cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Marko Anttila
II-divisioonasta SM-liigaan
Anttila on Lempäälän Kisan kasvatti. Hän siirtyi 12-vuotiaana Tampereen Ilvekseen, josta ilman paikkaa joukkueen nuoremmissa C-nuorissa jäänyt Anttila palasi kahden kauden jälkeen takaisin LeKiin. Hän pelasi LeKin miesten joukkueessa ensimmäistä kauttaan II-divisioonaa kaudella 2003–2004, jonka jälkeen Chicago Blackhawks varasi Anttilan todellisena yllätyksenä yhdeksännellä kierroksella 260. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2004. Hänen varauksensa herätti paljon keskustelua. Anttila liittyi samana kesänä ennen varaustaan Ilveksen A-nuorten harjoitusvahvuuteen. Blackhawks kiinnostui hänestä, kun Ilveksen valmentaja Juha Pajuoja vinkkasi Anttilasta Blackhawksin kykyjenetsijä Sakari Pietilälle.
Kaudeksi 2004–2005 Anttila siirtyi Tampereen Ilveksen A-nuoriin. Hän nousi samalla kaudella myös Ilveksen SM-liigajoukkueeseen, jossa Anttila pelasi 28 runkosarja- ja kolme playoff-ottelua tehopistein 2+1=3. Hän teki liigadebyyttinsä jo kauden avauskierroksella 16. syyskuuta 2004 paikallisottelussa Tapparaa vastaan. Anttilan liigauran avausmaali syntyi 9. tammikuuta 2005 JYPiä vastaan. Hänen osumansa ratkaisi Ilveksen 3–0-voittoon päättyneen ottelun ja Anttila palkittiin ottelun Ilta-Sanomien yhden tähden tähtipelaajana. Noin puolet kaudestaan hän pelasi kuitenkin vielä Ilveksen A-nuorissa, joiden toiseksi paras maalintekijä Anttila oli Antti Ruotsalaisen jälkeen 14 osumallaan. Hän voitti kauden päätteeksi A-nuorten Suomenmestaruuden.
Kaudet 2005–2006 ja 2006–2007 Anttila pelasi lähinnä Ilveksen nelosketjussa. Hänen ensimmäinen kokonainen SM-liigakautensa 2005–2006 toi 50 runkosarja- ja neljässä playoff-ottelussa tehot 4+3=7. Kesken kauden 2006–2007 hänen pelinumeronsa vaihtui 16:sta 61:ksi, kun Jorma Peltosen pelinumero 16 jäädytettiin 23. syyskuuta 2006. Anttilan kausi sujui kuitenkin odotuksiin nähden osaksi varusmiespalveluksenkin takia varsin heikosti, kun hän teki runkosarjassa vain neljä tehopistettä. Huhtikuussa 2007 Anttila teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen joukkueen kanssa.
Nousu Ilveksen avainpelaajiin
thumb|left|upright|Anttila Ilveksessä vuonna 2008. Kaudella 2007–2008 Anttila paransi kokonsa käyttöä sekä myös pistetiliään edellisistä kausista tehtyään 56 runkosarjaottelussa tehot 14+9=23. Hän jakoi Ilveksen sisäisen maalipörssin voiton Toni Koiviston ja Vesa Viitakosken kanssa. Anttila teki joukkueen kanssa kaksivuotisen jatkosopimuksen helmikuussa 2008. Kaudella 2008–2009 häneen kohdistui suuret odotukset, mutta alkukauden loukkaantumiset vaikuttivat negatiivisesti Anttilan itseluottamukseen. Tehopisteitä syntyi lopulta 22. Häneltä odotettiin paljon taas kaudella 2009–2010. Anttilan kausi oli varsin kaksijakoinen, kun varsinkin kevätkaudella hän esitti tuskaisempia otteita. Anttila onnistui kuitenkin parantamaan SM-liigan yhden kauden piste-ennätystään tehtyään runkosarjassa 26 tehopistettä. Toukokuussa 2010 hän teki kaksivuotisen jatkosopimuksen Ilveksen kanssa.
Anttila kärsi kaudella 2010–2011 sekä kylki- että nilkkavammoista, jonka takia hän pelasi runkosarjassa vain 33 ottelua. Toivuttuaan jälkimmäisestä nilkkavammastaan Anttila kuului kevätkaudella Ilveksen parhaimmistoon.
TPS 2011–2013
Seitsemän Ilveksessä vietetyn vuoden jälkeen Anttila siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Turun Palloseuran riveihin kaudeksi 2011–2012. Uusia tuulia uralleen hakenut Anttila kuului kauden positiivisimpiin yllättäjiin ja paransi SM-liigan yhden kauden piste-ennätystään tehoilla 14+22=36, joilla hän jakoi TPS:n sisäisen pistepörssin toisen sijan Tomáš Plíhalin kanssa edellään Ville Vahalahti. Anttila muodosti kauden aikana toimivan tutkaparin Ville Vahalahden kanssa. Helmikuussa 2012 hän teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen joukkueen kanssa.
Kaudella 2012–2013 Anttila teki viimeisimmän SM-liigan yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 17+24=41, joilla hän oli TPS:n paras pistemies. Anttila voitti myös joukkueen sisäisen tehotilaston lukemalla +9. Hänen kauttaan pidettiin myös lopullisena läpimurtona, osaksi myös siksi, että laukaustarkkuudestaan kritisoitu Anttila onnistui tekemään maaleja paremmalla prosentilla edellisiin kausiin verrattuna.
Ulkomaat 2013–2016
Anttila siirtyi kaudeksi 2013–2014 KHL-seura Metallurg Novokuznetskiin. Hän pelasi 16 runkosarjaottelua tehopistein 2+4=6, kunnes joukkue asetti hänet siirtolistalle marraskuussa 2013. Koska mikään muu KHL-joukkue ei tehnyt Anttilan kanssa sopimusta kahden vuorokauden aikana, hänet siirrettiin Metallurgin farmijoukkue Ariada Volžskiin, VHL:ään. Anttila pelasi siellä kuusi ottelua, kunnes hänen sopimuksensa purettiin Metallurgin kanssa. Viikkoa myöhemmin Anttila siirtyi loppukauden kattavalla sopimuksella Ruotsiin ja SHL:n nousijajoukkue Örebro HK:n riveihin. Hän pelasi loppukaudella vain 22 ottelua, mutta 13 osumaa riitti kuitenkin joukkueen sisäisen maalipörssin toiseen sijaan. Anttilan kausi päättyi lopulta polvivammaan helmikuussa 2014. Maaliskuussa hän teki kaksivuotisen jatkosopimuksen Örebron kanssa.
Kaudella 2014–2015 Anttila oli 14 osumallaan Örebron kolmanneksi paras maalintekijä Daniel Vikstenin kanssa.
Takaisin Suomeen ja Jokereihin 2016–2022
Kaudeksi 2016–2017 Anttila siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella KHL-joukkue Jokereihin. Tammikuussa 2017 hän solmi seuran kanssa kaksivuotisen jatkosopimuksen kevääseen 2019 saakka. Kaudella 2018–2019 Anttila pelasi runkosarjassa vain 38 ottelua marraskuusta tammikuuhun asti kestäneen loukkaantumisen vuoksi. Joulukuussa hän solmi Jokereiden kanssa kaksivuotisen ja kevääseen 2021 ulottuvan jatkosopimuksen.
Siirtyminen Kärppiin
Kaudeksi 2022–2023 Anttila siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Oulun Kärppiin. Joukkuetta valmentaa hänelle Jokereista ja Suomen A-maajoukkueesta tuttu Lauri Marjamäki. Anttilan itsensä mukaan hänen kanssaan maajoukkuessa pelannut Kärppien kapteeni Atte Ohtamaa kertoi Anttilan tilanteesta Kärppien seurajohdolle kevään 2022 MM-kilpailujen aikana. Hänet nimettiin joukkueen varakapteeniksi. Joulukuussa 2022 Anttila teki Kärppien kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen.
Maajoukkueura
Anttila edusti Suomea Pyeongchangin olympiakisoissa 2018 ja Pekingin olympiakisoissa 2022, joista jälkimmäinen turnaus päättyi kultaan. Ensimmäisessä olympiaedustuksessaan vuoden 2018 turnauksessa hän rikkoi maastohiihtäjä Juha Miedon (197 cm) ennätyksen kaikkien aikojen pisimpänä talvikisojen suomalaisurheilijana. Myös Suomen joukkueen maalivahti Mikko Koskinen (200 cm) oli Mietoa pidempi. Vuoden 2022 kisoissa Anttila toimi Suomen varakapteenina. Finaaliottelussa Venäläisten olympiaurheilijoiden joukkuetta vastaan hän sai syöttöpisteen Hannes Björnisen tekemään 2–1-voittomaaliin, joka ratkaisi Suomelle kaikkien aikojen ensimmäisen olympiakullan palloilulajeissa. Anttila oli jäällä myös joukkueensa 1–1-tasoitusmaalin aikana.
Anttila pelasi myös MM-kilpailuissa vuosina 2013, 2018, 2019, 2021, 2022 ja 2023, joista vuosien 2019, 2021 ja 2023 turnauksissa hän toimi Suomen kapteenina ja vuoden 2022 turnauksessa varakapteenina. Vuoden 2019 turnauksessa hän johdatti joukkueen maailmanmestaruuteen ja vuoden 2021 turnaus päättyi hopeaan. Anttilan vuoden 2019 turnauksen kaikki neljä maalia syntyivät pudotuspelivaiheessa. Puolivälieräottelussa Ruotsia vastaan hän teki Suomen 4–4-tasoitusmaalin 1.29 minuuttia ennen varsinaisen peliajan päättymistä, kun joukkue haki tasoitusta ilman maalivahtia. Suomi eteni välieriin voitettuaan jatkoajalla lukemin 5–4. Välieräottelussa Venäjää vastaan Anttila teki joukkueen 0–1-voittomaalin. Finaaliottelussa Kanadaa vastaan hän teki kaksi maalia, joista ensimmäinen syntyi ylivoimalla ja jälkimmäinen jäi Suomen 1–3-voittoon päättyneen ottelun, maailmanmestaruuden ratkaisseeksi maaliksi. Vuoden 2021 turnauksessa Anttila valittiin Kazakstania vastaan pelatun alkulohkon ottelun päätteeksi joukkueensa ottelun parhaaksi pelaajaksi. Vuoden 2022 turnauksen puolivälieräottelussa Slovakiaa vastaan hän teki tehot 2+1=3, kun Suomi voitti ottelun ja eteni välieriin lukemin 4–2. Anttila valittiin joukkueensa ottelun parhaaksi pelaajaksi.
Yhteensä Anttila on pelannut 133 A-maaottelua tehopistein 16+28=44. Hän teki A-maajoukkuedebyyttinsä 4. huhtikuuta 2008 Riiassa Latviaa vastaan, kun Anttila oli valittu Suomen ensimmäiseen MM-leiriryhmään. Hän putosi alustavasta MM-ryhmästä lopulta viimeisten joukossa Czech Hockey Gamesin jälkeen. Anttila avasi maalitilinsä A-maajoukkueessa kahdella osumalla Czech Hockey Gamesissa 6. syyskuuta 2009 Tšekin Karlovy Varyssa Ruotsia vastaan. Hänen ensimmäinen osumansa jäi Suomen 3–8-voittoon päättyneen ottelun voittomaaliksi.
Anttila lopetti maajoukkueuransa vuoden 2023 MM-kilpailuihin.
Anttila on Suomen A-maajoukkueen kaikkien aikojen pisin pelaaja.
Jorma Pasanen
Jorma Pasanen (8. joulukuuta 1911 Viipuri – 12. maaliskuuta 1993 Forssa) oli suomalainen kauppatieteiden tohtori, lainopin kandidaatti, Forssan kauppaoppilaitoksen rehtori ja korkeakoululehtori. Hän asui Forssassa vuodesta 1958 alkaen.
Marko Anttila
Pelityyli
Iltalehden toimittaja Sasha Huttunen kuvaa Anttilaa pelaajaksi, joka loistaa alivoimassa, ärsyttäjänä ja hyökkäyspäässä. Huttusen mukaan Anttila ”lyö kaukalossa kaiken likoon, repii, raastaa, ryöstää kiekkoja ja tappaa alivoimia ilmeenkään värähtämättä”.
Jorma Pasanen
Pasanen väitteli Kauppakorkeakoulussa kauppatieteiden tohtoriksi kansainvälisen kaupan alalta vuonna 1953, väitöskirjan nimi oli Remburssi kansainvälisessä kaupassa. Pasanen kirjoitti useita liikealan oppikirjoja, tietokirjoja muun muassa numismatiikan alalta sekä romaanin Granaattiristi.
Rúnar Kristinsson
Rúnar Kristinsson (s. 5. syyskuuta 1969 Reykjavík) on islantilainen jalkapallovalmentaja ja entinen hyökkäävä keskikenttäpelaaja. . Hän toimii islantilaisen KR Reykjavikin päävalmentajana.
Marko Anttila
Tunnustuksia
Arttu Wiskarin yhtyeeseen kuuluva DJ ILG teki vuoden 2019 MM-kilpailujen aikaan Marko Anttilan kannatuslaulun ”Löikö Mörkö sisään?”. Alle minuutin kestävä kappale koostuu pääasiassa Antero Mertarannan selostuksesta Ruotsia vastaan pelatussa puolivälieräottelussa. Suomen maailmanmestaruuden 2019 jälkeen markkinoille tuli erilaisia Anttilaan viittaavia tuotteita, kuten Atrian Mörkö-makkara ja Olvin ”Kuka löi sisään?” -kolajuoma. Kesäkuussa Lempäälän kunta huomioi Anttilan ja samana keväänä Suomen naisten maajoukkueen kapteenina toimineen LeKi-kasvatin Jenni Hiirikosken huomioi nimikkorahastolla sekä nimesi heidän mukaansa Lempäälän jäähallille vievän kadun Valmentajantiestä Kapteenienkaduksi. Muun muassa Helsingin Stockmann -tavaratalosta Iittalan Mörkö muumimuki oli hetkellisesti loppuunmyyty keväällä 2019.
Rúnar Kristinsson
Hän on 104 A-maaottelullaan eniten miesten jalkapallomaaotteluja pelannut islantilaispelaaja.
Marko Anttila
Tunnustuksia
Elokuussa 2019 Jokerit nimesi Anttilan mukaan Hartwall Arenan silloisen VIP-tilansa Mörköluolaksi.
Rúnar Kristinsson
Ura
Rúnar aloitti pelaajauransa kotimaansa kolmannen sarjatason Leiknir Reykjavikissa 1984. Hän siirtyi pääsarjaseura KR Reykjavíkiin 1985. Ensimmäiset pääsarjaottelunsa hän pelasi kuitenkin vasta 1987. Hän pelasi seurassa vuoteen 1994 mennessä kaikkiaan 126 sarjaottelua ja teki 21 maalia. Hän saavutti KR Reykjavíkin joukkueessa hopeaa 1990 ja 1992 sekä pronssia 1991. Lisäksi hän voitti Islannin cupin 1994.
Vuonna 1995 Rúnar siirtyi ruotsalaisen Örgryte IS:n riveihin, jossa hän teki vajaan kolmen kauden aikana 13 maalia pelaamissaan 59:ssä Allsvenskan-ottelussa. Hän siirtyi kesken kauden 1997 Norjan Tippeligaenissa pelanneeseen Lillestrømiin. Hän pelasi seurassa kauden 2000 loppuun mennessä 73 sarjaottelua ja teki 14 maalia.
Marko Anttila
Muuta
Anttila on itse maininnut mieluisimmaksi lempinimekseen "Stretsin", jonka keksi hänen joukkuetoverinaan Ilveksessä kaudella 2004–2005 pelannut Steve Kariya.
Marko Anttila on naimisissa Heidi Anttilan kanssa ja heillä on vuonna 2017 syntynyt tytär Iita. Anttilan pikkuveli Jukka Anttila on pelannut maalivahtina alemmissa sarjoissa.
Rúnar Kristinsson
Ura
Rúnar siirtyi marraskuussa 2000 Belgian Jupiler Pro League -seura KSC Lokereniin. Hän pelasi seurassa kauden 2006–2007 loppuun mennessä 193 pääsarjaottelua, joissa teki 40 maalia. Hän saavutti pronssia Belgian liigassa kaudella 2002–2003. Aktiiviuransa viimeisellä kaudella 2008 hän palasi KR Reykjavíkiin, jossa pelasi 14 ottelua.
C18 (C-standardi)
C18 on C-kielen ISO-standardiversio ISO/IEC 9899:2018, joka julkaistiin kesäkuussa 2018. Standardiin viitataan toisinaan myös nimellä C17.
Rúnar Kristinsson
Maajoukkue
Islannin maajoukkueessa Rúnar aloitti uransa jo vuonna 1987. Hän oli uransa aikana yksi maajoukkueen parhaista pelaajista. Vuonna 2004 Rúnar ilmoitti jättävänsä maajoukkueen. Hän teki pelaamissaan 104 ottelussa kolme maalia. Hän toimi myös maajoukkueen kapteenina.
C18 (C-standardi)
C18 korvasi aiemman standardin C11.
Rúnar Kristinsson
Valmennusura
Rúnar valmensi KR Reykjavikia toukokuusta 2011 marraskuuhun 2014. Seura voitti Islannin-mestaruuden 2011 ja 2013, Islannin cupin 2011, 2012 ja 2014 sekä supercupin 2012 ja 2014. Tammikuussa 2015 hän siirtyi norjalaisen Lillestrømin päävalmentajaksi. Kaudella 2015 Rúnar luotsasi seuran Tippeligaenissa kahdeksanneksi. Kausi 2016 sujui alavireisesti ja Lillestrøm vajosi liigan hännille. Lopulta Rúnar sai potkut seurasta syyskuussa 2016, kun Lillestrøm majaili liigan toiseksi viimeisenä.
C18 (C-standardi)
C18-versiossa ei ole merkittäviä uusia ominaisuuksia, mutta siinä on eräitä korjauksia ja tarkennuksia.
Rúnar Kristinsson
Valmennusura
Lokakuun lopulla 2016 Rúnarista tuli belgialaisen KSC Lokerenin päävalmentaja. Hän luotsasi Lokerenin kaudella 2016/17 yhdenneksitoista Belgian pääsarjassa. Kehnot tulokset kauden 2017/18 alussa johtivat Rúnarin potkuihin elokuun alussa 2017.
C18 (C-standardi)
C18-standardin seuraajasta odotetaan äänestystä vuonna 2023, jolloin sen nimeksi tulisi C23 (epävirallisesti nimellä C2x).
Aiheesta muualla
Luokka:C
Lucy Staniforth
pienoiskuva|Lucy Staniforth Lucy Staniforth (s. 2. lokakuuta 1992) on englantilainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän on pelannut Englannin naisten maajoukkueessa helmikuun 2021 loppuun mennessä 16 maaottelua ja tehnyt niissä kaksi maalia. Ensimmäisen maaottelunsa hän pelasi syyskuussa 2018. MM-kilpailuissa 2019 hän pääsi kentälle vain neljännesvälieräottelussa vaihtopelaajana.
Staniforth edustaa seuratasolla Manchester Unitedia. Kausina 2018–2020 hän edusti Birmingham Cityä. Hänen aiempia seurojaan ovat Sunderland, jossa hän oli joukkueen kapteeni, Liverpool, Bristol Academy ja Lincoln.
Hudson Bay (juna)
Hudson Bay on kanadalaisen valtiollisen matkustajajunayhtiö VIA Rail Canadan liikennöimä matkustajajuna, joka liikennöi Manitoban provinssissa Winnipegin ja Churchillin kaupunkien välisellä 1 697 kilometrin pituisella reitillä. Juna liikennöi Canadian Nationalin sekä Hudson Bay Railwayn omistamilla rataosuuksilla.
Juna liikennöi kahdesti viikossa, ja se lähtee Winnipegistä tiistaisin ja sunnuntaisin. Paluujunat Churchillistä lähtevät torstaisin ja lauantaisin. Matka päätepisteiden välillä kestää noin 36 tuntia.
Hudson Bay -junayhteys on useiden radan varrella sijaitsevien asutuskeskusten ainoa maaliikenneyhteys muuhun Kanadaan ja se pysähtyy kaikilla asemilla sekä tarvittaessa myös asemien välillä.
Nigerianleski
Nigerianleski (Vidua maryae) on leskien heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys
Nigerianleskeä tavataan Jos Plateaussa Nigerian keskiosissa. Vaikka lajin levinneisyysalue on pieni, ei sen uskota olevan vaarassa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Ruotsin vaakuna
140px|thumb|Pieni valtakunnanvaakuna Ruotsilla, kuten monella muullakin kuningaskunnalla, on kaksi valtion vaakunaa: suuri ja pieni. Suuri valtakunnanvaakuna ja pieni valtakunnanvaakuna ovat Ruotsin vaakunoita. Pienen vaakunan kolme kruunua ovat Ruotsin perinteinen tunnus ja vanhan teorian mukaan kruunut viitannevat Sveanmaahan, Götanmaahan ja Norlantiin. Toisen teorian mukaan kolme kruunua viittaavat Itämaan tietäjiin, joita kuningas Albrekt Mecklenburgilainen oli käynyt pyhiinvaelluksellaan katsomassa Kölnin tuomiokirkossa ja joiden symbolin Albrekt otti käyttöön uuden kuningashuoneen vaakunassa. Kolmannen teorian mukaan ne ovat jäänne Kalmarin unionin kolmen kuningaskunnan liitosta.
Suuri valtakunnanvaakuna
250px|thumb|Suuri valtakunnanvaakuna
Ruotsin suuressa valtakunnanvaakunassa on nelijakoinen pääkilpi ja sen päällä pienempi keskuskilpi. Pääkilven neljästä kentästä kahdessa on sinisellä pohjalla kolme kultaista kruunua samoin kuin pienessä valtakunnanvaakunassa, kahdessa muussa Folkunga-suvun vanha vaakunakuvio, kultainen leijona sinisellä pohjalla kolmen kulmittain kulkevan hopeisen virran päällä. Vaakunan keskellä olevassa pienessä kilvessä on oikealla puolella Vaasa-suvun ja vasemmalla puolella Bernadotte-suvun vaakuna pienoiskoossa.
Vaakunakilven yläpuolella on kuninkaallinen kruunu osoittamassa, että Ruotsi on kuningaskunta. Lisäksi vaakunaan kuuluu purppuranpunainen vaakunanpeite sekä kilvenkannattajina kaksi leijonaa. Vaakunakilven alla on Serafiimiritarikunnan ritarimerkki.
Heraldinen selitys
Ruotsin suuren valtakunnanvaakunan heraldinen selitys kuuluu näin:
Suomennos:
Jere Lehtinen
Jere Kalervo Lehtinen (s. 24. kesäkuuta 1973 Espoo) on uransa päättänyt suomalainen jääkiekkoilija, Stanley Cup-voittaja, jääkiekon maailmanmestari, sekä olympiamitalisti ja maajoukkueen GM:n roolissa jääkiekon olympiavoittaja. Lehtinen oli pelipaikaltaan laitahyökkääjä.
Junioritasolla Lehtinen pelasi espoolaisissa jääkiekkoseuroissa. Hänen ammattilaisuransa käynnistyi jääkiekon SM-liigan Kiekko-Espoossa kaudella. Seuraavaksi kaudeksi hän siirtyi Turun Palloseuraan, jossa hän voitti kauden päätteeksi Suomen mestaruuden ja Raimo Kilpiö -palkinnon.
NHL:n vuoden 1992 varaustilaisuudessa Minnesota North Stars varasi Lehtisen numerolla 88, ja Lehtinen siirtyi NHL:ään voitettuaan kultaa kevään 1995 jääkiekon MM-kisoissa. North Stars siirtyi kuitenkin talousongelmien vuoksi ennen Lehtisen NHL-uran alkua Dallasiin ja vaihtoi nimensä Dallas Starsiksi. Lehtinen edusti Dallasia koko 14 kautta kestäneen NHL-uransa ollen seuransa merkittävimpiä pelaajia, ja voitti Dallasissa myös Stanley Cup -mestaruuden kaudella. Hän voitti urallaan kolmesti NHL:n parhaan puolustavan hyökkääjän palkinnon, Frank J. Selke Trophyn. Lehtinen pelasi NHL:n runkosarjassa 875 ottelua tehopistein 234+271=514. Hän päätti uransa vuonna 2010 kärsittyään viimeisinä kausina loukkaantumisista.
Lehtinen oli pitkään Suomen jääkiekkomaajoukkueen tärkeimpiä pelaajia. Hän edusti Suomea neljästi maailmanmestaruuskilpailuissa, kahdesti maailmancupissa ja viidesti olympialaisissa saavuttaen kahdeksan arvokisamitalia ja maailmancupin toisen sijan. Lehtinen on yksi menestyneimmistä suomalaisista jääkiekkoilijoista. Lehtinen voitti Suomen maajoukkueen GM-managerina MM-kultaa vuonna 2022.
Pelivuodet Suomessa
Lehtinen aloitti jääkiekkoilun Espoon Jääklubissa, ja nousi A-nuorten SM-liigaan Kiekko-Espoon riveissä 16-vuotiaana. Tulokaskaudellaan A-nuorten joukkueessa Lehtinen tehtaili 32 runkosarjan ottelussa tehopisteet 23+23=46, ja oli joukkueensa parhaimmistoa. Hän tahkosi espoolaisjoukkueen riveissä myös B-nuorten SM-liigaa ja I-divisioonaa. Kauden 1991–92 päätteeksi Lehtinen oli mukana ratkaisevassa osassa, kun Kiekko-Espoo nousi ensimmäistä kertaa SM-liigaan kukistaen nousussa Joensuun Jokipojat Lehtisen syöttäessä Tero Lehterän tekemän ratkaisumaalin. Menestyksekkään kauden johdosta 19-vuotias Lehtinen valittiin ensimmäistä kertaa MM-kilpailuihin edustamaan Suomea. MM-kilpailuissa Lehtinen pelasi 7 ottelua tehoin 1+1=2 Suomen joukkueen saavuttaessa hopeaa. Minnesota North Stars varasi kesällä Lahdessa, Hennalan varuskunnassa varusmiespalvelukseen astuneen lehtisen NHL:ään numerolla 88.
SM-liigaa Lehtinen pelasi Espoossa vain yhden kauden ajan. Nuori hyökkääjä kiinnostui Vladimir Jursinovin kovasta valmennustyylistä, joka oli tuottanut tulosta Turun Palloseuralle. Lehtiselle tarjottiin sopimusta Kiekko-Espoon lisäksi myös muilta Helsingin seudun liigajoukkueilta, mutta hyökkääjä päätti tarttua turkulaisjoukkueen tarjoukseen. Ensimmäisellä kaudellaan TPS:n riveissä Lehtinen pelasi 42 ottelua tehopistein 19+20=39, ja pudotuspelien 11 ottelussa yhtä monta maalia mättänyt Lehtinen oli ratkaiseva tekijä TPS:n noustessa SM-finaaliin kauden päätteeksi. Suomen mestaruuden vei kuitenkin Lehtiselle sopimusta tarjonnut Helsingin Jokerit. Samalla kaudella TPS kuitenkin voitti Jääkiekon Euroopan cupin. Keväällä 1992 Lehtinen oli jälleen Suomen joukkueen mukana Suomessa järjestetyissä MM-kilpailuissa. Viimeisellä kaudellaan Suomessa Lehtinen teki oman piste-ennätyksensä SM-liigassa, kun 39 runkosarjaottelussa syntyi 42 tehopistettä. Pudotuspelien pistepörssissä Lehtinen oli kolmas tehopistein 2+13=15 TPS:n edetessä SM-kultaan tällä kertaa Jokerien jäädessä hopealle. Lehtinen valittiin SM-liigan tähdistökentälliseen yhdessä joukkuetovereidensa Saku Koivun ja Marko Kiprusoffin kanssa, ja hänet palkittiin myös liigan herrasmiespelaajalle annettavalla Raimo Kilpiö -palkinnolla. Menestyksekäs kausi sai jatkoa keväällä 1995, kun Lehtinen sekä Koivu tekivät ketjukaverinsa Ville Peltosen kanssa tuhoisaa jälkeä Tukholman MM-kilpailuissa, joissa Suomi saavutti historiansa ensimmäisen maailmanmestaruuden.
NHL-ura
Lehtinen suuntasi Pohjois-Amerikkaan kaudelle 1995–96. Harjoitusleirillä hyvän vastaanoton saanut hyökkääjä vakiinnutti pelipaikkansa Dallas Starsissa, mutta tammikuussa 1996 Lehtinen pudotettiin Dallasin IHL-liigassa pelaavaan farmiseuraan, Michigan K-Wingsiin yhden ottelun ajaksi. Tulokaskaudellaan NHL:ssä Lehtinen pelasi 57 ottelua tehopistein 6+22=28, pelaten pääasiassa samassa ketjussa supertähti Mike Modanon kanssa. Helmikuussa 1996 Lehtinen valittiin myös kuukauden tulokkaaksi. Lehtinen kasvatti ottelumääräänsä toisella NHL-kaudellaan, kun hän pelasi 63 runkosarjaottelua tehoin 16+27=43. Modanon rinnalla tehoja iskenyt Lehtinen selviytyi joukkueineen myös pudotuspeleihin, mutta tutkapariksi kauden aikana kasvanut kaksikko ei pystynyt viemään joukkuettaan pudotuspeleissä seitsemää ottelua pidemmälle. Kaudella Lehtisen kyvyt noteerattiin kuitenkin tulokaskauteen verrattuna isommalla prosentilla, ja hän pääsi ensimmäistä kertaa urallaan ehdolle Frank J. Selke Trophyn, parhaan puolustavan hyökkääjän, saajaksi. Palkinto päätyi kuitenkin Buffalo Sabresissa kiekkoilleen Michael Pecan palkintokaappiin.
Kausi 1999–2000 kului Lehtisen osalta sairastuvalla. Selkävaivoista koko kauden kärsinyt laituri pelasi runkosarjassa vain 17 ottelua, mutta pudotuspeleissä hän oli mukana 13 ottelussa Dallasin pelatessa jälleen finaaleissa, joissa se koki tappion New Jersey Devilsille. Kaudella 2002–03 Lehtinen pelasi 80 ottelua tehoin 31+17=48. Hyökkääjä palkittiin kolmatta kertaa urallaan parhaana puolustavana hyökkääjänä. Lisäksi Lehtinen valittiin edustamaan Suomea Salt Lake Cityn talviolympialaisiin. Seuraavalla kaudella NHL:ssä koitti työsulku, jonka vuoksi kausi jätettiin pelaamatta ja Lehtinen päätti pitää välivuoden ammattilaiskiekkoilusta.
Viimeisillä kausillaan NHL:ssä Lehtinen kärsi loukkaantumisista, jotka vaivasivat hyökkääjän kausia. Viimeisellä kaudellaan NHL:ssä 58 ottelua pelannut suomalaishyökkääjä takoi tehopisteet 4+13=17, jotka olivat edellisvuosiin verrattuna vajavaiset. Menestyksekkään pelaajauran luonut konkari tiedotti joulukuussa 2010 järjestetyssä tiedotustilaisuudessa ripustavansa luistimet naulaan 875 NHL-ottelun jälkeen.
Dallas Starsin täytettyä 20 vuotta vuonna 2013 seuran kannattajat äänestivät joukkueelle kaikkien aikojen unelmakokoonpanon. Lehtisen kannattajat valitsivat unelmajoukkueen ykkösketjuun Mike Modanon ja Brett Hullin rinnalle. Lehtinen nimettiin vuonna 2013 Hockey Hall of Fame -ehdokkaaksi.
Maajoukkueura
Lehtinen pelasi arvokisoissa useaan otteeseen. Hän edusti Suomen jääkiekkomaajoukkuetta neljissä maailmanmestaruuskilpailuissa, viisissä olympiakisoissa sekä kahdessa maailmancupissa. Maajoukkueurallaan Lehtinen saavutti yhdeksän arvokisamitalia. Olympialakisoista Lehtinen saavutti kolme kertaa pronssimitalin sekä kerran hopeaa, MM-kilpailuista kerran kultaa ja kolmesti hopeaa, ja maailmancupista yhden hopeamitalin.
Lehtinen debytoi A-maajoukkueen riveissä arvoturnauksessa vuoden 1992 MM-kilpailuissa. Kisoissa Lehtistä peluutettiin pääasiassa joukkueensa neljännessä hyökkäysketjussa, ja seitsemän ottelua pelannut hyökkääjä saavutti kisoissa tehopisteet 1+1=2. Suomi eteni finaaleihin, jonka Ruotsi voitti kuitenkin lukemin 5–2 NHL-tähtiensä johdolla. Seuraavan kerran Lehtinen nähtiin maajoukkuepaidassa vuonna 1994 Lillehammerin olympialaisissa. Suomi saavutti kisoissa pronssia, ja Lehtinen teki turnauksessa kolme maalia. Samana keväänä hän osallistui myös MM-kilpailuihin. Suomi selvitti tiensä jälleen MM-finaaliin, jossa vastaan asettui kuitenkin Kanada. Lopulta ottelu venyi aina rangaistuslaukauskilpailuun, jossa Kanada selviytyi voittajaksi lukemin 2–1 peräti 12 lauotun rankkarin jälkeen. Tehot 3+5=8 turnauksessa iskenyt Lehtinen sijoittui turnauksen pistepörssissä jaetulle yhdeksännelle sijalle.
Kahden MM-hopean ja yhden olympiapronssin jälkeen suuret voitot tuntuivat karttavan Lehtistä. Tukholman MM-kilpailuihin valittu Lehtinen osoittautui MM-turnauksessa yhdeksi koko Suomen joukkueen avainpelaajista. Samassa hyökkäysketjussa Saku Koivun ja Ville Peltosen kanssa pelannut Lehtinen iski turnauksessa tehopisteet 2+5=7, ja kruunasi turnauksensa finaaliottelussa syöttämällä Peltosen tekemän 2–0-maalin, joka jäi lopulta ottelun voittomaaliksi Suomen voittaessa MM-kultaa Ruotsilta lukemin 4–1. Lehtinen valittiin turnauksen tähdistökentälliseen yhdessä ketjukaveriensa kanssa. Peltonen-Koivu-Lehtinen-ketjua alettiinkin kutsua Tupu-Hupu-Lupu-ketjuksi kolmikon loistavan yhteispelin johdosta.
Lehtisen seuraavaa arvokisamitalia tavoiteltiin vuoden 1996 maailmancupista, jossa Suomi kuitenkin putosi puolivälierissä. Naganon talviolympialaisissa vuonna 1998 Lehtinen oli joukkueensa johtavia pelaajia. Turnauksessa häntä peluutettiin yhdessä Koivun sekä Teemu Selänteen kanssa. Lehtinen iski kisoissa tehopisteet 4+2=6, ja sijoittui turnauksen pistepörssissä kahdeksanneksi Selänteen ja Koivun vallatessa pistepörssin kärkisijat. Suomi selvitti tiensä pronssiotteluun, jota ennen Selänne kuitenkin loukkaantui ja joutui jättämään ottelun väliin. Selänteen tilalle nostettiinkin entinen ketjukaveri Ville Peltonen, joka iski pronssiottelussa voittomaalin Suomen kaataessa Kanadan lukemin 3–2.
Lehtisen seuraava arvokisamitali tuli vuoden 2004 maailmancupista. Finaaliin selviytynyt Suomi joutui taipumaan Kanadalle lukemin 3–2. Torinon talviolympialaisissa 2006 Lehtinen saavutti olympiahopeaa Ruotsin viedessä olympiakultaa. Mikäli Suomi olisi voittanut ottelun, Lehtisestä olisi tullut ensimmäinen suomalainen, joka liittyisi Kolmen kullan klubiin maailmanmestarina sekä Stanley Cup- ja olympiavoittajana. Pettymyksellisen olympiafinaalin jälkeen Lehtinen kieltäytyi paikasta vuoden 2006 MM-kisoissa, mutta seuraavana vuonna Lehtinen oli mukana MM-hopeaa saavuttaneessa joukkueessa. Lehtinen teki viimeisen esiintymisensä maajoukkueen nutussa Vancouverin olympialaisissa 2010, jossa hänellä oli vielä kolmas ja viimeinen mahdollisuus liittyä kolmen kullan klubiin. Suomi saavutti turnauksessa pronssia, mutta Lehtinen jäi tehopisteittä.
Martialis
Marcus Valerius Martialis (noin 40 Bilbilis – 104 Rooma) oli roomalainen runoilija. Hänen tuotantonsa koostuu satiirisista epigrammeista, joissa hän kuvaa ensimmäisen vuosisadan roomalaisten arkielämää huveineen, ongelmineen ja paheineen. Epigrammeilla oli antiikin aikana pitkät perinteet jo ennen Martialista, niitä oli kirjoitettu jo ainakin 600 vuotta ennen häntä. Martialiksen katsovan kuuluvan yhdessä Persiuksen ja Juvenaliksen kanssa Rooman kirjallisuuden hopea-ajan satiirikoihin.
Jere Lehtinen
Yksityiselämä
Lehtinen tutustui vaimoonsa Jaanaan vuonna 1994 Lillehammerin talviolympialaisten aikana. Pari avioitui kesäkuussa 1998, ja heillä on kaksostyttäret Anna ja Sofia sekä poika Joel, joka on isänsä tavoin jääkiekkoilija. Lehtinen asui perheineen pitkään Dallasissa, jossa hänellä on hyvin suuri ja vankka ihailijakanta. Nykyisin perhe asuu Espoossa. Lehtinen tunnetaan suurena metallimusiikin ystävänä. Hän on kertonut pitävänsä muun muassa Slayerin, Iron Maidenin, Metallican sekä Megadethin musiikista ja Suomessa kesät viettävä Lehtinen käy usein musiikkifestivaaleilla ympäri Suomea. Hän on maininnut suosikkialbumeikseen Slayerin Reign in Bloodin, Metallican Master of Puppetsin ja Iron Maidenin Live After Deathin. Hän on myös lahjoittanut Slayerin muusikoille yhtyen jäsenten nimillä varustetut Dallas Starsin pelipaidat.
Martialis
Elämä
Tiedot Martialiksen elämästä perustuvat pääosin siihen, mitä hänen runoistaan on pääteltävissä. Martialis syntyi vuoden 40 paikkeilla Bilbiliksessä, Hispania Tarraconensiksessa nykyisen Espanjan alueella. Hänen vanhempansa olivat ilmeisesti Rooman kansalaisia ja kustansivat pojalleen normaalin koulutuksen eli lakia, puhetaitoa ja kirjallisuutta. Martialis itse toteaa olevansa kelttien ja iberien jälkeläinen.
Vuoden 64 tienoilla Martialis lähti Roomaan, sillä hän oli varma että Seneca ryhtyisi hänen mesenaatikseen, sillä Senecat olivat myös Hispaniasta kotoisin. Jos kirjailijalla tai hänen suvullaan ei ollut omaa varallisuutta, oli hänen Martialiksen aikoina pakko hankkia itselleen mesenaatti. Kirjakauppiaat teettivät kirjailijoiden teoksista itse kopioita ja vaikka kirjat olisivat olleet kuinka suosittuja tahansa, jäi kirjailija tuohon aikaan ilman osuutta myyntituloista. Kun Seneca Pison salaliiton seurauksena menetti asemansa keisari Neron hovissa ja joutui tekemään itsemurhan, jäi Martialis puille paljaille. Hän lienee viettänyt elämäänsä kulkurina, mutta suhtautui tähän myöhemmin huumorilla.
Kulkurielämänsä ajoilta Martialis löysi paljon aineistoa ja ihmistyyppejä teoksiinsa. Runoissaan hän kuvailee elämäänsä rahattomana: hän kirjoitti ylistysrunoja kaikille jotka niitä pyysivät, jos vain sai hiukan rahaa, aterian tai vaatteita. Hän myös kävi tekemässä tervehdyskäyntejä merkkihenkilöiden luona, tietysti pientä palkkiota vastaan.
Martialis kertoo asuneensa Roomassa aluksi Quirinaliksella, parin kilometrin päässä keisarin palatsista, vuokrakerrostalon ylimmässä kerroksessa. Martialiksen runoilu alkoi herättää huomiota ja vähitellen hänen onnensa kääntyi. Muuan upporikas ihailijatar osti runoilijalle maatilan hänen synnyinseudulta Bibiliksestä, mikä takasi hänelle säännölliset tulot ja mukavat vanhuudenpäivät. Hänellä ei ollut vaimoa, mutta muutamia orjia. Kun toimeentulo oli turvattu, hänen tuotteliaisuutensa väheni, ehkä siksi, että hän eli kaukana aiheistaan, Rooman onnenonkijoiden elämästä.
Ei tiedetä tarkalleen milloin Martialis aloitti runojen kirjoittamisen – mahdollisesti jo Bilbiliksessä, tai sitten Rooman aikojensa alkupuolella. Ensimmäiset meille säilyneet runot ovat kuitenkin vasta keisari Tituksen keisarikaudelta vuodelta 80. Vuodesta 86 eteenpäin uusia epigrammikokoelmia ilmestyi noin vuoden välein, kunnes 90-luvun lopulla Martialis palasi Bilbilikseen, mistä hän lähetti viimeisen, XII epigrammikokoelmansa Roomaan 101–102. Pari vuotta myöhemmin hän kuoli Bilbiliksessä.
Tuotanto
Martialiksen myöhäisemmät runokokoelmat tunnetaan vain niiden järjestysluvun (I-XII) perusteella. Yhdessä kokoelmassa on aina noin sata runoa; yhteensä Martialiksen runoja tunnetaan noin 1500. Runojen mitta on tavallisimmin eleginen distikon, mutta Martialis käyttää myös muita mittoja, erityisesti hendekasyllabusta ja korijambia eli ontuvaa jambia.
Runoissa käsiteltävien aihepiirien kirjo on suuri, mutta pääosin ne liittyvät Rooman arkipäivään. Runoissa ollaan kylpylöissä, toreilla, kaduilla, ilotaloissa, kilpa-ajoissa, aterioimassa ja niin edelleen. Keisari Domitianusta ylistävää runoa pidetään tyylillisesti Martialiksen ylilyöntinä, mutta toisaalta hänen aikanaan runoilijan oli pakko ylistää häntä tai sitten vaieta iäksi.
Martialis marssittaa runoissaan esille antiikin ajan suurkaupungin, Rooman, erilaiset ihmistyypit. Niissä esiintyvät rihkamakauppiaat, kerjäläiset, lämpimien makkaroiden kaupustelijat, juutalaiset katupojat, epätoivoisen runoilijan, joka lukee kaikille jatkuvasti surkeita runojaan ja ammattimaisen kuokkavieraan. Osansa saavat myös parempiosaiset, kuten salonkileijonat ja asianajajat. Nykylukijalle, joka haluaa perehtyä keisariajan Rooman elämään, ovat Martialiksen runot ihmistyyppikirjonsa puolesta aarreaitta. Kirjoittamisajankohtanaan ne kertoivat ihmistyypeistä ja ilmiöistä jotka kaikki tuntivat.
Runojen tapahtumapaikkoina ovat myös julkiset käymälät ja kylpylät. Niissä on paljon suorasukaista sukupuolielämän kuvailua ja niissä on sanoja ja ilmaisuja, joita ei ole taatusti opetettu yhdenkään koulun latinantunneilla. Siksi niiden kääntäminen nykykielille tuottaa vaikeuksia. Martialis ei tunnu kuitenkaan halunneen tahallisesti tirkistellä tai kiihottaa lukijaansa, vaan kirjoittaa niistä siksi, että ne kertoivat olemassaolevista ja kaikkien tietämistä asioista.
Nykylukijaa huvittanee kun Martialis valittaa kaupungin melusta. Aamupäivisin melua aiheuttaa opettajien puhe, iltaisin leipominen ja koko päivän kuuluu kupariseppien vasaroiden kilkutus.
Mitään syvämietteisiä elämänviisauksia Martialiksen runoista on vaikea löytää, ellei pidä tätä sellaisena: ''Sinä sanot, että haluat aloittaa elämän huomenna. Miksi ei tänä päivänä? Vaikka sekin on jo liian myöhäistä. Todella viisas on se joka aloitti elämänsä jo eilen.'' (suom. Teivas Oksala)
José Mari
José Mari oli mukana Espanjan hopeaa voittaneessa olympiajoukkueessa kesäolympialaisissa 2000. Espanjan A-maajoukkueessa hän on pelannut neljä ottelua ja tehnyt yhden maalin.
Oxford University AFC
Oxford University AFC on jalkapalloseura Oxfordin kaupungista ja on erityisesti Oxfordin yliopiston jalkapallojoukkue. Seura on voittanut FA Cupin kerran 1874, jolloin se voitti loppuottelussa Royal Engineersin maalein 2–0. Se selvisi cupin finaaliin myös vuonna 1873, jolloin se hävisi Wanderersille 0–2. Vuonna 1877 Wanderers voitti loppuottelun jatkoajan jälkeen 2–0 ja vuonna 1880 Clapham Rovers oli parempi lukemin 1–0. Seura muodosti yhdessä Cambridge University AFC:n kanssa 1950-luvulla suositun Pegasus AFC:n. Pegasus voitti kahdesti FA Amateur Cupin 1951 ja 1953.
Joelle Murray
pienoiskuva|Joelle Murray Joelle Murray (s. 7. marraskuuta 1986) on skotlantilainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan puolustaja tai keskikenttäpelaaja. Hän on pelannut Skotlannin naisten maajoukkueessa vuoden 2019 MM-kilpailujen päättyessä 48 maaottelua ja tehnyt niissä yhden maalin. Hän kuului MM-kisajoukkueeseen mutta ei päässyt turnauksessa pelaamaan. Ensimmäisen maaottelunsa hän pelasi elokuussa 2007.
Murray edustaa kotimaassaan Hiberniania.
Joanne Love
pienoiskuva|Joanne Love Joanne ”Jo” Love (s. 6. joulukuuta 1985) on skotlantilainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän on pelannut Skotlannin naisten maajoukkueessa vuoden 2019 MM-kilpailujen päättyessä 191 maaottelua ja tehnyt niissä 13 maalia. Hän kuului MM-kisajoukkueeseen mutta ei päässyt turnauksessa kentälle. Ensimmäisen maaottelunsa hän pelasi vuonna 2002.
Love edustaa kotimaassaan Glasgow Cityä.
Multian kirkko
Multian kirkko on Multian seurakunnan kirkko Keski-Suomessa Multialla. Puinen ristikirkko valmistui 1796, mutta vuonna 1900 valmistuneessa perinpohjaisessa muutostyössä kirkko muuttui päätytornilliseksi pitkäkirkoksi.
Perus-ristikirkko
Alkuperäinen tasavartinen sisäviisteinen ristikirkko valmistui 1796. Sen suunnitteli ja rakensi Mats Åkergren. Aumatun paanukaton ristikohdassa oli pieni torni ja sisällä kuorin katto oli pyörökaaren mallinen. Kirkon vierelle valmistui vuonna 1810 erillinen kellotapuli, jonka rakensi Erkki Leppänen.
Kirkko vihittiin 11. joulukuuta 1796 Loviisa Charlottan kirkoksi, nimi tuli Mecklenburg-Schwerinin prinsessalta Luise Charlottelta, joka oli lyhyen aikaa kuningas Kustaa IV Aadolfin kihlattu.
Muutos pitkäkirkoksi
thumb|275px|left|Näkymä alttarille. thumb|275px|left|Näkymä urkuparvelle. 1800-luvun loppupuolella kirkkoon tehtiin peruskorjaus, joka oli varsin perusteellinen: sanottiin ainoastaan lattialankkujen ja osittain ulkoseinien jääneen jäljelle vanhasta kirkosta. Kirkkoa jatkettiin pitkäkirkoksi. Alttari ja sakaristo muutettiin länsisakaraan ja itäsakaran jatkeeksi rakennettiin korkea goottilaistyylinen torni. Katolla ollut pikkutorni eli kattoratsastaja purettiin pois. Vanha kellotapuli todettiin heikkokuntoiseksi ja purettiin. Muutostöiden suunnittelija oli Vaasan lääninarkkitehti Karl Viktor Reinius, joka oli 1890-luvulla tehnyt paljon opintomatkoja Keski-Eurooppaan.
Kirkon alkuperäinen ja myös nykyinen väri vuodesta 1971 lähtien on tiilenruskea. Kirkko oli välillä maalattu valkoiseksi. Ulkopuoli on maalattu ja kunnostettu viimeksi 1995.
Sisätilat
Nykyinen uusi alttaritaulu hankittiin keräysvaroilla vuonna 1912. Sen on maalannut Felix Frang. Kirkon toinen tornikelloista on valettu 1829 Pietarissa ja toinen 1842 Tukholmassa. Vanhan alttaritaulun yläosa Kristus ristillä on sijoitettu kirkon peräseinälle. Vanhan alttaritaulun alaosa, joka esittää Pyhää Ehtoollista, on sijoitettu seurakuntasaliin. Taulut lahjoitti vuonna 1824 Matias Gillstén. Näiden taulujen tekijä on tuntematon, mahdollisesti 1800-luvun alkupuolelta Jonas Bergman tai Johannes Backman.
Albanus Jurva rakensi Multian kirkon ensimmäiset urut vuonna 1902. Urut olivat 16-äänikertaiset ja tuon ajan rakennustyylin mukaisesti romanttiset. Urkujen julkisivu on klassismin tyylinen, mutta oli koristeltu runsaammin kuin julkisivut tuona aikana yleensä. Soittimen tekniikan epäluotettavuuden ja uusien urkuihanteiden takia urut purettiin 1960 ja tilalle rakennettiin Kangasalan urkutehtaan 28-äänikertaiset uusbarokki-tyyliset urut, joihin käytettiin kahdeksan äänikertaa vanhoista uruista. Urut on toiseen kertaan uusittu vuonna 2006. Urkurakentamo Veikko Virtasen rakentamien 22-äänikertaisten uusien urkujen kaapin ja julkisivun mallina ovat olleet kirkon ensimmäiset urut.
Carl Albert Edelfelt
thumb|300px|right|Helsingin vanha rautatieasema vuonna 1860. thumb|300px|right|[[Arppeanumin pääportaikkoa, valurautaa ja terästä, alabasterivalaisimet]] thumb|300px|[[Urjalan kirkko.]] thumb|225px|[[Juvan kirkko|Juvan kivikirkon pohjoissakara.]] Carl Albert Edelfelt (27. syyskuuta 1818 Karlshamn, Ruotsi – 5. maaliskuuta 1869 Helsinki) oli Suomessa vaikuttanut ruotsalainen arkkitehti.
Multian kirkko
Sisätilat
Lukupulpettina toimii vanhan kirkon saarnatuoli, jonka apostoliset maalaukset ovat Karl Frekrik Blomin tekemät 1840. Kirkon eteisessä olevan vaivaisukon vuodelta 1835 kunnosti Alpo Ruokonen 1977. Eteisessä oleva pöytä on vanhasta sakaristosta.
Carl Albert Edelfelt
Henkilöhistoria
Edelfelt oli sukujuuriltaan Itä-Göötanmaalta lähtöisin olevasta aatelissuvusta. Hänen vanhempansa olivat kauppias Carl Axel Edelfelt ja Johanna Katarina Benzelstierna. Hän muutti isänsä kuoleman jälkeen enonsa luo Suomeen 14-vuotiaana ja jäi Suomeen. Hän opiskeli arkkitehdiksi ja sai nimityksen Hämeen lääninarkkitehdiksi vuonna 1855. Vuonna 1867 hänet nimitettiin yleisten rakennusten ylihallituksen ylijohtajaksi. Edelfelt oli aatelissäädyssä valtiopäiväedustaja 1863–1864 ja 1867.
Edelfelt meni vuonna 1852 naimisiin porvoolaisen laivanvarustajan tyttären Alexandra Brandtin kanssa. Esikoisesta Albertista tuli Suomen tunnetuimpiin kuuluva taidemaalari. Carl Albert Edelfelt kuoli vuonna 1869 verensyöksyyn.
Asemat
Edelfeltin tunnetuin työ oli asemarakennusten suunnitteleminen Suomen ensimmäiselle rautatieosuudelle, Helsinki–Hämeenlinna-rautatielle. Alkuperäiset asemapaikkakunnat olivat Helsinki, Tikkurila, Järvenpää, Hyvinkää, Riihimäki, Turenki ja Hämeenlinna. Edelfelt suunnitteli asemat 1850-luvun lopussa, ja ne valmistuivat vuonna 1861. Pääteasemat Helsinki ja Hämeenlinna sekä tärkeä vaihtoasema Tikkurila saivat tiiliset asemarakennukset, muut tehtiin puusta. Vaikutteita Edelfeltin sanotaan saaneen saksalaisista ja sveitsiläisistä asemarakennuksista. Nykyaikaan asti ovat säilyneet Tikkurilan, Järvenpään, Hyvinkään ja Turengin alkuperäiset asemarakennukset. Helsingin asema purettiin vuonna 1918 Eliel Saarisen aseman valmistuttua, Hämeenlinnan asema tuhoutui sisällissodassa vuonna 1918, ja Riihimäen asema purettiin 1930-luvulla uuden aseman tieltä.
Kirkot
Toimiessaan Hämeen läänin lääninarkkitehtina Edelfelt suunnitteli perusteellisen korjauksen vuonna 1806 valmistuneeseen Urjalan puukirkoon, joka vuonna 1869 toteutetun korjauksen jälkeen oli sekä ulko- että sisäasultaan goottilaista tyyliä. Kirkon sisäpuolen koristelua on sittemmin riisuttu, mutta ulkopuolelta kirkko on nykyäänkin lähes täydellisesti Edelfeltin suunnitelmien mukainen. Edelfelt suunnitteli myös Juvan kivikirkon sisustuksen ja ulkopuolen yksityiskohdat työ- ja detaljisuunnitelmineen ja oli kirkon rakennustyön valvoja. Kirkko valmistui vuonna 1863.
Muut työt
Edelfeltin muista töistä tunnetuin on Helsingin yliopiston Arppeanum-rakennus. Vuonna 1869 Senaatintorin koilliskulmaan valmistunut, yliopiston rehtorin A. E. Arppen mukaan nimetty Arppeanum rakennettiin alkuaan yliopiston kemian laitosta ja museokokoelmia varten. Arppeanum edustaa venetsialaistyylistä uusrenessanssia, ja se on kuuluisa etenkin valurautaisesta, neljän kerroksen korkuisesta pääportaikostaan.
Rasteri
thumb|350px|Kolme suurennettua esimerkkiä nelivärirasteroinnista. Syaani, magenta, keltainen ja musta rasteri painetaan päällekkäin, ja oikeanpuolimmaisessa sarakkeessa näkyy kunkin rasteroinnin tuottama väri. Rasteri on painotuotteissa käytetty tekniikka värien esittämiseen pienten rasteripisteiden avulla. Harmaasävykuvassa mustien rasteripisteiden koko tai etäisyys määrittää sen, näkyykö kohdassa ihmissilmälle tummaa vai vaaleaa harmaata. Neliväripainamisessa (CMYK) jokainen painoväri rasteroidaan erikseen ja rasteripisteiden yhdistelmät muodostavat tarvittavat värisävyt.
Rasterin linjatiheydet
Rasterin linjatiheys riippuu painettavan paperin ominaisuuksista. Mitä huokoisempi paperi, sitä enemmän se imee väriä, ja tämän vuoksi rasterin linjatiheyden on oltava harvempi, ettei väriä tule paperille liikaa. Sanomalehdissä käytetään rasteria, jonka linjatiheys on 40 linjaa sentille (100 lpi). Arkkipainotuotteissa käytetään päällystetylle paperille painettaessa 60–70 l/cm (150–175 lpi) linjatiheyksiä.
Rasterikulmat
thumb|Nelivärikuva, jossa magentan (M) ja syaanin (C) rasterikulmat on merkitty viivoin. Usealla värillä painettaessa on rasterien kulmitusten oltava oikein, tai muuten voi syntyä moiré-kuviota. Tavallisin kulmitusten yhdistelmä on syaani 15°, magenta 75°, keltainen 0° ja musta 45°.
Rasteripisteen kasvu
Painovärin paperiin imeytymisen johdosta tapahtuu rasteripisteen kasvua, mistä johtuva kuvan tummuminen pitää ennakoida kuvankäsittelyssä.
Rasteroiminen
Rasteroiminen tehdään nykyisin kirjapainoissa RIPissä (Raster Image Processor). Tulostettavan aiheen kaikista osaväreistä tehdään oma bittikarttakuva, joka on resoluutioltaan sama kuin tulostimen resoluutio (esimerkiksi 2540 dpi). Tämä bittikartta tulostetaan sitten painofilmille tai -pellille. Ripattu bittikarttakuva sisältää kaiken tarvittavan datan työn tekemiseen.
Rasterin historiaa
Kirjapainotaidon alkuaikoina kuvat esitettiin viivakuvina. Valokuvauksen kehittyessä tuli tarve pystyä painamaan valokuvia sanomalehdissä. Aluksi valokuvien rasterointiin käytettiin reprokamerassa lasilevyä, johon oli hiottu uria ristikon muotoon. Sittemmin siirryttiin käyttämään muovikalvoa, jossa oli 50 % rasteri. Tuota kalvoa kutsutaan kontaktirasteriksi.
Trasferelli
Johannes Gutenberg-Universität Mainz
Johannes Gutenberg-Universität Mainz on yliopisto saksalaisessa Mainzin kaupungissa Rheinland-Pfalzissa. Noin 36 200 opiskelijallaan se on yksi Saksan kymmenestä suurimmasta yliopistosta. Vuoden 2005 alussa voimaan astuneen rakenneuudistuksen jälkeen yliopisto on jaettu yhteentoista tiedekuntaan. Yliopisto perustettiin vuonna 1477. Se on nimetty kirjanpainokoneen keksijän Johannes Gutenbergin mukaan.
Chinde
Chinde on Sambesin sivujoki Mosambikissa. Lähellä mereen laskemistaan Sambesi jakaantuu useaan matalaan osaan, jotka muodostavat soistuneen deltan. Chinde eroaa deltan pohjoisuomasta, ja laskee mereen muodostaen purjehduskelpoisen väylän. Chinden rannalla on noin 16 500 asukkaan Chinden kaupunki.
Portugalin Grand Prix 1987
Portugalin Grand Prix 1987 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 20. syyskuuta 1987 Estorilin radalla. Kilpailun voitti Alain Prost, jolle voitto oli uran 28:s. Voiton myötä hänestä tuli eniten F1:n MM-sarjan kilpailuja voittanut kuljettaja. Edellistä ennätystä piti nimissään Jackie Stewart 27 voitolla.
Kilpailu keskeytettiin ensimmäisen kierroksen kolarin takia, ja käynnistettiin uudestaan alkuperäisestä kilpailupituudesta. Danner ei osallistunut uusintalähtöön.
Antti Kleemola
thumb|Antti Kleemola Antti Kleemola (s. 1972 Kauhajoki) on suomalainen laulaja-lauluntekijä, joka tunnetaan soolouransa lisäksi muille artisteille tekemistään kappaleista. Kleemolan tekemiä kappaleita ovat levyttäneet muun muassa Irina, Suvi Teräsniska, Sami Saari, Laura Voutilainen, Janne Hurme, Pate Mustajärvi, Jippu, Rajaton, Lenni-Kalle Taipale trio, Paula Koivuniemi ja Yö. Myös Geir Rönningin esittämä vuoden 2005 Helsingin yleisurheilun MM-kisojen virallinen kisakappale Victory on Kleemolan käsialaa. Hän on säveltänyt myös kolme musikaalia. Ennen soolouraansa Antti on vaikuttanut muusikkona monissa musikaaleissa sekä poprock-kokoonpanoissa.
Ura
Kleemola tunnetaan myös soul-laulajana. Hän oli yksi solisteista UMO:n Stevie Wonder Night -konserttikiertueella (2011–2012). Hän on ollut myös osa suomalaisten huippumuusikoiden Suo, kuokka & Jussi -kollektiivia (Suo, Kuokka & Jussi plays Earth, Wind and Fire (2002–2003) ja Suokka & Jussi plays The Beach Boys (2005–2006)).
Kleemolan ensimmäinen oma albumi Jotain parempaa ilmestyi 11. lokakuuta 2006. Siltä julkaistiin singlet Timo tahtoo, Auta mua ja Marikan haaveet, joista erityisesti ensin mainittu sai paljon radiosoittoa (mm. Radio SuomiPOPilla) ja nosti Kleemolan ensimmäistä kertaa laulajana esiin.
Syksyllä 2008 ilmestyi Kleemolan toinen albumi 10 kohtausta. Levyltä julkaistiin kolme singleä: Mä en pelkää mitään julkaistiin digitaalisesti 13.2. ja Joensuu - New York 21.5.2008, kun taas Heikko mies ilmestyi 28.1.2009.
Kleemola osallistui Suomen euroviisukarsintoihin 2010 kappaleellaan Sun puolella ja eteni finaaliin. Kleemolan Euroviisu-kappale julkaistiin singlenä 13.1.2010. Euroviisukarsintojen jälkeen julkaistiin 21.4.2010 Kleemolan ensimmäinen kokoelmalevy, Sun puolella – Parhaat.
Kolmas levy Täydellinen päivä Kleemolalta julkaistiin 4.10.2013. Singleinä levyltä julkaistiin kappaleet Kaikkea hyvää 9.5.2011, Täydellinen päivä 14.5. ja Kaiken keskellä 16.11.2012 sekä Sun entiset 17.5. ja Värit maailman 20.9.2013. Kolmannen soololevyn jälkeen ensimmäinen single Ainut elämä julkaistiin 16.9.2016 ja sen jälkeen on julkaistu muutamia singlejä.
Kleemolan levy-yhtiö on Kaiku Entertainment. Lisäksi hän toimii myös Kaiku Songs -kustantamon kirjoittajana.