cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Bank Hallin rautatieasema
Asema avattiin vuonna 1870. Sitä käytti 172 016 matkustajaa kaudella 2017–2018.
Saint-Loup-en-Champagne
thumb|250px|Saint-Loup-en-Champagne vuonna 1913 Saint-Loup-en-Champagne on kunta Ardennesin departementissa Champagne-Ardennen hallintoalueella Ranskassa. Kunnassa oli 223 asukasta vuoden 1999 väestönlaskennassa. Saint-Loup-en-Champagnein pinta-ala on 16 neliökilometriä.
Pieni karhu
Pieni karhu (latinaksi Ursa Minor (UMi), genetiivi Ursae Minoris) on yksi 88:sta nykyisin määritellystä tähdistöstä. Se sijaitsee taivaan pohjoisnavan ympäristössä. Tähdistössä olevaa pienehköä seitsemän tähden muodostamaa tähtikuviota kutsutaan Pieneksi Otavaksi tai Pikku-Otavaksi, koska se muistuttaa Ison karhun tähdistössä olevaa Otavaa.
Pienen Karhun kirkkain tähti on pohjoinen napatähti Pohjantähti (Polaris, α Ursae minoris). Tähdistön naapureita ovat Lohikäärme, Kefeus sekä Kirahvi.
Pohjantähti (α UMi, kirkkaus +2,02m), on keltainen superjättiläinen ja kefeidityyppinen muuttuva tähti, jonka värähtely on lähes päättymässä. Se on myös sekä spektroskooppinen että optinen kaksoistähti, jonka seuralainen – 8,8 magnitudin kääpiötähti – on 18 kaarisekunnin päässä. Pohjantähti on vajaan asteen päässä taivaannavasta, mutta sitä voidaan usein käyttää taivaannapana riittävällä tarkkuudella.
Kochab (beta (β) UMi) on punertava jättiläistähti, jonka kirkkaus on +2,2 magnitudia. Se oli pohjoisena napatähtenä 1100-luvulla eaa. Maan prekession takia taivaannapa ei pysy paikallaan tähtiin nähden, vaan se liikkuu hyvin hitaasti ympyrärataa.
Lambda (λ) UMi on yksi peruspisteistä tähtien suuruusluokkien määräämisessä. Sen kirkkaudeksi on sovittu +6,55m.
Zhang Heng
Zhang Heng (78–139) oli kiinalainen tähtitieteilijä, matemaatikko, keksijä, taiteilija, runoilija ja valtiomies itäisen Han-dynastian aikaan.
Zhang Hengin aikaan tähtitieteilijöiden tehtävä Kiinassa oli luoda ja ylläpitää kalentereita, ennustaa taivaalla tapahtuvia ilmiötä ja pitää kirjaa tapahtuneista. Kiinasta kulki silkkitie Intiaan ja Zhang sai vaikutteita sen kautta tulevia vaikutteita sekä teki monia edistyksellisiä keksintöjä. Hän arvioi piin arvoksi \sqrt{10} tai 3,1622. Hän keksi myös vaunun jolla saattoi mitata kolme litä joka on noin 1 500 metriä. Tämä oli ensimmäinen tunnettu matkamittari.
Yksi Zhangin tunnetuimmista keksinnöistä oli maailman ensimmäisen seismografi, joka havaitsi maanjäristysten kardinaalisuunnat. Seismografissa oli ruukku jossa oletetaan olleen jonkinlainen heiluri joka vapautti ruukun ulkopuolella olevien kahdeksan lohikäärmeen leukoihin laitetuista palloista maanjäristyksen vastakkaisella puolella olevan pallon. Laitteella pystyi havaitsemaan maanjäristyksen suunnan muttei voimakkuutta.
Aiheesta muualla
upright|pienoiskuva|vasen|Zhang Hengin seismografi.
Keijo Taskula
Keijo Taskula (s. 7. joulukuuta 1960 Lauritsala) on suomalainen entinen jääkiekkopuolustaja. Hän pelasi koko uransa kasvattajaseurassaan Saimaan Pallossa, jossa Taskula pelasi yhteensä SM-liigaa 301 runkosarja- ja kaksi playoff-ottelua tehopistein 31+66=97 ja keräten 300 jäähyminuuttia.
Ura
Kaudella 1986–1987 Taskula oli I-divisioonassa SaiPan kolmanneksi paras pistemies tehtyään yli piste per peli -keskiarvolla 42 runkosarjaottelussa tehot 18+28=46, joilla hän voitti myös koko sarjan puolustajien piste-, maali- ja syöttöpörssin. Myös kaudella 1987–1988 Taskula oli joukkueen tehokkain puolustaja tehoilla 13+22=35, joilla hän sijoittui I-divisioonan puolustajien pistepörssissä neljänneksi. Taskula oli kauden päätteeksi nostamassa SaiPaa takaisin SM-liigaan. Hän teki kaudella 1989–1990 liigan yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 8+13=21. Taskula lopetti pelaajauransa kauden 1990–1991 päätteeksi.
Kaudella 2016–2017 Taskula toimi SaiPan C-nuorten SM-sarjajoukkueen apuvalmentajana Pasi Kupiaisen johtamassa valmennustiimissä.
Rasvasolu
Rasvasolu eli adiposyytti on eläinsolu, jonka tehtävä on varastoida lipidejä eli rasva-aineita energiantuotantoa varten. Rasva varastoituu soluun pääosin triglyseridinä joko suureksi ja yhtenäiseksi pisaraksi (valkoinen rasvasolu) tai pieniksi ja erillisiksi pisaroiksi (ruskea rasvasolu).
Valkoisissa rasvasoluissa suuri rasvapisara täyttää suurimman osan solusta pakottaen vähät soluelimet ja soluliman solun reunoille. Mikroskoopilla tarkasteltaessa valkoiset rasvasolut tunnistaa helposti juuri tästä syystä, sillä soluelimet näkyvät joidenkin solujen laidalla sirppimäisenä tummana alueena. Valkoiset rasvasolut ovat eläinkunnan yleisin rasvasolutyyppi.
Niin sanotuilla päärynälihavilla ihmisillä on valkoisten rasvasolujen lomassa sijaitsevia kutsuttuja beigenvärisiä rasvasoluja, jotka vastaavat ihonalaisen rasvakerroksen tulehdusta vaimentavista ja aivoterveyttä parantavista ominaisuuksista. Päärynälihavuus tarkoittaa rasvan kertymistä lanteille, reisiin ja pakaroihin.
Ruskeissa rasvasoluissa rasvapisarat ovat pieniä ja erillisiä eivätkä täten muodosta yhtenäistä aluetta soluun. Ruskeat rasvasolut sisältävät enemmän mitokondrioita kuin valkoiset ja tuottavat tästä syystä paremmin lämpöä. Ns. ruskeaa rasvaa esiintyykin tästä syystä erityisen runsaasti nimenomaan kylmään sopeutuneilla eläimillä. Ihmiselläkin on vauvana runsaasti ruskeita rasvasoluja, mutta niiden osuus vähenee iän myötä. Kylmään muita ihmiskansoja paremmin sopeutuneilla eskimoilla on kuitenkin runsaasti ruskeaa rasvaa myös myöhemmällä iällä.
Hjalmar Branting
Karl Hjalmar Branting (23. marraskuuta 1860 – 24. helmikuuta 1925) oli ruotsalainen poliitikko. Hän toimi maansa pääministerinä vuosina 1920, 1921–1923 ja 1924–1925.
Elämäkerta
Tultuaan 1877 ylioppilaaksi Branting opiskeli muutaman vuoden ajan tähtitiedettä ja matematiikkaa, mutta keskeytti opinnot ja antautui sanomalehtialalle. Hän rupesi jo ylioppilaana innokkaasti harrastamaan sosiaalipoliittisia kysymyksiä ja esiintyi ennen pitkää puhdasverisenä sosialistina. Vuosina 1886–1892 ja uudelleen vuodesta 1897 lähtien hän toimitti Ruotsin sosiaalidemokraattisen puolueen pää-äänenkannattajaa Social-Demokraten, joka hänen päätoimittajakautenaan saavutti merkittävän aseman ja laajan levikin. Vuodesta 1896 alkaen Branting oli edustajana valtiopäiväin toisessa kamarissa ottaen huomattavalla tavalla osaa yhteiskunnalliseen lainsäädäntötyöhön ja äänioikeusolojen korjaamiseen. Branting oli taitava puhuja ja agitaattori. Ruotsissa niinä aikoina esiintyneestä nuorsosialismista hän pysyttäytyi erillään.
Branting oli vuonna 1889 perustamassa Ruotsin sosiaalidemokraattista työväenpuoluetta (ruots. Sveriges socialdemokratiska arbetareparti). Ruotsalaisena vieraana hän oli mukana myös Suomen Työväenpuolueen perustavassa kokouksessa Turussa vuonna 1899 ja osallistui puolueen periaateohjelman muotoiluun.
Vuonna 1907 hänet valittiin puolueen puheenjohtajaksi, missä tehtävässä hän jatkoi kuolemaansa asti. Hän toimi myös puolueen sanomalehden Social-Demokratenin päätoimittajana vuosina 1887–1917.
Ensimmäisen maailmansodan aiheuttamat taloudelliset vaikeudet aiheuttivat Ruotsissa levottomuuksia vuonna 1917. Myös Venäjällä tapahtunut bolševikkien vallankaappaus kuumensi Ruotsin vasemmiston mielialoja. Branting pysyi kuitenkin vakaana demokratian puolustajana. Hänen tavoitteenaan oli yleisen äänioikeuden toteuttaminen ja vallan saaminen vaalien kautta. Niinpä hän muun muassa tuomitsi jyrkästi Suomessa tammikuussa 1918 tapahtuneen vasemmiston vallankaappauksen ja teki parhaansa, jotta Ruotsin vasemmisto pysyisi sivussa Suomen sisällissodasta.
Brantingin ensimmäinen hallitus oli lyhytikäinen, koska sillä ei ollut riittävää kannatuspohjaa parlamentissa. Myös Brantingin kaksi myöhempää hallitusta olivat lyhytikäisiä: vuosien 1921–1923 hallitus kaatui kiistaan työttömyyskorvauksista, ja vuosien 1924–1925 hallitus päättyi Brantingin kuolemaan.
Uransa loppupuolella Branting käytti paljon aikaa kansainvälisiin projekteihin. Hän oli yksi Kansainliiton innokkaimpia tukijoita ja pyrki levittämään maltillisia näkemyksiään muiden maiden vasemmistolaisiin veljespuolueisiin. Hän sai tunnustukseksi kansainvälisestä rauhantyöstään puolet Nobelin rauhanpalkinnosta vuonna 1921 (toisen puolen sai norjalainen Christian Lange).
Ruotsin sosiaalidemokraatit pitävät Brantingia puolueensa henkisenä isänä, sillä tämän johdolla puolue kasvoi siihen suureen rooliin, joka sillä on ollut Ruotsin politiikassa aina 1920-luvulta lähtien.
Perhe
Hjalmar Brantingin puoliso oli kirjailija Anna Branting. Heidän poikansa oli juristi ja kansanedustaja Georg Branting.
Jukka Ollila (kosketinsoittaja)
Jukka Ollila on suomalainen muusikko. Hän toimi Agents-yhtyeen kosketinsoittajana vuosina 1979–1981 ja oli yhtyeen alkuperäisjäsen. Nykyisin hän tekee teatterimusiikkia, soittaa sinfoniaorkesterissa ja eri yhtyeissä.
Rakkaustarina (Seija Simolan albumi)
Rakkaustarina on Seija Simolan toinen studioalbumi, joka julkaistiin vuonna 1971. Sen nimilaulu on Oscar-palkittu tunnussävelmä aikakauden suosituimmasta romanttisesta elokuvasta Love Story.
Sen suomalaiset sanat on tehnyt Matti Siitonen eli Fredi, jonka levyttämänä laulu sai parhaan listasuosion Suomessa. Samana vuonna 1971 menestyskappaleen levyttivät samalla sanoituksella suomeksi Simolan ja Fredin lisäksi myös Eino Grön, Tapani Kansa ja Tapio Heinonen.
Simolaa säestää Esko Linnavallin Orkesteri, paitsi raidoilla B4 ja B6 Aarno Ranisen Orkesteri.
Viva Las Vegas!
Viva Las Vegas on George Sidneyn elokuva vuodelta 1964. Sen miespääosaa esittää Elvis Presley. Naispääosaa esitti Ann-Margret, jolla oli huhujen mukaan romanssi Presleyn kanssa. Huhuja todistavat useiden lehtien julkaisemat kuvat, joiden mukaan Presley ja Ann-Margret olivat avioituneet Las Vegasissa. Kuvat olivat todellisuudessa peräisin elokuvan kuvauksista, mutta auttoivat elokuvaa menestymään taloudellisesti entistä paremmin, sillä ne toivat mukanaan ilmaista mainosta.
Viva Las Vegas tuotti parhaiten budjetti-lipputulot-suhteessa Elvis-elokuvista, kun sen lipputulot olivat yli viisi miljoonaa dollaria, elokuvan maksaessa vain alle miljoona dollaria. 50 % voitosta meni kuitenkin Presleylle, jonka palkan osuuskin oli 50 % elokuvan budjetista.
Raistlin Majere
thumb|Raistlin Majere punaisessa Lunitarin kaavussa. Raistlin Majere on Margaret Weisin ja Tracy Hickmanin luomassa Dragonlance-kirjasarjassa esiintyvä fiktiivinen hahmo, joka esiintyy muun muassa Kronikat-trilogiassa (Syyshämärän Lohikäärmeet, Talviyön Lohikäärmeet ja Kevätaamun Lohikäärmeet). Hän on pääosassa Raistlinin Kronikat ja Legendat -sarjoissa.
Nuoruus
Raistlinin ja Caramonin vanhemmat kuolevat heidän ollessa vasta 17-vuotiaita. Äiti Rosamun nääntyi pikkuhiljaa pois miehensä kuoleman jälkeen. Samaan aikaan he ystävystyvät Tanis Puolhaltian, Tasslehoff Takiaisjalan ja Flint Tulivasaran kanssa, joiden mukana he kokevat ensimmäiset seikkailunsa. Erään sellaisen matkan aikana Raistlin löytää vanhempiensa kuolemasta epäsuorasti vastuussa olevan naisen, Judith-lesken, ja todistaa hänet huijariksi. Tapauksen aikana hän vastoin sääntöjä käytti mahtavaa loitsua, jota ei hänen tasoisen velhon ollut sallittua lausua eikä hänen olisi edes pitänyt pystyä sellaiseen. Hän sai pian tapauksen jälkeen kutsun Kokeeseen Korkeimman Taikuuden Torniin. Raistlin läpäisi kokeen.
Korkeimman Taikuuden Tornin Koe
Wayrethin Korkeimman Taikuuden Tornissa Raistlin Majere suorittaa Kokeen, jonka aikana hän tekee sopimuksen mustakaapuisen velhon Fistandantiluksen kanssa ja tappaa veljensä Caramonin illuusion, koska luuli, että hänkin osaa taikoa. Wayrethin tornin päämies Par-Salian rankaisee Raistlinin tiimalasisilmillä, joilla hän näkee kaikki asiat niin kuin aika niihin vaikuttaa, eli kuolevana. Hyvitykseksi siitä Par-Salian antaa hänelle mahtavan Magiuksen sauvan. Kokeen jälkeen hänellä on entistä huonompi kunto, äkillisesti harmaantuneet hiukset, sekä kullanhohtoinen iho. Hän ei muista mitään sotkeutumisestaan Fistandantilukseen vaan luulee Kokeen tärvelleen hänen terveytensä. Raistlin ryhtyy kantamaan punaista Lunitarin kaapua.
Magiuksen sauva on erittäin vanha ja hyvin voimakas lumottu esine, kenties yksi Krynnin voimakkaimmista esineistä. Sauva kuului aikoinaan voimakkaalle velholle nimeltä Magius, joka oli Solamnian ritarin Human läheinen ystävä. Kukaan ei tarkkaan tiedä mitä voimia sauva pitää sisällään. Ainakin sauva osaa huolehtia itsestään, se palautuu aina takaisin oikealle omistajalleen. Sauvan päässä oleva kristalli valaisee kun lausuu shirak ja sammuu kun lausuu dulak. Tehostaa iskun voimaa, eikä mikään (paitsi punaisen lohikäärmeen tuli) voi tuhota sitä. Sauvan avulla pystyy myös laskeutumaan esim majatalosta tai kalliolta alas "leijumalla". Raistlinin veljenpoika Palin saa sauvan itselleen Kokeensa jälkeen. Sauvan avulla Palin onnistuu vahingoittamaan Kaaosta.
Peitsen sota
Dragonlancen Kronikat-trilogiassa (Syyshämärän lohikäärmeet, Talviyön lohikäärmeet ja Kevätaamun lohikäärmeet) Raistlin ja Caramon Majere ovat mukana muiden Peitsen sankarien kanssa taistelemassa pahuutta vastaan. Kevätaamun lohikäärmeiden aikana Raistlin erkanee ystävistään lohikäärmekristallin avulla ja Fistandantiluksen kanssa tehdyn sopimuksen mukaan ryhtyy kantamaan mustaa Nuitarin kaapua. Pahuudestaan huolimatta hänellä on trilogian lopussa merkittävä rooli muiden Peitsen sankarien hengen pelastamisessa sekä pimeyden armeijan kukistamisessa.
Peitsen sodan jälkeen hän vetäytyy Palanthasin Korkeimman Taikuuden Torniin.
Kaksosten legendat
Dragonlancen legendat -trilogiassa (Kaksosten aika, Kaksosten sota, Kaksosten koetus) Raistlinin suunnitelmiin kuuluu astua Syvyyteen ja haastaa itse Pimeyden Kuningatar Takhisis, pahuuden ja pahojen lohikäärmeiden jumalatar, ja tulla itse tämän paikalle jumalaksi. Toteuttaakseen tämän Raistlin löytää Paladinen vihityn, Crysanian, jonka avulla hän voi aukaista portin Syvyyteen. Caramon ja Kronikoista tuttu kentti Tasslehoff Takiaisjalka lähtevät estämään häntä ja onnistuvat siinä. Caramon saa Raistlinin tajuamaan, että hänen tulemisensa jumalaksi aiheuttaisi koko maailman tuhon johtuen hänen kyltymättömästä vallanhalustaan. Raistlin peruu suunnitelmansa jumalaksi tulosta ja aikoo lähteä Syvyydestä Caramonin ja Crysanian kanssa. Takhisis kuitenkin estää heitä ja viimeisillä voimillaan Raistlin sulkee Syvyyden portit kuningattaren nenän edestä pelastaen näin koko maailman, mutta jääden itse Syvyyteen.
Kaaoksen sota
Vuosien ajan yleinen käsitys on, että Raistlin Majere on kuollut, kunnes Caramonin ainut elossa oleva poika Palin Majere, valkokaapuinen velho, löytää hänet jouduttuaan vahingossa Syvyyteen Palanthasin Korkeimman taikuuden tornin Raistlinin labratoriossa olevan peilin/portin kautta Kronikoiden neljännessä osassa, Kesätulen lohikäärmeet. Palin vahingoittuu Syvyydessä tätipuolensa Kitiaran vihaisen haamun terästä ja Raistlinin on autettava häntä palaamaan maailmaan. Kannettuaan Palinin takaisin entiseen laboratorioonsa Raistlin yrittää palata takaisin Syvyyteen, mutta Pimeyden kuningatar ei päästä häntä, samalla Raistlin huomaa, että häneltä on viety hänen taikavoimansa. Pienen pohdiskelun jälkeen hän päättää auttaa sodassa Kaaosta vastaan. Kaaoksen kukistuttua Raistlin palaa takaisin Syvyyteen. Raistlin lahjoittaa Palinille Magiuksen sauvan.
Raistlin mediassa
Ruotsalainen metalliyhtye Lake of Tears on tehnyt Raistlinista kappaleen Raistlin and the Rose, joka löytyy albumilta A Crimson Cosmos. Kappaleen sanoitukset kertovat muun muassa Crysaniasta ja Raistlinin suhteesta häneen.
Kreikkalainen bändi Paladine on tehnyt biisejä Krynnistä ja sen hahmoista.
Myös saksalainen Blind Guardian on tehnyt Raistlin-aiheisen kappaleen nimeltä The Soulforged, joka on julkaistu albumilla A Night at the Opera.
Kronikoiden Syyshämärän lohikäärmeet -kirjan pohjalta tehdyssä elokuvassa Dragonlance: Dragons of Autumn Twilight Raistlinia ääninäyttelee Kiefer Sutherland.
Sahra (albumi)
Sahra on Khaledin vuonna 1996 julkaisema studioalbumi. Sen tuottivat Don Was, Philippe Eidel, Jean-Jacques Goldman ja Clive Hunt. Levy on suurimmilta osin arabiankielinen, mutta kappaleet "Aïcha" ja "Le Jour Viendra" ovat ranskankielisiä ja "Ki Kounti" osin espanjankielinen. Albumilla oli vierailevina artisteina I Threes, Saúl Hernández ja räppärit Akhenaton ja Shurik'n.
Khaled omisti albuminsa vaimolleen Samiralle ja tyttärelleen Sarah'lle, joista jälkimmäiseltä levy on saanut myös nimensä.
Uriah Heep Live
Uriah Heep Live on brittiläisen Uriah Heep -yhtyeen ensimmäinen livealbumi, joka julkaistiin vuonna 1973. Albumi oli yhtyeen kolmas Yhdysvalloissa kultaa myynyt julkaisu. Brittilistalla levyn paras sijoitus oli 23. ja Yhdysvalloissa 37. Levy on myynyt maailmanlaajuisesti yli miljoona kappaletta. Se äänitettiin Britannian kiertueella Birminghamissa tammikuussa 1973.
LP 1
A-puoli B-puoli
LP 2
A-puoli B-puoli
Karvasmäki
Karvasmäki on Espoon kaupunginosa. Se sijaitsee Turunväylän ja Kehä III:n risteyksessä.
Alue on tunnettu kivikautisena asuinpaikkana löydöksiensä perusteella. Löydöksinä on ollut esimerkikso kivikautisia asuinpaikkalöytöjä, keramiikkaa, kvartsiesineitä ja kvartsi-iskoksia.
Karvasmäessä sijaitsee Suomen ensimmäinen Ikea-tavaratalo, joka avasi ovensa vuonna 1996.
Dan
Dan on alkuperältään heprealainen miehen etunimi. Nimi käsitetään usein lyhentymäksi Danielista, mutta se esiintyi jo Raamatun aikaan myös itsenäisenä nimenä. Raamatussa Dan (vuoden 1933 raamatun­suomennoksessa Daan) oli yksi patriarkka Jaakobin pojista. sekä myös hänestä polveutuvaksi katsottu Israelin heimo. Nimi merkitsee: "Hän on tuominnut."
Suomessa nimi Dan on 1900-luvun alusta vuoden 2019 loppuun mennessä annettu 2 004 miehelle ja noin 90 naiselle. Danin nimipäivä on suomen­ruotsalaisen kalenterin mukaan 11. joulukuuta, joka on myös Danielin nimipäivä.
Tahiridit
Tahiridit hallitsivat ensin Mervistä käsin, mutta siirsivät hallintonsa myöhemmin Nišapuriin. Molemmat kaupungit olivat silkkitien varrella, mutta Nišapur oli lännempänä. Al-Husaynin seuraajat laajensivat hallitsemaansa aluetta Intian rajoille asti. Tahiridien laaja suku käytti suunnattomia rikkauksiaan myös kulttuuriin, ja sen toinen haara toimi kalifin hovin korkeissa hallintoviroissa Bagdadissa. He perustivat luultavasti kirjaston Merviin ja suosivat hovissaan oppineita, adab -kirjallisuutta ja musiikkia. Termillä adab tarkoitetaan kirjallisuudenlajia, jossa yhdistyy erilaista sivistyneen miehen kasvatukseen liittyvää ainesta, runonsäkeitä, anekdootteja, mallikirjeitä, puheita, puhtaasti filologista ainesta, sananlaskuja jne. Usein adabin tehtäväksi on määritelty huvittaminen ja opettaminen. Persialainen runous oli alkamassa tahiridien kaudella, mutta ei nähtävästi vielä päässyt pitkälle.
Sapogne-et-Feuchères
thumb|250px|Sapogne-et-Feuchères Sapogne-et-Feuchères on kunta Ardennesin departementissa Champagne-Ardennen hallintoalueella Ranskassa. Kunnassa oli 504 asukasta vuoden 1999 väestönlaskennassa. Sapogne-et-Feuchèresin pinta-ala on 11 neliökilometriä.
Ummetus
Ummetus tarkoittaa suolen hidasta toimintaa, joka voi oireilla harvoin tapahtuvana ulostamisena, ulostamisen vaikeutena, paksusuolen sisällön runsauteba ja ulosteiden kovettumisena.
Ominaisuudet
Ummetus vaihtelee lievästä lyhytaikaisesta ulostusvaikeudesta aina äkilliseen täydelliseen suolitukokseen. Ummetuksen vaikeuden ja laadun määrittävät sen kesto, suolen tyhjennysväli (terveillä noin 8–72 tuntia), ulostamisen ongelmat (kesto, kipu, ym.), ulosteen kertamäärä ja laatu (kovuus, rakenne, vaihtelu, ym.) sekä näiden seurauksena ilmenevät oireet.
Lapsilla toiminnallinen ummetus alkaa keskimäärin 2–3 vuoden iässä ja kestää yli 5 vuoden ajan noin 50 %:lla lapsista. (Rintamaitoa syövien vauvojen ulostusväli on normaalisti vaihteleva aina 10 päivään asti.)
Esiintyvyys
Ummetuksen vallitsevuus on noin 8–26 % terveillä aikuisilla ja noin 80 % vähän liikkuvilla ikäihmisillä. Lasten toiminnallisen ummetuksen vallitsevuus on noin 10 %. Noin 5 % suomalaisista hakee apua ummetuksen vuoksi. Kiinan keski-ikäisessä väestössä ummetuksen vallitsevuus on noin 13 %.
Syyt
Ummetus johtuu siitä, että ruokasula liikkuu paksusuolen läpi liian hitaasti ja siitä imeytyy liikaa vettä verenkiertoon. Näin kaikki tekijät, jotka vaikuttavat suolen lihastoimintaan (peristaltiikkaan) tai ruokasulaan kohdistuvaan ulkoiseen paineeseen ja veden imeytymiseen, voivat vaikuttaa ummetukseen.
Ummetus aiheutuu usein elintapatekijöistä. Vähäinen kuidun ja veden määrä ravitsemuksessa tekevät ruokasulasta vähäisempää, kovempaa ja kuivempaa. Ulostamistarpeen laiminlyönti, elämänrytmin epäsäännöllisyys ja liikkumattomuus heikentävät ja epäsäännöllistävät ajan myötä suolen toimintaa ja ulostamista. Ravinto voi myös sisältää niukasti suolta aktivoivia ruoka-aineita tai runsaasti suolta ummettavia ruoka-aineita. Suoli tottuu ummetukseen erityisesti lapsilla.
Ummetusta aiheuttaviin sairauksiin kuuluvat:
Ummetusta aiheuttavia lääkkeitä ovat muun muassa:
Ummetus on yleinen vaiva erityisesti lapsilla ja vähän liikkuvilla vanhuksilla. Lasten ummetus alkaa keskimäärin 2–3 vuoden iässä. (Myös alle 4 kuukauden ikäisillä pikkuvaivoilla voi olla ulostusvaikeutta, mutta ilman kiinteää ulostetta kyse ei ole ummetuksesta vaan tilapäisestä peräaukon lihasten häiriöstä .)
Naisilla esiintyy ummetusta enemmän kuin miehillä.
Vaikutukset
Ummetuksen selviä merkkejä ovat ulostuksen vaikeutuminen ja ulostuskertojen väheneminen alle kahteen kertaan viikossa. Ummetukseen voi liittyä turvotusta, kipua, väsymystä , raskasta oloa tai ärtymystä. Kovan ulostetukkeuman ohi voi silloin tällöin virrata ylivuotoripulia.
Lapsilla ummetus voi aiheuttaa poikkeavan ulostusasennon, suuren kertamäärän kovaa papanamaista ulostetta, ylivuotoripulia, kouristavaa vatsakipua ja tuhrimista sekä psyykkisiä haittoja ja koulunkäyntivaikeuksia.
Ummetus altistaa myös divertikuloosille ja peräpukamille sekä peräaukon haavaumalle. Vaikea ummetus voi johtaa suolitukoksen kaltaiseen tilaan. Täydellinen ummetus eli suolitukos voi aiheuttaa vatsan kasvua, suolen liikkeen näkymistä vatsan pinnalla, kipua ja oksentelua.
Tutkiminen
Ummetuksen syytä selvitettäessä on oleellista ensin tunnistaa mahdollinen välitöntä hoitoa vaativa äkillinen suolitukos ja tämän jälkeen erottaa tähystystä tai kuvantamista vaativat rakenteelliset syyt toiminnallisesta ja elintapoihin liittyvästä ummetuksesta. Lapsilla toiminnallisen ummetuksen voi usein vahvistaa kliinisesti ilman jatkotutkimuksia – erikoissairaanhoidon aiheita ovat esim. alle 4 kuukauden ikä, lääkehoidon hyödyttömyys, merkittävät haitat ja tuhriminen.
Anamneesiin kuuluu ummetuksen määrittely, muut oireet (esim. kipu, veriuloste, oksentelu, laihtuminen, väsymys), suvun periytyvät sairaudet (esim. paksusuolen syöpä, ummetustaipumus) ja oleelliset altisteet (esim. ravitsemus, liikunta, lääkkeet, leikkaukset). Lapsilla selvitetään myös WC-käyttäytyminen kuten panttaaminen (ulostamisen välttely), mekoniumin tulo yli 2 päivän iässä ja kasvutiedot. Statuksessa voidaan tarkastella vatsa (koko, kovuus, muoto, liike, arvet), peräaukon alue (ihottuma, tuhriminen, fissuurat, fistelit, rakennepoikkeavuudet) ja peräsuoli proktoskoopilla ja tunnustella vatsa ja peräsuoli tuseeraamalla sekä tilanteen mukaan selvittää yleisiä tekijöitä.
Epäiltäessä elimellistä sairautta, aikuisilla vaihtoehtoina ovat sigmasuolen (sigmoidoskopia) tai paksusuolen tähystys (kolonoskopia) ja vatsan röntgenkuvaus. Vatsan röntgenkuva voi antaa lisätietoa lähinnä suolitukoksesta ja paralyyttisestä ileuksesta. Lapsilla kuvantaminen voi olla harvoin aiheellista vaikeimmissa tapauksissa tai Hirschsprung-epäilyssä.
Kemialliset tutkimukset ovat hyödyllisiä lapsilla lähinnä, jos havaitaan kasvun poikkeamaa tai muita aiheita epäillä erityistä sairautta (esim. hypotyreoosi, keliakia, kalsiumaineenvaihdunnan sairaus). Ummetus ei ole aihe allergiatesteille.
Elimellistä syytä ennustavat aikuisilla uusi suolen toiminnan muutos (erityisesti yli 50-vuotiaalla), nuoren krooninen ummetus, kipu (erityisesti paheneva ja ulostamiseen liittyvä), veriuloste, yleisoireet (ml. laihtuminen, väsymys) sekä suvun periytyvät sairaudet (erityisesti paksusuolen syöpä).
Ehkäisy
Ummetuksen ilmaantumista voidaan ehkäistä samoilla elintapamuutoksilla, joita käytetään oireen hoidossa, sekä ehkäisemällä ummetusta aiheuttavia sairauksia ja välttämällä tarpeetonta ummettavien lääkkeiden käyttöä. Ummettavan lääkkeen kanssa voidaan aloittaa samaan aikaan ummetusta ehkäisevä lääke, kuten vahvan opioidin kanssa tämän vastavaikuttaja.
Hoito
Ummetus ei aina aiheuta haittaa eikä erityiseen hoitoon ole tällöin tarvetta. Lasten ummetus pyritään kuitenkin hoitamaan aina nopeasti ja täysin vaivan pitkittymisen ehkäisemiseksi.
Ravitsemushoito
Ravintorasvat ja etenkin oliiviöljy ovat osoittautuneet tehokkaaksi ummetuksen vähentäjiksi. Myös kuivatut luumut (esim. 6 liuotettua luumua päivässä 2–3 päivän ajan), kiivi (2–3 kpl/vrk) ja kaali sisältävät suolta aktivoivia aineita. Banaani, mustikka, vaalea pasta, vahva musta tee ja juusto taas pahentavat joidenkin potilaiden ummetusta). Probiooteista, luumusorbitolista tai mallasuutteesta ei ole luotettavaa tietoa lasten toiminnallisen ummetuksen hoidossa.
Lehmänmaito voi aiheuttaa ummetusta lapsilla. Luumusose, maidonkorvikkeen vaihto tai veden juonti saattavat vähentää vauvojen ummetusta.
Ruoasta tai esimerkiksi leseistä tai psylliumista saatavaa kuitua on pidetty välttämättömänä suolen normaalille toiminnalle aina 1970-luvun alusta lähtien, minkä vuoksi monet lääkärit suosittelevat edelleen kuitua ummetuksen hoitoon. Suomalaiset lääkärit kehottavat ummetuksesta kärsiviä aikuisia naisia nauttimaan vähintään 25 grammaa ja miehiä 35 grammaa kuitua päivässä sekä juomaan 1.5–2 litraa vettä päivässä Kuidun lisääminen auttaa joitain potilaita, mutta toisaalta se pahentaa usein vaikeasta ummetuksesta kärsivien tilannetta.
Tutkimusten mukaan kuiduilla on keskimäärin ummetusta lisäävää vaikutusta. Esimerkiksi vuonna 2012 julkaistussa kiinalaisessa interventiotutkimuksessa havaittiin, että runsaasti kuitua nauttivien potilaiden krooninen ummetus ja vatsan turvotus paranivat sataprosenttisesti minimoimalla kuidun määrä ruokavaliossa. Ulostuslääkkeet, kokojyväviljatuotteet, vihannekset ja hedelmät jätettiin kokonaan pois ruokavaliosta kahden ensimmäisen viikon ajaksi ja kasvissyöjiä ohjeistettiin käyttämään papujen sijaan vähäkuituisia soijatuotteita kuten tofua. Sen jälkeen koehenkilöiden tuli pyrkiä pitämään kuidun saantinsa mahdollisimman pienenä. Puolen vuoden kuluttua 65 prosenttia osanottajista jatkoi edelleen aloitusajankohdan lähes kuidutonta ruokavaliota eikä kellään heistä esiintynyt enää ummetusta eikä muitakaan vatsaoireita vatsakivut mukaan lukien. Suoli toimi nyt päivittäin, kun se toimi kokeen alussa vain neljän päivän välein. Neljännes oli siirtynyt vähäkuituiseen ruokavalioon, ja heistä 75 prosenttia oli parantunut ummetuksesta, mutta 31 prosentilla esiintyi edelleen turvotusta ja 44 prosentilla ulostusvaikeuksia. Suoli toimi heillä keskimäärin kahden päivän välein. Loput kymmenen prosenttia oli palannut kuiturajoittamattomaan ruokavalioon ja kaikilla heistä esiintyi ummetusta, vatsan turvotusta ja ulostusvaikeuksia. Suuri osa heistä oli kasvissyöjiä, minkä vuoksi heidän oli ollut hyvin vaikea noudattaa lähes kuidutonta ruokavalliota. Heidän suolensa toimi vain kerran viikossa sekä kokeen alussa että puolen vuoden kuluttua. Useissa tutkimusyhteenvedoissa on myös havaittu, että kuidut eivät lievitä ummetusta ärtyvän suolen oireyhtymässä.
Vuonna 2019 julkaistun kiinalaisen väestöseurantatutkimuksen mukaan sillä neljänneksellä, joka nautti eniten vähäkuituiseen viljaan perustuvia perinteisiä eteläkiinalaisia ruokia, esiintyi 32 prosenttia vähemmän ummetusta kuin sillä neljänneksellä, joka nautti niitä vähiten. Niillä, jotka nauttivat eniten kokojyvävilja-kasvispainotteisen ruokavalion mukaisia ruokia esiintyi 15 prosenttia vähemmän ummetusta kuin niillä, jotka nauttivat niitä vähiten, mutta tulos ei ollut tilastollisesti merkitsevä. Tuloksissa huomioitiin iän, sukupuolen, fyysisen aktiivisuuden, tupakoinnin, alkoholinkäytön, ylipainon ja energian kokonaissaannin vaikutus. Perinteinen eteläkiinalainen ruokavalio sisälsi vähäkuituisen viljan lisäksi erityisen paljon vihanneksia, hedelmiä, mereneläviä, kinkkua, kananmunia, maitoa, papuja ja rasvoja. Kokojyvävilja-kasvispainotteinen ruokavalio sisälsi kokojyväviljan lisäksi erityisen paljon juureksia, vihanneksia, sieniä, kasviöljyä, pähkinöitä ja hunajaa.
Säännöllinen ateriointi rauhalliseen tahtiin ja hyvin pureskellen ehkäisee ummetusta.
Nautintoaineet
Kahvilla on (kofeiinista riippumatonta) suolen toimintaa lisäävää vaikutusta.
Nesteytys
Juomisen lisääminen auttaa siinä tapauksessa, että ummetuksesta kärsivä potilas on kuivunut.
Lääkehoito
Ummetuksen lääkehoitoon kuuluvat suolen toimintaa edistävät lääkkeet eli laksatiivit ja ummettavien lääkkeiden vähentäminen. Eri laksatiivien vaikutukset riippuvat jonkin verran ummetuksen syistä; esim. Parkinsonin tautiin liittyvä ummetus ei usein reagoi laksatiiveihin.
Laksatiiveja on pääosin kolmessa vaikutusryhmässä: sisältöä lisäävät (bulkki) laksatiivit, vettä lisäävät (osmoottiset) laksatiivit kuten makrogoli (PEG) ja liikettä lisäävät (stimuloivat) laksatiivit kuten natriumpikosulfaatti, bisakodyyli ja senna. Pienoisperäruiskeella voidaan annostella mm. natriumfosfaattia, bisakodyyliä, natriumdokusaattia tai lauryylisulfaattia. Opioidiummetusta voidaan vaikeassa tapauksessa ehkäistä suoraan opioidin vastavaikuttajalla (opioidiantagonistilla) kuten naloksonilla, naloksegolilla tai metyylinaltreksonilla. Lapsilla on käytetty myös magnesiamaitoa.
Aikuisilla lyhytaikainen ummetus voidaan yleensä hoitaa pienoisperäruiskeella tai suun kautta annosteltavalla aktivoivalla laksatiivilla. Pitkäaikaisessa ummetuksessa taas bulkkilaksatiivi on yleensä ensisijainen (lukuun ottamatta matalaa hermovauriota) ja tähän voidaan lisätä tarvittaessa osmoottinen laksatiivi pitkäaikaisesti ja stimuloiva laksatiivi lyhytaikaisesti. Lasten toiminnalliseen ummetukseen käytetään ensisijaisesti makrogolia niin pitkään kuin tarvetta – ulostetukkeumassa peräruiskeet ja suolentyhjennysvalmisteet ovat myös vaihtoehtoja. Lasten hoito kestää vähintään 2 kuukautta ja lopetetaan vähitellen vasta, kun ummetusoireita ei ole ollut 1 kuukauteen ja suolen hallinta on hyvä. (Osmoottisilla laksatiiveilla ei ole merkittävää pitkäaikaishaittaa.)
Vähintään keskivaikeassa ärtyvän suolen oireyhtymässä voidaan käyttää myös linaklotidia tai prukalopridia.
Muu hoito
Liikunnan lisääminen ja ulostus- ja elämänrytmin säännöllistäminen edistävät suolen liikettä ja ulostamista. Jos ummetus liittyy erityisesti ulostamisvaikeuteen, fysioterapeuttinen biopalautehoito voi olla aikuisilla hyödyksi. Vauvan ulostamista voi rentouttaa alaraajajumpalla ja vatsahieronnalla.
Hermovaurioperäisessä ummetuksessa käytetään myös sormityhjennystä ja suolikoulutusta. Kun muilla hoidoilla ei ole riittävää vaikutusta, aiheellisiksi voivat tulla suurivolyymiset vesiperäruiskeet, peräsuolen huuhtelu, neurostimulaattorihoito ja leikkaushoito.
Ramansironta
Ramansironta eli Ramanin ilmiö on valon tai muun sähkömagneettisen säteilyn sirontaa, jossa säteilyn taajuus muuttuu. Ilmiön avulla voidaan muun muassa tunnistaa molekyylejä ja selvittää niiden rakenteita spektroskooppisesti. Ramansironta on nimetty intialaisen Chandrasekhara Venkata Ramanin mukaan. Hän sai ramansironnan löytämisestä fysiikan Nobel-palkinnon 1930.
Perusteet
400px|thumb|Kaavakuva ramansironnasta. Kuvassa molekyylin energia kasvaa ylöspäin kuljettaessa. Alin vaakaviiva kuvaa perustilaa ja seuraava vaakaviiva ensimmäistä viritystilaa. Virtuaalisia tiloja on merkitty katkoviivoilla. Rayleigh-sironnassa säteilyn taajuus ei muutu. Stokes-sironnassa molekyyli siirtyy perustilasta virtuaalisen tilan kautta ensimmäiseen viritystilaan. Anti-Stokes-sironnassa molekyyli on aluksi viritystilassa ja lopuksi perustilassa. Nuolten paksuudet kuvaavat summittaisesti sironnan voimakkuutta. Stokes-sironta on anti-Stokes-sirontaa voimakkaampaa, koska molekyylejä on enemmän perustilassa kuin viritystilassa. Kaksi laitimmaista nuolta vasemmalla esittävät tavallista absorptiota (A) ja emissiota (E).
Kun aineeseen ohjataan säteilyä, suurin osa fotoneista jatkaa suoraan aineen läpi. Pieni osa fotoneista osuu molekyyleihin ja poikkeaa etenemissuunnastaan eli siroaa. Kimmoisaa sirontaa, jossa fotonin energia ei muutu, sanotaan Rayleigh-sironnaksi. Noin yksi kymmenestä miljoonasta aineeseen tulevasta fotonista siroaa kimmottomasti eli epäelastisesti. Tämä ramansironnaksi kutsuttava ilmiö on paljon Rayleigh-sirontaa heikompaa, ja se voi tapahtua kahdella tapaa. Jos molekyyli vastaanottaa energiaa sironnassa, siroavan fotonin energia on alkuperäistä pienempi, sillä energian on säilyttävä. Tästä tapauksesta käytetään nimeä Stokes-sironta. Päinvastaisessa tapauksessa eli anti-Stokes-sironnassa molekyyli luovuttaa energiaa ja fotonin energia kasvaa sironnassa. Samalla fotonin taajuus suurenee ja aallonpituus pienenee. Siirtyvän energian suuruus riippuu molekyylin energiatiloista. Ramansironta on siis sirottavalle aineelle ominaista.
Kun molekyyli absorboi fotonin, se siirtyy kahden energiatilan välillä. Kun fotoni siroaa molekyylistä ramansironnassa, molekyyli siirtyy yhdestä tilasta toiseen käyden välillä virtuaalisella eli näennäisellä tilalla. Jos sopivaa virtuaalista tilaa ei ole, ramansiirtymää ei voi tapahtua. Tällaista siirtymää sanotaan kielletyksi. Ramansiirtymän voimakkuus riippuu siitä, kuinka suuri osa molekyyleistä on alussa tilassa, josta siirrytään. Anti-Stokes-sironta on tavallisesti Stokes-sirontaa heikompaa, koska siinä molekyyli lähtee suuremman energian tilasta ja Boltzmannin jakauman mukaan tietyssä energiatilassa on sitä vähemmän molekyylejä, mitä suurempi tilan energia on suhteessa muihin tiloihin. Ramansironta eroaa fluoresenssista siinä, että se ei riipu näytteeseen tulevan valon aallonpituudesta. Fluoresenssi on ramansirontaa hitaampi ilmiö, koska siinä molekyylin elektroni siirtyy todelliseen viritystilaan.
Kun Ramanin ilmiön avulla tutkitaan molekyylejä, selvitetään useimmiten niiden värähtelyn synnyttämää ramansirontaa. Ramanspektri ja tavallinen infrapunasäteilyn aikaansaama absorptiospektri eivät yleensä ole samannäköisiä, vaan ne täydentävät toisiaan. Jotta molekyylillä voi olla infrapunaspektri, sen sähköisen dipolimomentin on muututtava molekyylin värähdellessä. Ramansironta taas on mahdollista, jos molekyylin polaroituvuus muuttuu värähtelyssä. Polaroituvuus kuvaa, kuinka helposti ulkoinen sähkökenttä voi liikuttaa molekyylin elektronipilveä. Nämä tulokset ovat värähtelysiirtymien päävalintasäännöt. Valintasääntöjen perusteella esimerkiksi hiilidioksidin (CO2) symmetrinen venytysvärähtely, jossa happiatomit liikkuvat symmetrisesti vastakkaisiin suuntiin ja takaisin, ei tavallisesti näy infrapunaspektrissä. Tämä värähtely on kuitenkin mahdollista havaita ramansironnan avulla. Vastaavasti hiilidioksidin epäsymmetrinen venytysvärähtely ei näy ramanspektrissä, mutta se näkyy infrapunaspektrissä. Jos molekyylillä on symmetriakeskus (kuten hiilidioksidilla), mikään värähtely ei voi näkyä sekä infrapuna- että ramanspektrissä. Kaikkia värähtelyjä ei välttämättä pysty havaitsemaan kummallakaan tavalla.
Molekyylien pyörimisessä valintasäännöt ovat erilaiset. Jotta molekyylillä voi olla puhdas pyörimisspektri eli mikroaaltospektri, sillä on oltava nollasta poikkeava pysyvä dipolimomentti eli sen on oltava poolinen. Pyörimisramanspektri on mahdollinen, jos molekyyli on anisotrooppisesti eli suunnasta riippuvasti polaroituva. Esimerkiksi vetymolekyylin H2 polaroi helpommin sidoksen suuntainen sähkökenttä kuin sidosta vastaan kohtisuorassa oleva kenttä. Vedyllä on siten pyörimisramanspektri. Sillä ei kuitenkaan ole puhdasta pyörimisspektriä, koska se on pooliton molekyyli. Metaani (CH4) ei symmetrisyytensä vuoksi näy mikroaalto- eikä ramanspektrissä.
Värähtely- ja pyörimissiirtymien lisäksi ramansirontaa voi syntyä elektronisten siirtymien yhteydessä. Franco Rasetti havaitsi ensimmäisenä elektronisen Ramanin ilmiön typpimonoksidilla (NO).
Klassinen selitys
Stokes- ja anti-Stokes-spektriviivojen syntyminen voidaan selittää klassisen fysiikan avulla seuraavasti : Sähkökentän voimakkuus E muuttuu ajan myötä seuraavasti: missä E0 on sähkökentän amplitudi ja ν0 on käytetyn valon taajuus. Jos tätä valoa ohjataan kaksiatomiseen molekyyliin, molekyyliin syntyy dipolimomentti μ: missä verrannollisuuskerroin α on polaroituvuus. Jos molekyyli värähtelee tai pyörii taajuudella νm, liikkeeseen liittyvä poikkeama q on missä q0 on liikkeen amplitudi. Pienillä amplitudeilla polaroituvuus riippuu lineaarisesti q:sta: Lausekkeessa α0 on polaroituvuus tasapainoasemassa ja derivaatta kuvaa polaroituvuuden muuttumista q:n muuttuessa, tasapainoasemassa laskettuna. Yhtälöt yhdistämällä saadaan dipolimomentiksi
Käyttämällä trigonometrista kaavaa 2 cos x cos y = cos(x + y) + cos(x − y) saadaan lopulta tulokseksi
Ensimmäinen termi kuvaa Rayleigh-sirontaa (taajuus ν0), ja jälkimmäiset termit kuvaavat anti-Stokes-sirontaa (ν0 + νm) ja Stokes-sirontaa (ν0 − νm). Jos derivaatta on nolla eli jos polaroituvuus ei muutu, molekyylin liike ei synnytä ramansirontaa.
Polaroituvuustensori
Molekyyliin syntyvä dipolimomentti ei tavallisesti ole samansuuntainen sähkökentän kanssa. Tällöin yhtälössä μ = α E pitää α tulkita tensoriksi, joka on matriisimuodossa Tämä polaroituvuustensori on symmetrinen, eli αxy = αyx, αxz = αzx ja αyz = αzy. Kvanttimekaniikassa ramansironta on mahdollista, jos jokin tensorin komponenteista muuttuu molekyylin liikkuessa. Ryhmäteorian mukaan värähtely voi synnyttää ramansiirtymän, jos jokin polaroituvuuden komponentti kuuluu samaan symmetrialajiin kuin värähtely. Komponenttien symmetrialajit ilmoitetaan molekyylin pisteryhmän karakteritaulukossa.
Depolarisaatiosuhde
Sironneen valon polarisaatiota mittaamalla saadaan tietoa molekyylin kunkin värähtelyn symmetriasta, mikä helpottaa ramanspektrin tulkitsemisesta. Ramanviivan depolarisaatiosuhde (ρ) on alkuperäisen valon polarisaatioon nähden kohtisuorasti ja yhdensuuntaisesti polaroituneiden sironneiden valojen voimakkuuksien suhde. Suhteen selvittämiseksi siroava valo on ohjattava polaroivaan suodattimeen, joka asetetaan ensin yhdensuuntaisesti ja sitten kohtisuoraan näytteeseen tulevan valon polarisaatioon nähden. Ramanviivan sanotaan olevan depolaroitunut, jos sen depolarisaatiosuhde on 0,75 tai enemmän. Jos ρ < 0,75, viiva on polaroitunut. Polaroituneen viivan syntymiseksi värähtelyn on oltava täysin symmetristä kuten tetrakloorimetaanin (CCl4) symmetrisessä venytyksessä.
Epälineaariset ramanilmiöt
Yhtälöä μ = αE tarkemmin ilmaistuna molekyyliin syntyvä dipolimomentti on sarja: Lausekkeessa E on sähkökentän voimakkuus, α on polaroituvuus ja β ja γ ovat ensimmäinen ja toinen hyperpolaroituvuus. Tavallisessa ramanspektroskopiassa, jossa käytetään jatkuvatoimista laseria, toinen ja kolmas termi ovat merkityksettömän pieniä. Vahvat laserpulssit sen sijaan synnyttävät voimakkaan sähkökentän, mikä voi johtaa seuraaviin epälineaarisiin ilmiöihin.
Hyperramansironnassa syntyy hyper-Rayleigh-sironta taajuudella 2ν sekä hyper-Stokes- ja hyper-anti-Stokes-sironnat taajuuksilla 2ν0 − νm ja 2ν0 + νm, missä ν0 on laserin taajuus ja νm on molekyylin viritystaajuus. Tällaisen sironnan aiheuttaa kaksi fotonia. Hyperramansirontaa on vaikea havainnoida, sillä vain noin biljoonasosa alkuperäisestä säteilystä (ν0) muuttuu hyperramansironnaksi (2ν0 ± νm). Hyperramansironnan etu on siinä, että valintasäännöt ovat erilaiset kuin tavallisessa ramansironnassa. Hyperramanspektri on mahdollinen, jos hyperpolaroituvuustensorin komponentit muuttuvat molekyylin värähdellessä. Siten on mahdollista havaita sellaisia värähtelyjä, joita ei näy raman- tai infrapunaspektrissä.
Kun laserin luoma sähkökenttä on tarpeeksi suuri, syntyy hyperramansironnan asemesta stimuloitu ramansironta. Siinä laser synnyttää voimakkaan koherentin eli samavaiheisen säteen Stokes-taajuudella ν0 − νm. Säde aiheuttaa Stokes-sirontaa taajuudella ν0 − 2νm, ja tämä taas sirottuu taajuudella ν0 − 3νm ja niin edelleen. Stimuloidun ramansironnan avulla voidaan luoda lasersäteilyä eri taajuuksilla.
Käänteisessä ramansironnassa näytteeseen ohjataan laserin taajuuden ν lisäksi jatkumo säteilyä niin, että jatkumossa on anti-Stokes-sironnan taajuus ν + νm. Tällöin havaitaan emissio taajuudella ν ja absorptio jatkumossa taajuudella ν + νm. Näytteessä on siten virittynyt molekyylejä siten, että alku- ja lopputilan energiaero on taajuuden νm mukainen. Ilmiötä sanotaan käänteiseksi ramansironnaksi, koska anti-Stokes-sironnan taajuus on virittävä taajuus eikä sironnut taajuus kuten tavallisesti. Käänteisen ramansironnan avulla voidaan tutkia lyhytikäisiä molekyylejä.
Koherentti anti-Stokes-ramansironta eli CARS on menetelmä, jossa kaksi suurienergiaista lasersädettä, joiden taajuudet ovat ν1 ja ν2, ohjataan samansuuntaisesti näytteeseen. Nämä säteet synnyttävät koherenttia säteilyä taajuudella 2ν1 − ν2. Taajuutta ν2 säädetään siten, että se vastaa jotakin Stokesin viivaa ν1 − νm, missä νm on jokin molekyylin viritystaajuus. Tällöin koherentin säteilyn taajuus on 2ν1 − ν2 = 2ν1 − (ν1 − νm) = ν1 + νm eli anti-Stokes-viivan taajuus. Koska CARSissa syntyvä valo on koherenttia ja etenee yhteen suuntaan, sitä on helppo havainnoida eikä fluoresenssista ole haittaa. Valon suuren voimakkuuden vuoksi voidaan mitata erittäin pieniä kaasumaisten yhdisteiden pitoisuuksia. Lisäksi valintasäännöt ovat erilaisia kuin tavallisessa ramanspektroskopiassa.
Pintavahvisteinen ramansironta
Pintavahvisteinen ramansironta eli SERS (engl. surface-enhanced Raman scattering) on menetelmä, jossa metallin pinnalle adsorboituneen eli kiinnittyneen molekyylin ramanspektri voi kasvaa voimakkuudeltaan miljoonakertaiseksi verrattuna esimerkiksi liuoksesta mitattuun spektriin. Siten tutkittavaa ainetta tarvitaan vain vähän. Mittauksissa käytetään erityisiä, muun muassa hopeasta valmistettavia pintoja. Pintavahvisteisen ramansironnan on esitetty perustuvan siihen, että sähkökenttä on erityisen voimakas metallipintojen lähellä. Menetelmää on hyödynnetty 1970-luvulta lähtien.
Laitteistot
Ramanspektrometrin neljä tärkeintä osaa ovat valonlähde, valon näytteeseen ja pois näytteestä ohjaavat välineet, aallonpituuden valitsin sekä ilmaisin.
Valonlähteen on oltava voimakas, jotta säteilyä siroaa tarpeeksi paljon. Valon on oltava monokromaattista eli yhtä aallonpituutta sisältävää, jotta vähäisetkin muutokset sironneessa säteilyssä on mahdollista erottaa alkuperäisestä säteilystä. Laserit sopivat hyvin valonlähteiksi, koska niiden lähettämä säteily on voimakasta ja monokromaattista. Lisäksi niiden säde on kapea, mikä helpottaa pienten näytteiden tutkimista. Laserien lähettämä säteily on myös lähes täysin lineaarisesti polaroitunutta, joten se käy hyvin depolarisaatiomittauksiin. Ennen laserien kehittämistä valonlähteenä käytettiin tavallisesti elohopeahöyrylamppua. Lampussa oli oltava suodatin, jotta säteilyn aallonpituusalue olisi mahdollisimman kapea. Riittävän suuren tehon aikaansaamiseksi käytettiin erikoisvalmisteisia lamppuja.
Koska ramansironta on heikkoa, lasersäde pitää kohdistaa tarkasti näytteeseen ja siroava säteily on kerättävä huolellisesti erilaisten linssien ja peilien avulla. Sirontaa voidaan havainnoida esimerkiksi 90 tai 180 asteen kulmassa säteen suuntaan nähden.
Ilmaisimeen ohjattavan säteilyn aallonpituuden valitsimista tavallisimpia ovat prisma- ja hilamonokromaattorit sekä fouriermuunnokseen perustuvat FT-laitteistot. FT-menetelmässä valonlähteenä on infrapunasäteilyä lähettävä laser ja aallonpituudet erotellaan interferometrin avulla. Perinteiseen ramanspektroskopiaan verrattuna FT-menetelmän etuna on se, että fluoresenssi on vähäistä infrapuna-alueella. Lisäksi erotuskyky on suuri. Haittana on muun muassa se, että infrapunasäteily synnyttää heikompaa ramansirontaa kuin näkyvä valo.
Koska ramansironta on heikkoa, sitä on hankala havainnoida. Ensimmäisissä ramanmittauksissa spektri valokuvattiin käyttämällä pitkiä valotusaikoja. Nykyään ramansirontaa voidaan havainnoida esimerkiksi valomonistimella, joka muuttaa fotonit sähköiseksi signaaliksi, tai CCD-kennolla, jossa fotonit aiheuttavat varausten syntymistä. FT-ramanmenetelmissä käytetään tavallisesti indium-gallium-arsenidi-ilmaisimia.
Sovellukset
Ramansironnan avulla tutkitaan kemiassa aineiden rakenteita. Infrapuna- ja ramantutkimusten avulla voidaan selvittää pienten molekyylien symmetriaa ja suurten molekyylien funktionaalisia ryhmiä. Vertaamalla infrapuna- ja ramanspektrejä ryhmäteorian mukaisiin symmetriatarkasteluihin on voitu esimerkiksi todeta, että XeH4-molekyyli on rakenteeltaan tasomainen neliö eikä tetraedri. Kiinteiden aineiden tutkimuksessa ramansironnan avulla voidaan muun muassa tunnistaa eri kidemuotoja.
Biokemiassa ja lääketieteessä ramanspektroskopia on hyödyllinen erityisesti kahdesta syystä: Ensinnäkin veden ramansironta on heikkoa, mikä helpottaa vesiliuosten tutkimista. Toisekseen resonanssiramansironnassa tarvittavat näytemäärät ovat pieniä. Hemoglobiini- ja myoglobiiniproteiinien hemiryhmässä on porfyriinirengas, jonka elektronista siirtymää voidaan hyödyntää resonanssiramantutkimuksessa siten, että proteiinin muut osat eivät häiritse spektriä. Ramansironnan avulla voidaan tutkia myös lääkkeiden sitoutumista DNA:han. Lääketieteessä voidaan ramanspektroskopiaa käyttämällä erottaa tavallinen kudos ja syöpäkudos muun muassa rinnasta ja maksasta otetuista näytteistä. Kuituoptiikkaa käyttämällä on pystytty mittaamaan elävien lampaiden valtimoseinämien ramanspektrejä.
Historia
Ensimmäisenä havaintoja ramansironnasta julkisti C. V. Raman tieteellisessä kokouksessa Bangaloressa 16. maaliskuuta 1928. Professori Raman oli alkanut tutkia valon sirontaa läpinäkyvistä aineista Kalkutassa vuonna 1921. Hänen oppilaansa K. R. Ramanathan huomasi 1923, että kun violetin lasin läpi ohjattiin auringonvaloa näytteeseen, sironneessa valossa näkyi suodattimen avulla katsottuna vihreää valoa, jota ei ollut näytteeseen menneessä valossa. Ramanathan nimitti ilmiötä ”heikoksi fluoresenssiksi”. Ilmiö ei poistunut, vaikka neste puhdistettiin huolellisesti, joten sen täytyi olla tutkitulle aineelle ominainen. Kaksi vuotta myöhemmin Ramanin oppilas K. S. Krishnan havaitsi saman ilmiön noin 60 eri nesteessä ja huomasi, että sironnut valo oli osittain polaroitunut, toisin kuin tavallisessa fluoresenssissa. Työstäessään Comptonin ilmiön klassista teoriaa Raman ymmärsi, että heidän havaitsemassaan heikossa sironnassa oli kyse uudesta perusluonteisesta ilmiöstä, joka vastasi Comptonin sirontaa valon aallonpituuksilla. Raman ja Krishnan julkaisivat tuloksensa lyhyesti Naturessa 31. maaliskuuta 1928.