cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Myöhempien Aikojen Pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkko
Kirkon hallinto
Yleisauktoriteeteilla, jotka ovat vastuussa koko kirkon hallinnosta, kutsumus virkaan on elinikäinen. Sitä vastoin alempitasoisemmat alue- ja paikallisjohtajat kutsutaan virkoihinsa määräajaksi. Kirkon viranhaltijat on järjestetty pappeutensa mukaisiin järjestettyihin ryhmiin eli koorumeihin. Kullakin koorumilla on oma johtajansa ja tällä yleensä kaksi neuvonantajaa, jotka muodostavat koorumin johtokunnan. Lisäksi pappeuden koorumeilla on yleensä sihteeri.
Kirkko katsoo korkeimman maanpäälisen auktoriteetin olevan Myöhempien aikojen pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkon presidentin. Hän on hierarkiassa suoraan Jeesuksen Kristuksen, kirkon näkymättömän pään, alapuolella. Hän voi saada Jumalalta ja Kristukselta koko kirkkoa koskevia ilmoituksia, joissain tapauksissa jopa koko ihmiskuntaa perheenä koskevia ilmoituksia. Kirkon presidentin katsotaan johtavan kirkkoa samalla auktoriteetilla kuin profeetat johtivat sitä Vanhan testamentin aikana ja apostoli Pietari alkukirkon päivinä. Presidenttiä kutsutaan usein "profeetaksi, näkijäksi ja ilmoituksensaajaksi". Hänen apunaan on yleensä kaksi neuvonantajaa, jotka muodostavat "Kirkon ensimmäisen presidenttikunnan". Heidän alapuolellaan on kahdentoista apostolin neuvosto eli koorum, joiden vastuulla on Kristuksen erityisinä todistajina toimiminen ja kirkon ajallisten asioiden johtaminen yhdessä ensimmäisen presidenttikunnan kanssa. Sekä kirkon ensimmäisen presidenttikunnan että kahdentoista apostolin neuvoston jäsenten on oltava apostoleja.
Ensimmäisen presidenttikunnan ja kahdentoista apostolin koorumin lisäksi myös ensimmäinen ja toinen seitsenkymmenten koorum sekä johtava piispakunta lasketaan kuuluvaksi kirkon yleisauktoriteetteihin, koska heidän vastuullaan on koko kirkon johto. Seitsenkymmenet ovat vastuussa lähetystyöstä ja johtava piispakunta kirkon omaisuudesta ja ajallisten asioiden johtamisesta.
Kirkon yleisauktoriteettien alapuolella ovat alueauktoriteetit. Nämä ovat kirkon seitsenkymmeniä, jotka johtavat useista vaarnoista koostuvia kirkon alueilta. Vaarna on perinteisten kirkkojen hiippakuntaa vastaava yksikkö, jota johtaa vaarnanjohtaja yhdessä kahden neuvonantajan ja ylipapeista koostuvan vaarnan korkean neuvoston kanssa. Vaarna puolestaan jakautuu yleensä 10–15 seurakuntaan, joka on kirkon paikallinen hallintoyksikkö. Sitä johtavat kirkon paikallisauktoriteetit eli piispa yhdessä kahden neuvonantajan ja seurakuntaneuvoston kanssa.
Lähetystyötä varten maailma on jaettu lähetysalueisiin, joita johtavat lähetysjohtajat. Lähetysjohtaja on vastuussa lähetystyön johtamisesta alueellaan, samalla hän on myös alueella toimivien lähetystyöntekijöiden esimies. Ennen kuin alue on järjestetty vaarnoihin, lähetysjohtaja vastaa myös sen seurakunnallisen elämän toteuttamisesta.
Kirkon papit ja johtajat eivät saa kirkolle tekemästään työstä palkkaa, vaan heidän toimintansa perustuu vapaaehtoisuuteen. Vain ne kirkon yleisauktoriteetit, jotka palvelevat kirkkoa täysipäiväisesti ja elinikänsä, saavat korvauksen, koska heidän odotetaan luopuvan työstään astuessaan kokoaikaiseen palvelukseen.
Pappeuden järjestyksen johtamina toimii vielä joukko kirkon apujärjestöjä. Näitä ovat Kirkon naisjärjestö eli Apuyhdistys, alle 12-vuotiaille lapsille tarkoitettu Alkeisyhdistys sekä 12–18-vuotiaille tarkoitetut Nuoret miehet ja Nuoret naiset. Myös kirkon pyhäkoulu lasketaan apujärjestöksi.
Opetukset
thumb|160px|[[Mormonin kirja]] Myöhempien Aikojen Pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkon jäsenet luokittelevat itsensä kristityiksi ja ainoan tosi kirkon jäseniksi. Suurin osa uskontojen tutkijoista ja perinteiset kristilliset kirkkokunnat kuitenkin luokittelevat uskonnon kristinuskon ulkopuolelle. Perusteena tälle on se, ettei Myöhempien Aikojen Pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkko hyväksy kolminaisuusoppia eivätkä näin ollen kolmea ekumeenista uskontunnustusta.
Myöhempien Aikojen Pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkon opin lähteet
Kirkon opetus perustuu pyhiin kirjoituksiin, joihin luetaan Raamatun lisäksi Mormonin kirja ja Oppi ja liitot. Kirkko käyttää Raamattua, joka sisältää Vanhan ja Uuden testamentin, mutta ei apokryfikirjoja. Mormonin kirjaa pidetään toisena todistuksena Jeesuksesta, ja sen katsotaan sisältävän Amerikan mantereella eläneiden muinaisten profeettojen kirjoituksia. Profeetoista Lehi asui kirjan mukaan Jerusalemissa noin 600 eaa., siis hieman ennen Babylonian toimeenpanemaa kaupungin hävitystä vuonna 587 eaa. Jumala antoi Lehille käskyn viedä ihmisjoukon Amerikan mantereelle. Lehin jälkeläisistä syntyi suuri kansakunta, joka tosin jakautui kahtia, Jumalalle uskollisiin nefiläisiin ja Jumalasta langenneisiin lamanilaisiin (Nefi ja Laman olivat Lehin poikia). Mormonin kirjan väitetään koostuvan nefiläisten johtajien ja profeettojen kirjoituksista. Mormon, joka oli viimeinen muinaisista profeetoista, on antanut nimensä tälle kirjalle. Mormonin kirja kertoo myös Jeesuksen käynnistä Amerikan mantereella kuolemansa ja ylösnousemuksensa jälkeen. Raamattua ja Mormonin kirjaa pidetään Myöhempien Aikojen Pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkon piirissä todistuksena siitä, että Jeesus on ollut olemassa ja että hän on Jumalan Poika ja koko ihmiskunnan lunastaja. Termeille "Jumalan Poika" ja "Lunastaja" annetaan kristinuskosta poikkeava tulkinta.
Oppi ja liitot on kokoelma jumalallisia ilmoituksia ja opetuksia, joita Jumala on antanut ohjeeksi kirkkojen perustamisessa ja opastamisessa myöhempinä aikoina. Kallisarvoinen helmi on kokoelma Joseph Smithin ilmoituksista, käännöksistä ja kirjoituksista.
Kirkon käsityksen mukaan oikean kirkon tunnusmerkkeihin kuuluu se, että Jumala johtaa sitä ilmoituksen kautta. Tätä kutsutaan jatkuvaksi ilmoitukseksi. Aivan samoin kuin Vanhan testamentin profeettoja seurasivat Uuden testamentin apostolit, kutsuu Jumala kirkon käsityksen mukaan tänäänkin uusia profeettoja kirkolleen. Jumala johtaa kirkkoa antamalla ilmoituksia kirkon kahdelletoista apostolille ja ennen kaikkea heidän johtajalleen, jota kutsutaan virallisesti "profeetaksi, näkijäksi ja ilmoituksensaajaksi". Toisaalta profeetan rooliin kuuluu kirkon mukaan myös se, että koko kirkko tunnustaa profeetan oikeaksi profeetaksi. Niinpä profeetan, näkijän ja ilmoituksensaajan asema vahvistetaan puolivuosittain kirkon yleiskonferenssissa. Profeettojen saavat ilmoitukset voivat teoriassa tulla osaksi kirkon pyhiä kirjoituksia, eikä sitäkään mahdollisuutta ole suljettu pois, ettei kirkon pyhien kirjoitusten kaanon voisi täydentyä.
Oppi Jumalasta
Isä Jumalalla, jota kutsutaan myös heprealaisella nimellä Elohim, on kirkon opin mukaan ruumis. Jumalan valtaistuimen uskotaan olevan Kolob-nimisen taivaankappaleen lähellä (Aabraham 3:3). Isä Jumala on kaikkitietävä ja kaikkivoipa.
Myöhempinä elinvuosinaan kirkon profeetta Joseph Smith alkoi opettaa, että Isä on itse asiassa ylösnoussut ja korotettu ihminen. Kuuluisassa King Follet -saarnassaan (jonka hän piti erään King Follet -nimisen vanhimman hautajaisissa), hän selitti: "Millainen ihminen on nyt, sellainen Jumala oli kerran. Millainen Jumala on nyt, sellaiseksi ihminen voi tulla."
Jeesus Kristus on kirkon teologian mukaan taivaallisen Isän lapsista vanhin. Täten hän on kaikkien ihmisten taivaallinen veli. Hän osallistui maailman luomiseen, ja Vanhan testamentin aikoina hän piti yhteyttä Jumalan valittuun kansaan, Israeliin. Vanhassa testamentissa hänet tunnetaan nimellä Jehova, joka siis on erillinen persoona kuin Isä. Jeesus Kristus syntyi maan päälle siten, että taivaallinen Isä on hänen isänsä ja neitsyt Maria hänen äitinsä. Jeesus tuli maan päälle opettamaan ihmisille evankeliumin täyteyden ja saattaakseen heidät siten takaisin taivaallisen Isän luo. Hän tuli myös antaakseen henkensä sovitusuhrina ihmisten puolesta. Täten hän poisti ihmiskunnan yltä perisynnin kirouksen ja voitti kuoleman vallan. Kristuksen sovitusuhrin ansiosta kaikki ihmisiset nousevat ruumiillisesti ylös kuolleista ja saavuttavat kuolemattomuuden.
Toisin kuin Isällä ja Jeesuksella Kristuksella, ei Pyhällä Hengellä kirkon opin mukaan ole ruumista. Kyseessä on olento, joka on puhdasta henkeä. Tämän kautta Jumala vaikuttaa maailmassa ja esimerkiksi todistaa totuudesta. Kirkon mukaan Isä, Poika ja Pyhä Henki ovat kolme erillistä olentoa - kolme jumalaa, jotka yhdessä muodostavat kokonaisuuden, jota Kristus kutsui "yhdeksi" samassa merkityksessä kuin hän toivoi apostolien olevan keskenään yhtä.
Pelastussuunnitelma
Kirkon opin mukaan ihminen on alun alkaen syntynyt Jumalan henkilapseksi. Hänellä on ollut olemassaolo henkimaailmassa ennen hänen syntymistään maan päälle. Maanpäällisen elämän tarkoitus on kirkon opin mukaan se, että ihminen oppii hyvän ja pahan. Häntä koetellaan, ja hän voi asettua omasta vapaasta tahdostaan hyvän puolelle ja pahaa vastaan. Samalla ihminen voi saada maan päällä opetusta, joka on tarpeen hänen iankaikkiselle etenemiselleen. Jotta ihminen voisi ratkaista suhteensa Jumalaan vapaasti, hän on unohtanut aikaisemman olemassaolonsa henkimaailmassa syntyessään maan päälle. Jotkut pitävät esimerkiksi déjà vu -ilmiöitä todisteena aikaisemmasta olemassaolosta, samoin kuin tuntemattomien ihmisten tuntumista tutuilta. Virallisesti kirkko ei kuitenkaan ole esittänyt näitä todisteiksi aikaisemmasta olemassaolosta.
Kirkon opin mukaan jumalat pitivät taivaassa suuren neuvonpidon ennen näkyvän maailman luomista. Siellä Isä Jumalalle eli Elohimille esitettiin kaksi vaihtoehtoista pelastussuunnitelmaa. Jumalan vanhin henkilapsi Jehova, joka myöhemmin tultiin tuntemaan Jeesuksena Kristuksena, esitti, että ihminen lähetettäisiin maan päälle ja hänelle annettaisiin vapaa tahto. Mikäli ihminen lankeaisi pahaan, hän oppisi tuntemaan hyvän ja pahan eron. Samalla Jehova lupasi lähteä maan päälle ja lunastaa ihmisen lankeemuksen seurauksista. Toinen Jumalan henkilapsista, Lucifer eli Paholainen, sen sijaan esitti, että Jumala ei antaisi ihmiselle vapaata tahtoa, vaan pakottaisi tämän aina elämään yhteydessään. Jumala hyväksyi Jehovan suunnitelman, minkä jälkeen Lucifer aloitti kapinan Isä Jumalaa vastaan. Hän houkutteli mukaansa kolmasosan taivaan henkiolennoista. Rangaistukseksi näiltä kiellettiin syntyminen ihmisruumiiseen, minkä takia he jäivät hengiksi ja heidän iankaikkinen kehittymisensä lakkasi. Kirkon opin mukaan nämä ovat pahoja henkiä, jotka voivat Paholaisen kanssa kiusata ihmistä ja houkutella häntä pahaan.
Jumala lähetti erään korkea-arvoisen enkeliruhtinaan, Mikaelin, maan päälle Aadamin hahmossa. Aadam ja Eeva lankesivat, minkä jälkeen Jumala ajoi heidät pois paratiisista ja riisti heiltä kuolemattomuuden. Samalla he kuitenkin tulivat tuntemaan hyvän ja pahan, mikä antoi heille mahdollisuuden päättää suhteestaan Jumalaan. He oppivat myös arvostamaan taivaallisen elämän ihanuutta uudella tavalla. Ennen kaikkea syntiinlankeemus antoi ihmisille mahdollisuuden lisääntyä. Täten Aadamin lankeemus, vaikkakin rikkomus, oli osa Jumalan pelastussuunnitelmaa ja mahdollisti ihmiskunnan syntymisen ja kehittymisen jatkumisen.
Vapauttaakseen ihmiskunnan Aadamin lankeemuksen negatiivisista seurauksista Jumala lähetti maan päälle vanhimman henkipoikansa Jehovan, joka syntyi maailmaan Jeesus nasaretilaisena. Hän antoi synnittömän elämänsä sovitusuhrina ihmiskunnan puolesta, mikä vapautti ihmisen Aadamin lankeemuksen negatiivisista seurauksista. Sovituksellaan Kristus voitti fyysisen kuoleman, mikä antaa ihmisille mahdollisuuden nousta ruumiillisesti kuolleista. Tämä Kristuksen sovitustyön hedelmä tulee kaikkien ihmisten osaksi.
Jeesuksen sovitusuhri vapautti ihmisen myös hengellisestä kuolemasta. Se antaa ihmiselle mahdollisuuden tehdä parannuksen synneistä ja luopua niistä. Samalla se antaa ihmiselle mahdollisuuden tehdä oman osansa pelastuksen suunnitelmassa. Kirkon opissa ihmisen pelastus on nimenomaan Jumalan ja ihmisen yhteisten ponnistusten tulos. Pelastuakseen Jumalan valtakuntaan ihmiseltä vaaditaan parannus synneistään ja niistä luopuminen, usko Jumalaan, hänen poikaansa Jeesukseen ja evankeliumiin, upotuskasteen vastaanottaminen ja Pyhän Hengen lahja kättenpäällepanemisen eli konfirmaation kautta. Parannusta, uskoa, kastetta ja konfirmaatiota kutsutaan yhdessä nimellä "evankeliumin ensimmäiset periaatteet". Niiden avulla ja pysymällä uskollisesti Jumalan yhteydessä ihminen pelastuu taivaaseen eli selestiseen kirkkauteen. Pääsy Isän Jumalan välittömään läheisyyteen eli "korotukseen" edellyttää myös muita pyhiä toimituksia, joita suoritetaan MAP-kirkon temppeleissä.
Kuoleman jälkeen ihminen menettää väliaikaisesti ruumiinsa, mutta hänen henkensä jatkaa elämää henkimaailmassa. Mikäli ihminen on maan päällä ollessaan valinnut Jumalan puolen ja vastaanottanut tarpeelliset toimitukset, voi hän edetä edelleen henkimaailmassa. Koska evankeliumin ensimmäisten periaatteiden vastaanottaminen on välttämätöntä pelastukseen, kirkon oppi opettaa, että Jumala tarjoaa jokaiselle ihmiselle mahdollisuuden niihin. Edesmenneet apostolit saarnaavat henkimaailmassa, joten ihminen voi sielläkin tehdä parannuksen ja uskoa. Toisaalta hänellä ei henkimaailmassa ole mahdollisuutta pätevään kasteeseen ja konfirmaatioon. Tämän takia maan päällä elävä ihminen voi kastattaa itsensä sijaiskasteella kuolleiden puolesta. Mikäli henkimaailmassa elävä edesmennyt ottaa tämän vastaan, se luetaan hänen hyväkseen. Mikäli hän ei ota kastetta vastaan, ei sijaiskaste hyödytä häntä.
Henkimaailman jälkeen seuraa viimeisen tuomion päivä, jolloin ihmiskunta herätetään ruumiillisessa ylösnousemuksessa. Tällöin ihminen päätyy johonkin kolmesta kirkkauden valtakunnasta. Mikäli hän on ottanut vastaan kaikki tarvittavat toimitukset, hän pääsee Isän Jumalan läsnäoloon selestiseen eli taivaalliseen valtakuntaan. Sen kirkkaus on auringon kirkkauden kaltainen. Tämä selestinen valtakunta tullaan perustamaan maan päälle. Selestisen valtakunnan korkeinta astetta kutsutaan korotukseksi (engl. exaltation). Sinne pääsevät vain ne, jotka ovat suorittaneet korotukseen välttämättömät toimitukset niiden suorittamiseen pyhitetyissä temppelissä. Ihmiset, jotka eivät ole ottaneet vastaan tarvittavia toimituksia, mutta ovat eläneet omantuntonsa mukaan vilpittömästi, pääsevät terrestriseen valtakuntaan. Sen kirkkaus on kuun kirkkauden kaltainen, ja siellä käy Jeesus Kristus, muttei Isä Jumala. Pahat ja syntiset ihmiset pääsevät kirkkauden asteista alimpaan eli telestiseen valtakuntaan, jossa on läsnä vain Pyhä Henki. Telestisessä valtakunnassa Jumalan kirkkaus loistaa enää vain tähtien himmeyden kaltaisena. Vain he, jotka ovat täydellisen tiedon saavutettuaan kieltäneet Pyhän Hengen, joutuvat yhdessä paholaisen kanssa "ulkoiseen pimeyteen" eli kadotukseen. Siellä ovat myös Saatanaa seuranneet pahat henget.
Tosi kirkko täytyi palauttaa
Myöhempien Aikojen Pyhien Jeesuksen Kristuksen Kirkon käsityksen mukaan Jeesus Kristus perusti maan päällä ollessaan kirkon, jonka johtoon hän asetti kaksitoista apostolia. Tämän kirkon haltuun hän antoi evankeliumin koko täyteyden. Kirkon käsityksen mukaan Kristuksen perustama kirkko kuitenkin katosi maan päältä opetuslapsien kuoltua. Kirkkojen johtoon nousi pappisluokka, jolla ei kuitenkaan ollut niitä pappeuden valtuuksia, jotka Kristus oli kirkolleen antanut. Vähitellen tieto evankeliumin täyteydestä sumentui erilaisten tulkintojen ja uusien oppien omaksumisen myötä.
Opin mukaan kaikissa kristillisissä kirkoissa ja yhteisöissä on totuuden siemeniä ja osia Kristuksen evankeliumista, mutta yhdelläkään niistä ei ole kaikkia totuuden paloja. Tämä koskee sekä katolista että protestanttista kristillisyyttä. Kristuksen perustaman kirkon kadottua maan päältä ihmiset eivät voineet perustaa sitä uudelleen, vaan sen saattoi tehdä vain Kristus itse. Myöhempien Aikojen Pyhien Jeesuksen Kristuksen Kirkon käsityksen mukaan Kristus perusti kirkkonsa uudelleen maan päälle palauttamalla alkuperäisen opin ja valtuuden Joseph Smith:lle 6. huhtikuuta 1830. Tätä kutsutaan kirkossa evankeliumin palautukseksi.
Pyhät toimitukset
Myöhempien Aikojen Pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkossa pyhät toimitukset merkitsevät suurin piirtein samaa kuin sakramentit muissa kirkoissa. Pyhien toimitusten tarkoituksena on tuoda ihminen lähemmäs Jumalaa ja Kristusta ja opettaa hänelle vertauskuvallisella tavalla hengellisiä totuuksia. Pyhät toimitukset voidaan jakaa kahteen ryhmään: toimitukset, jotka ovat välttämättömiä pelastukseen ja korotukseen pääsemiselle ja toimitukset, jotka ovat hyödyllisiä, mutteivät välttämättömiä. Edellisiin kuuluvat kaste ja konfirmaatio, jotka ovat välttämättömiä pelastukselle, sekä endaumentti ja sinetöinti, jotka vaaditaan korotukseen pääsemiseksi. Jälkimmäiseen ryhmään kuuluvat sakramentti eli kirkossa käytössä oleva muoto ehtoollisesta sekä kaikenlaiset siunaukset ja esirukoukset. Myös pappeuden antaminen on Myöhempien Aikojen Pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkossa pyhä toimitus.
Kirkko harjoittaa upotuskastetta, joka toimitetaan Isän ja Pojan ja Pyhän Hengen nimeen pyhien kirjoitusten määräysten mukaisesti. Kaste on vertauskuvana kuolemasta, ylösnousemuksesta ja täten uuden elämän alusta Kristuksen yhteydessä. Kirkon opetuksen mukaan henkilön, joka vilpittömästi katuu syntejään ja uskoo Kristukseen Jumalan Poikana, tulisi mennä kasteelle. Kasteessa hänet puhdistetaan synnin kuormasta ja samalla hän solmii Jumalan kanssa liiton seurata Kristuksen evankeliumia. Koska kaste kuvaa kastettavan puhdistumista tämän maailman pahuudesta ja synnistä, on tärkeää, että kastettava upotetaan täydellisesti veden alle. Mikäli jokin osa kastettavasta jää veden yläpuolelle, toimitus toistetaan.
Myöhempien Aikojen Pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkko ei kasta pieniä lapsia. Sekä Mormonin kirja (Moroni 8:4–23) että Oppi ja liitot (68:27) sisältävät lapsikastetta koskevia opinkohtia. Kirkon saaman uuden ilmoituksen mukaan kahdeksan vuoden ikä on riittävä kasteikä. Tämä perustuu ajatukseen, jonka mukaan lapsi on kahdeksan vuoden iässä niin kypsä, että hän pystyy erottamaan oikean väärästä. Tällöin hän pystyy myös tunnustamaan väärintekonsa ja katumaan niitä. Kirkon käsityksen mukaan henkilö, joka ei pysty erottamaan oikeaa väärästä (esim. alle 8-vuotiaat lapset ja henkisesti jälkeenjääneet) eivät ole vastuussa teoistaan, vaan Kristuksen sovitusuhri kattaa kaikki heidän mahdollisesti tekemänsä virheet. Tällaiset henkilöt pääsevät täten kuoltuaan suoraan Jumalan välittömään läsnäoloon eli "korotukseen".
Kaste on pätevä ainoastaan, mikäli sen suorittaneella henkilöllä on Aaronin pappeuden valtuus. Tämän vuoksi vain kyseisessä kirkossa suoritetut kasteet oikeuttavat niiden lupausten toteutumiseen joita kirkon opin mukaan kasteesta voi saada. Muissa kirkoissa suoritettuja kasteita ei pidetä oikeuttavan Myöhempien Aikojen Pyhien Jeesuksen Kristuksen Kirkon opin lupaamiin siunauksiin, vaikka ne olisi suoritettu muodollisesti oikein. Tämän takia muualla kastetut henkilöt kastetaan uudelleen, kun he liittyvät kirkon jäseniksi. Myös kirkon jäsenen kaste voidaan uudistaa, mikäli hän lankeaa syntiin ja menettää kasteen armonsa, tai mikäli kastettava katsoo myöhemmin menneensä kasteelle vääristä vaikuttimista tai ilman oikeaa katumusta ja uskoa.
Kasteen jälkeen kaksi tai useampi vanhinta konfirmoi kastetun rukouksella ja kätten päälle panemisella kirkon jäseneksi ja välittää tälle samalla Pyhän Hengen lahjan. Kirkon käsityksen mukaan konfirmaatio antaa konfirmoidulle Pyhän Hengen kokoaikaiseksi oppaaksi ja varjelijaksi niin kauan kuin hän elää arvollista, evankeliumin mukaista elämää. Konfirmaatio tuo mukanaan ne Pyhän Hengen lahjat, jotka mainitaan Raamatussa (1. Korinttolaiskirje 12), Mormonin kirjassa (Moroni 10) ja Oppi ja liitoissa (kappale 46). Kirkon opin mukaan myös ne, joita ei ole konfirmoitu, voivat kokea Pyhän Hengen läsnäoloa, saada tältä innoitusta ja rohkaisua sekä todistuksen uskon paikkansapitävyydestä. Heillä ei kuitenkaan ole mahdollisuutta kokea Pyhän Hengen täyteyttä eikä Hänen antamiaan armolahjoja.
Koska sekä kaste että konfirmaatio ovat pelastukseen välttämättömiä, kirkko opettaa, ettei Jumala jätä ketään ilman mahdollisuutta ottaa niitä vastaan. Jos ihminen on kuollut saamatta tätä mahdollisuutta, hänelle tarjotaan se tämän elämän jälkeen henkimaailmassa. Kirkon käsityksen mukaan Jeesus Kristus saarnasi kuolemansa jälkeen parannusta ja syntien anteeksiantamusta henkimaailmassa, ja hänen apostolinsa jatkavat tätä työtä. Täten kuolleilla on mahdollisuus kuulla evankeliumi, he voivat ottaa sen vastaan, tehdä parannuksen ja uskoa. Henkimaailmassa ei kuitenkaan ole mahdollista kastaa ja konfirmoida. Tämän takia MAP-kirkon jäsenet suorittavat temppeleissään sijaiskasteita ja -konfirmaatioita kuolleiden, yleensä omien edesmenneiden sukulaistensa, puolesta. Tällainen sijaisen välityksellä suoritettu pyhä toimitus lasketaan edesmenneen hyväksi. Myös endaumenttitoimitus voidaan suorittaa sijaisen välityksellä. Tehdyillä toimituksilla ei katsota olevan merkitystä, mikäli edesmennyt ei henkimaailmassa ole ottanut evankeliumia vastaan.
Käsitys avioliitosta
Kirkko opettaa, että avioliitto ja perhe ovat ihmiselämän perusasioita. Perhe ei kirkon opissa ole vain yhteiskunnan perusyksikkö, jonka tehtävänä on luoda lapsille mahdollisimman hyvä kasvuympäristö, vaan sillä on myös merkittävä hengellinen rooli. Avioliiton solmimisella on merkitystä ihmisen pelastukseen ja hänen iankaikkiseen kohtaloonsa.
Hound Dog Taylor
Taylor syntyi Mississippin Natchezissa vuonna 1915 (joidenkin lähteiden mukaan 1917). Taylor oli syntyjään kuusisorminen, joskin myöhemmin hän leikkasi humalassa oikean kätensä kuudennen sormen pois partaterällä. Hän alkoi soittaa kitaraa 20 vuoden ikäisenä ja muutti Chicagoon vuonna 1942. Ennen sitä Taylor oli ollut soittamassa Sonny Boy Williamson II:n radio-ohjelmassa Helenan kaupungissa. Täyspäiväinen muusikko Taylorista tuli vuoden 1957 tienoilla, mutta hänet tunnettiin tuolloin vain lähinnä Chicagon alueella. 1950-luvun lopun ja 1960-luvun ajan hän oli yksi Chicagon etelä- ja itäpuolen klubien suosituimpia esiintyjiä. Väitetään, että toinen blueskitaristi, Freddie King, lainasi vuoden 1960 instrumentaalihittiinsä, "Hide Away", melodiaa Taylorin yhtyeen soittamasta kappaleesta.
Disclosure
Disclosure on englantilainen elektronista musiikkia soittava duo, johon kuuluvat veljekset Guy ja Howard Lawrence.
He julkaisivat ensimmäiset kappaleensa Myspacessa vuonna 2010. Elokuussa 2010 Moshi Moshi -niminen levy-yhtiö julkaisi heidän ensimmäiset singlensä. Vuonna 2011 he julkaisivat Carnival-nimisen EP:n. Marraskuussa 2011 Disclosuren ”Latch”-kappale, jolla vierailee Sam Smith, sijoittui Britannian singlelistan sijalle 11. Ensimmäisen studioalbuminsa, nimeltään Settle, Disclosure julkaisi vuonna 2013. Huhtikuussa 2013 julkaistiin single You & Me, jossa vieraili brittilaulaja Eliza Doolittle.
Hound Dog Taylor
Hound Dog Taylor muistetaan karkeasta laulutyylistään ja omintakeisesta slide-kitaran soundistaan. Hänen kitaransa oli halpa Teisco del Rey ja vahvistimet olivat Sears Roebuck -merkkisiä. Taylor ei ollut virtuoosi laulajana eikä soittajana. Hän sanoikin toivovansa, että ihmiset muistaisivat hänet kuolemansa jälkeen muusikkona, joka ei osannut soittaa paskaakaan, mutta jonka musiikki silti kuulosti hyvältä ("When I die, they'll say 'He couldn't play shit, but he sure made it sound good!'"). Taylorin yhtye, HouseRockers, on myös harvoja populaarimusiikin historiaan jääneitä yhtyeitä, josta puuttui kokonaan basisti. Yhtyeen molemmat kitaristit soittelivat vuorotellen matalia sävelkulkuja varsinaisen basson sijaan. Taylorin tunnetuimpia kappaleita ovat "Give Me Back My Wig", "Sadie" ja "Roll Your Moneymaker".
Myöhempien Aikojen Pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkko
Käsitys avioliitosta
Myöhempien Aikojen Pyhien Jeesuksen Kristuksen Kirkon mukaan Jumala loi ihmisen alussa sekä mieheksi että naiseksi (1. Mooseksen kirja 1:27). Tämän takia kumpikaan sukupuoli ei yksinään ole "täysi". Täyteen ihmisyyteen kuuluu sekä mies että nainen, jotka tulevat avioliitossaan "yhdeksi lihaksi". Koska vain täydellisillä ihmisillä on mahdollisuus päästä Jumalan välittömään läsnäoloon eli "korotukseen", ei korotukseen ole mahdollista päästä ilman aviopuolisoa. Avioelämässään kirkon jäsenet katsovat myös seuraavansa taivaallisen Isänsä ja Äitinsä esimerkkiä ja heijastavansa heitä tässä maailmassa.
Kirkon käsityksen mukaan siviiliviranomaisten edessä solmittu avioliitto on solmittu vain "täksi ajaksi". Korotukseen päästäkseen ihmisen on kuitenkin solmittava avioliitto myös "iankaikkisuudeksi". Tämä on mahdollista vain tähän tarkoitukseen pyhitetyissä temppeleissä. Useissa maissa temppeleissä on mahdollista solmia myös siviilioikeudellisesti pätevä avioliitto. Mikäli aviopari on jo vihitty siviilioikeudellisesti pätevästi, heidät voidaan "sinetöidä" toisiinsa temppelissä. Kirkon käsityksen mukaan he, joille avioliiton solmiminen on tässä maailmassa ollut mahdotonta, tulevat saamaan siihen mahdollisuuden tuhatvuotisessa valtakunnassa.
Koska avioliitolla katsotaan olevan syvällinen hengellinen merkitys, suhtaudutaan avioeroon kielteisesti. Kirkko kuitenkin ymmärtää avioliiton jatkamisen joissain tilanteissa mahdottomaksi (esim. uskottomuus tai puolison väkivaltaisuus), eikä avioeroa tuomita. Myös "iankaikkisuudeksi" solmittu liitto voidaan purkaa USA:ssa toimivien kirkon apostolien päätöksellä.
Kirkon alkuaikoina harjoitettiin 1830-luvulta lähtien moniavioisuutta, ensin salassa ja vuodesta 1852 julkisesti. Sen perusteena oli kirkon perustajan Joseph Smithin opetus. Moniavioisuus herätti kirkon ulkopuolella voimakasta vastustusta. Vuonna 1890 kirkon neljäs presidentti Wilford Woodruff ilmoitti kirkon luopuvan moniavioisuudesta ja se kiellettiin kirkon säännöissä.
Käsitys perheestä
Myöhempien Aikojen Pyhien Jeesuksen Kristuksen Kirkon nykyinen perhekäsitys ilmaistaan tiivistettynä Kirkon Perhejulistuksessa.
Kirkossa perhe on kirkon pienin hengellinen yksikkö. Perheitä kehotetaan tutkimaan yhdessä pyhiä kirjoituksia, rukoilemaan yhdessä aamuin, illoin ja aterioilla sekä osallistumaan perheenä kirkon aktiviteetteihin.
Kirkko katsoo jokaisella perheenjäsenellä olevan oma roolinsa, jonka alkuperä on Jumalassa. Perheen isän kutsumuksena on toimia perheen päänä, sen huoltajana ja suojelijana. Isän erityinen hengellinen kutsumus on olla pappi omalle perheelleen. Hän johtaa perheen rukoushetkiä ja kirjoitusten tutkisteluja, rukoilee perheensä puolesta ja siunaa sitä. Vaimon ensisijainen kutsumus on äitiys. Lapsien odotetaan toimivan perheensä hyväksi ja tuottavan vanhemmilleen iloa ja mielihyvää. Kirkon perhemallia voidaan siis pitää sangen perinteisenä.
Koska Myöhempien Aikojen Pyhien Jeesuksen Kristuksen Kirkko haluaa puolustaa perinteistä ydinperhettä, se on asettunut vastustamaan esimerkiksi avosuhteiden lisääntymistä. Kirkko vastustaa myös samaa sukupuolta olevien parien liittoja.
Jäsenten elämäntapa
Myöhempien Aikojen Pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkossa uskonto on vahvasti linkittynyt jäsenten elämäntapaan ja kirkko antaakin jäsenilleen yksityiskohtaisia ohjeita heidän elämänvaellustaan varten. Jäsenyys kirkossa on siis kokonaisvaltaista. Toisaalta kirkon jäsenilleen antamat neuvot ja ohjeet tuskin ovat yksityiskohtaisempia kuin monissa muissa kirkoissa annetut.
Kirkko kehottaa jäseniään säästäväisyyteen, ahkeruuteen ja uutteruuteen sekä jatkuvaan itsensä kehittämiseen. Tärkeänä pidetään esivallan kunnioittamista ja lainkuuliaisuutta sekä isänmaallisuutta.
Siveyden laki
Kirkko kehottaa jäsenistöään moraalisesti ja siveellisesti korkeaan elämäntapaan eli noudattamaan niin kutsuttua siveyden lakia. Sen perustana ovat pyhien kirjoitusten, ennen muuta Raamatun, sisältämät moraalimittapuut ja ohjeet. Varastamista ja valehtelua paheksutaan. Seksuaalisuuden katsotaan kuuluvan vain avioliittoon. Avioliiton ulkopuolinen ja esiaviollinen seksi, itsetyydytys ja homoseksuaaliset teot ovat kirkon käsityksen mukaan vakavia syntejä. Kirkon jäsenten odotetaan myös pidättäytyvän moraalittomien tai väkivaltaa sisältävien elokuvien, lehtien ja kirjojen sekä tietokoneohjelmien käytöstä.
Homo- ja biseksuaalit ovat tervetulleita kirkon jäseniksi, mutta heidän odotetaan pidättäytyvän seksuaalisuutensa toteuttamisesta käytännössä. Transsukupuolisuus ei ole este kirkon jäsenyydelle, mutta sukupuolenkorjausleikkaus on peruste erottamiselle. Kirkko ei virallisesti hyväksy keinotekoista syntyvyyden säännöstelyä, mutta käytännössä asia jätetään jäsenten omantunnon asiaksi. Aborttia pidetään moraalisesti vääränä ja jopa murhana. Se voidaan hyväksyä lähinnä vain insesti- ja raiskaustapauksissa.
Viisauden sana
Arkielämään vaikuttaa myös Viisauden sanaksi (engl. "Word of Wisdom") kutsuttu, terveellisiä elämäntapoja korostava ilmoitus, jonka Joseph Smith kertoo saaneensa Kirtlandissa, Ohiossa, 27. helmikuuta 1833. Kyseinen ilmoitus on julkaistu Myöhempien Aikojen Pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkon pyhiin kirjoituksiin kuuluvassa Oppi ja liitot -kirjassa (Oppi ja liitot, luku 89). Siinä Jumala kehottaa kirkon jäseniä välttämään alkoholin, tupakan ja "kuumien juomien" käyttämistä. "Kuumat juomat" on kirkossa yleisesti tulkittu riippuvuutta aiheuttavaa kofeiinia sisältäviksi kahviksi ja teeksi. Aiemmin myös kola-juomat luokiteltiin kielletyiksi, mutta nykyään suurin osa kirkon jäsenistä pitää niitä hyväksyttävinä. Viisauden sanan katsotaan kieltävän tupakan lisäksi myös huumausaineiden käytön.
Viisauden sana kehottaa kirkon jäseniä muutenkin terveelliseen elämään. Kasvisravinnon käyttöä suositellaan, liharuokia kehotetaan käyttämään säästeliäästi ja mieluiten vain talven ja kylmien aikaan sekä nälänhädässä. Viisauden sana on johtanut kirkon jäsenistön yleisesti terveellisten elämäntapojen vaalijoiksi. Kirkon jäsenet pyrkivät syömään terveellisesti, harjoittamaan liikuntaa ja pitämään huolta kunnostaan. Ruumiillista terveyttä arvostetaan ja sen katsotaan olevan kytköksissä myös hengelliseen ja henkiseen hyvinvointiin.
Jumalanpalvelus
thumb|200px|Salt Lake Cityn tabernaakkeli sisältä (2004) Jumalanpalvelus on tärkein tapahtuma yksityiselle jäsenelle tai perheelle. Jumalanpalvelus eli sakramenttikokous pidetään sunnuntaisin kappelissa, ja sen kesto on noin 60 minuuttia. Ulkopuoliset voivat osallistua siihen. Sakramenttikokous kuuluu koko perheelle, joten lapsetkin osallistuvat siihen. Seurakunnan jäseniltä odotetaan osallistumista kokouksiin.
Jumalanpalvelukseen kuuluu laulua, johon koko seurakunta osallistuu, rukouksia, sakramentin eli leivän ja veden siunaaminen ja jakaminen sekä puheita. Sakramentti jaetaan seurakunnan jäsenille, mutta myös paikalla olevat ei-jäsenet saavat ottaa sakramentin vastaan. Sakramenttikokouksessa puheiden määrä vaihtelee, ja ne liittyvät kirkon oppiin ja jäsenten omakohtaisiin kokemuksiin. Useista kirkoista poiketen ei jumalanpalveluksessa kerätä kolehtia.
Joka kuukauden ensimmäisenä sunnuntaina on normaalin sakramenttikokouksen tilalla n.k. todistuskokous. Siinä ei ole valmiiksi sovittuja ja valmisteltuja puheita, vaan sakramentin jakamisen jälkeen kuka tahansa kirkon jäsenistä saa astua esiin ja kertoa omasta uskostaan ja kokemuksistaan.
Sakramenttikokouksen yhteydessä (yleensä jälkeen, mutta joskus myös ennen) seurakunnassa pidetään pyhäkoulua, jossa opiskellaan pyhiä kirjoituksia ja kirkon opin soveltamista omaan elämään. Pyhäkoulun luokat on jaettu ikäryhmittäin ja niihin ovat tervetulleita niin jäsenet kuin vierailijat. Opetuksen apuna käytetään kirkon julkaisemia kirjoja ja muuta materiaalia, mutta keskustelut käydään yleensä vapaasti, ja niissä saa esittää erilaisia mielipiteitä.
Henkilöitä
Vuonna 1844 Joseph Smith otettiin illinoisilaisen Carthagen vankilan turvasäilöön moniavioisuudesta syntyneen kiistan vuoksi. Hän odotti siellä oikeudenkäyntiä veljensä Hurymin, John Taylorin ja Willard Richardsin kanssa. Illalla 100–200 henkilön aseistautunut joukkio hyökkäsi vankilaan. Joseph pyrki pidättelemään väkijoukkoa aseenaan pieni revolveri. Muut kolme huoneessa ollutta yrittivät aseistamattomina teljetä ovea. Hurymin sai oven läpi kuolettavan osuman ja John Taylorin haavoituttua vakavasti Smith ryntäsi ikkunaan. Häneen osui useampi luoti ja hän putosi ulos. Smith ja Hyrum saivat ammuskelussa surmansa, mutta John Taylor, josta tuli myöhemmin kirkon kolmas presidentti, jäi henkiin. Smith ehti ennen kuolemaansa ampua kolmea muuta ihmistä haavoittaen heitä hieman. Willisiä käsivarteen, Galheria kasvoihin ja Vorasia olkapäähän. Seuraavana päivänä nämä kolme rehentelivät Nauvoon kaduilla uusissa vaatteissa, mutta katosivat havaitessaan, että voisivat joutua oikeuteen Joseph Smithin surmaamisesta. Smith teki tuolloin vaalityötä päästäkseen Yhdysvaltojen presidentiksi varapresidenttiehdokkaansa Sidney Rigdonin kanssa, ja Smithistä tuli näin Yhdysvaltojen historiassa ensimmäinen kampanja-aikana väkivaltaisesti surmansa saanut ehdokas, jonka eräänä vaaliasiana oli mustien vapauttaminen orjuudesta.
Toinen tunnettu hahmo on kirkon johtaja eli presidentti Gordon B. Hinckley, joka kuoli 27. tammikuuta 2008. Hänen aikanaan avattiin enemmän temppeleitä kuin kenenkään muun Myöhempien Aikojen Pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkon presidentin aikana. Vuonna 2000 avattiin 34 temppeliä. Vuonna 2004 Yhdysvaltojen presidentti George W. Bush myönsi Hinckleylle korkean Presidential Medal of Freedom -kunniamerkin tunnustuksena hänen humanitaarisesta työstään.
Kirkko Suomessa
thumb|left|220px|MAP-kirkon temppeli Espoossa. Ensimmäiset suomalaiset liittyivät Myöhempien Aikojen Pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkkoon jo 1860-luvulla, kun siihen liittyi Ruotsissa asuvia suomalaisia. Myöhemmin lähetettiin Ruotsista ensimmäiset lähetyssaarnaajat Suomeen. Ensimmäiset kaksi suomalaista kastettiin kirkon jäseniksi Vaasassa 5. maaliskuuta 1876. Lähetystyö oli Suomessa pienimuotoista aina sotien päättymiseen saakka. Kirkko koki silloin ankaraa vastusta Suomessa, mutta Vaasaan ja Luotoon perustettiin silti pienet seurakunnat. Suomen lähetyskenttä perustettiin 1947 ja kirkko rekisteröitiin 1948 uskonnolliseksi yhdyskunnaksi. thumb|right|220px|[[Tampereen MAP-kirkko Tampereen Kalevassa.]] Suomen ensimmäinen Myöhempien Aikojen Pyhien Jeesuksen Kristuksen kirkon kirkkorakennus vihittiin vuonna 1948 Luodossa. 1960-luvulla alettiin rakentaa seurakuntakeskuksia ympäri Suomea, ja nykyisin niitä on 23. Ensimmäinen Suomessa sijaitseva temppeli, Helsingin temppeli vihittiin käyttöön 22. lokakuuta 2006 Espoon Karakalliossa. Koko maailmassa temppeleitä on 125, joista Pohjoismaissa kolme: Kööpenhaminassa, Tukholmassa ja Espoossa.
Suomessa on kolme vaarnaa, Helsingin vaarna, joka perustettiin 1977, Tampereen vaarna, joka perustettiin 1983 sekä Jyväskylän vaarna. Vaarna on kirkon itsenäinen hallinnollinen yksikkö, joka koostuu noin kymmenestä seurakunnasta. Suomalaiset johtavat vaarnoja ilman palkkaa.
Suomessa tehdään lähetystyötä lähetysjohtajan ja lähetystoimiston johdolla. Suomessa toimivat lähetyssaarnaajat ovat lähes kaikki ulkomailta, mutta myös suomalaisia palvelee Suomessa. Lähetyssaarnaajat ovat pääasiassa Yhdysvalloista, mutta heitä on myös muualta maailmasta. Myös nuoret suomalaismiehet ovat ulkomailla lähetyssaarnaajina. Suomessa on tällä hetkellä noin 70 lähetystyötä tekevää lähetyssaarnaajaa.
Kritiikki
Kirkon on syytetty käyttäneen jäsentensä lahjoituksista saatuja tuloja tavalla, joka ei oikeuta sen verovapautta voittoa tuottamattomana organisaationa. Vuonna 2019 julkisuuteen tulleen ilmiantajan mukaan tuloja ei ole käytetty vaaditulla tavalla hyväntekeväisyyteen, vaan miljardeja on säästetty.
SLK (albumi)
SLK on Stam1nan kuudes studioalbumi, joka julkaistiin 7. helmikuuta 2014. Sen on tuottanut Janne Saksa ja miksannut Tue Madsen. Albumin teemana ovat päätepysäkit. Albumi sisältää aiemmista äänitteistä poiketen black metal -musiikille tyypillisiä elementtejä. Albumi palkittiin Emma-gaalassa 27. helmikuuta 2015 vuoden 2014 metallialbumina. Albumin tunnetuimmat kappaleet ovat ”Dynamo”, ”Panzerfaust” ja ”Kuoliaaksi ruoskitut hevoset”, joista kahdesta jälkimmäisestä julkaistiin musiikkivideot.
Taustaa
Syyskuussa 2013 yhtye ilmoitti aloittaneensa kuudennen studioalbuminsa nauhoitukset. Albumin työstämisen kerrottiin olleen alussa synkkää mutta tekemistä innostivat tuottaja Janne Saksa ja miksaaja Tue Madsen. Yhtyeen laulaja-kitaristi Antti Hyyrynen on kommentoinut albumin olevan yhtyeen "henkilökohtainen comeback”. Yhtye on työstänyt myös DVD:tä K18V, joka on jatkoa vuoden 2009 DVD:lle K13V.
Päivä albumin julkaisemisen jälkeen yhtye lähti Saattoja ja hoitoja 2014 –kiertueelle, joka alkoi 8. helmikuuta 2014 Radio Rock –risteilyltä ja päättyi Tokioon toukokuussa 2014.
Kappaleet
Sanoitukset: Antti Hyyrynen, paitsi DVD:n kappale 3, san. Mariska. Sanoitusapu: Jarkko Martikainen. Sovitukset: Stam1na.
Muskimoli
Muskimoli (myös pantheriini tai agariini) on väritön ja kiteinen isoksatsoleihin kuuluva aine. Se kiihdyttää hermotoimintaa hillitsevän GABAA-reseptorin toimintaa sitoutumalla tähän reseptoriin. Muskimolilla on siksi rauhoittavia, lamaannuttavia ja dissosiatiivisia ominaisuuksia.
Muskimolia, sen hermomyrkyllistä iboteenihappo-esiastetta muskatsonia ja antikolinergistä muskariinia esiintyy muun muassa punakärpässienessä, pantterikärpässienessä ja ruskokärpässienessä. Näiden sienten syömisestä saadut psykoaktiiviset vaikutukset johtuvat muskimolista eivätkä muskariinista, toisin kuin 1900-luvun alussa pitkään uskottiin.
Biokemia
Muskimoli imeytyy ihmisen elimistöön nopeasti ruoansulatuskanavan kautta ja näyttää läpäisevän veri-aivoesteen aktiivisella kuljetuksella.
vasen|pienoiskuva|GABA- ja muskimolimolekyyleillä voi olla samankaltaiset kolmiulotteiset konformaatiot, jotka on esitetty kuvassa lähes päällekkäin. Tämän vuoksi muskimoli voi sitoutua tiettyihin GABA-reseptoreihin. Muskimoli on kolmiulotteiselta rakenteeltaan samanlainen kuin kehon tuottaman GABA-välittäjäaineen tietty kolmiulotteinen muoto (konformaatio), joka sitoutuu GABAA-reseptoriin. Siksi muskimoli sitoutuu GABAA-reseptoriin sen toimintaa tehostaen eli agonistina. Muskimoli sitoutuu samaan reseptorin kohtaan kuin GABA, toisin kuin esimerkiksi barbituraatit ja bentsodiatsepiinit, jotka sitoutuvat saman reseptorin muihin kohtiin. GABA-reseptorin aktivoijat lamaavat hermosolujen toimintaa, mistä muskimolin huumaava vaikutus johtuu. Muskimoli on myös GABAA-rho-reseptorin osittaisagonisti eli osittaisaktivoija.
Punakärpässienissä päihdyttävää muskimolia muodostuu sienissä olevasta hermostolle myrkyllisestä iboteenihaposta. Kun sieniä kuivataan, iboteenihappo dekarboksyloituu muskimoliksi. Muskimolia muodostuu myös syötäessä sieni sellaisenaan todennäköisesti vatsahappojen dekarboksyloimana.
Muskimoli poistuu lähinnä virtsan mukana ja pääosin muuttumattomana, minkä vuoksi muskimolia sisältävien sienten päihdekäyttöön on liittynyt eri kulttuureissa sieniä syöneen ihmisen tai eläimen virtsan juontia päihtymystarkoituksessa. Muskimoli voidaan kokeellisesti havaita virtsasta tunnin kuluttua aineen nauttimisesta.
Päihdekäyttö
vasen|pienoiskuva|180x180px|Halkaistu punakärpässieni.
Annostus
Tyypillinen päihdyttävä annos muskimolia on 10–15 mg. Sienten muskimolipitoisuudet saman lajinkin sisällä vaihtelevat, joten sopivaa päihdyttävää sienimäärää on hankala arvioida. Erowid-sivuston mukaan 5–10 g kuivattua punakärpässientä (1–3 keskikokoista sienen lakkia) voi olla sopiva määrä. Suurin iboteenihapon ja muskimolin pitoisuus on punakärpässienen lakin punaisen pinnan alaisessa kellertävässä kerroksessa. Yksittäisessä puna- tai pantterikärpässienessä voi olla noin 6 mg muskimolia tai 30–600 mg iboteenihappoa.
Vaikutukset
Puna- ja joidenkin muiden kärpässienten pääasiallinen päihdyttävä aine on muskimoli. Syötynä sienten vaikutukset alkavat 30–120 minuutin kuluttua ja kestävät 5–10 tuntia. Toivottuihin vaikutuksiin kuuluvat muun muassa euforia, unenkaltainen tila, kehostapoistumiskokemukset ja synestesia. Muita vaikutuksia ovat sekavuus, kömpelyys, tunne lisääntyneestä kehon voimakkuudesta, asentoaistin muutokset ja tasapainon menettäminen. Aine voi vaikuttaa rauhoittavasti, mutta myös päinvastaista kiihtymistä ja äärimmäisiä energianpurkauksia on kuvailtu. Lisäksi voi esiintyä pupillien laajenemista, katseen lasittumista, näköaistin sumeutta sekä nenän ja silmien vuotoa. Epätoivottuja vaikutuksia ovat lievä tai äärimmäinen pahoinvointi, vatsan kouristelu, lisääntynyt syljen eritys, lihasten nykiminen tai vapina ja suuria annoksia käytettäessä voimakas dissosiaatio tai sekavuustila.
Myrkytykset ja yliannostukset
Vahingollisia muskimolia sisältävien sienten aiheuttamia myrkytyksiä tiedetään ja jotkin harvat tapaukset ovat johtaneet kuolemaan. Nykyään ennuste lääketieteellisesti hoidetuissa myrkytystapauksissa on hyvä. Elimellisiä vaurioita muun muassa maksaan tai munuaisiin ei ole kuvailtu. Tosin sienten iboteenihappo on hermomyrkyllinen aine ja voi teoriassa aiheuttaa aivoihin vaurioita. Myöskään tahdosta riippumattoman hermoston toiminnot, kuten hengittäminen ja sydämen syke, eivät merkittävästi häiriinny muskimolin vaikutuksesta. Myrkytykset kestävät tavallisesti enimmillään päivän, mutta eräässä tapauksessa punakärpässienten tahattoman syönnin aiheuttama psykoosi kesti viisi päivää. Toipuminen myrkytyksestä oli kuitenkin täydellinen.
Myrkytystä hoidetaan varhaisessa vaiheessa oksennuttamalla, jos muskimolia sisältävää ainetta on syöty enintään viimeisen 30 minuutin sisällä ja henkilö on tajuissaan. Aktiivihiiltä tai vatsahuuhtelua voidaan käyttää. Lihaskouristuksiin on ehdotettu rauhoittavien lääkkeiden, kuten klonatsepaamin ja diatsepaamin käyttöä, mutta ainakin diatsepaami voi voimistaa muskimolin vaikutuksia. Antikoliiniesteraasina toimiva fysostigmiini saattaa estää muskimolin vaikutusta.
Muskimolin LD50-arvo rotissa on verenkiertoon pistettynä 4,5 mg/kg ja suun kautta annettuna 45 mg/kg.
Trumpettijoutsen
Koko ja ulkonäkö
Trumpettijoutsenkoiras voi painaa lähes 12 kiloa ja naaraskin noin kymmenen kiloa. Koiras voi olla 150 cm pitkä, naaras tyypillisesti kymmenkunta senttiä lyhyempi. Siipien kärkiväli on 190–250 cm. Trumpettijoutsenen höyhenpeite on valkoinen ja sen nokka on kokonaan musta.
Levinneisyys ja elinympäristö
Trumpettijoutsen elää Pohjois-Amerikassa. Laji ei ole uhanalainen; kannan arvioidaan olevan noin 18 000 yksilöä. Ennen eurooppalaisten tuloa lajin levinneisyysalue ja yksilömäärät olivat huomattavasti suurempia. Trumpettijoutsenen levinneisyysalue ulottui Alaskasta ja Pohjois-Kanadasta aina Indianan ja Montanaan asti. Mittava metsästys tuhosi kuitenkin joutsenkannan niin täydellisesti, että vuonna 1932 trumpettijoutsenia oli tiettävästi jäljellä vain 69 yksilöä.
Montanaan ja Yellowstonen kansallispuistoon perustetut lajin suojelualueet pelastivat kuitenkin linnun sukupuutolta. Vaikka laji ei enää olekaan uhanalainen, seuraavat Yhdysvaltain luonnonsuojelujärjestöt silti tarkasti trumpettijoutsenen kannan muutoksia.
Lisääntyminen
Trumpettijoutsen pesii ensimmäisen kerran joskus jo kolmevuotiaana, mutta yleensä vasta 4–6-vuotiaana. Pari pysyy yhdessä loppuelämänsä ajan ja laji voi elää 20–30-vuotiaaksi. Jos puoliso kuolee, leski avioituu uudestaan. Pari palaa yleensä pesimään samaan paikkaan vuodesta toiseen, jos ensi pesintä siinä on ollut tuloksellinen. Pari saapuu pesäpaikalleen heti jäiden sulettua. Kihlaparit eivät tavallisesti rakenna pesää ensimmäisen seurustelukevään ja -kesän aikana.
Pesänrakennus alkaa huhtikuun puolivälin tienoilla ja kestää kaksi viikkoa. Pesän halkaisija voi olla yli 2 metriä. Naaras munii joka toinen päivä suuren valkeahkon munan, kunnes pesue on täysilukuinen eli 5–9-munainen. Ensikertalaisnaaras munii vähemmän munia kuin kokenut. Haudonta kestää 33–34 päivää ja vain naaras hautoo. Naaraan poistuessa pesältä syömään tai peseytymään se peittää munat pesäaineksilla. Koiras vartioi pesää naaraan poissa ollessa. Poikaset pysyttelevät pesässä 1–2 päivää ja lähtevät sitten uimaan ja etsimään itselleen ruokaa. Emot eivät ruoki niitä, vaan kuljettavat poikuetta eri puolilla reviirinsä vesialuetta. Poikasten ravintona ovat pääasiassa vesihyönteiset ja muut pienet selkärangattomat. 4–6 viikon ikäisinä poikaset alkavat syödä myös vesikasveja. Näihin aikoihin alkaa emolintujen sulkasato, jonka aktiivinen vaihe kestää noin kuukauden. Poikasten höyhenpuku on valmis 9–10 viikon iässä ja lentokykyisiä poikaset ovat noin 15 viikon ikäisinä syyskuun loppupuolella. Joutsenperhe muuttaa yhdessä talvehtimisalueelle vähän ennen vesistöjen jäätymistä.
Lännensananjalka
Lännensananjalka (Pteridium aquilinum) on sananjalkojen sukuun ja tesmasaniaiskasvien heimoon kuuluva laji. Suomessa kasvavat sananjalat kuuluvat ainakin suurimmalta osaltaan taigasananjalka-lajiin.
Ulkonäkö ja koko
Lännensananjalka on yleensä 80–200 cm korkea. Lehtiruoti on pyöreän nelisärmäinen ja lehtilapa pysty tai yläviisto.
Levinneisyys
Lännensananjalkaa tavataan Euraasiassa ja Pohjois-Afrikassa.
Elinympäristö
Lännensananjalka kasvaa lehti- ja havumetsissä, pensaikoissa sekä ruohomailla. Se on myös puutarhojen rikkakasvi.