cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Inkojen mytologia
Pyhät paikat ja uskonnolliset hahmot
Pappeja oli paljon, ja heitä pelättiin. Johtava pappi oli inkakuninkaan sukulainen ja toimi Cuscon päätemppelissä muiden ylipappien tapaan. Heitä avustivat ”aurinkoneitsyet”, nuoret naiset joita kerättiin joka puolelta valtakuntaa. Alimmat papit viljelivät maaseudulla maata kuten tavallinenkin väki. Papit palvelivat temppeleissä ja huascoissa sekä toimivat joskus ennustajina.
Rituaalit
Inkojen tärkein uskonnollinen juhla oli auringonjumalan juhla Intiraymi, jota vietettiin Cuscossa talvipäivänseisauksena kesäkuussa.
Riitit
Inkojen rituaaleihin kuului rukoilun lisäksi erilaisia riittejä, kuten paastoamista, syntien tunnustamista ja katumusharjoituksia. Paastoja oli eri tasoisia. Kevyellä paastolla luovuttiin suolasta, chilistä tai tehtiin joitain muita pieniä muutoksia ruokavalioon. Laajemmassa paastossa jätettiin chicha-juoma, liha ja seksuaaliset suhteet.
Syntejä inkauskonnossa tunnustettiin ääneen huacojen papeille tai papittareille. Inkojen luokkaan kuuluneet tunnustivat tekonsa hiljaa auringonjumalalle. Synniksi katsottiin esimerkiksi lainrikkominen, uskonnollisten menojen epäonnistuminen ja tottelemattomuus inkaa kohtaan. Hallitsijan sairastumisen uskottiin johtuvan alamaistensa synneistä. Jos synnit olivat vakavia niistä saatettiin määrätä katumusharjoituksia, kuten paastoamista tai koko yön rukoilua. Kaikista vakavimmissa tapauksissa synnintekijää saatettiin ruoskia.
Kelhäjärvi
Kelhäjärvi on Pirkanmaalla Sastamalassa ja Hämeenkyrössä sijaitseva järvi.
Maantiede
Järven pinta-ala on 58,2 hehtaaria ja sen pituus on 1,8 kilometriä ja leveys 500 metriä. Järven kapein kohta on 150 metriä leveä. Järvessä on kartan mukaan kahdeksan saarta, joita ovat esimerkiksi Isosaari ja Mäntysaari.
Järven rantaviiva on 7,3 kilometriä pitkä ja ranta on pääosin moreeni- ja kalliopohjaista metsämaastoa. Muutamin paikoin rantaan rajautuu peltoja. Rannassa on kolme maatilaa sekä runsaasti loma-asuntoja. Sastamalan raja kulkee järven yli siten, että suurin osa jää Hämeenkyrön puolelle. Järvelle tulee kylätie Hämeenkyrön ja Häijään yhdistävältä seututieltä 249.
Vesistösuhteita
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (35) Kokemäenjoen alueen (35.1) Saikkalanjoen valuma-alueessa (35.16). Järveen laskee useita metsäojia ja sen luusua sijaitsee järven kaakkoisrannassa, josta saa alkunsa 950 metriä pitkä Ahmausjärveen laskeva Kelhänoja. Valuma-alueen laskujoki Saikkalanjoki laskee Kuloveteen Salmissa.
Inkojen mytologia
Uhraaminen
Juhlavimmat uhrit olivat ihmisuhreja, joita tarjottiin vain erityisen merkittävissä tilanteissa. Uhrit olivat usein joko alle kymmenenvuotiaita poika tai alle 16-vuotiaita tyttöjä, joita pidettiin fyysisesti täydellisinä. Uhrit juotettiin humalaan, kävelytettiin useita kertoja kulttikohteen ympäri ja lopulta tapettiin joko kuristamalla tai leikkaamalla kurkku auki tai sydän irti. Joskus uhrit haudattiin elävältä. Verta valutettiin kulttiesineelle, ja uhrin ruumis haudattiin pyhäkön lähelle kulta- ja hopeaesineiden kanssa. Ihmisuhreja annettiin itu-seremoniassa, joka pidettiin luonnonmullistuksen aiheuttaman hätätilan takia, ja capac ucha -seremoniassa, joka järjestettiin uuden hallitsijan valtaannousun ja hallitsijan sairauden tai kuoleman jälkeen sekä silloin, kun hallitsija henkilökohtaisesti johti joukkoja sotaan.
Foeke Booy
Foeke Booy (s. 25. huhtikuuta 1962 Leeuwarden) on alankomaalainen jalkapallovalmentaja ja entinen pelaaja.
Peliura
Booy pelasi urallaan Alankomaiden ja Belgian pääsarjoissa vuosina 1980–1996. Booy voitti Belgian mestaruuden kahteen otteeseen ja Belgian Cupin kerran. Vaikea polvivamma päätti Booyn uran 1996.
Limbo
Limbo voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Foeke Booy
Peliura
Meriitit valmentajana
Valmennusura
Booy aloitti valmennusuransa FC Utrechtin nuorisovalmentajana ja ykkösjoukkueen apuvalmentajana vuonna 2000. Vuodesta 2002 lähtien Booy on toiminut Utrechtin päävalmentajana.
Booy on Utrechtin seurahistorian menestyksekkäin valmentaja, heti avauskaudellaan hän johdatti seuran Eredivisien kahdeksanneksi. 2003 ja 2004 Utrecht juhli Amstel Cupin coittoa ja Alankomaiden supercupin voittoa 2004.
Kesällä 2007 hän siirtyi saudiseura Al-Nassrin valmentajaksi. Pesti jäi kuitenkin lyhyeksi ja hän luotsasi joukkuetta vain kahdeksan ottelun ajana. Joulukuussa 2007 hän palasi valmennustehtäviin Alankomaihin Sparta Rotterdamin uudeksi päävalmentajaksi.
Ben 10
Ben 10 on Man of Actionin luoma yhdysvaltalainen Daytime Emmy -palkittu piirrossarja, jonka tuotti Cartoon Network Studios. Sarja alkoi Yhdysvalloissa 27. joulukuuta 2005 Cartoon Networkilla ja päättyi 9. maaliskuuta 2008. Jaksoja tuotettiin yhteensä 49.
Foeke Booy
Valmennusura
Kauden 2008/09 jälkeen Booy jätti tehtävänsä Spartan päävalmentajana ja palasi FC Utrechtiin tekniseksi johtajaksi.
Booy palasi valmennustehtäviin marraskuussa 2012 belgialaisen Cercle Bruggen uutena päävalmentajana. Booy sai potkut huhtikuussa 2013 huonojen tulosten vuoksi. Heinäkuun alussa 2013 hän palasi valmentamaan Alankomaihin Eredivisien nousijajoukkue Go Ahead Eaglesia.
Ben 10
Sarjasta on tehty kaksi elokuvaa, joista ensimmäinen oli animaatioelokuva Ben 10: Secret of the Omnitrix (suom. Ben 10: Omnitrixin salaisuus), ja se esitettiin Yhdysvalloissa 10. elokuuta 2007. Toinen elokuva Ben 10: Race Against Time oli ensimmäinen näytelmäelokuva, ja se ilmestyi marraskuussa 2007. Pääosia esittävät Graham Phillips, Haley Ramm ja Lee Majors.
Foeke Booy
Valmennusura
Debyyttikausi Go Ahead Eaglissa sujui kohtuullisen hyvin ja joukkue säilytti 13. sijan turvin sarjapaikkansa. Toinen pääsarjakausi oli vaikeampi ja Booyn suojatit jumittuivat putoamiskamppailuun. Lopulta seurajohto erotti Booyn maaliskuun lopussa 2015 seuran majaillessa putoamisviivan alapuolella.
Meriitit valmentajana
Ben 10
Ben 10:stä tuotettiin spin-off Ben 10: Alien Force, jonka esitys alkoi Yhdysvalloissa 18. huhtikuuta 2008. Sarjassa tarina sijoittuu viisi vuotta tulevaisuuteen Benin ollessa high schoolissa.
Suomessa sarjaa on esitetty maksullisella Cartoon Networkilla ja myöhemmin myös vuodesta 2010 lähtien MTV Juniorilla.
Juoni
Sarja keskittyy vasta 10-vuotiaaseen poikaan Ben Tennysoniin ja hänen serkkuunsa Gweniin sekä isoisäänsä Maxiin. He aloittavat kesänsä retkeilymatkalla, joka kuitenkin muuttuu hieman, kun Ben löytää leirintäalueelta muukalaisrannekellon. Hän tutkii Omnitrix-nimistä ranneketta, kun yhtäkkiä se tarttuu kiinni Benin ranteeseen. Pian hän saa huomata pystyvänsä muuntautumaan erilaisiksi avaruusolioiksi, joilla jokaisella on oma erikoiskykynsä.
Päähahmot
Ben on tavallinen 10-vuotias poika, joka pelaa videopelejä, käy ulkona ja aiheuttaa ongelmia. Kaikki muuttuu kun hän saa kyvyn muuntautua kymmeniksi eri avaruusolioksi Omnitrixin avulla. Innostuksesta huolimatta Ben huomaa sankarina olemisen monimutkaisemmaksi, mitä hän oli kuvitellut.
Gwen on Benin tavoin 10-vuotias, joka on yleensä yrittää puhua serkulleen järkeä, kun tämä on aiheuttamassa harmia. Huolimatta siitä, että he riitelevät jatkuvasti keskenään Gwen on aina auttamassa Benia ongelmissaan ja ratkomassa Omnitrix -rannekkeen salaisuutta.
Benin isoisä Max oli itsekin nuorena eräänlainen sankari, joka jahtasi vaarallisia avaruusolioita. Kesälomansa hän viettää usein pojanpoikansa Benin kanssa, kaikki kuitenkin muuttuu, kun Ben saa supervoimia ja aloittaa uuden tehtävänsä pysäyttää rikollisia. Max yrittää kaikin keinoin kannustaa Benia tehtävissään ja toimii usein ryhmänsä aivoina kokemuksensa ansiosta.
Benin muukalaisolennot
Ks. myös luettelo Benin avaruusolioista
Jaksoluettelo
''Ks. Luettelo Ben 10 -jaksoista''
Linus linjalla
Linus linjalla -piirrossarjaa tuotettiin kolme kautta: 1972 (8 jaksoa), 1978 (56 jaksoa) ja 1986 (26 jaksoa). Sarja julkaistiin vuonna 2008 kokonaisuudessaan DVD:llä pohjoismaissa.
Piirrossarjan kaikki ääniroolit esitti Carlo Bonomi. Hän puhui Milanon murretta mahdollisimman epäselvästi, eikä sarjaa tarvitse dubata tai tekstittää. Musiikin sävelsi Franco Godi.
Hyönteismyrkky
Hyönteismyrkky eli insektisidi on hyönteisten torjuntaan käytetty aine. Useimmat nykyään käytössä olevat hyönteismyrkyt ovat hermomyrkkyjä, joita on vaikutusmekanismin perusteella useita ryhmiä. Keskeisimmät ryhmät ovat organofosfaatit kuten malationi ja dimetoaatti, klooratut hyönteismyrkyt kuten DDT ja lindaani, sekä kasvikunnasta saadut hyönteismyrkyt tai niiden perusteella kehitetyt synteettiset aineet, kuten pyretriinit ja pyretroidit, nikotiini ja neonikotinoidit, sekä rotenoidit.
Hyönteismyrkkyjen historia
Jo Ebersin papyrus noin 1500 eaa. mainitsee aineita, joilla voi torjua kirppuja. Homeros kertoo Odysseuksen polttaneen rikkiä puhdistaakseen talon. Sekä Rooman keisarikunnassa että Kiinassa käytettiin varhain rikkiä ja arseenia sisältäviä aineita hyönteisten hävittämiseen. 1600-luvulla tiedetään arsenikkia käytetyn hunajaan sekoitettuna hyönteisten hävittämiseen ja tupakkaa kosketusmyrkkynä. 1900-luvulle saakka hyönteisten hävittämiseen käytettiin erittäin myrkyllisiä aineita ja myös käyttötavat olivat vaarallisia, mm. sinihappoa (syaanivetyä) ja rikkihiiltä käytettiin fumigantteina eli ilmaan haihtuvina aineina. Orgaanisten hyönteismyrkkyjen nopea kehitys syrjäytti arseeniin ja muihin epäorgaanisiin aineisiin perustuvat myrkyt 1900-luvun puolivälissä. Sveitsiläinen Paul Müller huomasi jo 1800-luvulla syntetisoidun DDT:n olevan hyvin tehokas mm. kärpäsiä ja hyttysiä vastaan. Se otettiin hyönteismyrkkynä käyttöön 1942, ja lindaani keksittiin pian sen jälkeen. Toisaalla Saksassa keksittiin organofosfaatit 1930-luvun lopussa, ja niistä kehitettiin sekä tehokkaita hyönteismyrkkyjä että taistelukaasuja. Ensimmäinen maataloudessa käytetty organofosfaatti oli parationi. Luonnon pyretriinejä päivänkakkaran sukuisista kasveista oli käytetty vuosisatoja kasviuutteina, mutta vaikuttavat aineet eristettiin 1900-luvulla ja synteettisiä pyretroideja kehitettiin 1970-luvulta alkaen. Samoin erittäin myrkyllisestä nikotiinista kehitettiin useita paremmin hyönteismyrkyksi soveltuvia neonikotinoideja 1970-luvulta alkaen.
Organofosfaatit
Organofosfaattien myrkkyvaikutus perustuu siihen, että ne estävät hermostossa ja lihaksissa asetyylikoliiniesteraasi-entsyymiä, joka pilkkoo asetyylikoliinia. Tämä taas on hermoston välittäjäaine, jota vapautuu hermopäätteestä seuraavan hermosolun pinnalla oleville reseptoreille tai hermo-lihasliitoksessa oleville reseptoreille. Jos asetyylikoliini ei hajoa normaalisti, seuraa hermon tai lihaksen ylikiihottuminen, joka näkyy mm. kouristuksina, syljenerityksen lisääntymisenä ja monina keskushermoston ja autonomisen hermoston oireina. Suuret annokset aiheuttavat kuoleman hengityksen lamaantumisen, limanerityksen ja keuhkoputkien supistuksen aiheuttaman tukehtumisen seurauksena. Aineet imeytyvät helposti iholta ja myös hyönteisten kitiinikuoren läpi ja ne ovat siksi tehokkaita hyönteismyrkkyjä.
Organofosfaatit ovat tällä hetkellä Suomessa lähinnä ammattikäytössä. Eniten käytetään dimetoaattia, malationia ja organofosfaattien kanssa samoin vaikuttavaa karbamaattia metiokarbia.
Klooratut hyönteismyrkyt
DDT:n aiheuttaman suuren innostuksen vallitessa syntetisoitiin 1940-luvulta alkaen useita kloorattuja hyönteismyrkkyjä kuten metoksikloori, lindaani, klordaani, endriini, aldriini, dieldriini ja heptakloori. Lindaania lukuun ottamatta ne eivät koskaan yleistyneet Suomessa. Metoksikloori ja DDT ovat nisäkkäille varsin myrkyttömiä, mutta muut klooratut hyönteismyrkyt ovat varsin tai hyvin myrkyllisiä. Lisäksi ne kaikki ovat rasvaliukoisa ja hyvin pysyviä, minkä takia ne kertyvät ympäristön eliöissä ns. ravintopyramidin mukana. Ravinnon rasvojen mukana ne imeytyvät myös ihmiseen. Siksi niistä on 1970-luvulta alkaen pyritty eroon ja useimmat on kielletty (ks. jäljempänä). DDT on käytössä malarian torjunnassa eräissä trooppisissa maissa ja lindaani on rajoitetussa käytössä. Suomessa pitoisuudet ympäristössä ja ihmisissä ovat nykyään erittäin pieniä.
Pyretriinit ja pyretroidit
Pyretriinit ovat seos krysanteemisuvun kasveissa esiintyviä luonnon omia myrkkyjä. Niitä on käytetty vuosisatoja kasveista uutettuina hyönteismyrkkyinä, mutta niillä on kaksi ongelmaa. Pyretriinit ovat varsin herkistäviä aineita, ja siksi ne aiheuttavat allergisia reaktioita, ihottumia ja astmaa. Toiseksi ne hajoavat hyvin nopeasti auringonvalon vaikutuksesta. Siksi on pyritty kehittämään vähemmän allergisoivia ja luonnossa kestävämpiä aineita, joita ovat mm. permetriini, sypermetriini, deltametriini ja fenvaleraatti. Ihmisen ihon läpi aineet imeytyvät huonosti ja ne hajoavat elimistössä nopeasti, joten myrkyllisyys on vähäinen eivätkä ne ole kertyviä. Ne ovat varsin kalliita, jonka takia ammattikäyttö on vähäisempää ja niitä käytetään yleisemmin kotien ja harrastuspuutarhojen hyönteismyrkkyinä. Niitä käytetään myös loisten kuten täiden torjuntaan. Pyretriiniseos on sallittu myös luomuviljelyssä.
Nikotiini ja neonikotinoidit
Nikotiinia on aikaisemmin käytetty lähinnä kasvihuoneissa hyönteismyrkkynä, mutta se on erittäin hankala ja myrkyllinen käytössä suuren haihtuvuutensa ja lyhyen vaikutuksensa takia, ja se aiheuttaa helposti työntekijöiden myrkytyksiä. Siksi käyttö on teollisuusmaissa jokseenkin loppunut. Kemiallisesti syntetisoituja johdoksia on pyritty kehittämään 1970-luvulta alkaen tavoitteena vähäisempi myrkyllisyys ihmisille ja pidempi vaikutusaika. Näitä neonikotinoideja ovat mm. imidaklopridi, nitenpyraami ja asetamipridi. Niitä käytetään mm. rypsin siemenien peittaamiseen, niin että hyönteiset eivät syö kasveja heti niiden taimien noustua maan pinnalle. Niiden myrkyllisyyttä ihmiselle pidetään vähäisenä, ja esim. itsemurhayritysten kuolleisuus on vähäinen. Viime aikoina niiden on väitetty aiheuttaneen mehiläiskuolemia, ja joissakin olosuhteissa haittoja on osoitettu mm. kimalaisilla. Mehiläisten viime vuosien huonon menestyksen osalta neonikotinoidien osuutta ei ole toistaiseksi pystytty näyttämään toteen. Laajempi kysymys on kuitenkin se, tehdäänkö sama virhe kuin DDT:n kohdalla, eli aineita käytetään holtittomasti, jolloin haitat tulevat suuremmiksi kuin hyödyt.
Rotenoidit
Suomessa vähän tunnettu luonnosta saatava myrkkyryhmä on rotenoidit, joita saadaan derrisjuuri (Derris elliptica) -kasvista ja sen sukulaiskasveista. Rotenoideja on käytetty paitsi hyönteismyrkkyinä, myös mm. kalastukseen pienissä lammissa, koska ne ovat kaloille hyvin myrkyllisiä ja halvaantuneet kalat voidaan poimia veden pinnalta.
Suomessa kiellettyjä hyönteistorjunta-aineita
Useat aineet olivat Suomessa poistuneet tai poistumassa käytössä jo ennen kieltämistä.
Áspro (Kykladit)
Áspro eli Aspronísi (Ασπρονήσι) on pieni Kreikan saari, joka kuuluu Kykladien saariryhmään ja sijaitsee Sýroksen saaren itäpuolella. Saaren pinta-ala on noin 0,11 neliökilometriä ja se on asumaton (vuonna 2011). Hallinnollisesti Áspro kuuluu Sýros-Ermoúpolin kuntaan, Sýroksen alueyksikköön ja Etelä-Egean saarten alueeseen.
Non Stop
Non Stop -niminen sarjakuvalehti jatkoi vuosina 1975–1979 sitä samaa linjaa, mitä sen edeltäjäkin, Ruutu (1973–1975), oli tehnyt. Se esitti enimmäkseen belgialaisia sarjakuvia. Aluksi lehti ilmestyi joka toinen viikko esittäen sarjakuvat jatkosarjoina. Loppuajan lehti ilmestyi kerran kuukaudessa. Tässä vaiheessa myös sarjakuvien pilkkominen jatkosarjoiksi lopetettiin. Jokainen lehden kuukausinumero oli oma yksittäinen albuminsa sisältäen yleensä vain yhden pitkän sarjakuvan (noin 48 tai 64 sivua). Lehtiä kertyi 65 numeroa. Lehteä kustansi Yhtyneet Kuvalehdet.
Non Stopissa seikkailivat
Non Stop -lehdessä julkaistiin noin nelisen vuoden aikana seuraavat sarjakuvat (suluissa tekijät).
Attila (Derib; Maurice Rosy; Kornblum)
Benjamin
Bring M. Backalive (Franquin; Will)
Corto Maltese (Hugo Pratt)
Eversti Clifton (Raymond Macherot)
Hyvä naapuri (Francis; Maurice Tillieux)
Johannes ja Pirkale (Peyo)
Khena ja Skrahilpari (Gos)
Klorofylli (Raymond Macherot)
Lucky Luke (Morris; René Goscinny)
Marsupilami (Franquin)
Nataša
Luettelo Halsuan julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä
Luettelo Halsuan julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä sisältää Halsuan kunnassa olevat pysyvät patsaat, muistomerkit ja muistolaatat.
Non Stop
Non Stopissa seikkailivat
Niilo Pielinen (Franquin)
Pienet miehet (Pierre Seron)
Sipuleena (Raymond Macherot; Paul Deliège)
Strumffit (= Smurffit)
Tim ja Tom (Will; Maurice Tillieux)
Veikko, Tette ja Jykke (Hergé)
Vekarat (Roba)
Vili & Bill (Roba)
Yakari (Derib; Jacques Lob)
Yoko Tsuno (Roger Leloup)
Lukijan sarjakuva (Lehteen lähetettyjä yhden sivun sarjakuvia. Useita piirtäjiä)
Jarmo Koski
Jarmo Uolevi Koski (s. 2. heinäkuuta 1951 Imatra) on suomalainen näyttelijä. Hänen uransa alkoi jo 1970-luvulla, muun muassa Ahaa Teatterissa, Nukketeatteri Vihreässä Omenassa ja 1990-luvulla Teatteri Hevosenkengässä.
Kosken tunnetuin näyttelijäntyö lienee Seppo Taalasmaan rooli saippuasarjassa Salatut elämät, jossa hän on esiintynyt sarjan alusta eli vuodesta 1999 vuoteen 2013 saakka. Koski lopetti sarjassa työskentelyn kevättalvella 2013, ja hänen roolihahmonsa poistui ruudusta 21. lokakuuta 2013. Koski palasi sarjaan kevään 2017 päätösjaksossa, mutta poistui jälleen ruudusta 17. marraskuuta 2017. Hän on esittänyt myöhemmin Talonmies Nokelaisen roolia Iltalehden julkaisemassa Kämppikset-sarjassa, jossa olivat mukana lisäksi Salatut elämät -sarjassa näytelleet Kirsi Ståhlberg ja Mia Ehrnrooth. Vuonna 2017 Koski oli näyttelemässä Seinäjoen kaupunginteatterissa.
Koski on dubannut animaatiosarjoissa, animaatioelokuvissa, televisiomainoksissa ja dokumenteissa. Hän on antanut äänensä muun muassa Disney-piirroselokuvien Nalle Puhille, Alfred J. Kwak -sarjan Alfredille, Nikke Knatterton -piirrossarjan kertojalle, Teletappien Tiivi-Taaville, Matka maailman ympäri -piirrosarjan Passepartoutille ja Muumilaakson tarinoiden Muumilaakson poliisille. . Häntä kaavailtiin Muumilaakson tarinoita -sarjan Yleisradion 1990-luvulla tehtyyn jälkiäänitykseen Muumipeikon esittäjäksi, mutta hän oli sarjan ensiesityksen aikaan monen muun sarjan teossa. Koski itse ehdotti esittäjäksi Rabbe Smedlundia, joka lopulta kyseisen roolin sai. Koski on maininnut mieluisimpien dubbaamiensa lastenpiirrettyjen olleen Nalle Puh -piirretyt. Hän on Nalle Puhin virallinen, Disneyn hyväksymä suomenkielinen ääninäyttelijä. Vuoden 2012 lopulla Koskelle tarjottiin isoa teatteriosaa Porin ja Rauman teattereissa. Koski suostui, ja näytteli vuoden 2013 molemmissa kaupungeissa.
Ennen näyttelijän opintojaan Koski on opiskellut opettajaksi.
Koski osallistui MasterChef VIP -kilpailuun, joka alkoi maaliskuussa 2021.
Varsijousi
thumb|200px|Varsijousi thumb|200px|Arbalestin virittäminen.
Varsijousi eli jalkajousi on käsijousesta kehitetty ase. Varsijousi koostuu lyhyestä, jäykästä jousesta joka on kiinnitetty poikittain laukaisukoneistolla varustettuun tukkiin. Varsijousella ammutaan lyhyitä nuolia, vasamia taikka savi- tai lyijykuulia.
Alkuperä
Varsijousen varhainen historia on huonosti tunnettu. Ensimmäinen luotettava maininta siitä on Kiinasta vuodelta 341 eaa. Ma Lingin taistelusta. Sun Tzu puhuu varsijousesta Sodankäynnin taidossaan. Ensimmäinen länsimainen maininta löytyy nelisenkymmentä vuotta myöhemmin hellenistisestä maailmasta, jossa varsijousta kutsuttiin nimellä gastraphetes (vatsajousi). Roomalaiset tunsivat varsijousen nimellä arcuballista, ja sitä käyttivät roomalaiset jousimiehet. Aseesta oli kaksi versiota: kevyempi yhden miehen ja raskaampi kahden miehen ase, joka yleensä tuettiin puujalan varaan. Meritaisteluissa aseella ammuttiin tulinuolia tai yritettiin osua vihollisalusten soutajiin ja peräsinmiehiin. Kiinassa varsijousi (nu 弩) syrjäytti käsijouset jo 200-luvulla eaa. Mielenkiintoisimpia kiinalaisia keksintöjä on chu-ko-nu, sarjatulivarsijousi, joka kykenee ampumaan kevyitä vasamia nopeana mutta epätarkkana sarjatulena.
Varsijousi keskiajan Euroopassa
Rooman valtakunnan hajotessa ase painui lännessä unohduksiin, mutta säilyi Itä-Roomassa nimellä solenarion. Varsijousi yleistyi varsinaisesti karolingisen renessanssin myötä varhaiskeskiajalla 800-luvulta alkaen, varsinkin 1100- ja 1200-luvuilla, kun jalkamiehet tarvitsivat puolustuskeinon haarniskoituja ratsumiehiä vastaan. Ase oli niin tehokas, että paavi kielsi sen käytön ensin 1097 ja myöhemmin 1139 käytettäessä kristittyjä vastaan.
Varsijousi sota-aseena
Varsijousen käyttö oli käsijousta helpompi omaksua ja sen tehokkuus oli valtava. Keskiajan raskaimmat kenttätaisteluissa käytetyt varsijouset heittivät nuolen yli 400 metrin päähän ja läpäisivät haarniskan 200 metrin etäisyydeltä. Vetovastus niissä oli jopa 1 500 newtonia. Aseen haittana oli sen hidas virittäminen, joka tapahtui taljakoneiston ja kampilaitteen avulla. Jalkajousi viritettiin laittamalla aseen kärjessä oleva jalustin jalkaterän ympäri. Jousen jänne kiinnitettiin ampujan vyöllä olevaan koukkuun ja suoristaessaan selkänsä ampuja viritti aseen. Arbalesti oli kaikkein raskain varsijousimalli, jota käytettiin hitautensa ja suuren kokonsa vuoksi tuelta eniten piirityksissä.
Varsijousen rakenne
Varsijousen kaari tehtiin aluksi yhdestä puusta, mutta 1100-luvulta lähtien laminoimalla vatsa sarvenkappaleista, ydin marjakuusesta tai tammesta ja selkä jänteistä sekä raakanahasta; laminoinnissa liimana käytettiin nahka- tai kalaliimaa. Usein kaari päällystettiin pergamentilla tai paperilla. Jänteenä käytettiin paksua pellava- tai hamppupunosta. 1400-luvulta lähtien teräskaaret alkoivat yleistyä, ja ne syrjäyttivät vähitellen muut materiaalit sotavarsijousten kaarissa.
Varsijousi Suomessa
Varsijousi tuli Suomeen 1200- tai viimeistään 1300-luvulla. Se oli yleisessä käytössä sota-aseena 1600-luvulle saakka. Talonpoikaisena metsästysaseena sitä käytettiin vielä 1700-luvulla ja sillä ammuttiin oravia aina 1800-luvulle saakka. Mielenkiintoisimpia varsijousen ampumatapoja on perinteinen suomalainen ”epäsuoran tulen” tyyli. Siinä varsijousen tukki asetetaan olkapään sijaan kainaloon, ja asetta pidetään vinossa kulmassa niin, että vasaman kärki on silmän korkeudella. Tähtäyslinjan muodostaa tällöin maali, vasaman kärki sekä jalustimessa oleva merkki. Vaikka ulkomaalaiset ovatkin oudoksuneet tätä tapaa pitäen sitä epätarkkana, sillä saavutetaan hyvä tarkkuus ahkeralla harjoittelulla. Ammunta on samankaltaista vaistoammuntaa kuin perinteisellä käsijousella. Koska asetta pidetään kulmassa vaakatasoon nähden, tällä tyylillä saadaan jonkin verran pitempi kantama kuin suorasuuntauksella.
Nykyaikainen varsijousi
thumb|250px|Nykyaikainen varsijousi ampumaradalla.
Varsijousi sai uutta suosiota 1950-luvulla käyttöön otettujen synteettisten materiaalien ansiosta. Varsijousella metsästäminen ja kalastaminen on suosittua muun muassa Yhdysvalloissa ja Kanadassa. Näissä maissa jousen omistaminen ei edellytä aseenkantolupaa. Myöskään Suomessa jouset eivät vaadi hankinta- ja hallussapitolupaa, mutta varsijousen käyttö on kielletty kaikessa metsästyksessä metsästysasetuksella.
Kaupallisten varsijousien kaaret tehdään nykypäivänä lasi- tai hiilikuidusta taikka joskus teräksestä. Myös puisella kaarella olevia varsijousia on mahdollista saada, mutta ne tehdään yleensä tilaustyönä. Myös taljavarsijousia on saatavilla.
Nykyaikaiset varsijouset soveltuvat sekä metsästykseen että urheiluun. Nopeimmillaan sarjavalmisteisten varsijousien lähtönopeudet ovat yli 100 metriä sekunnissa.
Varsijousi kirjallisuudessa
Sveitsin kansallissankari Wilhelm Tell lienee kuuluisin varsijousen käyttäjä.
Desmond Bagleyn romaanissa Andien vangit romumetalleista rakennetut kaksi arbalestia ovat olennaisessa osassa torjuttaessa kommunistisotilaiden hyökkäykset pakkolaskun tehneitä päähenkilöitä vastaan.
Efialtes Trakhislainen
Efialtes Trakhislainen (, Herodotos kirjoittaa nimen muodossa ; ) oli kavaltaja, joka paljasti persialaisille joukoille tien kreikkalaisten joukkojen selustaan Thermopylain solassa. Teko auttoi persialaisia voittamaan Thermopylain taistelun 480 eaa.
Kreikkalaiset joukot olivat valinneet Thermopylain solan paikaksi, jossa Persian joukot pysäytettäisiin. Sanottiin, että sola on niin kapea, että siitä voivat ajaa vain yhdet vaunut kerrallaan. Sola voitiin kuitenkin kiertää pitkin oikopolkua, joka vei vuorien yli Thermopylain eteläpuolella ja yhtyi alkuperäiseen tiehen sen kohdan takana, missä kreikkalaisten asemat olivat. Herodotoksen mukaan paikalliset asukkaat tunsivat polun hyvin.
Palkkio ja kuolema
Efialteen persialaisilta odottama palkkio tuli tyhjän arvoiseksi, kun he hävisivät Salamiin meritaistelussa. Hän pakeni Thessaliaan. Pylain amfiktyonit tarjosivat hänestä palkkion kuolleena. Herodotoksen mukaan Athenades surmasi hänet jostain muusta syystä noin 470 eaa. Silti spartalaiset palkitsivat Athenadeen.
Korean kansantasavalta
Korean kansantasavalta (lyh. PRK eli Peoples Republic of Korea) oli Korean niemimaata hallinnut valtio, joka oli olemassa 1945–1946.
Sen seuraajavaltioita olivat Korean tasavalta ja Korean demokraattinen kansantasavalta. Edeltäviä olivat Choseon ja muut Korean dynastiat.
The Devil’s Needle
The Devil’s Needle on vuonna 1916 ensi-iltansa saanut Chester Witheyn ohjaama yhdysvaltalainen mykkä draamaelokuva, jonka pääosissa ovat Norma Talmadge ja Tully Marshall. Elokuva kertoo taiteilijan (Marshall) ja hänen mallinsa (Talmadge) boheemielämästä ja huumeriippuvuudesta. The Devil’s Needle on ohjaaja Witheyn ensimmäinen ohjaustyö.
Roy Somerville ja ohjaaja Withey laativat elokuvan käsikirjoituksen. The Devil’s Needle kuvattiin New Yorkissa työnimillä Drugged Hopes, The Dope Fiend ja The White Curse, ja sen tuotantoyhtiönä oli Fine Arts Film Company. Elokuva sai Yhdysvaltain ensi-iltansa 13. elokuuta vuonna 1916, ja sen levittäjänä toimi Triangle Distributing. The Devil’s Needle uudelleenjulkaistiin elokuvateattereihin vuonna 1923, jolloin elokuva oli kelan lyhyempi. Lisäksi vuoden 1923 uudelleenjulkaisuun joidenkin henkilöhahmojen nimet vaihdettiin.
The Devil’s Needlen kopiota säilytetään Yhdysvaltain kongressin kirjaston elokuva-arkistossa. Lisäksi elokuva on julkaistu DVD:lle ja Blu-raylle. Ensimmäisen kerran elokuva julkaistiin DVD:lle vuonna 2011 ja uudelleen vuonna 2012, jolloin The Devil’s Needlen Blu-ray-versiokin julkaistiin. Elokuva esitettiin 16. marraskuuta vuonna 2013 Kanadassa pidetyissä Rendezvous with Madness -elokuvajuhlilla.
Max-Morlock-Stadion
thumb|right|Stadion Nürnberg Stadion Nürnberg (tunnettu myös nimellä Franken-Stadion, Grundig Stadion) on vuonna 1928 valmistunut jalkapallostadion Nürnbergissä, Saksassa. Ennen vuotta 1991 se tunnettiin nimellä Städtisches Stadion. Maaliskuusta 2006 lähtien stadionin virallinen nimi on ollut easyCredit-Stadion saksalaisen norisbank AG:n vuokrattua nimioikeudet. 2. Bundesliigassa pelaava 1. FC Nürnberg pelaa kotiottelunsa stadionilla.
Stadion uusittiin vuoden 2006 jalkapallon MM-kilpailuja varten vuosina 2003–2005. Kunnostaminen maksoi 56 miljoonaa euroa ja nosti stadionin yleisökapasiteetin 47 559 katsojaan.
Shaggy
Shaggy (oikealta nimeltään Orville Richard Burrell, s. 22. toukokuuta 1968 Kingston, Jamaika) on amerikanjamaikalainen reggaelaulaja.
Hän tuli kuuluisuuteen vuonna 1993 hittikappaleella "Oh Carolina", joka nousi muun muassa Britannian singlelistalla listaykköseksi. Toinen hänen hittikappaleista on vuonna 1995 ilmestynyt Boombastic, josta tuli yksi vuoden hittikappaleista. Kappale nousi listaykköseksi muun muassa listaykköseksi Britanniassa ja Australiassa. Suomessa kappale pysyi Suomen virallisella listalla 12 viikkoa, joista parhaat sijoitukset viikoilla 41–43 sija 2. Shaggy on esiintynyt Suomessa ainakin Pori Jazzissa.
270 Park Avenue
270 Park Avenue tai Union Carbide Building oli pilvenpiirtäjä Midtownin alueella Manhattanin hallintoalueella New Yorkin kaupungissa New Yorkin osavaltiossa Yhdysvalloissa. Se rakennettiin kemianteollisuuden yritys Union Carbidelle. Rakennus valmistui vuonna 1961. Arkkitehtitoimisto Skidmore, Owings & Merrillin suunnittelema rakennus on 215 metriä korkea ja rakennuksessa on 52 kerrosta. Rakennus purettiin vuosina 2019-2021 ja se oli tuolloin maailman korkein suunnitelmallisesti purettu pilvenpiirtäjä.
Team Rynkeby
Team Rynkeby - God Morgon Finland on osa eurooppalaista hyväntekeväisyys-pyöräilyjoukkuetta, Team Rynkeby:ta, jonka toiminnan tarkoituksena on kerätä rahaa vakavasti sairaiden lasten hyväksi. Kaudella 2018–2019 mukana on 54 joukkuetta seitsemästä maasta: Tanskasta, Ruotsista, Norjasta, Suomesta, Färsaarilta, Islannista ja Saksasta. Suomen joukkueet tulevat Helsingistä, Espoosta, Tampereelta, Turusta, Oulusta, Vaasasta ja Jyväskylä-Kuopion alueelta.
Joukkueiden toimintakausi alkaa vuosittain 1. lokakuuta ja huipentuu Pariisiin pyöräilyyn heinäkuun ensimmäisellä viikolla. Kauden aikana jäsenet sitoutuvat varainhankintaan, yhdessä tekemiseen ja fyysiseen harjoitteluun. Team Rynkeby – God Morgonin osallistujat maksavat itse omat osallistumiskulunsa. Rynkeby Foods A/S, God Morgon ja hohes C huolehtivat projektin keskeisistä kuluista yhtä suurin osuuksin brändiensä kautta ja samoin avun kohteena olevat organisaatiot. Ennen vuotta 2021 varojen kerrottiin menevän lyhentämättöminä kohteille.
Suomessa lahjoitetaan 70 prosenttia kerätyistä varoista Aamu Säätiölle lasten syövän tutkimukseen ja hoitojen kehittämiseen ja 30 prosenttia Sylva ry:lle syöpäsairaiden lasten, nuorten ja heidän perheidensä psykososiaaliseen tukemiseen.
Painonnosto kesäolympialaisissa 2020 – naisten 55 kg
Naisten painonnoston 55 kg Tokion kesäolympialaisissa 2020 kilpaillaan 26. heinäkuuta 2021 Tokyo International Forumissa. Kilpailuun osallistuu 14 urheilijaa.
Karsinnat
Olympialaisiin pääsee 14 urheilijaa. Kahdeksan urheilijaa valitaan IWF:n maailmanlaajuisen rankingin perusteella. Viisi urheilijaa valitaan maanosien (Aasia, Afrikka, Amerikka, Eurooppa, Osenia) sisäisten rankingien perusteella siten, että maanosasta pääsee yksi urheilija olympialaisiin. Rankingit tarkastetaan 30. huhtikuuta 2021. Viimeinen paikka on varattu joko isäntämaa Japanille tai se täytetään erillisellä kutsulla. Yhdestä maasta saa osallistua korkeintaan yksi urheilija yhteen painoluokkaan. Samoin yhdestä maasta saa osallistua korkeintaan neljä urheilijaa yhden sukupuolen painoluokkiin maailmanlaajuisten rankingin perusteella. Maanosien paikoista saa osallistua korkeintaan kolme urheilijaa yhden sukupuolen painoluokkiin.
Meänmaan lippu
Meänmaan lippu eli meänkielellä Meänmaan flaku on Tornionlaakson meänmaalaisten lippu. Lippu otettiin käyttöön 15. heinäkuuta 2007, jolloin se nostettiin ensimmäisen kerran salkoon Övertorneåssa ja Ylitorniolla. Lipun ovat suunnitelleet kirjailija Bengt Pohjanen ja Herbert Wirlöf.
Lippu on trikolori: siinä on kolme samanlevyistä, vaakasuoraa raitaa. Värit ovat ylhäältä lähtien keltainen, valkoinen ja sininen. Värit tulevat Ruotsin ja Suomen lippujen väreistä. Herbert Wirlöfin mukaan värit kuvaavat kullankeltaista aurinkoa, talvista jokinäkymää ja kesän sinistä taivasta. Bengt Pohjasen mukaan värit kuvastavat myös ikivanhaa tarinaa, jotka liittyvät itämerensuomalaiseen kansaan, kveeneihin, ja Islannin vanhoihin saagoihin. Lipun sivujen suhde on 7:11 eli sama kuin Viron lipussa.
Winfried Kretschmann
thumb|Winfried Kretschmann vuonna 2018. Winfried Kretschmann (s. 17. toukokuuta 1948 Spaichingen) on Saksan Baden-Württembergin osavaltion pääministeri.
Vuosina 1973–1975 Kretschmann toimi aktiivisesti maolaisessa organisaatiossa Kommunistischer Bund Westdeutschland (KBW). Kretschmann opiskeli Stuttgartissa. Hän toimi biologian, kemian ja etiikan opettajana. Kretschmann on ensimmäinen vihreää puoluetta edustava osavaltion pääministeri Saksassa, ja hän johtaa ”punavihreää” koalitiota (vihreät ja sosiaalidemokraatit).
Sainte-Colombe
Sainte-Colombe (elänyt 1600-luvulla arviolta 1630–1700 ajalla) oli ranskalainen barokin ajan säveltäjä ja viola da gamban soittaja. Hänen elämästään on säilynyt vain vähän tietoa ja edes hänen ristimänimestään ei ole varmuutta. Siksi hänestä käytetään joskus nimitystä "Monsieur de Sainte-Colombe". Nykyään arvellaan hänen olevan sama henkilö kuin Jean de Sainte-Colombe. Sainte-Colombelta on säilynyt lähinnä viola da gamballe sävellettyä musiikkia. Hänen teostensa sävy on persoonallinen verrattuna ajan yleiseen tyyliin.
Sainte-Colomben oppilaisiin kuului Marin Marais, joka sävelsi opettajansa muistolle kappaleen Tombeau pour Monsieur de Sainte-Colombe. Se julkaistiin vuonna 1701.
Vuonna 1991 sai ensi-iltansa Alain Corneaun ohjaama Sainte-Colombesta ja Marin Maraisista kertova elokuva Kaikki elämän aamut ("Tous les matins du monde").
Argentiinan ralli 2013
thumb|Rallin voittaja Sébastien Loeb. Argentiinan ralli 2013 (virallisesti 33. Philips LED Rally Argentina 2013) oli Rallin MM-sarjan kauden 2013 viides osakilpailu, joka ajettiin 3–5. toukokuuta.
Hopseidet
Etymologia
Kannaksen nimen alkuosa on peräisin vanhasta skandinaavisesta sana ’hópr’ (”lahti”). 'Eid' merkitsee ”kannasta”.
Maantiede
Kannas yhdistää Nordkinnin niemimaan mantereeseen. Lännessä se rajoittuu Laksefjordeniin ja idässä Tanafjordeniin.
Keskimäärin noin kilometrin levyinen matala kannas laajenee laskuveden aikaan noin kahden kilometrin levyiseksi ja kapenee nousuveden aikaan noin 500-metriseksi. Kannaksen korkein kohta on noin 2,5 metrin korkeudella merenpinnasta.
Kulkuyhteydet
Hopseidetille on pitkään ollut hankkeilla kanava, jota pitkin kalastusalukset voisivat päästä poikki kannaksen.
Nordkinnin niemimaan mantereeseen yhdistävä tie, Fylkesvei 888, johtaa pohjoiseen Hopseidetin ohi Lebesbyn eteläpuolelta Mehamniin. Hopseidetiltä on tieyhteys myös Hopsfjordenin pohjoispuolelle Skjånesiin.
Asutus
Hopseidetillä tiedetään olleen 1600-luvulla asutusta ja kirkko. Seudun nykyinen asutus on kauempana Hopsfjordenin rannalla.
Hopseidetin murhat
Toisen maailmansodan lopulla, 6. toukokuuta 1945 kannas tuli tunnetuksi Hopseidetin murhiksi kutsutusta iskusta. Siinä saksalaiset erikoisjoukkojen sotilaat hyökkäsivät tarkkailupisteelle, jossa olleet kuusi aseetonta kalastajaa he surmasivat ensin kidutettuaan heitä. Norjan poliisi tutki Saksan antauduttua tapausta murhina. Jutun tutkinta kuitenkin keskeytettiin.
Smarhon
Piirin eteläosien läpi kulkee pääkaupunki Minskistä luoteeseen Liettuan Vilnaan johtava tärkeä valtatie M7 (eurooppatie ) ja kaupungin kautta kulkee samansuuntainen rautatie. Kaupungissa on rautatieasema. Minsk sijaitsee Smarhonista maanteitse runsaan 110 kilometrin päässä kaakossa.
thumb|left|210px|Krevan linnan raunioita Smarhonin piirin [[Krevan kylässä]]
Smarhornin piirin eteläosissa sijaitsee Liettuan suuriruhtinaskunnan ja Puolan kuningaskunnan välisissä historiallisissa tapahtumissa merkittävä paikka, nykyinen Krevan kylä. Kivinen, nyttemmin raunioina oleva Krevan linna rakennettiin ilmeisesti sesti suuriruhtinas Gediminasin kaudella (1316–1341). Nykyisin tämä vain noin 1,5 kilometrin päässä Liettuan rajalta Vilnan suunnalta Minskiin johtavalta valtatieltä M7 (E28) sijaitseva Krevan linna on raunioina.
Henkilöitä
Smarhonissa on syntynyt muun muassa israelilainen runoilija Abraham Sutzkever.
Ioninvaihto
thumb|250px|Ioninvahtaja Ioninvaihto on prosessi, jossa liuoksessa olevat ionit, kationit tai anionit, vaihdetaan kiinteän matriisin sisältämiin anioneihin tai kationeihin. Ioninvaihdolla on sovellutuksia veden käsittelyssä, analyyttisessä kemiassa ja biotekniikassa.
Yleistä ioninvaihdosta
Kationinvaihdossa liuoksen kationit vaihtuvat kiinteän matriisin sisältämiin protoneihin tai muihin metallikationeihin, tyypillisimmin natriumioneihin. Vaihdettaessa muita metalli-ioneja natriumioneiksi liuoksen pH ei muutu, mutta metallikationin vaihtaminen protoneiksi laskee liuoksen pH-arvoa. Kationinvaihto voidaan kuvata seuraavalla reaktioyhtälöllä:
Anioninvaihtajat ovat positiivisesti varautuneita ja vaihtavat liuoksen anioneja tyypillisesti hydroksidi- tai kloridi-ioneiksi. Tätä menetelmää käytetään esimerkiksi humushappojen poistamiseen vesistä. Anioninvaihdon toimintaa voidaan kuvata reaktioyhtälöllä:
Ioninvaihtohartsit
Ionivaihtohartsit ovat muoveja, jotka sisältävät joko positiivisesti tai negatiivisesti varautuneita ryhmiä. Negatiivisesti varautuneet kationinvaihtohartsit voidaan jakaa kahteen tyyppiin, joille on yhteistä suurempi affiniteetti muihin positiivisesti varautuneisiin ioneihin tai yhdisteisiin kuin protoneihin. Voimakkaasti happamissa kationinvaihtohartseissa hartsi koostuu ristisilloitetusta styreeni-divinyylibentseenikopolymeeristä. Polymeeri sulfonoidaan joko väkevän rikkihapon tai klooririkkihapon avulla, jolloin saadaan sulfonihapporyhmiä sisältävää hartsia. Heikosti happamia karboksyyliryhmiä sisältäviä anioninvaihtohartseja valmistetaan hydrolysoimalla polymetyylimetakrylaattia tai polyakryylinitriiliä, jolloin saadaan polyakryylihappoa. Karboksyyliryhmiä sisältävillä kationinvaihtohartseilla on erityisen suuri affiniteetti maa-alkalimetallien ioneihin ja muihin kaksiarvoisiin kationeihin. thumb|250px|Ioninvaihtohartsia Anioninvaihtohartsit sisältävät positiivisesti varautuneita ryhmiä, jotka ovat usein tertiäärisiä amiineja. Ne ovat emäksisiä ja luovuttavat liuokseen hydroksyyli-ioneja muiden anionien tilalle. Anioninvaihtohartsit voidaan jakaa kahteen ryhmään: heikosti ja vahvasti emäksisiin anioninvaihtajiin. Anioninvaihtajissa polymeerirunkona voi olla polystyreenirunko, joka on ensin käsitelty kloorimetyylimetyylieetterillä, jolloin on saatu kloorimetyloitu johdannainen. Johdannainen reagoi ammoniakin tai amiinien kanssa muodostaen aminojohdannaisia. Yleisimmin käytetyt vahvasti emäksiset anioninvaihtohartsit sisältävät kvaternäärisiä ammoniumryhmiä, esimerkiksi bentsyylitrimetyyliammoniumryhmän, ja vaihtavat liuoksesta lähes kaikki anionit hydroksidi-ioneiksi. Heikommin emäksiset, esimerkiksi tertiäärisiä amiiniryhmiä sisältävät anioninvaihtajat vaihtavat hydroksidi-ioneja ainoastaan vahvojen happojen anioneihin. Myös polyakryylipohjaisia hartseja voidaan käyttää anioninvaihtajina.
Ioninvaihtohartsit voivat perustua myös kelaatioon. Tällöin hartsissa on usein esimerkiksi tioliryhmiä, jotka sitoutuvat raskasmetalleihin. Iminodietikkahappo-, aminofosfonihappo- ja amidoksiiniryhmiä sisältävien ioninvaihtohartsien kelatoimiskyky on riippuvainen liuoksen happamuudesta, jolloin metalleja voidaan erottaa selektiivisesti toisistaan pH:ta vaihtelemalla.
Ioninvaihtogeelit
Ioninvaihtogeelit sisältävät matriisina joko selluloosa- tai dekstraanipolymeerin, joihin on liitetty happamia tai emäksisiä ryhmiä. Tyypillisiä happamia ryhmiä ovat karboksimetyyli- ja sulfopropyyli- tai sulfoetyyliryhmät ja emäksisiä ryhmiä kvaternääriset ammoniumryhmät ja dietyyliaminoetyyliryhmät. Ioninvaihtogeelien varaustiheys on pienempi kuin ioninvaihtohartseilla ja ne sitoutuvat erityisesti makromolekyyleihin, kuten proteiineihin.
Ioninvaihtokromatografia
Ioninvaihtokromatografia on kromatografiamenetelmä, jota käytetään analyyttisen kemian tutkimuksissa. Ioninvaihtokromatografiassa komponenttien eluutionopeus riippuu stationäärifaasin ja näytteen komponenttien välisistä vuorovaikutuksista. Jos stationäärifaasi sisältää negatiivisesti varautuneita ryhmiä, niin ulkoisesti varauksettomat ja negatiivisesti varautuneet yhdisteet kulkeutuvat kolonnin läpi nopeammin kuin positiivisesti varautuneet ja voidaan erottaa niistä. Tällöin ioninvaihtaja on tyypiltään kationinvaihtaja. Vastaavasti stationäärifaasin ollessa positiivisesti varautunut anioninvaihtaja, kulkeutuvat negatiivisesti varautuneet komponentit kromatografiakolonnin läpi hitaammin. Retentioaikaan vaikuttaa myös komponentin koko ja eluutioliuoksen pH. thumb|250px| Proteiinien puhdistukseen käytettävä ioninvaihtokolonni Ioninvaihtokromatografiaa hyödynnetään muun muassa biokemiassa ja biotekniikassa proteiinien erottamiseen toisistaan. Proteiinit erottuvat kolonnissa kokonaisvarauksensa perusteella. Positiivisesti varautuneet proteiinit erottuvat negatiivisesti varautuneita karboksimetyyliryhmiä sisältävissä kolonneissa ja negatiivisesti varautuneet proteiinit positiivisesti varautuneita dietyyliaminoetyyliryhmiä sisältävissä kolonneissa. Proteiinit voidaan vapauttaa huuhtelemalla kolonni natriumkloridiliuoksella tai eluutioliuoksen pH:ta muuttamalla. Proteiinien erottamiseen käytetään myös ioninvaihtokalvoja. Kalvojen etuna hartsitäytteisiin kolonneihin on suurempi kapasiteetti sekä helppo steriloitavuus.
Vedenkäsittely
Vedenkäsittelyssä ioninvaihtoa käytetään erityisesti veden pehmentämiseen ja deionisointiin. Veden pehmentämisessä veden kovuutta lisäävät kalsium- ja magnesiumionit sitoutuvat kationinvaihtomatriisiin ja vapauttavat liuokseen natriumioneja, mikä pehmentää veden. Vedenpehmennyksen yhteydessä poistuu vedestä magnesiumin ja kalsiumin lisäksi usein myös rauta- ja mangaani-ioneja. Deionisaatiossa puhdistettava vesi ohjataan sekä anioninvaihtimen että kationinvaihtimen läpi. Kationinvaihtohartsi on vahvasti hapan, jolloin kationit vaihtuvat protoneiksi, ja anioninvaihtohartsina käytetään usein heikosti emäksistä hartsia, joka vaihtaa anionit hydroksidi-ioneiksi. Hydroksidi-ionit ja protonit reagoivat keskenään muodostaen vettä.
Maa jonka saimme
Maa jonka saimme (Landet vi ärvde) on Åke Lindmanin Yleisradiolle ohjaama, vuonna 1980 ensiesitetty viisiosainen television minisarja. Sen on käsikirjoittanut Erik Andrén romaaninsa Byn (1980) pohjalta. Pietarsaaren seudulla kuvattu ruotsinkielinen sarja kertoo sotien jälkeistä aikaa 1944–1954 Grimgårdenin tilalla Pohjanmaan rannikolla. Sarjan näyttelijät ja avustajat, kaikkiaan noin 150, ovat pääosin sikäläisiä amatöörejä. Perheen isää näyttelee Erik Sandvik, äitiä Kerttu Jansson sekä sodasta palaavia veljeksiä Tor Göran Åsbacka ja Tage Åsbacka. Sarjan on kuvannut Pauli Sipiläinen ja sen musiikin on tehnyt Leif Segerstam.
Hamartiologia
Hamartiologia on teologian osa-alue, joka tutkii käsityksiä synnistä. Hamartiologia on osa dogmatiikkaa, joka puolestaan usein luetaan osaksi systemaattista teologiaa.
Canyon Neuron
pienoiskuva|Lasten versio Canyon Neuron AL Young Hero Canyon Neuron on Canyonin maastopyörä. Sen uusimmassa mallissa on joustomatkaa takana 130 millimetriä ja edessä 140 millimetriä. Neuronista on alumiini- sekä hiilikuituversio. Canyon Neuronin mallinimi oli ennen Nerve, mutta sen nimi vaihdettiin pyörän saadessa isoja muutoksia.
Sonic the Hedgehog: The Movie
Sonic the Hedgehog: The Movie (tunnetaan myös nimillä Sonic Anime ja Sonic OVA) on japanilainen Sonic the Hedgehog -pelisarjaan perustuva elokuva. Se julkaistiin ensin Japanissa kahtena 30 minuuttia kestävänä osana 31. maaliskuuta 1996. Osat myytiin erikseen. Myöhemmin jaksot dubattiin englanniksi, yhdistettiin yhdeksi tunnin mittaiseksi elokuvaksi ja julkaistiin Yhdysvalloissa ja Euroopassa 9. syyskuuta 1999. Samana päivänä Yhdysvalloissa julkaistiin Sega Dreamcast ja Sonic Adventure. Elokuva jälkiäänitettiin suomeksi vuonna 2011. Dubbauksen toteutti harrastajaryhmä Dubbinaattorit.
Sijainti
Toisin kuin Sonic The Hedgehog -pelit ja sarjakuvat, elokuva sijoittuu Planet Freedomille (suom. Vapauden Planeetta). Planeetalla on useita eri alueita, kuten Land of Sky ("Taivasmaa") ja Land of Darkness ("Pimeyden Maa"). Mainitut alueet ovat elokuvan merkittävimmät tapahtumapaikat. Elokuva alkaa "Taivasmaasta".
Juoni lyhyesti
Sonic saa kutsun presidentin talolle. Paikalle saavuttuaan hän kohtaa Tri. Ivo "Eggman" Robotnikin, joka on ottanut presidentin ja hänen tyttärensä panttivangikseen. Sonic joutuu tekemään hänelle palveluksen: jättimäinen mecha ilmaantui Eggmanin (dubbauksessa Robotnikin) utopiaan Eggmanlandiin (dubbauksessa Robotropolikseen), karkotti Eggmanin ja sabotoi robottigeneraattorin, joka uhkaa räjähtää alle päivässä. Eggman pyytää Sonicia menemään Pimeyden Maahan ja pysäyttämään tämän generaattorin. Sonic suostuu ja perille päästyään kohtaa Black Eggmanin (dubbauksessa Metal Robotnik), joka osoittautuu Eggmaniksi. Hän huijasi Sonicin tukikohtaansa kopioidakseen hänen muistinsa ja kysynsä hänen uuteen robottiinsa, Hyper Metal Soniciin ja valloittaakseen Vapauden planeetan sen avulla.
Matka Eggmanlandiin
Sonic rentoutuu rannalla kotinsa edustalla, kun Tails lähtee kokeilemaan suihkumoottorikäyttöistä lainelautaansa kysyen tahtooko Sonic kokeilla tätä. Sonic kieltäytyy tästä, koska ei pidä vedestä eikä osaa uida. Tailsin temppuillessa laudallaan hän kohtaa Old Man Owlin ("Pöllö-vanhuksen") raketillaan, joka kaataa vahingossa Tailsin lainelaudan. Hänen rakettinsa on hajoamispisteessä. Tails lentää hänet kiinni ja asetuttuaan raketin siivelle hän huomaa heidän olevan törmäyskurssilla kohti kallioseinään. Sonic pelastaa heidät törmäykseltä ja pöllö-vanhus muistaa hädin tuskin asiansa. Taivasmaan presidentti tahtoo Sonicin luokseen heti. Heidän saavuttuaan presidentin talolle ja yllättyvät Eggmanin ottaneen presidentin ja hänen tyttärensä, Saran, panttivangeikseen. Eggman kertoo Sonicille hänen Eggmanlandissa, Pimeyden Maassa, sijaitsevan kaupunkinsa on vallannut valtava mekaaninen Black Eggman, joka sabotoi robottigeneraattorin ylikuormittamalla sen. Generaattori räjähtäisi tuhoten koko planeetan seuraavaan aamuun mennessä. Saavutettuaan Sonicin luottamuksen Eggman antaa Tailsille navigaattorin. Kaksikko suuntaa Pimeyden Maahan Sonicin kaksitasoisella lentokoneella, Tornadolla lentääkseen pilvien alle kohti myrskyistä maankamaraa tehden sinne pakkolaskun. He saapuvat lopulta kaupungin raunioihin, joka muistutta New York Citya. Siellä he joutuvat taisteluun Black Eggmania vastaan. Knuckles sattuu osumaan lähistölle ja pelastaa molemmat pulasta ja liityy osaksi tiimiä tuhoamaan tämän metallisen hirvityksen.
Sonic vastaan Metal Sonic
Sonic, Tails ja Knuckles etenevät kohti Eggmanlandin keskuksessa sijaitsevaa robottigeneraattoria. Generaattorin pysäyttävä vipu on liukuhihnan päällä ja Sonic yrittää kaikin voimin päästä sen luo. Tails ja Knuckles saavat vivun alas yhdessä. Samalla Sonic jää oudon valokuution vangiksi, joka "skannaa" hänet. Tämän jälkeen koko alue sortuu heidän edestään. Black Eggmanin romu nousee lattian läpi sinisen hehkun saattelemana. Romun sisältä paljastuvat Sara ja Eggman. Knuckles syyttää Saraa tapahtuneesta, joka purskahtaa itkuun osoittaen syyttävällä sormella Eggmania. Eggman näyttää Sonicille Hyper Metal Sonicin, Sonicin mekaanisen kopion ja pakottaa Sonicin taistelemaan tätä vastaan. Metal Sonic voittaa ensimmäisen erän vieden Sonicin mukanaan pois Eggmanlandista. Tails lentää heidän peräänsä, mutta Knuckles pysäyttää hänet. Yhdessä he palaavat rikkoutuneen Tornadon kanssa Taivasmaahan ja saavat selville Eggmanin todellisen suunnitelman. Metal Sonic pyrkii puhkaisemaan leijuvia mantereita yhdistävän jään ja vapauttamaan sen sisällä kulkevan magman, jotta jääsidokset sulaisivat ja mantereet ajautuisivat avaruuteen.