cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
J. A. Baker
Uuden englanninkielisen laitoksen (2005) esipuheen kirjoitti Robert Macfarlane.
Panzerkampfwagen VI Tiger
Nimi
Nimen Tiger (tiikeri) keksi Ferdinand Porsche. Vuonna 1944 Adolf Hitler määräsi roomalaisen järjestysnumeron poistettavaksi Tigerin, kuten myös Pantherinkin nimestä, tosin vaunuun viitataan tästä huolimatta usein nimellä Tiger I, jotta sitä ei sekoitettaisi sen seuraajaan, Tiger II:een.
Suunnittelu
Henschel aloitti raskaan panssarivaunun suunnittelun jo keväällä 1937. Vuonna 1941 Henschel, Porsche, MAN ja Daimler-Benz jättivät suunnitelmansa 75 millimetrin tykillä varustetusta, 35 tonnin painoisesta vaunusta. Operaatio Barbarossan alettua ja etenevien joukkojen kohdattua Neuvostoliiton T-34- ja KV-1-vaunuja syntyi tarve vaatimusten päivittämiseen ja siihenastisen työn lopettamiseen. Parannettu panssarointi nosti painon aina 45 tonniin ja tykki vaihdettiin 88 millimetrin panssarivaunukanuunaan. Prototyypin piti olla valmiina Hitlerin syntymäpäiväksi 20. huhtikuuta 1942. Ajan puutteen vuoksi entiset suunnitelmat kierrätettiin uuden vaunun perustaksi. T-34:n joitain kehittyneitä ominaisuuksia, kuten kaltevaa panssarointia, ei katsottu tarvittavan konseptin oltua riittävän vahva ja tehokas jo sellaisenaan. Pystysuora etupanssari oli 100 millimetrin vahvuinen.
Porsche ja Henschel toimittivat prototyypit määräaikaan mennessä. Henschelin suunnitelma hyväksyttiin, mutta siihen otettiin Porschen torni. Tuotanto alkoi elokuussa 1942. Porschen mallia tilattiin myös 90 kappaletta, mutta niitä ei koskaan käytetty. Rungot käytettiin Panzerjäger Tigeriin, joka tuli tunnetuksi Elefant- ja Ferdinand-nimillä.
Moottorina oli aluksi 590 hevosvoiman 21-litrainen Maybach, mutta se korvattiin vuoden 1943 keväällä 700 hevosvoiman 23,1-litraisella voimanlähteellä. Vaihdelaatikko oli puoliautomaattinen hydraulinen Maybach Olvar. Vaunun voimansiirtojärjestelmä oli aikanaan hyvin moderni ja teknisesti edistyksellinen. Esivalintainen vaihdelaatikko ja ohjauspyörä mahdollistivat hyvän ajettavuuden ja regeneratiivinen kaksisädeohjausjärjestelmä piti tehohäviöt hyvin pieninä. Tigeriä vaivasi kuitenkin tekninen epäluotettavuus ja suuri huollon tarve. Tiger oli ensimmäinen saksalaistankki, jossa oli limittäinen telapyörästö. Tämä paransi maasto-ominaisuuksia, mutta lisäsi ja vaikeutti telakoneiston huoltoa. Pyöriin jäi helposti lunta, mutaa tai kiviä, jotka jäätyessä tai kiinni jäädessään pystyivät estämään tai jopa rikkomaan telaketjuston teknisesti monimutkaisen rakenteen. Neuvostoliittolaiset huomasivat tämän ja ajoittivat toisinaan hyökkäyksensä aamuiksi, jolloin Tigerit eivät olleet aina täysin toimintakykyisiä.
Tigerin nopeus oli täysin vertailukelpoinen tai jopa ylivoimainen suhteessa liittoutuneiden päätyyppeihin. Tigerin suurinta nopeutta 45 km/h, 3 000 kierroksella minuutissa, ei voitu käyttää kuin aivan hetkellisesti. Hieman alemmalla kierrosluvulla, noin 2 500 kierrosta minuutissa saavutettava nopeus 38 km/h oli edelleen useimpien liittoutuneiden vaunujen tasolla. Liittoutuneiden yleisimpien panssarivaunutyyppien huippunopeudet vaihtelivat M4 Sherman -vaunujen eri tuotantomallien 34–42 kilometrin tuntinopeudesta Churchillin 20–26 km/h nopeuteen. Myöskään IS-2:n huippunopeus ei ollut suurempi kuin 37 km/h. Noin 55 km/h nopeuden saavuttavalle T-34:lle Tiger hävisi nopeudessa. Tigerin monisädeohjausjärjestelmä mahdollisti tarkan ja kevyen ohjauksen, ja jarrua käyttämällä vaunu voitiin tarvittaessa kääntää sisäkaarteen puoleisen telan keskipisteen ympäri. Tigerin vaihteisto mahdollisti myös kääntymisen täysin paikoillaan, siten että telaketjut vetivät eri suuntiin. Suurimmat ongelmat olivat telakoneiston ja voimansiirron luotettavuudessa sekä lyhyt toimintasäde. Tämän lisäksi Tigerin suuri massa aiheutti joitakin rajoituksia siltojen suhteen.
Vaunun massa oli 55–57 tonnia, mikä teki siitä painavimman siihen asti valmistetun saksalaisen panssarivaunun. Yksistään jo torni painoi 11 tonnia, ja sen kääntöjärjestelmä oli osin hydraulinen. Tigerin edistykselliset tekniset ratkaisut, valmistusmenetelmät ja korkealuokkaiset materiaalit nostivat valmistuskustannuksia ja vaunu maksoikin 250 000 silloista markkaa (Reichsmark) ilman aseistusta. Panzerkampfwagen V Panther maksoi ilman aseistusta 117 000 ja Panzerkampfwagen IV 103 500 markkaa.
Vaunussa oli viiden hengen miehistö. Pääaseena oli 88 millimetrin KwK 36 L/56 -tykki. Etupanssari oli 100 millimetriä paksu, tykin asekilpi 120 millimetriä ja tornin ja rungon sivu- ja takaosien panssarointi 80 millimetriä. Kannessa ja tornin katossa panssarointi oli vain 25–40 millimetriä, saman verran kuin tuon aikaisilla keskiraskailla vaunuilla.
Ensimmäiset vaunut suunniteltiin sukeltaviksi. Niiden piti pystyä ylittämään neljän metrin syvyinen vesistöeste ja pysyä veden alla 2,5 tuntia. Tämä ominaisuus hylättiin 495 valmistetun vaunun jälkeen.
Tigerin tuotanto alkoi elokuussa 1942 ja 1 355 rakennettiin elokuuhun 1944 mennessä, jolloin valmistus päättyi. Tuotanto oli aluksi 25 kappaletta kuukaudessa ja huhtikuussa 1944 suurimmillaan 104. Suurin vahvuus, 671 vaunua saavutettiin 1. heinäkuuta 1944. Tiger II:n valmistus aloitettiin tammikuussa 1944. Nimestään huolimatta Tiger II oli alun alkaen oma itsenäinen vaunukonseptinsa.
Tiger taistelussa
Tiger oli kuitenkin vahvan panssarointinsa ja erittäin tehokkaan tykkinsä vuoksi yksi toisen maailmansodan pelätyimpiä vaunuja. Eräs Tiger sai kuuden tunnin taistelussa noin 200 osumaa, silti miehistön onnistui ajaa Tigerillä 40 kilometrin matka huoltoon lukuisista vaurioista huolimatta (vaihdelaatikko, ketjut, pyörät). Oikeissa käsissä Tiger oli erittäin vaarallinen vastustaja.
Vaunun tehokkuudesta antaa kuvan 502. raskaan panssarivaunupataljoonan (schwere Panzer-Abteilung 502) tuhoamislukemat. Kyseinen pataljoona tuhosi vuosina 1942–1945 1 400 vihollispanssaria ja menetti itse 107 Tigeriä, jolloin tuhoamissuhteeksi muodostuu 1:13 saksalaisten hyväksi. Liittoutuneiden sotilaat pelkäsivät Tigeria, kun taas Tigerin ilmestyminen taistelukentälle lisäsi saksalaisten taistelutahtoa. Tigerin maineen ansiosta liittoutuneiden sotilaiden keskuudessa ajoittain melkein kaikkia saksalaispanssareita luultiin Tigereiksi.
Kuuluisin Tiger I -kalustolla taistellut vaununjohtaja lienee 1. SS-panssariarmeijakunnan 101. raskaan SS-panssarivaunupataljoonan 2. komppanian päällikkö SS-Hauptsturmführer (kapteeni) Michael Wittmann, joka tuhosi vaunuineen yhteensä noin 138 vihollispanssaria. Eräs syy Wittmannin menestykseen oli vaunumiehistön saumaton yhteistyö. Ajaja käänsi tarvittaessa, jopa oma-aloitteisesti, vaunua maalin suuntaan tulenavausta nopeuttaakseen ja ampuja Balthasar Woll saattoi pikatilanteessa avata tulen ilman tulikomentoa. Tunnetuin Wittmannin saavutuksista on Villers-Bocagen taistelu Normandiassa. Wittmann huomasi englantilaisen 7. panssaridivisioonan 22. panssariprikaatin olevan etenemässä kenenkään estämättä kohti armeijakunnan sivustaa ja Caenia tietä pitkin marssien. Wittmannille ei jäänyt muuta vaihtoehtoa kuin hyökätä, täysin ohjesäännön vastaisesti, yhdellä vaunulla 22. panssariprikaatin marssirivistön kimppuun. Wittmann ajoi vaunuineen marssirivistön vierellä vastakkaiseen suuntaan tuhoten 25 panssarivaunua, 14 puolitela-ajoneuvoa ja 14 Universal Carrier -kuljetuspanssarivaunua aivan lähietäisyyksiltä. Villers-Bocagen taistelun jälkeen Wittmannille myönnettiin miekat tammenlehvien lisäksi hänen rautaristin ritariristiinsä. Toinen hyvin kuuluisa Tiger-vaununjohtaja on Oberleutnant (yliluutnantti) Otto Carius. Carius taisteli pääasiassa 502. raskaassa panssarivaunupataljoonassa itärintamalla ja tuhosi yli 150 panssarivaunua ja 124 muuta ajoneuvoa ja panssarintorjuntatykkiä uransa aikana.
Tigerin maineesta huolimatta sitä voidaan kuitenkin pitää joissain määrin vanhentuneena jo tuotannon alettua, sillä se ei käyttänyt viistoa panssaria, vaan panssarina toimi pystysuora 100 millimetrin levy. Yhdysvaltojen käyttämä M4 Sherman ja Neuvostoliiton käyttämä T-34 puolestaan käyttävät viistoa panssaria, minkä ansiosta niiden panssarointi oli lähes yhtä tehokas kuin Tigerin, huolimatta siitä, että ne olivat keskiraskaita vaunuja, kun taas Tiger oli raskas panssarivaunu.
Länsiliittoutuneet
Tiger I:n 8,8 senttimetrin KwK 36 L/56 Pzgr 39 kykeni tuhoamaan T-34-85:n tai Churchill IV:n jopa 1 300 metrin etäisyydeltä. Liittoutuneiden tykeistä ainoastaan 17-naulan panssarintorjuntatykki ja 122 millimetrin A19-tykin panssarilaukaus kykenivät läpäisemään Tiger I -vaunun vastaavalta etäisyydeltä.
Länsiliittoutuneiden taktiikkana oli usein hyökätä ryhmissä, yhden ryhmän hämätessä Tigerin miehistöä ja toisten pyrkiessä taka- tai sivuasemaan. Tigereiden hyökätessä puolustajan oli pysyttävä piilossa ja odotettava, kunnes vaunu tulisi riittävän lähelle. Brittijoukot käyttivät tätä taktiikkaa kohdatessaan ensimmäisen kerran Tigereitä Pohjois-Afrikassa ja saivat tuhottua vaunun kuuden naulan (57 mm) panssarintorjuntatykillä, jonka ammus läpäisi Tigerin sivupanssarin. Pohjois-Afrikassa britit saivat disabloitua myös kuuluisan Tiger 131:n, joka on nykyään museoituna maailman ainoana edelleen toimintakuntoisena Tigerina.
Tiger pystyi tuhoamaan M4 Shermanin 1 800 metrin päästä. Ensimmäiset Shermanit oli tarkoitettu jalkaväen tukemiseen ja niissä oli matalan lähtönopeuden 75 millimetrin tykki. Yhdysvaltain asevoimien taktiikkaan ei kuulunut taisteleminen panssarivaunuja vastaan panssarivaunuilla, vaan he käyttivät mieluummin panssarintorjuntaan erikoistuneita panssarintorjuntavaunuja, kuten M10 Wolverinea tai M36 Jacksonia. Yhdysvallat saivat vasta sodanloppuvaiheilla vuonna 1945 käyttöönsä kunnollisen raskaan panssarivaunun, M26 Pershingin.
Neuvostoliitto
thumb|left|240px|Tigerin kylkipanssariin tullutta panssarikranaatin tekemää painaumaa tutkitaan. Neuvostovaunuista luotettavasti Tigerin pystyi tuhoamaan vain 152 millimetrin haupitsilla varustettu SU-152, joka sai tästä lempinimen Zveroboi (pedontappaja). Kurskin taistelun jälkeen Neuvostoliitto alkoi varustaa rynnäkkötykkejään 85 millimetrin, 100 millimetrin ja 122 millimetrin tykeillä. Myös T-34 varustettiin viimein parannetulla 85 millimetrin tykillä ja raskas IS-2-vaunu otettiin palvelukseen. Tigerin tehokkuudesta huolimatta niitä oli vähän ja Neuvostoliitto kykeni käytännössä hukuttamaan Tigerit valtavilla määrillä T-34-vaunuja.
Hanna Salomäki
Hanna Salomäki on suomalainen teologi ja yhteiskuntatieteilijä, joka on johtanut Suomen evankelis-luterilaisen kirkon Kirkkohallituksen alaisuudessa toimivaa Kirkon tutkimuskeskusta vuosina 2012–2014 ja jälleen vuodesta 2017 lähtien.
Hän on valmistunut Helsingin yliopistosta teologian tohtoriksi (uskonnon sosiologia; 2004) ja Jyväskylän yliopistosta filosofian tohtoriksi (sosiologia, 2010). Teologian väitöskirja käsitteli Tosi rakkaus odottaa -liikettä ja yhteiskuntatieteiden väitöskirja herätysliikkeisiin sitoutumista ja osallistumista.
E.M.D.
E.M.D. on ruotsalainen poikabändi, jonka muodostavat Erik Segerstedt, Mattias Andréasson ja Danny Saucedo. He kaikki ovat tulleet tunnetuiksi Idol-kykyjenetsintäohjelman kautta. Yhtyeen nimi muodostuu jäsenten etunimien alkukirjaimista.
E.M.D.:n ensimmäinen albumi A State of Mind julkaistiin toukokuussa 2008 ja se nousi Ruotsin albumilistan kärkipaikalle. Albumilta julkaistiin kolme singleä, All for Love, Jennie Let Me Love You ja Alone, jotka nousivat kaikki listaykkösiksi Ruotsin singlelistalla. Lisäksi albumista julkaistiin kolme uutta kappaletta sisältänyt erikoispainos. Erikoispainoksen kahdesta singlestä toinen, Melodifestivaleniin osallistunut Baby Goodbye nousi sekin singlelistakärkeen.
Loppuvuodesta 2009 E.M.D. julkaisi toisen albuminsa, joululevyn Välkommen hem.
Tampereen lyseon lukio
Vuonna 1976 peruskoulu-uudistuksen yhteydessä perustetussa lukiossa toimivat yleislukion lisäksi Yhteiskuntatiedelinja (entiseltä nimeltään Eurooppa-linja) ja IB-linja.
Lukion historiaa
Tampereen reaalilyseo aloitti toimintansa Tampereen Työväen Teatterin paikalla olleessa puutalossa. Koulutalo osoittautui pian liian pieneksi, joten koulu muutti vuonna 1890 uuteen rakennukseen Hallituskadun varrelle, missä se toimi vuoteen 1935 saakka. Tässä Aleksanterin kirkon vieressä sijaitsevassa talossa toimivat sittemmin ensin Tampereen Yhteislyseo ja sitten Tampereen yliopiston lastentarhanopettajakoulutus, kunnes talosta tuli Tampereen yhteiskoulun lukion lisärakennus. Jo 1910-luvulla koulua alkoi vaivata tilanpuute, ja alettiin anoa isompaa rakennusta, mutta vasta 1930-luvulla aloitettiin rakennustyöt Pyynikintorin reunalla. Koulu valmistui vuonna 1935 ja tällöin voitiin aloittaa muutto, mutta koulun varsinainen toiminta aloitettiin vasta vuonna 1936.
Valmistuessaan lyseon lukion rakennus oli yksi Suomen suurimmista kouluista. Koulun tontti oli pieni tilantarpeeseen verrattuna, joten kouluun tehtiin erikoisia arkkitehtonisia ratkaisuja. Koulun sisätiloihin tuli maalauksia, jotka esittivät vertauskuvallisesti opiskeluun liittyviä asioita. Maalukset on entisöity vuosina 1989–1990 toteutetussa koulun peruskorjauksessa.
Sota-ajan jälkeen lyseoon tulivat ns. suuret ikäluokat. Koulussa oli jopa yli tuhat poikaa. Sotien jälkeinen aika on ollut myös muutosten aikaa Rellussa. Koulu sai oman ruokalan ja keittiön vuonna 1968. Näkyvin muutos tapahtui vuonna 1973, jolloin tytöt tulivat Relluun. Tämän seurauksena koulun nimi päätettiin muuttaa Pyynikin yhteislyseoksi. Perinteikkään nimen hylkäämistä vastustettiin voimakkaasti, joten parin vuoden kuluttua koulu sai takaisin entisen nimensä. Kun Tampereella siirryttiin peruskouluun vuonna 1976, muuttui Rellu lyhyen välivaiheen kautta Tampereen lyseon lukioksi. Alimmat luokat jäivät pois ja niiden tilalle yhdistettiin ylimmät luokat kahdesta läheisestä koulusta. Vuonna 1982 siirryttiin kurssimuotoiseen lukioon ja vuonna 1995 aloitettiin muutos kohti luokatonta lukiota.
Yleislukio
Lyseon lukiossa on laaja kurssivalikoima. Kielitarjonnassa ovat A-kielet englanti, saksa, ranska ja espanja, B1-kielenä voi opiskella ruotsia, B2-kielinä espanjaa, ranskaa ja saksaa sekä B3-kielinä espanjaa, ranskaa, saksaa ja venäjää. Koulussa tarjotaan myös suomi toisena kielenä -opetusta. Koululla on kattava tarjonta matemaattis-luonnontieteellisissä ja humanistis-yhteiskunnallisissa aineissa sekä taito- ja taideaineissa.
Yhteiskuntatiedelinja
Yhteiskuntatiedelinja (ent. Eurooppa-linja) on Tampereen lyseon lukion opintolinja, joka noudattaa erityisesti yhteiskunnallisiin asioihin painottunutta opetussuunnitelmaa. Linjan opiskelijat suorittavat tavallista lukiolinjaa laajemman kokonaisuuden yhteiskuntaopin kursseja ja opiskelevat englannin lisäksi vähintään yhtä vierasta kieltä. Opiskelijat tutustuvat lukion aikana myös yliopisto-opiskeluun suorittamalla vähintään viiden opintopisteen opinnot ja työelämään suorittamalla vähintään viikon työharjoittelun. Eurooppa-linjaan kuuluu opintomatkoja: ensimmäisenä vuonna opintomatka kohdistuu Helsinkiin ja kolmantena vuonna Brysseliin.
IB-linja
International Baccalaureate Diploma eli IB-tutkinto on kansainvälinen englanninkielinen ylioppilastutkinto, jonka suorittaminen tarjoaa opiskelijoille mahdollisuuden päästä huippuyliopistoihin maailmalle. Tampereen lyseon lukion IB-linjan opiskelijat ovat tunnettuja myös menestyksestään esimerkiksi Suomen Akatemian Viksu-kilpailussa ja Kerhokeskuksen Tutki-Kokeile-Kehitä -kilpailuissa. Tutkintoon kuuluva Theory of knowlegde -oppiaine kannustaa opiskelijoita ajattelemaan asioita pintaa syvemmältä. Kaikkien IB-opiskelijoiden on myös suoritettava liikunnallista, taiteellista, sosiaalista ja yhteiskunnallista aktiivisuutta vaativa CAS-projekti. Opinnot ovat haastavat, sillä niihin kuuluu paljon pakollisia työsuoritteita kuten laboratoriotöitä ja portfolioita.
Koulukirjasto
Kirjastossa on 24-paikkainen lukusali käsikirjastoineen sekä lainaosasto, jossa on noin 5 000 nidettä.
Tampereen lyseon lukion koulukirjasto on kuulunut vuodesta 2006 lähtien TOKI-verkkokirjastoon. Kirjastolla on nimikkeitä luetteloituna lähes 3 000. Vuonna 2011 kirjasto sai 2. palkinnon (15 000 €) Kopioston kilpailussa, jonka teemana oli Koulukirjasto – tilaa luovuudelle. Palkintosumma kohdistettiin uusien materiaalien hankintaan.
Verkkotoveri
Koulussa ilmestyy Verkkotoveri-blogilehti, jota toimitetaan opiskelijavoimin. Verkkotoveria julkaistiin vuodesta 1996 lähtien Aamulehden kouluille tarjoamalla julkaisupohjalla, joka lakkautettiin vuonna 2010. Ennen verkkoaikaa koululehti oli vuosikymmenien ajan paperille tuotettu Toveri.
Vuokko-kerho
Koulun perinteikäs luontokerho Vuokko on ollut toiminnassa jo yli sata vuotta. Vaikka Vuokko on luontokerho, se toimii myös monien koulun viihtyvyyteen ja koulunkäyntiin vaikuttavien asioiden edistäjänä. Vuokon toimintaan osallistuu kaikkien vuositasojen opiskelijoita. Kerholaiset julkaisevat Vuokko-blogia, joka tunnettiin aiemmin Vuokko-lehtenä.
Debate Club
Koulussa on monenlaisia arkista koulutyötä piristäviä kursseja. Yksi niistä on vuosittain järjestettävä Debate Club, joka valmentaa osallistujiaan The Federation of Finnish-British Societiesin järjestämään englanninkieliseen väittelykilpailuun. Tampereen lyseon lukion väittelytiimi on voittanut Pirkanmaan osakilpailun useana vuonna, viimeksi lukuvuonna 2011-2012. Alueellisten kilpailujen voittajakoulut osallistuvat Ison-Britannian suurlähetystössä kansalliseen loppukilpailuun.
Kansainvälinen toiminta
Yhteistyössä Tampereen Ammattiopiston kanssa kolu on mukana Student’s Voice -nimisessä Comenius-projektissa, joka jatkui vuoden 2012 loppuun. Projektin osallistujamaat ovat Ranska, Italia, Itävalta, Britannia ja Suomi. Vuosien 2012–2014 Comenius-projekti on nimeltään Young People: European Future. Tähän projektiin osallistutaan seitsemästä eri koulusta, jotka sijaitsevat kuudessa eri maassa: Suomessa, Espanjassa, Italiassa, Saksassa, Isossa-Britanniassa ja Puolassa. Kahden lukuvuoden aikana kolme opettajaa ja yli kaksikymmentä opiskelijaa on päässyt vierailemaan projektin kouluissa järjestetyissä tapaamisissa.
Lyseon lukiolla on ystävyyskoulut Molinassa, Espanjassa sekä Rennesissä, Ranskassa. Ystävyyskouluihin tehdään opintomatkoja noin joka toinen vuosi, välivuosina lyseolaiset toimivat ulkomaalaisten opiskelijoiden isäntinä Tampereella. Lyseon lukion opiskelijaryhmä osallistuu joka vuosi Cambridgen yliopiston järjestämään Science Festival -tapahtumaan Britanniassa. Koulussa käy varsin usein sekä kotimaisia asiantuntijoita että kansainvälisiä vieraita esiintymässä, luennoimassa tai tutustumassa koulun arkeen. Kenian Nairobissa sijaitseva slummi Kibera on lyseon oma avustuskohde. Kiberaan on kohdistettu koulun taksvärkkipäivän tuotto; lisäksi on järjestetty muita tapahtumia, joiden tuotto on lähetetty suoraan Kiberaan.
Tunnettuja opiskelijoita
Tunnettuja Tampereen reaalilyseon ja Tampereen lyseon lukion opiskelijoita:
Brenda Song
Song tapasi vuonna 2019 näyttelijä Macauley Culkinin Changeland-elokuvan kuvauksissa. He asuvat avoliitossa Los Angelesissa ja saivat poikalapsen, kummankin ensimmäisen, vuoden 2021 huhtikuussa.
Jarkko Toivonen
Jarkko Toivonen (s. 6. maaliskuuta 1963) on entinen suomalainen pikajuoksija.
Toivonen voitti 100 metrin juoksun Suomen mestaruuden Hämeenlinnassa 1988 omalla ennätysajallaan 10,64. Edellisenä vuonna hän oli ollut kuudes. 200 metrillä Toivonen oli vuonna 1988 kahdeksas omalla ennätysajallaan 21,79. Viestijuoksun Suomen-mestaruuskilpailuissa Toivonen sai 4 × 100 metrillä kultaa vuonna 1988 ja hopeaa vuonna 1989. Seuratasolla Toivonen edusti Kuopion NMKY:n urheilijoita, ja häntä valmensi Hannu Puroila.
Ljubtšo Djakov
Ljubtšo Djakov (s. 17. toukokuuta 1954) on bulgarialainen pistooliampuja.
Ljubtšo Djakov on saavuttanut olympialaisissa pronssia 50 m vapaapistoolissa Moskovassa 1980. Lisäksi hän on saavuttanut MM-kilpailuissa 10 m ilmapistoolilla Santo Domingossa 1981 joukkuekultaa ja henkilökohtaista hopeaa, sekä Budapestissa 1987 henkilökohtaista ja joukkuepronssia.
Katie Holmes
Kate Noelle ”Katie” Holmes (s. 18. joulukuuta 1978 Toledo, Ohio) on yhdysvaltalainen näyttelijä.
Tausta
Katie Holmes syntyi viisilapsisen perheen nuorimmaisena. Hänellä on kolme isosiskoa ja yksi isoveli. Holmes sai roomalaiskatolilaisen kasvatuksen. Holmesilla ei ollut nuorena kiinnostusta ryhtyä näyttelijäksi. 14-vuotiaana hän aloitti mallikoulun.
Ura näyttelijänä
Suurelle yleisölle Holmes tuli tutuksi Dawson’s Creek -teinidraamasarjasta, jota Suomessa esitti Nelonen. Hän on myös näytellyt muun muassa elokuvissa Aprilin juhlat (2003) ja Batman Begins (2005). Vuonna 2011 Holmes näytteli Jackie Kennedyä draamasarjassa Kennedyt (The Kennedys).
Yksityiselämä
Holmes kihlautui 17. kesäkuuta 2005 Pariisissa teiniaikojensa kaukoihastuksen ja idolinsa, näyttelijä Tom Cruisen kanssa. Holmes ja Cruise saivat ensimmäisen yhteisen lapsensa 18. huhtikuuta 2006. Suri-niminen tytär syntyi Los Angelesissa. Pari avioitui Italiassa 18. marraskuuta 2006. Pariskunta jätti erohakemuksen kesällä 2012. Aikaisemmin Holmes oli kihloissa näyttelijä Chris Kleinin kanssa.
Black Sabbath (albumi)
Black Sabbath on samannimisen brittiläisen heavy metal -yhtyeen esikoisalbumi. Se julkaistiin 13. helmikuuta 1970. Albumia pidetään ensimmäisenä "todellisena" heavy metal -albumina ja se sisältää yhtyeen klassikoihin ja tunnetuimpiin kuuluvia kappaleita, kuten nimikappaleen "Black Sabbath", "N.I.B." ja "The Wizard". Vaikkakin albumi sai julkaisunsa aikoihin kovaa kritiikkiä lehdistöltä, nousi yhtye yleisön suosikiksi niin Euroopassa kuin Pohjois-Amerikassakin ja albumi onkin myynyt myöhemmin platinalevyn arvoisesti uudella mantereella.
Albumi äänitettiin yhdessä päivässä keskellä kiertuetta. Musiikin ja kansitaiteen vuoksi yhtye liitettiin niin mustaan magiaan, okkultismiin kuin saatananpalvontaankin. Yhtyeellä itsellään ei ollut mitään tekemistä levyn kannen tai markkinoinnin kanssa. Basisti Geezer Butler on kertonut, että sanoitukset olivat todellisuudessa varoituksia satanismista.
Yhtyeen perustaminen
Birminghamin Astonista kotoisin olevat kitaristi Tony Iommi ja rumpali Bill Ward olivat yhdessä soittaneet top 20 -materiaalia esittäneessä The Rest -yhtyeessä ja sen jälkeen carlislelaisessa bluesyhtyeessä nimeltä Mythology. Vuonna 1968 Mythology kuitenkin hajosi huumepidätyksen jälkeen, ja Ward ja Iommi päättivät koota uuden yhtyeen. He näkivät paikallisen musiikkiliikkeen ikkunassa ilmoituksen "Ozzy Zig requires gig, owns his own PA" (suom. "Ozzy Zig tarvii keikkaa, omistaa oman PA:n"). Iommi tunsi erään Ozzy Osbournen muttei aluksi uskonut, että kyseessä on sama henkilö. He olivat olleet samassa koulussa ja Osbournea oli pidetty koulun pellenä. Kun he tapasivat, Iommi olisikin halunnut unohtaa koko jutun, mutta Ward taivutteli heidät keskustelemaan yhteistyöstä. John "Ozzy" Osbourne oli tehnyt sekalaisia töitä ja ollut vankilassa murtovarkauksien takia. Hän halusi epätoivoisesti elättää itsensä laulamalla.
Mukaan liittyi vielä Osbournen ystävä Terence "Geezer" Butler, jonka kanssa hän oli soittanut Rare Breed -nimisessä yhtyeessä. Butler oli alun perin kitaristi mutta alkoi soittaa bassoa. Hänellä oli hippimäinen elämäntyyli, hän oli käynyt enemmän kouluja kuin muut ja oli kiinnostunut muun muassa kirjallisuudesta ja politiikasta. Hänestä tulikin myöhemmin yhtyeen pääsanoittaja. Alkuvaiheessa mukana oli toinenkin kitaristi ja saksofonisti, mutta he jäivät pian pois kokoonpanosta. Yhtyeen nimeksi annettiin The Polka Tulk Blues Band, sittemmin Earth Blues Band ja lopulta pelkkä Earth. Yhtye soitti perinteistä bluesia, jossa oli myös jazzvaikutteita, sillä rumpali Ward oli jazzin ihailija.
Yhtyeen hajoaminen oli lähellä joulukuussa 1968, kun Iommia pyydettiin mukaan nousussa olevaan Jethro Tulliin, jonka kitaristi Mick Abrahams oli jättänyt yhtyeen. Iommi soitti Tullissa noin kaksi viikkoa, kunnes palasi Earthiin. Iommin mukaan laulaja Ian Andersonin johtamistyyli oli liian tiukka hänelle eikä hän halunnut olla "pelkkä palkkasoittaja". Toisaalta Iommi on sanonut oppineensa Jethro Tullissa, kuinka ammattimainen yhtye harjoittelee, ja hän halusi myös Earthin harjoittelevan samalla tavalla.
Nimenvaihto ja musiikillisen suunnan löytyminen
Birminghamilainen Jim Simpson kiinnostui Earthista, alkoi sen manageriksi ja järjesti esiintymisiä ympäri maata. Tammikuussa 1969 Earth soitti Lontoon legendaarisella Marquee-klubilla. Yhtye pääsi esiintymään myös muualle Eurooppaan, muun muassa Hampurin kuuluisalle Star Clubille. Näihin aikoihin yhtyeen jäsenet huomasivat, että mitä suuremmalla äänenvoimakkuudella he soittavat, sitä paremmin yleisö kuuntelee. Earth vuokrasi harjoitustilat Birminghamin Astonista. Ensimmäiset omat sävellykset olivat "Wicked World" ja "Black Sabbath". Iommin mukaan tuohon aikaan monet yhtyeet soittivat bluesia, joten Earth alkoi soittaa omia kappaleitaan erottuakseen joukosta.
Earthin alkoi soittaa ajan hengen mukaisesti raskaampaa musiikkia, kuten tekivät myös esimerkiksi Cream, Jeff Beck ja Blue Cheer. Led Zeppelinin blues- ja heavymusiikkia yhdistelevä ensilevy oli ilmestynyt samoihin aikoihin, ja Iommi halusi oman yhtyeensä levyn olevan vielä raskaamman. Lisäksi yhtyeen soundiin oli vaikuttanut Iommille muutamaa vuotta aiemmin sattunut työtapaturma, jossa hän menetti osan oikean käden keskisormesta ja nimettömästä. Toivuttuaan Iommi alkoi kehitellä uutta soittotapaa ja teki itse muovipullosta proteesit katkenneisiin sormiinsa. Jotta soittaminen proteeseilla olisi helpompaa, hän asensi kitaraan ohuemmat kielet ja käytti tavallisten sointujen sijaan voimasointuja, minkä takia kitarasoundista tuli tavallista raskaampi.
1960-luvun lopulla media alkoi kiinnostua myös henkimaailman pimeästä puolesta, ja myös Earth-yhtyeen jäsenet, etenkin Geezer Butler, olivat kiinnostuneet mystiikasta ja okkultismista. Yhtye harjoitteli lähellä erästä elokuvateatteria, jossa esitettiin kauhuelokuvia. Osbourne on kertonut ehdottaneensa, että "jos ihmiset ovat kiinnostuneet kauhuelokuvista, miksemme mekin alkaisi tehdä pelottavaa musiikkia". Yhtyeen ollessa kiertueella Saksassa elokuussa 1969 Geezer Butler ehdotti, että se ottaisi nimekseen Black Sabbath vuonna 1963 ilmestyneen Boris Karloffin tähdittämän kauhuelokuvan mukaan. Ensimmäinen esiintyminen Black Sabbathin nimellä oli 30. elokuuta 1969. Nimenvaihdokseen vaikutti myös toisen Earth-nimisen, jo levyttäneen yhtyeen olemassaolo.
Nauhoitukset
Marraskuun kymmenentenä 1969 yhtye levytti vastahakoisesti Trident-studioilla cover-version amerikkalaisen Crow-yhtyeen top 20 -hitistä "Evil Woman (Don't Play Your Games with Me)". Tuohon aikaan Britanniassa oli tapana levyttää cover amerikkalaisesta listahitistä ennen kuin se ehtisi tulla Euroopassa tunnetuksi alkuperäisesityksenä. Lisäksi Simpsonin mielestä yhtye tarvitsi singlen saadakseen julkisuutta.
Työasema
thumb|[[Sun Microsystemsin SPARCstation, jossa SPARC RISC-prosessori, 1990-luvun alusta.]] Työasema on käyttöjärjestelmällä varustettu mini- tai mikrotietokone, joka on tarkoitettu yhden henkilön ammattikäyttöön. Joskus nimitystä on käytetty myös muun muassa suurtietokoneeseen kytketystä päätteestä tai puhelimen ja tietokoneen yhdistelmästä.
Black Sabbath (albumi)
Nauhoitukset
Viikkoa myöhemmin varsinainen albumi nauhoitettiin 12-tuntisessa studiosessiossa sekä miksattiin ja editoitiin 17.–18. marraskuuta 1969 Regent Sound-studioilla Lontoossa. Tuottajana oli Rodger Bain, joka oli nauhoittanut "The Rebelin" ja tuottanut "Evil Womanin". Bainin apulaisena oli äänittäjä Tom Allom, josta myöhemmin tuli menestynyt Judas Priestin tuottaja.
Työasema
Alun perin työasemalla tarkoitettiin tieteelliseen tutkimukseen ja vaativaan ammattikäyttöön, kuten graafiseen tai tietokoneavusteiseen suunnitteluun (CAD, CAE) sekä tietokonesimulointiin valjastettua järjestelmää, joka oli usein varustettu Unix-käyttöjärjestelmällä ja RISC-suorittimella. Tällaiset työasemat olivat tehokkaampia kuin aikansa kotitietokoneet, ja niiden prosessori, grafiikkaominaisuudet, muistinhallinta ja moniajokyky olivat kehittyneempiä.
Black Sabbath (albumi)
Nauhoitukset
Iommin mukaan Rodger Bain ymmärsi yhtyeen toimivan parhaiten, kun se soittaa yhdessä, eikä hän vaatinut ketään soittamaan osuuksia erikseen. Yhtye oli hionut kappaleet keikoillaan valmiiksi ja soitti ne studiossa nopeasti samaan tyyliin. Geezer Butlerin mukaan yhtye vain käväisi studiossa keikkojen välillä eikä ollut mukana albumin miksauksessa. Albumin lopulliset kustannukset olivat 600 puntaa. Iommi on sanonut: "Menimme vain studioon ja teimme sen päivässä. Soitimme keikkasettimme studiossa ja siinä se. Seuraavana päivänä lensimme Sveitsiin keikalle."
Työasema
Nykyään työasemaksi kutsutaan on mitä tahansa LAN-verkkoon kytkettävissä olevaa ja itsenäisesti toimivaa henkilökohtaista tietokonetta yrityskäytössä erotuksena palvelinkoneesta eli serveristä. Vieläkin laajemmassa merkityksessä työasema on synonyymi pöytäkotelossa toimitettavalle tietokonejärjestelmälle toimisto- tai kuluttajakäyttöön erotuksena kannettavista ja pelikäyttöön tarkoitetuista tietokoneista.
Black Sabbath (albumi)
Sisältö
Albumin kappaleet on merkitty koko yhtyeen nimiin, mutta sanoitukset on tehnyt pääasiassa basisti Geezer Butler.
Työasema
Historia
Varhainen työ tietokoneella tarkoitti päätettä, joka oli kytketty jaettuun tietokoneeseen. Näitä seurasivat jaetut, mutta tiettyyn käyttöön varatut minitietokoneet. pienoiskuva|Kaksi [[PERQ-työasemaa 1980-luvun alusta.]] Xerox Alto (1973) työasema oli ensimmäinen, jossa yhdistyivät tietokonehiirellä ohjattu graafinen käyttöliittymä, Ethernet-verkkoliittymä ja vaihdettavat massamuistit.
Black Sabbath (albumi)
Sisältö
"The Wizard"-kappaleessa huuliharppua soittaa Osbourne, ja sen komppi on hieman tavanomaisesta poikkeava. Kappaleen riffiä on myöhemmin kierrättänyt Blue Öyster Cult kappaleessaan "Cities on Flame". Butlerin mukaan kappaleen inspiraationa on ollut Taru Sormusten Herrasta -kirja ja siinä esiintyvä Gandalf-hahmo.
Työasema
Historia
Työasema on 1980-luvulla syntynyt tietokoneluokka, joka toi VAX:in kaltaisen suorituskyvyn työpöydälle. Työasema perustui edulliselle mikroprosessorille, joka oli tyypillisesti Motorola 68000. Gordon Bellin mukaan "henkilökohtainen työasema" esiteltiin vuonna 1981 kun Apollo Computer, Sun ja Xerox esittelivät työasemansa ja varhaiset omaksujat ottivat ne käyttöön. Henkilökohtaiset työasemat ovat tarpeesta johtuen hajautettuja henkilöille ja yhteydessä toisiinsa hajautetussa ympäristössä. Näissä on lähiverkkoyhteys työasemien kytkemiseen toisiinsa.
Black Sabbath (albumi)
Sisältö
Albumin tunnetuimpia kappaleita on avauspuolen päättävä "N.I.B", etenkin Iommin kitarariffin ansiosta. Kappaleen alussa on lyhyt bassoimprovisaatio, joka on saanut Amerikan-painoksessa nimen "Bassically". Kappaleen nimi "N.I.B." tulee sanasta nib (suom. kärki). Se oli Iommin mukaan myös rumpali Wardin lempinimi, koska hänen partansa muistutti kynän kärkeä. Kappaleen nimeä on myös pidetty lyhenteenä sanoista Nativity In Black (suom. paholaisen syntymä), mutta yhtye on kiistänyt sen ja Iommi on todennut koko jutun olevan "amerikkalaisten keksintöä, koska nämä aina luulevat kaiken tulevan jostain saatanallisesta". Butlerin mukaan kappale kertoo "rakastuneesta pirulaisesta, joka muuttuu täydellisesti kunnon kansalaiseksi".
"Evil Woman (Don't Play Your Games with Me)" on toinen albumin covereista; sen esitti alun perin amerikkalainen Crow-yhtye. Kappale nauhoitettiin viikkoa aiemmin kuin muut. Se on selvästi albumin kaupallisin, ja se myös julkaistiin singlenä. Amerikan-painoksesta "Evil Woman" jätettiin pois, koska se oli ollut siellä hitti jo Crow'n esittämänä, ja sen tilalla oli yhtyeen oma sävellys, vahvasti jazz-henkinen sekä Iommin blues-soolon sisältävä "Wicked World". Sen aiheena on sodanvastaisuus ja poliitikkojen päätökset. Kappaleesta tuli muutaman vuoden ajaksi pohja sooloiluille ja improvisaatioille yhtyeen konserteissa.
Työasema
Historia
Minitietokoneiden ja mikroprosessorien kehittyminen mahdollisti uuden kehityssuunnan yrityksille kuten Apollo, SGI ja Sun Microsystems. Apollo julkaisi vuonna 1981 työaseman, jonka hinta alkoi dollarista. Xerox oli aiemmin havainnut, että oli tehokkaampaa olla verkotettu tietokone jokaisen työntekijän pöydällä kuin käyttää jaettua osituskäyttöön tarkoitettua tietokonetta päätteellä.
Vuonna 1991 64-bittinen MIPS R4000 mahdollisti työasemissa suorituskyvyn, joka vastasi supertietokoneen suorituskykyä vuonna 1975. Vuonna 1993 DEC Alpha -suorittimeen perustuvat DEC 3000 -työasemat maksoivat ylöspäin. Hewlett-Packard kilpaili PA-RISC -suorittimeen perustuvilla työasemilla sekä alemmassa että korkeammassa hintaluokassa ja Sun lupasi SPARC-suorittimeen perustuvia työasemia henkilökohtaisten tietokoneiden hintaluokassa.
Black Sabbath (albumi)
Sisältö
"Sleeping Village" muuttuu hitaan, akustisen alun jälkeen jazz- ja blues-improvisaatioksi. Amerikan-painoksessa kappaleen alku tunnetaan nimellä "A Bit of Finger". Kappale sulautuu albumin päättävään, 10-minuuttiseen "Warning"-kappaleeseen, jonka on esittänyt alun perin rumpalilegenda Aynsley Dunbarin Retaliation-yhtye. Kappale on vahvasti blues-vaikutteinen ja sisältää Iommin sooloilua sekä bändin jammailua. "Warning" oli alun perin noin 15 minuutin pituinen, mutta se leikattiin 10-minuuttiseksi.
Levytyssopimus ja kansikuva
Vertigon markkinointiosasto käytti hyväkseen Black Sabbathin imagoa, joka liitti yhtyeen mustaan magiaan ja okkultismiin, vaikka se olikin syntynyt osin tahattomasti. Levyn etukanteen tuli kuva noitamaisesta, mustaan viittaan puetusta naisesta, joka seisoo karun syksyisessä maisemassa ja pitää väitetysti sylissään mustaa kissaa. Malli Louisa Livingstone ei itse tosin muista mitään kissaa vaan kertoo vain lämmitelleensä käsiään samettitakkinsa sisällä. Levyssä on avattavat kannet, ja mustapohjaisessa sisäkannessa on yhtyeen logo ja ylösalaisin oleva risti, johon on kirjoitettu synkkäaiheinen "Still Falls the Rain" -niminen runo. Kannen suunnitteli Marcus Keef. Lisäksi albumi julkaistiin perjantaina 13. helmikuuta 1970, taikauskoisena huonon onnen päivänä.
Yhtyeellä itsellään ei ollut mitään tekemistä kannen tai markkinoinnin, saatikka saatananpalvonnan kanssa. Geezer Butler on sanonut: "Minun tai Ozzyn tekemät sanoitukset ovat itse asiassa varoituksia satanismista, sillä ihmisten tulisi olla varovaisia kyseisen aiheen kanssa. Emme ikinä ole edistäneet mustaa magiaa tai saatananpalvontaa. Se oli vain pieni viite tuotannossamme eikä todellakaan ainut aihepiirimme. Kirjoitimme science fictionista, sodanvastaisuudesta, saasteista, politiikasta... okkultismi oli aiheena vain kolmessa tai neljässä laulussa. Mutta jotkut ihmiset käsittivät asian väärin."
Kaupallinen menestys
Albumi oli välitön menestys. Se nousi Britannian listalla 8:nneksi, vaikka saikin enimmäkseen huonoja arvosteluja, ja pysyi listalla peräti 42 viikkoa. Se oli merkittävä saavutus yhtyeeltä, jolla ei ollut hittisingleä eikä muutakaan aiempaa menestystä. Menestyksestä olikin kiittäminen yhtyeen ahkeraa keikkailua, jonka avulla se oli kerännyt kannattajia. Albumia voi pitää tavallaan myös underground-menestyksenä. Black Sabbathia ei tunnettu laajasti ennen albumin julkaisua, se ei ollut saanut mediajulkisuutta tai radiosoittoa. Kriitikotkin väheksyivät yleensä albumia ja yhtyettä, dj John Peeliä lukuun ottamatta.
Pohjois-Amerikassa albumin julkaisi Warner Bros. 1. kesäkuuta 1970. Se nousi Billboardin listan 23:nneksi ja sitä myytiin vuodessa kultalevyyn oikeuttava määrä. Myöhemmin se sai myös platinaa. . Black Sabbath ei ollut vielä albumin julkaisun aikaan esiintynyt Pohjois-Amerikassa, joten menestys tuli siellä kuulopuheiden voimalla. Sabbathin manageritoimisto teki sopimuksen Warner Brosin kanssa, koska Vertigon Pohjois-Amerikan kumppani Mercury Records ei ollut kiinnostunut yhtyeestä.
Kritiikki ja albumin nykyinen arvostus
Vaikka albumia myytiin paljon, se sai julkaisunsa aikaan lähes tyrmäävän vastaanoton musiikkilehdistössä. Black Sabbath yhdistettiin, osin aiheettomasti, saatananpalvontaan ja mustaan magiaan: esimerkiksi brittiläinen Disc & Music Echo kirjoitti albumin olevan "musiikkia sairaisiin messuihin". International Timesin kriitikko kuvasi albumia sanoilla "Blow Job" (suom. suihinotto) ja vertasi yhtyettä karanneeseen bussiin, "joka on yhtä nopea ja pelottava".
Amerikkalaisen Rolling Stonen Lester Bangs kirjoitti kuuluisassa arvostelussaan Black Sabbathin soittajien olevan "ammattitaidottomia" ja sanoitusten "typeriä", ja yhteenvetona hän sanoi Black Sabbathin olevan "kuin Cream, mutta vieläkin huonompi." Myös tunnettu The Village Voice -lehden amerikkalaiskriitikko Robert Christgau moitti levyä huonoksi ja totesi sen olevan "vastakulttuurin surkeinta antia muoviläpyskällä".
Nykyään albumia pidetään arvokkaana osana metallimusiikin historiaa, ja sen on usein sanottu olevan ensimmäinen todellinen heavy metal -albumi, vaikka siinä on viitteitä myös sekä blues- että jazz-musiikkiin. Muun muassa Rolling Stone, joka aikanaan suhtautui albumiin kriittisesti, kelpuutti albumin 241:seksi listalle, joka sisälsi "500 kaikkien aikojen parasta albumia", ja arvostettu heavy metal -lehti Kerrang! sijoitti albumin 31:seksi "kaikkien aikojen top 100 -metallialbumit" -listalleen. Allmusic.com-sivuston arvostelijan mielestä "albumilla on runsaasti metalliklassikoita", ja Metalstorm.net-sivustolla albumin sanotaan olevan merkittävä, "koska se synnytti rakastetun metalligenremme". Sputnikmusic.comin arvostelijan mukaan "albumilta löytyy kuunneltavaa kaikille heavy metal- tai hard rock -genren faneille".
Myös yhtyeen fanit pitävät albumia yhtenä Black Sabbathin parhaista, ja monet sen kappaleet ovat muodostuneet klassikoiksi: esimerkiksi "Black Sabbath", "The Wizard" ja "N.I.B." ovat olleet lähes koko ajan yhtyeen esityslistoilla. Geezer Butler on todennut, että Black Sabbath halusi tuolloin "olla raskaampi kuin kukaan muu" ja onnistui siinä hyvin, ja rumpali Bill Ward on sanonut albumin olevan hänelle arvokkaimman kaikista yhtyeen albumeista.
CD-julkaisut
Black Sabbath on julkaistu CD-versiona useampaankin kertaan. Sekä Vertigo että Warner Bros. ovat julkaisseet albumin CD-versiona jo 1980-luvulla. Myös Black Sabbathin katalogia julkaissut Castle Communications on julkaissut albumista useamman CD-version. Vuoden 1986 versio sisältää bonuskappaleena "Tomorrows Dream" -kappaleen live-version, joka on peräisin vuoden 1980 Live at Last-albumilta.
Ensimmäinen varsinainen remasteroitu versio julkaistiin vuonna 1996 Castlen Essential-merkillä. Se sisältää bonuskappaleena vain Pohjois-Amerikan versiossa aiemmin olleen "Wicked World"-kappaleen, tosin heikkolaatuisena nauhoituksena. Vuonna 2004 Rhino Records julkaisi yhtyeen vuosien 1970–1978 kaikki albumit Black Box -nimisenä pakettina. Tässä painoksessa käytettiin Pohjois-Amerikan Warner Bros. -yhtiön masternauhoja.
Kappaleet
Kaikki kappaleet säv. ja san. Tony Iommi, Geezer Butler, Bill Ward ja Ozzy Osbourne, ellei toisin mainita.
Julkaisuhistoria
Yleisimmät Euroopassa, Britanniassa ja Pohjois-Amerikassa julkaistut versiot:
Pesiöjärvi
Pesiöjärvi (usein virheellisesti Pesiönjärvi, kainuun murteella 'pessie') on Oulujoen vesistöalueseen kuuluva Suomussalmen Pesiökylässä sijaitseva järvi, jonka vedet laskevat Pesiönjokea pitkin Pesiönlahteen, ja siten Kiantajärveen. Sen syvimmät kohdat ovat peruskartan mukaan noin 14 metriä (perimätiedon mukaan syvimmät kohdat olisivat jopa 20 metriä). Järvi on pisimmillään noin 10 kilometriä luode-lounas -suunnassa (Myllylahti on pitkä ja kapea lahti kaakkoon kohti Kiantajärveä), ja se on noin viisi kilometriä leveä koillinen-lounas -suunnassa. Järvessä on useita saaria, joista järven luoteisosassa olevat ovat suurimpia. Luoteisosassa sijaitsee myös Kirkkosaari, jossa on hautausmaa.
Järven luontaiseen kalakantaan kuuluvat muun muassa ahven, särki, hauki, muikku ja made. Kaloista muikkua ja etenkin kevättalvella madetta on saatavilla myös paikallisista kaupoista. Istutettuja kaloja ovat järvitaimen ja kuha. Myös jokirapuja on järveen laskevissa joissa. Järveen laskevat joet ovat tosin pieniä.
Noin puolet järven pinta-alasta on valtion vesialuetta (lähinnä koillisrannat), loppuosa pientä aluetta lukuun ottamatta on paikallisen kalastuskunnan hallinnoimaa.
Pesiöjärvestä on aikoinaan viety järvimalmia jalostettavaksi Ämmän ruukille. Ainakin Kuvajanlahdessa malmia esiintyy laattoina.
Järvi on suhteellisen kirkasvetinen, tosin hieman ruskeahkon kellertävä humuksen takia. Järven rantojen lähettyvillä on muutamia maatiloja, muulta osin metsät ja suot ympäröivät järveä. Rannat ovat osin kivisiä ja jyrkkiä, osaksi soisia, mutta paikoin myös kauniin keltaisia hiekkarantoja. Myrkyllistä sinilevää ei toistaiseksi ole esiintynyt.
Järvi ei ole säännöstelty, vuotuinen vedenkorkeuden vaihtelu on luonnonmukaista.
Cávado
thumb|Cávado Portugalin kartalla Cávado on Portugalin Região Norten ala-alue. Sen pinta-ala on 1 243 km² ja väkiluku noin 410 169 (2011 ). Alueen suurin kaupunki on Braga.
Strathspey
thumb|200px|Glenfiddichin panimo [[Dufftownissa]] Strathspey on Speyjoen laakso Skotlannin Morayn hallinnollisella alueella.
Strathspey on Skotlannin viskintuotannon keskuksia. Alueen pääkaupunki on Grantown-on-Spey, jossa on runsaat 2 000 asukasta.
Strathspeyssä asui englantilainen kirjailija Desmond Nethersole-Thompson.
Mick Mulvaney
Mulvaney on suorittanut oikeustieteen tutkinnon Pohjois-Carolinan yliopistossa, Chapel Hillissä vuonna 1992. Hänellä oli oma yritys 1997–2000, minkä jälkeen hän työskenteli perheensä kiinteistöyrityksessä. Hän aloitti poliittisen uransa osavaltiovaaleissa vuonna 2006. Vuoden 2010 vaaleissa hänet valittiin Teekutsuliikkeen tuella liittovaltion kongressiin Etelä-Carolinan osavaltiosta.
Isotjärvet
pienoiskuva|350px|Isotjärvet ja [[Saint Lawrence (joki)|St. Lawrencen valuma-alue.]]
Mick Mulvaney
Mulvaneya pidetään kovan linjan konservatiivina. Joulukuussa 2018 ilmoitettiin, että hänestä tulee vuoden 2019 alusta John F. Kellyn seuraaja Valkoisen talon kansliapäällikkönä. Hän oli nimityshetkellä kaksi vuotta kestäneen Trumpin presidenttikauden aikana kolmas kansliapäällikkö.
Isotjärvet
Historia
Isotjärvet syntyivät noin 10 000 vuotta sitten viimeisen jääkauden päätyttyä. Järvet muodostuivat matalien jokilaaksojen laajenemiin, jotka täyttyivät jäätiköiden sulamisvesillä. Aluksi järvet olivat paljon nykyisiä suurempia, ja muinaisrantaa löytyy nykyisin sisämaasta satoja metrejä järvien nykyistä pinnankorkeutta ylempää. Maankohoaminen on pienentänyt järviä ja siirtänyt niiden laskujoen järvien itäpuolelle. Huronjärven ja Michganjärven välissä sijaitsevan Mackinac Islandin itäpuolella on järven pohjassa 30 m korkea kalkkikivinen kynnys Mackinac Falls, jonka on ajateltu muodostaneen osana muinaista jokea noin 10 000 vuotta sitten vesiputouksen Michiganista Huroniin.
Kun eurooppalaiset saapuivat Isoillejärville, intiaanit harrastivat alueella pienimuotoista metsästystä ja maataloutta, ja järvien ekosysteemi oli suhteellisen vakaa. Siirtolaisten harjoittama laajamittainen metsätalous, maatalous ja kalastus ovat muuttaneet järvien ekologiaa huomattavasti. Myös kaupungistuminen on heikentänyt vesien laatua. Järviä alettiin suojella vuonna 1972 solmitulla sopimuksella, ja sen jälkeen järvien saastuttamista on vähennetty. Tämän ansiosta järvien happitasot ovat palautuneet, levälautat kadonneet, jätteiden ja öljyn määrä vähentynyt, ja monet rannat ovat avautuneet uudelleen.
Sijainti
Isotjärvet sijaitsevat Kanadan osalta Ontarion provinssissa ja Yhdysvalloissa Minnesotan, Wisconsinin, Michiganin, Illinoisin, Indianan, Ohion, Pennsylvanian ja New Yorkin osavaltioissa. Kanadan ja Yhdysvaltojen raja kulkee neljän järven keskellä, ja ainoastaan Michiganjärvi jää kokonaan Yhdysvaltojen puolelle. Myös järvien laskujoki Saint Lawrence on osan juoksustaan valtioiden rajajoki.
Numerotiedot
Järviketju on länsi-itäsuunnassa yli 1 200 kilometriä pitkä, järvet kattavat yhteensä 244 000 neliökilometrin alan, ja niissä on noin 23 000 kuutiokilometriä vettä eli noin 18 prosenttia maapallon makeasta pintavedestä. Rantaviivaa järvillä on yhteensä noin 17 000 kilometriä.
Neljä ylintä järveä ovat vedenpinnaltaan jokseenkin samassa tasossa, lännestä itään 183–173 metriä. Ne purkautuvat Niagaran putousten kautta Ontariojärveen, jonka pinta on 73 metrin tasalla. Ontariojärvi laskee Saint Lawrence -joen kautta Atlantin Saint Lawrencen lahteen.
pienoiskuva|center|500px|Järviketjun profiili. pienoiskuva|center|500px|Järvien syvyyskartat.
Järvien ominaispiirteet
Yläjärvi on Isoistajärvistä ylivoimaisesti suurin niin pinta-alaltaan kuin tilavuudeltaankin. Kaikkien muiden neljän järven vedet mahtuisivat siihen. Suuren vesimääränsä johdosta Yläjärven viipymä on peräti 191 vuotta. Yläjärvi sijaitsee muita järviä pohjoisempana, joten sen vesi on kylmempää kuin muiden järvien vesi, ja sen rannoilla on vähemmän maataloutta.
Michiganjärvi on järvistä toiseksi suurin ja ainoa, joka on kokonaan Yhdysvaltojen puolella. Järven eteläosan rannat ovat tiheään asutetut, ja siellä sijaitsevat muun muassa Chicagon ja Milwaukeen suurkaupungit.
Ontariojärvi on järvistä pienin pinta-alaltaan, mutta tilavuudeltaan Eriejärveä suurempi. Sen Kanadan-puoleisella rannalla sijaitsee muun muassa Toronton kaupunki. Yhdysvaltain puolella asutusta ei ole yhtä paljon.
Yhdysjoet ja salmet
pienoiskuva|[[Niagaran putoukset ovat Eriejärven ja Ontariojärven välissä.]]
Kanavat
Muita väyliä:
Saaret
thumb|[[Manitoulin Island on Isojenjärvien suurin saari.]] Isoissajärvissä on yli 35 000 saarta. Monet niistä ovat pieniä ja asumattomia. Suurin saari on Manitoulin Island Huronjärvessä. Sen pinta-ala on 2 766 neliökilometriä, ja se on maailman suurin järvessä sijaitseva saari.
Asutus
Isojenjärvien rannoilla on useita miljoonakaupunkeja, ja 25 prosenttia Kanadan ja 7 prosenttia Yhdysvaltain maataloustuotannosta sijaitsee niiden valuma-alueella. Lisäksi koska järvien ulosvirtaus on vain alle yksi prosentti vuodessa, järvet ovat alttiita saastumiselle.
Ilmasto
Isotjärvet ovat niin isoja, että ne vaikuttavat merkittävästi koko alueen ilmastoon. Kesäisin vesi imee lämpöä ja viilentää aluetta, ja syksyllä järvet luovuttavat lämpöä viivyttäen talven alkua. Talvella kylmä ilma lännestä imee kosteutta järvistä, ja saavuttaessaan maanpinnan järvien itäpuolella kosteus jäähtyy nopeasti ja sataa lumena maahan.
Eläimistö
Isoissajärvissä eli ennen ihmisen saapumista arviolta 180 kotoperäistä kalalajia. Rantojen lähellä eläviä tai eläneitä lajeja ovat muun muassa pikkubassi, isobassi, hauki, jättihauki ja pilkkupiikkimonni. Järvenselkien lajeja ovat esimerkiksi amerikanmuikku, sillisiika, valkosilmäkuha, hietakuha, Aplodinotus grunniens -rummuttaja, harmaanieriä ja valkobassi. Koska järvet ovat erilaisia, eri järvissä on elänyt eri kalalajeja. Ylikalastus, elinympäristöjen katoaminen ja vieraslajit ovat johtaneet monen lajin katoamiseen. Myös patoaminen, kanavat ja saasteet ovat pienentäneet kalakantoja.