cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ristin Johannes
Pyhä Ristin Johannes O.C.D. (oikea nimi Juan de Yepes y Alvarez; 24. kesäkuuta 1542 Hontoveros – 14. joulukuuta 1591 Ubeda) oli espanjalainen roomalaiskatolinen sääntökuntalainen, pappi, kirkonopettaja, teologi, kirjailija ja pyhimys. Hän myös perusti sääntökunnan. Hän on kontemplatiivisen elämän, kontemplatiivisten ihmisten, mystisen teologian, mystikkojen ja espanjalaisten runoilijoiden suojeluspyhimys.
Paavi Klemens X julisti Ristin Johanneksen autuaaksi 25. tammikuuta 1675, paavi Benedictus XIII julisti hänet pyhimykseksi 27. joulukuuta 1726 ja paavi Pius XI julisti hänet 26:nneksi nykyään 37:sta kirkonopettajasta 24. elokuuta 1926, jona hänet tunnetaan erityisnimellä Doctor mysticus eli mystinen tohtori.
Pyhän Avilan Teresan kanssa he perustivat paljasjalkaisten karmeliittojen sääntökunnan. Perustamispäivänä pidetään 28. marraskuuta 1568 ja sääntökuntaan kuului 2937 pappia, 4071 miessääntökuntalaista ja 639 seurakuntaa vuonna 2016. Ristin Johanneksen juhlapäivää vietetään katolisessa kirkossa hänen kuolinpäivänään 14. joulukuuta.
Roomalaiskatolisessa messussa pyhää Ristin Johannesta on muistettu hänen juhlapäivänään seuraavanlaisella latinankielisellä kollehtarukouksella:
Ristin Johanneksen elinaikana hallitsivat seuraavat 11 paavia: Paavali III, (1534-49) Julius III, (1550-55) Marcellus II, (1555) Paavali IV, (1555-59) Pius IV, (1559-65) pyhä Pius V, (1566-72) Gregorius XIII, (1572-85) Sixtus V, (1585-90) Urbanus VII, (1590) Gregorius XIV (1590-91) ja Innocentius IX. (1591)
Elämä
Johannes kävi lapsena koulua köyhille ja orvoille lapsille tarkoitetussa sisäoppilaitoksessa. 18-vuotiaana hän opiskeli jesuiittojen oppilaitoksessa Medina del Campossa humanistisia tieteitä, retoriikkaa ja klassisia kieliä kolmen vuoden ajan. Vuonna 1563 hän liittyi maallikkoveljenä karmeliittoihin. Huomattuaan hänen poikkeukselliset kykynsä sääntökunta vihki hänet papiksi vuonna 1567. Hän harkitsi myös liittymistä kartusiaaneihin. Mies tapasi kuitenkin Ávilan Teresan, joka suostutteli hänet pysymään karmeliittasääntökunnassa ja auttamaan häntä munkkiluostarin perustamisessa. Sittemmin myös pyhimykseksi julistettu Teresa halusi kehittää karmeliittasääntökuntaa, ja pyhä Johannes perustikin vuonna 1569 ensimmäisen paljasjalkakarmeliittaluostarin Durueloon. Vuonna 1572 hän siirtyi pyhän Teresan rippi-isäksi ja hengelliseksi opastajaksi Ávilaan, missä hän viipyi vuoteen 1577 saakka.
Loppuvuodesta 1577 Johanneksen käskettiin jättää luostarinsa Ávilassa, mutta koska hänen uudistustyönsä oli paavin nuntiuksen hyväksymä, Johannes ei totellut käskyä, vaan päätti jäädä. Yöllä 3. joulukuuta 1577 hänet vangittiin ja vietiin Toledoon, jossa hän oli yli yhdeksän kuukautta ahtaassa sellissä. Hän pääsi lopulta pakenemaan elokuussa 1578 pyhän Teresan nunnien luo ja toipui kuusi viikkoa sairaalassa. Vuonna 1580 paavi Gregorius XIII tunnusti paljasjalkakarmeliitat paavi Pius V:n aiemman hyväksynnän lisäksi. Myös ero alkuperäisten ja paljasjalkakarmeliittojen välillä tunnustettiin.
Ristin Johannes sairastui 1591 ihottumaan, joka kehittyi infektioksi, ja hän kuoli 14. joulukuuta 1591.
Elämänvaiheita
Pyhän Ristin Johanneksen elämä voidaan jakaa seuraaviin vaiheisiin:
Teokset
Pyhä Ristin Johannes laati ainakin seuraavat teokset:
Emil Rautala
pienoiskuva|Emil Rautala maalaamassa kauppakorkeakoulun rehtori [[Wäinö Bonsdorff|Wäinö Bonsdorffin muotokuvaa 18.11.1942.]] Emil Konstantin Rautala oli suomalainen taidemaalari.
Rautalan vanhemmat olivat pakettimestari August Rautala (aik. Rautalin) ja Wilhelmina Ottelin. Hän opiskeli Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa Turussa 1898–1900, Helsingin yliopiston piirustussalissa 1904–1905 ja Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1905–1906. Rautala teki opintomatkat Saksaan 1907–1908, Italiaan 1908 sekä Pariisiin 1912. Hän asui vuodesta 1927 Helsingissä.
Turussa opiskellessaan Rautala kuului Punainen huone -nimiseen taiteilijaryhmään joka kokoontui säännöllisesti ravintola Pinellan punaisessa huoneessa. Ryhmän muita jäseniä olivat Ragnar Ungern, Santeri Salokivi, Edwin Lydén ja Ilmari Kaijala.
Rautala maalasi muotokuvia (P. E. Svinhufvud, C. G. E. Mannerheim, K. J. Ståhlberg, maaherra Eero Yrjö Pehkonen, professori Juhani Rinne, kansleri Gustaf Komppa, professori V. A. Koskenniemi, pääministeri T. M. Kivimäki) sekä lisäksi maisemia ja laatukuvia.
Emil Rautala oli naimisissa vuodesta 1911 Olga Augusta Hildenin kanssa. Heidän tyttärensä Margit Rautala-Kaipainen (1911–1978) oli arkkitehti ja taidemaalari.
Oregoninvalkotammi
Oregoninvalkotammi (Quercus garryana) on tammien sukuun kuuluva kesävihanta puulaji. Se kasvaa luontaisena Pohjois-Amerikan länsirannikolla Yhdysvaltain Kaliforniasta Kanadan Brittiläiseen Kolumbiaan. Lajista tunnetaan kolme muunnosta, joista Quercus garryana var. garryana on puumainen ja kasvaa alavilla alueilla, kun taas kaksi muuta muunnosta kasvavat vuoristoissa ja jäävät yleensä alle viisimetrisiksi pensaiksi.
Kuvaus
thumb|left|Puun lehtiä.
Oregoninvalkotammi on pienehkö puu tai pensas. Se saattaa kasvaa 15–20 metriä korkeaksi, mutta voi jäädä alle metrin korkuiseksi pensaaksi. Puulla on syvälle ulottuva pääjuuri ja laaja pinnanmyötäinen sivujuuristo.
Kaarna on vaaleanharmaata ja halkeilee levyiksi. Versot ovat ruskeita, punaisia tai kellertäviä ja tiheään karvoittuneita. Silmut ovat teräväkärkisiä, karvaisia ja 2–12 millimetriä pitkiä. Väriltään ne ovat ruskeita tai kellertäviä.
Lehdet ovat yksinkertaisia, ruodillisia, muodoltaan soikeita tai vastapuikeita ja pariliuskaisia. Lehtilapa on 2,5–12 senttimetriä pitkä ja 1,5–8,5 senttimetriä leveä. Se on tylppä- tai kiilatyvinen. Lehden liuskat ovat tylppäkärkisiä. Lehdet ovat sulkasuonisia ja suonipareja on tavallisesti 4–7. Lehtilavan yläpinta on kirkkaan tai tumman vihreä, kiiltävä ja harvan tähtikarvainen. Sen alapinta on kellertävä tai vaaleanvihreä ja karvapeitteinen. Lehtiruoti on 4–10 millimetriä pitkä. Oregoninvalkotammi on kesävihanta ja pudottaa lehtensä talveksi. Lehtien syysväritys vaihtelee yleensä kullankeltaisesta ruskeaan, joskus se on punertava.
Laji on yksikotinen, ja hede- ja emikukat kasvavat erillään samassa puuyksilössä. Hedekukinnot ovat kapeita, vihreänkeltaisia, 3–10 senttimetriä pitkiä norkkoja. Emikukat kasvavat pienissä ryhmissä lehtihangoissa. Ne ovat pieniä, punaisia ja valkokarvaisia. Kukinta ajoittuu ilmastosta riippuen maaliskuulta kesäkuulle.
Hedelmä on maljamaisen kehdon ympäröimä pähkinä eli terho. Terhot ovat yleensä perättömiä ja kasvavat yksittäin tai pienissä 2–3 terhon ryhmissä. Maljamainen kehto on 4–10 millimetriä pitkä, 12–22 millimetriä leveä ja puna- tai keltaruskeiden suomujen peittämä. Pähkinä on pallomainen tai pitkänpyöreä, 2,5–3,0 senttimetriä pitkä ja 1,4–2 senttimetriä leveä. Sen kärki on pyöristynyt tai tylppä.
Levinneisyys
thumb|Phoradendron villosum -loiskasveja lehdettömän puun oksilla.
Oregoninvalkotammi kasvaa luonnonvaraisena Pohjois-Amerikan länsirannikolla Kanadan Brittiläisen Kolumbian eteläosissa sekä Yhdysvaltain Washingtonissa, Oregonissa ja Kaliforniassa.
Lajin kolme muunnosta kasvavat erilaisissa ympäristöissä. Muunnos Quercus garryana var. garryana on yleensä puumainen ja kasvaa suurimmalla osalla lajin levinneisyysaluetta. Sitä esiintyy merenpinnantasolta noin 800 metrin korkeuteen. Quercus garryana var. breweri ja Quercus garryana var. semota ovat pensasmaisia ja kasvavat korkealla Kalifornian ja Oregonin vuoristoalueilla. Näistä var. breweri kasvaa 1 400–1 900 metrin korkeudella merenpinnasta ja var. semota 1 250–1 800 metrissä.
Elinympäristö
Oregoninvalkotammi kasvaa monentyyppisissä olosuhteissa. Se kestää huonosti varjoa ja menestyy yleensä paremmin kuivilla alueilla, sillä se jää usein kosteilla, rehevillä paikoilla nopeampikasvuisten lajien varjoon.
Oregoninvalkotammi voi muodostaa yksilajisia metsiä, mutta kasvaa myös sekametsissä monien muiden puulajien kanssa. Se kasvaa usein yhdessä muiden tammilajien, vaahteroiden (Acer) ja useiden mäntyjen (Pinus) kanssa.
Phoradendron-suvun loiskasvit muodostavat usein suuria kasvustoja puun latvukseen. Puuta käyttävät ravinnokseen sadat eri hyönteislajit, mutta vain harvat niistä vahingoittavat sitä vakavasti.
Käyttö
Oregoninvalkotammen puuaines on tiheää ja kestävää. Sitä käytetään rakentamiseen, sisustukseen, lavoihin ja aitoihin sekä polttopuuna.
Kasvia on myös historiallisesti käytetty lääkintään, sen on uskottu esimerkiksi parantavan tuberkuloosia. Lisäksi puun pähkinöitä on käytetty jauhettuna ravinnoksi.
Elina Tiilikka
Elina Tiilikka (s. 12. elokuuta 1986) on suomalainen kirjailija. Hänen esikoisromaaninsa Punainen mekko (2010) kertoo suomalaisesta prostituutiosta. Fiktiivinen tarina perustuu osittain omakohtaisiin kokemuksiin. Hänen toinen teoksensa Myrsky julkaistiin vuonna 2011. Se käsittelee kaksisuuntaista mielialahäiriötä.
Tiilikka työskentelee Jyväskylässä tatuoijana Red Imp Tattoo -studiossaan.
Marxdorfinsusikoira
Marxdorfinsusikoira (Marxdorfer Wolfshund) on saksalainen koirarotu, joka ei ainoastaan muistuta ulkoisesti sutta vaan osoittaa susimaista käytöstä.
Knud V. Engelhardt
Knud Valdemar Engelhardt (11. helmikuuta 1882 Kööpenhamina – 15. huhtikuuta 1931 Frederiksberg) oli tanskalainen arkkitehti, muotoilija, typografi, kalligrafi ja graafinen suunnittelija. Hänen elämäntyönsä valittiin vuonna 2006 osaksi Tanskan kulttuurikaanonia.
Marxdorfinsusikoira
Luonne ja käyttäytyminen
Useimmiten susiperimä näkyy kaikissa susikoirissa, erityisesti yleisen arkuutensa ja haluna paeta tai reagoida aggressiivisesti oudoissa tilanteissa. Marxdorfinsusikoirien tulisi tässä mielessä olla poikkeuksia, mutta ne tulee silti sosiaalistaa hyvin varhaisesta iästä lähtien ja kasvattaa perheen keskellä. Sopivasti rajoja ja rakkautta koulutuksessa yhdistäen se on hyvin sosiaalinen ja itsevarma. Ne ovat ystävällisiä, rauhallisia, tarkkaavaisia ja avoimia olentoja, jotka haluavat olla läheisessä yhteydessä laumaansa. Niitä pidetään älykkäinä ja ahkerina nelijalkaisina ystävinä, jotka tarvitsevat paljon toimintaa ja liikuntaa. Se ei kuitenkaan ole aloittelijan rotu, koska se tarvitsee omistajakseen kokeneen koiraihmisen joka paitsi on perillä susien ja koirien käytöksestä, osaa ottaa huomioon monia eri asioita pennun kasvattamisessa ja omaa paljon aikaa, myös on kiinnostunut tarjoamaan koiralle sen vaatimaa runsasta liikuntaa. Marxdorfinsusikoira on voimakas ja energinen rotu, jonka tulee saada purkaa energiansa pitkillä lenkeillä, liikunnallisten koiraharrastusten parissa, pyöräilylenkeillä tai ihmisten ja muiden koirien kanssa leikkien. Nuoret koirat ovat yleensä erittäin vilkkaita ja ne voi saada tottelemaan hyvin helposti käyttämällä koulutuksessa hyväksi kyseiseen ikään liittyvää uteliaisuutta ja oppimishalua. Ne ovat kuitenkin samassa iässä myös erittäin laumasidonnaisia: ne eivät tyypillisten susikoirien tapaan halua joutua eroon omistajistaan ja mikäli asiaan ei kiinnitetä koulutuksessa erityistä huomiota, seurauksena voi olla eroahdistus tai tavaroiden rikkominen yksin jäädessä. Koska marxdorfinsusikoira tulee sukukypsäksi vasta 3-vuotiaana, sitä edeltävät eri vaiheet kestävät pidempään kuin joillain muilla roduilla. Perusteellinen koulutus on tärkeää, jotta se ei yrittäisi jatkuvasti pyrkiä lauman johtajaksi. Erityisesti urokset voivat yrittää haastaa perheen miespuoleiset jäsenet manipuloivalla ja ovelalla käytöksellään. Rodulle on myös ominaista tietynasteinen itsenäisyys. Omistajan ei koskaan tule rajoittaa, tukahduttaa, nuhdella tai kohdella sitä kovakouraisesti. Lempeä, mutta samalla johdonmukainen koulutus edesauttaa sitä kehittymään tasapainoiseksi koiraksi. Susikoira joka tunnistaa omistajassaan rauhallisen ja päättäväisen, mutta samalla turvallisuuden tunteen tuovan laumanjohtajan, tekee mitä tahansa tämän puolesta, koska tämä on kykenevä tarjoamaan sille huolenpitoa, suojelusta ja opastusta.
Knud V. Engelhardt
Engelhardt valmistui teknillisestä koulusta, opiskeli sitten kolme lukukautta arkkitehtuuria Tanskan kuninkaallisessa taideakatemiassa vuoteen 1911 saakka, kunnes päätti vaihtaa pääainetta ja opiskella taidemaalari Joakim Skovgaardin johdolla. Näinä vuosina Engelhardtilla oli jo oma vuonna 1909 perustettu piirustuskoulu, jossa hän opintojensa ohella opetti. Skovgaardin ohella toinen Engelhardtin nuoruuden esikuva oli arkkitehti-muotoilija Thorvald Bindesbøll.
Marxdorfinsusikoira
Luonne ja käyttäytyminen
Susikoirat ovat hyvin älykkäitä, niiden aistit ovat tarkemmat ja niiden reagointikyky on nopeampi kuin keskivertokoiran. Ne voivat yrittää torjua asiat jotka ne kokevat epämiellyttäviksi tai hyödyttömiksi monin erilaisin keinoin. Marxdorfinsusikoira ei hauku juuri koskaan, koska sillä on useita muitakin keinoja ilmaista itseään ja haukkuminen on joissain tilanteissa jopa epäluonnollista sille. Monet susikoirat ulvovat kuuluvasti, mikäli omistaja lähtee talosta ja se samalla kokee laumanjäsenten joutuneen erilleen toisistaan. Epätavallisen korkea älykkyys, vahvasti esille tuleva ruumiinkieli ja uskollinen luonne tekee rodusta erityislaatuisen lemmikin.
Knud V. Engelhardt
Engelhardt muotoili muun muassa liikenneopasteita ja niissä tarvittavia kirjasintyyppejä, raitiovaunuja, mainospylväitä, keramiikan polttouuneja, logoja, exlibriksiä, kirjoja ja muita painotuotteita sekä aterimia.
Marxdorfinsusikoira
Rotumääritelmä
Marxdorfinsusikoirat ovat suuria, vahvoja, urheilullisia nelijalkaisia ystäviä, jotka ovat ulkonäöltään hyvin samanlaisia kuin susi. Sillä on suuressa päässä keskikokoiset, mantelinmuotoiset silmät. Silmien värit voivat vaihdella vaaleasta hasselpähkinästä vaalean meripihkan keltaiseen. Marxdorfinsusikoiran korvat ovat pienet tai keskikokoiset, pystysuorassa ja tiheän karvaiset. Sen selkä on suora ja sillä on roikkuva, sapelin muotoinen häntä.
Henk Steeman
Hermanus Hendricus ”Henk” Steeman (15. tammikuuta 1894 Kralingen – 16. helmikuuta 1979 Haag) oli alankomaalainen jalkapalloilija. Hän kilpaili kesäolympialaisissa 1920 Antwerpenissä ja kuului siellä pronssia saaneeseen joukkueeseen. Hänen seuransa oli Sparta Rotterdam.
Marxdorfinsusikoira
Rotumääritelmä
Uroksilla tulee olla maskuliinisia ja nartuilla feminiinisiä piirteitä. Käyttäytymisellään se muistuttaa enemmän saksanpaimenkoiraa kuin alkuperäistä sutta. Koiran kävely muistuttaa suden kävelyä.
Urosten säkäkorkeus on 62–75 cm. Narttujen säkäkorkeus on 58–70 cm. Marxdorfinsusikoiran turkki on pitkäkarvainen ja sillä on vahva aluskarva.
Alkuperä
Marxdorfinsusikoira on kotoisin pienestä Marxdorfin kylästä, joka kuuluu brandenburgilaiseen Uebigau-Wahrenbrückin kuntaan. Rotu jalostettiin vuonna 2004 saarloos wolfhondin ja valkoisenpaimenkoiran välisistä risteytyksistä, joita tehdään edelleen eli rodun kantakirjat eivät ole suljetut. Marxdorfinsusikoiran ensimmäisten kasvattajien Robert ja Jeannette Ruppin mielestä saarloos wolfhond ei soveltunut tarpeeksi monipuoliseen työskentelyyn (kuten opaskoiraksi) aran ja usein hyvin varautuneen luonteensa takia. Tarkan luonnepainotteisen jalostuksen myötä he saivat vakiinnutettua ystävällisen ja saarloos wolfhondia avoimemman jalostuslinjan.
Shakin maailmanmestaruusottelu 2014
Shakin maailmanmestaruusottelussa 2014 hallitseva mestari Magnus Carlsen pelasi maailmanmestaruudesta haastajaa Viswanathan Anandia vastaan. Ottelu pelattiin Sotšissa, Venäjällä 9.–28.11.2014. Ottelu ratkesi 11 pelin jälkeen Magnus Carlsenin voitoksi pistein 6½–4½.
Ehdokasturnaus
Hallitsevan mestarin Magnus Carlsenin haastaja ratkaistiin kahdeksan pelaajan ehdokasturnauksessa, joka pelattiin Hanti-Mansijskissa Venäjällä maaliskuussa 2014. Turnauksen voitti Viswanathan Anand, joka saavutti tuloksen 8,5/14 voittamalla kolme peliä ja pelaamalla loput tasan. Anand oli entinen maailmanmestari ja saisi revanssin Carlsenista, joka oli voittanut häneltä maailmanmestaruuden vuotta aiemmin.
!rowspan="2"|Sijoitus!!rowspan="2" width="250px"|Pelaaja !!rowspan="2"|Elo-luku maaliskuussa 2014 !colspan="2" rowspan="2" |1 (VA) !colspan="2" rowspan="2" |2 (SK) !colspan="2" rowspan="2" |3 (VK) !colspan="2" rowspan="2" |4 (SM) !colspan="2" rowspan="2" |5 (DA) !colspan="2" rowspan="2" |6 (LA) !colspan="2" rowspan="2" |7 (PS) !colspan="2" rowspan="2" |8 (VT) !rowspan="2"|Pisteet !! colspan=3|Tasatilanteessa ! Kesk. !! Voitot !! SB !colspan=3| !width="13px"|V !width="13px"|M !width="13px"|V !width="13px"|M !width="13px"|V !width="13px"|M !width="13px"|V !width="13px"|M !width="13px"|V !width="13px"|M !width="13px"|V !width="13px"|M !width="13px"|V !width="13px"|M !width="13px"|V !width="13px"|M !colspan=4|
Beverly Hillsin hienostohauva
Beverly Hillsin hienostohauva (Beverly Hills Chihuahua) on Walt Disney Picturesin vuonna 2008 julkaisema komediaelokuva. Pääosan esittäjänä on Piper Perabo beverlyhillsiläisenä Rachelina, joka saa hoidettavakseen tätinsä Vivin (Jamie Lee Curtis) chihuahuan Chloen. Rachel matkustaa kavereineen Meksikoon viettämään lomaa, mutta matkalla tulee pieniä mutkia, Chloe kidnapataan ja Papin tehtävänä on löytää Chloe ennen kuin kaikki on liian myöhäistä.
Ligue Nationale de Basketball
Ligue Nationale de Basket (lyhyemmin LNB) on Ranskan korkein koripallosarja. Sarja on jaettu kahteen sarjatasoon: Pro A (korkein divisioona) ja Pro B (toiseksi korkein divisioona). Kausi 2019–2020 oli ensimmäinen kausi korkeimman sarjatason olemassaolon aikana, jolloin mestaruus ei ratkennut. Kausi jouduttiin keskeyttämään COVID-19-pandemian vuoksi.
Sarjasysteemi
Pro B:n joukkueet pelaavat toisiaan vastaan kahdesti. Kahdeksan parasta joukkuetta pääsevät pudotuspeleihin ja sarjan voittaja sekä mestari pääsevät Pro A:han. Pudotuspelien osat ovat kahden pelin mittaisia, mutta finaali on yhden pelin ottelu. Pro B:n kaksi huonointa joukkuetta tippuvat NM1-liigaan.
William Rosenberg
Rosenberg maalasi maisemia, henkilösommitelmia ja muotokuvia. Hän työskenteli myös kuvittajana ja piirtäjänä. Hän kävi kansakoulun ja opiskeli sitten Taideteollisen keskuskoulun iltakursseilla 1902 ja Suomen Taideyhdistyksen piirustuskoulussa 1902–1905. Rosenberg opiskeli vielä Pariisissa 1928. Hän osallistui Suomen Taiteilijain näyttelyihin 1908 alkaen 1940-luvulle asti.
Rosenbergin vanhemmat olivat tilanhoitaja August Vilhelm Rosenberg ja Alexandra Johanna Nylund.
Carlo Giuliani
Carlo Giuliani (14. maaliskuuta 1978 Rooma – 20. heinäkuuta 2001 Genova) oli italialainen globalisaatiokriitikko ja kansalaisaktivisti. Italialainen karabinieeri ampui hänet heinäkuussa 2001 G8-maiden kokouksen yhteydessä järjestetyssä mielenosoituksessa.
Genovan mielenosoitus
Heinäkuun 20. päivänä vuonna 2001 Giuliani oli mukana Genovassa järjestetyn G8-maiden kokouksen vastaisessa mielenosoituksessa. Kaupungin keskustassa sijaitsevalla Alimonda-aukiolla protesti muuttui väkivaltaiseksi yhteenotoksi mielenosoittajien ja karabinieerien välillä.
Joukko mielenosoittajia hyökkäsi metalliputkilla ja puisilla kepeillä varustautuneena kahden karabinieerin miehittämän maastoauton kimppuun. Guiliani oli löytänyt jostakin palosammuttimen, jonka hän ilmeisesti oli aikeissa heittää auton ikkunasta sisään.
Autossa ollut karabinieeri Mario Placanica ehti kuitenkin ampua lähietäisyydeltä Giuliania pistoolilla kasvoihin. Sitten vielä karabinieerien auto ajoi maassa makaavan Giulianin yli.
Syytteet Placanicaa vastaan
Ampumatapauksen tutkimusten yhteydessä esitettiin asiantuntijalausunto, jonka mukaan Giulianin surmannut luoti kimposi jostakin, eikä Placanica näin olisi suoraan tähdännyt häntä. Todisteiden vuoksi kaikki syytteet Placanicaa vastaan hylättiin, eikä asia edennyt oikeuteen asti.
Myöhemmin muita mielenosoittajia vastaan käydyssä oikeudenkäynnissä Giuliania tutkinut professori Marco Salvi kuitenkin todisti, että surmanluoti olisi ammuttu suoraan Giulianin kasvoja kohti.
Viranomaisia arvosteltiin myös siitä, ettei autolla Giulianin yli ajanutta karbinieeriä vastaan nostettu syytettä. Perusteluna käytettiin, että Giuliani oli jo siinä vaiheessa kuollut. Auttamaan tulleiden hoitajien mukaan Giuliani oli kuitenkin vielä hengissä heidän saapuessaan paikalle.
Kuoleman jälkeen
Kuolemansa jälkeen Carlo Giuliania on muistettu monin eri tavoin. Hän kohtalonsa on inspiroinut useita eri alojen taiteilijoita. Muun muassa kymmenet musiikintekijät ovat tehneet hänestä kertovia kappaleita tai omistaneet niitä Giulianin muistolle. Tunnetuimpia ovat englantilainen Chumbawamba, espanjalainen Ska-P sekä baskitaustainen Manu Chao.
Giulianin kuolinpaikan Piazza Alimonda ovat aktivistit nimenneet epävirallisesti Piazza Carlo Giulianiksi. Aukiolle on myös pystytetty pieni muistomerkki. Kreuzbergin kaupunginosassa Berliinissä avattiin Giulianin kuoleman kymmenvuotispäivänä hänelle omistettu puisto.
Giulianin vanhemmat ovat myös kustantaneet muistomerkin, jossa on lyhyt italiankielinen teksti: Carlo Giuliani, ragazzo (Carlo Giuliani, poika). Vuonna 2002 valmistui Giulianin kuolemasta italialaisen ohjaajan Francesca Comencinin samanniminen dokumenttielokuva.
Carlo Giulianin äiti Haidi Giuliani valittiin vuonna 2006 Italian parlamenttiin kommunistisen PRC-puolueen edustajana.
Adam Idah
pienoiskuva|Adam Idah elokuussa 2021. Adam Uche Idah (s. 11. helmikuuta 2001 Cork) on irlantilainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän edustaa Englannin mestaruussarjassa pelaavaa Norwich Cityä.
Idah siirtyi Irlannista englantilaisseura Norwich Cityn junioreihin kesällä 2017. Hän pelasi edustusjoukkueessa ensimmäisen ottelunsa elokuussa 2019 liigacupin toisella kierroksella Crawley Townia vastaan. Valioliigassa hän pääsi ensimmäisen kerran kentälle uudenvuodenpäivänä 2020 Crystal Palacea vastaan pelatun ottelun lopussa. Tammikuussa 2020 hän teki FA Cupin kolmannen kierroksen ottelussa hattutempun eli kolme maalia Preston North Endia vastaan Norwichin voittaessa vieraskentällä 2–4. Seuraavassa ottelussa 11. tammikuuta vieraskentällä Manchester Unitedia vastaan hän pelasi ensimmäisen kerran Valioliigassa avauskokoonpanossa. Kauden aikana hän pelasi 12 valioliigaottelua mutta vain tuon yhden avauksessa.
Kaudella 2020–2021 Idah pelasi mestaruussarjassa 17 ottelua, joista yhden avauskokoonpanossa. Loukkaantumiset pitivät hänet poissa kentiltä marras-tammikuussa kahden kuukauden ajan ja maalis-toukokuussa suunnilleen yhtä pitkään. Lisäksi hän oli lokakuussa saamansa ulosajon jälkeen kolme ottelua pelikiellossa. Hän teki mestaruussarjassa kolme maalia.
Idah on pelannut Irlannin eri juniorimaajoukkueissa yli 40 maaottelua. Hän pelasi alle 17-vuotiaiden EM-kilpailuissa vuosina 2017 ja 2018 ja teki molemmissa turnauksissa yhden maalin. Irlannin A-maajoukkueessa hän pelasi ensimmäisen kerran syyskuussa 2020 Kansojen liigan otteluissa Bulgariaa ja Suomea vastaan. Hän on syyskuun 2021 puoliväliin mennessä pelannut kymmenen A-maaottelua, joista kahdeksan ottelua avauskokoonpanossa.
Ulkoasiainvaliokunta
Ulkoasiainvaliokunta (UaV) on yksi eduskunnan valiokunnista. Sen tehtävänä on käsitellä Suomen kansainvälisiin suhteisiin liittyviä asioita, esimerkiksi valtiosopimuksia tai kansainvälisiin velvoitteisiin liittyviä lakiehdotuksia. Sen toimialaan kuuluvat myös Euroopan unionin yhteistä ulko- ja turvallisuuspolitiikkaa koskevat asiat. Lisäksi valiokunta käsittelee muun muassa kansainvälisiä järjestöjä, kehitysyhteistyötä, ulkomaankauppapolitiikkaa sekä yleistä turvallisuuspolitiikkaa koskevia asioita.
Valiokunnan jäsenet
Valiokunnassa on 17 jäsentä ja 9 varajäsentä. Valiokunta kokoontuu neljä kertaa viikossa.
Luonto (mytologia)
Luonto saattaa olla suvun kantavanhempi, syntyinen, joka on peräisin vainajalasta. Aihetta tutkineen Martti Haavion mukaan tämä vainajala saattaisi olla veden alla. Sanoilla luonto ja synty on samankaltainen etymologia, luonto tarkoittaa luotua, synnytettyä.
Lapsi saa oman luontonsa vasta ensimmäisten hampaiden puhkeamisen tai nimenannon aikaan. Sitä ennen lasta erityisesti uhkaavat yliluonnolliset pahat voimat, kuten henkiolennot ja kateet. Äidin täytyy olla lapsen kanssa jatkuvasti, että pahat olennot eivät voisi vahingoittaa lasta. Vastasyntynyt on haavoittuvimmillaan, joten lapsi on täytynyt synnyttää salassa. Tämän vuoksi lapset on usein synnytetty saunassa.
Luonnon kutsunta
Jos ihmisellä on heikko luonto, hän voi loitsuin kutsua itselleen luontoa tai karaista ja voimistaa luontoaan. Luontoa kutsuttiin myös kateita, vihollisia ja sairauksia vastaan, ja antamaan lisää ruumiillisia, henkisiä tai yliluonnollisia kykyjä. Loitsuissa luontoa kutsutaan nousemaan lovesta ja syvästä paikasta, ilmeisesti vainajalasta. Luontoa kutsutaan usein myös haon eli uppopuun alta. Tämä kertoo Martti Haavion mukaan siitä, että lovi sijaitsee veden pohjan alapuolella samaan tapaan kuin saamelaisten Saivo-vainajala. Joskus taas luontoa kutsutaan nousemaan "haudan alta", joka sekin viittaa siihen, että luonto on vainajalasta. Erään tiedon mukaan luontoaan saattoi karaista siten, että kohotti juhlayönä järvestä hakoa ja kutsui loitsulla luontoaan. Luontoa puhuteltaessa hänet ilmaistaan usein haltijaksi ja synnyksi. Tässä synty merkitsee joko myyttistä syntyä, esi-isän sielua syntyistä tai molempia.
Esimerkkejä loitsuista:
Haltioituminen
Ihminen on sananmukaisesti haltioissaan, kun hänen haltijansa eli luontonsa hallitsee häntä. Haltioissaan oleva on esimerkiksi töissään tai tavoitteissaan kiihkeä tai fanaattinen. Tietäjät saattoivat tavoitella haltioitumisen tilaa yliluonnollisissa toimissaan, kuten sairauksien parantamisessa.
Haltijattomuus
Ihmisen haltija voi lähteä pitkäksi aikaa pois ihmisen luota. Tällöin ihminen on haltijaton eli onneton, sairas tai masentunut. Haltijaton on usein kalpea eli veretön, verevyytensä menettänyt. Haltija voi myös jäädä ihmisestä jälkeen, jos tämä siirtyy nopeasti ja pitkiä matkoja. Tilasta käytetään myös nimitystä itsettä olo. Tällä viitataan itseen erityisenä olentona. Itsen rinnastuvuus luontoon on kuitenkin epävarmaa, vaikka ei mahdotonta.
Viimeinen toivomus
Viimeinen toivomus on puolalaisen Andrzej Sapkowskin vuonna 1993 ilmestynyt fantasianovellikokoelma. Teos on kronologisesti ensimmäinen osa hirviönmetsästäjä Geraltista kertovassa Noituri-sarjassa, vaikka alun perin se julkaistiin vasta sarjan toisena osana. Kirja ilmestyi suomeksi vuonna 2010 WSOY:n kustantamana ja Tapani Kärkkäisen suomentamana. Teos sai vuoden 2011 Tähtifantasia-palkinnon vuoden parhaana suomennettuna fantasiakirjana.
Noituri
Geralt saapuu Temerian pääkaupunkiin Wyzimaan työn perässä. Kuningas Foltestin tytär on seitsemän vuoden ajan asustanut vanhassa linnassa verenhimoiseksi stryksiksi muuttuneena. Kuningas uskoo, että tytär voidaan muuttaa takaisin ennalleen, eikä ole antanut kenenkään surmata stryksiä huolimatta kaikista sen tappamista ihmisistä. Geralt on varma, että tyttären päälle on langetettu kirous, ja uskoo pystyvänsä purkamaan sen. Hän hyväksyy kuninkaan tarjouksen vaarallisesta tehtävästä, ja jää yöksi linnaan odottamaan stryksin ilmaantumista.
Pienempi paha
Saapuessaan Blavikenin kaupunkiin Geralt tapaa vanhan tuttunsa velho Stregoborin, joka jakaa Geraltille huolensa: häntä jahtaa nuori nainen, jota kutsutaan Lepinkäiseksi, ja jonka velho yritti tapattaa tämän ollessa vielä lapsi. Stregobor pyytää Geraltia tappamaan naisen, mutta noituri kieltäytyy todeten, ettei hänen ammattiinsa kuulu sekaantuminen ihmisten keskinäisiin välienselvittelyihin. Geraltin ja Lepinkäisen kohdatessa toisensa, tämä pyytää vastavuoroisesti Geraltia joko tappamaan Stregoborin tai pysymään riidasta syrjässä, jotta Lepinkäinen voisi rauhassa toteuttaa kostosuunnitelmansa. Geralt tuntee sympatiaa naista kohtaan, mutta kehottaa tätä silti luopumaan aikeestaan. Lepinkäinen uskottelee jättävänsä asian sikseen ja lähtevänsä kaupungista. Seuraavana aamuna Geralt ymmärtää tulleensa huijatuksi ja joutuu lopulta valitsemaan tilanteessa pienemmän pahan.
Maailman ääri
Geralt on ystävänsä Valvatin kanssa matkalla etelässä, kun eräässä kylässä häntä pyydetään karkottamaan pelloilla tihutöitään tekevä paholainen. Toimenanto johtaa lopulta hengenvaaralliseen kohtaamiseen haltioiden kanssa.
Viimeinen toivomus
Geralt ja Valvatti ovat matkallaan onkimassa aamiaista, kun Valvatti nostaa järvestä ylös ruukun. Sen sisältä paljastuu kolme toivomusta toteuttava džinni. Geralt yrittää varoittaa ystäväänsä avaamasta ruukkua, mutta Valvatti ei kuuntele varoituksia. Džinni vahingoittaa pahasti Valvattia, ja noituri lähtee viemään häntä hoidettavaksi Rinden kaupunkiin. Siellä Geralt ohjataan pyytämään apua kauniilta velholta, Yennefer Vengerbergiläiseltä, mutta avulla on hintansa. Yennefer lupaa parantaa Valvatin haavat, mutta käyttää samalla Geraltia hyväkseen saadakseen džinnin ja sen taikavoimat itselleen. Velhon ja noiturin välillä tapahtuu kuitenkin jotain, joka kietoo heidän tulevaisuutensa yhteen voimakkaammin kuin kumpikaan olisi osannut aavistaa.
Carioca (elokuva)
Carioca on vuonna 1933 ensi-iltansa saanut Thornton Freelandin ohjaama yhdysvaltalainen romanttinen musikaalikomediaelokuva, jonka pääosissa ovat Dolores del Río, Gene Raymond, Ginger Rogers ja Fred Astaire. Carioca on ensimmäinen kymmenestä Rogersin ja Astairen yhteisestä elokuvamusikaalista. Cariocassa Astaire tekee myös ensimmäisen elokuvaroolinsa; hän oli esiintynyt cameoroolissa kuukautta aiemmin ilmestyneessä Suurkaupungin tytär -elokuvassa. Carioca kertoo tanssiorkesterin vetäjästä, joka löytää rakkauden ja menestyksen Brasilian Rio de Janeirossa.
Mustavalkoisesta Cariocasta on saatavilla myös värillinen versio. Elokuva perustuu Anne Caldwellin näytelmään ja Lou Brockin tarinaan, joiden pohjalta Cyril Hume, H. W. Hanemann ja Erwin S. Gelsey laativat käsikirjoituksen. Elokuvan tuottivat Brock ja Merian C. Cooper. Linwood Dunn teki erikoisefektit maineikkaaseen lentokoneen siipi -tanssinumeroon. Kappale "Carioca" oli ehdolla parhaan laulun Oscar-palkintoon vuonna 1935.
Musikaalinumerot
Kaikki Cariocan kappaleet ovat Vincent Youmansin, Gus Kahnin ja Edward Eliscun käsialaa. Youmans toimi kappaleiden säveltäjänä, ja Kahn ja Eliscu sanoittajina. Max Steiner vastasi elokuvasävellyksestä. Tanssiohjauksesta vastasi Dave Gould, jonka apulaisena toimi Hermes Pan. Panista tuli myöhemmin Fred Astairen yhteistyökumppani koreografioiden laatimisessa.
Kappaleesta "Orchids in Moonlight" tuli suosittu tangolaulu. Musikaalinumero "Carioca" on huomattava siitä, että se on Astairen ja Rogersin ensimmäinen tanssi yhdessä.
Tuotanto
thumb|250px|left|[[Fred Astaire ja Ginger Rogers elokuvan trailerissa]] Cariocan tuotanto alkoi 23. elokuuta 1933 ja päättyi 7. marraskuuta 1933. Elokuvan budjettina oli 462 000 dollaria. RKO Radio Pictures oli elokuvan tuotantoyhtiönä. Alun perin Joel McCreaa harkittiin Roger Bondin rooliin, mutta rooliin palkattiin Gene Raymond.
Julkaisu ja vastaanotto
Cariocan Yhdysvaltain ensi-ilta oli New Yorkissa 22. joulukuuta vuonna 1933, jonka jälkeen elokuvan maanlaajuinen ensi-ilta oli 29. joulukuuta 1933. Suomessa Cariocan teatteriensi-ilta oli 16. syyskuuta vuonna 1934. Tuotantoyhtiönä toiminut RKO oli myös elokuvan levittäjänä Yhdysvalloissa.
Ilmestyessään Carioca oli yleisömenestys. Elokuva tuotti Yhdysvalloissa ja Kanadassa 923 000 dollaria, ja ulkomailla 622 000 dollaria. Yhteensä Carioca tuotti 1 545 000 dollarin lipputulot, ja toi RKO:lle 480 000 dollarin voitot.
Rotten Tomatoes -sivuston mukaan kriitikoiden arvosteluista täysi sata prosenttia on myönteistä perustuen viiteen arvosteluun.
VHS- ja DVD-julkaisut
Carioca on julkaistu VHS:lle ja DVD:lle useita kertoja. Elokuvasta julkaistiin ensimmäinen DVD-julkaisu 24. lokakuuta vuonna 2006 Yhdysvalloissa.
Eat Pray Love – omaa tietä etsimässä
Eat Pray Love – omaa tietä etsimässä (Eat Pray Love) on Julia Robertsin tähdittämä elokuva, joka perustuu Elizabeth Gilbertin omakohtaisiin kokemuksiin pohjautuvaan kirjaan Omaa tietä etsimässä Italiassa, Intiassa ja Indonesiassa. Elokuvan toinen käsikirjoittaja ja ohjaaja on Ryan Murphy. Elokuva sai Yhdysvaltain ensi-iltansa 13. elokuuta 2010 ja Suomen ensi-ilta oli 8. lokakuuta 2010.
Omaa tietä etsimässä todistaa, että on olemassa monta tapaa repäistä kunnolla ja tarkastella maailmaa aivan uudesta näkökulmasta. Elokuvan päähenkilö Liz Gilbert lähtee avioliitostaan ja päätyy pian uuteen suhteeseen. Sitten hän huomaa, että hänen pitäisi hetken aikaa paneutua omiin ajatuksiinsa, eikä siirtyä seurustelukumppanista toiseen. Siksi hän lähteekin matkalle: ensin Italiaan nauttimaan syömisestä ja ympäristön kauneudesta, sitten Intiaan rukoilemaan ja löytämään oman henkisen puolensa ja lopulta vielä Balille tapaamaan vanhaa poppamiestä ja nauttimaan elämästä – ja lopuksi myös rakastumaan ja rakastamaan.
Dneprin–Bugin kanava
thumb|300px|Dneprin–Bugin kanava Brestin ja Pinskin välillä (ylhäällä vasemmalla) Dneprin–Bugin kanava on Mustanmeren ja Itämeren vesistöalueet yhdistänyt keinotekoinen vesireitti Dneprin sivujoesta Pripetistä Veikselin vesistön  Bug-haaraan  Valko-Venäjän lounaisosissa. Varsinainen luonnonuomasta poikkeava kanavaosuus eriytyy alajuoksulta Pripetin sivuhaarasta Pinasta (noin 52.03194°N, 25.61667°W) ja yhtyy ylempänä Bugin sivuhaaraan Muhavetsiin Kobrynin kaupungin itäosissa (52.21444°N, 24.37833°W). Reitin pituus Pinskin ja Brestin kaupunkien välillä on 196 km, josta 58 km vedenjakajan ylittävää kaivantoa ja loput kavavoitua Pinan ja Muhavetsin jokiuomaa.
Historiaa
Puola-Liettuan valtioliiton aikana Pina- ja Muhavets-jokien välille rakennettiin vuosina 1775–1783 kanava, jota kutsuttiin aluksi Kuninkaalliseksi kanavaksi. Tälle rakennettiin vedensyöttöjärjestelmä, jolloin nykyisen Dneprin–Bugin kanavan perusteet oli luotu. Reitille rakennettiin vuoteen 1867 mennessä yhteensä 22 puista patosulkua laivaliikenteen käyttöön Pinskin ja Brestin välille. Vesiväylän leveys oli 14 metriä ja syväys 0,7 metriä. 1900-luvun alkupuolella kanavareittiä kehitettiin niin Puolan, Neuvostoliiton, kuin Saksankin vallan aikana. Partisaanit tuhosivat kanavaportit toisen maailmansodan aikana, mutta vuonna 1946 kanava saatiin jälleen uudelleen liikennöitävään kuntoon. Vuosien kuluessa puiset sulut vaihdettiin lujempiin ja reitille rakennettuja vesivoimaloita uudistettiin. 1970-luvulla väylää päätettiin syventää 2,4 metriin ja leveyttä lisätä 40 metriin. Vuoteen 1991 mennessä kaikkiaan 240 kilometriä vesistöreittiä oli rakennettu näihin mittoihin. Rahtiliikenne kukoisti.
Kunnostushanke
Vuonna 2009 Valko-Venäjällä alkoi uusin vuoteen 2015 ulottuva kanavan kunnostusprojekti. Hankkeen aikana esimerkiksi Valko-Venäjän ruoppaajalaivastoa uudistetaan, ja reitin vesivoimaloita kehitetään vesiliikenteen tarpeet huomioiden. Kunnostuksen on tarkoitus lisätä vesiväylän navigoitavuutta edelleen. Reitin kapasiteetiksi on arvioitu noin 3 miljoonaa tonnia vuodessa. Bugjoen Varsovan ja Brestin välisen osuuden kunnostamisesta ei kuitenkaan vielä ole päätöksiä.
Damián Escudero
Seurajoukkueura
Escudero on argentiinalaisen Vélez Sarsfieldin kasvatti. Hän teki ensiesiintymisensä edustusjoukkueessa 4. maaliskuuta 2006 ottelussa Newell's Old Boysia vastaan. Ennen vuoden loppua hän onnistui vakiinnuttamaan pelipaikkansa joukkueessa.
Kaudeksi 2008–2009 Escudero siirtyi espanjalaiseen Villarrealiin 12 miljoonan dollarin siirtokorvauksella. Sopimus oli pituudeltaan viisivuotinen. Hän siirtyi kuitenkin lainalle ensimmäiseksi kaudeksi Valladolidiin, Villarrealin ulkomaalaiskiintiön ollessa täynnä. Kauden jälkeen hän palasi Villarrealiin.
Friisit
Friisit ovat Pohjanmeren rannoilla asuva friisin kieltä puhuva kansa, joiden alkuperäinen asuma-alue sijoittuu sekä Alankomaiden, Saksan että Tanskan alueelle. Friisien asuttama alue tunnetaan nimellä Friisia.
Asuma-alue
Friisien asuma-alue Friisia, on hallinnollisesti jaettu Länsi-, Itä- ja Pohjois-Friisiaan. Länsi-Friisia on laaja historiallinen alue Alankomaiden pohjoisosassa Vlie- ja IJ-jokien välissä. Länsi-Friisinmaan itäpuolella sijaitsee Friisinmaan provinssi. Saksassa Ala-Saksin osavaltiossa Pohjanmeren rannoilla sijaitsee Itä-Friisia, joka yhdistää Länsi-Friisian Pohjois-Friisiaan. Itä-Friisiassa sijaitsevat Aurich, Leer, Wittmund ja Emdenin kaupunki. Pohjois-Friisiaksi lasketaan alueita Schleswig-Holsteinista ja Tanskalle kuuluvasta Etelä-Juutinmaasta.
Historiaa
200px|thumb|Friisien historiallinen asuinalue. Friisien alkuperästä ei ole tarkkaa tietoa. Todennäköisesti heidän esi-isänsä tulivat alueelle Pohjois-Saksasta tai jopa Skandinaviasta saakka. Ensimmäiset kirjalliset maininnat friiseistä ovat roomalaisista lähteistä, joissa heidät luokitellaan samaan joukkoon muiden germaanisten heimojen kanssa. Friisit ovat tiettävästi ainoa etninen ryhmä, jotka ovat kulkeneet samalla nimellä noista päivistä saakka nykypäivään. Roomalaiset valloittivat friisien asuinalueet vuonna 28, mutta friisit kapinoivat ja voittivat roomalaiset kuusitoista vuotta myöhemmin Baduhennawoodin taistelussa. Friisit olivat merenkävijäkansaa ja Pohjanmeri tunnettiinkin roomalaisten aikoihin nimellä Mare Frisia. Saksit lähtivät Englannin valloitusretkilleen friisien asuttaman alueen kautta ja on todennäköistä, että heidän joukkoonsa liittyi friisejäkin. Friisejä muutti myös alueille Pohjanmeren rannikolla, jotka olivat tyhjentyneet saksien lähdön jälkeen.
Nykypäivä
Nykyisin friisien asuma-alue on pirstaloitunut ja kaksi kolmesta friisikielestä, itäfriisi ja pohjoisfriisi, ovat vaarassa hävitä. Friisiläinen kulttuuri on kuitenkin säilynyt suhteellisen voimakkaana Alankomaissa ja etenkin Friisinmaan provinssissa. Alue onkin nykyisin friisiläisten kulttuurillinen keskus.
Kulttuuri
Friiseillä on pitkät perinteet luistelun saralla ja nykyisin etenkin pikaluistelussa. Hyvä esimerkki tästä on Elfstedentocht, joka pidetään Friisinmaalla. Laskuveden aikaan harrastetaan Wadlopenia, eli lenkkeilyä mudassa. Toisin kuin muut alueen kansat, friisit juovat enemmän teetä kuin kahvia. Tämä tapa on yleinen etenkin itäfriisin puhujien keskuudessa.
Ikaría
Ikaría (myös Ικαριά, Ikariá tai Νικαριά, Nikariá) on Kreikan saari, joka kuuluu Pohjoisen Egean saarten saariryhmään. Saaren pinta-ala on 255 neliökilometriä ja asukasluku 8 423 (vuonna 2011). Hallinnollisesti saari kuuluu Ikarían kuntaan, Ikarían alueyksikköön ja Pohjois-Egean saarten alueeseen. Saaren pääkaupunki on Ágios Kírykos.
Maantiede
Ikaría sijaitsee Egeanmeren itäosassa, tarkemmin saaren mukaan Ikaríanmereksi kutsutulla merialueella. Sen lähimmät saaret ovat Foúrnoi-saaret ja Sámos sen itäpuolella, Pátmos kaakkoispuolella sekä Mýkonos kauempana lännessä. Ikaría on vuoristoinen ja sen läpi kulkee pituussuunnassa vuorijono, joka on jyrkempi saaren eteläpuolella ja loivempi pohjoispuolella. Korkeimmat vuoret ovat Athéras eli Prámnos ja Mélissa.
pienoiskuva|vasen|Ikarían kartta. Ikaríalla on radioaktiivisia kuumia lähteitä, joissa ihmiset ovat käyneet vuosisatojen ajan. Lähteissä käydään yhä rentoutumassa ja hakemassa parantumista.
Hallinto, kaupungit ja kylät
Ikaría kuuluu hallinnollisesti Ikarían kuntaan. Koko saari on ollut yhtä kuntaa vuoden 2011 aluehallintouudistuksesta lähtien. Uudistuksessa Ikaría sai myös oman alueyksikön, Ikarían alueyksikön, kun aiempi Sámoksen prefektuuri lakkautettiin ja jaettiin kahtia Sámoksen ja Ikarían alueyksiköiksi.
Saaren suurimmat asutukset ovat Ágios Kírykos (2 218 asukasta), Évdilos (501), Karavóstamo (499), Christós eli Ráches (359), Xylosýrtis (265) ja Ágios Polýkarpos (234). (Katso myös: Luettelo Ikarían kunnan kaupungeista ja kylistä.)
Antiikki
Antiikin aikana saari tunnettiin nimellä Ikaros. Siitä käytettiin myös nimiä Dolikhe, Ikhthyoessa ja Makris. Kreikkalaisen mytologian kertomuksen mukaan Daidalos pakeni yhdessä poikansa Ikaroksen kanssa Kreetalta kuningas Minoksen rakennuttamasta labyrintistä Daidaloksen valmistettua kummallekin siivet sulista ja vahasta. Pakomatkalla Ikaros lensi liian lähellä aurinkoa, jonka vuoksi siipien vaha suli, jolloin Ikaros putosi mereen saaren lähellä ja hukkui. Sen jälkeen saarta kutsuttiin Ikarokseksi ja merta saaren ympärillä Ikaroksenmereksi.
pienoiskuva|vasen|[[Drakanonin antiikin aikaisen tornin rauniot.]] Ikaroksen ensimmäisten asukkaiden kerrotaan tulleen Joonian Miletoksesta. Saarella oli kaksi polista eli kaupunkivaltiota, Oine ja Therma. Muita kaupunkeja olivat Drakanon, joka sijaitsi saaren itäpäässä, sekä Istoi, joka sijaitsi lännempänä saaren pohjoisrannikolla. Paikallisessa mytologiassa viinin ja hedelmällisyyden jumala Dionysoksen katsottiin syntyneen Drakanonissa. Ikaroslaiset olivatkin erään legendan mukaan ensimmäisiä, jotka valmistivat viiniä. Saaren viiniä pidettiin Kreikan parhaimpiin kuuluvana, ja myös Homeros mainitsee sen. Saarella sijaitsi myös Artemis Tauropoloksen temppeli.
Roomalaisella kaudella Strabonin aikana saari kuului Samoksen alaisuuteen. Siellä oli suhteellisen vähän asukkaita, ja sitä käytettiin samoslaisen karjan kasvatukseen.
Myöhempi historia
Osmanivallan aikana saari oli sekä merirosvojen hyökkäysten että osmanien orjienhankinnan kohteena. Tuolloin väestö muutti asumaan vuoristoon. Vuonna 1912 Ikaría julistautui itsenäiseksi. Sen itsenäisyys kesti vajaa puoli vuotta, minkä jälkeen se liittyi osaksi Kreikkaa vielä samana vuonna.
pienoiskuva|[[Ágios Kírykos|Ágios Kírykoksen kaupunkia.]] Kreikan hallitus karkotti vuonna 1946 15 000 kommunistia Ikaríalle, sillä saari sijaitsi kaukana Manner-Kreikasta. Saari oli vasemmistolaisten karkotuspaikkana myös sotilasjuntan aikana vuosina 1967–1973.
Ikarían viinintuotanto romahti 1960-luvun puolivälissä viinikirvojen tuhottua viiniköynnökset. Nykyisin saaren viinintuotanto on vähäistä.
Liikenne
Saaren pääsatamat ovat Ágios Kírykos ja Évdilos. Kantosiipialukset sekä lautat liikennöivät lähisaarille ja Pireukseen. Ikarían lentoasema, josta on lentoja Ateenaan, sijaitsee noin 12 kilometriä Ágios Kírykoksesta koilliseen.
Megalonísi (Lesbos)
Megalonísi eli Nisiópi (Νησιώπη) on Kreikan saari, joka sijaitsee Lesboksen lähellä ja kuuluu Pohjoisen Egean saarten saariryhmään. Saaren pinta-ala on noin 0,79 neliökilometriä ja se on asumaton (vuonna 2011). Hallinnollisesti saari kuuluu Länsi-Lesboksen kuntaan, Lesboksen alueyksikköön ja Pohjois-Egean saarten alueeseen.
pienoiskuva|vasen|Lesboksen länsirannikkoa ilmasta, Megalonísin saari kuvan yläosassa. Megalonísi sijaitsee aivan Lesboksen saaren länsipuolella Sígrin kylän edustalla. Saari on noin 2,6 kilometriä pitkä ja kapea, ja toimii luonnollisena aallonmurtajana kylälle. Saaren eteläosassa on majakka, jonka korkeus on 53 m merenpinnasta ja kantama 20 meripeninkulmaa. Saarella on jäänteitä kivettyneestä metsästä.
Robert Gevers
Robert Gevers oli belgialainen maahockeypelaaja. Hän kilpaili vuoden 1920 kesäolympialaisissa Antwerpenissä ja kuului siellä pronssia saaneeseen joukkueeseen.
Mätäsansikka
Mätäsansikka (Waldsteinia geoides) on ruusukasvien heimoon ja ansikoiden sukuun kuuluva kasvilaji, jota käytetään koristekasvina.
Ulkonäkö ja koko
pienoiskuva|vasen|Viisiteräinen kukka lähikuvassa pienoiskuva|vasen| Mätäsansikka on ainavihanta tai puoliainavihanta, monivuotinen ruohokasvi, jonka kasvukorkeus on 15–30 senttimetriä. Kasvi muodostaa maavarren, mutta ei rönsyjä. Lehdet ovat herttamaisia-munuaismaisia Kolmiomainen lehtilapa muodostuu 3–5 osasta; lehdet ovat kiiltäviä ja sahalaitaisia.
Kasvi kukkii keväällä huhti-toukokuussa. Kukat ovat keltaisia ja viisiteräisiä, samantapaisia kuin metsämansikalla; niistä kehittyy pieniä, kuivia, syötäväksi kelpaamattomia pähkylöitä.
Kromosomiluku on 2n = 14.
Levinneisyys
Mätäsansikka kasvaa luonnonvaraisena entisten Tšekkoslovakian ja Jugoslavian alueilla, Unkarissa, Bulgariassa, Romaniassa ja Länsi-Ukrainassa sekä lisäksi vieraslajina Norjassa. Lajia ei esiinny Euroopan ulkopuolella.
Elinympäristö
Mätäsansikka kasvaa metsissä, pensaikoissa ja vuorten rinteillä.
Käyttö
Mätäsansikkaa voidaan käyttää maanpeitekasvina puuryhmien alla. Sitä on kasvatettu ainakin vuodesta 1804.
Nimi
Ansikoiden suvun tieteellinen nimi Waldsteinia on annettu itävaltalaisen kasvitieteilijän ja kirjailijan, kreivi Franz Adam von Waldstein-Wartenbergin (1759–1823) kunniaksi. Lajiepiteetti geoides puolestaan tarkoittaa "Geumia muistuttavaa" ja viittaa mätäsansikan lehtien samankaltaisuuteen kellukoiden (Geum) lehtien kanssa.
Asaka Seto
Asaka Seto ( s. 12. joulukuuta 1976) on japanilainen näyttelijä, joka on esiintynyt useissa japanilaisissa televisiosarjoissa sekä elokuvissa. Yksi hänen merkittävimmistä rooleistaan on suositun mangan pohjalta tehdyssä elokuvassa Death Note, jossa hän esittää Naomi Misoraa. Hän myös näyttäytyy lyhyesti elokuvan jatko-osassa L: Change the World. Seto on naimisissa V6-yhtyeen jäsenen, Yoshihiko Inoharan, kanssa.
Charles Gniette
Charles Gniette oli belgialainen maahockeypelaaja. Hän kilpaili vuoden 1920 kesäolympialaisissa Antwerpenissä ja kuului siellä pronssia saaneeseen joukkueeseen.
Harmonia (yhtye)
Harmonia on vuonna 1973 perustettu saksalainen elektronista musiikkia esittävä yhtye, jota pidetään 1970-luvun julkaisujensa myötä yhtenä legendaarisimmista krautrock-tyylilajin edustajista.
Lumikuningatar (Andersen)
pienoiskuva|Lumikuningatar, [[Rudolf Koivun kuvitusta satuun.]] Lumikuningatar (Snedronningen) on H. C. Andersenin kirjoittama satu, joka julkaistiin ensimmäisen kerran vuonna 1845. Satu on pisimpiä Andersenin satuja, ja siitä on tehty lukuisia elokuva-, tv- ja teatterisovituksia.
Tarina
Tihulaisten kuningas valmistaa itselleen taikapeilin, joka tuo epäonnea hyville ihmisille. Tihulaisten käytössä peili kuitenkin särkyy ja sen tuhannet miljoonat pienet sirpaleet leviävät ympäri maailmaa. Nämä sirpaleet joutuvat ihmisten sydämiin jäädyttäen ne ja muuttaen heidät pahoiksi.
Vuosia myöhemmin pieni tyttö ja pieni poika, Gerda ja Kai, asuvat suuressa kaupungissa. Kain isoäiti kertoo lapsille legendan Lumikuningattaresta, joka hallitsee lumihiutaleita. Kesällä peilin sirpaleita joutuu Kain sydämeen ja silmiin. Kain luonne muuttuu: hänestä tulee ilkeä ja epäkohtelias. Hän tuhoaa hänen ja Gerdan istuttaman ruusupenkin, eikä välitä enää Gerdasta tai isoäidistään, koska pitää heitä rumina. Ainoa asia mitä hän pitää kauniina ovat lumihiutaleet.
Seuraavana talvena hän suuntaa kelkallaan markkinoille ja näkee suuren vaunun, jota Lumikuningatar ajaa ja seuraa häntä. Kaupungin ulkopuolella Lumikuningatar nostaa Kain vaunuunsa ja suutelee häntä kahdesti: ensimmäisellä kerralla puuduttaakseen hänet kylmältä ja toisella saadakseen hänet unohtamaan entisen elämänsä. Hän ei suutele Kaita kolmatta kertaa, koska se tappaisi hänet. Suudelmien seurauksensa Kai lähtee Lumikuningattaren mukaan.