cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Marie Krøyer
Elämäkerta
Marie Triepcke syntyi Frederiksbergissä saksalaisten maahanmuuttajien perheeseen. Marien isä oli kutomonjohtaja, insinööri Wilhelm August Eduard Max Triepcke (1834–1891) ja äiti Minna August Kindler (1840–1909). Marie kouluttautui yksityisesti taidemaalariksi, sillä Tanskan kuninkaallinen taideakatemia ei ottanut naisia opiskelijoiksi. Taideakatemia avasi ovensa naisille vasta vuonna 1888. Marien ensimmäinen opettaja oli taidemaalari Carl Thomsen, jonka piirustuskoulussa Kööpenhaminassa hän opiskeli 1880-luvulla. Marie harkitsi itsekin piirustuskoulun avaamista. Vuonna 1888 hän kuitenkin matkusti yhdessä Anna Ancherin kanssa Pariisiin, jossa hän oli Gustave Curtois’n, Alfred Rollin ja Pierre Puvis de Chavannesin oppilaana. Pariisissa hän tapasi myös tulevan aviomiehensä Peder Severin Krøyerin. Marie ja P. S. Krøyer menivät naimisiin vuonna 1889 Augsburgissa, jonne Marien vanhemmat olivat muuttaneet.
Marie debytoi Charlottenborgin kevätnäyttelyssä vuonna 1888. Hän osallistui myös Den Frie Udstilling ‑ryhmän ”Vapaaseen näyttelyyn” vuonna 1891.
Marie ystävystyi myös Harald Slott-Møllerin ja tämän vaimon, Agnes Slott-Møllerin (o.s. Rambusch), Georg Brandesin sekä Sophus Schandorphin kanssa.
Marien avioliitto P. S. Krøyerin kanssa oli vaikea. Aviopari matkusteli muutaman vuoden Saksassa, Italiassa ja Ranskassa ennen asettumistaan Tanskan pohjoiskärkeen Skageniin. Marie jätti maalaamisen lähes kokonaan. Sen sijaan hänen taiteellinen luovuutensa pääsi esiin kodin sisustamisessa. Vuonna 1895 avioparille syntyi Vibeke-tytär. 1900-luvun vaihteessa P. S. Krøyerin terveys horjui vakavasti, ja hän joutui olemaan monta kertaa sairaalahoidossa.
Matkalla Sisiliaan Taorminaan vuonna 1902 Marie Krøyer tapasi ruotsalaisen säveltäjän Hugo Alfvénin, jonka kanssa Marie solmi toisen avioliitonsa monien vaikeiden riitojen jälkeen. P. S. Krøyer oli perillä siitä, että rakastavaiset tapailivat Skagenissa, mutta hän ei halunnut suostua avioeroon. Vasta kun Marie tuli raskaaksi ja synnytti Margita-tyttären, avioliitto hajosi. Ero vuonna 1905 oli skandaali. Alfvén tahtoi varjella uraansa eikä sen vuoksi heti avioitunut Marien kanssa. Marie ja Alfvén solmivat avioliiton vasta vuonna 1912 P. S. Krøyerin kuoltua jo muutamaa vuotta tätä aiemmin.
Aviopari asettui asumaan Leksandin kuntaan Ruotsiin. Marie kalusti ja koristeli Tällbergin kylään rakennetun uuden Alfvénin talon (ruots. Alfvéngården) omaleimaisella tyylillään. Hän myös maalasi pastelli- ja öljyväreillä noina vuosina, jotka sisälsivät paljon vastoinkäymisiä. Vuonna 1928 Alfvén haki avioeroa, mutta Marie ei suostunut siihen. Marie ja Alfvén erosivat vasta vuonna 1936. Avioerossa oli eniten kiistaa Alfvénin talosta, joka oli suurelta osin Marien luomus. Avioerossa talo siirtyi Margita Alfvénin omistukseen. Margitan kuoltua talon peri hänen sisarpuolensa Vibeke Krøyer. Vibekelle talo oli liian suuri, joten hän myi sen ja osti itselleen pienemmän talon lähistöltä. Vibeke muutti Ruotsiin 1960-luvun lopulla.
Marie asui viimeiset vuotensa yksin Tukholmassa, jossa hän kuoli vuonna 1940. Kesäkuun 11. päivänä 1967 – Marie Krøyerin syntymän 100-vuotispäivänä – Vibeke Krøyer järjesti äitinsä Marien ja sisarpuolensa Margitan maallisten jäännösten hautaamisen yhteiseen hautaan Leksandin hautausmaalle. Tähän samaan hautaan laskettiin myös Vibeken uurna vuonna 1985.
Maalaukset
Marie maalasi vain vähän ollessaan aviossa P. S. Krøyerin kanssa. Hän koki huonommuutta taiteilijapuolisonsa rinnalla. Marie oli hyvin itsekriittinen ja turhautui, koska hän ei voinut omistautua täysin taiteelle perheenemännän ja äidin velvollisuuksiensa takia. Hän ei omasta mielestään voinut milloinkaan saavuttaa mitään todella suurta. Marien ystävä Anna Ancher ei sen sijaan rasittanut itseään taloudenhoidon velvoitteilla. Lisäksi Annan puolison maalaukset erosivat tyyliltään ja aihepiiriltään niin paljon Annan töistä, että vertailulle ei ollut sijaa.
Vain pieni osa Marien maalauksista on säilynyt näihin päiviin saakka. Useimmat niistä on tehty kankaalle. Impressionistista tyyliä edustavassa omakuvassaan (1889) Marie välittää itsestään melko synkän kuvan. Vahvoin siveltimen vedoin tehdyssä maalauksessa Marien kasvot ovat osin varjon peitossa. Ainoastaan Marien viimeisin tunnettu maalaus ”Markkinapaikka ranskalaisessa kylässä” (tansk. Markedsplads i en fransk by) vuodelta 1898 on poikkeus apeasta maalaustyylistä.
Marie sai elinaikanaan huomiota kauneudestaan, mutta hänen taiteellinen lahjakkuutensa tuli tunnetuksi vasta Vibeke-tyttären kuoleman jälkeen. Vibekeltä Skagenin museoon siirtyneet Marien teokset osoittivat Marien olleen taitava taidemaalari, jolla olisi ollut lahjakkuutta päästä taiteilijana pidemmälle. Marie Krøyerin elämään ja taiteeseen perehtyneen Tonni Arnoldin mukaan Marie yritti menestyä taiteilijana, mutta olosuhteet olivat häntä vastaan.
Useimmat Marie Krøyerin teokset kuuluvat Skagenin museon kokoelmiin.
Šiva
Šiva, shiva on juutalaisen uskonnon rituaalisen suruajan nimitys. Nimi johtuu heprean sanasta sheva [שבע] eli seitsemän, ja sillä tarkoitetaan läheisen perheenjäsenen hautauksesta alkavaa seitsemän päivän jaksoa. Sururituaaliin osallistuvat vainajan
Suruviikko
Suruviikkoa eli šivaa viettävää juutalaista kutsutaan nimellä avel (surija). Suruviestin saapuessa sanotaan erityinen siunaus ja yllä oleva paita repäistään rikki hautajaisissa. Hautauksesta lähtien omaiset alkavat lukea kaddiš-rukousta vainajan muistolle. Suruviikon aikana ei tehdä töitä, peseydytä tai vaihdeta vaatteita, leikata hiuksia tai partaa eikä olla sukupuolikontakteissa. Suruviikon aikana ei myöskään käytetä sisätiloissa (sisä)kenkiä, kuten tavallisesti, vaan ollaan paljain jaloin tai sukkasiltaan. Ystävät ja omaiset käyvät päivittäin vierailulla surutalossa, jossa surijat eivät istuudu tuoleille, vaan matalille jakkaroille tai lattialle.
Jizkor, jortsait
Lähiomaisen kuolinpäivää kutsutaan nimellä jizkor tai jiddišiksi jortsait. Joka vuosi tänä päivänä kokoonnutaan rukoushetkeen synagogaan, missä lähiomaiset lukevat kaddiš-rukouksen sekä muistavat vainajaa julkisen Tooran luvun yhteydessä.
Aiheesta muualla
אבלות (יהדות)
Kellopeippi
Kellopeippi eli tähkäkellopeippi (Physostegia virginiana) on huulikukkaiskasvien (Lamiaceae) heimoon, kellopeippien (Physostegia) sukuun kuuluva monivuotinen kasvilaji. Se on kotoisin Pohjois-Amerikasta, mutta sitä viljellään laajalti perennana.
Kellopeippi kasvaa noin metrinkorkuiseksi. Sen kukat ovat vaaleanpunaisia tai valkoisia ja se kukkii kesä–syyskuussa. Luonnossa kellopeippiä tavataan monenlaisilta kasvupaikoilta, kuten niityiltä, preerialta, puronvarsilta, soramailta sekä ratapenkereiltä. Puutarhassa kellopeippi menestyy kosteassa, happamassa ja läpäisevässä maaperässä täydessä auringon valossa tai puolivarjossa. Korkeaksi kasvavat yksilöt saattavat tarvita tukemista.
Kuopion viulukilpailu
Kuopion viulukilpailu on Kuopiossa joka viides vuosi järjestettävä musiikkikilpailu. Ensimmäinen kilpailu oli 1967, ja vuoteen 1985 kilpailtiin noin joka kolmas vuosi.
Kilpailun järjestäjä on Kuopion Musiikinystäväin Yhdistys. Vuonna 2010 kilpailu järjestettiin 11. kerran ja siihen osallistui 31 alle 28-vuotiasta soittajaa. Palkintopotti oli 17 000 euroa, josta ensimmäinen sai 5 500 euroa. Sen pääasialliset rahoittajat ovat olleet Kuopion kaupunki, Opetusministeriö, Suomen Kulttuurirahasto, Jenny ja Antti Wihurin rahasto, Vilho ja Lahja Koposen sekä Saastamoisen säätiöt.
Kuopion viulukilpailusta on muodostunut valmistava esikilpailu kansainväliseen Jean Sibelius -viulukilpailuun. Sibelius-kilpailun finaaliin asti ovat Kuopion finalisteista edenneet muiden muassa Sini-Maaria Simonen (2005), Pietari Inkinen (2000) ja Pekka Kuusisto (1995).
Historiaa
Kuopion Musiikinystäväin Yhdistys ry järjesti Valtakunnallisen Kuopio viulunsoittokilpailun Kuopion kaupungintalon juhlasalissa 2.–5.1.1967. Kilpailun pitkä ja hankala nimi muuttui ensin Kuopion viulunsoittokilpailuksi ja muotoutui myöhemmin Kuopion viulukilpailuksi.
Käytännön tehtävien hoitamisesta ensimmäisessä kilpailussa huolehti Anna-Maija Poussa. Hänen muutettuaan paikkakunnalta kilpailukansliasta vastasi Musiikinystäväin toiminnanjohtaja Aino Tapaninen. Aino Tapaninen oli mukana 12 viulukilpailussa, joskin hän omasta toivomuksestaan oli taustalla viimeisen kilpailun käytännön järjestelyistä ja kuunteli kilpailusuoritukset konserttisalissa.
Ensimmäiseen kilpailuun osallistui 11 nuorta suomalaista viulistia ja kilpailun voitti Hannele Angervo-Segerstam. Savon Sanomain toimittaja Helka Sheckter kirjoitti Savon Sanomissa: ”Palkinnot jaettiin Kuopion kaupunginteatterilla. Sen jälkeen hotelli Kuopiossa nautittiin juhlaillallinen, jonne tavallinen kansakin sai tulla ilman illallispakkoa, kunhan oli sonnustautunut juhla- tai tummaan pukuun ja maksoi pääsymaksuna symbolisen yhden markan. Tuloilla hankittiin soittimia vähävaraisille lapsille.” Ensimmäiseen juryyn kuuluivat mm. Erik Cronvall, Naum Levin, Timo Mikkilä, Paavo Rautio ja Jorma Panula.
Viulukilpailu oli Kuopiossa koko kaupungin tapahtuma. Kilpailu sai laajaa valtakunnallista huomiota. Kuopion kilpailu herätti mielenkiintoa ympäri Suomen ja valtakunnan lehdistö raportoi kilpailun kulusta päivittäin, myös Hufvudstadsbladet oli mukana. Yleisradio lähetti ohjelmaa joka ilta. Mukana oli musiikin kommentaattori ja yhtenä vuonna myös kilpailijoiden ulkoista olemusta ja esiintymistä arvioiva kommentaattori.
Aluksi tuomareiden antamat pisteet olivat julkisia, ja niitä tutkittiin mielenkiinnolla, mutta käytännöstä luovuttiin pian. Viulukilpailu aikaansai kaupungissa kiihkeän tunnelman, joka tiivistyi kaupungintalon juhlasalin ahtaudessa. Sähköistä tunnelmaa kuvaa tuomariston puheenjohtajalle lähetetyt nimettömät sähkösanomat, jotka aiheuttivat asiattomuudellaan pahaa mieltä.
Kilpailun arvostelulautakuntaan kuului arvovaltaisia asiantuntijoita sekä Suomesta että lähinnä pohjoismaista. Lautakuntaa johti kolmessa ensimmäisessä kilpailussa Tuomas Haapanen. Tuomas Haapanen on ollut mukana jokaisessa viulukilpailussa ja kuunnellut jokaisen kilpailusuorituksen. Hänen jälkeensä tuomaristoa ovat johtaneet Joonas Kokkonen, Kalevi Aho, Fabian Dahlström ja Ilkka Kuusisto. Viimeisimmän kilpailun tuomaristoa johti vuoden 1989 kilpailun voittaja Jaakko Kuusisto. Vuoden 2020 arvostelulautakuntaa johtaa viulutaiteilija Elina Vähälä.
Kilpailusta kiinnostuneiden viulistien määrä on vaihdellut ensimmäisen kilpailun 11 osanottajasta 50 soittajaan, jolloin on ollut pidettävä nauhakarsinta etukäteen, koska aikataulullisesti kilpailuun mahtuu 36 soittajaa. Vuoden 2020 kilpailuun hyväksyttiin esikarsinnassa 32 viulistia. Kaupungintalon juhlasali oli kilpailupaikkana 1967-1985. Kiinnostus kilpailua kohtaan oli niin suuri, että kaunis juhlasali osoittautui heti alusta alkaen liian pieneksi. Kun 4. kilpailun finaalin säesti orkesteri, oli finaali pidettävä Ammattikoulun juhlasalissa.
Kilpailu on alusta alkaen ollut kolmiosainen. Finaalissa on ollut tehtävänä soittaa konsertto, joka säestettiin kolmessa ensimmäisessä kilpailussa pianolla. Ensimmäisen kilpailun päättymisen jälkeisenä loppiaispäivänä Radion Sinfoniaorkesteri konsertoi Ammattikoulun juhlasalissa kapellimestarina Paavo Berglund ja solistina kilpailun voittaja Hannele Angervo-Segerstam. Ammattikoulun juhlasali toimi konserttipaikkana vielä vuonna 1980 RSO:n vieraillessa kapellimestarina Leif Segerstam. VI viulukilpailu voitiin pitää vastavalmistuneessa Kuopion Musiikkikeskuksessa 28.9.–6.10.1985 ja sen jälkeen kilpailut ovat olleet Musiikkikeskuksessa.
Useat Kuopion viulukilpailussa palkitut viulistit ovat osallistuneet menestyksellisesti kansainväliseen Sibelius-kilpailuun. Pyry Mikkola ja Kaija Saarikettu olivat mukana (1980), Benita Nordell (1985) ja Jaakko Kuusisto ja Pekka Kauppinen (1989). Pietari Inkinen jakoi voiton Kuopiossa vuonna 2000 ja oli 4. Sibelius-kilpailussa samana vuonna. Pekka Kuusisto voitti kilpailun sekä Kuopiossa että Helsingissä vuonna 1995, Petteri Iivonen voitti Kuopiossa 2005 ja oli 2. Sibelius-kilpailussa vuonna 2010.
Professori Tuomas Haapanen on kuullut Kuopion viulukilpailun jokaisen suorituksen vuodesta 1967 lähtien. Vuonna 2010 hän oli jälleen tuomaristossa.
Rikhard III (näytelmä)
pienoiskuva|upright|Rikhard III näytelmän (The Tragedy of King Richard the third) englanninkielisen ensimmäisen painoksen nimilehti. Rikhard III (The Tragedy of King Richard the Third) on William Shakespearen historiallinen näytelmä Englannin viimeisestä York-sukuisesta kuninkaasta Rikhard III:sta. Se on yksi Shakespearen varhaisimmista näytelmistä ja kirjoitettu mahdollisesti vuonna 1591. Se on tavallaan jatko-osa vielä varhaisemmalle Henrik VI:lle.
Näytelmässä Rikhard kuvataan pahana tyrannina, joka ontuu, jonka toinen käsi on toista lyhyempi ja jolla on kaiken huipuksi kyttyräselkä, mutta tämä kuvaus perustuu Thomas Moren kirjaan The History of Richard III, joka taas on kirjoitettu Elyn piispa John Mortonin muistelmien perusteella. Piispa Morton taas oli yksi Rikhardin pahimmista vihamiehistä. Toisaalta Shakespeare ei edes pyrkinyt minkäänlaiseen historialliseen tarkkuuteen, vaan luomaan draamallisesti vaikuttavan hahmon.
Näytelmän Rikhard III on älykäs ja taitava manipuloimaan. Hän tiedostaa itse pahuutensa ja puolustelee sitä ruumiinsa epämuodostumilla, mikä tuodaan esiin heti näytelmän avausmonologissa. Pohjattomasta pahuudestaan huolimatta hahmoa on pidetty jopa sympaattisena – Rikhard III kykenee manipuloimaan myös yleisön.
Juoni
Näytelmä alkaa juuri, kun ruusujen sota on kääntynyt Yorkien voitoksi ja Lancaster-suvun häviöksi. Yorkien vanhin poika Edvard IV on noussut valtaan, mutta hänen avioliittonsa leskirouva Elisabet Greyn kanssa ei miellytä kaikkia, varsinkaan hänen veljiään Rikhardia ja Clarencea. Ensimmäisessä kohtauksessa Rikhard pitää maailmankuulun yksinpuhelunsa: ”Now is the winter of our discontent...”, jossa hän kertoo ryhtyvänsä toteuttamaan unelmaansa päästäkseen Englannin valtaistuimelle.
Montrose
Montrose tarkoittaa muun muassa seuraavia:
Rikhard III (näytelmä)
Juoni
Rikhard aloittaa taistelunsa kohti valtaistuinta ja värvää puolelleen muun muassa serkkunsa Buckinghamin herttuan, toimittaa veljensä Clarencen vankilaan, tapattaa nuoret veljenpoikansa (Towerin prinssit) ja loppujen lopuksi myös omat tukijatkin saavat kyytiä. Loppujen lopuksi Onnetar kääntyykin Rikhardia vastaan ja Ranskassa hänen vastustajansa valmistautuvat vallankumoukseen, Rikhardin on valmistauduttava sotaan ja loppujen lopuksi jopa Rikhardin vanha äiti Yorkin herttuatar kääntyy omaa poikaansa vastaan.
Kuuluisia vuorosanoja
Ratsu, ratsu, valtakuntani hevosesta! (Rikhard III)
Verta sinä latkit, oman veresi saat maasta nuolla! (Yorkin herttuatar)
Hyvästi huonon onnen kuningatar; sure sinä täällä vaan, minä palaan Ranskaan teidän murheillenne nauramaan. (Vanha kuningatar Margareeta)
Summer Days (And Summer Nights!!)
Summer Days (And Summer Nights!!) on The Beach Boysin yhdeksäs studioalbumi ja yhtyeen toinen vuonna 1965 julkaistu albumi. Summer Days (And Summer Nights!! nousi Yhdysvaltain listoilla toiseksi ja heinäkuussa 1966 neljänneksi Britannian albumilistalla.
Historia
Today!, erityisesti sen kakkospuoli oli ollut merkittävä muutos kohti hienostuneempaa tyyliä ja Capitol Recordsin väitetään kyselleen yhtyeen johtajalta Brian Wilsonin tämän musiikillisia aikomuksia. Levy-yhtiö halusi enemmän ”Beach Boys -tyylistä” musiikkia seuraavalle levylle. Yhtye tunnettiin tässä vaiheessa uraansa stereotyyppisesti iloisena fun in the sun (”hassuttelua auringossa”)-yhtyeenä, joka lauloi hiekkarannoista, tytöistä ja hauskanpidosta.
Vaikka nopeasti tarkasteltuna Summer Days (And Summer Nights!!) näytti paluulta All Summer Longin tyyliin, Brian Wilson oli luonut huolellisesti monimutkaiset ääniraidat sanoituksiltaan kevyiden ”Amusement Parks USA” ja ”Salt Lake City” kappaleiden taustalle. Albumilla oli myös jousi-instrumentaali ”Summer Means New Love” ja Yhdysvaltain listakolmoseksi nousseella hittikappaleella ”California Girls” oli sinfoninen intro. Jälkikäteen voi nähdä, että Wilson oli menossa kohti klassikkoalbumi Pet Soundsin äänimaailmaa.
Mälkiän sulku
thumb|300px|Mälkiän sulku edessäpäin. Oikealla kanavan vanha linjaus. Mälkiän sulku on Saimaan kanavan sulku Lappeenrannassa. Putouskorkeus on 12,4 metriä. Se on Saimaan kanavan korkein sulku. Mälkiän sulku on Saimaalta Suomenlahden suuntaan kuljettaessa ensimmäinen sulku, seuraava on Mustola. Sulun liikkuvat pollarit ovat sulun itäpuolella. Mälkiän sululla sijaitsee Saimaan kanavan kaukokäyttökeskus, josta voidaan suorittaa kaikkien kanavan sulkujen ja siltojen käyttö. Lisäksi Brusnitšnojen (suom. Juustila) sululta voidaan suorittaa kolmen alimman sulun käytöt.
Summer Days (And Summer Nights!!)
Historia
Albumin kappaleista ”The Girl from New York City” oli vastaus aiemmin samana vuonna ilmestyneelle The Ad Libsin ”The Boy from New York Citylle”. ”Then I Kissed Her” -kappaleella Wilson yritti löydä sankarinsa Phil Spectorin tämän omassa pelissä. ”Then I Kissed Her” nousi brittilistan neljänneksi toukokuussa 1967 ja oli toinen levyn kappaleista, jolla Al Jardine oli soololaulajana. Toinen oli uudelleenäänitetty ”Help Me, Rhonda”, joka edellisellä Today!-albumilla oli mukana nimellä ”Help Me, Ronda”. Kappale oli Beach Boysien uran toinen singlelistaykkönen. ”Girl Don't Tell Me”, jolla soololaulajana toimi Carl Wilson, oli kappale jolla viisi yhtyeen jäsentä soitti jotain soitinta (sessiomuusikoiden asemasta). Tuotannollisesti ”California Girlsin” ohella toinen merkittävä kappale oli Burt Bacharach -tyylinen ”Let Him Run Wild”.
Hassuttelua edusti toiseksi viimeinen kappale ”I'm Bugged at My Ol' Man”. Kappale oli viittaus Wilsonien isään Murryyn, joka oli erotettu yhtyeen managerin tehtävistä edellisvuonna.
Mälkiän sulku
Mälkiän sulun lähellä on vanha kanava museoituna, puisto ja muistopatsas. Pysäköintialueella on tiedotteita kanavasta ja sen historiasta.
Summer Days (And Summer Nights!!)
Historia
Summer Days (And Summer Nights!!) on myös ensimmäinen albumi, jolla on mukana aiemmin yhtyeen keikkamuusikkona Brianin sijaisena toiminut Bruce Johnston. Johnston oli mukana yhtyeen valokuvaussessioissa, mutta kuvissa hän ei ollut mukana, koska hänellä oli voimassa oleva sopimus Columbia Recordsin kanssa. Ensimmäinen kansikuva, jossa Johnston on mukana oli vuoden 1968 Friends. Summer Daysin kansikuvasta puuttuu myös Al Jardine, koska hän oli kuvausten aikaan kipeänä. Kansikuvan otti Ken Veeder.
Mälkiän sulku
Saimaan kanavan alkuperäiset, vuonna 1968 käyttöönotetut alaportit tulivat käyttöikänsä päähän ja ne uusittiin vuosien 2017–2019 aikana. Mälkiän sulun alaportit uusittiin kevättalvella 2017.
Summer Days (And Summer Nights!!)
Kappaleet
Kaikki kappaleet ovat Brian Wilsonin ja Mike Loven tekemiä, ellei toisin mainita.
Mälkiän sulku
Mälkiän sulku ja sen pohjoispuolella sijaitseva asuinalue kuuluvat Lappeenrannan Mälkiän kaupunginosaan.
Mälkiän sulun lähettyvillä kulkee valtatie 6 Mälkiän kanavasillalla noin 25 metrin korkeudella veden pinnasta.
Noël Godin
thumb|Noël Godin 2003 (kameraan katsova henkilö vasemmalla) Noël Godin (s. 13. syyskuuta 1945) on belgialainen kirjailija, kriitikko ja näyttelijä, joka tunnetaan erityisesti maailmanvaikuttajien kakutuksista. Godin kakkusisseineen sai laajalti huomiota ympäri maapallon kakuttaessaan Microsoftin toisen perustajan Bill Gatesin Brysselissä 1998. Godin on ilmoittanut tavoitteekseen kakuttaa mahdollisimman monta tunnettua vaikuttajaa.
Bassobaritoni
Bassobaritoni on basson ja baritonin väliin sijoittuva toiseksi matalin miesääni. Bassobaritoni yltää yleensä bassoa korkeammalle, mutta bassolla on laajempi ja vahvempi alarekisteri kuin baritonilla. Bassobaritoni pystyy kuitenkin laulamaan sujuvasti keskirekisterissä. Tyypillinen bassobaritoni yltää suuresta F:stä aina yksiviivaiseen E:hen (e¹) asti, jotkut jopa yksiviivaiseen F#:ään (f#¹).
Noël Godin
Godinin ensimmäiseksi uhriksi joutui ranskalainen kirjailija Marguerite Duras. Tämän jälkeen Godin on kakuttanut ryhmineen useita muita tunnettuja henkilöitä, joita ovat muun muassa koreografi Maurice Bejart, ranskalainen televisioankkuri Patrick Poivre d'Arvor, ranskalainen poliitikko Nicolas Sarkozy ja elokuvaohjaaja Jean-Luc Godard. Godinin uhriksi on toistuvasti joutunut ranskalainen Bernard-Henri Lévy.
Bassobaritoni
Oopperarooleja
Oopperassa bassobaritonien tyypillisiä rooleja ovat mm. viisaat sankarihahmot, ylväät kuninkaat, synkät juonittelijat sekä myös vähän yksinkertaiset, huvittavat, hyvinsyöneet isännät.
Noël Godin
Godin, joka tunnetaan myös salanimellä Georges Le Gloupier, on innostanut monia henkilöitä ympäri maapallon kakuttamaan kuuluisia henkilöitä. Godinin "kakkusisseihin" kuuluu lukuisa joukko ihmisiä. Esimerkiksi Bill Gatesin kakutukseen osallistui 32 henkilöä.
Bassobaritoni
Tunnettuja bassobaritoneja
Баритон
Noël Godin
Godin tunnetaan myös näyttelijänä ja kirjailijana.
Ayres
Ayres on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Thorigné-Fouillard
Thorigné-Fouillard on kunta Rennesin arrondissementissa Ille-et-Vilainen departementissa Ranskassa. Se kuuluu Rennesin metropolialueeseen. Thorigné-Fouillardissa oli 7 105 asukasta vuonna 2009, ja sen pinta-ala on noin 13,6 neliökilometriä.
Kōji Morisaki
Kōji Morisaki (s. 9. toukokuuta 1981 Hiroshima) on japanilainen entinen jalkapalloilija.
Jalkapallomaajoukkue
Morisaki kuului Japanin U-23 joukkueeseen kesäolympialaisissa 2004, joissa Japani putosi ensimmäisellä kierroksella.
Nichts in der Welt
"Nichts in der Welt" on Die Ärzten kappale, joka julkaistiin singlenä 13. huhtikuuta 2004. Se oli Geräusch albumin kolmas singlejulkaisu. Kappale kertoo uskon menettämisestä rakkauteen.
Kappaleesta julkaistiin myös musiikkivideo, jossa yhtye esittää kappaleen livenä. Kyseinen esitys on yhtyeen Jenseits der Grenze des Zumutbaren -kiertueen keikalta, josta julkaistiin myöhemmin Die Band, die sie Pferd nannten niminen dvd.
B-puolet
"WAMMW MESMAAG" on pidennetty versio Geräusch -albumilla olevasta "WAMMW" -kappaleesta. "Anti-Zombie" ja "WAMMW" ovat Geräusch -albumin kappaleita. "Geld" on Runter mit den Spendierhosen, Unsichtbarer! -albumin kappale.
Herbert Douglas
Herbert Paul Douglas (9. maaliskuuta 1922 Pittsburgh – 22. huhtikuuta 2023 Pittsburgh) oli yhdysvaltalainen pituushyppääjä ja olympiamitalisti.
Douglas saavutti pituushypyssä olympiapronssia Lontoossa 1948 tuloksella 754 cm.
Theis Lundegaard
thumb|Theis Lundegaard Theis Jacob Thorkildsen Lundegaard (myös Theis Jacob Torchelsen Lundegård, 8. lokakuuta 1774 Austad, Norja – 26. helmikuuta 1856 Austad) oli norjalainen talonpoika, laivanvarustaja, rannikkopuolustuksen päällikkö, Eidsvollin kansalliskokousedustaja ja monikertainen stortingetin jäsen.
Tausta
Theis Jacob Torchelsen Lundegård oli talonpoika Torkild Nilssen Høylandin ja Ingebog Theisdatter Stulandin poika, joka syntyi Høylandin kylässä Austadissa, joka on nykyisin osa Lyngdalia. Hänellä ei ollut koulupohjaa, mutta hän oli luonteeltaan sanavalmis eikä hän pelännyt virkamiehiä eikä muitakaan auktoriteetteja. Lundegaard oli myös suurikokoinen mies sekä leveys- että pituussuunnassa. Hän avioitui Sara Jacobsdatter Stulandin (1779–1872) kanssa vuonna 1800.
Ura
Lundegaard oli luonut omaisuutensa lähtien vaatimattomista oloista. Hän harjoitti kauppaa Bergenin ja Kristianian välillä, ja ajan pitkään hän hankki omistukseensa laivoja sekä erään Etelä-Norjan suurimmista maatiloista.
Kotipaikkakuntansa talonpoikien luontaisena johtohahmona Lundegaard valittiin 1814 Eidsvollin kansalliskokousedustajaksi. Hänellä oli oma laiva Haabet, jolla hän saattoi matkustaa liikematkoillaan, ja laivalla hän matkusti kahden edustajatoverinsa kanssa myös itse kokoukseen. Hän oli ensimmäinen puheenvuoron käyttänyt talonpoika, ja heistä koko kokouksen aktiivisin puhuja. Itsenäisyyskysymyksissä hän seurasi itsenäisyyspuolueen enemmistöä, mutta hän korosti erityisesti kirkon maanomistuksen lakkauttamista ja vastusti äänioikeuden sitomista omaisuuteen. Hän ei ollut suuri puhuja, mutta otti puheenvuoron muiden vaietessa vaikeissa kysymyksissä. Hän oli myös ratkaisevassa asemassa niin sanotun ”juutalaisparagrafin” läpiviemisessä, joka kielsi juutalaisilta pääsyn maahan. Hän kehotti yhtäkkiä kaikkia nousemaan seisomaan, jotka eivät halua juutalaisia maahan. Enemmistö nousi, ja asia oli ratkennut.
Lundegaard valittiin stortingetiin useaan otteeseen, vuosina 1814, 1815–1816, 1821–1822, 1827–1833 ja 1845, jolloin hän oli mukana tärkeimmissä komiteoissa. Hän jatkoi kamppailua virkamieskunnan ylivaltaa vastaan.
Hélène Joy
upright|pienoiskuva|Helene Joy vuonna 2012.
Hélène Joy on kanadalais-australialainen näyttelijä. Hänet tunnetaan muun muassa televisiosarjasta Murdochin murhamysteerit.
Ura
Joy teki joitain pieniä rooleja jo asuessaan Australiassa, mutta vasta muutettuaan Kanadaan hän alkoi näytellä enemmän. Todellisen läpimurron hän teki siirtyessään näyttelemään kanadalaiseen Murdochin murhamysteerit-sarjaan. Siinä hän on näytellyt vuodesta 2005.
Yksityiselämä
Joy muutti Kanadaan poikaystävänsä perässä ja asui joitain vuosia Vancouverissa. Kun hän alkoi tehdä vakituisesti Murdochin murhamysteerit-sarjaa, hän muutti Torontoon. Hän on myös ollut vegaani.
Isoveli (yhtye)
Isoveli on helsinkiläis-tamperelainen pop rock -yhtye, joka perustettiin vuonna 2011. Yhtyeeseen kuuluvat Antti Westman, Ville Moilanen, Jesse Valo, Eero Alasuutari ja Samuli Jokinen.
Historia
Yhtyeen perustanut kokoonpano tunnettiin vuosina 2004-2011 nimellä Brightboy. Se julkaisi kaksi englanninkielistä studioalbumia. Brightboyn ensimmäiset demot saivat osakseen huomiota. Yhtyeen The Dead City Songs valittiin Soundin kuukauden demoksi ja yksi sen raidoista Yeah Yeah No No YleX:n tehobiisiksi.
Helsinki Music Company julkaisi tammikuussa 2006 brightboyn ensisinglen nimeltä 1989. Se keräsi hyvät arviot ja pysytteli YleX:n soittolistalla kuukausia. Kappale viihtyi myös Radio X3M:n, Uudella Kissin Radio Rogmon soittolistoilla.
Love for the Streets -albumi julkaistiin kesäkuussa 2006. Sen seuraaja In the Shadow of Trance Formers ilmestyi vuonna 2007.
Vuonna 2011 yhtye vaihtoi nimekseen Isoveli ja alkoi tehdä suomenkielistä musiikkia.
Yhtye julkaisi syksyllä 2011 esikoissinglen Tanssi tai kuole, joka päätyi useaksi kuukaudeksi YleX:n soittolistalle. Kappale on kerännyt yli 83 000 klikkausta Youtubessa. Loppuvuodesta 2011 yhtye julkaisi singlenä myös kappaleen Koti-ikävä ei minnekään.
Isovelin suomenkielinen esikoisalbumi 2012 julkaistiin 7. maaliskuuta 2012 Exogenic Music Groupin kautta. Levyn yhteydessä julkaistiin kolmas single Aika olla valveilla, josta tehtiin myös musiikkivideo.
Roolipelimanifesti
Roolipelimanifesti on toimittaja Juhana Petterssonin kirja roolipelaamisesta. Teos ilmestyi Liken kustantamana vuonna 2005.
Verbania
Verbania on Verbano-Cusio-Ossolan maakunnan pääkaupunki Italian Piemontessa. Kaupunki sijaitsee Maggiorejärven rannalla.
Verbanian naapurikunnat ovat Arizzano, Baveno, Cambiasca, Cossogno, Ghiffa, Gravellona Toce, Laveno-Mombello, Mergozzo, Miazzina, San Bernardino Verbano, Stresa ja Vignone.
Nähtävyyksiä
Verbaniassa sijaitseva Villa Taranton puutarha on nähtävyys. Skotlantilaiskapteeni McEacharn keräsi kasviharvinaisuuksia kaikkialta maailmasta, ja loi yhdistelmän brittiläistä ja italialaista puutarhaa suihkulähteineen.
Ilja Kulik
Ilja Aleksandrovitš Kulik (, s. 23. toukokuuta 1977) on venäläinen taitoluistelija. Kulik on voittanut olympiamestaruuden 1998, Euroopan-mestaruuden 1995, Grand Prix Final -mestaruuden 1997–1998 ja junioreiden maailmanmestaruuden 1995.
Kulik on naimisissa taitoluistelija Jekaterina Gordejevan kanssa ja heillä on tytär Elizaveta. He perustivat vuonna 2012 Etelä-Kaliforniaan vain taitoluistelijoille tarkoitetun jäähallin.
Pohjalla (albumi)
Pohjalla on Love Records -levy-yhtiön vuonna 1978 julkaisema LP-levy (LRLP 287), jolla soittivat suomalaiset uuden aallon punk-yhtyeet 1978, Problems?, Pelle Miljoona & N.U.S., Sehr Schnell sekä Se. Nämä yhtyeet esiintyivät myös Pohjalla-kiertueella syksyllä 1978.
Albumista julkaistiin vuonna 1990 CD-uusintapainos, joka sisältää alkuperäisen sisällön lisäksi yhdeksän bonuskappaletta kokoelmalla esiintyneiden tekijöiden tuotannosta. 10.12.2008 ilmestyi uudelleenmasteroitu CD-uusintapainos, jossa ei ole edellisen CD-version bonuskappaleita, mutta mukana on Atte Blomin kirjoittama kansiteksti sekä kiertuekuvia.
Sääksmäen Sopu
Sääksmäen Sopu on vuonna 1960 perustettu valkeakoskelainen voimistelu- ja urheiluseura. Sen toimintamuotoja ovat hiihto, voimistelu, jalkapallo, futsal, kuntoliikunta, lentopallo ja yleisurheilu. Seuralla on yhteensä 408 jäsentä ja se kuuluu Suomen Työväen Urheiluliittoon ja Suomen Palloliittoon.
Jalkapallo
Sovun miesten jalkapallon edustusjoukkue pelaa kaudella 2020 Nelosta. Seura nousi Kolmoseen 2007 suoraan sijoittumalla Nelosessa lohkonsa toiseksi FC Vapsin jälkeen. Joukkuetta valmentavat Mika Haikonen sekä Jari ja Esa Heritty.
Haurakasvit
Haurakasvit (Zannichelliaceae) oli Alismatales-lahkoon kuulunut kasviheimo, joka on nykyisin yhdistetty vitakasvien (Potamogetonaceae) heimoon. Cronquistin luokittelussa haurakasvit luetaan kuitenkin omaksi heimokseen.
Haurakasvien heimossa oli neljä sukua ja niissä kaksitoista lajia. Kaikki heimon lajit olivat vesikasveja.
Mustaruostepyrstö
Mustaruostepyrstö (Cercotrichas podobe) on afrikkalainen varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö
Linnun pituus on noin 18 cm, siipien kärkiväli 23–28 cm ja paino noin 25 g. Mustaruostepyrstö muistuttaa olemukseltaan ruostepyrstöä, mutta sen höyhenpuku on musta, ja sen pyrstö on huomattavasti pitempi ja koivet hieman korkeammat kuin ruostepyrstöllä. Pyrstösulissa on valkeat kärjet samoin kuin pyrstön alapeitinhöyhenissä. Sukupuolet ovat samanväriset.
Esiintyminen
Mustaruostepyrstö elää Afrikan kuivilla alueilla Saharan eteläpuolella Senegalista Punaiselle merelle ja Arabian niemimaan eteläosissa. Nimialalaji podope elää Afrikassa ja alalaji melanoptera Arabiassa. Laji on paikkalintu, mutta jotkut yksilöt voivat suorittaa vaelluksia, jolloin niitä on tavattu Algeriassa ja Israelissa. Lajin elinalueen laajuus on 1–10 miljoonaa neliökilometriä.
Elinympäristö
Mustaruostepyrstöt elävät kuivilla akasiaa kasvavilla savanneilla ja aavikoiden reunamien pensaikoissa. Se viihtyy myös puutarhoissa.
Ruotsin valtiopäivävaalit 1988
Ruotsin valtiopäivävaalit 1988 järjestettiin 18. syyskuuta 1988. Vaalien suurin voittaja oli Ympäristöpuolue vihreät josta tuli samalla myös uusi puolue valtiopäivillä.
Jeroen Krabbé
Jeroen Aart Krabbé [jə'run 'aːrt krɑ'beː] (s. 5. joulukuuta 1944, Amsterdam, Noord-Holland) on alankomaalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan muun muassa rooleistaan elokuvista Gestapon vihollinen nro. 1 (1977), 007 vaaran vyöhykkeellä (1987), Rankaisija (1989), Takaa-ajettu (1993), Left Luggage (1998), Kohtalon arkkitehdit (2001) ,Ocean's Twelve (2004) ja Transporter 3 (2008).
Krabbé on naimisissa Herman kanssa. Heillä on kolme poikaa, Martjin (s. 1968), Jasper (s. 1970) ja Jakob (s. 1983). Hänen isoisänsä ja isänsä olivat maalareita ja hänen äitinsä oli kääntäjä ja kirjailija. Hänellä on myös veli Tim, joka on kirjailija.
Áktio-Vónitsa
Áktio-Vónitsa ( eli Δήμος Άκτιου-Βόνιτσας, Dímos Áktiou-Vónitsas) on Kreikan kunta, joka sijaitsee Aitolia-Akarnanian alueyksikössä Länsi-Kreikan alueella. Kunnan pinta-ala on 662,9 neliökilometriä ja väkiluku 17 370 (vuonna 2011). Kunnan kuntakeskus on Vónitsa.
Áktio-Vónitsan kunta sijaitsee Kreikan luoteisrannikolla, Joonianmeren ja Ambrakianlahden rannalla Lefkaksen saarta vastapäätä. Kuntaan kuuluvat saaret Ágios Nikólaos, Fortí ja Vagiá. Kunta syntyi, kun Anaktório, Medeón ja Pálairos yhdistyivät vuoden 2011 alussa Kallikrates-suunnitelman mukaisesti.
Merthen
Merthen oli turkulainen suku. Saksalaisperäisen suvun ensimmäinen tunnettu jäsen, kauppias Anders Merthen (k. 1666) saapui nähtävästi Lyypekistä ja mainitaan Turun porvarina ensi kertaa vuonna 1624.
Murhan jälkeen
Murhan jälkeen (Poetic Justice) on heinäkuussa 1993 ensi-iltansa saanut romanttinen draamaelokuva, jonka pääosissa nähdään Janet Jackson ja Tupac Shakur. Elokuvan käsikirjoitti ja ohjasi John Singleton.
Murhan jälkeen oli avausviikollaan tuottoisin elokuva tuottaen 11 728 455 dollaria. Kokonaistuotot ylsivät lopulta 27 515 786 dollariin.
Janet Jacksonin elokuvassa esittämä kappale ”Again” sai Oscar-ehdokkuuden ja sijoittui Billboard Hot 100 -musiikkilistan kärkeen.
Palkinnot
Academy Awards
Golden Globe Awards
Golden Raspberry Awards
Torpvikin lentotukikohta
Torpvikin lentotukikohta oli ensimmäisen maailmansodan aikana Venäjän Itämeren laivaston 2. ilmailuprikaatin 4. Ilmailudivisioonan Granbodan lentoasemaan liittyvä lentoveneiden lentotukikohta, laskusilta.
Sulo Salmi
Sulo Artur Salmi (4. maaliskuuta 1914 Vaasa – 29. huhtikuuta 1984 Vaasa) oli suomalainen telinevoimistelija ja olympiavoittaja. Lontoon olympialaisissa 1948 hän voitti kultaa joukkuekilpailusta ja sijoittui kahdeksanneksi hypyissä.
Salmi kilpaili myös uimahypyissä, joissa voitti SM-pronssia 1940 ja 1944.
Salmi toimi myös voimistelu- ja uimahyppyvalmentajana. Hän valmensi muun muassa olympiavoittaja Eugen Ekmania.
Aleksei Urmanov
Aleksei Jevgenjevitš Urmanov (, s. 17. marraskuuta 1973, Leningrad) on venäläinen taitoluistelija, joka nykyään työskentelee taitoluisteluvalmentajana. Urmanov on vuoden 1994 olympiamestari.
Birger Homén
thumb|150px|Lars Birger Homén Lars Birger Homén (11. marraskuuta 1880 Helsinki – 13. toukokuuta 1947) oli suomalainen jääkärieversti ja kunnallisneuvos.
Opinnot
Homén kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin uudesta ruotsalaisesta yhteiskoulusta vuonna 1901 ja liittyi Uusmaalaiseen osakuntaan. Opintojaan hän jatkoi asevelvollisuuden suorittamisensa jälkeen Hannoverin teknillisessä korkeakoulussa vuosina 1902–1906 ja suoritti opintomatkat Englantiin ja Saksaan vuonna 1907. Hän suoritti Hyökkäysvaunukurssin vuonna 1922.
Nuoruusvuodet
Homén suoritti vapaaehtoisena asevelvollisuutensa Suomen rakuunarykmentissä vuonna 1901. Opintojensa jälkeen hän toimi koneinsinöörinä ja teknillisenä johtajana eri tehtaissa Suomessa, Saksassa ja Ruotsissa vuosina 1906–1914.
Jääkärikausi
thumb|300px|Jääkäripataljoona 27:n tiedonanto-osasto, kuvaan merkitty osaston johtajat Birger Homén ja [[Eric Heimbürger.]] Homén liittyi yhtenä ensimmäisten vapaaehtoisten joukkoon, joiden päämääränä oli Saksassa sotilaskoulutusta antava Pfadfinder-kurssi, joka järjestettiin Pohjois-Saksassa sijaitsevalla Lockstedter Lagerin harjoitusalueella. Leirille hän ilmoittautui 18. maaliskuuta 1915 ja hänet sijoitettiin joukon 1. komppaniaan, josta hänet sijoitettiin 2. syyskuuta 1915 Kuninkaallisen, Preussin Jääkäripataljoona 27:n 1. komppaniaan, josta hänet siirrettiin 31. toukokuuta 1915 alkaen pataljoonan 3. komppaniaan. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Hän toimi rintamalla pataljoonan viestimiehistön päällikkönä ja kouluttajana sekä kuului 53 muun miehen kera 2. lokakuuta 1917 perustettuun pataljoonan tiedonanto-osastoon sen suomalaisena päällikkönä.
Suomen sisällissota
Hän saapui Suomeen (Vaasaan) jääkäreiden pääjoukon mukana majuriksi ylennettynä 25. helmikuuta 1918 ja sai tehtäväkseen perustaa ja järjestää Mikkelissä Kenttälennätinpataljoonan, josta myöhemmin muodostettiin 5. Jääkärirykmentin 15. jääkäripataljoona. Hän otti sen komentajana osaa sotatoimiin Karjalankannaksella.
Sisällissodan jälkeinen aika
Homén palveli sisällissodan jälkeen edelleen 5. Jääkärirykmentissä, jonka nimi muuttui Kuopion jalkaväkirykmentti n:o 4:ksi. Rykmentissä hän toimi 3. pataljoonan komentajana. Hänet siirrettiin 13. tammikuuta 1919 Itämeren jalkaväkirykmentti n:o 1:een, jonka nimi muuttui myöhemmin Porin rykmentiksi. Rykmentissä hänet määrättiin 1. pataljoonan komentajaksi. Hän on myös hoitanut Porin rykmentin komentajan tehtäviä eri aikoina yhteensä noin kahden ja puolen vuoden ajan. Hänet siirrettiin 12. helmikuuta 1926 Uudenmaan rykmentin 3. pataljoonan komentajaksi ja edelleen 27. kesäkuuta 1928 Vaasan kutsuntapiirin päälliköksi, josta hänet komennettiin 15. helmikuuta 1932 ja siirrettiin 1. heinäkuuta 1933 Vaasan sotilaspiirin päälliköksi. Hän erosi vakinaisesta palveluksesta säädetyn eroamisiän perusteella 11. marraskuu 1935 ja siirtyi Tammisaaren kaupungin maistraatin ja raastuvanoikeuden kunnallisneuvosmieheksi ja toimi tehtävässä vuoteen 1947 saakka. Hänet on haudattu Tammisaareen.
Tuomas W. Hyrskymurto
thumb|Tuomas HyrskymurtoTuomas Wilho Hyrskymurto ent. Hellsten (14. syyskuuta 1881 Turku – 31. elokuuta 1920 Pietari) oli suomalainen kommunistinen vallankumousmies, alun perin turkulainen kauppias.
Hyrskymurto oli ollut vangittuna jo 1906 Hakaniemen mellakan yhteydessä sattuneiden tapausten vuoksi. Vuonna 1917 hän kuului Turun sos.dem. kunnallisjärjestön radikaalin siiven johtajiin ja oli perustamassa Turun punakaartia.
Suomen sisällissodassa Hyrskymurto oli punaisten pohjoisen rintaman järjestyskomissaarina ja Tampereen punakaartin esikunnan jäsenenä. Sodan alkuvaiheessa Hyrskymurron johtama Turun punakaartin 300-miehinen ratsuväkikomppania miehitti Toijalan tärkeän risteysaseman 26. tammikuuta 1918. Hänen väitetään myötävaikuttaneen 31. tammikuuta tapahtuneeseen Suinulan verilöylyyn kieltämällä punaisia ottamasta vankeja. Hän sai tapahtumista lisänimen Suinulan teurastaja. Hyrskymurto toimi Tampereella punaisten pohjoisrintaman esikunnassa järjestyskomissaarina.
Valkoisten saartorenkaan alkaessa kiristyä Hyrskymurto pakeni Tampereelta ja toimi Toijalassa punaisten armeijakuntaa komentaneen Eino Rahjan apulaisena tämän yrittäessä murtaa Tampereen saartoa etelästä käsin. Kuurilassa surmattiin todennäköisesti Tuomas Hyrskymurron käskystä 23 Mustialan maanviljelysopiston oppilasta 20. huhtikuuta. Sodan loppuvaiheessa Hyrskymurto pakeni Neuvosto-Venäjälle. Poistuessaan Suomesta Hyrskymurto jätti valtakunnanrajalle selvästi havaittavaan paikkaan huomattavan määrän Helsingin yliopistolle osoitettua suomalaista ja ulkomaista bolševikkikirjallisuutta. Tämä kirjaerä päätyikin yliopiston kirjastoon.
Neuvosto-Venäjällä Hyrskymurto työskenteli SKP:n keskuskomitean järjestäjänä. Hän sai surmansa Kuusisen klubin murhien yhteydessä 31. elokuuta 1920 Pietarissa. Hyrskymurto on haudattu Pietarin Mars-kentälle ja hänen nimensä löytyy siellä olevasta Elokuun kommunardien hautakivestä.
Beach Boys’ Party!
Beach Boys’ Party! on The Beach Boysin kymmenes albumi ja kolmas vuonna 1965 ilmestynyt levy. Joulumarkkinoille ilmestynyt levy oli äänitetty studiossa vaikka sillä annetaan vaikutelma, että se olisi äänitetty livetilanteessa juhlissa. Cover-albumi sisältää versiot muun muassa The Beatlesin lauluista ”Tell Me Why”, ”You’ve Got to Hide Your Love Away” ja ”I Should Have Known Better”, The Everly Brothersin laulusta ”Devoted to You” ja Phil Spectorin kappaleesta ”There’s No Other (Like My Baby)” sekä medleyn Beach Boysin omista kappaleista ”I Get Around” ja ”Little Deuce Coupe”.
Elokuussa 1965 Summer Days (and Summer Nights!!):n ilmestymisen jälkeen Beach Boysin johtohahmo Brian Wilson alkoi suunnitella uutta studioalbumia, josta oli tuleva Pet Sounds. Capitol Records pyysi uutta albumia lomakaudelle (ja Pet Sounds ei valmistuisi jouluksi). Koska yhtyeeltä oli edellisenä vuonna ilmestynyt jo livelevy Beach Boys Concert päädyttiin ”livejuhlat”-albumiin. Beach Boysilta oli myös jo ilmestynyt joululevy ja ajateltiin että hittikokoelmalevy antaisi vaikutelman hiipuvasta urasta. Syyskuun 1965 aikana yhtye harjoitteli ja äänitti uudempia ja vanhempia hittikappaleita (mukaan lukien uudelleenäänitetty The Rivingtonsin ”Papa-Oom-Mow-Mow”). Vaikka albumi on olevinaan liveäänitys, yksittäiset kappaleet äänitettiin erikseen ja nauru ja puheensorina lisättiin levylle jälkituotantovaiheessa.
Beach Boys’ Party!:lta ei ollut tarkoitus julkaista singlejä, sillä Brian Wilson valmisteli samaan aikaan julkaistavaksi singlenä kappaletta ”The Little Girl I Once Knew”. Julkaistujen kappaleiden lisäksi äänitettiin monia muitakin. Näitä olivat esimerkiksi Beatlesin ”Ticket To Ride”, kolme eri versiota The Rolling Stonesin ”(I Can't Get No) Satisfactionista”, versio Bob Dylanin ”Blowin’ in the Windistä” ja laulu ”Riot In Cell Block #9” (jota soitettiin livenä 1970-luvun alussa ja joka julkaistiin nimellä ”Student Demonstration Time” albumilla Surf’s Up). Äänitykset ovat olleet saatavilla bootlegeinä.
Uuden singlen kekseliäs tapa käyttää taukoja ärsytti radioasemia, joten ”The Little Girl I Once Knew” jäi listasijalle 20. Sen sijaan tiskijukat alkoivat soittaa Party-levyn viimeistä kappaletta, versiota The Regentsin ”Barbara Annista”. Hyvien kuuntelijapalautteiden takia Capitol Records päätti julkaista sen singlenä joulukuussa 1965 ja single nousi listakakkoseksi alkuvuodesta 1966.
Beach Boys’ Party! nousi Yhdysvaltain listalla kuudenneksi. Britanniassa Beach Boys’ Party! ja yllätyshitti ”Barbara Ann” olivat yhtyeen siihen asti suurimmat menestyjät, molemmat nousivat Britannian listoilla kolmansiksi.
Help Me, Rhonda
Help Me, Rhonda on The Beach Boysin hittisävelmä vuodelta 1965. Sen on säveltänyt Brian Wilson ja sanoittanut Mike Love. Kappaleesta on olemassa kaksi hieman erilaista versiota, albumilla The Beach Boys Today! julkaistu versio (jossa Rhonda kirjoitetaan muodossa Ronda) ja suosittu singleversio. Kappale ylsi listaykköseksi Yhdysvaltain listalla.
Frederik Wilhelm Stabell
pienoiskuva|Maalaus Frederik Wilhelm Stabellista. Frederik Wilhelm Bruenech Stabell (25. toukokuuta 1763 Ringerike, Norja – 2. kesäkuuta 1836 Kristiania, Norja) oli norjalainen kenraali ja Eidsvollin kansalliskokousedustaja.
Tausta
Frederik syntyi Lars Bastian Stabellin ja Lucie Marie Bruenechin upseeriperheeseen Holen pappilassa Ringerikessä. Hän avioitui vuonna 1792 sotilaslääkärin tyttären Helene Voigtin (1772–1850) kanssa.
Ura
Hän liittyi søndenfjældske gevorbne Infanteriregimentiin 1777 ja opiskeli vuosina 1780–1783 Kristianian matemaattisessa sotakoulussa erinomaisella menestyksellä. Oltuaan hetken poissa sotapalveluksesta hän palasi takaisin ja hänestä tuli 1786 värikki Kongsvingerin kevyeen jalkaväkikomppaniaan. Sotaoperaatioiden aikana hän yleni nopeasti luutnantiksi ja vuonna 1791 kapteeniksi, 1796 Stabskapitajn-nimikkeelle ja vuonna 1801 hänestä tuli komppanian päällikkö. Vuonna 1807 hänet ylennettiin majuriksi ja hän sai Daneborgin Ritariristin saavutuksistaan taistelukentillä. Vuonna 1809 hän siirtyi vastaperustettuun Akershusin tarkk'ampujarykmenttiin, missä hänet ylennettiin 1811 everstiluutnantiksi.
Vuonna 1814 hänet valittiin sekä Smaalenenesin läänin että rykmenttinsä edustajaksi Eidvollin kansalliskokoukseen. Hän kuului ruotsalaismieliseen unionipuolueeseen ja tuli valituksi perustuslakikomiteaan. Hän ei ollut erityisen aktiivinen ja pitäytyi pääasiassa sotilasasioissa omine puheenvuoroineen. Hän vastusti kuninkaan yksinoikeutta sodanjulistamiseen. Hän informoi prinssi Kristian Frederikia Norjan puutteellisesta puolustuskyvystä, mutta prinssin toivomuksesta hän ei kertonut asiasta kansalliskokoukselle.
Lyhyen Ruotsin vastaisen kesäsodan aikana Stabell komensi 3000 miestä Enningedalenin ja Krogfosin välillä. Hänen osakseen tuli ottaa vastaan ruotsalaisten ylivoima ja paikata pakenevien Staffeldtin ja Hegermanin prikaatien jäljiltä tilannetta Glomma-joen itäpuolella. Hän pystyi viivyttämään vihollista tehokkaasti ja hänen joukkonsa kykenivät perääntymään hyvässä järjestyksessä joen länsipuolelle.
Sodan jälkeen Stabell nimitettiin jopa Ruotsin kruununprinssi Kaarle Juhanan adjutantiksi ja hän palveli yleisesikunnan päällikkönä vuodesta 1815. Vuonna 1818 hänet ylennettiin everstiksi, nimitettiin vastaperustetun 2. Akershusin Jalkaväkirykmentin päälliköksi ja pian tämän jälkeen kenraalimajuriksi. Vuonna 1821 Stabell yleni kenraaliluutnantiksi ja 1833 kenraaliksi. Hän oli kuninkaan 1. adjutantti ja norjalaisen henkilöstön päällikkö vuodesta 1825. Vuonna 1829 hänestä tuli kuninkaan poissa ollessa korkein kenraali. Hänet nimitettiin serafiimiritariksi 1835.
Eero Ojanen
Eero Ojanen (s. 1954) on suomalainen Parolassa asuva filosofi ja tietokirjailija. Hän on koulutukseltaan yhteiskuntatieteiden lisensiaatti. Ojanen edustaa filosofiaa, joka ei viihdy yliopistofilosofian piirissä, vaan etsii aiheensa ihmisyyden ja todellisuuden perusaiheista. Hän on kirjoittanut paljon muun muassa uskonnollisista kysymyksistä.
Hänen kirjallinen tuotantonsa sisältää tietokirjoja ja kaunokirjallisia teoksia, suomennoksia sekä radioteatterille kirjoitettuja tekstejä ja kertomuksia. Hän on toiminut filosofian ja kirjoittamisen opettajana muun muassa Oriveden Opistossa ja Kriittisessä Korkeakoulussa. Jälkimmäisessä myös johtokunnan puheenjohtajana sekä toiminnanjohtajana.
Filosofisissa teoksissaan Ojanen kirjoittaa elämän peruskysymyksistä. Hänen ajattelunsa ei perustu tiettyyn perinteeseen. Hänen kirjoituksensa tukeutuvat myös Raamattuun ja kristittyihin lähtökohtiin. Teoksissaan Ojanen arvostelee muun muassa liian yksilökeskeistä ajattelua ja painottaa ihmisen olemis- ja olemuspuolien moninaisuutta sekä ihmisen ja luonnon muodostamaa kokonaisuutta.
Filosofiassaan Ojanen on pohtinut runsaasti hyvyyden käsitettä. Hyvyys edustaa hänelle ihmisyyden ja luonnon toteutumisen perustavia tapoja. Hyvyys on eräs yhteiskunnan selittämisen peruasia, Ojasen sanoin ”todellisuuden kova tosiasia”.
Vuonna 2002 Ojaselle myönnettiin Hämeen liiton jakama kulttuuritunnustuspalkinto. Vuonna 2009 hänet palkittiin Suomen tietokirjailijat ry:n Tietokirjailijapalkinnolla.
Toimijaverkkoteoria
Toimijaverkkoteoria on yhteiskuntateoriassa ja yhteiskuntatieteellisessä tutkimuksessa käytetty lähestymistapa, joka on saanut alkunsa tieteentutkimuksen piirissä. Sen avulla on pyritty tavoittamaan omaa maailmaansa rakentavat sekä inhimilliset että ei-inhimilliset toimijat eli aktantit.
Tutkimussuunnan alkuvaiheen tärkeimpiä kehittäjiä ovat tieteen ja teknologian tutkijat Michel Callon ja Bruno Latour sekä sosiologi John Law. He ovat hyödyntäneet mm. semiootikko A. J. Greimasin ja tieteenfilosofi Michel Serresin ajattelua ja käsitteitä. Toimijaverkkoteoria luetaan materiaalisen konstruktionismin sovellukseksi, siis välillisesti sosiaalisen konstruktionismin kritiikin tulokseksi.
Alkuperäkertomuksia
Bruno Latour tutki 1970-luvun puolivälissä laboratorioissa tapahtuvaa tiedonmuodostusta käytäntöjen semiotiikan näkökulmasta. Hän ei tuolloin puhunut "toimijaverkkoteoriasta", mutta käytti useita siihen myöhemmin yhdistettyjä käsitteitä, kuten "materiaalisesti heterogeeniset relaatiot", joka viittaa toimijaverkkoteorialle ominaiseen tapaan tarkastella inhimillisiä ja teknisiä toimijoita (aktantteja) samanlaisin käsittein. Termin actor network theory otti käyttöön Michel Callon noin vuonna 1982.