cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kenneth Kaunda
Elämäkerta
Vapauduttuaan tammikuussa 1960 Kaundasta tuli perustamansa Yhdistyneen kansallisen itsenäisyyspuolueen (UNIP) puheenjohtaja. Hänet nimitettiin sittemmin pääministeriksi ja 24. lokakuuta 1964 itsenäisen Sambian ensimmäiseksi presidentiksi. Hän teki laittomaksi Alice Lenshinan johtaman Lumpan kirkon. Vuoden 1968 vaalien väkivaltaisuuksien jälkeen Kaunda kielsi kaikki puolueet lukuun ottamatta omaansa, ja vuonna 1972 hän teki Sambiasta virallisesti yksipuoluejärjestelmän. Päätökseen vaikutti Simon Kapwepwen lähteminen puolueesta ja kilpailevan Yhdistyneen edistyspuolueen perustaminen. Kaunda julkaisi useampia kirjoja ”sambialaisesta humanismista”.
Kaunda toimi vuosina 1970–1973 Sitoutumattomien maiden liikkeen puheenjohtajana. Hän oli merkittävä apartheidin vastustaja, ja vapauduttuaan vankilasta Nelson Mandela teki vuonna 1990 ensimmäisen ulkomaanmatkansa juuri Sambiaan 27. helmikuuta.
Kaunda kansallisti Sambian kuparituotannon ja tuki eteläisen Afrikan mustia vapaustaistelijoita. Hän vastusti Rhodesian valkoista vähemmistöhallitusta ja tapasi elokuussa 1976 Etelä-Afrikan pääministeri B. J. Vorsterin sekä 30. huhtikuuta 1982 uuden pääministeri Pieter Willem Bothan. Vuonna 1991 järjestetyissä monipuoluevaaleissa Kaundan korvasi Sambian presidenttinä Frederick Chiluba.
Kaunda vetäytyi maansa politiikasta saatuaan syytöksiä osallisuudesta vuoden 1997 epäonnistuneeseen vallankaappausyritykseen. Hän joutui sen yhteydessä pidätetyksi.
Kaunda teki valtiovierailun Suomeen heinäkuussa 1968 ensimmäisenä päiväntasaajan eteläpuolisen valtion päämiehenä.
Kaunda kuoli keuhkokuumeeseen 97-vuotiaana sairaalassa Lusakassa kesäkuussa 2021.
Oar
Oar on Skip Spencen ainoaksi jäänyt soololevy. Levy on nauhoitettu Nashvillessa sen jälkeen kun Spence oli pääsyt pois mielisairaalasta. Sairaalassa ollessaan hän kirjoitti levyn kappaleet.
Vuonna 2013 levy listattiin sijalle 8 kaikkien aikojen Kanadalaisten tekemien levyjen Top 50 Ballast's listalla.
Montérégie
thumb|270px|Kartta Montérégien sisäisestä jaosta. Montérégie on hallinnollinen alue Quebecin provinssissa, Kanadassa. Sen eteläpuolella sijaitsee Yhdysvallat. Montérégien hallintoalueen pinta-ala on runsas 11 100 neliökilometriä ja väkiluku runsas 1,5 miljoonaa (2016).
Montérégien tärkein hallintokeskus on Montrealin itäpuolella (Saint Lawrence -joen itärannalla) sijaitseva Longueuilin kaupunki (239 700 as., 2016). Hallintoalueen muita kaupunkeja ovat Boucherville, Brossard, Granby, Salaberry-de-Valleyfield, Saint-Jean-sur-Richelieu, Saint-Hyacinthe, Sorel-Tracy, ja Vaudreuil-Dorion.
Aveyronin Victor
Aveyronin Victor on yksi kuuluisimmista villilapsista. Hänet löydettiin vuonna 1797 harhailemasta Ranskasta lähellä Toulousea Aveyronin metsästä, ja löytöpaikan mukaan Victor tunnetaan myös nimellä Aveyronin villi poika. Hän oli löytöhetkellä noin 11-vuotias, ja hänen arvioitiin eläneen koko lapsuutensa yksin hylättynä metsässä.
Nuori lääketieteen opiskelija Jean-Marc Itard kiinnostui Victorin kohtalosta ja alkoi intensiivisesti opettaa häntä vuodesta 1801 lähtien. Hän yritti pitkään opettaa Victoria puhumaan. Vaikka Victor oppi ymmärtämään jonkin verran puhetta ja myös lukemaan joitain sanoja, hän ei itse osannut puhua kuin pari sanaa.
Myöhempien tutkimusten mukaan Victorille ominaiset käyttäytymispiirteet, kuten liikunnallinen ketteryys ja toisaalta sosiaaliseen kontaktiin kykenemättömyys, samoin kuin puhumattomuus ja sensoriset poikkeavuudet ovat ominaisia autistisille lapsille. Viktor olikin todennäköisesti metsään hylätty autistinen lapsi. Lopulta Itard turhautui ja lähetti pojan mielisairaalaan, jossa tämä vietti lopun elämäänsä. Kuollessaan 40-vuotiaana hän oli oppinut lukuisia sosiaalisessa elämässä tarvittavia taitoja, kuten ilmaisemaan itseään ja tarpeitaan eleillä ja ilmeillä, siistit pöytätavat, vaatteiden pitämisen ja joukossa liikkumisen.
François Truffaut teki Victorin tapauksesta vuonna 1970 elokuvan Kesytön (L’Enfant sauvage).
Sinikka Nopola
Elämä
Nopola syntyi Helsingissä, mutta vietti lapsuutensa ja nuoruutensa Tampereella. Perheen koti sijaitsi Pyynikinrinteen kaupunginosassa vastapäätä Pyynikin urheilukenttää. Perheen isä työskenteli itsenäisenä yrittäjänä mainosalalla. Nopolan myöhempien Tampere-aiheisten kirjojen tapahtumaympäristönä oli Tampereen keskustan länsiosa. Nopola kirjoitti ylioppilaaksi Tampereen yhteiskoulun lukiosta.
Nopola opiskeli Tampereen yliopistossa humanististen tieteiden kandidaatiksi ja työskenteli Helsingin Sanomien toimittajana 1979–1985. Hän oli vapaa kirjailija ja journalisti vuodesta 1985 alkaen. Nopolalla on yksi poika. Nopola asui Helsingin Lauttasaaressa.
Nopola kirjoitti pakinoita ja kolumneja Helsingin Sanomien Kuukausiliitteeseen, draamallisia romaaneja, novelleja, kuunnelmia, näytelmiä, laulutekstejä sekä TV-draamaa.
Yhdessä sisarensa Tiina Nopolan kanssa Nopola kirjoitti muun muassa lastenkirjasarjoja Heinähattu ja Vilttitossu ja Risto Räppääjä sekä useita lastennäytelmiä ja -musikaaleja sekä elokuvakäsikirjoituksia. Nopolat sanovat kirjoittavansa kirjat yhdessä istuen ja keskustellen – siksi kirjoissa on niin paljon elävää dialogia.
Sinikka Nopola kuoli 13. tammikuuta 2021 vaikeaan sairauteen.
Tuotanto
pienoiskuva|Sinikka Nopola Kirjan ja ruusun päivänä Akateemisessa kirjakaupassa Helsingissä 2012.
Risto Räppääjä (1997–)
Kirjoja ovat kuvittaneet Aino Havukainen ja Sami Toivonen (1997–2011) ja vuodesta 2012 Christel Rönns.
Kailajärvi (Pälkäne)
Kailajärvi on Pirkanmaalla Pälkäneellä  Laipanmaan metsäalueella sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 3,5 hehtaaria ja se on 500 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Sen jyrkät itärannat viettävät järveen, mutta länsirannat ovat alavaa maata. Se on muodostunut samalla tavalla kuin muutkin lähialueen pikkujärvet Ahvenainen, Musta-Sorsamo, Pikku-Sorsamo, Iso-Sorsamo, Kailajärvi, Pikku-Kaila, Masolammi ja Haisjärvi. Kailajärveä reunustaa sama mäkialue kuin Pikku-Kailaa ja Syväjärveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria ja se on autio. Sen rantaviivan pituus on 1,1 kilometriä ja sen rannat ovat suota.
Historiaa
Lähialueen pikkujärvien muodostumishistoria alkaa viimeisen jääkauden lopussa noin 10 000 vuotta sitten, kun mannerjäätikkö suli ja paikalle jäi Itämeren Yoldia-vaiheen aikainen saaristo, jonka vedenpinnan korkeus sijaitsi nykyisen 145–150 metrin korkeuskäyrällä. Vapautuneiden alueiden morenimaat huuhtoutuivat rannasta mereen ja aallokko jätti mäkien rinteille rantavoiminen paljastamia kalliopintoja. Järven itärannat kuuluivat tällaiseen muinaissaareen, jonka ranta alkoi Syväjärveltä ja jatkui Pikku-Kailan ja Kailajärven ohi Isolle Hirvijärvellä. Saari oli kolme kilometriä pitkä ja kaksi leveä, ja siihen kuuluivat Korppivuori, Kylmänkorvenmäki, Vuorenkallio, Haisjärvenmäki, Multivuori ja Toikanvuori. Merenpinta laski nopeasti ja järvet jäivät alueen lähekkäisten kallioisten moreenimäkien välisiin painaumiin, jotka tämän jälkeen alkoivat soistua.
Nuorronjärvi
Nuorronjärvi on Pirkanmaalla Kangasalla Vääksyssä Längelmäveden pohjoisrannassa sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 18,3 hehtaaria ja se on 650 metriä pitkä ja 400 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,7 kilometriä ja se on peltomaiden ympäröimä, vaikka rannat ovat suoja-aluetta ja ne ovat metsittyneet. Rantojen lähellä sijaitsee kuusi maatilaa ja rannoille on rakennettu yli 10 vapaa-ajan asuntoa. Seututie 325 ohittaa järven sen pohjoispuolelta.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Längelmäveden alueella (35.72), jonka Längelmäveden lähialueeseen (35.721) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 85,5 metriä mpy. Siihen laskee kolme pelto-ojaa ja sen laskuoja laskee 250 metrin päässä Längelmäveden Villikanselkään.
Historiaa
Vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa järven nimi kirjoittiin ”Nuortojärvi”. Se oli silloinkin peltojen ja niittyjen ympäröimä ja sen itärannalla sijaitsi talo nimeltään ”Nuordo”. Vasta vuoden 1957 peruskartassa kartassa näkyi seututie 325.
Tilhet, pajut ja muut
Tilhet, pajut ja muut on suomalainen vuonna 2011 perustettu suomenkielistä folk-pop-tyylistä musiikkia esittävä yhtye. Yhtye julkaisi ensimmäisen albuminsa tammikuussa 2016. Yhtyeen toinen albumi albumi julkaistiin syksyllä 2017 ja kolmas maaliskuussa 2020. Yhtye lopetti toimintansa elokuussa 2021.
Ura
Anna-Sofia Tuominen ja yhtyeen kappaleet kirjoittava Juho Hoikka tapasivat toisensa Turussa kesällä 2010 ja varsinaisesti Tilhet, pajut ja muut -yhtye perustettiin vuonna 2011. Yhtye julkaisi esikoissinglenä ”Schwarzwald” omakustanteisesti keväällä 2013. Kappale sai muutamia soittokertoja Yleisradion eri radiokanavien musiikin erikoisohjelmissa.
Yhtye solmi levytyssopimuksen Suomen Musiikki -levy-yhtiön kanssa tammikuussa 2014. Sampo Haapaniemen tuottaman esikoisalbumin äänitykset aloitettiin maaliskuussa 2014. Albumin ensimmäinen single ”Puuhevonen” julkaistiin 6. helmikuuta 2015. Kappale nostettiin muun muassa Radio Suomen ja Radio Novan soittolistoille. Helmikuussa 2015 yhtye voitti YleX:n äänestyksen vuoden kiinnostavimmasta debyyttialbumista, saaden yli 30% annetuista äänistä. Seuraava single, ”Vielä nuori”, julkaistiin 12. kesäkuuta 2015. Esikoisalbumi Tilhet, pajut ja muut julkaistiin tammikuussa 2016, vaikka se oli valmistunut jo edellisenä kesänä. Ennen albumia siltä julkaistiin 14. tammikuuta 2016 kolmas single, ”Lintusaari”. Elokuussa julkaistiin vielä neljäs single, ”Täällä kaukana”. Helsingin Sanomat kirjoitti levyarviossaan Tilhien, pajujen ja muiden ”palauttaneen lämmön musiikkiin” ja antoi albumille neljä tähteä.
Toisen albumin työstäminen alkoi syyskuussa 2016 ja varsinaiset äänitykset marraskuussa 2016. Itse albumi julkaistiin 8. syyskuuta 2017. Albumilta julkaistiin ennen sen julkaisua singlet ”Jos lähdenkin huomenna” 3. toukokuuta 2017 ja ”Kaikki liikkuu eteenpäin” 23. elokuuta 2017.
Yhtye aloitti kolmannen albuminsa äänitykset kesäkuussa 2019. Albumi Kalifornian taivaan alla julkaistiin maaliskuussa 2020 ja siltä julkaistiin tammikuussa 2020 ennakkoon single ”Maailma näyttää”.
Yhtye kertoi maaliskuussa 2021 soittavansa viimeisen keikkansa saman vuoden elokuussa Tavastia-klubilla ja lopettavansa siihen toimintansa. Huhtikuussa 2021 yhtyeeltä julkaistiin vielä akustinen kokoelma Täällä kaukana (Lauluja vuosilta 2011–2021), joka sisältää duo-versioita yhtyeen kappaleista Anna-Sofia Tuomisen ja Juho Hoikan tulkitsemina.
Wisconsin
Wisconsin on Yhdysvaltain osavaltio. Se liittyi liittovaltioon 30. osavaltiona 29. toukokuuta 1848. Osavaltion nimi on englanninkielinen muunnos intiaaniheimon kielen sanan ranskankielisestä käännöksestä, joka tarkoittaa karkeasti ”paikka jossa asumme”.
Maantiede
Osavaltion suuret järvet ovat Michigan, Yläjärvi ja Winnebago ja joet Wisconsin, Mississippi, St. Croix ja Chippewa.
Vuoden lämpimin kuukausi on heinäkuu, jolloin keskimääräinen ylin lämpötila Milwaukeessa on noin 27 astetta. Keskimääräinen alin on kylmimmillään tammikuussa −9,1 astetta.
Aikoinaan yli 80 prosenttia osavaltiosta oli metsää, loput preeriaa ja suoaluetta. Myöhemmin suuri osa metsästä raivattiin viljelymaaksi tai asutuksen tieltä, mutta uudelleenmetsityksen jälkeen metsää on nyt noin 40 prosenttia pinta-alasta. Lehtipuulajeihin kuuluvat vaahtera, koivu, tammi, haapa, jalava ja saarni. Havupuita ovat strobusmänty, amerikanpunamänty, banksinmänty, hemlokki, balsamipihta, mustakuusi ja kanadanlehtikuusi.
Tärkeitä asutuskeskuksia
pienoiskuva|vasen|Milwaukee.
Historia
Ennen eurooppalaisia alueella eläneet intiaaniheimot kuten chippewat, menomineet, oneidat, potwatomit ja Ho Chunk saivat elää rauhassa 1880-luvun loppupuolelle asti. Eurooppalainen Jean Nicolet kävi Michiganjärvellä jo 1634. Ranska kirjasi alueen itselleen 1672. Se siirtyi Britannialle 1763 ja osaksi Yhdysvaltoja 1783.
Hallinto
pienoiskuva|vasen|Osavaltion parlamenttitalo Madisonissa. Wisconsinin lainsäädäntövaltaa käyttää kaksikamarinen osavaltion parlamentti. Ylähuoneessa eli senaatissa on 33 jäsentä, alahuoneessa eli edustajainkokouksessa on 99 jäsentä.
Ylintä toimeenpanovaltaa käyttää kuvernööri. Vuodesta 2019 kuvernöörinä on ollut Tony Evers.
Osavaltio on jaettu 72 piirikuntaan.
Wisconsin luopui kuolemanrangaistuksesta kokonaan vuonna 1853. Se oli ensimmäinen osavaltio, jossa kuolemanrangaistus ei ollut mahdollinen edes maanpetoksesta.
Talous
pienoiskuva|Maitotila West Pointissa, Wisconsinissa. Wisconsinin bruttokansantuote vuonna 2010 oli 238 miljardia Yhdysvaltain dollaria, mikä tekee siitä 21. suurimman talouden Yhdysvalloissa.
Wisconsinin maatalous keskittyy maitotuotteisiin. Pelloilla kasvatetaan maissia, josta suurin osa menee rehuksi. Tärkein teollisuudenala on konepajateollisuus. Merkittävimpiä kaivannaisia ovat hiekka ja sora, joita käytetään rakentamisessa.
Wisconsinin suurimmat työnantajat vuonna 2013 olivat vakuutusyhtiö Country Financial, Wisconisn-Madisonin yliopisto ja Menardin rakennus- ja remonttitarvikekauppa.
Point Beachin ydinvoimalan ykkösreaktori vuodelta 1970 on Yhdysvaltojen vanhimpia edelleen käytössä olevia reaktoreja. Suurin osa osavaltion sähköntuotannosta perustuu kivihiileen, vuonna 2011 uudistuvat energiamuodot kattoivat siitä kahdeksan prosenttia.
Tuotanto
Tuotanto tarkoittaa laajimmassa mielessä kaikkea inhimillisten tarpeiden tyydyttämiseen tähtäävää toimintaa. Tuotannon tuloksena syntyy hyödykkeitä, jotka välittömästi tai välillisesti tyydyttävät ihmisten tarpeita. Talous on pelkistetysti tuotantoa ja kulutusta. Tuotanto on hyödykkeiden tuottamista kulutuksen tarpeisiin ja kulutus on hyödykkeiden käyttämistä tarpeiden tyydyttämiseen.
Wisconsin
Väestö
Suomalaissyntyisiä siirtolaisia on asettunut osavaltion pohjoisimpiin piirikuntiin lähelle Yläjärveä. Vietnamin sodan jälkeen osavaltioon on asettunut laosilaisia pakolaisia, etenking hmongeja. Osavaltion afroamerikkalaisista suurin osa asuu Milwaukseessa, missä heitä on kolmannes väestöstä.
Tuotanto
Tuotantoa ovat tyypillisesti Oleellista tuotannossa on tuotantovälineiden yhdistely niin, että syntyy uusia välineitä eli tavaroita, palveluja ja niiden yhdistelmiä. Osan tuotantovälineistä tuottaja hankkii markkinoilta, osa on tuottajan hallussa. Tuotannon välineiden yhdistelyssä tarvitaan osaamista, jota kutsutaan teknologiaksi tai tuotanto-osaamiseksi.
Wisconsin
Väestö
Vuonna 2010 Wisconsinin kolme suurinta uskonnollista yhteisöä olivat katolinen kirkko, Amerikan evankelisluterilainen kirkko (ELCA) ja Missouri-synodi. Neljänneksi suurin on Wisconsinin evankelis-luterilainen synodi (WELS). Sen keskusjohto sijaitsee Wisconsinin Waukeshassa.
Wisconsinin yliopistojärjestelmä toimii useilla paikkakunnilla. Sen parhaaksi osaksi on arvioitu Wisconsinin yliopisto, Madison. Vuonna 2013 se oli Shanghai rankingissa sijalla 19.
Tuotanto
Talouden tärkeimmät toiminnot ovat tuotanto ja kulutus ja talouden tärkeimmät toimijat ovat tuottajat ja kuluttajat. Kehittymättömässä taloudessa valtaosa tuotannosta toteutetaan kotitalouksissa jolloin se parhaimmillaankin on pienimuotoista ja tehotonta. Yhteisön taloudellinen hyvinvointi selittyy sillä, että tuotanto on siirtynyt kotitalouksien ulkopuolelle ja olosuhteisiin, joissa se voi kasvaa ja tehostua. Tuotanto toimii kuluttajien luovuttamien tuotannontekijöiden varassa ja näin kuluttajat saavat kasvavassa ja tehostuvassa taloudessa kasvavia tuotannontekijätuloja tarpeidensa tyydyttämiseen. Tehokas tuotanto on taloudellisen hyvinvoinnin ehto.
Wisconsin
Kulttuuri ja urheilu
Milwaukee on kulttuurielämän keskus. Siellä toimivat sinfoniaorkesteri, ooppera ja baletti. Milwaukeen taidemuseo on perustettu 1957.
Suositut televisiosarjat Onnen päivät ja 70’s Show sijoittuvat Wisconsiniin.
Tiina Nopola
Kirsti Tiina Orvokki Nopola (s. 5. syyskuuta 1955 Helsinki ) on suomalainen lastenkirjailija.
Tuotanto
Suppeassa merkityksessä termiä tuotanto käytetään tarkoittamaan samaa kuin valmistus. Tällöin tuotanto on yksi yrityksen toiminnoista markkinoinnin ja hallinnon rinnalla.
Wisconsin
Kulttuuri ja urheilu
Green Bay Packers pelaa amerikkalaista jalkapalloa NFL:ssä, Milwaukee Brewers baseballia pääsarjassa ja Milwaukee Bucks koripalloa NBA:ssa.
Tiina Nopola
Elämä ja ura
Nopola on toiminut Helsingin kaupungin palveluksessa sekä erityislastentarhanopettajana. Vuonna 1994 hän siirtyi kokopäivätoimiseksi kirjailijaksi, ja hän on kirjoittanut Siiri-kuvakirjoja, joissa on Mervi Lindmanin kuvitus, sekä sisarensa Sinikka Nopolan kanssa Heinähattu ja Vilttitossu- ja Risto Räppääjä -kirjoja.
Tuotanto
Tuotanto koostuu prosesseista ja varannoista
Taloudellisen toiminnan kvantitatiivisen kuvaamisen lähtökohtana on ollut kuvata taloudellista toimintaa varannoilla ja virroilla. Ensimmäisten joukossa ja kontribuutiostaan taloustieteen Nobel-palkinnolla (1984) palkittu oli brittiläinen Richard Stone (1913-1991). Hänen kantava ideansa oli, että minkä tahansa systeemin saaminen toimimaan paremmin edellyttää sen rakenteen ymmärtämistä mallintamalla sen rakenne ja siinä tapahtuvat muutokset. Stonen mukaan kansakunnan talous voidaan mallintaa varantojen ja virtojen avulla (stocks and flows) ja tälle periaatteelle kansantalouden tilinpito rakennettiin. (McCarty 2001)
Tiina Nopola
Elämä ja ura
Siiri-sarja sai alkunsa Nopolan tyttären päiväkotimuistoista. Päiväkodissa oli kolme Otto-nimistä poikaa. Ensimmäisessä kirjassa Siiri haluaa kovasti saada koiran. Koiraa ei tule, mutta Siiri ystävystyy kolmen Oton kanssa. Siiri-kirjoja on käännetty ruotsiksi ja saksaksi.
Tuotanto
Tuotanto koostuu prosesseista ja varannoista
Tuotantoa voidaan ymmärtää, mitata ja ohjata varantojen ja virtojen avulla. Varannot tarkoittavat kertymiä, jotka ovat vastaista käyttöä tai tarvetta varten käyttämättömänä, varalla tai muuten kertyneet. Varantoja mitataan kertymäsuureilla ja mittaaminen tarkoittaa varannon määrää tai arvoa tiettynä ajankohtana. Tyypillisiä kertymäsuureita ovat tuotantovälineiden määrät, tuotteiden määrät varastossa, varojen määrä, velkojen määrä, yrityksen arvo jne. tiettynä ajankohtana.
Tiina Nopola
Elämä ja ura
Vuonna 2003 Nopola sai sisarensa kanssa Anni Swan -mitalin teoksesta Heinähattu, Vilttitossu ja Rubensin veljekset.
Tuotanto
Tuotanto koostuu prosesseista ja varannoista
Virtoja eli prosesseja ovat työsuoritukset, tapahtumasarjat, kehityskulut, joille kaikille on ominaista, että jotain tapahtuu ajan suhteen. Prosessien mitattavia suureita kutsutaan virtasuureiksi. Virtasuureet kuvaavat nimensä mukaisesti virtoja eli jonkin tapahtuman määrää tai arvoa tietyn ajanjakson aikana. Tyypillisiä virtasuureita ovat erilaiset panos- ja tuotosmäärät, tuotot, kustannukset, kannattavuus, raaka-aineiden käyttömäärät, läpäisyajat jne. tietyn ajanjakson aikana.
Yrityksen kirjanpidossa erilaiset kertymät ovat tyypillisesti varantosuureita ja ne kirjataan taseeseen. Kannattavuus ja sen osatekijät ovat virtasuureita ja ne kirjataan tuloslaskelmaan.
Tuotantopääoma
Tuotantopääoma tarkoittaa tuottamiseen tarvittavien tuotantovälineiden arvoa. Tuotantovälineiden kehittäminen merkitsee tavallisesti niiden määrän lisäämistä tai laadun parantamista. Yrityksen tuotantokapasiteetti on yrityksen potentiaalista suorituskykyä ja tarkoittaa yleisesti yrityksen käyttämien tuotantovälineiden määrää ja laatua.
Inhimillisen pääoman kehitys. Tarkoittaa tuotannossa toimivien yksilöiden tietojen, taitojen, osaamisen, kokemuksen ja arvojen kehittymistä. Inhimillinen pääoma on yksilöön sidottua pääomaa, jonka laatua voidaan kehittää periaatteessa loputtomiin. Inhimillisen pääoman peruspanoksesta vastaa koulujärjestelmä, jota täydennetään yrityksissä koulutus- ja kehittämistoimin, sekä työssä oppimisen keinoin. Inhimillisen pääoman tunnusomainen piirre on luovuus, kyky kehittää ja käyttää välineitä suunnitelmallisesti ja luovasti.
Ihmisen tekemän pääoman kehitys eli tekninen kehitys. Tarkoittaa tuotannon aineellisten välineiden kuten koneiden, laitteiden, materiaalien ja niihin liittyvien menetelmien kehitystä yrityksessä sekä infrastruktuurin kehitystä yrityksen ympäristössä. Kysymys on ihmisen tekemästä pääomasta, ihmisen tiedoista, taidoista ja kokemuksesta, jotka on sidottu johonkin aineelliseen. Tekninen kehitys on ihmisen luovan ominaisuuden tulos, mutta nämä tulokset, koneet ja laitteet käyttäytyvät konemaisesti.
Luontopääoman kehitys. Teollinen toiminta sellaisenaan voidaan ymmärtää luontopääoman jalostamiseksi, koska sen lähtökohtana ovat luonnosta otetut ainekset. Luontopääoman laatua kehitetään esimerkiksi metsänhoitotoimenpitein, kasvien jalostustoimenpitein, esikäsittelemällä raaka-aineita, jalostusastetta lisäämällä jne.
Sosiaalisen pääoman eli toimintakulttuurin kehitys. Tarkoittaa tapoja, toimintaperiaatteita, luottamusta, sääntöjä, arvostuksia ja niiden kehittymistä ihmisten välisessä vuorovaikutuksessa yrityksessä ja sitä ympäröivässä yhteisössä. Kysymys on tavoista, tottumuksista ja arvoista, jotka ovat sidottuja ihmisten väliseen kanssakäymiseen. Sosiaalisen pääoman käsite on lähellä liikeidean määrittelyssä käytettyä ilmaisua yrityksen tapa toimia, mikä ymmärretään yrityksen liikeideassa yhdeksi liiketoiminnan menestystekijäksi. Tämän mukaisesti sosiaalista pääomaa voidaan pitää kansakunnan menestystekijänä ja ilmaista se liikeidean mukaisesti yhteisön tapa toimia.
Tuotantopanokset
Tuotantovälineitä käytetään tuotantoprosessissa panoksina, tietyn laatuisina ja määräisinä aikayksikössä. Tuotantopanokset ovat siis virtasuureita yhtä lailla kuin niiden yhdistelyn kautta syntyvät tuotoksetkin. Termejä panokset ja tuotokset käytetään yleisesti reaaliprosessin kuvaamiseen, jolloin ne voivat olla fyysisiä suureita tai arvosuureita. Tuotannossa käytetyt panokset luokitellaan tavallisesti seuraavaan neljään luokkaan mukaillen tuotantopääoman luokittelua.
Tuotannon tulos on tuotettujen hyödykkeiden määrä ja laatu eli tuotos. Kun halutaan ymmärtää tuotannon tulosta kokonaisvaltaisesti yrityksen suorituskyvyn kannalta, on verrattava käytettyjä panoksia niillä aikaansaatuun tuotokseen. Tuotoksen ja panosten vertailu tarkoittaa lisäarvoa joko suhteellisena tai absoluuttisena. Yrityksen suorituskyvyn kehittäminen tapahtuu tuotantovälineiden määrää ja laatua kehittämällä ja suorituskyvyn kriteeri on kyky tuottaa lisäarvoa. Yrityksen suorituskyky voidaan mitata tuotantovälineiden käyttöprosessissa eli reaaliprosessissa tuotantofunktion avulla.
Arvonmuodostus tuotantoketjussa
Nykyaikaisessa tuotannossa tarvitaan lukuisten tuottajien ketju ennen kuin tuote on kilpailukykyinen ja valmis tarjottavaksi markkinoille kuluttajien hankittavaksi. Tuotantoketjun synnyn selittää erikoistuminen ja siitä koituva kilpailukyky. Alkeellisessa tuotannossa tuotantoketjut ovat lyhyitä, jopa yksi tuottaja saa aikaan kulutushyödykkeen. Kehittyneessä tuotantoketjussa voi olla satoja tuottajia, jotka voivat olla peräkkäisiä tai rinnakkaisia. Peräkkäiset tuottajat ovat erikoistuneet eri tuotantovaiheisiin, rinnakkaiset tuottajat kilpailevat keskenään tehden samaa tuotantovaihetta.
Tuotantoketju
350px|thumb| Oheinen kuva havainnollistaa, miten tuotantoketju syntyy. Peräkkäiset tuottajat ovat erikoistuneet eri tuotantovaiheisiin, joita tyypillisesti voi olla seuraavat neljä:
Matkapuhelin käy hyvästä esimerkistä tämän yksinkertaistetun tuotantoketjun kuvaamiseen. Kuorien muoviraaka-aine valmistetaan prosessiteollisuudessa. Muovin jalostamiseen erikoistunut yritys valmistaa tästä matkapuhelimen kuoret ja viimeistelee ne. Tuotteen omistaja eli matkapuhelinyritys kokoaa tuotteen, johon tulee lukuisia muita komponentteja muilta tuottajilta. Jakeluyritykset tuovat tuotteen kuluttajien saataville. Kaikki päätuotantovaiheet vaativat erilaista osaamista, mistä syystä erikoistumisen hyödyt ovat ilmeiset. Tuottajien välinen työnjako ja erikoistuminen johtavat kilpailukykyiseen tuotantoketjuun. Vaihdanta tuottajien kesken noudattaa samaa logiikkaa kuin edellä kuvattu vaihdanta kuluttajan ja tuottajan välillä. Tuottajat ryhtyvät keskenään vaihdantaan vain, mikäli se tuottaa heille lisäarvoa. Jokainen vaihdantatapahtuma tuottajien kesken merkitsee lisäarvon jakamista hinnan avulla tuottajan ja sen asiakastuottajan kesken.
Lisäarvo ja arvonlisä
Lisäarvo ja jalostusarvo tarkoittavat eri asioita. Lisäarvo mittaa tuottajan taloudellista menestymistä eli kannattavuutta. Jalostusarvo kuvaa sitä kuinka paljon tuottaja lisää omia panoksia kuten työtä, pääomaa ja osaamista ostamiinsa panoksiin. Jalostusarvo on tuottajan aikaansaama arvonlisäys tuotantoketjussa, mistä syystä arvonlisäys on jalostusarvon synonyymi. Arvonlisä saadaan vähentämällä tuotoksesta ostopanosten arvo, esimerkin tapauksessa 100 – 30 = 70. Arvonlisä voidaan laskea toista kautta vastaamalla kysymykseen kuinka suuren arvon lisän yksikkö tuottaa ostamiinsa panoksiin lisäämällä omassa hallussaan olevia tuotantopanoksia. Tässä tapauksessa se on työ- ja pääomapanokselle maksetut korvaukset sekä tuottajalle jäävä arvonlisä eli 40 + 20 + 10 = 70. Lisäarvo saadaan, kun arvonlisästä vähennetään kaikki yrityksen käyttämät tuotantopanokset eli laskelman muodossa 70 – 40 – 20 = 10.
Lisäarvon käsite on suhteellisen uusi liiketoiminnan menestyksen mittana vaikka se esiintyy jo vanhemmassakin alan kirjallisuudessa. Tässä lisäarvoksi kutsuttu suure tunnetaan vanhemmassa laskentatoimen kirjallisuudessa nimellä jäännöskate, residual income (Horngren 1982, 664) ja uudemmassa yhdysvaltalaisessa kirjallisuudessa kaupallisella nimellä economic value added (EVA). Lisäarvo ja arvonlisä (value added) tarkoittavat kuitenkin eri asioita eikä niitä pidä sekoittaa keskenään. On tärkeää, että erotetaan toisistaan termit lisäarvo, jonka englanninkielinen vastine on surplus value ja arvon lisä, jonka vastine on value added.
Arvoketju
Michael Porter lanseerasi kirjassaan (Porter 1985) arvoketjuajattelun, joka lisää ymmärrystä arvonmuodostuksesta tuotantoketjussa. Arvoketju koostuu rinnakkaisista ja peräkkäisistä toiminnoista, joiden on tuotettava kokonaisuuden kannalta lisäarvoa. Lisäarvo on toiminnan tuotoksen arvon ja sen aikaansaamiseksi vaaditun uhrauksen erotus.
Arvoketjuajattelun keskeinen sisältö on, että yrityksen kilpailuetu rakennetaan toimintoihin ja niiden välisiin sidoksiin. Kilpailuetu on organisaation kyvykkyyttä, joka piilee organisaation työnjaossa, erityisosaamisessa ja yhteistoiminnassa. Yritys ei ole itsenäisten toimintojen joukko, vaan toisistaan riippuvien toimintojen järjestelmä. Toimintoja sitovat toisiinsa arvoketjun sisäiset sidokset. Sidokset merkitsevät sitä, että yhden toiminnon suoritustapa ja toisen toiminnon uhraukset ovat riippuvaisia toisistaan. Lisäarvo syntyy itse toiminnoissa mutta myös niiden välisissä sidoksissa. Tässä on arvoketjuajattelun ydin.
Erilaiset prosessikartat ja niiden pohjalta laaditut vuokaaviot ovat tulleet tärkeiksi prosessiajattelun välineiksi, koska niiden avulla voidaan kuvata ja ymmärtää horisontaalisia työvirtoja ja niiden välisiä riippuvuuksia. Prosessien tarkkoihin kuvauksiin ja erityisesti prosessien rajapintojen kuvauksiin liittyy usein ajatus siitä, että tulosvastuu kahden prosessin rajapinnalla voidaan näin kuvata selkeästi. Tällainen vastuuajattelu tarkoittaa täydellistä vastuuta osaprosessin sisällä, mutta ei mitään vastuuta sen ulkopuolella. Rajapinta -ajattelu johtaa yleensä suppeisiin ja keinotekoisiin, jopa vääristyneisiin vastuisiin. Tyypillinen esimerkki keinotekoisesta mittauksesta on siirtohintamenettely. Siirtohintamenettelyssähän tuotteelle asetetaan kahden vastuun välisellä rajapinnalla keinotekoinen siirtohinta ja vastuuyksiköiden tulokset lasketaan tämän keinotekoisen siirtohinnan perusteella.
Vastuun rajapinta- ajattelu on syntynyt tehtävälähtöisestä vastuuajattelusta ja johtaa yleensä keinotekoisiin ja vääristyneisiin vastuumäärittelyihin sekä suureen laskentabyrokratiaan. Tosiasiassa toimenpiteiden vaikutukset, joista vastuuta pitäisi ottaa ja kantaa, voivat ilmetä missä tahansa prosessin myöhemmässä vaiheessa kuten arvoketjuajattelussa erityisesti korostetaan. Esimerkiksi tuotesuunnittelija voi tehdä ratkaisun, joka tuotteen loppukäyttäjän mielestä on sietämätön. Miten asia voisi olla mitattavissa tuotesuunnittelun ja tuotannon rajapinnalla? Arvoketjuajattelu korostaa toimintojen välisiin sidoksiin liittyvää arvontuotantoa ja siten myös siitä vastuun ottamista.
Tuotantotyypit ja -muodot
thumb|right|Tuotannon ja kulutuksen teoria|400px Tuotantoa voi tarkastella lukuisista näkökulmista erilaisten tarpeiden mukaan. Yksi tuotannon perusjaottelu jakaa tuotannon markkinatuotantoon (liiketoiminta) ja julkiseen tuotantoon (markkinaton tuotanto). Toiseksi ymmärrys tuotannosta lisääntyy, jos vertaillaan tavara- ja palvelutuotantoa. Kolmanneksi voidaan tuotannossa tunnistaa erilaisia tuotantomuotoja, joita ovat tyypillisesti yksittäistuotanto, erätuotanto ja joukkotuotanto.
Julkinen tuotanto ja markkinatuotanto
Markkinatuotannon tuotokset, tavarat, palvelut ja niiden yhdistelmät kohtaavat vapailla markkinoilla kilpailun ja niille muodostuu markkinoilla hinta. Vapaa kilpailu pitää huolen siitä, että markkinoilla menestyvät vain yritykset, jotka kykenevät tuottamaan kilpailukykyisiä tuotteita. Markkinatuotannon tehokkuuden kannalta kilpailu on tärkein yksittäinen keino. Markkinamekanismi, joka tunnetaan nimellä ”luova tuho” pitää huolen siitä, että markkinoilta poistuvat tehottomat tuotannon yksiköt ja niiden tilalle tulevat tehokkaat tuotannon yksiköt.
Julkinen tuotanto on valtion ja kuntien vastuulla olevaa tuotantoa. Julkiseen tuotantoon kuuluvat turvallisuuspalvelut, sisäisen järjestyksen palvelut, terveydenhoito, opetustoimi, infrastruktuuri jne. Julkinen tuotanto rahoitetaan verovaroin ja palvelun käyttäjä saa sen yleensä ilmaiseksi tai lähes ilmaiseksi. Julkisen tuotannon tuotokselle ei siis muodostu markkinoilla hintaa, mistä syystä julkinen tuotanto arvostetaan yleensä BKT:ssa tuotantokustannuksiin. Laajaan julkiseen tuotantoon on yleensä varaa vain yhteisöissä, joissa on tehokas markkinatuotanto kuten pohjoismaissa.
Tavara- ja palvelutuotanto
Tuotannossa erotetaan yleensä erilaisina tuotannonaloina tavaratuotanto ja palvelutuotanto. Erottelun peruste on se, että tavaratuotannossa tuotokset ovat aineellisia ja palvelutuotannossa tavallisesti aineettomia. Aineellisen ja aineettoman tuotannon liiketoimintalogiikka on erilainen lähinnä siitä syystä, että tavaroita voidaan valmistaa ennakkoon, varastoida ja kuljettaa tarjottavaksi asiakkaille. Palvelujen tuotantoon osallistuu tavallisesti asiakas itse jollakin tavalla, mistä syystä niitä ei voi tuottaa ennakkoon ja varastoida. Tästä seuraa kulutuksen ja tuotannon samanaikaisuus palveluissa ja eriaikaisuus tavaratuotannossa. Kulutuksen ja tuotannon samanaikaisuus on normaalisti este tehokkuuden lisäämiselle kun taas niiden eriytyminen, joka on tosiasia tavaratuotannossa, merkitsee mahdollisuuksia tehokkuuden lisäämiseen tuotannossa. Tehokkuus savutetaan tuotannossa kopioimalla. Kopiointimahdollisuuden puuttuminen merkitsee tärkeimmän tehostamiskeinon puuttumista.
Kumpikaan tuotannonaloista ei ole sisällöltään mitenkään homogeeninen. Päinvastoin ne ovat hyvinkin heterogeenisiä esim. osaamisvaatimusten suhteen. Sekä tavara- että palvelutuotannon aloilla on hyvin vähäisen ja toisaalta hyvin vaativan osaamisen tuotteita. Tuotannon tulonmuodostuksen ja tulonjaon sekä tuottavuuden muutosmekanismin suhteen tavara- ja palvelutuotanto ovat samanlaiset eli tuotannon alasta riippumatta markkinamekanismi toimii samalla tavalla. Tuotannossa luodaan tuotteeseen (tavaraan tai palveluun) lisäarvo, joka avoimilla markkinoilla jaetaan tuottajan ja kuluttajan kesken hinnan avulla. Tuotannon tulonmuodostuksen tyypillinen mitta on tuottavuus ja kun tuotannon tulonjako on suoritettu, saadaan liiketoiminnan kannattavuus. Tuottavuuden ja kannattavuuden merkitys on samanlainen tavaratuotannossa ja palvelutuotannossa.
Tuotantomuodot
Tuotannon tehtävä on tyydyttää markkinoiden tarpeita ja näiden markkinatarpeiden erilaisuudesta johtuen on syntynyt erilaisia tuotantomuotoja, jotka soveltuvat tietyn tyyppisen tarpeen tyydyttämiseen. Erilaisia tuotantomuotoja tunnistetaan normaalisti seuraavat kolme;
Erä- eli sarjatuotannossa tuotteet ovat samanlaisia saman sarjan puitteissa ja useita sarjoja voidaan tuottaa yhtaikaa. Valmistuserät uusiutuvat aika ajoin, mikä merkitsee toistojen kautta oppimista ja tehokkuutta. Erätuotantoon liittyy yleensä erikoistumisen piirre. Samoilla tai lähes samoilla työtavoilla voidaan tuottaa erilaisia tuotesarjoja tehokkaasti. Erätuotannon ohjaaminen asettaa korkeita vaatimuksia tuotannon suunnittelulle ja ohjaukselle, koska erävaihdoilla ja -koolla voi olla suuri vaikutus tuotannon tehokkuuteen. Tyypillisiä erätuotannon aloja ovat elintarviketeollisuus, vaatetusteollisuus, valimoteollisuus ja konepajateollisuus.
Joukko- eli massatuotannossa tuotetaan suuria määriä samoja tuotteita. Tuotanto on tehdasmaista valmistusta, jossa valmistetaan suuria määriä tasalaatuisia tuotteita käyttäen hyväksi mahdollisimman paljon standardointia. Joukkotuotannossa tavoitellaan suurta tehokkuutta, josta seuraa alhainen tuotantokustannus. Standardoinnin lisäksi mekanisointi ja automatisointi ovat tärkeitä tuotannon kehittämisen keinoja.
Massaräätälöinti on nimensä mukaisesti massatuotantoa, jossa räätälöinti tarkoittaa sitä, että tuotannossa voidaan toteuttaa asiakkaan tilaamat ominaisuudet tuotteeseen. Tuotanto on siis tilauksiin perustuvaa massatuotantoa, jossa tuotteita ei valmisteta varastoon, vaan ainoastaan tilauksiin perustuen.
Tuotteistaminen
Tuotteistaminen tarkoittaa tuotteen ominaisuuksien ja valmistuksen suunnittelua ja määrittelyä siinä tarkoituksessa, että samaa tuotetta voitaisiin tuottaa useampia kappaleita tai useampia kertoja. Tuotteistamisen idea on kopioimalla saavutettava tehokkuus. Valtaosa markkinatuotannosta on tuotteistettua jo siitäkin syystä, että se on tehokkaampaa yksittäistuotantoon verrattuna. Usein tuotteistaminen toteutetaan moduulien avulla. Moduulit ovat toiminnollisia kokonaisuuksia, joista asiakkaan tarpeen mukainen kokoonpano voidaan helposti rakentaa. Yleisesti tunnettua on, että tavaratuotanto on valtaosaltaan tuotteistettua. Myös palvelutuotanto on pääosin tuotteistettua; esimerkiksi kauppa, kuljetukset, pankkitoiminta, vakuutustoiminta, terveyspalvelut jne.
Tuotannon tulos ja suorituskyky
Tuotantoa koskeva data on tarkimmillaan yritystasolla ja kun sitä yhdistellään toimialan ja kansantalouden tilastointia varten, menetetään jossain määrin tiedon tarkkuudessa. Tämän vuoksi myös tuotannon tulosten esittämisessä on eroja vaikka tuotannon tuloksen muodostumisen mekanismi on aina sama.
Sitä tapaa, jolla tuotannontekijät yhdistellään tuotannossa tuotoksen aikaansaamiseksi, kutsutaan teknologiaksi. Teknologia tarkoittaa yleisesti tuotanto-osaamista eli sitä osaamista ja tapaa, jolla tuotantopanokset yhdistellään uusiksi välineiksi. Tuotanto-osaaminen voidaan kuvata matemaattisesti tuotantofunktion avulla. Se kuvaa erilaisten panosyhdistelmien ja tuotoksen välistä riippuvuutta. Yritys voi kehittää teknologiaa investoimalla, parantamalla koneita ja laitteita tai hankkimalla uusia. Tärkeä tekijä tuotantofunktiossa on henkilöstön osaaminen eli se tietotaito, jolla tuotantopanokset yhdistellään tuotannossa.
Tuotantofunktion avulla voidaan yksinkertaisesti kuvata tuotannon tuloksen muodostumista oheisen kuvan mukaisesti. Tuotantofunktio kuvaa tuotannon laajuutta ja tehokkuutta. Mittasuhteita on liioiteltu, jotta kuvaus olisi havainnollinen. Tarkastellaan tapahtumia peräkkäisinä vuosina (tai jaksoina) yksi ja kaksi. Huomataan, että tuotanto on kasvanut arvosta T1 arvoon T2. Kummallekin vuodelle voidaan piirtää tuotantofunktiot, jotka tässä on nimetty vuosien mukaisesti numeroilla yksi ja kaksi. Tuotoksen kasvussa voidaan erottaa kasvun kaksi komponenttia; tuotantopanosten lisäyksestä aiheutunut kasvu ja tuottavuuden lisäyksestä aiheutunut kasvu. Panosmäärän lisäyksestä aiheutunut kasvu määräytyy liikuttaessa jakson yksi tuotantofunktiolla tuotantopanosten lisäyksen verran eli arvosta P1 arvoon P2. Panosmäärän lisäyksestä aiheutuneelle kasvulle on ominaista, että tuotoksen ja panoksen suhde pysyy muuttumattomana. Tuottavuuden lisäys merkitsee tuotantofunktion siirtymää ja samalla tuotos/panos-suhteen muuttumista. Tuotantofunktion siirtymää vastaava tuotoksen kasvu on siis tuottavuuskasvun aiheuttamaa.
Toimialan ja kansantalouden tasoilla tuotannon laajuudesta raportoidaan tuotannon kiinteähintaisen tuotoksen eli tuotantovolyymin luvuin ja tehokkuudesta tuottavuusluvuin, joista työn työn tuottavuus on eniten käytetty. Kansanataloudessa kiinnostava tehokkuuden tulos on tuotos/ asukas eli BKT/asukas. Taloudellinen kasvu on kansakunnan aikaansaaman tuotannon lisäys. Se ilmaistaan tavallisesti vuotuisena kasvuprosenttina, joka kuvaa (reaalisen) kansantuotteen kasvua. Taloudellinen kasvu syntyy, kuten edellä kuvattiin, kahden tekijän vaikutuksesta niin että voidaan puhua kasvun komponenteista. Nämä komponentit ovat tuotantopanosten lisäys ja tuottavuuden lisäys.
Jalo Aura
Jalo Aura (vuoteen 1906 Gröndahl, 20. elokuuta 1886 Kotka – 17. huhtikuuta 1947 Helsinki) oli suomalainen osuustoimintamies ja sosialidemokraattinen poliitikko, joka toimi Kulutusosuuskuntien Keskusliiton (KK) toimitusjohtajana vuosina 1926–1947 sekä ministerinä kansanhuoltoministeriössä vuosina 1943–1945.
Jalo Auran poika oli liberaaleja edustanut moninkertainen ministeri ja Helsingin kaupunginjohtaja Teuvo Aura, jonka poika Matti Aura toimi myös urallaan ministerinä edustaen kokoomusta.
Auralle myönnettiin Suomen Valkoisen Ruusun I luokan komentajamerkki 10. marraskuuta 1944.
The Collection (Judas Priest)
The Collection on vuonna 1989 julkaistu Judas Priestin kokoelmalevy, joka sisältää kappaleita yhtyeen kahdelta ensimmäiseltä albumilta, Rocka Rollalta (1974) ja Sad Wings of Destinyltä (1976). Kokoelman julkaisi vanha levy-yhtiö ilman yhtyeen lupaa.
J. L. Runebergin virret
Johan Ludvig Runeberg, Suomen kansallisrunoilija oli myös merkittävä virsirunoilija.
Runeberg virsirunoilijana
Runebergin koottuihin teoksiin on liitetty 62 virttä, joista tosin osa on hänen tekemiänsä käännöksiä ja mukaelmia. Muiden töittensä ohella hän oli jäsenenä vuonna 1853 asetetussa virsikirjakomiteassa. Vuonna 1886 ilmestyneessä ruotsinkielisessä virsikirjassa oli 53 hänen kirjoittamaansa virttä sekä kaksi muuta hänen kääntämäänsä tai muokkaamaansa virttä. Virtensä Runeberg kirjoitti ollessaan jäsenenä virsikirjakomiteassa.
1800-luvulla käytettiin Suomessa vuonna 1701 hyväksyttyä suomenkielistä virsikirjaa (ns. Vanha virsikirja) ja vuonna 1695 hyväksyttyä ruotsinkielistä virsikirjaa. Niiden uudistamiseen päästiin vasta 1853, jolloin uudistustyötä varten asetettiin komitea, joka aloitti työnsä 1854. Komitean puheenjohtajana oli arkkipiispa Edvard Bergenheim ja varsinaisina työjäseninä J. L. Runeberg sekä silloinen Vaasan koulun rehtori Lars Stenbäck ja kirkkohistorian professori Bengt Olof Lille. Uudistustyö koski aluksi vain ruotsinkielistä virsikirjaa, suomenkielinen komitea muodostettiin joitakin vuosia myöhemmin.
Kaikkien kolmen runoilijajäsenen tehtävänä oli valmistella oma täydellinen virsikirjaehdotus. Ainoastaan Runeberg sai tehtävänsä valmiiksi ja hänen ehdotuksensa vuodelta 1857 tunnettiin Runebergin virsikirjana. Annetun palautteen tuloksena vuonna 1863 jatkettiin virsikirjaehdotuksen muokkausta. Runeberg erosi komiteasta terveydellistä syistä ja hänen tilalleen valittiin Zachris Topelius. Monien vaiheiden jälkeen uusi ruotsinkielinen virsikirja hyväksyttiin kirkolliskokouksessa 1886. Samassa kirkolliskokouksessa hyväksyttiin myös uusi suomenkielinen virsikirja, jossa oli 23 Runebergin kirjoittamaa virttä.
Vuoden 1986 Suomen evankelis-luterilaisen ruotsinkielisessä virsikirjassa on 24 Runebergin kirjoittamaa sekä neljä hänen kääntämäänsä tai muokkaamaansa virttä. Suomenkielisessä virsikirjassa vuodelta 1986 on 16 hänen kirjoittamaansa ja kuusi hänen kääntämäänsä tai muokkaamaansa virttä.
Ruotsin kirkon virsikirjassa vuodelta 1986 on kymmenen hänen kirjoittamaansa tai muokkaamaansa virttä. Ruotsin kirkon suomenkielisessä virsikirjassa on niiden lisäksi kaksi hänen kirjoittamaansa virttä. Norjan kirkon virsikirjassa vuodelta 2013 sekä Islannin kirkon virsikirjassa vuodelta 1997 on kummassakin yksi Runebergin kirjoittama virsi.
Suomen evankelis-luterilaisen kirkon ruotsinkielisessä virsikirjassa (1986)
Runebergin muokkauksia ja käännös:
Suomen evankelis-luterilaisen kirkon suomenkielisessä virsikirjassa (1886)
(Suluissa ruotsinkielisen tekstin alkusanat)
Suomen evankelis-luterilaisen kirkon suomenkielisessä virsikirjassa (1986)
Runebergin ruotsintamia tai uudistamia virsiä
Ruotsin kirkon virsikirjassa 1986 (Den svenska Psalmboken)
Ruotsin kirkon suomenkielisen virsikirjan (2002) lisäyksessä.
Runebergin muokkaamat virret
Vähäjärvi (Kangasala, Kautiala)
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Längelmäveden alueella (35.72), jonka Längelmäveden lähialueeseen (35.721) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 105,8 metriä mpy. Lammen läpi virtaa Salaksenjärven laskuoja, joka laskee Längelmaveden Pispanselän Myllylahteen.
Historiaa
Salaksenjärven ja Vähäjärven välinen alue on ollut suota, joka on raivattu peltomaaksi. Vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa lampi oli nimetön, mutta suhteellisesti suurempi kuin se on nykyään Salaksenjärveen verrattuna. Vaikuttaisi siltä, että laskuojan perkaamisella olisi lammen vedenpintaa alennettu. Lammen ympäristö oli raivattu niityiksi, mutta lampi oli tuolloin autio. Laskuojan alajuoksulla oli kaksi vesimyllyä. Vuoden 1954 peruskartassa sijaitsi lammen koillispuolella maatila, joka sai mökin surakseen vuoden 1987 kerttaan.
Velkuan koulu
Palvan koulu perustettiin vuonna 1908. Koulun perustamisesta käytiin kiistelyä, osa asukkaista yritti taktikoida kunnan jakamisen kolmeen koulupiiriin, jotta koulua ei olisi tarvinnut rakentaa. Tuolloin Velkualla oli asukkaita 22 eri saarella. Sen sijoituspaikasta äänestettiin myös: Salavaisten ja Velkuanmaan asukkaat kannattivat koulua Velkuanmaalle, kun Teersalon ja Palvan väestö Palvaan. Palvan ehdotus voitti ja koulurakennus valmistui vuonna 1910. Oppilaita ensimmäisenä vuotena oli 42.
Kun Velkuan kunta liittyi Naantalin kaupunkiin vuonna 2009, virkamiehet eivät odottaneet oppilasmäärän nousevan. Tuolloin koulussa oli parikymmentä oppilasta, mutta kymmenessä vuodessa oppilasmäärä nousi yli kuuteenkymmeneen etenkin Livonsaaren asukasmäärän kasvun myötä. Koulurakennus on niin huonokuntoinen, että sen peruskorjaus on todettu kannattamattomaksi kuten myös tilojen pienuus. Kaupunki suunnitteleekin uuden 50–60 oppilaan monikäyttöisen koulurakennuksen rakentamista samalle tontille. Kaupunki on varannut kouluhankkeeseen 1,6 miljoonaa euroa vuosiksi 2019–2020. Koulurakennuksen lattiapinta-ala olisi 800 neliömetriä josta liikuntatilan osuus 200–250 neliömetriä.
Aiheesta muualla
60.46506°N, 21.66664°W
August Myhrberg
thumb|150px|August Maximilian Myhrberg. Lyijykynäpiirustus: [[Severin Falkman (1863).]] August Maximilian Myhrberg (oik. Matts August Myhrberg, 24. heinäkuuta 1797 Raahe – 31. maaliskuuta 1867 Tukholma) oli ruotsalais-suomalainen sotilas, upseeri, joka tuli tunnetuksi seikkailuistaan vapaustaistelijana eri puolilla Eurooppaa. Sakari Topelius on kirjoittanut Myhrbergistä tarinan nimeltä ”Poika Raahesta” kirjassa Lukemisia lapsille 2.
Lapsuus ja opinnot
Matts August Myhrberg syntyi Raahessa tullinhoitaja ja kapteeni Anders Gustaf Myhrbergin ja Kristina Soveliuksen kuusilapsiseen perheeseen. Isä oli Raahen ensimmäinen tullinhoitaja kaupungin saatua tapulikaupunki- ja meritullioikeudet 1791. Puoli vuotta myöhemmin pariskunta avioitui ja muutti Soveliuksen isän rakennuttamaan taloon, joka säästyi Raahen palosta 1810 ja toimii nykyisin osaksi museona.
Myhrberg valmistui Oulun triviaalikoulusta 12-vuotiaana, jossa hänen opiskelutoverinaan oli muun muassa Johan Ludvig Runeberg. Hänet lähetettiin edelleen Uppsalaan opiskelemaan 1812. Suurin osa muutakin perhettä muutti Ruotsiin 1814. August hyväksyttiin Uppsalan yliopistoon 16-vuotiaana ja hän suoritti noin kaksi vuotta myöhemmin kansliatutkinnon. Vuonna 1819 hän muutti Turkuun opiskelemaan lakia isänsä toivomuksesta ja etsimään virkaa synnyinmaastaan, mutta palasi 1822 jälleen Ruotsiin opiskellakseen sotilaaksi muun muassa Mariebergissä. Hänen isänsä oli kuollut vuonna 1821 Härnösandissa, jossa hän toimi niin ikään tullinhoitajana, eivätkä lakiopinnot enää kiinnostaneet. Ruotsissa ollessaan Myhrberg opiskeli myös espanjaa.
Myhrberg itse kutsui itseään nimellä "August Maximilian" ja ilmoitti syntymäpäiväkseen vuosisadan viimeisen päivän.
Sotilasura
Myhrberg jätti Ruotsin 1823 osallistuakseen Espanjan sisällissotaan. Hän karkasi laivasta Lissabonissa ja liittyi Rafael del Riegon joukkoihin. Hän jäi sotavangiksi ja pääsi vapauteen Marseillessa.
Vuonna 1824 hän oli Pariisissa, josta hän jatkoi Kreikkaan. Kreikassa Myhrberg liittyi tuolloin ratsumestarina palvelleen, sittemmin marsalkaksi ylenneen Auguste Regnaud de Saint-Jean d'Angélyn joukko-osastoon ratsumieheksi. Hän erottautui edukseen useissa taisteluissa ja kaksi vuotta myöhemmin hän oli ylennyt ratsumestariksi. Vuonna 1827 hän palveli kenraali Charles Nicolas Fabvierin adjutanttina ja 1829 Kreikan kuvernööri Ioannis Kapodistrias nimitti hänet Palamideen linnoituksen komentajaksi maan silloisessa pääkaupungissa Nauplionissa.
Myhrberg oli kuitenkin tyytymätön Kapodistriasin hallintoon ja hän sai luvan jättää komentajanasemansa ja matkustaa kotimaahansa Ruotsiin 1830. Rauhan tultua itsenäistyneen Kreikan valtiosäädyt myönsivät tuolloin "Murad Bey" -nimellä tunnetulle vapaustaistelijalle maatilan, eläkkeen ja Vapahtajanrintamerkin, joista Myhrberg otti vastaan vain kaksi jälkimmäistä.
Matkallaan Pariisissa hän kuitenkin liittyi perusteilla olevaan puolalaiseen armeijaan, jota oltiin perustamassa Puolan vapauttamiseksi ja uudelleen perustamiseksi Puolan tultua jaetuksi miehitysvaltojen välillä vuosia aikaisemmin. Hän taisteli Puolan kansannousussa (1830–1831) peitenimellä ja tarinat kertovat hänen urheudestaan – joskin hänen edesottamuksistaan tuon sotaretken aikana tiedetään varsin vähän. Hänen kerrotaan joutuneen venäläisten vangiksi, mutta pelastuneen ihmeellisellä tavalla.
Päästyään jälleen Pariisiin, hän liittyi jonkin ajan kuluttua Espanjan sisällissotaan 1833–1834, jossa hän palveli Molinan herttua Don Carlosin joukoissa. Vuonna 1836 Myhrberg vieraili Skotlannissa, josta hän palasi Pariisiin ja sittemmin Ruotsiin 1840. Hänet nimitettiin majuriksi ja hän palveli tuolloin Ruotsin siirtomaana olleella Saint-Barthélemyn saarella, josta hän vapautui viiden vuoden jälkeen 1848.
Loppuajat
thumb|Myhrbergin hauta Johanneksen kirkon hautausmaalla Tukholmassa.