cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Lasse Mattila
Jalkapalloura
Suomessa Lasse Mattila edusti muun muassa Vantaan Palloa sekä FC Honkaa ennen siirtymistään Ruotsiin syksyllä 1994. Hän pelasi aluksi muutaman ottelun Ljungskilen B-junioreissa ja nousi sen jälkeen edustusjoukkueen kokoonpanoon maan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla 1. divisioonassa. Joukkueen noustua Ruotsin pääsarjaan Mattila siirtyi tammikuussa 1997 Norjan 1. divisioonassa pelanneeseen Sarpsborgiin, mutta palasi jo puolen vuoden kuluttua takaisin Ljungskilen riveihin. Hän on esiintynyt myös Ruotsin kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla Östersunds FK:n ja IK Oddevoldin joukkueissa. Suomen nuorten maajoukkueita Mattila on edustanut kahdesti ja poikamaajoukkueita yhteensä kahdeksan kertaa.
Nevainlampi (Ikaalinen)
Nevainlampi eli Nevanlampi on Pirkanmaalla Ikaalisissa sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Kyrösjärven alueeseen. Nevainlampi on osa Röyhiönjärven-Iso Karppajärven valuma-aluetta.
Maantietoa
Lampi on 200 metriä pitkä, 120 metriä leveä ja sen pinta-ala on 1,6 hehtaaria. Se sijaitsee erämaassa soistuvassa metsämaastossa. Siihen yhtyy viisi suo-ojaa, joista kaksi osallistuvat läpivirtaukseen, missä Housulammelta laskevat vedet virtaavat Veholampeen. Rantaviiva on 500 metriä pitkä ja rannan läheisyyteen on rakennettu yksi vapaa-ajan asunto. Sille johtaa metsäautotie idästä Vahojärven ja Karpanperän yhdistävältä tieltä.
Vainionpää
Vainionpää on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Gavriil Golovkin
thumb|Gavriil Golovkin, Ivan Nikitinin maalama muotokuva. Gavriil Ivanovitš Golovkin (1660–1734) oli venäläinen kreivi, diplomaatti ja valtiomies, joka toimi tsaari Pietari Suuren läheisenä neuvonantajana ja ulkoministerinä.
Golovkin oli sukua Pietari Suuren äidille Natalja Naryškinalle ja tuli hoviin vuonna 1677. Hän auttoi Naryškinaa ja Pietaria syrjäyttämään vuonna 1689 sijaishallitsijana toimineen Pietarin sisarpuolen Sofia Aleksejevnan, ja sai tämän jälkeen nimityksen valtion raha-asioiden johtoon. Golovkin seurasi Pietaria tiiviisti tämän vuosina 1696–1697 Länsi-Eurooppaan tekemällä kiertomatkalla ja työskenteli hänen kanssaan hollantilaisilla laivatelakoilla. Pietari nimitti hänet Venäjän ulkoasiainkanslian johtoon vuonna 1706. Vuonna 1709 Golovkin sai ensimmäisenä uuden kanslerin arvon, joka myönnettiin hänelle Pultavan taistelukentällä. Hänet korotettiin myös kreiviksi 1710. Vuonna 1717 Golovkinista tuli vastaperustetun ulkoasiainkollegion puheenjohtaja.
Pietari Suuren seuraajaksi 1725 tulleen Katariina I:n valtakaudella Golovkin nimitettiin jäseneksi salaneuvostoon, jolle hallitusvalta keskittyi. Katariina nimitti hänet myös testamenttinsa toimeenpanijaksi. Katariina oli toivonut valtaistuimen pysyvän Pietari Suuren jälkeläisillä, mutta kun entisen tsaarin pojanpoika Pietari II kuoli vuonna 1730, Golovkin ryhtyi tukemaan uudeksi hallitsijaksi Kuurinmaan herttuatar Annaa, joka oli Pietari Suuren velipuolen tytär. Golovkinin tuella Anna pääsi hallitsijaksi ja sai itselleen yksinvaltaisen aseman, vaikka eräät salaneuvoston jäsenet olivat pyrkineet rajoittamaan hänen valtaansa. Anna nimitti Golovkinin hallituksensa jäseneksi ja 1731 senaattoriksi, mutta Golovkin ei vanhuuden ja sairauden vuoksi enää viimeisinä vuosinaan osallistunut aktiivisesti hallitusasioihin.
Sergei Magnitski
Sergei Leonidovitš Magnitski (, 8. huhtikuuta 1972 Odessa, Neuvostoliitto – 16. marraskuuta 2009 Moskova, Venäjä) oli venäläisen asianajotoimiston Firestone Duncanin palveluksessa työskennellyt tilintarkastaja ja juristi. Hänen pidätyksensä vuonna 2008 ja kuolemansa poliisin hallussa yksitoista kuukautta myöhemmin johtivat sekä kansainväliseen mediahuomioon että lukuisiin virallisiin ja epävirallisiin tutkimuksiin, jotka kohdistuivat väitettyihin petoksiin, varkauksiin ja ihmisoikeusloukkauksiin Venäjällä.
Yhdysvaltain kongressi ja presidentti Barack Obama säätivät vuonna 2012 Magnitsky Actina tunnetun lain, joka pyrki jäädyttämään Magnitskyn tuomioon ja kuolemaan oletettavasti osallistuneiden venäläisten viranomaisten ulkomaille talletetut varat ja estämään heidän maahantulonsa. Vastaava Magnitskyn mukaan nimetty laki on myöhemmin säädetty myös esimerkiksi Kanadassa, Latviassa , Liettuassa , Britanniassa ja Virossa.
Asiasta oli kerrottu alkujaan julkisuudessa huhtikuussa 2008.
Taustaa
Sergei Magnitski toimi tilintarkastajana moskovalaisessa, Jamison Firestonen omistamassa Firestone Duncan -asianajotoimistossa. Magnitski työskenteli Hermitage Capital Management -sijoitusyhtiölle, jota Venäjän sisäministeriö syytti verovilpistä ja veropetoksista.
Hermitage Capital Management -yhtiö toimitti vuosien varrella lehdistölle tietoja Venäjän viranomaisten korruptiosta. Aluksi nämä tiedot johtivat usein myös syytteisiin ja virallisiin tutkimuksiin. Lokakuussa 2005 Bill Bowder, yksi Hermitage Capital Management -yhtiön perustajista, kuitenkin karkotettiin Venäjältä syytettynä Venäjän valtion vaarantamisesta. Venäjän sisäministeriön virkamiehet iskivät 4. kesäkuuta 2007 sekä Hermitage Capital Management -yhtiön että Firestone Duncan -asianajotoimiston tiloihin ja takavarikoivat lukuisten yhtiöiden dokumentteja. Iskun virallinen syy olivat Hermitagen omistusyhtiön Kamayan väitetysti maksamattomat verot.
Magnitskin tutkimukset
Magnitski alkoi hoitaa asiaa. Tutkimuksissa selvisi, miten verosyytökset olivat tekosyy päästä käsiksi yhtiöihin. Hermitagen väitettiin olevan miljardi velkaa juuri perustetuille uusille yhtiöille, joiden johdossa olivat bulvaanit. Uudet yhtiöt veivät Hermitagen oikeuteen väitetyistä veloista. Oikeudessa kaappajien nimeämät Hermitagen asianajajat myönsivät alkuperäisten omistajien tietämättä kaikki velat ja syytteet oikeiksi, ja Hermitagen omistus siirtyi käytännössä uusille velkojille. Uusi omistaja oli murhasta tuomittu Tatarstanilainen Viktor Markelov. Väitettyjen velkojen vuoksi Hermitage oli oikeutettu Venäjän historian suurimpaan 230 miljoonan dollarin veronpalautukseen.
Magnitski toimitti löytämänsä todisteet lukuisille viranomaisille. Todisteita löytyi poliisia, syyttäjäviranomaisia, veroviranomaisia, pankkiireja ja järjestäytynyttä rikollisuutta vastaan. Viranomaiset nostivat kuitenkin syytteen, jonka kohde oli Magnitski.
Pidätys ja vankeusaika
Viranomaiset katsoivat Magnitskin itsensä syyllistyneen verorikoksiin, ja hänet vangittiin Matrosskaja Tišinan tutkintavankilaan marraskuussa 2008. Vangitsemisen aikana Magnitskilta evättiin mahdollisuus tavata tai muutoin pitää yhteyttä perheeseensä ja hänen tapaamisiaan lakimiehensä Dmitri Haritonovin kanssa rajoitettiin. Hänen tapaustaan tutkivista sisäministeriön virkamiehistä Pavel Karpov ja Artem Kuznetsov olivat samoja, joita vastaan Magnitski oli ennen pidätystään esittänyt petossyytteitä. Tutkinta Magnitskia vastaan oli kuitenkin alkanut Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen myöhemmän selvityksen mukaan jo vuonna 2004.
Kuolema
Magnitskin kuoleman jälkeisissä tutkimuksissa kävi ilmi, että Magnitski oli valittanut vatsakipua useiden päivien ajan ennen kuolemaansa, mutta häneltä oli evätty lääketieteellinen hoito. Hän kuoli epäselvissä olosuhteissa vankilassa lähes vuoden kestäneen tutkintavankeuden päätteeksi noin viikko ennen kuin hänet olisi lain mukaan pitänyt vapauttaa pidätysajan puitteissa. Viimeiset tunti ja kahdeksantoista minuuttia Magnitski oli pakkopaidassa eristyssellissä, ja paikalle kutsuttu sairaanhoitohenkilökunta odotti oven ulkopuolella. Magnitskin ruumiista löytyi merkkejä pahoinpitelystä. Kuolinsyyksi on arvioitu hoitamattomasta haimatulehduksesta ja toksisesta šokista aiheutunutta sydämen vajaatoimintaa. Viranomaisten mukaan hän kuoli sydänkohtaukseen.
Venäläisen ihmisoikeusjärjestö Moscow Helsinki Groupin mukaan Magnitski kuoli usean Venäjän sisäministeriön upseerin pahoinpitelyn seurauksena. Virallisen kuolinsyynselvityksen mukaan Magnitskyn kuolema oli seurausta edellä mainittujen terveysongelmien lisäksi kallonpohjan murtumasta. Ruumiinavaukseen kirjattiin lukuisia vammoja vainajan käsissä ja jaloissa. Vuonna 2011 julkaistun toisen ruumiinavauspöytäkirjan mukaan kuoleman aiheutti "tylpän, kovan esineen aiheuttama vakava vamma."
Euroopan ihmisoikeustuomioistuin antoi tuomion Magnitskin tapauksessa vuonna 2019. Venäjän valtio määrättiin maksamaan 34 000 euroa korvausta Magnitskin leskelle ja äidille.
Seuraukset
Magnitskin kohtalo johti Yhdysvalloissa niin sanotun Magnitski-lain säätämiseen vuonna 2012. Sen perusteella Yhdysvallat kieltäytyy myöntämästä maahantuloviisumeja venäläisviranomaisille, jotka ovat syyllistyneet vakaviin ihmisoikeusloukkauksiin. Lakia laajennettiin vuonna 2016 niin, että missä tahansa maailmassa tapahtuneiden ihmisoikeusrikkomusten perusteella niihin syyllistynyttä järjestöä tai tiettyä yksittäistä ihmistä voidaan rangaista estämällä häntä matkustamasta Yhdysvaltoihin tai jäädyttämällä hänen Yhdysvalloissa sijaitsevat varansa.
Euroopan unionissa säädettiin samantapainen, mutta eri nimellä kutsuttu laki vuonna 2020. Se mahdollistaa ihmisoikeusrikkomuksiin syyllistyneiden ihmisten varojen jäädyttämisen ja heitä koskevat matkustuskiellot.
Euroopan parlamentissa on esitetty vaatimuksia viisumikiellon asettamisesta Magnitskin kuolemaan osallisille virkamiehille.
Suomessa joukko kansanedustajia teki kirjallisen kyselyn eduskunnan puhemiehelle valtioneuvoston suhtautumisesta Euroopan yhteistyöelimen kehotuksiin (mainittujen venäläisvirkamiesten) viisumikiellosta ja varojen jäädyttämisestä sekä toimenpiteistä, joihin asian vuoksi ryhdytään.
Kanadassa Magnitski-laki hyväksyttiin lokakuussa 2017. Lain hyväksymisen jälkeen Kanada asetti pakotteet kolmellekymmenelle venäläiselle, yhdeksälletoista venezuelalaiselle (mukaan lukien Venezuelan presidentti Nicolas Maduro) ja kolmelle eteläsudanilaiselle henkilölle. Samansisältöinen laki on aiemmin otettu käyttöön Yhdysvaltojen lisäksi Isossa-Britanniassa ja Virossa.
Venäjän tuolloisen presidentin Dmitri Medvedevin marraskuussa 2009 määräämistä tutkimuksista huolimatta ketään ei ole tuomittu Magnitsinkin kuolemaan liittyvistä väärinkäytöksistä. Maaliskuussa 2013 Moskovassa alkoi rikosoikeudenkäynti Magnitskia vastaan – siitä huolimatta, että hän oli kuollut kolme vuotta aikaisemmin. Magnitskin omaiset aikovat boikotoida oikeuskäsittelyä.
Maaliskuussa 2017 Magnitskin perheen asianajaja Nikolai Gorohov loukkaantui vakavasti, kun hän joko putosi tai hänet heitettiin kerrostalon neljännen kerroksen ikkunasta alas. Hän kuitenkin toipui suhteellisen nopeasti ja osallistui toukokuussa oikeudenkäyntiin, jossa oikeus hylkäsi hänen esittämänsä uudet todisteet, joiden hän sanoo osoittavan, että Venäjän sisäministeriön virkamiehet ovat olleet yhteistoiminnassa järjestäytyneen rikollisuuden kanssa Magnitskin tapaukseen liittyvissä asioissa.
Sivula
Sivula on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Myyräpeli
Myyräpeli on Ravensburgerin valmistama, myyrillä pelattava lautapeli.
Peli valittiin aikanaan Suomessa vuoden lastenpeliksi kuten myös Japanissa ja Ruotsissa.
Myyräkomppaniassa ollaan valmiita jokavuotiseen "Kultainen Lapio" -kaivauskilpailuun, jossa vain yksi myyrä onnistuu pääsemään läpi kaikki maakerrokset ja saamaan Kultaisen Lapion itselleen.
Myyränappulat
Jos pelaajia on kaksi, kumpikin saa 10 myyränappulaa. Jos pelaajia on kolme, he pelaavat seitsemällä myyrällä. Neljä pelaajaa saa kukin kuusi samanväristä myyränappulaa.
Numerokiekot
Jokainen pelaaja saa myyriensä lisäksi samanväriset numerokiekot (arvoltaan 1, 2, 2, 3, 3, 4), jotka hän sekoittaa numeropuoli alaspäin hyvin ja asettaa ne eteensä.
Lähtöpaikat
Pelaaja, jolla on suurimmat kädet, aloittaa ja asettaa myyrän ylimälle kaivauskerrokselle. Sen jälkeen pelaajat asettavat vuorotellen myyränsä pelilaudalle. Jokaisessa ruudussa saa olla vain yksi myyrä. Kaivauskoloihin ei avauskierroksella saa asettaa yhtään myyrää. Näin jatketaan kunnes kaikki joukkueet ovat nurmikolla. Peliä pelataan myötäpäivään.
Peli alkaa
Jokaisen pelaajan tavoitteena on viedä mahdollisiman monta omista myyristään kaivauskoloihin, sillä vain nämä voivat jatkaa kaivamista seuraavassa kerroksessa. Pelin aloittaja kääntää ensimmäisenä omista numerokiekoistaan yhden numeropuoli ylöspäin ja siirtää myyrää kiekon osoittaman ruutumäärän eteenpäin. Sen jälkeen hän asettaa käytetyn numerokiekon avoimena sivuun.
Kun hän on uudelleen vuorossa, hän kääntää yhden viidestä vielä numeropuoli alaspäin olevasta kiekosta. Huom! Vasta kun kaikki kuusi numerokiekkoa on käännetty numeropuoli ylöspäin, ne sekoitetaan uudelleen numeropuoli alaspäin ja asetetaan uudelleen pelaajan eteen. Näin menetellään, riippumatta siitä, onko pelissä siirrytty uuteen kerrokseen.
Siirtosäännöt
1. Jokainen pelaaja saa liikuttaa vain omia myyriään.
2. Myyrää on siirrettävä aina suoraan eteenpäin. Kaivauskolot ja erikoisruudut lasketaan normaaleiksi ruuduiksi, ja niiden yli voidaan kulkea.
4. Myyrän on päädyttävä aina myyrättömään ruutuun.
5. Myyrä ei saa koskaan siirtyä oman tai vieraan joukkueen edustajan yli.
6. Ellei pelaaja voi siirtää myyriään, vuoro siirtyy seuraavalle pelaajalle.
Erikoisruudut
Ylimmässä kerroksessa eli nurmikossa ei ole erikoisruutuja, vaan vasta sen alapuolella olevissa kerroksissa.
Jos myyrä pääsee erikoisruutuun (joka on paksumpi tavallista ruutua), pelaaja saa kääntää heti uuden numerokiekon ja siirtää sen mukaisesti mitä tahansa valitsemaansa omaa myyräänsä. Tällä siirrolla hän ei saa kuitenkaan päätyä uudelleen erikoisruutuun.
Alimmassa sinisessa kaivauskerroksessa vain kolme yhtenäisellä viivalla merkittyä tietä johtaa kaivauskuiluun ja lapion luo.
Erikoisruutuja ei tarvitse olla mukana pelissä, jossa pelaa nuorempia lapsia, jos näin ei haluta.
Kaikki kerroksen myyränkolot on varattu
Kun kerroksen kaikki myyränkolot on varattu, se nostetaan kaikkine sen päällä olevine myyrineen sivuun. Nämä myyrät ovat ulkona pelistä. Pelaajat jatkavat nyt vain niillä myyrillä, jotka ovat onnistuneet kaivautumaan seuraavaan kerrokseen. Näin myyrät kaivautuvat kerros kerrokselta ja vähenevät samalla. Pelaaja, jolla ei ole pelissä enää yhtäkään myyrää, putoaa pois pelistä.
Pelin päättyminen
Alimalla kerroksella voidaan käyttää vain kolmea yhtenäisellä viivalla merkittyä tietä viimeiseen koloon (paitsi jos mukana on nuorempia pelaajia, jolloin myös katkoviivaiset tiet käyvät). Pelaaja, joka ensimmäisenä pääsee myyränsä kanssa kyseiseen koloon, voittaa ja saa Kultaisen Lapion itselleen!
Peli voi myös päättyä erittäin harvinaisella tavalla, nimittäin niin, ettei muita kuin yksi pelaaja pääsee viimeiselle, siniselle kerrokselle, jolloin tämä pelaaja voittaa jo ennen Kultaisen Lapion luokse pääsemistä.
Tele2
Tele2 AB on ruotsalainen vuonna 1993 perustettu, Euroopan-laajuista toimintaa harjoittava televiestintäalan yritys, joka tarjoaa lanka- ja matkapuhelinpalveluja, Internet- ja tietoverkkopalveluja sekä kaapeli-tv- ja sisältöpalveluja.
Tele2:n pääomistaja on ruotsalainen sijoitusyhtiö Kinnevik, jolla oli tammikuun 2019 lopulla hallussaan 27,2 % yhtiön osakkeista ja 42 % äänimäärästä.
Liiketoiminta
Tele2:n tärkeimmät markkina-alueet ovat Ruotsin lisäksi Baltian maissa, mitkä yhtiö lukee vakiintuneiksi markkinoiksi. Tele2 toimii myös Kroatiassa ja Alankomaissa Tele2 puolestaan on vähemmistöomistajana Deutsche Telekomin omistamassa yrityksessä, joka syntyi vuoden 2017 lopulla, kun Tele2:n Alankomaiden-liiketoiminta yhdistyi saksalaisen T-Mobilen kanssa. Kazakstanin markkinoilta yhtiö vetäytyi vuoden 2019 alussa, kun Tele2 kertoi myyvänsä Kazakhtelecomille osuutensa näiden yhteisyrityksestä.
Venäjällä Tele2 aloitti vuonna 2003, ja se oli asiakasmäärällä mitattuna maan neljänneksi suurin operaattori vuonna 2012. Tele2 myi kuitenkin liiketoimintansa Venäjällä vuonna 2013 paikalliselle VTB-pankille. Kaupan taustalla arveltiin olevan yhtiöltä puuttuneet 3G- ja 4G-toimiluvat Venäjällä, mikä olisi muodostunut kasvun esteeksi.
Vuoden 2018 lopulla Tele2 osti ruotsalaisen laajakaistaoperaattorin Com Hemin. Kaupan myötä Com Hemin toimitusjohtaja Anders Nilsson nimitettiin Tele2:n toimitusjohtajaksi.
Heikki Kukkonen
Heikki Tapani Kukkonen (s. 18. maaliskuuta 1987) on suomalainen kilpakävelijä, joka edustaa Lappeenrannan Urheilu-Miehiä. Vuoteen 2005 asti hän edusti Kuopion NMKY:tä. Häntä valmentaa Kim Lappalainen.
Kukkonen on voittanut useita SM-mitaleja, ja hän on myös edustanut Suomea maaotteluissa. Ensimmäisen henkilökohtaisen Suomen mestaruutensa Kukkonen voitti vuoden 2011 sisäratojen SM-kilpailuista.
Eukleideen algoritmi
Eukleideen algoritmi on Eukleideen mukaan nimetty menetelmä, jonka avulla voidaan selvittää kahden kokonaisluvun suurin yhteinen tekijä (syt). Algoritmi perustuu jakoyhtälön perättäiseen käyttöön.
Eukleideen algoritmi etenee seuraavasti:
Algoritmi
Olkoot luvut a ja b kokonaislukuja ja b erisuuri kuin nolla. Käyttämällä toistuvasti jakoyhtälöä saadaan:
Algoritmi päättyy, koska luvut r0, r1, ...,rn muodostavat aidosti vähenevän jonon positiivisia kokonaislukuja.
Viimeinen jakojäännös rn jakaa (tasan) luvut a ja b:
Alimmasta yhtälöstä rn jakaa luvun rn-1.
Koska, niin rn jakaa luvun rn-2
Näin jatkamalla saadaan lopulta, että rn jakaa b:n ja a:n.
Jos luvuilla a ja b on yhteinen tekijä c, ts. sanoen a ja b ovat tasan jaollisia luvulla c, c jakaa luvun r0, r1, ... yllä olevien yhtälöiden nojalla. Näin siis c jakaa luvun rn, joka on siten yhteisistä tekijöistä suurin.
Esimerkkejä
Määritetään lukujen 112 ja 408 suurin yhteinen tekijä eli syt(112, 408).
Suoritus peräkkäisten jakokulmien avulla
Edellä johdettu laskutoimitus voidaan kynällä ja paperilla laskettaessa suorittaa myös peräkkäisten jakokulmien avulla seuraavaan muotoon:
408| 112                 -336 |  3             112|  72              -72 |   1          72| 40          -40 |  1      40| 32      -32 |  1   32|  8  -32 |  4   0
Ensimmäisessä jakolaskussa on suurempi alkuperäisistä luvuista jaettavana, pienempi jakajana. Kussakin jakokulmassa on ylävasemmalla jaettava ja yläoikealla jakaja. Osamäärän kokonaisosa merkitään alaoikealle, kun taas alavasemmalla suoritetaan vähennyslasku, josta saadaan jakojäännös. Kun jakolasku on suoritettu, jaetaan edellisen jakolaskun jakaja saadulla jakojäännöksellä, mikä suoritetaan merkitsemällä se jakojäännöksen vasemmalle puolelle ja suorittamalla jakolasku tavalliseen tapaan. Näin jatketaan, kunnes jakojäännös on nolla, jolloin viimeinen sitä edeltänyt jakaja (tässä esimerkissä 8) on alkuperäisten lukujen suurin yhteinen tekijä.
Kiinalaisten käyttämä algoritmi
Kiinalaiset suorittivat saman algoritmin helmitaulussa seuraavasti:
Esimerkki etsitään syt(15,25).
25 = 1 * 15 + 10.
15 = 1 * 10 + 5.
10 = 2 * 5 +  0.
eli syt(15,25) = 5.
"Kiinalaisittain":
Pensasmintut
Pensasmintut (Bystropogon) on huulikukkaiskasvien (Lamiaceae) heimoon kuuluva kasvisuku. Sukuun kuuluu kymmenkunta lajia sekä muutamia lajiristeymiä.
Nevan–Vasilinsaaren linja
Nevan–Vasilinsaaren linja on yksi Pietarin metron linjoista. Se merkitään karttoihin numerolla 3 ja vihreällä värillä. Linja leikkaa Pietarin keskustan länsi-itäsuunnassa. Sillä on pisimmät asemien välimatkat koko järjestelmässä. Niistä suurin osa edustaa niin sanottua horisontaalinen hissi -tyyppiä, jossa rautaovet eristävät raiteet ja laiturialueen. Linjalle ei ole suunniteltu jatkeita.
Danielin kirja (elokuva)
Danielin kirja (Daniel) on Sidney Lumetin ohjaama brittiläis-yhdysvaltalainen draamaelokuva vuodelta 1983. Ethel ja Julius Rosenbergin vakoiluoikeudenkäyntiin ja kuolemantuomioihin pohjautuva elokuva perustuu E. L. Doctorow’n romaaniin, josta kirjailija itse sovitti elokuvan käsikirjoituksen. Pääosia elokuvassa näyttelevät Mandy Patinkin ja Lindsay Crouse ”Isaacsonin” pariskuntana ja Timothy Hutton heidän Daniel-poikanaan.
Vastaanotto ja jälkimaine
Helsingin Sanomien ensi-ilta-arviossa huhtikuussa 1984 Mikael Fränti pitää Lumetin elokuvaa yhtä vaativana seurattavana kuin Doctorow’n romaania, mutta kehuu nuoren Timothy Huttonin roolisuoritusta. Myös muut pääosien esittäjät saavat häneltä arvostusta, mukaan lukien Danielia ja hänen sisartaan varhaisvuosina esittävät lapsinäyttelijät. Elokuvaa on myös arvosteltu siitä, että se jättää tarinan etäiseksi ottamatta kantaa tapaukseen. The New York Timesin kriitikot valitsivat Danielin kirjan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Aleksandr Bezborodko
thumb|Aleksandr Bezborodko, Johann Baptist Lampi vanhemman maalaama muotokuva. Aleksandr Andrejevitš Bezborodko (25. maaliskuuta (J: 14. maaliskuuta) 1747 Gluhov, Ukraina – 17. huhtikuuta (J: 6. huhtikuuta) 1799 Pietari) oli venäläinen ruhtinas ja yksi Venäjän keisarikunnan ulkopolitiikan johtajista 1700-luvun lopulla.
Tinyurl
TinyURL on URL-lyhentäjä eli web-palvelu, jonka tarkoituksena on antaa käyttäjälle lyhyempi muoto URL:stä. Kevin Gilbertson, web-ohjelmoija, aloitti palvelun tammikuussa 2002, jotta hän voisi linkittää suoraan uutisryhmien uutisiin, joiden URL:t olivat usein hyvin pitkiä.
Aleksandr Bezborodko
Bezborodko palveli Venäjän–Turkin sodassa 1768–1774 kreivi Pjotr Rumjantsevin alaisena, ja Rumjantsev suositteli häntä myöhemmin keisarinna Katariina Suurelle. Katariina nimitti hänet vuonna 1775 anomussihteeriksi. Myöhemmin Bezborodkosta tuli valtakunnan postilaitoksen johtaja ja ulkoministeriön täysivaltainen neuvottelija. Hänet nimitettiin 1786 senaattiin. Bezborodko toimi Katariinan oikeana kätenä tämän diplomaattisissa hankkeissa ja tuki keisarinnan suunnitelmaa Ottomaanien valtakunnan kukistamisesta ja Bysantin valtakunnan uudelleenperustamisesta sekä Katariinan pojanpojan Konstantinin asettamisesta sen hallitsijaksi. Bezborodko allekirjoitti vuonna 1792 Venäjän puolesta turkkilaisten kanssa Jassyn rauhansopimuksen, jolla Venäjä sai lisäalueita Mustanmeren rannalta. Hän toimi myös Katariinan neuvonantajana Puolan toisen ja kolmannen jaon yhteydessä vuosina 1793 ja 1795.
Tinyurl
TinyURL:in suosio synnytti ainakin 100 samankaltaista sivustoa, jotka myös tarjoavat linkkien lyhennystä käyttäjälle.
Aleksandr Bezborodko
Katariinan seuraajaksi vuonna 1796 tullut Paavali I korotti Bezborodkon ruhtinaaksi ja nimitti hänet valtakunnankansleriksi. Hän kuitenkin kuoli vain pari vuotta myöhemmin.
Tinyurl
Palvelu
thumb|right|180px|TinyURLin etusivu ja esimerkki lyhennetystä osoitteesta. TinyURLin aloitussivulla on kaavake, johon käyttäjät voivat laittaa linkin lyhennystä varten. Jokaista käyttäjän laittamaa URL:ia kohden palvelin lisää uuden aliaksen sen tietokantaan ja palauttaa käyttäjälle uuden lyhyemmän URL:n seuraavalla sivulla. Jos jotain tiettyä URL:ia on aikaisemmin pyydetty, TinyURL palauttaa käyttäjälle jo olemassa olevan lyhennyksen. TinyURL:lla on jo yli 400 miljoonaa URL:ia tietokannassaan.
TinyURL:in kotisivuilta on ladattavissa työkalupalkki selaimeen.
Lyhyempiä aliaksia URL:lle pidetään hyödyllisinä, koska ne on helpompi kirjoittaa ylös, muistaa tai jakaa eteenpäin. Lisäksi on pienempi todennäköisyys tehdä kirjoitusvirhe ja tarvittaessa lyhentää osoitetta jos viestin pituudessa on rajoituksia. Näin voi olla esimerkiksi foorumeilla tai Twitterissä, jossa viestin maksimipituus on 140 merkkiä.
Vuodesta 2008 alkaen TinyURL:in käyttäjien on ollut mahdollista luoda kustomoituja, enemmän merkityksillisiä aliaksia pitkille osoitteille. Tämä tarkoittaa sitä, että käyttäjä voi luoda kuvaavamman lyhenteen.
Kävijämääriä
TinyURL on yhdysvalloissa noin 427. vierailluin sivusto. 36.4% TinyURLin vierailijoista on yhdysvaltalaisia. Keskimääräinen vierailuajan kesto on noin puolitoista minuuttia. Keskimäärin noin 6.5% käyttäjistä päätyi TinyURL:iin jonkin hakukoneen kautta.
Alkutaipaleen ongelmia
TinyURL:it ovat epäselviä, joten ne salaavat käyttäjältä sen mihin ne johtavat. Niitä voi käyttää ohjaamaan ihmisiä sellaisille sivuistoille, jotka saattavat loukata heitä tai kaataa heidän koneensa käyttäen hyväksi selaimen heikkouksia. Taistellakseen tällaista vastaan, TinyURL loi cookie-pohjaisen preferenssin, joka ohjasi haitallisen sivuston sijaan käyttäjän TinyURL sivustolle, antaen käyttäjälle esikatselun sivustosta, johon kyseinen linkki johtaa. Vuonna 2006 MySpace kielsi TinyURL-linkkien laittamisen sivustolle. Myös suomalainen Irc-galleria on kieltänyt lyhennetyt osoitteet.
TinyURL "peli"
TinyURL:in metodi lyhentää linkkien pituutta on inspiroinut toimintaa, jota kutsutaan "TinyURL Whacking" nimellä. Periaatteessa tämä on sitä, että käyttäjä yrittää arvata mitä tulee ensimmäisen / jälkeen osoitteeseen.
Ant-Man
Ant-Man on vuonna 2015 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen rikoskomedia ja supersankarielokuva, joka perustuu kahteen Marvel Comicsin sarjakuvissa Muurahaismies-nimellä esiintyneeseen hahmoon: Hank Pym ja Scott Lang. Se on Marvel Cinematic Universen (MCU) kahdestoista elokuva ja toisen vaiheen viimeinen elokuva. Elokuvan ohjasi Peyton Reed ja käsikirjoittivat Edgar Wright, Joe Cornish, Adam McKay ja Paul Rudd. Rudd esiintyy myös elokuvan pääosassa. Muissa keskeisissä rooleissa esiintyvät Evangeline Lilly, Corey Stoll, Bobby Cannavale, Michael Peña, Tip ”T.I.” Harris, Wood Harris, Judy Greer, David Dastmalchian ja Michael Douglas. Elokuvassa Scott Langin on puolustettava tohtori Hank Pymin kutistusteknologiaa ja toteutettava ryöstö, jolla on maailmanlaajuisia seurauksia.
Ant-Man sai ensiesityksensä Dolby Theatressa 29. kesäkuuta 2015. Elokuvateattereihin se ilmestyi Yhdysvalloissa 17. heinäkuuta 2015 ja Suomessa 22. heinäkuuta 2015. Elokuvan jatko-osa, Ant-Man and the Wasp, sai ensi-iltansa 6. heinäkuuta 2018. Myös kolmas elokuva, Ant-Man and the Wasp: Quantumania, sai ensi-iltansa 17. helmikuuta 2023.
Juoni
Vuonna 1989 tiedemies Hank Pym eroaa S.H.I.E.L.D.:istä saatuaan selville näiden aikovan kopioida hänen Muurahaismies-kutistusteknologiansa. Uskoen teknologian olevan liian vaarallinen, Pym vannoo pitävänsä sen piilossa niin kauan kuin elää. Nykyhetkessä Pymin vieraantunut tytär, Hope van Dyne, ja entinen oppipoika, Darren Cross, ovat pakottaneet hänet eroamaan yhtiöstään. Cross on lähellä saada valmiiksi oman kutistuspukunsa, Keltatakin, mikä saa Pymin kauhistuneeksi.
Vapauduttuaan vankilasta, hyväntahtoinen varas Scott Lang muuttaa vanhan sellitoverinsa, Luisin, luokse asumaan. Scottin ex-vaimo Maggie – kihloissa poliisi Jim Paxtonin kanssa – suostuu antamaan Scottin nähdä tyttärensä Cassien vain, jos maksaa elatusmaksunsa. Kyvyttömänä pitämään työpaikkansa rikosrekisterinsä vuoksi, Scott liittyy Luisin ryhmään osalliseksi murtokeikkaa. Hän murtautuu taloon ja avaa holvin, mutta löytää vain jotain, minkä uskoo olevan vanha moottoripyörän ajajan puku, ja vie sen mukanaan kotiin. Kokeillessaan pukua, Scott vahingossa kutistaa itsensä hyönteisen kokoiseksi. Kauhistuneena kokemuksesta, hän palauttaa puvun, mutta poistuessaan asunnosta hän joutuu pidätetyksi. Asunnon omistajaksi paljastunut Pym vierailee Scottin sellissä ja salakuljettaa puvun tälle auttaakseen hänet pakoon.
Cross saa Keltatakin valmiiksi ja kutsuu Pymin paljastustilaisuuteen. Scott, ryhmänsä ja muurahaisparven avulla, pääsee tapahtuman aikana sisään rakennukseen, missä hän sabotoi palvelimia ja asentaa räjähteet. Kun hän aikoo varastaa Keltatakin, hän joutuu Crossin ansaan. Cross aikoo myydä sekä Keltatakin että Muurahaismiehen puvut Kymmenen Renkaan ja Hydran agenteille, joihin kuuluu myös S.H.I.E.L.D.:n entinen turvallisuuspäällikkö Mitchell Carson. Scott vapauttaa itsensä ja kukistaa suuren osan Hydran agenteista, vaikka Carson pakenee mukanaan pieni säiliö Crossin hiukkasia. Scott jahtaa Crossia tämän paetessa ja samalla räjähteet tuhoavat koko rakennuksen.
Cross pukee Keltatakin ylleen ja taistelee Scottia vastaan ennen kuin Paxton pidättää Scottin. Epätäydellisen kutistusteknologian vuoksi mielenvikainen Cross ottaa Cassien panttivangiksi ja houkuttelee Scottin uuteen taisteluun. Tällä kertaa Scott kutistuu subatomiseen kokoon sabotoidakseen Crossin pukua ja saa sen kutistumaan hallitsemattomasti. Scott katoaa kvanttimaailmaan, mutta onnistuu kääntämään puvun mekanismin päinvastaiseksi ja palaa oikeaan maailmaan. Kiitollisena Scottin sankaruudesta, Paxton estää tätä joutumasta takaisin vankilaan. Huomaten Scottin selvinneen ja palanneen kvanttimaailmasta, Pym miettii elääkö hänen vaimonsa yhä. Myöhemmin Scott tapaa Luisin, joka kertoo Wilsonin etsivän häntä.
Lopputekstien seassa näytetään kaksi elokuvaklippiä. Ensimmäisessä kohtauksessa Pym esittelee Hopelle Ampiaisen puvun uuden prototyypin ja antaa sen hänelle. Lopputekstien jälkeisessä kohtauksessa Wilson ja Steve Rogers ovat saaneet Bucky Barnesin kiinni. Tietäessään Tony Starkin olevan kykenemätön auttamaan heitä, Wilson kertoo tietävänsä kenet kutsua paikalle.
Näyttelijät
Dax Griffin näytteli nuorta Hank Pymiä, joka muokattiin digitaalisesti nuoremman Michael Douglasin näköiseksi.
Tuotanto
23. toukokuuta 2014 Marvel Studios kuitenkin ilmoitti Wrightin luopuneen elokuvan ohjaamisesta näkemyseroista johtuen. Wrightin korvaajaksi nimitettiin kaksi viikkoa myöhemmin Peyton Reed. Adam McKayn puolestaan kerrottiin muokkaavan käsikirjoitusta. Huhtikuussa 2015 ilmoitettiin Wrightin ja Cornishin yhä saavan osan kunniasta käsikirjoituksen suhteen.
Elokuvan kuvaukset alkoivat San Franciscossa 18. elokuuta 2014. Kuvausten keskuspaikka oli kuitenkin Atlantassa.
Vastaanotto
Ant-Manin vastaanotto oli pääosin positiivinen. Metacritic on antanut elokuvalle arvosanan 64/100, joka perustuu 43 kriitikon antamien arvosanojen keskiarvoon ja Rotten Tomatoes -sivustolla elokuvan 258 arvioista 80 % on positiivisia.
Elokuva oli tammikuuhun 2016 mennessä tuottanut maailmanlaajuisesti noin 519,3 miljoonaa dollaria.
Ant-Man and the Wasp
Ant-Man and the Wasp sai ensi-iltansa Suomessa 4. heinäkuuta 2018 ja Yhdysvalloissa 6. heinäkuuta 2018. Peyton Reed palaa ohjaajaksi, Barrer, Ferrari ja Rudd käsikirjoittajiksi, Chris McKennan ja Erik Sommersin osallistuessa myös käsikirjoittamiseen. Rudd, Lilly, Cannavale, Penã, T.I., Dastmalchian, Greer, Fortson ja Douglas palaavat edellisestä elokuvasta tuttuihin rooleihinsa. Michelle Pfeiffer, Laurence Fishburne, Hannah John-Kamen, Randall Park ja Walton Goggins liittyvät näyttelijäkaartiin Janet van Dynen, Bill Fosterin, Aaveen, Jimmy Woon ja Sonny Burchin rooleissa.
Ant-Man and the Wasp: Quantumania
Kolmas elokuva, Ant-Man and the Wasp: Quantumania, sai ensi-iltansa Suomessa 15. helmikuuta 2023. Reed palasi ohjaajaksi, ja Jeff Loveness käsikirjoitti elokuvan. Rudd, Lilly, Douglas ja Pfeiffer palasivat rooleihinsa, minkä lisäksi Jonathan Majors näyttelee Kang Valloittajaa ja Kathryn Newton näyttelee Cassie Langia.
Vitale
Vitale on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Karl Eugen Grönlund
Karl Eugen Grönlund (13. marraskuuta 1831 Helsinki - 18. helmikuuta 1881 Porvoo) oli suomalainen oppikoulun lehtori ja kirjailija.
Grönlundin vanhemmat olivat Helsingin kaupunginlääkäri Karl Grönlund ja Beata Karolina Sunn. Hän kävi Helsingin yksityislyseota ja pääsi ylioppilaaksi 1847. Hän valmistui filosofian kandidaatiksi 1851, maisteriksi 1853 sekä lisensiaatiksi ja tohtoriksi 1857. Grönlund toimi Helsingin yläalkeiskoulun vt. latinan kollegana vuodesta 1857 ja vakinaisena kollegana vuodesta 1858. Grönlund oli Porvoon lukion vt. ja myöhemmin vakinainen kreikkalaisen kirjallisuuden lehtori vuodesta 1862.
Grönlund oli naimisissa vuodesta 1870 Elina Öhmanin kanssa.
Veholampi (Ikaalinen)
Veholampi on Pirkanmaalla Ikaalisissa sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistössä Ikaalisten reitin valuma-alueen Kyrösjärven alueeseen. Veholampi on osa Röyhiönjärven-Iso Karppajärven valuma-aluetta.
Maantietoa
Lampi on 250 metriä pitkä ja 50 metriä leveä läpivirtauslammen soistuva laajentuma. Pohjoispäähän laskee kaksi ojaa, joista toinen tuo vettä Nevainlammesta. Laskuoja Veho-oja lähtee eteläpäästä ja laskee kahden kilometrin päässä Saukkolampeen. Valkeajärveltä tulee Veholammelle tie, joka ohittaa sen 100 metrin päästä. Tien varrella lammen kohdalla on rakennuksia, johon päättyy merkitty retkeilyreitti.
Kilpikonnaliemi
thumb|Kulhollinen kiinalaista kilpikonnakeittoa Kilpikonnaliemi on kilpikonnan rasvasta, mausteista ja kilpikonnan lihasta tehty seos. Liemessä käytetään yleensä liemikilpikonnan rasvaa ja lihaa, josta tämä ruoka on saanut nimensä.
Liemikilpikonna kuuluu uhanalaisiin lajeihin, ja sen kansainvälinen kauppaaminen on CITES-sopimuksen perusteella kielletty.
Söderforsin ruukki
thumb|300px|Söderforsin ruukki
Söderforsin ruukki on Ruotsissa nykyisen Tierpin kunnan alueella sijaitseva ruukkialue. Claes Depken (myöh. Anckarström) perusti ruukin vuonna 1676 ja siellä valmistettiin ankkureita merivoimia varten. Se on ainoa Uplannin suurista ruukeista, jossa on vielä nykyisinkin teollista tuotantoa. Rakennuksia on säilynyt paljon 1700-luvun jälkipuoliskolta ja 1800-luvulta.
Yleisurheilun sisäratojen Suomen-mestaruuskilpailut
Yleisurheilun sisäratojen Suomen-mestaruuskilpailut on talvisin vuosittain vaihtuvalla paikkakunnalla järjestettävä yleisurheilukilpailu, jossa ratkotaan yleisurheilun sisäratojen miesten ja naisten Suomen mestaruudet eli halli-SM-mitalit.
Ensimmäisen kerran yleisurheilun sisäratojen Suomen mestaruuksista kilpailtiin Espoon Otahallissa vuonna 1962. Vuonna 2011 vuorossa olivat 50:nnet sisäratojen SM-kilpailut.
Lajiohjelma
300 metrin aitajuoksu järjestetään virallisena SM-lajina aina kun käytössä olevan juoksuradan pituus on vähintään 280 metriä.
Pitkissä heittolajeissa (kiekonheitto, moukarinheitto ja keihäänheitto) järjestetään talvimestaruuskilpailut, joilla on SM-arvo. Kilpailut voidaan järjestää yhdellä tai useammalla paikkakunnalla, hallissa tai ulkokentällä olosuhteista riippuen. Moniotteluissa (miehillä seitsenottelu ja naisilla viisiottelu) järjestetään omat hallimestaruuskilpailunsa.
Lyhtykrotit
Lyhtykrotit (Melanocetidae) on krottikaloihin kuuluva heimo. Heimon lajeja tavataan kaikista lämpimistä ja lauhkeista valtameristä.
Lajit ja anatomia
Lyhtykrottien heimoon kuuluu 1 suku ja lähteestä riippuen 5–6 lajia, muun muassa kyhmylyhtykrotti (Melanocetus johnsonii). Lyhtykrottilajien naaraat ovat huomattavasti suurempia kuin koiraat ja voivat kasvaa noin 13,5 cm pitkiksi, kun koiraat saavuttavat suurimmillan noin 3 cm:n pituuden. Naaras on ruumiinrakenteeltaan pallomainen, ja pää ja suu ovat suuret. Ensimmäinen selkäevän ruoto on pidentynyt ja sen päässä on valoa tuottava elin. Heimon kalojen hampaat ovat kookkaat ja terävät. Rintaevät ovat lyhyehköjen varsien päässä ja vatsaevät puuttuvat. Lyhtykrottien koiraat kiinnittyvät naaraaseen suullaan, mutta eivät elä naaraan loisina toisin kuin eräiden muiden krottikalojen heimojen lajit. Väriltään lyhtykrotit ovat tyypillisesti tumman ruskeita tai mustia.
Levinneisyys ja elintavat
Lyhtykrottilajeja tavataan erityisesti lämpimiltä alueilta Atlantista, Intian valtamerestä ja Tyynestämerestä. Ne elävät yleensä yksittäin 600–4 790 metrin syvyydestä merenpinnasta.
Leo Mattila
Leo Ilmari (Leo I.) Mattila (9. joulukuuta 1923 Helsinki – 2. maaliskuuta 1979 Helsinki) oli suomalainen kansanedustaja ja kilpa-autoilija.
Liike-elämän parissa työskennellyt Mattila toimi Suomen kansanpuolueen kansanedustajana 1954–1958 ja Liberaalisen kansanpuolueen kansanedustajana 1962–1966. Lisäksi hän kuului Helsingin kaupunginvaltuustoon sekä oli valitsijamiehenä vuosien 1956 ja 1962 presidentinvaaleissa.
Kilpa-autoilijana Mattila voitti muun muassa Eläintarhan ajojen Class B -luokan vuonna 1948. Ralliautoilijana hän osallistui muun muassa Monte Carlo -ralliin kolmesti vuosina 1950, 1953 ja 1959.
Yksityiselämä
Leo Mattila oli naimisissa kolme kertaa. Ensimmäisestä avioliitosta syntyi tytär, laulaja ja tanssitaiteilija Tuulevi Mattila. Hänen viimeinen puolisonsa Tytti Miinalainen oli Mattilaa 21 vuotta nuorempi. Heidän poikansa on vuonna 1976 syntynyt ruotsinsuomalainen sosionomi ja jalkapalloilija Lasse Mattila.
Halikon Montola
Montola, epävirallisesti Muntola, on kylä Salossa entisen Halikon kunnassa Jokikaustan alueella. Kylä sijaitsee rantaradan eteläpuolella Jokikaustan tien ja Purilanjoen välissä.
Montolan kyläalue koostuu metsäisistä Myllymäestä, Isosta Riihenmäestä ja Juhenmäestä, sekä Lokkilan- ja Purilanjokiin laskevista peltoalueista. Kylän pohjoisrajana toimiva Lokkilanjoki laskee Purilanjokeen.
Montolassa sijaitsee arvokas esihistoriallinen kalmisto, joka on ajoitettu viikinkiajalle. Arkeologiset kaivaukset osoittavat Montolan olleen vakinaisesti asuttu jo rautakaudella. 1500-luvulle tultaessa Montolan muodosti yksi iso maatila. Kylässä on ollut myös tuulimylly ja muutama torppa. Kylän uudempi rakennuskanta on rakennettu vanhoille niityille Jokikaustan tien länsipuolelle.
Pianokonsertto nro 2 (Tšaikovski)
Pjotr Tšaikovski aloitti toisen pianokonserttonsa (G-duuri, op. 44) säveltämisen lokakuussa 1879. Hän olisi toivonut sitä Nikolai Rubinsteinin esitettäväksi. Teos joutui Rubinsteinin kritiikin kohteeksi, kuten oli käynyt ensimmäisenkin konserton kohdalla. Rubinstein syytti piano-osuutta jaksottaiseksi ja katsoi, ettei se ollut riittävän merkittävä orkesteriosuuteen nähtynä.
Rubinsteinin kuoltua äkisti maaliskuussa 1881 Tšaikovski päätti antaa teoksensa esitettäväksi Tanejeville. Tanejev olikin solistina teoksen Venäjän-kantaesityksessä Moskovassa toukokuussa 1882. Esitystä johti Anton Rubinstein. Tätä ennen teos oli jo esitetty New Yorkissa marraskuussa 1881 Theodore Thomasin johdolla Madeline Schillerin toimiessa pianistina.
Kokoonpano
Soolosoittimen, pianon, lisäksi teoksessa käytetään kahta huilua, kahta oboea, kahta klarinettia (B ja A), kahta fagottia, neljää käyrätorvea (F), kahta trumpettia (D), patarumpuja ja jousia. Vaskisoittimista puuttuvat pasuuna ja tuuba.
Tele Finland
200px|right|pienoiskuva|Tele Finlandin logo vuosina 2004–2012. Tele Finland oli TeliaSonera Finlandin 17. toukokuuta 2004 perustama suomalainen teleoperaattori, joka toimi aluksi TeliaSonera Finlandin tytäryhtiönä. Tele Finland fuusioitui Soneran kanssa keväällä 2017 ja tunnetaan nyt nimellä Telia Finland.
Historia
Tele Finlandin toimiessa TeliaSonera Finlandin tytäryhtiönä se fuusioitiin vuonna 2005 osaksi emoyhtiötään. Samana vuonna teleoperaattori ACN Communicationin vetäytyessä Suomen matkapuhelinmarkkinoilta yhtiö sopi yhdessä TeliaSoneran kanssa matkapuhelinliittymiensä siirtämisestä Tele Finlandille. Näin ACN:n nykyasiakkaat saivat jatkaa liittymiensä käyttöä ilman katkoksia.
1. huhtikuuta 2006 Tele Finlandin liittymien uusmyynti sekä markkinointi lopetettiin väliaikaisesti. Taukoa ei ehtinyt kestää kauan, eivätkä sen vaikutukset näkyneet nykyasiakkaiden liittymien toiminnassa. Liittymien uusmyynti netissä aloitettiin uudelleen jo keväällä 2007.
Palvelut
Operaattorin toimiessa Soneran matkapuhelinverkossa se tarjosi kuluttaja-asiakkaille puhe- ja liikkuva netti -liittymien ohella myös puhelimia, tabletteja, kannettavia tietokoneita sekä lisälaitteita.
Tele Finlandin lause ”Helpoksi tehty” kuvasti halua tehdä asioinnista mahdollisimman sujuvaa sekä tarjota parasta palvelua.
Tele Finlandilla oli EPSI-asiakastyytyväisyystutkimuksen mukaan Suomen operaattoreiden tyytyväisimmät asiakkaat sekä paras asiakaskokemus ja -uskollisuus vuosina 2012, 2013, 2014, 2015 sekä 2016.
Maaliskuussa 2017 Sonera muutti nimekseen Telia ja Tele Finland yhdistettiin Teliaan.
Colombia (yritys)
Colombia Oy oli vuosina 1930–­1970 Helsingissä toiminut kahvila- ja konditoriayhtiö.
Yhtiö perustettiin Colombian Kahvi Oy –nimellä vuonna 1930 liikemiesveljesten Toivo, Matti ja Viljo Pajarin toimesta.
Colombian Kahvi teki läheistä yhteistyötä Kolumbian kansallisen kahvintuottajien järjestön (Federación Nacional de Cafeteros de Colombia) kanssa, jonka kesken veljekset olivat onnistuneet tekemään 1920-luvulla kolumbialaisen kahvin edustussopimuksen, joka takasi vuosikymmeniksi yksinoikeuden myydä kolumbialaista kahvia Suomessa.
Ensimmäinen Café de Colombia -kahvila perustettiin Helsingin Keskuskadulle vuonna 1930 ja sen tarkoituksena oli esitellä ja mainostaa kolumbialaista kahvia pääkaupunkiseutulaisille. Koska kolumbialaisen kahvin kanssa haluttiin tarjota laadukkaita leivonnaisia, perusti yhtiö 30-luvulla ensimmäisen oman leipomonsa Mikonkadulle nykyisen Aleksi 13:n kiinteistöön. Colombian kahviloiden ja leipämyymälöiden valikoimiin kuului tämän jälkeen monipuolisesti sekä makeita leivonnaisia että leipiä.
Samassa talossa toimi myös kahvinlähettämö, josta kuljetettiin kahvia sekä omiin kahviloihin että keskusta-alueen toimistoihin. Yhtiöllä oli oma Jerico-kahvimerkki, joka tuotettiin Kolumbiasta ja paahdettiin Suomessa.
Koska kahvi ja kahvilakulttuuri saavuttivat sotienjälkeisinä vuosina suuren suosion Suomessa, alkoi kahvilaketju nopeasti laajentua. Yhtiön omistus ja kehittäminen oli tällöin siirtynyt pääosin konsuli Toivo Pajarin perheelle.
Keskustan toimitilojen käytyä pieneksi, perusti Colombia uuden leipomon Mäkelänkatu 56:een. Modernissa leipomossa oli viisi kerrosta ja siellä valmistettiin artesaanileipien, kakkujen että leivoksien lisäksi myös erilaisia eineksiä, hampurilaisia ja pikkusyötävää yhtiön kahviloiden, leipämyymälöiden ja snack-baarien tarpeisiin. Omien snack-baarien ohella Colombia operoi myös Shell 500 -konseptin huoltamoiden snack-pisteitä.
Kolmannen leipomonsa yhtiö perusti 60-luvun alussa Meritullinkadulle. Sinne keskitettiin yhtiön vähittäiskauppaan suunnattujen, koneellisesti valmistettavien tuotteiden valmistus. Yhtiön tuotemerkkeihin kuului mm. Colombian kääretorttu, Wilhelmiina-leivokset sekä Tiikerikakku, joita myytiin valtakunnallisesti elintarvikemyymälöissä.
Yhtiö kasvoi vuosien saatossa merkittäväksi kahvila- ja konditoriatoimijaksi. Parhaimmillaan yhtiössä oli 1200 työntekijää, 36 omaa Café de Colombia -kahvilaa, -leipämyymälää ja -snack-baaria sekä kaksi leipomoa. Colombian kahviloista tunnetuin sijaitsi Helsingin Rautatalossa.
Vuonna 1964 vaihtoi yhtiö nimensä Colombia Oy:ksi.
Yhtiön toimitusjohtajana toimi vuosina 1936–69 lähes koko sen toiminnan ajan pääkonsuli Pentti Pajari.
Colombia Oy:ssä työskentelivät vuosien mittaan mm. viihdyttäjä Simo Salminen (kondiittorimestari), HJK:n maajoukkuejalkapalloilijat Pentti Styck ja Antero Rinne sekä Tupla ja kuitti -ohjelman pitkäaikainen juontaja Kirsti Pajari (ent. Rautiainen).
Oy Karl Fazer Ab osti Colombia Oy:n vuonna 1970.
Venäjän taideakatemia
250px|thumb|Päämaja Moskovassa. Venäjän taideakatemia  on Venäjän valtiollinen ja valtakunnallinen kuvataidealan tutkimus- ja koulutusorganisaatio. Se on akatemia, jonka tehtävänä on edistää eri kuvataidealojen ammatillista toimintaa, tarkoituksena säilyttää ja kehittää Venäjän kansan taiteen traditiota, edistää taidekasvatuksen teoriaa ja kouluttaa kuvataiteiden spesialisteja, sekä tutkia koti- ja ulkomaista taidekulttuuria ja taidehistorian, -teorian ja arkkitehtuurin ongelmia. Venäjän taideakatemia tarjoaa taiteilijakoulutusta Surikov-instituutissa Moskovassa, Repin-instituutissa Pietarissa sekä kahdessa valtionakatemian taidelyseossa Moskovassa ja Pietarissa. Akatemian tutkimuksesta vastaavat Kaunotaiteiden teorian ja historian tutkimusinstituutti Moskovassa, tutkimuskirjasto Pietarissa, sekä arkisto Pietarissa. Lisäksi taideakatemiassa on museo- ja näyttelytoiminnan osasto. Se vastaa taideakatemian näyttelysaleista, Tsereteli-galleriasta ja Venäjän taideakatemian valtion nykytaiteen museosta Moskovassa, sekä Venäjän taideakatemian museosta Pietarissa.
Taideakatemia järjestää luovia työpajoja eri taiteiden lajeissa, kuten taidemaalauksessa, kuvanveistossa ja taidegrafiikassa. Työpajoja on Moskovassa, Pietarissa, Kazanissa ja Krasnojarskissa.
Akatemian Pietarin Repin-instituutti on järjestänyt taidekoulutusta yhteistyössä Kotkassa ja Imatran taidekoulun kanssa.
Jäsenet
Akatemian puheenjohtajana on toiminut vuodesta 1997 taiteilija ja kuvanveistäjä Zurab Tsereteli. Varapuheenjohtaja on taidemaalari Tahir Salahov.
Taideakatemian jäsenet ovat täysjäseniä eli akateemikkoja, kirjeenvaihtajajäseniä ja kunniajäseniä, jotka valitaan akatemian kokouksessa.
Venäjän federaation alueella asuvat taiteilijat, arkkitehdit, muotoilijat ja taidekriitikot valitaan Venäjän taideakatemian täysjäseniksi ansioistaan taiteen, arkkitehtuurin, muotoilun ja taidekritiikin erinomaisten ja tärkeiden taideteosten ja tutkimustyön kehittäjinä.
Kunniajäsenet voidaan valita maailmankulttuurin ja taiteiden huomattavien henkilöiden joukosta, kuten myös sellaisista henkilöistä, jotka ovat vaikuttaneet paljon akatemian ja venäläisen kulttuurin kehitykseen avustus- ja tukitoimillaan. Akateemikoiden ja kirjeenvaihtajajäsenten määrän päättää akatemian kokous. Akateemikot, kirjeenvaihtaja- ja kunniajäsenet valitaan vähintään kerran kolmessa vuodessa akatemian sääntöjen mukaan, jotka hyväksyy akatemian presidiumi.
Kultakala
Kultakala on akvaariokaloista yksi pitkäikäisimmistä, ja se voi elää yli 25 vuotta ja kasvaa jopa 40 cm:n pituiseksi.
Alkuperä
Kultakala elää Keski-Aasiassa, Kiinassa ja Japanissa. Portugalilaiset toivat sen Eurooppaan ja 1700-luvulla Alankomaissa opittiin kalojen kasvatus.
Kultakala on levinnyt ihmisen mukana muuallekin, mutta useat maat ovat raportoineet sen aiheuttaneen epäsuotuisia vaikutuksia alkuperäiseen luontoon.
Kala on läheistä sukua ruutanalle ja hopearuutanalle, jota on pidetty aiemmin sen alalajina, ja se voi selvitä ja lisääntyä eri puolilla Eurooppaa. Suomea lähimmät luonnonvaraiset kannat ovat Saarenmaan rannikolla ja laji voi levitä lähivuosina Suomenkin etelärannikolle. Luonnossa lisääntyvä kultakala menettää muutamassa sukupolvessa punaisen värinsä.
Käyttäytyminen
Kultakalat ovat parvikaloja. Ilman parvea elävät yksilöt ovat värittömämpiä, arempia ja herkempiä sairauksille. Kultakalat ovat ystävällisiä muita kaloja kohtaan, mutta saattavat syödä pienempiä kaloja kuten neontetroja, jos ne sattuvat osumaan tielle.