu ainoastaan purjein varustettu sotalaiva sekä ainoa vuoden 1830 jälkeen suunniteltu alus, joka ei pohjautunut Queen-luokkaan. Köli laskettiin elokuussa 1844. Höyrykoneiden ja potkureiden yleistyessä alus määrättiin 31. tammikuuta 1852 muutettavaksi potkurikäyttöiseksi.
Aluksella piti olla alimmalla tykkikannella 28 kappaletta 32 naulan 56 cwt:n ja neljä kahdeksan tuuman (68 naulan) 60 cwt:n tykkiä. Keskimmäisellä tykkikannelle oli tarkoitus asentaa vastaava aseistus vähennettynä kahdella kahdeksan tuuman tykillä ja lisättynä neljällä 32 naulan tykillä. Ylimmälle tykkikannelle oli tarkoitus asentaa 34 kappaletta 32 naulan 49 cwt:n tykkiä. Näiden lisäksi aluksella piti olla puoli- ja etukannella kuusi 32 naulan 42 cwt:n ja neljätoista lyhyttä 32 naulan 25 cwt:n tykkiä.
Aluksen suunnitelma laajennettiin 24. maaliskuuta 1851 3 463 tonniin. Alukselle määrättiin asennettavaksi HMS Euphratekselle valmistettu 620 nhp:n höyrykone. Suunnittelijat ja laivanrakentajat kokoontuivat 23. syyskuuta 1852, jolloin päädyttiin aluksen perän uudelleen suunnitteluun, mikä hyväksyttiin 5. toukokuuta 1853. Samalla päätettiin korvata alkuperäinen höyrykone 400 nhp:n höyrykoneella. John Penn and Sonin tarjous 500 nhp:n höyrykoneesta hyväksyttiin 9. tammikuuta 1854. Muutostyöt aloitettiin 25. lokakuuta 1852. Alus laskettiin vesille 13. toukokuuta 1854 ja valmistui 19. marraskuuta Portsmouthin telakalta varustettuna joukkojenkuljetusalukseksi.
Palvelus
Alus otettiin 19. kesäkuuta 1854 palvelukseen Sheernessissä päällikkönään Alexander Little kesäkuusta lokakuuhun 1854. Lokakuusta aluksen päällikkönä oli Thomas Sabine Pasley, kunnes se poistettiin palveluksesta 27. marraskuuta. Alus palautettiin palvelukseen 14. helmikuuta 1855 Välimeren laivaston komentajan kontra-amiraali Edmund Lyonsin lippulaivana päällikkönään William Robert Mends. Huhtikuussa 1857 aluksen päälliköksi tuli Francis Egerton, joka oli tehtävässä 20. elokuuta 1858 saakka. Alus oli 25. elokuuta 1858 alkaen Kanaalin laivueessa kontra-amiraali Charles Howe Fremantlen lippulaivana päällikkönään Edward Bridges Rice, joka luovutti aluksen päällikkydeen 1. lokakuuta 1859 Henry James Laconille. Samalla aluksen lippu-upseeriksi tuli kontra-amiraali Robert Fanshawe Stopford. Alus poistettiin palveluksesta 25. tammikuuta 1861 ja myytiin syyskuussa 1884 romutettavaksi Castlelle Charltoniin.
Christopher McDonald
Christopher McDonald (s. 15. helmikuuta 1955 New York, New York) on yhdysvaltalainen näyttelijä.
Elämä
McDonald syntyi New Yorkissa kiinteistövälittäjälle Patricialle ja kouluttaja James McDonaldille. Hänet kasvatettiin Romulusissa, New Yorkissa ja hän valmistui myöhemmin Hobart Collegesta Genevassa, New Yorkissa, jossa hän oli aktiivinen jäsen Kappa Alpha -yhteisössä.
McDonald meni naimisiin vuonna 1992 Lupe Gidleyn kanssa ja heillä on neljä lasta.
Jalkapallo Välimeren kilpailuissa 2009
Vuoden 2009 välimeren kilpailujen jalkapalloturnaus alkoi 25. kesäkuuta ja loppui 4. heinäkuuta. Turnauksessa pelasi yhteensä 12 maata. Sen voitti Espanja voitettuaan loppuottelussa Italian. Kolmanneksi sijoittui Libya voitettuaan Ranskan rangaistuspotkukilpailuun menneessä ottelussa.
Christopher McDonald
Ura
McDonald on tehnyt vuodesta 1978 lähtien useita rooleja pääasiassa elokuviin, joissa hänen roolinsa ovat olleet lähinnä sivurooleja. Elokuvalistaan mahtuvat muun muassa Ruumisauto (1980), Grease 2 (1982), Himon musta huone (1984), Taivaallinen rakastaja (1989), Epäilyksen varjossa (1996), Flubber – maailman mahtavin mönjä (1997), Meren raivo (2000) ja Superhero Movie (2008). Televisiosarjojen parissa McDonaldia on nähty muun muassa sarjoissa At Ease (1983), Ritari Ässä (1985), Matlock (1986 & 1989), Koti kuntoon (1992) ja Veronican salaisuudet, jossa hänellä oli yhdeksän jakson mittainen vieraileva rooli vuosien 1997–1999 aikana. Lisäksi McDonald esiintyi pitkään Eron lait -sarjassa ja on tehnyt lyhyitä rooleja sarjoissa Ilman johtolankaa (2003), Aloha Havaiji (2004), Las Vegas (2006) ja Sopranos (2007).
Jalkapallo Välimeren kilpailuissa 2009
Maalintekijät
4 maalia:
Christopher McDonald
Ura
Näytelmäroolien lisäksi McDonald on tehnyt äänirooleja animaatioihin, joista ensimmäinen oli animaatiosarjassa Teräsmies vuonna 1996, jolloin hän esitti kolmen jakson verran Teräsmiehen isää Jor-Eliä. McDonald uusi Jor-Elin roolin kahdeksan vuotta myöhemmin animaatiosarjassa Justice League Unlimited. Sitä ennen hän teki ääniroolin animaatioelokuvaan Rautajätti, jossa hän toimi hallituksen agenttina Kent Mansleyna. Lisäksi McDonaldille tarjoutui tilaisuus toimia ikääntyneen Teräsmiehen roolissa Batman of the Future -animaatiosarjan kaksiosaisessa jaksossa "The Call". Viimeisin äänirooli McDonaldilla oli Kim Possiblessa, jossa hän lainasi ääntään Hegolle kolmen jakson verran.
Jalkapallo Välimeren kilpailuissa 2009
Maalintekijät
3 maalia:
Didius Julianus
Marcus Didius Severus Julianus (noin 133 tai 137 – 1./2. kesäkuuta 193) oli Rooman keisari kahden kuukauden ajan vuonna 193. Didius Julianus oli vuoden keisareista toinen. Hän tuli keisariksi 28. maaliskuuta 193 lahjottuaan pretoriaanikaartin Pertinaxin kuoleman jälkeen. Didius Julianus voitti Flavius Sulpicianuksen pretoriaanikaartin parakkien luona järjestetyn ex tempore -huutokaupan keisariudesta viidellä tuhannella sestertiuksella. Rooman senaatti hyväksyi jälleen pretoriaanikaartin valinnan ilman vastalauseita, epäilemättä viisaasti oman turvallisuuteensa kannalta. Pian keisariksi julistautui Septimius Severus Pannoniassa ja hän lähti armeijansa kanssa kohti Roomaa. Pretoriaanikaarti hylkäsi Didiuksen ja senaatti tuomitsi hänet kuolemaan. Lopulta Didius surmattiin Roomassa. Hän ehti hallita 66 päivää.
Jalkapallo Välimeren kilpailuissa 2009
Maalintekijät
2 maalia:
1 maali:
Didius Julianus
Varhaiset vuodet
Didius oli vuosina 170–171 Legio XXII Primigenian komentaja Moguntiacumissa (nykyinen Mainz). Tämän jälkeen hänet nimitettiin Gallia Belgican maaherraksi, jolloin hän kukisti khaukien hyökkäyksen vuonna 173. Vuonna 175 hän oli konsulina yhdessä tulevan keisarin Publius Helvius Pertinaxin kanssa ja vuosina 189–190 hän seurasi Pertinaxia African maaherrana. Pertinaxin kerrotaankin kutsuneen Didiusta kollegakseen ja seuraajakseen. Jälkimaailma piti tätä myöhemmin enteenä. Konsulikauden jälkeen Didius nimitettiin Dalmatian maaherraksi, jolloin hän luultavasti huolehti armeijan muonituksesta. Samaan aikaan hän kukisti maantierosvoja nykyisen Montenegron ja Albanian alueilla vuosina 176–180. Tämän jälkeen Didius nimitettiin Ala-Germanian maaherraksi. Keisari Commoduksen aikana Didius joutui lyhyeksi aikaa maanpakoon Mediolanumiin, koska häntä epäiltiin vehkeilystä keisaria vastaan. Hänet todettiin kuitenkin pian syyttömäksi. 180-luvun puolivälissä Didius toimi Bithynian maaherrana. Antiikin historioitsijoiden kuten Cassius Dion mukaan muut senaattorit pitivät Didiusta kunnianhimoisena nautiskelijana ja tuhlarina eikä minään varsinaisena johtajatyyppinä.
Jalkapallo Välimeren kilpailuissa 2009
Maalintekijät
oma maali:
Didius Julianus
Nousu valtaan
Pretoriaanikaartilaiset murhasivat keisari Pertinaxin Palatiumilla 28. maaliskuuta 193. Selvää seuraajaa ei ollut, jolloin Pertinaxin appi ja kaupunginprefekti Titus Flavius Sulpicianus yritti pretoriaanien leirissä, Castra praetoriassa, suostutella nämä julistamaan itsensä keisariksi mutta ei saanut vastakaikua. Sillä aikaa pretoriaanit etsivät vaihtoehtoisia ehdokkaita kaupungista, mutta useimmat senaattorit olivat lukittautuneet koteihinsa. Historia Augustan mukaan Didius Julianus yritti mennä vävynsä Cornelius Repentinuksen kanssa senaattiin, mutta sen ovet olivat lukittuja. He tapasivat pari pretoriaanikaartin sotilasta, jotka suorastaan pakottivat Didiuksen mukanaan pretoriaanien leiriin. Cassius Dion mukaan taas Didius kiiruhti välittömästi leiriin kuultuaan Pertinaxin murhasta. Pretoriaanit eivät kuitenkaan päästäneet Didiusta leiriin, koska Sulpicianus oli vielä sisällä neuvottelemassa pretoriaanien kanssa. Didius alkoi huudella muurin takaa lupauksiaan kaartille, jos he julistaisivat hänet keisariksi ja pian alkoi huutokauppa keisarin arvosta. Sulpicianus tarjosi lopulta 20 000 sestertiusta jokaiselle pretoriaanille, mutta Didius korotti tarjouksensa 25 000 sestertiukseen. Sulpicianus luovutti ja Didius päästettiin leiriin ja julistettiin keisariksi. Pretoriaanit olivat ilmeisesti alkaneet huolestua siitä, että Sulpicianus olisi kostanut kaartille Pertinaxin kuoleman jos hänet olisi julistettu keisariksi. Didius myös lupasi ettei Pertinaxin murhaajia rangaistaisi ja myös Sulpicianus säästettiin.
Keisarina
Pian myös senaatti vahvisti Didiuksen keisariuden. Hän nimitti vaimonsa Manlia Scantillan ja tyttärensä Didia Claran augustaksi ja antoi Pertinaxille kunnialliset hautajaiset. Didius yritti vakiinnuttaa valtansa mielistelemällä senaattia ja yritti hankkia kansansuosiota kumoamalla Pertinaxin määräyksiä. Pretoriaaniprefekti Aemilius Laetus teloitettiin, ehkä siksi koska Didius pelkäsi oman turvallisuutensa puolesta. Flavius Sulpicianus säästettiin, mutta hänet erotettiin kaupunginprefektin virastaan. Uudeksi kaupunginprefektiksi Didius nimitti vävynsä Repentinuksen. Didius ei kuitenkaan saanut senaattoreiden luottamusta hänen kyseenalaisen valtaannousunsa takia. Roomassa oli levotonta kun Syyrian maaherraa Pescennius Nigeriä kannattaneet ihmiset valtasivat Circus Maximuksen ja vaativat Nigeriä uudeksi keisariksi. Väkijoukko kuitenkin hajaantui pian. Pian tuli tieto, että Pannonian maaherra Lucius Septimius Severus oli julistautunut keisariksi 9. huhtikuuta 193. Huhtikuun puolivälissä keisariksi julistautui myös Clodius Albinus Britanniassa ja Pescennius Niger Syyriassa.
Severus lähti pian marssimaan armeijansa kanssa kohti Roomaa. Samaan aikaan Didiuksen kerrotaan järjestäneen iloisia juhlia, mutta nämä tarinat ovat varmasti keksittyjä. Lisäksi hän lyötti rahoja, joissa hän kutsui itseään maailman valtiaaksi ja kertoi tulleensa valituksi sotilaiden yksimielisyydessä (Concordia Militum). Tosiasiassa Didiuksen valta ulottui vain Rooman kaupungin alueelle. Ihmiset halveksivat Didiusta, häntä pilkattiin ja joskus häntä kohti heitettiin kiviä. Samaan aikaan Severus lähestyi joukkoineen Roomaa. Didius julisti Severuksen valtionviholliseksi ja yritti menestyksettä valmistautua pystyttämällä heiveröisiä barrikadeja Rooman kaduille sekä linnoittamalla kaupunkia pretoriaaneilla ja Misenumin laivaston merimiehillä. Hän myös lähetti salamurhaajia Severuksen kimppuun, mutta nämä epäonnistuivat. Severusta käännyttämään lähetetyt senaattorit siirtyivät tämän puolelle. Severus pääsi Italiaan ja valtasi pian Ravennan. Didius ehdotti Severukselle, että tämä jakaisi vallan hänen kanssaan, mutta Severus kieltäytyi. Lopuksi Didius pyysi Pertinaxin suosijaa Tiberius Claudius Pompeianusta kanssahallitsijakseen, mutta tämäkin kieltäytyi. Severus lähetti viestinviejiä pretoriaanikaartille, joka katsoikin parhaaksi ilmoittaa ottavansa käskynsä vastedes Severukselta. 1. kesäkuuta 193 Rooman senaatti julisti Severuksen uudeksi keisariksi ja langetti Didiukselle kuolemantuomion. Didius yritti paeta Palatiumille, mutta hänet surmattiin 1. tai 2. kesäkuuta, jonka jälkeen senaatti määräsi Didiuksen muiston kirottavaksi (damnatio memoriae). Dion mukaan hänen viimeiset sanansa olivat "Mutta mitä pahaa minä olen tehnyt? Kenet olen tappanut?". Severus luovutti myöhemmin Didiuksen ruumiin tämän perheelle, joka hautasi Didiuksen Via Labicanan varrelle.
Didius Julianuksen jälkimaine oli huono. Hänen kerrotaan olleen kunnianhimoinen nautiskelija ja tuhlari. Häntä on myös kutsuttu Rooman historian turhimmaksi keisariksi. Tiedot Didius Julianuksen lyhyestä keisariudesta perustuvat lähinnä epäluotettavaksi osoitettuun Historia Augustaan, Cassius Dion, joka oli itse Roomassa todistamassa tapahtumia, kirjoittamaan elämäkertaan ja Herodianoksen historiateokseen.
Punainenmeri
pienoiskuva|Punainenmeri satelliitista kuvattuna Punainenmeri on Afrikan ja Arabian niemimaan rajoittama pitkähkö ja kapea vesialue, joka kuuluu Intian valtamereen. Punaisenmeren länsipuolella olevat valtiot ovat pohjoisesta lukien Egypti, Sudan, Eritrea ja Djibouti sekä itäpuolella Egypti, Israel, Jordania, Saudi-Arabia ja Jemen. Pohjoisessa on strategisesti tärkeä Egyptin hallinnassa oleva Suezin kanava, josta on kulkuyhteys Välimerelle. Etelästä Punainenmeri on Bab el Mandebin salmen kautta yhteydessä Adeninlahteen ja siitä edelleen Arabianmeren kautta Intian valtamereen.
Punaisenmeren nimi johtuu siellä havaittavasta Trichodesmium erythraeum -nimisestä levästä, joka "kukkiessaan" muuttuu punertavan ruskeaksi. Meren punaisuutta lisää auringonlaskun aikaan sen pinnasta heijastuvat punasävyiset vuoret sekä toisinaan punaisena hehkuva taivaanranta.
Punainenmeri on suolaisimpia ja lämpimimpiä kaikista merielämää sisältävistä vesistöistä. Suotuisista merivirroista ja runsaasta haihtumisesta johtuva meren korkea suolapitoisuus ovat luoneet erinomaiset edellytykset rikkaalle eläimistölle ja satumaisille koralliriutoille. Punaisessameressä on yli 1 100 erilaista kalalajia ja sieltä on tavattu yli 200 erilaista korallityyppiä.
Maantiede
pienoiskuva|Ympärysvaltiot ja topografinen kartta Punainenmeri on pitkä ja kapea ja suuntautuu pohjoisluoteesta eteläkaakkoon. Sen pohjoispäässä on kaksi kapeaa lahtea: Suezinlahti ja Akabanlahti. Suezinlahden pohjoispäästä lähtee Suezin kanava, joka yhdistää sen Välimereen. Lahtien väliin jää Siinain niemimaa.
Meren pituus on noin 2 000 kilometriä ja leveys leveimmässä kohdassa 352 kilometriä. Pinta-ala on 438 000 neliökilometriä. Meren keskisyvyys on noin 500 metriä ja syvin kohta noin 2 500 metriä.
Punaisessameressä on useita pieniä saaria, jotka muodostavat saaristoja. Näihin kuuluvat Dahlakin saaristo Eritrean rannikolla, Hanish-saaret Jemenin ja Eritrean välissä sekä Farasan-saaret Saudi-Arabian rannikolla. Myös meren pohjoispäässä, Siinain niemimaan kärjen tuntumassa on lukemattomia pieniä saaria, joiden välissä on koralliriuttoja.
Punaisenmeren rantaviiva on jaettu yhdeksän valtion kesken. Pisimmät osat rantaviivaa on Saudi-Arabialla, Eritrealla, Egyptillä, Sudanilla ja Jemenillä. Kummallakin puolella lähellä rannikkoa kohoaa kukkuloita tai vuorijono: Sudanissa ja Egyptissä Punaisenmerenkukkulat, Saudi-Arabian puolella Sarawat-vuoret ja niiden edessä Hejaz-vuoret.
Fysikaaliset ominaisuudet
Punainenmeri on yhteydessä Arabianmeren kautta Intian valtamereen. Sen valuma-alueella sataa todella vähän. Haihtuminen on suurempaa kuin makean veden virtaus mereen, ja Intian valtamerestä tuleva täydennysvesi estää Punaistamerta haihtumasta kuiviin. Siksi vesi on suolaisempaa kuin muissa maailman merissä: tyypillisesti 3,8 %, Suezin- ja Aqabanlahdella jopa 4,1 %.
Keskimääräinen vuorovesi on 60 cm meren pohjoisosassa ja 90 cm eteläosassa.
FK Zeta
FK Zeta on montenegrolainen jalkapallojoukkue, joka pelaa maan ylimmällä sarjatasolla Montenegron jalkapalloliigassa. Seuran kotipaikka on Golubovcin kylä pääkaupunki Podgorican lähellä.
Historia
Seura perustettiin vuonna 1927 nimellä FK Danica. Vuonna 1945 seuran nimi muutettiin FK Napredakiksi. Nykyisen nimensä, FK Zeta, seura sai vuonna 1955.
Kaudella 2004–2005 Zeta pelasi Serbia ja Montenegron ykkösliigaa sijoittuen kolmanneksi, mikä avasi paikan UEFA Cupiin.
Montenegron itsenäistyttyä vuonna 2006 perustettiin Montenegron jalkapalloliiga, jonka ensimmäisen mestaruuden Zeta voitti kaudella 2006–2007. Näin ollen seura oli ensimmäinen Mestarien liigan montenegrolaisosallistuja. Joukkue voitti ensimmäisellä karsintakierroksella liettualaisen FBK Kaunasin, mutta hävisi toisella karsintakierroksella Skotlannin Rangers FC:lle.
Seuraavalla kaudella 2007–2008 kotimaan liigan mestaruudesta käytiin äärimmäisen tasainen kamppailu, sillä kaikki kolme mitalistia päätyivät kauden lopuksi 66 pisteeseen. Maalieron perusteella Zeta sijoittui hopealle, mikä takasi paikan UEFA Cupiin. Tie tyssäsi kuitenkin ensimmäiselle kierrokselle slovenialaisen Interblock Ljubljanan voitettua otteluparin.
Broileri
pienoiskuva|upright|Broilerin tipu. Broileri on yhteisnimi lihantuotantoon jalostetuille äärimmäisen lihaksikkaille kanaroduille, jotka kasvavat nopeasti untuvikoista teuraskokoisiksi linnuiksi. Broilerirotuista kanaa voidaan kutsua myös syöttökanaksi ja kukkoa (syöttö)kananpojaksi. Broilerit on jalostettu alun perin eri kanaroduista kuin munijakanat.
Kananpoikia alettiin kutsua Yhdysvalloissa broilereiksi, koska ne liittyivät läheisesti paistamiseen. Englannin kielen verbi to broil tarkoittaa grillaamista, pariloimista tai paahtamista.
Broileri on maailman suosituin lihalaji. Suurin osa Suomessa myydystä broilerinlihasta on teollisesti prosessoitua.
Historia
Ensimmäiset jalostuskokeilut lihantuotantoon tarkoitetusta broilerista tehtiin 1800-luvun lopun Yhdysvalloissa, jossa varsinainen tuotanto käynnistyi 1926. Samoihin aikoihin perustettiin kolme yhdysvaltalaista yritystä, jotka hallitsevat nykyisin maailman broilerinjalostusta. Vuonna 1916 perustettiin Cobb (nykyinen Cobb-Vantress), vuonna 1921 Hubbard (vuodesta 2005 ranskalaisen Groupe Grimaudin tuotemerkki) ja vuonna 1923 Aviagen, joka on nykyisin maailman suurin broilerintuottaja. Niiden jalostamat broilerit ovat eri puhtaiden linjojen risteytyksiä . Tätä jalostusmenetelmää kutsutaan hybridijalostukseksi.
Aluksi broileria pidettiin korkean elintason merkkinä. Tuotannon tehostuessa ja hinnan laskiessa siitä tuli edullista ja helppoa arkiruokaa.
Eurooppaan broilerituotanto tuli toisen maailmansodan jälkeen. Suomessa myydyt broilerit olivat aluksi kokonaisia ja pakastettuja. Paloiteltu broilerinliha tuli kauppoihin vasta 1980-luvun puolen välin jälkeen. Sitä alettiin marinoida teollisesti 1990-luvun alussa, mikä johti broilerisuikaleiden käytön yleistymiseen.
1970- ja 1980 -luvuilla broilereiden jalostaminen johti niin suuriin rintalihaksiin, että se vaikeutti lintujen pystyssä pysymistä.
Broilerin tuotanto ulkomailla
Broilerintuotantoa uhkaavat bakteerit, kuten salmonella ja kampylobakteeri. Niitä torjutaan eri maissa eri tavoin. Yhdysvaltalaisilla teurastamoilla broilerin liha upotetaan klooriyhdisteisiin, jotka tappavat bakteerit lihan pinnalta. Euroopassa klooriyhdisteiden käyttöä ei hyväksytä, eikä EU-alueelle siksi tuoda yhdysvaltalaista kananlihaa. Eurooppalaisilla tiloilla keskitytään ennaltaehkäisemään tauteja noudattamalla hyvää hygieniaa ja kuumennuskäsittelemällä rehua.
Antibiootteja käytetään sairastuneiden eläinten parantamiseen, mutta myös tautien ennaltaehkäisyyn ja tuotantoeläinten kasvun edistämiseen. Tämä aiheuttaa antibioottiresistenssiä. EU:ssa tällaiset käyttötavat ovat kiellettyjä, mutta Amerikan, Afrikan ja Aasian mantereilla yleisiä. pienoiskuva|Broilerikanala.
Broilerin tuotanto Suomessa
Broilerituotanto alkoi Suomessa vuonna 1959, mutta se lopetettiin jo muutaman vuoden kuluttua kannattamattomana. Broilerit tuotiin ruokakauppoihin uudestaan vasta vuonna 1970. . Nykyisin syötävä kananliha on peräisin lähes pelkästään broilerirotuisista kanoista. Vuonna 2015 Suomessa kasvatettiin lihaksi 117,1 miljoonaa lintua, kun luku oli vuonna 2005 noin 55 miljoonaa lintua.
Suomessa on noin 230 broileritilaa, joista noin 40 on ja­los­tus­tiloja. Tilat sijaitsevat pääosin Länsi-Suomessa (Etelä-Poh­jan­maalla, Pir­kan­maalla, Sa­ta­kun­nassa ja Var­si­nais-Suomessa). Tilojen määrä on laskussa, mutta tilakoko nousussa. Kes­ki­määrin ti­lal­la on noin 60 000 broi­le­ri­a.
Kasvatuskierto
Suomessa kasvatetaan lähes yksinomaan broilerialan suurimman toimijan, Aviagen-yhtiön, kehittämiä Ross Ross 308-(suosituin) tai 508 -broileriristeytyksiä. Lisäksi kasvatetaan Cobbin 500-risteytystä ja pienempiä määriä Hubbardin ja Aviagenin hidaskasvuisia kanarotujen risteytyksiä. Suomen Broiler Oy tuo ruoaksi päätyvien broilerien isovanhemmat Skotlannista Aviagen Broiler Breedersista, josta niitä lennätetään tilauslennoilla kolme kertaa vuodessa 20 000 kappaletta. Tuontikanat tuottavat munia, joista kuoriutuvien poikasten jälkeläiset kasvatetaan syötäviksi. Laki ei rajoita broilerin kasvunopeutta. Yleisimmin käytetyissä roduissa 64 gramman vuorokausikasvu on tavallinen.
Poikaset teurastetaan 1,5 kuukauden ikäisinä, jolloin ne painavat suunnilleen 1,7 kiloa. Muu kuolleisuus on Siipikarjaliiton mukaan broileriparvissa keskimäärin 2–4 prosenttia, mikä on liiton mukaan eläintuotannossa hyvin alhainen luku. Munantuotannosta poistettavat kanat eivät Suomessa laadultaan kelpaa syötäväksi, koska ovat munantuotannon lopettamisen jälkeen liian laihoja syötäviksi. Lopetuksen jälkeen ne joutuvat kaatopaikalle tai turkiseläinten rehuksi.
Ruokinta ja valaistus
Kasvuaikanaan broileri syö noin 3 kiloa rehua. Broilerin rehu koostuu useimmiten seoksesta, jossa on kaksi kolmannesta kotimaista viljaa ja loput valkuaisrehua, kivennäisaineita ja vitamiineja. Valkuaisrehu valmistetaan Suomessa nykyisin kasviraaka-aineista, tavallisimmin soijapavusta. Kanojen lajityypillistä nokkimisvaistoa tyydytetään tarjoamalla broilereille kokonaisia jyviä.
Tavanomaisen tuotannon puolella broilereille ei tarvitse tarjota auringonvaloa. Valaistusta on oltava 16 tuntia vuorokaudessa ja pimeää lepoaikaa 6 tuntia, joista neljän tunnin tulee olla yhtäjaksoista pimeyttä. Halleissa on tavallisesti hämärää, sillä broilerin silmät ovat herkistyneet valolle, ja kirkas valo voi aiheuttaa linnuille stressiä ja häiriökäyttäytymistä.
Kasvatustiheys
pienoiskuva|Paistettu broileri Broilereiden suurin sallittu kasvatustiheys on Suomessa 42 kg/m², mikä vastaa 25 teurasikäistä broileria neliömetriä kohti. Suomalaisten broilerikasvattamojen kasvatustiheys on muussa kuin luomutuotannossa käytännössä 23–25 teurasikäistä broileria neliömetrillä.
Lain vaatimukset kasvatustiheydestä kasvavat kolmiportaisen asteikon mukaan. Perusvaatimukset koskevat kasvatustiheyttä, jossa broilereita on alle 33 kg/m², mikä vastaa alle kahtakymmentä aikuista broileria neliömetriä kohti. Jos kasvatustiheys on tätä suurempi, tuottajan kasvattavien pitää laatia tarkka kuvaus käyttämästään tuotantojärjestelmästä. Kuvauksessa tulee kertoa keskeiset tekniset tiedot rakennuksista ja niiden laitteista, mm. pehkun laatu. koska se vaikuttaa hallin ilmanlaatuun, lintujen jalkapohjien ja kintereiden terveyteen. Kuvaus esitetään aluehallintovirastolle pyydettäessä.
Jos kasvatustiheys on yli 39 kg/m², mikä vastaa vähintään 23 aikuista broileria neliömetriä kohden, kuolleisuuden ja jalkapohjatulehdusten määrän on oltava alle laskennallisen raja-arvon, eikä eläinsuojelutarkastuksissa saa ilmetä eläinsuojelusäännösten vastaista toimintaa edeltävän kahden vuoden aikana.
Hyvinvointi
Broilerikanaloissa yleensä yhdellä lattianeliömetrillä on 22−25 broileria, kun esimerkiksi lattiakanalassa kanoja saa olla neliömetrillä enintään yhdeksän ja luomukanalassa kuusi.
Broilerien nopeasta kasvusta seuraa terveysongelmia, koska niiden sydän, keuhkot ja jalkojen luut eivät pysy kasvuvauhdissa mukana. Teurastamoiden mukaan jalkaongelmia esiintyy Suomessa noin 0,5 %:lla linnuista, mikä on kansainvälisesti verrattuna vähäinen määrä. Siipikarjaliiton edustajan mukaan syy on lähes aina bakteerin aiheuttama tulehdus. Valtavan määrän takia broilereita ei kyetä tarkkailemaan yksilökohtaisesti ja monet terveysongelmat jäävät huomaamatta
Muita kuin luomubroilereita ei lain mukaan tarvitse päästää ulkoilemaan eikä ulkoilua suurten lintumäärien ja tartuntariskien vuoksi käytännössä järjestetä. Hyvän tuotantohygienian ansiosta broilereille ei Suomessa anneta rokotuksia.
Jopa tietokirjojen tekijöiden on ollut vaikea saada tietoa broilerien kasvatusoloista avoimuuden puutteen vuoksi, joskin syyksi on väitetty myös tautisuojausta. Broileritiloille pääsy on kerrottu erittäin vaikeaksi ja kuvaamista on rajoitettu.
Elintarviketurvallisuusviraston vuonna 2014 julkaisemien valvontatulosten mukaan lähes puolella tarkastetuista 132 broileritilasta esiintyi epäkohtia. Tavanomaisia epäkohtia olivat riittämätön valon määrä, kuivan ja kuohkean turvealustan puute tai lintujen kasvatustiheyden ylittyminen. Evira ei ole havainnut viime vuosien (2014–2017) tarkastuksissa yhtään puutteita, paitsi vuonna 2015, milloin muutamalla tilalla havaittiin kasvatustiheyden ylityksiä sekä valaistukseen ja eläinten lopettamisen onnistumiseen liittyviä ongelmia.
Luomubroilerin vaatimukset
Luomutuotannossa saa siipikarjarakennuksessa olla 4 800 broileria. Maksimi eläintiheys sisätilatiloissa ja ulkotiloissa riippuu ovatko tuotantotilat kiinteitä vai ei. Kiinteissä tuotantorakennuksissa maksimi tiheys on 10 lintua siten, että elopaino on enintään 21 kg neliömetrillä, kun taas siirrettävissä rakennuksissa vastaavat luvut ovat 16 lintua siten, että elopaino on enintään 30 kg neliömetrillä. Ulkotiloissa kiinteissä tuotantotiloissa jokaista lintua varten on tilaa oltava 4 m² ja siirrettävät rakennukset 2,5 m². Eläimille on oltava jatkuva pääsy ulos, joskin säävarauksella. Pääsääntöisesti broilereiden ulkona viettämän ajan tulisi olla ⅓ koko elinajasta. Silloin kuin ei ole mahdollisuutta päivittäiseen ulkoiluun, tulee lintujen saatavilla olla pysyvästi riittävä määrä karkearehua, kuten heinää ja muita luontaisten käyttäytymistarpeiden tyydyttämiseen soveltuvia materiaaleja.
Luomutuotannossa suositellaan käytettäväksi hidaskasvuisia broilerirotuja tai linjoja, mm. Ross Rowan Ranger, Hubbard CY, JA 757, Cobb Sasso. Ne saavat kasvavat korkeintaan 35 grammaa vuorokaudessa. Tällöin teuraspainoon kasvaminen vie noin yhdeksän viikkoa. Jos käytetään nopeakasvuisempaa rotua, vähimmäisteurasiäksi on määrätty 81 vuorokautta eli 2 kuukautta 3 viikkoa.
Kasvatushallissa tulee olla auringonvaloa, mutta broilerien valoherkkyyden takia ikkuna-alan tulee olla vain noin 5 prosenttia lattia-alasta. Valaistus on päällä 16 tuntia vuorokaudessa, jonka jälkeen on 8 tuntia yhtäjaksoista pimeää lepoaikaa.
Kritiikki tuotantoa ja teurastusta kohtaan
Kriittisen eläintutkimuksen verkoston edustajat Tiina Ollila ja Salla Tuomivaara ehdottivat vuonna 2022, että broilerinkasvatus kiellettäisiin eläinsuojelullisista syistä, koska ne kärsivät nivelten ja luuston kasvuhäiriöiden aiheuttamista jatkuvista kivuista. Vuonna 2016 Suomen eläinsuojeluyhdistysten liitto ja Animalia vaativat viranomaisia puuttumaan broilereille kärsimystä aiheuttavaan jalostukseen nykyistä tehokkaammin. Niiden mukaan broilereilla on liian nopean kasvuvauhdin takia paljon sydän- ja jalkavaivoja. Animalia vaatii broilerituotantoa siirtymään hitaammin kasvaviin rotuihin. Siipikarjaliiton toiminnanjohtaja Hanna Hamina ei ymmärrä, mihin väite vaivoista perustuu, koska jalkavaivoja on hänen mukaansa teurastettaessa erittäin vähän.
Suomen Broileryhdistyksen puheenjohtaja ja Maa- ja metsätaloustuottajain Keskusliiton valtuuskunnan jäsenen Suvi Rantala-Sarjeantin mukaan Suomessa sekä eläimillä että niiden parissa työskentelevillä on hyvät olot. pienoiskuva|235px|Broilerinfilee
Ravintona
Lähes kaikki Suomessa syötävä kana on broileria. Broilerin kulutus on ollut Suomessa jatkuvassa kasvussa. Broilerin kulutus on ollut kasvussa vuosikymmeniä, ja vuonna 2015 siipikarjaa kulutettiin jo 27-kertainen määrä verrattuna vuoteen 1970.
Vuonna 1971 broilerin ku­lu­tus Suomessa oli 1,3 kg / ​hen­ki­lö. Vuonna 1995 kulutus oli 7,5 kiloa henkeä kohden. Vuonna 2005 suomalaiset söivät broileria keskimäärin 13,3 kilogrammaa henkeä kohden ja vuonna 2021 kulutus oli noussut lukuun 26,4 kg/hlö.
Noin neljä viidesosaa kaikesta Suomesta myydystä broilerista myytiin vuonna 2009 teollisesti marinoituna lihajalosteena. Yli puolet siitä oli hunajamarinoitua.
Broilerin rautapitoisuus on pieni verrattuna tavalliseen kanaan ja etenkin naudanlihaan. Muiden lihalaatujen osittaisen korvautumisen broilerilla arvellaan siksi liittyvän raudanpuutteen yleistymiseen.
Punainen matto
thumb|Japanin pääministeri Junichiro Koizumin vierailua kunnioitettiin punaisella matolla Yhdysvalloissa. thumb|Vuoden 1988 Oscar-gaala ja punainen matto. Punainen matto on arvovieraille kuten valtionpäämiehille ja filmitähdille usein levitettävä matto, jolla korostetaan heidän saapumisensa arvoa.
Punainen ja purppura väri ovat jo antiikin ajoista asti olleet erityisen arvostettuja niiden harvinaisuuden vuoksi. Varhaisin viittaus punaiseen mattoon on kreikkalaisen Aiskhyloksen Agamemnon-tragediasta vuodelta 458 eaa. Näytelmässä Clytaemnestra rohkaisee miestään Agamemnonia kävelemään punaisen maton poikki sotasaavutustensa kunniaksi. Vaatimaton Agamemnon kieltäytyy aluksi, mutta kävelee lopulta kuitenkin maton poikki, tosin paljain jaloin ja peläten jumalien vihaa vietyään heiltä voiton kunnian.
Vuonna 1821 laivalla matkustanutta Yhdysvaltain presidenttiä James Monroeta varten levitettiin punainen matto joentörmälle Etelä-Carolinassa. Vuonna 1902 newyorkilainen luksusjuna 20th Century Limited levitti punaisen maton kaikille Chicagon junaan nousseille matkustajilleen.
Vuonna 1922 punaista mattoa käytettiin ensi kertaa Hollywoodissa, Egyptian Theatren avajaisissa. Seitsemän vuotta myöhemmin perustetussa vuosittaisessa Oscar-gaalassa alettiin myös käyttää punaista mattoa, ja se toimii nykyisin tunnettuna filmitähtien näyttäytymistilaisuutena. Oscar-gaalan maton tarkka sävy on salaisuus, mutta se on hiukan purppuraan vivahtava punainen, joka näyttää televisiokuvassa todellista punaisemmalta. Maton levittämiseen menee 20 mieheltä kaksi päivää.
Moškovo (Novosibirskin alue)
Moškovo on kaupunkimainen taajama Novosibirskin alueella Venäjällä. Vuonna 2020 Moškovossa oli 9509 asukasta. Moškovo sijaitsee 70 kilometrin päässä Novosibirskistä. Kaupunki on Moškovon alueen hallintokeskus. Moškovo on perustettu vuonna 1893.
Torbino
Torbino on asemataajama Novgorodin alueen Okulovkan piirin Borovjonkan kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Moskovan ja Pietarin välisen pääradan varrella 15 kilometriä Borovjonkasta luoteeseen. Torbinon kylä sijaitsee samannimisen järven rannalla yhdeksän kilometrin päässä asemalta. Taajamassa on 472 ja kylässä 8 asukasta (vuonna 2010).
Taajama on saanut alkunsa samannimisen kylän lähelle rakennetusta rautatieasemasta. Venäjän vallankumoukseen saakka molemmat kuuluivat Kajovon kuntaan. Vuosina 1927–1931 Torbino oli Leningradin alueen Borovitšin piirikuntaan kuuluneen piirin keskus. Torbinon kyläneuvostoalue liitettiin Borovjonkan kuntaan vuonna 2005.
Taajamassa toimii puunhankintayritys. Palveluja ovat lastentarha, koulu, kulttuuritalo, kirjasto, lääkintäasema ja posti. Rautatieaseman lisäksi Torbinosta on linja-autoyhteys Borovjonkaan. Nähtävyyksiin kuuluu 1800-luvulta peräisin oleva kartanoalue.
Scott Henderson
Scott Henderson (s. 1954) on yhdysvaltalainen jazzkitaristi, säveltäjä ja Tribal Tech -yhtyeen keulahahmo. Uransa aikana Henderson on soittanut muun muassa Joe Zawinulin, Jean-Luc Pontyn ja Chick Corean yhtyeissä. Scott Hendersonin soittotyyliä leimaa yksinkertaisten blueskuvioiden yhdistely harmonisesti monimutkaisiin melodioihin.
Vuonna 1984 Henderson perusti basisti Gary Willisin kanssa yhtyeen Tribal Tech, jonka kokoonpanoon kuuluu lisäksi pianisti Scott Kinsey ja rumpali Kirk Covington. Tribal Tech on julkaissut kymmenen levyä, joista uusin on vuonna 2000 ilmestynyt Rocket Science.
Scott Henderson on soittanut myös Vital Tech Tones -triossa, johon kuuluu hänen lisäkseen rumpali Steve Smith ja basisti Victor Wooten.
Kuopion Palloseuran tilastot
Tässä artikkelissa käsitellään Suomen Palloliiton jäsenseuran Kuopion Palloseuran tilastotietoja jalkapalloiluun liittyen perustamisvuodesta 1923 alkaen. Seuran nimilyhenteenä käytettiin alkuvuosina K.P.S. Paikallinen sanomalehti ottaa käyttöön lyhenteen KuPS kesällä 1935. Tilastot kattavat K.P.S./KuPS:n miesten edustusjoukkueet ja juniorit (pojat) KuPS:na SM-kilpailuissa ja valtakunnallisissa taitokilpailuissa. Naisten tilastoja on esitetty artikkelissa Kuopion Palloseura (naiset).
Suomen mestaruudesta pelaamiseen liittyvät sarjat ja kilpailut
Sarjat, kaudet ja pääsarjasijoitukset lähteinä ovat cupmuotoisten SM-kilpailujen osalta Banzine, sarjat 1930–35 , sarjat 1936–1946/47, 1948 , sarjat 1947/48, 1949-1989 ja sarjat 1990-2019 , 2020.
Sijoitukset pääsarjassa
Pääsarjalla tarkoitetaan ylintä SPL:n jäsenseuroilleen järjestämää sarjatasoa, jota on nimitetty Mestaruussarjaksi (SM-sarjaksi) 1947/48 – 1989, Futisliigaksi (1990 – 91) ja Veikkausliigaksi 1992 –. {| - 1947 tarkoittaa syys/kevät -sarjaa 1947/48
KuPS muut kuin pääsarjassa pelaamiset
1930 - 35 Piirinsarjat olivat karsintoina B-sarjaan. 1930-33 Savosta B-sarjaan pääsi vain piirin mestari, vuosina 1934-35 kaksi parasta. Pääsarjakausina pelattuja muita kuin pääsarjaotteluiksi laskettavia sarjapelejä KuPS pelasi vuosina 1983, 1989, 2002 ja 2008.
Muut viralliset kilpailut
Virallisiksi kilpailuiksi ja otteluiksi on laskettu Suomen Palloliiton tai jalkapallon jonkun kattojärjestön (Veikkausliiga, Pelaajayhdistys, UEFA) järjestämät edustusjoukkueen ottelut.
Piirin sarjat 1926-1929
Suomen Palloliittoon perustettiin 1926 Savon Piiri. Samana vuonna aloitettiin pelata Savon piirin mestaruudesta. 1926 K.P:S. hävisi loppuottelussa Varkauden suojeluskunnan Palloilijoille 2-3. Seuraavat kolme kertaa K.P.S. hävisi loppuottelut Mikkelin Kilpa-Veikoille (2-3, 2-4 uusintaottelussa ja 2-4). K.P.S. pelasi 1926-29 piirin sarjassa yhteensä 12 ottelua, joissa voitot-tasan-häviöt ja maaliero oli 7-1-4 50-29.
Suomen cup 1955-2016
KuPS on osallistunut kilpailuun sen alusta alkaen eli vuodesta 1955. Vain kolmena vuotena (1960, 1963 ja 1966) KuPS ei ole osallistunut.
Suomen cupissa KuPS:n parhaat saavutukset ovat:
Voitot 2: 1968 ja 1989
Häviäjänä finaalissa 3 kertaa: 2011, 2012 ja 2013
Melonta kesäolympialaisissa 1952 – miesten 10 000 metrin kajakkikaksikko
Helsingin olympiakisojen miesten kajakkikaksikoiden 10 000 metrin melontaan osallistui 18 paria. Kilpailu käytiin suoraan loppukilpailuna 27. heinäkuuta Soutustadionilla.
Kuopion Palloseuran tilastot
Suomen cup 1955-2016
Häviäjänä välierässä 10 kertaa: 1959, -69, -78, -79, -81, -86, -88, -90, 2010 ja 2015
Häviäjänä puolivälierässä 11 kertaa: 1955, -56, -68, -74, -84, -85, -92, 2006, 2010, -14 ja 2016
Suomen cup 2017-
Suomen cup 2017 oli uuden tyyppinen kilpailu. Uudistuksen myötä Liigacup poistui kilpailukalenterista. Kilpailu alkoi elokuussa 2016, jolloin alempisarjalaiset aloittivat. Vuoden 2017 alussa ylempien sarjatasojen joukkueet (Veikkausliiga, Ykkönen, Kakkosen nousukarsijat) tulivat mukaan, ja kilpailun 30 joukkuetta jaettiin viiteen kuuden joukkueen lohkoon. KuPS tuli mukaan lohkovaiheessa ja pelasi ensimmäisen ottelunsa 20. tammikuuta voittaen JJK:n Kuopio-hallissa 9-1, yeisöä oli 1007. KuPS putosi kilpailusta kun hävisi karsintaottelun Hongalle puolivälierään. KuPS pelasi cupissa yht. 6 ottelua, joista voitti neljä ja hävisi kaksi maalieron ollessa 22-9.
2018 Suomen cupissa KuPS aloitti kilpailun lohkovaiheesta, voitti lohkonsa ja selviytyi puolivälierään, jossa tuli häviö HJK:lle. KuPS pelasi kilpailussa yht. kuusi ottelua, joista voitti viisi ja hävisi yhden maalieron ollessa 22-8.
2019 Suomen cupissa KuPS aloitti kilpailun lohkovaiheesta, oli lohkonsa kuudes eli viimeinen. Lohkon neljä parasta selviytyivät neljännesvälieriin. KuPS pelasi kilpailussa yht. viisi ottelua, joissa pelasi kahdesti tasan ja hävisi kolme maalieron ollessa 6-11.