cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tommi Mäkinen
Ralliuran jälkeen
Tommi Mäkinen omistaa kotiseudullaan Puuppolassa ralliautoja valmistavan Tommi Mäkinen Racing -yrityksen. Ralliautoja valmistetaan yhteistyössä japanilaisen Subarun kanssa. Vuosittain valmistuu noin 20 autoa. Ralliauton keskihinta on noin 135 000 euroa. Oheispalveluna yritys tarjoaa rallikoulutusta. Yritys avasi tuotantotilojensa uuden laajennusosan heinäkuussa 2009 ja tiloja avaamassa oli entisten rallitähtien lisäksi Kimi Räikkönen ja ministeri Mauri Pekkarinen.
Kaudesta 2017 kauden 2020 loppuun Mäkinen toimi Toyota Gazoo Racing WRT:n tallipäällikkönä rallin maailmanmestaruussarjassa. Edellisen kerran Toyota oli mukana rallin MM-sarjassa vuonna 1999. Vuoden 2021 alusta hän sai ylennyksen Toyotan autotehtaan moottoriurheilun neuvonantajaksi.
Language-ryhmä
Language-ryhmä eli kielirunouden koulukunta on Yhdysvalloissa syntynyt 1960-luvun lopulta ja 1970-luvun alusta lähtien vaikuttanut runouden koulukunta. Sen merkittäviä edustajia ovat Rae Armantout, Ron Silliman, Charles Bernstein, Lyn Hejinian, John Ashbery ja Bruce Andrews. Kriitikko Juha-Pekka Kilpiö laskee artikkelissaan koulukunnan ulkojäseneksi Steve McCafferyn
Ryhmä ei ole yhtenäinen koulukunta, eikä sillä ole selvää ohjelmaa eikä jäsenluetteloa. Sen runouden julkaisukanavia ovat olleet pienlehdet, erityisesti Bernstein ja Andrewsin vuosina 1978–1982 toimittama L=A=N=G=U=A=G=E. Viisi koulukunnan runoilijaa, Bruce Andrews, Charles Bernstein, Ray DiPalma, Ron Silliman ja McCaffery julkaisivat yhteiskokoelman Legend (1980).
Koulukunnan keskeisiä tekstejä on Sillimanin essee ”Disappearance of the Word, Appearance of the World”. Runoussuuntausta määrittelevä käsite on Kilpiön mukaan kielen materiaalisuus, joka viittaa kieleen ja runokeinoihin laajasti käsitettynä, niin että siihen kuuluvat äänteelliset ominaisuudet tai sellaiset fragmentaariset tekstit, joiden katkelmia ei voi liittää tunnistettavaan kontekstiin.
Umatillan piirikunta
Umatillan piirikunta on Yhdysvaltojen Oregonin osavaltiossa sijaitseva piirikunta. Sen väkiluku oli 77 950 vuonna 2019. Piirikunnan hallintokeskus on Pendletonin kaupunki. Piirikunta on perustettu 27. syyskuuta 1862.
Jääpallon Suomen Cup 2015–2016
Loppuottelu
Kallion tekojäällä 9. tammikuuta 2016.
The New Janitor
The New Janitor on Charles Chaplinin ohjaama vuoden 1914 yhdysvaltalainen lyhyt mykkäelokuva. Sitä pidetään Chaplinin Keystone Studios -kauden parhaimpiin kuuluvana.
Chaplin ohjasi kymmenen elokuvaa viimeisen kolmen Keystonella viettämänsä kuukautensa aikana. The New Janitor oli yksi näistä elokuvista, ja se sai ensi-iltansa vain pari viikkoa Chaplin edellisen elokuvan, Charlie ja Fatty Bombessan jälkeen. Silti The New Janitor vaikutti olleen selvä kehitysaskel Chaplinin tuotannossa. Siinä hän näytti selvästi menneen eteenpäin sekä elokuvallisessa kerronassa että Kulkurin hahmon kehityksessä. Elokuva noudattaa silti Keystonen perussääntöjä, ja siinä käytetään vain kahdeksaa staattista kuva-asetelmaa. Elokuvan tarinaa Chaplin käyttää uudestaan elokuvassa Charlie pankissa.
Miikka Toivola
Miikka Toivola (11. heinäkuuta 1949 Porin maalaiskunta – 26. tammikuuta 2017 ) oli suomalainen jalkapalloilija. Hänen pelipaikkansa oli hyökkääjä.
Ura
Toivolan kasvattajaseura on porilainen Pihlavan Työväen Urheilijat, jonka lisäksi hän edusti Turun Palloseuraa vuosina 1969–1972 ja Helsingin Jalkapalloklubia 1973–1980. Hän pelasi SM-sarjassa yhteensä 255 ottelua ja teki niissä 70 maalia. . Hän voitti Suomen mestaruuden vuosina 1971, 1972, 1973 ja 1978.
Lopetettuaan pelaajauransa hän siirtyi valmennustehtäviin ja valmensi muun muassa HJK Suomen Cupin voittoon vuonna 1984.
Suomen jalkapallomaajoukkueessa Toivola pelasi 62 A-maaottelua vuosina 1967–1980 ja teki niissä neljä maalia.
Suomen urheilutoimittajat valitsivat Toivolan vuoden jalkapalloilijaksi vuonna 1972, ja Suomen Palloliitto teki saman valinnan vuosina 1972 ja 1978. Suomalaisen jalkapalloilun Hall of Fameen Toivola nimettiin vuonna 2012.
Toivola kuoli nopeasti edenneeseen haimasyöpään 67-vuotiaana tammikuussa 2017.
Mustavyömanikki
Mustavyömanikki (Lonchura monticola) on loistopeippojen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys
Mustavyömanikkia tavataan Papua-Uudessa-Guineassa. Lajia on kuvattu yleiseksi pienellä levinneisyysalueellaan. Lajin kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Tornio ja ensimmäinen maailmansota
Vuosien 1914–1918 aika muodosti pienelle rajakaupungille Torniolle ja sen Ruotsin puoleiselle sisarkaupungille Haaparannalle historiallisen ja poikkeavan ajanjakson. Sinä aikana liikennemäärät ja maailmankuulut henkilöt kulkivat kaupunkien kautta, rajakaupungeista muodostui vankeinvaihtopiste, alue muodosti jääkäriliikkeen salaisen kulkureitin keskeisen paikan ja Tornio sai kokea myös Suomen vapautumisen ensi tuskat taistelujen muodossa. Ensimmäisen maailmansodan sytyttyä Torniosta muodostui ainoa yhteys Venäjän läntisiin liittolaisiin. Ensi vaiheessa ainoan yhteyden Haaparannan ja Tornion välillä muodosti maayhteys Suensaaren pohjoisosasta Näränperän kautta ja saaren eteläosasta puinen Handolinin silta (Handolinska bron). Rautatie oli siinä vaiheessa rakennettu Tornioon nykyisen rautatieasemalle asti ja Ruotsin puolella Karunkiin. Liikennemäärien ja tavaroiden suunnattoman lisäyksen vuoksi rautatien teko Torniosta Karunkiin käynnistettiinkin välittömästi syksyllä 1914.
Sotapakolaiset muuttavat rajan luonteen
Keisarillinen Saksa oli julistanut sodan Venäjälle 1. elokuuta 1914. Jo edellisenä päivänä Venäjän keisarikunta, Suomen suuriruhtinaskunta sen osana, oli julistettu sotatilaan. Näin Venäjällä oleskelevista saksalaisista ja heidän kanssaan liitossa olevan Itävalta-Unkarin kansalaisista tuli vihollisia, joiden tuli poistua maasta kolmen vuorokauden kuluessa. Tämä näkyi välittömästi Tornion-Haaparannan raja-alueella. Lisäksi monien muidenkin maiden kansalaiset halusivat päästä nopeasti kotimaahansa.
Tornioon alkoi saapua junalla päivittäin satoja Venäjältä poispyrkiviä ulkomaalaisia. Päivittäin junat toivat kerrallaan jopa yli 1 000 maasta poistuvaa. Parin ensimmäisen sotaviikon aikana kaupungin kautta kulki noin 30 000 pakolaista eli 20 kertaa kaupungin silloinen asukasluku. Näin suurien ihmismäärien kuljettaminen ei tietenkään ollut ongelmatonta. Kaupunkien, Tornion ja Haaparannan, majoitustilat olivat tupaten täynnä. Loppukesästä ja alkusyksystä oli vielä mahdollisuutta yöpyä taivasalla, mutta syksyn mittaan majoittamisesta tuli suuri haaste.
Ajan luonnetta on myöhemmin muistellut jääkärikenraaliluutnantti Wiljo Tuompo, jonka isä oli ensimmäisen maailmansodan aikaan Peräpohjolan kansanopiston johtaja. Silloinen jääkäri Tuompo tunsi hyvin Tornion seudun :
Tavaranvaihdon suunnaton lisääntyminen
Liikenne Karungissa rauhoittui kesään mennessä, sillä ruotsalaiset saivat rakennettua oman ratansa Karungista Haaparannalle. Tavarat toki jouduttiin kuljettamaan joen yli Haaparannan ja Tornion välillä. Talvikeleillä matka tehtiin jään yli, ja kesäkautena useiden erilaisten lauttojen avulla ja edelleen läpi Tornion kaupungin Näränperän kautta. Tämä asetti kaupungin kadut ja yhdystien kovalle kuormitukselle.
Ruotsin ja Norja julistautuivat ensimmäisessä maailmansodassa puolueettomiksi. Tammikuussa 1915 Ruotsi kielsi sotatarvikkeiksi katsottujen tuotteiden kuljetuksen alueensa kautta, joka vaikeutti erityisesti Venäjän ja sen länsiliittoutuneiden, Iso-Britannian ja Ranskan, välisiä asetoimituksia. Länsiliittoutuneet toimittivat Venäjälle aseita heti sodan alkuvaiheessa, joka syksyllä 1914 oli vielä mahdollista meritse avoimiin venäläissatamiin. Talvi oli tulossa ja sulki kuljetusreittejä pitkäksi aikaa. , Puolueeton Norja harjoitti länsiliittoutuneisiin nähden "hyväntahtoista puolueettomuutta" ja salli asetoimitukset alueensa kautta.
Sotatarvikkeiden kuljetukset Norjan Skibotnista käynnistyivät 1. maaliskuuta 1916 ja kestivät noin 70 päivää eli 10. toukokuuta 1916 asti. Kuljetettavaa tavaraa tuli Skibotniin laivarahtina 3000 tonnia. Karunkiin siitä saatiin 1500 tonnia lopun jäädessä matkan varrelle Tornionlaakson välivarastoihin. Kesäkuun lopussa 1916 tavaraa oli enää matkan varrella Muoniossa 80 tonnia.
Vuoden 1916 kuljetussesongilla oli myös oma paikallinen nimensä - "kassitalvi". Kassi viittasi Peräpohjolassa käytetyn norjankielestä tulleen nimityksen mukaan laatikoihin, joissa kuljetettiin sotilastarvikkeita kuten kivääreitä, patruunoita ja piikkilankaa. 250px|thumb|right|Tornion rautatieasema ja valtavat tavaramäärät, jotka kulkivat aseman kautta. Kuvassa mm. puuvillapaaleja. Kuva: [[Mia Green.]]
Kauppatavaroiden lisäksi Tornion ja Haaparannan kautta kuljetettiin koko läntisen ja itäisen Euroopan välinen postiliikenne. Vuoden 1915 alkupuoliskolla kuljetettiin kaikkiaan 1,3 miljoonaa postipakettia. Posti kuljetettiin kesäkautena proomuilla Tornion ja Haaparannan välillä. Tornion aseman yhteyteen rakennettiin lajitteluhalli, jossa voitiin lajitella 50 vaunulastillista postia. Töissä oli 26 henkilöä lajittelutehtävissä. Vuonna 1916 postia kuljetettiin ennätysmäärä eli kaikkiaan 6,1 miljoonaa postilähetystä.
Jääkäreiden tienä länteen ja edelleen Saksaan
250px|thumb|right|Tornio ja länsirajan alue toimi jääkärien kulkureittinä Ruotsiin ja sieltä edelleen Saksaan. Vuonna 1965 paljastettiin Torniossa toimintaan liittyvä muistomerkki [[Suensaari|Tornion Suensaarella Apteekinpuistossa.]] Helsingin ylioppilaspiireissä käynnistettiin marraskuussa 1914 keskustelut Saksan kanssa mahdollisuudesta saada sotilaskoulutusta. Syntyi jääkäriliike. Osittain salateitse lähes kaksi sataa nuorta miestä siirtyi ensin Ruotsiin ja sieltä edelleen Saksaan koulutettaviksi Pfadfinder-kurssille. Kyse oli partioliikkeeseen viittaavasta peitenimestä. Pääreittinä Suomesta poistumiseen oli Tornion-Haaparannan välinen rajanylityspaikka. Tornion etapissa keskeisin toimija oli Eero Heickell. Heinäkuussa 1915 saapuivat jääkärit Heikki Kekoni ja Wiljo Tuompo huolehtimaan jääkäreiden vastaanotosta Haaparannalle. Tätä vastaanottotoimintaa varten he perustivat Haaparannalle ns. Halkokonttorin osoitteeseen Länsikatu 74.
Vuoden 1915 syksyllä Saksa päätti nostaa suomalaisosaston vahvuuden 2 000 mieheen. Suomessa aloitettiin koko maata kattava salainen värväys. Tällä kertaa rajanylitys ei voinut tapahtua enää entisellä tavalla, vaan m.m. rajanylitys Kemistä meren yli Haaparannalle ja Seittenkariin muodosti uuden salaisen kulkureitin. Myös pohjoisemmat paikat Tornionjokilaaksossa olivat rajanylityspaikkoina. Etelämpänä Merenkurkku muodosti oman reittinsä.
Puolan offensiivi
Puolan offensiivi, Puolan taistelu, taistelu Puolasta, Puolan valtaus, Saksan–Puolan sota 1939 tai Puolan sotaretki, saksalaiselta koodinimeltään Fall Weiß (’Tapaus valkoinen’) oli toisen maailmansodan aloittanut Saksan hyökkäys Puolaan 1. syyskuuta 1939. Yhdistynyt kuningaskunta ja Ranska julistivat natsi-Saksalle sodan kaksi päivää myöhemmin Puolalle antamiensa turvatakuiden mukaan.
Tornio ja ensimmäinen maailmansota
Jääkäreiden tienä länteen ja edelleen Saksaan
Tilanteen teki entistä hankalammaksi venäläisten saatua tietoa laittomista nuorten miesten rajanylityksistä. Torniossa vangittiin 23. joulukuuta 1915 pfadfinder Edvard Bruhn. Bruhn oli hoitanut yhtä jääkäriliikkeen värväyselimistä, ns. Liisankadun toimistoa Helsingissä. Kiinni jouduttuaan vasta 21-vuotias Bruhn paljasti kuulusteluissa tietonsa.
Toiminnan paljastumisen vuoksi vartiointi rajalla kiristyi. Tornion ja Kemin reitin käyttö vuoden 1916 tuli mahdottomaksi. Toiminta suuntautui kaukaisemmille erämaareiteille, ja rajanylitys tapahtui ylempänä Tornionjokilaaksossa. Tornionseudun etapin jäsenet kuten Heickell joutuivat poistumaan maasta. Heickell pakeni Ruotsiin toukokuussa 1916.
Haavoittuneiden sotavankien vaihto
250px|thumb|Keskusvaltojen invalidisoituneita sotavankeja palaamassa kotimaahansa Tornion-Haaparannan kautta. Kuvassa sotavangit siirtyneet juuri Tornionjoen yli Haaparannalle. Kuva: [[Mia Green.|alt=]] Itärintamalla sotaa käyvien valtioiden eli Venäjän, Saksan ja Itävalta-Unkarin edustajat neuvottelivat talvella 1915 Tukholmassa kansainvälisen Punaisen Ristin suojeluksessa Ruotsin prinssi Carlin johdolla invalidisotavankien avustamisesta ja heidän vaihtamisestaan vuoden 1906 Geneven ja vuoden 1907 Haagin sopimusten mukaisesti.
Puolan offensiivi
Taustaa
Puolan offensiivi tuli poliittisesti mahdolliseksi sen jälkeen, kun Saksa ja Neuvostoliitto olivat solmineet keskenään Molotov–Ribbentrop-sopimuksen 23. elokuuta 1939. Sopimus takasi Saksalle Neuvostoliiton puolueettomuuden siinä tapauksessa, että Saksa hyökkäisi Puolaan. Neuvostoliitto puolestaan hyökkäsi Puolaan 17. syyskuuta 1939 ja miehitti sen itäosat oman ilmoituksensa mukaan slaaveja suojellakseen. Tämä tapahtui kaksi päivää sen jälkeen, kun se oli saanut aikaan rauhan Japanin vastaisessa rajasodassa, jota Japanin Kwantungin armeija oli käynyt Mongolian kansantasavaltaa vastaan Halhin-Golin taisteluissa. Puola oli uskonut pystyvänsä selviämään lukumääräisesti suuren armeijansa turvin Saksan hyökkäyksestä aluksi paljolti omin voimin, kunnes Britannia ja Ranska ehtisivät avuksi. Teknisesti ja taktisesti Puolan asevoimat kuitenkin osoittautui vanhentuneeksi Saksan armeijaan verrattuna. Ranska olisi kyennyt hyökkäämään Siegfrid-linjalle, mutta se tyytyi tekemään vain yhden hyökkäyksen Saarlandiin kiellolla edetä Siegfried-linjan lähelle. Näin ollen Ranska ei tosiasiassa keventänyt Puolaan kohdistunutta painetta, vaan mahdollisti Saksan tehokkaan hyökkäyksen jatkamisen Puolassa. Britannialla puolestaan ei ollut merkittävää määrää maavoimia Puolaan lähetettäväksi, joten Puola käytännössä joutui taistelemaan Britannian ja Ranskan turvallisuustakuusta ja sodanjulistuksesta huolimatta yksin.
Tornio ja ensimmäinen maailmansota
Haavoittuneiden sotavankien vaihto
Tornioon oli jo siihen mennessä välitetty vangeille osoitettuja lahjapaketteja sekä vankien ja heidän omaistensa välistä kirjeenvaihtoa.
Invalidisotavankien vaihdosta päästiin sopimukseen, mutta käytännön järjestelyt veivät oman aikansa keväällä 1915. Ruotsi asetti kaksi sairaalalaivaa Ruotsin Trelleborgin ja Saksan Sassnitzin välille. Trelleborgin ja Haaparannan väliseen junaliikenteeseen varustettiin neljä sairaalajunaa. Venäläiset perustivat vastaavat yhteydet Tornion ja Petrogradin välille.
Ensimmäinen sairaalajuna saapui Pietarista Tornioon 11. elokuuta 1915 ja toi 250 keskusvaltojen invalidisotavankia. Tornion kansakoululle Suensaareen oli perustettu sotasairaala, jossa heitä hoidettiin viikon ajan. Sen jälkeen vangit siirrettiin Tornionjoen yli kahdella torniolaisen Kulju-laivan vetämällä proomulla, jotka Punainen Risti oli varustanut tätä kuljetusta varten. Ensimmäistä siirtoa J. Gustav Svanberg kuvaa kirjassaan seuraavasti:
Viralliset avajaiset järjestettiin vasta viikkoa myöhemmin eli 18. elokuuta 1915, jolloin 250 Theresienstadtin vankileiriltä lähetettyä venäläistä sotainvalidia saapui Haaparannalle. Vastaanottajina oli m.m. kenraalikuvernööri Albert Seyn, Oldenburgin prinssi Aleksanteri, Oulun läänin kuvernööri af Enehjelm, kunniakomppania, soittokunta ja paljon yleisöä. Kuljetusten järjestelyissä keskeistä roolia näytellyt prinssi Carl ja hänen puolisonsa prinsessa Ingeborg vierailivat rajalla maaliskuussa 1916. Myöhemmin rajakaupungeissa vieraili myös Venäjän hovia lähellä oleva suuriruhtinas Kirill vaimonsa suuriruhtinatar Victoria Melitan kanssa.
Puolan offensiivi
Saksan ja Puolan sotatoimet
Pian tämän jälkeen Saksan armeija vyöryi rajan yli. Adolf Hitler puhui aamulla radiossa: ”Viime yönä puolalaiset vakinaisten maavoimien sotilaat ensimmäisen kerran tulittivat aluettamme. Kello 5.45 me aloimme vastata tuleen, ja tästä lähtien pommeihin vastataan pommeilla.” Sota oli syttynyt.
Tornio ja ensimmäinen maailmansota
Haavoittuneiden sotavankien vaihto
Invalidikuljetusten yhteydessä tapahtui myös onnettomuus. Holmsvedenin aseman läheisyydessä Hälsinglandissa junien törmäyksessä kuoli 10 ja loukkaantui 16 invalidia. Invalidikuljetusten rasitukset koituivat myös osalle liian rankoiksi. Niinpä menehtyneitä keskusvaltojen sotainvalideja - kaikkiaan noin 200 - haudattiin Haaparannan hautausmaalle. Vastaavasti venäläiset kuolleet haudattiin Tornion hautausmaalle. Kuljetukset jatkuivat aina tammikuulle 1918. Elokuun 1915 ja tammikuun 1918 välisenä aikana kuljetettiin kaikkiaan 63 463 sotainvalidia. Heistä 37 295 venäläistä, 22 123 itävalta-unkarilaista, 3 617 saksalaista ja 453 turkkilaista.
Kuuluisuuksien kulkureittinä
thumb|250px|Venäjän leskikeisarinnan [[Maria Feodorovnan käytössä ollutta junaa siirretään Tornionjoen jäälle vedettyjä väliaikaisia kiskoja pitkin Haaparannalta Tornion asemalle maaliskuussa 1917. Kuva otettu Torniojoen itärannalta ja taustalla Haaparannan kaupunki. Kuva: Mia Green.]] Sodan syttyessä elokuussa 1914 Venäjältä poistuivat Suomen kautta vihollisiksi tulleiden Itävalta-Unkarin ja Saksan lähettiläät. Elokuun alussa matkusti myös Venäjän leskikeisarinna Maria Fjodorovna tyttärensä suuriruhtinatar Ksenia Aleksandrovna Romanovan kanssa leskikeisarinnan synnyinmaasta Tanskasta Ruotsin kautta Venäjälle. Leskikeisarinna saapui erikoisjunalla Ruotsin Karunkiin, josta hän jatkoi matkaa autokuljetuksella Tornioon ja edelleen junalla Pietariin. Keisarinnan käyttämä keisarillinen juna siirrettiin Tornion puolelle vasta maaliskuussa 1917, jolloin rakennettiin Haaparannan ja Tornion välisen Tornionjoen jään yli väliaikainen rautatie. ,
Vähän myöhemmin Venäjältä tuli Battenbergin prinsessa Louise, myöhemmin Ruotsin kuningatar, äitinsä Viktorian kanssa. He olivat vierailleet Viktorian sisaren suuriruhtinatar Elisabet Fjodorovnan luona Pietarissa. Vähän myöhemmin elokuussa 1914 keisari Nikolai II:n nuorempi veli suuriruhtinas Mikael Aleksandrovitš palasi Englannista myös Haaparanta-Tornion kautta Venäjälle.
Syksyllä 1914 Haaparannan ja Tornion kautta Venäjälle palasivat myös Venäjän keisarihuonetta lähellä olevat Felix Jusupov ja hänen vaimonsa Irina Jusupova, Ksenia Aleksandrovna Romanovan tytär eli tsaari Nikolai II:n serkku. Felix Jusupov tuli myöhemmin tunnetuksi Rasputinin murhasta vuoden 1916 lopulla.
Puolan offensiivi
Saksan ja Puolan sotatoimet
Saksalaiset hyökkäsivät 53 divisioonan voimin, joita tuki 1 600 lentokonetta. He hyökkäsivät koko Saksan ja Puolan rajan leveydeltä. Komentajana toimi kenraali Walther von Brauchitsch. Virallinen nimi operaatiolle oli Tapaus valkoinen. Saksalaisten tavoitteena oli nopealla saarrostuksella lamaannuttaa Puolan joukot (salamasota) katkaisemalla niiden huolto- ja viestiyhteydet. Ranskalaiset sotilasasiantuntijat olivat saarrostusvaaran vuoksi suositelleet, etteivät puolalaiset edes yrittäisi puolustaa Puolan käytävää. Puolalaiset kuitenkin yrittivät puolustaa myös sitä. Puolan käytävän menettäminen merkitsi meriyhteyden katkeamista Isoon-Britanniaan.
Puolalaisilla oli 24 divisioonaa sijoitettuna ympäri rajaa. Puolalaisten joukot olivat kuitenkin riittämättömät turvaamaan koko rajaa, eivätkä puolalaiset sotilaskomentajat suostuneet vetäytymään sisälle maahan. Heidän ilmavoimansa tuhottiin sodan ensimmäisinä päivinä. Panssarituki puuttui täysin. Ilmaylivoimansa vuoksi Saksa kykeni salamasotaan: pitkälle meneviin syöksypommituksiin sekä panssarikiilojen iskuihin syvälle puolustajan asemiin.
Tornio ja ensimmäinen maailmansota
Kuuluisuuksien kulkureittinä
Muitakin sen ajan kuninkaallisia kulki rajakaupunkien kautta. Huhtikuussa 1916 Venäjälle matkusti Kreikan silloisen kuninkaan Konstantinin veli prinssi Kristofer ja kesällä 1916 samaa reittiä hänen veljensä prinssi Nikolaos. Huhtikuun lopussa 1916 Pietarista saapuivat Serbian silloinen kruununprinssi Aleksanteri ja pääministeri Nikola Pašić matkalla Englannin kautta kotimaahansa. thumb|right|250px|Muistolaatta [[Tornion rautatieaseman pohjoispäässä Leninin matkasta Tornion kautta Pietariin huhtikuussa 1917, paljastettu 8.11.1967]] Muitakin merkkihenkilöitä kulki vilkkaassa rajaliikenteessä Haaparannan ja Tornion kautta. Maailmansodan alkuvaiheessa lokakuussa 1914 palasi kuuluisa bassoääninen venäläinen oopperalaulaja Fjodor Šaljapin Ranskasta Venäjälle. Syksyllä 1915 kuuluisa venäläinen oopperalaulaja Andrejeva Skilonz matkusti kaupunkien kautta Pietariin. Joulukuussa 1916 keisarillisen baletin kuuluisa tanssija Mathilde Krzesinska matkusti rajakaupunkien kautta Ranskan Rivieralle. Koska Venäjä oli maailmansodassa ympärysvaltojen osapuoli, suuri joukko lännessä taistelevien liittolaismaiden hallitusten edustajia kulki hyvin usein rajakaupunkien kautta Venäjälle ja sieltä takaisin.
Maaliskuun vallankumouksen jälkeen 1917 tuli mukaan uudet kulkijaryhmät. Tsaarivallan kaatumisen seurauksena Ruotsin sosiaalidemokraattijohtaja, myöhempi maan pääministeri Hjalmar Branting vieraili jo huhtikuussa 1917 Pietarissa. Ranskalainen sosialistijohtaja Albert Thomas kulki myös Haaparannan-Tornion kautta matkallaan Petrogradiin.
Venäläiset vallankumoukselliset pääsivät myös palaamaan kotimaahansa. Ruhtinas Pjotr Kropotkin oli ensimmäisiä tätä kautta palanneista vallankumouksellisista. Kuuluisin ryhmä oli huhtikuussa 1917 Sveitsistä palannut bolševikkijohtaja Vladimir Leninin johtama vallankumouksellisten ryhmä. Mukana olivat muita Neuvosto-Venäjän johdossa sittemmin olleita bolševikkeja kuten Grigori Zinovjev ja Karl Radek. Syyskuussa 1917 amerikkalainen vallankumouksellinen John Reed matkusti vaimonsa kanssa Ruotsista vallankumousvaiheessa olevalle Venäjälle, jolloin hän kirjoitti vallankumousaikaa käsittelevät kuuluisat kirjansa.
Ilmarata tavarankuljetuksen välineenä
thumb|250px|Tornion ja Haaparannan posti-ilmarata. Taka-alalla [[Alatornion kirkko.]] Postiliikenne Tornion ja Haaparannan välillä oli koko maailmansodan ajan ennätysmäinen. Kuljetusten tehostamiseksi yhdysrata Tornion ja Haaparannan välillä aloitettiin vuonna 1916. Rakentaminen oli kuitenkin hidasta. Sen vuoksi keisarillinen Suomen senaatti myönsi lokakuussa 1916 määrärahan ilmaradan rakentamiseksi Tornion ja Haaparannan välille Tornionjoen yli. Ilmaradan pituus oli 1 300 metriä ja vaijerit kulkivat 17 metrin korkeudessa. Radalla oli 45 koria tilavuudeltaan 0,6 kuutiometriä. Näin voitiin siirtää postia 10 tonnia tunnissa. Ensimmäiset koejaot tehtiin 17. helmikuuta 1917. Varsinainen käyttö alkoi helmi-maaliskuun vaihteessa 1917. Kaikkiaan sillä siirrettiin 27,5 miljoonaa postipakettia. Ilmarata purettiin tarpeettomana kesällä 1919.
Puolan offensiivi
Saksan ja Puolan sotatoimet
Wehrmacht nujersi nopeasti rajan pinnassa olleet puolalaiset eivätkä vahvistuksetkaan kyenneet pysäyttämään saksalaisia. Hyökkäyksen johdosta Iso-Britannia ja Ranska, jotka olivat taanneet Puolan itsenäisyyden, julistivat sodan Saksalle 3. syyskuuta 1939. Ne eivät kuitenkaan tehneet riittäviä sotilaallisia toimia Puolan hyväksi.
Tornio ja ensimmäinen maailmansota
Rajaseutu Suomen itsenäistymisen jälkeisenä vuonna 1918
thumb|250px|Tornion valtaukseen osallistuneita suojeluskuntalaisia taistelun jälkeen. Suomen itsenäistyminen 6. joulukuuta 1917 tapahtui venäläisten sotilaiden vielä ollessa Suomessa ja kansallisten jännitteiden kasvaessa porvarillisten ja sosialististen ryhmien välillä. Syksyn 1917 aikana Tornion kautta matkusti Tukholmaan mm. kolme Sotilaskomitean jäsentä ratsumestari Hannes Ignatiuksen johdolla rajan yli. Joulukuun alussa 1917 senaattori J.K.Paasikivi käytti samaa reittiä matkustaakseen Pohjolan pääkaupunkeihin eli Tukholmaan, Kööpenhaminaan ja Kristianiaan eli nykyiseen Osloon hakemaan tunnustusta juuri itsenäistyneelle Suomelle.
Ensimmäiset Suomeen palanneet Saksan jääkäritkin käyttivät Haaparanta–Tornio-reittiä Suomeen tullessaan. Tammikuussa 1918 Suomeen saapui oberzugführer Friedel Jacobssonin johdolla jääkäreitä tätä reittiä. Vähän myöhemmin helmikuun alussa kyseiset jääkärit olivat johtamassa Tornion taistelua, joka takasi vallan siirtymisen Torniossa valkoisille juuri käynnistyneessä sisällissodassa.
thumb|250px|Senaattorit [[P. E. Svinhufvud ja Jalmar Castrén palasivat Suomeen paettuun punaisten vallassa pitämästä Helsingistä Viron, Saksan ja Ruotsin kautta takaisin Suomeen. Valkoisen Suomen hallintokaupunki oli Vaasa 23. maaliskuuta 1918, jolloin he palasivat Suomeen. Kuvassa taustalla nykyisen Tornion kaupungintalon paikalla silloin ollut Hotelli Seurahuone, jossa senaattorit yöpyivät.]] Seuraavassa kuussa käynnistyi ruotsalaisten vapaaehtoisten eli Ruotsalaisen prikaatin siirtyminen Suomeen Haaparanta-Tornio kautta. Lyhyen Torniossa oleskelun jälkeen prikaatilaiset siirtyivät Ouluun koulutettavaksi. Torniosta lähti sisällissotaan senaatin eli valkoisten joukkoihin miehiä, joista muodostettiin Perä-Pohjolan pataljoona johtajanaan Aarne Heikinheimo. Suomen senaatin toimipaikka oli Vaasa, jonne oli sodan alussa siirtynyt osa senaattoreista osan jäädessä Helsinkiin. Maaliskuun 1918 senaatin puheenjohtaja P. E. Svinhufvud ja senaattori Jalmar Castrén pääsivät pakenemaan Suomeen Tornion kautta paettuaan Helsingistä Viroon ja edelleen Saksaan ja Ruotsiin. Torniossa he olivat 23. maaliskuuta 1918.
Puolan offensiivi
Riittämättömät turvallisuustakuut
Vaikka Isolla-Britannialla oli vahvin laivasto ja melko vahvat ilmavoimat, sillä ei ollut yleistä asevelvollisuutta eikä sen vuoksi laajaa maa-armeijaa koossa laivattavaksi Ranskaan. Ranskalla puolestaan olisi ollut sotavoimaa käytettäväksi Saksaa vastaan länsivallilla (Westwall), mutta Ranskan poliittinen johto ei sallinut kuin yhden hyökkäyksen Saarlandiin siten, että joukoilla oli kielto edetä kilometriä lähemmäs länsivallia. Länsirintamalla alkoi valesota, joka ei estänyt Saksaa jopa tilapäisesti vähentämästä liikekannallepanoastetta Puolan valloituksen jälkeen.
Kristjan Jaak Peterson
thumb|160px|Kristjan Jaak Peterson. [[Franz Burchard Dörbeckin kivipiirros, 1822.]] Kristjan Jaak Peterson (14. maaliskuuta (J: 2 maaliskuuta) 1801 Riika, Liivinmaan kuvernementti, Venäjän keisarikunta – 4. elokuuta (J: 23. heinäkuuta) 1822 Riika ) oli virolainen runoilija ja kääntäjä. Häntä pidetään Virossa jopa Viron runouden ensimmäisenä edustajana, ja hän vaikutti Viron kansalliseen heräämiseen.
Tornio ja ensimmäinen maailmansota
Rajaseutu Suomen itsenäistymisen jälkeisenä vuonna 1918
Ruotsalaiset kaatuneet kuljetettiin kotimaahansa vielä toukokuuhun asti ensin junalla Tornioon ja edelleen Haaparannalle. Tällainen juhlallinen kuljetus tapahtui 22. huhtikuuta, jolloin jäitse Torniosta Haaparannalle siirrettiin 25 kaatunutta ruotsalaista. thumb|right|250px|Kaatuneita ruotsalaisia siirrettiin 22. huhtikuuta 1918 juhlallisin menoin jäitse Torniosta Haaparannalle. Tästä tapahtumasta kirjoitti paikallinen torniolaislehti :
Puolan offensiivi
Saksan eteneminen
thumb|Bzuran vastahyökkäys.
Kristjan Jaak Peterson
Elämäkerta
Peterson syntyi Riiassa. Hänen isänsä oli kirkonpalvelija, joka oli syntyisin Viljandimaalta. Kristjan Jaak oli perheen kolmas lapsi. Hän opiskeli Riiassa kymnaasissa ja vuodesta 1819 alkaen Tarton yliopistossa, joka oli avattu uudelleen vuonna 1802. Peterson oli ensimmäisiä ylioppilaita, jotka korostivat virolaista syntyperäänsä. Hän käytti virolaisen kansanpuvun vaatekappaleita. Hän opiskeli ensin teologisessa ja sitten filosofisessa tiedekunnassa.
Puolan offensiivi
Saksan eteneminen
9. syyskuuta Puola aloitti kymmenen divisioonan voimin vastahyökkäyksensä kenraali Tadeusz Kutrzebain johdolla. Hyökkäys yli Bzurajoen Saksan 10. armeijaa vastaan on puolalaisten onnistunein koko sodan aikana. Kutnon taistelussa saavutettu menestys jäi kuitenkin lyhytaikaiseksi.
Kristjan Jaak Peterson
Elämäkerta
Yliopistossa ilmeni hänen poikkeuksellinen kielellinen lahjakkuutensa: hän oppi vaivatta vieraita kieliä sekä kykeni tuottamaan tekstiä ja kääntämään sitä. Hän laati kielitieteellisiä artikkeleita ja käänsi Christfried Gananderin Mythologia Fennican saksaksi vuonna 1821 alkuperäisestä ruotsinkielisestä laitoksesta. Peterson osasi myös muinaisia kieliä kuten latinaa, hepreaa ja kaldeaa.
Puolan offensiivi
Neuvostoliitto miehitti Puolan itäosan
thumb|Miehitysvyöhykkeiden raja. Puolan luhistuminen yllätti myös Neuvostoliiton hallituksen, joka ei ollut varautunut niin pikaiseen ratkaisuun. Kun Saksan ulkoministeri Joachim von Ribbentrop 5. syyskuuta 1939 varoitti neuvostoliittolaista virkaveljeään Vjatšeslav Molotovia, että elleivät venäläiset pian ottaisi haltuunsa vaikutuspiirijaossa haltuunsa saamaa osaa Puolasta, saksalaiset joutuisivat vihollista takaa ajaessaan ehkä ylittämään vaikutuspiirirajan, Molotov vastasi vain, ettei hän katsonut toiminnan hetken vielä koittaneen. Neuvostoliiton johtajat halusivat välttää avointa osallistumista Puolan kukistamiseen. Neuvostoliiton kommunistisen puolueen pää-äänenkannattaja Pravda syytti 14. syyskuuta 1939 Puolan ”johtavia piirejä” vähemmistökansallisuuksien sorrosta ja muistutti lukijoitaan siitä, että Puolan alueella asui kahdeksan miljoonaa ukrainalaista ja kolme miljoonaa valkovenäläistä. 17. syyskuuta puna-armeija aloitti hyökkäyksensä Puolaan. Ulkoministeri Vjatšeslav Molotov selitti Neuvostoliiton hallituksen velvollisuutena olevan kiirehtiä suojelemaan venäläisten heimoveljiä, jotka olivat Puolan valtion hajottua jääneet alttiiksi ”kaikenlaisille vaaroille”. Puna-armeija kohtasi vähäistä vastarintaa, sillä Puolan joukot taistelivat saksalaisia vastaan. Puolalle muodostettiin pakolaishallitus. Myös Puolan armeija tajusi tilanteen toivottomuuden ja viimeiset taistelevat yksiköt antautuivat 30. syyskuuta 1939. Miehitysvyöhykkeitä erotti Bugjoki.
Kristjan Jaak Peterson
Elämäkerta
thumb|right|160px|Kristjan Jaak Petersonin muistomerkki Tartossa. Petersonin runot ovat enimmäkseen sankarillis-filosofisia oodeja ja paimenrunoja. Ne heijastavat virolaisen kansanrunouden, antiikin kirjallisuuden ja varhaisromantikkojen vaikutusta.
Puolan offensiivi
Neuvostoliitto miehitti Puolan itäosan
Suurin osa Puolan laivastosta pakeni Isoon-Britanniaan jatkaakseen taistelua myöhemmin. Samoin tuhannet sotilaat etsivät tiensä länsiliittoutuneiden alueille Romanian ja Itämeren kautta. Ison-Britannian joukoissa taistelleet puolalaiset osallistuivat myöhemmin lukuisiin Ison-Britannian operaatioihin Saksaa vastaan.
Kristjan Jaak Peterson
Elämäkerta
Peterson kuoli keuhkokuumeeseen nuorena, jo 21-vuotiaana, oletettavasti keuhkotuberkuloosiin.
Puolan offensiivi
Valtauksen jälkeen
thumb|Bochnian verilöyly oli yksi lukuisista joukkomurhista valloitetussa Puolassa. thumb|Sotavankien verilöyly Ciepielówissa, 9. syyskuu 1939. Adolf Hitlerin ja Josif Stalinin joukot pitivät yhteisen voitonparaatin 25. syyskuuta 1939 Puolan Brest-Litovskissa  Puolan valtaamisen kunniaksi.
Kun Saksan ja Neuvostoliiton kesken oli sovittava Puolan lopullisesta jaosta, Saksan ulkoministeri Joachim von Ribbentrop kutsui Neuvostoliiton ulkoministerin Vjatšeslav Molotovin Berliiniin. Kun Molotov ei katsonut voivansa poistua Moskovasta, von Ribbentrop matkusti 27. syyskuuta 1939 Moskovaan, jossa hän oli kuukautta aiemmin ollut allekirjoittamassa Saksan ja Neuvostoliiton keskinäistä hyökkäämättömyyssopimusta. Kolmen päivän aikana käydyissä neuvotteluissa Stalin sai miltei täysin oman tahtonsa toteutetuksi. Hitler halusi alun perin liittää Saksaan vain ne osat Puolasta, jotka olivat kuuluneet Saksalle vuoteen 1914 saakka, ja muodostaa varsinaisista puolalaisalueista muodollisesti itsenäisen Puolan valtion. Stalin kuitenkin vastusti jyrkästi tällaista ajatusta, koska hän puolestaan halusi liittää Neuvostoliittoon Puolan ukrainalais- ja valkovenäläisalueet. Kun Saksan ja Neuvostoliiton vaikutuspiiriraja näin siirtyi idemmäksi, Stalin vaati korvaukseksi Liettuan siirtämistä Saksan etupiiristä Neuvostoliiton etupiiriin. 28. syyskuuta sovittiin miehitysalueiden jaosta, ja Puolassa rajalinja noudatti pääosin jo vuonna 1919 Puolan itärajaksi ehdotettua Curzonin linjaa.
Kristjan Jaak Peterson
Kirjailijanura
Suomeksi: Eikö voi tämän maan kieli laulujen tuulessa taivaaseen nousten ikuisuutta etsiä?
Puolan offensiivi
Valtauksen jälkeen
Puolan pakolaishallitus kokoontui ensin Pariisiin ja siirtyi myöhemmin Lontooseen. Saksa perusti Puolaan hirmuhallinnon, jonka aikana murhattiin miljoonia puolalaisia siviilejä ja juutalaisia. Työkuntoiset miehet joutuivat pakkotyöhön huonoihin oloihin ilman palkkaa. Aluksi juutalaiset pakotettiin ghettoihin. Lopullisen ratkaisun hahmottuessa suurimmat tuhoamisleirit perustettiin Puolaan. Yksin Auschwitzissa murhattiin yli miljoona ihmistä. Myös Neuvostoliitto syyllistyi omalla puolellaan sotarikoksiin ja rikoksiin ihmisyyttä vastaan. Näistä tunnetuimpia lienee Katynin joukkomurha, jossa teloitettiin noin 22 000 puolalaista upseeria ja älymystön jäsentä. Satojatuhansia puolalaisia siviilejä kuljetettiin keskitysleireille Siperiaan ja ainakin 150 000 kuoli neuvostoliittolaisten murhaamana.
Kristjan Jaak Peterson
Kirjailijanura
Vuodesta 1996 lähtien hänen syntymäpäiväänsä on juhlistettu Virossa äidinkielen päivänä, ja vuodesta 1999 lähtien se on ollut valtiollinen juhlapäivä.
Puolan offensiivi
Valtauksen jälkeen
Sotilaat, jotka olivat päässeet pakoon Puolasta, taistelivat Saksaa vastaan liittoutuneiden joukoissa. Sodan loppuvaiheissa puna-armeijan alaisuudessa palveli noin 200 000 puolalaista. Puolalaisia sotilaita ja yksiköitä osallistui useisiin merkittäviin taisteluihin toisessa maailmansodassa, kuten Monte Cassinon taisteluun ja operaatio Market Gardeniin.
Saksalaiset hyökkäsivät Neuvostoliittoon 22. kesäkuuta 1941 ja valtasivat koko Puolan itselleen nopeasti. Puolalainen vastarintaliike pysyi aktiivisena koko miehityksen ajan huolimatta miehittäjän julmista kostotoimista. Vuonna 1943 Saksan sotaretki saavutti käännekohtansa Stalingradin ja Kurskin taisteluissa. Puna-armeija alkoi vallata menetettyjä alueita ja elokuussa 1944 se läheni Varsovaa. Lontoossa ollut pakolaishallitus kutsui varsovalaisia aseisiin saksalaisia vastaan. Pakolaishallituksen aikeena oli ehtiä vallata Varsova ennen puna-armeijaa. Teko soisi paremman mahdollisuuden Puolan itsenäisyyteen pelkän miehittäjän vaihdoksen sijasta. Stalin ymmärsi tämän ja komensi 20 kilometrin päässä olevat joukkonsa seisahtamaan. Näin saksalaiset saivat aikaa kaupungin takaisin valtaamiseen ja raakaan kostoon. Ärsyttääkseen neuvostoliittolaisia saksalaiset kohtelivat aseista riisuttuja kapinallisia sotavankisäädösten mukaan, mutta siviileille he kostivat julmemmin. Arvioista riippuen 150 000–300 000 kuoli, 90 000 lähetettiin työleireille Saksaan ja 60 000 keskitysleireille murhattavaksi. Lopuksi saksalaiset pommikoneet tuhosivat systemaattisesti lähes koko kaupungin.
Kun taistelu oli ohi, Neuvostoliitto valtasi Varsovan ja koko Puolan. Stalin perusti maahan kommunistisen nukkehallituksen. Viimeiset puolalaiset vastarintaliikkeen jäsenet taistelivat uusia miehittäjiä vastaan vielä 1950-luvulla.
Pöytävuori (tähdistö)
Pöytävuori (lat. Mensa, genetiivi Mensae, lyhenne Men) on Suomessa näkymätön pieni hyvin himmeä tähdistö eteläisellä tähtitaivaalla. α Mensae (Alfa Mensaen), tähdistön kirkkaimman tähden, näennäinen kirkkaus on vain 5,09 mikä tekee tähdistöstä todella himmeän. Tämä tähdistö sijaitsee hyvin lähellä eteläistä taivaannapaa ja rajoittuu napatähdistö Oktanttiin. Osa Suuresta Magellanin pilvestä on Pöytävuoressa, suurin osa Kultakalassa.
Tähdistön aikaisempi tieteellinen nimi oli Mons Mensae, josta suomenkielinen nimi on käännös. Se viittaa Etelä-Afrikan Pöytävuoreen.
Kaikki singlet 1967–2007
Kaikki singlet 1967–2007 on vuonna 2007 julkaistu Kirkan kokoelmalevy.
Pyttipannu
thumb|Lautasellinen kaupasta ostettua pyttipannua. thumb|Kotitekoinen pyttipannu. Pyttipannu on suomalaisessa ja ruotsalaisessa ruokaperinteessä esiintyvä ruokalaji. Siihen kuuluu yleensä kuutioitua perunaa, sipulia sekä lihaa tai makkaraa, jotka paistetaan runsaassa rasvassa. Lopuksi saatetaan lisätä kermaa tai paistettu kananmuna annoksen päälle. Paistetun kananmunan tilalla voi olla myös raaka munankeltuainen aseteltuna kuoren puolikkaaseen. Yleisesti tarjottu lisäke on etikkapunajuuret tai -kurkut.
Pyttipannu-nimi tulee sen ruotsinkielisestä vastikkeesta "pytt i panna", joka tarkoittaa pieniä paloja pannussa.
Vaikka pyttipannu on tyypillistä edullista tähderuokaa, siitä on tullut lounaaksi tai oluen kanssa nautittava ravintola-annos. Esimerkiksi tamperelainen ravintola Tillikka on tunnettu erityisesti runsaasta pyttipannustaan, joka on ravintolan suosituin annos.
Pyttipannun kaltaista ruokaa on valmistettu kaikissa kulttuureissa, ja kaikkina aikoina. Pohjoismainen muoto pyttipannusta sai alkunsa 1800-luvun puolivälissä.
Pyttipannua teki tunnetuksi Tore Wretman kirjassaan Svensk husmanskost. Wretman pyrki kirjassaan määrittelemään oikeaoppisen pyttipannun ainekset ja valmistustavan korostaen kuitenkin samalla, ettei pyttipannulla oikeastaan ole reseptiä ollenkaan.
Erilaisia versioita pyttipannusta
Bellmanin pannu on saanut nimensä siitä, kun tarinan mukaan runoilija Carl Michael Bellman lisäsi pyttipannuunsa kermaa.
Rydbergin pihvi ei nimestään huolimatta ole pihvi. Rydbergin pihvin valmistukseen käytetään naudan sisä- tai ulkofileetä. Ruoka on nimetty tukkukauppias ja laivanvarustaja Abraham Rydbergin mukaan. Rydberg rakennutti 1800-luvun puolivälissä Tukholmaan hotellin. Rydbergin pihvi tarjoillaan usein raa'an kananmunan kanssa, joskus myös paistetulla kananmunalla, jonka keltuainen on jätetty valuvaksi. Annos viimeistellään piparjuuriraasteella, sinappikermalla ja persiljasilpulla. Aitoon Rydbergin pihviin ei kuulu etikkainen kurkku, tai punajuuri.
A. K. Cajander
Aimo Kaarlo (A. K.) Cajander (4. huhtikuuta 1879 Uusikaupunki – 21. tammikuuta 1943 Helsinki) oli suomalainen metsätieteilijä ja poliitikko, Metsähallituksen ylijohtaja, Kansallisen Edistyspuoleen puheenjohtaja sekä kolminkertainen pääministeri. Talvisodan syttyminen katkaisi hänen poliittisen uransa ja on leimannut hänen jälkimainettaan.
Tieteellisessä työssään Cajander kehitti tunnetuimmin metsätyyppiopin.
Perhe
Cajander syntyi Uudessakaupungissa. Hänen vanhempansa olivat alkeiskoulun rehtori Karl Alexander Cajander ja Mynämäen kihlakunnan kruununvoudin tytär Anna Mathilda Cajander Allenius. A. K. Cajander oli naimisissa vuodesta 1906 Laina Elisabet Cederbergin kanssa. Heidän lapsiaan olivat metsänhoitaja Kaarlo Erkki Kalela, kasvitieteilijä Aarno Kalela ja metsäntutkija Erkki Kalela. Aarno Kalelan pojista Jorma Kalela oli Turun yliopiston poliittisen historian emeritusprofessori ja suurlähettiläs Jaakko Kalela tasavallan presidentin kanslian entinen kansliapäällikkö.
Akateeminen ura
Cajander kävi Turun suomalaisen klassillisen lyseon ja kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1896. Hän opiskeli kasvitiedettä Helsingin yliopistossa, matkusti Siperiaan keräämään aineistoa vuonna 1903 valmistuneeseen väitöskirjaansa ja sai nimityksen kasvitieteen dosentiksi. Cajander kouluttautui myös metsänhoitajaksi Evon metsäopistossa. Hänet nimitettiin Helsingin yliopiston metsänhoidon opettajaksi alan opetuksen käynnistyttyä vuonna 1908 uudessa maatalous-metsätieteellisessä tiedekunnassa sekä kasvitieteen professoriksi vuonna 1911.
Cajander nimitettiin Metsähallituksen virkaatekeväksi ylijohtajaksi vuonna 1918, vakinaiseksi ylijohtajaksi vuonna 1927 ja uuteen pääjohtajan virkaan vuonna 1934, jolloin hän viimein luopui professuuristaan. Hän johti laitosta kuolemaansa asti. Cajander vaikutti Suomen metsätalouteen myös toimimalla valtionyhtiöiden Veitsiluoto Oy:n ja Enso-Gutzeitin hallintoneuvostojen puheenjohtajana 1930-luvulla.
Cajander oli Suomalaisen Tiedeakatemian esimies vuosina 1922–1923 ja Suomen Tiedeseuran puheenjohtaja vuosina 1935–1936.
Cajanderin kolmas pääministerikausi ja viimeiset vuodet
Kolmannen kerran Cajander kohosi pääministeriksi keväällä 1937, tällä kertaa puolueensa edustajana eikä ammattiministerinä. Cajanderin III hallitus oli Suomen ensimmäinen punamultahallitus. Sen vahvat puolueet olivat maalaisliitto ja SDP, joten pientä edistyspuoluetta edustaneelle pääministeri Cajanderille jäi sovittelijan rooli hallituksen vahvojen miesten, maalaisliittolaisen puolustusministeri Juho Niukkasen ja sosiaalidemokraattisen valtiovarainministeri Väinö Tannerin välissä. Cajander aloitti sittemmin pysyväksi tavaksi muodostuneen hallituksen iltakoulun järjestämisen viikoittain. Cajanderin III hallituksen tärkeimmät aikaansaannokset olivat kansaneläkelain säätäminen, yliopiston pitkän kielikiistan ratkaiseminen ja viivyttelyn jälkeen myös puolustuslaitoksen uusien perushankintojen aloittaminen. Isänmaallisen kansanliikkeen lakkautusyritys sen sijaan ei onnistunut. Myös Ahvenanmaan linnoituskysymys jäi ratkaisematta.
Sotavuosina Cajander jatkoi rivikansanedustajana ja Metsähallituksen johdossa sekä toimi lisäksi Suomen Huollon puheenjohtajana.
Cajander kuoli sydänhalvaukseen Eduskuntatalossa 21. tammikuuta 1943. Aiemmin samana päivänä hän osallistui vielä suuren valiokunnan kokoukseen, mutta ei saapunut illalla puolueensa eduskuntaryhmän kokoukseen, minkä jälkeen hänet löydettiin työhuoneestaan kuolleena. Hän oli kuollessaan 63-vuotias.
”Malli Cajander”
Kesäkuussa 1939 Cajander ilmoitti tyytyväisyytensä sen johdosta, että Suomen puolustuslaitoksen hankintamenoja on siirretty seuraaville vuosille. Tämä osoittautui virhearvioksi. Elokuussa 1939 pidetyn sotaharjoituksen päättäjäispuheessa Cajander lausui: "mitä silloin olisimme hankkineet, esimerkiksi lentokoneita, ilmatorjuntavälineitä ynnä muuta, olisivat jo nyt suurelta osalta vanhentuneita, ehkäpä romutettaviakin...". Tätä puheesta irrotettua yksityiskohtaa käytettiin myöhemmin hyväksi osoittamaan Cajanderin suhtautumista puolustushankintoihin. Talvisodan aikana kansa antoi nimen ”malli Cajander” sotilasunivormulle (tai oikeammin juuri sen puutteelle), joka koostui vain sotilaan omista vaatteista, kokardista ja vyöstä.
Ciriaco Benavente Mateos
pienoiskuva Ciriaco Benavente Mateos (s. 3. tammikuuta 1943 Malpartida de Plasencia) on espanjalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Plasencian hiippakuntaan 4. kesäkuuta 1966 ja nimitettiin Coria-Cáceresin hiippakunnan johtoon 17. tammikuuta 1992. Piispaksi vihkiminen seurasi 22. maaliskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Mario Tagliaferri, jota avustivat Marcelo González Martín ja Santiago Martínez Acebes.
Teatralnajan metroasema
Teatralnaja on yksi Moskovan metron asemista. Se avattiin 11. syyskuuta 1938.
Ciriaco Benavente Mateos
Benavente Mateos sai 16. lokakuuta 2006 nimityksen Albaceten piispaksi, jonka virkaan hänet asetettiin 16. joulukuuta.
Kenotsooinen maailmankausi
pienoiskuva|[[Arsinotherium, eräs kenotsooisen maailmankauden jo sukupuuttoon kuollut kasvinsyöjänisäkäs, joka muistutti jossakin määrin sarvikuonoa ja virtahepoa.]]
Kenotsooinen maailmankausi eli elämän uusi aika on geologinen ajanjakso, joka alkoi liitukauden lopun joukkotuhosta noin 65 miljoonaa vuotta sitten ja jatkuu edelleen. Tälle nykyiselle maailmankaudelle on ollut tyypillistä nisäkkäiden kehitys sen alkuvaiheen pienistä päästäisen ja majavan kokoisista eläimistä kirahvin, norsun ja valaiden kaltaisiksi suurnisäkkäiksi. Kaudella on esiintynyt nykyistä suurempiakin maanisäkkäitä, esimerkiksi Baluchitherium. Nisäkkäiden evoluutio oli täydessä vauhdissa noin 5 miljoonaa vuotta liitukauden lopun joukkotuhon jälkeen.
Kauden alussa ilmasto oli huomattavan lämmin ja alun kuivuuden jälkeen todella kostea, mutta alkoi kauden edetessä viiletä ja kuivua. Jaksolliset, alle miljoonan vuoden mittaiset lämpötilan vaihtelut voimistuivat kauden lopulla jääkausiksi. Metsää kuivemmat ruohoa kasvavat savannit ja arot valtasivat alaa. Tämä mahdollisti esimerkiksi hevosen kehityksen. Kädelliset kehittyivät ihmisapinoiksi. Ihminen kehittyi aivan kauden lopulla.
Geologisesti kaudella tapahtui mantereiden siirtyminen nykyisille paikoilleen. Alpit alkoivat nousta, kun Afrikan pohjoispuolella ollut merenpohja painui Euroopan alle. Kun Afrikan manner törmäsi lopulta Eurooppaan ja Aasiaan, Intian valtameren ja Atlantin yhdistänyt Tethysmeri suurimmaksi osaksi hävisi. Tämä muutti merivirtoja ja viilensi Maan ilmastoa. Himalaja syntyi Intian mantereen törmätessä Aasiaan.
Kenotsooisen maailmankauden jako
Kenotsooinen maailmankausi jaetaan kolmeen kauteen, jotka edelleen jakautuvat seitsemään epookkiin: paleogeenikausi (paleoseeni, eoseeni, oligoseeni), neogeenikausi (mioseeni, plioseeni) ja kvartäärikautsi (pleistoseeni ja holoseeni). Vanhempi, perinteinen jaottelu oli kahteen pääkauteen, tertiääriin (=paleogeeni+neogeeni) ja kvartääriin. Geologinen yhteisö sopi nykyisestä kolmijaosta (paleogeeni-, neogeeni- ja kvartäärikausi) vuonna 2009. Samalla Gela-vaihe siirrettiin plioseenista pleistoseeniin, jolloin kvartäärikauden alku siirtyi ajanjaksoltaan oletettua aikaisemmaksi, 1,8 miljoonan vuoden takaisesta 2,6 miljoonan vuoden takaiseksi. Tertiäärikauden käsite ei sisälly nykyiseen viralliseen jaotteluun, mutta puheessa siihen viitataan vielä yleisesti.
Epookkien nimitykset
Kenotsooisen maailmankauden kahdeksan epookkia (eepokkia) on nimetty eläimistön monimuotoisuuden mukaan kreikaksi. Esimerkiksi eoseeni tarkoittaa nykyisen nisäkäseläimistön sarastuksen aikaa (kreikan eos, "sarastus"), jolloin ei ollut nykyisen kaltaisia nisäkkäitä. Plioseeni tarkoittaa aikaa, jolloin oli enemmän nykynisäkkäitä kuin aiemmin (pleios, "enemmän").
pienoiskuva|Oravamainen [[Purgatorius, jota pidetään kädellisten edeltäjänä.]] pienoiskuva|[[Uintatherium, varhaisen eoseenikauden nisäkäs, joka muistutti sarvikuonoa. Se eli Pohjois-Amerikassa arviolta noin 52 miljoonaa vuotta sitten. Tämän tyyppiset jättimäiset sarvelliset kasvinsyöjänisäkkäät olivat varhaiselle kenotsooisella kaudelle tyypillisiä.]] pienoiskuva|Thylacosmilus oli plioseenikauden [[sapelihammaskissa, joka kuului pussieläimiin. Se oli kehittänyt samalla tavoin sapelihampaat kuin varsinaiset nisäkkäät, esimerkiksi Smilodon.]]
Nisäkkäiden evoluutio
Tyypillisiä pieniä hyönteissyöjiä olivat Leptictidium-tyyppiset hieman päästäistä muistuttavat leptikidit, jotka elivät Euroopassa 75–34 miljoonaa vuotta sitten. Paloseenikaudelle eli oravaa muistuttava kädellisten edeltäjä Purgatorius. Nisäkkäiden evoluutio tuotti noin kymmenessä miljoonassa vuodessa dinosaurusten tuhon jälkeen jättiläismäisiä muotoja. Jättinisäkkäät olivat yleisiä savanneilla ja viileissä ilmastoissa. Viileässä suuri koko varastoi lämpöä, ja savannilla suuret kasvinsyöjänisäkkäät ovat puolustuskykyisempiä. Jättiläiset pedot saavat saalista helpommin. Suurikokoinen nisäkäs sietää ajoittaista ravinnon puutetta paremmin kuin pieni. Eoseenin merissä eli alkukantainen valas Basilosaurus, joka oli kehittynyt eri vaiheiden kautta liitukauden jälkeen.