cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Elis (kaupunki)
Historia
Eliin kaupunki paikallistettiin 1800-luvulla. Sen arkeologiset kaivaukset alkoivat vuosina 1910–1914, ja niitä on jatkettu vuodesta 1960 lähtien. Kaivauksia ovat suorittaneet Itävallan arkeologinen instituutti Ateenassa sekä kreikkalaiset arkeologit.
Rakennukset ja löydökset
pienoiskuva|Eliin agoraa. pienoiskuva|[[Eliin teatterin jäänteet.]]
Eliin arkeologinen alue on laaja, ja käsittää muun muassa akropoliin eli linnavuoren alueen, agoran, teatterin ja asuinkortteleita sekä hautausmaita. Kaupungin lähiympäristössä oli useita pienempiä asutuksia. Vain pieni osa kokonaisuudesta on kaivettu esiin.
Akropolis eli linnavuori sijaitsi kaupungin itäpuolella. Kukkula on tunnettu nykyaikana myös nimellä Paliópyrgos, ja sen korkeus on noin 400 metriä. Kukkulan alueella on linnoitusmuurien jäänteitä, erityisesti sen pohjois- ja länsiosassa. Akropoliilla sijaitsi Athenelle omistettu temppeli. Sen luoteisrinteessä agoran pohjoispuolella sijaitsi Eliin teatteri, joka oli rakennettu alun perin 300-luvulla eaa. Sitä muutettiin hellenistisellä ja roomalaisella kaudella.
Agoran eli kauppapaikan alueella sijaitsi lukuisia temppeleitä ja julkisia rakennuksia, mukaan lukien stoia eli pylväshalleja, buleuterion, kaksi gymnasionia, palaistra ja Hellanodikaion eli Olympian kisoja järjestäneiden hellanodikai-virkamiesten rakennus. Merkittävin stoa oli niin kutsuttu Etelästoa eli Korkyraion, joka oli doorilaista tyyliä edustanut kaksoisstoa.
Pyhäkköalue keskittyi agoran eteläpuolelle. Kaupungissa tiedetään olleen Afrodite Uranialle omistettu temppeli, jossa oli Feidiaan veistämä, kullasta ja norsunluusta tehty jumalattaren kulttikuva; erillinen Afrodite Pandemoksen pyhäkkö, jossa oli Skopaksen veistämä Afroditea ja vuohta esittänyt veistos; Apollon Akesiuksen temppeli; Haadeen temppeli; Artemis Filomeiraksin pyhäkkö; Akhilleen kenotafi; Tykhen ja Sosipoliin temppeli; Silenoksen temppeli; sekä roomalaisella kaudella myös keisarikultille omistettu tholos eli pyörötemppeli.
Karl Stewart
Karl Stewart (s. 30. kesäkuuta 1983 Aurora, Ontario) on kanadalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Hän edustaa tällä hetkellä Itävallan pääsarjan, Erste Bank Eishockey Ligan, Vienna Capitalsia. Hän on pelannut NHL:ssä neljässä eri joukkueessa. Hänellä ei ole NHL-varausta.
Hannu Jortikka
Hannu Jortikka (s. 16. joulukuuta 1956 Turku) on suomalainen uransa lopettanut jääkiekkovalmentaja ja entinen jääkiekkoilija. Koulutukseltaan Jortikka on rakennusmestari. Jortikka on valmentanut Suomen nuorten jääkiekkomaajoukkuetta ja toiminut olympiahopeaa saavuttaneen Suomen jääkiekkomaajoukkueen kakkosvalmentajana Calgaryn olympialaisissa. Joulukuussa 2006 hänet nimettiin Jääkiekkoleijonaksi numerolla 183. Jortikka on kuudella mestaruudellaan eniten Suomen mestaruuksia voittanut päävalmentaja, nämä kaikki Turun Palloseurassa.
Pelaajana
Hannu Jortikka oli pelipaikaltaan puolustaja. Hän edusti SM-sarjassa ja SM-liigassa ainoastaan TPS:aa (1972–1979 ja 1980–1981). Yhden kauden hän kävi välillä kiekkoilemassa Ruotsissa AIK:ssa. Jortikka voitti pelaajana yhden Suomen mestaruuden, yhden hopean ja kolme pronssia.
Jortikka pelasi kolme B-maaottelua sekä nuorten ja poikien maaotteluita, mutta ei koskaan noussut A-maajoukkueeseen.
Seurajoukkueissa
Jortikka on Suomen menestyksekkäimpiä valmentajia, hänen valmennuksessaan TPS (1988–1992, 1998–2001 ja 2005–2007) on voittanut yhteensä kuusi Suomen mestaruutta, kaksi kolmen mestaruuden putkea. TPS:n lisäksi hän on valmentanut Suomessa HPK:ta (1992–1993), JyP HT:tä (1995–1996) ja Jokereita (2003–2005). 25. marraskuuta 2009 hän palasi kesken kauden Jokereiden valmentajaksi Hannu Aravirran saadessa potkut. Kuuden Suomen mestaruuden lisäksi hänellä on myös kaksi hopeaa. Jortikka on valittu SM-liigan parhaaksi valmentajaksi viisi kertaa.
Marraskuun lopulla 2009 Jortikka palasi SM-liigavalmentajaksi, kun hänestä tuli sarjan hännille juuttuneen Jokerien päävalmentaja. Jortikka jatkoi myös nuorten maajoukkuevalmentajana tammikuun 2010 MM-kisoihin asti. Marraskuussa 2010 Jortikka vapautettiin Jokereiden valmennuksesta, ja hänen tilalleen tuli Erkka Westerlund. Kaudeksi 2011–2012 Jortikka siirtyi jatkamaan valmennusuraansa KHL:n Amur Habarovskiin. Seura irtisanoi sopimuksen joulukuussa 2012. Kausiksi 2013–2015 Jortikka solmi sopimuksen KHL-liigaan uutena seurana liittyneen Admiral Vladivostokin kanssa. Sopimus purettiin kuitenkin jo joulukuussa 2013 Jortikan aloitteesta.
Torremolinokseen muuttanut Jortikka ilmoitti toukokuussa 2016, että hänen valmennusuransa on todennäköisesti ohi. Paluuta SM-liigaan hän piti mahdottomana, mutta sanoi harkitsevansa mahdollista KHL-tarjousta. Jortikka vahvisti elokuussa 2022 uransa olevan ohi.
Maajoukkueissa
Vuosina 1987–1988 Jortikka valmensi Suomen 20-vuotiaiden maajoukkuetta voittaen maailmanmestaruuden ja MM-pronssin. Nuorten maajoukkueesta hän siirtyi A-maajoukkueen kakkosvalmentajaksi (1988–1990) ja oli voittamassa olympiahopeaa. Jortikka ei ole koskaan ollut A-maajoukkueen päävalmentaja, vaikka hän on monesti ollut spekulointien kohde, kun maajoukkueelle on oltu valitsemassa uutta luotsia.
Jortikka toimi Suomen alle 20-vuotiaiden jääkiekkomaajoukkueen valmentajana kesäkuusta 2014 tammikuuhun 2015.
Sidney Webb
pienoiskuva|Sidney Webb Sidney James Webb (vuodesta 1929 paroni Passfield; 13. heinäkuuta 1859 Lontoo – 13. lokakuuta 1947 Liphook, Hampshire) oli brittiläinen yhteiskuntatieteilijä, sosialistinen teoreetikko ja työväenpuolueen poliitikko, joka toimi alahuoneen jäsenenä vuosina 1922–1929, kauppaministerinä vuonna 1924 ja siirtomaaministerinä vuosina 1929–1931. Webb ja hänen vaimonsa Beatrice Webb olivat Fabian Societyn johtavia hahmoja. He kirjoittivat yhdessä kirjoja.
Nuoruus
Webb syntyi Lontoossa keskiluokkaiseen perheeseen. Hänen isänsä oli kirjanpitäjä ja äitinsä puodinpitäjä. Webb jätti koulunsa kesken 15-vuotiaana, mutta jatkoi myöhemmin opiskelua iltaluennoilla Birkbeck-instituutissa ja Lontoon yliopistossa. Saavutettuaan muodollisen pätevyyden hän aloitti vuonna 1878 uran valtion virkamiehenä ja työskenteli vuosina 1881–1891 siirtomaaministeriössä. Hän suoritti myös lakimiehen tutkinnon vuonna 1885. Webb kiinnostui opiskeluvuosinaan sosialismista ja tutustui lehtimies George Bernard Shaw’hon. Shaw kutsui hänet vuonna 1885 jäseneksi äskettäin perustettuun vasemmistoälykköjen seuraan Fabian Societyyn, jonka tavoitteena oli rauhanomainen siirtyminen sosialismiin nyky-yhteiskuntaa koskevan tieteellisen tiedon avulla. Webbistä tuli nopeasti seuran tärkein teoreetikko. Hän kirjoitti ensimmäisen Fabian Societyn julkaiseman traktaatin Facts for Socialists, joka ilmestyi vuonna 1887 ja josta otettiin uusintapainoksia vuosikymmenien ajan. Hän kirjoitti myös seuran julkaisut Facts for Londoners (1888) ja The Eight Hour Day (1891) sekä osan laajaa julkisuutta saaneista Fabian Essays -teksteistä (1889).
Yhteistyö Beatrice Webbin kanssa
Webb tutustui ja rakastui vuonna 1890 varakkaasta perheestä olleeseen itseoppineeseen Beatrice Potteriin, joka oli tekemässä tutkimusta työväestön osuustoiminnasta. Beatrice suostui naimaan hänet vuonna 1892, jolloin Webb luopui virastaan ja pariskunta jäi elämään Beatricen perinnöllä. He työskentelivät tämän jälkeen yhdessä ja julkaisivat laajan tuotannon työväenkysymystä ja työväenliikkeen historiaa käsitteleviä tutkimuksia sekä poliittisia pamfletteja. Historioitsijoina heidän merkittävin työnsä oli English Local Government, 11-osainen tutkimus Englannin paikallishallinnon historiasta 1600-luvulta alkaen. He perustivat vuonna 1895 yhdessä liberaalin poliitikon Richard Haldanen kanssa merkittäväksi muodostuneen London School of Economics -korkeakoulun. Perustamispääomana käytettiin Fabian Societyn saamaa testamenttilahjoitusta. Webbit perustivat myös New Statesman -lehden vuonna 1913.
Poliittinen ura
Webb valittiin vuonna 1892 Deptfordin edustajana Lontoon kaupunginvaltuustoon, johon hän kuului vuoteen 1910. Hänet valittiin Lontoon teknisen opetuksen lautakunnan puheenjohtajaksi, missä asemassa hän uudisti kaupungin koulujärjestelmän. Hänen johdollaan valtion toisen asteen koulut Lontoossa uudistettiin, ammattikoulutusta lisättiin ja alakoululaisille luotiin stipendijärjestelmä. Lontoon yliopisto muutettiin useista itsenäisistä yksiköistä muodostuvaksi korkeakouluverkostoksi. Webb myös auttoi Robert Morantia konservatiivihallituksen vuosina 1902 ja 1903 säätämien koululakien valmistelussa. Kun Beatrice Webb oli vuosina 1905–1909 jäsenenä köyhäinhoitolain uudistusta valmistelleessa komiteassa, Sidney auttoi häntä laatimaan raporttina julkaistun komitean vähemmistön eriävän mielipiteen, jossa esitettiin tulevan brittiläisen hyvinvointivaltion pohjapiirrokset.
thumb|Sidney ja Beatrice Webb vuonna 1932 matkalla Neuvostoliittoon. Sidney ja Beatrice Webb pyrkivät vaikuttamaan päätöksentekoon puolueettomina asiantuntijoina, mutta kokiessaan tämän strategian menettävän tehoaan he päättivät vuonna 1914 liittyä työväenpuolueen jäseniksi. Sidney Webb ystävystyi puolueen johtajan Arthur Hendersonin kanssa ja hänet valittiin jo vuonna 1915 puoluetoimikuntaan, jossa hän vaikutti seuraavat kymmenen vuotta. Yhdessä vaimonsa kanssa Webb laati vuonna 1918 julkaistun työväenpuolueen ohjelmajulistuksen Labour and the New Social Order, joka säilyi puolueen ohjelmana useita vuosikymmeniä. Webb oli asiantuntijajäsenenä vuonna 1919 asetetussa niin sanotussa Sankeyn komissiossa, joka selvitti mahdollista kaivostoiminnan kansallistamista. Webb valittiin vuonna 1922 äänivyöryllä parlamentin alahuoneeseen Seaham Harbourin vaalipiiristä. Hän oli vuonna 1924 Board of Traden puheenjohtajana eli kauppaministerinä Ramsay MacDonaldin johtamassa ensimmäisessä työväenpuolueen hallituksessa. Kun MacDonald palasi pääministeriksi vuonna 1929, Webbistä tuli siirtomaaministeri ja hänelle myönnettiin Passfieldin paronin arvo, jolloin hän siirtyi alahuoneesta ylähuoneeseen. Hän valitsi päärinarvonsa nimen Hampshiressa omistamansa Passfield Corner -nimisen tilan mukaan. Siirtomaaministerinä Webb yritti huonolla menestyksellä ratkoa Palestiinan mandaattialueeseen liittyneitä kiistoja.
Vaikka Webbin pariskunta tunnettiin ei-vallankumouksellisen, asteittaisen sosialismiin siirtymisen kannattajina, he vaikuttuivat vanhoilla päivillään vuonna 1932 Neuvostoliiton-matkallaan näkemistään saavutuksista ja kirjoittivat neuvostokommunismia ihannoivan kirjan Soviet Communism: A New Civilisation? (1935).
Sidney ja Beatrice Webbin tuhkat on haudattu Lontoon Westminster Abbey -katedraaliin.
Jukka Tarjanne
Artturi Johannes (A. J., Jukka) Tarjanne (vuoteen 1906 Törnqvist; 7. marraskuuta 1866 Virrat – 20. heinäkuuta 1946 Helsinki) oli suomalainen opetushallinnon virkamies, jolla oli merkittävä ansio oppivelvollisuuden täytäntöönpanossa. Hän toimi kouluhallituksen kansanopetusosaston päällikkönä 1918–1936.
Elämäkerta
A. J. Törnqvistin vanhemmat olivat Virtojen varapastori Carl Gustaf Törnqvist ja Karolina Gustava Regina Schreck. Hän kirjoitti ylioppilaaksi Jyväskylän lyseosta vuonna 1884 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1888 sekä maisteriksi 1890 ja suoritti kasvatusopin tutkinnon 1895. Törnqvist työskenteli aluksi lyhyen aikaa uskonnonopettajana eräissä oppikouluissa ja aloitti vuonna 1893 uransa kansakouluntarkastajana. Hän oli kansakouluntarkastaja 1894–1895 Kuopion ja 1895–1900 Viipurin kaupungissa sekä 1900–1907 Hämeenlinnan piirissä, kunnes siirtyi kouluylihallitukseen. Hän teki useita opintomatkoja ulkomaille. Törnqvist suomensi 1906 nimensä Tarjanteeksi synnyinpitäjänsä alueella sijaitsevan Tarjanneveden mukaan. Samoin teki hänen veljensä, arkkitehti Onni Tarjanne.
Tarjanne nimitettiin 1916 kouluylihallituksen (vuodesta 1918 kouluhallitus) kansakoulujen ylitarkastajaksi. Sisällissodan aikana keväällä 1918 hän hoiti yksinään viraston asioita valkoisten pääkaupungissa Vaasassa, sillä kouluylihallitus oli jäänyt punaisten valtaamaan Helsinkiin. Syyskuussa 1918 hänestä tuli kansanopetusosaston päällikkö ja hän sai kouluneuvoksen nimikkeen. Tarjanne oli vuosina 1930–1936 kouluhallituksen ylijohtajan sijaisena.
Tarjanne oli jäsenenä monissa kansakoulun kehittämistä suunnitelleissa komiteoissa ja 1906–1907 sihteerinä oppivelvollisuutta pohtineessa komiteassa. Hänellä on sanottu olleen suuret ansiot oppivelvollisuuden toteuttamisessa. Muun toimintansa ohella Tarjanne oli vuonna 1900 Viipurin kaupunginvaltuuston jäsen ja kuului pitkään Kansanvalistusseuran johtokuntaan. Hän sai kanslianeuvoksen arvonimen jäädessään eläkkeelle vuonna 1936.
A. J. Tarjanteen poikia olivat hallinto-oikeuden professori Tapio Tarjanne ja diplomaatti P. K. Tarjanne. Hänen lapsenlapsiinsa kuuluivat muun muassa korkeimman hallinto-oikeuden presidentti Antti Suviranta ja poliitikko sekä pääjohtaja Pekka Tarjanne.
Richard Attwood
Richard James David Attwood (s. 4. huhtikuuta 1940 Wolverhampton, Staffordshire, Iso-Britannia) on uransa lopettanut brittiläinen kilpa-autoilija. Hän osallistui yhteensä 17 Formula 1:n MM-kilpailuun kausilla – ja – BRM, Reg Parnell Racing, Cooper ja Lotus-talleissa. Hänen paras sijoituksensa oli Monacon Grand Prix'ssa 1968, jossa hän ajoi toiseksi ja teki samalla kilpailun nopeimman kierroksen. Palkintosija jäi Attwoodin ainoaksi.
Attwood voitti Le Mansin 24 tunnin ajon vuonna 1970 Porsche 917:llä.
CCM
CCM (aiemmin Canada Cycle & Motor Co. Ltd ) on jääkiekkovarusteita valmistava yritys, joka perustettiin vuonna 1899. CCM-merkillä valmistetaan myös polkupyöriä. CCM oli NHL-liigan virallinen sponsori ja jääkiekkovarusteiden toimittaja vuoteen 2014 saakka.
Historia
pienoiskuva|CCM:n entinen logo CCM on vuonna 1899 perustettu yhtiö, joka valmisti polkupyöriä ja lyhyen ajan myös autoja. Vuonna 1905 yritys alkoi valmistaa myös jääkiekkoluistimia ja myöhemmin erilaisia jääkiekkovarusteita. Vuosien varrella CCM osti muita jääkiekkovarusteiden valmistajia (kuten suomalaisen Karhun) ja tuli tunnetuksi ”The Hockey Company” -nimellä.
Vuonna 2004 Reebok osti The Hockey Companyn CCM-brändeineen. Reebok puolestaan on osa kansainvälistä Adidas Group -konsernia. Vuonna 2017 Adidas myi CCM:n 110 miljoonalla dollarilla sijoitusyhtiö Birch Hill Equity Partnersille.
Käyttö Suomessa
Suomessa Hämeenlinnan Pallokerho, Tampereen Ilves, Pelicans, Saimaan Pallo, Oulun Kärpät ja Helsingin IFK käyttävät CCM:n varusteita. Myös KHL-seura Jokereiden päävarustekumppani on CCM.
Verokalenteri
Verokalenteri (sähköisenä usein verokone) sisältää fyysisten henkilöiden julkisia verotustietoja, esimerkiksi verotettavat työ- ja pääomatulot. Kerätyt tiedot perustuvat verottajan vahvistamiin edellisen vuoden verotietoihin.
Aiheesta muualla
Income_tax
Makedonian nimikiista
pienoiskuva| Historiallisen [[Makedonian valtakunta|Makedonian valtakunnan alue ympäröity punaisella ja nykyinen maantieteellinen Makedonia harmaalla viivalla.]] pienoiskuva|Kartta Makedonian nimen käytöstä. Punaisella merkityt käyttivät nimeä Fyrom, sinisellä merkityt käyttivät [[Pohjois-Makedonia|Makedonian tasavallan nimeä kahdenvälisissä suhteissa, vihreällä merkityt eivät tuoneet kantaansa esille. Harmaalla merkityillä ei ole suhteita Pohjois-Makedonian kanssa.]] Makedonian nimikiista viittaa yli 20 vuotta jatkuneeseen kiistaan Kreikan ja Makedonian tasavallan (nyk. Pohjois-Makedonian) välillä. Kreikka vastusti Makedonia-nimen käyttöä haluten varata nimen koskemaan ainoastaan Kreikan antiikin aikaista Makedonian valtakuntaa sekä maan nykyistä Makedonian maakuntaa. Kreikka ja Makedonian tasavalta pääsivät sopuun nimestä 12. kesäkuuta 2018. Sopimuksen mukaan Makedonian tasavallan uudeksi nimeksi tuli ”Pohjois-Makedonia” tai virallisesti ”Pohjois-Makedonian tasavalta”. Sopimus allekirjoitettiin 17. kesäkuuta 2018. Se hyväksyttiin Makedonian parlamentissa 11. tammikuuta 2019 ja Kreikan parlamentissa 25. tammikuuta 2019.
Aiemmin maat saavuttivat pitkäksi ajaksi jonkinlaisen kompromissin Makedonian suostuessa käyttämään nimilyhennettä FYROM (the Former Yugoslav Republic of Macedonia, entinen Jugoslavian tasavalta Makedonia) virallisissa yhteyksissä. Aiemmin kreikkalaiset ehdottivat myös, että Makedonia käyttäisi esimerkiksi nimeä ”Illyria”, ”Keski-Balkanin tasavalta” tai ”Eteläslavia” Makedonian nimen sijaan. Makedonian hallitus suhtautui ehdotuksiin kielteisesti. Nimikiistaan pyrittiin löytämään ratkaisua pitkään, ja eräinä usein esiintyneinä kompromissiehdotuksina olivat ”Pohjois-Makedonian” ohella muun muassa nimet ”Ylä-Makedonia” ja ”Uusi Makedonia”.
Historiallinen tausta
Antiikin aikana Makedonian valtakunta vastasi alueeltaan alun perin suurin piirtein nykyistä Kreikan Makedoniaa. Sen pohjoispuolella sijaitsi Paionian kuningaskunta, jonka alue suunnilleen vastasi Pohjois-Makedoniaa.
Sen jälkeen kun roomalaiset vuonna 168 eaa. valloittivat Kreikan, he muodostivat valtakuntaansa Macedonia-nimisen provinssin, joka käsitti sekä entisen Makedonian valtakunnan että Paionian alueet. Tämä provinssi jaettiin ajanlaskumme 300-luvulla kahteen osaan, jotka olivat eteläisempi Macedonia prima (”Ensimmäinen Makedonia”), joka käsitti suurimman osan Makedonian valtakunnan alueesta, sekä pohjoisempi Macedonia secunda (”Toinen Makedonia”) eli Macedonia salutaris (”Terveellinen Makedonia”), joka käsitti osan Dardaniaa sekä koko Paionian. Täten Macedonia salutaris käsitti suurimman osan nykyisen Makedonian tasavallan alueesta.
Näin syntynyt aluejako säilyi pienin muutoksin myös bysanttilaisena aikana aina siihen saakka, kunnes Osmanien valtakunta 1400-luvulla valloitti loputkin Itä-Rooman alueista. Makedoniasta tuli tällöin osa Rumeliaa, joka pysyi osmanien vallassa vuoteen 1913 saakka.
Vuonna 1893 osmanihallintoa vastaan nousi vallankumousliike, joka johti 2. elokuuta 1903 puhjenneeseen Ilindenin kapinaan. Kun kapina epäonnistui, Makedonian vallankumousjärjestö VMRO jakautui kahtia. Jane Sandanskin johtama ryhmittymä vaati autonomista Makedoniaa, joka kuuluisi joko Osmanien valtakuntaan tai Balkanin liittovaltioon, kun taas toinen ryhmittymä vaati Makedonian liittämistä Bulgariaan. Ilindenin kapinan jälkeen vallankumouksellinen liikehdintä lakkasi; sen sijaan Bulgaria, Kreikka ja Serbia alkoivat entistä pontevammin esittää Osmanien valtakunnalle aluevaatimuksia, jotka kohdistuivat muun muassa tarkemmin määrittelemättömään, Makedoniaksi nimitettyyn alueeseen. Vuonna 1912 nämä aluevaatimukset johtivat ensimmäiseen Balkanin sotaan, jonka tuloksena osmanit menettivät suurimman osan Euroopan puoleisista alueistaan.
Sodan voittajavaltiot eivät kuitenkaan päässeet sopuun Turkilta vallattujen alueiden jakamisesta, minkä vuoksi jo vuonna 1913 syttyi toinen Balkanin sota. Se päättyi Bukarestin rauhaan, jossa alueet jaettiin Kreikan, Bulgarian ja Serbian sekä vuonna 1912 itsenäistyneen Albanian kesken. Kreikka sai tällöin sille nykyisin kuuluvan Makedonian, kun taas nykyisen Pohjois-Makedonian alue liitettiin Serbiaan.
Ensimmäisen maailmansodan jälkeen Serbiasta tuli osa Serbien, kroaattien ja sloveenien kuningaskuntaa, joka myöhemmin sai nimen Jugoslavia. Nykyisen Makedonian tasavallan alue kuului tällöin Etelä-Serbiaan Vardar Banovinan maakuntana. Toisessa maailmansodassa akselivallat valloittivat vuonna 1941 suurimman osan Jugoslaviaa. Akselivaltoihin liittyi myös Bulgaria, joka samana vuonna miehitti sekä osan nykyisen Pohjois-Makedonian aluetta että Kreikan Makedonian. Kesäkuussa 1941 Bulgaria ja Italian Albania jakoivat nykyisen Pohjois-Makedonian alueen keskenään.
Sodan päätyttyä syntyi Jugoslavian sosialistinen liittotasavalta, johon kuuluivat pääasiassa samat alueet kuin aikaisempaan Jugoslavian kuningaskuntaan. Josip Broz Titon hallitus päätti kuitenkin vuonna 1946 erottaa Serbiasta sen eteläisimmän osan erilliseksi osavaltioksi, joka sai nimen Makedonia. Päätös tämän osavaltion nimestä johti jo tuolloin kiivaaseen kiistaan Kreikan kanssa, sillä Kreikka epäili nimen osoittavan, että Jugoslavia vaatisi myös sille kuuluvia alueita. Kreikan lehdistö ja Andréas Papandréoun hallitus esittivät saman väitteen monessa yhteydessä vielä 1980-luvulla.
Malli (televisioelokuva)
Malli on Tuija-Maija Niskasen ohjaama televisionäytelmä vuodelta 1971. Se perustuu Johan Bargumin käsikirjoitukseen ja oli tarkoitus ensiesittää maaliskuussa 1971, mutta Yleisradion ohjelmaneuvosto viivytti ensiesitystä 26. elokuuta 1971 saakka. Ohjelmaneuvoston mukaan vieraantumisilmiön kuvaaminen oli tuolloin saanut liian suuren roolin Ylen Televisioteatterin ohelmistossa, ja samaa teemaa käsitteleviä tuotantoja haluttiin siirtää esitettäväksi pidemmän ajan kuluessa. Myös samoihin aikoihin valmistunut Elvi Sinervon näytelmän Maailma on vasta nuori tv-versio sai odottaa ensiesitystään, ja Jaakko Pakkasvirran ohjaama Kyllikki ja hatut (1971) jäi lopulta kokonaan esittämättä.
Makedonian nimikiista
Historiallinen tausta
Eteläslaavilaiset kielet levisivät varhaiskeskiajalla suurimpaan osaan Balkania, myös nykyisen Pohjois-Makedonian alueelle. Makedonian kieli on läheistä sukua bulgarian kielelle, eikä sitä edes pidetty erillisenä kielenä vaan bulgarian murteena siihen saakka, kunnes Titon hallitus vuonna 1946 lähinnä poliittisista syistä julisti sen erilliseksi kieleksi, ja sille kehitettiin myös oma kirjakielensä. Tällä pyrittiin ennen kaikkea torjumaan Bulgarian mahdolliset aluevaatimukset, ja ilmeisesti makedonialaiset itse ovat olleet ratkaisuun tyytyväisiä, sillä vaatimuksia alueen liittämisestä Bulgariaan ei Jugoslavian hajottuakaan esitetty.
Meža
Meža on Itävallassa alkava joki, joka laskee Dravajokeen Sloveniassa. Mežan pituus on 43 kilometriä, josta kilometri Itävallassa ja 42 kilometriä Sloveniassa. Ledavan lähdekorkeus on 1 280 metriä, ja se yhtyy Dravaan 335 metriä merenpinnan yläpuolella. Mežan valuma-alue on 543 neliökilometriä. Mežalla on yksi merkittävä sivujoki, Mislinja.
Malli (televisioelokuva)
Juoni
Tekstiilityöntekijä Inga pääsee valokuvamalliksi työnantajansa yöasu mainoksiin, ylpistyy ja alkaa elää mainonnan ja tavarafetisismin sanelemaa elämäntyyliä. Samalla hänen aidot ihmissuhteensa kärsivät.
Makedonian nimikiista
Kiista Jugoslavian hajoamisen jälkeen
thumb|250px|[[Makedonian lippu (Kreikka)|Kreikan Makedonian lippu, jossa on Verginan aurinko.]] thumb|right|250px|[[Makedonian tasavallan lippu|Makedonian tasavallan entinen lippu, joka oli käytössä vuosina 1992–1995.]] right|thumb|250px|[[Makedonian tasavallan lippu|Makedonian tasavallan nykyinen lippu vuodesta 1995.]]
Makedonian itsenäistyessä Jugoslaviasta Kreikka ei suostunut tunnustamaan tuoretta valtiota sen käyttämän nimen takia. Kreikan mielestä Makedonian pyrkimykseen käyttää Makedonia-nimeä sisältyy verhottuja aluevaatimuksia Kreikalle. Euroopan yhteisön välimieskomission lausunnon mukaan vuonna 1992 Makedonian nimen käyttöön ei liittynyt minkäänlaisia aluevaatimuksia. Yhdysvaltojen tunnustaessa Makedonian itsenäisyyden vuonna 1994 Kreikka julisti Makedonian taloussaartoon, joka jatkui vuoteen 1995 asti, kunnes maat pääsivät väliaikaiseen sopimukseen. Sopimukseen sisältyi Makedonian aiemman lipun muokkaaminen (jonka symbolia Verginan aurinkoa Kreikka piti omanaan) ja vakuutukset siitä, ettei Makedonia tulisi esittämään aluevaatimuksia Kreikalle.
Makedonian nimikiista Kreikan kanssa oli kauan esteenä sen liittymiselle esimerkiksi Euroopan unioniin ja Natoon, joiden kummankin jäsenenä Kreikka vastusti Makedonian jäsenyyttä ennen nimikiistan ratkaisua. Aiemmin Kreikka vastusti kaikkia ratkaisuja, joissa Makedonian tasavallan nimessä esiintyy missään muodossa nimi ”Makedonia”. Sen sijaan se lupasi tukea Makedonian pyrkimyksiä liittyä EU:hun ja Natoon, mikäli maa suostuu käyttämään FYROM-nimeä.
Vuonna 2007 Kreikka myöntyi alustavasti siihen, että Makedonian tasavallan nimessä voisi esiintyä nimi ”Makedonia” jossakin muodossa. Tämän jälkeen maat pyrkivät useampaan otteeseen lähempiin kompromisseihin. Sovittelijana kiistassa toimi erityisesti YK:n erityislähettiläs Matthew Nimetz.
Ratkaisua pitkään jatkuneeseen kiistaan etsittiin uusin ponnistuksin vuodesta 2017 kesään 2018 saakka. Makedonian puolelta neuvotteluhalukkuutta lisäsi uuden Zoran Zaevin johtaman hallituksen halu edistää EU:n hakuprosessia sekä liittyä Natoon jo vuoden 2018 aikana. Kreikassa puolestaan Aléxis Tsíprasin hallitus oli ollut aiempia hallituksia halukkaampi edistämään sovintoa. Kreikkalaiset ehdottivat, että Makedonian tasavalta valitsisi nimeensä jonkun etuliitteen erotuksena Kreikan Makedoniasta, jolloin maan nimi voisi olla esimerkiksi ”Ylä-Makedonia”, ”Uusi Makedonia”, ”Pohjois-Makedonia”, ”Slavo-Makedonia” tai ”Vardarin Makedonia”.
Préspan sopimus
Pääministerit Tsípras ja Zaev ilmoittivat päässeensä alustavaan sopimukseen nimestä 12. kesäkuuta 2018. Sen mukaan Makedonian tasavallan nimeksi tuli ”Pohjois-Makedonia” (Severna Makedonija) tai virallisesti ”Pohjois-Makedonian tasavalta” (Republika Severna Makedonija). Maan asukkaita voidaan edelleen kutsua ”makedonialaisiksi” ja maan kieltä ”makedonian kieleksi”. Tsípras ja Zaev allekirjoittivat sopimuksen maiden rajalla Préspa-järven rannalla 17. kesäkuuta 2018, ja siksi se tunnetaan ”Préspan sopimuksena”.
Alustava sopimus vaati hyväksynnän kummankin maan parlamentissa. Tsíprasin hallitus joutui sopimuksen vuoksi epäluottamusäänestykseen Kreikan parlamentissa heti sen julkaisun jälkeen, mutta voitti äänestyksen, jonka jälkeen sopimus voitiin allekirjoittaa. Sopimus hyväksyttiin Makedonian parlamentissa 11. tammikuuta 2019 81 äänellä 120:stä. Kreikassa puolustusministeri Pános Kamménos erosi hallituksesta vastalauseena sopimukselle 13. tammikuuta 2019. Tsíprasin hallitus voitti kuitenkin seuranneen toisen epäluottamusäänestyksen aiheesta 16. tammikuuta 2019. Tämän jälkeen sopimus hyväksyttiin Kreikan parlamentissa 25. tammikuuta 2019 äänin 153–146. Kreikassa oli laajoja mielenosoituksia sopimusta vastaan koko prosessin ajan.
Sopimuksen hyväksyminen sai laajalti myönteisen vastaanoton kansainvälisessä yhteisössä. Sitä kiittivät muun muassa Eurooppa-neuvoston puheenjohtaja Donald Tusk, EU:n komission puheenjohtaja Jean-Claude Juncker ja Naton pääsihteeri Jens Stoltenberg. Pääministeri Zaev onnitteli Tsíprasia ja kuvasi sopimuksen hyväksymistä ”historialliseksi voitoksi”, joka ”päättää pitkään jatkuneen diplomaattisen konfliktin Ateenan ja Skopjen välillä”. Pian sopimuksen hyväksymisen jälkeen Kreikan ulkoministeri Giórgos Katroúgkalos allekirjoitti lain sopimuksesta.
Nimenmuutos astui virallisesti voimaan erilaisten muodollisuuksien jälkeen 12. helmikuuta 2019. Voimaanastuminen vaati muun muassa Makedonian Nato-jäsenyyttä koskevan sopimuksen allekirjoittamisen sekä ilmoitukset Kreikalta Makedonialle Préspan sopimuksen ja Naton jäsenyyssopimuksen hyväksymisestä, ja Makedonialta Kreikalle ja YK:lle nimenmuutoksen voimaanastumisesta.
Oman lisänsä nimikiistaan toi presidentti Gjorge Ivanov, joka ei hyväksy nimenmuutosta ja on kieltäytynyt allekirjoittamasta lakeja, joissa käytetään uutta nimeä. Lakeja on 11, ja parlamentti hyväksyi ne helmi-maaliskuun aikana. Presidentin käytös jarruttaa Pohjois-Makedonian liittymistä Euroopan unioniin. Parlamentti voi pakottaa presidentin allekirjoittamaan lait äänestämällä niistä uudelleen, sillä Pohjois-Makedonia ei ole presidenttivaltainen maa. Tilanne voi ratketa myös siksi, että Pohjois-Makedoniassa on presidentinvaalit keväällä 2019.
Makedonian nimen käyttö kahdenvälisissä suhteissa
Ennen nimikiistan ratkeamista 107 valtiota oli tunnustanut Makedonian ottaman nimen ”Makedonian tasavalta”. Jotkut valtiot olivat käyttäneet tätä nimeä jo alusta lähtien kun Makedonia itsenäistyi, toiset valtiot olivat muuttaneet kantaansa sen jälkeen, kun YK:ssä otettiin käyttöön nimi ”Entinen Jugoslavian tasavalta Makedonia”.
Vedos
Vedos voi tarkoittaa seuraavia:
Ressu Redford
Ressu Redford (aik. Reddie Redford, oik. Esa Pentti Juhani Mäkelä, s. 30. heinäkuuta 1961 Turku) on suomalainen tanssimusiikki- ja iskelmälaulaja. Hän tuli tunnetuksi Bogart Co. -yhtyeessä 1980-luvulla ja sen jälkeen soolouralla.
Esa Mäkelä syntyi Turussa ja muutti kuusivuotiaana perheensä kanssa läheiseen Maskun kuntaan. Yläkoulussa hän alkoi soittaa rumpuja ja kitaraa kunnes siirtyi kosketinsoittimiin. Lukioajan yhtyeessä soitti myös tuleva sanoituskumppani Jari Numminen. Ylioppilaaksi tulon jälkeen Mäkelä ei päässyt toivomaansa sairaanhoitajakoulutukseen, mutta hyväksyttiin Turun kauppaopiston matkailulinjalle. Pian sen jälkeen muodostettiin yhtye Bogart Co.
Ura yhtyeissä
Vuonna 1989 perustettuun Boozin Bang N Dance Crew -yhtyeeseen kuului Ressun lisäksi vanhoja bogartilaisia. Yhtye julkaisi Kiss-levymerkillä yhden levyn, Kiss my ass (Polarvox kisslp 1001). Kiss oli Polarvox-levy-yhtiön alamerkki, jonka ainoaksi levyksi Kiss my ass jäi. Levyltä otettiin myös kaksi singleä: ”Kiss my ass” (Polarvox kissmx 001), jolla on nimikappaleen lisäksi kaksi uudelleenmiksausta (”house anarchy mix” ja ”ruin the accapella mix”), sekä "Do You Wanna..." (Polarvox kissmx 002), jolla oli neljä uudelleenmiksausta ("12" Hit Mix", "Radio-Cut", "The Fuck Mix" ja "The Long'n Wonderful Bassline Mix").
1990-luvun puolivälissä Redford perusti Suzie Aldabbaghin ja yhteistyössä Bogart Co.:n yhtyekavereidensa kanssa tanssimusiikkiyhtye Sound of R.E.L.S.:n.
Soolouran meriitit
Vuonna 1990 julkaistua Ressu-albumia on myyty yli 97 700 kpl, ja se on Suomessa kaikkien aikojen 50 myydyimmän kotimaisen levyn joukossa. Seuraavana vuonna ilmestynyt Laulussa on helppo rakastaa myi yli 86 600 kpl (kultaa ja platinaa 1992), vuoden 1993 Taas aurinko nousee yli 50 200 kpl (kultaa 1994, platinaa 1995) ja vuoden 1994 kokoelma Parhaat 90–95 yli 31 400 kpl (kultaa 1995). Vuonna 2002 julkaistu kokoelma 36 kuuta & Saturnuksen renkaat on myös myynyt kultalevyn verran (yli 15 796).
Redfordin soolouran tunnetuimpia kappaleita ovat "Kuka on se oikea", "Kuusi kuuta & Saturnuksen renkaat" sekä käännösiskelmät "Älä mee" (1990, alkup. Badfingerin "Without You" 1970), "Kato mitä sä teit" (1991, Phil Collinsin "Against All Odds") ja "Taas aurinko nousee" (1993, "Annie's Song").
Redford on tehnyt jalkapalloseura FC TPS:n maalilaulun ”Sydän rinnassa”.
Ura lauluntekijänä
Redford on oman tuotannon lisäksi tehnyt lauluja myös muille artisteille kuten MayBeelle.
Televisioesiintymisiä
Redford on juontanut Nelos-kanavalla Guinness World Records -tietokirjaan perustuvaa ohjelmaa. Hän on esittänyt itseään Salatut elämät -sarjassa (jaksoissa 1749 8. toukokuuta 2009 ja 1850 15. tammikuuta 2010). Ressu oli mukana MTV3-kanavan Tähdet, tähdet -ohjelmassa helmikuussa 2019 ja selvisi kilpailussa seitsemänteen livelähetykseen saakka ja vuotta myöhemmin saman kanavan Maalla, merellä ja lautasella -ruokaohjelmassa. Redford oli mukana Vain elämää -sarjan 11. tuotantokaudella Nelosella vuonna 2020.
Yksityiselämä
Mäkelä oli naimisissa Nina Björkfeltin kanssa vuosina 1997–2015, ja heillä on kaksi poikaa. Mäkelällä on ollut uusi naisystävä vuodesta 2017 lähtien.
Normaalivuosi
Normaalivuosi on kalenterivuosi, joka ei ole karkausvuosi. Juliaanisen ja gregoriaanisen kalenterin normaalivuodessa on 365 päivää. Koska juliaanisessa kalenterissa kaikki vuodet, joiden vuosiluku on jaollinen neljällä, ovat karkausvuosia, mutta gregoriaanisessa kalenterissa vuosista, joiden vuosiluku on jaollinen sadalla, ovat karkausvuosia vain ne, joiden vuosiluku on jaollinen myös neljälläsadalla, juliaanisessa kalenterissa 400 vuodesta on karkausvuosia 100, mutta gregoriaanisessa 97. Normaalivuosi alkaa ja loppuu samalla viikonpäivällä.
Isfahan
Isfahan ( tai Esfahān) on Iranin kolmanneksi suurin kaupunki. Isfahan on myös Isfahanin provinssin pääkaupunki. Kaupunki sijaitsee Teheranista 340 kilometriä etelään. Vuonna 2011 siellä oli runsaat 1,7 miljoonaa asukasta.
Nimestä
Ptolemaios mainitsi kaupungin 100-luvulla jaa. nimellä Aspadana, jonka on arveltu tulevan meediankielisestä sanasta aspadanam 'hevosten maa'. Toisen selityksen mukaan Isfahan tulee avestan kielen sanasta espahan, joka on monikko sanasta sepah 'armeija'.
Maantiede
thumb|vasen|Isfahanin kartta. Monista muista Iranin ylängön asutuskeskuksista poiketen Isfahan sijaitsee jokitasangolla. Kaupungin läpi virtaa Zayandarudjoki, jonka rannoille on rakennettu jo muinaisilla ajoilla edelleen käytössä oleva keinokastelujärjestelmä. Kaupunki on historiallisesti ollut myös tärkeä taloudellinen keskus maantiellä, joka kulkee pohjois-eteläsuunnassa Zagrosvuorten ja Ison Suola-aavikon välissä. Isfahanin tasangon kesät ovat kuumia ja talvet kylmiä. Sadetta alueella tulee vain vähän ja ilmankosteus on alhainen. Viimeisen vuosituhannen aikana alueella ei ole tapahtunut suurempia maanjäristyksiä, jotka joissakin muissa kaupungeissa ovat tuhonneet monet historialliset rakennukset, jollaiset ovat Isfahanissa edelleen pystyssä.
Charles Templon
pienoiskuva|Charles Templon vuonna 2018. Charles Templon (s. ) on ranskalainen näyttelijä. Templon on näytellyt TV-sarjassa Kesärakkaus, jossa hänen roolihahmonsa on Alex Nelka. Sarjaa on tehty vuosina 2007 ja 2008.
Isfahan
Historia
thumb|Isfahanin kaupunkikuvaa 1600-luvulla julkaisussa tuntemattoman piirtäjän teoksessa. Isfahanin kaupungin perustamisesta kertovat useammat myyttiset legendat. Vanhan kansanperinteen mukaan kaupunki perustettiin jo ennen legendaarisen sankari Yaman tai Jamin aikoja. Zarahustralaisen perinteen mukaan kaupungin linnoituksen perusti kuningas Kay Kavus. Varhaiset muslimihistorioitsijat liittivät kaupungin perustamisen puolestaan Aleksanteri Suureen. Ensimmäiset säilyneet historialliset maininnat kaupungista tehtiin nimellä Aspadana, joka on kreikkalainen käännös persialaisesta sanasta Spādāna. Antiikin Kreikan historioitsijat käyttivät kaupungista myös nimeä Γάβαι (Gabai). Strabonin mukaan Akhaimenidihallitsijoilla oli palatseja Persepoliksen ja Susan ohella myös Gabaissa. Kaupunki mainitaan muutamia kertoja myös Seleukidien ja Parthian aikakausina, mutta yksityiskohtaisempia tietoja löytyy vasta sasanidien kaudelta. Sasanidien aikana Isfahan maakuntaa kuvaillaan suureksi ja siellä oli 3 000-5 000 kylää ja seitsemän kaupunkia. Varsinainen Isfahan koostui tuolloin kahdesta erillisestä kaupungista. Gay tai Shahristan sijaitsi nykyisen kaupungin itäosassa ja Juhudistan tai, or Yahudiyya-nimellä tunnettu juutalainen siirtokunta sijaitsi nykyisen kaupungin keskustassa. Juutalainen siirtokunta liitetään useimmiten Nebukadressar II:en (Babylonin vankeus), mutta joidenkin persialaisten lähteiden mukaan sen perusti Yazdegerd I juutalaisen vaimonsa ehdotuksesta.
Persian arabivalloituksen jälkeen 600-luvun puolivälissä Isfahan vaihtoi käsiä useaan otteeseen arabien, turkkilaisten kansojen, mongolien ja persialaisten valtakuntien välillä. Suuren osan tästä ajasta Isfahan oli tärkeä alueen hallinnollinen, taloudellinen ja kulttuurillinen keskus. Arabikalifien aikaan kaupunki oli suuren osan muinaista Meediaa käsittäneen al-Jibalin maakunnan keskus. Abbasidien vallan väityttyä valtaan nousivat persialaiset Buyidit ja kaupunki kukoisti kaupan ja erityisesti silkkikaupan keskuksena. Vauraudessaan se hävisi vain Raylle eli nykyiselle Teheranille. Kaupungin väkiluku lienee tuolloin ollut noin 100 000. Persialainen matkailija ja runoilija Nasir Khusraw vieraili kaupungissa vuonna 1052 ja kuvaili sitä Persian kaupungeista suurimmaksi ja rikkaimmaksi.
Charles Templon
Ylioppilaaksi päästyä Templonin oli tarkoitus opiskella oikeustiedettä, mutta opinnot Pariisin yliopistossa Nanterressa tyssäsivät alkuunsa.
Isfahan
Historia
Turkkilaisten kansojen muuttoliikkeiden myötä Persiassa nousivat valtaan Seldžukit ja 1000-luvulla Efahanista tuli Seldžukkien valtakunnan pääkaupunki. Kaupunki jatkoi kukoistustaan, kunnes Seldžukit muuttivat pääkaupunkinsa Khorasaniin. Laskusuhdanne jatkui mongolien ja Timuridien valtakausien ajan. Mongolit valloittivat kaupungin vuonna 1240 ja Timur Lenkin valloittaessa Isfahanin vuonna 1387 hän surmautti 50 000 sen asukasta. Kaupungin alamäki johtui myös kaupungin asukkaiden sisäisistä uskonnollisista kiistoista. Vuonna 1327 Ibn Battuta kirjoitti kaupungin olevan paljolti raunioina sunnalaisten ja šiialaisten välisten kiistojen takia.
Isfahanin niin sanottu kultakausi alkoi vuodesta 1597, jolloin Safavidihallitsija Abbas I valitsi kaupungin pääkaupungikseen ja jälleenrakennutti sen. Vanhakaupunki säilyi entisellään, mutta kaupungin eteläosaan rakennutettiin uusi kaupunginosa, jonne valmistui myös Unescon Maailmanperintökohteet Perjantaimoskeija (Masjed-e Jāmé) ja Meidan Emam -aukio ympäröivine historiallisine rakennuksineen. Kaupunki kasvoi ja Safavidien valtakauden loppupuolella siellä oli yli miljoona asukasta. Kaupungissa vieraillut matkailija Jean Chardin kuvaili Isfahania orientin kauneimmaksi kaupungiksi ja kuvaili kaupunkia myös tarkemmin. Chardin mukaan kaupungissa oli esimerkiksi 273 kylpylää, 48 madrasaa ja 162 moskeijaa. Kaupunki oli myös šiialaisuuden keskuksia ja houkutteli näin uskonoppineita ympäri islaminuskoista maailmaa. Vuonna 1722 ghelzaiafgaanit valloittivat kaupungin kuusikuukautta kestäneen piirityksen jälkeen ja tuhosivat suuren osan sen infrastruktuurista. Seuraavina vuosikymmeninä kaupunki säilyi raunioina ja muut kaupungit kuten Mašhad, Šīrāz ja lopulta Teheran ohittivat sen kehityksessä. Kaupungin uuteen alamäkeen vaikuttivat paitsi verilöylyt ja nälänhädät, mutta myös sen muuttunut taloudellinen asema. Perinteisesti tärkeät maalla kulkevat kauppareitit menettivät merkitystään merireittien merkityksen kasvaessa.
Vuonna 1905 Isfahan oli yksi perustuslaillisen vallankumouksen keskuksia ja se alkoi toipua šaahi Reza Pahlavin valtakaudella. Kaupunkiin rakennettiin teollisuusalue ja Isfahanista tuli lopulta maan johtavia teollisia keskuksia teräs-, sementti-, ja asetehtaineen. Historiallisia rakennuksia entisöitiin ja kaupungista tuli myös turismin keskuksia. Kehitys jatkui myös Iranin vallankumouksen jälkeen. Kaupungin väestön räjähdysmäinen kasvu on tuottanut ongelmia esimerkiksi luvattoman rakentamisen kautta.
Talous
Isfahanin tärkeimpiin teollisuuden aloihin kuuluvat teräs- ja tekstiiliteollisuus, sekä korkeateknologian teollisuus kuten lentokoneiden rakennus ja ydinvoimaan liittyvä toiminta. Polyacryl Iran tuottaa valtaosan Iranissa valmistetuista keinokuiduista ja sen tehtaissa tuotetaan esimerkiksi polyesteriä ja akryylikuitua. Āryāmehrin terästehdas ja Mojtamaʿ-e fulād-e Mobārakan terästehdas tuottavat huomattavan osan kaikesta Iranissa tuotetusta teräksestä. Isfahan on myös Iranin puolustusteollisuuden tärkeä keskus. Helicopter-sāzi-e Irān eli nykyinen Ṣanāyeʿ-e havāpeymā-sāzi-e Irān (luh. HESA alkuperäisen nimen mukaan) kokoaa lentokoneita, kuten Antonov An-140 -koneeseen perustuvaa Iran-140 -konetta. Kaupungissa tuotetaan myös ballistisia ohjuksia. Kaupungissa sijaitsee myös laitos, jossa muunnetaan kotimaista uraania sentrifugeihin sopivaksi uraaniheksafluoridiksi.
Väestö
Kaupungin väkiluku on kasvanut seuraavasti:
1966:  424 045
1976:  661 510
1986:  986 753
1991: 1 127 030
1996: 1 266 072
Isfahanin kaupungissa on juutalainen ja armenialainen vähemmistö. Juutalaisia oli vuonna 2003 arviolta 1 500 ja heistä noin 700 asui vanhassa juutalaisessa korttelissa Jubāran kaupunginosassa. Kaupungissa toimii juutalainen koulu nimeltä Madrasa-ye Etteḥād. Isfahanilla on islamilaisessa eskatologiassa oma paikkansa. Lopun aikojen tuloa ennakoi Antikristuksen (ad-Dajjal) saapuminen. Hänellä on vain yksi silmä, ja  otsaan on kirjoitettu sana kafir (uskoton). Antikristus saapuu Konstantinopolin valloituksen jälkeen ja saa kannattajia Iranin juutalaisista. Sahih Muslimiin sisältyvän hadithin mukaan al-Dajjal saa seurakseen 70 000 Isfahanin juutalaista, jotka ovat pukeutuneet persialaisiin huiveihin.
Tuija
Tuijan nimipäivä on 25. helmikuuta. Ennen vuotta 2000 se oli kuitenkin karkausvuosina 26. helmikuuta.
Kuvasiskot
Kuvasiskot on Margit Ekmanin ja Eila Marjalan perustama valokuvausstudio. He kuvasivat paljon julkisuuden henkilöitä, esimerkiksi poliitikkoja ja taiteilijoita mutta myös tavallisten ihmisten perhemuotokuvia ja ylioppilaskuvia. Studio oli värimuotokuvauksen uranuurtaja ja myös kansainvälisesti tunnettu.
Studion historia alkoi Lahdesta 1946 ja jatkui Helsingissä. Marjalan kuoltua 1983 Ekman jatkoi studion toimintaa vuoteen 1994.
Studion kuvakokoelma on Museoviraston hallussa, ja kuuluu sen pelastushankkeeseen. Kokoelmaan kuuluu 250 000 kuvaa, negatiiveja, dioja ja vedoksia. Studion kuvia on museoviraston verkkopalvelussa Kuvakokoelmat.fi sekä Finna-sivustolla.
Valter Tauli
Valter Evald Tauli (vuoteen 1935 Valter Poissman; 13. marraskuuta 1907 Tallinna – 3. tammikuuta 1986 Uppsala, Ruotsi) oli virolainen kielitieteilijä. Hän siirtyi Ruotsiin 1944 ja oli Uppsalan yliopiston dosentti vuodesta 1960.
Kuusi (täsmennyssivu)
Kuusi tarkoittaa seuraavia:
Henkilöt
Kuusi on myös sukunimi, jonka ovat ottaneet useat Granfelt-sukuun kuuluvat henkilöt. Tunnettuja Kuusi-nimisiä suomalaisia henkilöitä ovat:
Fisher Stevens
thumb|right|Fisher Stevens vuonna 2007. Fisher Stevens (s. 27. marraskuuta 1963 Chicago, Illinois) on yhdysvaltalainen näyttelijä, ohjaaja ja Oscar-voittanut tuottaja. Hänet kenties tunnetaan parhaiten roolistaan Chuck Fishmanina televisiosarjassa Aikavaras, Eugene Belfordin roolista elokuvassa Hakkerit, ja Ben Jabituya/Jahrvi roolista elokuvissa Short Circuit ja Short Circuit 2. Hän on myös esiintynyt useissa televisiosarjoissa kuten Frasier, Frendit, Kova laki sekä Lost. Vuonna 2009 hän esiintyi televisiosarjassa Numb3rs. Stevens on myös ohjannut muutamia elokuvia, kuten Stand Up Guys (2012) ja Palmer (2021).
Pertti Roisko
Pertti-Juhani Roisko (13. elokuuta 1936 Viipuri – 29. syyskuuta 2021 Espoo ) oli suomalainen näyttelijä.
Roisko toimi pitkään freelancer-näyttelijänä. Hän esiintyi vaihtelevasti eri teattereissa, muun muassa Tampereen Komediateatterissa ja Lahden kaupunginteatterissa. Hän vieraili kesäisin muun muassa Samppalinnan ja Imatran kesäteatterissa. Hän myös ohjasi näytelmiä.
Roisko oli vuosina 1961–1974 naimisissa Anitra Inveniuksen kanssa ja vuodesta 1978 lähtien Tarja Markuksen kanssa. Avioliitoista on yhteensä kolme lasta. Yksi näistä on turkulainen valokuvaaja ja graafinen suunnittelija Ville-Matias Roisko.
XNOR-portti
thumb|XNOR-portti. XNOR-portti (, sanoista exclusive not or, joskus käytetään suomalaista nimitystä poissulkeva ei-tai tai sama) on looginen portti. Vastaavasta loogisesta operaatiosta käytetään logiikassa joskus symbolia tai \odot. Sen merkitys on ”molemmat ovat epätosia tai molemmat ovat tosia”, ts. propositiologiikan kaavana:
ja totuustauluna:
Dakota Blue Richards
Dakota Blue Richards (s. 11. huhtikuuta 1994 Lontoo ) on englantilainen näyttelijä, joka teki ensiesiintymisensä joulukuussa 2007 Kultainen kompassi -elokuvan pääroolissa Lyra Belacquana. Richardsilla on päärooli myös vuonna 2009 ilmestyneessä elokuvassa Kuuprinsessa. Richards näytteli yhtä päärooleista Skins – liekeissä -televisiosarjan viidennellä ja kuudennella tuotantokaudella 2011–2012, ja vuodesta 2015 hän on esiintynyt televisiosarjassa Nuori Morse.
Varhainen elämä
Richardsin äiti, sosiaalityöntekijänä toimiva Michaela Richards on yksinhuoltaja. Richardsin isän nimeä ei ole ilmoitettu virallisesti edes syntymätodistuksessa, mutta Richardsin toinen nimi juontuu hänen isänsä lempinimestä Blue. Etunimen Dakota valintaan puolestaan vaikutti äidin ystävystyminen sioux-intiaanien kanssa vaihto-oppilasvuonnaan Yhdysvalloissa.
Richards syntyi Lontoossa, mutta Michaela muutti pian tyttärensä syntymän jälkeen Brightoniin, missä Richards kävi koulunsa. Koulun ohella hän harrasti teatteria, ja 11-vuotiaana hänet hyväksyttiin K-Bis-teatterikouluun. Hän piti näyttelemistä kuitenkin vain mukavana harrastuksena eikä unelmoinut näyttelijän ammatista.
Esikoisrooli Kultaisessa kompassissa
Richards valittiin kesäkuussa 2006 Kultaisen kompassin rooliinsa Cambridgessa järjestetyn koe-esiintymisen perusteella. Kaikkiaan eri puolilla maata järjestetyissä koetilaisuuksissa kävi onneaan yrittämässä yli. Richards oli kuullut avoimista koe-esiintymisistä perhetutulta, joka puolestaan oli huomannut aiheesta maininnan televisiossa. Richards sai äidiltään kyydin Cambridgeen sillä ehdolla, ettei kyseisenä päivänä sataisi. Kirjailija Philip Pullman, jonka kirjoittaman Universumien tomu -trilogian ensimmäiseen osaan elokuva perustuu, kehui Richardsin valintaa loistavaksi niin hahmolle sopivan ulkonäön kuin näyttelijäntaitojenkin osalta. Ohjaaja Chris Weitz kommentoi, että ”Dakota teki odotusarvoisesti äärimmäisen vaikeasta valinnasta melko helpon”.
Kultaisen kompassin kuvaukset alkoivat 4. syyskuuta 2006. Pääosanäyttelijänä Richards joutui olemaan paikalla 98 päivänä kaikkiaan sadasta kuvauspäivästä. Kuvausten aikana hän sai yksityisopetusta. Elokuva sai ensi-iltansa 5. joulukuuta 2007. Kriitikoilta se sai laimean vastaanoton ja menestyi varsinkin Yhdysvalloissa huonosti myös lipputulojen osalta. Yhdistettynä alkaneeseen taloudelliseen taantumaan elokuvan heikko menestys johti siihen, että suunnitellut jatko-osat hyllytettiin. Kriitikoiden arviot Richardsin roolityöstä olivat kuitenkin yleensä myönteisiä. Roger Ebert kuvasi Richardsia ”ihastuttavaksi löydöksi”. The Guardianissa Peter Bradshaw piti suoritusta hyvänä, joskin hän totesi Richardsin roolia varten omaksuman ”kovan ’katupojan’ aksentin” katoavan silloin tällöin.
Kultaisen kompassin jälkeen
pienoiskuva|alt=Richards ja Juliet Stevenson elokuvassa Dustbin Baby.|Richards (vasemmalla) Aprilin roolissa yhdessä Marionin ([[Juliet Stevenson) kanssa elokuvassa Dustbin Baby.]] pienoiskuva|alt=Richards elokuvassa Dustbin Baby|Richards elokuvassa Dustbin Baby. Jo paljon ennen Kultaisen kompassin ensi-iltaa Richards valittiin päärooliin myös toiseen nuorille suunnattuun fantasiaelokuvaan, Elizabeth Goudgen kirjaan perustuvaan Kuuprinsessaan. Vaikka Gábor Csupón ohjaama elokuva sai kriitikoilta kylmän vastaanoton, Richardsin roolisuoritus sai osakseen vaihtelevia arvioita. The Hollywood Reporterin Michael Rechtshaffenin mukaan Richards on elokuvan kantava voima ja Varietyn Joe Leydon totesi, että monien vanhempien kanssanäyttelijöidensä naamanvääntelyyn ja ylinäyttelemiseen verrattuna Richards on roolissaan ”sentään hyvin johdonmukainen, jos ei mieleenpainuvan hurmaava”. The Sunin arvostelussa Richardsin ja muiden pääosanäyttelijöiden suorituksia kuvattiin ajoittain tuskallisiksi katsella eikä Richards onnistunut Empiren Helen O’Haran mielestä herättämään katsojien mielenkiintoa.
Vuonna 2008 Richards esiintyi pääosassa BBC:n Emmy-palkitussa televisioelokuvassa Dustbin Baby, joka perustuu Jacqueline Wilsonin samannimiseen nuortenkirjaan. Richardsin mukaan rooli oli siinä mielessä vaikea, että hänen roolihahmonsa April oli hyvin erilainen kuin hän itse: ”Toisaalta hän käy läpi tavallisia asioita joihin voin samaistua, kuten riitelyä vanhempien kanssa tai epämieluisia lahjoja. Mutta toisaalta hänellä on ollut tosi vaikea elämä. Sisäoppilaitokset ja lastenkodit ovat aivan toista kuin minun elämäni. Hän ei tunne yhteenkuuluvuutta kehenkään ja ponnistelee ymmärtääkseen kuka hän on.”
Vuonna 2008 Richards näytteli pääosan myös Andrew Haighin 18-minuuttisessa lyhytelokuvassa Five Miles Out, joka sai ensi-iltansa Berliinin elokuvajuhlilla 2009.