cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Nikolai (arkkipiispa)
thumb|right|200px|Tuleva Viipurin arkkipiispa Nikolai Saratovin piispana vuonna 1894. Nikolai (siviilinimeltään Nikolai Aleksandrovitš Nalimov, 17. heinäkuuta 1852 Uusi Laatokankaupunki, Venäjä – 13. heinäkuuta 1914 Pietari, Venäjä) oli Suomen ortodoksisen hiippakunnan toinen piispa vuosina 1899–1905, jolloin Suomen ortodoksinen kirkko kuului Venäjän ortodoksisen kirkon alaisuuteen. Nikolai kuoli 61-vuotiaana vuonna 1914 Venäjällä Vladimirin ja Suzdalin arkkipiispana.
Arkkipiispa Nikolai saapui Suomeen kaikessa hiljaisuudessa ja otti virkansa vastaan suuremmitta seremonioitta. Kuten edeltäjänsä, hänkin oli teologian tohtori ja entinen hengellisen akatemian opettaja; hänen erityisalansa oli opetuspuheiden kirjoittaminen.
Suomessa Nikolain rasituksena oli kylläkin se, että hänet koettiin rakastetun edeltäjänsä arkkipiispa Antonijn (Aleksander Vadkovskij, Suomessa 1892–1898) jälkeen ”elämää ymmärtämättömänä munkkina” ja raakana venäläistäjänä. Syynä lienee ollut se, että munkkina hän oli ehdottoman ankara askeetti, joka koki esivallan tottelemisen velvollisuudekseen. Siksi hän asettui niin jyrkästi kaikkia uudistuksia vastaan, ja siitä johtui hänen ankara panslavisminsakin. Uudistuksista oli hänen hallintokaudellaan turha haaveilla, ja orastava ajanlaskukiista tukahtui toistaiseksi kun hän ilmoitti, että päätös asiasta ei kuulu paikalliskirkolle.
Arkkipiispa Nikolain ansiot kirkkojen vihkijänä (nykyisessä Suomessa Tampereen ortodoksinen kirkko 1899 ja Kuopion katedraali 1904) ja opetuspuheiden kirjoittajana hautautuvat tämän sattuman alle. Lahjoitustontille rakennettu Tampereen kirkko, jonka rakentaminen aloitettiin komeassa julkisuudessa, vihittiin lopulta uutispimennossa.
Erityisesti fennomaanit vainosivat venäläistäjänä pitämäänsä arkkipiispaa. Kärjessä oli rovasti Sergei Solntsev, joka saattoi väittää arkkipiispa Nikolain sanoneen sellaista, mitä tämä ei tosiasiassa sanonut, esimerkiksi piispa ei edellyttänyt lasten osaavan puhua ja laulaa venäjäksi piispallisen siunauksen edellytyksenä (kuten Solntsev väittää Nikolain sanoneen).
Luotettavin lähde noiden aikojen tapahtumiin on isä mitrarovasti Sergei Okulov, joka, suomen kielen kannatuksestaan huolimatta ei yleensä syyllistynyt poliittisiin ylilyönteihin, vaikkei sanojaan Aamun Koitto –lehden päätoimittajana säästellytkään ja oli tuon tuostakin henkisessä nyrkkitappelussa venäläisten tai venäläismielisten kanssa.
Toisin kuin rovasti Solntsev, Okulov kuitenkin vältti keinotekoisia poliittisia ylilyöntejä eikä mainitse missään yhteydessä mitään tällaista arkkipiispan lausumaa tökeryyttä, ja todennäköisesti hän olisi dokumentoinut moisen yltiöpanslavistisen herjan, vaikka kouluneuvos Kaarlo Merikoski teoksessaan Taistelua Karjalasta (1939) muuta väittääkin. Hiljaa on oltu siitä, että Inkinen, Repo, Setälä ja rovasti Solntsev käyttivät nuorta intomielistä pappia ja kansakouluntarkastajaa Aleksanteri Sadovnikovia (myöhemmin Somersaari) tehokkaana lyömäaseena nimenomaan suomenvenäläistä papistoa vastaan: Merikoski (1939) leimaa Sadovnikovin täysin yksisilmäisesti ”suomalaisuuden marttyyriksi”. Sadovnikov oli mm. ajanlaskusta lopullisesti päättäneen vuoden 1922 Sortavalan kirkolliskokouksen viimeisen istunnon puheenjohtajana.
Arkkipiispa Nikolai kuoli 61-vuotiaana 13. huhtikuuta 1914 Pietarissa ja hänet haudattiin Aleksanteri Nevskin lavran hautausmaalle.
Nilsiän reitti
Nilsiän reitti on Kallaveden reitin keskimmäinen latvaosa ja kuuluu Vuoksen vesistöön. Reitti alkaa Kajaanin, Rautavaaran, Sonkajärven ja Sotkamon alueilta Laakajärveen laskevista joista ja puroista ja kulkee Kuopioon Nilsiän ja Kuopion Juankosken alueilla olevien Syvärin, Vuotjärven, Akonveden, Muuruveden, Juurusveden ja Kotkatveden läpi päätyen Kallaveteen. Korkeuseroa Laakajärven ja Kallaveden välillä on noin 83 metriä.
Reitin varrella on kolme sulkukanavaa: Lastukosken, Juankosken ja Karjalankosken kanavat.
Vesivoimaloita sijaitsee reitillä viisi: Karjalankoski, Juankoski, Atro, Sälevä ja Kiltua.
Harakka (saari)
pienoiskuva|Harakan saari Helsingissä ilmasta nähtynä. Harakka on saari Helsingin Kaivopuiston edustalla. Saari on noin 500 metriä pitkä, kahdeksan hehtaarin kokoinen ja sadan metrin päässä Kaivopuiston rannasta. Saaren välittömässä läheisyydessä ovat Uunisaaret ja Särkkä. Harakkaan pääsee yhteysveneellä Merisatamasta Kaivopuiston rannasta.
Saaren nimenä on ollut asiakirjoissa ja kartoissa Räntan eli Stora Räntan (1736), yhteisnimenä viereisten saarien kanssa Små Räntor (1750), Haraka eller Båkhollmen (1775; saaressa oli kummeli eli pieni majakka 1700-luvun puolivälissä), Räntan (1808), Stora Räntan (1837) ja Harakka (1842), minkä jälkeen ovat vakiintuneet nykyiset nimet. Harakka mainitaan eräässä meriselityksessä myös tästä saaresta 3–4 kilometriä etelään sijaitsevan pienen luodon nimenä. Harakka-nimen aiheena lienee ollut se, että jokin paikka saarella on muistuttanut harakkaa.
Harakka on entinen Puolustusvoimien saari, joka avattiin yleisölle vuonna 1989. Puolustusvoimilla oli ollut saarella kemian koelaboratorio Oiva Kallion suunnittelemassa, vuonna 1928 valmistuneessa rakennuksessa. Lisäksi saarella on venäläisten vuonna 1908 rakentama kasarmi, joka nykyisin toimii Helsingin kaupungin luontokeskuksena, sekä muita 1800-luvulla rakennettuja puurakennuksia. Harakan saarella toimii lisäksi taiteilijoiden Harakka-yhdistys. Saarella on Alien-elokuvan hirviön suunnitelleen sveitsiläisen taiteilijan H.R. Gigerin veistos Sabotage.
Luonto
Saarelle järjestetään opastettuja retkiä, sillä rantaniittyjen, kallioketojen ja pienten soiden muodostamat biotoopit toimivat monipuolisena elinympäristönä linnuille ja mahdollistavat monipuolisen kasviston. Linnut ovat myös melko pelottomia, joten niitä pääsee tarkkailemaan ja valokuvaamaan läheltä.
Linnuista Harakan tyyppilajeina voidaan pitää lokkeja, joita esiintyy saarella viittä lajia: harmaa-, kala-, meri-, nauru- ja selkälokki. Saarella pesii haahka ja valkoposkihanhi, mutta saarella saattaa nähdä myös iso- ja tukkakoskelon, meriharakan, rantasipin, tukkasotkan, lapin- ja kalatiiran. Pikkulinnuista mainittakoon kivitasku, pajulintu ja västäräkki.
Pocky
thumb|Pockyn logo thumb|Mansikan makuisia pockyja Pocky on japanilainen Glico -yhtiön valmistama välipala. Pockyt ovat keksitikkuja, joiden päällä on kuorrute, joka voi olla esimerkiksi mokan, maitosuklaan, maidon, vihreä teen, moussen, tumman suklaan, valkosuklaan tai mansikan makuista.
Pockyt ovat hyvin tunnettuja Japanissa. Kahviloissa tikkuja saa jäätelöannoksiin. Pocky on suosittu välipala myös muualla Itä-Aasiassa, kuten Kiinassa ja Etelä-Koreassa. Euroopassa Pocky on nimetty Mikadoksi Mikado-pelin mukaan. Pockyja myy Yhdysvalloissa esimerkiksi LU. Malesiassa Pocky nimettiin uudelleen Rockyksi mahdollisesti siksi, että malaijin kielessä on karkea sana, joka lausutaan kuten "pocky".
Suomessa Pockyja myydään aasialaisissa erikoisruokakaupoissa, suurissa supermarketeissa ja joissakin anime-kaupoissa.
Pockyja esiintyy myös useissa animeissa.
Italia (diokeesi)
Italia oli Rooman valtakunnan diokeesi, joka käsitti sille nimen antaneen Italian sekä Sisilian, Sardinian, Korsikan ja Raetian.
Conde de Regla (1786)
Conde de Regla eli los Meregildos oli Espanjan laivaston vuonna 1786 vesille laskettu 112-tykkinen Santa Ana -luokan linjalaiva.
Italia (diokeesi)
Maantiede
Italian diokeesi käsitti koko Italian niemimaan sekä sen pohjoispuolisen Raetian. Siihen kuuluivat myös niemimaan länsipuolen suuret saaret Sisilia, Sardinia ja Korsika. Näin siihen kuului alueita pääosin nykyisessä Italiassa, Itävallassa, Ranskassa ja Sveitsissä. Italian diokeesin länsipuolella sijaitsivat diokeesit Viennensis ja Gallia ja itäpuolella Pannonia.
Conde de Regla (1786)
Palvelus
Alus oli koeajoissa vuonna 1787 päällikkönään Juan de Lángara y Huerte, joka ilmoitti aluksen merikelpoisuuden olevan hyvä ja tykkipatterien olevan tehokkaita. Vuonna 1797 alus osallistui Cabo de São Vicenten taisteluun, jossa Espanjan laivasto menetti neljä alusta. Conde de Reglan miehistöstä sai surmansa yhdeksän mukaan lukien kommodori kreivi Amblimont. Lisäksi aluksella haavoittui kuusitoista miehistönjäsentä pahoin mukaan lukien päällikkö Jerónimo Bravo.
Italia (diokeesi)
Historia
Italian diokeesi perustettiin keisari Diocletianuksen noin vuonna 293 tekemän uudistuksen aikoihin, ja se oli näin yksi alkuperäisestä 12 diokeesista. Diokeesin ja sen alaisten provinssien perustamisen myötä Italia tuli ensimmäistä kertaa provinssihallinnon alle, siinä missä aiemmin Italia oli jakaantunut provinssihallinnon ulkopuolisiin Augustuksen Italian alueisiin. Diokeesi ja kahdeksan sen provinsseista esiintyy Veronan luettelossa, mutta luettelosta puuttuu osa provinsseista juuri Italian kohdalta oletettavasti virheen vuoksi.
Conde de Regla (1786)
Palvelus
Alus kuului 1799-1801 yhdistyneeseen ranskalais-espanjalaiseen laivastoon, joka saapui 10.-12. heinäkuuta Cádiziin. Alus lähti laivaston mukana merelle 21. heinäkuuta suunnaten Brestiin. Laivasto saapui 13. elokuuta Brestiin ankkuroituen redille. Napoleonin sodissa alus makasi ankkurissa Carracassa ja vuonna 1811 alus romutettiin, jotta siihen käytetty puutavara voitiin käyttää satamassa olleiden Espanjan ja Britannian laivastojen alusten korjaamiseen.
Italia (diokeesi)
Historia
Diokeesi lakkautettiin Konstantinus Suuren aikana noin vuonna 312 ja jaettiin kahdeksi diokeesiksi, jotka olivat Italian diokeesin pohjoisosan käsittänyt Italia annonaria ja eteläosan käsittänyt Italia suburbicaria.
Provinssit
Diokeesi jakaantui seuraaviin provinsseihin:
Selitykset:
Iztok Čop
Iztok Čop (s. 17. kesäkuuta 1972 Kranj, Jugoslavia) on slovenialainen soutaja. Hän on olympiavoittaja ja nelinkertainen olympiamitalisti sekä nelinkertainen maailmanmestari.
Čop, joka asuu Radovljicassa, aloitti soudun harrastamisen 13-vuotiaana Slovenian johtavassa soutuseurassa Bledissä. Sittemmin hän on saavuttanut soudussa lukuisia arvokisamitaleita yksikössä, kaksikossa, pariairokaksikossa ja pariaironelosessa.
Arvokisasaavutukset
Olympialaiset
MM-kisat:
Juniorien MM-kisat:
Chrysler 300
Chrysler 300 voi tarkoittaa seuraavia automalleja:
Jokimäki
Jokimäki voi tarkoittaa:
Aleksei Fjodorovitš Orlov
pienoiskuva|Ruhtinas Aleksei Fjodorovitš Orlov, N. T. Bogatski 1850-luku Aleksei Fjodorovitš Orlov (ven. Алексей Федорович Орлов); (30. lokakuuta (J: 19. lokakuuta) 1787 Moskova – 2. kesäkuuta (J: 21. toukokuuta) 1861 Pietari) oli venäläinen kreivi, ruhtinas, kenraali ja valtiomies.
Suku ja koulutus
Aleksei Orlovin vanhemmat olivat Fjodor Grigorjevitš Orlov ja Jelisaveta Mihailovna Gusjatnikova Popova (1757-1791), hattu- ja pellavatehtaan omistajan, Moskovan juomaviljelijöiden yrityksen pääjohtajan Mihail Petrovitš Gusjatnikovin (1707-1776) tytär. Vanhemmat elivät avoliitosssa ja lasten aatelisoikeus sekä sukunimi virallistettiin vuonna 1796, kukaan heistä ei saanut aatelisarvoa. Hänen nuorempi veljensä oli Mihail Fjodorovitš Orlov.
Saatuaan koulutuksen jesuiitta Abbé Nicolasin aatelispoikien sisäoppilaitoksessa, joka oli Pietarin arvostetuin koulu, hän palveli lyhyen aikaa ulkoasiainkollegiossa, minkä jälkeen hän siirtyi asepalvelukseen.
Sotilas- ja virka-ura
Orlov otti osaa kaikkiin Napoleonin sotiin vuodesta 1805 aina Pariisin valtaukseen. Palvelustaan kaartin ratsuväkirykmentin komentajana vuoden 1825 dekabristikapinan aikana hänet aateloitiin kreiviksi. Turkin sodassa vuosina 1828-1829 hän yleni kenraaliluutnantiksi. vasen|pienoiskuva|245x245px|Kreivi Aleksei Fjodorovitš Orlov vuonna 1825 Tämän jälkeen alkoi Orlovin loistelias ura diplomaattina. Hän oli Venäjän edustajan neuvoteltaessa Adrianopolin rauhaa vuonna 1829, ja vuonna 1833 hänet nimitettiin Venäjän lähettilääksi Konstantinopoliin samaan aikaan kun hän oli Mustanmeren laivaston komentaja. Hän oli yksi Nikolai I:n luotetuimpia avustajia ja seurasi tätä ulkomaanmatkalle vuonna 1837. Vuosina 1844-1856 hän oli pahamaineisen sisäministeriön salaisen poliisin Kolmannen osaston eli Keisarin kanslian III osaston santarmiston päällikkö.
Hän piti maaorjuuden poistamista ennenaikaisena, mikä johtaisi sekä talonpoikien että aateliston tuhoon, ja piti sitä maanomistajan omaisuuden pakkolunastamisena, mikä oli omistusoikeuden loukkaamista, jota ei voida hyväksyä.
Perintö
Hän lahjoitti suuria summia 1200-1300-luvulta olevan Ipatjevin kronikan ja 1200-1400-luvulta olevan Radziwillin kronikan sekä arkeografisten teosten julkaisemiseen tutkimusmatkiolta vuosina 1829-1834.
Ruhtinas Aleksei Fjodorovitš Orlov kuoli 75-vuotiaana vuonna 1861 Pietarissa. Hän oli 1850-luvun ajan kärsinyt useista aivoverenkierron häiriöistä ja pyysi eroa virastaan tammikuussa 1861. Hänet haudattiin Pietariin Truda (Työn) aukiolla (entinen Ilmestyksen aukio) sijainneeseen Henkivartiokaartin Neitsyt Marian Ilmestyksen kirkkoon (rakennettu 1844-1849), joka purettiin liikenteen tieltä Neuvostoliiton aikana vuonna 1929 eikä hautaus ole säilynyt. Kirkon perustukset tuhottiin 1990-luvulla alikulkutunnelin rakentamisen yhteydessä. Paikalla suoritettiin vuonna 2021 arkeologinen kaivaus.
Perhe ja jälkeläiset
vasen|pienoiskuva|252x252px|Kreivitär Olga Aleksandrovna Orlova. Pjotr Fjodovitš Sokolovin akvarelli, 1829 Hän oli vuodesta 1826 naimisissa keisarinnan hovinaisen, Olga Aleksandrovna Žerebtsovan (1807-1880) kanssa jonka vanhemmat olivat todellinen valtioneuvos Aleksandr Aleksandrovits Žerebtsov (1781-1832) ja ruhtinatar Aleksandra Petrovna Lopuhina (1788-1852). Olga oli matkustellut paljon Italiassa äitinsä kanssa ja asunut pitkiä aikoja enonsa ruhtinas Pavel Lopuhinan luona Firenzessä. Isoäitinsä ja nimikaimansa, seikkailijattarena tunnetun Olga Aleksandrovna Žerebtsovan Zubovan (1765-1849) pyynnöstä, joka oli kirjailija ja kustantaja Aleksandr Herzenin ystävä, hän hankki tälle miehensä avulla luvan lähteä Venäjältä vuonna 1847. Olga Aleksandrovna oli intohimoinen numismatiikan harrastaja, mikä oli harvinaista naisille tuona aikana. Hän kilpaili keisari Nikolai I:n ja kreivi S. G. Stroganovin kanssa suuren rahakokoelman ostamisesta sen kerääjän G. I. Lisenkon (1784-1842) kuoleman jälkeen. pienoiskuva|Kreivi Aleksei Fjodorovitš Orlov hovipukuisen vaimonsa Olga Aleksandrovnan ja Chevalier-kaartin univormussa olevan poikansa Nikolain kanssa, Cosroe Dusi 1845Aleksei Orlov oli suuri maanomistaja, vuonna 1852 hän ja hänen vaimonsa omistivat noin 1 600 km² (neliökilometriä) maata ja yli 9 900 miespuolista täysi-ikäistä maaorjaa. Tästä omaisuudesta oli tullut vuonna 1826 vaimon myötäjäisinä Žerebtsovin sukukartano Kikinon kylässä lähellä Tjomkinoa Smolenskin kuvernementissä, jossa oli noin 1 000 maaorjaa eli sielua, mutta arkistotietojen mukaan hänen aviomiehensä omisti kartanon jo vuonna 1830.
Heillä oli kolme lasta, jotkut lähteet puhuvat vain yhdestä pojasta:
Nikolai Orlov asettui 1860-luvulla Pariisiin, jossa nai ruhtinatar Jekaterina Nikolajevna Trubetskajan (1840-1875). Heille syntyivät lapset Aleksei (1867-1916), kenraali; Ranskan sotilasasioitten attasea, kuoli naimattomana ja Vladimir (1868-1927), kenraaliluutnatti ja Nikolai II:n sotilasleiriosaston päällikkö. Hän meni naimisiin ruhtinatar Olga Konstantinovna Beloselskaja-Belozerskajan (1872-1923) kanssa. Heidän poikansa Nikolai (1896-1961) oli toimittaja ja YK:n kielenkääntäjänä New Yorkissa (1946-1955); meni naimisiin vuonna 1917 keisarillista sukua olevan ruhtinatar Nadežda Petrovna Romanovan (1898-1988) kanssa. Heillä oli kaksi tytärtä Irina (1918-1989) ja Xenia (1921-1963). Aviomiehensä kuoleman jälkeen ruhtinatar Olga Aleksandrovna Orlova muutti vuonna 1861 hoitamaan heikentynyttä terveyttään Firenzeen, jossa hän asui ostamassaan Schiozzi-palatsissa. Hän kuoli vuonna 1880 aivoverenkierron häiriöön poikansa Nikolain vaimonsa Trubetskaja-suvun Bellefontainen linnassa, lähellä Fontainebleau'tä Pariisin lähellä. Hänen on haudattu Samois-sur-Seinen hautausmaalle, jonne myöhemmin haudattiin muitakin suvun jäseniä omaan hautaholviin.
Urmas
Urmas on miehen etunimi, joka esiintyy Suomessa myös sukunimenä. Suomessa nimi on alkujaan talonnimi Turun läänin Koskella. Kun Johannes Linnankoski asui paikkakunnalla jonkin aikaa 1900-luvun alussa, hän antoi Urmas-nimen vuonna 1906 syntyneelle pojalleen sekä myös eräälle kirjoittamassaan näytelmässä Kirot esiintyvälle henkilölle. Myöhemmin nimi on tullut käyttöön myös Virossa, jossa sielläkin Urmas esiintyy myös paikannimissä.
Inform
Inform on Graham Nelsonin luoma oliopohjainen ohjelmointikieli tekstiseikkailupelien luomiseen. Ohjelmointikielen kääntäjä kääntää ohjelman Z-machine-muotoon; Z-machine on virtuaalikone, jota Infocom käytti omissa tekstiseikkailupeleissään. Täten Informilla kirjoitettuja pelejä voi pelata myös kaikilla Infocomin pelien pelaamiseen tarkoitetuilla tulkkiohjelmilla. Informin myötä kehitettiin myös uusia Z-machine-tiedostomuotoja, ja Inform tukee myös uudempaa Glulx-virtuaalikonestandardia.
Informista on olemassa kaksi käytössä olevaa pääversiota. Inform 6 on viimeisin stabiili uudelleen kirjoitettu versio, joka luotiin vuonna 1996 ja jota on paranneltu pitkälti sen jälkeen. Inform 7 on beta-asteella; Inform 7-kääntäjä kääntää koodin ensiksi Inform 6-koodiksi, joka puolestaan automaattisesti käännetään Inform 6-kääntäjällä. Inform 7 sisältää myös Microsoft Windows- ja Mac OS X -versioissa ohjelmointiympäristön, jossa on monia tekstiseikkailujen tekemistä helpottavia työkaluja. Kääntäjästä on myös Linux-versio.
Inform 6 on pitkälti normaali olio-ohjelmointikieli, mutta Inform 7:n syntaksi on lähellä luonnollista englannin kieltä, koska tämä helpottaa kuvausten kirjoittamista ja vähentää ohjelmoinnin vaikeutta. Inform 7:ää kutsuttiinkin varhaisessa kehitysvaiheessa "Natural Informiksi".
Inform 6 -ohjelma
Esimerkki Inform 6 -ohjelmasta: Constant Story "Hello World"; Constant Headline "^An Interactive Example^";
Include "Parser"; Include "VerbLib";
[ Initialise; location = Living_Room; "Hello World"; ] ;
Object Kitchen "Kitchen"; Object Front_Door "Front Door";
Object Living_Room "Living Room" with description "A comfortably furnished living room.", n_to Kitchen, s_to Front_Door, has light;
Object -> Salesman "insurance salesman" with name 'insurance' 'salesman' 'man', description "An insurance salesman in a tacky polyester               suit.  He seems eager to speak to you.", before [ ; Listen: move Insurance_Paperwork to player; "The salesman bores you with a discussion                 of life insurance policies.  From his                  briefcase he pulls some paperwork which he                  hands to you."; ],    has animate;
Object -> -> Briefcase "briefcase" with name 'briefcase' 'case', description "A slightly worn, black briefcase.", has container;
Object -> -> -> Insurance_Paperwork "insurance paperwork" with name 'paperwork' 'papers' 'insurance' 'documents' 'forms', description "Page after page of small legalese.";
Tijuana
Tijuana ] on Meksikon osavaltion Baja Californian suurin kaupunki, joka sijaitsee Meksikon ja Yhdysvaltojen rajalla. Se on maansa läntisin ja yksi pohjoisimmista kaupungeista; ja sitä kutsutaankin Meksikon nurkaksi. Kaupungissa on yhteensä 1,6 miljoonaa asukasta (tieto vuodelta 2010).
Inform
Inform 6 -ohjelma
Include "Grammar";
Tijuana
Kaupunki on perustettu vuonna 1889.
Inform
Esimerkki Inform 7-ohjelmasta
<blockquote style="font-style:normal"> "Hello World" by "I.F. Author"
The story headline is "An Interactive Example".
The Living Room is a room. "A comfortably furnished living room." The Kitchen is north of the Living Room. The Front Door is south of the Living Room. The Front Door is a closed locked door.
The insurance salesman is a man in the Living Room. The description is "An insurance salesman in a tacky polyester suit. He seems eager to speak to you." Understand "man" as the insurance salesman.
A briefcase is carried by the insurance salesman. The description is "A slightly worn, black briefcase." Understand "case" as the briefcase.
Instead of listening to the insurance salesman:
say "The salesman bores you with a discussion of life insurance policies.  From his briefcase he pulls some paperwork which he hands to you."; now the player carries the insurance paperwork.
Galmeija
thumb|250px|Galmeija Galmeija on sinkkipitoinen mineraali. Sitä on perinteisesti käytetty messingin valmistamiseen. Myöhemmin on huomattu, että galmeija koostuu kahden mineraalin seoksesta: hiili- eli jalogalmeijasta eli sinkkisälvästä, joka on sinkkikarbonaattia, ja piigalmeijasta eli kalamiinista, joka on emäksistä sinkkisilikaattia. Galmeija on sinkkimalmeista yleisin.
Caesar
Caesar tai César voi tarkoittaa seuraavia:
Riihijärvi (Jämsä, Riihijärvi)
Riihijärvi on Jämsässä Kankarisveden länsipuolella sijaitseva kymmenen hehtaarin laajuinen järvi. Etäisyys Jämsän keskustasta on kolmetoista kilometriä pohjoisluoteeseen ja Tampereelta 88 kilometriä koilliseen.
Maantiede
Riihijärvi kuuluu Kankarisveden-Pirttijärven alueeseen, joka on kolmannen jakovaiheen vesistö Kymijoen päävesistössä. Toinen jakovaihe on Jämsänjoen alue ja ensimmäinen on Jämsän reitin valuma-alue.
Caloriksen allas
thumb|300px|Caloriksen allas kuvassa vasemmalla Caloriksen allas (lat. Caloris planitia) on noin 1 300 kilometrin läpimittainen törmäyskraatteri Merkuriuksen pinnalla. Se kuuluu Aurinkokunnan suurimpiin törmäysmuodostumiin.
Caloriksen allasta ympäröi noin kahden kilometrin korkuinen vuorijono Caloris Montes ja kraatterin pohja on planeetan sisältä törmäyksen jälkeen purkautuneen laavan peittämää. Mariner 10 -luotaimen ohilentojen aikana vuosina 1974–1975 Caloriksen allas oli joka kerta Merkuriuksen terminaattorilla, minkä vuoksi siitä on saatu kuvattua vain noin puolet. NASAn MESSENGER-luotain kartoittaa loput kraatterista.
Kraatteria ympäröi joukko törmäykseen liittyviä geologisia muodostumia, joista käytetään nimitystä Caloriksen ryhmä.
Sula (täsmennyssivu)
Sula voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
IBM System z
IBM System z, tai lyhyemmin IBM Z (myös IBM z Systems, aiemmin ZSeries tai z9) on IBM:n suurkonejärjestelmä, joka on suunniteltu erityisesti liiketalouden tarpeisiin.
Ensimmäinen zSeries-nimellä julkaistu malli oli IBM eServer zSeries 900 lokakuussa 2000, jota seurasi eServer zSeries 990 vuonna 2003. Vuonna 2005 sarjan nimeksi muutettiin z9. Sarjan voidaan katsoa periytyneen suoraan IBM:n S/360:sta. Kaikki sovellukset ovat taaksepäin yhteensopivia, joten 1960-luvulla kirjoitettu reikäkorttiohjelma toimii myös uusimmissa z9-sarjan koneissa. thumb|right|250px|IBM z9 ”z” tulee lauseesta ”near-zero downtime”, jolla viitataan koneen toimintavarmuuteen. Osioinnin, virtuaaliympäristöjen ja resurssien jakomekanismin avulla koneella voidaan ajaa työkuormaa jatkuvasti, ja käyttöaste pysyy tyypillisesti korkeammalla kuin tavallisissa työasemissa tai palvelimissa.
zSeries/z9-sarjan vahvuutena on tehokas tapahtumankäsittely ja tietokannan hallinta. Suomessa zSeries-sarjan koneita on kymmenkunta. Ensimmäinen z9-sarjan kone julkaistiin heinäkuussa 2005, ja maailmanlaajuiset toimitukset aloitettiin lokakuussa. Suurkonejärjestelmän hinta rajoittaa sen asiakaskuntaa, ja zSeries/z9-sarjan koneet ovat IBM:n kalleimpia laitteita. Tämän takia koneista tavallisesti vuokrataan loogisia- tai virtuaaliympäristöjä usean eri asiakkaan käyttöön. Suomessa zSeries-sarjan koneita vuokraavat Tieto ja CGI.
Mallit
Aiemmat S/390-mallit (1990..1999) tukevat vain 32-bittistä ESA/390-arkkitehtuuritilaa, kun taas zSeries-mallit (2000 eteenpäin) tukevat lisäksi 64-bittistä z/Architecture-tilaa.
Ominaisuuksia
zSeries/z9-sarjan kone voi ajaa samanaikaisesti tuhansia ohjelmia, jotka vaativat samanaikaista ohjauslogiikkaa ja tietokantakäsittelyä. IBM lupaa z9-sarjan koneille jatkuvan 99,999 % käyttöasteen. Suuri käyttöaste on selitettävissä resurssinjakotekniikalla, joka mahdollistaa tietyn prosessin vaatiman ajoajan määrittelemisen ennen ohjelman ajoa, jolloin voidaan varmistua siitä, että tärkeät prosessit tulevat suoritetuksi vähemmän tärkeiden prosessien jäädessä odottamaan.
Prosessorit voidaan mukauttaa asiakkaan tarpeisiin. Prosessorien määrä on säädeltävissä sekä ohjelmallisesti (mikrokoodi) että fyysisesti, jolloin prosessoreja liitetään tietokoneeseen ajon aikana "kirjoina", jossa yhdessä levykkeen kokoisessa kirjassa on monta prosessoria. Prosessoreita on erityyppisiä eri tarpeisiin.
Prosessorit:
Osiointi
Järjestelmä tukee z/VM ja Kernel-based Virtual Machine hypervisor virtualisointia.
Tietoliikenne ja sisäinen viestintä
Ympäristöjen keskinäinen ja koneen sisäisille toiminnoille varattujen prosessorien välinen liikenne on toteutettu TCP/IP-tekniikalla. Termi HiperSockets tarkoittaa suurkoneen muistin sisäistä, nopeaa ethernet-tyyppistä TCP/IP-liikennettä. Esimerkkinä kaksi saman suurkoneen sisällä toimivaa verkkokauppaa voivat vaihtaa tietoja keskenään, kuten Internetin yli, mutta liikenne kulkee suurkoneen muistissa eri nopeusluokassa kuin normaali Internet-yhteys. Tietoturvasta huolehtii koneen sisäinen salakirjoitusmenetelmä.
Osa zSeries/z9-sarjan koneiden komponenttipäivityksistä voidaan suorittaa sammuttamatta laitetta. Käyttöjärjestelmäpäivityksiä tehdessä peilataan päivitettävä ympäristö toiseen laitteeseen. Klusteroimalla laitteita on mahdollista pitää koneet fyysisesti jopa 20 kilometrin päässä toisistaan. z9 109 pystyy lähettämään ja vastaanottamaan verkkoliikennettä 172 GB sekunnissa.
Aiheesta muualla
IBM S/390
Raurosin putoukset
Raurosin putoukset on paikka J. R. R. Tolkienin luomassa fiktiivisessä Keski-Maassa.
Raurosin putoukset ovat suuret Anduinjoen suuret vesiputoukset Nen Hithoelin alla, missä joki laskee Emyn Muililta Litiluhdan (sindariksi Nindalf) märkämaille.
Østfoldin lääni
Østfoldin lääni oli Norjan lääni maan kaakkoisosassa Østlandetin alueella. Se sijaitsee Oslon kaupungin kaakkoispuolella Oslonvuonon itärannalla ja rajautuu etelässä ja idässä Ruotsiin sekä pohjoisessa Akershusin lääniin. Vuonon toisella puolella ovat Vestfoldin lääni ja Buskerudin lääni. Østfoldin hallinnollinen keskus on Sarpsborg. Läänissä on 289 867 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 4 180,68 neliökilometriä.
Østfold on saanut nimensä Oslonvuonon vanhasta nimestä Fold: Øst-fold tarkoittaa aluetta Foldin itäpuolella. Se on Norjan varhaimmin asutettuja alueita, josta on löytynyt kalliopiirroksia ja pronssikautisia hautakumpuja.
Kunnat
Østfoldin lääniin kuuluu yhteensä 18 kuntaa:
Bettina Sågbom-Ek
Bettina Maria Sågbom-Ek (vuosina 1990–1999 Sågbom-Wassell; s. 1. syyskuuta 1965 Hanko) on suomenruotsalainen toimittaja. Hänet tunnetaan parhaiten television ruotsin- ja suomenkielisistä keskusteluohjelmista Bettina S. (2002–2006, Venla-palkinto vuoden 2003 parhaana talk-show´na), Bettina S. muilla mailla (2005–2006), Bettina kiertueella (2008, parhaan talk-show’n Venla 2008, Bettina & (2009–2010), Bettina Tukholmassa (2011) ja Efter Nio Bettinan seurassa (2015) . Niiden jälkeen hän on työskennellyt Svenska Ylen radiotoimittajana.
Bettina Sågbom-Ek oli vuodesta 2000 naimisissa toimittaja ja muusikko Tomas Ekin (1957–2020) kanssa. Sågbom-Ekillä on kaksi poikaa edellisestä avioliitostaan.
Vuonna 2009 Sågbom-Ek osallistui Tanssii tähtien kanssa -kilpailuun parinaan Jani Rasimus.
Keväällä 2013 Sågbom-Ek kertoi perheensä saaneen tappouhkauksia samaan aikaan kun Suomessa käytiin kiivasta keskustelua ruotsin kielen asemasta.
Arrigo Boito
Mefistofele ja sen jälkeiset vuodet
Vuonna 1866, hieman sen jälkeen kun Itävalta oli luovuttanut Venetsian nupullaan olevalle Italian yhdistyneelle kuningaskunnalle, Boito ja Faccio olivat Giuseppe Garibaldin mukana edistämässä yhdistyneen Italian asiaa. Kolmen kuukauden kampanjoinnin jälkeen säveltäjä lähti Puolaan, jossa viimeisteli Mefistofeleen 1867.
Työnsä vastaanotosta masentunut Boito keskittyi vaihteeksi muihin asioihin – hän kirjoitti librettoja muille säveltäjille, muun muassa Catalanille ja Ponchiellille ja käänsi italian kielelle oopperoita kuten Tristanin ja Isolden ja Ruslanin ja Ludmilan. Seitsemän vuotta kantaesityksensä jälkeen, vuonna 1875, Mefistofeleen uusittu versio sai kuitenkin Bolognassa innostuneen vastaanoton.
Yhteistyö Verdin kanssa
Vuoteen 1879 mennessä Boito ja Verdi olivat sopineet vanhat nokkapokkansa ja aloittivat hedelmällisen säveltäjä–libretisti-yhteistyön, jonka tuloksena olivat mestariteoksiksi laskettavat oopperat Otello ja Falstaff. Verdi patisti Boitoa jatkamaan myös omaa säveltäjänuraansa, mutta tämä ei kuitenkaan koskaan saanut valmiiksi Nerone-oopperaansa, jonka oli aloittanut jo 1862. Nerone valmistui lopulta kapellimestarilegenda Arturo Toscaninin johdolla, joka myös johti teoksen kantaesityksen vuonna 1924.
William Holman Hunt
pienoiskuva|William Holman Hunt, Omakuva, 1867. pienoiskuva|William Holman Hunt: The Scapegoat 1855. William Holman Hunt (2. huhtikuuta 1827 Cheapside, Lontoo – 7. syyskuuta 1910 Kensington, Lontoo) oli englantilainen taidemaalari ja yksi prerafaeliittien perustajajäsenistä. Huntin maalauksille olivat tyypillisiä selkeät ja kovat väripinnat, voimakas valaistus ja tarkat yksityiskohdat.
Hunt aloitti taideopintonsa Royal Academyssa vuonna 1843. Myös John Everett Millais opiskeli tuolloin akatemiassa, ja heistä tuli elinikäiset ystävät. Vuonna 1848 Hunt, Millais ja Dante Gabriel Rossetti perustivat prerafaeliittien taiteilijaryhmän (The Pre-Raphaelite Brotherhood). Ryhmän tarkoituksena oli vastustaa tuolloin vallalla ollutta akateemista taidetta.
Pihasyreeni
Pihasyreeni (Syringa vulgaris) on oliivikasvien (Oleaceae) heimoon kuuluva lehtipensas, joka on suosittu koristekasvi. Se kasvaa luonnonvaraisena Kaakkois-Euroopassa.
William Holman Hunt
Hunt ei aluksi ollut kovin suosittu taiteilija, mutta vuonna 1854 maalattu The Light of the World muodostui hänen läpimurrokseen. Seuraavana vuonna Hunt teki matkan Syyriaan ja Palestiinaan, missä hän maalasi teoksen The Scapegoat (”Syntipukki”), joka esittää Kuolleenmeren rannalla olevaa hyljeksittyä eläintä.
Pihasyreeni
Kuvaus
Pihasyreeni on pystyversoinen ja tiheä, 6–7 metrin korkuiseksi kasvava pensas. Herttamaiset ja suipot lehdet ovat 5–10 cm:n pituiset. Voimakastuoksuiset ja yleensä violetinväriset kukat ovat kerrannaisissa, 10–20 cm pitkissä tertuissa.
William Holman Hunt
Huntin myöhemmistä töistä huomattavimpiin kuuluu The Triumph of the Innocents, josta hän maalasi kaksi versiota. Huntin näkö heikkeni 1890-luvun lopussa, eikä hän pystynyt loppuvuosinaan enää työskentelemään.
Pihasyreeni
Kuvaus
Pihasyreenistä on jalostettu koristekasvikäyttöön lajikkeita, joiden kukkien väri vaihtelee valkoisesta tummanviolettiin. Jalostettuja pihasyreenilajikkeita kutsutaan myös jalosyreeneiksi. Viljellyt lajikkeet kasvavat yleensä 4–5 metrin korkuisiksi. Jalosyreenejä alettiin jalostaa 1850-luvulla.
Koristekasvikäyttö
200px|left|thumb|Jalosyreenilajike 'Mme Lemoine'. Pihasyreeni on vaatimaton kasvupaikan suhteen. Suomessa pihasyreeni on kestävä Etelä-Lappiin saakka. Etelä-Suomessa kukinta-aika on kesäkuu, pohjoisessa heinäkuu. Pihasyreeneitä tuotiin Suomeen jo 1720-luvulla.
Jalosyreenilajikkeet ovat talvenarkoja ja niitä voidaan Suomessa viljellä vain eteläisimmässä osassa maata.
Canterburyn tarinoita
Canterburyn tarinoita on kokoelma Geoffrey Chaucerin 1300-luvulla kirjoittamia runomuotoisia tarinoita. Kertomuksia yhdistää kehyskertomus pyhiinvaeltajista matkalla Southwarkista Canterburyyn englantilaisen pyhimyksen Thomas Becketin haudalle. Teos on kirjoitettu keskienglanniksi. Toivo Lyyn suomennoksen on julkaissut WSOY vuonna 1962. Eeva-Liisa Mannerin proosamuotoinen suomennos on tehty Eleanor Farjeonin mukaelman perusteella.
Teostaan kirjoittaessaan Chaucer sai vaikutteita italialaiselta renessanssirunoilijalta Boccacciolta ja tämän teoksesta Decamerone. Chaucerin teos on kuitenkin Carl Grimbergin mukaan elävämpi ja dramaattisempi. Boccaccion teoksen henkilöt sanelevat kertomuksensa, mutta samalla kun Chaucerin teoksen hahmot kertovat tarinoitaan, he elävät omaa elämäänsä. Kirjailija tekee heistä jokaisesta selväpiirteisen persoonan ja jokaisen kertomus sopii tämän persoonallisuuteen. He auttavat tarinan kulussa ja pääasiana on pyhiinvaellus, eivät kertomukset.
Kokoelma on keskeneräinen. Jostain syystä Chaucer ei koskaan kirjoittanut loppuun kuvaustansa retkestä Thomas Becketin haudalle eikä myöskään juhlaa, joka piti lopuksi järjestää "Asetakin" ravintolassa. Kokonaistarinasta tuli ainoastaan sen runko, mutta se on sellaisenaankin yksi elävämpiä ja viehättävämpiä keskiajan elämän kuvauksia.
Tarinat
Teos alkaa, kun runoilija eräänä päivänä pistäytyy Lontoossa "Asetakki"-nimisessä ravintolassa. Sinne on saapunut myös joukko miehiä ja naisia, jotka ovat runoilijan tavoin lähdössä pyhiinvaellusmatkalle Canterburyyn. Tunnelma on mitä mainioin ja isäntä tarjoilee useita pikareita asiakkailleen. Kirjava joukko ihmisiä viihtyy toistensa parissa erittäin hyvin.
Paikalla ovat rouva Engelentine, lihava munkki, kerjäläismunkki, hämäriin liiketoimiin sekaantunut kauppias, nukkavieru Oxfordin oppinut, rikas juristi, kutoja, mylläri, puuseppä, lääkäri, mylläri ja Bathin rouva. Kun hilpeä seurue saa syötyä ja juotua, ehdottaa kapakoitsija, että lähdettäisiin seuraavana päivänä Canteburyyn pyhiinvaellusmatkalle. Jotta matkasta tulisi miellyttävä, pitäisi jokaisen kertoa kaksi juttua menomatkalla ja kaksi juttua paluumatkalla. Parhaan tarinan kertojalle pidettäisiin lopuksi "Asetakissa" juhlat.
Tarina seuraa toistaan ja ne vaihtelevat hilpeästä vakavaan. Esimerkkinä keskiajan ihmisen asenteesta juutalaisiin tarjoaa Engletine-rouvan tarina kristityssä Aasian kaupungissa eläneestä hurskaasta pojasta, jonka juutalaiset murhaavat.
Bathin rouva puolestaan kertoo avioliitosta, sen raskaudesta ja vaivasta. Hänen tarinassaan muuan ritari tekee aistikkaan hairahduksen ja saa siitä rangaistuksensa. Lopuksi hän vaatii, että naisen tulee olla perheen pää. Tarinoita kerrottaessa seurueen matka kuluu joutuisasti ja keväinen sää näyttää parhaat puolensa.
Chaucerin teos antaa kuvan elämästä keskiajalla ja ihmisten elämä vaikuttaa mukavalta. Se ei ole sitä, miksi monet käsittävät keskiajan eli noitavainojen ja jatkuvien sotien ja kulkutautien leimaamaksi ajaksi. Chaucer osoittaa tarinoillaan, että ihmisellä oli tuolloinkin heikkoutensa aivan kuten nykyäänkin, mutta hän ei tuomitse henkilöitään. Hänen mielestään elämä ja maailma ovat pääsääntöisesti hyviä ja miellyttäviä asioita.
Televisioversio
Britannian yleisradioyhtiö BBC on vuonna 2003 tehnyt Canterburyn tarinoista televisioversion. Tapahtumat siirrettiin nykyaikaan.
Jatimatic
Jatimatic (alkuperäinen kirjoitusasu JaTiMatic) on suomalaisen Jali Timarin 1970-luvulla suunnittelema 9 × 19 mm patruunaa käyttävä konepistooli, niin sanottu yhden käden rekyylitön massasulkuase. Jatimaticista tekee erikoisen sen rakenne, joka ehkäisee tehokkaasti rekyylistä johtuvaa piipunsuun nousemista: laukaistessa lukon palautusjousi liikkuu taakse yläviistoon, seitsemän asteen kulmaan piippuun nähden.
Konepistooli syntyi sivutuotteena Timarin suunnitellessa pistoolia. Koelaukauksia ammuttaessa JAT-pistooli ampui jostain syystä sarjan.
Asetta valmisti Tampereen Asepaja Oy vuosina 1980–1987. Vuonna 1995 Oy Golden Gun Ltd aloitti Jatimaticin valmistamisen uudelleen GG-95 PDW -nimellä. Ase ei saavuttanut suurta menestystä. Vuonna 1984 Tampereen Asepajan tiloihin tehtiin murto, jonka seurauksena 22 konepistoolin erä päätyi pimeille markkinoille. Tarkkaa valmistusmäärää ei tiedetä. Ase esiintyy myös Sylvester Stallonen vuoden 1986 elokuvassa Cobra.
Cirith Ungolin torni
Cirith Ungolin torni on paikka J.R.R. Tolkienin kirjassa Taru sormusten herrasta.
Cirith Ungolin torni on vartiotorni Mordorin rajalla. Torni sijaitsee Varjovuorten huipulla Cirith Ungolin laakson vieressä. Tätä laakso kutsutaan myös Hämähäkin laaksoksi siellä asuvan jättiläismäisen hämähäkin Lukitarin takia.
Gondorin miehet rakensivat Cirith Ungolin tornin Sauronin kukistumisen jälkeen Haltijain ja Ihmisten viimeisen liiton taistelun jälkeen Toisen Ajan lopussa. Torni oli Ithielin puolustusten korkein linnake. Sen alkuperäinen tarkoitus oli vahtia Mordorin maita, jotta varmistettaisiin, että mikään paha ei pakenisi, ja vartioidakseen Mustan Ruhtinaan mahdollisen paluun varalta. Ajan myötä Gondorin mahti kuitenkin heikkeni, valppaus Mordorin suhteen heikkeni ja torni autioitui.
13. maaliskuuta 3019 KA Shagrat toi Frodon tornin alaportin kautta ja vangitsi hänet ylimpään kammioon. Frodo riisuttiin ja häntä kuulusteltiin armotta. Gorbag - örkki Minas Morgulista himoitsi Frodon mithril-paitaa ja hän taisteli Shagratin kanssa siitä. Heidän osastojensa örkit tappelivat toisiaan vastaan tappaen toisiaan kunnes lähes kaikki olivat kuolleita.
Sam kiipesi torniin etsiessään Frodoa. Sam palautti Mahtisormuksen Frodolle ja yhdessä he pakenivat tornista naamioituneina örkkien haarniskoihin.
Cirith Ungol
Robert Cyril Layton Perkins
Robert Cyril Layton Perkins (15. marraskuuta 1866 Badminton, Gloucestershire, Britannia – 18. syyskuuta 1955 Bovey Tracy, Devon, Britannia) oli englantilainen eläintieteilijä, jonka erikoisala oli pistiäiset.
Perkins tutki ja keräsi hyönteisiä, matoja ja lintuja Havaijilla 1892–1912 Royal Societyn ja British Association for the Advancement of Sciencen pyynnöstä. Hän oli viimeisiä tutkijoita, jotka saivat vielä omin silmin nähdä sittemmin sukupuuttoon kuolleita lintulajeja.
Perkins kirjoitti David Sharpin teokseen Fauna Hawaiiensis kappaleet ornitologiasta ja entomologiasta.
Perkins avioitui 1901 Zoë Lucy Sherrard Alataun kanssa. Heidän poikansa John Frederick Perkins (1910–1983) tutki myös pistiäisiä. 1942 Perkins avioitui toistamiseen, nyt Clara Senior Dowsen kanssa.
Perkins kuvaili ja nimesi linnuista muun muassa havaijinviherkiipijöiden suvun Paroreomyza 1901.
Chris Lowe
Christopher Sean Lowe (s. 4. lokakuuta 1959, Blackpool, Lancashire, Englanti) on englantilainen muusikko, joka yhdessä Neil Tennantin kanssa muodostaa Pet Shop Boys -yhtyeen.
Lowe syntyi Blackpoolissa ja soitti kouluaikanaan pasuunaa seitsenhenkisessä One Under The Eight -yhtyeessä. Hän opetteli myös pianonsoittoa ja soitti koskettimia progressiivisen rockin yhtyeessä Stallion.
Pet Shop Boys -yhtyeessä Chris Lowe on mielellään pysytellyt taka-alalla vastaten lähinnä yhtyeen musiikkillisesta puolesta. Hän esiintyy kuitenkin lukuisilla yhtyeen kappaleilla sanoen yksittäisiä sanoja säkeistöjen välissä, - tyypillisesti kappaleiden väliosissa. Useimmissa vokaaliesiintymisissään Lowe on muokannut ääntään Vocoder -efektillä.
Yhtyeen ainut singlejulkaisu, jolla Cris Lowe vastaa päävokaaliosuuksista on "Paninaro", joka julkaistiin aluksi vuonna 1986 "Suburbia" -singlen b-puolena ja uutena, itsenäisenä singleversiona 1995. Tässä kappaleessa Lowe luettelee puheäänellä pitämiään ja inhoamiaan asioita.
Viisi muuta Pet Shop Boys-kappaletta, joissa Chris Lowe vastaa vokaaliosuuksista (ja myös sanoituksista) ovat tähän mennessä single b-puolet "We All Feel Better In the Dark", "One of the Crowd", "Lies" ja "Decide" sekä Very-albumin päättävä virallista nimeä vailla oleva 13. kappale: "Postscript".
Kesäkuussa 2011 julkaistiin Stop Modernists -yhtyeen single "Subculture". Kappale on Chris Lowen laulama cover-versio New Order -yhtyeen samannimisestä kappaleesta. Stop Modernists -yhtyeen takaa löytyvät suomalaiset dj/tuottajat Alex Nieminen ja Jori Hulkkonen. Chris Lowen esiintymistä tällä singlellä pidettiin yleisesti hyvin erikoisena ja odottamattomana tapauksena.
Sosionomi
Sosionomi on tutkintonimike, jota käytetään kahdesta eri tutkinnosta.
Huolimatta yhteisestä tutkintonimikkeestä kyseessä ovat siis erilaiset tutkinnot, jotka antavat eri kelpoisuudet.
Ammattikorkeakoulussa suoritettavia tutkintoja ovat ammattikorkeakoulututkinnot ja ylemmät ammattikorkeakoulututkinnot. Ammattikorkeakouluopinnoista annetussa laissa (351/2003) ja asetuksessa ammattikorkeakouluista (352/2003) ja niitä koskevissa muutossäädöksissä (411/2005 ja 423/2005) säädetään ammattikorkeakoulututkinnoista ja ylemmistä ammattikorkeakoulututkinnoista.
Sosionomi (AMK)
Sosionomi (AMK) on 210 opintopisteen (aiemmin 140 opintoviikon) laajuinen ammattikorkeakoulututkinto. Ohjeaika sen suorittamiseen on 3,5 vuotta. Sosionomin tutkinto valmistaa ammattihenkilöitä sekä julkisen että yksityisen sektorin sosiaalialan asiantuntemusta vaativiin työtehtäviin, esimerkiksi sosiaalihuollon erilaisiin ohjaus- ja kasvatustehtäviin sekä julkisen ja yksityisen sektorin palveluyksiköiden johto- ja esimiestehtäviin. Sosionomikoulutukseen otetaan vuosittain noin 1 900 opiskelijaa 23 eri ammattikorkeakouluun. Sosionomin (AMK) koulutusohjelma jakaantuu edelleen suuntautumisvaihtoehtoihin. Näistä tärkeimpiä ovat lapsi-, nuoriso- ja perhetyö, erityisryhmien ohjaus, sosiaalipedagogiikka, diakoninen sosiaalityö ja sosiaalipalveluiden ohjaus. Lapsi-, nuoriso- ja perhetyössä ja sosiaalipedagogiikassa keskitytään pääasiassa lapsi- ja nuorisotyöhön, sosiaalipalvelujen ohjauksessa taas keskitytään enemmän aikuissosiaalityöhön. Sosiaalipedagogiikkaan suuntautunut opiskelija voi saada kelpoisuuden työskennellä varhaiskasvatuksessa (nimikkeellä varhaiskasvatuksen sosionomi tai ennen vuotta 2023 valmistunut myös nimikkeellä varhaiskasvatuksen opettaja). Sosiaalipedagogiikkaa voidaan soveltaa myös aikuissosiaalityössä esimerkiksi mielenterveys- ja päihdekuntoutuksessa, ikäihmisten sekä erilaisten oppijoiden kanssa. Diakonisen sosiaalityön ja seurakuntien nuorisotyönohjaajan suuntautumisvaihtoehdot antavat lisäksi pätevyyden toimia evankelisluterilaisen kirkon diakonia- sekä nuorisotyössä.
Sosionomi (AMK) voi työskennellä:
Tulevat sosionomit oppivat hahmottamaan ihmisten erilaisia elämäntilanteita ja elämänyhteyksiä yhteiskunnallisten, sosiaalisten, kasvatuksellisten ja psykologisten teorioiden mallien ja käsitteiden avulla. Työmenetelmiä rakennetaan sosiaalityön, kasvatuksen, ohjauksen, kuntoutuksen ja luovien toimintojen tietoperustasta käsin. Opiskelija kehittää myös kielitaitoa sekä teknologian käyttövalmiuksia.
Sosionomi (ylempi AMK)
Ylempi ammattikorkeakoulututkinto on työelämän kehittämiseen suuntautuva ammatillista osaamista ja asiantuntijatyötä syventävä korkeakoulututkinto. Opintojen tavoitteena on syventää ammatillisten asiantuntijoiden tutkimus- ja kehittämistyön taitoja sekä ammattikäytännöissä vaadittavia teoreettisia valmiuksia. Tutkinto antaa pätevyyden virkoihin, joissa vaaditaan ylempää korkeakoulututkintoa. Se myös antaa mahdollisuuden (alk. 2010) suorittaa jatko-opintoja tieteellisiin jatkotutkintoihin.
Sosionomi (ylempi AMK) on 90 opintopisteen laajuinen tutkinto, joka suoritetaan noin kahdessa vuodessa työn ohessa. Opiskelu toteutuu usein verkko-opetuspohjaisena monimuoto-opetuksena, jossa vuorottelevat lähi- ja etäopiskelu. Tutkinnon suorittamisoikeutta voi hakea vain henkilö, jolla on jo ammattikorkeakoulututkinto tai muu soveltuva korkeakoulututkinto sekä vähintään kolmen vuoden työkokemus alalta tutkinnon suorittamisen jälkeen.
M18 Claymore
thumb|M18 Claymore-miina M18A1 Claymore Antipersonnel Mine on yhdysvaltalaisvalmisteinen viuhkamiina. Panos on litteä, hieman kaareva levy, jossa on räjähdepanos ja satoja metallihauleja. Panos räjäytetään tavallisesti tähysteisesti, jolloin haulit sinkoutuvat 60° viuhkassa panoksen etupuolelle. Claymoren kuolettava teho on 50 metriä 60° kulman sisäpuolella ja vaarallinen yli 250 metrin sisäpuolella. Miina koostuu kovamuovikuoresta, 650 gramman C3- tai C4-räjähdekerroksesta ja 700 teräshaulista. Miina on tehokas ihmisiä ja panssaroimattomia ajoneuvoja vastaan.
Osa aikaisemmista Claymore M18 -miinoista toimitettiin langattomalla käsilaukaisimella, mutta kyseinen järjestelmä poistettiin pian käytöstä häiriöherkkyyden vuoksi. Nykyisin laukaisulaitteena käytetään M57 johdollista käsilaukaisinta.
M18-miinasta käytetään nykyisin kahta versiota, jotka ovat identtisiä lukuun ottamatta tähtäinlaitetta, jota käytetään miinan suuntaukseen.
Suomen puolustusvoimilla on käytössä kaksi eri kokoista viuhkapanosta. Ottawan sopimus sallii Claymore-miinan sekä muiden viuhkapanosten käytön. Claymore-miinoja ei ole ollut käytössä sellaisissa maissa kuten Angolassa, jossa 10–20 miljoonaa henkilömiinaa on levitetty muun muassa pelloille, kylien läheisyyteen ja teiden varsille.
Miina on nimetty skotlantilaisen Claymore-miekan mukaan.
Luusalmi
Luusalmi on maalaiskunta ja sen keskustaajama Karjalan tasavallan Kalevalan piirissä Venäjällä. Se sijaitsee Keski- ja Ala-Kuittijärvet yhdistävän salmen länsirannalla 23 kilometriä Keski-Kuittijärveä pitkin tai 75 maanteitse Uhtualta kaakkoon. Taajamassa oli 478 ja kunnassa 506 asukasta vuonna 2012.
Maantiede ja asutus
Luusalmen kunnan pinta-ala on 5 507 neliökilometriä. Se rajoittuu pohjoisessa Louhen piirin Kiestingin ja koillisessa Ambarnyin kuntiin, idässä Kalevalan piirin Jyskyjärven ja Uhtuan (Kalevalan) kuntiin, etelässä Borovoihin, lounaassa Kostamuksen kaupunkipiirikuntaan sekä lännessä Suomeen. Pinta-alasta valtaosa on metsää.
Seutu kuuluu Länsi-Karjalan ylänköön. Sen maisemaa leimaavat laajat suot sekä lukuisat järvet. Kunnan alueella virtaavia jokia ovat Kepajoki (ven. Kepa), Pistojoki ja Vuonnisjoki (Voinitsa). Järviä ovat Keski-Kuittijärvi, Ylä-Kuittijärvi, Ala-Kuittijärvi, Pistojärvi, Kenttijärvi, Ohtajärvi (Ohtan-jarvi) ja Koivajärvi. Hyötykaivannaisiin kuuluvat hiekka ja sora. Vuonnisen metsänhoitoalueella on samanniminen rauhoitusalue.
Keskustaajaman lisäksi Luusalmen kuntaan kuuluu kaksi taajamaa: Pistojärvi ja Vuonninen. Pistojärvellä ei ole lainkaan vakituista asutusta. Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan kunnan asukkaista 43 % on kansallisuudeltaan karjalaisia, 30 % venäläisiä, 11 % valkovenäläisiä ja 3 % ukrainalaisia.
Historia
Luusalmen kylä mainitaan ensimmäisen kerran Paanajärven pitäjän asukasluettelossa vuodelta 1707, jolloin siinä oli yksi asuttu ja kaksi autiota taloa. Talojen autioitumisen perusteella kylä on syntynyt viimeistään 1690-luvulla, mahdollisesti jopa vuosikymmeniä aikaisemmin.
Uhtuan kuntaan eli volostiin kuuluneessa Luusalmen kyläkunnassa oli vuonna 1905 kymmenen kylää: Alajärvi, Haikola, Kuusiniemi, Luomajärvi, Luusalmi, Mikkola, Nurmilahti, Paloniemi, Sipola ja Stahveila. Luusalmen kylässä oli kyytiasema, 21 taloa ja 166 asukasta.
1920-luvulla perustettuun Uhtuan piirin Luusalmen kyläneuvostoon kuului vuonna 1926 kuusi asutusta: Haikola, Luusalmi, Luusalmen Kaulalahti, Mikkola, Nurmilahti ja Sompajärvi, joissa oli yhteensä 358 asukasta. Luusalmen 76 asukkaasta oli karjalaisia 72 ja suomalaisia neljä. Vuoden 1933 tilaston mukaan Luusalmessa oli 196 asukasta, joista suomalaisia oli 140, karjalaisia 50, venäläisiä yksi ja muiden kansallisuuksien edustajia viisi.