cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Käärmeenpistonyrtti
Ulkonäkö
Käärmeenpistonyrtin varret kasvavat juurakosta kimppuina. Varret ovat ohuita, mutta jäykkiä, pystyjä tai kohenevia ja 30–70 cm korkuisia. Lehdet ovat muutaman senttimetrin pituisia, puikeita, teräväkärkisiä ja ehytlaitaisia. Ne ovat varressa vastakkain. Kasvin varret ja lehdet ovat lähes kaljuja ja kiiltäväpintaisia.
Kukinnot ovat lehtihangoissa olevia sarjamaisia viuhkoja. Kukat ovat yleensä valkeita (keltaisiakin muotoja on olemassa ainakin Etelä-Euroopassa). Teriö on vajaan senttimetrin läpimittainen, tyvestä yhdislehtinen, suuosasta viisiliuskainen, tähtimäinen. Teriön torven sisäpuolella on viidestä liuskasta muodostunut lisäteriö, joka peittää osittain heteet ja emin. Käärmeenpistonyrtti on hyönteispölytteinen, ja kuten muillakin käärmeenpistonyrteillä, siitepöly ei ole irrallista, vaan tarttuu kukissa vieraileviin hyönteisiin suurina siitepölymyhkyinä.
Hedelmä on muutaman senttimetrin pituinen tuppilo, joka avautuu kypsyttyään pituussuunnassa. Tuppilon sisällä on useita siemeniä, joiden kärjessä on haiventupsu. Siemenet leviävät tuulen kuljettamina. Siementen valmistuminen ja itävyys Suomen ilmasto-oloissa on epävarmaa. Kasvin on todettu Itämerellä leviävän saaristossa myös rannalta veteen huuhtoutuneiden ja toiselle rannalle kulkeutuneiden maavarren kappaleiden avulla.
Levinneisyys ja elinympäristö
Käärmeenpistonyrtti on ilmeisesti alkuperältään Itä-Euroopan metsäarovyöhykkeen kasvi, mutta on levinnyt suurimpaan osaan havumetsävyöhykkeen eteläpuolista Eurooppaa. Pohjoisessa se karttaa mereisimpiä olosuhteita Atlantin ja Pohjanmeren rannoilla, mutta esiintyy Itämeren rannikoilla. Sen pohjoisimmat esiintymät ovat Lounais-Suomessa. Keski-Aasiassa sitä esiintyy paikoin vuoristojen reuna-alueilla Altailla ja Himalajalla.
Käärmeenpistonyrtti on heimonsa (oleanterikasvien tai toisinaan itsenäiseksi heimoksi lasketun käärmeenpistonyrttikasvien) ainoa Suomessa kasvava laji. Sitä esiintyy alkuperäisenä Ahvenanmaalla, Varsinais-Suomessa ja läntisen Uudenmaan rannikolla Porkkalaan asti. Se kasvaa kivisillä rinteillä ja kallioilla, usein paikolla, joilla maa-ainesta on vain vähän. Kasvustot ovat avoimilla, valoisilla ja lämpimillä paikoilla. Käärmeenpistonyrtin esiintymisalue rajoittuu saaristoon ja aivan lähelle rannikkoa sisämaassa. Vain saaristossa se on todella yleinen.
Myrkyllisyys ja lääkekäyttö
Pohjois- ja Keski-Euroopassa kasvava käärmeenpistonyrtti on erittäin myrkyllinen, mutta eri alueilla kasvavien kasvien myrkyllisyydessä on ilmeisesti eroja. Kasvin myrkyllisin osa on juurakko, joka on tunnettu rohdoksena nimillä Radix vincetoxi ja Radix hirundinariae. Sen on arveltu tehoavan virtsatietulehduksiin, kuumetauteihin ja myrkytystiloihin. Suvun tieteellinen nimi viittaa oletettuun "myrkyn voittamiseen".
Viimeinen koukkaus
Viimeinen koukkaus on kuusiosainen suomalainen televisiosarja vuodelta 1989. Risto Karlssonin 1986 julkaistuun veijariromaaniin perustuvan komedian käsikirjoitti Elina Halttunen, ohjasi Sina Kujansuu ja tuotti Peppi Kajanne. Finnkino Oy on julkaissut sarjan DVD:nä.
Neljä toisen maailmansodan veteraania päättää ratkaista rahapulansa omintakeisesti: he varastavat suuren lastin voipaketteja ja myyvät sen tarjousvoille persoille maalaisemännille. Kylän pankinjohtaja yrittää saada miehet satimeen ja oman lusikkansa soppaan työntää tanssijatar Olivia, johon yksi veteraaneista rakastuu.
Juoni
Kyläpahanen jossain päin Suomea 1980-luvulla. Neljä rahapulaansa kyllästynyttä toisen maailmansodan veteraania, Jukarainen, Airo, Kytö ja Savulaakso, yrittävät pankkiryöstöä. Pankinjohtaja, joka haluaisi lunastaa veteraaneille kuuluvan kartanon, tunnistaa miehet, mutta ei tee rikosilmoitusta. Veteraanit saavat uuden idean ja toteuttavat sen: he varastavat täyden rekkalastillisen puolen kilogramman voipaketteja ja myyvät niitä syrjäkylillä hintaan 10 mk per paketti. Lasti menee kaupaksi tuossa tuokiossa. Tarinaan tulee käänne, kun Savulaakso ihastuu keski-ikäiseen stripteasetanssija Olivia Asikaiseen.
Veteraanit tekevät hyvän tilin, tosin pankinjohtaja Sutinen suhtautuu epäillen heidän rahojensa alkuperään. Sen kummemmin aikailematta veteraanit ostavat paremmat vaatteet sekä uuden auton ja ajavat Helsinkiin, missä he astuvat Tukholmaan vievään Viking Linen Mariella-autolauttaan. Olivia ja hänen sutenöörinsä matkaavat samassa aluksessa. Savulaakso onnistuu hurmaamaan Olivian. Tosin Oliviasta on tilitettävä sievoinen summa sutenöörille, ennen kuin hän pääsee irti tämän hallinnasta.
Laivalla sattuu olemaan myös emäntä ja isäntä, jotka ostivat voita veteraaneilta tarinan alussa. Myös pankinjohtaja on paikalla, ja pariskunta kertoo hänelle tarjousvoita myyneistä veteraaneista. Johtaja huomaa heti yhteyden varastetun voierän ja veteraaninelikon äkkivaurastumisen välillä. Laiva lähtee illankuhjeessa takaisin Suomeen. Helsingissä veteraanit ottavat yhteyttä Suomen pääministeriin: heidän hallussaan on arkaluontoinen videotallenne, jonka avulla he kiristävät ministeriltä alibin itselleen.
Veteraanit palaavat kotikyläänsä Olivia mukanaan. Pankinjohtaja ja nimismies yrittävät saada heidät vastuuseen voivarkaudesta, mutta ministerin antama alibi suojaa heidät syytöksiltä. Lopussa juhlitaan Savulaakson ja Olivian häitä.
Že
pienoiskuva|Že-kirjaimen itsenäinen muoto.
Že on arabialainen kirjain, jota käytetään muun muassa persian, urdun, pandžabin, kurdin ja paštun kielissä ilmaisemaan arabiasta puuttuvaa konsonanttiäännettä. Kirjaimen itsenäinen muoto on ژ ja se on muodostettu arabialaisesta zāī-kirjaimesta ( ز ).
Pudasjärven hirsikampus
Pudasjärven hirsikampus on Pudasjärven keskustaajamassa Kurenalla sijaitseva yhtenäiskoulu, jossa toimivat yhteisesti peruskoulu ja lukio. Koulurakennus otettiin käyttöön elokuussa 2016, ja se on kooltaan maailman suurin hirsirakennus. Hirsikampuksen on suunnitellut Arkkitehtitoimisto Lukkaroinen Oy. Rakennus voitti vuoden 2016 puupalkinnon.
Koulurakennus päätettiin rakentaa Kurenalan ja Rimminkankaan kouluissa sekä Pudasjärven vanhassa lukiorakennuksessa ilmenneiden sisäilmaongelmien vuoksi. Vuonna 2012 kaupunginvaltuusto päätti sijoittaa uuden koulurakennuksen valtatien 20 ja Ritolantien risteykseen, Iijoen rannalle.
Kampus koostuu neljästä rakennuksesta, joista matalat osat ovat opetustiloja. Ne yhdistyvät toisiinsa lasikäytävin ja -seinin. Toiseen kerrokseen on sijoitettu hallinnolliset tilat sekä muutama opetustila. Betonirakenteisessa rakennuksessa sijaitsevat keskuskeittiö, teknisen työn luokka sekä väestönsuoja. Hirsikampuksen rakennuksien tilavuus on yhteensä 32 200 kuutiometriä.
Yhtenäiskoulu
Yhtenäiskoulussa annetaan esiopetusta sekä perusopetusta luokka-asteille 1–9. Koulun rehtorina toimii Susanne Nyman. Helmikuussa 2021 siellä opiskeli noin 690 oppilasta.
Lukio
Pudasjärven lukio perustettiin vuonna 1960, joka alun perin aloitti Lakarissa sijaitsevassa koulurakennuksessa Iijoen pohjoispuolella. Myöhemmin lukio siirtyi jo nykyään lakkautetun Rimminkankaan koulun yhteyteen, ja vuonna 2016 Hirsikampukseen. Pudasjärven lukiossa voi lukio-opintojen ohessa suorittaa ilmailualan lentolupakirjan. Helmikuussa 2021 lukiossa oli noin 120 opiskelijaa.
Metsästä salvokseksi -veistos
Hirsikampuksen yhteyteen oli tarkoitus sijoittaa kuvanveistäjä Kari Tykkyläisen suunnittelema "Metsästä salvokseksi" - pronssipatsas. Kaupunginvaltuusto äänesti veistoksen hankinnan puolesta ehtona, että patsaan kustannukset olisivat korkeintaan noin 185 500 euroa. Patsaan hankinta kuitenkin kaatui joulukuussa 2015 järjestetyssä kaupunginvaltuuston kokouksessa äänin 16–15. Hankkeen kaatumisen perusteita olivat muun muassa patsaan hinta sekä jääviyskysymykset, joiden mukaan hallitukseen kuuluva Tykkyläinen on saattanut olla jäävi siinä vaiheessa, kun veistosta alettiin jo suunnitella entisen kaupunginjohtajan aikaan.
Brantôme-en-Périgord
Brantôme-en-Périgord on kunta Lounais-Ranskassa Dordognen departementissa Uuden-Akvitanian alueella.
Historia
Kunta muodostettiin 1. tammikuuta 2016, kun kaksi kuntaa Brantôme ja Saint-Julien-de-Bourdeilles yhdistyivät.
Baunt
thumb|250px|Baunt-järvi. Baunt on järvi Burjatian tasavallan Bauntin evenkiläisessä piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Južno-Muiski-harjanteen ja Vitimin ylätasangon erottavassa Tsipa-joen kattilalaaksossa 1059 metrin korkeudella merenpinnasta. Järven pinta-ala on 165 neliökilometriä ja suurin syvyys 33 metriä.
Järven rannalla sijaitsee Bauntin asutus (30 asukasta vuonna 2008). Hopton-vuoren juurella toimii vuonna 1934 perustettu Bauntin kivennäisvesi- ja ilmakylpylä.
1. kesäkuuta
1. kesäkuuta on gregoriaanisen kalenterin mukaan vuoden 152. päivä (153. päivä karkausvuonna). Vuodesta on jäljellä 213 päivää.
Åge Hareide
Åge Fridtjof Hareide (s. 23. syyskuuta 1953 Hareid, Norja) on norjalainen uransa lopettanut jalkapallovalmentaja ja entinen pelaaja.
Hän voitti lähes 40 vuotta kestäneellä valmennusurallaan mestaruuden Allsvenskanissa Ruotsissa, Tippeligaenissa Norjassa ja Tanskan Superliigasa.
Ura pelaajana
Hareide aloitti jalkapalloilijan uransa IL Høddissä 1970-luvun alussa. Puolustajana ansioituneen Hareiden uran menestysvuodet osuivat 1970- ja 1980-lukujen taitteeseen. Moldea ja Englannin kentillä Manchester Cityä ja Norwichia edustanut Hareide kuului myös Norjan maajoukkueen vakiokalustoon. Hän esiintyi A-maajoukkueessa 50 kertaa, mutta Norja ei tuolloin selvinnyt kertaakaan arvokisoihin.
Ura valmentajana
Valmennusuransa Hareide aloitti Molden pelaajavalmentajana vuonna 1985. Hän luotsasi seuran Norjan pääsarjassa hopealle 1987 ja pronssille 1988 sekä 1990. Norjan cupissa Molde selvisi Hareiden alaisuudessa finaaliin vuonna 1989. Hän jätti seuran vuonna 1991, mutta palasi päävalmentajaksi jo vuonna 1993 luotsaten Molden seuraavalla kaudella cup-mestariksi. Mestaruus oli seuran historian ensimmäinen. Hän jatkoi valmentajana vuoteen 1997 saakka, mutta yhtä mestaruushopeaa lähemmäs liigan ykkössijaa ei joukkue Hareiden alaisuudessa päässyt.
Genealogy
thumb|Genealogy 2015 Genealogy on armenialainen kuusihenkinen superyhtye, joka perustettiin Armenian edustajaksi vuoden 2015 Eurovision laulukilpailuun. Yhtyeen jäsenet ovat ympäri maailmaa asuvia etnisiä armenialaisia. Yhtye kilpaili vuoden 2015 Eurovision laulukilpailussa kappaleella Face the Shadow ja sijoittui finaalissa sijalle 16.
Åge Hareide
Ura valmentajana
Molden jälkeen Hareide valmensi kausina 1998–1999 Helsingborgia, jonka hän johdatti Ruotsin mestaruuteen. Menestystä tuli 2000-luvuna alkupuolella myös Brøndbyssä ja Rosenborgissa, joiden molempien peräsimessä hän voitti liigamestaruuden.
Tammikuussa 2004 Hareide siirtyi Norjan jalkapallomaajoukkueen päävalmentajaksi. Hänen johdollaan Norja ei onnistunut selviytymään MM-kisoihin 2006 eikä EM-kisoihin 2008. Hareide sai kuitenkin jatkaa tehtävissään, mutta paineet kasvoivat Norjan aloitettua MM2010-karsinnat kehnosti. Lopulta Hareide erosi tehtävistään joulukuussa 2008.
Kesäkuussa 2009 Hareide siirtyi Allsvenskanissa vaikeuksiin ajatuneen sarjanousijaseura Örgryten päävalmentajaksi. Hareiden johdolla ÖIS paransi otteitaan ja nousi taistelemaan sarjapaikkansa puolesta tukholmalaisseuroja Hammarbytä ja Djurgårdenia vastaan. Menestys on nostanut Hareiden osakkeita valmennusmarkkinoilla ja muun muassa Helsingborgs IF:n kerrotaan olevan kiinnostunut Hareidesta. Loppukiri ei kuitenkaan lopulta kantanut maalin saakka ja ÖIS putosi kauden jälkeen Superettaniin. Putoamisesta huolimatta ÖIS:ssä on ollut halua jatkaa Hareiden sopimusta, mutta norjalaisvalmentaja ei ole osannut päättä jatkohaluistaan. Marraskuun lopulla seura ilmoitti että Hareide tuskin on seuran päävalmentaja kaudella 2010. Asia varmistui joulukuussa, kun ÖIS teki kolmivuotisen sopimuksen Jan Anderssonin kanssa.
Joulukuun puolivälissä 2009 Hareide teki kaksivuotisen sopimuksen Tippeligaenissa pelaavan Viking Stavangerin kanssa. Hareiden johdolla Viking sijoittui Tippeligaenissa kausina 2010–2011 sijoille 9 ja 11. Kauteen 2012 Hareiden valmennustiimi vahvistui Josep Clotet Ruizilla, mutta tulokset eivät parantuneet toivtulla tavalla. Lopulta kokenut valmentaja sai potkut kesäkuussa 2012.
Kesäkuussa 2012 Hareide palasi Helsingborgs IF:n päävalmentajaksi. Hän luotsasi seuran kauden päätteeksi Allsvenskanin kuudenneksi. Kauden jälkeen hänen tilalleen palkattiin Roar Hansen. Tammikuussa 2014 Hareide teki paluun Ruotsin jalkapalloon aloitettuaan Malmö FF:n päävalmentajana. Malmö jatkoi norjalaisvalmentajan johdolla vahvasti kaudella 2014 ja voitti toisen perättäisen liigamestaruuden. Hareiden uran toinen Ruotsin mestaruus varmistui kolme kierrosta ennen kauden päätöstä. Seura eteni myös ensimmäistä kertaa historiassaan Mestarien liigan lohkovaiheeseen.
Kaudella 2015 Malmö jäi kahden mestaruuskauden jälkeen Allsvenskanin viidenneksi, mikä oli joukkueen huonoin sijoitus kuuteen vuoteen. Mestarien liigassa Malmö eteni jälleen lohkovaiheeseen kaudella 2015/16. Ainoan voittonsa seura nappasi kaatamalla FK Šah’tar Donetskin kotonaan 1–0 ja jäi näin lohkonsa jumboksi.
Joulukuussa 2015 kerrottiin, että Hareide aloittaa maaliskuun 2016 alussa Tanskan jalkapallomaajoukkueen uutena päävalmentajana. Hareiden urakka Tanskan peräsimessä alkoi kangerrellen, kun joukkue hävisi MM2018-karsintojen alussa Puolalle ja Montenegrolle, mutta joukkueen peliesitykset piristyivät loppua kohti ja seitsemän tappiottoman ottelun myötä Tanska sijoittui karsintalohkonsa toiseksi. Jatkokarsinnoissa Tanska murskasi Irlannin 5–1 ja eteni lopputurnaukseen kolmantena Pohjoismaana. Lopputurnauksessa Tanska voitti alkulohkossaan Perun ja pelasi tasan Australian sekä Ranskan kanssa. Pudotuspeleissä Tanska taisteli jatkopaikasta Kroatiaa vastaan, mutta joutui taipumaan rangaistuspotkukilpailun jälkeen. UEFA Nations Leaguessa Hareide luotsasi Tanskan B-sarjassa lohkonsa voittoon ja Tanska nousi A-sarjaan kaudeksi 2020/21. Hänet valittiin maajoukkueansioidensa myötä vuoden parhaaksi jalkapallovalmentajaksi Tanskassa 2019.
Hareiden sopimus Tanskna jalkapalloliiton kanssa päättyi kesällä 2020. COVID-19 -viruksen vuoksi EM-lopputurnaus siirtyi kesältä 2020 kesälle 2021. Näin ollen Hareide ei päässyt luotsaamaan Tanskaa EM-kisoihin, joihin joukkue oli hänen johdollaan selvinnyt.
Elokuussa 2020 Hareide palasi Rosenborgin päävalmentajaksi 17 vuoden tauon jälkeen. Hän aloittaa tehtävässään syyskuun alussa. Hareide luotsasi Rosenborgin kauden 2020 päätteeksi neljänneksi. Heinäkuussa 2021 hän ilmoitti lopettavansa valmennusuransa kauden jälkeen.
Hareiden eläkepäätös kesti vain vähän reilun vuoden. Syyskuun alussa 2022 hän teki kauden loppuun ulottuvan sopimuksen Malmön kanssa. Hareide luotsasi Malmön lopulta liigassa sijalle 7. Kauden jälkeen Hareide jätti seuran ja ilmoitti tällä kertaa jäävänsä todella eläkkeelle valmennustehtävistä.
Svart Records
Svart Records (virallisesti Oy Svart Musik Ab) on vuonna 2009 Turussa perustettu vinyylien julkaisuun keskittyvä riippumaton levy-yhtiö.
Svart Recordsin pääasiallisiin tyylilajeihin kuuluvat muun muassa black metal, death metal, doom metal ja punk, ja se julkaisee sekä kotimaisia että ulkomaisia artisteja.
Svart on myös tuonut ulkomaisia artisteja esiintymään Suomeen. Svart Records on ollut mukana järjestämässä konsertteja muun muassa artisteille Diamanda Galas ja Current 93.
Ciro Ferrara
Ciro Ferrara (s. 11. helmikuuta 1967) on italialainen jalkapallovalmentaja ja entinen puolustaja.
Ura pelaajana
Ferrara edusti urallaan seuratasolla Napolia ja Juventusta. Hän saavutti Napolin riveissä muun muassa kaksi Italian mestaruutta, Italian Cupin voiton ja UEFA Cupin voiton sekä Juventuksen riveissä muun muassa viisi Italian mestaruutta, Italian Cupin voiton, Mestarien liigan voiton ja Intercontinental Cupin voiton.
Ferrara pelasi Italian maajoukkueessa 49 maaottelua vuosina 1987–2000. Hän kuului Italian joukkueeseen vuoden 1988 EM-kisoissa, vuoden 1990 MM-kotikisoissa ja vuoden 2000 EM-kisoissa.
Ura valmentajana
Ferrara oli mukana Italian valmennusryhmässä vuoden 2006 MM-kisoissa. Kisojen jälkeen hän siirtyi Juventuksen nuorisoakatemian valmennustehtäviin. Elokuussa 2008 hän suoritti FIFA Pro-valmentajantutkinnon.
Toukokuussa 2009 Ferrara sai ensimmäisen pestinsä päävalmentajana, kun Juventus palkkasi hänet erotetun Claudio Ranierin seuraajaksi. Ferraran tehtävänä oli turvata Juventuksen kolmas sija Serie A:ssa. Hän onnistui tässä ja nosti Juventuksen myös Milanin ohi toiseksi. Ferrara palkittiin kauden jälkeen kahden vuoden jatkosopimuksella.
Kausi 2009–2010 sujui Ferraran johtamalta Juventukselta takkuillen. Putoaminen Mestarien liigasta jo lohkovaiheessa ja kehnot otteet myös Serie A:ssa ovat johtaneet huhuihin Ferraran potkuista. Tammikuussa 2010 seurajohto päätti AC Milanille kärsityn 0–3-tappion jälkeisessä kriisikokouksessaan, että Ferrara saa vielä yhden mahdollisuuden, kun joukkue kohtaa Coppa Italiassa SSC Napolin. Tappio ottelusta tietäisi potkuja. Lopulta Ferraran kohtaloksi koitui putoaminen cupin puolivälierissä FC Internazionale Milanoa vastaan ja hänen sai potkut 28. tammikuuta.
Lokakuussa 2010 Ferrarasta tuli Italian U21-maajoukkueen uusi päävalmentaja. Hänen apuvalmentajanaan aloitti entinen seurakaveri Angelo Peruzzi. Ferrara jätti juniorimaajoukkueen heinäkuun alussa 2012 ja siirtyi kolmivuotisella sopimuksella Serie A:han palanneen UC Sampdorian päävalmentajaksi. Sarjanousija voitti Ferraran alaisuudessa syyskauden 17 ottelustaan viisi, esimerkiksi Genovan derbyn Genoa CFC:tä vastaan. Kolmen ottelun voitoton putki johti joulukuun puolivälissä 2012 potkuihin. Sampdoria oli tuolloin Serie A:ssa sijalla 14.
Kesällä 2016 Ferraran valmennusura jatkui Kiinan toiseksi korkeimalla sarjatasolla Wuhan Zallin päävalmentajana. Hän sai potkut tehtävistään maaliskuussa 2017.
Seitsemän kristallipalloa
Seitsemän kristallipalloa on 13. Hergén käsikirjoittama ja piirtämä Tintti-sarjakuva. Se julkaistiin suomeksi 1971 Jukka Kemppisen suomentamana. Albumin kustansi Otava.
Juoni
Tintti lukee sanomalehdestä seitsemästä arkeologista, jotka löysivät Andeilta muinaisen temppelin ja toivat sieltä mukanaan muumioituneen inkan nimeltä Rascar Capac. Sitten hän seuraa kapteeni Haddockin kanssa varietee-esityksiä, joihin osallistuu myös veitsenheittäjä Ramon Zaratena esiintyvä kenraali Alcazar. Myöhemmin Rascar Capacin löytäneet arkeologit joutuvat toinen toisensa perään salaperäisten nukutusainetta sisältäneiden kristallipallojen uhreiksi. Lopulta jäljellä on enää yksi tiedemies, professori Bergamotte.
Tintin, professori Tuhatkaunon ja kapteeni Haddockin ollessa Bergamotten luona vierailulla autosta puhkeaa kaksi rengasta ja ystävykset jäävät yöpymään kartanoon. Kun Tintti lukee ennustusta muille kuuntelijoille, savupiipusta ilmestyy pallosalama, joka loppujen lopuksi tuhoaa Rascar Capacin muumion, joka on näytteillä Bergamotten kartanolla. Pian koittaa nukkumaanmenon aika, ja Tintti, Haddock ja Tuhatkauno näkevät saman painajaisen. Milou vaistoaa jotain Bergamotten makuuhuoneesta, jonka lattialta löytyy kristallinsiruja. Kristallipallot olivat siis vaatineet viimeisenkin uhrinsa. Lisäksi Rascar Capacin korut olivat varastettu. Tuhatkauno löytää pihalta niihin kuuluneen rannekorun ja joutuu kidnapatuksi. Tintti ja Kapteeni Haddock lähtevät poliisien ohella perään, mutta sieppaajat karistavat heidät kannoiltaan vaihtamalla autoa.
Tintti vierailee sairaalassa, jonne kaikki koomaan vaipuneet tiedemiehet ovat viety. Kaikki tiedemiehet heräävät yhtä aikaa joka päivä tiettyyn kellonaikaan, nähden pelottavia kuvajaisia, minkä jälkeen he vaipuvat jälleen koomaan. Tintti ja Haddock kuulevat poliisilta havainnosta, joka täsmää kidnappaajien autoon. He tapaavat satamassa kenraali Alcazarin, joka kertoo apurinsa Chiquiton kadonneen. Alcazar kertoo myös sen että Chiquito pelkkä taiteilijanimi ja tämän oikea nimi on  Rupac Inca Huaco  alkuperäinen ketšua-intiaani ja sitä kautta  inkojen jälkeläisiä. Tintti epäilee Chiquitoa yhdeksi kidnappaajista, ja he löytävät Tuhatkaunon hatun läheltä laituria, jossa nähtiin viimeksi perulainen kauppalaiva Pachacamac. Tintti ja Haddock päättävät lähteä lentokoneella Peruun ehtiäkseen sinne ennen Pachacamacia. Kertomus jatkuu albumissa Auringon temppeli.
Aleksandăr Tomov
Aleksandăr Tomov (s. 3. huhtikuuta 1949 ) on bulgarialainen raskaan sarjan kreikkalais-roomalaisen tyylin painija. Seuratasolla hän edusti Levski Sofiaa.
Ensimmäisissä arvokisoissaan 1970 Berliinin EM-kisoissa Tomov saavutti pronssia yli sadan kilogramman painoluokassa. Seuraavana vuonna hän voitti maailmanmestaruuden Sofian MM-kisoissa ja jätti neuvostoliittolaisen veteraanipainijan Anatoli Roštšinin hopealle. Tomov voitti kultaa myös 1972 Katowicen EM-kisoissa, mutta jäi myöhemmin samana vuonna käydyissä Münchenin olympialaisissa hopealle, kun kultamitali meni nelikymppiselle Roštšinille.
Roštšinin jätettyä kansainväliset painiareenat hallitsi Tomov painoluokkaansa melko ylivoimaisesti. Hän voitti vuonna 1973 kultaa sekä EM-kisoista Helsingistä että MM-kisoista Teheranista. 1974 Madridin EM-paineissa hän jäi hopealle kultamitalin mentyä neuvostoliittolaiselle Šota Morsiladzelle, mutta voitti jälleen kultamitalin syksyllä Katowicen MM-kisoista ja jätti Morsiladzen hopealle. Tomov voitti kultaa myös 1975 MM-kisoista, missä hopeamitalin sai neuvostoliittolainen Aleksandr Koltsinski, ja 1976 Leningradin EM-kisoissa, missä Moriladze sai jälleen tyytyä hopeaan. Samana vuonna Montrealin olympialaisissa Tomov kuitenkin jäi hopealle Koltsinskin voitettua kultamitalin.
Sivilikit
Sivilikit ("civiliki") ovat silovikkien kanssa kilpaileva poliittinen ryhmä Venäjällä. Dmitri Medvedev johtaa lähinnä teknokraateista ja lakimiehistä koostuvia sivilikkejä. Alkujaan sivilikit olivat Boris Jeltsinin kauden Anatoli Sobtšakin miehiä ja nuorempia Pietarin talousmiehiä. Sivilikit haluavat taloudellista vakautta ja vahvoja kauppasuhteita länteen, eikä heillä ole tukenaan poliittista aatetta.
Sivilikkeihin kuuluu "Kremlin talousmiehiä", "Kremlin lakimiehiä" ja "Pietarin viestintämiehiä" sekä Viktor Tšerkešovin ryhmä. Sotilastiedustelu GRU tukee sivilikkejä.
Kremlin teknokraatit
Kremlin teknokraatit eli Pietarin lakimiehet ovat Dmitri Medvedevin vetämä Putinin silovikkien kanssa kilpaileva poliittinen suuntaus Venäjällä. Teknokraatit vastustavat länsityylistä demokratiaa, ja uskovat kyvykkään eliitin tietävän, mikä on kansalle parasta. Silti teknokraatit suhtautuvat hieman vapaamielisemmin talouteen, ulkopolitiikkaan ja kansalaisvapauksiin kuin haukkamaisista turvallisuuspalvelun ja armeijan miehistä koostuvat Putinin johtamat silovikit.
Teknokraattien ajatusmaailma
Venäjällä on pitkä teknokraattisen ajattelun perinne. Lenin julisti aikoinaan kommunismin olevan neuvostovaltaa ja sähköistämistä. Nykyään Venäjällä on tarvetta uusia maan vanhentunutta teollisuutta ja kuljetusteitä ja rakentaa uutta infrastruktuuria.
Teknokraattien vetäjä Dmitri Medvedev on pohjimmiltaan varsin epäpoliittinen hahmo. Teknokraatit uskovat muita etevämpään johtoeliittiin. He tarjoavat Venäjälle pelastukseksi rahaa, taitavia johtajia ja nykyaikaista teknologiaa. Näin ollen heidän mielestään maata tulee kehittää eteenpäin ylhäältä tapahtuvan ohjauksen avulla. Eri asia on, löytyykö teknokraattien riveistä sitten riittävästi johtamistaitoa innostamaan kansa projekteihin, jotka eivät sitä kiinnosta. Venäjällä vallitseva laittomuuden ja korruption ilmapiiri on myös kova pala teknokraateille. Teknokraatit uskovat venäläisten tekniikan tuntijoiden innovaatioiden vievän maan kehitystä eteenpäin ja tuottavan maalleen kunniaa. Mutta ainakin Boris Jeltsinin kaudella teknokraattien ylhäältä ohjaamat talousuudistukset
Teknokraatteja ei tule sekoittaa demokraatteihin, vaikka he eivät ole yhtä jyrkkiä kuin silovikit. Teknokraatit eivät ole missään nimessä täysin vapaata markkinataloutta kannattavia demokraatteja vaan kannattavat valtiojohtoisia, korporatiivisia yrityksiä. Venäjän teknokraatit eivät ole läheskään yhtä länsimielisiä kuin Grigori Javlinskin liberaalis-sosiaalidemokraattinen Jabloko ja Oikeistovoimien liitto SPS. Silti monia teknokraattisina pidettyjä on ollut esimerkiksi SPS:n riveissä. . Vuonna 2010 uskottiin ainoastaan ei-länsimielisen Mironovin "Oikeudenmukainen Venäjä" nimisen puolueen olevan vakavasti otettava oppositio nykyiselle konservatiivisen Yhtenäisen Venäjän politiikalle, mutta sekin on lähellä Putinia.
Nuotin vierestä
Nuotin vierestä on uudenvuodenpäivänä 2016 ensi-iltansa saanut suomalainen draamakomediaelokuva, jonka on ohjannut Lauri Nurkse. Elokuvan pääosissa nähdään muun muassa Riku Nieminen, Leena Uotila, Essi Hellén ja Pihla Viitala.
Juoni
Pidättyväinen insinööri Arto Mulkonsaari (Riku Nieminen) asuu Helsingissä kontrolloivan ja tiukan Marjukka-vaimonsa (Pihla Viitala) kanssa. Arton juristiäiti Leena (Leena Uotila), jonka puoliso Kauko (Raimo Grönberg) on juuri kuollut, saa idean osallistua Kotkassa käytäviin karaoken SM-kilpailuihin ja pyytää Artoa viemään hänet paikalle. Arto vastustelee, mutta hänen mielensä muuttuu, kun hän huomaa, kuinka tärkeää laulaminen on äidille. Arto tutustuu myös kilpailun tuomariin, Susanna Salmiseen (Essi Hellén).
Näyttelijät
Elokuvan ohjaaja Lauri Nurkse tekee roolin Leenan sydänkirurgina.
Arvioita
Helsingin Sanomien Leena Virtasen mukaan Riku Niemisen pääroolista huolimatta Leena Uotila luo elokuvan hengen. ”Sekä Nieminen että Uotila tekevät hahmoistaan aitoja, enemmän kuin pelkkiä komediatyyppejä. [Pihla] Viitalan esittämä vaimo on kirjoitettu turhan yksinkertaisesti, mutta Viitala näyttelee hahmon sopivasti yli. Essi Hellén ei oikein löydä paikkaansa joukossa.” Turun Sanomien Päivi Valotie oli kriittisempi. Hänen mielestään Nuotin vierestä kompastuu karikatyyrimäisiin henkilöhahmoihinsa, joiden tekemisiin ja tunnetiloihin on vaikea uskoa. Vain Leena Uotilan elämäniloisessa eläkeikäisessä hän näki mukavaa luontevuutta. Kerronta vaihtelee tyyliään pitkin matkaa koomisesta vakavaan. ”Hampaatonta ja hömelöä kokonaisuutta vaivaavat väkinäinen vitsailu ja umpikuluneet asetelmat.” Episodin Jouni Vikman kirjoitti elokuvan olevan samanlaista höttöä kuin vähän aiemmin ensi-iltaan tullut Luokkakokous: ”Mutta vaikka senkin ytimessä on itsensä nolaaminen, Nuotin vierestä onnistuu käsittelemään aihetta positiivisuuden kautta henkisen ja fyysisen satuttamisen sekä mukarankkuuden sijaan. Jos farssi on oleellinen osa suomalaista elokuvaa, se voisi edes olla tämän kaltaista nössöilyä.”
Näytelmäversio
Tamperelainen Pyynikin kesäteatteri toi kesällä 2019 ensi-iltaan näyttämösovituksen elokuvasta.
Erilaishampaiset
Erilaishampaiset (Heterodonta) on simpukoiden alaluokista suurin, monimuotoisin ja laajimmalle levinnein. Sen lajeja tunnetaan sekä suolaisista että makeista vesistä. Perinteisesti erilaishampaiset on ollut lahko, mutta se on myöhemmin saanut alaluokan aseman, ja siihen on yhdistetty vähähampaisten (Adapedonta) ja satunnaishampaisten (Anomalodesmacea, nyk. Anomalodesmata) lahkot sekä seulakiduksisten alaluokka (Septibranchia).
Hivin piiri
thumb|175px|Hivin piiri Dagestanin kartalla. Hivin piiri on kunnallinen itsehallintoalue Dagestanissa Venäjällä. Vuonna 1935 perustetun piirin pinta-ala on 615 neliökilometriä. Asukkaita on 20 200 henkeä (vuonna 2009).
Hivin piiri sijaitsee Dagestanin kaakkoisosan vuoristoseudulla. Pohjoisessa se rajoittu Tabasaranin, kaakossa Suleiman Stalskin, etelässä Kurahin ja lännessä Agulin piireihin.
Muncheon
Muncheon (, hanja 文川) on kaupunki Korean demokraattisen kansantasavallan Gangwonin maakunnassa. Vuoden 2008 väestönlaskennan mukaan kaupungissa asui yhteensä 122 934 henkilöä. thumb|vasen|Ullimin vesiputous Muncheonissa. Joihinkin muihin Gangwonin maakunnan alueisiin verrattuna Muncheonin maasto on suhteellisen tasaista. Yli puolet kaupungista sijaitsee alueella, jonka korkeus merenpinnasta on alle 200 metriä. Maskiryǒngin vuorijono sijaitsee kaupungista lounaaseen. Kaupungin korkein kohta ok Maebongvuori (869 m). Kaupungissa vallitsee meri-ilmasto. Tammikuun keskilämpötila on -2,9 °C ja elokuun 22,9 °C. Keskimääräinen vuosittainen sadanta on 1 546 mm. Noin 66 % kaupungin pinta-alasta on metsää.
Muncheon on teollisuuskaupunki ja siellä sijaitsee kolme Pohjois-Korean tärkeintä kirjometallien sulattoa. Munphyǒngin sulatto perustettiin Japanin miehitysaikana Koreassa vuonna 1938 nimellä Wonsanin terästehdas. Tehdasta on laajennettu Korean itsenäistyttyä ja nykyisin siellä tuotetaan useita eri metalleja. Sulatto työllistää noin 7 000 henkilöä. Lähellä sijaitsee 2 500 henkilöä työllistävä 21. syyskuuta sulatto, jossa tuotetaan lyijyä, kultaa ja sinkkiä. Sinkkiä ja kultaa viedään Kiinaan ja Japaniin. Kolmas sulatto on Muncheonin sinkkisulatto.Merkittävä osuutensa paikallisesta elinkeinoelämästä on myös kalastuksella. Songjǒnin lahti koillisessa on tunnettu ostereistaan.
Hivin piiri
Asukkaista 58,5 % on tabasaraneja ja 41 % lezgejä, jotka elävät omissa kylissään. Piirikeskuksessa asuu molempien kansojen edustajia.
Seudun pääelinkeino on maatalous. Sen lisäksi kudotaan mattoja ja pullotetaan Rytšal-su-kivennäisvettä. Korkea työttömyys on vakava ongelma.
Piirissä toimii 17 keski-, 8 vajaakeski- ja 12 alkeiskoulua. Kulttuurilaitoksia ovat piirin kulttuuritalo ja kirjastojärjestelmä sekä kylien kulttuuri- ja kerhotalot. Paikallislehtenä ilmestyy tabasaranin- ja lezginkielinen Aku hjad (”Kirkas tähti”).
Nähtävyyksiä ovat Tšeren, Trkalin ja Horedžin vesiputoukset, Kugin tuulen muovaamat kalliotornit, Atrikin ja Hivin minareetit ym.
Bussac (Dordogne)
thumb|250px|Yleisnäkymä Bussacin kylään Bussac on kunta Dordognen departementissa Akvitanian hallintoalueella Ranskassa. Kunnassa oli 358 asukasta vuoden 2007 väestönlaskennassa. Bussacin pinta-ala on 17 neliökilometriä.
Aina Calvo Sastre
Aina Calvo Sastre (s. 1969) on espanjalainen sosialistisen työväenpuolueen poliitikko. Hän toimi Palma de Mallorcan pormestarina vuosina 2007–2011. Hän on ollut myös Palma de Pallorcan kaupunginvaltuuston sosialistiryhmän puheenjohtaja ja Baleaarien koulutusvaliokunnan puheenjohtaja. Vuonna 2018 hänestä tuli Espanjan ulkoministeriön alaisen yhteistyöviraston pääjohtaja.
Calvo on koulutukseltaan kasvatustieteen tohtori.
5000 IAU
5000 IAU on Marsin ja Jupiterin väliseen pääasteroidivyöhykkeeseen kuuluva pikkuplaneetta eli päävyöhykkeen asteroidi. Sen löysi E. F. Helin vuonna 1987. Pikkuplaneetta sai nimensä Kansainvälisen tähtitieteellisen unionin (, lyhenne IAU) mukaan. Ennen nimeämistään asteroidi tunnettiin tunnuksella 1987 QN7.
FROG
thumb|FROG-7B FROG on Naton koodinimi sarjalle Neuvostoliiton lyhyen matkan tykistöraketteja. Raketit ovat yksivaiheisia ja ohjaamattomia kiinteän ajoaineen raketteja, joiden käyttötarkoitus olisi sodan syttyessä ollut taktisten ydinaseiden ampuminen vihollisen rintamaa vastaan ja rauhan aikana ne toimivat nk. pelotteena.
FROG-sarja kehitettiin 1950-luvulla. Raketista on tehty ainakin seitsemän versiota, jotka tunnetaan koodinimillä FROG-1–FROG-7. FROG-7A otettiin käyttöön vuonna 1965 ja FROG-7B vuonna 1968. Sen kantama on 70 km ja hyötykuorma 550 kg. Raketissa voi käyttää tavanomaista, kemiallista tai ydinkärkeä.
FROG-3, FROG-4 ja FROG-5 oli sijoitettu PT-76-tela-alustalle, myöhemmät ZIL-135 8×8 kuorma-auton alustalle. FROG-6 oli harjoitusraketti.
FROG-7:n (9K52 Luna) osumatarkkuus oli 500-700 metriä. Se oli varustettu 450 kg räjähteellä, 450 kg ydinaseella tai 36 kg kemiallisella kärjellä. Parannetussa FROG-7B:ssa oli pitempi kärki, johon sai rypälepommi- tai miinakärjen. FROG-sarjan korvasi SS-21, jolla oli huomattavasti pitempi kantomatka (120 km). FROG-7:ää valmistettiin vuoteen 1972 asti.
Neuvostoliitolla raketteja oli 1987 Natoa vastassa 500 ja Kiinaa vastassa 215 sekä 100 Kaakkois-Aasian ja Turkin vastaisella rintamalla ja 75 strategisessa reservissä. Venäjällä niitä oli vuonna 1994 käytössä vielä 350 kpl. Käyttäjämaihin kuuluvat lisäksi Afganistan, Algeria, Angola, Kuuba, Egypti, Irak, Pohjois-Korea, Libya, Serbia, Syyria ja Jemen. Irakin parannetulla versiolla Laith oli 90 km kantomatka.
Raketit oli sijoitettu divisioonien alaisuuteen. Tyypillisessä pataljoonassa oli kaksi patteria, joissa kaksi ohjusalustaa ja pitkän matkan säätutka. Raketin saatto laukaisukuntoon kesti tilanteesta riippuen 15–30 min.
Julia Sarah Stone
Julia Sarah Stone (s. 24. marraskuuta 1997 Vancouver) on kanadalainen näyttelijä. Stonen läpimurtorooli oli vuonna 2011 julkaistussa nuortenelokuvassa The Year Dolly Parton Was My Mom, josta hänelle myönnettiin Young Artist -palkinto. Televisiossa hänet tunnetaan ehkä parhaiten sarjoista Jälkiä jättämättä ja Aftermath. Stone opiskeli psykologiaa Brittiläisen Kolumbian yliopistossa.
Stone käyttää toista nimeään, jottei häntä sekoiteta australialaiseen laulajaan Julia Stone.
Nuoruus
Stone liittyi kuusivuotiaana peruskoulun näytelmäkursseille ja oli varma tulevasta urastaan jo yhdeksänvuotiaana. Koulunäytelmien jälkeen hän sai useita pieniä rooleja indie-elokuvissa.
Ura
Stonen ensimmäinen elokuvarooli oli vuonna 2009 julkaistussa lyhytelokuvassa A Brush of Red. Vuonna 2011 hän sai tunnustusta voitettuaan Young Artist -palkinnon roolistaan nuortenelokuvassa The Year Dolly Parton Was My Mom.
Bauntin evenkiläinen piiri
thumb|250px|Bauntin evenkiläinen piiri Burjatian kartalla. Bauntin evenkiläinen piiri (, burjaatiksi Баунтын аймаг, Bauntyn aimag ) on kunnallinen itsehallintoalue Burjatian tasavallassa Venäjällä. Vuonna 1925 perustetun piirin pinta-ala on 66 816 neliökilometriä. Asukkaita on 10 300 henkeä (vuonna 2009).
Julia Sarah Stone
Ura
Vuonna 2013, Stonen ollessa 16-vuotias hän sai ensimmäisen suuren televisioroolin rikosdraamasarjasta Jälkiä jättämättä. Hänen roolihahmo Lyric oli kolmiodraamaan jumittunut ilotyttö, jonka synkkä tarina on kertomisen arvoinen, sanoi Stone juteltuaan roolista äitinsä kanssa.
Bauntin evenkiläinen piiri
Bauntin piiri sijaitsee Burjatian koillisosassa. Pohjoisessa se rajoittuu Mujan piiriin, idässä Taka-Baikalian aluepiiriin, etelässä Jeravnan piiriin, lounaassa Horin ja Pribaikaljen piireihin, lännessä Barguzinin ja Kurumkanin piireihin sekä luoteessa Pohjois-Baikalin piiriin.
Suurin osa piirin alueesta kuluu Vitimin ylätasankoon. Pohjoisessa kohoavat Tsipikan- eli Babant-vuoret. Niiden ja Južno-Muiski-harjanteen välissä on Bauntin kattilalaakso, jossa virtaa Vitimin sivujoki Tsipa. Piiri on saanut nimensä laaksossa sijaitsevasta Baunt-järvestä.
Julia Sarah Stone
Ura
Kanadalainen ohjaaja Lindsay MacKay valitsi Stonen päärooliin nuortenelokuvaan Wet Bum, jonka ensiesitys oli vuoden 2014 Toronton elokuvajuhlissa. Stone näytteli Bruce McDonaldin ohjaamassa draamaelokuvassa Weirdos, jonka ensiesitys oli vuoden 2016 Toronton elokuvajuhlissa.
Bauntin evenkiläinen piiri
Piiriin kuuluu 9 maalaiskuntaa: Amalat (keskuspaikka Mongoi), Bagdarin, Severnyi, Tsipikan, Uakit, Usoi (Rossošino), Ust-Džilinda, Vitimkan (Varvarinsk) ja Vitim (Romanovka). Hallinnollinen keskus on Bagdarinin kylä, josta on maanteitse 597 kilometriä tasavallan pääkaupunkiin Ulan-Udeen. Asutuskeskuksia on yhteensä 23.
Seudun kanta-asukkaita ovat evenkit, joita on nykyään 5,4 % piirin väestöstä. Venäläisiä on 76,8 % ja burjaatteja 14,7 %. Lähes 41 % väestöstä asuu Bagdarinin piirikeskuksessa.
Julia Sarah Stone
Ura
Stone valittiin Dana Copelandin rooliin Syfyn draamasarjaan Aftermath vuonna 2016.
Marraskuussa 2016 ohjaajat Carlos ja Jason Sanchez kiinnittivät Stonen tähdittämään vuonna 2017 julkaistuun draamaelokuvaan Allure. Tämä oli kolmas Toronton elokuvajuhlissa julkaistu Stonen näyttelemä elokuva.
Bauntin evenkiläinen piiri
Talous perustuu kullan ja muiden hyötykaivannaisten tuotantoon. Maatalous on keskittynyt karjan- ja poronhoitoon. Lisäksi harjoitetaan metsästystä.
Piirissä toimii evenkien kulttuurikeskus, Osikta (”Tähti”) -perinneyhtye ja vuonna 1981 perustettu Pohjois-Burjatian kansojen museo. Hopton-vuoren juurella on Bauntin kivennäisvesi- ja ilmakylpylä. Luonnonmuistomerkeistä huomattavin on Bagdarinin lähellä sijaitseva Dolganskaja jama, joka on yksi Siperian suurimmista luolista.
Flanderin Matilda
Matildan haudasta löytyneen luurangon perusteella hänen tiedetään olleen varsin lyhytkasvuinen. Muita varmoja tietoja hänen elämästään ei paljoakaan ole.
Matilda ja Normandian herttua Vilhelm menivät naimisiin suunnilleen vuonna 1050. Paavi vastusti avioliittoa, koska he olivat kaukaisia sukulaisia keskenään. Heille syntyi yhdeksän lasta, joista seitsemän jäi eloon lapsuuden jälkeen: Robert II, Richard (kuoli noin 1074), Adeliza, Cecilia, Vilhelm Punainen, Constance, Adela ja Henrik I. Vilhelmin sotiessa Englannissa Matilda toimi Normandian sijaishallitsijana. Vuonna 1068 Vilhelm vei Matildan Englantiin, missä hänet kruunattiin kuningattareksi. Esikoispoika Robert ja Vilhelm kiistelivät Normandian herruudesta, ja Matildan kerrotaan lahjoittaneen salaa varoja pojalleen.
Jytäorkesteri tulee taas
Jytäorkesteri tulee taas on Kari Peitsamo Revivalin kokoelma-albumi vuodelta 1993. Albumin kaikki kappaleet ovat käännöskappaleita lähinnä Creedence Clearwater Revivalin ja Status Quon esittämistä kappaleista.
Lähteet
Finnmusic
William Smith O’Brien
thumb|185px thumb|185px|O’Brienin patas Dublinissa. William Smith O’Brien (17. lokakuuta 1803 Dromoland, Claren kreivikunta, Irlanti – 18. kesäkuuta 1864 Bangor, Wales) oli irlantilainen poliitikko, joka kohosi Nuori Irlanti -liikkeen johtoon 1840-luvulla ja johti vuonna 1848 epäonnistunutta kapinaa brittien valtaa vastaan.
William Smith O’Brien kuului irlantilaiseen O’Brienin aatelissukuun, jonka katsotaan periytyvän vuonna 1014 kuolleesta kuningas Brian Borusta. Hänen vanhempi veljensä oli konservativiinen parlamenttiedustaja ja Inchiquinin paroni Lucius O’Brien. O’Brien itse oli parlamentin alahuoneen jäsenenä 1828–1831 ja 1835–1848. Protestanttisuudestaan huolimatta hän kannatti katolisten emansipaatiota, mutta halusi säilyttää Irlannin ja Ison-Britannian unionin. Tämän vuoksi hän alkujaan vastusti Irlannin itsehallintoliikettä johtanutta Daniel O’Connellia. O’Brienin avoin kriittisyys Irlannin brittihallintoa kohtaan kuitenkin kasvoi 1830-luvulla, eikä hän hyväksynyt O’Connellin vangitsemista vuonna 1843. Saman vuoden lokakuussa hän liittyi O’Connellin Repeal Association -järjestöön, joka tähtäsi unionin purkamiseen, ja toimi sen varapuheenjohtajana O’Connellin vankeuden aikana. O’Brien pettyi kuitenkin pian O’Connellin periaatteelliseen väkivallanvastaisuuteen, ja erosi heinäkuussa 1846 Nuori Irlanti -ryhmän kanssa Repeal Associationista.
Tammikuussa 1847 O’Brien ja nuorirlantilaiset perustivat omaksi järjestökseen Irlannin konfederaation (Irish Confederation). Ranskassa seuraavana vuonna puhjennut helmikuun vallankumous radikalisoi Nuoren Irlannin johdon, joka ryhtyi lietsomaan myös Irlannissa kumouksellista mielialaa. O’Brien johti toukokuussa 1848 Nuoren Irlannin johdon valtuuskuntaa, joka vieraili Pariisissa tapaamassa vallankumouksen johtajia. Kotimaassaan häntä syytettiin kansankiihotuksesta, mutta oikeudenkäynti päättyi ratkaisemattomana. Kapinaa Irlannissa pelännyt Ison-Britannian hallitus määräsi lopulta Nuoren Irlannin johdon pidätettäväksi, jolloin O’Brien päätti valita mieluummin väkivaltaisen vastarinnan kuin antautumisen. Hän suunnitteli yhdessä Thomas Francis Meagherin kanssa kapinan, josta kuitenkin toteutui vain 29. heinäkuuta alkanut talonpoikien tuhoontuomittu kansannousu Tipperaryn Ballingarryssa paikallista poliisia vastaan. Kapinalliset joutuivat pian antautumaan ja O’Brien vangittiin. Hänet tuomittiin valtiopetoksesta kuolemaan, mutta rangaistus lievennettiin armahduksella elinikäiseksi karkotukseksi Van Diemenin maahan eli nykyiseen Tasmaniaan.
O’Brienin sallittiin helmikuussa 1854 lähteä Tasmaniasta, minkä jälkeen hän asettui Brysseliin Belgiaan. Hänet armahdettiin kokonaan toukokuussa 1856, jolloin hän palasi Irlantiin, mutta ei enää palannut politiikkaan. Hänelle pystytettiin patsas Dubliniin vuonna 1870, kuusi vuotta kuolemansa jälkeen.
Tsipa
thumb|250px|Yksi Tsipan koskista. Tsipa on Lenan vesistöön kuuluvan Vitimin sivujoki Burjatian tasavallassa Venäjällä. Sen yläjuoksusta käytetään nimitystä Verhnjaja Tsipa ja keskijuoksusta nimeä Srednjaja Tsipa. Joen pituus on 692 kilometriä, valuma-alueen laajuus 42 200 neliökilometriä ja keskimääräinen virtaus 270 kuutiometriä sekunnissa.
Tsipa saa alkunsa Ikat-harjanteelta ja virtaa Baunt-järven läpi vuorten muodostamassa kattilalaaksossa. Babant-vuoret läpäistyään se laskee Vitimin ylätasangon kautta Vitimiin. Tärkeimmät sivujoet ovat Tsipikan, Amalat ja Aktragda.
Campagne (Dordogne)
thumb|250px|Campagnen linna Campagne on kunta Dordognen departementissa Akvitanian hallintoalueella Ranskassa. Kunnassa oli 310 asukasta vuoden 1999 väestönlaskennassa. Campagnen pinta-ala on 14 neliökilometriä.
72 (luku)
72 (seitsemänkymmentäkaksi) on luonnollinen luku, jota edeltää luku 71 ja seuraa luku 73.
Leimamerkki
Leimamerkki oli verojen perinnässä käytetty yleensä postimerkin kaltainen merkki. Paperinen leimamerkki kiinnitettiin liimalla asiakirjaan ja mitätöitiin leimaamalla. Termiä leimamerkki käytetään yleisnimenä laajalle joukolle erilaisia merkkejä, joista on käytetty itse julkaisuissa nimiä karttamerkki, leimamerkki, osakeantimerkki, veromerkki, autoveromerkki yms. Suomessa leimamerkit tulivat käyttöön vuonna 1865 ja viimeiset leimamerkit poistuivat käytöstä 1994. Ahvenanmaan maakunta julkaisi omia leimamerkkejään vuosina 1928–1978. Merkit poistuivat käytöstä 1990-luvulla.
The Woman Inside
The Woman Inside on vuonna 1981 ensi-iltansa saanut Joseph Van Winklen ohjaama yhdysvaltalainen draamaelokuva, jonka pääosissa ovat Gloria Manon, Dane Clark ja Joan Blondell, jonka viimeiseksi roolityöksi elokuvan Coll-täti jäi. The Woman Inside on pienellä budjetilla tehty taide-elokuva, jonka käsikirjoituksen laativat ohjaaja Van Winkle ja Steve Fisher. Elokuva sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa syyskuussa 1981, ja sen tuotanto- ja levittäjäyhtiönä oli 20th Century Fox.
Leimamerkki
Ennen leimamerkkejä leimaveron perinnässä käytettiin paperiarkkeja, joihin veron määrä oli ennalta leimattu. Näistä käytetään nimitystä "leimapaperi". Nämä tulivat Ruotsissa väliaikaisesti käyttöön 1661–1664 ja uudelleen vuodesta 1687 alkaen. Suomessa käytettiin ruotsalaisia leimapapereita vuoteen 1808, jonka jälkeen käyttöön tulivat rupla- ja kopeekkamääräiset suomalaiset leimapaperit. Vuodesta 1865 käytettiin markka- ja pennimääräisiä leimapapereita. Nämä poistuivat käytöstä 1920-luvulla.
The Woman Inside
Juoni
The Woman Inside kertoo kovasta Vietnamin sodan veteraanista, joka päättää tehdä sukupuolenkorjausleikkauksen. Prosessin aikana veteraanin vanha täti yrittää sulattaa uutisen ja sopeutua sukulaispoikansa valintaan.
Näyttelijät
Lähde:
Leimamerkki
Leimamerkeiksi luetaan myös tupakan valmisteveron perinnässä käytetyt veronauhat. Vuoteen 1919 tupakkaa verotettiin tuontitulleilla, mutta vuodesta 1919 eteenpäin valmisteverolla. Veron perintä osoitettiin myyntipakkauksiin kiinnitetyillä veronauhoilla.
Leimamerkkien keräily luetaan osaksi filateliaa.
Nätkelmäpunatäplä
Koko ja ulkonäkö
Nätkelmäpunatäplä on pienehkö perhonen, jonka pohjaväriltään mustissa, hieman sinisen metallinhohtoisissa etusiivissä on viisi punaista täplää. Täplistä kaksi on aivan siiven tyvessä, siiven keskivaiheilla etureunan puolella oleva on selvästi muita pienempi ja kaksi uloimpana sijaitsevaa täplää ovat jokseenkin samankokoiset. Kaikki täplät ovat muodoltaan miltei pyöreitä. Takasiivet ovat punaiset, varsin teräväkärkiset ja niiden takareunaa kiertävä, leveä musta reunus kapenee äkillisesti ennen siiven tyveä. Naaraan väritys on hieman himmeämpi kuin koiraalla ja etusiipien alapinnalla on punertavaa kehnää. Ruumis on kokonaisuudessaan musta, mutta pää ja keskiruumis ovat hieman sinihohtoiset. Verkkosilmät ja imukärsä ovat hyvin kehittyneet ja huulirihmat keskipitkät. Raajat ovat mustat ilman metallinkiiltoa. Siipiväli 30–40 mm.
Viisitäpläisenä laji muistuttaa huomattavan paljon lähisukulaistaan virnapunatäplää. Nätkelmäpunatäplä on kuitenkin selvästi kookkaampi ja nuijamaiset tuntosarvet ovat pitemmät kuin 3/4 etusiiven pituudesta. Etusiivet ovat myös muodoltaan suipommat kuin virnapunatäplällä. Suurin piirtein samankokoisella maitepunatäplällä on kuusi punaista täplää.
Sukulaistensa tapaan maitepunatäplän yksilöiden ulkonäössä on vaihtelua. Esimerkiksi muodolla f. bercei osa täplistä on sulautuneena toisiinsa, muodolla f. rubescens täplät ovat kookkaita ja sumeareunaisia, ja muodolla f. incendium lähes koko etusiipi on punainen. Lajista tunnetaan myös värimuoto f. citrina, jolla punainen väri on korvautunut keltaisella. pienoiskuva
Levinneisyys ja lentoaika
Lajin levinneisyys ulottuu Pohjois-Espanjasta ja Irlannista Kaukasukselle ja Kiinan länsiosiin. Suomessa nätkelmäpunatäplää tavataan Ahvenanmaalla sekä maan etelä- ja keskiosissa, mutta havaintoja on hajanaisesti. Perhoset ovat lennossa heinäkuussa.
Ravintokasvi
Toukka kelpuuttaa ravinnokseen useita hernekasveja, mm. apilat (Trifolium), nätkelmät (Lathyrus) sekä maitteet (Lotus).
Baskin kieli
thumb|Baskin murteet Baskimaan kartalla. pienoiskuva|Puhuttua baskia Baski tai euskera (omakielinen nimi euskara ) on baskien puhuma kieli. Sitä puhutaan Pohjois-Espanjan ja Lounais-Ranskan alueilla, Baskimaassa, missä se on vähemmistökieli. Baskin sukulaisuutta mihinkään muuhun kieleen ei ole pystytty sitovasti osoittamaan – baski on niin sanottu isolaattikieli. Se on Länsi-Euroopan ainoa kieli, joka ei kuulu indoeurooppalaisiin kieliin. Baski saattaa olla viimeinen jäänne Länsi-Euroopassa ennen indoeurooppalaisten kielten leviämistä puhutusta kieliryhmästä.
Historia
Ranskan ja Espanjan suhtautuminen baskin kieleen on pitkään ollut hyvin kielteinen. Ranskassa baskia ei vähemmistökielenä ole koskaan käytetty laajasti opetuksessa tai mediassa. Viime aikoina kuitenkin on perustettu baskinkielisiä kouluja. Espanjassa baskin kieli yritettiin Francon aikana, vuosina 1939–1975, tukahduttaa kokonaan, mutta viime vuosikymmeninä sen käyttöä on voimakkaasti elvytetty. . Francon jälkeinen uusi Espanjan perustuslaki myönsi Baskimaan alueille rajoitetun autonomian, ja baskia käytetään nykyään opetuskielenä, hallintokielenä espanjan ohessa sekä radio- ja televisiolähetyksissä. Äidinkieleltään baskinkielisiä asukkaita Baskimaan alueilla on vain noin 20 prosenttia väestöstä.
Luokitus
Tutkijat, jotka ovat yrittäneet etsiä baskille sukulaiskieliä, ovat eri aikoina yhdistäneet sen muun muassa Pyreneitten niemimaan muinaiskieliin, Pohjois-Afrikan berberikieliin, etruskiin ja jopa kaukasialaisiin kieliin. Joskus sen on arveltu olevan sukua myös kelttiläisille tai suomalais-ugrilaisille kielille. Yksikään näistä teorioista ei ole saanut kielitieteilijöiden yleistä hyväksyntää. Baski on isolaattikieli.
Alueellinen sijoittuminen
thumb|Baskin kielen levinneisyysalue. Baskia puhutaan Espanjassa Vizcayan, Guipúzcoan ja Álavan maakunnissa, jotka muodostavat Baskimaan itsehallintoalueen, sekä Navarrassa, joka on oma itsehallintoalueensa. Ranskan Baskimaahan kuuluvat Lapurdin, Ala-Navarren ja Zuberoan maakunnat. Pohjois- ja Etelä-Amerikassa on joitakin baskinkielisiä siirtolaisia ja siirtolaisten jälkeläisiä.
Murteet
Merkittävimmät baskin murteet ovat bizkaia, gipuzkoa, ylä-navarra, ala-navarra (Espanjassa) sekä lapurdi ja souletin (Ranskassa). Murrealueiden rajat eivät aina vastaa nykyisiä poliittisia rajoja, vaikka murteiden nimet vastaavatkin baskinkielisiä maakuntien nimiä.
Yhteensä eri murteita lasketaan olevan 11.