cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Australia
Väestöjakauma
Suurin osa australialaisista on kolonialismin aikana Australiaan tulleiden eurooppalaisten jälkeläisiä, jotka muodostavat noin 90 prosenttia väestöstä. Suurin osa eurooppalaisista tuli Britteinsaarilta. Vuoden 2006 väestönlaskennassa suurin osa ilmoitti olevansa taustaltaan ”australialaisia”, heitä oli 37,13 prosenttia väestöstä. Muita ryhmiä olivat englantilaiset (31,65 %), irlantilaiset (9,08 %), skotit (7,56 %), italialaiset (4,29 %), saksalaiset (4,02 %), kiinalaiset (3,37 %) ja kreikkalaiset (1,87 %).
Vuonna 2007 alkuperäisasukkaita oli noin 460 000. Torresinsalmen saarten asukkaat eivät ole Australian alkuperäisasukkaita, vaan he ovat etnisesti melanesialaisia. Nykyisin monet alkuperäisistä asukkaista asuvat reservaateissa Länsi-Australian, Pohjoisterritorion ja Queenslandin syrjäisimmillä seuduilla. Osa heistä on muuttanut kaupunkeihin. Alkuperäisasukkaita syrjivät kohdat poistettiin maan perustuslaista toukokuun 1967 kansanäänestyksen jälkeen, kun yli 90 prosenttia australialaisista kannatti muutosta. Vuonna 2008 Australian hallitus pääministeri Kevin Ruddin johdolla esitti parlamentissa anteeksipyyntönsä alkuperäisasukkaille. Anteeksipyyntö televisioitiin koko maahan, sille hurrattiin, mutta alkuperäisasukkaiden edustajat sanoivat, että pahoittelun lisäksi heidän pitäisi saada korvauksia.
Australialla ei ole valtionuskontoa, mutta kristinusko on maan valtauskonto. Kristittyjen osuus väestöstä on jo pitkään ollut laskeva. Vuoden 2016 tilaston mukaan maan väestöstä 52,1 prosenttia on kristittyjä, joista katolilaisia on 22,6 prosenttia ja anglikaaneja 13,3 prosenttia. Saman tilaston mukaan 30,1 prosenttia väestöstä on uskonnottomia ja heidän osuutensa kasvaa nopeimmin. Islam (2,6 %) on maan toiseksi suurin uskonto, ja sitä seuraavat buddhalaisuus (2,4 %) ja hindulaisuus (1,9 %). Yhteensä 8,2 prosenttia maan väestöstä kuuluu ei-kristillisiin uskontoihin. 9,6 prosenttia vastaajista kieltäytyi määrittelemästä uskonnollista vakaumustaan. Viikoittain kirkossa kävi vuonna 2004 vain 7,5 prosenttia australialaisista, eikä uskonnolla ole keskeistä asemaa suurelle osalle maan väestöä.
Ikäjakauma alkaa Australiassa painottua vanhusväestöön. Vuonna 2018 joka seitsemäs australialainen oli yli 65-vuotias. Vuonna 2057 iäkkäitä on maan väestöstä ennusteiden mukaan 22 prosenttia.
Kulttuuri
thumb|Sydneyn oopperatalo. Aluksi Australian kulttuuri oli leimallisesti brittiläistä kulttuuria, joka hitaasti sopeutui uudenlaiseen ilmastoon. 1960-luvulta alkaen kulttuuri on saanut enemmän vaikutteita sekä aasialaisten ja keskieurooppalaisten maahanmuuttajien että aluksi syrjittyjen alkuperäisasukkaiden kulttuureista.
Alkuvuosista alkaen Australiassa on ollut kuvataiteilijoita ja kirjailijoita, kuten Nobel-palkittu Patrick White. Sydneyn oopperatalo tunnetaan arkkitehtuuristaan, ja joka toinen vuosi järjestettävät Adelaiden festivaalit tuovat maahan kansainvälisiä tähtiä, kuten Royal Shakespeare Companyn ja Kirov-baletin.
Elokuvaohjaaja Peter Weir on ollut useita kertoja sekä Oscar- että Golden Globe -ehdokkaana. Weirin läpimurtoelokuva Huviretki hirttopaikalle oli ensimmäisiä kansainvälisesti menestyneitä australialaiselokuvia. Weirin myöhempiä australialaisia elokuvia olivat Gallipoli (1981) ja Rakkaus veitsenterällä (1982), joissa kummassakin oli pääosassa tuolloin vielä jokseenkin tuntematon näyttelijä Mel Gibson.
Didgeridoo on erikoislaatuinen Australian alkuperäisasukkaiden puhallinsoitin, joka valmistetaan termiittien ontoksi kaivertamasta puunrungosta.
Australialaiset ovat menestyneet maailmalla kevyen musiikin eri osa-alueilla. Australialaisia yhtyeitä ja artisteja ovat muiden muassa AC/DC, Kylie Minogue, Nick Cave, Air Supply, Sia, Iggy Azalea ja Mirusia Louwerse.
Ennen eurooppalaisten tuloa alkuperäisasukkaat söivät paikallisia kasveja ja eläimiä monipuolisesti. Ensimmäiset eurooppalaiset söivät pääasiassa perunoita ja lihaa, aluksi riistaa, myöhemmin nautaa ja lammasta. Kalan ja äyriäisten syöminen on kasvanut 1930-luvulta, ja vihannesten kulutus 1950-luvulta alkaen. Nykyisin australialaiset huippukokit tunnetaan fuusiokeittiöstä eli eri maiden perinteiden yhdistämisestä. Tavalliset ihmiset kuluttavat pikaruokaa enemmän kuin missään muualla maailmassa.
Unescon maailmanperintöluettelossa on Australiasta 17 kohdetta. Niistä kolme on kulttuurikohteita (Australian rangaistussiirtolat, Royal Exhibition Building ja Carlton Gardens sekä Sydneyn oopperatalo), neljä sekakohdetta (Kakadun kansallispuisto, Tasmanian erämaat, Uluru-Kata Tjutan kansallispuisto ja Willandran järvialue) ja loput luontokohteita: Australian itä-keskiosien sademetsien suojelualueet, Australian nisäkäsfossiililöydökset (Riversleigh/Naracoorte), Fraser Island, Greater Blue Mountains -alue, Heard ja McDonaldinsaaret, Iso Valliriutta, Lord Howen saariryhmä, Macquariensaari, Purnululun kansallispuisto, Queenslandin tropiikki ja Shark Bay.
Urheilu
Australia on osallistunut olympialaisiin vuodesta 1896 alkaen. Ensimmäisen kerran sillä oli edustaja talviolympialaisissa vuonna 1936. Australia on isännöinyt olympialaisia kahdesti: vuonna 1956 Melbournessa ja vuonna 2000 Sydneyssä. Vuoden 2032 olympialaiset on tarkoitus järjestää Brisbanessa.
Australiassa on käytössä useita jalkapallokoodeja. Suosituimmat ovat rugbyn eri lajit eli australialainen jalkapallo, rugby league ja rugby union. Eurooppalainen jalkapallo on suosituimmuudessa toissijainen edellä mainittuihin jalkapallokoodeihin verrattuna. Australian jalkapallomaajoukkue oli tammikuussa 2019 Fifan rankingissa sijalla 41. Jalkapallomaajoukkue on voittanut OFC Nations Cupin neljästi ja Aasian-mestaruuden kotikisoissa 2015. Maailmanmestaruuskilpailuissa Australia on ollut kolmesti, paras sijoitus on Saksassa 2006 saavutettu neljännesvälieräpaikka.
Golf on Australiassa suosittua kaikissa yhteiskuntaluokissa. Australian avoin tennisturnaus on yksi neljästä arvostetusta Grand Slam -turnauksesta. Australian jääkiekkomaajoukkue on osallistunut kansainvälisiin kisoihin vuodesta 1986 lähtien, ja joukkue on vuoden 2015 maailmanrankingissa sijalla 36. Australia on Kansainyhteisön kisoissa eniten mitaleja voittanut maa.
Moottoriurheilussa tunnettuja australialaisia autourheilijoita ovat Jack Brabham, Alan Jones ja Daniel Ricciardo (kaikki Formula 1) sekä Mark Webber (Formula 1/WEC-kestävyysajot). Kaksipyöräisissä tunnettuja kuljettajia ovat Casey Stoner (ratamoottoripyörät) ja Stefan Merriman (enduro). Australiassa ajetaan vakioautojen V8 Supercars -sarjaa. Formula 1:sten Australian osakilpailu on järjestetty Adelaiden katuradalla vuosina 1985–1995 ja Melbournen katuradalla vuodesta 1996 lähtien.
Robbery – hullu keikka
Robbery – hullu keikka (Scorched) on Gavin Grazerin ohjaama yhdysvaltalainen rikoskomedia vuodelta 2003. Sen on käsikirjoittanut Joe Wein, ja pääosia näyttelevät Alicia Silverstone, Woody Harrelson, Rachael Leigh Cook, Paulo Constanzo ja John Cleese.
Juoni
Aavikon pikkukylän pankkikonttorissa työskentelevä Sheila (Silverstone) aikoo ryöstää työpaikkansa kostoksi siitä, että hänen poikaystävänsä, konttorin johtaja, on jättänyt hänet. Hän arvelee, että mies saisi potkut ryöstön takia. Samaan aikaan toinen saman pankin virkailija George (Harrelson) on aikoo tyhjentää paikallisen rikkaan miehen (Cleese) tallelokeron kostoksi siitä, että mies on ehkä ampunut Georgen lemmikkihanhen emon. Kolmas saman pankin virkailija Stu (Costanzo) aikoo kavaltaa pankilta 250 000 dollaria viikonlopun viettoon Las Vegasissa. Tapahtumat esitetään takaumina.
Vastaanotto
Independent-elokuvana tuotetun Robberyn kuvaukset päättyivät jo kesällä 2001, mutta se tuotiin ensi-iltaan Yhdysvalloissa vasta heinäkuussa 2003 ja Euroopassa loppuvuodesta 2005. Elokuva sai hyvin kriittisiä arvosteluja ja oli raskaasti tappiollinen: seitsemän miljoonan dollarin tuotantobudjetista saatiin lipputuloina takaisin vain noin tuhannesosa eli 8 000 dollaria.
Saukkojärvi (Jyväskylä, pohjoinen)
Saukkojärvi Saukkojärvi (p) on Keski-Suomessa Jyväskylässä Lähteelänperän kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 2,1 hehtaaria, se on 450 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,2 kilometriä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Muuratjärven valuma-alueella (14.28), jonka Kuusjärven alueeseen (14.285) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 145,6 metriä mpy.
Luettelo swahilin murteista
Tämä on luettelo swahilin murteista.
Luettelo Uudenkaupungin julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä
Luettelo Uudenkaupungin julkisista taideteoksista ja muistomerkeistä sisältää Uudenkaupungin kaupungissa olevat pysyvät patsaat, muistomerkit ja muistolaatat. Muistolaatat ovat luettelona taideteosten ja muistomerkkien jälkeen. Uuteenkaupunkiin liitettyjä entisiä kuntia ovat Uudenkaupungin maalaiskunta, Pyhämaa, Lokalahti ja Kalanti.
Anna Lindh
Ylva Anna Maria Lindh (19. kesäkuuta 1957 Tukholma – 11. syyskuuta 2003 Solna) oli ruotsalainen poliitikko, joka toimi Ruotsin ympäristöministerinä vuosina 1994–1998 ja ulkoministerinä vuodesta 1998 kuolemaansa saakka. Anna Lindh joutui puukotuksen uhriksi NK:n tavaratalossa Tukholmassa 10. syyskuuta 2003. Hän kuoli saamiinsa vammoihin leikkauspöydällä seuraavana aamuna. Lindh oli naimisissa Bo Holmbergin kanssa. Pariskunnalla oli kaksi poikaa.
International Campaign to Ban Landmines
thumb|Järjestön logo International Campaign to Ban Landmines (ICBL) eli Kansainvälinen kampanja maamiinojen kieltämiseksi on useiden kansalaisjärjestöjen yhteistyöelin, joka pyrkii kieltämään maamiinat. Se on perustettu 1992, nykyisin siihen kuuluu yli 1100 paikallista järjestöä. Järjestön suurin saavutus on ollut Ottawan sopimus 1999. Sille myönnettiin Nobelin rauhanpalkinto vuonna 1997 yhdessä koordinaattori Jody Williamsin kanssa.
Walesin Prinsessa Diana toi järjestölle näkyvyyttä 1997 kävellessään miinakentällä Angolassa.
Aiheesta muualla
Kotisivut englanniksi, saksaksi, espanjaksi, venäjäksi, italiaksi, portugaliksi, kiinaksi ja arabiaksi
Kolmen tuulen pesä
Kolmen tuulen pesä on Pelle Miljoona & Rockers -yhtyeen kuudes, ja Pelle Miljoonan 21. albumi. Se julkaistiin 2. maaliskuuta 1998.
Kappaleet
Kaikki kappaleet säveltänyt ja sanoittanut Pelle Miljoona sekä sovittanut Rockers, ellei toisin mainita.
Terentius
pienoiskuva|Publius Terentius Afer. Publius Terentius Afer (noin 190 eaa. – 159 eaa.) oli roomalainen komediakirjailija. Terentius kirjoitti kuusi näytelmää, joista kaikki ovat säilyneet tähän päivään. Vertailun vuoksi hänen edeltäjänsä Plautuksen 130 näytelmästä vain 21 on säilynyt.
Elämänvaiheita
Terentius oli berberi ja syntyi orjuuteen. Terentiuksen iästä ja nimestä Afer (latinaksi ”afrikkalainen”) on päätelty, että hän syntyi Karthagossa. Toisaalta nimi viittaa myös nykyisen Libyan alueella eläneisiin berberiheimoihin. Hänen omistajansa Terentius Lucanus oli yksi senaattoreista. Hän vaikuttui orjansa lahjakkuudesta ja kustansi Terentiukselle monipuolisen koulutuksen. Koulutuksen ansiosta hän sai hienostuneen kirjallisen maun. Senaattori vapautti Terentiuksen hänen ollessaan vielä melko nuori.
Koulutus ja kasvu senaattoriperheessä avasivat Terentiukselle ovet Rooman hienostopiireihin. Hellenismistä vaikutteita saanut yläluokka ei ollut enää kiinnostunut vanhoista karkeista roomalaisista kansannäytelmistä. Näytelmistä on säilynyt nykypäiviin vain nimiä, kuten "Sairas sika" ja "Aasi" joista voi vetää karkeita johtopäätöksiä niiden sisällöstä. Terentiuksen huolitellut henkilöhahmot ja heidän harkitut vaikutteensa saivat sivistyneet roomalaiset ihastumaan hänen näytelmiinsä. Niitä pidetään nykyään taiteellisesti korkeatasoisempina kuin Plautuksen.
Ollessaan 25-vuotias Terentius matkusti Kreikkaan. Eräiden lähdetietojen mukaan hän kuoli Kreikassa, toisten mukaan hän kuoli merimatkalla palatessaan kotiin.
Teoksista
Kuten Plautus, Terentius käänsi ja kirjoitti kreikkalaisia komedioita, mutta oli enemmän kuin kääntäjä, kuten nykyaikaiset löydöt ovat osoittaneet. Terentius ei myöskään ”roomalaistanut” näytelmiään, vaan sijoitti ne Kreikkaan.
Terentiuksen kuudesta näytelmästä pidetään merkittävimpänä Adelphoeta (Veljekset). Se kertoo veljeksistä jotka on annettu eri kasvattajille. Toisen on kasvattanut ankara ja pahantuulinen maalaisisäntä Demea ja toisen iloinen ja ymmärtäväinen kaupunkilaismies Micio. Ankarissa maalaisoloissa kasvanut on kuitenkin odotusten vastaisesti täysi heittiö. Kaupunkilaispoika todistaa monta kertaa olevansa jalosydäminen ja lämmin ihminen. Tapahtumiin sekaantuu myös viekas orja, joka kuitenkin lopuksi saa vapautensa vaikka on ollut lähinnä taitava sopankeittäjä.
Näytelmässä Phormio omaisuutensa menettänyt ammattimainen kuokkavieras siipeilee rikkaiden luona ja pitää huolta lähinnä itsestään. Tarina saa romanttisia sävyjä kun Phormio päätyy auttamaan kaksi rakastunutta nuorta naimisiin. Talon nuori herra saa rakastamansa köyhän neidon isänsä vastuksesta ja kielloista huolimatta, sillä Phormio tekee onnistuneen juonen.
Terentius ei kirjoittanut näytelmiään kirjakielellä, kuten tuolloin oli tapana, vaan puhekielellä eli kansan käyttämällä ”vulgaarilatinalla”. Terentiuksen suosiosta kertovat lukuisat keskiajan ja renessanssin käsikirjoitukset, joissa hänen teoksiaan käytettiin. Claudia Villa on arvioinut, että käsikirjoituksista, joissa Terentiuksen töitä esiintyy, 650 on vasta 800-luvulta ja sen jälkeen. Keskiaikainen näytelmäkirjailija Gandersheimin Hroswitha sanoi kirjoittaneensa näytelmänsä, jotta oppineilla olisi kristillinen vaihtoehto luettavana Terentiuksen ”pakanallisten” näytelmien sijaan.
Terentiuksen teosten ensimmäinen painettu versio ilmestyi Strasbourgissa vuonna 1470, ja ensimmäinen antiikin ajan jälkeinen esitys, näytelmästä Andria, tapahtui Firenzessä vuonna 1476.
Myöhemmistä kirjailijoista Terentius on vaikuttanut muun muassa Molièreen. Muutkin oppineet, esimerkiksi Martti Luther, lainasivat usein kirjoituksissaan Terentiuksen viisauksia, joista kuuluisin lienee ”Homo sum, humani nil a me alienum puto” - ”Olen ihminen, eikä mikään inhimillinen ole minulle vierasta”.
Terentiuksen säveltäjätyötoveri Flaccus kirjoitti Hecyra-näytelmään musiikin, josta peräisin olevaa säettä pidettiin pitkään ainoana antiikin Rooman musiikista säilyneenä katkelmana. Nyttemmin Flaccuksen säe on todettu epäaidoksi.
Pekka Haarla
pienoiskuva|Pekka Haarla. Pekka Rafael (Pekka R.) Haarla (3. toukokuuta 1923 Tampere – 29. elokuuta 2021 Helsinki ) oli suomalainen toimitusjohtaja, konsuli ja kokoomuksen kansanedustaja.
Elämä
Haarlan vanhemmat olivat tehtaanjohtaja Eino Toivo Rafael Haarla ja Elma Kaarin Laurila ja hänen isoisänsä oli tunnettu teollisuusmies Rafael Haarla. Haarla pääsi ylioppilaaksi 1942 Tampereen suomalaisesta yhteiskoulusta ja valmistui ekonomiksi 1946 Helsingin kauppakorkeakoulusta ja paperi-insinööriksi (Bachelor of Science) Syracusen yliopistosta Yhdysvalloissa 1950. 1950-luvulla hän oli perustamassa Tampereen nuorkauppakamaria.
Haarla toimi Haarlan paperitehdas Oy:ssä käyttöinsinöörinä ja konttoripäällikkönä 1950–1961 ja toimitusjohtajana 1961–1964 sekä 1971–1977. Hän oli myös Haarla & Co Internationalin toimitusjohtajana vuosina 1960–1974. Haarla oli välillä Suomen teollisuuden keskusvaliokunnan pääsihteerinä Helsingissä 1964–1971. Haarla toimi myös Itävallan konsulina Tampereella vuosina 1975–1977. Hän sai konsulin arvonimen 1995. Haarla oli kokoomuksen kansanedustajana 1966–1972 edustaen Hämeen läänin pohjoista vaalipiiriä. Hän oli presidentin valitsijamies vuoden 1968 presidentinvaaleissa.
Haarlan tehtaat yhdistyivät UPM:n kanssa vuonna 1976, ja Pekka Haarla jäi pois paperitehtaan palveluksesta vuonna 1977. Hän asettui perheineen Pariisiin aloittaen uuden elämän poliittisena toimittajana. Hän kirjoitti Uuteen Suomeen, Kauppalehteen ja Aamulehteen Ranskan politiikasta ja taloudesta. Tämän jälkeen hän jatkoi kirjeenvaihtajana vielä Washingtonissa ja Genevessä.
Yksityiselämä
Haarla oli naimisissa vuodesta 1946 Ulla Mai Camilla Takkulan kanssa. Perheessä on neljä tytärtä.
Camilla (Yhdistyneen kuningaskunnan kuningatar)
Kuningatar Camilla  (Camilla Rosemary Mountbatten-Windsor, ent. Parker Bowles, o.s. Shand, s. 17. heinäkuuta 1947 Lontoo) on Yhdistyneen kuningaskunnan kuninkaan Charles III:n puoliso ja Yhdistyneen kuningaskunnan kuningatar.
Perhe
Camillan vanhemmat olivat majuri Bruce Shand (1917–2006) ja paronin tytär Rosalind Cubitt (1921–1994). Hänen isoäitinsä äiti Alice Keppel (1868–1947) oli kuningas Edvard VII:n rakastajatar.
Ensimmäinen avioliitto
Camilla Shand meni naimisiin Andrew Parker Bowlesin kanssa 1973. Heille syntyivät lapset Tom vuonna 1974 ja Laura vuonna 1978. Pari erosi vuonna 1995.
Suhde ja avioliitto Charlesin kanssa
Camilla tutustui silloiseen Walesin prinssi Charlesiin 1970-luvun alussa. He tapailivat jonkin aikaa, mutta Camillaa ei silloin pidetty tulevalle kuninkaalle sopivana kumppanina. Vuonna 1981 Charles vei vihille lady Diana Spencerin. Prinssi Harryn syntymän jälkeen pariskunta erkaantui toisistaan, ja Camilla ja Charles aloittivat uudelleen suhteen.
Kruununprinssiparin avio-ongelmat saivat laajaa julkisuutta vuonna 1992, kun Charlesin ja Dianan tiedotettiin päätyneen asumuseroon. Prinsessa syytti liittonsa kariutumisesta Camillaa, ja vuonna 1995 hän sanoi BBC:n haastattelussa: ”Meitä oli kolme yhdessä avioliitossa, joten siinä oli hieman tungosta.” Charlesin ja Dianan virallinen avioero astui voimaan kesällä 1996, ja seuraavana vuonna Diana kuoli auto-onnettomuudessa.
Camilla ja Charles avioituivat 9. huhtikuuta 2005. Avioliiton jälkeen Camilla tunnettiin Cornwallin herttuattarena.
Kuningattarena
Elisabet II:n kuoltua 8. syyskuuta 2022 Camillan puolisosta tuli kuningas Charles III ja Camillasta kuningatar. Camilla kruunattiin puolisonsa rinnalla Charles III:n kruunajaisissa 6. toukokuuta 2023. upright=0.6|thumb|Camillan monogrammi kuningattarena.
Arvonimet
Vaikka Camilla oli oikeutettu käyttämään arvonimeä Walesin prinsessa, hän käytti ennen puolisonsa valtaistuimelle nousua Cornwallin herttuattaren titteliä. Skotlannissa hänen arvonimensä oli Rothesayn herttuatar.
David Trimble
thumb|David Trimblen virallinen muotokuva David Trimble (15. lokakuuta 1944 – 25. heinäkuuta 2022 ) oli pohjoisirlantilainen poliitikko, joka sai 1998 Nobelin rauhanpalkinnon yhdessä John Humen kanssa.
Trimble oli Ulster Unionist Partyn puheenjohtaja vuosina 1995–2005. Hän oli puolueensa edustajana neuvottelemassa Pohjois-Irlannin konfliktin päättänyttä pitkänperjantain sopimusta. Trimblea pidettiin kovan linjan unionistina, mutta hän lähti silti sopimaan nationalistien kanssa sopimusta konfliktin päättämiseksi.
Antero Jyränki
Veli Orko Antero Jyränki (9. elokuuta 1933 Hamina – 29. huhtikuuta 2020 Helsinki ) oli suomalainen valtiosääntöoikeuden tutkija ja professori.
Elämäkerta
Jyränki toimi tasavallan presidentin kansliapäällikkönä vuodesta 1970 vuoteen 1973, jolloin hän joutui eroamaan niin kutsutun Zavidovo-vuodon vuoksi. Jyränki ei koskaan myöntänyt syyllisyyttään Zavidovo-asiakirjan vuotamiseen lehdistölle eikä sitä saatu todistettua hänen elinaikanaan, mutta Helsingin Sanomien kuukausiliitteessä vuonna 2022 julkaistun Unto Hämäläisen artikkelin mukaan juuri Jyränki oli vuotaja ja käytti kuriirinaan kansanedustaja Erkki Tuomiojaa.
Jyränki oli puoluekannaltaan alun perin sosiaalidemokraatti, mutta hän siirtyi vuonna 1977 Suomen Kansan Demokraattiseen Liittoon (SKDL) ja kuului myöhemmin sen seuraajapuolueeseen Vasemmistoliittoon. Jyränki tunnettiin vasemmistolaisena ajattelijana, ja näissä merkeissä hän toimi aikoinaan muun muassa Demokraattiset Lakimiehet -yhdistyksessä. Hän puolusti Karl Marxin yhteiskunnallisia ajatuksia: hänen mukaansa Marx tulee elämään yhteiskunta- ja talousteoreetikkona.
Sekä yhteiskunnallisissa että tieteellisissä kannanotoissaan Antero Jyränki tunnettiin voimakkaana parlamentarismin kannattajana ja presidentin vallan vastustajana. Jyränki oli alusta lähtien ideoimassa ja edistämässä Suomen perustuslakien kokonaisuudistusta parlamentaarisempaan suuntaan. Tässä yhteydessä vasemmistolaisimmat uudistajat esittivät jopa presidentinvaalin lakkauttamista ja korkeimman oikeuden tuomarien nimitysoikeuden siirtämistä eduskunnalle, mutta nämä muutokset eivät toteutuneet.
Kuolleisuus
thumb|Maailman kuolleisuus vuonna 2006. Kuolemien määrä tuhatta henkeä kohden vuoden aikana. Kuolleisuus on väestön mittaluku, joka ilmoittaa vuoden aikana kuolleiden lukumäärän tuhatta asukasta kohden. Kun kuolleisuus ja syntyvyys vähennetään keskenään, jää jäljelle väestönkasvua osoittava luku (ilman nettomaahanmuuttoa). Kuolleisuus voidaan ilmoittaa numeromääräisenä tai promilleina. Jos kuolleisuus on 9,5 tuhatta asukasta kohden eli 9,5/1 000 as. (9,5 ‰), 100 000 ihmisen väestössä se tarkoittaisi 950 kuollutta.
Usein ollaan kiinnostuneita rajatummista populaatioista, jolloin puhutaan esimerkiksi äitiyskuolleisuudesta, perinataalisesta kuolleisuudesta, imeväiskuolleisuudesta, lapsikuolleisuudesta tai vakioidusta kuolleisuusluvusta.
Kuolleisuuteen vaikuttavia tekijöitä
Vuonna 2017 julkaistussa tutkimuksessa havaittiin, että pienituloisuuteen liittyy keskimäärin kaksi vuotta muuta väestöä varhaisempi kuolema, joka ei selity eroina diabeteksen ja verenpainetaudin esiintyvyydessä eikä myöskään tupakointiin, ylipainoisuuteen tai alkoholinkulutukseen liittyvillä eroilla. Tutkimukseen osallistui yhteensä 1,7 miljoonaa henkeä seitsemästä korkean elintason maasta. Havaittu ylikuolleisuus näyttäisi selittyvän suureksi osaksi sillä, että suurempituloiset nukkuvat pidempään ja sikeämmin.
Kansainvälinen tutkimusryhmä havaitsi vuonna 2022 julkaistussa tutkimuksessaan, että runsaasti negatiivisia tunteita kuten surullisuutta tai yksinäisyyttä kokeneet elivät keskimäärin 1,65 vuotta muita lyhyemmän elämän. Maksa- tai keuhkosairaus lyhensi elinikää vain 1,5 vuodella.
Rauman vanha hautausmaa
Rauman vanha hautausmaa sijaitsee kaupungin keskustan itälaidalla, aivan Unescon maailmanperintökohteisiin kuuluvan Vanhan Rauman tuntumassa. Hautausmaa otettiin käyttöön vuonna 1853. Sitä ennen Rauman vainajat oli haudattu Pyhän kolminaisuuden kirkkoa ympäröivälle hautausmaalle.
Rauman vanha hautausmaa on pinta-alaltaan noin 3,3 hehtaaria. Sen keskellä sijaitsee kulttuurihistoriallisesti arvokas Lars Sonckin suunnittelema Kordelinin kappeli, joka alun perin rakennettiin vuonna 1917 kuolleen liikemies Alfred Kordelinin hautapaikaksi. Nykyään se toimii myös yleisenä siunauskappelina. Lisäksi hautausmaalla ovat Jussi Vikaisen veistämä vuoden 1939–1944 sodissa kaatuneiden muistomerkki sankarihautoineen, punaisten muistomerkki, jonka on tehnyt raumalainen kivenhakkaaja Kaarlo Reunanen, sekä Karjalaan jääneiden vainajien muistomerkki. Hautausmaalla on myös 1991 käyttöönotettu uurnalehto. Kordelinin lisäksi paikalle on haudattu muun muassa kirjailijat Hj. Nortamo, Unto Koskela ja Tauno Koskela sekä laivanvarustaja Gabriel Granlund. Myös vuoden 1947 Rauman räjähdysonnettomuuden uhrien haudat ovat vanhalla hautausmaalla.
Seututie 170
Seututie 170 on Helsingistä Porvoon, Loviisan, Kotkan ja Haminan kautta Vaalimaalle johtava seututie. Tie on entistä valtatietä 7 ja nykyään valtatien 7 rinnakkaistie.
Tien alkuosa Helsingin Sörnäisistä Östersundomin länsirajalle tunnetaan nimellä Itäväylä, ja tie onkin Itä-Helsingin liikenteen pääväylä. Östersundomin ja Sipoon alueella tien nimi on Uusi Porvoontie. Nimestään huolimatta tie ei enää ole kovin uusi, sillä se rakennettiin 1930-luvulla. Sitä ennen tie Helsingistä Porvooseen kulki Nikkilän kautta, ja osa tästä vanhasta tiestä on yhä nimeltään Vanha Porvoontie.
Seututie 170 sai tienumeronsa Porvoonväylän valmistumisen jälkeen 1970-luvulla, jolloin sen entinen tienumero valtatie 7 siirrettiin Porvoonväylän tienumeroksi. Seututie 170 tuli koko matkaltaan Helsingistä Haminaan yhtenäiseksi vaiheittain vuoteen 2015 mennessä, kun osia valtatiestä 7 liitettiin osaksi tietä 170. Paikoittain Kymenlaaksossa rakennettiin tielle 170 myös uusia osuuksia.
Itäväylä
pienoiskuva|Itäväylän alkupäätä [[Kulosaaren silta|Kulosaaren sillalla]] pienoiskuva|250px|Itäväylää [[Herttoniemi|Herttoniemen kohdalla]]
Potkukelkka
pienoiskuva|Sininen potkukelkka.
Seututie 170
Itäväylä
Seututien 170 noin 13 kilometrin pituinen alkuosa Sörnäisistä Östersundomin kaupunginosan länsirajalle asti on nimeltään Itäväylä (ruots. Österleden). Tie välittää päivittäin suuria liikennemääriä Helsingin kantakaupungista itäiseen Helsinkiin. Nykyisin Itäväylän noin seitsemän kilometrin pituinen alkuosuus Sörnäisistä Itäkeskukseen (Kehä I:n risteykseen saakka) on neli-kuusikaistainen moottoritiemäinen väylä eritasoliittymineen ja kiihdytysramppeineen (ei kuitenkaan moottoritie). Tien seuraava kahden kilometrin pituinen osuus Itäkeskuksesta Vartioharjuun on nelikaistainen katumainen väylä bussipysäkkeineen ja liikennevaloristeyksineen. Vartioharjun itäpuolella tie on kaksikaistainen. Itäväylän noin kahden kilometrin pituinen osuus Mellunmäestä Kehä III:n liittymän kautta Östersundomin rajalle kulkee aivan Vantaan rajan välittömässä läheisyydessä. Kyseinen tieosuus sijaitsi Vantaan kaupungin alueella vuoden 2009 alkuun asti, jolloin "Västerkullan kiila" liitettiin Vantaasta Helsinkiin samalla kun Östersundomin alue liitettiin Sipoosta Helsinkiin.
Potkukelkka
Potkukelkka on pitkäjalaksinen työnnettävä kelkka, jossa on istumapaikka yhdelle ihmiselle. Potkukelkalla liikutaan jalaksilla seisten tai toisella jalalla jäästä tai lumesta vauhtia potkien. Kädensijoista pidetään kiinni ja niistä voidaan ohjata potkukelkkaa. Istuimella voi olla mukana matkustaja.
Seututie 170
Historiaa
Suurelta osin nykyisen Itäväylän paikalle tai lähelle nykyistä tielinjausta rakennettiin jo 1930-luvulla Helsingistä itään johtava kaksikaistainen päätie. Koska silloinen vanha Kulosaaren silta kuitenkin oli kapea, pitkän matkan liikenne opastettiin alkujaan samaan aikaan rakennetun Viikintien kautta, joka johtaa Hämeentien päästä Itäväylän varrelle Herttoniemeen. Moottoritiemäiseksi nykyistä Itäväylää alettiin leventää vuonna 1950, ja Kulosaaren silta sekä osuus Kulosaaren läpi aina Herttoniemeen valmistui jo vuonna 1957. Osuus Herttoniemen liikenneympyrään saakka valmistui vuonna 1962. Loppuosa tiestä valmistui 1960-luvun loppuun mennessä.
Potkukelkka
Potkukelkalla voidaan liikkua silloinkin, kun lunta on vain vähän, eikä kevyt hiekoituskaan haittaa. Esimerkiksi pilkkijät ovat usein käyttäneet potkukelkkoja. Potkukelkkailu on monipuolista liikuntaa, sillä se kehittää samalla tasapainoa ja koordinaatiota sekä aerobista kuntoa ja lihasvoimaa. Lisäksi potkukelkka on ekologinen kulkuväline, jonka tuotanto ja käyttö kuormittavat ympäristöä hyvin vähän.
Seututie 170
Historiaa
Nykyisen nimensä Itäväylä sai vuonna 1967, jolloin se päättyi tasoliittymään Roihuvuoren kohdalla. Sitä ennen sen Kulosaaressa oleva osa oli nimeltään Itäinen moottoritie (vaikkei tie olekaan moottoritie), Herttoniemessä Viikintien liittymään saakka Herttoniementie ja mainitusta liittymästä eteenpäin Porvoontie. Itäväylän jatkeena Helsinkiin vuonna 2009 liitetyllä Östersundomin alueella ja Sipoossa on Uusi Porvoontie.
Itäväylä palveli valtatieyhteytenä Porvooseen Itä-Helsingin ja Sipoon läpi ennen Porvoonväylän (valtatie 7) valmistumista 1970-luvulla. Tie tunnettiin 1970-luvulla hyvin ruuhkaisena päätienä, jonka päätekohta Sörnäisissä muodosti useiden kilometrien pituisia autojonoja aamuruuhkassa. Matka-aikoja Itä-Helsingistä pyrittiin inhimillistämään sekä joukkoliikenteen kulkutapaosuutta kasvattamaan määräämällä yksi kaista molempiin ajosuuntiin pelkästään linja-autoille tarkoitetuiksi kaistoiksi, mutta pahin ruuhkautuminen purkautui vasta Itäväylän maastokäytävään rakennetun Helsingin metron alettua liikennöintinsä vuonna 1982. Metron rakentaminen lopetti suoraan Helsingin keskustaan johtavan linja-autoliikenteen, jolloin katuverkon kuormitus Rautatientorin ja Hakaniemen välillä laski, kun autoliikenne pääsi purkautumaan Itäväylän tyhjiksi jääneille linja-autokaistoille. Henkilöautoliikenne myös tasaantui vapautuneille kaistoille, jolloin väylän jonoutuminen väheni, vaikka yksityisautoilu Itäväylällä ei vähentynytkään merkittävästi. Nykyisin tien liikennemäärä on Kulosaaren kohdalla n. 55 000 ajoneuvoa vuorokaudessa ja Kulosaaren sillalla n. 65 000 ajoneuvoa vuorokaudessa.
Potkukelkka
Historiaa
pienoiskuva|Puinen potkukelkka vuodelta 1900. Potkukelkka keksittiin Ruotsissa 1800-luvulla jääkulkuneuvoksi saaristossa käytettäväksi. Se on kehitetty vesikelkasta, joka oli työnnettävä tavarankuljetuskelkka. Potkukelkan kantamuotona on tosin pidetty myös norlantilaista metsäkelkkaa. Myöhemmin potkukelkkaa on muotoiltu edelleen esimerkiksi pidentämällä jalaksia ja tekemällä ne teräksestä. Suomeen ensimmäiset tunnetut potkukelkat toi eversti Edvard Furuhjelm 1889, joka teetti ne kaksospojilleen Knutille ja Augustille. Furuhjelm arvioi, että potkukelkkaa voisi käyttää myös armeijan marsseilla. Se yleistyi ensin Ahvenanmaalla, rannikkoseudulla ja Pohjois-Suomessa.
Mary Jo Catlett
Mary Jo Catlett (s. 2. syyskuuta 1938) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka tunnetaan parhaiten roolistaan taloudenhoitaja Pearl Gallagherinä tilannekomediassa Diff'rent Strokes.
Seututie 170
Tulevaisuus
Itäkeskuksessa Itäväylän päälle aiotaan rakentaa kortteleita ja jalankulkuverkostoa osana Itä-Helsingin keskustan kehittämishanketta. Hankkeen suunnittelukilpailu pidettiin 2019–2020.
Mary Jo Catlett
Ura
Catlett aloitti näyttelijänuransa teatterissa 1960-luvulla New Yorkissa. 1970-luvulla hän alkoi esiintyä pienissä rooleissa televisiosarjoissa, joita olivat muiden muassa Kojak, M*A*S*H, Starsky ja Hutch ja The Dukes of Hazzard. Vuonna 1982 hän alkoi esittää Pearl Gallagheriä Diff'rent Strokesissa ja esitti tätä sarjan loppuun saakka, vuoteen 1986.
Potkukelkka
Historiaa
Potkukelkka oli aluksi enimmäkseen kuormien kuljettamiseen käytetty hyötykulkuneuvo. Rannikolla sitä käyttivät kalastajat ja hylkeenpyytäjät. Postinkantajat turvautuivat potkukelkkaan suojasäällä, mutta pakkasella he hiihtivät. Suomen ensimmäinen potkukelkkailun erikoisseura, Oulun Potkinklubi, perustettiin jo vuonna 1890 Edvard Furuhjelmin aloitteesta. Potkukelkkailua pidettiin naisille sopivana liikuntamuotona jo silloin, kun heidän hiihtoharrastustaan vielä vieroksuttiinkin. 1800- ja 1900-luvun vaihteessa potkukelkkailussa järjestettiin jo kilpailuja ja se oli tasavertainen laji hiihdon ja luistelun kanssa.
Seututie 170
Muut osuudet
Itäväylää idempänä seututie 170 on lähes kokonaan kaksikaistainen ja laadultaan vaihteleva. Tie kulkee lähes kaikkien taajamien, kuten Söderkullan, Porvoon, Loviisan, Kotkan ja Haminan läpi. Tie on myös monin paikoin melko kapeaa, mutkaista ja mäkistä. Loviisan ja Kotkan välillä tie on ainakin toistaiseksi vielä valtatietasoinen leveine ajokaistoineen ja ohituskaistoineen. Pyhtään ja Haminan välillä tie kulkee melko lähellä valtatietä 7.
Mary Jo Catlett
Ura
1990-luvulla hän alkoi tehdä myös runsaasti äänirooleja animaatiosarjoihin. Hänen tunnetuin ääniroolinsa on rouva Pöhön rooli piirrossarjassa Paavo Pesusieni, jota hän esitti myös Paavo Pesusieni – elokuvassa. Sivuääniä hän teki jo 1980-luvulla Smurffeihin ja 2000-luvulla muun muassa Kim Possibleen ja ''American Dad!:iin.
Potkukelkka
Historiaa
Potkukelkan kehityksessä tapahtui merkittävä muutos, kun salolainen sähköteknikko Oskari Terhi kehitti siihen rautajalakset vuonna 1900. Kelkan pystypuita käännettiin takanojaan, jolloin potkulle tuli enemmän tilaa ja ohjattavuus parani. Toisen maailmansodan jälkeen potkukelkka levisi koko Suomeen, mihin vaikutti valmistamisen opettaminen veistokouluissa. Sotien jälkeen potkukelkkaa alkoivat käyttää myös lapset. Aiemmin kelkkaa oli pidetty liian vaarallisena ja sen rikkoutumista pelättiin.
Potkukelkka jäi vuosikausiksi lähinnä lasten ja vanhusten käyttöön. Kilpailutoimintaa aloitettiin uudestaan Suomessa 1985. Vuonna 1997 markkinoille tuotiin Suomessa valmistetut teräsputkirunkoiset potkukiitäjät.
Tuotanto
Potkukelkkojen tuotanto on Suomessa vakiintunut 20 000:een vuodessa, kun 1960-luvun huippuvuosina niitä saatettiin valmistaa 100 000. Suomessa sitä valmistaa lähes monopoliasemassa Seinäjoen Kourassa sijaitseva E. S. Lahtinen Oy. Myös Norjassa ja Ruotsissa on omaa tuotantoa. Suomessa myydään vuosittain noin 30 000 potkukelkkaa, mikä on noin kolmannes maailmanmarkkinoista.
Sähköpotkukelkka
thumb|Suomalaisvalmisteinen Skick-sähköpotkukelkka kesäkäytössä. Potkukelkasta on kehitetty myös moottoriavusteisia versioita, viime vuosina erityisesti sähköpotkukelkkoja. Suomalaisvalmisteisia, talvella sähköpotkukelkkana ja kesäkaudella sähköpotkulautana toimivia Skick-sähköpotkukelkkoja valmistaa kajaanilainen Arctic Rides Oy.
Roger (radioliikenne)
Roger on radioliikenteessä käytetty lyhenne, jota käytetään ilmaisemaan, että viesti on vastaanotettu ja ymmärretty. On tärkeää huomata, ettei "roger" kuitenkaan tarkoita, että vastaanottaja toimisi saadun viestin mukaisesti. Ennen puheliikenteen kehittymistä kirjainta "R" (.-.) käytettiin sähkötysliikennöinnissä ilmaisemaan sitä, että sanoma oli ymmärretty tai lyhyenä tapana ilmaista sana "kyllä". Noin vuonna 1938 sotilasliikenteessä otettiin käyttöön "R"-kirjainta ("received", "vastaanotettu") vastaavaksi foneettiseksi sanaksi "Roger" (sen korvasi myöhemmin "Romeo").
Rogier Rogier
Lopputyö
Lopputyö, opinnäytetyö tai muu vastaava tutkielma on oppilaitoksen tutkintovaatimuksiin kuuluvan työn yleisnimi. Yliopistoissa lopputyö on pro gradu ja yliopistojen teknillisillä aloilla diplomityö. Ammattikorkeakouluissa lopputyöstä käytetään nimitystä opinnäytetyö.
Lukioissa ei vastaavaa ole, sillä siellä opinnäyte annetaan ylioppilaskirjoituksissa. Poikkeuksena tästä on IB-tutkinto, jonka tutkintovaatimuksiin kuuluu Extended Essay -lopputyö.
Lopputyö on usein luonteeltaan tutkielma. Taidekorkeakouluissa lopputyö voi olla taiteellinen suoritus, johon liittyy kirjallinen työ. Ammattikorkeakouluissa opinnäytteet tehdään lähes aina tilaustyönä yritykselle tai yhteisölle. Yliopistossa toimeksiannosta tehtävien opinnäytteiden määrä vaihtelee paljon aloittain.
Historia
Käytännön ammattiin valmistuminen on ennen tapahtunut mestarin opissa. Oppilaan oli annettava kisällinnäyte päästäkseen kisälliksi ja mestarinnäyte valmistuakseen itsenäiseksi ammattilaiseksi, mestariksi.
Piilomuuttujateoria
Piilomuuttujateoriat ovat fysikaalisia teorioita, joiden mukaan fysikaalisen systeemin kvanttitila, sellaisena kuin se kvantti­mekaniikassa esitetään, ei kuvaa systeemiä täydellisesti. Toisin sanoen piilo­muuttuja­teorioiden kannattajien mukaan kvantti­mekaniikka on lopulta epä­täydellinen, ja täydellisen teorian tulisi kuvata kaikkea systeemin käyttäytymistä ja välttää täten kvantti­mekaniikalle ominainen indeterminismi. Tiettyjen mittausten epä­tarkkuus on kvantti­mekaniikan vallitseville tulkinnoille ominainen piirre, ja mittaustarkkuuden rajan osoittaa kvantita­tiivisesti Heisenbergin epätarkkuusperiaate.
Piilomuuttujateorioiden kuuluisin puolesta­puhuja oli Albert Einstein, joka esitti vasta­väitteitä kvantti­mekaniikan perustavalle toden­näköisyys­luonteelle ja ilmaisi ajatuksensa tunnetulla lauseella: "Olen vakuuttunut siitä, että Jumala ei heitä arpaa." Einstein, Podolsky ja Rosen väittivät, että kvantti­mekaniikkaan oli lisättävä "todellisuuden elementit", toisin sanoen piilo­muuttujat, jotta lomittumiset voitaisiin selittää ilman kauko­vaikutuksia. Myöhemmin Bellin teoreema osoitti, että tietyn tyyppiset lokaalit piilomuuttujateoriat ovat mahdottomia, tai tapahtumien on kehityttävä epälokaalisti. Muuan kuuluisa ei-lokaali teoria on de Broglien-Bohmin teoria.
Motivaatio
Yleisesti hyväksytyn Kööpen­haminan tulkinnan mukaan kvantti­mekaniikka on ei-deterministinen, mikä merkitsee, että se ei yleensä ennusta mittausten tuloksia varmuudella. Sen sijaan se osoittaa, millä toden­näköisyydellä saadaan mikäkin tulos, ja havaittavien suureiden mittaus­tarkkutta rajoittaa epätarkkuusperiaate. Herää kysymys, onko kvantti­mekaniikan taustalla kenties jokin syvempi todellisuus, joka olisi kuvattava perustavammalla teorialla, joka aina ennustaisi mittausten tulokset varmasti: jos jokaisen atomaarisen hiukkasen ominaisuudet tunnettaisiin tarkasti, koko systeemin kehitystä voitaisiin kuvata deterministi­sellä mallilla samaan tapaan kuin klassisessa fysiikassa.
Toisin sanoen on ajateltavissa, että kvantti­mekaniikan tavan­omainen tulkinta on epä­täydellinen luonnon kuvaus. Se, mitkä muuttujat on käsitettävä taustalla oleviksi "piilo­muuttujiksi", riippuu fysikaalisen kuvauksen tasosta. Esimerkiksi jos kaasua kuvataan lämpötilan, paineen ja tilavuuden käsittein, yksittäisten atomien nopeudet jäävät piilo­muuttujiksi. ). De Broglien–Bohmin teoriaa kannattavat fyysikot väittävät, että maailman­kaikkeuden havaitun toden­näköisyys­luonteen taustalla on deterministinen, objektiivinen perustava taso, piilo­muuttujat. Toiset sen sijaan uskovat, ettei kvantti­mekaniikan taustalla ole mitään syvempää determinististä tasoa — kokeet ovat osoittaneet suuren joukon piilo­muuttuja­teorioita yhteen­sopimattomiksi havaintojen kanssa.
Kööpenhaminan tulkinta ei ole filosofisessa mielessä realistinen, toisin sanoen sen mukaan fysikaaliset suureet kuten hiukkasen sijainti ja liike­määrä eivät ole sellaisenaan olemassa ja kehity mittaus­prosessista riippumatta. Realistiset tulkinnat, jotka tietyssä määrin sisältyivät jo Feynmanin fysiikkaan, olettavat, että hiukkasilla on tietyt liike­radat. (Feynmanin diagrammit jakautuvat usein useampaan haaraan, joita ei sellaisenaan havaita; vain diagrammi kokonaisuudessaan esittää havaittavaa tapahtumaa.) Tällaisen näkemyksen mukaan nämä radat ovat melkein aina jatkuvia, mikä seuraa toisaalta valon­nopeuden äärellisyydestä ja toisaalta, mikä vielä merkittävämpää, vähimmän vaikutuksen peri­aatteesta, jonka Dirac on tuonut kvantti­mekaniikkaan. Mutta jatkuva liike jo matemaattisen määritelmänsä mukaan edellyttää determinististä liikettä ainakin tietyllä aika­välillä ja niinpä realismi on modernissa fysiikassa sekin yksi syy etsiä ainakin rajoitetusta determinismiä ja näin ollen piilo­muuttuja­teoriaa, mikäli sellainen on olemassa.
Vaikka determinismi oli alkujaan merkittävimpiä motiiveja, jotka saivat fyysikot etsimään piilo­muuttuja­teorioita, on yritetty laatia myös ei-deterministisiä piilo­muuttuja­teorioita, jotka nekin yrittävät selittää kvantti­mekaniikan formalismin taustalla piilevää oletettua todellisuutta. Sellainen on esimerkiksi Edward Nelsonin stokastinen mekaniikka.
"Jumala ei heitä arpaa"
Kesäkuussa 1926 Max Born julkaisi Zeitschrift für Physikissä artikkelin "Zur Quantenmechanik der Stoßvorgänge" ("Törmäysilmiöiden kvanttimekaniikka"), jossa hän ensimmäisenä selvästi esitteli toden­näköisyys­tulkinnan Erwin Schrödingerin saman vuoden alussa käyttöön ottamalle aaltofunktiolle. Born päätti artikkelinsa toteamukseen:
"Tässä tulee esiin koko kysymys determinismistä. Kvantti­mekaniikassa ei ole sellaista suuretta, joka jokaisessa yksittäisessä tapauksessa kausaalisesti määrittäisi törmäyksen seuraukset; mutta myöskään koe­tulosten perusteella ei toistaiseksi ole mitään syytä uskoa, että atomilla olisi joitakin sisäisiä ominaisuuksia, jotka määrittäisivät törmäyksen tuloksen yksi­selitteisesti. Pitäisikö meidän toivoa myöhemmin löytävämme sellaiset ominaisuudet ... ja määrittää ne yksittäisissä tapauksissa. Vai pitäisikö meidän uskoa, että teorian ja koetulosten yhteen­sopivuus — myös mahdottomuus esittää ehdot kausaaliselle kehitykselle — on ennalta määrätty sopu­sointu, joka perustuu siihen, ettei sellaisia ehtoja ole? Olen itse taipuvainen hylkäämään determinismin atomien maailmassa. Mutta tämä on filosofinen kysymys, johon nähden fysikaaliset perustelut yksinään eivät ole riittäviä."
Einstein vastasi tähän:
"Kvanttimekaniikka on hyvinkin huomion arvoinen. Mutta sisäinen ääni kertoo minulle, että se ei vielä ole oikeilla raiteilla. Teoria antaa paljon, mutta se tuskin johtaa meitä lähemmäksi Sen Vanhan salaisuuksia. Itse olen joka tapauksessa vakuuttunut siitä, että Hän ei pelaa arpapeliä."
Varhaisia yrityksiä piilomuuttujateorioiksi
Viidennessä Solvay-konferenssissa Belgiassa lokakuussa 1927, missä olivat läsnä ajan kaikki huomattavimmat teoreettiset fyysikot, Louis de Broglie esitteli oman versionsa deterministiseksi piilo­muuttuja­teoriaksi, ilmeisesti tietämättömänä siitä, että Einstein oli aiemmin samana vuonna yrittänyt vastaavaa. De Broglien teorian mukaan jokaiseen hiukkaseen liittyi kätketty pilottiaalto, joka ohjaa sen liike­rataa avaruudessa. Konferenssissa erityisesti Wolfgang Pauli arvosteli teoriaa tavalla, johon de Broglie ei kyennyt asian­mukaisesti vastaamaan. De Broglie hylkäsikin pian teoriansa.
Kvanttimekaniikan julistaminen täydelliseksi
Samassa viidennessä Solvay-konferenssissa Max Born ja Werner Heisenberg pitivät esitelmän, jossa he tekivät yhteen­vedon aiheen muutaman edellisen vuoden aikana tapahtuneesta suunnattomasta kehityksestä. Esitelmänsä loppu­päätelmänä he julisivat:
"[V]aikka emme pidäkään .. sähkö­magneettisen kentän kvantti­mekaanista käsittelyä ... vielä loppuun saakka kehitettynä, pidämme kvantt­imekanikkaa suljettuna teoriana, jonka perustavia fysikaalisia ja matemaattisia oletuksia ei enää voida muuttaa . ... Kysymyksestä 'kausaalilain pätevyydestä' meillä on tämä mielipide: niin kauan kuin otetaan huomioon vain kokeet, joka voidaan suorittaa tähän mennessä saadun fysikaalisen ja kvantti­mekaanisen kokemuksen perusteella, oletus peri­aatteellisesta indeterminismistä, jota tässä pidetään perustavana, on sopusoinnussa koetulosten kanssa."
Bohrin ja Einsteinin väittelyt
Vaikka Einsteinin viidennessä Solvay-konferenssissa Bornille ja Heisenbergille esittämät vastaukset eivät ole säilyneet kirjallisessa muodossa, hänen tiedetään haastaneen kvantti­mekaniikan täydellisyyden epä­­virallisissa keskusteluissa aterioiden aikana. Tällöin hän esitti ajatuskokeita, joiden oli määrä osoittaa, ettei kvanttimekaniikka voinut olla täydellisesti oikeassa. Samoin hän teki kuudennessa Solvay-konferenssissa vuonna 1930. Kummallakin kerralla Niels Bohrin katsotaan yleensä onnistuneesti puolustaneen kvanttimekaniikkaa löytämällä virheitä Einsteinin todisteluissa.
EPR-paradoksi
Bohrin ja Einsteinin väliset väittelyt huipentuivat vuonna 1935, kun Einstein lopulta esitti yleensä parhaana pidetyn todistelunsa kvantti­mekaniikan täydellisyyttä vastaan. Einstein, Podolsky ja Rosen ehdottivat, että "täydellinen" kuvaus olisi määriteltävä sellaiseksi, joka yksi­käsitteisesti määrittää kaikkien mitattavien ominaisuuksien arvot. Einstein esitti tällöin käytetystä todistelusta myöhemmin seuraavan yhteenvedon:
"Ajatellaan mekaanista systeemiä, joka kohdistuu kahdesta rajoitetun ajan keskenään vuoro­vaikuttavasta osa­systeemistä A ja B. Olkoon \psi-funktio (toisin sanoen aaltofunktio ennen vuoro­vaikutusta annettu. Silloin Schrödingerin yhtälöstä saadaan myös \psi-funktio vuoro­vaikutuksen jälkeen. Määritetään nyt fysikaalisen systeemin tila A niin tarkasti kuin mittauksilla on mahdollista. Silloin kvantti­mekaniikka tekee mahdolliseksi määrittää mittaustulosten ja koko systeemin \psi-funktion perusteella \psi-funktio myös osasysteemille B. Tämä määritys antaa kuitenkin tuloksen, joka riippuu siitä, mitkä A:n fysikaaliset ominaisuudet (observaabelit) on mitattu (esimerkiksi koordinaatit tai liikemäärä). Koska vuoro­vaikutuksen jälkeen B:llä voi olla vain yksi fysikaalinen tila, jonka ei voi järkevästi katsoa riippuvan siitä, mitkä mittaukset on tehty systeemissä A, joka nyt on erillään B:stä, voidaan päätellä, että \psi-funktio ei yksi­käsitteisesti ilmoita fysikaalista tilaa. Tämä samaan systeemin B tilaan liittyvä useamman \psi-funktion yhdistelmä osoittaa jälleen, että \psi-funktiota ei voida tulkita yhden systeemin fysikaalisen tilan (täydelliseksi) kuvaukseksi."
Bohr vastasi Einsteinin haasteeseen tähdentämällä, että komplementaarisuusperiaatteen mukaan yksi Einsteinin mittaus­toimitusta koskevista oletuksista ei päde kvantti­mekaniikassa: kvantti­mekaaninen mittaus ei ainoastaan anna tietoa fysikaalisesta systeemistä vaan myös valmistaa sen:
"Einsteinin, Podolskyn ja Rosenin [todistelu] sisältää moni­selitteisyyttä siltä osin kuin se koskee ilmaisun 'millään tavoin häiritsemättä systeemiä' merkitystä. ... [J]o tällä asteella [siis esimerkiksi mitattaessa lomittuneeseen pariin kuuluvaa hiukkasta] kysymys on oleellisesti juuri niistä ehdoista, joiden mukaan määräytyvät systeemin tulevaa kehitystä koskevat mahdolliset ennusteiden tyypit. Koska nämä ehdot kuuluvat osana minkä tahansa sellaisen ilmiön kuvaukseen, johon ilmaisua 'fysikaalinen todellisuus' voidaan asian­mukaisesti liittää, näemme, että mainitut kirjoittajat eivät ole esittäneet pätevää perustelua päätelmälleen, että kvantti­mekaaninen kuvaus olisi oleellisesti epä­täydellinen."
Kvanttimekaniikka ei myöskään ole "lokaallinen", mikä oleellisesti johtuu siitä, että systeemin tilaa esittää Hilbertin vektori, jolla on arvonsa avaruuden jokaisessa pisteessä,. Tässä tapauksessa Einstein oli siis selvästi väärässä, vaikka hän ei tarkasti määrittänytkään sen kvantti­mekaanisen formalismin seurauksia, jotka aiemmin oli jätetty huomioon ottamatta.
Myöhemmin monet teoreettiset fyysikot ovat esittäneet useita täysin toisistaan poikkeaviakin selityksiä sille, miksi Einsteinin, Podolskyn ja Rosenin todistelu ei ole pätevä.
Bellin teoreema
Alain Aspect, Paul Kwiat ja muutamat muut fyysikot ovat suorittaneet kokeita, jotka osoittivat, että nämä epäyhtälöt rikkoutuvat aina 242 standardipoikkeaman tasolle saakka, mikä merkitsee erin­omaista tieteellistä varmuutta. Täten kaikki lokaalit piilo­muuttuja­teoriat on osoitettu vääriksi, mutta ei-lokaalit piilo­muuttuja­teoriat ovat edelleen mahdollisia. Teoreettisesti voisi tosin olla kokeellisia ongelmia, jotka vaikuttavat tuloksen pätevyyteen.
Gerard 't Hooft on kyseen­alaistanut Bellin teoreeman pätevyyden superdeterminismin perusteella ja esittänyt ehdotuksia lokaaleiksi deterministisiksi malleiksi.