cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tuomiosunnuntai
Läntisissä kirkkokunnissa
Suomen evankelis­luterilaisessa kirkossa kirkko­vuoden viimeinen sunnuntai on Ruotsin mallin mukaan 'tuomiosunnuntai',. Vuoden 1686 kirkkolaissa määrättiin, että kirkkovuoden viimeisenä sunnuntaina piti saarnata viimeisestä tuomiosta Matteuksen evankeliumin 25ː1-46 pohjalta. Sitä aikaisemmin kirkkovuosi päättyi siihen sunnuntaihin, joka kirkkovuodessa oli, riippuen pääsiäisen ajankohdasta. Päivän nimi tuomiosunnuntai tuli evankeliumikirjaan Ruotsissa 1921. Suomessa otettiin vuoden 1958 evankeliumikirjaan Ruotsin esikuvan mukaisesti nimitys tuomiosunnuntai. Tästä päivästä käytetään myös nimitystä Kristuksen kuninkuuden sunnuntai. . Tuomiosunnuntain liturginen väri on Suomen evankelis-luterilaisessa kirkossa ja Ruotsin kirkossa vihreä.
Tuomiosunnuntain sanoma liittyy Kristuksen toiseen tulemiseen, nyt kuninkaana ja vanhurskaana tuomarina.
Ortodoksisessa kirkossa
Tuomiosunnuntai on toiseksi viimeinen sunnuntai eli 3. valmistussunnuntai ennen Suurta paastoa, joka edeltää pääsiäistä. Tuomiosunnuntaina valmistaudutaan Suureen paastoon jättämällä pois liharuuat, mutta ei vielä kananmunia ja maitoruokia.
Alpo
Alpo on suomalainen miehen etunimi. Alpon nimipäivä on 1. maaliskuuta. Suomessa nimi on vuoden 2019 loppuun mennessä annettu 10 371 henkilölle.
Nimen taustalla on skandinaavinen ja puolalainen nimi Albin. Albin takautuu muinaisroomalaiseen Albinus-nimeen, joka tulee latinan sanasta albus, 'valkoinen', 'kirkas'.
Luettelo Maria Kallio -sarjan henkilöistä
Tämä on luettelo henkilöistä, jotka esiintyvät toistuvasti Leena Lehtolaisen Maria Kallio -kirjasarjassa sekä tästä tehdyssä televisiosarjassa.
Pitkäjärvi (Petsamo)
Pitkäjärvi oli kylä Suomeen vuosina 1920–1944 kuuluneen Petsamon kunnan länsiosassa, Neuvostoliitolle sodan jälkeen luovutetulla alueella. Pitkäjärvi sijaitsi Paatsjoen laajentuman Pitkäjärven etelärannalla. Pitkäjärven naapurikyliä olivat pohjoisessa Salmijärvi ja Menikka sekä etelässä Vouvatusjärvi. Lännessä Pitkäjärvi rajoittui Norjaan, sillä valtakunnan raja kulki Paatsjokea pitkin. Valtioneuvoston vuonna 1930 vahvistaman Petsamon uuden kyläjaon mukaan Pitkäjärven kyläkuntaan tulivat kuulumaan Pitkäjärven ja Vouvatusjärven kylät. Nykyisin Pitkäjärven alueella ei ole asutusta.
Kyläkuva
Jäämerentie kulki kylän kautta. Omaa koulua Pitkäjärvellä ei ollut. Petsamon ensimmäisessä koulupiirijaossa vuonna 1921 Pitkäjärvi kuului Salmijärven koulupiiriin. Pitkäjärven pohjoispuolelle Menikkaan perustettiin koulu vuonna 1931 ja eteläpuolelle Höyhenjärvelle vuonna 1932
Väestö
Vuoden 1929 henkikirjoituksen mukaan Pitkäjärvellä oli silloin 61 asukasta, jotka olivat kaikki suomalaisia. Asukasluvun kehitys:
Suurenmoinen huviretki
Suurenmoinen huviretki, levitetty myös nimellä Juustoa puuttuu, on ensimmäinen Wallace ja Gromit -lyhytelokuva vuodelta 1989. Nick Park animoi, ohjasi ja kirjoitti tarinan. Wallacen äänenä toimi näyttelijä Peter Sallis.
Elokuva on julkaistu myös suomeksi dubattuna VHS:llä ja DVD:llä. Tässä versiossa Wallacen äänenä toimii Vesa Vierikko.
Elokuvan synty
Nick Park opiskeli elokuva-alaa National Film and Television Schoolissa. Kun valmistuminen alkoi lähestyä, Park mietti mitä tehdä lopputyöksi. Hän aikoi alun perin tehdä elokuvan miehestä ja hänen kissastaan. Park kuitenkin korvasi kissan koiralla ja poisti mieshahmolta viikset. Myöhemmin koirahahmon puheosuus jätettiin pois, ja se viesti elekielen avulla.
Oltuaan kolme viikkoa töissä Elstree Film Studios -yhtiössä Park alkoi suunnitella tarinaa miehestä, joka rakentaa raketin ja lentää Kuuhun tyydyttääkseen juustonhalunsa. Kun Park kehitteli lyhytelokuvaansa, Aardman Animations -studion perustajat Peter Lord ja David Sproxton tulivat esitelmöimään National Film Schooliin, jolloin Park sai esitellä heille hankettaan. Lord ja Sproxton tarjosivat Parkille mahdollisuuden työskennellä Aardmanin Studioilla ja tehdä samalla oman elokuvahankkeensa valmiiksi. Kuusi vuotta projetkin aloittamisen jälkeen, vuoden 1990 jouluaattona, Channel 4 esitti elokuvan Ison-Britannian televisiossa.
Tarina
Wallace yrittää epätoivoisesti keksiä, minne lähteä lomalle. Hän etsii erityisesti paikkoja, jotka ovat tunnettuja juustomaita tai -alueita. Wallacen lempiruoka on näet juusto. Lopulta hän keksii, että matkustaa Gromitin kanssa kuuhun, koska sehän on juustoa. Kaksikko rakentaa oman raketin ja matkustaa etsimään kuujuustoa. Kuussa parivaljakko tapaa mekaanisilla käsivarsilla ja pyörillä varustetun uunin, josta koituu harmia.
Curling talviolympialaisissa 2018
Curlingissa kilpailtiin Pyeongchangin 2018 talviolympialaisissa 8.–25. helmikuuta Gangneung Curling Centreissä. Curlingissa kilpailtiin ensimmäistä kertaa sekaparikilpailu. Tämän lisäksi oli erikseen miesten ja naisten kilpailut.
Karsinta
Olympialaisiin karsittiin kahdella tavalla: karsintapisteillä vuoden 2016 ja 2017 maailmanmestaruuskilpailuista tai karsintaturnauksen kautta syksyllä 2017. Etelä-Korea sai isäntämaana automaattisesti paikan kaikkiin tapahtumiin. Karsintapisteiden kautta valittiin seitsemän maata ja karsintaturnauksen kautta kaksi maata per tapahtuma. Parisekakilpailuun pääsi seitsemän parasta karsintapisteitä kerännyttä maata vuosien 2016 ja 2017 parisekakilpailun maailmanmestaruuskisoista. Etelä-Korea sai automaattisesti paikan myös parisekakilpailuun.
Osallistujat
Lähde:
Naiset:
Sekaparit:
Naivismi
thumb|400px|[[Henri Rousseau, Ulkomaiden edustajat saapuvat tervehtimään tasavaltaa rauhan merkkinä, 1907]]
thumb|200px|Vaatekaapin oveen tehty omenia poimivaa naista esittävä maalaus. Trautenfelsin linnan museo, Itävalta. thumb|200px|Jean Schubnel, Kristuksen syntymä. thumb|200px|Henri Rousseau, Mandrilli viidakossa 1909. thumb|200px|[[Niko Pirosmani, Rosvo ja varastettu hevonen, ennen 1918.]]
Naivismi ( lapsekas, vilpitön, luonnollinen) on taidesuuntaus, jota harjoittavat usein itseoppineet taiteilijat.
Naivismin on katsottu olleen vastareaktio impressionismin jälkeisten taidesuuntausten teoreettisuudelle ja estetisöinnille. Taiteeseen haluttiin alkuperäistä välittömyyttä ja aitoa vaistomaista ilmaisua, joka olisi taidekoulutuksesta riippumatonta.
Länsi-Euroopassa syntynyt tyylisuunta levisi 1900-luvun kuluessa muualle maailmaan. Suomessa naivismi tuli tunnetuksi 1960–1970 -luvuilla. Myös Ruotsissa naivismi on suhteellisen suosittua.
Naivismin varhaisvaiheet
Samantyyppistä amatöörien tekemää taidetta oli jo keskiajalla, mutta tyyli alkoi saada arvostusta avantgardepiireissä 1910-luvulla. Modernistit olivat rikkoneet taiteen sääntöjä ja tuoneet uusia laatukriteereitä, joihin naivistit sopivat. Naivismin tuloa oli myös enteillyt Paul Gauguinin 1890-luvulla herättämä kiinnostus primitiiviseen taiteeseen ja pelkistettyyn ilmaisuun.
Tyylipiirteitä
Naivismissa on lapsenomaisuutta. Työt ovat usein unenomaisia ja lähellä surrealismia fantasia-aiheineen. Aiheet ovat useimmiten kertovia ja ne liittyvät tekijän elämään, kuten muistoihin, uniin tai haaveisiin. Myös kukka- ja eläinaiheet, jotka olivat akatemiataiteessa vähiten arvostettuja lajityyppejä, ovat yleisiä.
Yleisvaikutelma on useimmiten hauska tai optimistinen. Huumorin ohessa voi olla lempeää yhteiskuntakritiikkiä.
Teoksissa on runsaasti koristeellisia ja värikkäitä yksityiskohtia tyhjän tilan kammon tapaan. Yksityiskohdat kuvataan samanarvoisina, kun taas koulutetut taiteilijat pyrkivät synteesiin, jossa jotkin elementit dominoivat. Samanarvoisten detaljien tulvassa kokonaisuus muuttuu tavallaan epätodelliseksi, vaikka tavoitteena on alun perin ollut kuvata aihetta tarkan todellisesti.
Maalausten muotokieli on kaavamaista ja jäykkää, esimerkiksi henkilöt esitetään usein frontaalisti eli suoraan edestä nähtyinä. Mittasuhteet voivat olla mielivaltaisia tai niissä sovelletaan arvoperspektiiviä. Keskeis- tai ilmaperspektiiviä käytetään harvoin. Maalaukset perustuvat usein ääriviivaan, joka rajaa kirkkaita väripintoja.
Naivismi taidesuuntana
Väitetään, että naivistit muodostavat jo väljän koulukunnan, ja siten heidän taiteensa on muuttunut akateemiseksi. Voidaankin kysyä: ”Jos itse tietää olevansa naivisti, voiko enää olla naiivi ja siten naivisti?”
Naivismi ei ole yhtenäinen tyyli eikä taiteilijaryhmä. Naivismi voidaan ymmärtää taidesuuntaukseksi, mutta myös ulkopuoliseksi tai marginaalitaiteeksi kuten kansantaide ja harrastajataide. Harrastajataiteesta naivismin erottaa kuitenkin se, että useimpien harrastajien tavoitteena on muu kuin naivistinen kädenjälki. Suomessa tunnetuimmat naivistit ovat ammattitaiteilijoita ja harrastajanäyttelyissä varsinaisia naivistisia teoksia on vain vähän. Naivismi eroaa kansantaiteesta sikäli, että kansantaide on status- ja käyttöesineiden kuviointia. Naivismia taas sovelletaan taideteoksissa, kuten maalauksissa ja veistoksissa. Naivismia on verrattu myös lasten ja luonnonkansojen taiteeseen. Kuitenkin lasten tekemät kuvat heijastavat heidän kulloistakin kehitysvaihettaan ja ne muuttuvat iän mukana. Naivistien ilmaisu sen sijaan säilyy usein samantapaisena.
Tyylisuunnan syntysijoilla Ranskassa
thumb|200px|[[Henri Rousseau, Tiikeri trooppisessa myrskyssä (Yllättynyt!) 1891.]] thumb|200px|[[Henri Rousseau, Laidunmaa 1910.]]
Ensimmäinen tunnustusta saanut naivisti oli ranskalainen tullimieheksi kutsuttu Henri Rousseau, jonka taiteen modernistit löysivät. Hänestä tuli tavallaan modernien naivistien kantaisä. Rousseaun suosikkiaiheita olivat viidakkomaisemat, joihin hän haki mallia kasvitieteellisestä puutarhasta ja kasvikirjoista. Rousseau tunnetaan myös maisemista, joiden etualalla on ihminen. Rousseaun maalauksissa oli runsaasti tarkkoja yksityiskohtia, mutta myös yhtenäinen ote. Muista, yleensä intiimejä ja omakohtaisia aiheita maalanneista ranskalaisista naivisteista poiketen hänen teoksissaan oli mukana psykologisia ja sosiaalisia ajatuksia. Rousseau laittoi maalauksiaan säännöllisesti esille Pariisin riippumattomien salonkiin. Yleisössä maalaukset herättivät huvitusta, mutta Edgar Degas ja Paul Gauguin olivat niistä kiinnostuneita. Myöhemmin ihailijoiden joukkoon liittyivät mukaan Pablo Picasso ja runoilija Guillaume Apollinaire. Heidän lisäkseen naivistien innokkaimpia puolestapuhujia oli saksalainen taidearvostelija ja taidekauppias Wilhelm Uhde (1874–1947).
Erityisen paljon naivisteja löydettiin tyylisuunnan syntysijoilta Ranskasta. Rousseaun ja Séraphine Louisin ohella André Bauchant ja Camille Bombois olivat alkuvaiheessa löydettyjä naivisteja. Siivoojana työskennellyt Séraphine Louis keskittyi maalaamaan suurikokoisia kukka- ja hedelmäkimppuja.
André Bauchantin maalauksissa oli usein aineksia mytologiasta ja antiikin historiasta. Kuviteltujen historiallisten ja raamatullisten aiheiden ohella maalauksissa on runsaasti kukkia ja kasveja. Bauchant oli työskennellyt puutarhurina ja kartanpiirtäjänä ennen kuin alkoi 46-vuotiaana maalata. Hänen maalauksiaan oli ensi kertaa esillä virallisen Salongin vastapainoksi järjestetyssä Syyssalongissa Pariisissa 1920.
Jokilaivurin poika Camille Bombois tunnettiin sirkusaiheistaan. Hän oli osallistunut painiotteluihin ennen kuin ryhtyi kiertävän sirkuksen voimamieheksi. Vuonna 1907 Bombois toteutti toiveensa ja muutti Pariisiin, missä hän työskenteli päivisin rautateillä ja öisin sanomalehden painossa siirrellen painavia paperirullia. Hän ehti silti maalata paljon. Bomboisin vaimo oli kerran hänen poissa ollessaan saanut myytyä useita hänen maalauksistaan, minkä jälkeen Bombois päätti jättää yötyönsä. Hän myi maalauksiaan Montmartren jalkakäytävillä, missä myös Seraphine Louisin ja Rousseaun löytänyt taidekauppias Wilhelm Uhde näki niitä. Bomboisin ensimmäinen näyttely oli vuonna 1937. Kritiikeissä Bomboisia verrattiin Rousseauhun, joskin hänen töissään oli vähemmän fantasiaa. Bomboisin maalauksissa oli voimakkaita kontrasteja, kuten mustaa, kirkkaita punaisia, sinisiä ja pinkkejä värejä. Omiin kokemuksiinsa tukeutuen hän maalasi sirkusaiheiden ohella maisemia, joissa oli kalastajia.
Alfred Wallis Englannissa
thumb|200px|[[Alfred Wallis, The Hold House Port Mear Square Island Port Mear Beach, 1932. ]] Cornwallista kotoisin ollut kalastaja Alfred Wallis kuului myös 1920–1930-luvuilla löydettyihin naivisteihin. Wallis alkoi maalata "seuraksi" vuonna 1922 hänen 21 vuotta vanhemman vaimonsa kuoleman jälkeen. Monet hänen maalauksensa ovat kartan omaisia perspektiivittömyydessään. Wallis maalasi merimaisemia ja purjelaivoja muistista, koska höyrylaivojen tulon jälkeen näkymiä ei ollut mahdollista maalata mallista. Wallisin työt tulivat julkisuuteen kahden taiteilijan nähtyä niitä St Ivesissä, missä Wallis tuolloin asui. Wallisin maalaus The Hold House Port Mear Square Island Port Mear Beach on hyvä esimerkki hänen karttamaisesta perspektiivin käytöstään. Maalaus on näkymä St Ivesistä. Keskivaiheilla näkyvä erikoisen muotoinen talo on mukana useissa Wallisin maalauksissa. Sen esikuva oli lähellä Wallisin omaa kotia. Talo on kuvattu aina samasta suunnasta nähtynä, mutta loppuosa maisemasta on sommiteltu karttamaisesti korostaen sitä mikä tuntui sopivalta. Yläpuolella on The Island-nimellä tunnettu kallioniemeke.
Itä-Eurooppa
Myös Itä-Euroopasta on löytynyt paljon naivisteja, kuten kroatialainen Ivan Generalić (1914–1992). Vahvoja naivistisia koulukuntia on monissa maissa, kuten Tšekkoslovakiassa, Puolassa ja Jugoslaviassa. Esimerkiksi Bulgarian naivistien pitkä traditio on peräisin useita vuosisatoja vanhasta kansantaiteesta.
Viron naivistisen ja outsider-taiteen keskus on vuonna 2003 perustettu Kondas Centre Viljandissa. Se on omistettu maan tunnetuimmalle naivistille Paul Kondasille (1900–1985).
Naivististen töiden näyttelyitä, kuten Bratislavan triennalet, on järjestetty yhä runsaammin 1960–1970 -luvuilta alkaen. Hieman myöhemmin perustettiin kansainvälisiä naivismikeskuksia ja museoita, joita syntyi etenkin 1980- ja 1990-luvulla. Kansallisia museoita ja gallerioita on noussut varsinkin Jugoslaviassa, Puolassa, Ranskassa ja Unkarissa.
Naivismi Yhdysvalloissa
thumb|200px|[[Edward Hicks: Rauhan valtakunta, 1834.]] thumb|200px|[[Edward Hicks: David Twiningin tila, 1845–1848.]]
Ensimmäisiä yhdysvaltalaisia naivisteja oli vaunu- ja talomaalarina työskennellyt Edward Hicks 1800-luvun alkupuolella. Hicksin eläimiä ja farmarielämää kuvaavissa maalauksissa on runsaasti yksityiskohtia, mutta myös muodon selkeyttä. Kiertävänä puuseppänä toiminut Joseph Pickett (1848–1918) maalasi yksityiskohtaisia maisemia. Varhaisissa naivisteissa oli myös köyhälistöaiheiden ja mustien elämän kuvaajia. Yli 60-vuotiaana maalaamisen aloittanut Morris Hirschfield (1872–1946) taas teki suuria koristeellisia alastomia naisia ja villieläimiä kuvaavia maalauksia.
John Kane (1860–1934) syntyi Skotlannissa irlantilaiseen perheeseen ja muutti Yhdysvaltoihin 19-vuotiaana. Hän työskenteli Pennsylvaniassa sekatyömiehenä, rautateillä, terästehtaassa ja kaivoksilla, kunnes loukkaantui rammaksi, mutta jatkoi työtä rautateillä. Hän ryhtyi maalaamaan junavaunuja ja alkoi piirtämään. Hän alkoi 1910 maalaamaan kuvia hylätyille rakennuslevyille. Hänelle myönnettiin palkinto arvostetussa Carnegie International taidekilpailussa 1927, jonka jälkeen hän jatkoi primitiivisten maisemien ja omakuvien maalaamista. John Kanen Omakuva vuodelta 1929 on New Yorkin MoMAn kokoelmissa. Hänen maalauksiaan nähtiin myös amerikkalaista taidetta esittelevässä kiertonäyttelyssä Helsingissä vuonna 1954.
Kuuluisin yhdysvaltalainen naivisti Grandma Moses alkoi maalata yli 70-vuotiaana 1930-luvulla. Moses suosi lintuperspektiivistä kuvattuja maisemia, joissa oli paljon yksityiskohtia hieman Pieter Brueghelin tapaan. Moseksen maalauksille on ominaista lapsenomaisen luottavainen ongelmaton henki, jota on kuvattu ikuisen jouluaaton tunnelmaksi. Yli satavuotiaaksi elänyt Moses kirjoitti muistelmansa 92-vuotiaana.
Naivismi Suomessa
Jokaiselle kuuluvasta luovuudesta ja taiteilijuudesta puhuttiin jo 1960-luvulla. Katsottiin muun muassa, että tekninen ammattitaito on vain sovittu pelisääntö, jota voidaan muuttaa. Ateneumissa vuonna 1972 ollut kansainvälinen naivistisen taiteen näyttely lisäsi kiinnostusta ja muutti asenteita naivismille suotuisiksi, ja sen jälkeen naivisminäyttelyitä järjestettiin runsaasti.
Varhaisimpia naivisteja olivat olleet Sulho Sipilä, Vilho Lampi ja Håkan Brunberg. Laivaston kapteenina toiminut Sipilä maalasi työnsä ohella lämminhenkisiä kaupunkikuvia sekä henkilö- ja sisäkuvia. Vilho Lammella naivismia on viimeisten vuosien tarkoin kuvatuissa pohjalaisaiheissa. Voimakkaammin naivistinen Håkan Brunberg maalasi hilpeitä ja iloisen värisiä kaupunkikuvia sekä muita maisemia, joissa on ihmisjoukkoja ja lapsenomainen tunnelma.
Tyylin noustua esille naivisteja nousi eniten ammattitaiteilijoiden joukosta. Harkittua naivismia on ollut muun muassa Pirkko Lepistön ja Saara Tikan maalauksissa. Naivistista taidetta olivat tehneet jo aiemmin muun muassa Alice Kaira ja Andreas Alariesto.
Naivistisista töistään tunnettuja ovat myös muusikko Martti Innanen ja Alice Kaira. Lisäksi Alpo Jaakolan ja Inari Krohnin tuotannossa on nähty naivistisia piirteitä.
Naivistisen taiteen kokoelmia Suomessa
Oulun taidemuseossa on Heinäsen taidesäätiön naivistisen taiteen kokoelma, johon kuuluu maalauksia, piirustuksia ja veistoksia 44 taiteilijalta. Kokoelman vanhin teos on pukkilalaisen Hilma Koiviston maalaus Kukkia laineilla vuodelta 1920. Padasjokelaiselta Enni Idiltä on tallennettu liki neljäkymmentä maalaiselämää kuvaavaa teosta.
Myös Amos Andersonin taidemuseolla ja Suomen Gallupin säätiöllä on naivistisen taiteen kokoelma. Suomen Gallupin säätiön kokoelman kokoaminen aloitettiin 30 vuotta sitten hankkimalla Martti Innasen maalaus. Kokoelmassa on noin 500 teosta sadalta taiteilijalta, kuten Enni Id, Alice Kaira ja Nikolai Lehto. Suurin osa kokoelmasta edustaa suomalaista 1980- ja 1990-lukujen naivismia, mutta täydennyksenä on venäläistä ja Baltian maiden naivismia.
Yksityisten naivistien teoksia, kuten Andreas Alarieston, Enni Idin ja Alpo Jaakolan teoksia on koti- tai pysyväisnäyttelyinä.
Lenkoranin alanko
pienoiskuva|Lenkoranin tasanko sijaitsee Azerbaidžanin kaakkoiskulmassa Lenkoranin alanko (azeriksi Lənkəran ovalığı) on kapea alankoalue kaakkoisessa Azerbaidžanissa Kaspianmeren rannikolla. Se on Kura-Arasin alangon eteläinen jatke. Alue on saanut nimensä Lənkəranin kaupungin mukaan, ja se on Azerbaidžanin tärkeimpiä maatalousalueita.
Maantiede
Alanko on noin 100 km pohjois-etelä-suunnassa. Pohjoisosassa se on 20-30 km leveä, etelässä vain 5-6 km. Alankoa rajaavat etelässä Talyšvuoret. Se ulottuu Iranin puolelle Astaran luona.
Osa Hirkanin kansallispuistosta, nk. "Moskovan metsä", kuuluu alankoon. Tämä metsä on ainoa säästynyt osa muinaisista Hyrkanian sekametsistä, jotka peittivät alankoa ennen kuin ne raivattiin maanviljelyn tieltä. Nykyään osia alangosta ollaan uudelleenmetsittämässä metsäluonnon palauttamiseksi, ja tarkoituksena on aikanaan liittää ne kansallispuiston osaksi. Näiden sekametsien puustoon kuuluu mm. kastanjatammia, tervaleppiä, nukkavaahteroita, vuorijalavia, valkopyökkejä, persianparrotiaa ja silkkialbitsioita.
Hertta (maa)
pienoiskuva|Hertta|100px pienoiskuva|Saksalaisen korttipakan hertta|100px Hertta ( ♥ ) on yksi neljästä pelikorttien maasta peruskorttipakassa. Se on toinen punaisista maista. Myös saksalaisessa korttipakassa on hertta. Saksalaisessa korttipakassa on hertan lisäksi myös tammenterho, lehti ja kello.
Ranskaksi hertta on couer, englanniksi hearts ja ruotsiksi hjärter. Näistä nimityksistä on peräisin hertan suomenkielinen nimitys.
Zirkonium(IV)fluoridi
Zirkonium(IV)fluoridi (ZrF4) eli zirkniumtetrafluoridi on zirkoniumin ja fluorin muodostama epäorgaaninen molekyyliyhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää erikoislasien valmistukseen ja orgaanisen kemian synteeseissä katalyyttinä ja reagenssina.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö
Huoneenlämpötilassa zirkonium(IV)fluoridi on valkoista kiteistä ainetta. Yhdisteen stabiileimman α-muodon alkeiskoppi on monokliininen. Lisäksi tunnetaan tetragonaalinen β-muoto sekä γ-muoto, jonka rakennetta ei ole määritetty. Kidevedettömän yhdisteen lisäksi tunnetaan myös kidevedelliset mono- ja trihydraatit (ZrF4·H2O ja ZrF4·3H2O), joiden rakenteesta kidevesi voidaan poistaa kuumentamalla alennetussa paineessa. Zirkonium(IV)fluoridi liukenee vain hyvin vähän veteen, mutta liukenee paremmin happoliuoksiin. Aine on Lewis-happo ja reagoi esimerkiksi fluoridien kanssa muodostaen kompleksisen heksafluorozirkonaatti(IV)ionin ([ZrF6]2-.
Zirkonium(IV)fluoridia voidaan valmistaa fluorin ja zirkoniumin välisellä reaktiolla. Tavallisimmat tavat ovat kuitenkin Zirkonium(IV)kloridin ja vetyfluoridin välinen reaktio, zirkoniumhydroksikarbonaatin tai zirkoniumdioksidin liuottaminen vetyfluoridiin tai ammoniumheksafluorozirkonaatin kuumentaminen.
Zirkonium(IV)fluoridia käytetään fluoridilasien ja erityisesti niin kutsuttujen raskasmetallifluoridilasien valmistamiseen, joita voidaan käyttää esimerkiksi optisissa kuiduissa. Lisäksi yhdistettä on tutkittu käytettäväksi sulasuolareaktoreissa. Orgaanisen kemian synteeseissä zirkonium(IV)fluoridia käytetään katalyyttinä Friedel–Crafts-reaktioissa, alkeenien polymeroinnissa ja pyridiinin valmistuksessa sekä fluoraavana reagenssina.
Väärät housut
Väärät housut on Nick Parkin toinen Wallace ja Gromit -elokuva vuodelta 1993. Animaatio voitti Oscarin parhaana lyhytelokuvana. Elokuva palkittiin myös Tampereen elokuvajuhlien Grand Prix'llä vuonna 1994.
Vuonna 2000 British Film Instituten kyselyssä ammattilaiset valitsivat Väärät housut kaikkien aikojen 18. parhaaksi brittiläiseksi TV-ohjelmaksi.
Tarina
Elokuva alkaa Gromitin syntymäpäivän aamuna ja vaikuttaa siltä, ettei Wallace ole muistanut tätä. Kyllä hän kuitenkin on. Wallace antaa Gromitille NASAn kehittämät teknohousut, joka voi kävellä pitkin seiniä ja jopa katossa. Wallace kuitenkin käyttää niitä Gromitin automaattisena ulkoiluttajana. Lisärahan tarpeessa Wallace vuokraa kaksikon talossa olevan tyhjän huoneen, jolle löytyy nopeasti asukas – pieni pingviini, joka ei ole aivan sitä miltä näyttää.
Prater
thumb|250px|Praterin huvipuisto. Prater on Wienin Leopoldstadtin kaupunginosassa sijaitseva suuri puistoalue. Prateriksi kutsutaan myös sen tunnettua huvipuistoa, josta löytyvät muun muassa planetaario, vahakabinetti sekä vuosina 1896–1897 rakennettu maailmanpyörä Riesenrad. Maailmanpyörässä on kuvattu Orson Wellesin elokuvan Kolmas mies avainkohtaus.
Keisarien metsästysmaasta vähitellen wieniläisten vapaa-ajanviettopaikaksi ja huvipuistoksi kehittyneen Praterin historiaan kuuluu myös metsästystä, makkaranmyyntiä ja prostituutiota. Alueella sijaitsevat myös muun muassa Ernst-Happel-Stadion sekä Krieaun ravirata.
Pormestarinluoto
Pormestarinluoto (tunnetaan myös nimellä Porkka) on Porin 53. kaupunginosa ja se sijaitsee Kokemäenjoen pohjoispuolella muutaman kilometrin päässä kaupungin keskustasta. Sen naapurikaupunginosat ovat Isosanta, Toejoki, Hyvelänviiki, Luotsinmäki ja Kokemäenjoen toisella puolella Kirjurinluoto.
Yleistä
Pormestarinluoto on alun perin ollut yksi Kokemäenjoen luodoista. Se on kuitenkin aikojen saatossa maankohoamisen myötä kasvanut kiinni mantereeseen, eikä ole enää erillinen saari. Luoto on saanut nimensä kuuluttuaan aikoinaan Porin pormestarien virkaetuihin.
Asuntomessut Pormestarinluodossa järjestettiin vuonna 1975. Kaupunginosan lempinimi on Porkka ja asukkaita siellä on noin 2 400.
Puistomainen asuinalue koostuu suurimmaksi osaksi 1967–1969 rakennetuista kerrostaloista, joista monet ovat kaupungin vuokra-asuntoina. Kaupunginosassa on yhteensä noin 30 kerrostaloa. Lisäksi alueella on 207 rivitaloasuntoa sisältävä messualue sekä viitisenkymmentä pientaloa.
Lähiöprojekti
Suomen ensimmäinen lähiöparannusprojekti aloitettiin Pormestarinluodossa jo vuonna 1979, vain noin 10 vuotta alueen valmistumisen jälkeen. Toteutusvaiheeseen päästiin 1982. Projektin toimenpiteet olivat hyvin pienimuotoisia ja keskittyivät lähinnä epäonnistuneen julkisen tilan kohennukseen sekä huonon maaperän vuoksi kitukasvuiseksi jääneen kasvillisuuden parannukseen. Kuitenkin parannusprojektia pidettiin aikanaan erittäin onnistuneena ja siitä on otettu esimerkkiä mm. moniin pääkaupunkiseudun, Tampereen ja Turun lähiöparannusprojekteihin.
Myöhemmin Porin kaupunki on pyrkinyt parantamaan alueen viihtyvyyttä muun muassa rakentamalla kävelysillan Kokemäenjoen yli Pormestarinluodosta Pori Jazzien konserttipaikkana tunnetulle Kirjurinluodolle.
Palveluja
Alahangantien varrella sijaitsevassa liikekeskuksessa toimivat K-Market, kirjatupa, kirjasto, asukastupa ja pyöräpaja. Pormestarinluodossa sijaitsevat myös vuosiluokille 1-9 tarkoitettu Kaarisillan koulu sekä päiväkoti. Kaupunginosassa on lisäksi vanhuksille tarkoitettu asuin –ja avopalvelutalo Ruskakoti.
Pormestarinluodossa toimii vuonna 2000 perustettu urheiluseura Pormestarinluodon Salama. Seurassa harrastetaan jalkapalloa, salibandyä ja futsalia.
Seppo Sanaksenaho
Seppo Sanaksenaho (5. toukokuuta 1938 Oulu – 1. marraskuuta 2011 Vaasa) oli Vaasan kaupunginjohtaja ja kaupunkineuvos.
Sanaksenaho kirjoitti ylioppilaaksi Tornion yhteislyseosta ja opiskeli muun muassa Yhdysvalloissa. Hän työskenteli aluksi TVH:lla ja Helsingin kaupungilla. Sen jälkeen hän oli Porvoon apulaiskaupunginjohtaja, mutta siirtyi Vaasaan 1979, jossa hänestä tuli 1997 kaupunginjohtaja. Hän jäi eläkkeelle 2001.
Sanaksenaho toimi luottamustehtävissä, muun muassa Vaasa Oy:n hallituksessa, ja hyödynsi niissä monipuolista asiantuntemustaan. Hän toimi Tansaniassa Vaasan ystävyyskaupungin Morogoron kehittämisessä.
Nordic Trucker Line
Nordic Trucker Line oli vuosina 1997–1998 toiminut ruotsalainen varustamo. Yrityksen perusti Gustav Myrsten. Vuonna 1997 yritys vuokrasi gotlantilaisen Rederi AB Gotland -varustamon uudisrakennuksen, M/S Gotlandin ja asetti sen liikennöimään linjalle Oxelösund–Pietari. Muutaman kuukauden kuluttua yritys vaihtoi aluksen M/S Seawind II:en, koska M/S Gotlandin vuokraaminen oli kallista. Vuoden 1997 lopussa Nordic Trucker Line vaihtoi liikenteen Oxelösundista pääkaupunkiin Tukholmaan. Seuraavana vuonna liikenne lopetettiin kannattamattomana. Myös Pietarin satamassa toimisessa oli ongelmia ja lisäksi rahtimäärät eivät olleet riittäviä.
Tuscaloosa
Tuscaloosa on Yhdysvaltojen eteläisen Alabaman osavaltion viidenneksi suurin kaupunki. Sen pinta-ala on 172,8 km² (vettä 27,1 km²) ja asukasluku 93 168 (2009). Asukkaista 54% on valkoisia, 43% mustia ja 1,5% latinoja. Kaupunki oli osavaltion pääkaupunkina vuosina 1826-1846.
Kaupunki on nimetty tunnetun intiaanipäällikkö Tuskaloosan mukaan.
Lähteet
thumb|center|440px|Greensboro Avenue
Vouvatusjärvi (kylä)
Vouvatusjärvi oli kylä Suomeen vuosina 1920-1944 kuuluneen Petsamon kunnan länsiosassa, Neuvostoliitolle sodan jälkeen luovutetulla alueella. Vouvatusjärvi sijaitsi Paatsjoen laajentuman Vouvatusjärven itäpuolella. Vouvatusjärven naapurikyliä olivat pohjoisessa Pitkäjärvi ja etelässä Höyhenjärvi. Lännessä kylä rajoittui Norjaan, sillä valtakunnan raja kulki Paatsjokea pitkin. Valtioneuvoston vuonna 1930 vahvistaman Petsamon uuden kyläjaon mukaan Vouvatusjärvi tuli kuulumaan Pitkäjärven kyläkuntaan. Nykyisin Pitkäjärven alueella ei ole asutusta.
Kyläkuva
Jäämerentie kulki kylän kautta. Vouvatusjärvellä ei ollut omaa koulua. Petsamon ensimmäisessä koulupiirijaossa vuonna 1921 Vouvatusjärvi kuului Salmijärven koulupiiriin. Vouvatusjärven eteläpuolelle Höyhenjärvelle perustettiin koulu vuonna 1932.
Väestö
Vuoden 1929 henkikirjoituksen mukaan Vouvatusjärvellä oli 32 asukasta, joista suomalaisia ja kolttasaamelaisia kumpiakin oli 16. Asukasluvun kehitys: Vuoden 1930 jälkeen Vouvatusjärven väestö laskettiin yhteen Pitkäjärven kanssa.
Rauhaton mies
Rauhaton mies on ruotsalaisen kirjailijan Henning Mankellin kirjoittama rikosromaani, jonka pääosassa on komisario Kurt Wallander. Kirja on ilmestynyt vuonna 2009, ja se on viimeinen Wallanderista kertova teos. Alun perin Mankell aikoi lopettaa Wallander-kirjasarjan jo vuonna 1999, mutta muutti myöhemmin mielensä ja päätti tehdä vielä yhden osan.
Kirjasta on tehty elokuvaversio, jossa Wallanderia näyttelee Krister Henriksson.
Kirjan tapahtumat sijoittuvat vuosiin 2007-2008, noin viisi vuotta sen jälkeen kun Wallander on muuttanut pois Ystadin keskustasta maaseudulta ostamaansa omakotitaloon. Wallanderin tytär Linda kertoo isälleen merkittävän uutisen: hän saa lapsen ja Kurtista tulee isoisä. Lapsen isä, Lindan avopuoliso Hans von Enke, työskentelee pankkialalla ja on varakkaasta perheestä.
Wallander tutustuu vävynsä vanhempiin, mutta sitten nämä katoavat salaperäisellä tavalla. Ensin Håkan von Enke, merivoimien eläkkeellä oleva upseeri, jää palaamatta joka-aamuiselta kävelyretkeltään. Hieman myöhemmin katoaa hänen vaimonsa. Asiaa tutkii Tukholman poliisi, mutta kesälomalla oleva Wallander tekee myös omia tutkimuksiaan. Ruotsissa 1970- ja 1980-luvuilla tapahtuneet sukellusveneiden aluevesiloukkaukset tuntuvat liittyvän tapahtumiin. Mies selvästi pelkäsi jotain ennen katoamistaan. Onko hänet murhattu vai pakeniko hän ennen kuin hänet onnistuttiin murhaamaan? Tutkimuksissaan Wallander huomaa, ettei kaikkia sukellusvenehavaintoja edes haluttu tutkia kunnolla. Koska sukellusveneiden todellisen kansallisuuden selvittäminen ei näyttänytkään aikanaan kiinnostavan kaikkia, ajatuu Wallander yhä syvemmin kylmän sodan lopun historian kaivelemiseen.
Wallanderia ovat koko ajan vaivanneet ajoittaiset muistikatkokset: ensin hän unohtaa virka-aseensa ravintolaan, sitten hellan päälle keittiössään ja tapaa kotiin tullessaan palokunnan pihallaan ja lopulta ei tunnista tyttärentytärtään.
Wallander selvittää arvoituksen, ja myös syy hänen muistikatkoksiinsa selviää kirjan lopussa.
Joonatan Rautiola
Rautiola suoritti opintoja Sibelius-Akatemiassa Pekka Savijoen johdolla. Hän valmistui Pariisin konservatoriosta vuonna 2010 oltuaan siellä Claude Delanglen opiskelijana. Häntä opettivat myös Nicolas Prost, Christian Wirth ja Maurice Bourgue. Rautiola on esiintynyt monien orkesterien, kuten Radion sinfoniaorkesterin, Tapiola Sinfoniettan, Joensuun kaupunginorkesterin, Latvian kansallisen sinfoniaorkesterin, Düsseldorfer Symphonikerin ja Strasbourgin filharmonisen orkesterin solistina. Hän on pitänyt resitaaleja Euroopan ja Aasian kaupungeissa sekä New Yorkin Carnegie Hallissa. Rautiola on soittanut myös Ellipsos-kvartetissa, Uusinta Ensemblessä ja Saksofonikvartetti Aavassa. Hän on erikoistunut moderniin saksofoniohjelmistoon ja kantaesittänyt muiden muassa Tapio Tuomelan, Guillaume Connessonin sekä Olli Virtaperkon konsertot. Muita säveltäjiä, joiden musiikkia Rautiolan ohjelmistoon on kuulunut, ovat olleet muiden muassa Patrick Marcland, Christian Lauba, Antonin Servière, Pierre Boulez ja Betsy Jolas.
Rautiola on saavuttanut monia kilpailuvoittoja. Vuonna 2002 hän voitti Yleisradion Nuorten solistien kilpailun ja tuli valituksi Suomen edustajaksi Eurovision nuorten muusikoiden kilpailuun. Vuonna 2008 Rautiola voitti Pohjoismaisen puhallinkilpailun Oslossa, ja vuonna 2010 hän sijoittui neljänneksi suurimmassa klassisessa saksofonikilpailussa eli Kansainvälisessä Adolphe Sax -kilpailussa Belgiassa. Vuonna 2009 hänelle myönnettiin Düsseldorfin kansainvälisessä Aeolus-kilpailussa kolmas palkinto, yleisöpalkinto ja parhaan nykyteoksen esityksen erikoispalkinto.
Rautiola työskentelee saksofoninsoiton opettajana Sibelius-Akatemiassa. Hän on pitänyt mestarikursseja eri maissa.
Luettelo Keltaisen kirjaston kirjoista
Kustannusyhtiö Tammen Keltainen kirjasto -sarjassa julkaistut kirjat:
Alppitähti
Euroopanalppitähti eli alppitähti (Leontopodium alpinum) on yksi tunnetuimmista eurooppalaisista vuoristokasveista.
Stenius
Stenius on suomalainen suku joka on vaikuttanut monella saralla. Suku on oletettavasti lähtöisin Steen-nimisestä talosta nykyisestä Porista. Suvun kantaisänä voidaan pitää Martinus Thomae Steniusta, Vesilahden kirkkoherraa vuodelta 1644.
Alppitähti
Nimen etymologia
Alppitähden suomenkielinen nimi kuvaa sekä kasvupaikkaa korkealla vuorilla että kukan tähtimäistä muotoa. Kasvista käytetään myös suomeksi saksan kielestä lainattua nimeä edelweiss (edel jalo, kallisarvoinen, weiß valkoinen). Tieteellinen nimi Leontopodium muodostuu kreikan kielen sanoista leon podion ja tarkoittaa leijonan käpälää.
Stenius
Suvun jäsenten puolisoita
Avioliiton kautta sukunimen saaneisiin kuului muun muassa:
Alppitähti
Ulkonäkö
Kasvi kasvaa noin 3–20 senttimetriä korkeaksi. Sen lehdet näyttävät karvaisilta, koska ovat kauttaaltaan valkoisen nukan peitossa. Kasvi kukkii heinäkuun ja syyskuun välillä ja valkonukkaiset kukat ovat itse asiassa varsinaisten pienten keltaisten kukintojen suojalehtiä. Sveitsissä kukan valkoisuus on puhtauden symboli ja kauneutensa vuoksi se tunnetaan Romaniassa nimellä floarea reginei ”kuningattaren kukka”.
Kasvupaikka ja levinneisyys
Alppitähti kasvaa kivikkoisella ruohikolla, kalkkikivisillä kallioilla ja joskus harvoin niityillä. Se viihtyy parhaiten kalkkikivi-kivikoissa 2000–2900 metrin korkeudessa ja kasvaa usein hyvin vaikeapääsyisillä paikoilla. Tämän vuoksi se Sloveniassa liitetään vuorikiipeilyyn, minkä lisäksi se on Saksan, Itävallan ja Puolan asevoimien vuoristojoukkojen tunnus, alkujaan Itävallan armeijan kolmelle alppijääkärirykmentille vuonna 1907 ja sittemmin vuonna 1915 saksalaisille vuoristojoukoille myönnettynä tunnuksena. Vuoristojoukot ovat erikoisjoukkoja ja siten tunnuskin on merkki kantajan kyvykkyydestä sotilaana siinä missä erikoisjoukkojen baretitkin.
Alppitähti on kotoisin Aasiasta ja sitä esiintyy korkeilla vuoristoalueilla Aasiassa, Etelä-Amerikassa ja Euroopassa Pyreneillä, Alpeilla ja Karpaattien vuoristossa. Kasvi on suojeltu useissa maissa, esimerkiksi Sveitsissä, Sloveniassa (jo vuodesta 1898) ja Romaniassa (vuodesta 1933).
Kasvi ei ole myrkyllinen.
Risti (maa)
pienoiskuva|Ristin symboli Risti (♣) on yksi neljästä pelikorttien maasta peruskorttipakassa. Se on toinen mustista maista.
Nimi
Risti on ranskan kielellä tréfle (”apila”). Myös Ruotsissa maan nimi (klöver) merkitsee apilaa. Englanniksi maan nimitys on kuitenkin clubs (”nuijat”). Suomen kielessä nimi on vaihtunut ulkomuodon perusteella ristiksi.
Symboliikka
Maan symboli muistuttaa sekä apilaa että ristiä, mutta on alun perin johdettu nuija-aseesta.
Paula Kivinen
Paula Helena Kivinen (o.s. Mela, 15. kesäkuuta 1906 Kärkölä – 9. helmikuuta 1998 Tampere) oli suomalainen kuvaamataidon opettaja ja taidehistorian tutkija, joka tuli tunnetuksi Tampereen jugendarkkitehtuurin asiantuntijana ja puolestapuhujana. Hänelle myönnettiin professorin arvonimi vuonna 1988.
Paula Mela valmistui ylioppilaaksi Lahden yhteiskoulusta vuonna 1925 ja piirustuksenopettajaksi Taideteollisuuskeskuskoulusta vuonna 1929. Hän toimi aluksi opettajana Vammalassa vuosina 1929–1936, mutta muutti Tampereelle solmittuaan avioliiton Eero Kivisen (1904–1999) kanssa. Tampereella hän toimi opettajana eri oppilaitoksissa vuoteen 1970 asti. Hänen opettajanuransa kesti yhteensä yli 40 vuotta.
1950-luvulla Kivinen jatkoi taidehistorian opintoja, jotka hän oli aloittanut jo opettajaksi opiskellessaan. Hän sai Helsingin yliopiston taidehistorian professorilta Lars Petterssonilta tehtäväksi perehtyä Tampereen tuomiokirkkoon. Kivinen teki aiheesta tutkielman, jatkoi edelleen rakennuksen tutkimista ja kirjoitti lopulta aiheesta kirjan Tampereen tuomiokirkko (1961). Myöhemmin hän pääsi esiintymään asiantuntijana aihetta käsitelleissä televisio-ohjelmissa.
Vuonna 1973 Tampereen taidemuseossa järjestettiin näyttely ”Tampereen jugend”, jonka toteutukseen Kivinen osallistui aktiivisesti. Hän muun muassa kirjoitti näyttelyn yhteydessä julkaistuun kirjaan arkkitehtuuria koskevan osuuden. Näyttelystä tuli yleisömenestys, ja se keräsi enemmän kävijöitä kuin mikään museon aikaisemmista näyttelyistä: kahden kuukauden aikana sen näki 33 200 ihmistä. Näyttelyjulkaisu myytiin loppuun kesken näyttelyn. On arvioitu, että tämän näyttelyn ja Paula Kivisen näkyvän toiminnan ansiosta jugendin arvostus lisääntyi Tampereella ja rakennuksia säästyi purkamiselta.
Dallas
Dallas [] on Yhdysvaltain Texasin osavaltiossa sijaitseva kaupunki. Se on väkiluvultaan Yhdysvaltojen yhdeksänneksi suurin ja Texasin kolmanneksi suurin kaupunki. Kaupungissa asui vuonna 2013 arvion mukaan 1 257 676 ihmistä. Dallasin ja Fort Worthin noin 6,8 miljoonan asukaan suurkaupunkialue on Yhdysvaltain neljänneksi väkirikkain.
Dallas on tunnettu ennen kaikkea öljyntuotannostaan, joka koki huippunsa 1980-luvun alussa. Sittemmin öljyntuotanto on kuitenkin hiipunut ja nykyään Dallas on monipuolisen teollisuustuotannon ja elinkeinoelämän keskus. Yhdysvaltojen 35. presidentti John F. Kennedy salamurhattiin Dallasissa vuonna 1963. Kaupunkiin sijoittuu myös suosittu 1980-luvun televisiosarja Dallas.
Paula Kivinen
Kivinen kuoli Tampereella alkuvuodesta 1998. Hänet on haudattu Kalevankankaan hautausmaalle.
Dallas
Historia
vasen|pienoiskuva|Dallasin keskustaa 1940-luvulla. Dallasin ensimmäinen asukas oli tennesseeläinen lakimies ja kauppias John Neely Bryan, joka rakennutti 1841 alueelle pienen mökin. Alueelle muutti Bryanin perässä uusia asukkaita, ja kaupungin asemakaava laadittiin 1844. Ensimmäiseen kaavaan kuului oikeustalo, sen aukio ja 20 katua. Dallas-nimen alkuperästä ei ole varmuutta. Se juontaa juurensa joko varhaiseen Joseph Dallas -nimiseen uudisasukkaaseen tai Yhdysvaltain varapresidentti George M. Dallasiin. Kaupunki alkoi kasvaa, ja sinne muutti muun muassa sveitsiläisiä ja saksalaisia uudisasukkaita. Charles Fourier’n epäonnistuneesta ihannekaupungista La Réunionista sinne tuli väkeä 1850-luvun lopulla.
Dallasin merkitys talouskeskuksena kasvoi, kun rautatie saapui sinne 1870-luvulla. Kaupunkiin kehittyi monia Yhdysvaltain lounaisosia palvelleita kauppaketjuja, joista suurimmaksi kasvoi Neiman Marcus. Dallasiin liitettiin 1889 East Dallas ja 1903 Oak Cliff. Dallasin talouden merkittävin tuote oli 1900-luvun vaihteessa puuvilla.
1930-luvun lama iski myös Dallasiin, ja vuonna 1931 kaupungissa oli yli 18 000 työtöntä. Dallas selvisi lamasta kuitenkin monia muita kaupunkeja paremmin, sillä Columbus Marion Joiner löysi öljyä noin 160 kilometrin päästä kaupungista. Itä-Texasin öljykenttä oli tuolloin maailman suurin. Sen ansiosta Dallasista tuli öljyteollisuuden keskus.
Dallas sai kansainvälistä huomiota, kun presidentti John F. Kennedy salamurhattiin 22. marraskuuta 1963. Lee Harvey Oswald pidätettiin murhaajana, ja kaksi päivää myöhemmin dallasilainen yökerhon omistaja Jack Ruby ampui Oswaldin.
Dallasin ja Fort Worthin kaupungit päättivät 1965 rakentaa aluetta palvelevan lentoaseman. Dallas-Fort Worthin kansainvälinen lentoasema avattiin 1973. Se houkutteli monia yrityksiä siirtämään pääkonttorinsa Dallasiin. Öljyteollisuus koki huippukautensa 1980-luvun alussa, mutta sen merkitys on sen jälkeen romahtanut.
Liikenne
Kaupungissa on kaksi lentokenttää, Dallasin kansainvälinen lentoasema Irvingissä ja Love Fieldin lentoasema.
Koulutus
Dallasissa on useita yliopistoja, collegeja ja ammattikouluja. Useat merkittävät yliopistot sijaitsevat erillisalueilla ja esikaupungissa.
Urheilu
oikea|pienoiskuva|Dallasin suurkaupunkialueella sijaitseva [[AT&T Stadium on Dallas Cowboysin kotikenttä.]] Dallas on Houstonin ohella Texasin urheiluelämän keskus. Dallas on edustettuna kaikissa Yhdysvaltojen suosituimpien lajien pääsarjoissa. Amerikkalaisen jalkapallon NFL-sarjassa kaupunkia edustaa Dallas Cowboys, koripallon NBA:ssa Dallas Mavericks, baseballin MLB:ssä Texas Rangers sekä jääkiekon NHL:ssä Dallas Stars. Lisäksi naisten koripalloliiga WNBA:n Dallas Wings pelaa kaupungissa.
Vuonna 1984 Dallasin Fair Parkissa järjestettiin F1-sarjan Yhdysvaltain Grand Prix. Kyseinen kilpailu jäi radan historian ainoaksi. Kilpailun voitti Keke Rosberg Williams-Hondalla.
Nähtävyydet
Dealey Plaza on aukio, jossa presidentti John F. Kennedyn salamurha tapahtui 22. marraskuuta 1963. Sen laidalla entisessä koulukirjavarastossa sijaitsee Kennedylle omistettu Kuudennen kerroksen museo, Sixth Floor Museum.
Elektronimikroskooppi
thumb|250px|[[Siemens (yritys)|Siemens Elmiskop 1A -elektronimikroskooppi]] thumb|250px|Aikuinen [[mäkärät|mäkärä (Simulium yahense). Jokisokeutta aiheuttava parasiitti (Onchocerca volvulus) näkyvissä hyönteisen tuntosarvessa. Elektronimikroskooppikuvan suurennos 100×.]] Elektronimikroskooppi (EM) on mikroskooppi, jossa käytetään näkyvän valon sijasta elektronisuihkua. Tämä mahdollistaa tavallista valomikroskooppia huomattavasti pienempien yksityiskohtien havaitsemisen. Ensimmäisen elektronimikroskoopin rakensi saksalainen fyysikko Ernst Ruska vuonna 1932 toisen saksalaisen fyysikon Max Knollin kanssa. Ruskalle myönnettiin Nobelin fysiikanpalkinto vuonna 1986. Suomen ensimmäisen elektronimikroskoopin rakensi Alvar Wilska.
Gottfried Henssen
Gottfried Henßen (16. toukokuuta 1889 Prummern, Saksa – 19. huhtikuuta 1976 Krefeld, Länsi-Saksa) oli saksalainen kansanrunoudentutkija. Hän oli vuonna 1936 perustetun Marburgissa toimivan Hauptstelle für deutsche Erzählforschung, nykyisin Zentralarchiv der deutschen Volkserzählungin ensimmäinen johtaja. Hän sai 1951 Philipps-Universität Marburgin kunniaprofessorin arvon. .
Villu Jaanisoo
thumb|Villu Jaanisoo vuonna 2016. Taustalla näkyy [[Kuukkeli (taideteos)|Kuukkeli-teos.]] Villu Jaanisoo (s. 1963 Tallinna) on virolainen kuvanveistäjä ja Kuvataideakatemian kuvanveiston professori. Hänet tunnetaan kuvanveistäjänä monipuolisena materiaalienkäyttäjänä ja veistostaiteen perinteiden tulkitsijana. Hän asuu ja työskentelee Pirkkalassa ja Helsingissä.
Hankajalkaiset
Hankajalkaiset (Copepoda) ovat pieniä äyriäisiä, joista suurin osa kuuluu planktoniin. Suurimmat hankajalkaiset voi nähdä paljain silmin, pääosa lajeista näkyy vain mikroskoopilla. Hankajalkaisilla on elinkaarensa aikana monta muodonmuutosta, ja jokaisen aikana ne vaihtavat kuorensa. Planktonin hankajalkaiset ovat monien kalojen tärkeää ravintoa, muiden muassa silakan.
Villu Jaanisoo
Villu Jaanisoo valmistui Viron taideakatemiasta vuonna 1989.
Hankajalkaiset
Hankajalkaiset jaetaan kymmeneen lahkoon. Niitä tunnetaan noin 13 000 lajia, joista 2 800 elää makeassa vedessä, muut merissä. Planktoniin kuuluvien lajien ohella hankajalkaisiin kuuluu pohjalla eläviä lajeja ja paljon muiden eläinten loisina eläviä lajeja.
Villu Jaanisoo
Jaanisoo on tehnyt useita julkisia veistoksia Suomeen ja Viroon. Hänen tunnettuja teoksiaan ovat muun muassa Juice Leskisen muotokuva (1992), Homo Birkkalensis/Pirkkalan ihminen (1998) ja yhdessä arkkitehti Jorma Mukalan kanssa suunnittelema M/S Estonian uhrien muistomerkki Katkennut linja (1996). Viikin yliopistokampukselle sijoitettu Kaikki on mahdollista (2009) oli käytetyistä autonrenkaista rakennettu lähes viisi metriä korkea gorilla. Teos poltettiin 10. tammikuuta 2018. Teräsrungon varaan kootuista, värillisistä uusiomuovituotteen palasista koostuva Kuukkeli paljastettiin vuonna 2016 Kalasatamassa.
Jaanisoo toimii Pirkkalan veistospuiston taiteellisena johtajana.
Gottfried Henssen
Henssenin tytär oli jäkälätutkija Aino Henssen ja hänen puolisonsa suomalainen Toini Saraste.
Elektronimikroskooppi
thumb|Ernst Ruskan vuoden 1933 elektronimikroskoopin kopio museoituna.
Historia
Valon aaltomaisuuden ja elektronin löytymisen jälkeen usea fyysikko oli ehdottanut sellaisen mikroskoopin rakentamista, jossa käytettäisiin näkyvää valoa lyhyempiä aallonpituuksia, koska silloin on teoriassa mahdollista saada näkyviin pienempiä yksityiskohtia. Yksi näistä tiedemiehistä oli Leó Szilárd. Hans Busch oli vuonna 1926 julkaisut artikkelin, jossa kuvattiin magneettilinssien toimintaperiaate.
Vuonna 1930 Siemens-Schuckertwerken tutkimusjohtajan Reinhold Rudenbergin (1883–1961) poika sairastui polioon. Polion aiheuttaa virus, joka on liian pieni nähtäväksi optisella mikroskoopilla. Rudenberg alkoi selvittää ongelmaa teoreettisista tutkimuksista ja esitti ajatuksen mikroskoopista, jossa valo on korvattu elektronisuihkulla ja lasilinssit elektrostaattisilla linsseillä. Siemens-Schuckertwerke, joka on nykyään osa Siemens AG:ta, patentoi periaatteen 1931. Ernst Ruska rakensi vuonna 1932 ollessaan vielä jatko-opiskelijana protolaitteen, joka saatiin toimimaan, vaikka suurennus ei tällä ollut ajan parhaimpia valomikroskooppeja parempi. Siemens palkkasi Ruskan vuonna 1937 kehittämään laitetta biologian tutkimusvälineeksi ja vuonna 1939 saatiin markkinoille ensimmäinen kaupallinen TEM-mikroskooppi. Ernst Ruska ja hänen lääkäriveljensä Helmut Ruska ottivat ensimmäiset kuvat viruksista.
Nykyään elektronimikroskoopeilla päästään 2 miljoonan suurennuksiin ja laitteen eri muunnelmista on tullut tieteen tärkeimpiä tutkimusvälineitä.
Elektronimikroskoopin toimintaperiaate
Elektronimikroskoopit jaetaan kahteen perustyyppiin: läpäisyelektronimikroskooppeihin ja pyyhkäisyelektronimikroskooppeihin. Lisäksi voidaan käyttää näiden tekniikoiden yhdistelmää.
Elektronitykki ja säteen ohjaus
Elektronimikroskoopin elektronisuihku muodostetaan mikroskoopin ylimmässä osassa, elektronitykissä. Tykki on sisältä tyhjiö, niin kuin koko mikroskoopin sisäosat. Tykin sisällä on hehkulanka, josta irrotetaan elektroneja korkean jännitteen (20–1000 kV) avulla. Kiihdytetyt elektronit ohjataan mikroskoopin optiikkaan, joka koostuu sähkömagneettilinsseistä ja apertuureista. Elektronisuihku käyttäytyy kuten hiukkassuihku ja sitä voidaan fokusoida ja poikkeuttaa magneettilinssien avulla.
Elektronidiffraktio
Elektronisuihku käyttäytyy kiteisessä materiaalissa kuin aaltoliike, eli siroaa kiderakenteen edellyttämällä tavalla, kuten röntgenaallot. Siksi elektronimikroskooppi antaakin hyvät mahdollisuudet tutkia myös aineen kiderakennetta samanaikaisesti mikroskooppisen tutkimuksen kanssa.
Analyysilaitteet
Elektronisuihku herättää näytteessä myös röntgensäteilyä, jonka spektriä analysoimalla päästään kiinni tutkittavan materiaalin kemialliseen koostumukseen. Röntgenspektrometrejä on sekä energia- (EDS) että aaltodispersiivisiä (WDS). Läpivalaisumikroskoopissa voidaan mitata myös elektronien näytteen läpäistessään menettämä energia, ns. energy-loss-spektri, joka kertoo myös näytteen koostumuksesta.
Muut oheislaitteet
Elektroniikan ja tietotekniikan kehittyminen on mahdollistanut myös ns. kuva-analyysin teon elektronimikroskoopissa. Näin esimerkiksi sulkeuma-analyysin teko SEM:iin kytketyn röntgenanalysaattorin ja kuva-analysaattorin avulla on antanut sulametallurgiaan uutta ulottuvuutta.
Karitiâna
Karitiâna on arikemilaisiin kieliin ryhmään kuuluva kieli, jota puhutaan Brasiliassa Candeias-joen rannoilla.
Vuonna 2010 kielellä arvioitiin olevan 320 puhujaa. Karitiânan katsotaan olevan vaarassa eikä sillä ole tunnettuja murteita. Karitiânan lähin sukulaiskieli on jo sammunut arikem.
Kieltä kirjoitetaan latinalaisin aakkosin. Joitain Raamatun osia on käännetty karitiânaksi.
Vokaalit
Kaikki vokaalit voivat esiintyä myös nasaalisina, kuin myös pitkinä että lyhyinä.
Lähde:
Konsonantit
Lähde: