cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
HMS Easton
1944
HMS Easton aloitti syyskuussa 1944 telakalta palattuaan koeajot sekä valmistautumisen palvelukseen. Alus liitettiin Maltalle sijoitettuun 59. Hävittäjäviirikköön, jonne se siirtyi telakalta valmistuttuaan 18. syyskuuta. Alus tuki lokakuussa Egeanmeren operaatioita pyrkien estämään saksalaisten joukkojen siirrot alueella.
Se tuki marraskuussa Kreikan vapauttamisen jälkeen edelleen alueen sotilasoperaatioita. Alus tulitti 5. joulukuuta Kreikan kommunistien asemia Pireuksen lähistöllä, kunnes se vapautettiin operaatiosta 9. joulukuuta.
1945
Alus määrättiin huhtikuussa huoltoon, minkä vuoksi se siirtyi Southamptoniin. Alus siirrettiin toukokuussa telakalle, mistä se palasi elokuussa. Se siirrettiin 29. lokakuuta reserviin heti koeajojen päätyttyä. Alus palasi palvelukseen 1946 liitettynä Portsmouthiin sijoitettuun 3. Saattajaryhmään. Kuitenkin aluksella havaitut viat tekivät aluksesta palveluskelvottoman.
Alus poistettiin palveluksesta marraskuussa 1947. Vuonna 1949 ollessaan huollossa sen todettiin olevan liian pahoin vaurioitunut korjattavaksi. Aluksen varusteet poistettiin ja se siirrettiin koulutuskäyttöön, mistä se sijoitettiin 1952 poistolistalle. Alus myytiin 4. joulukuuta BISCOlle, joka siirsi romuttamisen Metal Industriesille. Alus saapui hinattuna 15. tammikuuta 1953 Charlestowniin lähelle Rosythiä romutettavaksi.
Ilmar Talve
Ilmar-Aleksander Talve (vuoteen 1935 Thalfeldt; 17. tammikuuta 1919 Namkku – 21. huhtikuuta 2007 Turku) oli Virossa, Ruotsissa ja Suomessa tieteellisen työnsä tehnyt virolainen kansatieteen professori ja kirjailija. Hänen pääteoksensa on 1979 julkaistu Suomen kansankulttuuri. Teoksesta on julkaistu useita laitoksia, viimeksi vuonna 2012.
Nuoruus
Talven perhe palasi Venäjältä Inkerinmaalta Viroon 1920 ja asettui asumaan Tapaan, missä Talve kävi koulua. Hän aloitti opinnot Tarton yliopistossa 1937 ja suoritti filosofian maisterin tutkinnon 1942.
Vuonna 1943 Talve pakeni Saksan mobilisaatiota Suomeen, liittyi vapaaehtoisena Suomen armeijaan ja osallistui Kannaksen suurhyökkäyksen torjuntataisteluihin 1944. Syksyllä 1944 hän muiden Suomen-poikien tavoin palasi Viroon. Hän yritti paeta meritse Ruotsiin, mutta joutui vierastyöläisten leirille Saksaan. Sieltä hänen sodan päätyttyä onnistui siirtyä 1945 Ruotsiin.
Ruotsissa Talve jatkoi opintojaan ja väitteli tohtoriksi Tukholmassa vuonna 1960. Väitöskirjan aiheena oli sauna. Talve muutti tutkijaksi Turkuun 1959. Hän jäi eläkkeelle vuonna 1986. Tutkimus- ja kirjoitustyötä hän jatkoi eläkkeelle jäätyään. Ilmar Talve kuoli 88-vuotiaana Turussa. Ilmar Talven poika oli suomenvirolainen nationalisti Juhan Talve.
Tutkijanura
Talve perusti sosiologian professori Esko Aaltosen kanssa Turun yliopistoon kansatieteen laitoksen. Vuonna 1959–1960 hän toimi laitoksen assistenttina ja 1960–1962 dosenttina ja samalla määräaikaisena professorina. Vuonna 1962 hänet valittiin laitoksen ensimmäiseksi professoriksi.
Talve käynnisti vuonna 1957 laajan kyselytutkimuksen. Vuosina 1957–1990 lähetettiin kaikkiaan noin 130 erilaista kyselyä eri puolille Suomea. Vastauksista kertyi yli 400 000 vastaussivua käsittävä arkisto. Hän laajensi kansatieteen myös kaupunkien ja työväestön tutkimukseen ja käynnisti opiskelijoiden kenttätutkimukset. Hän julkaisi tutkimuksia muun muassa eri ammateista ja teollisuuspaikkakunnista.
Kirjailijana
Talve julkaisi viroksi novellikokoelman Ainult inimene 1948 sekä romaanit Maja lumes 1952, Juhansoni reisid 1959 (suomennos Juhansonin matkat 1961) ja Maapagu 1988. Vuosina 1997–1999 hän julkaisi kolmiosaisen omaelämäkerran, josta ilmestyi 2004 yksiosainen lyhennetty suomennos. Samana vuonna ilmestyi myös laaja Viron kansankulttuuria käsittelevä yleisteos Eesti kultuurilugu.
Palkintoja
Talve sai Suomen Saunaseuran Samuli-palkinnon (nyk. Löylynhenki-palkinto) 1991 väitöskirjastaan Bastu och torkhus i Nordeuropa (1960). Vuonna 1990 hänelle myönnettiin Virossa Henrik Visnapuun kirjallisuuspalkinto ja 1993 Friedebert Tuglaksen novellipalkinto.
John Lurie
thumb|John Lurie vuonna 2013. John Lurie (s. 14. joulukuuta 1952) on yhdysvaltalainen näyttelijä, muusikko, kuvataiteilija, ohjaaja ja tuottaja. Hän on The Lounge Lizards -jazzyhtyeen perustajajäsen. Hän on näytellyt useissa elokuvissa, tunnetuimpina Jim Jarmuschin ohjaamat elokuvat Muukalaisten paratiisi, Down by Law ja Mystery Train. Lurie näytteli ja toimi tuottajana televisiosarjassa Fishing with John (1991). Lurie on säveltänyt ja esittänyt musiikkia useisiin televisio- ja elokuvatuotantoihin. Vuonna 1996 hänen säveltämänsä musiikki elokuvaan Get Shorty – hyvä pätkä oli Grammy-ehdokkaana.
Dragsvik (Norja)
Dragsvik on Norjassa, Sognin ja Fjordanen läänissä Balestrandin kunnassa sijaitseva paikka. Sieltä on Fjord 1:n tarjoamia lauttayhteyksiä Hellaan (Riksvei 55) ja Vangsnesiin (Riksvei 13). Dragsvikiä ympäröi Sognevuono.
Alli Paasikivi
pienoiskuva|Alli Paasikivi tuberkuloosia vastustavassa postimerkissä vuonna 1947 Allina Amanda ”Alli” Paasikivi (o.s. Valve, vuoteen 1907 saakka Hildén, 19. marraskuuta 1879 Kärkölä – 13. heinäkuuta 1960 Helsinki) oli presidentti Juho Kusti Paasikiven toinen vaimo. Heidät vihittiin vuonna 1934, kolme vuotta Anna Paasikiven kuoleman jälkeen.
Lapsuus ja nuoruus
Alli syntyi marraskuussa 1879 Kärkölän pitäjässä kenkäkauppias Andreas Hildénin perheeseen. Hän oli perheen kolmesta tyttärestä keskimmäinen. Perhe muutti Helsinkiin, kun Alli oli yhdeksänvuotias. Vuonna 1907 Hildénit vaihtoivat nimensä Valveeksi.
Alli Paasikivi kävi Helsingin Suomalaista Yhteiskoulua, mutta lopetti jo 7. luokalta, koska halusi näyttelijäksi. Hän oli huomattu seurapiirien kaunotar ja pääsi näyttelemään Suomalaiseen teatteriin, jota johtivat Kaarlo ja Emilie Bergbom. Kun teatteritalo valmistui 1902, teatterin nimeksi tuli Suomen Kansallisteatteri.
Avioliitto
Alli Valve oli lähes 30 vuotta Kansallis-Osake-Pankin työntekijänä yleten vähitellen prokuristiksi. Vuonna 1934 hän avioitui kokoomuksen puheenjohtajan, valtioneuvos J. K. Paasikiven kanssa. Pari oli tutustunut Kansallis-Osake-Pankissa, sillä J. K. Paasikivi toimi pankinjohtajana.
Paasikivien avioituessa Alli Paasikivi oli reippaasti yli viisikymppinen. Hän lopetti työnsä pankissa ja toimi suurlähettilään puolisona, kun J. K. Paasikivi nimitettiin suurlähettilääksi Tukholmaan vuonna 1936 ja Moskovaan vuonna 1940. Vuonna 1944 J. K. Paasikivestä tuli pääministeri ja vuonna 1946 presidentti.
Alli Paasikivi ei osallistunut suoranaisesti politiikkaan, mutta hän vaikutti voimakkaasti J. K. Paasikiveen ja toimi kuin hänen yksityissihteerinsä. Hän muun muassa avasi J. K. Paasikivelle osoitettuja kirjeitä ja vastasi puheluihin päättäen, mitkä asiat hän vie eteenpäin puolisolleen ja mitkä ei.
Alli Paasikivi toimi sotien aikana Lotta Svärdissä ja toimi myöhemmin sotainvalidien auttajana. Hän antoi nimensä Alli Paasikiven Säätiölle, joka perustettiin vuonna 1952 fasistisena lakkautetun Lotta Svärd -järjestön rahoilla. Alli Paasikiven Säätiö myöntää avustuksia ja apurahoja perheen sosiaalisen turvallisuuden lisäämiseksi yhteiskunnassa sekä Suomen kotien aineellisen ja henkisen tason kohottamiseksi.
Alli Paasikivi on ikuistettu myös suomalaiseen tuberkuloosia vastustavaan postimerkkiin 1947.
Populaarikulttuurissa
Kun Reino Helismaan 1948 sanoittama ja esittämä kappale ”Suutarin tyttären pihalla” joutui Yleisradiossa esityskieltoon, kansan keskuuteen levisi huhu, että kiellon takana oli presidentin rouva Paasikivi. Peter von Bagh ja Ilpo Hakasalo arvioivat myöhemmin Ylen musiikkiraadin olleen yksinkertaisesti eri mieltä Helismaan esityksen taiteellisuudesta.
Iän tai muun syyn takia roikkuvat käsivarren ojentajalihakset ovat saaneet Alli Paasikiven mukaan nimityksen ”allit”. Alli Paasikivi pukeutui näyttävästi ja käytti hihattomia iltapukuja, vaikka hänen käsivarsistaan oli jo kadonnut nuoruuden piukeus. Asuvalintaa kerrotaan jopa paheksutun. Lehtikuvista Paasikiven ”allit” oli tapana retusoida pois.
Yrjö Helariutta
Yrjö Helariutta (s. 1965) on kasvien kehitysbiologian professori ja tutkimusjohtaja Helsingin yliopiston bio- ja ympäristötieteellisessä tiedekunnassa (2005-) ja Cambridgen yliopistossa (2014-). Hän on työryhmineen eräs kasvien johtosolukon kehityksen huippututkijoita maailmassa.
Ura
Yrjö Helariutta kirjoitti ylioppilaaksi Länsi-Porin lukiosta vuonna 1984. Filosofian maisteriksi Helsingin yliopistosta 1990 (pääaineenaan genetiikka) ja tohtoriksi vuonna 1995. Genetiikan alaan kuuluvan väitöskirjan aiheena oli “Developmental expression and molecular evolution of the flavonoid biosynthetic genes in Gerbera hybrida”. Dosentin arvo 2001 (Helsingin yliopisto). Apulaisprofessorin asemassa vuosina 2003-2009 (Umeå Plant Science Center, Ruotsi). Nimitys professoriksi vuonna 2004 Turun yliopistoon ja vuonna 2005 Helsingin yliopistoon.
Helariutan työryhmän tutkimustyö paneutuu erityisesti sytokiniinin rooliin puunmuodostuksen säätelijänä sekä miten sytokoniini ja muut kasvunsäätelijät liikkuvat solusta toiseen osana säätelyprosessia. Mallikasveina ovat lituruoho, koivu ja poppeli. Professori Helariutta on toiminut akatemiaprofessorina kaudella 1.1.2013–31.12.2017. Loppuvuonna 2014 Helariutta kutsuttiin professoriksi Cambridgen yliopistoon jatkamaan tutkimustyötään ryhmänsä kanssa. Osa Helariutan työryhmästä jatkaa tutkimusta Biotekniikan instituutissa Helsingissä.
Luettelo assembler-ohjelmista
Tämä on luettelo assembler-ohjelmista.
Useat ohjelmat toimivat eri alustalla kuin kohde: kehitysympäristö voi olla eri alustalla kuin varsinainen laitteisto.
Eurooppatie E8
E8 tai Eurooppatie 8 on Norjan Tromssasta Turkuun johtava eurooppatie. Tien pituus on noin 1 410 kilometriä.
Reitti
Tromssa – Nordkjosbotn – Yykeänperä – Kilpisjärvi – Kaaresuvanto – Muonio – Kolari – Tornio – Keminmaa – Kemi – Oulu – Liminka – Raahe – Kalajoki – Kokkola – Vaasa – Pori – Rauma – Turku
Nordkjosbotnin ja Markkinan välisen osuuden tie kulkee yhdessä E6:n kanssa, Keminmaan ja Limingan välisen osuuden E75:n kanssa sekä lyhyen matkan Vaasan seudulla E12:n kanssa. Tie risteää E4:n kanssa Torniossa sekä E18:n ja E63:n kanssa Turun seudulla. Kaaresuvannossa lyhyt seututie 959 tarjoaa yhteyden Ruotsin puolelle E45:lle.
Suomessa tie kulkee Kilpisjärven ja Tornion välisen osuuden yhdessä valtatien 21 kanssa, Tornion ja Keminmaan välisen osuuden valtatien 29 kanssa, Keminmaan ja Limingan välisen osuuden valtatien 4 kanssa sekä Limingan ja Turun välisen osuuden valtatien 8 kanssa.
Tiellä on lyhyet moottoritieosuudet Tornion ja Kemin välillä sekä Oulun, Vaasan ja Turun seuduilla. Muuten tie on pääosin kaksikaistainen.
Vuoden 2017 lopulla valmistui älytieosuus välillä Kolari-Tromssa. Älytieosuudella voi kokeilla itseajavan auton suunnistustaitoja vaativissa olosuhteissa.
thumb|left|250px|Tie Kilpisjärvelle tultaessa, taustalla [[Saana (tunturi)|Saana.]]
Anders Gunnar Holmqvist
Anders Gunnar Holmqvist (28. marraskuuta 1903 Tampere – 10. maaliskuuta 1935 Turku) oli 1930-luvun alun tärkeimpiä turkulaisia taidegraafikoita.
Holmqvistin vanhemmat olivat Envald Konrad Holmqvist ja Fanny Vilhelmiina Heinonen. Hänen maalauksiaan oli ensimmäisen kerran esillä taidenäyttelyssä Turussa 1928. Yksityisnäyttelyssä Tukholmassa 1932 esiteltiin vain hänen grafiikkaansa, mutta jo sitä ennen hän oli ollut esillä ainoana turkulaisena taidegraafikkona Helsingin suuressa yhteispohjoismaisessa grafiikan näyttelyssä 1931. Taidegrafiikkaan Holmqvist perehtyi Viljo Lehmussaaren johdolla vuodesta 1930 ja keskittyi varsinkin akvatinta-menetelmään. Hänen grafiikkansa ovat maisema-aiheita, mutta myös esimerkiksi sisäkuvia Turun linnasta ja symbolisia sekä mielikuvitusaiheita, joissa on nähty liityntöjä Hugo Simbergiin. Holmqvist osallistui Turun taide-elämään ja toimi myös tilapäisenä grafiikan opettajana vuonna 1933. Hän kuului Grafica -ryhmään, joka järjesti ensimmäisen turkulaisen grafiikan näyttelyn 1932 ja oli perustajajäsen Turun Graafillisen Taiteen yhdistyksessä. Suomen Graafilliset Taiteilijat -liitossa hän oli johtokunnan varajäsen. Sairaalloinen ja rampa Holmqvist kuoli vain 34-vuotiaana. Hänen tuotantonsa käsittää kaikkiaan 48 teosta.
Marko Tarkkala
200px|right|thumb| Marko Tarkkala (s. 16. kesäkuuta 1982 Loppi) on suomalainen endurokuljettaja. Tarkkala siirtyi enduron MM-sarjaan ammattilaiseksi vuonna 2002. Hän saavutti MM-sarjassa kolme henkilökohtaista hopeaa, kaksi pronssia sekä useita joukkueiden maailmanmestaruuksia. Tarkkalalla on yhteensä 15 kpl enduron MM-mitaleja. Enduron henkilökohtaisia Suomen mestaruuksia häneltä löytyy 7 kpl ja joukkue Suomen mestaruuksia hänellä on 3 kpl. Tarkkala päätti ammattilaisuransa vuonna 2013. Ammattilaisuransa jälkeen Tarkkala ajoi vielä SM-sarjaa aktiivisesti vuoteen 2018 saakka, jonka jälkeen hän piti muutaman vuoden kisataukoa.
Vuonna 2022 ja 2023 Tarkkala nähtiin muutamissa kisoissa: Tarkkala mm. voitti 23.-24.7.2022 Sipoossa pidetyissä EM-kisoissa oman luokkansa molemmat päivät. 27.-28.5.2023 Tarkkala osallistui Heinolassa pidettyyn enduron MM-osakilpailuun ja voitti oman luokkansa molemmat päivät.
Enduron lisäksi Tarkkala on pelannut jääkiekkoa harrastusmielessä vuosikausia. Tarkkala pelasi Kiekko-Nikkareissa A-nuorten I-divisioonaa 90-luvun lopulla ja on kuulunut kaudesta 2015-16 lähtien III-divisioonaa pelaavan Riihimäkeläisen Play Teamin kokoonpanoon. Tarkkala on myös innokas golfari.
Lisäksi Tarkkala on ammattivalmentaja. Hän on perehtynyt erittäin syvällisesti psyykkiseen ja kokonaisvaltaiseen valmentamiseen.
Uumajan yliopiston kirjasto
Uumajan yliopiston kirjasto (, UmUB) on kirjasto Uumajassa, Ruotsissa. Se on Norlannin suurin akateemisen tutkimuksen kirjasto. Sen pääasialliset käyttäjät ovat tutkijat, opettajat sekä Uumajan yliopiston opiskelijat. Kirjastorakennus valmistui vuonna 1968 yliopiston kampukselle. Vuonna 2012 kirjastossa oli 111 työntekijää ja siellä vieraili vuoden aikana yli 900 000 kävijää.
Kirjastossa on kirjoja, aikakauslehtiä, sanomalehtiä, väitöskirjoja, pienpainatteita ja arkistoasiakirjoja sekä painetussa että sähköisessä muodossa. Lisäksi kirjasto tarjoaa pääsyn useisiin tietokantoihin. UmUB koostuu tällä hetkellä neljästä kirjastosta: yliopiston kirjasto (UB), lääketieteellinen kirjasto (MB), UB taidekampus ja UB Örnsköldsvik.
Lucas Lima
Lucas Rafael Araújo Lima (s. 9. heinäkuuta 1990 Marília) on brasilialainen jalkapalloilija, joka edustaa Série A:ssa pelaavaa Santos FC:tä. Vasenjalkainen Lima on pelipaikaltaan hyökkäävä keskikenttäpelaaja. Hän kuuluu myös Brasilian jalkapallomaajoukkueeseen.
Seurajoukkueura
Lima aloitti uransa Inter de Limeirassa, jota hän edusti vuodet 2010–2010, muttei pelannut otteluakaan seuran paidassa. Vuodet 2012–2013 hän edusti Série A:n Internacionalia pelaten 14 ottelussa. Vuonna 2013 hän oli lainalla Sport Club do Recifessä, jossa maaleja kertyi 36 ottelussa seitsemän. Hän debytoi Recifen paidassa myös Copa Sudamericanassa. Helmikuussa 2014 Lima siirtyi Santos FC:hen. Hän voitti seuran kanssa Campeonato Paulistan vuonna 2015.
Maajoukkueura
Lima debytoi Brasilian jalkapallomaajoukkueessa syyskuussa 2015 ystävyysottelussa Costa Ricaa vastaan. Avausmaalinsa hän teki saman vuoden marraskuussa MM-karsintaottelussa Argentiinaa vastaan.
Saavutukset
Seurajoukkuetasolla
Sekigahara
Sekigahara on Japanin maaseutukaupunki Chūbun alueella Gifun prefektuurin Fuwan piirikunnassa. Se sijaitsee prefektuurin lounaisosassa Ibukivuorten ja Suzukavuorten välisellä tasangolla noin 100–200 metrin korkeudella merenpinnasta. Maaseutukaupungissa on 7 035 asukasta (elokuussa 2019) ja sen pinta-ala on 49,28 neliökilometriä.
Alueella käytiin merkittävä Sekigaharan taistelu vuonna 1600. Taistelussa kohtasivat Ishida Mitsunarin ja Tokugawa Ieyasun johtamat liittoumat, ja sen voittajaksi selviytyi sittemmin shōguniksi noussut Ieyasu.
Maaseutukaupunki Sekigaharan kunnasta tehtiin vuonna 1928. Nykymuotonsa se sai syyskuussa 1954, kun siihen liitettiin kolme muuta kuntaa.
Jerry Hoyt
Gerald "Jerry" Hoyt (29. tammikuuta 1929 Chicago – 10. heinäkuuta 1955 Oklahoma City) oli yhdysvaltalainen Indianapolis 500 -kuljettaja. Hän osallistui Indianapolis 500 -kilpailuun neljästi kausilla 1950 ja 1953–1955. Hän saavutti paalupaikan vuoden 1955 kilpailussa. Kilpailussa hän keskeytti kierroksella 40 öljyvuotoon. Hänet luokitellaan F1-kuljettajaksi, koska Indianapolis 500 -sarja oli osana Formula 1 -sarjaa vuosina 1950–1960. Hän menehtyi kolarissa Sprint car -kilpailussa Oklahomassa vuonna 1955. Hoyt oli aikansa nuorin paalulle ajanut kuljettaja ennen Eugenio Castellottia.
Gabrielle Giffords
Gabrielle Giffords (s. 8. kesäkuuta 1970 Tucson, Arizona ) on yhdysvaltalainen poliitikko ja Arizonan osavaltion kongressiedustaja. Giffords on Yhdysvaltain demokraattipuolueen jäsen. Giffords valittiin Yhdysvaltain edustajainhuoneeseen ensi kerran vuonna 2006, ja hän aloitti sen jäsenenä tammikuussa 2007. Tätä ennen hän toimi vuosina 2001–2003 Arizonan edustajainhuoneen ja vuosina 2003–2005 Arizonan senaatin jäsenenä.
Giffords valmistui maisteriksi Cornellin yliopistosta pääaineenaan aluesuunnittelu vuonna 1996. Hän on ollut vuodesta 2007 naimisissa astronautti Mark E. Kellyn kanssa.
Arizonan ampumavälikohtauksen uhrina
8. tammikuuta 2011 Giffords haavoittui vakavasti Tucsonissa pidetyssä ulkoilmatilaisuudessa tapahtuneessa ammuskelussa. Tulituksen kohteena oli useita henkilöitä, joista kuusi sai surmansa. Giffords itse sai osuman päähänsä. Hän joutui tehohoitoon, mutta hänet leikannut kirurgi oli optimistinen hänen toipumisensa suhteen.
Toipuminen
Kesäkuussa 2011 Giffordsin puhekyky oli yhä vajavainen, eikä hänen paluutaan kongressityöskentelyyn kuluvalla vaalikaudella pidetty todennäköisenä. Hän palasi kongressisaliin 1. elokuuta aplodien saattelemana äänestääkseen Yhdysvaltojen velkakaton korotuksesta. 22. tammikuuta 2012 Giffords ilmoitti videoviestillä eroavansa kongressiedustajan virasta voidakseen keskittyä toipumiseen.
Klopidogreeli
Klopidogreeli (C16H16ClNO2S) on veren hyytymistä estävä lääkeaine, jota käytetään sydän- ja verisuonitautien hoidossa.
Vaikutusmekanismi ja käyttö
Klopidogreeli on aihiolääke, joka metaboloituu eläimillä maksassa. Aktiivinen metaboliitti muodostuu Sytokromi P450 -ryhmän entsyymien kuten CYP3A4:n vaikutuksesta, mutta esteraasit muuttavat yhdisteen inaktiiviseksi metaboliitiksi. Klopidogreelin metaboliitti sitoutuu trombosyyttien pinnan P2Y12-reseptoreihin. Nämä reseptorit sitoutuisivat normaalisti ADP-molekyyliin ja sitoutumista seuraa solujen aktivaatio ja hyytymän muodostuminen. Klopidogreelin sitoutuessa reseptoreihin ADP:n sijasta solujen aktivoituminen estyy ja hyytymää ei muodostu. Klopidogreelin käytön ongelmana on eräillä potilaista ilmenevä resistenssi, joka johtaa riittämättömään hoitovasteeseen. Resistenssi liittyy maksan sytokromi C19 -entsyymin toimintaan, johon vaikuttavat perinnölliset tekijät. Ennen klopidogreelihoidon aloittamista perinnöllinen taipumus lääkkeen toimimattomuuteen voidaan selvittää farmakogeneettisellä testillä. Klopidogreelia käytetään usein yhdessä asetyylisalisyylihapon kanssa. Useimmiten yhdistettä käytetään vetysulfaattisuolana.
Haittavaikutukset
Klopidogreelin haittavaikutuksia ovat allergiset ihottumat ja hematologiset oireet kuten trombosytopenia, leukopenia ja verenvuoto.
Synteesi
Ensimmäiset ja edelleen käytössä olevat klopidogreelisynteesit käyttävät lähtöaineenaan kloorimantelihappoa tai muita mantelihappojohdannaisia. Synteesit johtavat raseemiseen seokseen ja tyypillisesti välituotteille suoritetaan enantiomeerien erotus resoluutiolla joko kamferisulfonihapon tai nykyään useammin nitrilaasientsyymien avulla. Klopidogreelin synteesiin on kehitetty myös asymmetrinen synteesimenetelmä.
Simo Kirssi
Simo Kirssi (3. lokakuuta 1979 Anjalankoski) on suomalainen endurokuljettaja. Kirssi ajaa enduron MM-sarjan E1-luokassa.
Kirssin sisko Carina on entinen kilpapyöräilijä.
Saavutukset
Euroopan Cross Country finaali: 1. Erzberg Königsklasse: 1. Erzberg-Prolog: 1. Erzberg-Prolog: 1.
Kristiina Vuori
pienoiskuva|Kristiina Vuori vuonna 2013. Kristiina Vuori (s. 1967 ) on suomalainen kirjailija. Kristiina Vuori on hänen taiteilijanimensä. Hän on keskittynyt kirjoittamaan historiallisia romaaneja.
Delfino Pescara 1936
Delfino Pescara 1936 (Pescara Calcio tai vain Pescara) on jalkapalloseura Pescaran kaupungista. Seura on perustettu 1936 ja se pelaa Italian kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla Serie C:ssä. Pescara on pelannut ylimmällä sarjatasolla Serie A:ssa yhteensä seitsemän kautta, viimeksi kaudella 2016–2017.
Chester Morris
John Chester Brooks Morris (16. helmikuuta 1901 New York, New York – 11. syyskuuta 1970 New Hope, Pennsylvania) oli yhdysvaltalainen elokuva-, tv- ja radionäyttelijä. Morris oli ehdolla Parhaan miespääosan Oscar-palkintoon historian toisessa Oscar-gaalassa huhtikuussa 1930 suorituksestaan elokuvassa Suurkaupungin varjot.
Morris oli naimisissa Suzanne Kilbournen kanssa vuosina 1926–1939 ja he saivat kaksi lasta. Morris avioitui Lillian Kenton Barkerin kanssa vuonna 1940 ja olivat naimisissa aina Morrisin kuolemaan asti. Pariskunta sai yhden lapsen, Kentonin, vuonna 1944. Kenton kuoli yksityislentokoneturmassa vuonna 2008. Morris itse kuoli barbituraattien yliannostukseen vuonna 1970.
Morriksen isä oli näyttelijä William Morris (1861–1936) ja äiti koomikko Etta Hawkins (1865–1945). Chesterin veljet olivat näyttelijä Adrian Morris (1907–1941) ja kirjoittaja Gordon Morris (1898–1940). Morriksen ystävä, näyttelijä Roland West (1885–1952), tunnusti kuolinvuoteellaan Morrisille murhanneensa näyttelijätär Thelma Toddin vuonna 1935.
Night Flights
Night Flights on unkarilaisen kirjailijan Philip Reeven novellikokoelma.
Hannele Rantala
Hannele Rantala (s. 28. elokuuta 1952 Helsinki) on suomalainen kuvataiteilija ja valokuvaaja.
Tausta
Rantala kävi ensimmäisten joukossa 1960-luvulla perustetun Savonlinnan taidelukion, opiskeli Helsingin Vapaassa taidekoulussa 1973–1974 ja sitten valokuvausta Taideteollisessa korkeakoulussa 1974–1979. Hän kävi myös Sanoman toimittajakoulun 1976 ja pääsi ensimmäisenä naisena Helsingin Sanomien lehtikuvaajaksi. Rantala on asunut ja työskennellyt pitkiä aikoja Moskovassa, Pariisissa ja Brysselissä
Varhaiset kuvat
Rantalan 1970-luvun niukat mustavalkoiset kuvat muodostavat kolme laajaa kokonaisuutta: Suomalainen sarja, Ranskalainen sarja ja Eurooppalainen sarja. Kuvissa Rantala tutki Henri Cartier-Bressonin ratkaisevan hetken käsitettä ja varioi kultaista leikkausta kuva-alan sommittelussa. Vuosina 1983-1987 Rantala työskenteli Moskovassa, Neuvostoliitossa, jossa hän teki lehtikuvauksen lisäksi laajan käsikirjoitetun värivalokuvateoksen Natasha, joka seurasi kymmenvuotiaan moskovalaisen koulutytön päivää.
Teokset
Vuosina 1992-1994 Rantala teki Pariisissa laajan valokuvatrilogian Entre monde et paradis (Maailman ja paratiisin rajalla). Teossarja käsittää 70 kuvaa joissa aiheina on pääosin kaduilta ja roskakoreista löydetyt kasvit. Innoittaja oli John Miltonin runoelma Paradise lost. Retro Ihanien aikojen loppu.) Rantalan muihin  valokuvakokonaisuuksiin kuuluu 432 pilveä (1998), 38 lukkoa (1998), 47 lähtöä ja Passikuvia (1999-2002). Ruusu ja naula (2001) muodostui joka aamu kuukauden ajan Kiasman takaikkunan aulan seinään naulatusta ruusun terälehdestä ja naulasta. Valokuvakokoelmien lisäksi Hannele Rantala on tehnyt performansseja, kuten Cry (Norja 2013), Best moments in life (Tukholma 2008) ja käsitetaidetta, kuten Less than nothing (Tukholma 2008) ja Have you seen this woman? (Tukholma, Helsinki, Viipuri ja New York 2008-2015) jossa hän on etsinyt kadonnutta henkilöä etsintäjulisteiden avulla.(Lähdenro 4 säilyy ennallaan.)
Valokuvakokoelmien lisäksi Hannele Rantala on tehnyt performansseja, kuten Cry (Norja 2013), Best moments in life (Tukholma 2008) ja käsitetaidetta, kuten Less than nothing (Tukholma 2008) ja Have you seen this woman? (Tukholma, Helsinki, Viipuri ja New York 2008-2015) jossa hän on etsinyt kadonnutta henkilöä etsintäjulisteiden avulla. 4 Käsitteellisiä töitä ovat myös teossarjat Sininen huivi i(2010-2013) ja Fiasko (2018), joihin liittyy Rantalan tekstiä. Sininen huivi ilmestyi kirjana 2014. Vuonna 2014 hän toteutti New Yorkissa teoksen The Bridge, jossa hän lakaisi Williamsburgin sillan koko matkalta Brooklynistä Manhattanille.
Vuonna 2009 Kiasman sisääntuloaulaan sijoitettiin Rantalan teos Vieraskirja, joka on kosketettava marmorilaatta. Teos on sosiaalinen veistos. Satojen tuhansien ihmisten kädenjälki näkyy valkoisessa kivessä. Painauma marmorissa tuo ajan kulumisen näkyväksi.
Rantala on pitänyt lukuisia näyttelyitä Suomen lisäksi muun muassa Brysselissä, Québecisssä, Ateenassa ja New Yorkissa ja hänen teoksiaan on mm Kiasman, HAMin, Suomen valokuvataiteen museon ja Suomen valtion sekä yksityiskokoelmissa.
Rantalan laaja retrospektiivinen näyttely Ihanien aikojen loppu oli esillä Suomen valokuvataiteen museossa 2015. Rantala on tehnyt interventioteoksia Elina Salorannan kanssa suomalaisissa taidemuseoissa. Hän on tehnyt taiteellista yhteistyötä myös valokuvaaja Elina Brotheruksen kanssa. Vuonna 2022 hänellä oli Brotheruksen kanssa yhdessä Vuoropuhelua-näyttely Ateneumin taidemuseossa. Rantalalta oli esillä Ateneumissa noin 40:n teoksen kokonaisuus, mm. teossarja Ennen tärkeitä asioita (Albertinkadun lakaisu) (2022), jossa hän yhdistää kuvaa ja tekstiä sekä teon, joka on kadunlakaisu. Rantalan teemoista yksinäisyyden, turvattomuuden ja pelon kokemukset ovat läsnä myös hänen Fiasco-teoksessaan, sen teksteissä ja valokuvissa, joissa taiteilija esiintyy itse erilaisina fiktiivisinä hahmoina. Yhtenä esikuvana Fiasco-näyttelylle ja -kirjalle (2018 ja 2022) on ollut August Sanderin valokuvateos Antlitz der Zeit Saksan pikkuporvareista vuodelta 1929. Eräänä taustana Rantalan taiteessa on Hannah Arendtin ajattelu, jossa "moraaliset luhistumiset" asettuvat filosofiseen yhteyteensä. Arendtin mukaan paha on osa arkea, osa yhteiskunnallista järjestelmää.
Vuoden 2005 Hiekkaympyrä-teoksesta lähtien Rantala on yhdistänyt teoksissaan usein kuvaa ja tekstiä. Hän kirjoittaa tekstinsä useaan kertaan alkaen tekstin keskeltä, karsii lauseita ja sanoja kohti oleellista. Teksti on lopulta usein musertavan ankara. Rantala kertoo, että hänen tekstinsä ovat fiktiota, mutta totta.
Tuotannon teemat
Rantalan koko tuotanto käsittelee usein jotain rajalla tai muutoksessa olevaa teemaa. Hän on käsitellyt teoksissaan muun muassa identiteetin muotoutumisen, rasismin, ajallisuuden ja katoamisen teemoja. Pakolaisuuden teema on pysyvä. Performansseissa häpeän tunne on ollut keskeinen tekijä.
Usein teoksen lähtökohtana on ihmisten tarve kokea ystävällisyyttä. Rantalan teosten käsittelemät rajapinnat jäävät usein aavistuksiksi. Muutoksen kohtaa on vaikea nähdä. Asioiden väliin sanoittamatta ja näyttämättä jäävät tyhjät tilat muodostuvat teoksen tärkeimmäksi sisällöksi. Tällaisia teoksia on esimerkiksi Toisella rannalla (2004), jossa kuvaparit on otettu merten vastakkaisilta rannoilta. Oli kummalla puolella merta vaan, toinen ranta on aina pakolaisen ajatusten kohteena. Sisällössä yhdistyy runous ja raaka, reaalinen maailma. Teemoissa toistuvat syvä suru ja suoraan katsominen, armottomuuskin.
Vuodesta 2005 Rantala on useimmiten julkisissa teoksissaan välttänyt muodollisen CV:n ja ansioluettelon käyttöä. Sen sijaan hän on tehnyt erimuotoisia teosmuotoisia elämäkertoja, jotka usein näyttäytyvät armottomina. Rantalalle myönnettiin Pro Finlandia -mitali sekä Valokuvataiteen valtionpalkinto vuonna 2022.
Painettuja teoksia
Rantala, Hannele: Hiekkaympyrä - keskeneräinen, Sand Circle - Unfinished. Helsinki: Musta Taide, 2007. ISBN 978-952-9851-82-9
Rantala, Hannele: Blue Scarf, Sininen huivi. Helsinki: Aalto ARTS Books, Musta Taide, 2014. ISBN
Rantala, Hannele: The End of the Wonderful Times, Ihanien aikojen loppu, 2015. Helsinki: Aalto ARTS Books, Musta Taide, 2015. ISBN 978-952-292-018-8.
Rantala Hannele, Saloranta Elina: Helene - Dialogi kahdelle ihmiselle / Dialogue for two. Helsinki: Kustannus Oy Taide, 2003. ISBN 951-608-055-3.
Rantala Hannele, Saloranta Elina: Taidemuseo - Materiaaliluettelo / Art Museum -Inventory of Materials. Helsinki: Kustannus Oy Taide, 2005. ISBN 951-608-067-7.
Rantala Hannele, Saloranta Elina: Tietosanakirja. Helsinki: Omakustanne Hannele Rantala ja Elina Saloranta, 2006. ISBN 952-92-0805-7.
Ballbreaker Tour
Ballbreaker Tour oli rockyhtye AC/DC:n maailmankiertue, joka alkoi 12. tammikuuta vuonna 1996 Yhdysvalloissa, Floridassa ja päättyi samana vuonna Uudessa-Seelannissa 11. marraskuuta. Konsertteja kiertueelle kertyi 150. Ballbreaker Tour oli ensimmäinen kiertue yhtyeeseen palanneelle rumpalille Phil Ruddille sitten For Those About To Rock -kiertueen vuonna 1982.
Ballbreaker Tour Suomessa
23. huhtikuuta 1996 AC/DC esiintyi Helsingin jäähallissa. Lämmittelijöinä olivat The Wildhearts sekä Zero Nine.
Helsingin konsertissa esitetyt kappaleet
Eurooppatie E18
E18 eli Eurooppatie 18 on 1 890 kilometriä pitkä eurooppatie, joka alkaa Pohjois-Irlannin Craigavonista ja päättyy Venäjän Pietariin. Tie on keskeinen osa Pohjolan kolmion liikennekäytävää.
Reitti
Craigavon – Belfast – Stranraer – Carlisle – Newcastle – Kristiansand – Drammen – Oslo – Årjäng – Karlstad – Örebro – Västerås – Tukholma – Norrtälje – Kapellskär – Naantali – Turku – Salo – Lohja – Espoo – Vantaa – Helsinki – Sipoo – Porvoo – Loviisa – Kotka – Hamina – Vaalimaa - Viipuri – Pietari.
E18 Suomessa
Suomessa E18 kulkee Naantalista Turun kehätietä eli kantatietä 40 Kaarinan Piikkiöön, jossa se liittyy valtatiehen 1. Valtatietä 1 tie jatkaa Espooseen asti, josta se siirtyy Kehä III:a pitkin Porvoonväylälle asti. E18 kulkee valtatie 7:n kanssa Vaalimaalle saakka. Venäjän puolella E18 on osa päävaltatie M10:tä. Suomessa E18 kulkee moottoritienä Piikkiöstä Espooseen sekä Vantaalta Vaalimaalle; ainoastaan Turun ja Helsingin kehäteiden osuudet, vaikkakin pääosin moottoritietasoiset, eivät ole moottoritietä. Tien viimeinen moottoritieosuus Haminan ja Vaalimaan välille valmistui 1. maaliskuuta 2018.
Malakan sulttaanikunta
Malakan sulttaanikunta oli islamilainen sulttaanikunta Kaakkois-Aasiassa 1402–1511. Kuningaskunnan perusti sumatralainen prinssi Paramesvara vuonna 1402. Perustamisajankohtana Malakka oli kaupunkivaltio, mutta se kasvoi nopeasti merkittäväksi kauppasatamaksi, joka houkutteli runsaasti ulkomaalaisia kauppiaita. laajimmillaan se käsitti nykyisen Malesian ja Singaporen sekä osia Indonesian Sumatran saaresta.
Portugalilaiset valloittivat Malakan vuonna 1511. Nykyisin vanhan sulttaanikunnan pääkaupungin paikalla sijaitsee Malesian Malakan osavaltion pääkaupunki Malakka.
Malakan synty
Jaavalainen Majapahitin kuningaskunta hallitsi 1300-luvun lopulla suurta osaa nykyisen Malesian ja Indonesian alueesta. Vuonna 1377 Majapahit valloitti myös sumatralaisen Palembangin, joka oli viimeisiä jäänteitä aluetta hallinneen Srivijayan imperiumista. Palembangin prinssi Paramesvara pakeni Majapahitin valloituksia Sumatralta Temasekin saarelle, nykyiseen Singaporeen. Hän perusti saarelle uuden valtakeskuksen, mistä käsin hän yritti kapinoida jaavalaisia vastaan. Temasekin saari oli kuitenkin liian suojaton, ja Paramesvara pakeni Temasekista edelleen Malakan niemimaalle, mihin hän perusti Malakan vuonna 1402.
Paramesvara liittoutui kiinalaisten Ming-dynastian keisarien kanssa. Kiinalaiset taistelivat Sumatralla merirosvoja vastaan, ja Paramesvara tunnusti kiinalaisten ylivallan alueella vastineeksi suojeluksesta. Yhteistyö kiinalaisten kanssa takasi Malakalle riippumattomuuden pohjoisen siamilaisista. Malakka pysyi kiinalaisten suojeluksessa 1430-luvulle asti ja kaupunki kasvoi nopeasti vilkkaan kaupankäynnin ansiosta.
Islamin leviäminen
Arabian ja Intian suunnalta tulleiden muslimikauppiaiden mukana Malakaan saapui myös islam. Myös kuningas Paramesvara kääntyi islaminuskoon ja otti käyttöön nimen Iskandar Shah. Samalla Malakan hindulais-buddhalainen kuningaskunta muuttui sulttaanikunnaksi, koska sulttaani on islamilainen hallitsijan arvonimi. Islamiin kääntymisestä oli Malakalle kaupallista hyötyä, sillä islamilainen sulttaanikunta houkutteli persialaisia, intialaisia ja arabialaisia muslimikauppiaita Malakan satamaan. Malakan poliittisen vallan ansiosta islam levisi Malakasta myös muualle Kaakkois-Aasiaan.
Malakan kaupunkivaltio kykeni sijaintinsa ansiosta valvomaan Malakansalmen liikennettä, mikä auttoi sitä saamaan monopoliaseman Molukkien mausteiden välittämiseen. Kaupungissa käytiin vilkasta kauppaa intialaisilla kankailla ja maahan tuotiin runsaasti ulkomaista riisiä, sillä Malakan alueen oma ruoantuotanto ei kyennyt täyttämään kysyntää. Ulkomaiset kauppiaat pysyivät toisinaan pitkiä aikoja Malakan satamassa, ja kaupunki oli jo varhain kansainvälinen kauppapaikka.
1500-luvulle tultaessa Malakka oli Malaijien saariston merkittävin kuningaskunta ja sen vaikutuspiiriin kuului Malakan niemimaan lisäksi Sumatran itärannikko. Maan hallinnossa pyrittiin noudattamaan politiikkaa, jossa suosittiin enemmän ulkomaisia kauppiaita. Näin estettiin omaisuuden kertymistä malaijeille, jotka voisivat vaurastuttuaan haastaa sulttaanin määräysvallan. Hallitsijoita vastaan tehdyistä rikoksista rangaistiin julmasti.
Malakan kukistuminen
Malakan menestys houkutteli myös eurooppalaisia, jotka pyrkivät hyötymään Kaakkois-Aasian luonnonvaroista. 1500-luvun alussa portugalilaiset saapuivat alueelle mausteiden perässä. Heidän tavoitteenaan oli saada itselleen maustekaupan monopoli. Afonso de Albuquerquen johtamat portugalilaiset hyökkäsivät vuonna 1511 Malakaan. Eurooppalaiset olivat raskaammin aseistettuja, ja heidän laivansa olivat paljon nopeampia kuin malaijien laivat. Myös Malakalla oli raskaita tykkejä, joilla he aiheuttivat tappioita portugalilaisille. Portugalilaiset kukistivat Malakan vasta kuukauden mittaisten maa- ja meritaisteluiden jälkeen.
Lumparlandin vaakuna
thumb|150px|Lumparlandin vaakuna Lumparlandin vaakuna on Lumparlandin kunnan tunnus. Vaakunan aihe viittaa kunnan pääelinkeinoihin kalastukseen ja maanviljelyyn.
Vaakunan selitys kuuluu ”sinisessä kentässä kultalyhde, molemmin puolin sitä kohti kaartuva hopeinen, punavaruksinen kala.” Vaakunan on suunnitellut Matts Dreijer, ja Lumparlandin kunnanvaltuusto hyväksyi vaakunan kokouksessaan 20. joulukuuta 1947. Ahvenanmaan maakuntahallitus vahvisti vaakunan käyttöön 16. huhtikuuta 1952.
Columelliaceae
Columelliaceae on pieni, vain viisi lajia käsittävä kasviheimo koppisiemenisten Bruniales-lahkossa.
Tuntomerkit
Kasvit ovat puuvartisia. Silmut ovat suomuttomia. Lehdet sijaitsevat vastakkaisina pareina, joissa lehtikannat ulottuvat toisiinsa. Lehtilapa on hammaslaitainen. Kukinto on verson tai sen haaran päässä ja on viuhkomainen. Kukat ovat keskikokoisia. Ponnen lokeroside eli konnektiivi on hyvin kehittynyt, ja ponnen puoliskot eli teekat kiinnittyvät siihen koko pituudeltaan. Kussakin emilehdessä on paljon siemenaiheita. Hedelmä on verhiön suojaama ja monisiemeninen.
Levinneisyys
Heimo on amerikkalainen ja kasvaa Costa Ricasta Chileen ulottuvalla alueella. Trooppisella vyöhykkeellä lajit rajoittuvat vuoristoon.
Luokittelu
Heimossa on vain kaksi sukua, jotka ovat evoluutiossa eronneet toisistaan noin 64 miljoonaa vuotta sitten.
Heimon systemaattinen asema on pitkään ollut arvoitus. Cronquist (1981) sijoitti sen Rosales-lahkoon, Takhtajan (1997) Hydrangeales-lahkoon. Desfontainia on tavallisesti viety heterogeeniseen strykniinipähkinäkasvien (Loganiaceae) heimoon, jolle se ei ole mitään sukua.
Vilja
thumb|Vehnä
Viljat ovat heinäkasveihin (Poaceae eli Gramineae) kuuluvia siemenkasveja, joita kasvatetaan eli viljellään niiden ravinnoksi kelpaavien siementen eli jyvien vuoksi. Kasvitieteellisesti jyvät ovat kuivia, yksisiemenisiä pähkylähedelmiä.
Viljanviljely alkoi yli 10 000 vuotta sitten Lähi-idässä. Viljaa on viljelty Itäisen Välimeren alueella 10 000 vuotta, Englannissa 6000 vuotta ja Suomessa 2000 vuotta.
Suomalaiset söivät vuonna 2016 keskimäärin yhteensä 220 grammaa leipää ja muita viljatuotteita päivässä. Yli puolet suomalaisten nauttimasta viljasta oli vehnää ja lähes 20 prosenttia ruista. Kauran osuus kulutuksesta oli 8 prosenttia ja riisin osuus 7 prosenttia.
Viljan viljely Suomessa
Suomessa viljoja viljellään noin yhden miljoonan hehtaarin alalla. Perinteisesti Suomessa viljellään ns. kotimaisia viljoja eli ohraa, kauraa, vehnää ja ruista. Suomessa tuotettava viljasato käytetään pääasiassa ihmis- ja kotieläinten ravinnoksi sekä satunnaisesti energiantuotantoon.
Syys- ja kevätviljat
Suomessa viljaa kylvetään sekä keväisin että syksyisin. Keväällä kylvettävää viljaa kutsutaan kevätviljaksi ja syksyllä kylvettävää viljaa syysviljaksi. Viljan kylvöpohja voi kummassakin tapauksessa olla muokattu tai kylvö voidaan suorittaa suoraan edellisen kasvin sänkeen, mutta useimmiten syysvilja kuitenkin kylvetään muokattuun maahan.
Syysviljat kylvetään elo-lokakuussa. Ne itävät eli orastuvat syksyllä ja muodostavat yleensä 5-15 cm korkean kasvuston ennen talven tuloa. Kasvusto suojaa maan pintaa talvisten olosuhteiden aiheuttamalta eroosiolta. Syysviljoilla, erityisesti syysrukiilla, on myös kevätviljoja syvemmälle ulottuva laaja juuristo, joka ottaa tehokkaasti vettä ja ravinteita kuivissakin olosuhteissa, kuohkeuttaa maata ja sitoo hiiltä maahan. Syysviljat päästään useimmiten korjaamaan kevätviljoja aikaisemmin syksyllä, jolloin korjuuolosuhteet ovat paremmat, sato saadaan talteen kuivempana ja helpommin ja kuivaukseen tarvitaan vähemmän energiaa. Syysviljoilla on siis etuja myös ympäristönäkökohdista.
Kevätviljaa viljeltäessä joudutaan odottamaan pellon kuivumista talven jäljiltä, jotta kylvötyö olisi teknisesti mahdollista ja jotta minimoitaisiin konetyön aiheuttama maan tiivistyminen. Tällöin kuitenkin menetetään osa potentiaalisesti hyödynnettävissä olevasta auringon säteilystä ja kevään kosteudesta, ja tästä syystä kevätviljojen satopotentiaali onkin jonkin verran syysviljoja alhaisempi. Toisaalta syysviljat ovat alttiina talvisille ääriolosuhteille kuten märkyydelle ja koville pakkasille. Talven olosuhteet usein aiheuttavatkin syysviljakasvustoissa eritasoisia vahinkoja, ja toisinaan tuhoavat ne kokonaan. Peltolohkon ominaisuudet, erityisesti ojituksen toimivuus, pinnanmuodot ja maalaji, määrittävät näin ollen sen sopivuutta syysviljan viljelyyn. Suuri osa Suomen pelloista on ominaisuuksiltaan riskialttiita syysviljojen talvehtimiselle, ja suurin osa Suomessa viljeltävästä viljasta onkin kevätviljaa.
Viljalajikkeet
Viljalajikkeiden jalostustyö on jatkuvaa. Suomen olosuhteisiin soveltuvia lajikkeita tarjoavat sekä kotimaiset että ulkomaiset jalostajat. Kustakin viljalajista on viljelijöiden saatavana lukuisia eri lajikkeita eri jalostajilta, pakkaajilta ja myyjiltä.
Vilja ravintona
Maailman kahdestatoista tärkeimmästä viljelyskasvista viisi on viljoja: vehnä, maissi, riisi, ohra ja durra. Nämä viisi viljalajia tuottavat yli puolet ihmiskunnan käytössä olevasta ravintoenergiasta.
Viljat voidaan jaotella kahteen ryhmään sen mukaan, mikä on niiden pääasiallinen käyttökohde. Osa viljoista käytetään suoraan ihmisravinnoksi, pääasiassa leipäviljaksi, osa puolestaan käytetään pääasiallisesti eläinten ruokintaan eli rehuviljaksi. Leipäviljoja ovat muun muassa vehnä ja ruis, kun taas maissia, ohraa ja kauraa käytetään enemmän rehuviljoina.
Viljasta tuli keskeinen osa suomalaista ruokavaliota noin 1000–1500 vuotta sitten.
Maailmaa vuodesta 2008 lähtien ravistellut ruokakriisi on aiheutunut kasvi- ja erityisesti viljaperäisen ravinnon korvautumisesta eläinperäisellä ravinnolla, öljyn hinnan nousemisesta ja viljelyä tukevien rahoitusten vähyydestä. Mikäli koko maailman viljasato käytettäisiin vain ihmisten ruokkimiseen, viljasato riittäisi koko ihmiskunnan ruokkimiseen mainiosti. Yli puolet maailman viljasadosta käytetään kuitenkin eläinten rehuksi. Tällöin sen hyötysuhde ihmisravintona putoaa esimerkiksi naudalla kymmenesosaan verrattuna siihen, että ihminen käyttäisi viljan ravinnokseen sellaisenaan.
Kulutus
Suomessa kulutettiin 230 grammaa viljaa päivässä henkeä kohti vuonna 2020.
Terveysvaikutukset
Gluteenipitoisten viljojen sisältämä gliadiini löysyttää suolen seinämän soluliitoksia. Gluteenista oireita saavilla keliaakikoilla ja gluteeniyliherkillä esiintyy gluteenipitoisen ravinnon nauttimisen jälkeen normaalia vähemmän tulehdusta hillitsevää interleukiini 10-sytokiinia.
Yhä useampi ei-keliaakikko saa viljatuotteiden käytöstä vatsakipua, turvotusta ja ripulia. Columbian yliopistossa vuonna 2016 valmistuneen tutkimuksen mukaan gluteenia sisältävistä viljoista vatsaoireita sekä väsymyksen, päänsäryn ja muistihäiriöiden kaltaisia neurologisia oireita saavilta ei-keliaakikoilta löytyi tulehduksesta ja suolen epiteelisolujen vaurioitumisesta kertovia biomarkkereita. Tutkijat pitivät todennäköisenä, että tutkittavien verenkiertoon pääsi mikrobeja vaurioituneen suolen seinämän kautta. Sekä oireet että verenkierron biomarkkerit vähenivät huomattavasti, kun tutkittavat poistivat puoleksi vuodeksi ruokavaliostaan vehnää, ruista ja ohraa sisältävät tuotteet.
Vuonna 2016 julkaistun väestötutkimuksiin perustuvan tutkimuskatsauksen mukaan 90 gramman suuruisen täysjyväannoksen päivittäin nauttivien kokonaiskuolleisuus sekä sydän- ja verisuonitautikuolleisuus on 17 prosenttia tavanomaista pienempi. Lisäksi jokainen seuraava 90 gramman lisäannos korreloi sydän- ja verisuonitautien osalta 25 prosentin riskivähennyksen kanssa.
Vuonna 2021 julkaistussa lähes 150 000 osanottajan väestötutkimuksessa havaittiin, että päivittäin yli 350 grammaa valkoisesta vehnästä valmistettuja tuotteita nauttivilla oli 27 prosenttia suurempi kokonaiskuolleisuus ja 33 prosenttia enemmän sydän ja verisuonisairauksiin liittyviä tapahtumia kuin alle 50 grammaa päivässä nauttivilla. Valkoisen riisin ja täysjyväviljan käytön ei kuitenkaan havaittu vaikuttavan kuolleisuuteen eikä sydän- ja verisuonisairastavuuteen.
Suomalaiset viljakasvit
Suomessa viljellään pääasiassa neljää viljalajia, jotka ovat pinta-alan mukaisessa yleisyysjärjestyksessä ohra (30 % viljelyalasta), kaura (20 %), vehnä (6 %) ja ruis (1 %). Näiden viljelyalat, keskisadot hehtaarilta ja kokonaissadot olivat vuonna 2017 seuraavat :
Vaikka ruis kuuluukin oleellisena osana suomalaiseen ruokavalioon, sen viljelyhalukkuutta heikentää nykyään viljelyn riskialttius. Ruis on kylvettävä aikaisin (elo-syyskuun vaihteessa), joten sen esikasvi on puitava aikaisin. Märkinä kesinä rukiin kylvö saattaa aiheuttaa peltomaan tiivistymistä, mikä vaikuttaa epäsuotuisasti sekä maan kasvukuntoon että odotettavissa oleviin satoihin. Lisäksi sen talvehtiminen riippuu talven sääoloista.
Suomalaisista viljalajeista vehnä ja ruis lasketaan leipäviljoiksi, kaura ja ohra rehuviljoiksi niiden pääasiallisen käyttökohteen mukaan. Ihmisravinnoksi käytetään Suomessa rukiista 80 prosenttia, vehnästä 39 prosenttia, kaurasta 6 prosenttia ja ohrasta alle 1 prosentti. Tässä yhteydessä viljan, pääasiassa ohran käyttöä maltaaksi ei ole laskettu ihmisravinnoksi. Rehuksi suomalaisviljoista käytetään kaurasta 76 prosenttia, ohrasta 62 prosenttia, vehnästä 44 prosenttia ja rukiista 0,2 prosenttia. Rukiin täysin olemattomaan rehukäyttöön on syynä sen heikko soveltuvuus eläinten ravinnoksi.
Myös rehumaissia viljellään Suomessa, mutta sen osuus peltoalasta on hyvin pieni. Maissin osuuden tosin ennustetaan ilmastonmuutoksen myötä kasvavan. Vaikka ilmasto-olosuhteet tulevaisuudessa suosisivatkin Suomea maissinviljelyalueena, esteenä viljelylle on sen heikko sopeutuminen päivän pituuteen. Maissi vaatii vuorokaudessa enemmän pimeitä tunteja kuin Suomessa on kasvukauden aikana. Maissi korjataan Suomessa yleisimmin rehuksi. Tällöin maissista korjataan koko maanpäällinen kasvusto.
Viljalajeja
Viljalajeja, suunnilleen vuosituotannon järjestyksessä:
Toisinaan luetaan viljoihin kuuluviksi myös muutamia muihin heimoihin kuin heinäkasveihin kuuluvia viljelyskasveja. Sellaisia ovat tattari, kvinoa ja amarantti. Ne eivät kuitenkaan täytä viljan määritelmää, joten ne ovat ns. pseudo- eli valeviljoja. Usein puhutaan myös palkoviljoista, joilla tarkoitetaan eräitä viljeltyjä hernekasveja, mutta nekään eivät täytä viljan määritelmää. Nimessä esiintyvä vilja viitanneekin enemmän niiden luonteeseen viljelykasveina.
Vilja vientituotteena
Viljan kokonaissato Suomessa on noin 3,5–4 miljardia kiloa, josta normaalivuonna viedään maailmalle 400–600 miljoonaa kiloa. Suurin osa viennistä on kauraa, jota viedään muun muassa Yhdysvaltoihin hevosten rehuksi. Saudi-Arabiaan, Syyriaan ja Pohjois-Afrikkaan viedään ohraa rehukäyttöön.
Hivenainesisältö
Hivenaine- ja B-vitamiinihäviöt ovat suurimmat valkoisessa vehnäjauhossa (taulukko).
Jauhojen hivenainepitoisuus täysjyvään verrattuna (rikastamaton jauho):
Historiaa
Vanhat viljalajikkeet kasvoivat lähes miehenmittaisiksi. Sato korjattiin 1800-luvun loppupuolelle asti yleensä sirpillä, minkä jälkeen vilja sidottiin lyhteille ja jälkituleennutettiin kuhilailla.
Martti Servo
Martti Servo (oik. Toivo Juhani Kokko ) on suomalainen muusikko, joka tunnetaan parhaiten Martti Servo ja Napander -yhtyeen laulusolistina ja johtohahmona. Servo on lisäksi juontanut SubTV:llä esitettyä Martti Servo ja yösydän -chatohjelmaa sekä Martin musiikkipuntari -listaohjelmaa Radio Helsingissä. Hän on myös vieraillut Salatuissa elämissä ja pitänyt Radio Suomessa viikoittaista Jälkijunassa-pakinaa osana Paikka auringossa -ohjelmaa. Servo yhtyeineen on myös tehnyt tunnusmusiikin televisiosarjaan Tummien vesien tulkit.
Servo levytti syksyllä 2013 Mr. Lordin säveltämän ja sanoittaman kappaleen Sinisellä Sydämellä, joka on kannatuskappale RoPS:lle.
Musiikkiuran ohella Kokko pitää vaimonsa kanssa kahvilaa Joutsassa.
Matti Tarkkanen
Matti Tarkkanen (31. lokakuuta 1862 Laihia – 16. helmikuuta 1938 Helsinki) oli suomalainen pappi ja Suomen Lähetysseuran viides ja pitkäaikaisin lähetysjohtaja. Hän tuli tähän virkaan Jooseppi Mustakallion jälkeen.
Tausta
Tarkkasen vanhemmat olivat kansakoulunopettaja Antti Tarkkanen ja Maria Kestikievari. Hän pääsi ylioppilaaksi Vaasan ruotsinkielisestä lyseosta. Teologisen erotutkinnon hän suoritti vuonna 1887, ja samana vuonna hänet myös vihittiin papiksi.
Toiminta pappina
Tarkkanen vihittiin papiksi 1887 ja 1890 hänestä tuli merimiespappi San Franciscoon. Siellä hän osallistui myös siirtolaistyöhön. Hän joutui kuitenkin pian terveydellisten syiden vuoksi palaamaan kotimaahan. Suomessa Senaatti antoi hänen tehtäväkseen selvittää siirtolaisuuden syitä ja seurauksia.
Vuonna 1893 hän pääsi Vähänkyrön kappalaiseksi, 1898 hänestä tuli Suomen Merimieslähetysseuran sihteeri eli käytännössä tämän seuran johtaja. Vuonna 1906 hänestä tuli Taipalsaaren kirkkoherra. 1909–1914 Tarkkanen toimi Savonlinnan tuomiokapitulin asessorina.