cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Vissaveden tekojärvi
Vissaveden tekojärvi kuuluu Perhonjoen vesistöön. Sen rantaviivan pituus on 21,68 km ja korkeustaso 98 metriä
James T. Farrell
James T. Farrell (1904 Chicago, Yhdysvallat – 1979 New York, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen kirjailija.
Farrell työskenteli ennen kirjailijanuraansa kauppamatkustajana ja toimittajana. Hän sai vaikutteita useiden kirjailijoiden tuotannosta, kuten Theodore Dreiserin yhteiskuntakriittisestä realismista ja Marcel Proustin ja James Joycen omaelämäkerrallisista tajunnanvirtaa hyödyntävistä teoksista. Hän arvosteli taloudellista epätasa-arvoa. Hän on kirjoittanut romaaneja, novelleja, kritiikkiä ja esseitä.
Farrellin romaanitrilogiaan Studs Lonigan perustuu Irving Lernerin ohjaama elokuva Nuorten kapinaa (1960).
Tšagan
Tšagan ( ja ) on Uraljokeen oikealta puolelta yhtyvä sivujoki, jonka valuma-alue sijaitsee Uralvuoriston eteläosien lounaispuolen arolla. Joen alajuoksu kulkee Kazakstanissa Länsi-Kazakstanin alueella ja yläjuoksu Venäjällä Orenburgin alueella.
Sivujoet
Tšagan ja sen sivujoet muodostavat yhdessä 7 530 neliökilometrin suuruisen valuma-alueen. Taulukossa on lueteltu suurimmat sivujoet (osa tiedoista puuttuvat): Lähteet: 1 =
Rytmi-instituutti
Rytmi-instituutti on yksi Suomen viidestä musiikki-instituutista. Sen tehtävänä on edistää luovaa ja elävää populaarimusiikkikulttuuria. Vuonna 1990 perustetun instituutin toimitilat sijaitsevat Seinäjoella Rytmikorjaamolla.
Tšagan
Vuodenajat ja virtaamat
Alue jää metsäaron ja aron vaihettumisvyöhykkeelle niin, että joen lähteet sijaitsevat ylängön sekametsävyöhykkeellä ja alajuoksu arolla. Joki jäätyy marraskuun ja joulukuun aikana ja sen jäät lähtevät maaliskuun ja huhtikuun vaihteessa. Mannermaisen ilmaston ja vähäisen sateen vuoksi suurin osa joen virtaamasta on peräisin lumien sulamisesta. Siksi kevättulvat ovat voimakkaat, mutta kesän jälkeen ja talvet ovat joessa matalan veden aikaa. Vuotuinen keskimääräinen virtaama on 7,7 m³/s noin 40 kilometrin päässä joensuusta.
Rytmi-instituutti
Rytmi-instituutti toimittaa musiikin tekemistä ja musiikkialaa käsittelevä verkko-opasta, Rytmimanuaalia. Rytmimanuaalin aiheet ulottuvat säveltämisestä ja sanoittamisesta uran rakentamiseen ja kehittämiseen. Lisäksi instituutti hallinnoi Rytmikorjaamolla sijaitsevaa Ääniaallot-studiolaitenäyttelyä, jossa on esillä äänentallennuksen ja -toiston laitteistoa 1930-luvulta alkaen.
Tšagan
Nimitys
Nimen tatarinkielinen käännös tarkoittaa ”vaahteraa”, mutta toinen venäjänkielinen tulkinta ( eli Kalmitskomu Tšagan) on ”valkoinen”. Kazakstanilaisilla on joelle toinenkin nimi (eli Aksu), jolle on annettu merkitys ”valkoinen vesi”.
Rytmi-instituutti
Rytmi-instituutin päätehtäviin kuuluvat tutkimus-, julkaisu- ja koulutustoiminta. Toiminnan painotus on vaihdellut instituutin hankkeiden mukaisesti. Viimeisimpänä Rytmi-instituutti on keskittynyt julkaisuihin Rytmimanuaalissa sekä koulutuksiin järjestämällä musiikkia ja musiikkialan liiketoimintaa käsittelevää koulutusta. Osana koulutustoimintaa instituutti on järjestänyt myös tapahtumia: elektroniseen musiikkiin keskittyvää DJ Weekendiä sekä MARS goes SAD: Seinäjoki Artist Day -tapahtumaa.
Sappirakko
thumb|Sappirakko Sappirakko on maksaan kiinnittynyt ruoansulatusnestettä eli sappea erittävä elin. Sappirakko puuttuu useilta lajeilta, kuten hevoselta, porolta ja rotalta, joilla sappineste kulkee suoraan maksasta pohjukaissuoleen. Sappirakon tilavuus on noin 50 ml, mutta se pystyy väkevöimällä varastoimaan 5-20 kertaa suuremman määrän maksasappea.
Rytmi-instituutti
Vuosien varrella koulutuksia on järjestetty lisäksi muun muassa instrumenttien hallinnasta, eri musiikkityyleistä, studiotyöskentelystä, esitystekniikasta, musiikkivideon tekemisestä ja oheistuotteiden valmistamisesta. Rytmi-instituutti on myös tarjonnut bändisoitinten opetusta, tukenut kiertuetoimintaa, järjestänyt Rocklyriikkakilpailua sekä ollut mukana luomassa ja järjestämässä Suomen toiseksi suurinta musiikkialan ammattilaistapahtuma MARSia.
Rytmi-instituutin hallinto
Hallituksen puheenjohtajat:
Toiminnanjohtajat:
Sappirakko
Sappi erittyy maksasta sappirakkoon sapenjohtimia pitkin ja sappirakosta se siirtyy ohutsuoleen ison pohjukkaissuolinystyn kohdalle sappitiehyitä pitkin. Maksasolujen muodostama sappi erittyy solujen välissä kulkeviin sappihiussuoniin. Nämä yhtyvät sappihiussuoniksi, jotka kulkevat lähellä porttilaskimon ja maksavaltimon haaroja. Lopulta sappi tulee ulos maksaportista pitkin vasenta ja oikeaa maksatiehyttä, jotka yhdistyvät heti maksan ulkopuolella yhteiseksi maksatiehyeksi (ductus hepaticus communis). Sappirakkoon vie sappirakon tiehyt (ductus cysticus). Sappirakon ja pohjukaissuolen välistä tiehyttä kutsutaan sapenjohtimeksi tai yhteiseksi sappitiehyeksi (ductus choledochus).
Suolen alkuosasta erittyvä kolekystokiniini eli pankreotsymiini aiheuttaa sappirakon seinämän sileälihaskerroksen supistumisen, jolloin sappi erittyy suoleen. Sapen eritystä maksasta kiihdyttävät sekretiini ja parasympaattinen hermosto.
Sapen koostumus
Sappi koostuu kolesterolista, sappisuoloista ja sappiväriaineista. Kolesteroli osallistuu sappisuolojen valmistukseen, mutta liiallisena se voi aiheuttaa sappikiviä, jotka voivat estää sapen pääsyn pohjukaissuoleen. Seurauksena on useimmiten kovia kipuja vatsan alueella ja lisäksi rasvat eivät voi pilkkoutua pohjukaissuolessa normaaliin tapaansa. Useimmiten myös iho saattaa muuttua kellertäväksi ja uloste harmaaksi. Sappisuolat mahdollistavat rasvojen imeytymisen siten, että ne emulgoivat ohutsuolessa veteen liukenemattomia rasvahappoja. Tällöin haiman erittämä vesiliukoinen lipaasi -entsyymi pystyy hajottamaan ravinnon rasvahappoja.
Misellit eli pienet rasvapalloset tuovat rasvojen pilkkoutumistuotteet lähelle limakalvosoluja, että ne voivat imeytyä soluihin. Suurin osa tästä rasvojen imeytymisestä tapahtuu jo ohutsuolen yläosassa. Ellei sappea pääse suoleen, rasvojen ja rasvaliukoisten vitamiinien imeytyminen vaikeutuu. Suurin osa sappisuoloista imeytyy ohutsuolen loppuosasta, kulkeutuu porttilaskimon kautta maksaan ja sieltä takaisin sappeen, kiertoa kutsutaan enterohepaattiseksi kiertokuluksi, jota käyttävät myös eräät lääkeaineet. Sappiväriaineet ovat elimistön kuona-aineita, jotka aiheuttavat sapen ja ulosteiden värin. Tärkein sappiväriaine on bilirubiiniglukuronidi, jota maksasolut valmistavat hemoglobiinin ja myoglobiinin pilkkoutumistuotteesta bilirubiinista. Konjugaatio glukuronihapon kanssa muuttaa rasvaliukoisen bilirubiinin vesiliukoiseksi ja siten helpommin elimistöstä poistuvaksi.
Yasmine Bleeth
thumb|180px|Yasmine Bleeth Yasmine Amanda Bleeth (s. 14. kesäkuuta 1968 New York) on yhdysvaltalainen näyttelijä ja malli.
Baywatchin ohella Bleethillä on ollut rooleja muun muassa televisiosarjoissa Nash Bridges ja Titaanit sekä elokuvissa Sekopallo (1998), Kuoleman kuski (1999), Undercover Angel (1999) ja Baywatch – Häät Havaijin tapaan (2003). Vierailevia esiintymisiä hän on tehnyt muun muassa Howard Sternin show’ssa, Late Night with Conan O’Brienissa, Late Show with David Lettermanissa, South Parkissa ja Simpsoneissa.
Bleeth on toiminut myös rintasyöpäalan aktivistina menetettyään äitinsä sairauden johdosta 20-vuotiaana. Hän meni 25. elokuuta 2002 naimisiin Paul Cerriton kanssa, jonka hän oli tavannut Promisesin huumevieroitusklinikalla. Hänet oli saman vuoden tammikuussa tuomittu kahden vuoden ehdolliseen ja 100 tunnin yhdyskuntapalveluun kokaiinin hallussapidosta ja sen vaikutuksen alaisena ajamisesta. Aviopari on edelleen naimisissa ja he asuvat Los Angelesissa ja Scottsdalessa Arizonassa.
Knoxville (Tennessee)
Knoxville on kaupunki Yhdysvaltojen Tennesseen osavaltion itäosassa Tennesseejoen varrella. Kaupunki on perustettu 1700-luvun loppupuolella ja sen asukasluku oli vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 178 874. Suuremman metropolialueen asukasluku oli 698 030.
Maantiede
thumb|vasen|Näkymä kaupunkiin ja taustalla kohoaville [[Great Smoky Mountains-vuorille.]] Knoxville sijaitsee Tennesseen osavaltion itäosassa Knoxin piirikunnassa Tennesseejoen varrella. Tennesseejoki muodostuu Holston- ja French Board-jokien liittyessä yhteen hieman Knoxvillestä itään. Kaupunki on myös Cumberland-vuorien ja Appalekeihin kuuluvien Great Smoky Mountains-vuorten välissä. Knoxvillen laajempi metropolialue käsittää myös viereiset Maryvillen, Alcoan ja Oak Ridgen kaupungit.
Läheiset vuorijonot vaikuttavat Knoxvillen alueen sääolosuhteisiin. Talvet ovat hieman tavallista leudompia ja kesät viileämpiä. Suurin osa sateista saadaan talvella ja syksyllä. Ukkosmyrskyt ovat suhteellisen tavallisia kesäisin. Alueella saadaan lumisateita talvisin, mutta lumipeite säilyy yleensä vain vajaan viikon.
Historia
thumb|vasen|[[James White’s Fort.]] thumb|Katukuvaa 1900-luvun alulta. Nykyisen Knoxvillen aluetta asuttivat aikanaan kummunrakentajien kulttuurin edustajat. He katosivat kuitenkin jo ennen eurooppalaisten siirtolaisten saapumista, jotka kohtasivatkin tullessaan 1761 cherokee-intiaaneja. Ensimmäinen nykyisen kaupungin paikalle vakituisesti asettunut siirtolainen oli Pohjois-Carolinasta saapunut James White vuonna 1786. Hänen rakentamansa James White’s Fort on nykyisin suojeltu historiallinen kohde. James Whiten asumuksen ympärille saapui muita siirtolaisia ja paikkakunta tunnettiin aluksi nimellä White’s Fort. Kaupunki perustettiin virallisesti vuonna 1791 ja se sai nimen Knoxville presidentti George Washingtonin puolustusministeri Henry Knoxin mukaan. Seuraavan vuonna Knoxvillestä tuli oman piirikuntansa keskus ja kun Tennessee liittyi Yhdysvaltoihin uutena osavaltiona vuonna 1792 Knoxvillestä tuli sen ensimmäinen pääkaupunki, jona se toimi vuoteen 1812 saakka.
Knoxville kasvoi aluksi varsin hitaasti. Vuonna 1850 sen asukasluku oli vielä vain noin 2 000. Samalla vuosikymmenellä saapui rautatie, mutta pian alkoi myös tuhoisa Yhdysvaltain sisällissota. Knoxville oli alun perin Pohjoisvaltioiden tukijoiden keskus. Tennessee liittyi lopulta Etelävaltioihin viimeisenä liittovaltiosta eronneena osavaltiona. Pohjoisen joukot valtasivat kaupungin elokuussa 1863. Marraskuussa etelän joukot piirittivät kaupunkia kahden viikon ajan, mutta joutuivat lopulta luopumaan sen takaisinvaltauksesta. Suuri osa kaupungista oli tuhoutunut taistelujen aikana. Kaupunkia jälleenrakennettiin sodan jälkeen, jolloin sen kasvu kiihtyi. Vuonna 1870 sen asukasluku oli jo 10 000. Kehittyvä teollisuus teki kaupungista yhden etelän talouden keskuksista.
1930-luvun lama oli huomattava isku Knoxvillelle. Samalla vuosikymmellä perustettiin TVA eli Tennessee Valley Authority ja 1940-luvulla läheisen Oak Ridgen ydintutkimuslaitos. Etenkin paikallinen teollisuus hyötyi toisesta maailmansodasta, jonka jälkeen seurasi kuitenkin jälleen taloudellinen alamäki. Kaupunki alkoi elpyä vasta 1960-luvulla. Vuonna 1982 kaupungissa järjestettiin maailmannäyttely.
Talous
thumb|Tennesseejoen ylittäviä siltoja. Knoxvillen taloudellinen pohja on monipuolinen. Paikalliseen teollisuuteen lukeutuvat esimerkiksi metalli- ja tekstiiliteollisuus. Tärkeitä maatalouden tuotteita ovat tupakka ja karja. Palveluista huomattavia ovat esimerkiksi koulutus ja terveydenhoito. Kaupunkiin on myös matkailua. Lähellä sijaitsee esimerkiksi Great Smoky Mountainsin kansallispuisto ja muita kohteita.
Kotitalouksien keskimääräiset vuosittaiset ansiot Knoxvillessä aikavälillä 2013–2017 olivat 36 331 Yhdysvaltain dollaria ja henkilöä kohden 24 185 dollaria. 26,5 % väestöstä eli köyhyysrajan alapuolella.
Väestö
Knoxvillen asukasluku oli vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan 178 874 ja vuoden 2018 arvion mukaan 187 500. Suuremman metropolialueen asukasluku oli vuonna 2010 698 030. Kaupungin asukkaista 75,2 % oli taustaltaan valkoisia, 17,5 % afroamerikkalaisia, 0,5 % intiaaneja, 5,6 % latinoja mistä tahansa rodusta ja 2,1 % aasialaisia. 8,1 % kaupungin asukkaista puhui kotonaan jotakin muuta kieltä kuin englantia ja 6,2 % kaupungin asukkaista oli syntynyt ulkomailla.
Koulutus
Knoxvillessa sijaitsee Tennesseen yliopiston päätoimipaikka. Muita kaupungin korkeamman asteen oppilaitoksia ovat Knoxville College, Johnson Bible College, Pellissippi State Technical Community College ja Tennessee School for the Deaf.
Hadera
Hadera on kaupunki Israelissa Haifan hallintoalueella. Nykyisen kaupungin perustivat juutalaiset siirtolaiset vuonna 1890. Vuoden 2017 lopussa kaupungin asukasluku oli 93 973.
Historia
thumb|vasen|Haderan soiden kuivatusta 1800-luvun lopusta tai 1900-luvun alusta. Haderan nykyinen nimi on johdettu arabiankielisestä nimestä al-Khaḍrāʾ eli vihreä, mikä viittasi alueen soihin ja niillä kasvaneisiin leviin. Varhaisimmat merkit asutuksesta Haderan alueelta ovat peräisin kalkoliittiselta kaudelta. Alueelta on tehty runsaasti pronssikautisia löytöjä, kuten rakennuksia, mosaiikkeja ja esimerkiksi roomalainen silta. Ristiretkeläiset kutsuivat paikalla ollutta kaupunkia nimellä Lictera, mutta paikka hylättiin ristiretkien jälkeen.
Nykyisen Haderan perustivat vuonna 1890 Hovevei Zionin jäsenet Vilnasta, Kovnosta ja Riiasta tulleet siirtolaiset. Soista seutua vaivasi malaria, ja noin puolet Haderan juutalaisista siirtolaisista kuoli ensimmäisten 20 vuoden aikana. Edmond de Rothschild alkoi rahoittaa siirtokunnan kehittämistä vuodesta 1895 eteenpäin. Kehitystyöhön lukeutui esimerkiksi alueen soiden kuivattaminen ja eukalyptuspuiden istuttaminen. Eukalyptuksista tuli sittemmin kaupungin symboli. Lyddan ja Haifan välinen rautatie valmistui vuosina 1918 ja 1919, jolloin Hadera sai rautatieaseman. Haderan ja Petahin välinen maantie valmistui vuonna 1937, ja viimeiset suot kuivatettiin vuonna 1945, jolloin rakennettiin suuri merelle johtava kanaali. Kaupungin asukasluku vuonna 1898 oli ollut 152, ja vuonna 1948 se oli 11 819.
Haderan väestö kasvoi nopeasti Israelin itsenäisyyssodan jälkeen vuonna 1948. Vuonna 1968 kaupungissa oli 31 100 asukasta. Toisen intifadan aikana Haderassa tehtiin useita terrori-iskuja.
Talous
thumb|vasen|[[Orot Rabinin hiilivoimala.]] Hadera on yksi Israelin pääasiallisista sitrushedelmien tuotantoalueista. Kaupungissa on myös huomattavaa teollisuutta. Paikallinen paperitehdas kattaa suuren osan paperin paikallisesta kysynnästä ja kaupungissa sijaitsee myös rengastehdas. Muihin teollisuuden osa-alueisiin lukeutuvat metalliteollisuus ja esimerkiksi sitrushedelmien jalostus. Kaupungissa sijaitsee myös Israel Electric Corporationin Orot Rabinin hiilivoimala. Hiilen käyttö aiotaan korvata tulevaisuudessa maakaasulla.
Väestö
Haderan asukasluku vuoden 2017 lopussa oli 93 973.
Leland Melvin
Leland Devon Melvin (s. 15. helmikuuta 1964) on yhdysvaltalainen insinööri ja NASAn astronautti. Hän lensi tehtäväspesialistina avaruussukkula Atlantiksen lennolla STS-122 vuonna 2008 ja lennolla STS-129 vuonna 2009.
Melvin kävi Heritage High Schoolia Lynchburgissa, Virginiassa ja opiskeli University of Richmondissa jalkapallostipendillä, missä hän suoritti kemian alemman korkeakoulutukinnon (B. Sc.). Vuonna 1991 hän suoritti ylemmän korkeakoulututkinnon (M. Sc.) materiaalitieteissä (Materials Science Engineering) Virginian yliopistossa. Melvin pelasi amerikkalaista jalkapalloa laitahyökkääjänä University of Richmondissa 1982–1985. Hänen NFL-uransa päättyi loukkaantumisiin.
Melvin työskenteli NASAn Langley Research Centerissä vuodesta 1989. Vuonna 1994 hän johti Lockheedin ja NASAn yhteisen projektin, uudelleenkäytettävän X-33 avaruusaluksen toimintakuntoa tarkkailevaa projektia. Hän on perehtynyt valokuitua käyttäviin antureihin. Melvin valittiin NASAn astronauttikoulutukseen kesäkuussa 1998, jonka hän aloitti elokuussa 1998. Hän on toiminut NASAssa ISS:n ja koulutusosaston parissa. Yhtenä NASAn Opettaja - astronautti -ohjelman johtajista Melvin on kiertänyt yhdysvaltalaisia kouluja puhumassa avaruustutkimuksen, tieteen, teknologian, insinööritieteiden ja matematiikan puolesta. Seuraavaksi hän työskenteli NASAssa robotiikan parissa.
Melvin lensi tehtäväspesialistina avaruussukkulalennolla STS-122 (7.-20.2. 2008) viettäen 306 tuntia avaruudessa.
Koirankieli
Koirankieli eli rohtokoirankieli (Cynoglossum officinale) on noin puolen metrin korkuinen, kaksivuotinen kukkiva lemmikkikasvi. Se on yksi koirankielten suvun Suomessa kasvavista lajeista.
Leland Melvin
Melvin osallistui tehtäväspesialistina 16. marraskuuta 2009 laukaistulle avaruussukkulalennolle STS-129.
thumb|left|280px|[[STS-122 ja Retkikunta 16 ryhmäkuvassa Zvezda-moduulissa 17.2.2008. Melvin alaoikealla.]]
Koirankieli
Ulkonäkö ja koko
Koirankieli kasvattaa ensimmäisenä vuonna lehtiruusukkeen. Toisena vuonna ruusukkeesta kasvaa kukkavarsia, joita voi olla useita. Kukkavarret ovat jäykkiä, pystyjä ja 30–70 cm korkeita. Lehdet ovat kapeita, suikeita ja tylppäkärkisiä. Lehtiä on varressa tiheässä. Ruusukkeen ja kukkavarsien alemmat lehdet ovat ruodillisia, ylemmät ruodittomia. Kasvin kaikki vihreät osat ovat tiheään pehmeäkarvaisia.
Kukinnot ovat varren latvassa ja lehtihangoissa olevia viuhkoja. Viuhkossa on runsaasti kukkia, mutta vain muutama niistä on yleensä kerrallaan avoinna. Teriö on vajaan senttimetrin läpimittainen, torvimainen, ja siinä on viisi pyöreäreunaista terälehteä. Teriön torven sisäpinnalla on viisi kyhmyä, joiden kohdalta torvi on ahdas. Heteet ja emit ovat tämän kaventuman takana, torven takaosassa. Kukat ovat aluksi ruskehtavan punaiset, mutta muuttuvat vanhempina sinipunaisiksi.
Levinneisyys
Koirankielen luontainen esiintymisalue on ilmeisesti sijainnut itäisessä Keski-Euroopassa, Balkanilla ja sieltä itään. Se on kuitenkin jo varhain levinnyt ihmisen toiminnan seurauksena Länsi- ja Pohjois-Eurooppaan ja myöhemmin myös Pohjois-Amerikkaan. Idässä levinneisyysalue ulottuu Baikaljärveen ja Etelä-Aasian vuoristoihin.
Suomessa koirankieli kasvaa vakinaisesti vain maan lounaisosassa: Ahvenanmaalla useammassa kunnassa, Varsinais-Suomessa Turussa ja Etelä-Hämeessä Valkeakoskella. Se on harvinaistunut 1900-luvun jälkipuoliskolla, ja esimerkiksi Uudeltamaalta se on lähes hävinnyt. Satunnaisia havaintoja koirankielestä on Keski-Suomen tasalle, varhaisemmilta ajoilta jopa läntisestä Lapista asti.
Elinympäristö
Koirankieli esiintyy tyypillisesti vanhan asutuksen liepeillä, kuten talojen seinustoilla, tunkioiden liepeillä, tienreunoilla, ratapenkereillä, linnoituksilla ja sorakuopilla. Ahvenanmaalla laji on kotiutunut myös soraisille merenrannoille. Koirankielen uhkina ovat rakentaminen ja kasvupaikkojen umpeenkasvu.
Käyttö
Koirankielen juurta on aiemmin käytetty rohdoksena, muun muassa rauhoittavana ja unilääkkeenä sekä särkyihin ja kramppeihin. Siemenistä on löydetty myrkyllisiä alkaloideja. Kasvia ei kuitenkaan pidetä varsinaisesti myrkyllisenä.
Helloween
Musiikillisesti Helloween edustaa power metalia, ja yhtyettä pidetään lajityypin aloittajana ja pioneerina. Yhtyeen vuosina 1987 ja 1988 julkaistuja Keeper of the Seven Keys Part I- ja Keeper of the Seven Keys Part II -albumeita pidetään power metalin keskeisimpänä ja merkittävimpänä julkaisuna. Helloweenin viimeisin studioalbumi on vuoden 2021 kesäkuussa julkaistu Helloween.
Perustaminen, debyytti-EP ja esikoisalbumi Walls of Jericho (1984–1986)
thumb|left|[[Kitaristi Michael Weikath on yksi yhtyeen perustajista, ja on myös yhtyeen keskeinen lauluntekijä.]] Laulaja ja kitaristi Kai Hansen, kitaristi Michael Weikath, basisti Markus Grosskopf ja rumpali Ingo Schwichtenberg perustivat Helloweenin vuonna 1984 Hampurissa. Yhtyeen perustajajäsenet olivat kukin soittaneet muutamissa varsin tuntemattomiksi jääneissä yhtyeissä, joita olivat muun muassa Helloweenia edeltäneet Gentry, Second Hell, Kronus, Glory ja Iron Fist. Michael Weikath suunnitteli ensimmäisen version Helloweenin ”kurpitsalogosta”, jota yhtye käyttää yhä.
Helloween teki vuonna 1984 levytyssopimuksen saksalaisen Noise Records -levy-yhtiön kanssa, ja levytti Noisen julkaisemalle albumille Death Metal kappaleensa ”Oernst of Life” ja ”Metal Invaders”. Kai Hansenin kirjoittama ”Metal Invaders” päätyi myöhemmin hieman erilaisena versiona yhtyeen esikoisalbumille.
Vuonna 1985 Helloween levytti ensimmäisen oman julkaisunsa, viisi kappaletta sisältäneen speed metal -tyylisen EP-levyn Helloween. Noise Records julkaisi EP:n vuoden 1985 maaliskuussa.
Helloween julkaisi ensimmäisen studioalbuminsa Walls of Jericho vuoden 1985 syksyllä, ja albumi julkaistiin jo lokakuussa 1985. Albumilta julkaistiin vuonna 1986 singlenä kappale ”Judas”. Yhtye alkoi herättää nopeasti huomiota omalaatuisen metallimusiikkinsa ansiosta. Kai Hansen suhtautui kuitenkin kykyihinsä laulajana kielteisesti, ja hänen mielestään yhtye tarvitsi vakituisen laulajan saavuttaakseen täyden potentiaalinsa. Hansenilla on myös kerrottu olleen vaikeuksia soittaa ja laulaa yhtyeen kappaleita samanaikaisesti keikoilla. Laulajan tehtävästä luopuessaan Hansen kuitenkin jäi yhtyeen toiseksi kitaristiksi.
Keeper of the Seven Keys -klassikkoalbumit (1986–1989)
thumb|upright=0.5|[[Kai Hansen soitti yhtyeessä sen perustamisesta vuoteen 1989.]] Vuonna 1986 Helloween oli uuden laulajan tarpeessa. Uudeksi laulajaksi harkittiin aiemmin Tyran Pace -yhtyeessä laulanutta Ralf Scheepersiä, kunnes yhtye löysi paikallisessa Ill Prophecy -yhtyeessä laulaneen 18-vuotiaan Michael Kisken. Kisken laulutyyli oli Hansenin vastaavaan verrattuna voimakkaampi, puhtaampi ja korkeampi. Helloween lähestyi levy-yhtiö Noisea ajatuksella tuplalevystä, joka esittelisi yhtyeen uuden kokoonpanon ja erityisesti laulaja Michael Kisken yleisölle. Noise ei tarttunut ehdotukseen, ja sen sijaan Helloween äänitti toiselle albumilleen kahdeksan kappaletta. Albumi sai nimen Keeper of the Seven Keys Part I, ja se julkaistiin vuoden 1987 toukokuussa. Muun muassa sen single ”Future World” ja kolmetoistaminuuttinen ”Halloween” muodostuivat yhtyeen klassikoiksi, ja albumi teki Helloweenista nopeasti yhden suosituimmista eurooppalaisista metalliyhtyeistä. Albumi on lueteltu monissa yhteyksissä yhtyeen uran parhaimmistoon, ja sitä on pidetty power metal -lajityypin keskeisimpänä ja merkittävimpänä julkaisuna.
Helloween levytti vuonna 1988 seuraavan albuminsa Keeper of the Seven Keys Part II, joka oli nimensä mukaisesti jatkumoa edelliselle albumille. Albumi julkaistiin vuoden 1988 elokuussa, ja sen singleistä ”I Want Out” ja ”Dr. Stein” muodostui yhtyeen uran keskeisimpiä kappaleita. Albumi nousi Billboard 200 -listalle myös Yhdysvalloissa, jossa Music Television esitti ”I Want Out” -kappaleen musiikkivideota ahkerasti Headbangers Ball -ohjelmassaan. Helloween teki albumin tiimoilta yhteisen kiertueen Anthraxin ja Exodusin kanssa, ja keikkaili myös brittiläisen Iron Maidenin lämmittelijänä. Myös Keeper of the Seven Keys Part II nousi edeltäjänsä tavoin power metal -lajityypin tärkeimpien albumien joukkoon.
Vuoden 1988 marraskuussa Helloween äänitti Pumpkin Fly Free -kiertueen keikkansa Skotlannin Edinburghissa ja Englannin Manchesterissa. Näistä konserteista koostettiin lopulta vuoden 1989 huhtikuussa julkaistu livealbumi Live in the U.K.. Albumin julkaisemisen taustalla olivat myös yhtyeen ja levy-yhtiö Noisen välisen levytyssopimuksen velvoitteet, joiden täyttämiseksi yhtye julkaisi albumin. Yhdysvalloissa, jossa albumi julkaistiin nimellä I Want Out – Live, sen sijoitus oli Billboard 200 -albumilistalla 123.
Kitaristi Kai Hansen ilmoitti kiertueen jälkeen yllättäen jättävänsä yhtyeen lopullisesti. Hansenin eron taustalla olivat kiertue-elämän aiheuttama uupumus ja siitä aiheutuneet terveydelliset syyt, mutta myös erimielisyydet muun yhtyeen sekä levy-yhtiö Noisen kanssa. Hansenin tilalle yhtyeen toiseksi kitaristiksi valittiin pian Roland Grapow, joka oli soittanut aiemmin Rampage-yhtyeessä.
Musiikillinen tyylinmuutos ja suosion lasku (1991–1993)
Helloweenin seuraava studioalbumi Chameleon julkaistiin vuoden 1993 toukokuussa. Moni yhtyeen fani suhtautui albumiin vieroksuen, koska se sisälsi vaikutteita popmusiikista. Yhtye hylkäsi power metal -soundinsa lähes täysin, ja kappaleissa on mukana muun muassa syntetisaattoreita, viuluja, urkuja, puhallinsoittimia, akustisia kitaroita ja jopa lapsikuoron laulua yhdistettynä swingin, countryn, grungen ja progressiivisen rockin elementteihin. Uusi musiikillinen tyyli on myös tulkittu yritykseksi pyrkiä laajentamaan yhtyeen fanikuntaa lähemmäs valtavirtaa, mutta sen sijaan moni vanha fani hylkäsi yhtyeen uuden musiikillisen tyylin myötä. Albumi sai viileän vastaanoton myös kriitikoiden keskuudessa, ja sitä on usein pidetty yhtyeen uran heikoimpana albumina.
Kahden epäonnistuneen albumin jälkeen Helloweenin jäsenten keskinäiset välit alkoivat jälleen rakoilla. Rumpali Ingo Schwichtenberg oli Chameleonia seuranneella kiertueella ajautunut yhä paheneviin päihdeongelmiin. Chameleon-albumiin tyytymätön Schwichtenberg masentui, ja hänellä diagnosoitiin myös skitsofrenia. Lopulta muu yhtye päätti erottaa Schwichtenbergin, jolle esiintyminen oli muodostunut hyvin vaikeaksi tehtäväksi monien ongelmien vuoksi. Hänen väliaikaiseksi korvaajakseen yhtye pestasi sessiomuusikko Ritchie Abdel-Nabin, joka soitti yhtyeen kanssa Chameleon-kiertueen lopun. Michael Weikathin ja Michael Kisken välinen vihanpito oli myös syventynyt, minkä seurauksena Weikath kieltäytyi työskentelemästä yhdessä Kisken kanssa. Lopulta myös Kiske erotettiin yhtyeestä vuonna 1993 kiertueen päätyttyä.
Andi Derisin aikakauden alku ja paluu raskaaseen metalliin (1994–1999)
thumb|upright|[[Laulaja Andi Deris on ollut yhtyeessä vuodesta 1994.]] Vuonna 1994 Helloween oli ajautunut urallaan epävarmaan tilanteeseen: yhtye oli juuri erottanut kaksi pitkäaikaista jäsentä riveistään, ja sen kaksi edellistä albumia oli otettu sekä kriitikoiden että yleisön keskuudessa vastaan ristiriitaisin tuntein. Yhtye oli myös vailla levytyssopimusta, sillä EMI oli irtisanonut yhtyeen listoiltaan Pink Bubbles Go Ape- ja Chameleon-albumien heikon kaupallisen menestymisen vuoksi. Yhtye pestasi uudeksi laulajakseen aiemmin muun muassa Pink Cream 69 -yhtyeessä vaikuttaneen Andi Derisin, ja rumpalikseen se sai muun muassa Kai Hansenin johtamassa Gamma Ray -yhtyeessä ansioituneen Uli Kuschin. Uusi kokoonpano solmi levytyssopimuksen brittiläisen Castle Communicationsin kanssa, ja yhtye aloitti Hampurissa Chateau du Pape -studiossa tulevan albuminsa Master of the Rings levyttämisen.
Heikosti menestynyttä Chameleonia seurannut Master of the Rings näki päivänvalon 8. heinäkuuta 1994. Musiikillisesti albumi merkitsi paluuta raskaan metallimusiikin pariin kahden kevyemmän tuotoksen jälkeen. Edeltäjiinsä nähden albumi menestyi hyvin eurooppalaisilla listoilla, ja myi Japanissa yli 120 000 kappaletta nousemalla albumilistan kuudenneksi. Andi Derisin valinta yhtyeen uudeksi laulajaksi oli osoittautunut onnistuneeksi ratkaisuksi, ja yhtye onnistui albumin ja ahkeran keikkailun myötä nousemaan ylös uransa suurimmasta aallonpohjasta. Vuonna 1995 yhtyeen entinen rumpali, vakavasti sairas Ingo Schwichtenberg teki itsemurhan hyppäämällä metron alle Hampurissa. Hän oli kuollessaan 29-vuotias. Helloween omisti seuraavan albuminsa, vuoden 1996 maaliskuussa julkaistun The Time of the Oathin Schwichtenbergin muistolle. Albumia on pidetty yhtyeen uran varsinaisena comebackina huolimatta jo Master of the Rings -albumilla tapahtunutta paluuta raskaaseen metallimusiikkiin. The Time of the Oath sai positiivisen vastaanoton, Albumi nousi muun muassa Suomen virallisen albumilistan 14. sijalle, ja sitä seurasi mittava maailmankiertue. Tällöin Helloween äänitti ja taltioi toisen livealbuminsa High Live, joka julkaistiin myös videotallenteena.
Vuoden 1998 huhtikuussa Helloween julkaisi kahdeksannen studioalbuminsa Better Than Raw, joka oli yhtyeen musiikillisesti raskain tuotos sitten vuoden 1985 Walls of Jerichon. Albumia on myös pidetty yhtyeen 1990-luvun parhaana studioalbumina. Se nousi Suomessa albumilistan seitsemänneksi. Albumin myötä yhtye keikkaili ahkerasti, ja esiintyi jälleen muun muassa brittiläisen Iron Maidenin lämmittelijänä. Lisäksi Victor-yhtiö julkaisi Japanissa kaksi yhtyeen musiikkia sisältänyttä karaoke-albumia.
Helloween juhlisti 15-vuotista uraansa vuonna 1999 julkaisemalla cover-kappaleista koostetun albumin Metal Jukebox, jolla yhtye versioi muun muassa ABBA:n, The Beatlesin ja Jethro Tullin kappaleita. Metal Jukebox nousi Suomessa parhaimmillaan albumilistan sijalle 31.
Kokoonpanovaihdoksia (2000–2008)
Yhtyeen uudeksi kitaristiksi valittiin aiemmin muun muassa Freedom Call -yhtyeessä soittanut Sascha Gerstner, jota tuottaja Charlie Bauerfeind oli suositellut yhtyeelle. Uudeksi rumpaliksi pestattiin muun muassa Metalium-yhtyeessä ansioitunut Mark Cross. Uuden kokoonpanon oli määrä levyttää uusi studioalbumi Rabbit Don’t Come Easy, mutta Mark Cross sairastui kesken albumin teon. Cross soitti albumin kappaleista kaksi, ja lopun varsinaisen albumin materiaalista soitti Motörhead-yhtyeen Mikkey Dee. Uudeksi rumpalikseen yhtye valitsi albumin kahdella bonusraidalla soittaneen Stefan Schwarzmannin, joka soitti yhtyeessä kuitenkin vain Rabbit Don’t Come Easya seuranneen kiertueen ajan: Schwarzmann koki, ettei hän tulisi selviämään tulevan albumin haasteista, joten hän erosi yhtyeestä. Vajaan viiden vuoden sisällä Helloweenista oli poistunut useampi muusikko, kunnes yhtyeen kokoonpano vihdoin muovautui pysyväksi Dani Löblen korvatessa Schwarzmannin vuonna 2005.
Vuoden 2005 lokakuussa Helloween julkaisi ensimmäisen uuden kokoonpanon voimin levyttämänsä albumin Keeper of the Seven Keys: The Legacy. Albumi oli ensimmäinen, jonka yhtye julkaisi solmittuaan levytyssopimuksen saksalaisen SPV-yhtiön kanssa, ja se oli nimensä mukaisesti jatko-osa 1980-luvun kahdelle Keeper of the Seven Keys -albumille. Charlie Bauerfeind toimi jälleen albumin tuottajana kahden edellisen albumin tavoin. Keeper of the Seven Keys: The Legacy sai positiivisen vastaanoton, ja se menestyi hyvin myös kaupallisesti. Albumin julkaisua seuranneen kiertueen aikana yhtye taltioi konserttinsa São Paulossa, Sofiassa ja Tokiossa livealbumiksi ja konserttivideoksi Keeper of the Seven Keys: The Legacy World Tour 2005–2006, jotka julkaistiin alkuvuodesta 2007. Vuonna 2006 yhtye julkaisi kokoelma-albumin The Singles Box 1985–1992, joka sisälsi yhtyeen esikois-EP:n Helloween sekä uran alkupään singlejulkaisut yhdeksi kokonaisuudeksi koostettuna.
Helloween ilmoitti vuoden 2007 kesäkuussa työstävänsä kappalemateriaalia uransa kahdennelletoista studioalbumille. Albumi sai nimekseen Gambling with the Devil, ja se julkaistiin jo saman vuoden lokakuussa. Se sai osakseen paljon positiivisia arvioita, ja sitä on pidetty yhtenä Andi Derisin aikakauden parhaimmista studioalbumeista. Gambling with the Devilin tiimoilta Helloween aloitti yhteisen Hellish Rock -kiertueen entisen kitaristinsa Kai Hansenin johtaman Gamma Ray -yhtyeen kanssa. Vuosina 2007-2008 toteutettu Hellish Rock kattoi esiintymisiä totutusti Euroopassa, Aasiassa ja Etelä-Amerikassa, mutta vei yhtyeen esiintymään jälleen myös Yhdysvaltoihin. Kiertueen konserteissa Kai Hansen myös nousi lavalle Helloweenin kanssa ensimmäisen kerran sitten 1980-luvun esittämään yhtyeen kappaleita ”I Want Out” ja ”Future World”.
25-vuotisjuhlintaa, 7 Sinners ja uusi studioalbumi (2009–)
Vuoden 2010 tammikuussa Helloween juhlisti 25-vuotista uraansa julkaisemalla kokoelma-albumin Unarmed – Best of 25th Anniversary, joka koostui yhtyeen vanhoista kappaleista, joista oli albumille levytetty uudelleensovitettuja versioita.
Loppuvuodesta yhtye julkaisi kolmannentoista studioalbuminsa 7 Sinners, joka oli musiikillisesti yhtyeen raskain julkaisu sitten Better Than Rawin.
Straight Out of Hell 2013
Uusi studioalbumi Straight Out of Hell julkaistiin 18. tammikuuta 2013. Uuden levyn myötä Helloween lähti Espanjasta 28. helmikuuta aloitetulle Hellish Rock Part II -nimeä kantavalle kiertueelle yhdessä Gamma Ray -yhtyeen kanssa. Kiertueeseen kuului kolme Suomen-konserttia, Helsingissä, Tampereella ja Oulussa. Yhteinen kiertue Gamma Rayn kanssa päättyi Etelä-Koreaan 12. kesäkuuta. Helloweenin kiertue jatkui edelleen 16. marraskuuta asti.
Helloween esiintyi pääesiintyjänä Kuopio Rockcock -festivaalilla vuonna 2013. Helloween esiintyi 13.2.2016 Turun Logomolla ja 14.2.2016 Helsingin Circuksessa.
FISIM
FISIM eli välilliset rahoituspalvelut tarkoittavat niitä rahoituslaitosten tuottamia palveluja, joista ei peritä suoraa palkkiota. EU:n FISIM-asetuksessa (Council Regulation, EC No 448/98) välilliset rahoituspalvelut on rajattu tarkoittamaan lainojen ja talletusten korkomarginaaleja.
Helloween
Straight Out of Hell 2013
Vuoden 2016 marraskuussa Helloween ilmoitti, että se tekisi vuosina 2017–2018 Pumpkins United -erikoiskiertueen, jolle yhtyeen nykyisen kokoonpanon mukaan liittyvät myös entinen laulaja Michael Kiske ja kitaristi Kai Hansen.
Eric Robert Rudolph
upright|pienoiskuva|Eric Rudolph vuoden lokakuussa 1997, [[FBI ottama kuva.]]
Eric Robert Rudolph (s. 19. syyskuuta 1966 Florida, Yhdysvallat) on terroristi, joka teki useita pommi-iskuja Yhdysvalloissa 1990-luvulla useimmiten seksuaalivähemmistöryhmille tarkoitettuihin baareihin ja aborttiklinikoihin. Iskujen seurauksena kolme ihmistä kuoli ja ainakin 150 ihmistä haavoittui. Rudolph oli pitkään FBI:n etsityimpien ihmisten listalla.
Rudolph pidätettiin Pohjois-Carolinassa 31. toukokuuta 2003. Rudolph sai elokuussa 2005 elinkautisen vankeusrangaistuksen ilman vapautumisen mahdollisuutta. Hän kärsii tuomiotansa huipputurvallisessa ADX Florence -vankilassa Coloradossa. Kuten muutkin kyseisen vankilan vangit, Rudolph viettää 23 tuntia päivästään tiiviissä sellissä, jonka kaikki huonekalut ovat betonia.
Rudolph kirjoitti vuonna 2006 Colorado Springsin The Gazette -sanomalehdelle sarjan kirjeitä, joissa hän kuvailee ADX Florence -vankilan oloja epäinhimillisiksi.
Philipp Nicolai
Philipp Nicolai (10. elokuuta 1556 Mengeringhausen, Hessen – 26. lokakuuta 1608 Hampuri) oli saksalainen luterilainen pappi, runoilija, virsirunoilija ja säveltäjä. Hän toimi urallaan muun muassa Altwildungenin ja Hampurin St. Katharinenin kirkkoherrana. Nicolai kirjoitti traktaatteja luterilaisuuden ja kalvinismin rajanvedosta muun muassa vastauksena kalvinilaisen Bartholomaeus Pitiscuksen traktaattiin.
Elämäkerta
Philipp Nicolai syntyi 10. elokuuta 1556 Hessenin Mengeringhausenissa luterilaisen pastorin Dieterich Nicolain pojaksi. Vuonna 1575 Nicolai meni Erfurtin yliopistoon ja siirtyi sieltä vuonna 1576 Wittenbergin yliopistoon, josta hän valmistui vuonna 1579. Hän asui valmistumisensa jälkeen neljä vuotta Volkhardinghausenissa lähellä Mengeringhausenia ja kävi useasti saarnaamassa isänsä puolesta. Elokuussa 1583 hänet nimitettiin saarnaajaksi Herdecken kaupunkiin, missä hänelle tuotti vaikeuksia erityisesti kaupungin neuvoston roomalaiskatolisuus. Espanjalaisten palkkasoturijoukkojen ottaessa kaupungin haltuunsa huhtikuussa 1586 hän erosi virastaan.
Nicolaista tuli vuoden 1586 lopulla Niederwildungenin diakoni ja vuonna 1587 saman paikkakunnan pastori. Marraskuussa 1588 hänestä tuli Altwildungenin johtava pastori ja leskikreivitär Margaretha Waldeckilaisen hovisaarnaaja ja hänen poikansa Wilhelm Ernstin opintojen ohjaaja. Vuonna 1596 hän siirtyi Unnaan Westfaleniin. Unnaa piinasi vuosina 1597–1598 rutto, joka vei 1 300 asukasta. Nicolai masentui jatkuvien hautajaisten seurauksena, yhtenäkin päivänä kaivettiin peräti 30 hautaa. Lisäksi hän joutui joulukuussa 1598 jälleen pakenemaan espanjalaisia ja palasi vasta huhtikuussa 1599.
Kirjaan sisältyy kaksi Nicolain tekemää virttä, "Wie schön leuchtet der Morgenstern", Suomen evankelis-luterilaisen kirkon virsikirjassa virsi "On kirkas aamutähti nyt" numerolla 43 ja "Wachet auf, ruft uns die Stimme" ,”Herätkää”! niin huuto kaikaa numerolla 163. Ruotsin kirkon virsikirjassa "On kirkas aamutähti nyt" on numerolla 478 Anna-Mari Kaskisen uudelleen kääntämänä. "Wachtet auf"-virrestä Ruotsin kirkon virsikirjassa on kaksi käännöstä: 317 "Herätkää, näin huuto kaikuu" ja 632 "Kuulkaa: huuto vartijoiden" molemmat tekstit Pekka Kivekkään 1998 uudistamana.
Nicolai kävi pariinkin otteeseen tiukkaa rajanvetoa kalvinilaisuuden suuntaan. Ensimmäiseksi hän kirjoitti traktaatin kalvinilaisten Jumalasta ja uskonnosta, ilmeisesti varoituskirjana maallikoille. Teos sai myös laajempaa huomiota, sillä Petrus Johannis Gothus käänsi sen ruotsiksi vuonna 1602 tukemaan Ruotsin papiston käymää kamppailua kuningas Kaarle IX:n kalvinilaistamispyrkimyksiä vastaan.
Nicolai osallistui 22. lokakuuta 1608 kollegansa Penshornin ordinaatioon ja poistui sieltä huonovointisena. Tauti kehittyi ankaraksi kuumeeksi, ja hän kuoli 26. lokakuuta 1608. Hänet haudattiin Hampurin St. Katharinenin kirkkoon.
Rajanvetoa kalvinilaisuuteen
Nicolai toi ilmi käsityksensä kalvinilaisten esittämien lähentymistarjousten epäluotettavuudesta vastauksensa esipuheessa. Hän perusteli epäluuloisuuttaan muun muassa Saksin vaaliruhtinaskunnan kalvinistamiskauden tapahtumilla. Nicolai kommentoi traktaattia kohta kohdalta ja antoi kuhunkin kohtaan vastauksensa. Hän totesi muun muassa, että kalvinilaisten vaatima leivänmurtaminen ehtoollisella on luterilaisille sivuasia, mutta koska se oli kalvinilaisten ehtoolliskäsityksessä vain tunnusmerkki, eivät luterilaiset voi joustaa asiassa. Molempien osapuolten kirjoitukset olivat ehdottomia, mutta Nicolai oli ilmaisussaan jyrkkäsanaisempi. Hän arveli, että mikäli sekä Luther että Zwingli ovat autuaina taivaassa, heidän kiistansa kestänee ikuisesti. Kun kalvinilainen osapuoli valitti luterilaisten käyttävän herjaavia ilmaisuja kalvinisteista, Nicolai huomautti kalvinistienkin käyttäneen luterilaisista näitten ehtoolliskäsitykseen viitaten nimityksiä ”lihanahmijat” (Fleischfresser) ja ”verensärpijät” (Blutsäuffer), vaikka kumpaakaan termiä ei käytetty Pitiscuksen traktaatissa.
Nicolai totesi myös, ettei hän suinkaan ollut haluton elämään rauhassa kalvinistien kanssa. Nicolainkin mielestä hajaannus oli onnettomuus. Hänen mielestään traktaatissa oli kuitenkin sekoitettu toisiinsa poliittinen ja hengellinen rauha. Luterilaiset olivat Nicolain mukaan aina valmiit poliittiseen rauhaan, eli sopuisaan rinnakkaiseloon saman valtion alamaisina. Hengellinen rauha sen sijaan edellyttäisi uskon ja jumalanpalveluksen yhteyttä.
Hipparcos-luettelo
Hipparcos-luettelo on Euroopan avaruusjärjestön keräämä luettelo tähdistä. Hipparcos-satelliitin keräämien tietojen perusteella koottiin Hipparcos-luettelo ja Tycho-luettelo. Hipparcos-luettelo sisältää noin 118 000 tähteä. Satelliitti keräsi tiedot marraskuun 1989 ja maaliskuun 1993 väliseltä ajalta.
Luettelon historia ja nimi juontuu ensimmäiseen tunnettuun tähtiluetteloon, jonka teki Hipparkhos noin vuonna 100 eaa. Hipparkhoksen luettelo ei ole säilynyt nykyaikaan, mutta sen olemassaolo on voitu päätellä Klaudios Ptolemaioksen Almagestin tähtiluettelon pohjalta.
Summerhill
right|300px|thumb|Summerhill Summerhill School on niin sanottu vapaa koulu, ja se on vanhin ja tunnetuin demokraattinen koulu. Koulun perusti A. S. Neill vuonna 1921 Dresdenin lähelle Saksaan Hellerauhun. Koulu sijaitsee nykyisin Leistonissa Englannin Suffolkissa, ja sitä johtaa Neillin tytär Zoe Readhead. Summerhill noudattaa vapaan kasvatuksen periaatteita. Kaikki oppitunnit ovat vapaaehtoisia, ja koulun oppilaat saavat itse päättää ajankäytöstään. Oppilaat ja opettajat päättävät yhdessä koulun hallinnosta ja käytännön asioista.
Summerhill on osaltaan vaikuttanut kasvatukseen ja koululaitoksen kehitykseen eri maissa, mutta koulun opetuksen tasoa ja opetusmenetelmiä on myös kritisoitu voimakkaasti.
Yksityistäminen
Yksityistäminen tarkoittaa omistajuuden siirtämistä julkiselta sektorilta, kuten valtiolta tai kunnalta, yksityissektorille. Yksityistämisen vastakohta on kansallistaminen. Yksityistämisellä voidaan tarkoittaa myös julkisten palveluiden tuotannon siirtämistä yksityisen sektorin hoidettavaksi. Julkisen vallan kontrolli tuotettuun palveluun pyritään yleensä säilyttämään tarvittavassa määrin myös yksityistämisen jälkeen.
Historia
Ennen teollista vallankumousta ja erilaisten nykyaikaan johtavien poliittisten liikkeiden syntymistä tuotantovälineiden omistajuus saattoi olla kyläyhteisöjen, kauppiasyhteisöjen tai laajoilla valtaoikeuksilla varustettujen hallitsijoiden vallassa. Käytännöt vaihtelivat maantieteellisen sijainnin ja ajanjakson perusteella laajasti. Kirjoitetun lain muotoutuminen nykyhetkeä kohti tultaessa vaikutti merkittävästi siihen, millä oikeudella esimerkiksi kuningaskunnan johdolla oli oikeutta puuttua yksityiseen omistajuuteen hallinto-alueellaan.
Teollinen vallankumous
Teollinen vallankumous mahdollisti porvarissäädyn aseman nousun ja aateliuden ylivallan ajasta poikkeavan varallisuuden keskittymisen, sekä nykymuotoisten suurten yritysten syntymisen.
1900-luvun alku ja keskivaiheet
Myös suurimmassa osaa länsimaista nähtiin julkisomistajuudessa merkittävää kasvua vasemmisto- ja keskustapuolueiden ajamien hyvinvointivaltioiden rakentamisen muodossa.
1900-luvun loppu
1970- ja 1980-luvuilla alkoi vastareaktio laajalle julkisen omistajuuden kasvulle joka oltiin edellisinä vuosikymmeninä nähty.
Varsinainen yksityistämisbuumi alkoi 1980-luvun alussa pohjanaan julkisomistajuuden senaikaisten ongelmien kuten korruption tai tehottomuuden takia.
Poliittisella kartalla kiintopiste siirtyi oikealle, kun hyvinvointivaltio oli luotu ja suurin osa sosiaalidemokraattisista yhteiskunnallisista vaatimuksista oli täytetty ja alettiin tarkastella vapauksia jo tyydytettyjen tarpeiden sijaan. Poliittinen keskustavasemmisto siirtyi kannattamaan ns. keskitien vasemmistoa ideologiana perinteisen sosialismin sijaan.
Neuvostoliitossa tehtiin yksityisomistajuutta mahdollistavia uudistuksia ja lopulta neuvostovallat euroopassa kaatuivat, jolloin niiden omistuksessa olleet tuotantovälineet siirrettiin yksityisomistajuuteen, osin onnistuneesti ja osin korruption ja hyväveliverkostojen siivittämänä.
Myös ainakin nimellisesti kommunistinen Kiinan valtio alkoi höllentää yksityisomistajuuden vastaisuuttaan.
Suomessa näkyi myös sama trendi, mikä johti yksityistämiseen ja yhtiöittämiseen ja joka on jatkunut edelleen 2010-luvulla.
Yksityistämistavat
Yksityistämistä on voitu tehdä eri tavoin. Esimerkiksi yksityistämisen keskittyneisyydessä on ollut suuria eroja. Kiinassa 1990-luvun puolivälissä paikallishallinnoille annettiin vapaat kädet yritysten yksityistämiseen, kun taas Suomessa valtion omistusten myyminen on valtion omistaman yhtiön, Solidiumin, vastuulla.
Yksityistämisvauhdissa on ollut myös suuria eroja. Siinä missä esimerkiksi Korean valtio on luopunut omistuksistaan pikkuhiljaa, yksityisti Venäjä yrityksensä yhdessä rysäyksessä. Yleensä valtiot myös laativat yksityistämisohjelman, jonka puitteissa päätetään mitkä yrityksen yksityistetään.
Yksityistäminen on ollut ja on yhä markkinoiden laajentumisen ilmiö, jota on jossain määrin esiintynyt aina niin kauan kuin valtionomistustakin on ollut. Kuitenkin viime vuosikymmeninä markkinaperiaatteiden leviäminen ja syventyminen tuotannossa ja vaihdossa on johtanut yksityistämisen valtavaan lisääntymiseen siinä määrin, ettei sitä voida pitää talouden kehittymisen luonnollisena vaiheena vaan juuri maailmantalouden laajentumisen ilmentymänä. Valtioiden rooli tässä voidaan nähdä toisaalta vetäytyvänä ja toisaalta mukautumisena markkinatalouden periaatteisiin valtionyritysten listautumisten kautta. Joissain tapauksissa valtiot ovat itse suorittaneet tehostamistoimenpiteet ennen osakeantia saadakseen omistuksilleen paremman hinnan. Esimerkiksi Japanin hallitus toimi näin ennen rautateidensä yksityistämistä.
Suomi
Suomen valtionyhtiöiden arvo on Euroopan suurin suhteessa kansantuotteeseen.
Näkemyksiä yksityistämisestä ja sen hyödyistä tai haitoista
Yksityistäminen on keskeinen poliittisen keskustelun aihe, joka jakaa mielipiteitä niin suoraan poliittisesti kuin myös poliittisia kysymyksiä käsittelevillä tieteenaloilla.
Yksityistämisen puolesta
Sakari Lähdemäen väitöskirjatutkimuksessa valtionyhtiöiden yksityistäminen näytti parantaneen teollisten yritysten tuottavuutta huomattavasit. Suurin tuottavuusnousu tapahtui valtion luopuessa enemmistöasemasta. Yksityinen pääoma tuotaa painetta johtaa yritystä tuottavammin.
Raideliikenteeseen erikoistuneen logistiikan professori Olli-Pekka Hilmolan (LTY) mukaan kilpailun vapauttaminen parantaisi junamatkustamisen tarjontaa ja laskisi hintoja, vähitellen. Valtiolliset yritykset jarruttavat kehitystä; väitetään, että kilpailu rapauttaisi toimialaa, vaikka asia on päinvastoin.
Yksityistämisellä voidaan tavoitella valtionyritysten kannattavuuden parantamista, tehokkuuden lisäämistä, valtion menojen vähentämistä ja tulojen lisäämistä sekä kilpailun lisäämistä, tai päinvastaista. Usein yksityistäminen on osa laajempia julkisen sektorin uudistuksia, joilla voidaan pyrkiä näihin samoihin tai päinvastaisiin päämääriin.
Yksityistämistä vastaan
Yksityistämisen vastustajat epäilevät puoltajien argumentteja esimerkiksi toiminnan tehostumisesta, pohjaten siihen että yksityisessä omistuksessa toiminnan tavoitteeksi nousee yhteiskunnallisen tarpeen täyttämisen sijasta tuoton tuottaminen osakkeenomistajille. Yksityistämiskriittinen kysymys on myös se, miksei julkinen sektori voisi tuottaa samaa palvelua yhtä tehokkaasti.
Myös negatiiviset kokemukset ulkomailta kuten Britannian junaliikenteen yksityistämisestä seurannut kaaostilanne ja kotimaasta Carunan sähkönsiirtoverkon hinnankorotukset ja verosuunnittelu toimivat argumentteina yksityistämistä vastaan.
Silvermane
Silvermane on fiktiivinen rikollispomo Marvel Comicsin sarjakuvissa ja näin ollen Hämähäkkimiehen vihollinen. Hänen ensiesiintymisensä oli Amazing Spider-Man #74 lehdessä, ja hänet loivat Stan Lee ja John Buscema.
Häkki
Silvermane oli Maggian toinen johtaja Häkki nimisessä vankilassa jonka sijaintia ei edes presidentti tiennyt. Silvermane nähdään kun Wolverine ja Peto kävelevät sellien ohi. Maggia oli Häkin johtava ryhmä jonka toista puolta johti Nuijapää.
Voimat ja varusteet
Hän kuitenkin vanheni ja lopulta sai käsiinsä salaperäisen savitaulun, jota oli turhaan yritetty tulkita. Hänen vangikseen sieppaamansa tohtori Curtis Connors havaitsi merkkien olevan biokemian symboleja ja onnistui luomaan niiden avulla nuoruusjuoman; Silvermane joi sen ja nuortui. Tosin hän palautui vauvaksi asti, mutta juoman vaikutuksen loppuessa hän vanheni lähes entiselleen; tosin hän oli nyt huomattavan paljon terveempi kuin aloittaessaan.
Silvermanen (suom. Hopeaharja) nimi tuli siitä että hänen hiuksensa olivat jo lapsuudesta asti hopeanväriset.
Myöhemmin hän haavoittui pahasti menettäen henkisen kapasiteettinsa; hänestä tuli mekaaninen zombi. Taistelussa Kingpiniä vastaan Tikari palautti hänen mielensä voimaiskunsa avulla.