cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kastikkaheinälude
Kastikkaheinälude (Stenodema laevigatum) on kuneluteisiin kuuluva ludelaji, jonka ravintokasveja ovat erilaiset heinät.
Ulkonäkö
Kastikkaheinäluteen pituus on noin 7,6–9,2 mm, väriltään se on ruskean vihertävä, sen otsa kaartuu tasaisesti alaspäin ja ulottuu vain suukilpeen asti. Reiden takaosa on kaventunut.
Levinneisyys
Etelä Suomessa yleinen, tavataan myös Pohjois-Hämeen eteläosista ja Pohjois-Karjalasta asti. Euroopassa lähes kaikkialla yleinen, tavataan alueella Keski-Aasiasta Kiinan pohjoisosiin.
Elinympäristö
Kastikkaheinäludetta tavataan puoliavoimissa metsänreunoissa sekä myös sulkeutuneissa lehti- ja havumetsissä. Sen ravintokasveja ovat kastikat (Calamagrostis), röllit (Agrostis), nadat (Festuca), lauhat (Deschampsia), koiranheinät (Dactylis) ja puntarpäät (Alopecurus).
Leon Štukelj
Leon Štukelj (12. marraskuuta 1898 Novo Mesto – 8. marraskuuta 1999 Maribor ) oli slovenialainen telinevoimistelija ja kolminkertainen olympiavoittaja.
Štukelj syntyi Novo Mestossa, joka silloin oli osa Itävalta-Unkaria, nykyisin Sloveniaa. Arvokilpailu-urallaan Štukelj edusti Jugoslaviaa.
Štukelj on Slovenian urheilun tärkeimpiä nimiä, yksi harvoista slovenialaisista, joka on noussut lajinsa terävimmälle huipulle. Sinne hän nousi vuoden 1922 MM-kisoissa Ljubljanassa ja pysyi siellä vuoden 1936 Berliinin olympialaisiin asti.
Kesäpuisto
thumb|Kesäpuiston sisäänkäynti Nevan puolelta. thumb|Pietari I:n kesäpalatsi. thumb|Kesäpuiston marmoriveistoksia. thumb|Puiston istutuksia. thumb|Haljennut porfyyrimaljakko.
Leon Štukelj
Štukelj osallistui Pariisin 1924, Amsterdamin 1928 ja Berliinin 1936 olympialaisiin ja sai niissä yhteensä kuusi mitalia, ja niiden lisäksi hän voitti monissa kansainvälisissä kilpailuissa. Hän kilpaili seitsemissä arvokisoissa, joissa hän voitti 20 mitalia. Olympialaisissa hän saavutti kuusi mitalia: kaksi kultaa Pariisissa 1924 (rekki ja moniottelu), yhden kullan (renkaat) ja kaksi pronssia (moniottelu ja joukkuekilpailu) Amsterdamissa 1928 sekä hopeaa (renkaat) Berliinissä 1936.
Kesäpuisto
Kesäpuisto on puistoalue Pietarin keskustassa Venäjällä. Se sijaitsee saarella, joka rajoittuu Nevan etelärantaan, Fontankaan, Moikaan ja Joutsenkanavaan. Puiston pinta-ala on 11,7 hehtaaria. Sen on perustanut Pietari I vuonna 1704. Huomattavin nähtävyys on puiston koilliskulmassa sijaitseva Pietari I:n kesäpalatsi.
Leon Štukelj
Štukelj suoritti 1927 oikeustieteen loppututkinnon ja työskenteli urheilu-uransa jälkeen tuomarina: aluksi synnyinkaupungissaan Novo Mestossa, sitten Lenartissa ja viimeksi Mariborissa, jossa hän asui kuolemaansa saakka. Štukelj kuoli neljä päivää ennen 101-vuotissyntymäpäiväänsä.
Kesäpuisto
Pietarin aika
Ennen ruotsalaisvalloitusta Kesäpuiston paikalla sijaitsi moskovalaisen pajarisuvun hovi eli usadištše, josta Moikan ja Nevan välinen saari sai myöhemmän nimensä. 1600-luvulla hovi kuului mm. von Konoun suvulle. Pietari I valitsi von Konoun (Konaun) kartanon residenssikseen ja alkoi rakennuttaa sen ympärille säännöllistä muotopuutarhaa, jonka tuli olla ”parempi kuin Ranskan kuninkaalla Versaillesissa”.
Tammi
Metsätammi eli tammi (Quercus robur) on pyökkikasveihin kuuluva, jaloihin lehtipuihin luettava puulaji. Luontainen levinneisyysalue käsittää suurimman osan Eurooppaa.
Leon Štukelj
Suunnilleen vuosikymmenen ajan Štukelj oli vanhin elossa ollut ja viimeinen 1800-luvulla syntynyt olympiavoittaja. Hän osallistui katsojana vuoden 1992 kesäolympialaisten avajaisiin Barcelonassa, jossa Slovenian urheilijat marssivat kentälle ensimmäistä kertaa oman lipun alla. Vuonna 1996 Atlantan kisojen avajaisissa hänet esiteltiin maailman vanhimpana elossa olevana olympiaurheilijana. Hän myös osallistui voimistelun joukkuekilpailun palkintojenjakoon.
Tammi
Ahvenanmaalla on rauhoitettu ympärysmitaltaan yli 170 senttimetriä (mitattuna 1,3 metrin korkeudelta) paksut metsätammet. Suomessa metsätammi on Varsinais-Suomen maakuntakasvi. Ruotsissa se on puolestaan Blekingen maakuntakukka. Norjassa tammi on Länsi-Agderin läänin tunnuspuu.
Kesäpuisto
Pietarin aika
Erityistä viehätystä puistolle antoivat suihkulähteet, joita vuonna 1736 oli jo yli 50. Niitä varten Pietari I osti Englannista vuonna 1718 Venäjän ensimmäisen höyrykoneen, joka ei kuitenkaan osoittautunut riittävän tehokkaaksi. Seuraavana vuonna alettiin rakentaa Liihan kanavaa, joka johti Tuutarinjoen veden Fontankan itäpuolella sijaitseviin vesitorneihin. 1720-luvulla puistoon rakennettiin Mihail Zemtsovin suunnittelema, eläinaiheisin veistoksin koristettu viherlabyrintti. Italiasta ostettiin noin 200 marmoripatsasta, joista on säilynyt alle puolet. Niistä arvokkain, antiikin ajalta peräisin oleva Venuksen patsas on nykyisin Eremitaašin kokoelmissa. Suomen historiaan liittyy Venetsiasta vuonna 1726 tilattu Uudenkaupungin rauhan veistosryhmä (”Rauha ja runsaus”). Puistossa on myös Ruotsin kuningattaren Kristiinan rintakuva.
Leon Štukelj
Štukelj haudattiin syntymäpäivänään 12. marraskuuta Mariborissa Dobravan hautausmaalle.
Tammi
Ulkonäkö ja koko
pienoiskuva|vasen|Suurikokoinen metsätammi pienoiskuva|vasen|Metsätammen hedekukintoja Täysikasvuisen metsätammen rungon kaarna on syväuurteinen ja väriltään tummanruskea. Vahvat, pitkät haarat ovat yläviistoon ja sivulle siirottavia. Latvus on kupumainen. Kuluvan kesän kasvainranka on tavallisesti kalju. Lehtisilmut ovat pieniä. Nahkeahkot lehdet ovat kierteisesti ja korvakkeettomia. Lehtiruoti on tavallisesti 2–8 senttimetriä pitkä. Pariliuskainen lehtilapa on 10–15 senttimetriä pitkä, vastapuikea, tavallisesti herttatyvinen ja yleensä vain nuorena alta karvainen. Lehdet levenevät tyvestä kärkeen voimakkaammin kuin toisella yleisellä eurooppalaisella tammilajilla, talvitammella (Q. petraea). Lehden liuskat ovat ehytlaitaisia, pyöreä- ja tylppäkärkisiä. Lehtilavan suonet ulottuvat sekä liuskojen kärkiin että niiden välisiin loviin. Hedekukinto on riippuva, monikukkainen norkko, emikukinto on pysty, 2–4-kukkainen norkko. Kukat ovat yksineuvoisia ja pieniä, kukan kehä on vähäinen. Suomessa metsätammi kukkii myöhään keväällä touko-kesäkuussa. Hedelmä on maljamaisen kehdon ympäröimä kova, 2–3 senttimetriä pitkä pähkinä eli terho. Kukintoperä on hedelmien kypsyttyä aina selvästi lehtiruotia pitempi, jopa 6 senttimetriä pitkä. Pähkinät kypsyvät kukintavuonna.
Kesäpuisto
Pietarin aika
Pietari I:n aikana Kesäpuistossa järjestettiin valtiollisille merkkipäiville omistettuja juhlia, hoviväen kokoontumisia ja ulkomaiden suurlähettiläiden vastaanottoja, jotka yleensä päättyivät ilotulitukseen. Myöhemmin puiston rakentamista jatkoi Bartolomeo Rastrelli, joka suunnitteli keisarinna Elisabetia varten upean kesäpalatsin nykyisen Mikaelinlinnan paikalle. Elisabetin hallituskaudella puistossa pidettiin naamiaisia ja aamuun asti jatkuneita tanssiaisia. Ulkomaisilta mestareilta oppia saaneiden venäläisten puutarhurien hoitama muotopuutarha saavutti siihen aikaan suurimman loistonsa.
Tammi
Ulkonäkö ja koko
Metsätammen ruskaväri on pääosin keltainen tai vaatimattoman kellanruskea. Tammenterhot ovat kypsiä eteläisen Suomen oloissa syyskuun lopulla, samaan aikaan ruskan kanssa. Puu pudottaa lehtensä talveksi, mutta ruskeat, kuolleet lehdet pysyvät nuorissa puissa usein kevääseen saakka. Suurilla puilla lehdet tuntuvat varisevan herkemmin.
Admetos
Admetos oli kreikkalaisessa mytologiassa Ferain kuningas Thessaliassa seuraten isäänsä Ferestä, jonka mukaan kaupunki oli nimetty. Admetos oli yksi argonauteista, jotka osallistuivat Kalydonin metsäkarjun metsästykseen.
Filon
Filon voi tarkoittaa seuraavia henkilöitä:
Admetos
Admetos oli tunnettu vieraanvaraisuudestaan ja oikeudenmukaisuudestaan. Kun Apollon oli määrätty vuodeksi kuolevaisen palvelukseen rangaistuksena kyklooppien surmaamisesta, jumala valitsi Admetoksen talon ja alkoi hänen paimenekseen. Apollon oli niin vaikuttunut Admetoksen kohtelusta, että antoi hänen lehmiensä saada pelkästään kaksosia.
Apollon auttoi Admetosta myös voittamaan prinsessa Alkestiksen, Iolkoksen kuninkaan Peliaan tyttären, käden. Alkestiksella oli niin paljon kosijoita, että Pelias asetti näille ilmeisen mahdottoman tehtävän - saadakseen Alkestiksen, näiden täytyi iestää sekä karju että leijona vetämään vaunuja. Apollon valjasti ikeen eläimillä, ja Admetos ajoi vaunut Peliaalle, ja siten nai Alkestiksen. Toisen version mukaan myös Herakles olisi ollut mukana auttamassa - kun leijona oli henkisen ja karju ruumiillisen voiman vertauskuva, niin samoin Apollon edusti viisautta ja Herakles voimaa.
Suurimman palveluksen Apollon teki kuitenkin suostuttelemalla kohtalottaret lykkäämään Admetoksen kohtalon hänelle määräämää kuolinhetkeä. Apollon sai kohtalottaren juovuksiin, ja niin nämä suostuivat lykkäykseen, jos vain Admetos löytäisi jonkun hänen tilalleen. Admetos alun perin kuvitteli, että hänen ikääntyneet vanhempansa mielellään ottaisivat poikansa paikan, mutta näiden ollessa haluttomia kuolemaan, Alkestis kuoli sen sijaan Admetoksen puolesta. Thanatoksen, kuoleman jumalan, viedessä Alkestista alas Manalaan, Admestos huomaa menettäneensä täysin elämänilonsa.
Tilanteen pelasti Herakles, joka pysähtyi Feraissa matkallaan ryöstämään Diomedeen tammat. Kuultuaan Admetoksen tilanteesta hän astui Alkestiksen hautaan ja paini Thanatoksen kanssa niin kauan, että tämä suostui päästämään Alkestiksen, jonka Herakles sitten toi mukanaan takaisin elämään maan päälle. Tämä tarina kerrotaan Euripideen tragediassa Alkestis.
Tunnetuin Admetoksen lapsista oli Eumelos, joka johti sotajoukon Feraista taistelemaan Troijaa vastaan Troijan sodassa.
Admetos troijalainen
Admetos oli myös erään Filokteteen tappaman troijalaisen nimi.
Kesäpuisto
Tulvan jälkeen
Vuoden 1777 tulva hävitti Kesäpuiston istutukset, suihkulähteet ja monet sen alkuperäisistä rakennelmista. Tulvan aiheuttamien tuhojen jälkeen muotopuutarha korvattiin maisematyyppisillä istutuksilla, joiden annettiin kasvaa luonnolliseen muotoonsa. Kesäpuistosta muodostui kaupungin herrasväen ajanviettopaikka, jonne pääsy edellytti ”säädyllistä pukeutumista”. Nevan puolelta puisto erotettiin rantakadusta vuonna 1784 Juri Feltenin suunnittelemalla klassistishenkisellä rauta-aidalla, jonka perustus ja pylväät ovat suomalaista graniittia. Tulvan hävittämän ”Luolan” paikalle rakennettiin vuonna 1826 Carlo Rossin suunnittelema klassistinen Kahvipaviljonki, jossa on nykyään näyttelytiloja. Sen lähellä sijaitsee Louis Charlemagnen vuonna 1827 rakentama Teepaviljonki. Puiston eteläisen sisäänkäynnin luokse asetettiin vuonna 1839 Ruotsin kuninkaan lahjoittama Älvdalenin porfyyrista valmistettu maljakko, joka halkesi kahtia tammikuussa 2008. Vuonna 1855 puiston pääkäytävän varrella paljastettiin Peter Clodtin veistämä satusetä Ivan Krylovin patsas.
Felix Rodriguez (muusikko)
thumb|Felix Rodriguez esiintymässä The Soundsin konsertissa [[Berliinissä vuonna 2013.]] Felix Rodriguez on ruotsalaisen The Sounds -yhtyeen kitaristi. The Sounds syntyi, kun Rodriguez ja hänen lapsuudenystävänsä Johan Bengtsson päättivät perustaa yhtyeen lukiokavereidensa kanssa.
Boris Tadić
Boris Tadić (Борис Тадић, s. 15. tammikuuta 1958 Sarajevo) toimi Serbian presidenttinä vuosina 2004–2012. Koulutukseltaan Tadić on psykologi.
Kesäpuisto
Tulvan jälkeen
Tuuheiden pensaiden ja korkeiden puiden kattama varjoisa ja rauhallinen puisto on säilynyt meidän päiviimme saakka 1800-luvun puoliväliin mennessä muotoutuneessa asussaan. Monet venäläisen taiteen ja kulttuurin merkkihenkilöt ovat viettäneet siellä vapaa-aikaansa. Puisto esiintyy mm. Aleksandr Puškinin, Pjotr Tšaikovskin ja Anna Ahmatovan teoksissa. Vuonna 1866 narodnikki Dmitri Karakozov teki puiston Nevan-puoleisen aidan luona epäonnistuneen murhayrityksen keisari Aleksanteri II:ta vastaan.
Boris Tadić
Nuoruus
Tadić syntyi Bosnia-Hertsegovinassa, Jugoslaviassa. Hänen isovanhempansa surmattiin heidän serbikansallisuutensa vuoksi toisen maailmansodan aikana natsi-Saksan ja fasistisen Italian kontrolloimaa itsenäisen Kroatian valtiota hallinnut kroaattinationalistinen Ustaša. Tadić kävi koulua Belgradissa ja valmistui Belgradin yliopistosta sosiaalipsykologian laitokselta. Hän opetti psykologiaa belgradilaisessa lukiossa.
Kesäpuisto
Tulvan jälkeen
Vuoteen 1917 saakka Kesäpuisto oli keisariperheen omaisuutta. Lokakuun vallankumouksen jälkeen se otettiin valtion suojelukseen ja avattiin kaikille kävijöille. Hoviväen käytössä olleesta ja ajoittain näyttelytilana toimineesta Pietari I:n kesäpalatsista tehtiin museo vuonna 1925. Leningradin piirityksen aikana puisto ja sen rakennukset kärsivät suhteellisen pieniä vahinkoja. Kesäpalatsi palautettiin alkuperäistä muistuttavaan asuun vuosina 1961–1964 tapahtuneen restauroinnin aikana. Toisen maailmansodan jälkeen puistossa on tehty myös muita restaurointitöitä sekä sen historiaa valottavia arkeologisia kaivauksia. Osa ajan myötä vaurioituneista marmoriveistoksista on korvattu kopioilla.
Nykytilanne
Nykyään Kesäpuisto kuuluu Venäläisen taiteen museon alaisuuteen. Kesäkuussa 2009 se suljettiin useita vuosia kestävien restaurointitöiden ajaksi. Hankkeen ensimmäiseen vaiheeseen, joka käsitti viheristutusten uudistamisen ja marmoripatsaiden kopioiden valmistamisen, varattiin 2,3 miljardia ruplaa. Kesäpuisto avattiin uudelleen yleisölle toukokuussa 2012.
Boris Tadić
Poliitikkona
Tadić liittyi keskustavasemmistolaiseen, sosiaalidemokraattiseen Demokraattiseen puolueeseen vuodesta 1990 hoitaen useita tehtäviä puolueessa ja hänet valittiin kaksi kertaa sen varapuheenjohtajaksi. Vuonna 2000 hänestä tuli Jugoslavian liittotasavallan (myöh. Serbia ja Montenegro) viestintäministeri ja 2003 Serbia ja Montenegron puolustusministeri.
Tadić valittiin 2003 Serbia-Montenegron parlamenttiin ja 2004 Serbian parlamenttiin, kansalliskokoukseen sekä myöhemmin samana vuonna puolueensa puheenjohtajaksi edellisvuonna murhatun Zoran Đinđićin seuraajaksi.
Vuoden 2004 presidentinvaalissa hän sai ensimmäisellä kierrokselle 27,3 % äänistä ja voitti toisella kierroksella 27. kesäkuuta 2004 Tomislav Nikolićin 53,24 %:n äänisaaliilla. Hän vannoi virkavalansa 11. heinäkuuta 2004.
Tadić on ensimmäinen enemmistöltään ortodoksisen Serbian valtionpäämies, joka on tavannut katolisen kirkon päämiehen, paavin. Tämä tapahtui 28. syyskuuta 2005 vierailulla Vatikaanissa, jossa hän tapasi paavi Benedictus XVI:n.
Boris Tadić oli myös ensimmäinen ulkomainen presidentti, joka vieraili Montenegrossa maan itsenäistyttyä erottuaan valtioliitosta Serbian kanssa 2006 - samalla Tadićista tuli ensimmäinen itsenäisen Serbian presidentti. Montenegron-vierailua pidettiin tärkeänä symbolisena eleenä. Tadić oli ainoa Serbian edustaja, joka tapasi Yhdistyneiden kansakuntien Kosovon erityislähettilään presidentti Martti Ahtisaaren hänen esitellessään helmikuun 2007 alussa suunnitelman maakunnan kohtalosta. Serbian hallitus kieltäytyi tapaamasta Ahtisaarta vedoten siihen, että maassa oli juuri järjestetty vaalit, eikä uusi parlamentti ollut vielä kokoontunut.
Boris Tadić valittiin uudelleen Serbian presidentiksi helmikuussa 2008 presidentinvaalin toisella kierroksella. Hänen äänisaaliinsa oli 51 % äänistä kilpakumppanin Tomislav Nikolićin jäädessä noin 48 %:iin äänistä.
David Aebischer
David Aebischer (s. 7. helmikuuta 1978 Geneve, Sveitsi) on sveitsiläinen uransa lopettanut jääkiekkomaalivahti. Aebischer voitti Stanley Cupin kaudella 2000–2001.
Boris Tadić
Poliitikkona
Tadić vieraili ortodoksisena jouluna (7. tammikuuta 2010) Decanin luostarissa Kosovossa, mikä herätti ristiriitoja kosovolaisten ja serbien kesken.
Tammi
Ulkonäkö ja koko
Suomessa metsätammi kasvaa tavallisesti 10–20 metrin, poikkeuksellisesti jopa 30 metrin pituiseksi. Etelämpänä Keski- ja Länsi-Euroopassa se voi kasvaa 40 metrin pituiseksi ja useita metrejä paksuksi jättiläiseksi.
DUAL
Diffusing update algorithm (DUAL) on SRI Internationalin kehittämä protokolla, jota Ciscon reititysprotokolla EIGRP käyttää reitityssilmukoiden välttämiseen sekä reittien paremmuuden selvittämiseen.
David Aebischer
Ura
Colorado Avalanche varasi Aebischerin NHL:ään numerolla 161 vuonna 1997. Hän pelasi varauksensa jälkeen kolme kautta farmisarjoissa, yhden pääosin ECHL:ssä ja kaksi AHL:ssä. Marc Denis’n tultua kaupatuksi Columbus Blue Jacketsiin kesällä 2000, Aebischer toimi kaudet 2000–2003 Coloradon kakkosmaalivahtina. Hänestä tuli Coloradon ykkösmaalivahti kaudella 2003–2004, kun Patrick Roy lopetti uransa.
Tammi
Ulkonäkö ja koko
Euroopan paksuin metsätammi kasvaa Ruotsin Smålandissa. Puu on ympärysmitaltaan 14 metriä. Metsätammi saattaa elää hyvin vanhaksi, vanhimmat yksilöt ovat yli 1 000-vuotiaita. Pohjoismaiden vanhimman, Tanskassa kasvavan metsätammen arvioidaan olevan noin 1 800 vuotta.
Levinneisyys
Metsätammen levinneisyysalue käsittää suurimman osan Euroopasta Kaukasukselle ja Länsi-Venäjälle saakka. Laji puuttuu Islannista, Fennoskandian keski- ja pohjoisosista sekä Pohjois-Venäjältä. Lisäksi se puuttuu Pyreneiden niemimaan keski- ja eteläosista ja Etelä-Kreikasta. Euroopan ulkopuolella lajia kasvaa luonnonvaraisena vain muutamin paikoin Turkissa ja Iranissa. Metsätammen eteläiselle levinneisyydelle tulee raja vastaan, kun tammen tarve viileään lepokauteen ei täyty enää Euroopan eteläpuolella.
David Aebischer
Ura
Kesäkuussa 2011 hän joutui siirtohuhujen kohteeksi, jotka olivat viemässä häntä Oulun Kärppiin. Hän siirtyi kuitenkin takaisin Pohjois-Amerikkaan, kun hän teki Winnipeg Jetsin kanssa AHL-sopimuksen farmijoukkue St. John’s IceCapsin. Aebischer pelasi kauden IceCapsissa ja siirtyi sen jälkeen vuoden sopimuksella Sveitsin pääsarjan Rapperswil-Jona Lakersiin.
Tammi
Levinneisyys
Metsätammi on Suomen ainoa luontainen tammilaji. Sitä kasvaa runsaimmin niin sanotulla tammivyöhykkeellä eli lounaisimmassa osassa Suomea ja etelärannikolla. Villiintyneenä, mutta jo vakiintuneena lajina sitä tavataan Rauma–Tampere–Lappeenranta-linjan korkeudelle asti. Suomessa metsätammi kasvaa kuitenkin levinneisyysalueensa pohjoisrajoilla, eikä ole missään päin maata kovin runsas laji. Suomessa laji on usein viljelykarkulainen.
Suomen metsätammet
Metsätammi on eräänlainen muinaisjäänne Suomessa ajalta, jolloin oli selvästi lämpimämpää kuin nyt. Tämä jääkauden jälkeinen lämpökausi oli Suomessa 7 000 vuotta sitten. Tällöin metsätammi pystyi etelästä leviämään Suomeen, ja sitä onkin kasvanut jopa Oulun korkeudella. Sittemmin ilmaston taas viiletessä, ja kuusen vallatessa alaa, sen elinmahdollisuudet Suomessa ovat kaventuneet vain maan eteläosiin. Kuusten vähentäminen Suomen tammivyöhykkeeltä todennäköisesti edesauttaisi selvästi metsätammen yleistymistä. Etelämpänä Euroopassa kuusi ei ole tammille uhka, koska siellä on liian lämmintä kuusen täydelliselle hyvinvoinnille ja runsaalle esiintymiselle. Koska metsätammi kasvaa Suomessa pohjoisrajoillaan ja tarvitsee ihmisen apua menestyäkseen kilpailussa esimerkiksi kuusta vastaan, tammimetsiä ei pitäisikään Suomessa rauhoittaa suojelualueiksi, vaan metsätammien ehdoilla hoidetuiksi luonnonhoitoalueiksi. Suomessa metsätammen pahin uhka ihmisen ja kuusettumisen jälkeen ovat keväthallat, jotka vaurioittavat erityisesti nuoria taimia.
Suomessa metsätammi tulee kuitenkin hyötymään ilmaston lämpenemisestä ja kostumisesta, ja voi ehkä levitä entistä pohjoisemmaksi. Jo nyt Etelä-Suomen metsätammien uudistumisen on huomattu parantuneen.
Turun Ruissalo lienee Suomen tunnetuin luontaisesti kasvanut tammisto. Siellä metsätammea kasvaa 312 hehtaarin alalla, joista noin sadalla hehtaarilla se on valtapuuna. Näistä vanhimpien puiden arvioidaan olevan 400-vuotiaita. Muita lähes yhtä edustavia tammistoja ovat Naantalin Tamminiemen luonnonsuojelualue ja Paraisten Lenholm. Pääkaupunkiseudulla on myös tammilehtoja – Vantaalla kaksi ja Espoossa viisi, mutta Helsingissä ei ainuttakaan. Yhteensä suojeltuja tammilehtoja on Suomessa noin 80–100 kappaletta, joista lähes kaikki joko Varsinais-Suomessa tai Ahvenanmaalla. Pohjoisimmat luontaiset tammistot kasvavat Rauman seudulla ja itäisimmät Porvoossa. Tammimetsiköitä on Suomessa kuitenkin harvassa ja enimmäkseen metsätammea tavataankin luonnossa löyhinä pieninä ryhminä siellä täällä. Esiintymillä voi olla montakin kymmentä kilometriä välimatkaa. Vaikka tammi on tuulipölytteinen, niin populaatioiden välimatka on liian pitkä hedelmöitykselle, mikä heikentää perimän monimuotoisuutta populaatioiden muodostuessa sukusiittoisiksi. Jos tammi tuottaa terhoa, niin närhet ja oravat levittävät tammea tehokkaasti lähiympäristöön. Nuorten tammien uhkana ovat rusakot ja hirvet. Kaikki suuret ja keskikokoiset tammet ovat Ahvenanmaalla rauhoitettuja. Myös Manner-Suomessa kaikki suuret vanhat yksilöt joilla on maisemallista merkittävyyttä.
Etelä-Suomessa on pitkään siirretty luonnonvaraisia metsätammia puutarhoihin, ja se onkin suosittu piha- ja puistopuu. Etelä-Suomessa metsätammet kasvavat puistoissa ja pihoilla suuriksi, mutta Pohjois-Suomessa ne jäävät usein pieniksi pensaiksi ja paleltuvat helposti kuoliaaksi.
Juhana-herttua määräsi 1500-luvulla Suomen tammet rauhoitettaviksi, mikä johti tammen taimien hävittämiseen. Talonpojat eivät halunneet kasvattaa maillaan kuninkaan puita. Kruununpuuksi tammi määrättiin vuoden 1608 maanlaissa. Vuoden 1734 metsäasetuksessa oli muun muassa säädöksiä, jotka kielsivät sikojen laiduntamisen terhometsässä. Jokainen, joka kaatoi tammen tai hedelmäpuun, oli velvoitettu istuttamaan uusi. Tammi on Ruotsin valtakunnan asetuksissa yleisimmin mainittu puu. Sitä tarvittiin laivanrakennukseen. Isonvihan aikana 1700–1721 venäläiset kaatoivat rannikon tammet rakennuspuikseen.
Elinympäristö ja ekologia
pienoiskuva|oikea|[[Tammenterho]] Metsätammi on hemiboreaalisen vyöhykkeen tunnusomainen laji. Sille tyypillisiä kasvuympäristöjä ovat lehtomaiset, tuoreet tai kosteat keski- ja runsasravinteiset metsät, jossa se muodostaa usein metsiköitä. Metsätammea tavataan myös kalliokkojen reunamilla ja hietikoilla. Muista jalopuista poiketen metsätammi ei ole vaatelias maaperänsä suhteen, ja se menestyy jopa savimailla, jossa vain harvat puulajit viihtyvät. Turvemaita se sen sijaan karttaa.
Metsätammi luo ympärilleen hyvin kauniin, ilmavan ja valoisan ympäristön. Se tulee myös lehteen melko myöhään, joten sen läheisyys antaakin tällöin hyvän, ilmavan kasvualustan kevätkukkijoille, kuten vuokoille, käenrieskoille, imiköille, kevätesikolle ja kiurunkannuksille. Luontaisesti metsätammea levittävät Suomessa muun muassa oravat, närhet, pähkinähakit sekä myyrät ja hiiret. Nämä kaikki keräävät varastoja maahan, ja niihin unohtuneista terhoista saattaa keväällä versota metsätammen taimi. Näiden apujoukkojen ansiosta metsätammet leviäisivät olosuhteiden salliessa melko tehokkaastikin myös tammivyöhykkeestä pohjoiseen, mutta siellä ankarat talvet, kilpailun heikkous muita puulajeja vastaan ja kasvukauden lyhyt kesto rajoittavat levittäytymistä.
Myös metsätammella viihtyvä hyönteis- ja eläinlajisto on monipuolinen. Noin 500 hyönteislajia on metsätammesta tavalla tai toisella riippuvaisia. Näistä Suomessa 39 lajia on uhanalaista, monet niistä ovat riippuvaisia nimenomaan lahosta tammipuusta. Metsätammen koloissa pesivät monet lintulajit, muun muassa lehtopöllö, uuttukyyhky, telkkä, naakka, sini- ja talitiainen, kirjosieppo, kottarainen ja käenpiika.
Metsätammella on paljon juurisieniä. Näistä ehkä makoisimpia ovat tryffelit, joita kasvaa erittäin harvinaisina myös Etelä-Suomessa. Komein metsätammien rungoilla kasvavista käävistä on sen sijaan Suomen alueella uhanalainen häränkieli, jonka tunnistaa hehkuvan punaisesta väristään, ja tämä kääpä tuntuukin tunnusteltaessa kielimäiseltä. Häränkieli kasvaa mieluiten vanhojen lahojen tammien rungoilla.
Suomen etelärannikon tammivyöhyke
Tammivyöhyke on toinen alue Suomessa, jota ei lueta kuuluvaksi taigaan. Toisen ääripään muodostavat tunturilapin tunturikoivikot. Tammivyöhykkeellä kasvillisuus on jo liian rehevää ja eteläisiä piirteitä täynnä, jotta se voitaisiin sijoittaa taiga-tittelin alle. Tästä huolimatta Suomen tammivyöhykkeen metsät ovat voimakkaasti havupuuvaltaisia, joten se voidaan Suomen osalta lukea vielä havumetsäalueeseen, vaikkei se olekaan enää varsinaista pohjoista boreaalista taigaa. Suomen tammivyöhyke on tammen esiintymisen äärialuetta, ja saanut siitä nimensä.
Mitä lähemmäs rannikkoa saavutaan Suomen tammivyöhykkeellä, sitä runsaammaksi metsätammikin tulee. Myös lounaaseen mennessä metsätammi yleistyy. Tammivyöhyke on parhaimmillaan noin 30 kilometriä leveä kaistale, joka kulkee Suomen etelärannikkoa myöten. Lounais-Suomessa tämä kaistale kääntyy rannikon suuntaisesti loivasti pohjoiseen ulottuen Raumalle asti. Tammivyöhyke on toiselta nimeltään hemiboreaalinen vyöhyke, mikä on havu- ja lehtimetsien vaihettumisaluetta. Tammivyöhykkeellä ilmasto on muuta Suomea mereisempi ja meren läheisyys vaikuttaa voimakkaasti alueen ilmastoon, esimerkiksi kevät tulee alueelle hieman sisämaata aikaisemmin ja talvi myöhemmin.
Tammen lisäksi vain pääasiassa tammivyöhykkeelle asettuneita lajeja ovat lehtosaarni, keltavuokko, isokäenrieska, vuorijalava, euroopanpähkinäpensas ja pystykiurunkannus. Nämä melko vaateliaat lajit menestyvät luonnossa heikosti tammivyöhykkeen pohjoispuolella, tosin yksittäisiä esiintymiä tavataan Tampereen alueen lehtokeskuksessa asti. Myös karaistuneemmista jaloista lehtipuista metsävaahtera ja metsälehmus ovat selvästi runsaampia tammivyöhykkeellä kuin pohjoisempana. Tammivyöhykkeen puusto ei ensi vilkaisulla eroa ihmeemmin muunkaan Etelä-Suomen kangasmetsistä, mutta siellä lehtoja on paljon runsaammin kuin muualla Suomessa, ja näissä lehdoissa myös nämä tiukasti tammivyöhykkeelle sidonnaiset lajit kasvavat. Tammivyöhykkeen alueella kuivat mäntyvaltaiset kankaat ovat muuta Suomea harvalukuisempia, mutta niitäkin löytyy. Tavallisin metsätyyppi on kuitenkin kuusivaltainen tuore kangas, tai lehtomainen (kuusivaltainen myös) tuore kangas, lehdotkin ovat yleisiä (näissä kasvaa yleensä myös kuusta). Myös lähes kaikki Suomen harvalukuiset jalopuulehdot kasvavat tammivyöhykkeellä, mutta komeita lehmuslehtoja löytyy jopa Pohjois-Savon saarilta saakka.
Käyttö
pienoiskuva|vasen|Metsätammen puuainesta. Aikaisemmin metsätammea käytettiin vahvuutensa ja suuren parkkihappopitoisuutensa vuoksi erittäin paljon puulaivojen rakennusaineeksi. Yhden suuren purjelaivan rakentamiseen tarvittiin noin 2 000 puuta. Metsätammi oli niin tärkeä strateginen raaka-aine, että se esimerkiksi Ruotsin valtakunnan alueella määrättiin kruunun omaisuudeksi jo 1500-luvulla. Puiden tai jopa niiden taimien kaataminen tai vahingoittaminen oli rangaistuksen uhalla kielletty. Suomessa metsätammen "pakkorauhoitus" jatkui myös Venäjän autonomian aikana aina vuoteen 1886 saakka. Tämän seurauksena Ruotsissa saattaa yhä edelleen tavata keskellä peltoja kasvavia metsätammia. Nuorien metsätammien kuorista on valmistettu aikaisemmin nahan parkitusainetta sekä valmistettu mustaa väriä. Tammen kuori on myös vanha rohdosaine, jota on käytetty muun muassa limakalvontulehduksiin. Kuorirohdos vaikuttaa limakalvoja supistavasti.
Nykyään metsätammea käytetään kovan, ruskean puuaineksensa vuoksi paljon huonekalu- ja koristepuuna sekä parkettina. Suossa tummunutta tammea voi puolestaan käyttää eebenpuun tavoin. Metsätammea käytetään myös puistopuuna. Suomessa se menestyy istutettuna hyvin eteläistä Keski-Suomea myöten. Jalostetuista viljelylajikkeista tavallisimpia on 'Fastigiata' eli kartiotammi.
Metsätammen terhot ovat ravintorikkaita, mutta maultaan karvaita ja sopivat siksi huonosti ihmisravinnoksi. Niitä on kuitenkin käytetty kahvin korvikkeena, ja ennen vanhaan terhoja syötettiin sioille. Tammenterhojen kaupallinen kerääminen ei ole vieläkään jokamiehen oikeus.
pienoiskuva
Hyvin kasvanut järeä tammitukki on arvotavaraa, ja sitä voi saada Suomen eteläosassa noin 150 vuodessa. Ilmastonmuutoksen voimistuessa nyt perustettavat tammimetsät saattavat tuottaa arvopuuta jo alle sadassa vuodessa. Metsätammen viljelystä on saatu hyviä kokemuksia Etelä-Suomessa, ja sitä voidaan suositella puulajiksi lähes minne vain savikoilla rehevillä hiekkakankaille. Erityisesti metsätammen sopiminen puulajiksi savimaille on lisännyt sen viljelyä Etelä-Suomessa. Ainoa ehto kasvupaikalle on, ettei vesi jää seisomaan puun juurille. Esimerkiksi Etelä-Suomen pellonmetsityksessä loivat savikkorinteet ovat ihanteellisia kasvupaikkoja metsätammelle. Puun viljelyssä on onnistuttu hyvin jopa Elimäen korkeudella saakka, mutta parhaiten tukkipuuksi viljely kannattaa lähinnä Pori–Hamina-linjan eteläpuolella.
Tammi mytologiassa
pienoiskuva|vasen|Laidunmaalla kasvava metsätammi talviaikaan. Tammen sukuisilla puilla on Euroopassa ikivanhat perinteet kansansaduissa ja -tarinoissa sekä mytologiassa. Niitä on pidetty kautta aikain voimallisena puina uskonnoissa, joissa ne tunnettiin mahtavimpien jumalien asumuksena. Skandinaviassa niitä pidettiin ukkospuina, jotka edustivat ukkosenjumala Thoria. Antiikin Kreikassa tammet oli omistettu ukkosenjumalalle Zeukselle, jonka uskottiin syntyneen tammen juurella. Muinaisille ihmisille tammi symboloi hedelmällisyyttä, viisautta ja hyvää onnea. Euroopan druidien kerrotaan polttaneen ikuisia tammitulia. Tämä tarkoitti rituaalia, jossa kyläläiset sytyttivät joka vuosi tulisijansa uudelleen tammen pyhistä liekeistä, joiden uskottiin turvaavan kodin taloutta.
Suomessa tammi on melko harvalukuinen puu, mutta se on ollut muinoin yleisempi, ja se tunnetaan mytologiassa keskeisenä maailmanpuuna (Iso tammi) ja noidannuolten synnyssä. Maailmanpuu, Iso tammi, esiintyy myös Kalevalassa.
FAT
FAT oli aiemmin yleisin käytössä oleva tiedostojärjestelmä. Se oli ainoa Microsoftin MS-DOS:in, 16-bittisten Windowsien ja Windows 95, Windows 98 ja Windows Me:n tukeva tiedostojärjestelmä. Sen yleisyyden vuoksi lähes kaikki tietokoneet ja käyttöjärjestelmät tukevat sitä jossain muodossa. FAT:issa on rajoituksia, eikä se ole enää yleisesti käytössä tietokoneissa kiintolevyillä.
FAT:sta on olemassa monta erilaista versiota, alla luettelo eri versioista ja käyttötarkoituksista:
Microsoft on kehittänyt FAT:ille joitain seuraajia, kuten xFAT, jota käyttää Xbox-pelikonsoli ja exFAT, jota Windows CE 6.0 käyttää flash-muisteilla. exFAT käyttää 64-bittisiä lukuja tiedoston koon ilmoittamiseen ja tukee siten yli 4 GB:n tiedostoja. Tiedostojärjestelmälle lisättiin tuki Windows XP:ssa optionaalisessa päivityspaketissa KB955704. Se lisättiin Windows Vistaan SP1-päivityksessä (2008). Samsung julkaisi Linuxille exFAT-ajurin vuonna 2013 ja sille oli tuki käyttäjätilan Filesystem in Userspace -levyajureissa (FUSE) 2009. Kuitenkin Microsoft julkaisi tiedostojärjestelmän spesifikaation ja luopui sen patenteista vasta 2019 osana Open Invention Network -aloitetta. exFAT lisättiin virallisesti Linux-kerneliin versiossa 5.4. Sille on nykyisin myös tuki macOS:ssa.
Tekninen katsaus
Käyttöjärjestelmän levyajurit muuntavat levykkeiden ja kiintolevyjen levypinnasta käyttämät sylinteri-, sektori- ja lukupäänumerot lineaariseksi, nollasta ylöspäin kasvavaksi luvuksi, jota MS-DOS-terminologialla nimitetään (loogiseksi) sektoriksi. Jokainen sektori on 512 tavua. Sektoreista kootaan lohkoja, jotka ovat kooltaan 2n×512 tavua. Yksi lohko tai varausyksikkö, jonka koko on 512, 1024, 2048, 4096, ..., 65536 tavua on pienin tila, joka voidaan varata tiedoston tallentamiseen.
Tiedostojärjestelmän ensimmäinen sektori, 512 tavua on varattu käynnistyslohkolle. Se sisältää myös tiedon lohkokoosta, FAT:ien määrästä ja koosta ja juurihakemiston sijainnista ja koosta (FAT12 ja FAT16). Käynnistyslohkon jälkeen voi olla varattuja sektoreita, joiden jälkeen välittömästi sijaitsevat FAT:it.
FAT (File Allocation Table), josta tiedostojärjestelmä on saanut nimensä, on yksiulotteinen taulukko lohkonumeroita. Luotettavuussyistä näitä on kaksi tiedostojärjestelmän alkupäässä. Taulukon jokainen indeksi vastaa 1:1 tiedostojärjestelmän lohkoa. Taulukon indeksiin talletettu luku on puolestaan seuraavan tiedostolle varatun lohkon numero. Osa taulukon arvoista on varattu muihin tarkoituksiin, kuten tiedoston lopun (0xFF8–0xFFF), vapaan lohkon (0), varatun (1) tai rikkinäisen lohkon (0xFF7) osoittamiseen. Huomaa että lohko 2 on ensimmäinen, jota voi käyttää.
Taisto Martiskainen
Hän opiskeli Taideteollisessa ammattikoulussa 1959–1960 sekä Suomen Taideakatemian koulussa vuosina 1960–1963 sekä Wäinö Aaltosen oppilaana 1960-luvun alussa. Hän voitti ensimmäisen julkisen patsaskilpailunsa 18-vuotiaana kuvanveiston opiskelijana teoksellaan Kiikkujat, joka paljastettiin vuonna 1964.
FAT
Tekninen katsaus
FAT-tiedostojärjestelmässä hakemisto on taulukko 32:n tavun tietueita, joka sisältää tiedoston nimen (8+3 merkkiä), koon (4 tavua), luontiajan ja päivämäärän (+-2 sek.), sekä attribuutteja ja tiedoston ensimmäisen lohkon numeron. Tiedoston nimi tallennetaan välilyönneillä oikealta täydennettynä kenttä kerrallaan. Attribuuttikenttä sisältää tiedon siitä, onko tiedosto alihakemisto, kirjoitussuojattu, piilotettu, systeemitiedosto, osion nimi tai arkistoitu. Arkistobitti menee päälle aina tiedostoon kirjoitettaessa. MS-DOS jätti peräti 10 tavua joka hakemistomerkinnästä käyttämättä. Juurihakemisto sijaitsee yleensä FAT:ien jälkeen levyn osion alussa. FAT12 ja FAT16:n juurihakemiston koko on kiinteä ja se riippuu kiintolevyn koosta, ja on korkeintaan 512 tietuetta, mitä suuremmat määrät voivat rikkoa yhteensopivuuden.
Ensimmäisessä MS-DOSin käyttämässä FAT:in versiossa (FAT12) taulukossa oli korkeintaan 4096 (212) arvoa, jotka osoittivat 512 tavun lohkoja. Tästä saatiin osion suurimmaksi osoitettavaksi kooksi 212×512 tavua (tai oikeastaan 4086×512 tavua), kun 5¼"-levykkeen koko oli 160 kB. FAT12:n jokainen indeksi on 1,5 tavua. Niitä voi kätevästi selata kokonaislukuoperaatioilla jakamalla indeksi kahdella, kertomalla kolmella, hakemalla sana, ja jos indeksi oli pariton, siirtämällä lukua neljä bittiä oikealle. Ensimmäinen MS-DOSin versio ei tukenut alihakemistoja, ja juurihakemistolle oli varattu kiinteä määrä tilaa.
MS-DOS 2.0 julkaistiin maaliskuussa 1982 PC XT -koneen kanssa, jossa oli 10 MB kiintolevy. Tuossa käyttöjärjestelmäversiossa sektorin ja lohkon käsite erotettiin toisistaan. Koneen kiintolevyllä oli nyt 4 kB lohkoja. Tiedostojärjestelmä mahdollisti korkeintaan 16 MB:n kiintolevyn käytön. Vuonna 1984 PC AT -koneen yhteydessä, jossa oli 20 MB kiintolevy, julkaistiin MS-DOS 3.0. Sen myötä esiteltiin FAT16, joka laajensi FAT:in käyttämään 16-bittisiä lohkonumeroita ja salli 65 517 lohkoa. Sektorien suurin sallittua määrää osiolla ei kuitenkaan kasvatettu, mikä rajoitti osion koon 32 MB:een.
Marraskuussa 1987 julkaistiin Compaq DOS 3.31, jossa sektorien suurin määrä kasvatettiin 232 kappaleeseen (DOS 3.31 Large File System). Se ei muuttanut merkittävästi tiedostojärjestelmää, mutta johti merkittäviin muutoksiin DOSissa, jonka oli käytettävä 32-bittisiä lukuja. Muutos oli kohtalaisen suuri, koska DOS oli kirjoitettu 16-bittisellä assemblyllä. Microsoftin MS-DOSiin tämä muutos tuli versiossa 4.0. Suurin lohkon koko oli 64 sektoria (32 kB), mikä rajoitti FAT16:n koon tulevissa DOS:in ja Windowsin versiossa 2 gigatavuun. Windows NT 4.0 tuki myös 64 kB lohkoja, joilla tiedostojärjestelmän suurin koko kaksinkertaistui. Suurempi lohkokoko aiheutti kuitenkin yhteensopivuusongelmia 16-bittisiä lukuja käyttävien ohjelmien kanssa.
Windows 95:n OSR2-päivitysversion ja Windows 98:n myötä tuli käyttöön FAT32, joka laajensi FAT:in lohkomäärän teoriassa 228:een (0x0FFFFFFF) ja tiedostojärjestelmän koon 228×32 kB (32:n kB lohkokokoolla). Nimestään huolimatta FAT32 käyttää korkeintaan 28-bitin lohkonumeroita. Tämä ei vaikuta tiedostojärjestelmän suurimpaan kokoon, jota rajoittaa sektorien määrän rajoitus 232. Tiedoston suurin koko on edelleen 232−1 tavua, koska tiedoston koko tallennetaan hakemistoon neljään tavuun.
Pitkät tiedostonimet (LFN tai VFAT) on tallennettu hakkeroimalla ne useampaan hakemistotietueeseen. Nämä on merkitty hakemistolla osion nimeksi, joten MS-DOS jättää ne huomiotta. Yhteen hakemistotietueeseen saadaan ensimmäisen jälkeen tallennettua 13 UTF-16-merkkiä (26 tavua) rikkomatta yhteensopivuutta. Näitä ylimääräisiä tietueita voidaan ketjuttaa 20 kappaletta, jolloin saadaan tallennettua 255 merkkiä. VFAT tallentaa myös tarkempia tietoja tiedostosta, kuten muutospäivän ja viimeisen lukupäivän. Lisäksi luontipäivälle on varattu yksi tavu lisää, joka mahdollistaa 10 ms tarkkuuden kahden sekunnin sijaan. FAT tukee tiedostojen päivämääriä vuoteen 2107 asti.
Rajoitukset
FAT:ssä tiedoston muodostavien lohkojen luettelo on tallennettu linkitettynä listana. Tämän tietorakenteen läpikäynti vie aikaa O(n). Myös hakemiston käynti läpi on lineaarinen toimenpide. Erityisen raskas operaatio on tiedostojärjestelmän tyhjän tilan määrittäminen, jonka tekemiseksi on luettava koko FAT läpi. Tietoa tyhjän tilan määrästä ei tallenneta minnekään tiedostojärjestelmässä.
Ahlehielm
Ahlehielm oli Ruotsin ritarihuoneeseen kirjoitettu aatelissuku numero 1317. Suvun kantaisä jonas Ahlebom toimi amiraliteetissa ja hänet aateloitiin vuonna 1694 nimellä Ahlehielm. Myös hänen ainoa poikansa Gustaf antautui sotilasuralle ja kohosi majuriksi. Suku sammui Gustafin kuollessa vuonna 1782.
Shut Up (Kelly Osbournen albumi)
Shut Up on Kelly Osbournen esikoisalbumi, joka julkaistiin vuonna 2002. Epäonnistumisen ja sen seurauksena tapahtuneen Epic Recordsilta pudotuksen jälkeen albumi julkaistiin uudelleen vuonna 2003 nimellä Changes, jossa oli hänen ja hänen isänsä Ozzyn cover Black Sabbathin kappaleesta "”Changes”. Albumi tunnetaan myös cover-versiosta Madonnan kappaleesta ”Papa Don’t Preach”.
Myöhemmin Osbourne hylkäsi albumin sanomalla: ”Levy-yhtiöni ajatteli: 'Oho, hän on todella cool. Hän on The Osbournesissa. Haluamme tehdä levytyssopimuksen ja tehdä hänellä rahaa'. Mutta albumi oli paska... tunnuin olevani vain toinen Lindsay Lohan, Ashlee Simpson, Avril Lavigne, ja se ei vain ole kuka minä olen.”
Vastaanotto
Shut Up sai ristiriitaisen vastaanoton arvostelijoilta. Peoplen mukaan ”tarvitaan paljon enemmän kuin oikea sukutaulu ja oikea hiustenleikkaus, jotta voidaan tehdä uskottavaa punk rockia.” Albumi oli myynyt Yhdysvalloissa 155 000 kappaletta syyskuun 11. päivään 2003 mennessä Nielsen SoundScanin mukaan. Suomessa Soundin mukaan albumi oli ”pitkästyttävää ja vasemmalla kädellä sutaistua keskitien rockia, jossa ei artistin tunnetusti ärhäkästä persoonasta ole jälkeäkään”.
Kappaleet
Kaikki kappaleet ovat säveltäneet Kelly Osbourne ja PowerPack, ellei toisin mainittu.
Emiliano Sala
Lento-onnettomuus
Salaa Nantesista Cardiffiin kuljettanut Piper PA-46 -lentokone katosi Englannin kanaalin yllä 21. tammikuuta 2019. Hän oli sen ainoa matkustaja. Lentokone katosi noin 20 kilometriä Alderneyn saaren pohjoispuolella. Tuhoutuneen koneen hylyn löysi yksityinen etsintäyritys Englannin kanaalin pohjasta 4. helmikuuta 2019. Koneesta löytynyt ruumis tunnistettiin Salaksi.
Koneen lentäjällä ei ollut lupaa lentää yöllä tai lennättää maksavia asiakkaita. Kuolemansyyntutkijan mukaan Salalla oli ollut häkämyrkytys, ja hän oli mahdollisesti kuollut tai tajuton koneen syöksyessä mereen. Lentäjän ruumista ei ole löydetty. Lennon järjestänyt henkilö tuomittiin 18 kuukaudeksi vankilaan.
Thumban rakettikeskus
pienoiskuva|Thumban laukaisukeskuksen sijainti [[Arabianmeri|Arabianmeren rannikolla.]]
Thumba (Thumba Equatorial Rocket Launching Station) on intialainen luotainrakettien laukaisukeskus. Se sijaitsee 10 kilometrin päässä länteen Thiruvananthapuramin kaupungista, joka on Keralan osavaltion pääkaupunki. Keskuksen tarkka sijainti on 8°32' pohjoista leveyttä ja 76°52' itäistä pituutta.
Thumban rakettikeskus perustettiin vuonna 1963. Ensimmäiset luotainraketit olivat yhdysvaltalaisia, mutta pian Intia kehitti itse muun muassa Rohini-luotainraketin. Raketteja laukaistaan keskuksesta yhä, muutamia kuukausittain.
Myös laukaisukeskuksen lähellä sijaitseva kalastuskylä on nimeltään Thumba.
Aiheesta muualla
8.53306°N, 76.86639°W
Louis Sachar
Louis Sachar (s. 20. maaliskuuta 1954) on yhdysvaltalainen lasten- ja nuortenkirjailija.
Sachar syntyi New Yorkin osavaltiossa ja muutti lapsena Tustiniin Kaliforniaan. Nykyään hän asuu Austinissa Texasissa. Hän opiskeli lakia ja aloitti samalla lastenkirjasarjansa Waysiden koulu. Vaikka Sachar valmistui, hän päätti ryhtyä kirjoittamaan ammatikseen.
Sachar tutustui Texasissa tulevaan vaimoonsa Carlaan, jonka kanssa hänellä on tytär. Kirjailija nimesi Takapulpetin pojan koulukuraattorin vaimonsa mukaan. Sacharin romaanista Paahde on tehty myös samanniminen elokuvasovitus.
Thongloun Sisoulith
Thongloun Sisoulith (s. 10. marraskuuta 1946) on laosilainen poliitikko ja Laosin nykyinen presidentti 2021 lähtien. Ennen presidenttiyttä Thongloun oli Laosin pääministeri 20. huhtikuuta 2016–22. maaliskuuta 2021.
Gyges
Gyges voi viitata seuraaviin hahmoihin:
Sonja-sarja
Sonja-sarja on Laila Hirvisaaren vuosina 1993–1997 ilmestynyt viisiosainen romaanisarja, jonka on julkaissut Otava. Laila Hirvisaari sai Sonja-romaanistaan Lukijan Finlandian vuonna 1993. Koko sarja ilmestyi kaivattuina uusintapainoksina vuonna 2007.
Sarjan henkilöitä
Orbelianit
Šeremetjevit
Sonjan ystäviä
Sonjan palveluskuntaa
Keisarillinen perhe
Belaja Rozan henkilökuntaa
Muita kirjoissa esiintyneitä hahmoja
Kirjojen juoni
"Kun marsalkka Gustaf Mannerheim palaa tammikuussa 1950 äänestysmatkalta Suomesta kotiinsa Genevejärven rannalle, häntä odottaa yllätys: kirje Mihail Orbelianilta. "Minä pyydän Teidän ylhäisyydeltänne audienssia - vanhan ystäävyytemme nimissä. Minulla on Teille tärkeitä tuomisia." Mihail Orbeliani saapuu Sveitsiin mukanaan sisarensa Sonjan salaperäiset muistelmat. Niissä venäläinen aatelisnainen kertoo elämäntarinansa, joka liittyy läheisesti Gustaf Mannerheimin omiin nuoruus- ja miehuusvuosiin Venäjällä. Tarina satuttaa vanhan sotaratsun sisintä."
Sonja
Belaja Roza, vauras kartano Inkerinmaalla, ja suuri puutarha tulvillaan valkoisia ruusuja. Siellä aatelisperheen tytär, ruhtinatar Sonja Orbeliani elää huoletonta lapsuuttaan. Siellä vierailee myös Mihail-veljen suomalainen ystävä, vapaaherra Gustaf Mannerheim, jonka kanssa nuori Sonja tuntee ensi tapaamisesta lähtien selittämätöntä yhteyttä. Kouluvuosinaan Pietarissa Sonja pääsee seuraamaan läheltä keisariperheen elämää ja maailmanhistorian tapahtumia. Mutta kaunein nuoruudenmuisto liittyy erääseen kävelyretkeen Belaja Rozan puistossa, kuulaan syystaivaan alla, ikivanhojen lehmusten katveessa.
Valkoakaasiat
Talvipalatsin loistosta kesäiseen Pietarhoviin, Krimin päivänpaisteiselta rannikolta Kaukasuksen vuoristoon - ruhtinatar Sonja Orbelianin elämä nivoutuu yhä läheisemmin keisariperheen kohtaloihin. Hänestä on tullut suuriruhtinatar Ksenian hovineito ja nuorten miesten ihailema kaunotar. Lähipiiriin kuuluu myös suomalainen paroni Gustaf Mannerheim. Kesäiset kuukaudet keisariperheen huvilassa Kaukasuksella muuttavat Sonjan elämän suunnan: hän rakastuu intohimoisesti. Mutta suurellakin onnella on varjonsa - sen Sonja joutuu kokemaan dramaattisella tavalla, Nikolai II:n loistokkaiden kruunajaisten kynnyksellä.
Elia
Elia voi viitata seuraaviin:
Sonja-sarja
Myrskypilvet
Iloisia tapaamisia palatseissa, purjehdusretkiä Suomenlahdella, keisarillisia häitä ja kruunajaisia. Kun keisarinna Aleksandran hovinainen Sonja Orbelani palaa pitkän tauon jälkeen rakastamaansa Pietariin, ystävät ottavat hänet avosylin vastaan. Usein nähty vieras hänen salongissaan on myös paroni Gustaf Mannerheim. Sitten puhkeaa Venäjän ja Japanin sota ja Sonja seuraa raskain sydämin turvallisen maailmansa muuttumista. Viestit rintamalta eivät ennusta hyvää. Siellä taistelevat monet Sonjan läheiset - myös mies, josta on tullut hänelle hyvin tärkeä.
Satakielimetsä
Ruhtinatar Sonja Orbelianin elämä nivoutuu monin säikein Venäjän keisariperheen kohtaloihin, mutta ajat ovat muuttumassa. Sonja on ryhtynyt sisarensa jalanjäljissä huolehtimaan Pietarin katulapsista ja tutustunut toisenlaiseen Venäjään. Paluu lapsuuden maisemaan kesäkuussa 1913 mullistaa Sonjan elämän. Kun hän eräänä päivänä avaa oven Satakielimetsän unohdettuun huvilaan, hän saa selville musertavan salaisuuden, joka asettaa kaiken menneen uuteen valoon. Matka Valamon luostarisaarelle hyvän ystävän Gustaf Mannerheimin kanssa antaa kuitenkin voimaa jatkaa eteenpäin.
Viktoria
Kun 19-vuotias Viktoria saapuu keväällä 1917 Pietariin, vanha Venäjä elää suuruutensa viimeisiä hetkiä. Punaiset liput liehuvat jo toreilla ja katoilla, aateliset ovat kadonneet maan alle ja keisariperhe on vangittu. Nuori nainen kulkee hämmentyneenä autioissa palatseissa ja etsii rakkaitaan. Hänellä on voittamaton tarve selvittää taustansa, sillä hän on vasta nyt saanut tietää syntyperänsä - sen on ruhtinatar Sonja Orbeliani paljastanut kirjeessään. Vaikka vallankumouksen mainingit lyövät korkeina, Viktoria päättää jäädä äitinsäsyntymämaahan. Syvällä sisimmässään hän odottaa myös yhteydenottoa suomalaiselta isältään.
Leo Sexton
Leo Sexton (27. elokuuta 1909 Danvers, Massachusetts – 6. syyskuuta 1968 Perry, Oklahoma) oli yhdysvaltalainen kuulantyöntäjä ja olympiavoittaja.
194-senttinen Leo Sexton aloitti korkeushyppääjänä ja teki ennätyksekseen 190, mutta hän siirtyi kuulantyöntäjäksi ja voitti olympiakultaa Los Angelesin 1932 kisoissa, jossa hänen työntönsä kantoivat 15,60, 15,58, 15,77 (joka oli jo parempi kuin hopeamitalistin lopputulos), 15,94, 15,37 ja 16,00 metriä. Myöhemmin samana vuonna hän työnsi ME-tulokset 16,14 ja 16,16, jälkimmäisen syntymäpäivänään.
Konkkaheinälude
Konkkaheinälude (Stenodema virens) on kuneluteisiin kuuluva ludelaji joka ravintokasveja ovat erilaiset heinät.
Ulkonäkö
Konkkaheinälude on pituudeltaan noin 7,4–8,5 mm, väriltään se on vihetävä. Se muistuttaa kastikkaheinäludetta, mutta sen tuntosarvet ovat tukevammat ja jaokkeiden suhteet erilaiset.
Elinympäristö
Heinikkoisilla niityillä, tienpientareilla, hakkuuaukeilla ja muilla aurikoisilla aukeilla paikoilla joissa kasvaa heinää.
Rostadtindan
Rostadtindan on Skandeihin kuuluva monihuippuinen vuori Moskenesin kunnassa, Norjan Lofooteilla. Huiput sijaitsevat Kjerkfjordenin ja Vorfjordenin välissä. Korkein huippu on 767 metriä merenpinnan tasoa ylempänä.
Ilmatorjuntamuseo
Ilmatorjuntamuseo on Suomen toiseksi vanhin aselajimuseo Pioneerimuseon jälkeen. Se sijaitsee Helsingin ilmatorjuntarykmentin entisen varuskunnan vieressä Tuusulan Hyrylässä. Näyttelyissä on ilmatorjunta-aseita 1900-luvun alkupuolen yhteen liitetyistä konekivääreistä muodostetuista ilmatorjuntakonekivääreistä alkaen aina erilliseen ilmatorjuntaohjusjärjestelmään. Museossa on myös maailman ensimmäinen ilmatorjuntapanssarivaunu.
Museon perustamiseen tähtäävä työ aloitettiin 1957 Helsingin Santahaminassa (museon kokoelmaa kerättiin ja esiteltiin entisessä Papinlahden upseerikerhon rakennuksessa) ja museo itse pitää vuotta 1961 perustamisvuotenaan koska tuolloin everstiluutnantti Olavi Seppälä paljasti ilmatorjuntamuseon kilven. Vuonna 1967 museo päätettiin sijoittaa Tuusulan Hyrylään ja museon rakennustyöt alkoivat, ja se avattiin yleisölle vuonna 1969. Se pyörii vapaaehtoisvoimin. Sen on arveltu olevan koko maailman monipuolisin ilmatorjuntamuseo, ennen kaikkea siksi, että talvisodan aikana Suomen armeijassa käytettiin kaikenlaista kalustoa mistä sitä vain saatiin.
Museossa voi katsella videoesitystä Helsingin suurpommituksista helmikuussa 1944.