cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Stasi
Stasi (pidemmin Staatssicherheit ‘Valtion turvallisuus’, virallisesti Ministerium für Staatssicherheit, MfS ‘Valtion turvallisuusministeriö’) oli Saksan demokraattisen tasavallan (DDR) eli Itä-Saksan salainen poliisi vuosina 1950–1989. Se oli kymmenistä osastoista muodostunut organisaatio, jonka toiminta kattoi lähes kaiken mahdollisen Itä-Saksan omien kansalaisten valvonnasta ulkomaanvakoiluun, vastavakoiluun ja radiotiedusteluun. Stasi toimi läheisessä yhteistyössä Neuvostoliiton turvallisuuspalvelun KGB:n kanssa.
Sigurd II Munn
Sigurd II Munn (Sigurd Haraldsson, 1133–1155) oli Norjan kuningas 1136–1155. Sigurd oli Harald Gillen ja Tora Guttormsdottirin poika.
Stasi
Historia
Stasi perustettiin 8. helmikuuta 1950, neljä kuukautta Itä-Saksan perustamisen jälkeen, torjumaan ”brittiläisen ja amerikkalaisen imperialismin ja sen apureiden” agentteja. Samalla Stasi takasi kommunistipuolueen valta-aseman Itä-Saksassa. Kun Itä-Saksan maakunnat lakkautettiin vuonna 1952, Stasi organisoitiin maan uusien hallintoalueiden mukaisesti. Stasin päämaja sijaitsi Itä-Berliinissä Normannenstrassella, ja sillä oli toimisto Itä-Saksan 15 alueella ja 211 piirissä. Lisäksi sillä oli erityistoimistoja tietyissä tärkeissä tehdaskomplekseissa. Stasin henkilökunta oli aluksi vähäinen, ja sen tärkeimmät tehtävät olivat länsimaisagenttien vastavakoilu sekä natsismin jäännösten kitkeminen. Stasi tuli kuitenkin pian tunnetuksi maasta paenneiden entisten itäsaksalaisupseerien kidnappaaminen: useat heistä pakotettiin palaamaan tai teloitettiin.
Sigurd II Munn
Sigurd tuli kuninkaaksi vuonna 1136 isänsä Haraldin murhan jälkeen, ollessaan vasta kolmivuotias. Samaan aikaan myös hänen nuorempi veljensä Inge valittiin kuninkaaksi. Vuodesta 1142 kuninkuuden jakoi myös vanhempi velipuoli Östen. Lapsikuninkaiden ollessa alaikäisiä sijaishallitsijoina olivat Tjostulv Åleson, Gregorius Dagsson ja Erling Skakke.
Stasi
Historia
Stasin johtajina toimivat Wilhelm Zaisser (1950–1953), Ernst Wollweber (1953–1957) ja Erich Mielke (1957–1989).
Sigurd II Munn
Sigurdin hallintokauden alkua leimasivat taistelut Sigurd Slembeä ja Maunu Sokeaa vastaan. Heidät lyötiin vuonna 1139, jonka jälkeen seurasi muutaman vuoden rauhallinen aika. Vuonna 1152 maassa vieraili paavin legaatti Nicholas Breakspear (tuleva paavi Hadrianus IV), jonka aloitteesta Norjasta muodostettiin oma arkkihiippakuntansa, keskuksenaan Nidaros.
Stasi
Historia
Mielken alla Stasista kasvoi erittäin tehokas organisaatio. Se pyrki soluttautumaan itäsaksalaisen yhteiskunnan jokaiseen instituutioon, myös kansalaisten henkilökohtaisiin suhteisiin. Se onnistui tässä niin virallisen koneistonsa kuin myös epävirallisten kätyreidensä – Stasin sanaston mukaan ”epävirallisten työntekijöidensä” – avulla. Epäviralliset kätyrit vakoilivat muun muassa työtovereitaan, ystäviään, naapureitaan sekä jopa perheenjäseniään. Vuoteen 1989 mennessä Stasilla oli 500 000:sta 2 000 000:aan kätyriä sekä 100 000 tavallista työntekijää. Stasilla oli tietoa noin 6 000 000:sta itäsaksalaisesta, joka oli kolmasosa väkiluvusta.
Sigurd II Munn
Veljesten välille alkoi kehittyä jännitteitä, ja vuonna 1155 he kokoontuivat Bergeniin sopiakseen vallanjaosta. Yksi Sigurdin henkivartijoista surmasi neuvottelujen välillä Ingen henkivartijan. Gregorius Dagsson neuvoi silloin Ingeä surmaamaan veljensä, ja 6. helmikuuta 1155 Ingen miehet tappoivat Sigurdin Bergenissä.
Stasi
Historia
Stasi oli kasvanut 1980-lukuun mennessä monimutkaiseksi ja monitasoiseksi koneistoksi. Sen tärkeimmät osastot olivat Pääosasto XX, joka käsitteli valtioon, kulttuuriin, kirkkoon ja maanalaiseen toimintaan liittyviä asioita, Pääosasto XVIII, joka käsitteli kansallisen talouden turvallisuutta, sekä Tiedustelun päähallinto. Laajan informanttiverkoston tuottamia raportteja käsitteli oma osastonsa, Stasin ”aivot”.
Sigurd II Munn
Lapset
Sigurd vaikutti historiaan avioliiton ulkopuolella syntyneiden lastensa kautta. Näitä olivat ainakin. Haakon Harteikas ja Sigurd Markusfostre. Myös Sverre Sigurdinpoika sanoi olevansa Sigurdin poika, mutta sekä aikalaiset että myöhemmät tutkijat ovat epäilleet tätä. Saagat mainitsevat hänen lapsikseen myös Cecilia-tyttären ja jaarli Eirikin.
Stasi
Historia
Enimmillään Stasilla oli 91 000 kokopäiväistä työntekijää vuonna 1989. Stasin työntekijät olivat taustaltaan enimmäkseen työväkeä, olihan Stasin tehtävä puolustaa proletariaatin diktatuuria. Melkein kaikki työntekijät kuuluivat myös puolueeseen, jonka valvonnassa virasto oli. Entisiä natsitiedustelijoita Stasiin ei otettu töihin.
pienois|vasen|upright|Stasin käyttämä kamera, joka kykeni ottamaan kuvan yhden millimetrin kokoisesta reiästä sulkijan äänen kuulumatta. Stasi keräsi tiedustelutietoa niin kotimaassa kuin ulkomaillakin. Informantteja Stasilla oli enimmillään 174 000. Stasia ja sen informanttiverkostoa laajennettiin huomattavasti vuoden 1953 kansannousun jälkeen. Valvontaan kuului muun muassa puhelinlinjojen kuuntelu, postin lukeminen ja epäiltyjen seuraaminen informanttien avulla. 1970-luvulta alkaen Stasi toimi läheisesti Itä-Saksan teollisuuden kanssa ja suoritti teollisuusvakoilua länsimaissa.
Stasin päätaktiikka kumouksellista toimintaa vastaan oli huhujen levittäminen epäillyistä, jotta nämä saataisiin pois tolaltaan. Vahvempia toimenpiteitä kartettiin etenkin 1970-luvulta ja suurvaltojen liennytyksestä alkaen, jotta Itä-Saksan kansainvälinen maine ei tahriintuisi.
Stasin ulkomaanvakoiluosastoa HVA:ta johti vuosien 1953–1986 välillä Markus Wolf. Osasto valvoi puolueen ulkoisia vihollisia ja toimi joka puolella maailmaa, mutta enimmäkseen Länsi-Saksassa. Länsi-Saksan poliittiseen, taloudelliseen ja akateemiseen elämään Stasi soluttautui vuosi vuodelta enemmän 1970-luvulta alkaen, kun Saksojen suhteet tiivistyivät vuonna 1972 solmitun liennytyssopimuksen myötä. Stasi-vakoojan Günter Guillaumen paljastuminen Willy Brandtin hallinnossa johti kansleri Brandtin eroon. Stasi myös tuki länsisaksalaista terroristijärjestö Punaista armeijakuntaa kouluttamalla sen terroristeja.
Lakkauttamisen jälkeen
pienois|Kansalaisia protestoimassa Stasia vastaan 16. tammikuuta 1990. Kyltissä väitetään Stasin sekä [[Saksan sosialistinen yhtenäisyyspuolue|Saksan sosialistisen yhtenäisyyspuolueen olevan natsienkaltaisia diktaattoreja.]] Stasin nimi vaihdettiin Berliinin muurin murtumisen jälkeen 17. marraskuuta 1989 Kansallisen turvallisuuden virastoksi (Amt für nationale Sicherheit, AfNS). Samalla sen johtajaksi tuli Wolfgang Schwanitz. AfNS lakkautettiin tammikuussa 1990. Väkijoukot valloittivat sen jälkeen Stasin päämajan Berliinissä ja keskeyttivät Stasin dokumenttien hävittämisen. Stasin jälkeenjääneitä papereita hallinnoi Saksassa BStU-niminen viranomainen, jota johtaa Roland Jahn.
Vaikka Stasin arkistot osin tuhoutuivatkin Itä-Saksan romahtaessa vuonna 1989, onnistui Yhdysvaltain keskustiedustelupalvelu hankkimaan Stasin ulkomaanvakoiluosaston arkistoista kriisitilannetta varten tehdyn kopion toisesta Itä-Euroopan maasta niin sanotussa Rosewood-operaatiossa (Rosenholz).
Stasin arkistojen paljastukset ovat herättäneet huomiota eri maissa. Länsi-Saksassa 253 Stasin avustajaa joutui oikeuteen Saksojen yhdistymisen jälkeen. Yleisradion mukaan Suomesta tietoja Stasille keräsi kaikkiaan 200 lähdettä. Julkisuudessa ovat puhututtaneet suomalaisia Stasin yhteyshenkilöitä sisältävä, toistaiseksi salassa pidetty Tiitisen lista, ja eräät yksittäiset henkilöt.
Aleksanteri II (Venäjä)
Aleksanteri II (29. huhtikuuta (J: 17. huhtikuuta) 1818 Moskovan Kreml, Moskova – 13. maaliskuuta (J: 1. maaliskuuta) 1881 Talvipalatsi, Pietari) oli Venäjän keisari, Puolan tsaari ja Suomen suuriruhtinas vuosina 1855–1881.
Lapsuus ja nuoruus
Aleksanteri II oli Nikolai I:n ja keisarinna Aleksandra Fjodorovnan (Preussin prinsessa Charlotta) vanhin poika. Hän sai huolellisen kasvatuksen kruununperijäksi valistuksen nimissä. Poika oli keskinkertaisen älykäs ja varsin laiska oppilas. Opettajanaan hänellä oli äitinsä vaatimuksesta muun muassa kuuluisa liberaali runoilija ja romantikko Vasili Žukovski, jonka ajatukset vaikuttivat häneen loppuelämän ajan. Hänen lapsuuttaan ja nuoruuttaan varjosti hallitsevan isän ylivoimainen persoonallisuus, jonka autoritäärisista hallintoperiaatteista hän ei koskaan vapautunut kokonaan. Sotilaskoulutuksen kruununperijä Aleksandr Nikolajevitš sai myöhemmin kuin edeltäjänsä.
Perhe ja yksityiselämä
Aleksandr avioitui vuonna 1841 Hessen-Darmstadtin prinsessa Marien (keisarinna Maria Aleksandrovna) kanssa, joka synnytti kuusi poikaa ja kaksi tytärtä:
Aleksanterilla oli avioliittonsa aikana monia rakastajattaria, ja hän sai myös aviottomia lapsia. Yksi aviottomista lapsista oli Charlotte Henriette Sophie Jansen (1844–1915). Hänen äitinsä oli alkuperältään saksalainen, Pietarissa syntynyt pastorin tytär Sophie Charlotte Dorothea von Behse (1828–1886), joka muutti myöhemmin aviomiehensä Engbertus Jansenin (1818–1890) ja lastensa kanssa Suomeen, jonne he jäivät asumaan.
Hänellä oli suosikkinaan 1850-luvun puolivälistä lähtien keisarinnan hovinaisena vuodesta 1853 alkaen toiminut ruhtinatar Aleksandra Sergejevna Dolgorukova (1834–1913). Tämä suhde päättyi vuonna 1862, kun keisari naitti hänet ruhtinas Pjotr ​​Pavlovitš Albedinsille (1826–1883) ja maksoi miehen 200 000 ruplan velat. Myös Dolgurukovan isä sai keisarin avulla 600 000 ruplan voiton tuoneen liiketoimen kaalisäilykkeiden toimittamisesta armeijalle Krimin sodan aikana. Tästä suhteesta ei ole olemassa mitään vankkoja todisteita.
Vuodesta 1866 lähtien 47-vuotiaalla keisari Aleksanterilla oli 14 vuotta pitkä ja kiinteä suhde 18-vuotiaaseen ruhtinatar Jekaterina Dolgorukajaan, jonka kanssa hän sai vuosina 1872–1878 neljä lasta, joista kolme jäi eloon. Lapset Jekatarina Dolgorukajan kanssa olivat Georgi Aleksandrovitš Jurjevski (1872-1913), Olga Aleksandrovna Jurjevskaja (1873-1925), Boris Aleksandrovitš Jurjevski (1876-1876) ja Jekaterina Aleksandrovna Jurjevskaja (1878-1959). Keisarin lapset ensimmäisestä avioliitosta suhtautuivat erittäin kielteisesti Jekatarina Dolgorukajaan, mikä aiheutti riitoja isän ja lasten välille.
Keisarinna Maria Aleksandrovna oli pitkään vaikeasti sairas, ja aviomiehen uskottomuus lisäsi hänen tuskiaan, ja aviovaimon elämä oli onnetonta. Avioliitto oli alun perin rakkausavioliitto, mutta keisarin tunne keisarinnaa kohtaan väheni, koska useiden tiheästi seuranneiden raskauksien ja alkavan tuberkuloosin vuoksi lääkärit kielsivät vaimolta seksuaalisen kanssakäymisen eli uudet raskaudet. Keisarinna Maria Aleksandrovnan kuoltua tuberkuloosin vuonna 1880 keisari Aleksanteri nai salaa hieman yli kuukauden päästä Jekaterina Dolgorukajan, välittämättä vuoden mittaisesta suruajasta. Avioliitto oli morganaattinen eli uusi puoliso oli alempaa säätyä, ja keisarin aikomus kruunauttaa uusi puolisonsa keisarinnaksi jäi toteutumatta keisari Aleksanteri II:n äkillisen kuoleman takia se salamurhan uhrina seitsemän kuukautta myöhemmin.
Uudistuksia
Yksi tärkeimmistä Aleksanterin uudistuksista oli uusien rautateiden rakentaminen. Nikolai I:n kuollessa Venäjällä oli vain yksi rautatieyhteys: Pietarista Moskovaan. Aleksanteri II:n kauden jälkeen rautateitä oli valmiina noin 22 500 kilometriä.
Tärkeimpänä uudistuksena on pidetty maaorjuuden lopettamista vuonna 1861, mikä loi Aleksanteri II:lle maineen "vapauttajatsaarina" niin kotimaassa kuin ulkomailla. Paikallishallintoon luotiin vuonna 1864 alue- ja provinssikokoukset eli zemstvot, jotka vastasivat muun muassa sairaan- ja köyhäinhoidosta, alkeiskouluopetuksesta ja teiden ylläpidosta (Suomessa kunnat vuonna 1865). Vuonna 1874 Venäjällä otettiin käyttöön yleinen asevelvollisuus (Suomessa vuonna 1878).
Nikolai I:n ajan tiukkaa sensuuria höllennettiin, matkustus ulkomaille sallittiin ja yliopistojen opiskelijamäärän rajoituksia löysennettiin. Vuonna 1863 Suomessa kutsuttiin koolle ensimmäiset valtiopäivät vuoden 1809 jälkeen. Jonkinasteisen vapaamielisyyden vastapainoksi Aleksanteri torjui jyrkästi esitykset kansanedustuslaitoksen luomiseksi. Aleksanterin hallitsijakaudella Suomeen perustettiin Maarianhaminan (nimetty keisarin puolison Maria Aleksandrovnan mukaan), Kemin, Hangon ja Kotkan kaupungit.
Venäjällä nousi 1860-luvulla radikalismin aalto, joka alkoi nihilististen mielipiteiden yleistymisellä nuorison keskuudessa, erilaisten salaseurojen synnyllä ja radikaaleilla lentolehtisillä. Keväällä 1866 nuori aktivisti Dmitri Karakozov yritti ensi kertaa surmata keisarin. Murhayritykset jatkuivat, ja esimerkiksi Talvipalatsin ruokasali räjäytettiin. Pariisissa häntä ampui puolalainen Berezowski.
Puolan kapina
Puolassa syttyi jälleen vuonna 1863 kapina. Maassa oli jälleen autonomia ja valtakunnanneuvosto, mikä ei riittänyt itsenäisyydestä ja kolmeen osaan jaetun valtion yhdistämisestä haaveileville. Alueelle syntyi nationalistisia salaseuroja, joilla oli yhteyksiä Venäjän radikaaleihin. Kun vuonna 1863 puolalaisille määrättiin asepalvelus, alkoi avoin kapina. Nyt puolalaisilla ei ollut omaa armeijaa, kuten vuonna 1830, mutta kapinaa ei saatu kukistettua ennen toukokuuta 1864. Rangaistuksena Puola menetti autonomiansa, ja sen nimi poistettiin venäläisistä kartoista, joihin alue merkittiin ”Veikselin maakuntina”. Hallitsijan titteleissä Puolan kuninkuus vielä säilyi, ja Veikselin maakunnat säilyivät erityishallinnon kuvernementteina.
Aluevaltaukset
Vuonna 1876 Serbia ajautui sotaan Osmanien valtakunnan kanssa. Turkin sodassa (1877–1878) Serbia ja Venäjä auttoivat Bosnia ja Hertsegovinassa ja Bulgariassa Ottomaanien valtakuntaa vastaan kapinoivia slaaveja. Panslavismi levisi joukkoliikkeeksi. Venäjän joukot saavuttivat Marmaranmeren rannan, ja 3. maaliskuuta 1878 solmitussa San Stefanon rauhassa Osmanien valtakunta menetti useita alueita.
Lopullisessa rauhanteossa Berliinin kongressissa Bismarckin johdolla Venäjän saamaa hyötyä kohtuullistettiin, minkä vuoksi Venäjällä muodostui mielipide, että Venäjä oli voittanut sodan, mutta hävinnyt rauhanteon pääasiassa Saksan diplomaattisten ponnistelujen tuloksena. Serbia, Montenegro ja Romania säilyttivät itsenäisyytensä. Bulgariasta tuli autonominen, Itä-Rumelia sai erityisaseman Turkin alaisuudessa, ja Makedonialle myönnettiin joitain oikeuksia. Itävalta-Unkari miehitti Bosnia ja Hertsegovinan, ja Britannia sai Kyproksen. Venäjälle jäivät eteläinen Bessarabia ja raja-alue Kaukasiassa.
Ajan ilmapiiristä kertoo Leo Tolstoin romaani Anna Karenina, joka julkaistiin myös vuonna 1878. Muita tämän ajan kirjailijoita olivat Ivan Turgenev ja Fjodor Dostojevski.
Aleksanteri II:n viimeiset vuodet ja murha
thumb|[[Aleksanteri II (patsas, Helsinki)|Aleksanteri II:n patsas Helsingin Senaatintorilla kukitettuna 13. maaliskuuta 1899, keisarin kuoleman muistopäivänä. Taustalla Nikolainkirkko eli myöhempi Helsingin tuomiokirkko.]] Keisarinna Maria Aleksandrovna kuoli kesäkuussa 1880 Talvipalatsissa keisari Aleksanteri oleskellessa toisen perheensä kanssa kesäpaikassaan Katariinan palatsissa Tsarskoje Selossa, jossa keisariperhe oleskeli keväisin ja syksyisin. Vain 46 päivää myöhemmin Aleksanteri nai salaa rakastajattarensa ruhtinatar Jekaterina Dolgorukajan, välittämättä siitä että vuoden suruaika oli vielä kesken. Aleksanteri aikoi kruunata Jekaterinan virallisesti keisarinnaksi, ja kansaa lepytelläkseen hän valmisteli perustuslakiluonnosta.
Samana päivänä kun Aleksanteri II allekirjoitti ilmoituksen aikeistaan, Vera Fignerin johtamaan Narodnaja voljaan kuuluva aktivisti Nikolai Rysakov heitti pommin Katariinankanavan sillalla Aleksanteri II:n vaunuja kohti. Keisari säilyi vahingoittumattomana, mutta kun hän astui ulos vaunuista, puolalainen vallankumouksellinen Ignacy Hryniewiecki heitti pomminsa aivan keisarin lähelle kuollen itse aiheuttamassaan räjähdyksessä. Neljä tuntia myöhemmin keisari kuoli saamiinsa vammoihin Talvipalatsissa. Narodnaja voljan terroristit olivat tehneet tätä ennen jo seitsemän epäonnistunutta murhayritystä keisaria vastaan.
Ulkomaalaisia
Lähde:
Vueling Airlines
Vueling Airlines on espanjalainen halpalentoyhtiö. Yhtiö lentää Espanjan sisäisiä lentoja sekä lentoja Espanjasta muualle Eurooppaan. Sen päätukikohtana on Barcelonan lentoasema ja muita solmukohtia ovat Valencian ja Madridin lentoasemat. Yhtiö aloitti toimintansa 2004 ja siihen sulautettiin vuonna 2009 toinen espanjalainen halpalentoyhtiö Clickair. Yhtiön osakekannasta noin 46 prosenttia on Iberian omistuksessa.
Toukokuussa 2013 yhtiö aloitti lennot Barcelonan ja Helsingin välillä.
Laivasto
thumb|Vuelingin Airbus A319-100. thumb|Vuelingin Airbus A320neo [[Orlyn lentoasema|Pariisi-Orlyn lentoasemalla.]] thumb|Vuelingin Airbus A321-200 laskeutumassa [[Barcelonan lentoasema|Barcelonan lentoasemalle.]] Laivaston keski-ikä heinäkuussa 2022 on 8,8 vuotta.
Alberto Machado
Alberto Machado (s. 9. syyskuuta 1990) on puertoricolainen ylemmän höyhensarjan nyrkkeilijä ja oli WBA-liiton maailmanmestari painoluokassaan.
Ammattiura
Machado aloitti ammattinyrkkeilyuransa vuonna 2012. Vuonna 2017 Machado pääsi ottelemaan Carlos Moralesia vastaan NABO- ja NABA-liittojen mestaruudesta. Machao käytti Moralesia ensimmäisessä erässä kanveesissa voittaen ottelun yksimielisesti. Vuonna 2017 Machao kohosi myös väliaikaiseksi ylemmän höyhensarjan WBA-liiton mestariksi voittamalla Jezreel Corralesin tyrmäten tämän kahdeksannessa erässä. Mestaruudesta tuli väliaikainen Machaon ollessa liian painava painoluokkaan. Ottelussa Machao kävi kanveesissa viidennessä erässä. Seitsemännessä erässä Corrales yritti tyrmätä Machaon mutta Machao nyrkkeili puolustusvoittoisesti ja sitoi selviten erän. Kahdeksannessa erässä Machao löi voimakkaan iskun joka pudotti Corralesin kanveesiin. Corrales pääsi ylös mutta oli niin sekava että tuomari keskeytti ottelun.
Scoop
Scoop (TV-esityksessä Jymyjuttu) on vuonna 2006 ensi-iltansa saanut Woody Allenin ohjaama ja käsikirjoittama elokuva. Allen myös näyttelee yhtä päärooleista. Muissa pääosissa ovat Scarlett Johansson, Hugh Jackman ja Ian McShane. Elokuva kertoo nuoresta toimittajasta, joka kuulee jymyjutun ja aloittaa suhteen aristokraatin kanssa.
Scoop oli vuonna 2007 Goya-ehdokkaana parhaaksi eurooppalaiseksi elokuvaksi.
Luettelo William Blaken suomennetusta tuotannosta
Tämä on luettelo William Blaken suomennetusta tuotannosta.
Antologioissa
Lähde
HMS Crescent (H48)
HMS Crescent (viirinumero H48) oli Britannian kuninkaallisen laivaston C-luokan hävittäjä maailmansotien välillä. Alus myytiin Kanadalle, joka otti sen palvelukseen 17. helmikuuta 1937 River-luokan aluksena HMCS Fraser.
Valmistus
Alus tilattiin 9. heinäkuuta 1930 vuoden 1930 laivasto-ohjelmassa Barrow-in-Furnessista Vickers-Armstrongilta, missä köli laskettiin 1. joulukuuta telakkanumerolla 668. Alus laskettiin vesille 29. syyskuuta 1931 ja otettiin palvelukseen 15. huhtikuuta 1932.
Palvelus
Alus määrättiin Välimeren laivastoon ja edelleen Punaiselle merelle valvomaan meriliikennettä Italian hyökättyä Etiopiaan. Aluksen palattua kotimaahan se siirrettiin reserviin. Alus sijoitettiin Chathamiin reserviläisten koululaivaksi. Alus siirrettiin 17. helmikuuta 1937 Chathamissa Kanadan laivastolle nimellä HMCS Fraser. Alus saapui 3. toukokuuta 1937 Esquimaltiin.
Kiirunan kunta
thumb|right|250px|Kiirunassa sijaitsee Ruotsin korkein vuori [[Kebnekaise.]] thumb|right|250px|[[Lapporten-vuoristolaakso.]] thumb|right|250px|Rakisvaara Kiirunan taajamasta kuvattuna. thumb|right|250px|Kolmikielinen paikannimikyltti [[Svappavaarassa.]] thumb|right|250px|Kiirunan kaupunkitaajaman keskusta Luossavaaralta kuvattuna.
Kiirunan kunta on Norrbottenin läänissä sijaitseva Ruotsin kunta. Maakuntajaossa se kuuluu Lappiin. Kunnan keskustaajama on Kiiruna.
Kunnan maapinta-ala on 19 155,37 neliökilometriä (1.1.2016) ja asukasluku 22 555 henkeä (31.12.2021).
Kiirunan väestötiheys on vain 1,2 asukasta neliökilometriä kohti. Koska 80 prosenttia väestöstä asuu Kiirunan taajamassa, suurimmassa osassa kuntaa väestötiheys jää tätäkin alhaisemmaksi.
Kunnan alueella suomella, meänkielellä ja saamella on virallisen vähemmistökielen asema. Alueella on ollut pitkään suomensukuista asutusta, mikä näkyy alueen nimistössä. Esimerkiksi Kiirunan kaupungin laidalla olevasta Luossajärvestä ja Kiirunavaarasta käytetään suomenkielisiä nimiä.
Maantiede
Kiirunassa sijaitsee Ruotsin korkein tunturi Kebnekaise, korkeutta sillä on noin 2 110 metriä merenpinnasta. Kunnassa on yli 6 000 järveä, suurimpana Torniojärvi. Kunnan läpi virtaa seitsemän jokea, joiden nimet ovat Kainuunjoki, Torniojoki, Lainiojoki, Rautasjoki ja Vittankijoki, kuin myös Könkämäeno ja Muonionjoki, jotka kulkevat Suomen rajalla. Kunnassa sijaitsee Vadvetjåkkan kansallispuisto.
Kuntajaon kehitys
Kaaresuvannon pitäjä muodostettiin vuonna 1602 erottamalla se Ylitornion pitäjästä. Nimenä sillä oli Tornion lappalaisseurakunta, Tenoteklin seurakunta tai Enontekiön seurakunta. Pitäjä ulottui myös nykyisen Suomen alueelle. Kaaresuvannon pitäjästä erotettiin vuonna 1606 Simojärvi-niminen pitäjä, joka vuonna 1673 sai nimekseen Jukkasjärvi. Vuonna 1673 erotettiin vielä nykyisen Norjan puolella Ruijassa sijaitseva Koutokeino ja Suomen Utsjoki. Kun Suomi siirtyi Ruotsilta Venäjälle Haminan rauhassa 1809, pitäjä tuli kuulumaan kahden valtion alueeseen. Vuonna 1813 pitäjä jaettiin, jolloin Suomen osasta tuli Enontekiö ja Ruotsin osasta Kaaresuvanto. Ruotsin puoleisesta pitäjän osasta käytettiin nimeä Enontekiö (ruots. Enontekis) Kaaresuvannon (ruots. Karesuando) ohella vuoteen 1907 asti.
Kaaresuvannosta erotetusta Jukkasjärvestä tuli maalaiskunta vuoden 1862 kuntauudistuksessa. Maalaiskunnan alueella sijainneesta Kiirunan kaivosyhdyskunnasta tehtiin taajaväkinen yhdyskunta vuonna 1908. Vuonna 1948 koko maalaiskunta muutettiin Kiirunan kaupungiksi. Tuolloin se oli pinta-alaltaan Ruotsin suurin kaupunki ja toiseksi suurin koko maailmassa Australian Queenlandissa sijaitsevan Mount Isan jälkeen. Kiiruna oli yksi viimeisistä kaupungeista, joita Ruotsiin perustettiin.
Kiiruna sai nykyiset rajansa vuonna 1971, jolloin siihen liitettiin Kaaresuvannon maalaiskunta. Samalla Kiirunasta tuli kunta, koska Ruotsissa siirryttiin yhteen kuntamuotoon.
Kirkollisesti nykyisen kunnan alue on kuulunut Jukkasjärven seurakuntaan, josta vuonna 1913 erotettiin Vittangin seurakunta. Kaaresuvannon alueella sijaitsee samanniminen seurakunta.
Väestönkehitys
Kunnan väestö taustan mukaan on esitetty seuraavassa taulukossa.
Hieman vanhempien vuoden 2009 lopun tietojen mukaan kunnassa asui 1 044 Suomessa syntynyttä, mikä vastasi 4,5 prosenttia kunnan väestöstä.
Vielä vanhempien vuoden 1984 lopun tietojen mukaan 8,4 prosenttia kunnan asukkaista oli ulkomailla syntyneitä. Tuolloin kunnassa asui 1 821 Suomessa syntynyttä, mikä vastasi 6,7 prosenttia kunnan väestöstä.
Vuoden 2010 tietojen mukaan 20 vuotta täyttäneiden kuntalaisten mediaaninettotulot olivat 206 780 kruunua. Vuodelta 2007 olevan tiedon mukaan kuntalaisten nettovarallisuuden mediaani oli 55 000 kruunua.
Vuoden 2011 lopussa kunnan väestö jakautui eri ikäryhmiin seuraavasti:
Elinkeinot
Seuraava taulukko kuvaa työpaikkojen ja työllisten jakautumista eri elinkeinojen kesken. Luvut on laskettu kahdessa eri Statistiska centralbyrånin tilastossa ilmoitettujen perusteellisempien tietojen pohjalta. "Päiväväestö" (ruots. dagbefolkning) kertoo kunnassa sijaitsevista työpaikoista ja "yöväestö" (ruots. nattbefolkning) puolestaan kunnassa asuvien elinkeinosta. Työpaikkaomavaraisuus on laskettu päivä- ja yöväestön suhteena. Alkutuotanto tarkoittaa maa- ja metsätaloutta sekä kalastusta. Jalostuksen kohdalla on laskettu yhteen tavaranvalmistus- ja kierrätysteollisuus, energia- ja ympäristöyritykset sekä rakennusteollisuus. Muut toimialat on laskettu palveluihin lukuun ottamatta niitä, joiden elinkeino on tuntematon.
Taajamat
Kunnassa on 7 taajamaa, joiden osuus kunnan väestöstä vuoden 2010 lopussa oli 90,4 prosenttia. Taajamien ulkopuolella asui tuolloin 2 210 asukasta. Seuraavassa on lueteltu kunnan alueella sijaitsevat taajamat väkilukuineen:
Kunnan keskustaajama on lihavoitu.
Entiset taajamat
Ruotsissa on tilastoitu taajamaväestö aikaisemmin myös vuosina 1960, 1965, 1970, 1975, 1980, 1990, 1995, 2000 ja 2005. Jonakin tai joinakin näistä vuosista kunnassa on ollut myös seuraavan luettelon mukaiset taajamat, jotka eivät enää ole taajamia:
Luettelossa mainituista taajamista Tuolluvaara on sittemmin kasvanut yhteen Kiirunan taajaman kanssa.
Pientaajamat
Yli 200 asukkaan taajamien lisäksi kunnassa on vuoden 2010 tietojen perusteella myös seuraavat 50–199 asukkaan pientaajamat:
Entiset pientaajamat
Ruotsissa on tehty tilastoja pientaajamista aikaisemmin myös vuosina 1990, 1995, 2000 ja 2005. Seuraavat paikkakunnat ovat olleet pientaajamia jonakin tai joinakin vuosina vuosien 1995, 2000 ja 2005 aikana, mutta ne eivät olleet pientaajamia vuonna 2010:
Kunnanvaltuusto
Ruotsissa valitaan joka neljäs vuosi edustajat valtiopäiville, aluevaltuustoihin ja kunnanvaltuustoihin. Seuraavassa taulukossa on esitetty valtiopäivillä edustettuina olevien puolueiden saamat valtuustopaikat Kiirunan kunnanvaltuustossa vuodesta 1973 lähtien.
Piirit
thumb|right|250px|Kartta Kiirunan kunnan piireistä.
Vuodesta 2016 alkaen kunta on jaettu seuraaviin piireihin:
Historialliset seurakunnat
Seuraavassa luettelossa on mainittu kaikki nykyisen kunnan alueella sijainneet seurakunnat. Jos seurakunta on lakkautettu, niin sen perässä on asteriski (*). Mahdolliset suluissa lukevat nimet ovat seurakunnan vaihtoehtoisia tai vanhempia nimiä. Jos nimen perässä lukee kbfd, niin kyseessä "kirkonkirjapiiri", joka ei ole muodostanut omaa seurakuntaa, vaikka ne seurakuntiin rinnastetaankin.
Lainsuojattomat (Lucky Luke)
Molemmat tarinat julkaistiin alun perin Spirou -aikakauslehdessä vuonna 1952.
Lainsuojattomat
Lainsuojattomissa Lucky Luke kohtaa Daltonin rosvoveljekset Bobin, Gratin, Billin ja Emmett Daltonin, jotka ryöstelevät pankkeja, postivaunuja ja junia. Lucky Lukea pyydetään laittamaan veljesten puuhille loppu.
Daltonit päättävät viimeisenä rikoksenaan ryöstää samanaikaisesti kaksi pankkia samassa kaupungissa. He hyökkäävät Coffeyvilleyn pankkeihin mutta saavat surmansa poliisin järjestämässä väijytyksessä, johon myös Lucky Luke osallistuu ampumalla Bob Daltonin (sensuroimaton versio).
Daltonin veljesten paluu
Daltonin veljesten paluussa muuan arkajalka seriffi, Bill Boney, väittää surmanneensa Daltonit. Lucky Luke kuulee tämän ja päättää antaa huijarille opetuksen. Luke pukeutuu ystäviensä Smileyn, "Olutsiepon" ja "Mikrobin" kanssa Daltoneiksi pelotellakseen seriffiä. Boney paljastuu varsinaiseksi pelkuriksi ja joutuukin melkein hirtetyksi vale-Daltonien toimesta, ennen kuin viime hetkellä tunnustaa valehdelleensa. Tällöin Lucky paljastaa kaiken ollen pelkkää pilaa ja Boney joutuu rangaistuksena saluunan tiskille töihin.
Sensuuri
Alkuperäinen versio Lainsuojattomista oli kustantaja Dupuisin mielestä liian väkivaltainen lasten sarjakuvaan. Morris joutui siksi piirtämään koko viimeisen sivun uudestaan.
HMS Comet (H00)
Valmistus
Alus tilattiin 15. heinäkuuta 1930 vuoden 1929 laivasto-ohjelmassa Portsmouthin telakalta, missä köli laskettiin 12. syyskuuta 1930. Alus laskettiin vesille 30. syyskuuta 1931 ja otettiin palvelukseen 2. kesäkuuta 1932.
Palvelus
Palvelukseen otettaessa alus liitettiin Kotilaivaston 2. hävittäjälaivueeseen. Alus vaurioitui 21. heinäkuuta törmättyään sisaraluksensa HMS Crescentin kanssa Chathamissa. Propulsiojärjestelmässä havaittujen ongelmien vuoksi se siirrettiin 28. heinäkuuta Chathamin telakalle, mistä alus palautettiin palvelukseen 20. elokuuta. Alus oli Kotilaivastossa, kunnes se palasi 20. heinäkuuta 1934 huollettavaksi Chathamin telakalle.
Alus palautettiin 3. syyskuuta palvelukseen Kotilaivastossa, kunnes se määrättiin heinäkuussa 1935 Välimeren laivastoon, jonne se siirtyi elokuussa. Syyskuussa alus siirrettiin 2. hävittäjälaivueen mukana edelleen Punaiselle merelle seuraamaan Italian laivaston liikkeitä. Se määrättiin palaamaan huhtikuussa 1936 palaamaan kotimaahan, jossa alus siirrettiin 23. huhtikuuta Sheernessin telakalle.
Alus palasi palvelukseen 29. kesäkuuta. Heinäkuussa se määrättiin Espanjan rannikolle Biskajanlahdelle valvomaan meriliikennettä. Keskusteluiden aluksen luovuttamiseksi alettua sen miehistö supistettiin marraskuussa. Alus määrättiin Välimerelle HMS Gloriousin saattajaksi. Se kohtasi lentotukialuksen 26. joulukuuta.
Huhtikuussa 1937 alus määrättiin osallistumaan Yrjö VI:n kruunajaisten kunniaksi järjestettyyn laivastokatselmukseen Spitheadissä. Alus saapui 9. toukokuuta Portmouthiin Gloriousin kanssa ja se osallistui 20. toukokuuta laivastokatselmukseen. Alus siirrettiin 24. toukokuuta Portsmouthin telakalle, josta se palasi palvelukseen 18. kesäkuuta. Alus liitettiin lentopelastusalukseksi Gloriousille.
Alus siirrettiin 11. heinäkuuta Gloriousin kanssa Maltalle Välimeren laivastoon, jonne alukset saapuivat 16. heinäkuuta. Ne siirrettiin 17. syyskuuta Välimeren laivaston sotaharjoitusten päätyttyä erikoistehtäviin suojaamaan kauppamerenkulkua Italian laivaston sukellusveneiden liityttyä Espanjan kansalliseen laivastoon. Comet oli 22. syyskuuta laivasto-osaston mukana Oranissa, mistä osasto palasi 18. lokakuuta Maltalle. Alukset palasivat 30. lokakuuta Chathamiin. Alus lähti Gloriousin kanssa Maltalle, jonne ne saapuivat 24. tammikuuta 1938. Alus määrättiin helmikuussa palaamaan kotimaahan, jossa se poistettaisiin palveluksesta. Alus purjehti Chathamiin, jossa se siirrettiin 26. helmikuuta telakalle huollettavaksi siirtoa varten.
Comet siirrettiin Kanadan laivastolle 15. maaliskuuta nimellä HMCS Restigouche.
George Boole
Boolen töitä laajensivat ja uudistivat William Stanley Jevons, Augustus De Morgan, Charles Peirce ja William Ernest Johnson, ja siitä tekivät lyhyempiä esityksiä Ernst Schröder, Louis Couturat ja Clarence Irving Lewis. Noin seitsemänkymmentä vuotta Boolen kuoleman jälkeen Claude Shannon löysi Boolen algebran filosofian kurssilla Michiganin yliopistossa. Myöhemmin MIT:ssä hän osoitti, kuinka Boolen algebraa voitaisiin käyttää puhelinkeskusten optimoinnissa ja kuinka Boolen algebran ongelmia voitiin ratkaista koneellisesti. Tämä on kaiken sähköisen tietojenkäsittelyn taustalla.
Erkki Pukka
Erkki Pukka (s. 22. toukokuuta 1940) on suomalainen mäkihyppääjä.
Pukka voitti Garmisch-Partenkirchenin uudenvuodenpäivän kilpailun Keski-Euroopan mäkiviikolla vuonna 1965. Viisi päivää aikaisemmin hän oli sijoittunut Oberstdorfin kilpailussa vasta sijalle 39. Innsbruckin kilpailussa Pukka oli neljäs ja mäkiviikon loppupisteissä seitsemäs.
Hän osallistui vielä mäkiviikolle vuodenvaihteessa 1966–1967, mutta ei pystynyt osakilpailuissa 27. sijaa korkeammalle.
Dietyyliamiini
Dietyyliamiini (C4H11N, muita nimiä N,N-Dietyyliamiini, N-etyylietanamiini,Dietamiini ) on sekundäärinen amiini. Dietyyliamiini sekoittuu veteen ja etanoliin. Johtuen aineen matalasta itsesyttymislämpötilasta, joka on pienempi kuin –26 °C se on hyvin herkästi leimahtavaa. Huoneenlämpötilassa dietyyliamiini on neste. Dietyyliamiini on keskivahva emäs.
Dietyyliamiinia tuotetaan ammoniakista ja etanolista. Lisäksi reaktiossa saadaan myös etyyliamiinia ja trietyyliamiinia. Vaikka aine on korrosoiva, sitä käytetään pieninä määrinä korroosionestoaineena. Muita dietyyliamiinin käyttökohteita ovat kumin, hartsien, väriaineiden sekä lääkkeiden valmistaminen.
Dietyyliamiini voi imeytyä ja polttaa ihoa joutuessaan sen kanssa kosketuksiin. Hengitettynä aine voi aiheuttaa kurkkukipua ja yskää. Suurempi annostus voi johtaa keuhkopöhöön.
Kalenat
Kalenat (aiemmin Lasten Kalenat) on Lappeenrannassa järjestettävä kaikille lapsille avoin kulttuuritapahtuma, jonka esiintyjinä ovat lapset eri puolilta Suomea. Kalenoissa lapset voivat esittää taitojaan ja oppia uutta taiteen ammattilaisten ohjauksessa. Taiteidenvälinen ohjelma sisältää tanssia, teatteria, musiikkia ja sirkusta sekä eri taiteenalojen työpajoja. Mukana on myös kansainvälisiä vieraita.
Tapahtuman järjestävät Suomen Nuorisoseurat yhdessä Saimaan piirijärjestönsä kanssa. Aikaisemmin tapahtumaan järjestämisvastuu oli Kalevan Nuorten Liitolla, joka oli nuorisoseuraliikkeen lasten kasvatus- ja kulttuurijärjestö. Vuoden 2013 alussa tapahtuneen organisaatiouudistuksen myötä Kalevan Nuorten Liiton toiminnot yhdistettiin osaksi Suomen Nuorisoseurojen toimintaa.
Seuraavan kerran Kalenat järjestetään to-su 8.-11.6.2023 Lappeenrannassa.
Historia
Ajatus Lasten Kalenoiden järjestämisestä syntyi Kalevan Nuorten Liiton toimijoiden piirissä jo 90-luvun puolivälissä, jolloin etenkin lasten kansantanssitoiminnasta vastaavat henkilöt toivat esiin tarpeen lasten valtakunnallisen tapahtuman järjestämisestä.
Pääajatus oli, että Suomeen luodaan kansainvälinen lastenkulttuuritapahtuma, joka on määrävuosin toistuva ja joka vakiinnutetaan samalle paikkakunnalle. Tapahtumasta haluttiin muodostaa merkittävä lisä suomalaiseen festivaalien kirjoon, jossa ei ole kuin muutama lasten tapahtuma.
Ensimmäinen Lasten Kalenat järjestettiin vuonna 1999.
Esiintyviä lasten kulttuuriryhmiä Lasten Kalenoihin on osallistunut Irlannista, Etelä-Koreasta, Puolasta, Virosta, Venäjältä, Unkarista ja Liettuasta. Kansainvälisiä vieraita on kussakin tapahtumassa ollut yhteensä 70-120 henkilöä.
Vuoden 2009 Kalenat järjestettiin 3.-7. kesäkuuta. Ulkomaisia esiintyjiä olivat teatteristudio Peremena ja tanssiryhmä Uchypi (Satakieli)Venäjältä.
Tapahtuman suojelijoina ovat toimineet eduskunnan puhemies Riitta Uosukainen vuonna 1999, tasavallan presidentti Tarja Halonen 2001, puhemies Paavo Lipponen 2003, lapsiasiavaltuutettu Maria-Kaisa Aula vuonna 2007 ja pääministeri Matti Vanhanen 2009.
Kalevan Nuorten Liiton toiminnan loputtua Kalenoiden pääjärjestäjä on vuodesta 2013 lähtien ollut Suomen Nuorisoseurat.
Kalenat nimenä
Kalenat on karjalainen sana, joka tarkoittaa nurkkatansseja. Nurkkatanssit olivat 1800-luvun lopun ja 1900-luvun alun nuorison ”kotibileitä”, joissa herrasväen lähdettyä nuoret tanssivat pelimannin tahdittamana tuvan lattialla tai ladossa.
Nu, pogodi!
Nu, pogodi! (, suom. Odotapas vain! tai Ootas vaan!, suomalaisissa VHS-julkaisuissa Jänis ja susi) on venäläinen (entinen neuvostoliittolainen) piirrossarja, jossa harmaa susi (Волк) ajaa takaa pientä jänistä (Заяц), tarkoituksenaan syödä jänis. Sarjan on ohjannut Vjatšeslav Kotjonotškin ja tuottanut Sojuzmultfilm.
Sarjan päähenkilöt ovat Susi (äänenä Anatoli Papanov) ja Jänis (äänenä Klara Rumjanova). Sarjan ensimmäinen jakso lähetettiin ensimmäisen kerran 1. tammikuuta 1969. Vuosina 1969–1986 sitä tuotettiin 16 jakson verran. Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen tehtiin vuonna 1993 kaksi lisäjaksoa uuden tekijäryhmän voimin. Uusia jaksoja ei pidetty kovinkaan laadukkaina, ja sarjan suosio laski merkittävästi. Nykyään se on kuitenkin saanut takaisin kulttimaineensa ja sitä uusitaan Venäjän televisiossa säännöllisesti. Vuonna 2005 tehtiin vielä kaksi lisäjaksoa.
Nu, pogodin konsepti muistuttaa amerikkalaisia piirrossarjoja Kelju K. Kojootti ja Tom & Jerry. Takaa-ajo päättyy aina siihen, että susi häviää ja huutaa uhkaavan näköisenä “Nu zajats, nu pogodi!“ (ven. Ну заяц, ну погоди!; “Odotapas vaan, jänis!“).
Sarjan hahmot ja kohtaukset sisältävät paljon viittauksia Neuvostoliiton arkielämään. Susi kuvataan ympäristöstään erottuvana henkilönä: 1970- ja 1980-lukujen jaksoissa hän on rettelöitsijä, 1990-luvulla hän taas symboloi Venäjän uusrikkaita. Sarja on oikeastaan eräänlainen parodia Venäjästä. Tätä korostaa vielä se, että kussakin jaksossa on taustamusiikkina ajalleen tyypillistä neuvostoliittolaista viihdemusiikkia sekä muitakin musiikkeja.
Sarjasta on kehitetty myös lukuisia videopelejä.
Aaltosalakka
Aaltosalakka (Alburnoides oblongus) on Syrdarjan vesistöalueella esiintyvä keskiaasialainen särkikalalaji. Se on verrattain pieni kala, alle 15 senttimetrin mittainen.
Istria
thumb|400px|Istrian kartta nykyisillä valtiorajoilla.
Istria on niemimaa Adrianmeren pohjoisosassa. Suurin osa siitä on Kroatiaa; Slovenialle kuuluu viipale niemimaan pohjoisosasta ja Italialle samoin pieni alue. Aiemmin Itävalta-Unkarille kuulunut Istria liitettiin ensimmäisen maailmansodan jälkeen Italiaan, mutta toisen maailmansodan jälkeen pääosa niemimaasta liitettiin Jugoslaviaan. Suurimpia kaupunkeja ovat Pula Kroatian puolella ja Portorož Sloveniassa.
Istria muistuttaa maisemiltaan meren toisella puolella aukeavaa Italiaa, ja se on suosittu matkailukohde. Välimeren oloissa suhteellisen puhdas vesi houkuttaa ranta- ja purjehduslomailijoita, ja pitkä historia kulttuurimatkailijoita.
Porečin kaupunki Unescon maailmanperintökohteineen on suosittu matkailukohde.
Pelimiehet (sarjakuva)
Pelimiehet on Mika Malmin piirtämä sarjakuva. Se on muodoltaan yhden rivin strippi ja ilmestyy sanomalehdissä. Sitä on julkaistu vuodesta 2004 eteenpäin mustavalkoisena ja värillisenä.
Dominique Voynet
thumb|upright|Voynet vuonna 2007. Dominique Voynet (s. 4. marraskuuta 1958 Montbéliard ) on ranskalainen vihreän Europe Écologie – Les Verts -puolueen poliitikko. Vuosina 2008–2014 hän toimi Montreuilin pormestarina voitettuaan vaalissa vuodesta 1984 pormestarina toimineen Jean Pierre Brardin.
Voynet valittiin Euroopan parlamentin jäseneksi vuonna 1989, mutta hän erosi tehtävästä vuonna 1991. Vuosina 1992–1994 hän oli Franche-Comtén alueneuvoston jäsen. Vuonna 1995 Voynet oli ehdolla Ranskan presidentiksi saaden 3,32% äänistä vaalin ensimmäisellä kierroksella. Hän oli myöhemmin ehdokkaana myös Ranskan presidentinvaaleissa 2007, mutta sai vain 1,57 % äänistä.
Voynet toimi vuodesta 1997 Ranskan ympäristö- ja aluesuunnitteluministerinä Lionel Jospinin hallituksessa, kunnes erosi 9. heinäkuuta 2001. Hän edusti Ranskan senaatissa Seine-Saint-Denis'n departementtia vuosina 2004–2011.
Koulutukseltaan Voynet on lääkäri. Hän aktivoitui ympäristöasioissa opiskeluvuosinaan 1970-luvulla. Hän oli yksi vihreän liikkeen (Les Verts) perustajista Ranskassa.
Harri Viitanen
Harri Viitanen (s. 27. joulukuuta 1954 Ähtäri ) on suomalainen säveltäjä ja Helsingin tuomiokirkon urkuri. Hänen sävellystuotantonsa käsittää sinfonista ja elektronista musiikkia sekä urku-, kuoro- ja kamarimusiikkia. Hän opettaa Sibelius-Akatemiassa.
Viitanen on suorittanut urkujensoiton ja sävellyksen diplomitutkinnot professori Tauno Äikään ja professori Einojuhani Rautavaaran johdolla. Hän jatkoi sävellysopintoja professori Tristan Murailin johdolla Pariisissa vuonna 1988 ja täydensi urkuopintojaan eri mestarikursseilla. Ennen Helsingin tuomiokirkon urkuriksi siirtymistään hän toimi urkurina useissa Helsingin seurakunnissa.
Hänen sävellyksiään on levytetty, ja BIS Records julkaisi 1997 hänen tuotantoaan levyn, jolla hän myös itse soittaa.
Sibelius-Akatemiassa vuonna 2000 tekeillä ollut Viitasen taiteellinen tohtorintutkinto käsittelee lintujen äänien käyttöä musiikin materiaalina, tietotekniikka keinonaan.
Katkerokala
Katkerokala (Rhodeus amarus) on särkikaloihin kuuluva pienikokoinen eurooppalainen sisävesikala.
Koko ja ulkonäkö
Katkerokala on yleensä noin viiden senttimetrin pituinen, enintään yhdentoista. Sen silmät ovat särjen tapaan punertavat. Evät ovat harmaat, hieman punertavat.
Lisääntyminen
Katkerokalan lisääntymistapa on omituinen. Naaras laskee mädin munanasettimella pohjassa elävän simpukan sisälle, johon simpukka imee koiraan levittämän maidin sifollaan suodattamansa veden mukana. Poikaset kehittyvät simpukan sisällä. Katkerokalaa on aikoinaan käytetty hyväksi ihmisen raskaustestinä. Hedelmöittyneen naisen virtsa saa katkerokalan munanasettimen työntymään esille.
Ilmari Killinen
pienoiskuva|Ilmari Killinen (kuvausaika 1920/30-luku) Ilmari Killinen (28. heinäkuuta 1876 Kokemäki – 22. lokakuuta 1941 Helsinki) oli suomalainen insinööri, poliitikko, virkamies ja laulaja.
Killisen vanhemmat olivat kuuromykkien koulun johtaja Kustaa Killinen ja Matilda Josefina Lagus. Hän valmistui koneinsinööriksi Polyteknillisestä opistosta 1900 ja seuraavana vuonna Saksasta sähköinsinööriksi. Killinen toimi ensin luotsilaitoksen apulaisinsinöörinä 1902–1912 ja sitten G. W. Sohlberg Oy:n insinöörinä 1912–1917, sosiaalihallituksen työnvälitysosaston johtajana 1917–1918, Konekauppa-Osakeyhtiö Aatran teknillisenä johtajana 1918–1923, Helsingin teollisuuskoulun sähkötekniikan lehtorina 1923–1926 ja kauppa- ja teollisuusministeriön toimistopäällikkönä 1926–1936. Tullihallituksen pääjohtajaksi hänet nimitettiin 1936, missä tehtävässä hän toimi kuolemaansa asti.
Edistyspuoluetta edustanut Killinen oli kauppa- ja teollisuusministeri Kivimäen hallituksessa 1932–1936. Hän oli lisäksi muun muassa Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen sekä Valtion Patruunatehtaan, Outokummun kaivoksen ja Outokumpu Oy:n johtokunnan puheenjohtaja, otti osaa mieskuorojen toimintaan, julkaisi teoksen Voiman saanti ja siirto (1916) ja laati G. W. Sohlberg Oy:n, Suomen Metalliteollisuuden työnantajaliiton ja Helsingin puhelinlaitoksen juhlajulkaisut.
Laulajana Killinen teki neljä levytyksiä vuonna 1928 ja kaikki tehtiin pianon säestyksellä.
Killisen puoliso vuodesta 1900 oli Lilli Karolina Hallman.
Juuli
Juuli on suomalainen naisen etunimi, Julia-nimen muunnos. Muutamia tämän nimisiä henkilöitä on ollut jo 1900-luvun alku­puolella, mutta tässä muodossa nimi on yleistynyt vasta 1980-luvulta lähtien. Vuosina 1980–2019 syntyneitä Juuli-nimisiä henkilöitä on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan 1298.
Siperian kaanikunta
Siperian kaanikunta (siperiantataariksi Себер ханлыгы, ) oli 1400–1500-luvuilla Länsi-Siperiassa nykyisen Venäjän alueella sijainnut valtio, jonka väestön pääosan muodostivat Siperian tataarit.
1200-1400-luvuilla aluetta hallitsivat Tšingis-kaanin poika Jotši, tämän poika Šeiban jälkeläisineen sekä Tjumenin kaanit. Vuonna 1495 Tjumenin kaanin Ibakin murhasi Taibugin sukuun kuulunut Mahmet, josta tuli uuden Siperian tataariheimojen liiton johtaja. Hän siirsi hallinnollisen keskuksen Irtyšin varrella sijainneeseen Kašlykin eli Sibirin linnoitukseen, josta kaanikunta sai nimensä.
Siperian kaanikunta rajoittui Permiin, Kazanin kaanikuntaan, Nogain ordaan, Kazakkien kaanikuntaan, teleutien ja selkuppien maihin. Pohjoisessa se ulottui Obin alajuoksulle saakka. Siperian turkkilaisten heimojen lisäksi kaanikuntaa asuttivat hantit, mansit, baškiirit ym. Siperian tataarit harjoittivat paimentolaisuutta, maataloutta ja käsityöammatteja. Pohjoisen elinkeinoja olivat metsästys, kalastus sekä poronhoito. Kaupankäynti oli etupäässä buharalaisten käsissä. Keski-Aasiaan, Venäjälle, Nogain ordaan, Kazanin kaanikuntaan, Mongoliaan ja Kiinaan vietiin turkiksia, nahkaa, kalaa, mammutinhampaita, villaa ym. Puolisotilaallisesti järjestetyn valtion johdossa oli feodaaliruhtinaiden valitsema kaani. Hallinnollisia ja sotilaallisia keskuksia olivat mm. Kyzyl-Turan, Kasim-Turan, Javlu-Turan ja Tonturin linnoitukset. Ylimystön uskonnoksi tuli islam.
1500-luvun alussa Siperian kaanikuntaa hävittivät etelän paimentolaiskansat. Vuonna 1555 Jediger-kaani solmi vasallisuhteen Moskovan Venäjään, mutta vuonna 1563 vallan kaapannut Kutšum katkaisi suhteen vuonna 1572 ja asettui vastustamaan Venäjän laajentumista. Vuonna 1582 Jermakin kasakkajoukot valtasivat kaanikunnan pääkaupungin Kašlykin. 1580–1590-lukujen vaihteessa venäläiset rakensivat alueelle Tjumenin, Tobolskin, Berjozovin ja Obdorskin linnoitukset. Kutšum joukkoineen siirtyi etelään, jossa hän jatkoi taistelua venäläisiä vastaan vuoteen 1598 saakka. Siperian kaanikunnan viimeinen hallitsija oli hänen poikansa Ali, jonka valta ulottui ainoastaan Išimin, Irtyšin ja Tobolin yläjuoksuille.
Okteeni
thumb|1-okteeni Okteeni on alkeeni, jonka hiilirungon muodostaa kahdeksan hiiliatomia. Sen molekyylikaava on C8H16. Okteeni on tyydyttymätön hiilivety, koska siinä on yksi kaksoissidos. Okteenin käytetyin isomeeri on 1-okteeni eli n-okteeni (CAS-numero 111-66-0), jota käytetään pääasiassa polyeteenin valmistukseen. Kaksoissidos voi sijaita eri paikoissa:
Minerva-riutta
thumb|300px|Pohjoiselle riutalle haaksirikkoutunut purjevene kesäkuussa 2005. thumb|Minerva-riutta [[NASA|NASA:n satelliittikuvassa.]] Minerva-riutta, tongaksi Ongo Teleki ) on pienten luotojen ja karien muodostama ryhmä Tyynen valtameren eteläosassa (koordinaatit 23°23′S 178°58′W) noin 400 kilometriä Tongasta lounaaseen.
Riutta on nimetty alueella vuonna 1829 haaksirikkoutuneen Minerva-aluksen mukaan. Nousuveden aikaan riutta oli vedenpinnan alapuolella, mutta tuli näkyviin laskuveden vallitessa. Mikään valtio ei vaatinut riuttaa omakseen, koska kansainvälisten merenkulun lakien mukaan aluetta, joka ei ole jatkuvasti vähintään yli jalan merenpinnan yläpuolella nousuvedenkin aikana, ei voida vaatia millekään valtiolle.
1970-luvun alkupuolella lasvegasilainen liikemies Michael Oliver keksi haluavansa itselleen oman valtion. Koska olisi ollut vaikeaa (todennäköisesti mahdotonta) löytää aluetta, joka ei olisi jo kuulunut jollekin valtiolle, hän päätti rakentaa Minerva-riutan niin, että se nousisi vedenpinnan yläpuolelle. Vuonna 1971 hän alkoi kuljettaa Australiasta hiekkaa aikeenaan saada riutta nousemaan yli yhden jalan verran vedenpinnan yläpuolelle.
19. tammikuuta 1972 ”Minervan tasavalta” perustettiin, sen lippu pystytettiin riutalle ja Morris ”Bud” C. Davis valittiin tasavallan presidentiksi Oliverin tukemana. Itsenäisyysjulistus ilmoitettiin kirjeellä useille naapurivaltioille. Australia, Cookinsaaret, Fidži, Länsi-Samoa, Nauru, Tonga ja Uusi-Seelanti pitivät kokouksen helmikuussa ja 24. helmikuuta 1972 Tonga vaati aluetta kuuluvaksi itselleen.
Kuningas Taufa’ahau Tupou IV julisti 15. kesäkuuta 1972 Minerva-riutan kuuluvan Tongalle ja lähetti alueelle pienen ryhmän poistamaan Minervan lipun riutalta. South Pacific Forum tunnusti syyskuussa 1972 Tongan vaatimukset alueeseen. Helmikuussa 1973 Oliver erotti presidenttinsä ja hänen projektinsa päättyi. Vuonna 1982 Morris C. Davisin johtama amerikkalaisryhmä yritti vallata riutan, mutta tongalaisjoukot pakottivat heidät poistumaan kolmen viikon riutallaolon jälkeen.
Lokakuussa 2003 Internetiin avattiin sivut, joilla ”Minervan ruhtinaskunnan” Charlestonissa, Yhdysvalloissa toimiva pakolaishallitus vaatii aluetta itselleen. Ruhtinaskunnan johtajaa kutsutaan nimellä ”Prinssi Calvin”. ”Minervan ruhtinaskunnan” taustalla olevien ihmisten henkilöllisyyttä ei tunneta.
Fidži ei ole tunnustanut Tongan vaatimuksia Minerva-riutasta vaan pitää aluetta itselleen kuuluvana.
Kasnäs
Kasnäs on kylä Kemiönsaaren kunnassa. Kasnäs kuuluu Hiittisten saaristoon ja oli aiemmin osa Hiittisten ja myöhemmin Dragsfjärdin kuntaa. Kylästä on Lövön sillan kautta autotieyhteys mantereelle. Kasnäsistä lähtevät yhteysalukset M/s Stella Vänöhön ja Finferriesin M/S Aurora Rosalaan. Kasnäsissä sijaitsi vuoteen 2017 asti Saaristomeren kansallispuiston luontokeskus Sinisimpukka. Taalintehtaan ja Kasnäsin välillä juostaan kesäkuussa puolimaraton Lövö broloppet.