cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Haruna (1913)
Palvelus
Alus lähti 29. elokuuta 1920 Tateyamasta Neuvostoliiton rannikolle ja se palasi 7. syyskuuta Otaruun. Aluksen ollessa 12. syyskuuta tykistöammunnoissa Motsudanniemen edustalla Hokkaidōlla, sillä tapahtui putkiräjähdys, joka repi 14 tuuman tykin putken kahtia ja lennätti etummaisen tykkitornin panssarikaton paikaltaan. Tornissa olleet seitsemän miestä saivat surmansa. Yokosukan laivastoarsenaali korjasi tykkitornin ja samalla elevaatiota kasvatettiin 25 asteesta 33 asteeseen.
Aulis Ensio Soininen
Aulis oli edelläkävijä: Jo 1950-luvulla hän kirjoitti Talja tiedottaa -lehdessä asioista, joista yleisimmin puhuttiin vasta 1970-luvulla: Lasten kouluteiden vaarallisimpien paikkojen poistamisesta liikennesuunnittelun keinoin, lasten leikkipaikkojen järjestelyistä sekä monesta muusta liikenneturvallisuuskysymyksestä.
Haruna (1913)
Palvelus
Heishirō Ōmi vastaanotti aluksen päällikkyyden 20. marraskuuta 1920. Alus siirrettiin 1. joulukuuta reserviin. Heinäkuussa 1926 aluksen ammusvarastojen ja konehuoneiden suojaa parannettiin Yokosukassa. Samalla alukselle asennettiin torpedovyöt, ja alukselle rakennettiin tilat kolmelle tyypin 90 malli 0 -kellukekoneelle. Kaikki aluksen 36 Yarrow-kattilaa korvattiin 16 uudentyyppisellä kattilalla, ja sille asennettiin Brown–Curtis-suoravetoturbiinit. Muutostöiden seurauksena savuhormeista poistui yksi. Aluksen aseistuksesta poistettiin neljä torpedoputkea. Muutostyöt valmistuivat heinäkuussa 1928, jolloin alus luokiteltiin taistelulaivaksi.
Aulis Ensio Soininen
Kunnallisten liikennetoimikuntien perustaminen oli Aulis Soinisen suurtyö. Voimiaan säästelemättä hän ensimmäisinä työvuosinaan matkusti kunnissa asiaa esittelemässä. Rahoitusjärjestelmän - kaksi penniä asukasta kohden, jos kunta antaa vähintään saman määrän - aikaansaanti oli Auliksen käsialaa. Ilman sitä liikennetoimikuntien ja -lautakuntien perustaminen olisi viivästynyt vuosia.
Runomittainen iskulause oli eräs Auliksen ilmentämiskeinoista. Sanottiin Auliksen olevan "maan eniten luettu runoilija". Lapset kautta valtakunnan lukivat aapisistaan Auliksen mieleen jääviä liikenneturvallisuusaiheisia riimityksiä. Viimeisinä työvuosinaan Aulis kehitti Liikennevilkusta liikenneturvallisuusalan ammattilehden, joka erityisesti pohjoismaissa sai kiitosta osakseen.
Haruna (1913)
Palvelus
Haruna liitettiin 10. joulukuuta 2. laivaston 4. taisteluviirikköön päällikkönään Akira Gotō. Keisari Hirohiton pikkuveli, prinssi Nobuhito Takamatsu saapui 1. helmikuuta 1929 kadettina alukselle. Alus lähti 28. maaliskuuta 1929 Kuresta Kiinan rannikolle Yantain edustalle. Se saapui 3. huhtikuuta Port Arthuriin.
Aulis Ensio Soininen
Aulis Soininen sairastui keväällä 1975. Toiveikkaana hän arveli jaksavansa toimittaa syksyn viimeisen lehden. Sen jälkeen olisi ollut enää kaksi numeroa ennen eläkkeelle siirtymistä kesällä 1976. Hän kuoli sairauden uuvuttamana Helsingissä 9.1.1976. Hautaan hänet siunattiin Hietaniemen Vanhassa kappelissa 16.1.1976.
Aulis Soiniselle myönnettiin itsenäisyyspäivänä 1975 Suomen Valkoisen Ruusun ritarikunnan ritarimerkki ansioista liikenneturvallisuustyön saralla.
Haruna (1913)
Palvelus
Aluksen muutostyöt valmistuivat 1. lokakuuta 1931, ja se lähti 8. marraskuuta Yokosukasta vierailemaan Kumamoton prefektuurissa. Tokutarō Sumiyama vastaanotti aluksen päällikkyyden 1. joulukuuta. Alus liitettiin 20. toukokuuta 1933 1. laivaston 1. taisteluviirikköön ja se lähti 29. kesäkuuta Sasebosta Kiinan rannikolle Maanin saaren edustalle. Alus saapui 4. heinäkuuta Keelungiin Formosalle.
Aulis Ensio Soininen
Aulis Soinisen puoliso oli toimittaja Hilkka Soininen. Heidän lapsiaan olivat Leena Soininen, näyttelijä Eero Soininen ja kirjailija Heikki Soininen.
Haruna (1913)
Palvelus
Washingtonin laivastosopimuksen rajoitusten poistuttua Haruna muutettiin lentotukialusten suojaustehtäviin. Sen perää venytettiin 26 jalkaa ja sille tehtiin pagoda-tyyppinen kansirakenne. Aluksen kattilat korvattiin 11 öljykäyttöisellä Kanpon-kattilalla, jotka kytkettiin uusiin turbiinimoottoreihin. Aluksen nopeus kasvoi 30 solmuun. Alukselle asennettiin takakannelle tykkitornin numero 3 taakse katapultti ja kiskot kolmelle kellukekoneelle. Koneet vaihdettiin Nakajima E8N1 tyyppi 95 (Dave)- ja Kawanishi E7K1 tyyppi 94 (Alf) -kellukekoneiksi. Pääaseiden korotuskulmat kasvatettiin 33:sta 43 asteeseen. Alus siirrettiin 15. marraskuuta reserviin, jolloin Shunzō Mito vastaanotti aluksen päällikkyyden. Alus siirrettiin 1. kesäkuuta 1934 Yokosukan laivastoalueelta Sasebon laivastoalueen alaisuuteen. Muutostyöt valmistuivat syyskuussa, ja alus luokiteltiin nopeaksi taistelulaivaksi.
Alus sijoitettiin 15. marraskuuta 1. laivaston 1. taisteluviirikköön. Alus lähti 29. maaliskuuta 1935 Sasebosta Kiinan rannikolle Maan saaren edustalle. Se saapui 4. huhtikuuta 1936 Saseboon, mistä se lähti Kiinan rannikolle Qingdaon edustalle 13. huhtikuuta. Alus palasi 22. huhtikuuta Saseboon.
Alus siirrettiin 1. kesäkuuta 1. laivaston 3. taisteluviirikköön ja se lähti 4. elokuuta Keelungista Formosalta Kiinan rannikolle Amoyn edustalle. Alus saapui 7. elokuuta Makoon. Alus lähti 27. maaliskuuta 1937 Sasebosta Kiinan rannikolle Qingdaon edustalle, mistä se palasi 6. huhtikuuta Saseboon.
Toinen maailmansota
Alus liitettiin 10. huhtikuuta 1941 sisämerelle sijoitettuun vara-amiraali Gun’ichi Mikawan johtamaan 3. taistelulaivalaivueeseen, jonka muut alukset olivat Kongō, Hiei ja Kirishima. Tomotsu Takama vastaanotti aluksen päällikkyyden Susumu Kimuralta 20. elokuuta. Alus liitettiin elokuussa laivueensa mukana Japanin 3. laivastoon.
Keisarillisen Japanin laivaston sukellusvene I-65 ilmoitti 9. joulukuuta havainneensa Britannian kuninkaallisen laivaston osaston, johon kuuluivat HMS Prince of Wales, HMS Repulse ja niitä suojanneet hävittäjät. Haruna lähti välittömästi laivaston mukana merelle kohdatakseen brittiosaston, mutta osastot eivät kohdanneet. Seuraavana päivänä Japanin laivasto-osastoa vahvennettiin ja se lähti iltapäivällä merelle etsimään vihollista. Osasto palasi 11. joulukuuta Camranhinlahteen saatuaan tiedon vihollisalusten tuhoutumisesta ilmahyökkäyksessä.
Alus lähti osaston mukana 14. joulukuuta suojatakseen toista Malakaan saapuvaa maihinnousulaivastoa, palaten tehtävän suoritettuaan 17. joulukuuta. Seuraavana päivänä alus lähti osaston mukana tukemaan Linggayenlahden maihinnousua Filippiineillä. Osasto saapui 20. joulukuuta 300 merimailia Luzonista länteen, ja se makasi seuraavat kolme päivää ankkurissa Luzonin rannikolla. Osasto palasi 23. joulukuuta Camranhlahteen, josta se jatkoi matkaansa edelleen Formosalle.
Mikel Nieve
Mikel Nieve Iturralde (s. 26. toukokuuta 1984 Leitza, Nafarroa, Baskimaa, Espanja) on espanjalainen maantiepyöräilijä. Hän aloitti ammattilaisuransa Orbea - Oreka SRA -joukkueessa 2008, edusti Euskaltel-Euskadi-tallia 2009–2013, Team Skytä 2014–2017, Mitchelton-Scott / Team BikeExchangea 2018–2021 ja Caja Rural–Seguros RGA -joukkuetta vuodesta 2022 lähtien.
Haruna (1913)
Toinen maailmansota
Osasto saapui Takaoon 25. joulukuuta, missä aloitettiin alusten huolto ja täydennykset. Se saapui 11. tammikuuta 1942 Makoon, josta se jatkoi 14. tammikuuta edelleen Palaulle. Osasto saapui 18. tammikuuta Palaulle suojaten Hollannin Itä-Intian maihinnousua. Laivasto-osasto jaettiin kahtia 21. tammikuuta, jolloin Haruna, lentotukialusviirikkö 2, Maya risteilijäviirikkö 4:stä sekä neljä suojaavaa hävittäjää operoivat Palaun edustalta Mindanaon itäpuolelle olevalla merialueella. Operaation päätyttyä 25. tammikuuta osastot jälleenyhdistyivät.
Mikel Nieve
Nieve voitti Espanjan ympäriajossa 2010 vuoristossa ajetun 16. etapin. Hän karkasi viiden miehen kärkiryhmästä kahdeksan kilometriä ennen maalia ja voitti etapin yli minuutin erolla Fränk Schleckiin. Ympäriajon lopputuloksissa hän oli kymmenes. Saman vuoden Lombardian ympäriajossa hän sijoittui seitsemänneksi. Italian ympäriajossa 2011 hän voitti 15. etapin puolentoista minuutin erolla Stefano Garzelliin. Kokonaiskilpailussa hän oli kymmenes ja mäkikirikilpailussa kolmas. Saman vuoden Espanjan ympäriajossa hän sijoittui kymmenenneksi.
Haruna (1913)
Toinen maailmansota
Taistelulaivaviirikkö 3 lähti 18. helmikuuta Palaulta Staringinlahdelle lähelle Kendaria nykyiseen Sulawesiin, jonne se saapui 21. helmikuuta. Hyökkäys Hollannin Itä-Intiaan (operaatio J) alkoi 25. helmikuuta, jolloin Haruna lähti laivasto-osaston mukana Staringinlahdelta suojatakseen maihinnousua tukevaa lentotukialusosastoa.
Mikel Nieve
Italian ympäriajossa 2012 Nieve sijoittui 20. etapilla kolmanneksi ja kokonaiskilpailussa kymmenenneksi. Sveitsin ympäriajossa hän oli samaan vuonna viides. Ranskan ympäriajossa 2013 hän sijoittui kokonaiskilpailussa 12:nneksi ja 15. etapilla kolmanneksi. Saman vuoden Clásica de San Sebastiánissa hän oli neljäs. Critérium du Dauphinéssa 2014 hän voitti kahdeksannen etapin. Saman vuoden Ranskan ympäriajossa hän oli 18:s, Clásica de San Sebastiánissa neljäs ja Espanjan ympäriajossa 12:s. Vuonna 2015 hän sijoittui Italian ympäriajossa 17:nneksi, Slovenian ympäriajossa toiseksi, Espanjan ympäriajossa kahdeksanneksi ja Lombardian ympäriajossa kuudenneksi.
Haruna (1913)
Toinen maailmansota
Alus oli 1. maaliskuuta Bandamerellä matkalla Ombainsalmen kautta Joulusaarille. Alus tulitti 7. maaliskuuta viirikön ja 17. hävittäjäviirikön Urakazen, Hamakazen, Isokazen ja Tanikazen kanssa Joulusaaria. Hollannin Itä-Intian antauduttua alus palasi laivasto-osaston mukana Staringinlahdelle 9. maaliskuuta.
Taistelulaivaviirikkö 3 purjehti 26. maaliskuuta Timorinmeren kautta Intian valtamerelle. Tankkeri Kenyomarulta tankattiin 1. huhtikuuta alukselle 550 tonnia polttoöljyä. Iskuosaston mukana alus suojasi lentotukialuksia, joiden lentokoneet hyökkäsivät 5. huhtikuuta Ceylonille operaatio C:ssä. Seuraavana päivänä vara-amiraali Nagumo määräsi osaston paluukurssille koilliseen. Haruna siirsi 7. huhtikuuta 200 tonnia polttoöljyä Kagerolle ja 215 tonnia Kasumille.
Mikel Nieve
Nieve voitti Cerviniaan päättyneen 20. etapin Italian ympäriajossa 2018. Kokonaiskilpailussa hän sijoittui 17:nneksi. Saman vuoden Innsbruckin MM-kilpailuissa hän oli maantieajossa kolmastoista. Italian ympäriajossa 2019 hän sijoittui kokonaiskilpailussa 17:nneksi ja 13. etapilla toiseksi. Saman vuoden Espanjan ympäriajossa hän oli kymmenes ja seuraavana vuonna kolmastoista.
Haruna (1913)
Toinen maailmansota
Harunan suojaama iskuosasto lähetti 9. huhtikuuta lentokoneensa hyökkäämään Trincomaleehen. Harunan lähettämä E8N2-kellukekone havaitsi HMS Hermeksen ja sitä suojanneet alukset, jotka upotettiin ilmahyökkäyksellä. Seuraavien parin päivän aikana osasto palasi koilliseen Andamaninmerellä läpäisten Malakansalmen. Yön laskeutuessa 13. huhtikuuta osasto ohitti Singaporen ja se siirtyi Etelä-Kiinan merelle suunnaten Japaniin. Tankkeri Kokuyomaru tankkasi 15. huhtikuuta Harunaan 1 520 tonnia polttoöljyä. Alus saapui osaston mukana 23. huhtikuuta Hashirajimaan, josta se siirrettiin Kureen telakalle huollettavaksi.
Alus palasi telakalta toukokuussa ja 19. toukokuuta se lähti viirikön osana 1. ja 3. laivaston mukana kaksipäiväisiin sotaharjoituksiin, mistä alus palasi 23. toukokuuta Hashirajamaan.
Haruna ja Kirishima lähtivät 29. toukokuuta vara-amiraali Nagumon laivasto-osaston mukana Midwaylle. Harunalta lähetettiin 4. kesäkuuta kellukekone etsimään Yhdysvaltain laivaston lentotukialuksia. Taistelulaivat joutuivat kello 08.17 ilmahyökkäykseen, kun 11 Midwayltä lähetettyä Yhdysvaltain merijalkaväen SB2U-3 Vindicatoria hyökkäsivät. Kagalla syttyi tulipalo, jonka sammuttamisessa avusti myös Haruna''.
Kello 10.20 kaksi USS Yorktownilta lähetettyä SBD lentokonetta hyökkäsivät saaden pudotettua pomminsa vain aluksen lähelle veteen. Kello 16.49 neljä pommikonetta hyökkäsi tuloksetta ja kello 17.07 kaksi Yorktownin VB-3:n SBD-3 Dauntless syöksypommittajaa. Kahdeksan 431. pommituslentorykmentin B-17E lentävää linnoitusta hyökkäsi tuloksetta. Seuraavana päivänä alus joutui ilmahyökkäykseen, joka aiheutti aluksella lieviä vaurioita. Alus palasi 14. kesäkuuta laivaston mukana Hashirajimaan.
Emmanuel Mayuka
Emmanuel Mayuka (s. 21. marraskuuta 1990 Kabwe, Sambia) on sambialainen jalkapalloilija. Hyökkääjänä pelaava Mayuka edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Southamptonia.
Maajoukkueura
Mayuka on pelannut Sambian maajoukkueessa vuodesta 2007 lähtien. Hän on pelannut kolmissa Afrikan-mestaruuskisoissa vuosina 2008, 2010 ja 2012. Vuoden 2012 kisoissa Mayuka voitti kisojen maalikuninkuuden yhdessä kuuden muun pelaajan kanssa.
Harald Ertl
Harald Ertl (31. elokuuta 1948 – 7. huhtikuuta 1982) oli itävaltalainen autourheilija. Hän osallistui Formula 1 -sarjaan kausina – ja saavuttamatta ainuttakaan MM-pistettä. Ertl ajoi Heskethin-, Ensignin- ja ATS-tallin autoilla. Hänen paras sijoituksensa oli seitsemäs sija Britannian Grand Prixissä 1976. Ertl keskeytti noin puolet kilpailuista.
Ertl oli yksi niistä kuljettajista yhdessä Guy Edwardsin, Arturo Merzarion ja Brett Lungerin kanssa, jotka pelastivat Niki Laudan palavasta ajokista Nürburgringillä 1976.
Ertl kuoli lento-onnettomuudessa 33-vuotiaana vuonna 1982.
Bruno Krook
Bruno Gustaf Krook (20. syyskuuta 1883 Tammisaari – 17. kesäkuuta 1954 Bad Homburg, Länsi-Saksa) oli suomalainen yritysjohtaja. Hän valmistui diplomi-insinööriksi Karlsruhessa 1907. Hän oli Wilh. Schaumanin vaneritehtaan teknillinen johtaja vuodesta 1912 ja toimitusjohtaja 1917–1929, August Eklöf Ab:n johtaja 1933–1938, Teijon Tehtaat Oy:n ja Ab Svartå Bruk Oy:n toimitusjohtaja 1939–1944. Hänelle myönnettiin vuorineuvoksen arvonimi. Krook oli Wilh. Schauman Ab:n hallituksen puheenjohtaja 1945–1953.
Baari (suomalainen televisiosarja)
Baari on suomalaisversio ruotsalaisesta Baari-tositelevisioformaatista. Ohjelmaa esitettiin Subtv:llä 13. maaliskuuta – 4. kesäkuuta 2006 maanantaista perjantaihin kello 22.00. Suorat pudotuslähetykset sunnuntaisin klo 21.00. Ohjelman sunnuntaisia suoria lähetyksiä juonsivat Kirsi Salo (viikot 1–7) ja Silvia Modig (viikot 8–12) ja kilpailijoiden bar coachina toimi Jani Avelin. Kilpailukohteena toimi Helsingin Birdie-ravintola, joka ohjelman myötä sai uuden sisustuksen, toimintaidean ja nimen: Cafe Punawuori. Baari toimi päiväsaikaan kahvilana ja iltaisin yökerhona. Baarin voitti 22-vuotias Frank ja kuittasi voitostaan 40 000 euroa. Toiseksi sijoittui Mira ja kolmanneksi Irena. Ohjelmaa esitettiin Suomessa yksi tuotantokausi.
Viikkotehtävät ja muut tehtävät
Baarin kilpailijat saivat suoritettavakseen tehtävän joka viikko. Tehtävä vaihtui viikoittain. Katsojat pääsivät vaikuttamaan viikkotehtävän suorittajan valintaan äänestämällä katsojan valinta -äänestyksessä. Katsojan valinta -äänestyksessä katsojat päättivät, kuka kilpailijoista teki viikon tehtävän. Katsojat pääsivät päättämään viikon tehtävän tekijän äänestämällä joka toinen viikko. Katsojan valinta -äänestys käynnistyi sunnuntaisin klo 22.00 ja päättyi maanantaisin klo 18.00.
Plus/miinustaulukko
Baarissa oli joka viikko plus/miinus-kokous, jonka tarkoituksena oli selvittää ketkä kaksi kilpailijaa joutuivat häätöäänestykseen. Kukin kilpailija antoi yhdelle kilpailijalle plussan ja yhdelle kilpailijalle miinuksen. Eniten miinuksia saanut kilpailija joutui suoraan häätöäänestykseen ja eniten plussia saanut kilpailija päätti toisen häätöäänestykseen joutuvan kilpailijan.
NrI
NrI, jonka nykyinen Pääkaupunkiseudun Kaupunkiliikenteen käyttämä tunnus on NRV I, on Helsingin raitioliikenteessä Pääkaupunkiseudun Kaupunkiliikenteen käytössä oleva raitiovaunumalli. Vaunuja valmisti Valmet 40 kappaletta vuosina 1973–1975, ja niillä on HKL:n numerot 31–67 ja 69-70. Vaunut ovat 6-akselisia ja tyristorisäätöisiä, ja ne on varustettu kahdella 130 kilowatin Strömberg GHCU/H6232 -moottorilla. Vaunut nykyaikaistettiin vuosina 1993–2003, ja vuodesta 2005 alkaen niille on tehty laajamittaista peruskorjausta.
Vuosina 2012–2013 kymmenen vaunua varustettiin matalalattiaisella väliosalla. Ne ovat yhä liikennekäytössä. Pidentämättömien kokonaan korkealattiaisten NrI-vaunujen suunnitelmallinen käyttö matkustajaliikenteessä loppui 30. lokakuuta 2017, kolmea vaunua niistä on käytetty sen jälkeen koulutuskäytössä mutta ovat sittemmin jääneet pois käytöstä kokonaan.
Hankinta
Helsinkiin oli vuonna 1969 perustettu nivelvaunutyöryhmä, joka pyysi tarjouksia nivelraitiovaunuista. Helsingin kaupunginvaltuusto päätti 4. maaliskuuta 1970 yhteensä 25 vaunun tilaamisesta suomalaiselta Valmetilta, joka samanaikaisesti suunnitteli myös Helsingin metrojunia. Vaunut tilattiin kontaktorisäädöllä varustettuna.
Metrotoimisto kokeili metroihin suunniteltua tyristorisäätöä 4-akselisessa raitiovaunussa kesällä 1970, mutta ratkaisuun ei oltu tyytyväisiä. Strömberg kuitenkin lupasi raitiovaunujen tyristorisäädölle takuun vuoteen 1977 asti. Nivelraitiovaunutilauksen jatkamisesta 15 vaunulla päätettiin 10. maaliskuuta 1971.
Käytössä
thumb|NrI-vaunu sisältä. thumb|right|Matalalattiaisella väliosalla pidennetty vaunu. Uudet NrI-nivelraitiovaunut toimitettiin vuosina 1973–1975. Ne tilattiin tasavirtamoottoreilla ja tyristorisäädöllä, minkä vuoksi ne olivat maailman mittakaavassa teknisiä edelläkävijöitä. Vaunut saivat numerot 31–70. Ensimmäinen NrI-raitiovaunu aloitti kaupallisen liikennöinnin Helsingissä 16. joulukuuta 1973 linjalla 10.
NrI-raitiovaunut olivat HKL:n ensimmäiset nivelraitiovaunut ja maailman ensimmäiset tyristorisäätöiset raitiovaunut. Ne pohjautuvat saksalaisiin Düwagin valmistamiin GT6-vaunuihin, mutta ovat uudempina tekniikaltaan kehittyneempiä.
Alun perin NrI-raitiovaunuissa oli rahastajanaitiot. Vaunut kuitenkin muutettiin kuljettajarahastusvaunuiksi vuosina 1978–1984, ja rahastajanaitiot poistettiin vuosina 1981–1986.
Vuosina 1983–1987 Valmet valmisti 42 kappaletta NrI:een pohjautuvia ja lähes täysin samannäköisiä NrII-raitiovaunuja.
NrI-vaunuihin on tehty vuosien varrella lukuisia ulkonäköön ja sisustukseen vaikuttaneita muutoksia. Rahastajanaitiot poistettiin vuodesta 1982 alkaen. Vuosina 1993–2003 kaikki vaunut nykyaikaistettiin, jolloin vaunujen tekniikkaa ja sisustusta uusittiin. Kaikki penkit vaihdettiin uudenmallisiin ja sisälle lisättiin digitaalinäytöt kertomaan seuraavan pysäkin nimen. Vuosina 2005–2010 alkaen vaunuille on tehty laajamittaista peruskorjausta. Niiden sisustusta ja tekniikkaa on uusittu sekä kori hiekkapuhallettu ja pintakäsitelty uudenveroiseksi. 17 vaunulle tehtiin peruskorjaus Saksassa.
Vuosina 2012–2013 kymmenen vaunua peruskorjattiin varustettiin MLNRV2-vaunujen tavoin matalalattiaisella väliosalla Saksassa. Yksiköt saivat samalla uudet tunnukset 113-122.
HKL tilasi vuonna 2010 uusia Artic-vaunuja, joiden valmistuessa NrI-sarjan vaunuja alettiin hiljalleen poistaa käytöstä. Matalalattiaisella väliosalla varustettujen vaunujen käyttö kuitenkin jatkuu muita pidempään. Osa pidentämättömistä vaunuista on siirretty pois raitiotieverkolta säilytykseen Koskelan varikon alueella olevalle väliaikaiseen säilytyshalliin ja metrovarikon alueelle. Marraskuussa 2017 annettiin päätökset vaunujen 51 ja 53 romuttamisesta.
Väritys
thumb|NrI-raitiovaunu alkuperäisessä oranssi-harmaassa värityksessään. NrI-sarjan raitiovaunuja varten HKL päätti suunnitella uuden värityksen. Perinteisestä vihreä-keltaisesta värityksestä poiketen vaunut maalattiin valmistuessaan oranssi-harmaiksi. Vuonna 1986 HKL kuitenkin päätti hylätä uuden värimallin, ja kaikki NrI-vaunut maalattiin perinteisiin vihreä-keltaisiin väreihin. Viimeinen oranssi-harmaa vaunu maalattiin vihreäksi vuonna 1995.
Vaunussa 45 käytettiin vuosina 1993–2004 vihreä-keltaista väritystä, jossa keltaisen värin määrää oli lisätty myös vaunun alaosaan.
Epic (pilvenpiirtäjä)
Epic on pilvenpiirtäjä, joka sijaitsee Miamin kaupungissa Floridan osavaltiossa Yhdysvalloissa. Rakennuksen rakentaminen aloitettiin vuonna 2006 ja se valmistui vuonna 2008. Pilvenpiirtäjän suunnitteli Revuelta Vega Leon -niminen arkkitehtitoimisto. Epic on Miamin 28. korkein rakennus, sen korkeus on 152 metriä ja siinä on 48 kerrosta.
Pernajan mestari
thumb|250px|[[Pernajan kirkko|Pernajan Pyhän Mikaelin kirkko on Pernajan mestarin ensimmäinen kirkko Suomessa.]] thumb|250px|[[Pyhtään kirkko|Pyhtään Pyhän Henrikin kirkko on Pernajan mestarin suunnittelema. Se on kalkittu päätykoristeluita myöten.]]
Pernajan mestari on tuntemattomaksi jäänyt kirkonrakentaja, ilmeisesti saksalainen rakennusmestari, jonka suunnittelemia kirkkoja ovat Porvoon tuomiokirkko, Pernajan kirkko, Sipoon vanha kirkko ja Vantaan Pyhän Laurin kirkko Uudellamaalla sekä Pyhtään kirkko ja ulkomuodoltaan täysin muuttunut Haminan Marian kirkko, entinen Vehkalahden kirkko Kymenlaaksossa. Hän työskenteli 1430-luvulta 1460-luvulle. Ensimmäisen suunnitelmansa, Pernajan kirkon, hän teki Turun hiippakuntaa varten laaditun kirkkomallin pohjalta. Suunnitelmaa hän muokkasi muiden Itä-Uudenmaan kirkkojen tarpeiden mukaiseksi. Näin kirkkojen ulkonäkö on suhteellisen yhdenmukainen.
Itä-Uudenmaan ja Kymenlaakson kirkkojen lisäksi on mahdollista, että Pernajan mestari olisi ollut mukana myös ainakin Taivassalon kirkon rakennustöissä, sillä kuoriholvin 28-jakoisessa muodossa on nähtävissä samoja piirteitä.
Santeri Dahlia
Santeri Dahlia (s. 29. toukokuuta 1994 Iisalmi) on raviurheilussa menestynyt suomenhevosori. Se on vaaleanpunarautias ja 158 cm korkea. Oriin on kasvattanut Kauko Kauhanen. Santeri Dahlian isä on vuonna 1991 Pohjoismaiden mestaruuden voittanut Teme.
Santeri Dahlia on startannut 127 kertaa, joista voittanut 62. Voittosumma on 453 873 euroa ja ennätykset 	20.5 aly ja 22.9 ke.
Santeri Dahlia on voittanut Jukka-Pekka Kauhasen ohjastamana ravikuninkuuden vuosina 2001, 2002 ja 2005. Santeri Dahlia on myös nimetty vuoden hevoseksi 2002. Vuosina 2001–2009 Santeri Dahlialle on syntynyt 117 jälkeläistä.
Terho A. Könönen
Terho Aimo Antero Könönen (21. elokuuta 1920 Kouvola – 13. maaliskuuta 1998 Joensuu) oli joensuulainen kunnallispoliitikko, historioitsija ja lauluntekijä. Koulutukseltaan hän oli upseeri ja filosofian maisteri. Hänen isänsä oli Joensuun lyseon rehtori ja kaupunkineuvos Aulis V. A. Könönen.
Elämänvaiheita
Terho Könönen kirjoitti ylioppilaaksi Joensuun lyseosta vuonna 1939. Hän suoritti sodan takia välillä keskeytyneen Kadettikoulun kurssin 25 vuosina 1941 ja 1945. Könönen erosi Puolustusvoimien palveluksesta kapteenin arvossa vuonna 1949. Sen jälkeen hän oli Rauma-Repola Oy:n palveluksessa eri tehtävissä, mm. historioitsijana. Hän kirjoitti useita teollisuushistoriikkeja. Könönen oli Joensuun kaupunginvaltuuston jäsen 1957–1984 ja valtuuston puheenjohtaja 1977–1980. Myös Joensuu-seuran puheenjohtajana Könönen toimi 1969–1981. Everstiluutnantiksi Könönen ylennettiin vuonna 1978. Könönen oli naimisissa Evi Lappalaisen kanssa. Heillä oli kuusi lasta.
Suhmuran Santra
Könösen tunnetuin sävellys ja sanoitus on Suhmuran Santra, joka kertoo tarinaa Könösen lapsuudenmaisemista Pyhäselästä.
Könönen kertoo Suhmuran Santra -laulun synnystä: Apu-lehdessä 48/1966, s. 35-35.
"Kyllä Santra aikoinaan tavattiin. Kävin usein Hammaslahden seurojentalolla tansseissa kesäisin - meillä oli näet huvila siellä aseman seuduilla. Kerran todella sattui niin, että yhtä tyttöä saatolle pyytäessäni hän varoitteli jotain siihen päin, että 'Voi tokkiinsa, jalkojas siästä'. Tyttö näes asui Suhmurassa... ja meidän huvilamme oli taas aivan päin vastaiseen suuntaan. Joten siinä olisi tullut nelisenkymmentä kilometriä saattomatkaa... Moinen pikkutapaus jäikin mieleen niin, että sitten asemasodan aikoihin muistui laulunaiheeksi. 1951 se sai julkisuutta radiossa ja pikkuhiljaa pääsi koko kansan tietoisuuteen."
Santran ensimmäinen valtakunnallinen esitys tapahtui radiossa. Esitys nauhoitettiin Yleisradion studiossa Joensuun kaupungintalolla joulukuussa 1951, ja nauhoitus esitettiin tammikuussa 1952. Kappaleen lauloi Könönen itse.
Sotainvalidi
Könönen toimi aktiivisesti sotainvalidien toiminnassa. Hän haavoittui sodassa kahdesti, vuonna 1941 Tyrjässä ja vuonna 1944 Vuosalmella. Hän oli pääosassa Yle TV2:n ohjelmassa Huonosti tapettu. Se esitettiin 8.12.1993. Dokumentin toimitti Pertti Hintikka.
Colonial Marines (Aliens)
The United States Colonial Marine Corps, lyhyemmin ”USCMC” on Aliens – paluussa ja Aliens versus Predator -peleissä esiintyvä kuvitteellinen yhdysvaltalainen asevoimien haara, joka on ohjaaja James Cameronin ja elokuvayhtiö Twentieth Century Foxin luoma. Colonial Marines on joukko kovia merijalkaväen ammattisotilaita, jotka suojelevat ihmisten siirtokuntia (ja ilmeisesti Weyland-Yutani-yhtiön etuja) ja sarjan elokuvissa taistelee vihamielisiä Alien- ja Predator-rotuja vastaan.
Historia
Vuonna 2178 (vuosi ennen Aliens – paluun tapahtumia) siirtokuntien suojelemiseksi perustettiin yhteinen avaruuden ja planeettojen merijalkaväki, joka turvaisi siirtokuntien turvallisuuden ja taistelisi kaikkia vihamielisia muukalaisia, kuten Alieneita ja Predatoreja vastaan. Weyland-Yutani osallistui armeijan aseistuksen parantamiseen ja rahoittamiseen.
Ensikohtaaminen
Nostromo-rahtialuksen miehistö kohtasi ensi kerran Alien- eli Xenomorph-rodun vuonna 2122 LV-426-planeetalla. 57 vuotta myöhemmin Weyland-Yutani rakennuttaa kyseiselle planeetalle siirtokuntaa, kertomatta mahdollisesta Xenomorph-rodusta, vaikka sai Ellen Ripleyltä raportin sen olemassaolosta. Pian menetettyään yhteyden LV-426:n siirtokuntaan, yhtiö lähettää merijalkaväen yksikön tutkimaan siirtokunnan outoa hiljentymistä. Elokuvassa aluksen miehistö koostui noin joukkueesta jalkaväkeä. Yhtiön sääntöjen mukaan jokaisella aluksella tulee olla myös yksi androidi, elokuvassa Bishop. Jalkaväen päästyä siirtokunnan asemalle, he havaitsevat sen olevan tyhjä ja kaikkialla olevan taistelun ja paon jälkiä. Autiot käytävät, syöpyneet lattiat ja alkeelliset barrikadit kertovat asukkaiden viimeisestä puolustuksesta. Jalkaväki käyttää liikkeentunnistinta löytäkseen eloonjääneitä. Pian tunnistin havaitsee liikehdintää lähellä sairastupaa ja sotilaat lähtevät tutkimaan sitä. Alienit onnistuvat tuhoamaan yksikön lähes viimeiseen mieheen, ainoastaan Ripley, alikersantti Hicks, Bishop ja siirtokunnan ainoa eloonjäänyt Rebecca ”Newt” Jorden pääsevät pakoon, ja siirtokunta tuhoutuu fuusioydinräjähdyksessä reaktorin vahingoituttua taistelussa.
Toinen kohtaaminen
Colonial Marines saa Aliens versus Predator -pelissä uuden vihollisen; kalloja palkinnokseen vievän, brutaalisen metsästäjän, Predatorin.
Kolmas kohtaaminen
Aliens versus Predator 2 -pelissä siirtokuntien jalkaväki menettää yhteyden LV-1201-planeetalle ja lähettää merijalkaväen USS VERLOC -avaruusaluksen tutkimaan hiljentymistä. Merijalkaväki saa vastaansa Alienin ja Predatorin lisäksi myös Weyland-Yutanin palkkaamat palkkasoturit, joiden tehtävänä on eliminoida jalkaväen sotilaat, jottei yhtiön toimet paljastuisi.
Neljäs kohtaaminen
Aliens vs. Predator -pelissä merijalkaväki on kutsuttu suojelemaan siviileitä, kun Weyland-Yutani on löytänyt Predatorien muinaisen pyramidin ja siellä elävän Alien-kuningattaren. Monet jalkaväen sotilaista eivät tiedä yhtiön aikeista tai siitä, mitä he tutkivat viidakossa. Pian Alienit karkaavat karanteenista ja leviävät, jolloin merijalkaväki joutuu vastakkain niiden kanssa. Yhtiö esti merijalkaväen avunpyynnöt planeetalta, varmistaakseen ettei yhtiön laittomat kokeet tulisi julki. Yhtiön oma henkilökunta onnistui kuitenkin kutsumaan apua planeetalta ja saamaan merijalkaväen USS MARLOW -avaruusaluksen paikalle. Alus joutuu yllättäen paikalle ilmestyvien Predatorien hyökkäyksen kohteeksi ja menettää suurimman osan aluksen jalkaväestä. Päästyään laitokselle, selviytyneet joukot joutuvat lähikosketukseen Alienien kanssa, ja monet sotilaista saavat surmansa taistelussa. Selviytyneiden tultua liian lähelle yhtiön tutkimuuksia, Karl Bishop Weyland antaa hyökkäyskäskyn yhtiön taisteluandroideille varmistakseen, ettei kukaan häiritse häntä ja paljasta yhtiön laittomia kokeita. Vain muutaman merijalkaväen sotilasta onnistuu paeta planeetalta.
200 vuotta myöhempään aikaan perustuvassa Alien – ylösnousemuksessa esiintyy The United Systems Military -organisaatio, joka saattaa olla yhteydessä siirtokuntien armeijaan.
Aseistus ja varustus
Merijalkaväellä on runsaasti tulivoimaisia aseita ja varusteita, kuten haulikoita, liekinheittimiä, kone- ja tarkkuuskivääreitä, raketin- ja kranaatinheittimiä sekä erilaisia suojuksia. Aseet ovat pääosin Weyland-Yutanin valmistamia ja rahoittamia. Merijalkaväen kovat sotilaat tapaavat koristella panssariliivejään ja kypäriään tarroilla tai kirjoittaa niihin iskulauseita, tuodakseen itsevarmuutta ja kunnioitusta jalkaväen keskuudessa. Jotkut myös nimeävät heidän aseensa; esimerkiksi sotilas Vasquez antoi hänen M56-Smartguninsa nimeksi ”Adios”.
Jalkaväen varusteista löytyy yökiikarit, olkapäälamppu, hakkerointilaite, valopatruunoita, hitsauslaite ja liikkeentunnistin. Noin 30 metrin päähän näyttävä, piippaava liikkeentunnistava laite on jalkaväen ikoni. Valitettavasti tunnistin ei havaitse liikkumatonta kohdetta. Varusteista löytyy myös parantava ”Stims”-morfiiniannokset.
Pulssikivääri on jalkaväen yleisin ase siirtokuntien armeijassa. 10-millinen, panssarinläpäiseviä ammuksia ampuvaan rynnäkkökivääriin mahtuu kokoisuudessa 99 ammusta kerralla. Pulssikiväärissä on lisävarusteena kranaatinheitin. Smartgun on armeijan yleisin raskas ase. Aseen tietokone auttaa suuntaamaan aseen oikeaan kohteseen ja pitämään tähtäyksen kohteessa. Skanneri näyttää ampujalle kaikki epämääräiset kohteet, jotka Smartgun luokittelee tuhottavaksi. Edes näkymätön Predator ei voi piiloutua Smartgunilta. Ase on kuitenkin pitkälle ammuttuna epätarkka ja se painaa paljon, joten sen kanssa liikkuminen on hidasta. Liekinheitin on hyödyllinen ahtaissa käytävissä, tehdessään tulimuurin vihollisen eteen. Aseen vaikutukset vihollisessa tapahtuvat kuitenkin varsin hitaasti. Liekinheitin tehoaa parhaiten facehuggereihin ja muniin. Haulikko on merijalkaväen hyödyllinen lähikontaktin ase, josta lähelle ammuttuna löytyy suuri tuhovoima.
Merijalkaväellä on myös käytössä isompia ajoneuvoja ja teknisiä laiteita: panssaroitu ja itsenäisesti tähtäytyvällä hiukkassädefalangilla varustettu M577 APC -kuljetusajoneuvo, ohjuslavetilla varustettu UD4L Cheyenne -kuljetusalus sekä automaattiset UA-571C-konekiväärirobotit. Jalkaväellä on käytössä myös taktisia älyohjuksia ja ydinaseita avaruusaluksella.
Alukset
Merijalkaväen avaruusaluksia on eriluokkaisia. Tunnettu Sulaco on Conestoga-luokan 78 000 -tonninen kevyt risteilijä. Alukseen mahtuu kaksi kuljetusalusta ja APC. Se on kaikkiaan 20 000 tonnin lastille ja 90 hengen miehistölle suunniteltu alus. Pitkien avaruusmatkojen aikana miehistö laitetaan hyperuneen erityisiin kapseleihin. Jos aluksella sattuu onnettomuus miehistön nukkuessa, aluksen tietokonella on valta evakuoida alus, jos miehistö on vaarassa. Aseistukseen kuuluu kahdeksan pitkän matkan ASAT-ohjusta.
Silverbolt
Silverbolt on kuvitteellinen robotti Transformers-universumissa, joka kuuluu hyviin Autobotteihin.
Tor Krook
Tor Krook (14. toukokuuta 1893 Närpiö – 15. toukokuuta 1970 Kokkola) oli suomalainen teologi, Kaarlelan kirkkoherra vuodesta 1934. Hän oli Porvoon tuomiokapitulin asessori 1944–1950, Helsingin yliopiston kirkkohistorian dosentti 1932–1935. Hän on kirjoittanut elämäkertateokset Jonas Lagus (2 osaa, 1933–1935), ''Jonas Lagus. En österbottnisk väckelsehövding (1948) sekä Anders Chydenius'' (1952).
Silverbolt
The Transformers
Silverbolt on Aerialbotesita järkevin, mutta pelkäsi aluksi korkeita paikkoja letäessään Maan ilmäkehässä. Cybertronilla hän ei lainkaan kärsinyt tästä vaivasta.
Beast Wars
Beast Wars-sarjassa Silverboltilla oli kolme muuntautumismuotoa. Hän muuntautui sudeksi, kotkaksi ja cybertronilaiseksi lentokoneeksi.
Transformers: Armada
Transformers: Armadassa Silverbolt on Blurrin japanilainen nimi.
War for Cybertron
Silverbolt on synkkä ja urhea soturi, joka huolehtii enemmän muista kuin itsestään. Hän on erittäin nopea lentäjä ja vaikka kuolisi pelastaakseen ystävänsä. Silverbolt käyttää aseinaan fotonipurskekivääriä ja energonnuijaa.
Chaingun Operate
Chaingun Operate oli tamperelainen industrialyhtye, joka vaikutti vuosina 1991–1997. Yhtye julkaisi yhden CD:n, Cyberware Proctionsin julkaiseman Binary Idol -MCD:n. Lisäksi yhtye esiintyi lukuisilla kokoelmilla. Chaingun Operate keikkaili jonkin verran Suomen lisäksi Virossa, Ruotsissa ja Tanskassa. Yhtyeen jäsenet olivat Karri Suksia, Olli Mäkelä, Joni Leimu, Petteri Laakso ja Anu Mäkelä. Petteri Laakso tuli mukaan loppuvaiheessa ja Anu Mäkelä oli mukana muutamana alkukuukautena.
Mikrotia
Mikrotia, niin sanottu pienikorvaisuus, on yleensä toispuolinen ulkokorvan synnynnäinen epämuodostuma, jonka esiintyvyys väestössä vaihtelee. Suomessa tapauksia on noin 1/2 500 synnytystä kohti. Mikrotiaa on hieman yliedustetusti miehillä ja oikeassa korvassa. Tapaukset vaihtelevat lievistä hyvinkin monimutkaisiin. Osa mikrotiatapauksista on dominantisti perinnöllisiä, joskaan kliinistä poikkeamaa ei aina ilmene joka polvessa. Mikrotian syynä pidetään toisinaan myös äidin raskaudenaikaisia sairauksia ja lääkityksiä.
Mikrotian luokitusperusteet
Marxin luokittelu vuodelta 1927 on selkeä ja käytännöllinen.
Mikrotian hoidosta
Marx 1 -tapaukset ovat usein niin lieviä, että niitä pidetään lähinnä kosmeettisina kysymyksinä, koska korvakäytävä saattaa olla jäljellä ja kuuloaisti olla normaali molemmin puolin.
Mikrotiakorvan kuulon hoito on monesti epäkiitollista siitä syystä, että lapsi tottuu jo syntymästään tilaansa ja toinen puoli kompensoi tehokkaasti kuuloa. Korvalehden muovaustekniikoita on kehitetty. Mikrotia voi toisaalta liittyä muihin oireyhtymiin, jolloin mukana saattaa olla purennan ongelmia sekä kasvojen toispuoleisuutta. Näitä voi hoitaa plastiikkakirurgian ja leukakirurgian keinoin.
Vakavammissa tapauksissa oireyhtymään voi kuulua älyllistä kehitysvammaisuutta ja sisäelinten kuten maksan ja sydämen vaurioita. Tunnettu on vaikea Goldenharin syndrooma. Nämä vaativat monialaosaamista, muun muassa perinnöllisyyslääketiedettä.
Aiheesta muualla
Lääketieteellinen aikakauskirja Duodecim 9/2009 s.975.
Alexander Slotte
Mathias Alexander Slotte (7. huhtikuuta 1861 Alaveteli – 3. huhtikuuta 1927 Helsinki) oli suomenruotsalainen opettaja, kirjailija, sanoittaja ja teatterikriitikko. Slotte käytti myös nimimerkkejä Sebastian Friis ja M.A.S..
Henkilöhistoria
Slotten vanhemmat olivat herastuomari Carl Johan Slotte ja tämän ensimmäinen vaimo Anna Elisabet Varila. Slotte pääsi ylioppilaaksi 1882. Hän toimi opettajana Helsingin ruotsalaisessa kansakoulussa vuodesta 1888 ja Helsingin taideyhdistyksen keskuskoulussa 1890–1893. Slotte oli Hufvudstadsbladetin teatteri- ja kirjallisuusarvostelijana 1890–1907 ja Helsingin ruotsalaisen kansannäyttämön ohjaajana ja apulaisjohtajana sekä teatterin oppilaskunnan johtajana 1902–1904.
Karl Fredrik Slotte, Alexander Slotten veli, oli fysiikan professori.
Alexander Slotten muistopatsas sijaitsee Alavetelissä.
Kirjallinen tuotanto
Slotten kirjalliseen tuotantoon kuuluu neljä näytelmää, runokokoelma Sånger och syner (1918) sekä kaksi kokoelmaa Pohjanmaalle sijoittuvia kertomuksia, Karlebybor och andra (1912) ja Solskensfolk och andra berättelser (1923).
HMS Bristol (D23)
HMS Bristol (viirinumero D23) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Tyypin 82 hävittäjä, joka valmistui luokkansa ainoana aluksena. Luokan alusten piti toimia suunnitellun CVA-01-luokan lentotukialusten saattajana, mutta lentotukialuksen hankinnan peruunnuttua luokan aluksista valmistui ainoastaan jo rakenteilla ollut Bristol.
Valmistus
Alus tilattiin 17. huhtikuuta 1963 Swan Hunterilta Tyne and Wearistä, missä köli laskettiin 15. marraskuuta 1967. Se laskettiin vesille 30. kesäkuuta 1969 ja otettiin palvelukseen 31. maaliskuuta 1973.
Palvelus
Alus poistettiin palveluksesta 1991 ja sijoitettiin koululaivaksi HMS Excellentiin, jolloin se oli ankkuroitu Whale Islandille Portsmouthiin. Alus on poistettu palveluksesta 28. lokakuuta 2020.
Marina Piller
Marina Piller (s. 17. marraskuuta 1984 Tolmezzo) on italialainen uransa lopettanut maastohiihtäjä, joka edusti seuratasolla Gruppo Sportivo Forestalea.
Sotšin olympialaisissa 2014 hän oli yhdistelmäkilpailussa 16:s ja Falunin MM-kilpailuissa 2015 10 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa kolmastoista.
Huippuvuoret
Huippuvuoret on Norjalle kuuluva saaristo Pohjoisella jäämerellä. Kolmella saarella, Länsimaalla, Karhusaarella ja Hopenilla, on asutusta. Toiseksi suurin saari, Koillismaa on asumaton. Saariston pinta-ala on 62 160 neliökilometriä ja niiden ilmasto on arktinen, vaikkakin Golfvirran viimeisten haarojen ansiosta leudompi kuin muilla yhtä pohjoisilla alueilla.
Willem Barents löysi Huippuvuoret vuonna 1596, vaikka häntä ennenkin saarilla oli jo todennäköisesti käynyt eurooppalaisia. Saaret toimivat parin vuosisadan ajan pelkästään metsästäjien tukikohtana, mutta tieteellinen kiinnostus saaria kohtaan kasvoi 1800-luvun lopulla. Samaan aikaan saarilla aloiteltiin kaivostoimintaa. Vuonna 1906 perustetusta Longyearbyenin kaivoskylästä kasvoi saarten tärkein asutuskeskus. Saarten omistussuhde oli pitkään kiistanalaisena, ja vuonna 1920 tehty Huippuvuorten sopimus antoi saaret Norjalle, jonka korkein edustaja saarilla on kuvernööri.
Huippuvuorilla asui 2 670 ihmistä vuoden 2015 tammikuussa, 80 prosenttia norjalaisissa taajamissa. Lisäksi saarilla asuu venäläisiä kaivostyöläisiä ja tilapäisesti tutkijoita eri maista. Saarten merkittävin toimeentulo on kaivosteollisuus. Norjan valtiollinen hiilikaivos työllistää noin 60 prosenttia saarten norjalaisista. Marraskuussa 2008 aloitti toimintansa Huippuvuorten siemenholvi, johon on määrä säilöä kaikkien viljelykasvien siemenet.
Vuonna 2017 Norjan hallitus on päättänyt lopettaa Huippuvuorten kivihiilitoiminnan.
Maasto
Joitakin rannikkotasankoja lukuun ottamatta Huippuvuorten maasto on vuoristoista, ja saarilla on useita suuria ja pieniä jäätiköitä. Esimerkiksi Länsimaassa on monia jylhiä vuoria, jyrkkiä rinteitä ja jäätikön muovaamia vuonoja, ja saaren koillisosassa on 1 717 metriä korkea Newtontoppen, joka on Huippuvuorten korkein vuori. Noin 60 prosenttia saaristosta on jäätikön peitossa. Länsimaan sisäosien jäätiköt ovat kuivan ilmaston takia melko pieniä, mutta Länsimaan itäosissa ja Huippuvuorten itäisillä saarilla on useita suurempia jäätiköitä.
Longyearbyenissa kaamos kestää 26. lokakuuta – 15. helmikuuta ja yötön yö 20. huhtikuuta – 23. elokuuta.
Ilmasto
Huippuvuorten ilmastoon vaikuttaa kolme merkittävää tekijää: saaren pohjoinen sijainti sekä niitä ympäröivät merivirrat ja tuulet. Saarille ulottuvien Golfvirran viimeisten haarojen ansiosta alueen ilmasto on leudompi kuin esimerkiksi Kanadan pohjoisimmilla saarilla tai Grönlannin pohjoisosissa. Huippuvuorten ilmasto on kuitenkin arktinen. Tammikuun keskilämpötila on –16...–12 astetta ja heinäkuun 4...6 astetta. Koko vuoden keskilämpötila rannikolla on noin –6 astetta ja vuorten huipuilla noin –15 astetta. Länsimaan keskiosan alavilla mailla sataa vain noin 200 millimetriä vuodessa, mutta ylängöillä ja muilla rannikoilla noin 400–600 millimetriä. Pääosa sateista tulee lumena.
Luonto
thumb|[[Tundraa Bellsundissa.]] Saarilla elää useita lintulajeja ja neljä maanisäkästä: idänkenttämyyrä, naali, huippuvuortenpeura ja jääkarhu. Saarilla lienee elänyt aikoinaan 10 000 huippuvuortenpeuraa (Rangifer tarandus platyrhynchus), mutta kanta hupeni vuosina 1860–1920 metsästyksen takia noin tuhanteen. Nykyään peuroja on 8 000, eivätkä petoeläimet eivätkä ihmiset vähennä kantaa merkittävästi. Esimerkiksi Aventdalenin populaatiossa Länsimaan saarella on satoja peuroja 150 neliökilometrin alalla. Kannanvaihtelut ovat voimakkaita: yhtenä vuonna peuroja saattaa olla 400, toisena 800.
Kasvillisuus on niukkaa, ja korkeimmat kasvit saarten etelä- ja keskiosissa ovat varpuja. Pohjoisempana ei kasva ainoatakaan puuvartista kasvia. Kasvillisuus vaihtelee asutusten läheisyyden tundrasta kylmimpien alueiden kylmyysaavikoihin. Tundralla on myös kosteita soita ja puolikosteita sammaleisia alueita. Colesdalenissa on Huippuvuorten leudoin paikka, jossa kasvaa jopa vaivaiskoivua, tosin vain matalana pensaana. Colesdalenia voi kutsua Huippuvuorten monimuotoisuuskeskukseksi, sillä siellä kasvaa vaivaiskoivun lisäksi muitakin lajeja, joita ei tavata muualla Huippuvuorilla, kuten lakkaa ja kissankelloa. Kaikkiaan saarilla kasvaa 165 putkilokasvi-, 370 sammal- ja 600 jäkälälajia.
Historia
thumb|Huippuvuorten kartta vuodelta 1758. Alankomaalainen Willem Barents löysi Huippuvuoret vuonna 1596, ja saarista tuli tämän jälkeen suosittu valaanpyytäjien tukikohta. Barentsia ennen saarilla on saattanut käydä muitakin eurooppalaisia, mutta asiasta ei ole varmuutta. Islantilaisten annaalien mukaan viikingit saattoivat käydä Huippuvuorilla, mutta kirjoituksissa voidaan viitata myös muihin saariin. Varsinkin monissa norjalaisissa julkaisuissa viikinkien vierailua pidetään kuitenkin varmana, vaikka arkeologisia todisteita ei ole. Venäläiset arkeologit puolestaan uskovat, että Vienanmeren ympäristön pomorit saapuivat Huippuvuorille viimeistään 1500-luvulla. Tästäkään ei ole suoria todisteita, mutta pomorit lienevät ensimmäisiä, jotka asuivat Huippuvuorilla talven yli.
Huippuvuorten valaskannat metsästettiin loppuun parissa vuosikymmenessä, minkä jälkeen saarilla asui enimmäkseen pomoreita, joilla oli 1700-luvulla useita perustukikohtia sekä syrjäisempiä metsästysmajoja. Norjalaiset metsästäjät hallitsivat saaria puolestaan suurimman osan 1800-luvusta. Samaan aikaan tieteellinen kiinnostus saaria kohtaan kasvoi. Vuosisadan loppua kohti mentäessä tieteellisiä retkikuntia alkoi ilmestyä saarille yhä enemmän. Merkittävä osa tutkimusretkistä oli ruotsalaisten tekemiä. Ensimmäistä koko vuoden kestänyttä tutkimusmatkaa johti Adolf Erik Nordenskiöld vuonna 1873.
Norjalaiset perustivat ensimmäiset hiilikaivokset 1890-luvulla, mutta heidän voimavaransa olivat rajalliset eivätkä he pystyneet rakentamaan suurta teollisuutta. Tärkein ja menestynein varhaisista kaivoksista oli John Munro Longyearin perustaman Arctic Coal Companyn vuonna 1906 avaama kaivoskylä Longyearbyen, josta kehittyi koko saariston hallintokeskus. Arctic Coal Company harjoitti kaivostoimintaa hiilellä 1916 saakka, minkä jälkeen toiminta kuului 30. marraskuuta 1916 alkaen Store Norske Spitsbergen Kulkompanille.
Norjan ylivalta Huippuvuorilla tunnustettiin Huippuvuorten sopimuksessa nojalla 9. helmikuuta 1920 ja alue demilitarisoitiin suurelta osaltaan, joskin Neuvostoliitolla oli salainen sotilastukikohta ja asevarasto saarilla vuosina 1947–1992. Sopimus kuitenkin astui voimaan vasta 14. heinäkuuta 1925 suurkäräjillä hyväksytyn Huippuvuorten lain myötä. Sopimuksen mukaan myös muiden maiden kansalaisilla on oikeus hyödyntää saarten mineraalivaroja vapaasti. Norjan lisäksi myös Neuvostoliitto ja Venäjä ovat pitäneet saarilla pysyvää asutusta erityisesti hiilikaivostoiminnan harjoittamiseksi.
Saksan hyökättyä Neuvostoliittoon toisen maailmansodan aikana vuonna 1941 Huippuvuoret evakuoitiin. Asukkaat siirrettiin Britanniaan ja Neuvostoliittoon. Vuonna 1943 saksalainen taistelulaiva Tirpitz operoi saarilla ja tuhosi tykeillään lähes täysin muun muassa Barentsburgin asutuksen. Jälleenrakennus saarilla aloitettiin vuonna 1948. Huippuvuoret oli ollut koko historiansa ajan hyvin eristäytynyt yhteisö. Saarille avattiin lentoasema vuonna 1975, saaret liitettiin puhelinverkkoon vuonna 1978 ja Norsk Rikskringkastingin lähetykset alkoivat näkyä saarilla vuonna 1984.
Hallinto
thumb|Huippuvuorten kuvernöörin rakennus Huippuvuoret ovat kiinteä osa Norjaa, jonka suvereniteetti hyväksyttiin Svalbard-sopimuksessa. Huippuvuorten asema on kuitenkin poikkeuksellinen, sillä kaikilla sopimusosapuolilla on oikeus hyödyntää saarten luonnonvaroja ja harjoittaa taloudellista ja tieteellistä toimintaa. Lisäksi sopimusvaltioiden kansalaisilla on yhdenvertainen oikeus tulla saarille.
Huippuvuorilla on erityinen hallinnollinen asema läänijärjestelmän ulkopuolella. Norjan edustaja saarilla on kuvernööri ja saaria hallinnoi Norjan oikeusministeriö. Huippuvuoret kuuluvat Pohjois-Tromssan käräjäoikeuden tuomio- sekä Hålogalandin hovioikeuspiiriin. Longyearbyenissa on kuitenkin paikallishallinto, joka on perustettu vuonna 2002. Se vastaa Manner-Norjan kuntien tapaan infrastruktuurista, maankäytön suunnittelusta sekä sosiaalitoimesta, päivähoidosta ja kouluista. Toisin kuin Manner-Norjassa Longyearbyenin paikallishallinto vastaa myös energia-alan hallinnosta. Sillä ei ole oikeutta kerätä kunnallisveroja eikä se vastaa perusterveydenhuollosta.
Vaikka Huippuvuoret kuuluvatkin Norjan kuningaskuntaan, kaikki valtion lait eivät ole voimassa saarilla. Laeissa ja asetuksissa pitää olla erikseen mainittu, että laki on voimassa myös Huippuvuorilla. Huippuvuorilla eivät esimerkiksi ole voimassa Norjan ulkomaalaislaki eikä sosiaalipalvelulaki, joten saarten asukkaat eivät ole oikeutettuja toimeentulo- eikä asumistukeen. Huippuvuoret eivät kuulu myöskään Schengenin sopimuksen piiriin eivätkä Euroopan talousalueeseen. Huippuvuorille vaaditaan nykyisin passi tai poliisin myöntämä henkilökortti Pohjoismaidenkin asukkailta lukuun ottamatta norjalaisia, jotka voivat todistaa henkilöllisyytensä myös ajokortilla.
Talous ja tutkimus
thumb|vasen|[[Barentsburgin venäläisiä hiilikaivoksia.]] Kaivosala, matkailu ja kansainvälinen tutkimus ovat Huippuvuorten keskeisimmät toimialat. Hiilikaivosten merkitys saarten taloudelle on suuri, ja Norjan valtion omistaman kaivosyhtiön hiilikaivos työllistää lähes 60 prosenttia saarten norjalaisista. Kaivosyhtiö rahoittaa myös monia palveluja ja pitää yllä infrastruktuuria. Aikaisemmin saarilla on ollut myös yhdysvaltalaisia, britannialaisia, alankomaalaisia ja ruotsalaisia kaivoksia, mutta nykyään vain norjalaiset ja venäläiset ylläpitävät kaivostoimintaa. Vuonna 2013 kaivoksen oletetaan vähentävän työväkeä huonon taloudellisen tilanteen vuoksi.
Matkailu houkuttelee saarille tuhansia matkailijoita vuosittain, ja alue on myös tärkeä napaseutujen tutkimuksen tukikohta. Hiilen lisäksi saarilta ei ole löydetty taloudellisesti hyödynnettäviä mineraalivaroja. Alueelta on etsitty rautaa, asbestia ja sinkkiä, kuparia ja kultaa, ja siellä on tehty öljyn ja maakaasun koeporauksia. Kullan etsintää on tehty viimeksi 2000-luvulla ja St. Jonsfjordenin alueelta on löydetty lupaavia viitteitä. Huippuvuorten lentoasemalta on päivittäinen yhteys Tromssaan ja Osloon. Huippuvuorilta ei ole säännöllistä laivayhteyttä Norjaan. Huippuvuorten sisäinen liikenne tehdään kesäisin laivoilla ja talvisin moottorikelkoilla. Autoteitä on hyvin vähän.
Saarilla on revontulien tutkimukseen käytettyjä mittausasemia. Tammikuussa 2004 aloitti toimintansa kuituyhteys, jota naparadoilla kulkevien satelliittien maa-asemat käyttävät. Se kulkee Huippuvuorilta Harstadiin, ja sen pituus on 1 440 kilometriä. Aseman omistavat NASA ja NOAA. Saarille on varattu Internet-verkkotunnus, joskaan se ei ole käytössä.