cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Auringon aktiivisuus
Auringon aktiivisuusjaksoja
Auringon aktiivisuusjaksoja on hahmoteltu kerrostumista tehtyjen isotooppimuutosten, Maan ilmaston muutosten ym. mukaan. Beryllium-10 ja hiili-14 ovat tutkittavia isotooppeja. Aktiivisuusjaksot vaikuttavat olevan pituudeltaan vaihtelevia, eli Auringon aktiivisuus vaihtelee kvasijaksollisesti.
Hiili-14:n vaihteluista on mitattu jaksoja 105, 131, 232, 385, 504, 805 ja 2 241 vuotta. Kun hiili-14:ää on runsaasti, on maapallolla kylmää.
thumb|Auringon aktiivisuushistoria ennen vuotta 1900, BP vuotta ennen nykyistä.
Brindisin maakunta
200px|thumb|right|Brindisin maakunta sijaitsee kaakkoisimmassa Italiassa.
Brindisin maakunta on yksi Italian maakunnista. Se sijaitsee Apulian alueella pääkaupunkinaan Brindisi. Maakunnassa on 20 kuntaa.
Brindisin maakunnan pinta-ala on 1 839 km². Maakunnan väkiluku on 398 661, ja väkiluvultaan suurimmat kunnat ovat (31.12.2015) :
Rose (nimi)
Rose on englannin-, saksan- ja ranskankielisissä maissa yleinen naisen etunimi, joka johtuu näiden kielten ruusua tarkoittavasta sanasta rose. Nimen suomalaisia vastineita ovat Roosa, Rosa, Ruusa ja Ruusu.
Kuvitteellisia Rose-nimisiä
Rózsa
Elisa (nimi)
Elisa on kansainvälinen naisen etunimi ja Eliisa suomalainen muoto siitä. Raamatussa Elisa on miehen nimi.
Elisa voi olla lyhennelmä nimestä Elisabet, joka puolestaan on kreikkalaisversio heprean nimestä Elisheva. Elisheva merkitsee "Jumalani on vala" tai ehkä "Jumalani on yltäkylläisyys". Toisaalta Elisaa on käytetty ensin miehen nimenä. Miehen nimenä Elisa on johdettu heprealaisesta nimestä Elischa, merkitykseltään "Jumala on auttanut", "Jumala pelastaa".
Elisa ja Eliisa viettävät nimipäivää 19. marraskuuta yhdessä Liisan, Liisin, Elisabetin ja Elisen kanssa. Elisa on ollut almanakassa vuosina 1750–1889 ja uudelleen vuodesta 1984 alkaen. Eliisa on otettu almanakkaan 1975.
Butadai
Butadai ( tai Boutadai, ) oli antiikin aikainen alun perin Oineis-fyleen kuulunut Attikan eli Ateenan kaupunkivaltion muodostaneen alueen demos. Se kuului fylen asty-trittykseen eli kaupunkialueen demoksiin.
Butadain oletetaan sijainneen luoteeseen Kerameikoksen demoksesta suunnilleen nykyisen Ateenan Akadimía Plátonoksen kaupunginosan alueella tai sen eteläpuolella.
Butadaista oli kotoisin muun muassa valtiomies ja puhuja Lykurgos. Demoksen kansalaisesta käytettiin demonyymiä Būtadēs.
Georg Ostrogorsky
Georg Ostrogorsky (19. tammikuuta 1902 Pietari – 24. lokakuuta 1976 Belgrad) oli jugoslavialainen historioitsija. Hän oli alkujaan venäläinen.
Venäjän vallankumouksen aikana Ostrogorskyn perhe pakeni Suomen kautta länteen. Ostrogorsky opiskeli Ranskassa ja Saksassa. Hän opiskeli Heidelbergissä ja hänestä tuli Saksan kansalainen. Vuodesta 1928 hän luennoi Breslaun yliopistossa, mutta hänet erotettiin vuonna 1933, minkä jälkeen hän muutti Prahaan ja edelleen Belgradiin.
Ted Haggard
Ted Arthur Haggard (s. 27. kesäkuuta 1956) on yhdysvaltalainen evankelinen saarnaaja, joka tunnetaan myös nimellä Pastor Ted. Hän on Association of Life-Giving Churches -järjestön perustaja, New Life -kirkon perustaja ja sen entinen pastori.
3. marraskuuta 2006 hän erosi National Association of Evangelicals -järjestön johdosta ja pastorintehtävästään Mike Jonesin kerrottua Haggardin ostaneen häneltä seksipalveluita ja käyttäneen metamfetamiinia. Alkuun Haggard kielsi tuntevansa Jonesia, mutta myöhemmin kertoi ostaneensa tältä hierontaa ja lopulta New Life -kirkon seurakunnalle osoittamassaan kirjeessä kertoi syyllistyneensä "seksuaaliseen moraalittomuuteen".
Eino Kuusi
pienois|Eino Kuusi. Eino Akseli Kuusi (vuoteen 1905 Granfelt; 19. helmikuuta 1880 Helsinki – 26. toukokuuta 1936 Helsinki) oli suomalainen sosiaalipoliitikko, professori ja ministeri.
Eino Kuusi kuului Granfelt-aatelissukuun. Hänen vanhempansa olivat kansanvalistaja ja raittiusmies Aksel August Granfelt sekä opettaja ja kirjailija Mandi Granfelt.
Kuusi pääsi ylioppilaaksi 1898, valmistui filosofian kandidaatiksi 1904 ja väitteli tohtoriksi 1915. Kuusen väitöskirjan aiheena oli silloin Suomessa ajankohtainen talviajan työttömyys, joka vaivasi etenkin suurten kaupunkien ulkotyöväkeä. Kuusi toimi muun muassa Tarton yliopistossa käytännön taloustieteen professorina sekä Yhteiskunnallisessa Korkeakoulussa sosiaalipolitiikan opettajana ja rehtorina. Hän toimi sosiaaliministerinä Cajanderin I hallituksessa 1922. Hän oli hallituksessa ammattiministerinä.
Eino Kuusi avioitui vuonna 1907 Hanna Bergmanin (1881–1969) kanssa, ja heille syntyi neljä lasta joista yksi oli ulkoministeriön arkistonhoitaja Reino Kuusi. Eino Kuusen veljen Aarne Kuusen poikia olivat kansanrunoudentutkija Matti Kuusi ja yhteiskuntatieteilijä Pekka Kuusi. Hänen toisen veljensä, rovasti ja kirjailija Ilmari Kuusen tytär oli taidemaalari ja graafikko Helmi Kuusi.
Chálki (kunta)
Chálki on Kreikan kylä ja samanniminen kunta (Δήμος Χάλκης, Dímos Chálkis), joka sijaitsee Ródoksen alueyksikössä Etelä-Egean saarten alueella. Koko kunnan pinta-ala on 37,04 neliökilometriä ja kylän sekä kunnan väkiluku 478 (vuonna 2011).
Chálkin kunta käsittää koko Chálkin saaren. Sen lisäksi kuntaan kuuluvat seuraavat pienemmät saaret: Ágios Theódoros, Alimiá, Káto Prasoúa, Kolófonas, Krevátia, Maelonísi, Makrí, Nípouri, Nisáki, Páno Prasoúa, Sfýra, Strongýli, Tragoúsa ja Tsoúka.
Kunnan osat
Chálkin kunta muodostuu seuraavista kylä- ja kaupunkiyhdyskunnista ja asutuksista:
Adam Mickiewicz
thumb|Mickiewiczin patsas [[Krakovassa.]] Adam Bernard Mickiewicz (24. joulukuuta 1798 Zaosie lähellä Nowogródekia, nykyinen Valko-Venäjä – 26. marraskuuta 1855 Konstantinopoli) oli puolalainen runoilija, jota nykyään pidetään yhtenä Puolan merkittävimmistä runoilijoista.
Suku ja koulutus
Mickiewicz syntyi 24. joulukuuta 1798 aatelisperheeseen tuolloin Venäjän valtakuntaan kuuluneessa puolalaisessa Nowogródekin kaupungissa. Opiskellessaan Vilnan yliopistossa hän liittyi kansallismieliseen puolalais-liettualaiseen salaseuraan ja joutui valmistuttuaan työskennellessään kaunasilaisessa koulussa pidätetyksi poliittisten yhteyksiensä takia. Rangaistuksena hänet karkotettiin 1823 Venäjälle, jossa hän kuitenkin pääsi välittömästi yhteyteen paikallisten kirjailijapiirien kanssa. Matka Krimille vuonna 1825 innoitti hänet kirjoittamaan sonaatit Sonety Krymskie, jotka lukeutuvat Mickiewiczin tuotannosta tunnetuimpiin.
Kirjallinen ja tieteellinen ura
Viiden vuoden karkotuksen jälkeen hän sai jälleen matkustaa Venäjän ulkopuolelle. Mickiewicz päätti poistua maasta lopullisesti ja olla palaamatta Puolaan ennen kuin maa olisi jälleen vapaa. Ensimmäiseksi hän matkusti Weimariin tapaamaan Goethea, minkä jälkeen matka jatkui Saksan halki Italiaan, jossa hän Milanon, Venetsian ja Firenzen jälkeen asettui lopulta aloilleen Roomaan. Roomassa hän jatkoi myös kirjallista työtään uudella innolla kirjoittaen muun muassa pisimmän ja ehkä tunnetuimman runonsa Pan Tadeusz, joka on nykyään tunnustettu Puolan kansalliseepokseksi.
Mickiewicz muutti 1832 Pariisiin, jossa ensimmäiset vuodet sujuivat köyhyyden ja epäonnen vallitessa erityisesti vaimonsa Celina Szymanowskan mielenterveyden petettyä. Mickiewicz sai kuitenkin vuonna 1840 viran Collège de Francen slaavilaisten kielten ja kirjallisuuden tuntijana, mutta menetti sen jo vuonna 1844 keskityttyään Andrzej Towiańskin uskonnolliseen mystiikkaan ja sotkettuaan sen seurauksena uskonnon ja politiikan liian vahvasti luentoihinsa. Viisi vuotta myöhemmin hän perusti radikaalin keisarin Venäjää ja Pyhää istuinta arvostelleen sanomalehden La Tribune des Peuples, joka kuitenkin lakkautettiin pian keisari Nikolai I:n vaatimuksesta.
Krimin sodan sytyttyä vuonna 1853 Mickiewicz matkusti Konstantinopoliin organisoimaan puolalaisrykmenttiä taisteluun Venäjää vastaan. Konstantinopolissa hän kuitenkin sairastui koleraan ja kuoli 26. marraskuuta 1855. Mickiewicz haudattiin Pariisiin, josta hänen maalliset jäännöksensä kuitenkin vuonna 1900 siirrettiin Krakovaan Wawelin katedraaliin monien muiden puolalaisten suurmiesten viereen.
Lattakaarniainen
Lattakaarniainen (Rhizophagus depressus) on kovakuoriaisten (Coleoptera) lahkoon kuuluva kaarniaislaji. Aikuiset lattakaarniaiset ovat väriltään tumman punaruskeita.
Adam Mickiewicz
Suomennettu tuotanto
Teoksessa Eero Balk, Tapani Kärkkäinen:Kadonnutta kahvilaa etsimässä (Otava 2000) on runo: Teoksessa Maailmankirjallisuuden kultainen kirja 5: slaavilaisten kirjallisuuksien kultainen kirja (WSOY 1936) on V. K. Trastin suomentamia runoja:
Lattakaarniainen
Suomessa lattakaarniainen on luokiteltu vakiintuneeksi, yleiseksi ja elinvoimaiseksi lajiksi Lajia esiintyy pääasiassa itäisessä Suomessa etelästä pohjoiseen Kajaanin korkeudelle saakka. Lajia esiintyy laajemmin pääasiassa Euroopassa.
Lattakaarnikka saalistaa ainakin vaippanilurin (Hylurgops palliatus), kuusentähtikirjaajan (Pityogenes chalcographus), (Pityokteines curvidens):in, (Protomelittomma insulare):n, vaakanävertäjän (Tomicus minor) ja pystynävertäjän (Tomicus piniperda) munia ja toukkia.
Tuontisähkö
Tuontisähkö on sähköä, jonka tuotanto tapahtuu jossain muussa maassa ja joka tuodaan korkeajännitteisiä voimalinjoja pitkin kohdemaahan. Tuontisähköllä on merkitystä sähköhuollon toimintavarmuuden, tilapäistarpeen ja kulutuksen huippujen kannalta.
Suomeen tuotiin vuonna 2005 4,5 prosenttia energiasta tuontisähkönä.
Nick Malík
Nick Malík (s. 26. huhtikuuta 2002 Raleigh, Pohjois-Carolina, Yhdysvallat) on tšekkiläis-yhdysvaltalainen jääkiekkomaalivahti, joka pelaa SM-liigajoukkue KooKoossa.
Seuraura
Malík syntyi Yhdysvalloissa, kun hänen isänsä Marek pelasi NHL-seura Carolina Hurricanesissa. Nick Malík on HC Vítkovicen kasvatti. Kaudella 2015–2016 hänellä oli Tšekin C-nuorten sarjan pudotuspelien paras päästettyjen maalien keskiarvo (1.00). Kauden 2016–2017 Malík pelasi suurimmaksi oskasi Vítkovicen B-nuorissa. Hän jakoi neljällä nollapelillään Tšekin B-nuorten sarjan nollapelitilaston voiton HC Dukla Jihlavan Jan Juřičkan ja HK Hradec Královén Štěpán Kouban kanssa, jotka tosin tarvitsivat saavutukseen vähemmän otteluita kuin Malík. Hän pelasi ison osan kaudestaan vielä myös Vítkovicen C-nuorissa. Malíkilla oli koko sarjan paras torjuntaprosentti (96,0%) ja PMK (1.34). Hän jakoi myös neljällä nollapelillään nollapelitilaston voiton HC Zlínin Tomáš Horákin ja Marek Štipčákin kanssa, mutta Malík pelasi kuitenkin heitä vähemmän otteluita suhteessa nollapeleihin. Hänellä oli myös pudotuspelien paras torjuntaprosentti (93,6%).
Kesällä 2018 Malík kartoitti pelipaikkaa myös ulkomailta, mutta lopulta hän päätti jäädä kotimaahansa ja teki sopimuksen Extraliga-joukkue HC Třinecin kanssa. Samalla Malíkin tiedotettiin siirtyvän kaudeksi 2018–2019 lainalle Tšekin toiseksi korkeimmalle sarjatasolle 1. česká hokejová ligan HC Frýdek-Místekiin. Joukkueen apuvalmentajana toimi hänen isänsä Marek. Nick Malík pelasi suurimman osan joukkueen otteluista ja torjui 26 runkosarjaottelussa 14 voittoa ja kaksi nollapeliä. Hän vahvisti loppukaudella myös Třinecin A-nuoria. Malíkilla oli koko Tšekin A-nuorten sarja Extraliga juniorůn pudotuspelien paras torjuntaprosentti (95,9%) ja päästettyjen maalien keskiarvo (1.74). Hän torjui joukkueensa kauden päätteeksi mestaruuteen.
OHL-joukkue Sault Ste. Marie Greyhounds varasi Malíkin 50. pelaajana CHL:n varaustilaisuudessa 2019. Samana kesänä hänet varasi myös Muskegon Lumberjacks 168. pelaajana USHL:n varaustilaisuudessa. Malík aloitti kauden 2019–2020 kuitenkin kotimaassaan pelaten lähinnä lainalla 1. ligaa HC Frýdek-Místekissä. Hän debytoi myös HC Třinecin Extraliga-joukkueessa, jossa Malík pelasi kaksi ottelua. Hän teki Extraliga-debyyttinsä vain 17-vuotiaana 24. marraskuuta 2019 HC Karlovy Varya vastaan. Malík torjui joukkueensa 1–6-tappioon päättyneessä ottelussa 23 kertaa. Alle 20-vuotiaiden MM-kilpailujen jälkeen, tammikuussa 2020 hän siirtyi hänet varanneen OHL-joukkue Sault Ste. Marie Greyhoundsin riveihin. Kauden jälkeen, kesäkuussa 2020 seura lainasi Malíkin takaisin kotimaahansa Třinecin alaisuuteen, kun OHL-kauden aloittaminen oli epävarmaa koronaviruspandemian vuoksi. Hän pelasi kaudella 2020–2021 sarjaotteluita kuitenkin vain neljän ottelun verran lainalla 1. ligaa HC Frýdek-Místekissä.
Kaudeksi 2021–2022 Malík siirtyi 1+1-vuotisella sopimuksella SM-liigajoukkue KooKoohon. Hän torjui pääsarjauransa ensimmäisen nollapelin kauden yhdeksännessä ottelussaan 22. lokakuuta 2021 vieraissa Mikkelin Jukureita vastaan. Malík torjui KooKoon 0–2-voittoon päättyneessä ottelussa 35 kertaa. Mikko Nevanoja valitsi hänet ottelun Alumnien tähtien ykköstähdeksi. Malík jakoi runkosarjassa varsin tasaisesti KooKoon torjuntavastuun Oskari Setäsen kanssa, mutta hän pelasi lopulta suurimman osan KooKoon otteluista. Malík pelasi 34 runkosarjaottelua torjuen neljä nollapeliä ja 14 playoff-ottelua torjuen kaksi nollapeliä. Seitsemännessä puolivälieräottelussa 6. huhtikuuta 2022 vieraissa Mikkelin Jukureita vastaan hän torjui KooKoon 0–1-voittoon ja nollapeliin päättyneessä ottelussa 28 kertaa. KooKoo eteni ensimmäistä kertaa liigahistoriassaan välieriin. Jani Ollanketo valitsi Malíkin ottelun Alumnien tähtien kakkostähdeksi. Hän oli kauden päätteeksi kolmen parhaan ehdokkaan joukossa ehdolla SM-liigan vuoden tulokkaalle myönnettävän Jarmo Wasaman muistopalkinnon voittajaksi, mutta Malík sijoittui lopulta äänestyksessä kolmanneksi, kun palkinnon vei JYPin hyökkääjä Joakim Kemell. Huhtikuussa 2022 KooKoo käytti Malíkin sopimuksessa olleen option ja teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen hänen kanssaan.
Tampa Bay Lightning varasi Malíkin yli-ikäisenä (20 vuotta) viidennellä kierroksella 160. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2022. Kausi 2022–2023 hänellä kuitenkin osoittautui pettymykseksi ja Malík jäi KooKoossa pääasiassa kakkosmaalivahdiksi Oskari Setäselle. Jatkoaika.com-verkkolehden toimittaja Leevi Kiesiläisen mukaan hän vaikutti kärsineen sekä edessä pelaavan puolustuksen heikentymisestä että maalivahtivalmennuksen muutoksesta. Huhtikuussa 2023 Malík teki KooKoon kanssa vuoden mittaisen jatkosopimuksen.
Maajoukkueura
Malík edusti Tšekkiä alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 2020 ja 2021. Ensimmäisessä turnauksessa hän puki kolmeen otteluun ja pelasi vain vähän yli 45 minuuttia alkulohkon ottelussa Kanadaa vastaan. Vuoden 2021 turnauksessa Malík nousi Tšekin ykkösmaalivahdiksi ja pelasi neljässä ottelussa. Hän kuitenkin kieltäytyi osallistumasta vuoden 2022 turnaukseen, koska Malík halusi turvata asemansa KooKoon maalivahtiosastolla.
Malík pelasi myös alle 18-vuotiaiden Hlinka Gretzky Cupissa vuonna 2018. Hän pelasi myös World U-17 Hockey Challengessa vuosina 2017 ja 2018, joista ensimmäinen turnaus päättyi pronssiin. Yhteensä Malík on pelannut kahdeksan nuorten ja 36 poikien maaottelua.
Malík valittiin Tšekin A-maajoukkueeseen ensimmäisen kerran vain 18-vuotiaana Beijer Hockey Gamesiin helmikuussa 2021, mutta hän toimi kuitenkin joukkueen kolmosmaalivahtina, eikä pukenut yhteenkään otteluun. Seuraavan kerran Malík valittiin Tšekin ensimmäiseen MM-leiriryhmään vuoden 2023 turnaukseen. Hän toimi joukkueen kakkosmaalivahtina Štěpán Lukešille yhdessä Euro Hockey Challengen ottelussa Saksaa vastaan, mutta Malík ei saanut siinä kuitenkaan peliaikaa.
Muuta
Malíkin isoveli Zack pelaa puolustajana Mestis-joukkue Forssan Palloseurassa. Veljesten isä Marek Malík pelasi omalla urallaan puolustajana pudotuspelit mukaan lukien yhteensä 756 NHL-ottelua ja hän oli voittamassa myös olympiapronssia Torinossa 2006.
Harri Virta
Harri Yrjö Kalervo Virta (s. 1962) on Kaarinan kaupunginjohtaja. Hänet valittiin virkaan vuonna 2007.
Virta toimi aiemmin Porin satamajohtajana. Puoluekannaltaan hän on sitoutumaton.
Otsola
Otsola tarkoittaa seuraavia paikkoja:
Väärälammi (Orivesi)
Väärälammi on Pirkanmaalla Oriveden Lauttakulmalla sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 3,5 hehtaaria, se on 500 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Järvi sijaitsee Siikanevan lounaispuolella sijaitsevalla mäkisellä ja järvisellä ylängöllä. Sen ympäristössä on muutama mäki, mutta se on pääasiassa alavaa ja soistuvaa metsämaata. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria ja sen rantaviivan pituus on 1,2 kilometriä. Järven rannat ovat soistunutta metsämaata, jotka ovat asutuksesta vapaata. Järvelle ei tule tietä, vaikka eräs metsäautotie ohittaa sen itäpuolelta.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Längelmäveden ja Hauhon reittien valuma-alueen (35.7) Venehjoen valuma-alueella (35.74), jonka Enojärven valuma-alueeseen se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 165,8 metriä mpy. Siihen on johdettu neljä metsäojaa. Järven kaakkoisosaan laskeva oja tuo Vähä Ukonjärven itäpuolelta soiden kuivatusvesiä. Siellä sijaitsevat lammet ja järvet on yhdistetty mäihin ojiin. Näitä ovat Osatunlammi ja Matolammi. Järven laskuoja lähtee sen lounaispäästä ja se laskee Vähän Ukonjärven pohjoisrantaan. Ojalle tulee siinä pudotusta 2,8 metriä.
Popigai-kraatteri
thumb|Popigai-kraatteri
Bibliotheca Teubneriana
thumb|180px|[[Johannes Stobaios|Johannes Stobaioksen teos Florilegium Teubner-sarjasta, 1855.]] Bibliotheca Teubneriana eli Teubner on julkaisusarja, jossa on julkaistu kreikan- ja latinankielisiä tekstejä. Se on laajin nykyaikainen antiikin ja osin keskiajan kreikan- ja latinankielisen kirjallisuuden kokoelma. Sarjan koko nimi on Bibliotheca Scriptorum Graecorum et Romanorum Teubneriana, ja siihen kuuluu johtavien tutkijoiden kommentoimia kriittisiä editioita. Ainoat vastaavat julkaisusarjat nykyisin ovat Oxford Classical Texts ja Collection Budé.
Historia
Benedictus Gotthelf Teubner (1784–1856) aloitti 1811 omissa nimissään kirjapainotoiminnan, jota hän oli johtanut jo vuodesta 1806 nimellä Weinedelsche Buchdruckerei. Näin syntyi leipzigilainen kustantamo B. G. Teubner (latinaksi in aedibus B.G. Teubneri). Bibliotheca Teubnerianaa alettiin julkaista 1849. Nykyisin Teubner-julkaisut ovat melko kalliita, vaikka ne oli alkujaan tarkoitettu edullisiksi mutta laadukkaiksi.
Toisen maailmansodan jälkeen Saksan jaon aikana yritys oli jakautunut kahtia, ja toinen toimi Leipzigissa, toinen Stuttgartissa. Saksan yhdistymisen jälkeen yritysten toiminnot yhdistettiin, ja sen pääkonttori muutti Wiesbadeniin. 1999 yritys ilmoitti myyvänsä klassisten tekstien julkaisutoimintansa müncheniläiselle kustantamolle K. G. Saurille, mutta julkaisusarjan nimi jäi entiselleen. Vuonna 2006 Saurin omistajaksi tuli Walter de Gruyter. Tammikuusta 2007 Bibliotheca Teubnerianaa on julkaissut yksinomaan Walter de Gruyter GmbH & Co. KG.
Tahdittomat
Jokioisten Nuorisoseura Tahdittomat ry. on perustettu vuonna 1984 esittävän kansantanssin harrastamista varten. Perhekeskeisyyden, nuoriso- ja perinnekulttuurityön ja kansainvälisyyskasvatuksen keinoina ovat aktiviteetit tanssinopetuksesta kädentaitoihin ja esiintymiset kotimaassa ja ulkomailla. Opetuksen taso vastaa taiteen perusopetuksen tasoa, ja harrastusta on tarjolla alle kouluikäisistä senioreihin. Seuran ensimmäinen, alkumetreillä ainoa ohjaaja-koreografi, FM Anja Mikkola on monikymmenvuotisen tanssihistoriansa aikana toiminut myös seuran lukuisissa muissa tehtävissä: puvustaja, lavastaja, kouluttaja, matkanjohtaja ja yhteyshenkilö, kansainvälisyyskasvatuksen keulahahmo.
Seuran tavaramerkkinä on polkan taito, ja polkan pari- ja ryhmäkilpailuissa ryhmä on saavuttanut nelisenkymmentä voittoa. Tahdittomat nuoriososeuran tanssiryhmät ovat yltäneet viidesti 2000-luvun alusta lähtien säännöllisesti Nuori kulttuuri -tapahtuman valtakunnalliseen pääesiintymiseen, saavuttaneet kiertopalkintoja ja keränneet lukuisasti finaalisijoituksia ja kunniamainintoja, muun muassa nuorten kulttuuritapahtumista ja koreografiakilpailuista, ja vuonna 2014 Hämeen liitto myönsi Kulttuuritunnustuspalkinnon Tahdittomat ry:lle.
Tahdittomat-seuran ryhmät ovat vierailleet toimintansa aikana lukuisten kotimaan esiintymisten lisäksi Virossa, Latviassa, Liettuassa, Ruotsissa, Tanskassa, Norjassa, Islannissa, Venäjällä, Saksassa, Kiinassa, Unkarissa, Italiassa, Itävallassa, Sardiniassa, Espanjassa, Englantissa, Brasiliassa, Sveitsissä, Kanadassa, Yhdysvalloissa, Etelä-Koreassa, Ranskassa, Macaossa ja Portugalissa. Vuonna 2014 Hämeen liitto myönsi kulttuuritunnustuspalkinnon Tahdittomat ry:lle, ja vuonna 2019 ryhmä vastaanotti Esko Aaltosen kulttuuripalkinnon osoituksena merkittävästä työstä Lounais-Hämeen kulttuurielämän hyväksi.
Kansantanssiyhtye Tahdittomat on nuorisoseuran edustustanssiryhmä. Sen muodostavat nuoret tanssijat, jotka ovat pitkälle ehtineitä harrastajia, tanssin ammattikoulutuksessa olevia opiskelijoita tai ammattilaisia. Ryhmää johtaa Tuomas Mikkola ja vastaavina tanssinopettajina toimivat Hilppa Herd ja Saara Mikkola-Ylitolva. Ryhmä esiintyy aktiivisesti kotimaassa ja ulkomailla. Vuonna 2010 ryhmä esiintyi Mondial des Cultures -festivaaleilla Kanadassa, vuonna 2011 Folkmoot -festivaaleilla Yhdysvalloissa, vuonna 2012 CIOFF World Folkloriada -festivaaleilla Etelä-Koreassa, vuonna 2014 ryhmä teki maailmankiertueen tehden paluun Mondial des Cultures -festivaaleille jatkaen sieltä International Youth Dance-festivaaleille Macaoon, vuonna 2016 ryhmä esiintyi Festival de Confolens tapahtumassa, ja vuonna 2018 ryhmä teki paluun International Youth Dance-festivaaleille kansantanssiyhtyeen ja Tanssiopisto Vinhan yhteisellä kokoonpanolla.
Alessandro Scarlatti
thumb|Alessandro Scarlatti Pietro Alessandro Gaspare Scarlatti (2. toukokuuta 1660 Palermo – 24. lokakuuta 1725 Napoli) oli italialainen säveltäjä. Hän sävelsi muun muassa oratorioita ja oopperoita.
Taustaa
Scarlatti lähetettiin noin 12-vuotiaana Roomaan, missä häneen vaikutti erityisesti Bernardo Pasquini. Hän opiskeli musiikkia Giacomo Carissimin johdolla Roomassa. Hänen ensimmäinen oopperansa Gli equivoci nel sembiante (1679) johti hänet Ruotsin kuningatar Kristiinan suosioon. Scarlatti sävelsi Kristiinalle teoksen L’honestà negli amori (1680) ja työskenteli tämän palveluksessa vuoteen 1684. Vuosina 1684–1702 hän työskenteli Napolissa ja sen jälkeen Firenzessä ja Roomassa.
Vuonna 1678 hän solmi avioliiton Antonia Anzalonen kanssa. Heidän kahdesta lapsestaan, Domenico Scarlattista ja Pietro Filippo Scarlattista, tuli tunnettuja säveltäjiä. Alessandron veli oli Francesco Scarlatti.
Tuotanto
Scarlattin ensimmäinen ooppera Gli equivoci nel sembiante esitettiin ensimmäisen kerran vuonna 1679. Vuonna 1683 Scarlatti lähti Napoliin johtamaan hänen oopperoitaan esittävää teatteriseuruetta. Näitä olivat Il Pompeo ja La Psiche ovvero Amore innamorato. Scarlatti jäi tällöin kymmeneksi vuodeksi Napoliin ja toimi siellä kuninkaallisen orkesterin (kapellin) johtajana. Tänä aikana hän sävelsi suuren määrän sekä uskonnollisia että maallisia teoksia. Hänen huippukautensa katsotaan alkaneen vuonna 1707, jolloin hän työskenteli Roomassa ja Venetsiassa, mutta palasi vuonna 1708 Napoliin. Paavit suhtautuivat ooppera-alaan melko niuvasti, kunnes vuonna 1717 paavi Klemens XI nimitti Scarlattin ritariksi (cavaliere). Sen jälkeen Scarlatti piti Roomassa parivuotisen arvostetun sarjan oopperoidensa esityksiä, joista moni oli ensi-iltoja. Tämän jälkeen hän vuonna 1721 vetäytyi Napoliin eikä enää esiintynyt.
Scarlattin laajaan tuotantoon kuuluu ainakin 115 näyttämöteosta, joista 36 on kokonaan tallessa ja 16 osaksi. Lisäksi on oratorioita ja suuria hengellisiä kantaatteja yhteensä 25, motetteja noin 100, messuja noin 15 ja muutama madrigaaleja.
Ward
Ward voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Davit Kldiašvili
thumb|175px|Davit Kldiašvili. Davit Kldiašvili (, ; 23. syyskuuta 1862 Kutaisin läänin Simonetin kylä – 24. huhtikuuta 1931) oli georgialainen kirjailija.
David Kldiašvili syntyi köyhään aatelisperheeseen. Hän opiskeli Kiovan ja Moskovan sotakouluissa vuosina 1872–1882 ja palveli sen jälkeen 26 vuoden ajan armeijassa. Vuosien 1905–1907 vallankumoustapahtumien jälkeen hän joutui eroamaan ”poliittisesti epäluotettavana”.
Bernhardina
Digi- ja väestötietoviraston mukaan Suomessa on vuoteen 2021 mennessä tilastoitu noin 20–30 Bernhardina-nimistä naista. Ruotsissa Bernhardinoja oli 1980-luvulla kirjoilla noin 3 000; nykyään heitä on siellä noin 200.
Davit Kldiašvili
Kldiašvilin kirjallinen toiminta alkoi kääntäjänä vuonna 1885. Hänen pääteoksiaan ovat pienoisromaanit Solomon Morbeladze (1894), Samanišvilis dedinatsvali (”Samanišvilin äitipuoli”, 1897) ja Kamušadzis gatširveba (”Kamušadzen vastoinkäymiset”, 1897). Kldiašvili kirjoitti myös kertomuksia ja näytelmiä. Teoksissaan hän kuvaa Länsi-Georgian maaseudun elämää ja köyhtyneen aateliston rappiota. Realistista ihmiskuvausta pehmentää myötätuntoinen huumori.
Kldiašvilille myönnettiin Georgian kansankirjailijan arvonimi vuonna 1930. Hänet on haudattu Tbilisin Mtatsmindan pantheonille.
Bernhardina
Nimipäivä
Vuosina 1811–1900 ilmestyneessä suomenkielisessä Haaparannan almanakassa Bernhardinalla oli nimipäivä 22. huhtikuuta.
Kanuuna
300px|oikea Kanuuna tarkoittaa sotilaskielessä tykkiä (yli 20 mm:n kaliiperista asetta), jolla ammutaan suhteellisen matalilla kulmilla epäsuoraa tulta tai suorasuuntaustulta ja jonka putken pituus on yli 20 kaliiperinmittaa. Kanuunoita on suunniteltu moneen käyttötarkoitukseen.
Historiaa
Toisen maailmansodan aikana suurikaliiperiset kanuunat oli yleensä varattu ylijohdon käyttöön ja niitä käytettiin pitkän ampumamatkan ansiosta vastatykistötoimintaan ja muiden kauempana rintaman takana olevien maalien tulittamiseen. Ammuksen suuri lähtönopeus aiheutti sen, että lataus oli hitaampaa ja tykin putken kuluminen nopeampaa.
Maavoimat
Kenttätykistö käyttää vedettäviä ja moottorilavettisia kanuunoita (esimerkiksi telakanuuna). Kenttäkanuuna on pitkäputkinen, yleensä matalilla korotuskulmilla ampuva ase. Kenttätykistössä on käytössä lukuisia eri ammustyyppejä, kuten sirpale- ja ontelokranaatit, panssari-, kuorma-, savu-, valo- ja kemialliset ammukset. Jotkin ydinasevallat ovat lisäksi valmistaneet kenttätykistönsä käyttöön taktisella ydinlatauksella varustettuja ammuksia. Kenttäkanuunan kaliiperi on 75–180 mm, nykyään useimmiten 105–155 mm. Kenttäkanuunan kantama voi olla jopa yli 40 km.
Kanuunat vaunuissa
Rynnäkkö- ja taistelupanssarivaunut on nykyään aseistettu kanuunoin. Kevyissä rynnäkkövaunuissa on yleensä 20–40 mm konetykki, jolla voidaan ampua sirpalekranaatteja ja erityyppisiä panssariammuksia. Vaunujen konetykkien tulinopeus on noin 200–600 ls/min ja ammustäyttö 100–500 laukausta. Taistelupanssarivaunun aseistuksena on 100–125 mm panssarivaunukanuuna, joka on tarkoitettu panssarivaunujen, ajoneuvojen, muun kaluston sekä jalkaväen tuhoamiseen. Panssarivaunukanuunan alikaliiperiammukset läpäisevät jopa yli 700 mm panssariterästä.
Panssarintorjunta
Toiseen maailmansotaan mennessä oli valmistettu panssarintorjuntakanuunoita, jotka oli tarkoitettu jalkaväen käyttöön panssarivaunujen tuhoamiseksi. Panssarintorjuntakanuunoiden merkitys oli hyvin suuri vielä toisen maailmansodan aikana, mutta kanuunoiden koon ja tuliasemapainon kasvaessa ne tulivat kömpelöiksi. Toisen maailmansodan alussa pst-tykkien kaliiperi oli 37–57 mm ja sodan lopussa 57–88 mm. Sodan jälkeen taistelupanssarivaunut ja telalavettiset panssarintorjuntatykit, ns. panssarintorjuntavaunut syrjäyttivät vedettävät panssarintorjuntakanuunat. Tästä huolimatta erityisesti Neuvostoliitossa valmistettiin panssarintorjuntakanuunoita vielä pitkään sodan jälkeen.
Ilmatorjunta
Ilmatorjuntajoukot luottavat nykyisin ohjusten ohella kanuunoihin. Ilmatorjuntakanuunoiden kaliiperi on pienentynyt sotien jälkeisenä aikana. Nykyaikaiset ilmatorjuntakanuunat ovat konetykkejä, joista monissa on elektroniset maalinosoitus- ja tulenjohtojärjestelmät. It-kanuunoiden kaliiperi on 20–57 mm ja tulinopeus. 120–1 000 ls/min. Moniputkisten, ns. Gatling-tyyppisten ilmatorjuntakanuunoiden tulinopeus voi kuitenkin olla jopa yli 6 000 ls/min.
Merivoimat
pienoiskuva|Kaksi järeää, [[BL 15 tuuman Mk I|381 mm (15 tuuman) kanuunaa Lontoon Imperial War Museumissa. Vasemmanpuoleinen palveli aikoinaan taistelulaiva HMS Ramilliesilla ja oikeanpuoleinen taas HMS Resolutionilla.]] Laivastossa sota-alusten aseistuksena on ohjusten ohella edelleen erikokoisia ja -tyyppisiä kanuunoita. Pienemmissä aluksissa saattaa olla vain kevyitä ilmatorjuntakanuunoita, kaliiperiltaan esimerkiksi 23 mm. Suuremmissa sotalaivoissa, kuten risteilijöissä on ilmatorjunta-aseistuksen lisäksi tyypillisesti yksi tai useampi 127–130 mm kanuuna. 1900-luvun alusta toisen maailmansodan loppuun valmistettiin hyvin suuria taisteluristeilijoitä ja taistelulaivoja, joiden suurimpien tykkien kaliiperi oli jopa 18 tuumaa eli 457 mm. Muun muassa yhdysvaltalaiset Iowa-luokan taistelulaivat, joiden päätykistön kaliiperi oli 16 tuumaa (406 mm), jäivät lopullisesti pois palveluksesta 2002.
Viimeinen tykistöalusten välillä käyty taistelu oli Surigaon salmen taistelu 1944, jossa yhdysvaltalainen amiraali Jesse Oldendorfin johtama taistelulaivaosasto upotti japanilaisen amiraali Nishimuran johtaman taistelulaivaosaston tutkaohjatulla tykistöllä. Tämän jälkeen taistelulaivojen päätehtävä oli tulituen antaminen maihinnousuissa ja rannikkomaalien pommittaminen. Tähän taistelulaivat soveltuivat erittäin hyvin; ne saattoivat ampua horisontin takaa tulematta itse havaituiksi, ja yhdysvaltalaiset laskivat Vietnamin sodassa, että yhden Iowa-luokan taistelulaivan 10 minuutin aikana ampuma kranaattimäärä vastasi samaa määrää pommeja, mitä yksi Constellation-luokan tukialus kykeni lento-osastollaan toimittamaan vuorokauden aikana maaliin. Viimeisen kerran taistelulaivojen tulitukea käytettiin ensimmäisen Persianlahden sodan aikana 1991.
Lentokoneet
Sotilaslentokoneissa, erityisesti hävittäjissä, on kiinteänä aseistuksena yksi tai useampi konetykki, kaliiperiltaan 20–30 mm ja tulinopeudeltaan 1 000–6 000 ls/min.
Ante Budimir
Ante Budimir (s. 22. heinäkuuta 1991 Zenica, Bosnia ja Hertsegovinan ST, Jugoslavia) on kroatialainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan hyökkääjä ja pituudeltaan 190-senttimetrinen. Hän edustaa Espanjan La Ligassa pelaavaa Osasunaa. Hän on pelannut myös Italian Serie A:ssa.
Budimir pelasi juniorina kotimaansa lisäksi vähän aikaa Itävallassa. Kroatian pääsarjassa hän edusti Inter Zaprešićia ja Lokomotiva Zagrebia kunnes siirtyi elokuussa 2014 Saksan 2. Bundesliigassa pelaavaan St. Pauliin. Seuraavaksi hän pelasi Italian Serie B:ssä ja Serie A:ssa Crotonen sekä Serie A:ssa Sampdorian joukkueissa. Hän pelasi Serie A:ssa kahdella kaudella yhteensä 33 ottelua ja teki niissä kuusi maalia, jotka kaikki Crotonen pelaajana.
Budimir siirtyi tammikuussa 2019 Espanjaan Mallorcan joukkueeseen, aluksi lainasopimuksella. Kaudella 2019–2020 hän pelasi pääsarjassa piipahtaneen Mallorcan joukkueessa 35 liigaottelua ja teki niissä 13 maalia, millä hän oli joukkueensa paras ja koko liigan kahdeksanneksi paras maalintekijä. Seuraavalla kaudella hän jatkoi pääsarjatasolla Osasunassa, jossa hän pelasi 30 liigaottelua ja teki niissä 11 maalia ollen jälleen joukkueensa paras maalintekijä.
Budimir nousi Kroatian maajoukkueeseen syksyllä 2020 ja pelasi ensimmäisen kerran lokakuussa 2020 ystävyysottelussa Sveitsiä vastaan. Kesän 2021 EM-kilpailuissa hän pääsi neljännesvälierässä Espanjaa vastaan vaihdosta kentälle 79. minuutille, minkä jälkeen Kroatia nousi 1–3-tappioasemasta tasoihin ja pääsi jatkoajalle, jossa Espanja kuitenkin teki kaksi voiton varmistanutta maalia. MM-kilpailuissa 2022 Budimir tuli vaihdosta kentälle neljännesvälieräottelussa Japania vastaan 62. minuutilla (mutta palasi vaihtoon jatkoajan puolivälissä) ja puolivälieräottelussa Brasiliaa vastaan 110. minuutilla. Budimir on MM-kilpailujen 2022 päättyessä pelannut 17 maaottelua, joissa hän on ollut kahdeksan kertaa avauskokoonpanossa. Ainoan maalinsa hän on tehnyt kolmannessa maaottelussaan marraskuussa 2020 ystävyysottelussa Turkkia vastaan.
Yttriumoksidi
Yttriumoksidi Y2O3 on yttriumin oksidi. Se on eniten käytetty yttriumyhdiste ja sitä on käytetty etenkin television kuvaputkien punaisten loisteaineiden valmistukseen. Siitä voidaan valmistaa myös yttriumrautagranaattia (YIG), jota käytetään mikroaaltoalueen suodattimissa. Yttriumoksidista on myös valmistettu korkean lämpötilan suprajohteita.
Yttriumoksidin moolimassa on 225,81 g/mol, tiheys 5,01 g/cm3 (vesi = 1,0 g/cm3) ja CAS-numero 1314-36-9.
Accident of Birth
Accident of Birth on metallimuusikko Bruce Dickinsonin kolmas sooloalbumi, joka julkaistiin vuonna 1997. Albumi on toinen Dickinsonin ja Roy Z:n yhdessä tekemistä levyistä (edellinen oli vuoden 1994 "Balls to Picasso"). Albumilla soittaa Iron Maidenista tuttu kitaristi Adrian Smith.
Tyylillisesti albumi on harppaus Skunkworksin grunge-rockmaisesta äänimaailmasta metallisempaan suuntaan. Albumin kappaleet yhdistelevät perinteistä heavy-rockia sekä modernimpaa metallia, ja tästä hyvä esimerkki on albumin avausraita Freak. Albumilta löytyy myös yksi täysin akustinen balladi Arc of Space.
Albumin teko alkoi kun kitaristi Roy Z soitti puhelimen välityksellä Dickinsonille säveltämiään riffejä. Dickinson oli tuolloin harkinnut kokonaan vetäytyvänsä musiikkimaailmasta, sillä hänen edellisenä vuonna perustettu yhtye "Skunkworks" oli hajonnut vuoden sisällä ja hän oli aikeissa ruveta työskentelemään kokopäiväisenä lentokapteenina. Dickinson kuitenkin innostui Roy Z:n riffeistä ja päätti tehdä vielä yhden albumin ja pian kaksikko aloitti työstämään kappaleita levylle. Hieman myöhemmin Adrian Smith liittyi mukaan: alun perin hänen piti soittaa vain yhdellä raidalla, mutta lopulta hänestä tuli levyn toinen kitaristi. Albumi ei saavuttanut isoa kaupallista menestystä, johon vaikutti osaltaan levy-yhtiön päätös olla panostamatta levyn markkinointiin rahallisesti. "Accident of Birth" sai kuitenkin kriitikoilta tunnustusta, joka vaikutti myös Dickinsonin päätökseen jatkaa soolo-uraansa nykyisellä kokoonpanolla.
Eero Vuorio (pesäpalloilija)
Eero Alpo Aleksanteri Vuorio (9. heinäkuuta 1925 Vehkalahti – 29. syyskuuta 2006 Hamina ) oli suomalainen pesäpalloilija.
Vuorio voitti pesäpallon Suomen mestaruuden Haminan Palloilijoiden joukkueessa vuosina 1947, 1948, 1954 ja 1955. Hän oli Pesäpalloliiton (PPL) joukkueen kakkosvaravahti Helsingin 1952 olympialaisissa pelatussa pesäpallon näytösottelussa. Hän pelasi kolme kertaa Itä–Länsi-ottelussa ja kaksi kertaa PPL–TUL-ottelussa.
Lastenrautatie
thumb|Lastenrautatie Puolan [[Poznańin Maltanka-puistossa.]] thumb|Höyryveturi [[Kiovan lastenrautatiellä Ukrainassa.]]
Lastenrautatie tai lasten rautatie on lasten ja nuorten vapaa-ajantoimintaa, jossa kouluikäiset hoitavat rautatieliikenteen erilaisia tehtäviä kaupungin puistoon tai kaupungin ulkopuolen kesäsiirtolaan rakennetulla kapearaiteisella rautatiellä. Lastenrautatiet saivat alkunsa Neuvostoliitosta 1930-luvulla ja niistä tuli suosittuja myös muissa sosialistisissa maissa toisen maailmansodan jälkeen. Monet niistä ovat yhä toiminnassa.
Yleistä
Ensimmäinen lastenrautatie avattiin Moskovan Gorkin puistoon vuonna 1932. Neuvostoliiton loppuvaiheessa lastenrautateitä toimi 52 eri puolilla maata, nykyisinkin vielä noin 30. Venäjällä lastenrautateitä on pidetty yllä määrätietoisemmin kuin muissa entisissä sosialistimaissa ja rakennettu jopa lisää. Itä-Saksassa lastenrautatiet tunnettiin nuorisojärjestön nimellä Pioniereisenbahn (pioneerirautatie), mutta nykyisin niitä kutsutaan nimellä Parkeisenbahn (puistorautatie). Myös Viroon suunniteltiin lastenrautatietä Vääna-Jõesuun pioneerileirille sekä Kohtla-Järven käytöstä poistetulle kapearaiteiselle radalle 1970-luvulla, mutta hankkeet eivät toteutuneet.
Lastenrautatiet paitsi tarjoavat vapaa-ajantoimintaa nuorille, myös esittelevät yleisölle jo käytöstä poistunutta rautatietekniikkaa, kuten höyryvetureita ja kapearaiteisia junia. Useimmat sosialistimaiden lastenrautatiet käyttävät 600 mm rataleveyttä.
Neuvostoliitossa lastenrautateiden ympärille oli kehitetty kesäleiritoimintaa kouluikäisille lapsille. Vastuullisissa tehtävissä lastenrautateillä toimivat 11–15-vuotiaat lapset. Tietyn ”viran” tai kelpoisuuden saamiseksi lastenrautatiellä tuli suorittaa jopa kaksivuotinen perehdytys rautatiekerhoissa, joissa opettivat kokeneet rautatieinsinöörit ja muut ohjaajat. Lasten toimintaa käytännön rautatietyössä valvovat aikuiset ohjaajat. Neuvostoliitossa lastenrautateiden tarkoitus oli myös ohjata ammatinvalinnassa innostamalla ja valmentamalla nuoria rautatiealalle tai muihin vaativiin ja vastuullisiin tehtäviin aikuisena.
Luettelo lastenrautateistä
Lastenrautateitä on tai on ollut ainakin seuraavissa paikoissa:
Kazakstan
Lähde:
Hannu Tenhunen
Tenhusen tutkimustyö on käsitellyt pääasiassa mikroelektroniikan järjestelmiä ja niiden suunnittelua.
Koulutus ja ura
Hannu Tenhunen valmistui diplomi-insinööriksi Teknillisestä korkeakoulusta vuonna 1982 ja filosofian tohtoriksi Cornellin yliopistosta vuonna 1986. Lisäksi Tenhunen on Tallinnan teknillisen yliopiston kunniatohtori ja hänellä on kunniaprofessuuri Pekingin Jiaotong Universityssä ja Fudan Universityssä Shanghaissa.
Julkaisut
Hannu Tenhunen on julkaissut yli 450 kansainvälisesti ja 130 kansallisesti arvioitua tieteellistä julkaisua. Lisäksi hänellä on kolmetoista patenttia.
Palkinnot
City of Shanghai Magnolia Silver Awards 2014, tunnustuksena arvokkaasta tuesta Shanghain kehitykselle ja yhteistyölle.
Saigō Takamori
thumb|250px|Saigō Takamori Saigō Takamori ( 23. tammikuuta 1828 – 24. syyskuuta 1877) oli japanilainen samurai ja poliitikko. Ōkubo Toshimichin ja Kido Takayoshin ohella häntä kutsutaan yhdeksi ”Meiji-restauraation kolmesta suuresta miehestä”.
Lars Widding
Lars-Gustav Axelsson Widding (1924 Uumaja, Ruotsi – 1994 Tukholma, Ruotsi ) oli ruotsalainen kirjailija, toimittaja ja käsikirjoittaja.
Saigō Takamori
Saigō oli lähtöisin Satsuman hanista ja toimi nuoruudessaan matala-arvoisena samuraina. Vuoden 1858 Ansei-puhdistuksessa hänet karkotettiin Amami Ōshiman saarelle, mutta myöhemmin hänen onnistui nousta merkittävään asemaan keisarillisissa joukoissa Meiji-uudistuksen aikana. Keisarin vakiinnutettua asemansa Saigō toimi Meiji-hallinnossa Japanin modernisointia vastustavana poliitikkona. Saigōn suunnitelmat mm. sodasta Koreaa vastaan kohtasivat kuitenkin ankaraa vastustusta, ja lopulta hän erosi hallintotehtävistään ja palasi kotikaupunkiinsa Kagoshimaan.
Satsuman kapinassa vuonna 1877 Saigō suostui vastahakoisesti johtamaan konservatiivisten samuraiden joukkoja Meiji-hallituksen armeijaa vastaan. Keskushallinnon moderni armeija kukisti kapinan nopeasti, ja Saigō sai surmansa kapinan päätäneessä Shiroyaman taistelussa. Kuoleman yksityiskohdista ei ole täyttä varmuutta. Saigōn omat miehet kertoivat, että hän olisi tehnyt seppukun haavoituttuaan. Toisen version mukaan Saigō menetti vammautuneena puhekykynsä, jolloin hänen omat miehensä hänen oletettujen toiveidensa mukaisesti olisivat tappaneet hänet. Tarinan mukaan Saigōn päätä ei koskaan löydetty, mutta tosiasiassa hallituksen joukot saivat sen käsiinsä ja asettivat näytille yhdessä Saigōn apulaiskomentajien päiden kanssa.
Lars Widding
Widding julkaisi 1700-1800-luvulla eläneen "Årstafrun" päiväkirjaan pohjautuvia romantisoituja ja stilisoituja teoksia. Esikuvanaan Boris Pasternak hän kirjoitti herooisen kansallishistoriallisen Ratsumestari- eli Sorunda-sarjan. Toinen historiallinen sarja on Karolinersviten.
Konrad Kivekäs
Konrad Fredrik Kivekäs (vuoteen 1876 Stenbäck; 12. toukokuuta 1847 Alavus – 20. helmikuuta 1918 Oulu) oli suomalainen toimittaja ja suomenmielinen vaikuttaja.
Kivekkään vanhemmat olivat kirkkoherra Karl Fredrik Stenbäck ja Emilia Ottilia Christina von Essen. Hän kirjoitti ylioppilaaksi vuonna 1867, valmistui filosofian kandidaatiksi vuonna 1873 ja pedagogian kandidaatiksi 1877.
Kivekäs toimi vuosina 1876–1882 Oulun suomalaisessa yksityislyseossa historian, suomen ja ruotsin kielten opettajana. Varsinaisen elämäntyönsä Kivekäs kuitenkin teki sanomalehtialalla. Jo vuodesta 1874 hän oli ollut pari vuotta aputoimittajana Uusi Suometar -lehdessä. Oulussa hän oli ensin Oulun Wiikko-Sanomia -lehden toimittajana, mutta perusti vuonna 1877 oman sanomalehden Kaiun. Kivekäs oli Kaiun toimittajana ja kustantajana vuoteen 1905 asti. Hän oli hyvin suomenmielinen, ja Kaiku-lehteä pidettiin liian radikaalina. Kivekäs saikin painokanteen ja vankeustuomion ja joutui lopulta luopumaan lehdestään ensimmäisen sortokauden aikaisen painostuksen takia.
Kaiusta luopumisen jälkeen Kivekäs sekä suomensi teoksia että kirjoitti itsekin muun muassa elämäkerrat George Washingtonista ja Oliver Cromwellista.
Kivekäs oli toiminut Oulun kaupungin köyhäinhoitolautakunnan esimiehenä vuosina 1894–1901, jolloin hän otti ensimmäisenä Suomessa käyttöön niin sanotun Eberfeldin eli kaitsijajärjestelmän. Kivekkään puoliso vuodesta 1877 oli Erika Herminia Durchman (k. 1925). Hänen veljensä oli poliitikkona tunnettu asianajaja Lauri Kivekäs, näyttelijä Ida Aalbergin puoliso. Toinen veli, Josef Stenbäck, tuli puolestaan tunnetuksi arkkitehtina.
Oro
Oro (Northern Province) on maakunta Papua-Uudessa-Guineassa. Sen pääkaupunki on Popondetta. Maakunnan pinta-ala on 22 800 neliökilometriä ja asukasluku 186 309 vuonna 2011.
Tufin seudulla on kapeita, vuonoja muistuttavia lahtia. Maakunnassa sijaitsee muun muassa toimiva tulivuori Mount Lamington.
Orossa käytiin ankaria taisteluja kulkuväylästä Port Moresbyyn toisessa maailmansodassa. Erityisesti taisteluja käytiin Bunassa, Gonassa ja Sananandassa.
Oro on valtion ainoa maakunta, jossa anglikaaninen kirkko on enemmistönä. Maakunnan tärkein teollisuustuote on öljypalmu.
Yolanda King
thumb|200px|Yolanda King puhumassa Out & Equal Workplace Summit -tapahtumassa vuonna 2006. Yolanda Denise King (17. marraskuuta 1955 Montgomery, Alabama – 15. toukokuuta 2007 Santa Monica, Kalifornia) oli ihmisoikeustaistelija Martin Luther Kingin ja hänen vaimonsa Coretta Scott Kingin esikoistytär. Hän työskenteli isänsä jalanjälkiä seuraten useissa ihmisoikeusjärjestöissä, kuten Martin Luther King Jr. Center for Nonviolent Social Change, Incorporated - ja Habitat for Humanity -järjestöissä. Hän on myös näytellyt sivuosissa useissa elokuvissa ja televisiosarjoissa.
Yolanda King opiskeli afro-amerikkalaistutkimusta ja teatteritiedettä Smith Collegessa Northamptonissa, Massachusettsissa, josta hän valmistui vuonna 1976. Lisäksi hän luki teatteritieteestä maisterin tutkinnon New Yorkin yliopistossa. Yolanda King kuoli 51-vuotiaana mahdollisesti sydänperäisiin ongelmiin.
Juha Majalahti
Juha Majalahti on Euran kunnanjohtaja. Hän sai Euran kunnanvaltuuston äänestyksessä 30 ääntä, Euran hallinto- ja henkilöstöpäällikkönä työskentelevän Johanna Aallon saadessa neljä ääntä. Yksi kunnanvaltuuston jäsenistä äänesti tyhjää. Majalahti on koulutukseltaan sosionomi.
Aiemmin Majalahti oli Karkkilan kaupunginjohtajan virassa vuodesta 2011. Sitä ennen hän työskenteli Julkisten ja hyvinvointialojen liiton talouspäällikkönä. Hän on taustaltaan sosiaalidemokraatti.
Daidalidai
Daidalidai oli antiikin aikainen alun perin Kekropis-fyleen kuulunut Attikan eli Ateenan kaupunkivaltion muodostaneen alueen demos. Se kuului fylen asty-trittykseen eli kaupunkialueen demoksiin.
Daidalidai sijaitsi pohjoiseen Alopeken demoksesta. Se sijoitetaan suunnilleen Ateenan nykyisen Výronaksen esikaupungin tienoille.
Demos perustettiin Kleistheneen uudistuksessa arkaaisen kauden lopulla vuonna 508 eaa. Tuolloin sen alkuperäinen fyle eli ”heimo” oli Kekropis ja sillä oli yksi edustaja Ateenan bulessa eli neuvostossa. Myöhemmin hellenistisellä ja roomalaisella kaudella demoksissa tapahtui muutoksia, ja niiden seurauksena demos kuului vuodesta 307/306 eaa. Demetrias-fyleen, fylen lakkauttamisen jälkeen vuodesta 201/200 eaa. jälleen Kekropis-fyleen ja vuodesta 124/125 jaa. Hadrianis-fyleen. Demoksen kansalaisesta käytettiin demonyymiä Daidalidēs.
Haupitsi
thumb|250px|Saksalainen [[toinen maailmansota|toisen maailmansodan aikainen haupitsi.]] thumb|250px|Yhdysvaltalainen moderni [[M198 (haupitsi)|M198-haupitsi ampuu.]] thumb|250px|Suomalainen 122 PsH 74 -panssarihaupitsi moottoriluukku auki. pienoiskuva|Haupitsi [[Belo Horizontessa Brasiliassa]]
Haupitsi on kenttätykki, jonka putken pituus on 15–25 kaliiperinmittaa. Putkipituuden suhteen haupitsi sijoittuu mörssärin ja kanuunan väliin.
Haupitsin putki on yleensä lyhempi kuin kanuunan, mutta haupitsin voi suunnata suuremmalla maksimikorolla. Kaikilla haupitseilla ei kuitenkaan välttämättä voi ampua yläkulmilla (yli 45 astetta).
Historia
Historiallisesti haupitsin perusajatuksena oli toimia aseena, jolla voitiin ampua tykin painoon nähden raskaita kranaatteja suhteellisen lähellä sijaitsevaan maaliin. Kanuunoilla oli pidempi kantama, mutta ne olivat saman kaliiperisiin haupitseihin verrattuna huomattavan painavia. Ensimmäisessä maailmansodassa 149–155 mm haupitsit olivat tuliasemapainoltaan noin 3 000–4 000 kg ja kantamaltaan 8–10 kilometriä. Saman aikakauden 149–155 mm kanuunat painoivat 10 000 – 12 000 kg ja kantoivat 17–22 kilometriä.
Haupitsit oli mahdollista rakentaa suhteellisen kevyiksi, sillä putken lyhyyden takia niissä ei ollut mielekästä käyttää suuria ruutipanoksia. Pieni ruutipanos johti maltilliseen rekyyliin, joka ei asettanut erityisen suuria lujuusvaatimuksia aseen lavetille. Kanuunoissa, joilla tavoiteltiin suurta kantamaa, oli oltava suuret ruutipanokset ja pitkä putki, jotta suuren ruutimäärän palamisen tuottama energia voitiin tehokkaasti hyödyntää. Pitkä putki oli huomattavan painava, ja sen peräytyminen suuren ruutipanoksen työntämänä asetti lavetille ja joustolaitteelle erittäin suuret vaatimukset. Tästä syystä myös kanuunoiden lavetit olivat huomattavan raskastekoisia. Pelkkä kanuunan lavetti saattoi painaa yli kaksi kertaa sen verran kuin kokonainen samankaliiperinen haupitsi.
Suhteellisen keveyden lisäksi haupitsi oli kanuunaa halvempi ja maastokelpoisempi. Haupitsi asetti myös huomattavasti pienemmät vaatimukset vetokalustolle, ja ne olivat usein hevosvetoisia. Kanuunalla puolestaan oli huomattavasti pidempi kantama. Toisen maailmansodan aikana yleisimpiä olivat saksalainen 10,5 cm le. FH 18 (Leichtes Feldhaubitze 18) ja neuvostoliittolainen 122 mm haupitsi M1938.
Nykyaika
Nykyisin varsinaiset haupitsit ovat verrattain harvinaisia, sillä useimmat kenttätykit ovat yleensä kanuunahaupitseja, joissa yhdistyy kanuunan pitkä putki ja haupitsin suuri koro. Toisaalta nykyiset kanuunahaupitsit ovat myös painoltaan yhteneviä ensimmäisen maailmansodan aikaisten kanuunoiden kanssa.
Nykyään pienemmistä kaliipereista on luovuttu raskaan 120 mm:n kranaatinheittimistön kehittyessä, ja yleisimmät kenttätykit ovat 155 mm länsimaissa ja 152 mm (6 tuumaa) Venäjällä.
Onni Sallinen
Onni Eemeli Sallinen (23. syyskuuta 1920 Kiihtelysvaara – 25. toukokuuta 1978 Porvoo) oli suomalainen pesäpalloilija.
Työväen Mailapoikia edustanut Sallinen oli TUL:n joukkueen sieppari Helsingin 1952 olympialaisissa pelatussa pesäpallon näytösottelussa. Hän oli yksi neljästä urheilijasta, jotka kuljettivat olympiatulen Helsingin olympiastadionin torniin kisojen avajaisissa.
Ars nova
Ars nova on myöhäiskeskiajalla vaikuttanut musiikkityyli, joka sai nimensa Philippe de Vitryn kirjoittamasta saman nimisestä teoksesta. Ars nova -tyylin merkittävin säveltäjä oli de Vitryn ohella ranskalainen Guillaume de Machaut.