cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Bero
Piispa Tuomaan jälkeen ensimmäinen maininta uudesta piispasta on 27. elokuuta 1249. Legaatti Vilhelm Sabinalaisen kirjeessä Suomen papistolle 5. kesäkuuta 1248 tällaista uutta piispaa ei vielä ole, joten Beron nimitys osuu tähän väliin. Palmsköldin katkelman mukaan hän oli myös kuninkaan verisukulainen. Bero ei ollut vielä Turun piispa, mikä nimitys esiintyy alkuperäisessä lähteessä vasta piispa Kettilillä vuonna 1270, Bero sen sijaan käytti nimitystä Suomen piispa. Piispa Beron aikana karjalaiset tekivät Ruotsiin vuonna 1257 ankaran hävitysretken, jonka johdosta paavi antoi ristiretkijulistuksen heitä vastaan.
Mesa Verden kansallispuisto
Mesa Verden kansallispuisto on Coloradon osavaltioon Yhdysvaltoihin 29. kesäkuuta 1906 perustettu kansallispuisto, joka sijaitsee Montezuman piirikunnassa. Puisto on 211 km² laajuinen, ja sitä hallinnoi National Park Service. Kansallispuisto on kuulunut vuodesta 1978 lähtien Unescon maailmanperintöluetteloon. Mesa Verde on espanjaa ja tarkoittaa ”vihreää pöytää”.
Puisto on tunnettu erityisesti muinaisten pueblointiaanien rakentamista taloista ja kylistä. Kuuluisimmat näistä ovat luoliin ja kallionkielekkeiden alle rakennetut rakennukset. Kansallispuistossa sijaitsee Yhdysvaltain suurimmaksi oletettu ”kielekerakennus” Cliff Palace.
Maantiede
Mesa Verden kansallispuisto sijaitsee Coloradon lounaisosassa hiekkakiviylätasangolla, joka kohoaa yli 2 600 metriin. Alue viettää loivasti etelän suuntaan.
Mesa Verden alueen ilmasto on kuivahkoa, eikä se puiden vuosirengastutkimusten perusteella ole juurikaan muuttunut 1400-luvun jälkeen. Alueen eliöt ovatkin sopeutunutt puolikuivaan ilmastoon. Mesojen huipulla kasvaa mäntyjä ja katajia ja kanjonien pohjalla marunoita.
Pueblojen aikakausi
pienoiskuva|left|Cliff Palace. thumb|Mesa Verden korintekijöiden kori. Pueblojen edeltäjät tulivat Mesa Verdeen noin vuonna 550. Heidät tunnettiin korintekijöinä, sillä he olivat taitavia siinä. Korintekijät olivat olleet aiemmin nomadeita, mutta tässä vaiheessa he alkoivat asettua aloilleen. Ensimmäiset rakennukset olivat kuoppataloja. He asuivat mesojen huipuilla, joissa he viljelivät maissia, papuja ja kurpitsoja.
Mesa Verden korintekijöiden kulttuuri kukoisti, ja alueen asukasluku kaksinkertaistui vuosien 700–850 aikana. Noin vuonna 750 he alkoivat tehdä taloja jo maanpinnalle. Niiden seinät oli tehty kepeistä ja mudasta. Arkeologit kutsuvat tätä vaihetta Pueblo I -kaudeksi. Hiekkakiveä käytettiin jo useammin, ja monien talojen eteen rakennettiin osittain maan alla olleita kivoja, jotka olivat todennäköisesti seremoniahuoneita.
Mesa Verde koki kuitenkin ensimmäisen romahduksensa kesken kukoistuskauden, kun väkiluku pieneni nopeasti vuosien 850–930 aikana lähelle nollaa. Väestö muutti etelään, muun muassa Chacon kanjonin alueelle. Vuonna 2008 julkaistun tutkimuksen mukaan ilmaston muuttumisella oli osuutensa asiaan. Sää oli noin vuoden 900 tienoilla niin viileää, että se teki maissin viljelystä riskialtista.
Mesa Verden väestö alkoi palata vuoden 930 jälkeen. Chacon kanjonista ja muilta etelän asuinpaikoilta muuttajat toivat mukanaan uudenlaisen rakennustyypin. Mesa Verden rakennuksia alettiin vuoteen 1000 mennessä muurata kivestä. Rakennukset olivat kaksi tai kolme kerrosta korkeita, ja ne olivat yhteydessä toisiinsa jopa 50-huoneisiksi yksiköiksi. Maanviljelystä oli tullut entistä merkittävämpi, ja suurin osa pöytävuorten huipusta oli vallattu maanviljelylle.
Pueblo-kulttuurin klassiseksi kaudeksi voidaan sanoa vuosia 1100–1300. Osa ihmisistä alkoi vuoden 1200 tienoilla muuttaa takaisin kallionaukeamiin. Syytä muutokseen ei tiedetä, mutta vuosina 1190–1270 rakennetut kalliorakennukset ovat Mesa Verden tunnetuimpia. Niihin kuuluvat muun muassa Cliff Palace ja Long House. Cliff Palace on Mesa Verden suurin kalliorakennelma, ja siinä saattoi asua ihmistä. Siihen oli rakennettu 217 huonetta ja 23 kivaa. Long Housessa oli 150 huonetta ja 21 kivaa. Suurimmassa osassa Mesa Verden kalliorakennelmista oli kuitenkin 1–5 huonetta. Väkiluku nousi alueella korkeimmillaan noin 5 000 ihmiseen.
Pueblot hylkäsivät Mesa Verden noin vuonna 1300. Syytä sille ei tiedetä, mutta taustalla saattaa olla kuivuus, epäonnistuneet sadot tai yhteiskunnalliset tai poliittiset ongelmat. Mesa Verdestä pueblot muuttivat etelään Arizonaan ja New Mexicoon.
Ensimmäiset tutkimukset
thumb|[[Gustaf Nordenskiöldin ottama kuva Cliff Palacesta.]] Ensimmäisenä eurooppalaisena Mesa Verden pöytävuorelle nousi 1859 geologi John Newberry. Vaikka hänen retkikuntansa ei tehnytkään arkeologisia löydöksiä, se käytti ensimmäisenä virallisesti nimeä Mesa Verde. Nimi tosin oli ilmeisesti jo silloin käytössä.
Valokuvaaja William Henry Jackson oli vuonna 1874 kuvaamassa Mesa Verden pohjoispuolella olevia vuoria, kun hän tapasi vanhan ystävänsä John Mossin, joka opasti Jacksonin Mesa Verdeen. Jackson otti ensimmäiset valokuvat Mesa Verden kallioasumuksista, ja ne olivat osaltaan tuomassa paikkaa julkisuuteen.
Paikallinen karjapaimen Richard Wetherill teki vuosina 1888–1892 veljiensä kanssa useita matkoja Mesa Verdelle ja keräsi arkeologista aineistoa. Wetherillit keräsivät ainakin kahdeksan erillistä kokoelmaa, jotka myöhemmin yhdistettiin ja myytiin eteenpäin.
Ruotsalainen Gustaf Nordenskiöld teki alueella puolestaan tutkimuksia vuonna 1891. Häntä pidetään ensimmäisenä tieteilijänä, joka tutki Mesa Verdeä. Hän keräsi noin 600 esinettä, jotka hän lähetti Ruotsiin ja jotka ovat nykyään Suomen kansallismuseossa. Hänen teoksensa The Cliff Dwellers of the Mesa Verde oli ensimmäinen laaja tieteellinen tutkimus alueesta.
Kansallispuistoksi
thumb|[[Jesse Walter Fewkes Mesa Verdessä 1910.]] Kongressi sai helmikuussa 1901 ensimmäisen lakiehdotuksen Coloradon kallioasumusten kansallispuiston luomisesta. Kansallispuisto perustettiin lopulta 29. kesäkuuta 1906.
Jet Harris
Terence ”Jet” Harris (6. heinäkuuta 1939 Kingsbury, Lontoo, Britannia – 18. maaliskuuta 2011 Bembridge, Isle of Wight, Britannia ) oli brittiläinen muusikko.
Harris oli The Shadows -yhtyeen alkuperäinen basisti, kuului yhtyeeseen vuosina 1958–1962. Yhtye oli Cliff Richardin taustayhtye hänen aloittaessa uraansa 1950-luvun lopulla. Nimen The Shadows keksi Harris. Harrisin ajan listamenestyksiä oli "Livin' Doll". The Shadowsin omia instrumentaalisinglejä olivat muun muassa "Apache", "FBI" ja "Kon-Tiki".
Harrisin tavaramerkki olivat Fenderin neli- ja kuusikieliset soittimet. Häntä pidetään basson roolin uranuurtajana aikansa eurooppalaisissa kitarayhtyeissä, hänen ansiostaan bassosta tuli myös solistinen soitin. Osasyynä eroon The Shadowsista sanotaan olleen kolmiodraama, jossa osallisina olivat Harris, tämän vaimo ja Cliff Richard.
The Shadowsin jälkeen Harris soitti eri kokoonpanoissa ja julkaisi soololevyjä. Hän raitistui 1990-luvulla, ja raitistumisella sanotaan olleen myönteinen vaikutus uran kehittymiselle.
Higglytown Heroes
Higglytown Heroes on yhdysvaltalais-korealainen televisiosarja. Se kertoo viidestä lapsesta, jotka muistuttavat venäläisiä nukkeja. Higglytown Heroes kertoo viisikon seikkailuista, ongelmista ja ystävyydestä. Sarja opettaa alle kouluikäisiä lapsia, miten ihminen ratkaisee ongelmansa ja pulmansa. Higglytown Heroes on animaatiosarja, jossa lapsi voi opetella yhdessä ja oikein toimimista. Sarjaa esitetään Playhouse Disney -kanavalla ja on tarkoitettu 2–5-vuotiaille lapsille. Sarjaa ei ole dubattu taikka tekstitetty suomeksi.
Gaito Gazdanov
pienoiskuva|Gaito Gazdanov 1920-luvulla. Gaito Gazdanov (, Gaito [Georgii] Ivanovich Gazdanov;, Gæzdænty Bæppijy fyrt Gajto) (23. joulukuuta (J. 6. joulukuuta) 1903 Pietari, Venäjä – 5. joulukuuta 1971 ) oli venäläinen emigranttikirjailija, syntyperältään osseetti.
Gazdanov liittyi valkoiseen armeijaan 16-vuotiaana ja osallistui Venäjän sisällissotaan valkoisten puolella. Hän asui vuodesta 1923 Pariisissa, jossa hän sai pian mainetta kirjailijana ja kriitikkona.
Gazdanovin kirjoja ei ole suomennettu, mutta professori Tomi Huttunen pitää hänen teostaan Vetšer u Kler ('Ilta Clairen luona') yhtenä niistä kirjoista, jotka pitäisi suomentaa.
Gazdanovin kirjoja alettiin julkaista Venäjällä kommunismin romahtaessa. Vuodesta 1988 siellä on julkaistu 50 hänen teostaan. Venäläistä kirjallisuutta Massachusettsin yliopistossa (Amherst) opettavan László Dienesin mukaan Gazdanovin teokset ovat vaikeasti käännettäviä, ainakin englanniksi. Toisin kuin toinen emigrantti, Vladimir Nabokov, Gazdanov ei vaihtanut kirjoituskieltä ja jäi siksi jossain määrin pimentoon.
Armenian maantiede
Armenia on Aasiassa sijaitseva vuoristoinen sisämaavaltio. Maa sijaitsee Mustanmeren ja Kaspianmeren välissä, ja sen rajanaapureita ovat Georgia, Azerbaidžan, Iran ja Turkki. Sen pinta-ala on 29 743 neliökilometriä.
Topografia, maankäyttö ja vesistöt
Armenia sijaitsee Kaukasuksen eteläosassa. Se kattaa Armenian vuorijonon kaakkoisosan ja Vähä-Kaukasuksen keskiosan. Alue on suurimmaksi osaksi vuoristoista muutamine metsineen. Korkein kohta on 4 090 metriin nouseva Aragats-vuori, eikä mikään osa maassa ole alle 400 metrin korkeudella merenpinnasta. Ararat-vuori on armenialaisille maan symboli, alueen korkein vuori, joka kuului Armeniaan ennen kuin se siirtyi Turkin haltuun vuonna 1915.
Armenian pinta-ala on 29 743 neliökilometriä. Siitä maatalousmaata on 1,4 miljoonaa hehtaaria, josta viljelykelpoista 495 000 ha, monivuotisia istutuksia 64 000 ha, noin 140 000 ha nurmiviljelyssä ja 649 000 ha laidunmaina.
Tärkeimmät kulkureitit pohjoisesta Armeniaan ovat vuoristoa halkovat Debet- ja Akstafajokien laaksot. Maan keskiosassa, 2070 metrin korkeudessa sijaitseva Sevan on maan suurin järvi, 72,5 km leveä ja 376 km pitkä. Maan vuoristoinen kaakkoisosa kuuluu Bargušatin valuma-alueeseen, kun taas suuri osa muusta alueesta on Arasin ja sen sivujoen, Sevanjärvestä lähtevän Radzanin valuma-aluetta. Aras muodostaa suuren osan Turkin ja Iranin vastaisesta rajasta.
Ilmasto
thumb|[[Jerevanin ilmastodiagrammi: keskilämpötila ja sademäärä.]] Armeniassa vallitsee äärevä mannerilmasto: talvella on lunta ja kylmää, kesällä lähes trooppisen kuumaa, mutta yöt ovat silloinkin viileitä. Jerevanissa on heinäkuun keskimääräinen ylin lämpötila 33 astetta, yön alin 17 astetta. Tammikuussa lämpötila on −8 ja +1 asteen välillä.
Luonto
Armeniasta on määritetty 3 200 putkilokasvilajia, joukossa monia kotoperäisiä lajeja. Havupuita on varsin vähän. Kolmasosa Armenian metsistä on tammimetsiä, kolmannes pyökkivaltaisia metsiä. Monet Armenian luonnonvaraiset kasvit, kuten idänunikko ja helmihyasintti, tunnetaan muualla puutarhakasveina.
Monet Armenian eläinlajeista ovat uhanalaisia. Leopardi on sukupuuton partaalla, ja mufloni ja besoaarivuohi ovat vaarantuneita. Edellinen versio uhanalaisten lajien Punaisesta kirjasta luetteli myös esimerkiksi saukon, karhun, tiikerihillerin ja arokissan – kaikkiaan 99 selkärankaislajia. Vuonna 2011 uudistetussa laitoksessa mainitaan 155 uhanalaista eläinlajia. Armenia on muuttolintujen reitillä, ja siellä on tavattu noin 350 lintulajia.
Ympäristönsuojelu ja maailmanperintö
thumb|[[Echmiatsinin katedraali on maailmanperintökohde.]] Armenian luontoa suojellaan kansallispuistossa ja eritasoisilla suojelualueilla. Kansallispuisto on Sevan-järvellä. Shikahoghin, Khosrovin ja Erebunin rauhoitusalueiden lisäksi maassa on 20 muuta suojelualuetta.
Unescon maailmanperintölistalla on kolme kohdetta Armeniasta: Etšmiadzinin katedraali ja kirkot sekä Zvartnotsin arkeologinen alue, Geghardin luostari ja ylempi Azatin laakso sekä Haghpatin ja Sanahinin luostarit.
Armenia yrittää puuttua ympäristöongelmiinsa, ja on luonut erinäisiä ympäristöveroja ongelmien hoidon rahoittamiseksi. Kaivostoiminnan aiheuttama metsätuho on huolenaihe eräillä alueilla.
Hallitus on luvannut sulkea Jerevanin lähellä Medzamorissa sijaitsevan ydinvoimalan 2016 kun sen korvaava moderni voimala valmistuu. Nykyinen voimala on 35 vuotta vanha, ja huoli sen turvallisuudesta kasvoi Fukushiman onnettomuuden jälkeen.
Lähteet
আর্মেনিয়া
Kati Hidén
Kati Elisabeth Hidén (o.s. Leskinen; s. 11. heinäkuuta 1947 Helsinki) on suomalainen juristi ja entinen korkeimman oikeuden jäsen.
Hidénistä tuli oikeustieteen kandidaatti 1969 ja varatuomari 1973. Hän toimi Pohjoismaiden Yhdyspankin notariaattiosaston palveluksessa 1969 ja Helsingin maistraatin notaarina 1970. Varsinaisen lakimiesuransa hän on tehnyt pelkästään korkeimmassa oikeudessa: korkeimman oikeuden vs. nuorempi oikeussihteeri 1973, nuorempi oikeussihteeri 1977, vanhempi oikeussihteeri 1982 ja esittelijäneuvos 1986. Ylimääräiseksi oikeusneuvoksesi hänet nimitettiin 1992 ja vakituiseen virkaan korkeimman oikeuden jäseneksi ja oikeusneuvokseksi 1. heinäkuuta 1993. Hän siirtyi eläkkeelle 68-vuotiaana syyskuussa 2015.
Kati Hidénin isä oli oikeuskansleri Risto Leskinen, ja hänen puolisonsa on vuodesta 1970 ollut professori Mikael Hidén.
MILAN
thumb|MILAN-laukaisin thumb|Näkymä tähtäimen läpi MILAN (Missile d’infanterie léger antichar) saksalais-ranskalaisen Euromissilen panssarintorjuntaohjusjärjestelmä. Ohjuksen kehitys alkoi 1962 ja se otettiin käyttöön 1972. Se on palveluskäytössä 41 maassa.
Lisenssivalmistajia ovat brittiläinen BAE ja Espanja ja Intia. Noin 350 000 ohjusta ja 10 000 laukaisinta on valmistettu.
Käyttäjät
Ranska on lähettänyt MILAN-järjestelmiä Ukrainaan.
Óscar Sevilla
thumb|150px|Óscar Sevilla
Óscar Miguel Sevilla Ribera (s. 29. syyskuuta 1976 Ossa de Montie) on espanjalainen maantiepyöräilijä. Sevilla on erityisen lahjakas mäkiajaja ja hän on erikoistunut etappikilpailuihin. Sevilla on sijoittunut useita kertoja kymmenen parhaan joukkoon Ranskan ja Espanjan ympäriajoissa. Hänet on liitetty ammattipyöräilyn dopingtapaukseen Operaatio Puertoon, eikä hän ole kilpaillut korkeimman tason eurooppalaisissa joukkueissa vuoden 2006 jälkeen. Hän jäi kiinni hydroksietyylin käytöstä Kolumbian ympäriajossa elokuussa 2010.
Joonas Lepistö
Joonas Lepistö (s. 18. maaliskuuta 1982) on MTV3 Uutisten toimittaja ja Essentia-yhtyeen solisti. Lepistö vaikutti 2000-luvulla Tampereen kaupunginvaltuustossa ja Pirkanmaan maakuntavaltuustossa. Hän opiskeli kansainvälistä politiikkaa Tampereen yliopistossa.
Lepistö oli puoluekannaltaan sosiaalidemokraatti. Hänet valittiin Hämeenkyrön kunnanvaltuustoon 18-vuotiaana 56 äänellä vaaleissa 2000. Kunnallisvaaleissa 2004 Tampereelle muuttanut Lepistö sai 506 ääntä ja nousi kaupunginvaltuustoon. Lepistö on myös osallistunut eduskuntavaaleihin Pirkanmaan vaalipiirissä. Vuonna 2003 äänisaalis oli 1 809 ja neljä vuotta myöhemmin 3 770, jolla hän ylsi varaedustajaksi. Vuonna 2011 äänimäärä oli 3 162, jolla hän ei tullut valituksi. Eurovaaleissa 2004 Lepistö keräsi 3 957 ääntä.
Räpylä-Niiranen
Räpylä-Niiranen on pohjoissavolaisessa kansanperinteessä esiintyvä henkilö jonka sanotaan olleen veden alla yhtä kotonaan kuin maanpinnalla. Kertomusten mukaan hänellä oli käsissään ja jaloissaan uimaräpylät kuten vesilinnulla ja hän pystyi sukeltamaan järvien pohjaan ja olemaan siellä pitkiä aikoja. Hänen kerrotaan kyenneen mm. talvella sukeltamaan avantoon järven rannassa ja kömpimään ulos toisesta avannosta järven vastarannalla.
Erään tarinan mukaan Räpylä-Niiranen auttoi kerran nostamaan Iisalmen kirkon kelloa, joka oli Ison vihan aikana upotettu läheiseen Poroveden Kirkonsalmeen jottei se joutuisi vainovenäläisten käsiin. Räpylä-Niiranen sukelsi pohjaan ja kiinnitti nostoköyden kelloon, ja talkooväki rupesi kiskomaan kelloa ylös. Pinnalle tultuaan kello kuitenkin lipsahti köysistä ja vajosi takaisin pohjaan. Räpylä-Niiranen yritti kiinnittää köyttä uudestaan mutta palasi takaisin ja kertoi että järvessä asuvat menninkäiset olivat kieltäneet viemästä kelloa: "Jos vielä kiinnität, jäät itse tänne kellon pantiksi". Kello jäi pohjaan. Toisen tarinan mukaan hän löysi Saunaniemen Saunakallion alle johtavan vedenalaisen käytävän: luolassa kävi kuitenkin niin kova virta, ettei hän uskaltanut mennä sitä tutkimaan. Räpylä-Niirasen kerrotaan asuneen Iisalmessa. Hänestä kerätyn perimätiedon mukaan 1800-luvun loppupuolella oli vielä elossa vanhoja ihmisiä jotka olivat nähneet hänet: tämän perusteella Räpylä-Niiranen on ilmeisesti elänyt 1700-1800-lukujen taitteessa.
Räpylä-Niiranen on myös Kansanmusiikki-instituutin julkaisemassa Pelimanni 8bit -videopelissä hahmo, joka antaa pelihahmolle kyvyn liikkua veden alla ja joka pelaajan täytyy päihittää kentän läpäistäkseen.
Aiheesta muualla
Tervo-seuran kokoamia tarinoita, mukana myös joitain tarinoita Räpylä-Niirasesta
J. Jonah Jameson
J. Jonah Jameson on Hämähäkkimies-sarjakuvan keskeinen sivuhahmo ja Hämähäkkimiehen vastustaja, tavallaan tärkein sellainen. Jameson on sanomalehti Daily Buglen omistaja ja päätoimittaja. Peter Parkerina Hämähäkkimies myy Jamesonille kuitenkin valokuvia Hämähäkkimiehestä, joita Jameson käyttää lehdessään henkilökohtaisessa vihakampanjassaan Hämähäkkimiestä vastaan.
Jamesonin ensiesiintyminen oli lehdessä Amazing Spider-Man # 1 (1962). Silloin Hämähäkkimies pelasti Jamesonin astronauttipojan John Jamesonin hengen. Jameson syytti Hämähäkkimiestä kuitenkin avaruusaluksen sabotoinnista. John Jameson kertoi isälleen myöhemmin totuuden, mutta isä-Jameson keksi muita tekosyitä tuntemalleen vastenmielisyydelle supersankareita ja erityisesti Hämähäkkimiestä kohtaan. Hämähäkkimies on pelastanut Jamesonin ja tämän läheisten hengen useita kertoja, mutta Jameson ei sitä halua myöntää itselleen. Itselleen J. Jonah Jameson on tunnustanut todellisuudessa kadehtivansa sankareita.
Jameson on käynyt Hämähäkkimiehen kimppuun konkreettisemminkin, käyttämällä Hämähäkintappaja-robotteja, joita rakensi alun perin Spencer Smythe. Smythen kuoltua seuraavan robotin rakensi Marla Madison, josta tuli myöhemmin Jamesonin vaimo. Tämän jälkeen Hämähäkintappajista on huolehtinut Smythen poika Alistair Smythe. Jameson ei ole kuitenkaan ollut näiden robottien rahoittajana.
Ensimmäisen J:n merkitystä ei ole ikinä paljastettu sarjakuvissa. Joidenkin lähteiden mukaan se on James, joidenkin John. Marvelin toimittaja Ralph Macchio on sanonut ettei sitä paljasteta ikinä. Joskus tekstissä on käytetty muotoa Joviaali (engl. Jolly) Jonah Jameson.
Animaatiosarja
thumb|left|J. Jonah Jameson Hämähäkkimiehen animaatiosarjassa. Jameson esiintyi useasti Hämähäkkimies-animaatiosarjan jaksoissa, ja hänen roolinsa oli sama kuin sarjakuvissakin. Hän syytti usein Hämähäkkimiestä kaikesta roistojen ja rikollisten aiheuttamista kaaoksista ja rikoksista.
Hän myös kohtasi monia Hämähäkkimiehen vastustajia ja loikin vahingossa heistä yhden, Skorpionin. Äänenä oli Edward Asner.
The Amazing Spider-Man -elokuvat
Jameson ei fyysisesti esiinnyt elokuvassa The Amazing Spider-Man 2, mutta Peter työskentelee hänelle lähettämällä hänelle sähköpostina kuvia Hämähäkkimiehestä. Tämäkin versio Jameson kritisoi Hämähäkkimiestä. Peter yrittää jopa yhdellä sähköpostillaan pyytää Jamesonia olemaan myönteisempi Hämähäkkimiestä kohtaan, mutta Jameson lähettää heti kieltävän vastauksen.
Tauno Jalanti
Tauno Ilmari Jalanti, ent. Jämsén (12. tammikuuta 1903 Mikkeli – 6. maaliskuuta 1992 Lausanne, Sveitsi ) oli suomalainen ulkoministeriön virkamies, joka toimi myöhemmin liikemiehenä.
Jalanti pääsi ylioppilaaksi 1922 ja valmistui Helsingin yliopistosta filosofian kandidaatiksi 1928. Hän oli Mikkelin Sanomain Helsingin kirjeenvaihtajana ja sen jälkeen Ylioppilaslehdessä toimitussihteerinä 1924–1926 ja päätoimittajana 1928.
Jalanti oli ulkoministeriön palveluksessa 1928–1945 työskennellen ulkoministeriön kauppapoliittisella osastolla. Viimeksi hän toimi kauppapoliittisen osaston johtajana vuodesta 1942 alkaen. Hän joutui eroamaan ulkoministeriön palveluksesta vuonna 1945 ja jäi eläkkeelle "poliittisista syistä". Tämän jälkeen Jalanti toimi liikemiehenä muun muassa Ranskassa ja Sveitsissä.
Jalannin eron syynä lienee ollut se että häntä pidettiin sopimattomana käymään kauppaneuvotteluja Neuvostoliiton, Ison-Britannian ja Ruotsin kanssa. Akateemiseen Karjala-Seuraan kuulunutta Jalantia syytettiin ruotsalaisvihamieliseksi ja hänen väitettiin jopa sabotoineen Ruotsin kanssa käytyjä kauppaneuvotteluja. Tutkija Ilkka Seppisen mukaan venäläisvastainen Jalanti aiheutti myös vaikeuksia Suomen ja Neuvostoliiton kauppasuhteissa välirauhan aikana.
Eronsa jälkeen Jalanti seurasi vielä ulkomailla asuessaankin Suomen politiikkaa. Asekätkennästä vankeustuomion saanut eversti Valo Nihtilä oli vapauduttuaan vankilasta Jalannin Fennia-yrityksen palveluksessa Pariisissa 1951–1954. Kustaa Vilkunan mukaan Jalanti olisi suunnitellut yhdessä Elias Erkon ja Kansallis-Osake-Pankin kanssa vastarintaliikkeen perustamista mahdollisen venäläismiehityksen varalta.
Jalanti ja "Kämpin tappelu"
Jalanti tunsi Urho Kekkosen jo siltä ajalta, kun molemmat kuuluivat AKS:ään. Miesten välit säilyivät hyvinä aina 1950-luvulle saakka, kunnes ne katkesivat vuoden 1956 presidentinvaaleja edeltäneen kiivaan poliittisen kamppailun aikana. Jalanti siirtyi Kekkosen vastustajien leiriin ja kannatti aluksi Väinö Tannerin presidenttiehdokkuutta mutta hän siirtyi sitten Sakari Tuomiojan kannattajien joukkoon. Helmikuussa 1955 alettiin julkisuudessa levittää huhua, että Kekkonen ja Jalanti olisivat tapelleet hotelli Kämpissä vietetyn alkoholipitoisen illanvieton jälkeen.
Todellisuudessa Kekkonen oli mennyt eräänä helmikuun 1955 yönä tapaamaan Suomeen saapunutta ja hotelliin majoittunutta Jalantia saadakseen selville, miksi tämä oli siirtynyt Tannerin ehdokkuuden kannattajaksi. Jonkin aikaa Jalannin huoneessa keskusteltuaan he olivat lähteneet samassa hotellissa asuneen kenraali A. F. Airon huoneeseen. Matkalla sinne miehet poikkesivat toiletissa, jossa Jalanti horjahti ja loukkasi päänsä vesihanaan niin, että päähän tuli pieni haava. Jalannin haava puhdistettiin sitten kostetulla pyyheliinalla, ja miehet jatkoivat matkaa Airon huoneeseen.
Sensaatio Uutiset -niminen lehti paisutteli pyyheliinaan jääneistä veritahroista kokoon jutun, jonka mukaan hotellissa olisi käyty Kekkosen ja Jalannin välillä verinen tappelu, jonka jälkiä olisi jouduttu siivoamaan hotellin käytäviltä. Kekkonen oli jälkeenpäin tyytymätön siihen, että Jalanti ei suostunut riittävän painokkaasti kumoamaan julkisuudessa tappelusta levitettyjä juttuja ja myöhemmin hän kieltäytyi tapaamasta luokseen vierailulle pyrkinyttä Jalantia.
Betty Jameson
Betty Jameson (9. toukokuuta 1919 – 7. helmikuuta 2009) oli yhdysvaltalainen golfaaja. Hän syntyi Oklahomassa, opiskeli Teksasin yliopistossa Austinissa ja aloitti ammattilaisuransa vuonna 1945.
Saunajärvi (Kuhmo)
Saunajärvi on Kainuussa Kuhmossa sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 992 hehtaaria eli 9,9 km². Se on 8,2 kilometriä pitkä ja 3,9 kilometriä leveä. Järvellä on kolme saarta. Niistä suurin Saunasaari on 2,2 kilometriä pitkä ja 750 metriä leveä ja se on yli neliökilometrin suuruinen. Se sijaitsee järven keskellä. Kaksi muuta saarta, jotka sijaitsevat järven kaakkoisrannan tuntumassa, ovat alle 50 metriä pitkiä.
Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Sen tilavuus on 20 miljoonaa m³ eli 0,020 km³. Järven keskisyvyys on 2,0 metriä ja suurin syvyys on 11 metriä. Syvin kohta sijaitsee järven kaakkoispäässä keskellä järveä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Oulujoen vesistössä (vesistöaluetunnus 59) Ontojärven–Lentuan valuma-alueen (59.9) Saunajoen valuma-alueella (59.97), jonka Saunajärven alueeseen (59.977) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 195,4 metriä mpy.
Valuma-alue saa pääosan vedestään Hakojoen valuma-alueelta (59.978) ja omalta alueeltaan. Hakojoen valuma-alueella ovat Iso-Hakojoki ja Pieni-Hakojoki, jotka yhtyvät toisiinsa juuri ennen laskemistaan Saunajärven kaakkoispäähän. Siellä ovat huomattavimmat järvet Iso-Hakojärvi (284 ha), Pieni-Hakojärvi (39 ha) ja Iso Lehmilampi (55 ha). Saunajärven alueella on 21 yli hehtaarin kokoista järveä tai lampea, jotka laskevat suoraan tai välillisesti järveen. Niistä huomattavimpia ovat järven lähellä sijaitsevat Suolampi (14 ha), Nevonlampi (6 ha) ja Kaakkurinlampi (3 ha). Lummejoki laskee Hakojoen viereen ja sen valuma-alueella sijaitsevat esimerkiksi Kalliolampi (12 ha) ja Lummelampi (9 ha). Järven luoteispäähän laskeva Kaihlalamminpuro tuo laajan metsäalueen kuivatusojien vettä sekä esimerkiksi Kulvejärven (27 ha) vesiä. Muita laskuojia ovat Karkupuro, Kankaanpäänpuro ja Murtopuro.
Järven laskujoki on kilometrin pituinen Niskankoski, joka laskee Alasenjärveen (253 ha). Sen vedenpinta on 187,6 metriä mpy., joten Niskankoskella lähes kahdeksan metriä pudotusta. Siitä alkaa Louhenjoen alue (59.976), jossa reitti Louhenjoki, Riienjärvi–Lutjanjärvi (176 ha), Komulanjoki ja Saunajoki johtavat suureen Lammasjärveen (4 682 ha). Se on 162,6 metriä merenpinnan yläpuolella ja sen rannalla sijaitsee Kuhmo.
Brian Locking
Brian Locking (22. joulukuuta 1938 – 8. lokakuuta 2020) oli brittiläinen muusikko. Hän toimi The Shadowsin basistina vuosina 1962–1963. Hän liittyi yhtyeeseen alkuperäisen basistin Jet Harrisin tilalle. The Shadowsin jälkeen Locking on soittanut eri kokoonpanoissa.
Maloti-Drakensberg
Maloti-Drakensbergin puisto on eteläisessä Afrikassa sijaitseva puistoalue, joka sijaitsee Etelä-Afrikan ja Lesothon rajalla. Puiston kokonaispinta-ala on 249313 hehtaaria. Maloti-Drakensbergin puisto käsittää Etelä-Afrikan puolella olevan uKhahlamban kansallispuiston (242813 ha) sekä Lesothon puolella sijaitsevan Sehlabatheben kansallispuiston (6500 ha). Puistoalue on myös osa Unescon maailmanperintökohdetta (Maloti-Drakensberg Transfrontier Conservation Area).
Alueella on vaihtelevia pinnanmuotoja, minkä myötä siellä on myös runsaasti erilaisia elinympäristöjä. Alueella kasvaa yli 250 endeemistä kasvilajia ja siellä tavataan myös uhanalaisia eläinlajeja, kuten kapinkorppikotka (Gyps coprptheres) ja partakorppikotka (Gypaetus barbatus). Sehlabatheben kansallispuiston alueella tavataan myös äärimmäisen uhanalaista Pseudobarbus quathlambae -kalalajia, jota on löydetty ainoastaan Sehlabatheben kansallispuistosta. Alueen vuoret ovat eteläisen Afrikan merkittävin vesien lähde ja toimivat vedenjakajina. Thukela-joki virtaa alueelta itään Intian valtamereen ja eteläiset joet yhdistyvät Oranje-jokeen virraten sitten länteen Atlantin valtamereen.
Alueella on runsaasti luolia sekä erilaisia kallionkielekkeiden muodostamia suojapaikkoja, joissa on paljon kalliomaalauksia. Alueella onkin Saharan eteläpuoleisen Afrikan laajin kalliomaalausten keskittymä. Kalliomaalauksia on noin 690 paikalla ja maalauksia on niissä yhteensä noin 35000 kappaletta. Kalliomaalaukset ovat tehneet san-kansaan kuuluneet ihmiset, jotka asuivat alueella 4000 vuoden ajan. Kalliomaalaukset esittävät ihmishahmoja sekä eläimiä ja maalausten aiheet ovat san-kansan uskonnollisesta tai hengellisestä elämästä. Alueella on myös bantukansan 1800- ja 1900-luvuilla maalaamia kalliomaalauksia.
John Rostill
John Rostill (16. kesäkuuta 1942 – 20. lokakuuta 1973) oli brittiläinen basisti, joka tuli tunnetuksi The Shadows –instrumentaaliyhtyeessä. Hän liittyi yhtyeeseen vuonna 1963. Yhtyeen basisteina olivat aikaisemmin toimineet Jet Harris ja Brian Locking. Rostillin tyyli oli näistä poikkeava, sillä hän soitti hiukan synkopoiden – silloin kun se ei häirinnyt perussoittoa.
Rostillin suosikkisoitin oli Fender Jazz –basso, mutta koska Shadowsilla oli sopimus Burns-kitaramerkin kanssa, Rostillkin sai soitettavakseen valkoisen yhtyeen nimikkobasson Burns Shadows.
The Shadowsin lopetettua ensimmäisen kerran toimintansa joulukuussa 1968 John Rostill siirtyi Tom Jonesin taustayhtyeeseen. Hän alkoi myös kirjoittaa lauluja, joiden tunnetuimpia levyttäjiä olivat Elvis Presley ja Olivia Newton-John.
Rostill kuoli tapaturmaisesti 31-vuotiaana vuonna 1973. Hän oli työskentelemässä kotistudiossaan saadessaan kuolettavan sähköiskun hieman epäselvissä olosuhteissa.
Pete Fountain
thumb|right|Pete Fountain
Pete Fountain (3. heinäkuuta 1930 New Orleans, Louisiana – 6. elokuuta 2016 New Orleans, Louisiana ) oli yhdysvaltalainen jazzia soittanut klarinetisti. Hän sai vahvoja vaikutteita Benny Goodmanilta ja Irving Fazolalta. Hän soitti Junior Dixieland Bandin ja Phil Ziton kanssa. Vuosina 1950–1954 hän teki merkittävästi yhteistyötä Basin Street Sixin kanssa; sen kanssa hän myös teki ensilevytyksensä.
Vuonna 1955 Fountainista tuli Dukes of Dixielandin jäsen. Suuren läpimurtonsa hän teki soittamalla The Lawrence Welk Show’ssa vuosina 1957–1959. Hän perusti tämän jälkeen oman klubinsa New Orleansiin. Hän vetäytyi tältä alalta vuonna 2003. Hän teki huomattavia levytyksiä muun muassa Coral-levymerkille vuosina 1959–1965.
Branko Crvenkovski
Branko Crvenkovski (, s. 12. lokakuuta 1962) oli Makedonian tasavallan presidentti vuosina 2004–2009, tätä ennen pääministeri 1992–1998 ja 2002–2004.
Crvenkovski opiskeli tietotekniikkaa ja automaatiota Pyhän Kyrilloksen ja Methodiuksen yliopistossa Skopjessa ja valmistui 1986. Hän työskenteli vuosia Semos-yhtiön osastonjohtajana Skopjessa.
Hänet valittiin Makedonian tasavallan parlamenttiin maan ensimmäisissä monipuoluevaaleissa 1990. Crvenkovski valittiin huhtikuussa 1991 perustetun Makedonian sosiaalidemokraattisen liiton (Socijaldemokratski sojuz na Makedonija, SDSM) johtoon. 5. syyskuuta 1992 hänestä tuli maan ensimmäinen pääministeri sen itsenäistymisen jälkeen. Hän oli virassaan Euroopan nuorin. Crvenkovski jatkoi virassa vielä neljä vuotta joulukuun 1994 vaalien jälkeen.
Kristillisdemokraattisen VMRO-DPMNE -puolueen Ljubčo Georgievskin pääministerikauden jälkeen SDSM:n johtama koalitio voitti syyskuun 2002 vaalit ja Crvenkovski palasi pääministeriksi 7. lokakuuta. Kun presidentti Boris Trajkovski sai surmansa lento-onnettomuudessa, SDSM nimitti Crvenkovskin presidenttiehdokkaaksi 14. huhtikuuta 2004 vaaleihin, joissa hän voitti toiselle kierroksella VMRO-DPMNE:n Sasko Kedevin saaden 63 prosenttia äänistä.
Armand van Helden
Armand van Helden (s. 16. helmikuuta 1970) on yhdysvaltalainen, Bostonista kotoisin oleva DJ ja musiikkituottaja.
Hän on yksi house-musiikin pioneeritekijöistä. Van Helden on myös tullut kuuluisaksi remixauksistaan, joita hän on tehnyt tunnetuille artisteille, kuten Britney Spearsille ja Janet Jacksonille. Van Helden oli myös mukana grime-artisti Dizzee Rascalin "Bonkers" -hittisinglellä. Hän kuuluu myös kanadalaisen DJ:n, A-Trakin, kanssa Duck Sauce -nimiseen DJ duoon.
Ura
Van Helden nousi klubiyleisön tietoisuuteen vuonna 1996 Tori Amoksen "Professional Widow" -kappaleesta tehdyllä remixillä. Miehen lopullinen läpimurto oli vuonna 1998 julkaistu 2 Future 4 U -albumi, jolta löytyy listahitti "You Don't Know Me".
Van Heldenin muita tunnettuja kappaleita ovat "Full Moon" (mukana Common, Killing Puritans, 2000), "Koochy" (Killing Puritans, 2000), "Why Can't You Free Some Time" (Gandhi Khan, 2001), "Here My Name" (New York: A Mix Odyssey, 2004), "Into Your Eyes" (Nympho, 2005) ja "I Want Your Soul" (Ghettoblaster, 2007).
Van Heldenille on tyypillistä runsas, 80-luvulta peräisin olevien samplejen käyttö kappaleissaan. Monissa kappaleissa korostuvat myös seksistiset sanoitukset.
Van Helden paikoitellen välttelee suurta kaupallista menestystä julkaisemalla aika ajoin epäkaupallisempia underground -tanssimusiikkilevyjä. Mies on myös tehnyt uransa alkupuolella hip-housea eli rap-painotteista housea sisältävän Enter The Meatmarket -albumin.
Elämä tsaarin puolesta
Elämä tsaarin puolesta, alkuperäiseltä nimeltään Ivan Susanin, on Mihail Glinkan vuonna 1836 ensiesityksensä saanut ooppera , jonka katsotaan olevan ensimmäinen venäjänkielinen oopperasävellys. Ooppera oli alusta alkaen suuri menestys ja siitä muodostui perinteinen kauden avaus ooppera keisarillisen Venäjän oopperateattereissa.
Piispa
thumb|200px|[[Jaakob, Herran veli, joka oli perimätiedon mukaan Jerusalemin ensimmäinen piispa.]] Piispa (kreikaksi episkopos, sananmukaisesti ’päällekatsoja’) tarkoittaa kristillisissä kirkoissa tietyn alueen hengellistä johtajaa.
Suomen luterilaisessa kirkossa
Suomen luterilaisen kirkon piispa johtaa hiippakuntaa tuomiokapitulin kanssa. Piispa vihkii hiippakuntansa papit ja diakonit. Piispa on seurakuntien ja pappien ylin kaitsija.
Arkkipiispa ei ole muiden piispojen esimies, vaan ”ensimmäinen vertaistensa joukossa” (primus inter pares). Hänellä on kuitenkin kirkon keskushallinnossa lukuisia erityistehtäviä.
Piispan liturgisia tuntomerkkejä ovat rintaristi, hiippa(mitra) ja sauva. Piispa käyttää violettia papinpaitaa.
Luterilaisessa kirkossa on erilaisia näkemyksiä sen suhteen, pidetäänkö piispan virkaa pappisvirasta erillisenä virkana. Luterilainen kirkko yleensä katsoo, että on vain yksi erityinen virka, sanan ja sakramenttien virka, joka tarkoittaa pappisvirkaa. Keski-Euroopan luterilaisista kirkoista piispuus hävisi, koska reformaatio ei 1500-luvulla saanut puolelleen yhtään piispaa. Sen sijaan Pohjoismaissa historiallinen piispuus säilyi. Kuitenkin myös Pohjoismaiden luterilaisissa kirkoissa on ollut tapana ajatella, että piispa on vain erityisillä inhimillisillä oikeuksilla varustettu pappi. Luterilainen kirkko on kuitenkin ekumeenisen työskentelyn myötä ryhtynyt korostamaan jonkin verran enemmän kaitsennan viran (episkope) erillistä merkitystä kirkossa. Tämä näkyy muun muassa Porvoon sopimuksessa.
Suomessa piispat ovat useimmiten olleet teologian tohtoriksi väitelleitä, monesti myös dosentteja.
Piispan valinta Suomen ev. lut. kirkossa
Nykyisin piispanvaalissa ovat äänioikeutettuja hiippakunnan papit ja lehtorit sekä vastaava määrä maallikkovalitsijoita. Maallikkovalitsijoiden lukuun lasketaan ensin tuomiokapitulin lakimiesasessori ja maallikkojäsen, hiippakunnasta valitut maallikkokirkolliskokousedustajat ja hiippakuntavaltuuston maallikkojäsenet. Loput ovat seurakuntien kirkkovaltuustojen tai seurakuntaneuvostojen valitsemia maallikkovalitsijoita. Jokaisesta seurakunnasta valitaan vähintään yksi valitsija, ja loput paikat jaetaan seurakuntien jäsenmäärän mukaisesti.
Vaali on kaksivaiheinen vaali, jossa valituksi tulee enemmistön äänistä saanut ehdokas. Toisella kierroksella on kaksi eniten ensimmäisellä kierroksella ääniä saanutta ehdokasta. Tuomiokapituli antaa valtakirjan yli puolet ääniä saaneelle papille. Vaalissa on vuodesta 2001 lähtien ollut ehdokasasettelu. Vähintään kymmenen äänioikeutettua voi perustaa valitsijayhdistyksen ja kutsua jonkin papin ehdokkaakseen.
Vuoden 1994 Suomen kirkkolaissa piispanvaalissa olivat äänioikeutettuja hiippakunnan papit ja lehtorit, lakimiesasessori, hiippakunnasta kirkolliskokoukseen valitut maallikot sekä maallikkovalitsijat, joita seurakunta valitsi yhden jäsenmääränsä kutakin alkavaa 5000 jäsentä kohden. Vaalissa äänestäjä saattoi asettaa ehdolle kolme pappia järjestyksessä. Ehdokasasettelua ei ollut vaan äänen saattoi antaa kenelle tahansa papille. Ensimmäiselle sijalle ehdolle asetettiin se, joka oli saanut enimmät äänet ensimmäiselle sijalle. Toiselle sijalle asetettiin hänen jälkeensä se, joka oli saanut enimmät äänet ensimmäiselle ja toiselle sijalle yhteensä. Kolmannelle sijalle asetettiin heidän jälkeensä se, joka oli saanut enimmät äänet ensimmäiselle, toiselle ja kolmannelle sijalle yhteensä. Piispan nimitti kolmesta ehdolle asetetuista tasavallan presidentti.
Vuodesta 1996 lähtien saattoi äänestää vain yhtä ehdokasta. Tällöin asetettiin ehdolle kolme eniten ääniä saanutta äänimäärän mukaisessa järjestyksessä. Presidentin nimitysoikeus lakkasi vuonna 2000. Samalla lakkasi erillinen vaaliin perustuva ehdolleasettelu, ja valtakirja ryhdyttiin antamaan suoraan vaalin perusteella. Piispanvaalissa oli lyhyen aikaa pakollinen koevaali 1990-luvun lopulla.
Maallikkovalitsijoita on yhteensä yhtä monta kuin äänioikeutettuja pappeja ja lehtoreita yhteensä. Jokainen seurakunta valitsee ainakin yhden maallikkovalitsijan. Muut maallikkovalitsijat valitaan seurakuntien väkilukujen määrän suhteessa tuomiokapitulin määräämän jaon mukaan. Maallikkovalitsijoiden joukkoon lasketaan itseoikeutettuina kirkolliskokousedustajien lisäksi myös hiippakuntavaltuuston jäsenet vuodesta 2006 lähtien.
Piispan valinta Ruotsin kirkossa
Vuoden 1686 (Ruotsin) kirkkolaissa pappeinkokoukset asettivat piispanvaalissa ehdolle kykeneviä ja toimeliaita pappeja, joista kuningas nimitti yhden piispaksi. Kuningas saattoi myös ohittaa ehdolle asetetut ja nimittää oman ehdokkaansa. Arkkipiispaa valittaessa Uppsalan hiippakunnan pappien lisäksi läsnä olivat muiden tuomiokapitulien jäsenet.
Nykyään Ruotsissa kirkkojärjestys määrää, että on käytössä samantapainen piispanvaali kuin Suomessa, eroa on ehdokasasettelussa; Ehdokkaat nimetään ns. nimeämisvaalissa (koevaali), jossa äänioikeutetut saavat ehdottaa ketä tahansa piispaehdokkaaksi. Nimeämisvaalissa vähintään 5 prosenttia ääniä saaneet nimetään piispaehdokkaiksi, joita tulisi olla vähintään viisi. Arkkipiispan valintaan osallistuvat Upsalan hiippakunnan äänioikeutettujen valitsijoiden lisäksi kaikkien hiippakuntien tuomiokapitulien ja hiippakuntahallitusten jäsenet.
Katolisessa kirkossa
Katolisen käsityksen mukaan piispat jatkavat Kristuksen apostoleilleen antamaa opettamis- ja johtamistehtävää. Apostolinen sukkessio yhdistää näin kaikkia nykypiispoja apostoleihin. Siten piispanvirka kuuluu ns. jumalallisen oikeuden alaan. Piispojen johdossa toimi Pietarin perillisenä Rooman piispa.
Arkkipiispa on arkkihiippakunnan piispa. Tämä asema tuo hänelle samat oikeudet ja velvollisuudet kuin muillakin piispoilla on. Kirkkoprovinssin metropoliittana hänen tehtävänsä on kirkko-oikeuden mukaan huolehtia uskon ja kirkkokurin tarkasta noudattamisesta. Lisäksi hänen on ilmoitettava paaville väärinkäytöksistä toimialueellaan. Kuitenkaan arkkipiispa ei katolisessa kirkossa toimi provinssin muiden piispojen, ns. suffragaanipiispojen esimiehenä.
Piispan arvomerkkeinä toimivat mitra, piispansauva, sormus sekä pektoraali, piispanristi. Arkkipiispan arvonmerkkinä toimii lisäksi pallium. Piispallinen arvo on perinteisesti myös benediktiinisten ja sistersiläisten luostareiden apoteilla. He käyttävät piispan arvomerkkejä ja viettävät jumalanpalvelusta piispallisesti eli pontifikaalisesti. Heillä ei kuitenkaan ole sakramentaalista vihkimisoikeutta, ellei heitä itseään ole vihitty piispaksi.
Voimassa olevan kanonisen oikeuden mukaan (CIC Can. 401 §1) 75 vuotta täyttäneen piispan tulee pyytää paavilta eroa tehtävästä. Eron saanut piispa saa emeritusarvon.
Ortodoksinen kirkko
thumb|200px|Ortodoksinen piispa pukeutuu jumalanpalveluksen ulkopuolella alusviittaan, päällysviittaan, klobukkiin sekä panagiaan. Piispan virka on ortodoksisen kirkon pappeuden korkein aste. Apostolit vihkivät seuraajikseen piispoja. Piispa on pappiensa esimies alueellaan, ja samalla apostolien edustaja. Piispalla on pappien tavoin oikeus toimittaa jumalanpalveluksia ja toimituksia sekä kaikki mysteerejä, mutta papin tehtävistä poiketen oikeus myös vihkiä uusia diakoneja ja pappeja sekä osallistua piispojen vihkimiseen. Myös vain piispa voi vihkiä uuden kirkon käyttöönsä. Piispan virka on yksi, mutta kirkon hierarkia on vaatinut palvelutehtävän mukaan kolmijakoista tointa: piispa, metropoliitta ja arkkipiispa.
Ortodoksinen piispa johtaa hiippakuntaa ja hänellä on kirkollinen arvonimi metropoliitta. Ortodoksinen arkkipiispa johtaa myös omaa hiippakuntaansa, mutta hänestä ei käytetä tällöin nimitystä metropoliitta. Kreikkalaisessa traditiossa kaikki autokefalisen kirkon hiippakuntapiispat ovat metropoliittoja ja arkkipiispa kantaa titteliään vain suuremman merkittävyytensä viittauksena. Suomen ortodoksinen arkkihiippakunta on esimerkki kreikkalaisesta käytännöstä, jossa hiippakuntapiispat kantavat metropoliitan arvonimeä, mutta kirkon päämies on arkkipiispa. Arkkipiispa on autokefalisen tai autonomisen paikalliskirkon, kuten esimerkiksi autonomisen Suomen ortodoksisen kirkon päämies. Tilanne on päinvastainen slaavilaisessa ja antiokialaisessa traditiossa. Niissä metropoliitta on ylempi kuin arkkipiispa kirkollisessa arvoasteikossa.
Useilla paikalliskirkoilla korkein ortodoksinen piispa on arvonimeltään patriarkka, hän johtaa omaa patriarkaattiaan. Suomen ortodoksinen kirkko kuuluu Ekumeenisen patriarkaatin alaisuuteen eli jurisdiktioon.
Hannah Arterton
Hannah Jane Arterton (s. 26. tammikuuta 1989 Lontoo) on englantilainen näyttelijä, joka tunnetaan elokuvista Hide and Seek (2014) ja Walking on Sunshine (2014) sekä televisiosarjasta Atlantis. Hänen isosiskonsa on näyttelijä Gemma Arterton.
Arterton on kotoisin Gravesendistä, Kentistä. Valmistuttuaan Gravesend Grammar Schoolista hän opiskeli ensin Miskin Theatre Schoolissa (osa North West Kent Collegea) ja sitten Royal Academy of Dramatic Artissa. Viimeisenä opiskeluvuonnaan hän sai roolin Stephen Poliakoffin näytelmästä My City. Sen jälkeen hän oli jonkin aikaa ilman töitä, kunnes hänet valittiin BBC:n fantasiasarjaan Atlantis ja kohta sen jälkeen musikaalielokuvaan Walking on Sunshine, joka oli hänen elokuvadebyyttinsä.
Trubaduuri (Verdin ooppera)
Trubaduuri / Il Trovatore on Verdin "romanttisen trilogian" keskimmäinen ooppera. Yhteistä niille on yhteiskunnan hylkimä keskushenkilö sekä musiikillinen erottuvuus edellisistä oopperoista. Rigolettossa on rujo kyttyräselkä hovinarri, Trubaduurissa mustalaisnainen Azucena ja La Traviatassa kurtisaani Violetta Valéry. Nämä "romanttisen trilogian" teokset kuuluvat nykyisin jokaisen oopperatalon perusohjelmistoon.
Ville Klinga
Ville Klinga (s. 10. toukokuuta 1968) on suomalainen urheilutoimittaja ja TV-tietokilpailujuontaja. Hän toimi Yle Urheilun toimittajana 1990-luvulla ja 2000-luvun alussa. Lisäksi Klinga on juontanut TV:ssä muun muassa MTV3:lla Haluatko miljonääriksi? ja Mestareiden mestari -ohjelmia.
Trubaduuri (Verdin ooppera)
Historiallinen tausta
Aragonian kuningas Martin I kuoli 31. toukokuuta 1410, mutta valtaistuin jäi ilman perijää. Ehdokkaaksi ilmoittautui muun muassa Fernando de Antequera ja Urgelin kreivi Jaime. Sisällissodan jälkeen Fernando valittiin kuninkaaksi 28. kesäkuuta 1412.
Hannah Arterton
Arterton on harrastanut pienestä lähtien myös musiikkia ja soittanut yhtyeessä 14-vuotiaasta alkaen. Hän kuuluu edelleen yhtyeeseen The Hitmen and Her, joka esiintyy erilaisissa juhlatilaisuuksissa. 16-vuotiaana hänelle tarjottiin levytyssopimustakin, mutta se ei toteutunut.
Trubaduuri (Verdin ooppera)
Historiallinen tausta
Oopperan tarinalla ei ole historiallista pohjaa. Oopperassa kreivi di Luna kannattaa Ferdinandia (ei mainita oopperassa) ja Manrico kreivi Urgelia (mainitaan muutaman kerran). Aliaferian palatsi on kreivi di Lunan perintölinna.
Oopperan historia
Rigoletton jälkeen Giuseppe Verdi sävelsi jälleen uudentyyppisen oopperan. Hän tutustui Trubaduurin aiheeseen jo 1850. Huhtikuussa 1851 Salvatore Cammarano lähetti Verdille Trubaduurin libretosta ehdotuksen. Verdi suunnitteli oopperan ensi-illan 1853 karnevaaliin Venetsian La Feniceen. Cammarano kuoli heinäkuussa 1852 saatuaan lähes koko libreton valmiiksi. Teoksen jatkoi loppuun Leone Emanuele Bardare. Hänen tärkeimmät lisäyksensä olivat kreivin II näyt Il balen del suo sorriso ja Leonoran IV näyt D'amor sull'ali rosee.
Ville Klinga
Ura
Klinga oli Yleisradiossa ensimmäistä kertaa vuonna 1990 kesätoimittajana. Tässä vaiheessa ei kuitenkaan ollut vielä selvää, että hänestä tulisi ammattitoimittaja, ja Klinga suunnittelikin myös liikunnanopettajan uraa. Hän on kertonut olleensa kiinnostunut urheilusta aina. Ville Klinga työskenteli Ylelle Barcelonan kesäolympialaisissa 1992.
Trubaduuri (Verdin ooppera)
Oopperan historia
Trubaduuri on juonen kannalta erikoinen ooppera. Perustapahtumat juontavat noin 15 vuotta aiemmin olleeseen kreivi di Lunan veljen sieppaukseen. Tästä kertoo heti aluksi Ferrando. Lisäksi näytösten välissä tapahtuu joitakin asioita, jotka selviävät keskusteluissa. Verdi halusi oopperaan dramatiikkaa ja se meni kerronnan edelle siksi juonen hyppäykset olivat toissijaisia. Jokainen näytös on kuitenkin loistava musiikillinen kokonaisuus. Oopperan jokaisella näytöksellä on oma nimensä.
Ville Klinga
Ura
Klinga irtisanoutui sittemmin Yleltä ja korvasi myöhemmin Lasse Lehtisen Haluatko miljonääriksi? -visailun juontajana. Itse hän on aiemmin osallistunut televisiossa Kymppitonniin ja Maailman ympäri -kilpailuun, jotka myös voitti.
Vuonna 2012 Klinga juonsi Mestareiden mestari -ohjelmaa.
Klinga palasi Ylelle jalkapallon Brasilian MM-kilpailuissa 2014 ollen yksi Ylen studio-osuuksien juontajista.
Tätä nykyä Klinga on Viasat Urheilun vastaava tuottaja ja studio-isäntä.
Yksityiselämä
Klinga on naimisissa ja hänellä on lapsia. Hän on Suomen Hiihtoliiton entisen toimitusjohtajan Esa Klingan poika ja hiihtolajivalmentaja Jani Klingan vanhempi veli.
Trubaduuri (Verdin ooppera)
Oopperan historia
Alun perin ooppera piti esittää Napolin Teatro San Carlossa. Neuvotteluiden kariuduttua ensi-ilta päädyttiin pitämään Roomassa Teatro Apollossa. Ensi-illasta lähtien Il Trovatore oli menestys; kolmannen näytöksen finaali ja koko neljäs näytös esitettiin uudelleen.
Trubaduurista tehtiin myös ranskalainen versio Le trouvère vuonna 1857. Siihen Verdi sävelsi n. 15 minuuttia balettimusiikkia.
Enrico Caruso totesi, että trubaduurin päärooleihin tarvitaan maailman neljä parasta laulajaa. Nämä neljä roolia kuuluvatkin Verdin vaativimpiin ja kaikille päähahmoille tarjoutuu myös suuria hetkiä loistaa, erityisesti haastavissa, mutta palkitsevissa aarioissaan. Ei ole siis ihme, että trubaduurin pääroleissa on nähty kautta aikain oopperamaailman kirkkaimpia tähtiä. Kuuluisia Leonoria ovat olleet mm. Zinka Milanov, Rosa Ponselle, Maria Callas sekä Leontyne Price. Parhaina Manricoina muistetaan itse Caruso, Giacomo Lauri-Volpi, Franco Corelli ja Franco Bonisolli. Conte di Lunan roolia ovat laulaneet mm. Leonard Warren Ettore Bastianini, Piero Cappuccilli ja viime vuosina Dimitri Hvorostovski ja kuuluisia Azucenoja ovat olleet Fedora Barbieri, Giulietta Simionato, Fiorenza Cossotto sekä Dolora Zajick.