cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Juho Niukkanen
Ensimmäisen tasavallan poliitikko
Niukkanen valittiin Maalaisliiton keskushallitukseen vuonna 1914 ja eduskuntaan ensi kertaa vuoden 1916 vaaleissa – kummassakin hän jatkoi sittemmin lähes yhtäjaksoisesti vuoteen 1954 asti. Kansanedustajanuransa alussa hän esiintyi radikaalien maareformien innokkaana kannattajana. Niukkasen ura eteni puolueen nousun myötä. Keväällä 1921 hän tuli apulaismaatalousministeriksi Vennolan II hallitukseen ja sitä seuranneeseen maalaisliittolaisen Kyösti Kallion I hallitukseen. Kallion II hallituksessa 1925–1926 hän oli jo kulkulaitosministeri ja J. E. Sunilan maalaisliittolaisessa vähemmistöhallituksessa 1927–1928 valtiovarainministeri. Niukkasesta tuli Maalaisliiton pätevin ammattipoliitikko, jota pidettiin myös ovelana taktikkona ja pelurina. Hänelle henkilökohtaisesti tärkeitä aiheita vuodesta toiseen olivat karjalaisten pienviljelijöiden etujen puolustaminen sekä maanpuolustusasiat. Monivuosikymmenisestä kansanedustajanurasta ja ajoittaisesta eduskuntaryhmän puheenjohtajuudesta huolimatta hän painottui selvästi kabinettipolitiikkaan eikä istuntosalissa esiintymiseen. Vaikka hänet tunnettiinkin puolueensa ”voimamiehenä” ja hän oli 1920–1930-luvun hallitusten vakiokasvoja, Niukkasta ei koskaan valittu pääministeriksi, sillä häntä ei pidetty kokoavana hahmona vaan enemmän taitavana politikoijana. Hänestä ei tullut myöskään Maalaisliiton johtajaa, ainoastaan puolueen keskushallituksen varapuheenjohtajana.
Niukkanen oli kuitenkin vaikutusvaltaisempi kuin monet ajan pääministerit ja tuli tunnetuksi kyvystään kaataa hallituksia, mitä edesauttoi Maalaisliiton jatkuva vaa’ankieliasema vasemmisto–oikeisto-akselilla ja Niukkasen henkilökohtainen vaa’ankieliasema puolueen sisäisten ryhmäkuntien välissä. Maalaisliiton valitsijamiesten ohjailijana Niukkasen on katsottu ratkaisseen sekä Lauri Kristian Relanderin että P. E. Svinhufvudin valinnan presidentiksi, mikä kummallakin kerralla edellytti oman puolueen vahvimpien ehdokkaiden Kallion ja Sunilan syrjäyttämistä. Itse hän oli valitsijamiehenä vaaleissa 1925, 1931, 1937, 1940 ja 1943. Niukkasen suurin taidonnäyte oli K. J. Ståhlbergiä suosineen Maalaisliiton valitsijamiesryhmän piiskaaminen ojennukseen Svinhufvudin taakse vuoden 1931 presidentinvaaleissa. Niukkanen sai tukea suojeluskuntien ylipäälliköltä kenraaliluutnantti Lauri Malmbergilta, ja varoitti valitsijamiehiä, että Ståhlbergin tullessa valituksi Lapuan liike nostattaisi kapinan tai salamurhaisi tämän. Kun Mäntsälän kapina helmikuussa 1932 yhtä kaikki syttyi, Niukkanen oli ministerinä Sunilan II hallituksessa, jonka eroa kapinalliset vaativat, ja esiintyi tiukkana tasavallan puolustajana vaatien kapinan kukistamista voimakeinoin.
Politiikan ohella Niukkanen istui useiden yritysten hallituksissa ja oli eräässä vaiheessa kirvulaisen sahan ja tiilitehtaan omistaja.
Raaputusjuttu ja valtakunnanoikeus
Keväällä 1933 levisi julkisuuteen tieto, että toimiessaan vuosikymmentä aiemmin apulaismaatalousministerinä Kallion hallituksessa Niukkanen oli valtioneuvoston istunnossa 6. marraskuuta 1923 äänestänyt ministerien tuntuvan palkankorotuksen puolesta mutta jälkeenpäin eduskunnan valtiovarainvaliokunnalle toimitettiin kokouspöytäkirja, jonka mukaan hän olisikin äänestänyt sitä vastaan. Niukkasen väitettiin väärentäneen pöytäkirjan pelastaakseen kasvonsa palkankorotuksia vastustaneen Maalaisliiton eduskuntaryhmän edessä. Eduskunta oli myöhemmin hylännytkin esitetyt korotukset.
Lehdistö nimesi kohutapauksen raaputusjutuksi, sillä pöytäkirjan väärennöksen sanottiin tapahtuneen raaputtamalla siitä ratkaiseva kohta pois. Niukkasen mukaan paljastuksen lähteenä ollut toimittaja Väinö F. Johanson yritti mustamaalata häntä motiivinaan poliittinen kosto, sillä Johanson oli ollut Mäntsälän kapinan kannattaja. Syytöksiä tuki julkisuudessa myös alkuperäisten tapahtumien aikainen oikeusministeri Otto Åkesson, jonka motiivit saattoivat myös olla poliittiset. Koska väitetty asiakirjaväärennös oli rikos, juttu meni presidentti Svinhufvudin päätöksellä valtakunnanoikeuteen.
Oikeus käsitteli tapausta marraskuussa 1933 vain neljä päivää ja vapautti Niukkasen todisteiden puuttuessa, muttei myöskään julistanut häntä syyttömäksi. Sen sijaan Johansonia vastaan käymänsä kunnianloukkausoikeudenkäynnin Niukkanen hävisi, sillä Turun hovioikeuden mukaan syytökset olivat kuitenkin todennäköisesti paikkansapitäviä. Vapauttavasta tuomiosta huolimatta Niukkasen maine poliittisena kähmijänä lisääntyi, mutta se ei heikentänyt hänet suosiotaan karjalaisten parissa.
”Raaputusjuttu” oli ensimmäinen tähän mennessä neljästä kerrasta, kun valtakunnanoikeus on Suomessa kokoontunut.
Talvisota uran käännekohtana
Niukkanen oli avainhenkilö myös punamultayhteistyön käynnistämisessä vuonna 1937 ja Cajanderin III hallituksessa hän oli jälleen puolustusministerinä. Hallituksen alkuun nihkeä suhtautuminen puolustusmäärärahoihin katsottiin näin oikeiston silmissä myös Niukkasen syyksi, mutta syksyllä 1939 juuri hän oli yhdessä marsalkka Mannerheimin kanssa ajamassa varustelua pääministeri A. K. Cajanderin ja valtiovarainministeri Väinö Tannerin vielä epäillessä. Niukkasen uran dramaattisimman vaiheen muodosti toimiminen puolustusministerinä Rytin I hallituksessa talvisodan aikana. Historiankirjoihin on eritoten jäänyt se, että hän vastusti tiukasti viimeiseen asti Moskovan rauhansopimuksen hyväksymistä maaliskuussa 1940 yhdessä muiden maalaisliittolaisten kanssa. Karjalaisten johtaja ei suostunut hyväksymään Kannaksen luovuttamista, joka jätti myös hänen oman maatilansa rajan taakse.
Niukkanen vaati taistelun jatkamista ja avunpyyntöä länsivalloilta. Kun hallitus kuitenkin päätti asiassa toisin, Niukkanen jätti välittömästi eronpyyntönsä. Tämän itsepäisyyden vuoksi häntä ei enää otettu mukaan muihin sotavuosien hallituksiin. Niukkanen julkaisi vielä vuonna 1951 muistelmateoksen Talvisodan puolustusministeri kertoo, jossa pyrki todistelemaan olleensa tuolloin oikeassa. Hän oli edelleen sitä mieltä, että sotaa olisi kannattanut jatkaa. Hänen mukaansa Mannerheimin kuuluisa raportti joukkojen uupumuksesta ja rintaman luhistumisvaarasta oli liioitellun pessimistinen. Niukkanen perusteli näkemystään sillä, että oli sodan viimeisinä päivinä ja sen jälkeen hankkinut joiltain rintamakomentajilta optimistisempia lausuntoja.
Sotien jälkeen Niukkasen vaikutusvalta politiikassa väheni, mutta hän oli siirtokarjalaisten johtavana puhemiehenä edelleen merkittävä kansanedustaja. Hän siirtyi myös itse viljelemään uutta maatilaa Tuusulassa. Politiikan eturiviin Niukkanen palasi vielä kerran, valtiovarainministeriksi Urho Kekkosen maalaisliittovetoiseen vähemmistöhallitukseen vuonna 1953. Tuolloin hän valmisteli kuuluisan ”niukkasbudjetin”, jossa valtion menoja olisi kertaheitolla leikattu neljänneksellä. Budjetti teilattiin julkisuudessa ja eduskunnan käsittelyssä sen sisältämät 28 miljardin markan säästöt muuttuivat lopulta 3 miljardin markan menonlisäyksiksi. Niukkanen valittiin vielä seuraavana keväänä viimeisen kerran eduskuntaan, mutta hän kuoli pian vaalien jälkeen 65-vuotiaana.
Radioisotooppinen termosähkögeneraattori
thumb|Läpileikkauskuva Cassini-avaruusluotaimessa käytettävästä RTG:sta. thumb|Romutettu venäläinen 90Sr-polttoainetta käyttävä RTG.
Radioisotooppinen termosähkögeneraattori (RTG) on sähköä tuottava generaattori, joka saa energiansa radioaktiivisesta hajoamisesta. Radioaktiivisen hajoamisen tuottama lämpö muunnetaan lämpösähköisessä ilmiössä termoparien avulla sähköksi.
Laitetta on hyödynnetty virtalähteenä muun muassa satelliiteissa, avaruusluotaimissa sekä miehittämättömissä laitoksissa, kuten esimerkiksi Neuvostoliiton napapiirille rakentamissa majakoissa. Neuvostoliittolaisissa versioissa päävoimalähteenä on käytetty Strontium-90 isotooppia.
Jupiterin rataa kauemmas kulkevat avaruuslennot tarvitsevat jonkin muun virtalähteen kuin aurinkokennot. Myös Aurinkoa lähemmillä lennoilla RTG on monessa mielessä parempi ja varmempi virtalähde.
Yleisimmin käytetty ja paras radioaktiivinen aine generaattoreihin on plutonium-238, mutta on olemassa joitakin harvoja vaihtoehtojakin kuten strontium-90. Plutonium-238:n puoliintumisaika on 88 vuotta.
Yhdysvallat aloitti Plutonium-238:n tuotannon lähes 30 vuoden tauon jälkeen 2015. Sen puute alkoi jo uhata avaruuslentojen toteuttamista.
Euroopan avaruusjärjestöllä ei ole ydinparisto-kykyä. Esimerkiksi Philae-laskeutuja joutui osin tämä vuoksi ongelmiin.
Pietarsaaren seutukunta
Väestönkehitys
Seuraavassa kuvaajassa on esitetty seutukunnan väestönkehitys viiden vuoden välein vuodesta 1975 lähtien. Käytetty aluejako on 1.1.2023 tilanteen mukainen.
Radiotähtitiede
upright|pienoiskuva|One-Mile Radio Teleskooppi (OMT) Cambridgessä, Englannissa. Radiotähtitiede eli radioastronomia on tähtitieteen tutkimuksen osa-alue, jossa tutkitaan maailmankaikkeuden fyysisiä prosesseja niiden lähettämän radiosäteilyn perusteella. Koska radioaallot ovat huomattavasti pidempiä kuin valoaallot (yhdestä millimetristä useisiin kilometreihin), tarvitaan niiden havaitsemiseen suuria yksittäisiä antenneja tai pienempiä antenneja, jotka toimivat yhdessä.
Radioteleskoopissa on paraboloidin muotoinen antenni, joka heijastaa tietystä taivaan osasta tulevat radioaallot vastaanottimeen, joka puolestaan havaitsee ja vahvistaa signaalin käyttökelpoiseksi tiedoksi. Data voidaan koostaa väärävärikuvaksi, jossa tietty väri edustaa tiettyä radioaallonpituutta. Eräät radioteleskoopit, kuten Arecibon radioteleskooppi Puerto Ricossa, ovat niin suuria, että niitä ei voida suunnata kuin hyvin rajoitetusti. Interferometrian avulla toisistaan kaukana sijaitsevia radioteleskooppeja on yhdistetty toimimaan yhden suuren teleskoopin tavoin. Jopa eri puolilla maapalloa sijaitsevien teleskooppien havaintoja on kyetty yhdistämään, kun niiden tuottamaan dataan on liitetty tarkka aika atomikellosta ja yhdistämällä tulokset jälkeenpäin.
Radiotähtitieteen merkittävimpiä tutkimuskohteita ovat kaukaiset pulsarit, kvasaarit sekä radiogalaksit, jotka alun perin löydettiin radioteleskoopeilla. Radiotaajuuksilla tehdyt havainnot ovat osoittaneet, että galaksien massat ovat luultua suurempia, mikä on osaltaan johtanut pimeän aineen olemassaolon paljastumiseen. Kosminen taustasäteily puolestaan on mustan kappaleen radiosäteilyä. Radiotähtitieteen tutkimuskohteita on myös omassa aurinkokunnassamme, kuten Auringon aktiivisuuden mittaus ja Venuksen pinnan tutkakuvaus.
Kaarlo Anttinen
Kuopion Lyseosta ylioppilaaksi vuonna 1935 kirjoittanut Anttinen valmistui upseeriksi 1938 ja palveli sen jälkeen Mikkelissä Kenttätykistörykmentti 3:ssa sekä Ratsastavassa patterissa, jonka riveissä hän osallistui talvisotaan. Jatkosodassa Anttinen toimi aluksi Ratsastavan patterin päällikkönä Itä-Karjalassa 1941–1942 ja sen jälkeen Kevyt patteristo 12 komentajana. Rauhan tultua hän palveli muun muassa Ypäjälla Hevoshuoltokoulussa sekä myöhemmin Pääesikunnassa komentotoimiston päällikkönä, josta tehtävästä Anttinen jäi eläkkeelle vuonna 1965 everstiluutnanttina.
Anttinen oli 1950-luvulla Suomen parhaita kenttäratsastajia. Hän osallistui Locarno-ratsunsa kanssa vuoden 1956 kesäolympialaisten Tukholmassa järjestettyihin ratsastuskilpailuihin mutta joutui keskeyttämään sekä kenttäratsastuksen yksilö- että joukkuekisan.
Armeijan palveluksesta erottuaan Anttinen toimi aluksi Suomen Ravirenkaan puheenjohtajana sekä myöhemmin sen seuraajaksi perustetun Suomen Hippoksen ensimmäisenä toimitusjohtajana yhdessä Yrjö Heiskasen kanssa vuosina 1973–1974. Hänet tunnettiin myös ravihevosten kasvattajana. Anttinen oli Suomen Hippoksen kunniajäsen kuolemaansa saakka.
Valko-Venäjän rupla
Valko-Venäjän rupla on Valko-Venäjän rahayksikkö. kansainvälinen valuuttakoodi BYN. Heinäkuun 1. päivänä 2016 käyttöön tuli uusi Valko-Venäjän rupla, joka korvaa aiemman suhteessa 1:10 000.
Historia
Valko-Venäjän neuvostotasavallalla oli muiden neuvostotasavaltojen tapaan käytössä Neuvostoliiton rupla. Itsenäistymisen jälkeen oma setelistö otettiin käyttöön toukokuussa 1992. Alkuvaiheessa setelistössä oli myös yhtä ruplaa pienempiä setelejä; rupla jakautui 100 Valko-Venäjän kopeekkaan.
Inflaatio oli voimakasta, joten vuosien kuluessa setelistöön lisättiin uusia nimellisarvoltaan suuria seteleitä. Kehityksen viedessä superinflaatioon vuonna 1999, käyttöön otettiin jo yhden ja viiden miljoonan ruplan setelit. Vuonna 2000 tehtiin rahauudistus, minkä seurauksena vanha, itsenäisyyden alkuvuosien setelistö poistui käytöstä vuonna 2001.
Ensimmäinen rupla 1992–1999
Vuonna 1992 laskettiin liikkeelle 50 kopeekan, 1, 3, 5, 10, 25, 50, 100, 200, 500, 1 000 ja 5 000 ruplan setelit. Inflaation takia jouduttiin sarjaan lisäämään 20 000 ruplan seteli 1994, 50 000 ruplaa 1995, 100 000 ruplaa 1996, 500 000 ruplaa 1998 ja lopuksi vuonna 1999 jouduttiin ottamaan käyttöön yhden ja viiden miljoonan ruplan setelit.
Toinen rupla 2000–2016
Vuonna 2000 laskettiin liikkeelle 1, 5, 10, 20, 50, 100, 500, 1 000 ja 5 000 ruplan setelit. Myöhemmin 2001 sarjaan lisättiin 10 000, 20 000 ja 50 000 ruplan setelit. Vuonna 2005 lisättiin vielä 100 000 ja 200 000 ruplan setelit. Vaihtokurssi ensimmäiseen ruplaan on 1 uusi rupla = 1 000 vanhaa ruplaa
Kolmas rupla 2016–
Heinäkuussa 2016 liikkeelle laskettiin uusi Valko-Venäjän rupla, vaihtokurssi vanhaan ruplaan on 1 uusi rupla = 10 000 vanhaa ruplaa. Molemmat ruplat olivat käytössä rinnakkain vuoden loppuun asti. Ensimmäistä kertaa Valko-Venäjä otti kolikot käyttöön arvoiltaan 1, 2, 5, 10, 20 ja 50 kopeekkaa sekä yhden ja kahden ruplan kolikot. Seteleitä on seitsemän 5, 10, 20, 50, 100, 200 ja 500 ruplaa. Seteleissä on vuosiluku 2009 vuoden 2016 sijaan, joka johtuu siitä, että alun perin uusi rupla piti laskea liikkeelle jo vuonna 2009. Kolikoiden tyyli muistuttaa etäisesti eurokolikoita.
Vuoden 2016 rahanuudistus
Heinäkuun 1. päivänä 2016 julkaistiin kolikot yhdestä kopeekasta kahteen ruplaan (1, 2, 5, 10, 20 ja 50 kopeekkaa sekä 1 ja 2 ruplaa) sekä setelit viidestä viiteensataan ruplaan (5, 10, 20, 50, 100, 200 ja 500 ruplaa).
Uusi, 2016 käyttöön otettava (”vuoden 2009 suunnitelman mukainen”) raha ja aiempi (”vuoden 2000 rahanuudistuksen mukainen”) setelistö, ovat käytössä maksuvälineinä Valko-Venäjällä samanaikaisesti 1. heinäkuuta vuoden loppuun asti tämän välisenä aikana edellä esitetty muuntosuhdetta (1:10 000, eli vanhasta rahasta ”otetaan neljä nollaa pois”) soveltaen. Vuosina 2017–2019 voi vuoden 2000 rahanuudistuksen mukaista rahaa vaihtaa ilman lisämaksua Valko-Venäjän pankeissa ja luottolaitoksissa rahanuudistuksen 2016 mukaiseksi rahaksi. Tämän jälkeen, vuosina 2020–2021 vanhantuneita 2000 rahanuudistuksen mukaisia setelitä voi vielä vaihtaa uudeksi rahaksi Valko-Venäjän kansallispankissa.
Jacob Markström
Jacob Markström (s. 31. tammikuuta 1990 Gävle, Ruotsi) on ruotsalainen jääkiekkomaalivahti, joka torjuu NHL-joukkue Calgary Flamesissa. Hän oli joukkueen ykkösvaraus kesältä 2008, kun Florida Panthers varasi hänet toisen kierroksen ensimmäisenä varauksena numerolla 31. Hän oli myös tilaisuuden ensimmäinen varattu eurooppalaisvahti.
Ura
Isokokoinen Markström on IK Sätran kasvatti, joka siirtyi 16-vuotiaana Brynäs IF:n junioreihin. Hän pelasi kaudella 2007–2008 seitsemän runkosarja- ja yhdeksän Elitserienin karsintasarjan ottelua Brynäsin Elitserien-joukkueessa, mutta kausi kului pääosin vielä J20-joukkueessa, josta tuli J20 SuperElitin hopeaa.
Kausi 2008–2009 oli Markströmin tulokaskausi. Hän pelasi Brynäsin ykkösvahtina ja oli ehdolla myös Elitserienin vuoden tulokkaaksi. Seuraavalla kaudella Markström valittiinkin vuoden tulokkaaksi sekä myös kauden parhaaksi maalivahdiksi. Torjuntaprosentti 92,7 ja päästettyjen maalien keskiarvo (2,01) olivat runkosarjan parhaita. Markström valittiin myös Ruotsin tähdistökentälliseen ja Ruotsin vuoden junioripelaajaksi.
Toukokuussa 2010 Markström teki kolmivuotisen tulokassopimuksen NHL-joukkue Florida Panthersin kanssa. Hän kuitenkin pelasi kauden 2010–2011 lähes kokonaan farmijoukkue Rochester Americansin maalin suulla AHL:ssä. Markström teki kauden aikana myös NHL-debyyttinsä. Hänet vaihdettiin toiseen erään Panthersin maalinsuulle 23. tammikuuta 2011 pelatussa ottelussa New Jersey Devilsiä vastaan.
Kauden 2011–2012 Markström aloitti Panthersin kakkosvahtina kokeneen José Théodoren takana. Hän pelasi kaudella 2011–2012 seitsemän runkosarjaottelua torjuntaprosentilla 92,3 ja maalikeskiarvolla 2,66. Markström pelasi kaudella 2011–2012 myös 32 ottelua AHL:ssä, San Antonio Rampagessa.
Live at Montreux 2006
They All Came Down to Montreux on Deep Purplen livejulkaisu, joka on nauhoitettu Montreuxissa, Sveitsissä vuonna 2006. Levy ilmestyi 2007.
Jacob Markström
Ura
23.2.2013 Markström pääsi aloittavaan kokoonpanoon Floridan paidassa Pittsburgh Penguinsia vastaan.
Lokakuussa 2020 Markström teki vapaana agenttina Calgary Flamesin kanssa kuusivuotisen ja yhteensä 36 miljoonan dollarin arvoisen sopimuksen.
Live at Montreux 2006
Konsertista on myös DVD-julkaisu.
Jacob Markström
Maajoukkue
Markström torjui myös Ruotsille MM-hopeaa alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2009 ja valittiin myös kisojen parhaaksi maalivahdiksi. Markström torjui Ruotsille myös nuorten MM-pronssia vuonna 2010. Markström pelasi myös keväällä 2008 myös alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa.
Myös miesten maajoukkue on tullut Markströmille tutuksi. Hän torjui vuonna 2010 MM-kilpailuissa. Markström pelasi kisoissa kolme ottelua 94,4 torjuntaprosentin varmuudella. Tre Kronor voitti kisoissa pronssia. Markström voitti kultaa vuoden 2013 kotikisoissa pelaten 3 ottelua.
Muuta
Markströmin isä Anders on entinen jalkapallomaalivahti. Jacobin veli Tim Markström on jalkapallomaalivahti Umeå FC:ssä.
Kivimuurihyökkäys
Kivimuurihyökkäys on shakkiavaus ja systeemi valkealle pelaajalle. Systeemiin kuuluvat valkean siirrot d4, e3, f4 ja c3. Usein valkea pelaa vielä siirron 5.Ld3. Siirtojen järjestys voi vaihdella.
Valkean strategiana avauksessa on pelata kuningasratsu siirroilla Rf3-e5 keskelle lautaa, edetä g-sotilaalla ajamaan mustan ratsu pois f6:sta sekä joskus uhrata lähetti linnoittautuneen mustan h7-sotilaaseen tuoden samalla raskaat upseerit hyökkäykseen h-linjan kautta.
Musta voi pelata kivimuuripuolustusta hollantilaisessa puolustuksessa, jolloin hän asettaa sotilaansa vastaaville paikoille (c6-d5-e6-f5).
Koska kivimuurihyökkäys on enemmän systeemi kuin avaus, sitä on vaikea luokitella ECO-koodistolla. Se voikin saada hyvin erilaisia koodeja riippuen mustan siirroista.
Ń
Ń (ń) on kirjain, jota käytetään puolan kielessä. Se ääntyy (IPA). Se ääntyy samalla tavalla kuin tšekin ja slovakian ň, serbokroatian nj, katalaanin ja unkarin ny sekä espanjan ñ.
Major League Baseball -kausi 1899
Major League Baseball -kausi 1899 oli viimeistä edellinen National Leaguen monopolikausi MLB:ssä. Kauden päätyttyä NL supisti joukkuemääränsä kahdestatoista kahdeksaan.
Pauli Kiuru
Pauli Antero Kiuru (s. 8. joulukuuta 1962 Valkeakoski) on suomalainen kansanedustaja ja entinen huipputason triathlonisti. Hän kuului lajinsa huippuihin kansainvälisellä tasolla.
Urheilu-ura
Kiuru nousi maailman parhaiden triathlonistien joukkoon 1980-luvun lopussa voittamalla EM-pronssia 1987. 1988 hän voitti PM-kultaa ja seuraavana vuonna sijoittui Uuden-Seelannin Ironmanissa kolmanneksi. Läpimurto kansainväliselle huipulle tapahtui lajin maailmanmestaruusstatuksen omaavassa kilpailussa Havaijin Ironmanissa 1989, jossa Kiuru sijoittui viidenneksi.
Vuosina 1990 ja 1992 Kiuru sijoittui Havaijin erittäin kovatasoisessa kilpailussa kolmanneksi. 1993 hän ylsi jo toiseksi. Hänen onnistui johtaa kilpailua pitkään, kunnes joutui lopulta taipumaan amerikkalaiselle Mark Allenille, joka otti jo viidennen peräkkäisen voittonsa. Kiuru osallistui Havaijin Ironman -kilpailuun peräkkäinen yhdeksän kertaa vuosina 1987–1995. Ironman World Cupissa eli maailmancupissa hän saavutti kolmannen sijan 1990, toisen sijan 1991 sekä EM-pronssia vuonna 1997.
Muista saavutuksista merkittävimpiä ovat Uuden-Seelannin Ironmanin voitto vuodelta 1990, Saksan Ironmanin voitot 1990 ja 1991 sekä Australian Ironmanit voitot 1991, 1992, 1993 ja 1994. Kiuru valittiin vuonna 1997 ensimmäisenä miesjäsenenä Australian Ironman Triathlonin Hall of Fameen. Häntä valmensi läpin koko hänen aktiiviuransa Seppo ”Nitti” Nuuttila.
Kiuru voitti lajinsa Suomen mestaruuden kymmenen kertaa, tuli kymmenesti valituksi Suomen vuoden triathlonistiksi sekä äänestettiin viisi kertaa kymmenen parhaimman suomalaisen urheilijan joukkoon urheilutoimittajien vuosittaisessa vuoden urheilija tapahtumassa. Kiurun ennätys täyspitkällä Ironman-matkalla on 8 tuntia, 4 minuuttia ja 54 sekuntia. Ennätys syntyi Saksan Ironmanissa Rothissa 1991. Aika oli tuolloin paras Euroopassa koskaan kilpailtu ja toiseksi paras koko maailmassa. Maailmanennätystä piti nimissään amerikkalainen Dave Scott.
Koulutukseltaan Kiuru on filosofian maisteri, MBA, HHJ, MJD. Urheilu-uransa jälkeen Kiuru oli muun muassa kuumailmapalloyritys Linnan Pallo Oy:n markkinointijohtajana. Hän on edelleen yhtiön osakas.
Poliittinen ura
Kiuru valittiin vuoden 2008 kuntavaaleissa jäseneksi Valkeakosken kaupunginvaltuustoon Kokoomuksen ehdokkaana. Hän oli myös Valkeakosken kaupunginhallituksen jäsen 2008–2012. Vuonna 2012 hänet valittiin uudelleen valtuustoon. Kiuru uusi valtuustopaikkansa vuoden 2017 vaalissa.
Pauli Kiuru valittiin Kokoomuksen kansanedustajaksi vuoden 2011 eduskuntavaaleissa Pirkanmaan vaalipiiristä. Vuoden 2015 eduskuntavaaleissa hänet valittiin toiselle edustajakaudelle. Vuoden 2019 vaaleissa Kiuru valittiin kolmannelle kaudelle. Hän on eduskunnassa tarkastusvaliokunnan jäsen ja Kokoomuksen eduskuntaryhmän valiokuntavastaava. Hän on tiedusteluvalvontavaliokunnan jäsen sekä lakivaliokunnan varajäsen. Kiuru on myös Eduskunnan kirjaston hallituksen puheenjohtaja.
Aamulehti puolusti pääkirjoituksessaan lehdistön vapautta sen jälkeen, kun Kiuru oli lähettänyt toimituksille avoimen kirjeen, jossa hän oli vaatinut, että toimittajat eivät enää arvostelisi viranomaisten toimintaa koskien maahanmuuttokysymyksiä.
Day of Defeat
Day of Defeat (lyhyesti DoD) on Valve Corporationin kehittämä ja Activisionin julkaisema toiseen maailmansotaan sijoittuva, realismiin pyrkivä Half-Lifen modifikaatio. Pelistä on tehty myös uudistettu versio, Day of Defeat: Source, joka käyttää Source-pelimoottoria.
Pelaaminen
Pelissä taistelua käyvät akselivallat ja liittoutuneet toisen maailmansodan aikaisilla aseilla. Mukana ovat vain Yhdysvallat, Iso-Britannia ja Saksa. Pelaaja voi valita kummallakin puolella 5–8 hahmoluokasta mieleisensä (briteillä viisi, yhdysvaltalaisilla kuusi ja saksalaisilla kahdeksan) ja hahmoluokka määrittää mitä aseita pelaaja kantaa mukanaan. Modista löytyy 22 erilaista kenttää ja monella palvelimella voi pelata pelaajien itse tekemiä kustomikenttiä.
Pelin päätavoitteena on vallata kaikki kentässä olevat lipulla merkityt alueet. Joissakin kentissä on mahdollisesti kohteita, jotka toisen puolen täytyy tuhota ja toisen vastaavasti puolustaa.
Hahmoluokat
Hahmoluokka määrittää millä aseistuksella pelaaja aloittaa ja miltä hahmo näyttää.
Jalkaväen sotilas, kevyesti varustettu perushahmoluokka, joka sopii joka tilanteeseen. Hyökkääjä, tämän hahmoluokan erikoisase on konepistooli ja savukranaatti. Toimii kevyen tulituen antajana ja toimii myös hyökkääjänä. Tarkka-ampuja, tarpeellinen hahmoluokka joukkueen etenemisen turvaamiseksi. Konekiväärimies, raskaan tulituen antaja. "Parakentissä" laskuvarjojoukoilla on valittavissa kaikki hahmoluokat.
Aseet
Day of Defeatissa on monta erilaista asetta. Useimmat aseet ovat hahmoluokkakohtaisia. Aloituspisteiden lähellä voi löytyä kuitenkin löytyä Bazooka, panssarikauhu tai PIAT. Kentissä on myös tuliasemaan asennettuja kranaatinheittimiä. Pelaajilla on myös amerikkalainen M1911, saksalainen Luger tai brittiläinen Webley-revolveri käsiaseenaan. Pelaajien varustuksista löytyy myös kranaatteja ja puukko tai lapio. Source-versiossa aseistusta on karsittu ja muutettu joiltakin osin, esimerkiksi kiväärimiehillä ei ole enää käsikranaatteja tai pistoolia.
Liittoutuneet
Liittoutuneiden aseistuksena on M1 Garand ja M1 Carbine -kiväärit, Thompson- ja M3-konepistoolit, Springfield M1903 -kivääri ja Browning Automatic Rifle -pikakivääri, .30-kaliiperinen konekivääri sekä Bazooka. Briteillä pelatessa aseistukseen kuuluvat Lee-Enfield-kivääri, Sten-konepistooli, Bren ja PIAT.
Kehityshistoria
Modin alkuperäinen tiimi julkaisi ensimmäinen version Beta 1.0 12. tammikuuta 2001. Viimeinen alkuperäisen tiimin luoma versio Day of Defeat Beta 3.1 julkaistiin 8. elokuuta 2002. Vuonna 2003 alkuperäinen DoD-tiimi liittyi Valve Corporationin riveihin ja työsti valmiiksi Day of Defeat 1.0, jonka julkaisi Activision. Ensimmäinen Steam-versio modista julkaistiin 14. marraskuuta 2003. Uusin versio on modista Day of Defeat 1.3, joka julkaistiin 7. heinäkuuta 2004.
Modista julkaistiin 27. syyskuuta 2005 Valve Corporationin kehittämälle Source-pelimoottorille työstetty virallinen versio Day of Defeat: Source.
Ilja Tsymbalar
Ilja Vladimirovitš Tsymbalar (,, 17. kesäkuuta 1969 Odessa, Neuvostoliitto – 28. joulukuuta 2013 Odessa, Ukraina) oli venäläinen jalkapalloilija. Hän oli keskikenttäpelaaja, joka osasi tehdä myös maaleja. Hän oli FK Tšornomorets Odessan kasvatti. Hän edusti Ukrainan maajoukkuetta kolmesti ja Venäjän joukkuetta 28 kertaa. Vuonna 2010 hän oli FK Šinnik Jaroslavlin valmentajana. Hän menehtyi sydänsairauteen.
Giovanni Mauri
Giovanni Mauri (1. maaliskuuta 1854 Milano – 13. marraskuuta 1936) oli italialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Milanon arkkihiippakuntaan 23. syyskuuta 1876 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Famagustan titulaaripiispaksi 14. marraskuuta 1904. Piispaksi vihkiminen seurasi 7. joulukuuta. Pääkonsekraattorina toimi Andrea Carlo Ferrari, jota avustivat Pasquale Morganti ja Francesco Ciceri.
Mauri kuoli virassa 82 vuoden iässä.
Šokki
Šokki (myös sokki tai shokki < ) on elimistön äkillinen vaikea häiriötila. Yleisimmin šokilla tarkoitetaan verenkiertošokkia, mutta sanalla tarkoitetaan myös esimerkiksi reaktiota äkilliseen henkiseen iskuun.
Yhteistä kaikille šokkityypeille on, että ne suojaavat elimistöä äkillisen kriisin (joko fyysisen tai psyykkisen) sattuessa kohdalle. Sähköiskun aiheuttamaa sähköšokkia käytetään hoitokeinona. Yleiskielessä šokilla tarkoitetaan järkyttymistä.
Verenkiertošokki
Verenkiertošokilla tarkoitetaan verenkierron vakavaa häiriötilaa, jossa kiertävä veren määrä on joko riittämätön verisuoniston tilavuuteen nähden tai verenkierto on heikentynyt. Seurauksena on riittämätön verenkierto kudoksissa, jolloin solut eivät saa riittävästi happea ja ravinteita eikä kuona-aineita ja hiilidioksidia saada poistettua soluista.
Verenkiertošokki voidaan jakaa useisiin eri tyyppeihin, joista tässä yleisimmin käytetyt:
Hypovoleeminen šokki
Oireita ovat yleinen tuskaisuus, hikoilu, hengityksen tihentyminen ja kalpea iho; myös sekavuus ja tajunnan hämärtyminen ovat mahdollisia. Yleistä on myös janoisuus, mutta sitä ei voi helpottaa juomalla, sillä se johtaa oksenteluun suoliston lamaantumisen vuoksi. Syke on nopea ja heikko, raajojen kärkiosat aluksi viileät ja myöhemmin kylmänhikiset.
Šokkipotilaan verenvuodot on tyrehdytettävä, on peiteltävä potilas lämpimästi ja asetettava potilaan jalat koholle. Samalla on varmistuttava siitä, että potilaan hengitystiet pysyvät avoimina – tajuton potilas on käännettävä kylkiasentoon. Loukkaantunutta potilasta on käsiteltävä varoen, sillä kipu pahentaa oireita. Sisäisten verenvuotojen tapauksissa vaaditaan välitöntä sairaalahoitoa. Menetetty veritilavuus korvataan mahdollisimman pian antamalla suonensisäisesti nesteitä.
Matalavastuksinen (vasodilatorinen) šokki
Vasodilatorinen šokki johtuu verisuonten laajenemisesta, jolloin kiertävä verimäärä ei riitä ylläpitämään riittävää verenpainetta. Seuraukset ovat samat kuin hypovoleemisessa šokissa. Syitä verisuonten laajenemiseen on useita. Tyypillinen esimerkki on anafylaktinen šokki, jossa allerginen reaktio vaikkapa hyönteisen pistolle tai ruoka-aineelle saa aikaan verisuonia laajentavien välittäjäaineiden (muun muassa histamiini) vapautumisen. Muita mahdollisia aiheuttajia ovat verenmyrkytys tai endotoksemia vaikean infektion yhteydessä.
Tavallisia oireita anafylaktisessa šokissa ovat hengitysvaikeudet sekä kasvojen, suun ja nielun turpoaminen. Lisäksi nokkosrokon tyyppinen ihottuma on mahdollinen. Muuten matalavastuksisen šokin oireet muistuttavat hypovoleemisen šokin oireita, mutta iho on yleensä lämmin ja sen verenkierto on kohtalaisen hyvä.
Michael Myers
Michael Myers voi olla:
Šokki
Matalavastuksinen (vasodilatorinen) šokki
Anafylaktisen šokin oireita helpottaa kortisoni (esimerkiksi kyypakkaus), mutta se ei korvaa jatkohoitoa. Jos potilaalla on mukana oma ensiapulääke, hänelle pitää antaa adrenaliinia. Muuten ensiapu on sama kuin hypovoleemisessa šokissa.
Kardiogeeninen šokki
Kardiogeeninen šokki johtuu sydämen toimintahäiriöstä kuten sydäninfarktista: sydänlihas ei syystä tai toisesta jaksa pumpata riittävästi verta kudoksille. Oireet ja ensiapu kuten hypovoleemisessa šokissa.
Diabeettinen šokki (insuliinišokki)
Diabeettinen šokki johtuu verensokerin pitoisuuden laskemisesta liian alas joko elimistön itse tuottaman tai (tavallisemmin) ruiskeena annetun insuliinin liian suuren määrän vuoksi. Verensokeria alentavia tekijöitä voivat olla aterian poisjäänti tai viivästyminen, liian suuri insuliiniannos tai alkoholinkäyttö. Tällainen šokki saattaa olla hengenvaarallinen, sillä glukoosi toimii aivojen lähes ainoana energianlähteenä ja niiden on saatava glukoosia jatkuvasti verenkierron kautta.
Alkuvaiheessa oireita ovat voimattomuus ja väsymys. Potilas saattaa myös valittaa päänsärkyä. Muita tyypillisiä oireita ovat kalpeus ja huonovointisuus, heikotus ja vapina, hikoilu ja kouristukset sekä sekavuus tai joskus aggressiivisuus. Puhe voi muistuttaa humalaisen sammallusta. Lopulta šokki johtaa ilman hoitoa tajuttomuuteen ja jopa kuolemaan.
Ensiapuna sairastuneelle tulee välittömästi antaa sokeripitoista syötävää tai juotavaa, jos hän on siinä määrin tajuissaan, että pystyy itse syömään tai juomaan. Tajuttomalle ei saa laittaa mitään kiinteää suuhun tukehtumisriskin vuoksi, mutta hänen suunsa limakalvoille ja ikeniin voidaan sivellä hunajaa tai vastaavaa sokeripitoista seosta. Tajuton potilas on käännettävä kylkiasentoon ja on varmistettava hengitysteiden avoimuus. Tämän jälkeen on soitettava hätänumeroon. Hoitamaton diabeettinen šokki aiheuttaa vakavia aivovaurioita tai jopa kuoleman.
Traumaattiseen psyykkiseen kriisiin liittyvä šokki
Psyykkisiä traumoja voivat olla äkilliset elämäntilanteet, kuten läheisen odottamaton kuolema tai joutuminen onnettomuuden tai rikoksen kanssa tekemisiin (ei välttämättä uhrin ominaisuudessa; myös silminnäkijät ja auttajat saavat monesti psyykkisiä traumoja). Suuret luonnonkatastrofit voivat aiheuttaa psyykkisen trauman suurelle joukolle ihmisiä.
Šokkivaiheen psyykkistä hoitamista on konkreettisen suojan ja turvan saaminen. Tällaisena toimii esimerkiksi kokemus siitä, että auttajat hallitsevat tilanteen ja käyttäytyvät asianmukaisesti. Konkreettisia auttamistoimenpiteitä ovat vaikkapa ensiapu ruumiillisiin vammoihin, lämpimän huovan ojentaminen ja asiallinen tiedottaminen.
Šokkivaihe muuttuu vähitellen reaktiovaiheeksi osana psyykkisen kriisin luonnollista kulkua.
NFL:n pudotuspelit
right NFL:n pudotuspelit eli amerikkalaisen jalkapallon ammattilaisliigan National Football Leaguen pudotuspelit on kerrasta poikki -menetelmällä pelattava turnaus, joka järjestetään jokaisen 17 viikkoa kestävän runkosarjakauden päätteeksi. Turnauksen voittaja saa paikan NFL:n loppuottelussa, Super Bowlissa.
Nykyään NFL:n pudotuspeleihin valitaan joka vuosi 12 joukkuetta, joista 6 on American Football Conferencen (AFC) ja toiset 6 National Football Conferencen jäseniä. AFC:n ja NFC:n mestarit kohtaavat turnauksen päätteeksi Super Bowlissa, jonka voittaja on samalla lajin epävirallinen maailmanmestarijoukkue.
Pudotuspelien historia
Vuosina 1920-1932 NFL:n mestari oli automaattisesti NFL:n mestari ilman pudotuspelejä.
Vuonna 1966 kilpailevan liigan AFL:n voittanut joukkue Kansas City Chiefs kohtasi ensimmäisessä Super Bowlissa NFL:n mestarin Green Bay Packersin. Ottelua ei tuolloin vielä kutsuttu virallisesti Super Bowliksi, vaan nimellä "AFL-NFL World Championship Game" l. AFL:n ja NFL:n maailmanmestaruusottelu. Vuosina 1967-1970 NFL:n edustaja Super Bowliin ratkaistiin neljän ottelijan pudotuspelillä ja konferenssien välisen mestaruusottelun voittaja oli samalla NFL:n mestari. AFL:n Super Bowl -edustaja valittiin vuosina 1966-1968 yhden pudotuspelin perusteella ja vuosina 1969 neljän joukkueen pudotuspelisarjalla.
Liigojen yhdistyttyä vuonna 1970 NFL:ksi pudotuspelijärjestelmä muuttui. NFL:n uuden konferenssi- ja divisioonajaon mukaan pudotuspeleihin otettiin kuusi divisioonavoittajaa ja kaksi nk. villin kortin joukkuetta voitto/tappio-suhteen perusteella. Vuodesta 1975 lähtien käytössä ovat olleet sekä pudotuspeliturnauksen joukkueiden sijoitusjärjestelmä että kotikenttäedut. Vuosien saatossa turnausformaatti on vaihdellut NFL-joukkueiden määrän lisääntyessä, ensin kymmenen joukkueen turnaukseksi vuonna 1978 ja lopulta vuonna 1990 12 joukkueen turnaukseksi.
Pudotuspelien nykyjärjestelmä
Nykyinen turnausjärjestelmä on ollut käytössä vuodesta 1970, jolloin American Football League ja NFL yhdistyivät. Pudotuspelit pelataan rinnakkain kahden konferenssin, AFC:n ja NFC:n sisäisinä. Turnauksen voittajajoukkueet ovat oman konferenssinsa mestareita. Kummastakin konferenssista selviytyy kuusi joukkuetta pudotuspeleihin seuraavasti:
Turnauksen kaavio muodostetaan siten, että joukkueet järjestysnumeroilla 3 ja 6 sekä 4 ja 5 kohtaavat pudotuspelien ensimmäisellä kierroksella. Järjestysnumerot 1 ja 2 saaneet joukkueet (eli runkosarjan eniten voittoja keränneet) saavat lepovuoron ja siirtyvät automaattisesti pudotuspelien toiselle kierrokselle, jossa ne kohtaavat ensimmäisen kierroksen voittajat. Jokaisella turnauksen kierroksella aina pienimmän järjestysnumeron turnauksen alussa saanut kohtaa suurimman järjestysnumeron saaneen. Kotikenttäetu annetaan aina otteluparin paremmin sijoitetulle joukkueelle.
Kun toinen kierros on pelattu, voittajat kohtaavat konferenssin mestaruusottelussa, jonka voittaja saa paikan Super Bowlissa.
Jos kahden joukkueen voittoprosentti on sama runkosarjan päätyttyä, pudotuspelien järjestysnumerot ratkaistaan NFL:n tiebreaker-säännöillä, jossa viimeinen mahdollinen ratkaisija on kolikonheitto:
Joukkueiden valintajärjestys NFL Draftissä määräytyy myös pudotuspelien lopputuloksen mukaan. Liigan 32 joukkuetta järjestetään runkosarjan voittojen ja tappioiden perusteella järjestykseen ja Super Bowlin hävinnyt joukkue valitsee seuraavan kevään valintatilaisuudessa numerolla 31 ja Super Bowlin voittaja numerolla 32. Mikäli kahden tai useamman joukkueen voittoprosentti on ollut edellisellä kaudella sama, käytetään seuraavia tiebreaker-sääntöjä:
Nykyjärjestelmä saa joka vuosi osakseen kritiikkiä villien korttien käytöstä, koska periaatteessa on mahdollista, että divisioonan voittajalla (ja automaattisesti kotikenttäedun saavalla joukkueella) voi olla huonompi voitto/tappio-suhde kuin villillä kortilla pudotuspeleihin selviytyneellä. Näin kävi esimerkiksi vuonna 2005, kun Jacksonville Jaguars voitti 12 ottelua ja hävisi vain 4 runkosarjassa. Se ei riittänyt divisioonavoittoon, koska saman divisioonan Indianapolis Colts voitti 14 ottelua ja hävisi vain 2. Tämän vuoksi Jaguars joutui tyytymään villiin korttiin ja matkustamaan pudotuspelien ensimmäisellä kierroksella vierasotteluun New England Patriotsia vastaan, jonka 10 voittoa ja 6 kuusi tappiota riittivät Patriotsille divisioonavoittoon (ja siten automaattiseen kotiotteluun).
Divisioonajaon ja divisioonavoittajia suosivan järjestelmän (jossa divisioonavoittajan pudotuspelipaikka on taattu) takia on myös mahdollista tilanne, jossa divisioonavoittajalla voi olla paljon huonompi voittoprosentti kuin jonkin toisen divisioonan kakkoseksi jääneellä joukkueella. Näin kävi esimerkiksi kaudella 2008, jolloin Arizona Cardinals voitti oman heikkotasoisen NFC West -divisioonansa vain 9 voitolla ja 7 tappiolla, kun taas omassa AFC East -divisioonassaan 11 voitolla ja 5 tappiolla kakkoseksi jäänyt New England Patriots jäi kokonaan pudotuspelien ulkopuolelle. AFC Eastissä Patriotsin kohtaloksi koitui Miami Dolphins, joka voitti Patriotsin tapaan 11 ja hävisi 5 ottelua, mutta Dolphinsin voitto runkosarjan aikana Patriotsista toi sille divisioonavoiton.
Modernit pudotuspelit AFL:n ja NFL:n yhdistymisen jälkeen (1970-)
Liigojen yhdistymisen jälkeen NFL:n runkosarja on aina pelattu loppuun ennen kalenterivuoden vaihdetta ja pudotuspelit vuodenvaihteen jälkeen. Siten pudotuspelien vuosi viittaa siihen vuoteen, jona runkosarja on pelattu: esim. kauden 1985 pudotuspelit pelataan kalenterivuonna 1986, mutta niistä käytetään nimitystä "kauden 1985 pudotuspelit".
Vuoden 1970 jälkeen pudotuspelit ovat olleet kolmen kierroksen turnaus, josta voittaneet joukkueet selviytyvät seuraavalle kierrokselle. Ensimmäisen kierroksen joukkueet ovat neljä ns. villin kortin sekä neljä heikoimman voittoprosentin divisioonavoittajaa, toisella kierroksella villin kortin kierroksen voittaneet joukkueet kohtaavat neljä parhaan voittoprosentin divisioonavoittajaa ja kolmannella kierroksella ratkotaan sekä AFC- että NFC-konferenssien mestaruudet. Konferenssien mestarit kohtaavat Super Bowlissa.
Divisioonakierros AFL:n ja NFL:n yhdistymisen jälkeen (1970-)
Divisioonakierrokselle osallistuu kahdeksan parasta joukkuetta, joista neljä on selvittänyt tiensä villin kortin kierroksen kautta.
Konferessifinaalit AFL:n ja NFL:n yhdistymisen jälkeen (1970-)
Konferenssin finaaleissa kohtaavat sekä AFC:n että NFC:n kaksi parasta joukkuetta, jotka pelaavat yhden keskinäisen ottelun ja voittaja etenee Super Bowliin.
Ragnar Lindbäck
Rudolf Ragnar Lindbäck (13. marraskuuta 1906 Helsinki – 29. toukokuuta 1974 Helsinki) oli suomalainen jalkapalloilija, joka päätti pelaajauransa kauden 1939 jälkeen. Pelipaikaltaan hän oli puolustaja.
Lindbäck edusti seuratasolla HIFK:ta ja voitti Suomen mestaruuden vuosina 1930, 1931, 1933 ja 1937 sekä neljä SM-hopeaa ja kaksi SM-pronssia.
Lindbäck oli Suomen jalkapallojoukkueen varamies Berliinin 1936 olympialaisissa. Kaikkiaan hän pelasi 11 A-maaottelua.
Italian Grand Prix 1959
Italian Grand Prix 1959 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 13. syyskuuta 1959 Monzan radalla. Kilpailun voitti Stirling Moss.
Tellef Dahll
pienoiskuva|Tellef Dahll Tellef Dahll (10. huhtikuuta 1825 Kragerø – 17. kesäkuuta 1893 Kviteseid ) oli norjalainen geologi. Vuodesta 1858 lähtien hän johti Norjan geologista kartoitusta yhdessä Theodor Kjerulfin kanssa. Dahllin 1860-luvun puolivälissä Finnmarkissa tekemien tutkimusten yhteydessä hän löysi kultaa myös Tenojoen Suomen puoleiselta rannalta. Dahllin havaintojen johdosta Suomen vuorihallitus lähetti kesällä 1868 retkikunnan etsimään kultaa Lapista. Sitä löydettiin lopulta Ivalojoen varrelta ja kaksi vuotta myöhemmin alkoi ns. Ivalojoen kultaryntäys.
Vuonna 1999 valmistuneessa elokuvassa Lapin kullan kimallus Dahllia esittää norjalainen näyttelijä Knut Husebø.
Jukolan viesti 2017
Jukolan viesti 2017 eli Joensuu-Jukola oli 69:s Jukolan viesti -tapahtuma. Se käytiin 17.–18. kesäkuuta 2017 Joensuun Enossa. Järjestävänä seurana toimi Kalevan Rasti. Kyseessä oli ensimmäinen kerta, kun Jukolan viesti käytiin Enossa. Kalevan Rasti oli kuitenkin aiemmin isännöinyt Jukolan viestejä kahdesti Liperissä: vuosina 1982 ja 2000. Miesten Jukolan viestin voitti IFK Göteborg, jolle voitto oli ensimmäinen. Naisten 40:nen Venlojen viestin voitti niin ikään ensimmäisen kerran Alfta ÖSA OK.
Venlojen viesti
1. osuus: 6,7 km '''2. osuus: 6,6 km 3. osuus: 5,8 km 4. osuus: 8,0 km Joukkueita: 1315, joista hyväksytysti maaliintulleita:''' 1182
Jukolan viesti
Miesten kilpailussa IFK Göteborg johti kilpailua toisesta osuudesta alkaen loppuun saakka. Ainoastaan Koovee pystyi sitä ajoittain haastamaan. Erot kasvoivat kärjessä varsin suuriksi.
1. osuus: 12,8 km '''2. osuus: 14,3 km 3. osuus: 12,3 km 4. osuus:''' 7,7 km
5. osuus: 7,8 km '''6. osuus: 11,1 km 7. osuus:''' 13,8 km
Joukkueita: 1600, joista hyväksytysti maaliintulleita: 1352
Ramsbergin kirkko
Ramsbergin kirkko on kirkkorakennus Ruotsissa Lindesbergin kunnan Ramsbergissa. 1400–1500-luvuilla alueelle alkoi muuttaa väkeä, jotka halusivat sinne myös kirkon. Ensin rakennettiin kappeli, sitten väkimäärän lisääntyessä puukirkko hautausmaineen. Kuninkaalta saatiin lupa uuden kirkon rakentamiseen. Nykyistä kirkkoa alettiin rakentaa vuonna 1787 ja se valmistui vuonna 1790. Sinne mahtuu noin 500 ihmistä.
Etanolikäyminen
Etanolikäyminen eli alkoholikäyminen on solujen aineenvaihdunnan käymisreaktiosarja, jossa pyruvaatista eli palorypälehaposta muodostuu tiettyjen entsyymien katalysoimana etanolia ja hiilidioksidia. Pyruvaatti saadaan usein hajottamalla glukoosia glykolyysissä. Soluissa käyminen tapahtuu usein solulimassa.
Etanolikäymiseen pystyvät monet bakteerit ja hiivat kuten leivinhiiva. Myös jotkin kasvit pystyvät tähän, kuten paperikoivu ja amerikanpunamänty. Ihmisten solut eivät tuota etanolia, mutta suoliston mikrobit (bakteerit ja hiivat) tuottavat syödystä ravinnosta etanolia siten, että ihmisillä on uloshengitysilmassa ja veressä etanolia mitättömiä määriä. Vain harvinaisissa tapauksissa suolistomikrobit (yleensä hiivat kuten leivinhiiva) tuottavat etanolia niin paljon, että henkilö humaltuu syötyään hiilihydraattipitoista ruokaa.
Biokemia
Glykolyysissä glukoosia hajotetaan pyruvaatiksi, jotka voivat solusta riippuen mennä etanolikäymiseen. Joistain muistakin sokereista voidaan muodostaa pyruvaattia.
Etanolikäyminen on kaksivaiheinen reaktio. Sen 1. vaiheessa pyruvaatti dekarboksyloituu pyruvaattidekarboksylaasi-entsyymillä asetaldehydiksi ja hiilidioksidiksi (CO2). Entsyymin kofaktoreina ovat tiamiinipyrofosfaatti (TPP) ja magnesiumioni (Mg2+). 2. vaiheessa alkoholidehydrogenaasi pelkistää NADH:n avulla asetaldehydin etanoliksi. Reaktio on seuraavanlainen: keski|450px
Etanolikäymisessä pyrkimyksenä esim. hiivoilla ja muissa aerobiseen eli happea kuluttavaan soluhengitykseen kykenevillä eliöillä ei ole tuottaa ATP:hen sitoutunutta energiaa, vaan hapettaa glykolyysissä muodostunutta NADH:ta takaisin NAD+:ksi. Tällöin NAD+ ei lopu solusta ja NAD+:ta tarvitseva glykolyysi voi jatkua. pienoiskuva|Etanolikäymistä tarvitaan mm. hiivoissa NAD+:n uudelleen muodostumiseen. Glykolyysissä saadaan 2 ATP:tä per glukoosi. Aerobisessa soluhengityksessä saadaan noin 32 ATP:tä per glukoosi. Etanolikäymisellä toimivan solun ATP:n tuotto on siis noin 16 kertaa tehottomampaa kuin aerobisella soluhengityksellä, sillä glykolyysin ja maitohappokäymisen nettoreaktio on:
Alkoholijuomat
Hiivojen, tyypillisesti leivinhiivan, etanolikäymistä käytetään alkoholijuomien etanolin tuottoon. Jotkin hiivat tuottavat juomaa, jossa alkoholipitoisuus on yli 20 tilavuusprosenttia. Usein käyminen kuitenkin loppuu, kun etanolia on käymisseoksessa 8–12 tilavuusprosenttia, sillä keskiverto leivinhiiva kuolee näissä pitoisuuksissa etanolin ja käymisseoksen happamoitumisen vuoksi. Sivutuotteina muodostuvat orgaaniset hapot happamoivat käymisseoksen. Suurempien etanolipitoisuuksien saavuttaminen vaatii tislausta.
Juomien valmistuksessa muodostuu myös metanolia kasviperäisissä lähtöaineissa olevasta pektiinistä. Tätä hajottavat metanoliksi hiivojen ja muiden mikrobien tuottamat pektiiniesteraasit (EC 3.1.1.11). Tislaamattomissa juomissa metanolia on usein vain vähän. Lisäksi kaupassa myytäville juomille on mm. EU:ssa säädetty turvallisena pidettyjä ylärajoja. Erityisen suuren pektiinipitoisuuden omaavia lähtöaineita ja pektiiniesteraaseja runsaasti tuottavia mikrobeja käytettäessä itse tehdyn juoman metanolipitoisuus voi kuitenkin olla niin suuri, että siitä saa metanolimyrkytyksen. Juomien valmistuksessa muodostuu myös hyvin vähän muitakin aineita: mm. 1-butanolia, 2-butanolia, 1-propanolia, asetonia, etikkahappoa, etyylikarbamaattia ja etyyliasetaattia.
Muut
Etanolikäymistä käytetään leivonnassa taikinoiden kohottamiseen. Kohoamisen saa aikaan käymisessä muodostuva hiilidioksidi. Leivontatuotteissa on paistamisen jälkeen etanolia usein alle 2 massaprosenttia, joka ei riitä humaltumiseen.
Etanolikäymisen kautta valmistetaan myös polttoaineena käytettävää etanolia (katso bioetanoli).
Suupohjan rannikkoseutu
Suupohjan rannikkoseutu on yksi Suomen seutukunnista. Se sijaitsee Pohjanmaan maakunnassa. Siihen kuuluu kolme kuntaa, ja Euroopan unionin alueluokitus­järjestelmässä sen LAU 1 (NUTS 4) -numero on 153. Suomenkielisen nimensä mukaisesti seutukunta käsittää sitä laajemman epävirallisen Suupohjan alueen rannikkokunnat. Rannikkoseudun itäpuolella Etelä-Pohjanmaan maakuntaan kuuluva Suupohjan seutukunta kattaa loput Suupohjan alueesta.
Seutukunnan ruotsinkielinen nimi voidaan kääntää "Etelä-Pohjanmaaksi", Etelä-Pohjanmaan maakunnan ruotsinkielisen nimen sen sijaan ollessa Södra Österbotten eli "Eteläinen Pohjanmaa".
Väestönkehitys
Seuraavassa kuvaajassa on esitetty seutukunnan väestönkehitys viiden vuoden välein vuodesta 1975 lähtien. Käytetty aluejako on 1.1.2023 tilanteen mukainen.
Halloween III – pahuuden yö
Halloween III – pahuuden yö (Halloween III: Season of the Witch) on kauhuelokuva vuodelta 1982 ja Halloween-sarjan kolmas osa. Elokuvan on ohjannut ja käsikirjoittanut Tommy Lee Wallace. Ensimmäisen Halloween -elokuvan ohjannut John Carpenter toimi elokuvan tuottajana ja säveltäjänä.
Elokuvan juoni ei liity aiempien elokuvien tapaan sarjamurhaaja Michael Myersiin, kuten myöskään muihin hahmoihin tai Haddonfield-kaupunkiin.