cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Karl Marx
Pääoman synty
Loppuvuodesta 1850 Marxin perhe löysi asunnon Dean Streetiltä. Asunnossa oli kaksi huonetta ja se oli kävelymatkan päässä British Museumista. Marx oli väsynyt järjestöelämässä toimimiseen, sillä työväenjärjestöt ja komiteat näyttivät keskittyvän riitelyyn. Häntä alkoi kiinnostaa kirjoittaminen. Marxin tarkoituksena oli kirjoittaa suurteos taloustieteestä. Juuri ennen muuttoa Heinrich-poika kuoli yllättäen. Perheen taloustilanne pysyi edelleen heikkona, ja epäillään, että vuonna 1851 syntyneen Franziska-tyttären vei hautaan seuraavana vuonna suoranainen kurjuus. Vuosien 1850–1857 välisenä aikana Engelsille lähetetyt kirjeet kertovat jatkuvasta taloudellisesta ahdingosta.
Pääoman ensimmäisen versio ilmestyi vuonna 1859 ja sai nimekseen Hahmotelmia poliittisen taloustieteen kritiikiksi. Marx oli lupaillut teosta ilmestyväksi jo vuodesta 1845 alkaen. Ystävät ja työväenliikkeen uranuurtajat latasivat teokseen valtavia odotuksia. Teos oli alun perin suunniteltu kuusiosaiseksi ja julkaistavaksi nopeassa aikataulussa. Kirja oli monille Marxin ihailijoille pettymys, sillä sen ei nähty käsittelevän pääomaa lainkaan. Kirjaa ei mainostettu, eikä siitä juuri ilmestynyt arvosteluja.
Preussin kuningas Vilhelm I oli vuonna 1861 tapahtuneen valtaantulonsa yhteydessä päättänyt armahtaa kaikki poliittisista syistä maastakarkotetut. Ferdinand Lassalle lähetti Marxille kutsun tulla Preussiin tekemään uutta Neue Rheinische Zeitungin kaltaista lehteä. Marx epäili suunnitelman mielekkyyttä, mutta lähti Berliiniin koska lehti rahoitettaisiin 300 000 taalerin summalla, jonka muuan kreivitär oli testamentannut. Marx saapui Berliiniin ja Lassalle kestitsi häntä kuukauden. Marx tympääntyi vierailuunsa. Preussin kansalaisuuden palautuskin epäonnistui: Marx oli viranomaisten mukaan luopunut kansalaisuudestaan vapaaehtoisesti, joten häntä ei voinut armahtaa. Lopullinen syy kotiinpaluuseen oli se, että Marx huomasi düsseldorfilaisten kommunistien olleen oikeassa Lassallen suhteen: Lassalle oli toivottoman narsistinen ja suuruudenhullu.
Taloustilanne perheessä säilyi lohduttomana. Kodin tarvikkeita vietiin panttilainaamoon aina lasten vaatteita myöten. Marx haki työtä rautateiltä kirjurina, mutta hänet hylättiin epäselvän käsialan takia. Vuosina 1861–1863 välisenä aikana Marx sai kirjoitettua tuhatviisisataa liuskaa muistiinpanoja. Monta päivää kului British Museumin lukusaleissa lähdeteosten parissa. Moni aiemmin ylitsepääsemätön ongelma tuntui nyt ratkenneen, myös kysymys maanvuokrasta ja maatyön arvosta. Kirjoitustyö eteni siitäkin huolimatta, että Marx sairasteli muun muassa reumatismia. Vuonna 1867 oli viimein valmista. Työnimi Hahmotelmia poliittisen taloustieteen kritiikiksi, osa II hylättiin. Marx päätti antaa teokselleen lyhyemmän nimen: Das Kapital, Pääoma.
Engels sai huhtikuussa 1867 Marxilta kirjeen, että nyt kauan odotettu teos on valmis. Marx lähti Hampuriin viemään käsikirjoitusta kustantamoon. Ensipainos oli tuhat kappaletta ja palkkio pieni. Teosta moitittiin sen ilmestyessä vaikeaselkoiseksi. Arvostelussaan Saturday Review totesi, että kirjoittajan käsitykset asioista ovat vahingollisia, mutta ”hänen logiikkaansa ei ole syytä epäillä”. Contemporary Review kiinnitti arvosteluissaan huomionsa lähes pelkästään kirjoittajan saksalaisuuteen, mutta kiitteli inhimillistä lähtökohtaa.
Marraskuussa 1863 Marx sai kuolleelta äidiltään perinnön. Velkojen maksusta jääneet rahat päätettiin käyttää paremman asunnon hankkimiseen ja Marxit vuokrasivat kartanotyyppisen talon. Talon vuosivuokra oli aivan liian paljon Marxin perheen talouteen nähden. Vuoden 1864 toukokuussa Marxin vanha ystävä Wilhelm ”Lupus” Wolf kuoli ja testamenttasi Marxille 820 puntaa, mikä oli enemmän rahaa kuin Marx oli elämässään ansainnut. Tämän johdosta Pääoman ensimmäinen osa on omistettu Wilhelm Wolfille.
Jatko-osien kirjoittamiseen Marx ryhtyi heti vuoden 1868 alussa. Terveys kuitenkin petti ja Marx oli työkyvytön. Marx pohti perheen muuttoa Sveitsiin, sillä siellä olisivat elinkustannukset halvemmat. Lontoon etuina olivat kuitenkin British Museumin kirjasto ja toiminta internationaalin liittoneuvostossa.
Internationaali
Vuonna 1864 Ranskan ja Englannin työväenjärjestöt perustivat Työväen internationaalin, josta oli tarkoitus tulla maailmanlaajuinen työläisliikkeitä yhdistävä organisaatio. Marx valittiin järjestön liittoneuvostoon ja hän toimi aktiivisesti järjestön johtotehtävissä. Nykyään tämä internationaali nähdään niin sanottuna ensimmäisenä internationaalina. Mihail Bakunin yritti kaapata Internationaalin itselleen, mutta Marx ja muut liittoneuvostolaiset saivat hankkeen torjutuksi.
Marx esitti, että Internationaalin tuli antaa julkilausuma puhjenneesta Saksan–Ranskan sodasta. Julkilausuma annettiin, sen mukaan sota tulisi raunioittamaan Saksan ja Ranskan ja olemaan loppu Marxin kovasti halveksimalle Napoleon III:n valtakaudelle. Lisäksi varoitettiin Saksan työläisiä siitä, että nämä eivät saa antaa sodasta tulevan muuta kuin puolustussotaa Ranskan aggressiota vastaan. Marx uskoikin, että Saksan työläiset lähettävät Ranskan työläisille veljellisiä tervehdyksiä rauhan puolesta. Marxin julistus herätti ihailua ja John Stuart Mill lähetti sähkeen, jossa onnitteli Marxia.
Ranskan kolmatta tasavaltaa Marx tervehti ilolla, mutta peläten kuitenkin sen johtavan taantumukseen. Työläisiä hän ei kannustanut vallankumoukseen, sillä sotatilan vallitessa pelkäsi sen johtavan sekasortoon. Pariisin kommuuniin Marx suhtautui ristiriitaisesti.
Internationaali päätyi viimein hajaannukseen Pariisin kommuunin epäonnistuttua 1871 ja monen sen jäsenen siirtyessä Haagin kongressissa 2. syyskuuta 1872 venäläisen anarkistin Mihail Bakuninin leiriin. Bakunin kannattajat jäivät kongressissa alakynteen. Engels ehdotti, että internationaali siirtää päämajansa New Yorkiin. Ehdotus meni läpi. Tämä oli internationaalille kuolinisku. Marx halusi irrottautua internationaalista sillä katsoi sen vievän liikaa aikaa kirjoitustyöltään. Marxin poistuttua näyttämöltä kuihtui Internationaali vähitellen pois.
Myöskään englantilainen ammattiyhdistysliikkeen voimaan luottava sosialistinen liike ei panostanut loppuvaiheessa enää tarpeeksi internationaaliin, jotta se olisi voinut pysyä pystyssä.
Vanhuus
Vuonna 1874 Karl Marx anoi Britannian kansalaisuutta. Anomus hylättiin. Syyksi oli merkitty ”agitaattori, kommunististen aatteiden esitaistelija”.
Kun kaksi tyttäristä oli naimisissa ja omissa talouksissaan, muutti Marx perheineen vuonna 1875 pienempään asuntoon. Siellä hän ryhtyi elämään rauhallista elämää. Vastustajiaan hän ei enää jaksanut kirjoituksissaan herjata todeten vanhuuden tuoneen viisauden. Vuonna 1880 Jenny Marx sairasteli, mutta matkusti Karlin kanssa Ranskaan tervehtimään Jennycheniä ja tämän tytärtä. Pian kotiin tulonsa jälkeen Jennyn kunto romahti ja hän kuoli 2. joulukuuta 1881.
Eleanor-tyttären terveys huolestutti Marxia ja lääkäri määräsi isän ja tyttären matkustamaan yhdessä ottamaan aurinkoa Wightsaarelle. Kun Marxit saapuivat saarelle, siellä alkoivat kaatosateet ja lämpötila kävi välillä pakkasen puolella. Tämä pahensi Karlin keuhkokatarria ja bronkiittia. Eleanorin mielenterveyden tila huonontui. Hän ei syönyt, eikä nukkunut ja sai puhumattomuuskohtauksia. Hänelle oli tullut pakkomielle näyttelemisestä; hän ei söisi mitään ennen kuin pääsisi teatterin lavalle. Isä tuumi, että tyttärelle ei tee hyvää olla hänen seuraneitinään vaan hänen täytyy päästä toteuttamaan haaveitaan.
Marx lähti parantelemaan vaivojaan eri kylpylöihin. Vuoden 1882 aikana hän ehti olla Algeriassa, Monte Carlossa, Vevyssä ja Argenteuilissa. Lokakuussa 1882 hän saapui Lontooseen, mutta lähti välittömästi huonoa säätä pakoon Wightsaarelle. Hän viipyi siellä tammikuuhun 1883. 5. tammikuuta 1883 Marx sai kirjeen, että Jennychen oli kuolemaisillaan syöpään. Marxin oma terveys oli romahtamaisillaan, hänellä oli yskänkohtauksia jotka olivat tukehduttaa hänet, kurkku ja keuhkoputket olivat tulehtuneet ja nukkuminen oli vaikeaa yöhikoilun takia. Engels vieraili Marxin luona 14. maaliskuuta 1883. Hän luuli ensin, että Marx nukkui nojatuolissaan, mutta huomasikin, että tämä oli kuollut.
Yksityishenkilö
Karl Marx avioitui Jenny von Westphalenin kanssa, joka oli preussilaisen paronin hyvän koulutuksen saanut tytär. Heidät vihittiin 19. kesäkuuta 1843 Bad Kreuznachin Pauluskirchessä. Perheeseen syntyi seitsemän lasta, mutta köyhien olojen vuoksi vain kolme heistä eli aikuiseksi. Marxin tärkein tulolähde oli avustus Friedrich Engelsiltä, jolla oli vakituisia tuloja perheen liiketoimista Manchesterista. Lisäksi hän sai tuloja viikoittain kirjoittamistaan artikkeleista New York Daily Tribuneen. Jennyn saamien perintöjen ansiosta perhe saattoi muuttaa terveellisempään ympäristöön Kentish Towniin Lontoon silloisille laitamille. Marxin mielestä perheen oli elettävä yhteiskunnallisen asemansa mukaisesti, minkä vuoksi menot juuri ja juuri pysyivät tulojen rajoissa.
Marxille ja hänen vaimolleen syntyi seitsemän lasta: Jenny Caroline eli Jennychen (avioliitossa Longuet, 1844–83); Jenny Laura (avioliitossa Lafargue; 1845–1911); Edgar (1847–1855); Henry Edward Guy (”Guido”, 1849–1850); Jenny Eveline Frances (”Franziska”, 1851–52); Jenny Julia Eleanor (1855–98) ja yksi lapsi, joka kuoli nimettömänä. On esitetty, että Marxilla olisi ollut poika myös taloudenhoitajansa Helene Demuthin kanssa. Isänä Marx oli lämmin ja rakasti lapsiaan suuresti. Hän luki lapsilleen paljon ja lukuohjelmistossa oli Shakespearea, Homerosta ja Tuhannen ja yhden yön tarinoita. Vierailijoiden kertomusten mukaan Marxeilla oli lasten leluja kaikkialla ja lapset saivat leikkiä vapaasti. Lasten sairaudet ja kuolemat olivat suuren murheen ja surun aiheuttajia.
Omiin vanhempiinsa, Heinrich ja Henriette Marxiin Karl Marx suhtautui yllättävän kylmästi. Lapsuudenkodista lähdettyään hän lähestyi äitiään lähinnä pyytääkseen rahaa. Isänsä kirjeisiin hän ei juuri vastaillut, mutta käytti opiskeluihinsa tämän rahaa 700 taaleria vuodessa kun keskiverto-opiskelija käytti rahaa 500 taaleria vuodessa. Sisartensa olemassaoloa hän ei tainnut juurikaan muistella.
Elin- ja työskentelytavoiltaan Marx oli boheemi. Hänen työhuoneessaan vallitsi luova kaaos. Paperipinoja, sanomalehtikasoja ja tuhkakuppeja oli kaikkialla.
Jälkimaine
pienoiskuva|Karl Marxin hauta [[Highgaten hautausmaalla Lontoossa.]]
Vasta myöhempien kehityskulkujen ansiosta Marx nousi asemaansa vaikutusvaltaisena filosofina. Engels jatkoi vielä työtä hänen jälkeensä, toimittaen esimerkiksi Pääoman viimeisen osan loppuun.
Vuonna 2003 saksalaiset äänestivät Marxin kolmanneksi suurimmaksi saksalaiseksi ZDF-televisiokanavan äänestyksessä Unsere Besten (edelle pääsivät ainoastaan Konrad Adenauer ja Martti Luther).
Filosofia
Filosofiassaan Marxin voi nähdä Hegelin seuraajana. Hegelin filosofia perustuu dialektiikkaan, joka tarkoittaa, että maailma kehittyy kahden vastakkaisen voiman, teesin ja antiteesin, taistellessa. Hegel katsoi filosofisena idealistina, että todellisuus on pohjimmiltaan henkinen.
Oman filosofiansa Marx rakensi osin Hegelin dialektisen logiikan mukaan, mutta hylkäsi idealismin. Ontologiassaan Marx sen sijaan seurasi saksalaista filosofia Ludwig Feuerbachia siinä mielessä, että hän katsoi todellisuuden perustan olevan viime kädessä materiaalinen eli aineellinen. Varsinaista dialektiikkaa Marxin omissa teksteissä on vain vähän, mutta Friedrich Engelsin myötä dialektiikka omaksuttiin laajemmin marxilaiseen ajatteluun.
Marxin ja Engelsin mukaan filosofian peruskysymyksiin kuuluu kysymys hengen ja aineen välisestä suhteesta. Marx ja Engels ratkaisivat asian materialistisesti: aine on ensisijainen ja henki vain aineen korkein tuote.
Hegelin tavoin Marx erotti havainnot ja ideat toisistaan, mutta ei nähnyt aineellista todellisuutta ideat peittävänä esteenä, vaan ennemminkin tiettyjen ideologioiden vaikutuksesta ihmiset eivät nähneet elämänsä todellista aineellista tilaa. Tätä hegeliläisestä dialektiikasta vaikutuksia saanutta teoriaansa Marx kutsui historialliseksi materialismiksi.
Dialektinen materialismi puolestaan käsittelee yleisempää oppia aineesta, dialektiikan säännöistä ja maailmasta niiden kohtauspaikkana.
Lisäarvoteoria
Teoksessaan Pääoma Marx esitti teorian kapitalistisen yhteiskunnan yleisimmistä taloudellisista liikelaeista.
Marxin kehittämä lisäarvo-termi yksinkertaistaen merkitsee, että kapitalisti sijoittaa tuotantoon pääomaa, jolle hän haluaa lisäarvoa eli voittoa. Lisäarvoa hän hankkii tuottamalla tavaroita, joilla on käyttöarvoa, mutta ennen muuta vaihtoarvoa. Tuottaakseen pääomallaan tavaroita hän palkkaa työntekijöitä määrätyksi ajaksi, josta hän maksaa palkkaa. Palkka on aina pienempi kuin työläisen työaikanaan tekemän työn arvo. Todellisen tehdyn työn ja työläisen palkan arvojen välinen erotus on kapitalistin saamaa lisäarvoa. Pääoman kierron tuotantoprosessissa Marx kuvaa yksinkertaisena uusintamisena, jossa syntyy arvotuote, sekä laajennettuna ja kasautuvana uusintamisena, joka on tuotearvo. Nämä hän esittää seuraavasti:
Arvotuote: Tässä C' = kokonaistuote, C = liikkuvaa pääomaa, v = palkka ja m = lisäarvo
Tuotearvo: Tässä C = kokonaistuote, c = pysyvää pääomaa, v = palkka ja m = lisäarvo
Tuotantotapa
Historiallinen materialismi on Marxin keskeinen teoria, joka selittää historian keskeisiä tendenssejä materiaalisista lähtökohdista käsin. ”Idealistien haaveilun” ja nuorhegeliläisten abstraktien käsitteiden vastakohdaksi Marx haluaa asettaa oman ajattelunsa pohjaksi kouriintuntuvan todelliset lähtökohdat. Ensinnäkin, jotta ihmiset voisivat ylipäätään tehdä historiaa, heidän täytyy olla elossa. Hengissä pysyäkseen ihmisten on tyydytettävä tarpeensa. Siksi ihmiset tuottavat välineet selviytyäkseen. Tätä ei tehdä sattumanvaraisella tavalla, vaan ennemminkin toisinnetaan ympäristön elinkeinoja. Tämä tapa tulla toimeen ja selviytyä määräytyy siis ympäristön asettamien ehtojen mukaan ja määrittää koko yhteiskunnan tuotantotavan. Samalla tuotantotapa on sekä koko yhteiskuntaa että myös yksilöiden elämää määrittävä aktiviteetti.
Tuotantotavan käsite ei ole aivan yksiselitteinen, koska Marx käyttää sitä useammassa merkityksessä. Välillä Marx viittaa tuotantotavalla materiaalisiin ja välillä sosiaalisiin seikkoihin tai joskus molempiin yhtä aikaa. Materiaalisessa merkityksessä tuotantotapa viittaa lähinnä työskentelyprosessin fyysiseen luonteeseen, eli sen voidaan sanoa tarkoittavan lähes samaa kuin työskentelytekniikka. Tämä sisältää työn spesialisaation muodot sekä työnjaon. Siihen miten työskennellään vaikuttaa varsin pitkälle käytetty teknologia. Periaatteessa työskentelytapa materiaalisessa mielessä voi olla samanlainen selvästi erilaisten taloudellisten organisaatioiden alaisuudessa. Sosiaalisessa merkityksessään ’tuotantotapa’ viittaa tuotannon tarkoitukseen, ylimääräisen työn muotoon ja työläisen riistämisen tapaan. Tuotannon erilaisia tarkoituksia voidaan luokitella sen mukaan, tuotetaanko tavarat omaan käyttöön vai vaihtoon; vaihdetaanko vai myydäänkö vaihtoon tuotettu tavara; pyritäänkö voitot maksimoimaan myynnissä vai ei; ja pyritäänkö voitot käyttämään kulutukseen vai onko kyseessä pääomien akkumulaatio. Ylimääräisen työn (joka viittaa siihen työhön, jonka tuloksia työn tekijä ei itse saa) muoto vaihtelee esimerkiksi siten, että orjatyövoimassa ylimääräinen työ on se osuus orjan tuotannosta, minkä orjuuttaja pitää itsellään sen jälkeen kun on käyttänyt orjan ylläpitoon tarvittavan osan, kun taas kapitalismissa ylimääräinen työ näyttäytyy tuotteiden myynnin kautta saatavana voittona pääoman sijoittamisesta. Työläisen riiston tavoilla viitataan siihen, että kapitalismissa työntekijän riisto perustuu siihen, ettei tällä ole hallussaan tuotantovälineitä joten hän joutuu myymään työvoimansa, kun taas muunlaisissa tuotantotavoissa riisto voi perustua suoremmin yhteiskunnallisiin voimasuhteisiin, väkivaltaan tai sillä uhkaamiseen.
Tuotantovoimat
Toinen keskeinen käsite on tuotantovoimat. Tuotantovoimilla tarkoitetaan useimmiten tuotannossa käytettäviä välineitä (oleellista on niiden teknologian kehitystaso). Historiallisen materialismin teoriassa yhteiskunnan luonteen ensisijaisena selittävänä tekijänä ovat juuri tuotantovoimat, jotka nähdään yhteiskunnan perustana. Materiaaliset, tuotantoon ja talouteen liittyvät prosessit muokkaavat yhteiskunnan muita instituutioita. Yhteiskunnan perusta, tuotantovoimat, antavat tietynlaisen taloudellisen rakenteen. Taloudellinen rakenne koostuu suhteista, joita nimitetään tuotantosuhteiksi. Ihmiset asettuvat tuotantosuhteisiin tuotantovoimien kehitysastetta vastaavalla tavalla. Tuotantoon ja talouteen liittyvien rakenteiden pohjalta yhteiskunta saa ylärakenteen, jolla tarkoitetaan muita kuin suoraan tuotantoon ja talouteen liittyviä instituutioita (joihin kuuluu esimerkiksi uskonto ja kulttuuri). Marxin tekstien perusteella ei ole täysin selvää, minkälaisia nämä vuorovaikutussuhteet ovat. Ovatko kulttuuri ja instituutiot tuotantovoimien vaikutuksen määräämiä, vai asettavatko tuotantovoimat niille vain jonkinlaiset puitteet joiden sisällä ne muotoutuvat? Joka tapauksessa Marx näyttää näkevän teknologian (ja muut tuotantovoimat) jonkinlaisena oleellisena linkkinä ihmisen ja ympäristön välillä.
Luokkataistelujen historia
Historiallinen materialismi selittää yhteiskunnan kehityksen tuotantovoimien ja yhteiskunnassa vallitsevien tuotantosuhteiden (joista omistussuhteet ovat legalistinen muoto) vääjäämättömällä taipumuksella ajautua konfliktiin keskenään. Tuotantovoimat kehittyvät historian kuluessa jatkuvasti väestönkasvun ja ihmisten loputtomien tarpeiden myötävaikutuksesta. Tietynlaiset tuotantosuhteet vastaavat tiettyjä tuotantovoimien kehityksen astetta, mutta kun tuotantovoimat kehittyvät tästä asteesta ohitse, alkaa tulla yhteiskunnallisia ongelmia. Konfliktin kannalta oleellisia yhteiskunnassa vallitsevia suhteita ovat suhteet niiden välillä, jotka kontrolloivat tuotantovälineitä ja niiden jotka eivät. Näin ollen jännite tuotantovoimien ja tuotantosuhteiden välillä näyttäytyy yhteiskuntaluokkien välisenä konfliktina. Vallitseva luokka hallitsee olemassa olevaa tuotannonmuotoa, mutta kehittyvät tuotantovoimat lisäävät vallitsevaa luokkaa vastaan nousevan luokan voimia. ”Koko tähänastisen yhteiskunnan historia on ollut luokkataistelujen historiaa.”
Historiallinen vaihemalli
Yhteiskuntien historiallinen kehityskulku näyttäytyy Marxin historianfilosofiassa seuraavana:
On epäselvää, kuinka pitkälle Marx tarkoitti vaiheteoriansa universaaliksi malliksi yhteiskunnan kehityksestä. Tällainen universaali tulkinta mallista on yleinen marxilaisessa perinteessä, mutta Marx itse suorasanaisesti kiisti mallin universaaliuden eräässä myöhäisellä iällä kirjoittamassaan kirjeessä, jossa hän sanoi mallinsa kuvaavan vain Euroopan historiallista kehitystä.
Vaihemallissa väkivalta ja näkyvä riisto vähenevät uusien tuotantomuotojen myötä, mutta riiston kokonaismäärä säilyy. Marx ja Engels katsoivat, että kapitalistisen(kin) tuotantomuodon ristiriidat johtavat väistämättä vallankumoukseen, jonka seurauksena on luokaton yhteiskunta. Marx kuitenkin kirjoittaa vain hyvin vähän siitä, millainen tämä uusi yhteiskuntarakenne on.
Kapitalismin synty
Marx kirjoittaa feodalismin hitaasta muuntumisesta kapitalismiksi: ”Keskiajan maaorjista kehkeytyivät ensimmäisten kaupunkien lupakirjaporvarit. Tästä lupakirjaporvaristosta taas kehittyivät ensimmäiset porvariston ainekset.” Oleellisena tekijänä Marx näki kaupan laajentumisen löytöretkien myötä, koska tämä vahvisti feodalistisen yhteiskunnan ”vallankumouksellista elementtiä”. Feodalistinen käsityöläisten kiltoihin perustuva järjestelmä ei näet pystynyt enää tuotantotapana tyydyttämään uusia markkinoita ja siksi alkoi syntyä uudenlaista manufaktuurituotantoa, jota johti ”teollinen keskisääty” (joka on siis tämä mainittu vallankumouksellinen elementti). Näille manufaktuureille ominaista oli pitkälle viety työnjako, joka nosti niiden tuottavuutta selvästi suhteessa itsenäisiin tuottajiin.
Kapitalismi ei kuitenkaan voinut kehittyä vielä silloin, kun enemmistö työläisistä koostui maaseudun itsenäisistä talonpojista. Primitiivisen akkumulaation (jolla Marx tarkoittaa kapitalismin varhaiskehitystä) kannalta on oleellista, että talonpoikien tuotantovälineet pakkolunastetaan, jolloin heistä tulee palkkatyöläisiä. Maanomistajat ajoivat nämä itsenäiset talonpojat kaupunkeihin laajentaessaan maitaan. Eriytyminen feodaalijärjestelmästä tapahtui alun perin siten, että kaupunkien itsenäiset tuottajat alkoivat kasata pääomaa ja siirtää sitä tuotannosta myös kaupankäyntiin, jolloin he alkavat toimia kiltojen ulkopuolella ja joutuvat näiden kanssa vastakkain.
Markkinat kuitenkin jatkoivat kasvamistaan, jolloin kehittyneeseen työnjakoon perustuneet manufaktuuritkaan eivät enää riittäneet, vaan tapahtui tuotannon koneistuminen. Tämän myötä manufaktuurien tilalle tuli suurteollisuutta ja teollisen keskisäädyn tilalle ”miljoonamiehet” eli moderni porvaristo. Suurteollisuuden myötä syntyivät maailmanmarkkinat, mikä kehitti merenkulkua ja maaliikennettä. Nämä prosessit taas laajensivat teollisuutta entisestään. Kaiken tämän seurauksena porvaristo kehittyi ja nousi sorretusta luokasta lopulta valtion todellisiksi valtiaiksi. Tällä koko prosessilla oli tietysti suuria vaikutuksia myös yhteiskunnan ylärakenteisiin. Esimerkiksi kirkon vaikutus yhteiskunnassa väheni. Porvaristo ”asetti, sanalla sanoen, uskonnollisten ja poliittisten harhakuvitelmien verhoaman riiston sijaan avoimen, häpeämättömän suoran ja pelkistetyn riiston.”
Kapitalismin ristiriidat
pienoiskuva|Marx vuonna 1882 Tuotantotavan vaihtuminen feodalismista kapitalismiin ei siis poistanut vastakkainasetteluja yhteiskunnasta, vaan itse asiassa kapitalismia leimaa aikaisempia tuotantotapoja huomattavasti selkeämmät vastakkainasettelut kahden luokan välillä, jotka ovat porvaristo ja proletariaatti. Kapitalismin erottaa muista tuotantotavoista myös se, että siinä missä aiemmat tuotantoa hallitsevat luokat pyrkivät jonkinlaiseen stabiiliuteen, porvaristo ei voi olla mullistamatta jatkuvasti tuotantovälineitä ja sen mukana muita yhteiskunnallisia suhteita. Kapitalismissa tuotantoluokka etsii leppymättä voittoja. Tyypillistä tälle tuotantotavalle on myös keskittyminen eli suurten pääomien ajautuminen yhä harvempien käsiin, sekä taloudellisten voittojen jatkuva rakenteellinen tendenssi pienentyä. Tarve saada voittoja saa porvariston levittämään tuotantotapansa ympäri maapalloa niin, että tuotanto ja kulutus muuttuvat yleismaailmalliseksi. Näin kansakuntien välille syntyy riippuvuus ja sekä henkiset että materiaaliset tuotteet ylikansallistuvat.
Kapitalismin talouden suurin ”ristiriita” on juuri jatkuva voittojen tavoittelu ja toisaalta voittoasteen rakenteellinen taipumus pienentyä ajan myötä. Voittoasteen pienentyminen on useimpien klassisen taloustieteen edustajien kannattama näkemys. Voittoaste pienentyy esimerkiksi kun otetaan uutta teknologiaa käyttöön. Se joka uudistaa tuotantoa ensimmäiseksi, saa tietysti ensin suuremman osan markkinoilla jaettavista voitoista, kun hän tuottaa muita tehokkaammin, mutta sitten kun muutkin kapitalistit omaksuvat uuden teknologian, joudutaan tilanteeseen, jossa teknologiaan käytetty osuus tuotantoon käytetystä kokonaispääomasta on suurempi kuin aikaisemmin, ja näin ollen voittoaste jää pienemmäksi. Marxin mukaan kapitalismissa tapahtuu myös yhä syvenevää pääoman keskittymistä. Suuremmat tuotantoyksiköt (joiden omistajilla on enemmän pääomaa) ovat kilpailussa etuasemassa pienempiin tuottajiin nähden, koska heillä on suuremmat tuotannolliset resurssit ja suurempi mahdollisuus selviytyä kriiseistä. Näin ollen pienemmät tuottajat jäävät lopulta suurempien jalkoihin.
Työvoima eroaa muista tuotannossa tarvittavista tavaroista siten, että sitä ei voi tuottaa lisää kun sen hinta kallistuu. Tämän takia kapitalismi vaatii selviytyäkseen työläisten reserviarmeijan. Nämä ihmiset joutuvat elämään alituisessa kurjuudessa sikäli kun heitä ei tarvita. Tämän ylijäämäväestön suhteellisen koon Marx ennustaa kasvavan kapitalismin kehittyessä. Samoin kapitalistit pidättävät voitoista yhä suuremman osan itsellään ja tuloerot tulevat kasvamaan entisestään. Aiemmissa tuotantotavoissa sorretut kykenivät jotenkin nousemaan pohjalta, mutta kapitalismissa tuotantovälineet omistava porvaristo ei kykene hallitsemaan koska se ”ei kykene tarjoamaan orjalle edes orjan elämää”.
Varhaistuotannossaan Marx käyttää Hegelistä tuttua vieraantumisen käsitettä kuvaamaan työläisen asemaa kapitalismissa. Työläisten työn tulokset muuttuvat kapitalistin omaisuudeksi. Työn tulokseksi tulee työläistä alistavan kapitalistin rikastuttaminen, ja näin työstä tulee tekijäänsä vastaan suunnattu prosessi. Ihmiset ovat riippuvaisia luonnosta ja sen muokkaamisesta, mikä on ominaista ihmiselle ja määrittää ihmisluontoa. Kapitalististen taloudellisten arvojen vallitessa työ vieraannuttaa ihmisen ihmisyydestä. Työn pitäisi olla jonkinlainen ihmisenä olemisen täyttymys, mutta siitä on tullut prosessi, joissa ihmiset alistavat ja köyhdyttävät itsensä.
Cannibal (EP)
Cannibal on yhdysvaltalaisen poplaulajan Keshan ensimmäinen EP-levy, joka julkaistiin 22. marraskuuta 2010. EP:ltä julkaistiin single ”We R Who We R” 22. lokakuuta 2010.
Putkikirves
pienoiskuva|Putkikirves [[Uurnakenttäkulttuurin alueelta.]] pienoiskuva|Rekostruktio Lustanian kulttuurissa käytetystä putkikirveestä ja sen varttamisesta. pienoiskuva|Voldtofte Mosesta löytynyt valinmuotti ja siihen sopiva putkikirves. Putkikirves (myös onsikirves) on metallinen kirvestyyppi, joka oli käytössä pronssi- ja rautakaudella. Se valmistettiin pronssista valamalla ja raudasta takomalla. Rautainen kirvesmalli valmistettiin lähinnä pronssisen esikuvansa ja käyttötottumuksien takia ja se oli lyhytikäinen tyyppi. Rautaisen putkikirveen tilalle tuli pian rautainen reikä- eli silmäkirves. Putkikirveen huippukausi on myöhäispronssikausi.
Nimityksiä
Suomen kielessä on käytössä kaksi nimitystä: putkikirves ja onsikirves (onsikeltti). Tieteen termipankin mukaan putkikirveellä tarkoitetaan rautaisia ja onsikirveellä pronssisia kirveitä. Molemmista kirvestyypeistä on käytössä levinneisyysalueellaan erikielisiä nimityksiä:, , , ja.
Kehitys
Oscar Montelius selvitti pronssikirveiden kehitysvaiheet Skandinavian pronssikaudella jo 1800-luvun puolella. Ensimmäinen reunuskirveeseen johtanut työkirveen tyyppi oli laakakirves, joka oli kuin tasapaksua kupari- tai pronssilevyä, joka oli kirveen muotoinen. Laakakirveellä oli pitkä varsi, joka työnnettiin halkaistuun puuhun ja sidottiin narulla siihen kiinni. Ratkaisu ei ollut kovin hyvä, sillä tätä kokeiltaessa puun varsi halkeaa helposti ja iskettäessä terä kääntyy lopulta vinoon. Vinoon kääntymistä ehkäistiin reunuksilla, jossa varren sivuille valettiin pienet korokkeet. Nyt puuvarsi sai reunuksista tukea eikä terä enää iskettäessä kääntynyt vinoon. Voidaankin sanoa, että reunuskirves on laakakirveen kehitysmuoto, joka ei aluksi poikkea kovinkaan paljon laakakirveestä. Ongelmaksi jäi vielä puuvarren halkeaminen. Sitä yritettiin ehkäistä valamalla varren puoliväliin olka. Olka otti vastaan iskun eikä päästänyt puuvartta liikkumaan eteenpäin. Kokeiltaessa tätä olkakirvestä, on senkin huomattu halkaisevan puuvarsia. Lopullinen ratkaisu varren halkeiluun oli putkikirves.
Putkikirves vartettiin samalla tavalla kuin kaikki edeltävät metallikirvestyypit. Ensimmäisiin eurooppalaisiin putkikirveisiin tarvittiin suurinakin vähemmän pronssia kuin sitä edeltäviin tyyppeihin. Kehittyessään ne kuitenkin valmistettiin lyhemmiksi, ja lopulta ne olivat muodostuneet käytännössä pelkiksi teriksi ilman pitkää holkkia.
Ajoitus ja leviäminen
Putkikirveen alkuhistoria on enimmäkseen hämärän peitossa. Osa tutkijoista esittää, että putkikirves keksittiin Lähi-idässä, ja toiset ehdottavat Mustanmeren rannikkoa. Ensimmäiset putkikirveet valmistettiin todennäköisesti Lähi-idässä Persian alueella 3000 eaa. jälkeen. Koska esineellä ei ole ollut vastineita kivikirveiden joukossa, putkikirves on todennäköisesti keksitty vain kerran ja sitten levinnyt muualle. Toisaalta myös keihäät vartettiin putkeen, joten periaatteelinen idea oli jo olemassa. Putkikirves valmistettiin aluksi kuparisesta laakakirveestä taivuttamalla sen sivut putkeksi ja varttamalla se sitten syntyneeseen putkeen. Pronssikirveissä tuo putki saatiin aikaan valamalla. Sumerit kehittivät putkikirveen valamalla se pronssiin. Siitä on kuva Vulturesin steelassa (ajoitetaan 2600–2350 eaa.) ja egypiläisille se esiteltiin taisteluissa Hyksoja vastaan 1700 eaa. Pohjoisessa Siperian taigan alueille pronssinkäsittelytaito levisi varhain ja siellä se levisi Jeniseiltä Skandinaviaan ulottuvan kauppaverkoston välityksellä. Kauppaverkosto tunnetaan Seima-Turbino -ilmiönä, mikä ajoitetaan 2200–1600 eaa. Alueella sijaitsivat muun muassa Abaševon-, Andronovon-, Srubnajan- ja Sintaštan kulttuurit. Seima-Turbinon alueelta tunnetaan ensimmäinen putkikirves Seiman kirveen nimellä ja sellaisenaan se levisi idästä Itämeren itärannoille ja Suomeen. Eurooppaan putkikirves löytyy valmiina ideana Karpaattien itäalueella nykyisessä Romaniassa noin 1400 eaa. ja Karpaattien länsipuolelle noin 1300 eaa. ja se näyttäisi levinneen sieltä joka puolelle Eurooppaan lyhyessä aikaa. Viime aikoina on esitetty löytöjä, jotka todistavat sen olleen käytössä jo 1600 eaa. tai varhaisemmin. Suomeen tuli putkikirveitä myös lännestä Skandinavian pronssikauden kulttuurista. Suomalaisia putkikirveitä on löydetty nelisenkymmentä, joista 25 on läntisiä malleja ja loput itäisiä. Vanhimmat Suomesta löydetyt putkikirveet ovat Monteliuksen periodilta II ja olkakirveet poistuivat putkikirveiden yleistyttyä periodilla III. Virossa kirveet on ajoitettu pronssikauden periodeille III–VI. Pitkävartiset ovat ajalta III–IV (1100–900 eaa.) ja lyhyemmät V–VI (noin 600 eaa.).
Valaminen
Putkikirves valettiin yleensä kaksiosaiseen muottiin, jossa kirveen kummallekin lappeelle oli oma muotinpuolikas. Kun kirves valettiin, muotinpuolikkaat sidottiin yhteen ja niiden jättämään suuaukkoon työnnettiin kiilamainen sisäosa, jossa oli putkimaiset aukot sulan pronssin valumiselle muotin sisälle. Kun metalli jähmettyi, voitiin puoliskot avata, mutta kiilamainen osa jäi kirveen sisälle. Se oli todennäköisesti kuivaa savea tai puuta, joka sitten hakattiin pois.
Muunnelmia
Putkikirveellä saattoi olla pyöreä, soikea tai kulmikas holkki. Kulmia voi olla neljä, kuusi tai kahdeksan. Putkikirves kiinnitettiin suoraan varteen sitomalla se siihen kiinni narulla tai hihnalla. Kirveen holkin kylkeen saatettiin valaa yksi tai kaksi lenkkiä narun kiinnitystä varten. Sitomista helpotettiin myös valamalla holkin suulle korotusrenkaita.
Suomessa tavattavia onsikirveen tyyppejä
Suomesta on löydetty vain muutamia putkikirveitä :
Yhdysvaltain Neitsytsaaret olympialaisissa
Yhdysvaltain Neitsytsaaret osallistui olympialaisiin ensimmäisen kerran Méxicossa 1968 ja on ollut sen jälkeen mukana kaikissa kesäolympialaisissa Moskovan kisoja 1980 lukuun ottamatta. Talviolympialaisiin maa on osallistunut vuodesta 1988 alkaen.
Yhdysvaltain Neitsytsaarten ainoa olympiamitalisti on purjehtija Peter Holmberg, joka sai hopeaa finnjolla-luokassa Soulissa 1988. Kukaan toinen Yhdysvaltain Neitsytsaarten urheilija ei ole sijoittunut olympialaisissa pistesijalle, eli kahdeksan parhaan joukkoon. Maan olympiakomitea on perustettu 1967.
Paviljonki (Jyväskylä)
thumb|Jyväskylän Paviljonki thumb|Jyväskylän Paviljonki rallien aikaan vuonna 2006. Paviljonki on Jyväskylän Lutakossa sijaitseva messu- ja kongressikeskus, joka valmistui vuonna 2002. Keskus on yksi Suomen suurimmista, ja siellä järjestetään vuosittain lähes 700 tapahtumaa, josta tunnetuin on Suomen ralli.
Paviljongissa on neljä suurikokoista messuhallia, kolme auditoriota, kolme luentosalia, kaksi VIP-salia, viisi ravintolaa ja yhdeksänkerroksinen Solo Sokos Hotel Paviljonki. Nelikerroksisen pysäköintihallin lisäksi keskuksen tontilla on kolme pysäköintialuetta.
Paviljongin isoa Wilhelm-salia alettiin keväällä 2023 remontoida Jyväskylään kauan kaivatuksi konserttisaliksi muun muassa Jyväskylä Sinfonian käyttöön. Tämä tapahtuu muun muassa akustiikkaa parantamalla ja näyttämöä suurentamalla. Hankkeen on määrä valmistua keväällä 2024.
Paviljongin katon sortuminen
Paviljongin B2-hallin katto sortui lauantaina 1. helmikuuta 2003, kun keskiviikosta perjantaihin järjestettyä Next Step -messua korjattiin pois. Sortumisen välitön syy oli 26 vaarnatapin puuttuminen tärkeästä liitoksesta. Katon rakenteissa havaittiin myös muita puutteita. Ihmisiä ei jäänyt sortumisen alle. Next Step -messuilla oli vieraillut yhteensä 33 000 ihmistä ja vielä viimeisenä päivänä 10 000 ihmistä.
Kihlakunnansyyttäjä nosti syytteet ja vaati sakkorangaistusta kahdelle rakennusyhtiöiden vastuuhenkilölle vaaran aiheuttamisesta. Tammikuussa 2008 Jyväskylän käräjäoikeus totesi syytetyt syyttömiksi.
Aiheesta muualla
62.2393°N, 25.7588°W
USS Halibut (SSGN-587)
USS Halibut (runkonumerot SSGN-587 ja SSN-587) oli Yhdysvaltain laivaston 1960-1976 palveluksessa ollut risteilyohjuksin varustettu ydinsukellusvene.Se oli maailman ensimmäinen risteilyohjusten laukaisuun suunniteltu sukellusvene.
Valmistus
Alus tilattiin Vallejosta Kaliforniasta Mare Islandin laivastontelakalta, missä köli laskettiin 11. huhtikuuta 1957. Se laskettiin vesille 9. tammikuuta 1959 kumminaan Kalifornian kongressiedustajan Chet Holifieldin puoliso ja luovutettiin Yhdysvaltain laivastolle 4. tammikuuta 1960 ensimmäisenä päällikkönään komentajakapteeni Walter Dedrick.
Palvelus
Halibut aloitti vastaanottotestit 11. maaliskuuta 1960. Matkalla Australiaan aluksesta tuli 25. maaliskuuta maailman ensimmäinen risteilyohjuksen laukaissut sukellusvene. Se siirrettiin 18. kesäkuuta Mare Islandin telakalle testeissä havaittujen vikojen ja puutteiden korjaamiseksi. Lyhyen miehistön koulutusjakson jälkeen alus palautettiin palvelukseen. Se lähti 7. marraskuuta Pearl Harboriin liittyäkseen Yhdysvaltain Tyynenmeren laivastoon.
Helmikuussa 1965 alus siirrettiin Pearl Harborissa telakalle modernisoitavaksi ja luokiteltiin uudelleen 15. elokuuta hyökkäyssukellusveneeksi runkonumerolla SSN-587. Se lähti 6. syyskuuta Yhdysvaltain länsirannikolle. Alus saapui 20. syyskuuta Keyportiin Washingtoniin, josta se lähti paluumatkalle 5. lokakuuta. Alus pysähtyi reiluksi viikoksi Mare Islandille ja saapui Pearl Harboriin vasta 21. lokakuuta. Alus siirrettiin sukellusveneentorjuntakoulutuksen maalilaivaksi, missä tehtävässä se oli loppuvuoden.
Alus poistettiin laivastoluettelosta 30. huhtikuuta 1986.
Luettelo televisiosarjasta Emmerdale poistuneista hahmoista
Tässä artikkelissa on listattu televisiosarja Emmerdalen poistuneita henkilöitä.
Aaron Dingle (ent. Livesy)
Aaron Dingle (es. Danny Miller) on Chastity ”Chas” Dinglen ja Gordon Livesyn poika. Aaron asui lapsuutensa isänsä Gordonin ja äitipuolensa Sandra Livesyn kanssa. Teini-ikäinen Aaron tuli kuitenkin tapaamaan vieraantunutta äitiään Emmerdaleen 2003. Hän muutti kylään pysyvästi vuonna 2009. Chas ja Paddy Kirk olivat tällöin suhteessa. Paddysta muodostui Aaronille isäpuoli, ja heillä on ollut läheinen suhde siitä asti. Aaron oli kovapintainen ja väkivaltainen nuori. Aaronin parhaaksi kaveriksi muodostui Adam Barton. Aaron seurusteli Victoria Sugdenin ja Holly Bartonin kanssa, kunnes tajusi olevansa homo. Hän yritti suudella Adamia, joka torjui tämän. Aaron yritti itsemurhaa ja hakkasi muun muassa Paddyn, kun tämä kertoi ymmärtäneensä asian. Aaron alkoi lopulta hyväksyä itseään ja tapasi Jacksonin, johon rakastui. Suhde oli kuitenkin hyvin myrskyisä, ja erään riidan päätteeksi Jackson ajoi kolarin rautatielle, jossa juna osui autoon, ja Jackson halvaantui lähes kokonaan. Aaron sitoutui olemaan Jacksonin kanssa ja hoitamaan tätä tämän äidin Hazel Rhodesin kanssa. Jackson halusi kuitenkin armokuoleman, johon Aaron lopulta suostui. Aaronia syytettiin oikeudessa Jacksonin kuolemasta, mutta hänet todettiin syyttömäksi. Aaron otti kuitenkin niskoilleen parhaan kaverinsa Adamin rikoksen, tämän yritettyä tappaa Cain Dinglen, ja lähti vuonna 2012 pakoon Ranskaan uuden poikaystävänsä Edin kanssa.
Aaron palasi yllättäen elokuussa 2014, kävellessään Adamin autoon eteen kaupungilla kesken Donna Windsorin, Ross Bartonin ja Adamin ryöstökeikan. Samaan aikaan kun Aaron palasi, parantumatonta syöpää sairastanut Donna heittäytyi rikollispomo Gary Northin kanssa alas katolta ja menehtyi. Aaron ja Adam jatkoivat pakoilua, kunnes Adam lopulta antoi itsensä ilmi rikoksesta, jonka Aaron oli ottanut niskoilleen, ja Aaron pääsi ehdonalaiseen. Aaron päätti jäädä Emmerdaleen äitinsä tueksi, ja Aaronin serkku Debbie Dingle palkkasi tämän takaisin Dingle & Dingle -autokorjaamolle. Aaron ja Ross tappelivat alusta asti, totesivat kuitenkin olevansa samanhenkisiä, ja alkoivat pitämään varastettujen autojen bisnestä Charity Dinglen kanssa. Aaron ja Ross varastivat Robert Sugdenin auton, joka kiristi heidät ryöväämään Kartanon nostaakseen omia pisteitään tulevan appiukkonsa edessä. Keikan jälkeen Aaron ja Robert olivat enemmän tekemisissä, ja Robert osoitti kiinnostuksena tätä kohtaan. Pari aloitti salaisen suhteen Robertin kihlatun Chrissie Whiten selän takana. Aaron ja Adam perustivat samaan aikaan uuden yrityksen, Holy Scrap -romuttamon, johon Robert sijoitti, osittain voidakseen viettää aikaa Aaronin kanssa. Robertin ja Chrissien hääpäivänä Robertin käly Katie Sugden sai suhteen selville, ja uhkasi paljastaa sen. Hän ja Robert riitelivät asiasta Wylien tilalla. Riidan päätteeksi Katie putosi lahon lattian läpi ja kuoli. Robert vakuutti Aaronin pitämään tapahtumat salassa, vedoten siihen, että Aaronia syytettäisiin asiasta myös. Robert ja Chrissie menivät naimisiin helmikuussa 2015. Aaronia painoi syyllisyys Katien kuolemasta ja alkoi satuttaa itseään lenkkeilemällä itsensä henkihieveriin. Tämän seurauksena Aaron kaatuikin metsässä ja joutui sairaalaan. Aaron jatkoi jälleen salasuhdetta Robertin kanssa. Saatuaan kuitenkin tietää, että Robert oli yrittänyt tappaa Paddyn ja uhkaillut Paddyn poikapuolta Leoa, Aaron päätti saada Robertin kiinni Katien taposta. Seurasi tappelu, jonka aikana Robert otti Aaronin vangiksi, ja ampui vahingossa Paddya olkapäähän. Tapahtumien jälkeen Aaron meni lopulta Kartanolle ja paljasti Chrissielle Robertin edessä kaiken yli puoli vuotta kestäneestä salasuhteesta. Chrissie heitti Robertin ulos ja Robert muutti äitipuolensa Dianen luo Villapakkaan, jossa myös Aaron asui. Noin kuukautta myöhemmin Robert ja Chrissie riitelivät romuttamon pihalla, ja Chrissie sytytti Robertin arvokkaan auton palamaan. Tämä aiheutti romuttamon pihalla olleiden nestekaasupullojen räjähtämisen suoraan ilmaan, osuen ylläolevaan helikopteriin, joka oli matkalla Debbien ja Pete Bartonin häävastaanotolle. Tämän seurauksena helikopteri syöksyi suoraan kylätilan katon läpi häävieraiden joukkoon. Aaron oli vieraiden joukossa, mutta selvisi. Robert lupasi auttaa Chrissietä selviämään turman syyttelyistä. Syyskuussa 2015 Andy löysi Katien viimeisimmän puhelinlaskun, josta kävi ilmi, että Katie oli soittanut Aaronille viimeisenä ennen kuolemaansa. Robert pidätettiin, mutta tämä onnistui vakuuttamaan poliisit syyttömyydestään, ja pääsi vapaaksi.
Lokakuussa 2015 Robertia ammuttiin, ja suuri juonitarina käynnistyi, jossa useita kyläläisiä oli epäilyksen alla ja syytettiin vuorotellen. Lopulta Aaron joutui oikeuteen Robertin ampumisesta, kun tämän nähtiin piilottavan aseen, jolla Robertia oli ammuttu. Robert sai kuitenkin tietää, että Andy oli järjestänyt ampumisen, ja todisti oikeussalissa niin, että Aaron pääsi vapaaksi. Aaronin elämä normalisoitui vain hetkeksi, kun hänen syöpää sairastanut isänsä Gordon palasi Emmerdaleen törmättyään Robertin äitipuoleen Diane Sugdeniin sairaalassa. Gordon tarjosi Aaronille rahallista tukea, mutta tämä halusi isänsä lähtevän pois. Chas ja Gordon alkoivat tapailla vuosien jälkeen, mitä vastaan Aaron oli täysin. Aaron kertoi lopulta Chasille karmean totuuden isästään; että tämä oli raiskannut hänet lapsena. Chas raivostui ja teki aluksi Cainin kanssa suunnitelman päästääkseen Gordonin päiviltä. Lopulta Aaron kuitenkin kertoi isänsä teon poliisille, ja todisteet veivät Gordonin lopulta oikeuteen. Hänet todettiin syylliseksi, mutta pian tuomionluvun jälkeen hän teki itsemurhan vankilassa. Aaron sai pikkusisarpuolensa Livin takaisin, kun Livin äiti Sandra muutti Irlantiin. Liv jäi asumaan Aaronin ja Chasin luokse Emmerdaleen.
Legio I Adiutrix
Legio I Adiutrix oli roomalainen legioona. Legioona perustettiin vuonna 68, mutta on epävarmaa kuka sen perusti. Eräiden lähteiden mukaan sen perusti Nero, Dio Cassiuksen mukaan legioonan perusti Galba.
Legioona taisteli Othon puolella Cremonan ensimmäisessä taistelussa. Othon kuoleman jälkeen Vitellius lähetti legioonan Hispaniaan. Vuonna 70 legioona taisteli jo kapinoivia bataveja vastaan ja tämän jälkeen se sijoitettiin Mainziin legio XIV Geminan kanssa. Legioona osallistui Domitianuksen sotaan germaaneja vastaan. Vuonna 88 se osallistui Daakian sotaretkeen. Trajanus antoi legioonalle lisänimen Pia Fidelis ("uskollinen ja luotettava") ja se osallistui Trajanuksen Daakian sotiin. Legioona osallistui myös Trajanuksen Parthian sotaan. Hadrianus lähetti legioonan takaisin Pannoniaan. Tämän jälkeen osia legioonasta osallistui eri puolilla valtakuntaa käytyihin sotiin, muun muassa Lucius Veruksen Parthian sotaan.
Luettelo televisiosarjasta Emmerdale poistuneista hahmoista
Debbie Dingle (ent. Barton)
Pääartikkeli: Debbie Dingle
Legio I Adiutrix
Vuosina 171-175 legioonaa komensi Publius Helvius Pertinax, joka oli lyhyen aikaa keisarina vuonna 193. Pertinaxin kuoleman jälkeen legioona tuki Pannonian maaherraa Lucius Septimius Severusta. Legioona marssi Severuksen mukana Roomaan ja osallistui myöhemmin sotaan Pescennius Nigeriä vastaan. Legioona osallistui Severuksen kahteen Parthian sotaan. Se osallistui ehkä Caracallan Parthian sotaan ja Gordianus III:n Persian sotaan.
Luettelo televisiosarjasta Emmerdale poistuneista hahmoista
Eli Dingle
Pääartikkeli: Eli Dingle
Eli Dingle on Marlonin veli, joka saapui kylään samana päivänä, kun Kingien esittelytalo räjähti. Eli on ollut vankilassa, eikä kukaan Dingleistä ollut iloinen nähdessään hänet ensimmäistä kertaa pitkään aikaan. Hän on tunnetusti rettelöitsijä ja onkin jo onnistunut aiheuttamaan pahennusta käymällä käsiksi useisiin kyläläisiin, tosin ei kuitenkaan täysin aiheetta. Hän asuu muiden Dinglejen kanssa Toivonlähteen tuvassa, mutta on "koeajalla". Hän lähestulkoon jo lensi ulos tapeltuaan Cainin kanssa, mutta Sam sai taivuteltua Zakin antamaan Elin jäädä. Hän onkin läheinen Samin kanssa.
Lisa Dingle (ent. Clegg, o.s. Greaser)
thumb|left|250px|Lisa Dingle.
Lisa Dingle (es. Jane Cox) nähtiin sarjassa ensimmäisen kerran marraskuussa 1998 (UK elokuu 1996). Hänellä oli tuolloin sikafarmi sekä keksijämies, joka lähti omille teilleen. Lisalla oli tuolloin jo romanssi Zakin kanssa, ja häitä vietettiin Suomessa huhtikuussa 1999. Joulupäivänä 1998 sikalan pahnoille syntyi tytär Belle, joka on Lisan ensimmäinen lapsi ja Zakin seitsemäs sekä iltatähti (Suomessa maaliskuussa 2000). Lisa on hyvin tarmokas ja aikaansaava nainen, ja hänen varassaan on myös perheen talous. Lisalla oli oma autokorjaamo hyvällä alulla, jossa hän työskenteli mekaanikkona, mutta Zak onnistui sabotoimaan tätä bisnestä. Lopulta autokorjaamolta tuli lähtö maksamattomien vuokrien takia. Lisalla ja Zakilla oli ensimmäinen aviokriisi, kun Zakin entinen vaimo Nellie ilmaantui maisemiin ja jäi Dinglen talon nurkkiin. Äärimmäisen raskaat ajat koittivat, kun häntä pidettiin osasyyllisenä kuorma-auton ja kauppakyytiauton kolariin. Onnettomuudessa kuoli Zakin toiseksi vanhin poika Butch, joka oli ollut Lisallekin kuin oma poika. Tutkintalautakunta totesi Lisan syyttömäksi. Korvaamaton tuki hänestä tuli Emilylle, joka asui Dingleillä nuorena leskenä. Emilyn muutto pois Zakin käskyvallan alta oli Lisalle suuri menetys, vaikka hän ymmärsikin tytön itsenäistymisen tarpeen. Lisa teki remonttitöitä Jasonin kanssa ja he saivat Pollardilta suuren urakan Dinglen navetan uudistamisesta pajaksi, mutta meinasivat jäädä nuolemaan näppejään Pollardin kieroilun takia.
Avioliitto Zakin kanssa alkoi rakoilla tämän sairastuttua kivessyöpään. Zakin vetäydyttyä täysin kuoreensa ja asuessa jopa poissa kotoa sairautensa vuoksi Lisa sai olla ajoittain kotonaan nyrkin ja hellan välissä, kun Cain heittäytyi väkivaltaiseksi. Hän osoitti jälleen pitkämielisyyttään hommaamalla poikapuolelleen kämpän Chez Marlonin yläkerrasta, kun Zak heitti hänet ulos Toivonlähteentuvasta. Toivuttuaan syövästä Zak palasi vanhaksi itsekseen, eikä Lisa saanut tietää tämän syrjähypystä. Maaliskuussa 2004 Dingeille saapui Lisan nuoruudenrakastettu Wally, joka yritti hurmata entistä naikkostaan. Taloudellisten huolien lisääntyessä Zak lähti Chileen etsimään isänsä rahoja ja jätti Lisan taistelemaan velkojen kanssa.
Vaikka Lisa kaipaili miestään, hän sopeutui hyvin Dinglen miesporukan matriarkan osaan yksinhuoltajanakin. Zakin ulkomaanreissun pitkittyessä Dinglelään majautunut lankomies Shadrach alkoi kuvitella perineensä veljen vaimon, ja hänen lähentelynsä rassasivat jopa Lisankin hermoja. Lisa sai kuitenkin jämerästi ukon pysymään kurissa. Loppusyksystä 2005 Lisa alkoi uskoa, ettei Zak enää palaisikaan, sillä Shadrach oli pimittänyt hänen Lisalle kirjoittamia kirjeitä. Zakin palattua tammikuussa 2006, hän sai kaikkea muuta kuin lämpimän vastaanoton. Välirikon kautta solmittiin kuitenkin hellä sopu.
Kun Lisan poikapuoli Sam löysi kumppanikseen Alicen, oli äitipuoli riemuissaan. Ilo vaihtui kuitenkin kaipaukseksi näiden muuttaessaan Norfolkiin. Stephanien johtama Paja suljettiin, joten Lisa jäi ilman työpaikkaa. Hän joutui myös hyvästelemään Charityn ja Noahin tammikuussa 2008. Hyvästelyt jatkuivat, kun Zakin veljentytär Chas lähti armeijaan, mutta uusi tulokas teki Lisasta isomummun.