cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
X-prophets
Jäsenet
Yhtyeen jäsenten henkilöllisyyksiä ei sen uran aikana paljastettu. Syyskuussa 2017 Marko Reijonen kertoi haastattelussa kolmen jäsenen nimet, jotka olivat hän itse, Mika Ikonen ja Ilari Hämäläinen.
Sibeliustalo
Tilaisuuksia
Kesäkuussa 2014 Sibeliustalossa järjestettiin kokoomuksen puoluekokous, jossa valittiin kokoomuksen puheenjohtaja.
Aiheesta muualla
60.995°N, 25.65111°W
Éridan-luokka
Éridan-luokka on Ranskan laivaston kymmenen miinantorjunta-aluksen muodostama alusluokka, joka on osa Ranskan, Belgian ja Alankomaiden yhdessä suunnittelemaa Tripartite-luokkaa. Ranska osti myöhemmin Belgialta kolme alusta.
Gustaf Oskar Schöneman
pienoiskuva|Gustaf Oskar Schöneman. Gustaf Oskar Schöneman (20. huhtikuuta 1839 Laukaa – 21. syyskuuta 1894 Muolaa) oli jyväskyläläinen kirkkoherra, opettaja ja yhteiskunnallinen vaikuttaja, joka toimi erityisesti kansanvalistus- ja raittiustoiminnassa.
Schönemanin vanhemmat olivat varahenkikirjoittaja, tilanomistaja Bror Karl Johan Schöneman ja Johanna Margareta Stenbäck. Hän pääsi ylioppilaaksi 1857 ja hänet vihittiin papiksi 1862. Schöneman oli saarnaajana Jyväskylässä 1864–94. Vuonna 1894 hänet valittiin Muolaan kirkkoherraksi, mutta hän kuoli jo saman vuoden syksyllä Muolaassa.
Schöneman toimi Jyväskylän tyttökoulun uskonnonopettajana, oli kaupunginkirjaston esimies ja julkaisi runsaasti runoja, lehtiartikkeleita ja oppikirjoja. Kirjoittaessaan hän käytti toisinaan salanimeä K. O. Kaunonen.
Schöneman on sanoittanut joululaulun ”Joulupuu on rakennettu” (alun perin hänen sanoituksensa ilmestyi Joulu-kuusi-nimellä vuonna 1876)    , ja tämän laulun sävelmänä on suomalainen kansansävelmä. Schöneman on myös suomentanut itävaltalaisen Joseph Mohrin vuonna 1818 sanoittaman joululaulun ”Jouluyö, juhlayö” (Stille Nacht, heilige Nacht).
Maksimilian Vološin
Maksimilian Aleksandrovitš Kirijenko-Vološin ; (16. [ J: 28. toukokuuta],1877 Kiova, Venäjän keisarikunta, nyk. Ukraina – 11. elokuuta 1932, Koktebel, Krim, Neuvostoliitto) oli ukrainalaissyntyinen venäläinen runoilija ja taidemaalari.
Suku ja koulutus
Maksimilian Vološin syntyi isänsä puolelta kasakkataustaiseen aatelissukuun. Hänen vanhempansa olivat lakimies, kollegineuvos Aleksandr Maksimovitš Kirijenko-Vološin (1838-1881) oli Kiovan rikos- ja siviilioikeuden jaoston jäsen, joka vuonna 1878 nimitettiin Taganrogin piirioikeuden jäseneksi ja saksalaistaustainen Jelena Ottobaldovna Glaser (1850-1923) oli sotilassuvusta ja tunnettiin originellista käytöksestään sekä omaperäisistä asuistaan, hänellä oli lyhyet hiukset ja hän käytti pitkiä housuja. Hänellä oli suuri vaikutus runoilijan elämään.
Varhaislapsuutensa Maksimilian vietti Taganrogissa, Sevastopolissa ja Moskovassa. Perhe muutti Moskovaan isän kuoleman jälkeen. Täällä Jelena Vološinina sai työpaikan rautatieläisten sairaalassa. Vuonna 1887 Maksimilian meni opiskelemaan L. I. Polivanovin yksityiseen lukioon ja vuonna 1888 hän siirtyi Moskovan 1. lukion toiselle luokalle. Hänen opintonsa sujuivat huonosti ja hän kävi uudelleen 3. luokan. Vuonna 1893 hän muutti äitinsä kanssa Koktebeliin. Hän meni opiskelemaan Feodosijan lukioon, jonka suojelija oli paikkakunnalla syntynyt taidemaalari Ivan Aivazovski.
Opiskeluvuosinaan Maksimilian näytteli lukiossa näytelmissä Nikolai Gogolin "Naimapuuhat" (ven. Женитьбы), Aleksandr Gribojedovin Vastus viisaudesta (ven. Горе от ума, Gore ot uma), Nikolai Gogolin "Reviisorissa" hän näytteli pormestarin roolin, Ivan Turgenevin Metsämiehen muistelmista (ven. Записки охотника, Zapiski ohotnika, 1852) kertomuksessa "Bežin niitty" (ven. Бежин луг) ja Gogolin 'Naisten puhetta' (ven. Разговор дам). Hän kirjoitti runoutta, nautti piirtämisestä ja antoi oppitunteja. Koululaisten Ivan Aivazovskin kunniaksi järjestämän taidenäyttelyn aikana taiteilija kiinnitti huomiota Maksimilian Vološinin teoksiin ja sanoi: "Ja tämä veijarihan maalaa". Kesäkuussa 1897 hän sai lukion päättötodistuksen.
Lukion jälkeen Maksimilian Vološin opiskeli Moskovan yliopistossa lakia. Vološinin osallistui aktiivisesti radikaaliin opiskelijaliikkeeseen, mikä johti hänen yliopistosta erottamiseensa vuonna 1899. Tämän jälkeen Vološin matkusteli ympäri Venäjää, usein jalkaisin. Vuonna 1900 hän työskenteli retkikunnassa, joka tutki Orenburg-Taškent- rautatien reittiä. Hänen harrastuksiaan oli antropologia.
Palattuaan Moskovaan Vološin ei hakenut yliopistoon, vaan jatkoi matkojaan Länsi-Euroopassa Kreikkaan, Turkkiin ja Egyptiin. Hänen oleskelunsa Pariisissa ja matkat ympäri Ranskaa vaikuttivat häneen syvästi ja hän palasi Venäjälle 'pariisilaistuneena'. Vaikka Venäjällä oli tuolloin lukuisia kirjallisia ryhmiä ja suuntauksia, jotka tunnetaan "hopeakautena", Vološin pysyi niistä syrjässä. Hän oli läheinen ystävä monen sen ajan merkittävän kulttuurihenkilön, kuten Valeri Brjusovin kanssa. Kun vuonna 1913 "mielipuoli" viilteli veitsellä Ilja Repinin maalausta Iivana Julma surmaa poikansa, mikä teko järkytti Venäjän intelligentsiaa, Maksimilian Vološin oli ainoa henkilö, joka puolusti tekijää: "se oli sovelias esteettinen kannanotto maalaukseen, joka edustaa verenvuodatusta ja huonoa makua."
Yksityiselämä
Huhtikuussa 1906 Maksimilian Vološin meni naimisiin taiteilija ja kirjailija Margarita Vasiljevna Sabašnikovan (1882-1973) kanssa ja asettui asumaan tämän luokse Pietariin. Heidän monimutkainen suhteensa heijastui moniin Vološinin teoksiin. Avioliitto ei kestänyt pitkään ja he erosivat vuonna 1907, mutta säilyttivät ystävälliset välit koko elämänsä. Vähitellen Vološin vetäytyi takaisin Koktebeliin Krimille, missä hän oli viettänyt suuren osan lapsuudestaan. pienoiskuva|220x220px|Jelena Glazer, runoilijan äiti
Kirjallinen ura
Maksimilian Vološin asui Pariisissa ja Välimeren maissa vuodesta 1903 vuoteen 1917, jolloin hän vallankumouksen jälkeen palasi Venäjälle. Hänelle vallankumous edusti tuhoa ja saatanallista väkivaltaa. Hän asettui Krimille Koktebeliin, jossa hänen kotinsa muodostui kirjailijoiden kohtaamispaikaksi ja vallankumouksen jälkeen myös turvapaikaksi.
Hänen ensimmäinen runokokoelmansa ilmestyi vuonna 1910, ja pian seurasi muita. Hänen kootut esseensä julkaistiin vuonna 1914. Vallankumouksen ja sitä seuranneen sisällissodan tapahtumia hän käsittelee muun muassa kokoelmissaan Demony gluhonemyje (ven. Демоны глухонемые, Kuuromykät demonit, 1919; 1923) ja Stihi o terrore (ven. Стихи о терроре, Runoja terrorista, 1923). Vološin kuvasi Pariisia, Välimeren maita ja Krimin niemimaata sekä akvarelleissaan että runoudessaan, jossa hän viljeli romantiikan runoudessa käytettyä ja symbolistien parissa uudelleen noussutta sonettimuotoa. pienoiskuva|Maksimilian Vološin, omakuva 1919 Hänet on sijoitettu symbolisteihin, mutta hän läheni myöhemmin akmeisteja. Vuoden 1922 jälkeen hän ei enää julkaissut mitään. Hänen merkityksensä nähtiin 1980-luvulla.
Hänen varhaistuotantonsa runot muistuttavat maisemamaalausta ja runon subjekti vertautuu usein kuvataiteilijaan. Värien merkitys hänen runoudessaan on suuri ja erilainen kuin symbolisteille tyypillisessä värisymboliikassa. Asuminen poissa kulttuurin keskuksista, toimiminen kirjallisten ryhmittymien ulkopuolella ja asettuminen neuvostovaltaa vastaan ovat syitä siihen että hänen nimensä on jäänyt melko vähäiselle huomiolle. Joidenkin arvioiden mukaan Vološin kuului kuitenkin varhaisen modernismin merkittävimpiin runoilijoihin.
Bentsyyliasetaatti
Bentsyyliasetaatti on normaaliolosuhteissa olomuodoltaan väritön neste, jolla on tunnusomainen kukkainen tuoksu. Sitä käytetään laajalti kosmetiikkateollisuudessa sen jasmiinia muistuttavan tuoksunsa takia. Bentsyyliasetaattia esiintyy kasveissa, kukkien tuoksuissa ja semiokemikaalina eliöiden viestinnässä.
Bentsyyliasetaattia käytetään myös liuottimena muoveissa ja monissa muissa materiaaleissa.
Havin’ a Party with Southside Johnny
Havin' a Party with Southside Johnny on yhdysvaltalaisen Southside Johnny & the Asbury Jukes -yhtyeen kokoelma-albumi vuodelta 1979. Albumilla on kuitenkin yksi uusi kappale, Sam Cookelta lainattu nimikappale "Havin' a Party". Suuri osa kappaleista on Southside Johnnyn pitkäaikaisten ystävien Bruce Springsteenin ja Steve Van Zandtin tekemiä. Äänitykset ovat vuosilta 1976, 1977, 1978 ja 1979.
Kappaleet
1. I Don't Want to Go Home (S. Van Zandt) – 3:40 2. Broke Down Piece of Man (S. Cropper – J. Shamwell) – 3:26 3. Talk to Me (Springsteen) – 4:00 4. Love on the Wrong Side of Town (B. Springsteen – S. Van Zandt) – 3:11 5. The Fever (B. Springsteen) – 5:06
1. Trapped Again (Springsteen – Lyon – Van Zandt) – 4:18 2. Without Love (I.J. Hunter – C. Franklin) – 4:31 3. When You Dance (B. Springsteen – S. Van Zandt) – 5:24 4. This Time It's for Real (S. Van Zandt) – 4:06 5. Havin' a Party (S. Cooke) – 6:49
Ramana Maharshi
thumb|Sri Ramana Maharshi noin vuonna 1940. Sri Ramana Maharshi (30. joulukuuta 1879 – 14. huhtikuuta 1950) oli intialainen henkinen mestari. Hän syntyi tamili hindu bramiini -perheeseen Tiruchuzhissa, Tamil Nadussa.
Kuusitoistavuotiaana hän lähti Arunachalaan Tiruvannamalaihin, vuorelle jota hindut pitävät pyhänä, ja eli siellä koko loppuelämänsä. Sri Ramanan mukaan hänen opetustensa puhtain muoto oli voimakas hiljaisuus, joka säteili hänen läsnäolostaan ja hiljensi siihen virittyneet mielet. Hän antoi suullista opetusta vain niiden hyödyksi, jotka eivät kyenneet ymmärtämään hänen hiljaisuuttaan. Kun häneltä kysyttiin neuvoa, hän suositteli itsekyselyä nopeimpana tienä mokšaan. Vaikka hänen pääopetuksensa edusti nondualismia, advaita-vedantaa ja jnana-joogaa, hän suositteli myös bhakti-joogaa, ja antoi hyväksyntänsä useille eri tekniikoille.
Luettelo Suomessa uhanalaisista selkärangattomista
Luettelo Suomessa uhanalaisista selkärangattomista sisältää ne selkärangattomat eläinlajit, jotka kuuluvat Suomen uhanalaisluokituksessa luokkiin äärimmäisen uhanalainen (CR), erittäin uhanalainen (EN) tai vaarantunut (VU). Silmälläpidettäviä, puutteellisesti tunnettuja tai hävinneiksi luokiteltuja lajeja tämä luettelo ei sisällä. Muutamat luettelon eläinlajeista on lisäksi katsottu tarpeelliseksi myös rauhoittaa luonnonsuojeluasetuksessa (160/1997). Nämä on merkitty listaan lihavoinnilla.
Luettelot uhanalaisista perhos-, pistiäis- ja kovakuoriaislajeista ovat lajien suuren määrän vuoksi omina artikkeleinaan.
Sääsket
Katso Luettelo Suomessa uhanalaisista sääskistä
Perhoset
Katso Luettelo Suomessa uhanalaisista perhosista
Paolo Volponi
Paolo Volponi (1924 Urbino, Italia – 1994 Ancona, Italia ) oli italialainen kirjailija. Hän muutti kotikaupungistaan Urbinosta 26-vuotiaana pois kokiessaan sen ahdistavaksi. Hän valmistui juristiksi ja toimi muun muassa Olivettin ja Fiatin palveluksessa.
Alkuun Volponi julkaisi runoja, 1960-luvulta alkaen proosaa. Esikoisromaani Memoriale ilmestyi 1962, ja se on niin sanottu teollisuusromaani (romanzo industriale), jossa hän pohtii yksilön asemaa teollistuneessa yhteiskunnassa. Yleensäkin hän käsittelee romaaneissaan vieraantumista ja ihmisen kyvyttömyyttä asettua ympäristöönsä, ja seurauksena on tuhoutuminen.
Suomennettuja runoja
Antologiassa Italian runoutta 1900-luvulta: 33 runoilijaa – 120 runoa, toim. Rolando Pieraccini, Helsinki: Lauttasaari Press 2004 ISBN 951-97511-7-3
PayPal
thumb|250px|eBayn North First Street -kampus San Josessa toimii PayPalin päämajana. PayPal Holdings, Inc. on yhdysvaltalainen yritys, joka ylläpitää Internetissä käytettävää PayPal-maksujenvälitysjärjestelmää, joka on tarkoitettu korvaamaan perinteisiä maksumenetelmiä (sekki, luottokortti yms.). PayPal on suosittu maksutapa verkkokaupoissa. Sitä käytetään myös lahjoitusten vastaanottamisessa. PayPalin pääkonttori sijaitsee San Joséssa Kaliforniassa.
Historia
PayPal syntyi kun kaksi yritystä, Confinity ja X.com yhdistyivät maaliskuussa 2000. Confinityn olivat perustaneet joulukuussa 1998 Max Levchin, Peter Thiel, Luke Nosek ja Ken Howery. Yritys kehitti maksamista Palm Pilotilla ja kryptografiaa. X.comin perusti puolestaan maaliskuussa 1999 Elon Musk. Se oli Internet-pohjainen finanssipalveluyritys. Molemmat yritykset sijaitsivat Palo Altossa University Avenuella.
Useat Confinityn ensimmäisistä työntekijöistä olivat The Stanford Review -opiskelijalehden, joka oli myös Peter Thielin perustama yritys, entisiä työntekijöitä. Suurin osa varhaisista ohjelmoijista tuli University of Illinois at Urbana-Champaignista Max Levchinin rekrytoimana. X.comissa Elon Musk palkkasi monia liiketoiminta- ja teknologiapuolen osaajia, jotka olivat kriittisiä yhdistymisen myötä syntyneen PayPalin menestyksen luomisessa. Näihin kuuluivat muun muassa Amy Klement, Sal Giambanco, Roelof Botha, Sanjay Bhargava ja Jeremy Stoppelman.
eBay osti PayPalin vuonna 2002. Kauppa toteutettiin osakevaihdolla, jossa yksi PayPalin osake oikeutti 0,39 eBayn osakkeeseen. eBayn julkaiseman tiedotteen mukaan kaupan arvo oli noin 1,5 miljardia dollaria. Ostohetkellä PayPalia käytti maksutapana jo yli puolet eBayn käyttäjistä. PayPal korvasi eBayn oman BillPoint-palvelun.
Syyskuussa 2014 ilmoitettiin, että eBay luovuttaa PayPalin erilliseksi yhtiöksi. Jakautuminen tapahtui heinäkuussa 2015.
Valuutat
PayPal-maksuja voi välittää kansainvälisesti seuraavilla valuutoilla:
Luettelo lähimmistä tähdistä
Seuraavassa luettelossa lähimmistä tähdistä on lueteltu lähimmyysjärjestyksessä enintään 5 parsekin eli 16,308 valovuoden etäisyydellä sijaitsevat tähdet. Luettelo rajoittuu enintään 5 parsekiin, koska suuremmilla etäisyyksillä virhemarginaali on yleensä enemmän kuin 2 %. Enintään 5 parsekin etäisyydellä olevia tähtiä tunnetaan nykyisin Aurinko mukaan luettuna 66 kappaletta 50:ssä tähtijärjestelmässä.
Aurinkoa lähin tähti on 4,22 valovuoden päässä oleva Proxima Centauri eli Alfa Centauri C. Se on himmeä punainen kääpiö, jollaisia suurin osa lähitähdistä on. Itse päätähti Alfa Centauri on keltaisesta ja oranssista tähdestä koostuva lähekkäinen kaksoistähti, joka on Maasta 4,395 valovuoden eli 1,33 parsekin päässä. Suomessa paljain silmin havaittavista tähdistä lähin on 8,6 valovuoden päässä oleva Sirius.
Ruskeiden kääpiöiden nimet on esitetty rusehtavalla taustalla. Spektriluokan taustaväri vastaa kyseisen tähden spektriluokitusta. Tähtien, joiden näennäinen kirkkaus on yli 6,5 ja jotka eivät täten näy paljain silmin, näennäinen kirkkaus esitetään tummanharmaalla taustalla.
Kartta lähimmistä tähdistä
Alla on englanninkielinen kartta joistakin lähimmistä tähdistä:
centre
Darjeeling
Darjeeling on kaupunki Intian Länsi-Bengalin osavaltion pohjoisosassa. Kaupunki sijaitsee Himalaja rinteillä Sikkimin eteläpuolella. Se on tunnettu Hill Station, eli Intian brittikauden lomakeskus. Matkailulla on edelleen huomattava merkitys kaupungin taloudelle. Darjeelingia ympäröivä alue tunnetaan etenkin teenviljelystä. Kaupungin asukasluku oli vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan 118 805. Suurin kieli alueella on nepali ja suurin uskonto hindulaisuus.
Maantiede
thumb|vasen|Teeviljemiä. thumb|vasen|Kaupunkikuvaa. Darjeeling sijaitsee Koillis-Intian Länsi-Bengalin osavaltion pohjoisosassa. Matkaa Kalkuttaan etelässä on noin 490 kilometriä. Alue on Himalaja vuoristoseutua. Darjeelingin korkeus merenpinnasta on noin 2 100 metriä. Kaupungin korkein kohta Observatorion kukkulalla on 2 175 metriä. Paikalliset vuoret ovat osa vuorijonoa, joka laskeutuu nopeasti nopeasti Sikkimistä pohjoisessa kohti Rangitjokea etelässä. Darjeelingista on näkymä pohjoisessa kohoaville Kanchenjungan ja hieman kaukaisemman Mount Everestin huipuille. Niin sanottu Tiikerikukkula Darjeelingin vieressä kohoaa kahden ja puolen kilometrin korkeuteen.
Kaupunkia ympäröivä alueen ilmasto vaihtelee subalpiinisesta trooppiseen riippuen etenkin maaston korkeudesta. Alueella tulee runsaasti sateita.
Historia
thumb|[[Sikkimin kuningas valokuvassa Darjeelingissa vuoden 1900 paikkeilta.]] thumb|Darjeelingin rautatien pieniä junia. Darjeeling on sijainnut pitkään strategisesti tärkeällä kulkureitillä Intiasta Nepaliin. Brittien alkaessa levittäytyä Intian niemimaalle aluetta hallitsi Sikkimin kuningas. Brittien Itä-Intian kauppakomppania kiinnostui alueesta 1800-luvun alkupuolella juuri sen strategisen merkityksen takia. Kauppakomppania alkoi tukea sotilaallisesti Sikkimin hallitsijaa ja sai palkintona tästä oikeuden vuokrata alueita Darjeelingista. Paikalle rakennettiin lomakoteja komppanian virkamiehille ja sotilaille. Kauppakomppanian ja Sikkimin hallitsijan välit tulehtuivat kuitenkin myöhemmin. Brittiläisiä virkailijoita pidätytettiin, mihin kauppakomppania vastasi hyökkäyksellä. Lopputuloksena vuonna 1835 Sikkimin hallitsija luovutti Darjeelingin hallinnan brittien suoraan alaisuuteen.
Darjeeling oli eri sotien takia käytännössä autioitunut brittien saadessa sen suoraan hallintaansa. Vuonna 1840 valmistui heidän rakennuttamansa Darjeelingin tie ja kapearaiteinen rautatie valmistui 40 vuotta myöhemmin. Rautatiellä liikennöivät pienet junat tunnettiin lempinimellä "toy train" eli "lelujuna". Vuonna 1850 Darjeelingista tehtiin oma kuntansa. Darjeelingista tuli niin sanottu Hill Station, jossa Brittiläisen Intian britit lomailivat kauempana muun Intian kuumuudesta. Matkailijoiden joukossa oli usein esimerkiksi Intian varakuningas hoveineen. Tästä syystä Darjeelingiin alkoi kohota hotelleja ja lomakoteja. Hill Station-keskuksita suurempi oli vain Simla Himachal Pradeshissa. Vuonna 190 valmistui Darjeelingin pääasiallinen kauppakatu, eli The Mall, joka on nykyisin kaupungin keskus.
Talous
Darjeelingin kaupnugin talous pohjautuu pitkälti matkailuun. Vilkkaimmat matkailukaudet ajoittuvat huhtikuun ja kesäkuun, sekä syyskuun ja marraskuun välille. Alueen maaseutu on erityisen tunnettua teenviljelyalueena. Sillä tuotetaan Intian kuuluisimpia teelajeja. Alueen ilmasto soveltuu teenviljelyyn erityisen hyvin. Teeviljelmiä seudulla on 1 800 metrin korkeuksiin saakka. Muita viljeltäviä kasveja ovat esimerkiksi maissi, riisi, vehnä ja kardemumma. Lähialueella on myös metsävarantoja, joilta saadaan puutavaraa.
Väestö
thumb|Torikauppaa Darjeelingin eläintarhan ulkopuolella. Darjeelingin asukasluku oli Intian vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan 118 805. Vuonna 2001 vastaava lukema oli 107 197. Suuremman metropolialueen asukasluku oli vuonna 2011 130 399. Lukutaitoisuus oli 93,85 %. Kaupungin ylseisin kieli on nepali. Monet asukkaista ovat siirtolaisia Intian muista osista ja Nepalista. Heitä työskentelee etenkin ympäröivän alueen teeviljelmillä.
Kaupungin uskonnollisista ryhmistä suurin olivat hindut, jotka muodostivat 66,51 % väestöstä. Buddhalaiset muodostivat 23,91 %, kristityt 5,13 % ja muslimit 3,94 %. Kaupungissa ja sen lähettyvillä on useita temppeleitä ja luostareita. Ehkä tärkein buddhalainen luostari on Ghoomin luostari kaupungin ulkopuolella. Toinen merkittävä buddhalainen luostari on Aloobarin luostari. Hindulainen Dirhamin temppeli on rakennettu Kathmandun Pasupatinathin temppeli mallin mukaisesti.
Al-Lahunin pyramidi
thumb|Pyramidialueen pohjapiirros. Jäljellä oleva maanalainen osa näkyy mustalla Al-Lahunin pyramidi oli faarao Senusret II:n rakennuttama pyramidi muinaisen Egyptin Keskivaltakunnan 12. dynastian ajalta. Pyramidin pohjaisvu on vaakasuoraan 106 metriä, nousukulma 42° 35´ ja korkeus 48,6 metriä.
Pyramidi oli huomattavan kookas ja se oli rakennettu hieman perinteisestä tavasta poiketen. Kalliosta kohoavan kivimuodostelman päälle oli rakennettu mutatiilistä pyramidin runko, joka oli katettu kalkkikivellä. Pyramidi oli yksi ensimmäisistä suurista mutatiilirunkoisista pyramideista, vaikka sen tarkkaa kokoa ei tiedetäkään. Pyramidi poikkesi muista myös siten, että sen sisäänkäynnit oli peitetty kivimurskalla, joka oli oletettavasti tarkoitettu estämään tulvien tuoman veden pääsyä pyramidiin. Varsinaisen pyramidin lähellä on myös kahdeksan mastabaa ja yksi pieni pyramidi, mutta nämä ovat kaikki umpinaisia. Ne olivat todennäköisesti pelkästään symbolisia, mahdollisesti symboloiden edellisten dynastioiden hautoja. Senusretin hautatemppeliä ei ole löydetty, mutta pyramidin läheltä on jäännökset sitä rakentamassa olleiden työläisten kylästä. Se on ensimmäinen löydetty pyramidinrakentajien työläiskylä.
left|thumb|250px|Maanalainen osa sivulta (ylh.) ja ylhäältä (alh.) Pyramidin käytävien sijoittelu on myös erilainen edellisiin dynastioihin verrattuna. Sisäänkäynti on poikkeuksellisesti eteläpuolella perinteisen pohjoisen sijaan. Hautakammihoin johtava käytävä on myös erikoinen, sillä se laskeutuu aina peruskallioon asti, ennen kuin nousee takaisin pyramidiin. Pyramidissa on useita käytäviä, joiden päässä oleviin hautakammiohin haudattiin todennäköisesti Senusretin lähiomaisia. Egyptologit löysivät käytävät vuonna 1914. Silloin kolme niistä oli jo ryöstetty, mutta neljäs hautakammio oli koskematon. Senusretin tyttärelle, Sithathor-unutille, rakennettu hautakammio sisälsi lähes 10 000 helmeä, satoja sormuksia, rannekoruja, kultaisia nilkkarenkaita, kruunun ja kauneudenhoitotarvikkeita. Tämä on yksi suurimmista Keskivaltakunnan ajalta löytyneistä kätköistä.
Ramses II tuhosi tuntemattomasta syystä (mahdollisesti käyttääkseen kalkkikiven omiin rakennuksiinsa) Senusretin pyramidin 19. dynastian aikana, eikä siitä ole nykyään jäljellä muuta kuin kallioon hakattu ydin.
Aiheesta muualla
29.23611°N, 30.97056°W
Pistetodennäköisyysfunktio
Pistetodennäköisyysfunktion arvot saadaan kunkin arvon yleisyydestä, joka määritetään todennäköisyysmitan P avulla missä Funktio saa todennäköisyysarvoja kaikille perusjoukon arvoille, mutta muille arvoille se määritellään nollaksi. Pistetodennäköisyysfunktio on siten diskreetti kuvaus
Nimityksiä ja merkintöjä
Sitä funktiota, joka määrittelee todennäköisyyslaskennassa satunnaisilmiön alkeistapauksien, tapahtumien tai satunnaismuuttujan arvojen todennäköisyydet, kutsutaan yleisesti todennäköisyysfunktioksi. Diskreettisessä tapauksessa sitä kutsutaan yleisimmin pistetodennäköisyysfunktioksi ja jatkuvassa tapauksessa tiheysfunktioksi. Esimerkiksi englannin kielisten käytäntöjen mukaisesti, molempia tapauksia ja niiden yhdistelmiä kutsutaan harvemmin myös samalla nimityksellä todennäköisyyden massafunktioksi, jonka viittaa fysiikan mekaniikkaan, kuten tekee myös käsite tiheysfunktio , jota käytetään harvoin tässä samassa merkityksessä.
Tiheysfunktion mallin mukaisesti, pistetodennäköisyysfunktion tunnuksena voidaan käyttää myös latinalaista kirjainta f(x) tai jopa kreikkalaista kirjainta \phi (x).
Esimerkkejä
pienoiskuva|Kolmiarvoisen satunnaismuuttujan Z pistetodennäköisyysfunktion kuvaaja. Yleensä, diskreettien satunnaismuuttujien tapauksessa, pistetodennäköisyysfunktion kaikkien arvojen esittämiseksi voidaan joutua luettelemaan ne taulukossa. Toisinaan, todennäköisyyksien arvot noudattavat tietyn lausekkeen arvoja. Esimerkiksi satunnaismuuttujan Z (kuva) arvot ovat Muilla arvoilla se on nolla p(x_i)=0.
Esimerkki diskreetistä satunnaismuuttujasta X, jonka pistetodennäköisyysfunktion arvot voidaan lausua lausekkeena, saadaan nopanheitosta. Lasketaan todennäköisyys saada "kuutosia" viidestä nopanheitosta. "Kuutosen" esiintymisen todennäköisyys on ja jonkin muun todennäköisyys on. Kombinatoristen sääntöjen mukaan todennäköisyys saada k "kuutosta" on Lausekkeen avulla voidaan laskea kaikki todennäköisyydet eri määrille kuutosia (tässä likiarvoina):
Ominaisuudet
Kukin funktion saama arvo on Arvot vaihtelevat kuitenkin siten, että niiden summa on aina yksi: Tämä sääntö pätee luonnollisesti edellisiin esimerkkeihin.
Kaikki perusjoukon arvojen todennäköisyydet muodostavat yhdessä niin sanotun todennäköisyysjakauman. Vain diskreettien ilmiöiden ja satunnaismuuttujien jakaumat muodostuvat pistetodennäköisyyksistä.
Lehtimäki
thumb|right|Lehtimäen Keskikylää. Lehtimäki on entinen Suomen kunta, joka sijaitsi Etelä-Pohjanmaahan kuuluvassa Kuusiokuntien seutukunnassa, Länsi-Suomen läänissä. Sen asukasluku oli 1 848 ja pinta-ala 0 km², josta 0 km² vesistöjä (31.12.2008). Kunta lakkasi olemasta ja yhdistyi Alajärveen vuonna 2009. Lehtimäen naapurikunnat ennen lakkauttamista olivat Alajärvi, Kuortane, Soini, Töysä ja Ähtäri. Kunta oli yksikielisesti suomenkielinen.
Lehtimäki tunnettiin ränki-pitäjänä, sillä siellä on aikanaan valmistettu paljon puisia länkiä. Tästä ovat saaneet nimensä alueen vuosittaiset kesätapahtumat Ränkirock ja Ränkipäivät.
Suokonmäki, yksi Etelä-Pohjanmaan korkeimmista kohdista, sijaitsee Lehtimäen Peräkylässä. Se on antanut nimensä myös paikkakunnalle, sillä sana suokko on tarkoittanut lehtikasvia tai hieskoivua.
Esihistoria ja pysyvän asutuksen syntyminen
Lehtimäeltä on tehty kivikautisia löytöjä vain vähän. Soukanpuron varrelta on tavattu tuluskivi ja reikäkiviä on löydetty muun muassa Verijärven rannalta. Pronssi- ja rautakauden ajalta on löydetty pronssinen tikari ja rautaiset nuolenkärjet.
Lehtimäen seutu oli pitkään eräkävijöiden kohde. Alueen kautta kulki pirkkalaisten käyttämä eräreitti Näsijärven ja Ähtärinreitin kautta Ähtävänjokea pitkin aina Pohjanlahden rannalle asti. Eräkautta kesti koko keskiajan 1500-luvulle saakka. Tällöin myös pysyvä asutus sai alkunsa.
Asutus tälle seudulle on tullut Savosta, Hämeestä ja Pohjanmaalta, tästä syystä Lehtimäen on kuvailtu sijaitsevan “kolmen heimon rajamailla”. Joissakin 1500-luvun asiakirjoissa seudusta on käytetty nimeä Savo. Ensimmäisen kerran Lehtimäen kylä mainitaan vuoden 1582 kymmenysluetteloissa nimellä Lecttmekij.
Seurakunnan synty
Ennen oman seurakunnan muodostamista Lehtimäki kuului pääasiassa Pietarsaaren seurakuntaan. Lehtimäen kylä kuului vuodesta 1637 Lappajärven kappeliin ja vuodesta 1751 lähtien Alajärven kappeliin. Livonkylän lähialue oli taas osa Ähtärin kappelia, joka kuului Ruoveden seurakuntaan.
Saarnahuonekunta perustettiin Lehtimäelle vuonna 1799 ja kappeliseurakunta Lehtimäestä tuli 1859. Vasta 1904 siitä perustettiin itsenäinen seurakunta. Vuonna 1800 valmistuneen Lehtimäen kirkon on rakentanut kirkonrakentaja Jacob Rijf. Kirkon yhteyteen rakennettiin kellotapuli Aabraham Hernesmaan johdolla vuonna 1833 joka myöhemmin yhdistettiin solarakennuksella kirkkoon.
Lehtimäen kunta
Omaksi pitäjäkseen Lehtimäki erosi Lappajärvestä vuonna 1866. Asukasluku kasvoi tasaisesti 1900-luvun alussa, ja sen huippukohta nähtiin 1960-luvulla jolloin luku oli jo melkein 3 000. Väkimäärä väheni tämän jälkeen mutta 1980-luvulla se vakiintui noin 2 500 asukkaaseen. 1990-luvulla asukasluku lähti taas laskuun. 2000-luvun alussa väkiluku alitti kahdentuhannen rajapyykin.
Asukkaiden toimeentulo perustui pääasiassa maatalouteen, kalastukseen ja metsästykseen. Vielä 1800-luvun loppupuolella tervanpoltto oli tärkeä elinkeino. Sahatavaran arvon noustua siitä kuitenkin luovuttiin.
Lehtimäki alkoi teollistua 1970-luvun lopulla nopeasti, teollisia työpaikkoja oli lähinnä puunjalostuksessa ja tekstiiliteollisuudessa. Vuonna 1980 suurin osa asukkaista sai toimeentulonsa maa- ja metsätaloudesta.
Kuntaliitos
Alkuvuonna 2007 Lehtimäen kunta kuului erityisen vaikeassa taloudellisessa tilanteessa oleville kunnille tarkoitetun selvitysmenettelyn piiriin. Tällöin alettiin tiedustella Töysän ja Alajärven liitoshalukkuutta. Neuvottelut Alajärven kanssa etenivät nopeasti ja liitos hyväksyttiin molemmissa kunnissa joulukuussa 2007. Näin ollen Lehtimäen kunta liittyi Alajärven kaupunkiin 1. tammikuuta 2009.
Maantiede
Maastollisesti Lehtimäki jakautuu kahtia. Länsialueilla leviää Etelä-Pohjanmaalle tyypillinen lakeus kun taas itä- ja pohjoisosat ovat Suomenselän vedenjakajamaaston kumpuilevaa metsäistä ylänkömaata. Mäkiset ja harjuiset maastot sekä laajat suoalueet ovat Lehtimäelle tyypillisiä ja paikka tunnetaankin vaihtelevista retkeilymaastoista sekä pitkästä hiihtokaudesta. Tästä paikkakunta onkin saanut lempinimen lakeuden lappi.
Kallioperä, joka kuitenkin harvoin pistäytyy esiin maalajijen alta, on pääasiassa graniittia. Luoteessa on myös kiillegneissiä, amfiboliittia ja uraliittiporfyriittia. Moreeni on yleisin maalaji, joka on paikoin erittäin hedelmällistä. Kumpareiden välisiin painanteisiin on moreenin päälle kerrostunut turvetta. Lehtimäen seudun läpi kulkee pohjois–etelä-suunnassa harjujakso, joka alkaa Lappajärven kaakkoisosista ja jatkuu aina Töysään asti.
Vesistö
Kokemäenjoen vesistöön kuuluva Ähtärinjärvi laskee Hankasalmen kautta Hankaveteen. Ähtärinjärveen taas virtaa useita puroja ja jokia Suomenselän vedenjakajalta. Kätkänjoki virtaa Kätkänjärven kautta Lapuanjokeen.
Kylät ja taajamat
Lehtimäen kyliä ovat Keskikylä, Peräkylä, Rannankylä, Kirkonkylä, Länsikylä, Jaakkolankylä, Saarimaankylä, Rantakangas ja Latojoki.
Vuoden 2019 taajamarajauksessa entisen Lehtimäen kunnan alueella oli yksi taajama: Lehtimäen taajama. Tällöin siellä asui 570 asukasta.
Vuonna 1995 Lehtimäen taajamia olivat Keskikylä (981 asukasta) ja Lehtimäen kirkonkylä (211 asukasta).
Liikenne
Lähimmät rautatieasemat ovat Ähtärin rautatieasema ja Tuurin seisake, jotka molemmat sijaitsevat Haapamäki–Seinäjoki-radalla.
Koulutus
Lehtimäen erityiskansanopisto on vuonna 1971 perustettu kansanopisto ja Suomen ainoa erityiskansanopisto. Sen yhteydessä toimii muun muassa terapiaosasto ja ratsastuskoulu.
Nykyään Lehtimäellä toimii yksi peruskoulu, joka on Keskikylässä sijaitseva Taimelan koulu. Siellä opetuksen saa luokat 1-6. Vuosina 2004-2015 Taimelan koulu oli yhtenäiskoulu. Syksyllä 2014 Alajärven kaupunginvaltuusto päätti lakkauttaa Taimelassa toimineet yläkoulun vuosiluokat 7-9 ja tarkoituksena oli siirtää nämä oppilaat Alajärven keskustan yläkouluun. Suurin osa yläkouluikäisten oppilaiden vanhemmista kuitenkin ilmoittivat lapsensa Soinin yhtenäiskouluun sen läheisemmän sijainnin vuoksi.
Aikaisemmin Lehtimäellä on ollut myös Kirkonkylän, Länsikylän, Leppäsen ja Rannankylän kyläkoulut. Taimelan koulu jäi Lehtimäen ainoaksi peruskouluksi Rannankylän koulun lopettaessa vuonna 2006.
Ruoka
Lehtimäen pitäjäruoaksi nimettiin 1980-luvulla lampaanpääperunat.
Urheilu
Lehtimäellä toimivia urheiluseuroja ovat Lehtimäen Jyske (LeJy), Lehtimäen Ampujat (LehA), Lehtimäen Ratsastajat (LehRa) ja Lehtimäen Urheilukalastajat (LeUK).
Twilight: 2000
Twilight: 2000 on kolmannen maailmansodan jälkeiseen aikaan sijoittuva tieteisroolipeli, jonka on julkaissut Game Designers' Workshop. Suomalaiset tekijät ovat julkaisseet peliin kolme lisäsääntökirjaa, jotka käsittelevät erikoisjoukkoja, Pohjoismaita ja Kööpenhaminaa. Säännöt ovat realistiset.
Pelin seikkailut sijoittuvat tyypillisesti ydinsodan jälkeiseen Keski-Eurooppaan. Pelaajat voivat yleensä valita haluavatko hahmojensa jatkavan sotaa, yrittävän päästä kotiinsa tai toimivan palkkasotureina. GDW:n viimeisessä, vuonna 1993 julkaistussa versiossa, Neuvostoliiton vallankaappausyritys 1991 päättyi Boris Jeltsinin surmaamiseen KGB:n agenttien toimesta ja kommunistihallinnon jatkumiseen.
René de Obaldia
René de Obaldia (22. lokakuuta 1918 Hongkong – 27. tammikuuta 2022 ) oli ranskalainen kirjailija. Hänet valittiin vuonna 1999 Ranskan akatemiaan.
Obaldia syntyi Hongkongissa. Hänen isänsä oli panamalainen diplomaatti ja hänen äitinsä ranskalainen. Obaldia kasvoi Ranskassa ja taisteli toisessa maailmansodassa, jonka aikana hän joutui sotavankina Stalag VIII-C -leirille. Hänet vapautettiin vuonna 1944.
Obaldian ensimmäinen julkaistu romaani oli Tamerlan des cœurs (1956). Hänen ensimmäinen näytelmänsä oli Rakkauden painajainen, jonka Jean Vilar ohjasi teatteriin. Hän kirjoitti tämän jälkeen useita näytelmiä, ja kansainvälisesti Obaldia olikin tunnetuin nimenomaan näytelmäkirjailijana.
Obaldia pyrkii tuotannossaan sekoittamaan arjen hullunkurisia tapahtumia ja julmaa todellisuutta. Näytelmät sisältävät sarkastista realismia ja surrealismia.
TUPAS
Tupas on sähköinen tunnistautumisjärjestelmä. Alkujaan suomalaisten pankkien kehittämä järjestelmä on noussut Suomessa johtavaan asemaan nk. vahvassa tunnistautumisessa, jota käytetään muiden muassa pankkiasiointiin. Merkittävä osa myös julkisista verkkopalveluista käyttää Tupas-tunnistautumista. Tupas-tunnukset ovat käytössä yli neljällä miljoonalla suomalaisella, ja niillä tehdään yli 90 prosenttia kaikista tunnistautumiskerroista.
Pankkien Tupas-palvelua käyttävät siis myös muut tahot sähköiseen asiointiin. Tupas-palvelussa pankki tunnistaa asiakkaan vahvalla sähköisellä tunnistamisella omien rekisteriensä perusteella. Tupas-palvelua käytetään ensisijaisesti sähköiseen tunnistamiseen ja sähköiseen allekirjoittamiseen palveluntarjoajan asiointipalveluissa.
Tupas on Finanssialan Keskusliiton tavaramerkki. Finanssialan Keskusliitto hallinnoi, kehittää ja ylläpitää Tupas-määritystä ja siihen liittyvää dokumentaatiota.
Tupas ei nykymuodossaan täytä EU-sääntelyn kanssa yhdenmukaistetun vahvan sähköisen tunnistamisen vaatimuksia, eikä sitä enää jatkokehitetä. Tupaksen korvaa Luottamusverkosto.
Tunnistautumisen kulku
Palveluntarjoaja tunnistaa asiakkaansa lähettämällä tunnistuspyynnön asiakkaalle, joka siirtyy pankkinsa tunnistepalveluun painamalla pankkinsa tunnistuslinkkiä. Palveluntarjoajan tunnistuspyyntö välittyy asiakkaalta pankin Tupas-palveluun, joka lähettää tunnistamisen jälkeen asiakkaalle vastaussanoman (”Tupas-tunniste” tai ”Tunniste”). Asiakas tarkastaa vastaanottamansa Tunnisteen tiedot, joiden hyväksymisen jälkeen hän palaa takaisin palveluntarjoajan palveluun, jolloin Tunnisteen tiedot välittyvät palveluntarjoajalle. Asiakas voi halutessaan peruuttaa tai hylätä tunnistustapahtuman joko ennen tunnistautumistaan tai Tunnisteen tarkastamisen yhteydessä.
Kritiikkiä ja ratkaisuja
Arvion mukaan tuhansille ihmisille Suomessa ei myönnetä verkkopankkitunnuksia, jolloin myöskään Tupas-tunnistautuminen ei ole mahdollinen. Tällöin osaa julkisistakin palveluista ei ole mahdollista käyttää, mikä vaikeuttaa yhteiskunnassa selviämistä.
Myös Tupas-tunnistautumisen hintaa on kritisoitu. Kritisoijien joukossa on ollut mm. Kela ja Verohallinto.
Palveluntarjoajan on tehtävä erillinen sopimus kaikkien niiden pankkien kanssa, joiden tuottamaa Tupas-palvelua palveluntarjoaja tahtoo käyttää. Tätäkin on kritisoitu, sillä sopimusprosessin kestosta ja määrästä johtuen palveluihin ei välttämättä ole heti ensivaiheessa tehty sopimuksia kaikkien tunnistuspalveluiden (esim. kaikkien pankkien) tuottajien kanssa joka on rajannut osan asiakaskunnasta pois.
Suomi.fi-tunnistamispalvelulle (keskitetty tunnistautumispalvelu julkisen hallinnon tuottamiin digitaalisiin palveluihin) tupas-tunnusten hyväksyminen julkisiin palveluihin maksaa noin 5 miljoonaa euroa vuodessa. Nämä kustannukset maksaa valtio (veronmaksajat) pankeille. Tupas-järjestelmä ei ole saavutettavuus-direktiivin mukainen tai noudata Eidas-regulaatiota, jonka avulla suomalaiset voivat käyttää digitaalisia palveluita muissa EU-maissa.
Henri Breuil
Breuilin uraanuurtava työ on valtava, vaikka monet hänen teoriansa ja tulkintansa on myöhempi tutkimus kumonnut. Jälkikäteen on myös mahdollista suhtautua varauksin hänen menetelmiinsä, jotka toisinaan olivat karkeita, ideologisiin ennakkoluuloihinsa, joita osittain voi nykyisin pitää rasistisina, hänen puheisiinsa, jotka sisälsivät paljon kansanomaista mytologiaa, hiukan epäilyttävään monialaisuuteensa, siihen ettei hän suostunut myöntämään virheitään ja halusi luoda itsestään imartelevan kuvan jälkipolville.
Yksi kumottuja teorioita on selitys Namibiassa olevan kalliomaalauksen "Valkea nainen" ("The White Lady") alkuperästä. Hän esitti, että kyse on muinaisten kreetalaisten maalauksesta. Nimen Valkea nainen antoi juuri Breuil, mutta myöhemmin on todettu, ettei kuva esitä sen paremmin naista kuin vaaleaihoista vaan nuorta busmannimiestä.
USS Yorktown (CV-5)
USS Yorktown (runkonumero CV-5) oli Yhdysvaltain laivaston Yorktown-luokan lentotukialus, joka upposi Midwayn taistelussa 1942. Alus oli ensimmäinen kolmesta Yorktown-luokan lentotukialuksesta, jotka valmistuivat juuri ennen toista maailmansotaa.
Palvelus
Aluksen miehistö oli koulutettavana Hampton Roadsilla ja Virginian rannikon harjoitusalueilla aina tammikuuhun 1938, jolloin se läpäisi lentotukialuskoulutuksen alukselle siirretyn lento-osaston kanssa. Koulutuksen päätyttyä alus siirtyi Karibianmerelle saapuen 13. tammikuuta Culebraan Puerto Ricoon, jossa jatkettiin testausta. Niiden aikana alus vieraili Charlotte Amaliessa St. Thomaksella Neitsytsaarilla, Gonaivesissa Haitilla, Guantanamonlahdella Kuubassa ja Christobalissa Panaman kanava-alueella. Alus lähti Coloninlahdelta Christobalista 1. maaliskuuta takaisin Hampton Roadsiin, jonne se saapui 6. maaliskuuta. Se siirrettiin seuraavana päivänä Norfolkin laivastontelakalle havaittujen vikojen korjaamiseksi.
Palvelukseen palattuaan alus liitettiin 17. lokakuuta Norfolkin laivastotukikohtaan, missä se jatkoi koulututtautumistaan Virginian rannikolla. Alus operoi Yhdysvaltain itärannikolla Chesapeakenlahdelta Guantanamonlahdelle. Lentotukialusviirikkö 2:n lippulaivana alus osallistui helmikuussa 1939 ensimmäiseen sotaharjoitukseensa Fleet Problem XX:ään yhdessä sisaraluksensa USS Enterprisen kanssa.
Harjoituksen päätyttyä Yorktown käväisi Hampton Roadsissa ennen lähtöään Tyynelle valtamerelle 20. huhtikuuta. Alus läpäisi Panaman kanavan viikkoa myöhemmin ja palveli tämän jälkeen aina vuoteen 1940 San Diegossa osallistuen huhtikuussa 1940 Fleet Problem XXI harjoitukseen, joka oli samalla viimeinen sarjan harjoitus ennen Yhdysvaltain liittymistä toiseen maailmansotaan. Harjoituksen päätyttyä alus jatkoi palvelustaan Tyynellä valtamerellä sekä Yhdysvaltain länsirannikolla että Havaijilla aina kevääseen 1941 saakka, jolloin Saksan laivaston sukellusveneiden aiheuttama uhka Atlantilla pakotti Yhdysvaltain laivaston siirtämään painopistettään Tyyneltä valtamereltä Atlantille. Yhdysvallat siirsi Atlantille USS Yorktownin lisäksi taistelulaivaviirikön sekä niiden saattajina toimivat risteilijät ja hävittäjät.
Alus lähti 20. huhtikuuta 1941 Pearl Harborista saattajinaan USS Warrington, USS Somers ja USS Jouett kaakkoon kulkien Panaman kanavan läpi Atlantille yöllä 6.–7. toukokuuta. Alus saapui saattajineen Bermudalle 12. toukokuuta. Alus teki neljä purjehdusta Atlantilla aina Newfoundlandista Bermudalle ennen Yhdysvaltain liittymistä sotaan kulkien kaikkiaan 17642 merimailia valvoessaan Yhdysvaltain puolueettomuuden kunnioittamista.
Havaijille alus palasi vasta Japanin hyökkäyksen jälkeen, kun Yhdysvallat vahvisti alueella olevia laivastovoimiaan. Se määrättiin kontra-amiraali Frank Jack Fletcherin komentaman Task Force 17:n lippulaivaksi. Osaston ensimmäisenä tehtävänä oli suojata merijalkaväkeä kuljettaneen saattueen matka Samoalle. Helmikuun alussa 1942 alus osallistui osastonsa mukana ja Enterprisen ympärille kootun Task Force 8:n kanssa Yhdysvaltain laivaston ensimmäiseen hyökkäykseen Tyynellä valtamerellä niin kutsuttuun Marshallin ja Gilbertin saarten iskuun.
pienoiskuva|vasen|Uppoava Yorktown 4. kesäkuuta 1942. Alus osallistui 4.–8. toukokuuta Korallimeren taisteluun, jossa se sai pahoja vaurioita pommin räjähdettyä aluksen lentokonehangaarissa. Alus palasi 27. toukokuuta Pearl Harboriin Havaijille, jossa se korjattiin pikavauhtia. Alus kyettiin palauttamaan palvelukseen kolmessa vuorokaudessa. Se osallistui 4.–7. kesäkuuta Midwayn taisteluun, jossa sen syöksypommittajat upottivat keisarillisen Japanin laivaston lentotukialus Sōryūn. Taistelun lopulla kolme japanilaista syöksypommittajaa pommitti Yorktownia. Pommit sytyttivät lentokannella tulipalon, tuhoten osan konehuoneista. Seuraavassa hyökkäyksessä alukseen osui kaksi torpedoa, jotka pysäyttivät aluksen sekä aiheuttivat suuren vuodon. Alus määrättiin jätettäväksi ja miehistö siirtyi osaston muihin aluksiin. Amiraali Fletcher oli siirtänyt lippunsa risteilijä USS Astorialle jo ensimmäisten pommien osuttua. Japanin laivaston sukellusvene I-158 upotti torpedoimalla vaurioituneen aluksen.
Hylky
National Geographic Societyn johtama tutkimusryhmä paikallisti 19. toukokuuta 1998 aluksen hylyn havaittuaan laivaston miehittämättömän sukelluslaitteen kuvissa lentotukialuksen tykistöaseman. Hylyn tarkkaa sijaintia ei kuitenkaan julkistettu.
Mäntsälä-lehti
Mäntsälä-lehti oli ainoa tilattava paikallislehti paikkakunnalla. Se lakkautettiin 2013, samoin oli lakkautettu ilmaislehti Mäntsälän Viikkouutiset. Jäljelle jäi Suomen Lehtiyhtymän ESS-konsernilta ostama Mäntsälän Uutiset. Siinä vaiheessa kaikki kolme olivat Suomen Lehtiyhtymän omistuksessa.
Jukka Paarma
Antti-Jukka Paarma (s. 1. joulukuuta 1942 Lappeenranta) on Suomen evankelisluterilaisen kirkon entinen arkkipiispa. Hän jäi eläkkeelle kesäkuussa 2010.
Elämä
Paarma kirjoitti ylioppilaaksi 1961 Tampereen yhteiskoulusta. Hän valmistui 1967 teologian kandidaatiksi, 1970 teologian lisensiaatiksi ja 1980 teologian tohtoriksi Helsingin yliopistosta. Hän sai pappisvihkimyksen 1. kesäkuuta 1967 Tampereen hiippakunnassa.
Paarma on naimisissa ja hänellä on kaksi lasta. Hän harrastaa kirjoja, historiaa ja urheilua. Urheilu oli jo nuorena lähellä Paarman sydäntä. Hän on todennut, että ellei olisi pappi, hänellä olisi urheiluun liittyvä ammatti.
Ferdinand von Schirach
Ferdinand von Schirach (s. 1964 München, Saksan liittotasavalta) on saksalainen kirjailija ja juristi.
Schirach tunnettiin Saksassa jo ennen kirjailijanuraansa Saksan yhdistymisen yhteydessä järjestettyjen oikeudenkäyntien vuoksi. Hänen suvussaan on ollut useita tunnettuja juristeja. Von Schirachin isoisä oli Hitler-Jugendin johtaja ja Wienin gauleiter Baldur von Schirach.
Teoksissaan von Schirach käsittelee syyllisyyttä ja syyttömyyttä, hyvää ja pahaa sekä ihmisen moraalista vastuuta. Niissä tavallinen ihminen voi yhtäkkiä joutua rikoksen uhriksi tai syyllistyä raskaisiin rikoksiin. Ne perustuvat usein todellisiin rikostapauksiin.
Southside Johnny
Southside Johnny (oik. Johnny Lyon; s. 4. joulukuuta 1948 Neptune, New Jersey) on yhdysvaltalainen laulaja ja huuliharpisti.
Hän aloitteli muusikonuraansa samanaikaisesti Steven Van Zandtin ja Bruce Springsteenin kanssa esiintymällä näiden tavoin New Jerseyn Asbury Parkissa sijaitsevassa klubissa nimeltään The Upstage Club. Kolmikolla oli myös yhteisiä yhtyeviritelmiä: The Sundance Blues Band ja Dr. Zoom and the Zonic Boom.
Springsteenin ja Van Zandtin perustettua The E Street Bandin Johnnyn yhtye oli aluksi Blackberry Booze Band ja vuonna 1975 nimenvaihdoksen jälkeen Southside Johnny and The Asbury Jukes.
Van Zandt on edistänyt Southside Johnnyn uraa hankkimalla tälle ensimmäisen levytysopimuksen Epic-yhtiölle sekä tuottamalla yhtyeen levyjä. Lisäksi Van Zandt on tehnyt Johnnylle kappaleita samoin kuin Springsteen.
Southside Johnny on esiintynyt Suomessa ainakin Rauma Blues -tapahtumassa.
Southside Johnny and The Asbury Jukes
Kokoonpano esikoisalbumilla:
Myöhempiä jäseniä:
Levytyksiä
1976 I Don't Want to Go Home 1977 This Time It's for Real 1978 Hearts of Stone 1979 The Jukes 1979 Havin' a Party with Southside Johnny 1980 Love Is a Sacrifice 1981 Reach Up and Touch the Sky 1983 Trash It Up 1984 In the Heat 1986 At Least We Got Shoes 1991 Better Days 2000 Messin' with the Blues 2002 Going to Jukesville 2004 Missing Pieces 2005 Into the Harbour 2007 Jukebox 2010 Pills and Ammo
Hellas Planitia
thumb|Hellaksen suuri kraatteri NASA:n ottamassa luotainkuvassa. thumb|Hellaksen altaan korkeuskartta. thumb|Hellaksen erikoisia pinnanmuotoja.
Hellas Planitia on luultavasti syntynyt noin 3,9 miljardia vuotta sitten, kun suuri asteroidi törmäsi Marsiin. Hellas Planitia on Marsin kraattereista suurin. Sen halkaisija on 2 299,16 kilometriä ja syvyys jopa 8 kilometriä.
Valtavan kokonsa vuoksi Hellas Planitia oli Marsin ensimmäisiä pinnanmuotoja, jotka havaittiin kaukoputkella. Giovanni Schiaparelli antoi sille nimeksi Hellas (Kreikka). Törmäysallas tunnettiin jossain vaiheessa myös nimellä Lockyer Land, englantilaisen tähtitieteilijän Sir Joseph Norman Lockyerin mukaan. Lockyer oli italialaisen tähtitieteilijä Antoniadin mukaan laatinut ensimmäisen todella luotettavan kartan Marsista.
Atlantinpallokrotti
Atlantinpallokrotti (Himantolophus groenlandicus) on pallokrotteihin kuuluva kalalaji. Lajia tavataan syvistä vesistä kaikista valtameristä.
Koko ja ulkonäkö
Atlantinpallokrottinaaras voi kasvaa suurimmillaan 47–60 cm pitkäksi ja koiras on huomattavasti pienempi, suurimmillaan 4 cm. Lajin naaras on ruumiinrakenteeltaan pallomainen ja tukeva. Selkäevän ensimmäinen ruoto on pidentynyt ja sen päässä on valoelin. Valoelimessä on useita haaroja. Atlantinpallokrotin suu on suuri ja silmät pienet. Koiraalla on hyvin kehittyneet hajuelimet. Väriltään kala on tumman ruskea tai musta ja evät ovat harmaat ja mustakärkiset.
Levinneisyys ja elintavat
Atlantinpallokrottia tavataan Atlantista länsiosissa Grönlannista Meksikonlahdelle ja itäosissa Norjasta Etelä-Afrikkaan. Lisäksi sitä on tavattu indopasifiselta merialueelta. Laji elää useimmiten 200–800 metrin syvyydessä ja nuoret kalat liikkuvat matalammissa vesissä kuin täysikasvuiset. Atlantinpallokrotin ravintoa ovat kalat, äyriäiset ja pääjalkaiset. Lajin koiraat voivat kiinnittyä naaraan ruumiiseen, mutta eivät elä naaraan loisina.
Virittäjät
Virittäjät on Mika Salon ja Tomi Tuomisen juontama televisio-ohjelma, jossa yritetään löytää Suomen paras viritetty auto.
Sarjassa etsitään sekä vanhoja että uusia autoja ja niitä viritteleviä ihmisiä. Ohjelmaan päässeet autot joutuvat entisen Formula 1 -kuljettaja Mika Salon testattaviksi. Koeajettuaan virittäjän auton, Salo kertoo tälle mielipiteensä autosta. Jokaisen jakson lopussa Salo ja Tuominen käyvät läpi jakson tapahtumia ja Salon mielipidettä virittäjän autosta sekä virittäjästä, minkä jälkeen Salo jakaa pisteet ajoneuvon ajettavuudesta ja ulkonäöstä sekä virittäjästä itsestään. Tuotantokauden viimeisessä jaksossa Mika Salo valitsee ”Vuoden Virittäjän”. Ohjelman on tuottanut Mediatehdas Dakar Oy.
Tuotantokaudet ja uudistukset
Virittäjät-ohjelmaa on kuvattu seitsemän tuotantokautta. Jakson kulkua on muutettu enemmän kilpailuhenkiseen suuntaan jokaisen tuotantokauden myötä, siirtyen uudistettuun ajatukseen kolmannella tuotantokaudella, josta lähtien ajoneuvon virittäjät pääsevät ajoneuvollaan haastamaan Mika Salon kilparadalla.
Sarjan ensimmäinen tuotantokausi alkoi MTV3 MAX -kanavalla 15. helmikuuta 2011, toinen tuotantokausi 24. tammikuuta 2012, kolmas tuotantokausi 12. maaliskuuta 2013 ja neljäs tuotantokausi 11. maaliskuuta 2014.
Virittäjät siirtyi vuonna 2015 Elisalle, ja viidettä tuotantokautta alettiin esittämään Elisa Viihde -palvelussa, 2. tammikuuta 2015. Kuudes tuontantokausi alkoi maaliskuussa 2016, ja se on nähtävänä Elisa Viihde -palvelussa. Kuudennella tuotantokaudella mukana on Mika Salon ja Tomi Tuomisen lisäksi F1-insinööri, Ossi Oikarinen.