cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
2. jääkärirykmentti
Historia
Sisällissodan päätyttyä muodostettuun 2. divisioonaan liitetty rykmentti oli Ollilassa Karjalan kannaksella rajavartiotehtävissä. Sen nimi muutettiin kesäkuun alussa 1918 Jääkärirykmentti N:o 2:ksi ja edelleen 23. elokuuta 1918 annetulla määräyksellä Porin Jalkaväkirykmentti N:o 2:ksi. . Rykmentti siirrettiin maaliskuussa 1919 1. divisioonasta 3. divisioonaan ja sen nimeksi vaihdettiin Savon jääkärirykmentti. Rykmentin esikunta sekä I ja III pataljoona olivat Kouvolassa ja II pataljoona Korialla. Rykmentin II pataljoonan 4. komppania oli sijoitettuna Kuopioon. Rykmentti siirrettiin 2. divisioonaan vuonna 1921. Rykmentin nimi vaihdettiin kesäkuun alussa 1927 Savon prikaatiksi ja pataljoonat nimettiin syyskuussa 1930 Savon (Viipuri), Käkisalmen (Käkisalmi) ja Vuoksen jääkäripataljoonaksi (Sakkola). .
Prikaati määrättiin uudelleen muodostettavaksi siten, että se muodostaa jälleen Savon jääkärirykmentin 1. toukokuuta 1934. Samalla lakkautettiin jääkäripataljoonien erityisnimet. Käkisalmen jääkäripataljoonasta muodostettiin rykmentin I pataljoona, Savon jääkäripataljoonasta II pataljoona ja Vuoksen jääkäripataljoona irrotettiin rykmentistä.
Joukko-osastot
Komentaja: jääkärikapteeni Edvard Hanell. Komentaja: jääkärikapteeni Alonzo Sundman. Komentaja: jääkärikapteeni Edvard Kumlin myöh. Kairela (haavoittui 23. huhtikuuta) myöh. jääkäriluutnantti Johannes Väisänen.
Komentaja: jääkärikapteeni Olof Prytz (siirrettiin 14. jääkäripataljoonaan), jääkäriyliluutnantti Rafael Kajander, pataljoonan kutsuntapiiri oli Vaasa ja sijoituspaikka Vaasa.
Rykmentissä palvelleita Saksan jääkäreitä
Rykmentin esikunnassa lähettiupseerina jääkärivänrikki Walter Gejtel, intendenttinä jääkäriluutnantti Herman Holmberg, rykmentin esikunnassa adjutanttina jääkäriluutnantti Ruben Lagus, rykmentin muonitusupseerina jääkäriluutnantti Ivar Lidström (siirrettiin 3. jääkäriprikaatiin), rykmentin esikuntavääpelinä jääkärivääpeli Paavo Vihtori Tassari (siirrettiin 14. huhtikuuta 17. jääkäripataljoonaan),konekivääriupseerina ja adjutanttina jääkäriyliluutnantti Lars Melander, rykmentin esikunnassa kuormastoaliupseerina jääkärivaravääpeli Sulo Johannes Rantala (14. huhtikuuta 1918 alkaen).
Entropia
frame|Termodynamiikan toisen pääsäännön mukaan eristetyn systeemin entropia kasvaa tai pysyy entisellään. Voidaan sanoa, että entropian käyttäytyminen ilmoittaa ajan kulkusuunnan. Entropia on fysikaalinen suure, joka ilmaisee epäjärjestyksen määrän systeemissä. Entropian käsitettä käytetään termodynamiikassa ja tilastollisessa mekaniikassa. Informaatioteoriassa entropialla mitataan viestin sisältämän informaation määrää. Entropian käsitteen otti fysiikassa ensimmäisenä käyttöön Rudolf Clausius. Suomenkielisenä vastineena on joskus käytetty myös sanaa haje.
Entropia termodynamiikassa
Systeemin entropia voidaan määritellä kahdella hyvin erilaisella tavalla: joko siirtyvän lämpömäärän ja absoluuttisen lämpötilan suhteena tai samaa makrotilaa vastaavien mikrotilojen lukumäärän logaritmina. Erilaisuudestaan huolimatta nämä määritelmät ovat kuitenkin osoittautuneet keskenään yhtäpitäviksi.
Entropia, lämpömäärä ja lämpötila
Termodynamiikassa entropian muutos määritellään kaavalla
missä Q on suljettuun systeemiin tuleva lämpömäärä (tai systeemistä lähtevä lämpömäärä, jolloin Q on negatiivinen) ja T systeemin lämpötila kelvineinä. Systeemin tilavuuden oletetaan olevan vakio. Jos lämpötilan muutos on pieni, entropian muutos on käytännössä yhtä suuri kuin luovutettu tai vastaanotettu lämpö­määrä jaettuna tällä kelvin-lämpö­tilalla. On huomattava, että kaava ei kerro systeemin entropiaa, ainoastaan sen muutoksen. Kaikissa irreversiibeleissä eli palautumattomissa prosesseissa entropia kasvaa.
Esimerkki irreversiibelistä prosessista on kahden eri lämpötilassa olevan aineen sekoittaminen, jolloin aineiden välinen lämpötilaero tasoittuu. Tällöin ennestään lämpimämmän aineen entropia tosin pienenee sen viiletessä, mutta kylmemmän aineen entropia kasvaa vielä enemmän sen lämmetessä (koska kaavassa oleva jakaja eli lämpö­tila on pienempi). Lopputulemana systeemin kokonaisentropia kasvaa.
Tarkkaan ottaen termodynamiikan toinen pääsääntö on vain todennäköisyyslaki. Samankin lämpötilan vallitessa aineessa on aina sekaisin nopeasti ja hitaasti liikkuvia molekyylejä. Jos jossakin suljetussa astiassa kaikki nopeat kaasumolekyylit kerääntyisivät astian toiseen ja hitaat toiseen reunaan, edellisessä lämpötila nousisi ja jälkimmäisessä alenisi. Samalla systeemin entropia pienenisi. On kuitenkin äärimmäisen epätodennäköistä että näin tapahtuisi, eikä sen kaltaista ilmiötä ole milloinkaan havaittu, ja näin ollen lakia voidaan pitää käytännöllisesti yleispätevänä.
Entropia tilastollisessa fysiikassa
Entropia voidaan määritellä myös tilastollisen fysiikan käsittein seuraavasti:
missä \Omega on samaa makroskooppista tilaa vastaavien mikrotilojen lukumäärä ja k on lähinnä mittayksikön määrittävä keinotekoinen vakio. Mikrotilojen lukumäärästä Ω käytetään myös nimitystä statistinen paino Joskus sitä sanotaan myös tilan termodynaamiseksi todennäköisyydeksi, ja itse asiassa makrotila onkin sitä todennäköisempi, mitä suurempi sen statistinen paino on; matemaattisesta todennäköisyyskäsitteestä tämä kuitenkin eroaa siinä, että sen arvo on yleensä suurempi kuin 1 (vieläpä yleensä erittäin suuri luku).
Tämän määritelmän entropialle esitti ensimmäisenä Ludwig Boltzmann 1800-luvun lopulla, ja hän sovelsi sitä termodynamiikkaan. Tällöin mikrotilat vastaavat tapoja, joilla systeemin kokonaisenergia voi olla jakautunut eri molekyylien kesken. Vaikka tämä määritelmä on täysin eri­lainen kuin edellä esitetty, jo aiemmin tunnettu, lämpö­määrään ja lämpö­tilaan perustuva määritelmä, Boltzmann osoitti nämä yhtä­pitäviksi: samassa termo­dynaamisessa prosessissa kummallakin tavalla laskettu entropian muutos on aina yhtä suuri. Kaavassa esiintyvä vakio k on Boltzmannin vakio (1,380658 · 10−23 J/K). Mikäli kaikkien mikrotilojen todennäköisyys on sama, voidaan lauseke yksinkertaistaa muotoon
missä \Omega on kaikkien mahdollisten mikrotilojen lukumäärä tietyssä makroskooppisessa tilassa. Entropia on siis tiettyä makrotilaa vastaavien mikrotilojen lukumäärän (eli tilan ns. statistisen painon) logaritmi.
Entropia informaatioteoriassa
Informaatio- eli viestintäteoriassa entropia on suure, joka mittaa viestin (esimerkiksi sarja binäärimuotoisia bittejä) sisältämän informaation määrää.
Entropia arkielämässä
Arkinen vertauskuva entropiasta on huoneen epäjärjestyksen kasvaminen, mikäli ei tee työtä sen siistinä pitämiseksi. Vaikka tässä vertauskuvassa onkin enemmän kyse huolimattomuudesta kuin entropiasta, kuvastaa se silti asioiden pyrkimystä kohti suurempaa epäjärjestystä.
Entropia ja maailmankaikkeus
Mikäli oletetaan, että maailmankaikkeus on äärellinen, eristetty systeemi, sen kokonaisentropia on jatkuvassa kasvussa. Nykykäsityksen mukaan näkyvä maailmankaikkeus laajenee kiihtyvällä tahdilla: se merkitsee, että vähitellen aine ja lämpöenergia hajaantuvat yhä tasaisemmin avaruuteen. Mikäli kaikkeus kulkee kohti suurinta mahdollista entropiaa, lopulta päädytään lämpökuolemaksi kutsuttuun tasa­paino­tilaan, jossa ei voi enää tapahtua muutosta. Kaikkeuden lopullinen kohtalo on kuitenkin yhä epävarma, ja kosmologian kehittyessä uusia kehitysnäkymiä saattaa tulla ilmi. Ylipäätään on kyseenalaista puhua maailmankaikkeudesta eristettynä systeeminä, koska sen äärellisyydestä ei ole mitään viitteitä. Sen sijaan esimerkiksi avaruuden laakeus viittaa äärettömään maailmankaikkeuteen.
Entropia ja maapallo
Maapalloa voidaan pitää suljettuna systeeminä, koska se ei kovin suuressa määrin vastaan­ota ainetta avaruudesta eikä luovuta sitä; tällöin jätetään huomiotta meteoriittien maapallolle tuoma, suhteellisen vähäinen ainemäärä. Maapallo ei kuitenkaan ole eristetty systeemi, sillä sinne virtaa jatkuvasti Auringon säteilyenergiaa ja samalla maapallo säteilee energiaa avaruuteen lämpösäteilynä.
Energia- ja massavirtojen myötä voi eristämättömän systeemin entropia kasvaa tai vähentyä. Niinpä maapallollakin aine- ja energiavirrat voivat paikallisesti saada aikaan entropian vähenemistä, esi­merkiksi lämpö­tila­eroja Maan eri alueiden välille, mutta silti entropia kasvaa laajemmassa systeemissä, jonka muodostavat Aurinko, Maa ja ympäröivä avaruus. Entropiaa virtaa pois Maasta noin 0,9 W/K pinnan neliömetriä kohti.
Elävät olennot eivät ole eristettyjä eivätkä edes suljettuja systeemejä.
Lämpösäteily
thumb|Aallonpituusjakauman huippukohta ja lähtevän säteilyn kokonaismäärä riippuvat lämpötilasta [[Wienin siirtymälaki|Wienin siirtymälain mukaisesti. Vaikka kaavio esittää vain jokseenkin korkeita lämpötiloja, sama laki pätee alhaisissakin lämpötiloissa absoluuttiseen nollapisteeseen saakka. Näkyvän valon aallonpituus on 380 ja 750 nm:n välillä.]] thumb|Tämän kuuman metalliesineen lämpö­säteilystä osa on näkyvää valoa. Sen [[infrapunasäteily|infrapunainen osuus on näkymätön ihmissilmälle ja sille kameralle, jolla tämä kuva otettiin, mutta infrapunakamera toisi sen näkyviin. (Katso termografia).]] Lämpösäteily on sähkö­magneettista säteilyä, jonka saa aikaan aineessa olevien varattujen hiukkasten lämpöliike. Kaikki aine, jonka lämpötila poikkeaa absoluuttisesta nolla­pisteestä, lähettää lämpö­säteilyä. Kun kappaleen lämpötila on korkeampi kuin absoluuttinen nollapiste, atomien välisisissä törmäyksissä atomien tai molekyylien liike-energia muuttuu. Tämä saa aikaan varausten kiihtyvää liikettä ja/tai dipolien värähtelyjä, joiden tuloksena syntyy sähkö­magneettista säteilyä, ja säteilyn laaja spektri kuvastaa sitä laajaa energian ja kiihtyvyyksien jakaumaa, joka samassakin lämpötilassa esiintyy.
Lämpö­säteily on konvektion ja johtumisen ohella lämmön kolmas siirtymistapa. Esimerkiksi lähellä suurta nuotiota oleva henkilö tuntee tulen­liekeistä lähtevän säteilyn lämmittävän vaikutuksen, vaikka ympäröivä ilma olisi hyvinkin kylmää.
Jos säteilevä kappale täyttää mustan kappaleen määritelmän mukaiset ehdot termo­dynaamisessa tasa­painossa, sen lähettämää säteilyä sanotaan mustan kappaleen säteilyksi. Planckin laki kuvaa mustan kappaleen säteilyn spektriä, joka riippuu vain kohteen lämpötilasta. Wienin siirtymälaki osoittaa säteilyn aallonpituusjakauman huippukohdan, ja Stefanin–Boltzmannin laki säteilyn intensiteetin.
Yleiskuvaus
Lämpö­säteily on sähkö­magneettisia aaltoja, joita kaikki aine lähettää, kun sen lämpötila on absoluuttista nollapistettä korkeampi. Sen syntyessä lämpöenergia muuttuu sähkömagneettiseksi energiaksi. Lämpöenergia on aineen atomien ja molekyylien sattumanvaraiseen liikkeeseen liittyvää liike-energia. Kaikki aine koostuu hiukkaisista, joilla on liike-energiaa, ja ne vuorovaikuttavat keskenään. Atomeissa ja molekyyleissä on varauksellisia hiukkasia, protoneja ja elektroneja, ja hiukkasten kineettiset vuoro­vaikutukset johtavat varausten kiihtyviin liikkeisiin ja dipolivärähtelyihin. Se vuorostaan saa aikaan toisiinsa kytkeytyviä sähkö- ja magneetti­kenttiä, joiden tuloksena syntyy fotoneja, joista kappaleen pinnalta säteilevä energia koostuu. Sähkömagneettinen säteily, esimerkiksi valo, ei edellytä väli­aineen läsnäoloa edetäkseen, vaan se etenee avaruuden tyhjiössäkin kuinka kauas tahansa, ellei tiellä ole esteitä.
Lämpö­säteilyn ominaisuudet riippuvat monista sitä lähettävän pinnan ominaisuuksista kuten sen lämpötilasta, sen absorptiokyvystä ja spektraalisesta emissiokyvystä kuten Kirchhoffin lämpö­säteilylaki osoittaa. Säteily ei ole monokromaattista, toisin sanoen sillä ei kauttaaltaan ole sama taajuus, vaan siinä eri fotoneilla on eri suuri energia, ja niiden energia- ja taajuus­jakauma muodostaa säteilyä luonnehtivan spektrin. Jos säteilevä kappale ja sen pinta ovat termo­dynaamisessa tasa­painossa ja pinnan absorptiokyky on täydellinen kaikilla aallon­pituuksilla, sitä sanotaan mustaksi kappaleeksi. Musta kappale on myös täydellinen säteilyn lähettäjä eli emittoija. Sellaisten täydellisten lähettäjien säteilyä sanotaan mustan kappaleen säteilyksi. Kappaleen lähettämän säteilymäärän suhdetta samassa lämpötilassa olevan mustan kappaleen säteilymäärään sanotaan kappaleen emissiivi­syydeksi, ja näin ollen mustan kappaleen emissiivisyys on 1.
Mustan kappaleen lähettämän säteilyn tehon taajuus­jakaumaa kuvaa Planckin laki. Kussakin lämpötilassa on tietty taajuus fmax, jonka kohdalla säteilyteho on suurimmillaan. Wienin siirtymälain mukaan tämä taajuus, jonka kohdalla jakauman huippu on, on suoraan verrannollinen kappaleen absoluuttiseen lämpötilaan T. Auringon fotosfäärin, jonka lämpötila on noin 6 000 K, lähettämästä säteilystä suurin osa on näkyvän valon taajuusalueella. Maan ilmakehä päästää lävitseen suuren osan näkyvästä valosta, ja Maan pinnalle saapuvasta valosta osa absorboituu, osa heijastuu. Maan pinta vuorostaan lähettää lämpö­säteilyä ja käyttäytyy kutakuinkin sellaisen mustan kappaleen tavoin, jonka lämpötila on 300 K, jota sitäkin vastaa tietty taajuusjakauman huippukohta. Näillä pienemmillä taajuuksilla ilmakehä läpäisee säteilyä huonommin, ja suurin osa Maan lähettämästä säteilystä absorboituu ilmakehään tai siroaa siinä. Vain pieni osa säteilystä pääsee ilmakehän läpi avaruuteen saakka. Tämä ilmakehän läpäisykyvyn riippuvuus säteilyn taajuudesta saa aikaan kasvihuoneilmiön. Jos ilmakehän koostumus pysyy muuttumattomana, tämä ilmiö osaltaan pitää ilmaston vakaana, mutta jos kasvihuonekaasujen pitoisuudet muuttuvat, seurauksena voi olla ilmastonmuutos: niiden pitoisuuden kasvaessa (kuten nykyisin on tapahtumassa) ilmasto voi lämmetä maailmanlaajuisesti.
Hehkulampun säteilyn spektri on osittain päällekkäinen sekä Auringon että Maan säteilyspektrin kanssa. Osa volframilangan lähettämistä fotoneista vastaa mustan kappaleen 3 000 kelvinin lämpötilassa lähettämää säteilyä, ja ne ovat näkyvää valoa. Suurin osa energiasta poistuu lampusta kuitenkin fotoneina, joiden aallonpituus on suurempi; ne eivät mahdollista näkemistä, mutta lämmittävät lampun ympärillä olevaa tilaa. Aina kun sähkömagneettinen säteily ensin emittoituu ja sitten absorboituu, lämpöä siirtyy. Tähän perustuvat myös esimerkiksi mikroaaltouunit ja laserleikkaus.
Ilmiöt kappaleiden pinnalla
Vaaleat ja valkoiset pinnat sekä metallit absorboivat vähemmän näkyvää valoa ja lämpenevät siten vähemmän kuin muut pinnat, mutta muutoin kappaleen väri ei paljonkaan vaikuta siihen, minkä verran se lämpenee muiden lähellä olevien tavanomaisissa lämpötiloissa olevien kappaleiden vaikutuksesta tai itse lämmittää niitä, sillä tällaisten kappaleiden lähettämän säteilyn taajuus­jakauman huippu on infrapuna-alueella kaukana näkyvän valon taajuusalueelta. Kappaleiden emissiivi­syydellä näillä taajuuksilla ei ole juuri mitään tekemistä sen kanssa, minkä väriseltä se näyttää; itse asiassa tällä kaukoinfrapunan alueella useimmilla kappaleilla on suuri emissiivisyys. Niinpä vaatteiden väri ei muulloin kuin suorassa auringon paisteessa juuri vaikuta siihen, kuinka lämpimiltä ne tuntuvat, eikä myöskään rakennusten ulkoseinien värillä ole suurta lämpö­taloudellista vaikutusta muulloin kuin auringon paistaessa suoraan niihin.
Poikkeuksena edellisestä ovat kiiltävät metallipinnat, joilla on pieni emissiivisyys sekä näkyvillä että kauko­infrapuna­säteilyn taajuuksilla. Sellaisten pintojen avulla voidaan siis vähentää lämmön siirtymistä kumpaankin suuntaan. Esimerkiksi avaruus­alukset eristetään tavallisesti tällaisella moni­kerros­eristyksellä.
Myös rakennusten ikkunat on yritetty tehdä sellaisiksi, että ne lähettäisivät ulkoilmaan mahdollisimman vähän säteilyä. Tämä kuitenkin edellyttää jo kehittyneempää teknologiaa, sillä vaikka tällaisilla ikkunoilla tuleekin olla pieni emissiivisyys, niiden tulee kuitenkin päästää näkyvä valo lävitseen.
Nanostruktuureilla, joilla on spektrin suhteen selektiiviset lämpö­eminanssi­ominaisuudet, on monia teknisiä sovelluksia energian tuotannossa ja tehokkaassa käytössä, esimerkiksi valokennojen ja rakennusten jäähdytyksessä. Näissä sovelluksissa tarvitaan suurta emitanssia niillä aallon­pituus­alueilla, jotka vastaavat ilmakehän läpi­näkyvyys­ikkunaa 8 ja 13 mikrometrin välillä. Selektiivinen emitteri, joka säteilee voimakkaasti tällä aallon­pituus­alueella, asetetaan täten selkeän taivaan alle, jolloin se käyttää hyvin kylmää ulko­avaruutta lämpö­nieluna.
Ominaisuudet
Lämpö­säteilyä luonnehtivat seuraavat neljä perusominaisuutta:
Läheinen ja kaukainen kenttä
Planckin laki kuvaa lämpö­säteilyn yleisiä ominaisuuksia vain, kun kaikkien kappaleiden läpimitta ja pintojen kaarevuussäde on paljon suurempi kuin säteilyn aallonpituus, joka 300 kelvinin lämpötiloissa on tyypillisesti 8–25 mikrometriä. Itse asiassa edellä onkin lämpö­säteilystä puhuttaessa oettu huomioon vain säteilevät aallot, toisin sanoen kaukainen kenttä eli sähkömagneettiset aallot. Pienemmillä etäisyyksillä on sovellettava tarkempaa sähkömagnetismin teoriaa. Niinpä vaikka lämpö­säteily yleensä on täysin inkoherenttia, kun etäisyys säteilevästä pinnasta on säteilyn aallonpituutta suurempi, hyvin lähellä pintaa se voi olla sekä ajallisesti että paikallisesti jokseenkin koherenttia.
Viime vuosikymmeninä on sekä teoreettisesti että kokeellisesti osoitettu, että Planckin säteilylaki ei päde lämmön siirtyessä säteilyn välityksellä kohteesta toiseen, kun niiden välinen etäisyys on nanometrien suuruusluokkaa. Poikkeama Planckin lain mukaisesta ennusteesta voi olla jopa useita suuruusluokkia, jos säteilyä lähettävällä ja vastaanottavalla pinnalla on polarisaatiotiloja, jotka voivat kytkeytyä kylmien ja kuumien esineiden väliseen tilaan.
Lämpö­säteilyn spektri poikkeaa Planckin lain mukaisesta myös suurilla etäisyyksillä, jos sitä lähettävä kappale itsessään on hyvin pienikokoinen.
Voimakkaan lämpö­säteilyn vaikutukset
Tarpeeksi voimakas lämpö­säteily voi - paitsi lämmittää, muutoinkin muuttaa - käytännössä usein vahingoittaa sitä pintaa tai kappaletta, johon se osuu. Aika, mikä tähän menee, riippuu sen kappaleen aika- ja pinta-alayksikköä kohti vastaan­ottamasta lämpö­määrästä. Vastaanotetun säteilyn eri intensiteeteillä vaikutukset ovat seuraavat:
Energian vaihto
thumb|upright|Lämpö­säteily­paneeli Kanadan National Research Councilissa lähellä [[Ottawaa. Sillä testataan määrällisesti tarkoin säädellyn lämpö­säteilyn vaikutuksia.]] Lämpö­säteily on yksi lämmön pää­asiallisista siirtymis­mekanismeista; muut ovat konvektio eli kuljettuminen sekä lämmön johtuminen. Lämpö­säteilystä aiheutuvaa kappaleen energian vaihtoa kuvaa yhtälö:
Tässä \alpha osoittaa, kuinka suuren osuuden siihen osuvasta säteilystä kappale absorboi esittää, \rho kuinka suuren osan se heijastaa ja \tau kuinka suuren osan se päästää lävitseen. Nämä osuudet riippuvat säteilyn aallon­pituudesta funktioita. Kirchhoffin säteilylain mukaan spektraalisen absorption osuus kullakin aallonpituudella on yhtä suuri kuin kappaleen emissiivisyys \epsilon samalla aallonpituudella. Kappaletta sanotaan mustaksi kappaleeksi, jos kaikilla aallonpituuksilla on
Tavanomaisissa olosuhteissa huoneenlämmössä ihminenkin luovuttaa merkittävästi energiaa lämpö­säteilyn vuoksi. Ihmisen ihon emissiivisyys onkin lähellä arvoa 1.0. Tämä infrapunasäteilynä menetetty energia saadaan kuitenkin osittain takaisin, koska ihminen myös absorboi ympärillään olevien kappaleiden säteilemää energiaa; erotus korvautuu aineen­vaihdunnassa syntyvällä lämmöllä. Jäljempänä esitettävien kaavojen avulla voidaan laskea, että kun ihmisen pinta-ala on noin 2 m2 ja lämpötila noin 307 K (34 °C), ihmisestä lähtee jatkuvasti säteilyä noin 1 000 watin teholla. Sisätiloissa, jossa lämpötila on 296 K (23 °C), hän tästä takaisin huoneen seinistä, katosta ja muiden ympäröivien esineiden lähettämänä säteilynä, joten nettomääräinen lämmön poistuminen on vain noin 100 wattia. Tämä lämmön siirtyminen riippuu kuitenkin suuresti myös muista tekijöistä, esimerkiksi vaatetuksesta, joka vähentää lämmön johtumista ja samalla lämmön poistumista ihmisestä. Kun lisäksi ympäröivien esineiden emissiivisyys vaihtelee, vain täysin harmaiden eli sellaisten esineiden säteilyteho, joiden emissiivisyys on riippumaton säteilyn aallon­pituudesta, on käytännössä arvioitavissa Stefanin–Boltzmannin lain avulla. Tällaista "ideaalisesti laskettavissa olevaa" tilannetta ei käytännössä esiinny, joskin lämpö­taloudellisissa laskelmissa usein oletetaan ympäristön olevan tämän mallin mukainen. Näin saadaan kuitenkin hyviä likiarvoja, sillä useimmiten poikkeama Stefanin–Boltzmannin lain mukaisiin ratkaisuihin nähden on varsin pieni.
Sellaisetkaan kappaleet, jotka näyttävät valkoisilta, koska ne heijastavat lähes kaiken näkyvän valon, eivät välttämättä heijasta kaikkea infrapuna­säteilyä, ja näin ollen niiden emissiivisyyskään ei infrapuna-alueella ole lähellä arvoa 1. Akryyli- ja uretaanipohjaisten valkoisten maalien emissiivisyys huoneilmassa on noin 93 %, mikä merkitsee, että ne absorboivat suurimman osan infrapunasäteilystä, vaikka heijastavatkin hyvin näkyvää valoa. Huoneenlämmössä ne säteilevätkin valkoisesta väristään huolimatta lähes mustan kappaleen tavoin. Toisaalta myös asuin­huoneistojen lämpöpatterit on tavallisesti maalattu valkoisiksi, mutta ne eivät ole niin kuumia, että niiden lämpö­säteilyllä olisi mainittavaa merkitystä, vaan lämpö siirtyy niistä huoneilmaan johtumalla metallisen patterin läpi, ja näin ollen niiden lämmitys­teho ei olisi juuri suurempi, vaikka ne olisi maalattu mustiksikin.
Useamman kappaleen välisen säteilystä aiheutuvan lämmön siirtymisen laskeminen, kun mukana saattaa olla myös onteoita, edellyttää yhtälöryhmän ratkaisemista radiositeettimenetelmällä. Näissä laskuissa probleeman geometrinen puoli pelkistetään joukoksi lukuja, joita sanotaan näkymä­tekijöiksi ja jotka osoittavat, kuinka suuri osa minkin kappaleen lähettämästä säteilystä osuu mihinkin muuhun kappaleeseen. Tällaisia laskelmia sovelletaan lämmitykseen tarkoitettujen aurinkopaneelien, keittimien ja uunien suunnittelussa sekä myös säteenseurantaan perustuvassa tietokone­grafiikassa.
Kun auringon lämpöä käytetään hyväksi, voidaan käyttää valikoivasti säteilyä absorboivia pintoja. Esimerkiksi kasvihuoneen katto ja seinät ovat suurimmaksi osaksi lasia. Lasi päästää lävitseen näkyvän valon ja lähi-infrapuna­säteilyn, mutta ei kauko­infrapuna­säteilyä, jonka aallon pituus on suurempi kuin 3 µm. Lasi siis päästää auringon valon lävitseen, minkä vuoksi se on läpinäkyvää. Niinpä kasvihuoneen lasiseinät myös päästävät Auringon lämmittävän säteilyn sisään, mutta sisällä olevien kasvien ja muiden lähellä huoneen­lämpötilaa olevien kappaleiden säteilyä se ei päästä lävitseen ulos. Niinpä se ikään kuin vangitsee lämpöä kasvi­huoneen sisään. Tätä sanotaan kasvihuoneilmiöksi, ja sama ilmiö on havaittavissa myös esimerkiksi aurinkoiseen paikkaan pysäköidyssä autossa. Valikoivia pintoja voidaan käyttää myös aurinko­energian keräimissä. Kuinka paljon ne vaikuttavat, voidaan havaita vertailemalla auringon­säteilyn lämmittämien levyjen tasapaino­lämpötiloja. Auringon suuntaan nähden kohtisuoraan pintaan osuu säteilyä keskimäärin 1350 W/m²:n intensiteetillä, joskin tämä niin sanottu aurinkovakio hieman vaihtelee eri vuodenaikoina Maan radan eksentrisyyden vuoksi. Jos levy oletetaan mustaksi kappaleeksi, sen pinnalta lähtevä säteilyteho on tällöin yhtä suuri kuin sen saama Auringon säteilyteho, kun sen lämpötila on 393 K (120 °C). Mutta jos pinta on valikoiva niin, että sen emissiivyys on näkyvällä valolla noin 0,9 mutta aallonpituudeltaan yli 2,0 mikrometrin infrapunasäteilyllä lähellä nollaa, tämä tasapainolämpötila on noin 1250 K (977 °C). Yksinkertaisuuden vuoksi tässä laskelmassa ei ole oetettu huomioon konvektiosta aiheutuvaa lämmön siirtymistä eikä sitä, että ilmakehä ja pilvet absorboivat osan auringon säteilystä, mutta todellisiin tilanteisiin voidaan silti soveltaa samaa teoriaa.
Jotta mahdollisimman vähän lämpöä poistuisi pinnalta, esimerkiksi lasi-ikkunasta ulkoilmaan, se voidaan peittää sisäpuolelta kirkkaalla heijastavalla alvolla, jolla on alhainen emissiivisyys. Sellaisena voidaan käyttää jopa mikro­skooppisen ohutta, lähes näkymätöntä metalli- tai metalli­oksidi­kerrosta. Tällaisen kalvon avulla voidaan rajoittaa ikkunasta ulos virtaavan lämpösäteilyn määrää ja siten saada lämpö paremmin pysymään sisällä rakennuksessa.
Säteilyn teho
thumb|Mustan kappaleen säteilyn tehon riippuvuus lämpötilata Stefanin–Boltzmannin lain mukaan. Mustan kappaleen lämpö­säteilyn teho pinnan avaruuskulma- ja taajuusyksikköä kohti on Planckin lain mukaan:
tai aallonpituuksien avulla ilmaistuna
missä on vakio.
Matemaattisesti tämä kaava saadaan laskemalla spektrin energiajakauma kvantittuneessa sähkömagneettisessa kentässä, joka on täydellisessä termodynaamisessa tasapainossa säteilevän kappaleen kanssa. Yhtälö voidaan johtaa kaikkien mahdollisten taajuuksien äärettömänä summana. Kunkin fotonin energia, E=h \nu, kerrotaan tätä taajuutta vastaavien tilojen lukumäärällä ja todennäköisyydellä, että kukin näistä tiloista on miehitetty.
missä verrannollisuuskerroin \sigma on Stefanin–Boltzmannin vakio ja A säteilevän pinnan ala.
Aallonpituuden \lambda \,, jonka kohdalla lähtevän säteilyn intensiteetti on suurimmillaan, ilmoittaa Wienin siirtymälaki:
missä vakio b on noin 2,897729 · 10-3 mK.
Käsiteltäessä pintoja, jotka eivät ole mustia kappaleita, on otettava huomioon emissiivisyystekijä, joka yleensä riippuu myös taajuudesta. Tämä tekijä on kerrottava säteilyn spektrin kaavalla ennen integrointia. Jos se voidaan käsittää vakioksi, saatu tehon kaava sisältää emissiivisyystekijän \epsilon vakiotekijänä:
Kaikissa edellä esitetyissä yhtälöissä lämpötila tarkoittaa niin sanottua absoluuttista lämpötilaa. Toisin sanoen se on ilmoitettava asteikolla, jonka nollapisteenä on absoluuttinen nollapiste, käytännössä kelvineinä, ei siis esimerkiksi celsiusasteina.
Vakioita
Edellä esitetyissä yhtälöissä esiintyvät seuraavat vakiot vuoden 2019 SI järjestelmän päivityksen mukaisina: Arvot, jotka on merkitty "=" ovat tarkkoja; "≈" merkityt on laskettu tarkoista arvoista, katkaistu ja pyöristetty annettuun tarkkuuteen.
Säteilynä siirtyvä lämpömäärä
Nettomääräinen lämmön siirtyminen pinnalta toiselle saadaan vähentämällä ensimmäiseltä pinnalta lähteneen ja toiselle pinnalle osuneen säteilyn määrästä toiselta pinnalta lähteneen ja ensimmäiselle pinnalle osuneen säteilyn määrä.
missä \sigma on Stefanin–Boltzmannin vakio ja T lämpötila. Jos \dot{Q} on negatiivinen, lämpöä siirtyy nettomääräisesti pinnalta 2 pinnalle 1.
missä \epsilon_1 ja \epsilon_2 ovat pintojen emissiivisyydet.
Erikoistapauksissa kuten esimerkiksi yhdensuuntaisten levyjen, samankeskisten pallopintojen tai sisäkkäiden lieröiden välillä siirtyvän lämmön määrälle voiaan johtaa yksinkertaisempia lausekkeita.
Gerd Wiltfang
thumb|Gerd Wiltfang vastaanottaa palkinnon Freddy Heinekenilta vuonna 1965.
Gerd Wiltfang menehtyi vuonna 1997 sydämen vajaatoimintaan.
200 po vstretšnoi
200 po vstretšnoi on venäläisen popduon t.A.T.u:n ensimmäinen venäjänkielinen albumi. Se julkaistiin alun perin 21. toukokuuta 2001 ja uudestaan hieman poikkeavalla kappalelistalla helmikuussa 2002. Albumia myytiin noin kaksi miljoonaa kappaletta Venäjällä.
Albumin englanninkielinen versio 200 km/h in the Wrong Lane julkaistiin joulukuussa 2002.
Kaduna (täsmennyssivu)
Kaduna voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Jeju (kaupunki)
Jeju on kaupunki Etelä-Koreassa Jejun provinssissa. Vuonna 2011 kaupunkialueella oli noin 330 169 asukasta. Vuonna 2006 kuntaliitoksessa kaupunkiin liitettiin myös viereinen Bukjejun maalaiskunta. Jejun kaupunki kattaa nyt 53 prosenttia Jejun saaresta, ja koko kunnan yhteinen väkiluku oli vuonna 2010 noin 422 500.
Michael Constantine
thumb|[[Lloyd Haynes ja Michael Constantine (oikealla) Room 222:n mainoskuvassa vuodelta 1969.]] Michael Constantine (22. toukokuuta 1927 Reading – 31. elokuuta 2021 Reading ), syntymänimeltään Constantine Joanides, oli yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän syntyi Readingissa, Pennsylvaniassa kreikkalaisille vanhemmille.
Constantinella oli vuosina 1969–1974 vakituinen rooli televisiosarjassa Room 222. Hän on esiintynyt muun muassa elokuvissa Suurkaupungin hait (1961), Veijarit (1969), Punakuono (1989) ja Vainottu (1996). Vuonna 2002 hän palasi parrasvaloihin roolilla elokuvassa Kreikkalainen naimakauppa.
Constantine meni 5. lokakuuta 1953 naimisiin näyttelijä Julianna McCarthyn kanssa. Pari sai kaksi lasta – Thea Eileenin ja Brendan Neilin – ennen eroaan vuonna 1969.
Constantine voitti Emmy-palkinnon 1970 ja ollut vuosina 1971 ja 1977 ehdolla Golden Globen saajaksi.
Enzo Ferrari (auto)
Enzo Ferrari (epävirallisesti myös Ferrari Enzo) on 12-sylinterinen Ferrarin superauto, joka on nimetty yhtiön perustajan Enzo Ferrarin mukaan. Tuotanto alkoi vuonna 2002 ja päättyi 2004. Autoja on valmistettu 400 kappaletta. Enzo on perustana Maseratin MC12-autolle ja siihen perustuu osittain myös Ferrari FXX.
Tunnettuja omistajia
right|200px|thumb|Öljyvärimaalaus Enzo Ferrarista
4. jääkärirykmentti
thumb|150px|right|Nils Ero Gadolin 4. jääkärirykmentti oli valkoisten itäarmeijan 2. jääkäriprikaatiin kuuluva joukko-osasto Suomen sisällissodassa.
Sodan jälkeen rykmentistä muodostettiin Jääkäripataljoona N:o 4 ja edelleen Jääkäripataljoona N:o 2 ja edelleen Pohjolan jääkäripataljoona ja edelleen Kajanin sissipataljoona
Komentaja: jääkärimajuri Nils Ero Gadolin (22. maaliskuuta alkaen).
Joukko-osastot
Komentaja: jääkärikapteeni Karl Lennart Oesch. Komentaja: jääkärimajuri Harald Öhquist. Komentaja: jääkärikapteeni Karl Gunnar Heinrichs. Komentaja: jääkäriluutnantti Väinö Heikki Vainio (17. huhtikuuta 1918 alkaen)
Rykmentissä palvelleet Saksan jääkärit
Muonitusupseerina jääkärivänrikki Ivar Johannes Heinrich Alexander Hinz (siirrettiin 30. huhtikuuta 2. jääkäriprikaatin esikuntaan), jääkärialiupseeri Heikki Nurmi (siirrettiin 12. huhtikuuta 9. jääkäripataljoonaan), kuormastovääpelinä jääkärivaravääpeli Toivo Pihlainen, rykmentin esikunnassa adjutanttina jääkäriluutnantti Berndt Eino Edvard Polón (palveli nimellä Pälve), rykmentin vääpelinä jääkärivaravääpeli Feeli (Feliks) Iisakki Rinta, rykmentin esikunnassa viestiosaston johtajana jääkärivaravääpeli Paavo Elias Roos, esikuntavääpelinä jääkärialiupseeri Gunnar Eliel Willberg, konekivääriupseerina jääkärikapteeni Claës Bertel Napoleon Winell (siirrettiin 3. toukokuuta 2. jääkäriprikaatin esikuntaan).
Republic Records
Republic Records on yhdysvaltalainen levy-yhtiö New Yorkista, ja se on yksi Universal Music Groupin tytäryhtiöistä. Republic Records keskittyy lähinnä pop-, rock- ja hip-hop-musiikkiin. Yhtyeen ensimmäinen läpimurtojulkaisu oli yhdysvaltalaiselta punk-yhtye Bloodhound Gangilta.
Levy-yhtiön perustivat Monte Lipman ja Avery Lipman vuonna 1995.
Pitkäjärvi (Virrat, Karttiperä)
Pitkäjärvi on Pirkanmaalla Virroilla Karttiperän kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 1,6 hehtaaria, se on 300 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 700 metriä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Tarjanneveden alueella (35.41), jonka Havanganjärven valuma-alueeseen (35.416) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 190,3 metriä mpy.
Sandvika
thumb|Sandvika idästä mereltä nähtynä. Sandvika on hallinnollinen keskus Bærumin kunnassa Norjassa. Se sijaitsee noin 15 km länteen Oslosta.
Carl Schlechter
thumb|Carl Schlechter
Carl Schlechter (2. maaliskuuta 1874 – 27. joulukuuta 1918) oli johtava itävaltalainen shakkimestari 1900-luvun vaihteessa. Hänet tunnetaan parhaiten tasatulokseen päättyneestä maailmanmestaruusottelustaan Emanuel Laskerin kanssa.
Dylan Cozens
Dylan Cozens (s. 9. helmikuuta 2001 Whitehorse, Yukon, Kanada) on kanadalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Cozensista tuli ensimmäinen pelaaja Yukonista, joka on varattu NHL:ään ensimmäisellä kierroksella, kun Buffalo Sabres valitsi hänet varaustilaisuuden seitsemäntenä pelaajana. Cozens tunnetaan hyvänä kahden suunnan hyökkääjänä ja hänellä on hyvä peliäly. Helmikuussa 2023 Cozens teki Sabresin kanssa seitsemän vuoden mittaisen ja yhteensä 49,7 miljoonan dollarin arvoisen jatkosopimuksen.
3. jääkärirykmentti
150px|thumb|Armas Ståhlberg 150px|thumb|Karl Mandelin
3. jääkärirykmentti oli valkoisten itäarmeijan 2. jääkäriprikaatiin kuuluva joukko-osasto Suomen sisällissodassa. Rykmentti koottiin Savonlinnassa. Sen komentajina olivat jääkärimajuri Armas Ståhlberg (siirrettiin Karjalan 3. rykmentiin), jääkärimajuri Karl Mandelin (24. maaliskuuta 1918 alkaen).
Sisällissodan päätyttyä 2. divisioonaan liitetty rykmentti oli Lipolan ja Laatokan välillä Itä-Kannaksella. Sen nimi muutettiin kesäkuun alussa 1918 siten, että järjestysnumero siirrettiin nimen loppuun eli Jääkärirykmentti 3:ksi. Se nimettiin 23. elokuuta uudelleen Savon Jääkärirykmentti N:o 3:ksi. 15. maaliskuuta 1919 annetulla käskyllä joukko-osaston nimeksi tuli Uudenmaan rykmentti. Rykmentin esikunta sijaitsi Terijoella, I pataljoona Raivolassa, II pataljoona Jalkalassa ja III pataljoona Kellomäessä. Rykmentti siirrettiin joulukuussa annetulla määräyksellä Haminaan ja edelleen tammikuussa 1921 Helsinkiin, jossa se palveli aina talvisotaan saakka. Uudenmaan rykmentti lakkautettiin 13. kesäkuuta 1940, jolloin siitä, jalkaväkirykmenteistä 9 ja 10 sekä polkupyöräpataljoonasta ja pienemmistä erikoisjoukoista muodostettiin välirauhan ajan 13. prikaati.
Joukko-osastot
Komentaja: jääkärimajuri Leonard Grandell. Komentaja: jääkärimajuri Erik Heinrichs. Komentaja: jääkärikapteeni Knut Solin. Komentaja: jääkärikapteeni Arno Jaatinen (siirretiin 4. huhtikuuta 1918 16. jääkäripataljoonan komentajaksi), jääkäriluutnantti Severus Konkola, jääkäriluutnantti Hans Evald Elénij, jääkäriluutnantti Helge Palmén.
Rykmentissä palvelleet Saksan jääkärit
Esikuntavääpelinä jääkärivääpeli Valdemar Pirhonen, esikunnassa adjutanttina jääkäriluutnantti Väinö Polttila, puhelinjoukkueenjohtajana jääkärivänrikki Ivar Julius Forssell, lähettiupseerina jääkärivänrikki Mårten Flink, rykmentin esikunnassa konekivääriupseerina 25. maaliskuuta alkaen jääkärikapteeni Verner Gustafsson, rykmentin esikunnassa taistelukuormaston johtaja jääkärivääpeli Adiel Hyden myöh. Havasto, rykmentissä adjutanttina jääkäriyliluutnantti Hilding Hedengren (siirrettiin adjutantiksi 2. jääkäriprikaatiin), palveli rykmentin esikunnassa jääkärialiupseeri Karl Nordman (siirrettiin 17. maaliskuuta 5. jääkäripataljoonaan), rykmentin adjutanttina jääkäriluutnantti Hjalmar Skog (siirrettiin 11. huhtikuuta 6. jääkärirykmenttiin), rykmentin kuormastopäällikkönä jääkärivaravääpeli Paavo Tuononen.
Joe Torre
Joseph Paul ”Joe” Torre (s. 18. heinäkuuta 1940) on yhdysvaltalainen baseballjohtohenkilö, ja entinen pelaaja, joka on toiminut Major League Baseballin (MLB) baseballtoimenjohtajana (chief baseball officer) vuodesta 2011. Luotuaan menestyksekkään peliuran 1960–1970-luvuilla hän siirtyi joukkueenjohtajaksi, jona hän toimi useissa seuroissa vuoteen 2010 asti. Hän oli menestyksekkäin New York Yankeesin päävalmentajana vuosina 1997–2008, jona aikana hän johti joukkueensa neljään World Series -mestaruuteen. Torre valittiin Baseball Hall of Fameen päävalmentajana vuonna 2014.
Torre oli tähdistöottelun pelaajana useina vuosina. Hän oli National Leaguen MVP vuonna 1971 sekä American Leaguen Vuoden joukkueenjohtaja vuosina 1996 ja 1998. Hän voitti Gold Gloven vuonna 1965.
Frank Torre oli Joe Torren vanhempi veli.
David Silva (kapverdeläinen jalkapalloilija)
David Mendes da Silva (s. 10. marraskuuta 1986 Coimbra, Portugali) on kapverdeläinen jalkapalloilija. Pelipaikaltaan hän on vasen laitalinkki. Silva edusti Suomessa kaudella 2015 pääsarjassa Veikkausliigassa pelannutta Jaroa.
Silva pelasi vuosina 2005–2008 Portugalin kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla edustaen Porton kakkosjoukkuetta ja Tourizensea. Vuosina 2008–2010 hän pelasi Bulgarian pääsarjassa A PFG:ssä – 15 ottelua Lokomotiv Mezdrassa ja 13 ottelua TsSKA Sofiassa. Osan kaudesta 2009–2010 Silva pelasi lainalla Espanjan Segunda Divisiónissa Castellónissa. Kaudet 2010–2011 ja 2011–2012 Silva pelasi Kilmarnockissa, jota hän edusti 45 Skotlannin Valioliigan ottelussa. Kaudella 2012–2013 hän pelasi portugalilaisessa Olhanensessa 13 Primeira Ligan ottelua. Kauden 2013–2014 ensimmäisen puoliskon Silva oli pelaamatta. Hän palasi tammikuussa 2014 Kilmarnockiin, jossa pelasi loppukauden aikana kolme liigapeliä. Kaudella 2014–2015 Silva ei pelannut missään.
Elokuussa 2015 Silva teki loppukauden kattavan sopimuksen Suomen pääsarjassa Veikkausliigassa pelaavan Jaron kanssa. Kaudella 2016 Silva siirtyi Tahimaahan ja edusti kaudella 2016 Bangkok DC:tä ja kaudella 2017 Songkhla United FC:tä.
Silva edusti vuosina 2012–2013 Kap Verden maajoukkuetta kuudessa A-maaottelussa.
Neratzén moskeija
pienoiskuva|vasen|upright=0.64|Moskeijan minareetti Emmanouíl Vernárdou -kadulta nähtynä. Moskeijarakennus oli alun perin venetsialaisvallan aikaisen augustinolaisluostarin kirkko, joka oli omistettu Neitsyt Marialle (Santa Maria) ja rakennettiin 1500-luvun jälkimmäisellä puoliskolla. Se muutettiin moskeijaksi osmanivallan alussa vuonna 1657. Sen minareetti lisättiin vuonna 1890–1891. Rakennus lakkasi toimimasta moskeijana vuonna 1923 Kreikan ja Turkin väestönvaihdon myötä. Se kunnostettiin vuonna 1986. Nykyisin entisessä moskeijassa toimii kaupungin konservatorio.
Moskeijassa on kolme suurta kupolia. Sen minareetti on 33 metriä korkea, mikä tekee siitä kaupungin korkeimman, ja siinä on kaksi parveketta. Rakennuksen länsipuolella on kappeliksi tehty rakennus, joka oli alun perin omistettu Kristuksen ruumiille (Corpus Christi). Se rakennettiin vuonna 1617. Kirkon moskeijaksi muuttamisen yhteydessä kappelista tehtiin seminaarirakennus.
Alapilvi
Alapilvi on pilvi, jonka alaraja on alle 2 400 metrin korkeudessa. Alapilviä ovat kumpupilvet (Cumulus), kumpukerrospilvet (Stratocumulus), kuuropilvet eli ukkospilvet (Cumulonimbus) ja sumupilvet (Stratus). Alapilvet ovat lähes aina ainakin alaosaltaan melko tummia. Poikkeuksena ovat pienet kauniin ilman kumpupilvet. Myös paksut aidot sadepilvet ja kuuropilvet ovat alapilvimäisiä, vaikka ulottuvatkin korkeammalle. Kumpupilvet ovat yleensä 500–1000 metrin korkeudessa. Kaikkein alimpana on sumupilvi, jonka alaraja voi olla muutaman kymmenen metrin korkeudessa.
Chicagon yliopisto
Yliopisto oli Yhdysvaltojen ensimmäisiä, joka yhdisti toisaalta yleissivistävät aineet (vapaat taiteet) kirjallisuudesta matematiikkaan ja toisaalta saksalaistyyppisen tutkimuspainotteisen yliopiston. Se on kuuluisa myös muun muassa talouden ja sosiologian koulukunnistaan, lakikoulustaan (jossa muun muassa Barack Obama opetti) ja maailman ensimmäisestä ydinreaktorista.
Chicagon koulukunta (taloustiede)
Chicagon yliopiston taloustieteellinen tiedekunta on erittäin tunnettu, myös termin Chicagon koulukunta (Chicago School of Economics) alla. Sitä ovat johtaneet kuuluisat Nobel-palkitut professorit Milton Friedman, Ronald Coase, George Stigler, Gary Becker, Robert Lucas, James Heckman, Robert Fogel ja Roger Myerson. Koulukunta on ollut tärkeässä osassa kehitettäessä vapaan markkinatalouden periaatteita nykyaikaan.
Chicagon koulukunta on kuulu taloustieteen soveltamisesta kaikkiin ihmiselämän puoliin, kuten yliopiston professori Steven Levitt havainnollistaa menekkiteoksessaan Freakonomics.
Chicagon sosiologinen koulukunta
Yliopistossa on myös Yhdysvaltain ensimmäinen sosiologian tiedekunta. Sen mukaan on nimetty kuuluisa Chicagon sosiologinen koulukunta, jonka uranuurtajia ovat Albion Small, George Herbert Mead, Robert E. Park, W. I. Thomas ja Ernest Burgess.
Maailman ensimmäinen ydinreaktori
Yliopisto tunnetaan maailman ensimmäisen ydinreaktorin, Chicagon läjän, sijaintipaikkana. Chicagon läjän pääsuunnittelijoihin kuului muun muassa Enrico Fermi. Koereaktori oli tärkeässä osassa Yhdysvaltojen ydinaseeseen johtaneessa Manhattan-projektissa ja ydinvoiman perusteiden luomisessa.
Yliopiston kampuksella sijaitsee aiheeseen liittyvä veistos, Henry Mooren Nuclear Energy.
Historia
thumb|250px|[[Carl von Linnén patsas Chicagon yliopistossa]] Chicagon yliopisto on ollut alusta asti avoin naisille ja mustille, mikä oli vuonna 1891 poikkeuksellista. Se on myös ensimmäinen merkittävä yliopisto, joka nimitti mustan professorin (1947) ja otti naisopiskelijoita samoin pääsyehdoin miesten kanssa.
Yliopiston uskontovapaa linja on houkutellut monia vapaa-ajattelijoita, kuten kirjailijat Kurt Vonnegut ja Carl Sagan.
Improvisaatioteatteri sai alkunsa Chicagon yliopistossa, vuonna 1955 (ks. Compass Theater -ryhmä ja Paul Sills).
Vuonna 1978 yliopistoon nimitettiin naisrehtori, Hanna Holborn Gray. Hänestä tuli samalla maailman ensimmäinen merkittävän yliopiston naisrehtori.
Vuonna 2007 yliopisto perusti opiskelija-avustusrahaston, jonka on määrä poistaa kokonaan niiden perusopiskelijoiden tarve ottaa opintolainaa, joiden perheen vuositulot ovat alle 60 000 dollaria, ja puoliksi niiden, joiden perheillä vuositulot ovat 60 000–70 000 dollaria. Arvion mukaan tämä koskee neljännestä opiskelijoista.
Vuonna 2008 yliopisto ilmoitti perustavansa Milton Friedman -instituutin. Friedman valmistui yliopistosta vuonna 1933 ja työskenteli siellä professorina yli kolmekymmentä vuotta. Vuodesta 2011 lähtien instituutti on tunnettu nimellä Becker Friedman -instituutti, kun mikrotalousteorian Becker-keskus yhdistyi Friedman-instituuttiin.
Yliopistossa on jatko-opiskelijoita yhä kaksi kertaa niin paljon kuin college-opiskelijoita.
Rehtorit
Seuraavat henkilöt ovat toimineet Chicagon yliopiston rehtoreina:
Sven Nordqvist
thumb|200px|Sven Nordqvist Turun kirjamessuilla 2008. Sven Nordqvist (s. 30. huhtikuuta 1946 Helsingborg, Ruotsi) on ruotsalainen kirjailija ja kuvittaja. Tunnetuin hänen teoksistaan on Viiru ja Pesonen -lastenkirjasarja. Hän on tehnyt myös esimerkiksi kirjan Miinus lähtee suureen maailmaan ja Nasse-kirjoja. Nordqvist sai Astrid Lindgren -palkinnon 2003.
Nordqvist syntyi Helsingborgissa 1946. Hänen vanhempansa erosivat hänen ollessaan 5-vuotias ja hän muutti äitinsä kanssa isovanhempiensa luokse Halmstadiin. 15-vuotiaana hän kävi kuvittamisen kirjekurssin ja haki moniin taidekouluihin muttei päässyt sisään. Nordqvist opiskeli Lundin teknisessä korkeakoulussa arkkitehdiksi ja toimi ammatissa kaksi vuotta. Hän kuitenkin kyllästyi ammattiin ja alkoi freelance-taiteilijaksi.
Hänen ensimmäinen kirjansa Agaton Öman och alfabetet ilmestyi 1982. Ensimmäinen Viiru ja Pesonen -kirja, Pannkakstårtan ilmestyi 1984.
Tamakeri
Tamakeri (, suom. kiveksiin potkaiseminen) on seksuaalinen fetisismi ja japanilainen pornografian alalaji. Tamakerissa nainen potkaisee miestä kiveksiin, ja se on suosittua masokististen miesten keskuudessa, jotka kokevat sen seksuaalisesti miellyttävänä.
Tamakeri voi sisältää potkujen lisäksi myös kivesten lyömistä, puristamista, vääntämistä, musertamista tai muuta, joka koetaan miellyttäväksi, ainakin fantasiassa. Tamakeri-pornografiassa sukuelimiin kohdistuneiden iskujen jälkeen on yleensä seksuaalikäyttäytymistä.
Alalajia seuraavat lähinnä miehet, mutta sillä on myös naiskatsojia Japanissa ja muualla. Naisnäyttelijät elokuvissa ovat yleensä nuoria väliaikaisesti työttömiä malleja tai näyttelijöitä, jotka esiintyvät videoissa vain satunnaisesti. Miesesiintyjät ovat taas yleensä masokisteja, jotka itse hakeutuvat videoiden rooleihin.
Yle Helsinki
Yle Helsinki (aiemmin Ylen aikainen ) on yksi Yle Radio Suomen alueradioista. Sen kuuluvuusalueena on Uusimaa toimituksen sijaitessa Helsingissä. Radio kuuluu taajuudella 94,0 MHz Espoon lähettimen välityksellä. Yle Radio Suomi Helsingin lähetyksiä kuullaan arkisin klo 6.30–17.00 välisenä aikana. Muulloin taajuudella soi Yle Radio Suomen valtakunnallinen lähetys.
Aikaisemmin silloista Ylen aikaista pystyi kuuntelemaan koko Suomessa television kautta testikuvalähetysten aikaan Nykyään Yle Radio Suomi Helsinkiä voi kuunnella ympäri maailman Internetin välityksellä Yle Areena -palvelun kautta sekä Ylen Uutisikkunan aikana.
Yle Radio Suomi Helsingin entisiä pitkäaikaisia juontajia ovat muun muassa Annikki Kiehelä, Outi Pukkila, Gilbert Granholm, Erkki Pälli, Esko Riihelä ja Olli Ihamäki.
Kanavalla on lähettimet myös Hangossa, Porvoossa, Pernajassa, Lohjalla, Fiskarsissa ja Loviisassa.
Nia Vardalos
thumb|Nia Vardalos Antonia "Nia" Vardalos (s. 24. syyskuuta 1962) on kanadalais-yhdysvaltalainen näyttelijä sekä elokuvakäsikirjoittaja ja -tuottaja. Hänen vanhempansa ovat kreikkalaisia.
Vardalos syntyi Winnipegissä, Manitobassa, ja hänellä on ollut vuodesta 1999 kaksoiskansalaisuus. Hän nousi alun perin maineeseen vuonna 2001 roolilla elokuvassa Kreikkalainen naimakauppa, johon hän oli itse tehnyt käsikirjoituksen. Elokuvan pohjalta tehtiin myös lyhytikäinen televisiosarja.
Vardalosin toinen huomattava menestys oli pääosa elokuvassa Connie & Carla vuonna 2004. Näyttelijä on ollut vuodesta 1993 naimisissa kollegansa Ian Gomezin kanssa. Vardalos oli jo vuonna 1997 vierailevana tähtenä Drew Carey Show'ssa. Hän on opiskellut Ryersonin yliopistossa Torontossa.
Kokkolan Jymy
thumb
Kokkolan Jymy ry on vuonna 1919 perustettu kokkolalainen urheiluseura. Seuran lajivalikoima on alusta lähtien ollut monipuolinen, ja se on vaihdellut harrastajamäärien mukaan. Nykyisiin lajeihin kuuluvat voimistelu, tanssi, salibandy, voimanosto, nyrkkeily ja kuntonyrkkeily sekä uusimpina kendo ja jōdō.
SB Jymy on vuonna 2011 perustettu salibandyjoukkue, joka pelaa kaudella 2019–2020 SSBL:n pohjanmaan alueen 5. divarissa.
Kokkolan Jymy pelasi myös jääkiekon SM-sarjassa vuosina 1956–1958 ja tätä ennen ainakin yhden kauden ajan toisella sarjatasolla, jota tuolloin kutsuttiin nimellä Suomensarja.
Kokkolan Jymyllä oli 1950- ja 1960-lukujen vaihteessa kolme arvokisanyrkkeilijää: Olli Mäki, Väinö Järvenpää ja Paavo Roininen. Myös painin olympiamitalisti Reino Kangasmäki on edustanut Jymyä.
Vera Miles
Vera June Miles (alk. Vera June Ralston) (s. 23. elokuuta 1929 Boise City, Oklahoma, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijätär.