cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Elvi Sinervo
Henkilöhistoria
Sinervo kuului Helsingin Vaasankadulla kasvaneeseen perheeseen, jonka muita lapsia olivat kansanedustaja Sylvi-Kyllikki Kilpi ja kirjailija Aira Sinervo. Hänen vanhempansa olivat levyseppä Edvard Sinervo ja Alma Wallenius. Sinervo kävi Vaasan suomalaista tyttökoulua ja Tyttönormaalilyseon. Hän oli naimisissa lääkäri-kansanedustaja-päätoimittaja Mauri Ryömän (1911–1958) kanssa. Vuonna 1933 solmittu liitto päättyi Ryömän kuolemaan liikenneonnettomuudessa. Suomentajat Ilkka Ryömä ja Liisa Ryömä sekä Maija Ryömä ovat heidän lapsiaan.
Sinervo on haudattu Hietaniemen hautausmaalle Helsinkiin.
Kirjallinen tuotanto
Sinervo kuului vuonna 1936 perustetun kulttuuriyhdistys Kiilan kantaviin voimiin alusta lähtien. Hänen lisäkseen Kiilan ydinryhmään kuuluivat Jarno Pennanen, Arvo Turtiainen, Viljo Kajava ja Otto Varhia. Varsinaisesti Kiilaan hyväksyttiin vain kirjailijat, mutta ryhmässä toimi aktiivisesti myös kriitikoita ja elokuvaohjaajia. Jo tunnustusta saaneista kirjailijoista Kiilaan liittyivät Katri Vala ja Pentti Haanpää. Sodan jälkeen Kiilan toiminta virisi nopeasti uudestaan, ja se jatkui aina 1970-luvulle saakka.
Sinervon tunnetuimpiin runoihin kuuluva Natalia on vankeusajalta. Muista Sinervon poliittisista teksteistä muistetaan muun muassa SKP:n 30-vuotisjuhliin 1948 kirjoitettu Kivinen laulu sekä vuoden 1949 Kemin veritorstain innoittamat Lintu mustasiipi lennä ja Sinä tiedät luokkasi lait. Nämä ja monet muut hänen runonsa saivat uutta julkisuutta lauluiksi sävellettyinä vasemmistolaisen poliittisen laululiikkeen nousun myötä 1970-luvun alussa.
Sinervo suomensi 1950-luvulta alkaen lukuisia teoksia saksasta, ruotsista ja englannista, muun muassa monia Bertolt Brechtin ja Henrik Tikkasen teoksia.
Palkinnot
Sinervolle myönnettiin Eino Leinon palkinto 1980 ja Mikael Agricola -palkinto 1973 Bertolt Brechtin näytelmän Teurastamojen Pyhä Johanna sekä Per Olov Enquistin romaanin Ihmeparantajan viides talvi suomennoksista.
Eduskuntavaalit 2003
'''Suomen 34. eduskuntavaalit''' järjestettiin 16. maaliskuuta 2003. Suurimpia voittajia olivat sosiaalidemokraatit ja keskusta, joista jälkimmäiseksi mainittu nousi suurimman puolueen asemaan ja sen ansiosta hallituksen johtoon. Paavo Lipposen kahden laajapohjaisen ”sateenkaarihallituksen” jälkeen muodostettiin kapeapohjaisempi punamultahallitus, Anneli Jäätteenmäen hallitus, josta muun muassa kokoomus ja vasemmistoliitto jäivät pois. Jäätteenmäen hallitusta seurasi pääministerin vaihduttua Vanhasen I hallitus.
Vaaleja seurannut Jäätteenmäen hallitus ja sitä seurannut Vanhasen I hallitus olivat puoluekoostumukseltaan poikkeuksellisia, sillä ne olivat vuosina 1987–2019 ainoat hallitukset, jossa kokoomus ei ollut mukana.
Vaalikamppailu
Vaalitaistelun kuumimmaksi aiheeksi nousi SDP:n ja keskustan puheenjohtajien Paavo Lipposen ja Anneli Jäätteenmäen välille syntynyt riita. Jäätteenmäki syytti Lipposta siitä, että tämä oli antanut väärän kuvan Suomen ulko- ja turvallisuuspolitiikasta tavattuaan Yhdysvaltain presidentin George W. Bushin vierailullaan Valkoisessa talossa joulukuussa 2002. Jäätteenmäen mukaan Yhdysvalloissa uskottiin Suomen olevan mukana Yhdysvaltain johtamassa liittoumassa, joka valmisteli hyökkäystä Irakiin. Lipponen kiisti jyrkästi Jäätteenmäen syytökset ja vakuutti Suomen puolueettoman linjan olevan täysin Yhdysvaltain johdon tiedossa.
Puheenjohtajien väittely jatkui vaalipäivään saakka ja terävöityi, kun iltapäivälehtiin vuoti ulkoministeriön salaisia muistioita Suomen ja Yhdysvaltain suhteista. Muistioissa oli tietoja muun muassa Lipposen ja Bushin tapaamisesta sekä suomalaisdiplomaattien osallistumisesta Yhdysvaltain ulkoministeriön tilaisuuksiin Washingtonissa. Lipponen pahastui syvästi Jäätteenmäen väitteistä ja vaati tältä julkista anteeksipyyntöä. Kiistan vuoksi puheenjohtajien välit tulehtuivat niin pahoin, että Lipponen jättäytyi pois Jäätteenmäen hallituksesta ja siirtyi eduskunnan puhemieheksi. Itse vaalissa Lipponen nousi oman vaalipiirinsä Helsingin ja koko maan äänikuninkaaksi. Äänestystilastosta ilmeni, että hän oli saanut huomattavan osan kannatuksestaan suurituloisten helsinkiläisten asuinalueilta, joilla vastaavasti kokoomus kärsi menetyksiä. Vaalien eniten huomiota herättäneisiin ehdokkaisiin kuulunut entinen ammattinyrkkeilijä, perussuomalaisten Tony Halme puolestaan keräsi jättipotin niiltä alueilta, joilla asuivat pienituloisimmat helsinkiläiset. Perussuomalaisten puheenjohtaja Timo Soini nousi eduskuntaan ensimmäisen kerran.
Irak-muistioista nousseen jupakan käsittely jatkui vaalien jälkeen ja se johti pääministeri Anneli Jäätteenmäen eroon 18. kesäkuuta 2003 sekä muistioiden vuotajaksi paljastuneen tasavallan presidentin kanslian lainopillisen neuvonantajan Martti Mannisen erottamiseen virastaan. Tiedotusvälineissä tapaus sai nimen ”Irakgate” viittauksena Yhdysvaltain presidentin Richard Nixonin eroon 1970-luvulla johtaneeseen Watergate-skandaaliin.
Vaaliliitot ja vaalipiirit
Suomen Kristillisdemokraatit menetti kolmanneksen kansanedustajistaan, vaikka puolueen äänimäärä kasvoi 1,2 prosenttiyksikköä. Syynä tappioon oli se, että puolue menetti edulliset vaaliliittonsa solmiessaan valtakunnallisen vaaliliiton kokoomuksen kanssa. Kokoomuksen äänimäärä väheni, ja vaaliliitolla oli merkitystä pääasiassa vain Lapin Kokoomuksen osalta, koska sillä varmistettiin puolueen ainut kansanedustajan paikka Lapin vaalipiirissä.
Ennen vaaleja oli siirretty Vammalan kaupunki sekä Suodenniemen ja Äetsän kunnat Satakunnan vaalipiiristä Pirkanmaan vaalipiiriin; samalla Satakunta menetti yhden kansanedustajan paikan Pirkanmaalle.
Kansanedustajat
Vaaleissa valittuja uusia kansanedustajia olivat muun muassa Mikko Alatalo, Susanna Haapoja, Antti Kaikkonen ja Pertti Salovaara (Kesk.), Eero Heinäluoma, Miapetra Kumpula, Satu Taiveaho ja Jutta Urpilainen (SDP), Sirpa Asko-Seljavaara, Jere Lahti, Martin Saarikangas, Arto Satonen ja Jan Vapaavuori (Kok.), Tarja Cronberg ja Jyrki Kasvi (Vihr.), Astrid Thors (RKP), Sari Essayah (KD), sekä Tony Halme ja Timo Soini (PS).
Eduskuntapaikastaan luopuivat muun muassa Keskustan Esko Aho, Sulo Aittoniemi ja Paavo Väyrynen, Kokoomuksen Hanna Markkula-Kivisilta, Sauli Niinistö ja Riitta Uosukainen, sekä RKP:n Klaus Bremer. Eduskunnasta putosivat mm. Kokoomuksen Kalervo Kummola, Markku Markkula ja Martti Tiuri, sekä liberaalien Seppo Kanerva. Eduskuntaan palasivat muun muassa Keskustan Kauko Juhantalo, Kokoomuksen Kalevi Lamminen sekä SDP:n Matti Ahde.
Ehdokkaina olleita, valitsematta jääneitä julkisuuden henkilöitä olivat muun muassa Tapani Kansa (SDP), Olli Oikarinen (Kok.), Raija Pelli (Kesk.), Tea Vikstedt-Nyman (Vas.), Henry ”Remu” Aaltonen, Ilkka ”Frederik” Sysimetsä ja Jani ”Wallu” Valpio (Lib.), Arja Saijonmaa (RKP) ja Kari Peitsamo (SKP) sekä Suomi Nousee – Kansa Yhdistyy -puolueen listoilla olleet niin kutsutut Euran Daltonit eli veljekset Lasse, Leevi ja Pekka Koistinen. Vuoden 2000 presidentinvaalissa perussuomalaisten ehdokkaana ollut Ilkka Hakalehto oli nyt Muutosvoimat Suomi -puolueen kansanedustajaehdokkaana.
Alkaneella vaalikaudella tapahtui kaksi loikkausta. Lyly Rajala siirtyi Kristillisdemokraateista Kokoomukseen joulukuussa 2003 ja Keskustan Seppo Lahtela lokakuussa 2006.
Vaaleihin osallistui 18 rekisteröityä puoluetta. Vaalien jälkeen puoluerekisteristä poistettiin Eläkeläiset Kansan Asialla, Kirjava ”Puolue”, Kommunistinen Työväenpuolue ja Suomen Kommunistinen Puolue sekä Suomen maaseudun puolue, joka oli ajautunut konkurssiin vuoden 1995 vaalien jälkeen. EKA, KTP ja SKP palasivat myöhemmin takaisin rekisteriin.
Naisten ja miesten määrä vaalipiireittäin
thumb|right|Suurimmat puolueet vaalipiireittäin.
Pudonneet ja valitut
Kokoomuksen vaalitappiossa kyseisen puolueen kansanedustajista Paula Kokkonen, Pirjo-Riitta Antvuori, Pekka Ravi, Martti Tiuri ja Pertti Mäki-Hakola eivät pystyneet uusimaan paikkaansa. Uusina taas valittiin mm. Sirpa Asko-Seljavaara ja Paula Risikko. SDP:n ja Keskustan voitettua vaalit takaisin eduskuntaan valittiin Arto Bryggare, Sinikka Hurskainen, Matti Ahde, Arja Alho, Jukka Roos, Reino Ojala, Markku Koski, Maija-Liisa Lindqvist ja Kauko Juhantalo. Myös kokoomuksen puoluesihteeri Heikki A. Ollila ja ikäpuhemieheksi noussut Kalevi Lamminen valittiin takaisin eduskuntaan. Vihreiden europarlamentaarikko Heidi Hautala valittiin takaisin ja muut eduskuntaan nousseet europarlamentaarikot olivat Marjo Matikainen-Kallström ja Astrid Thors. Voittajapuolueista taas putosi Anu Vehviläinen, Mauri Salo, Hannu Aho, Niilo Keränen, Tarja Kautto, Marja-Liisa Tykkyläinen, Marjatta Vehkaoja ja Rauha-Maria Mertjärvi. Puoluesihteerit Eero Heinäluoma ja Eero Lankia valittiin. Pienemmistä häviäjäpuolueista putosivat Matti Huutola, Håkan Nordman, Christina Gestrin, Leea Hiltunen, Jouko Jääskeläinen ja Marja-Leena Kemppainen. Voittajapuolueen perussuomalaisten puheenjohtaja Timo Soini valittiin eduskuntaan. Uusista ehdokkaista paljon ääniä saivat mm. Tony Halme, Sari Essayah ja Martin Saarikangas. Remonttiryhmästä SDP:hen loikannut Risto Kuisma piti paikkansa. Vihreä liitto teki läpimurron Pohjois-Karjalan vaalipiirissä, kun sieltä nousi eduskuntaan Tarja Cronberg; hänet valittiin sittemmin puolueen puheenjohtajaksi.
Pörsänmäki
Pörsänmäki on Iisalmen kaupunkiin kuuluva kylä noin 30 kilometriä kaupungin keskustasta lounaaseen. Ennen Iisalmen maalaiskunnan ja Iisalmen kaupungin kuntaliitosta vuonna 1970 Pörsänmäen kylä oli osa Iisalmen maalaiskuntaa.
Pörsänmäen yleinen postinumero on 74550.
Pörsänmäen kylän lähellä sijaitsee Pörsänjärvi (myös Pörsäjärvi ja lyhyemmin Pörsä), joka tuli tunnetuksi kertojaminän haaveksivasta uisteluretkestä Jaakko Tepon kappaleessa "Pamela" (1984).
Michela Pace
Michela Pace (s. 25. tammikuuta 2001 Gozo, Malta) on maltalainen laulaja. Hän voitti X Factor Malta -kilpailun ensimmäisen tuotantokauden vuonna 2019. Palkinnoksi Pace edusti Maltaa vuoden 2019 Eurovision laulukilpailussa Tel Avivissa sekä sai levytyssopimuksen Sony Music Italyn kanssa. Maltan edustuskappale euroviisuissa on nimeltään ”Chameleon”.
Pace osallistui myös Maltan euroviisukarsintoihin vuonna 2017 kappaleella ”Cruise Control”, mutta ei edennyt finaaliin asti.
Ulla Lindkvist
Ulla Lindkvist voitti naisten suunnistuksen ensimmäisen Euroopan mestaruuden Hamar Lötenissä 1962. Kaksi vuotta myöhemmin Le Brassusin EM-kisoissa hän sai henkilökohtaisella matkalla pronssia ja voitti naisten ensimmäisen viestisuunnistuksen Euroopan mestaruuden yhdessä Ann-Marie Wallstenin ja Eivor Steen-Olssonin kanssa.
Ensimmäiset MM-kisat järjestettiin Fiskarissa 1966, ja Ulla Lindkvist voitti siellä henkilökohtaisen maailmanmestaruuden. Viestiin hän ei osallistunut. Kaksi vuotta myöhemmin Linköpingin MM-kisoissa Lindkvist suunnisti toisen maailmanmestaruutensa ja sai viestissä hopeaa. Friedrichrodan MM-kisoissa 1970 Lindkvist sai henkilökohtaisella matkalla hopeaa ja viestissä kultaa. Stare Splavyn MM-kisoissa hän sai viestissä hopeaa Suomen jälkeen.
Maalausneste
Maalausneste on taidemaalauksessa käytettävä ohennusaine.
Öljymaalauksessa neste koostuu ranskalaisesta tärpätistä, pellavaöljystä ja dammarhartsivernissasta. Jos maalin kuivumista halutaan nopeuttaa, voi mukaan lisätä myös vernissaa. Maalausnesteen käyttö mahdollistaa työn jatkamisen, kun edellinen kerros on kuivunut. Periaatteena on, että öljyn määrää nesteessä lisätään kerros kerrokselta.
Akryylimaalauksessa maalauksen ohentamiseen käytetään paitsi vettä myös mediumeita, jotka vastaavat maalausnestettä.
Majestic (Gamma Rayn albumi)
Majestic on power metal -yhtye Gamma Rayn vuonna 2005 julkaisema studioalbumi.
Maeror Tri
thumb|right|Yhtyeen logon on suunnitellut Helge Siehl. Maeror Tri oli saksalainen ambient industrial (tai drone) -yhtye, joka koostui Stefan "BarakaH" Knappesta, Martin "GLIT[s]CH" Gitschelistä ja Helge Siehlistä.
Historia
Maeror Trin perusti huhtikuussa 1988 Stefan Knappe. Drone-äänimaisemansa yhtye loi vain sähkökitaroilla sekä suurella määrällä äänen jälkikäsittelyä. Musiikki hyödynsi vaikutteita industrial-, avant-garde- ja minimalismi-tyylilajeista ja new age -meditoinnista saavuttaakseen uuden, oman transendentalismin muotonsa.
Maeror Trin alkuperästä tiedetään vähän, ja jopa yhtyeen jäsenten henkilöllisyydet ovat epämääräisiä, yhtyeen edustajaa ja Drone Records -levy-yhtiön perustajaa ja omistajaa Stefan "BarakaH" Knappea lukuun ottamatta.
Yhtyeen nimi "Maeror Tri" lienee "sureva kolme" hieman väärin latinaksi käännettynä.
Yhtye hajosi vuonna 1996 Helge Siehlin jätettyä sen. Knappe ja Gitschel perustivat Troum-yhtyeen ja jatkavat duona. Siehl tekee musiikkia Tausendschoen-nimellä.
Max Baldry
Baldry syntyi Lontoossa. Hän kuitenkin varttui Moskovassa ja Varsovassa ennen palaamistaan synnyinmaahansa vuonna 2003. Hän käy Gayhurstin koulua Buckinghamshiressa. Hän on voittanut useita mitaleja ja palkintoja eri urheilulajien kilpailuissa.
Tunnetuimman roolinsa ohella Baldryllä on ollut muita rooleja elokuvissa sekä televisiosarjassa Rome.
Pasi Nurminen
Pasi Johan Olavi Nurminen (s. 17. joulukuuta 1975 Lahti) on entinen suomalainen jääkiekkomaalivahti. Hän joutui lopettamaan uransa syksyllä 2005 polvivammaan. Nurminen kuuluu Lahden Pelicansin omistajiin ja toimii joukkueen kakkosvalmentajana.
Nurmisen Pelicans-kauppaan kytkeytyy rahansiirto Nurmiselle. Salpausselän Rakentajien Mika Wilenius siirsi Etelä-Suomen Sanomien mukaan satojatuhansia euroja virolaisen Morena Capitalin tilille, jolta ne siirtyivät Nurmiselle. Rahat saatuaan Nurminen osti Pelicansin osakkeita. Etelä-Suomen Sanomien (ESS) julkaistua asiaa koskevan jutun Pelicansin johto on Suomen Kuvalehden mukaan rajoittanut ESS:n mahdollisuutta haastatella pelaajia. Myös muutoksista ESS:n ja Pelicansin yhteistyössä on sen jälkeen keskusteltu.
Pelaajaura
Pelaajauransa Nurminen aloitti Lahden Reippaan riveissä. Ensimmäiset kokemukset SM-liigasta hän sai Reippaan paidassa kaudella 1993–1994, vaikkakaan ei päässyt pelaamaan vielä tässä vaiheessa. Reippaan pudottua SM-liigasta jatkoi Nurminen pelaamista I-divisioonassa. Kaudella 1995–1996 Imatran Ketterässä Nurminen pelasi ensimmäisen kautensa ykkösmaalivahtina aikuisten sarjoissa. Seuraavilla kahdella kaudella Pelicansissa Nurminen oli I-divisioonan parhaita maalivahteja ja tämä huomattiin HPK:ssa.
Nurminen siirtyi pelaamaan SM-liigaa kaudeksi 1998–1999 HPK:n riveihin. Hyvin menneen kauden jälkeen hän siirtyi kuitenkin pääkaupunkiseudulle Jokereiden riveihin. Jokeri-kausilla Nurminen sai useita tunnustuksia pelaamisestaan, kuten esimerkiksi Urpo Ylönen -palkinnon kaudella 1999–2000. Samalla kaudella Jokerit saavutti SM-hopeaa. Nurminen nousi myös maajoukkueeseen ja oli Suomen ykkösmaalivahti Saksan MM-kisoissa 2001.
Valmennusura
Nurminen toimi osaomistamansa Pelicansin apulais- ja maalivahtivalmentajana vuosina 2005–2012 Hannu Aravirran, Mika Toivolan ja Kai Suikkasen päävalmentajakausilla. Nurminen toimi Suomen maajoukkueen maalivahtivalmentajana MM-kisoissa 2011 ja 2012. Kaudella 2012–2013 Nurminen toimi Petri Matikaisen apuvalmentajana KHL-seura Avangard Omskissa. Molemmat erotettiin toisen sopimuskauden alussa, heikon alkukauden jälkeen. Joulukuussa 2013 Nurminen liittyi Tomek Valtosen johtamaan Jokereiden valmennusryhmään. Maaliskuussa 2015 Pelicans tiedotti palkanneensa Petri Matikaisen päävalmentajakseen ja Pasi Nurmisen kakkosvalmentajaksi. Elokuussa 2020 Nurminen nimettiin Pelicansin toimitusjohtajaksi.
Mika Nisula
Mika Nisula (s. 1978 Teuva) on suomalainen tenori. Teuvalla syntynyt Nisula opiskeli laulua vuosina 2000–2005 Panula-opistossa ja vuoden 2005 syksystä lähtien Etelä-Pohjanmaan opistossa Seinäjoella. Hänen opettajanaan on toiminut koko ajan puolalaissyntyinen baritoni Romuald Podlesny. Hän on myös säännöllisesti osallistunut professori Ryszard Karczykowskin mestarikursseille vuodesta 2004 lähtien.
Nisula on saavuttanut menestystä useissa kotimaisissa laulukilpailuissa. Hänellä on 3. sija Kangasniemen laulukilpailuissa ja Jyväskylän kansainvälisissä tenorikilpailuissa, 2. sija Lohjan tenorikilpailuissa; nämä kaikki vuonna 2005. Seuraavana vuonna hän voitti Savonlinnassa Timo Mustakallio -laulukilpailun. Kansainvälisistä sijoituksista mainittakoon finaalipaikka Stanislaw Moniuszko -laulukilpailuissa Varsovassa 2007. Lappeenrannan valtakunnallisissa laulukilpailuissa 2010 Nisula sai toisen palkinnon.
Marraskuussa 2011 Nisula sai toisen palkinnon kansainvälisissä Altamura/Caruso-laulukilpailussa New Yorkissa. Nisula on esiintynyt omin konsertein sekä orkesterisolistina eri puolilla Suomea, Puolassa, Ranskassa, Italiassa (lokakuussa 2015 Vatikaanissa) ja Yhdysvalloissa. Kesällä 2008 Nisula piti Jouni Someron kanssa soolokonsertin Savonlinnan Oopperajuhlilla. Itä-Savo otsikoi konsertin arvostelun "Tenorivelho valloitti Savonlinna-salissa".
Nisula debytoinut New Yorkissa laulaen Canion roolin I Pagliaccista sekä Turiddun roolin oopperasta Cavalleria Rusticana, maestro Anton Coppolan johtamana. Tampereella Mozartin Don Giovannissa (Don Ottavio), Vaasassa Offenbachin Orfeus Manalassa (Orfeus) sekä Seinäjoella Mozartin Röystö Lakeurelta (Belmonte). Kaudella 2014–2015 Nisula debytoi Suomen Kansallisoopperassa Pajatso-oopperassa Peppen roolissa Marco Boemin johdolla.
EuroFloorball Cup
EuroFloorball Cup (EFC) on Kansainvälisen Salibandyliiton järjestämä vuosittainen salibandykilpailu Euroopan 5. ja huonommin IFF:n rankingissa sijoittuneen maiden seurajoukkueille. Miesten ja naisten turnaus pelataan samaan aikaan ja samalla paikkakunnalla.
EuroFloorball Cup on toiseksi korkein Euroopan seurajoukkueturnaus Champions Cupin jälkeen. Joukkueita turnaukseen osallistuu miehissä, sekä naisissa kuusi. Yleensä järjestäjämaa saa turnaukseen kaksi paikkaa ja muut yhden. Lisäksi 2017 lähtien edellisvuoden EuroFloorball Challenge'n voittaja pääsee turnaukseen.
Historia
EuroFloorball Cup tunnettiin vuoteen 2007 asti nimellä Euroopan Cup. Euroopan Cupia oltiin pelattu sekä miehissä, että naisissa vuodesta 1993 lähtien. Vuoteen 2010 EFC oli Euroopan korkein seurajoukkueturnaus, kunnes Champions Cup perustettiin ja 1.-4. sijoitetettujen maiden joukkueet siirtyivät sinne. Nykyään EuroFloorball Cupissa pelaavat 5. ja huonommin sijoitettujen maiden joukkueet.
Vuosina 2011-2016 EuroFloorball Cupin voittaja pääsi mukaan seuraavan vuoden Champions Cupiin.
Aldus Corporation
Aldus Corporation oli yhdysvaltalainen julkaisuohjelmia kehittänyt ohjelmistoyritys. Se tunnettiin erityisesti aikaisen työpöytäjulkaisualustan PageMakerin kehittämisestä. Yritys oli nimetty 1400-luvun venetsialaisen kirjanpainajan Aldus Manutiuksen mukaan. Aldus Corporationin kotipaikka oli Seattle Washingtonin osavaltiossa, Yhdysvalloissa.
Syyskuussa 1994 Alduksen suurin kilpailija Adobe osti Alduksen 446 miljoonalla Yhdysvaltain dollarilla.
Terra sigillata
thumb|Roomalaista terra sigillata -keramiikkaa
Terra sigillata on yleisnimi roomalaiselle keramiikkatyypille. Astiat ovat väriltään punaisia ja niillä on kiiltävä pinta, joka ei kuitenkaan ole lasitettu.
Terra sigillatan kiiltävä pinta saatiin aikaan sivelemällä astian pinta ennen polttoa sopivalla liuoksella, esimerkiksi käyttäen potaskaa. Astiat olivat yleensä ruokailuastioita, joko koristelemattomia tai reliefikoristeltuja. Koristeet tehtiin muotilla ja liitettiin valmiin astian pintaan ennen polttoa. Poltto tapahtui noin 950 – 1 050 °C lämmössä, ja lopputuloksena oli korkealaatuista pöytäkeramiikkaa.
Tuotanto alkoi noin 40 eaa. Arezzon kaupungissa (roomalainen Arretium). Terra sigillatasta tuli nopeasti suosittua, ja tuotanto laajeni nopeasti myös uusille alueille. Tärkeitä tuotannon keskuksia olivat jo 1. vuosisadan eaa. lopulla Pisa, Lyon ja La Graufesenque, sekä lukuisat muut paikan Italiassa ja Rooman pohjoisissa provinsseissa. Tuotantomäärät alkoivat laskea 1. vs. puolivälissä jaa., mutta keramiikkaa tuotettiin Arezzossa vielä 2. vs. puoliväliin asti. Senkin jälkeen nk. myöhäisen terra sigillatan tuotanto jatkui muun muassa Germaniassa.
Zenit (rakettiperhe)
thumb|200px| Zenit (, eli zeniitti) on Neuvostoliitossa kehitetty ja ukrainalaisen Južnoje-yhtiön suunnittelema ja Južmašin valmistama raskas kantoraketti.
Zenit-kantoraketin eri versioita laukaistaan Baikonurin avaruuskeskuksesta, ja laukaisija oli Sea Launch -yhtiö Tyyneltämereltä.
Kantoraketin ensimmäisen ja toisen vaiheen rakettimoottorit ovat venäläisiä. Zenit-3SL-kantoraketin ylin vaihe on venäläinen. Venäjä kaavaili korvaavansa osin ulkomaisen Zenit-kantoraketin ja muitakin kantoraketteja monitoimisella Angara-kantoraketilla. Angara on 2000-luvulla alkanut vaikuttaa hankkeelta, joka työllisti raketti-insinöörejä 1990-luvulla mutta ei tuota uutta kantorakettia. Baikonurista alettaneen huhtikuussa 2008 laukaista Zenit-2SLB-kantoraketteja kaupallisesti.
Sea Launchin operoimaa Zenit-3SL-kantorakettia on käytetty 25 kertaa, joista kaksi on epäonnistunut. Sen laukaisun hinta on halvimpia, ilmeisesti luokkaa 2 300–3 300 dollaria kilolta tai 35–50 miljoonaa dollaria kappaleelta.
Huhtikuussa 2014 Venäjän avaruusjärjestön johtaja Olog Ostapenko arveli Venäjän lopettavan Zenit-rakettien osien tuotannon - asia liittyi Ukrainan ja Venäjän federaation välisiin kiistoihin ja siihen, että vuoden 2013 alussa tapahtunut Sea Launchin Zenit-laukaisun epäonnistuminen johtui ukrainalaisista komponenteista.
Zenit 2
Zenit 2 oli ensimmäinen Zenit-raketti, joka tarkoitettiin kiertoradalle laukaisuun. Kaksivaiheisen raketin ensimmäisessä vaiheessa on RD-171 moottorit ja toisessa RD-120-moottorit. Sen ensimmäinen lento oli, kaksi vuotta ennen ensimmäistä Energijan-laukaisua
Energija booster
Zenitin ensimmäistä vaihetta käytettiin Energija-raketissa boosterina. Kaikkiaan neljä Zenitin ensimmäistä vaihetta kiinnitettiin pääraketin kylkeen samaan tapaan kuin NASAn avaruussukkulassa. Energija-raketilla tehtiin kaksi lentoa ennen ohjelman lakkauttamista.
Zenit-3SL
Zenit-3SL on kolmivaiheinen Sea Launch-yritykselle kehitetty kantoraketti, jota se käyttää laukaisuihin omalta Ocean Odyssey-laukaisualustalta Tyyneltämereltä. Sea Launchin käyttämät raketit kootaan Long Beachissä Kaliforniassa. Raketit kuljetetaan kelluvalla Ocean Odyssey -laukaisualustalla Tyynellemerelle päiväntasaajalle 154. läntiselle pituuspiirille, mistä ne laukaistaan Ocean Odysseyn päältä. Zenit-3SL:n 25. laukaisu tehtiin.
Raketin kaksi ensimmäistä vaihetta ovat kaksivaiheinen Zenit-2S, joka on ukrainalaisten KB Južnojen ja PO Južmašin valmistama. Kolmantena vaiheena on Block DM-SL, joka on venäläisen Energija-yhtiön valmistama. Lisäksi siinä on Boeingin valmistama hyötykuormaa laukaisussa suojaavan nokkakartio.
Zenit 2M ja 2SLB
Zenit 2M on uusi versio Zenit 2:sta. Siinä on päivitetty ohjausjärjestelmä ja modernisoidut moottorit. Ensimmäinen Zenit 2M laukaistiin kyydissään venäläinen salainen sotilaallinen Cosmos-satelliitti.
Zenit 2M/Fregat
Zenit 2M/Fregat on 3-vaiheinen malli Zenit 2M-raketista jossa käytetään Fregat-ylävaihetta viemään hyötykuorma korkeammille kiertoradoille Sojuzin tapaan.
Zenit 3M ja 3SLB
Zenit-3M on Zenit-2M, jossa ylävaiheena on Zenit-3SL:ssä käytettävä Block-DM. Sen ensimmäinen laukaisu on tarkoitus tapahtua. Land Launch markkinoi rakettia nimellä Zenit 3SLB.
Grabtown
Yksi Grabtowneista sijaitsee Bertien piirikunnassa. Bertien Grabtownin entinen nimi oli Quitsna, ja se on rekisteröimätön yhteisö, jonka koordinaatit ovat 35.95722°N, -77.03306°W.
Id Tech 4
id Tech 4 (aikaisemmalta nimeltään Doom 3 -pelimoottori) on id Softwaren kehittämä pelimoottori, jota käytettiin ensi kerran samannimisessä ensimmäisen persoonan ammuntapelissä. Pelimoottorin pääsuunnittelija on John Carmack, joka on suunnitellut myös Doom 3 -pelimoottorin edeltäjien, Doomin ja Quaken, pelimoottorit. Pelimoottori lisäsi parannuksia edelliseen id Tech 3 -pelimoottoriin verrattuna kuten normaalikartoituksen.
Pelimoottorin ominaisuuksiin kuuluvat muun muassa dynaaminen valaistus, pelihahmojen huulisynkronoitu puhe ja bump mapping eli pintastrukturointi. Pelin vaatimukset olivat aikoinaan vertex ja pixel shaderia tukeva grafiikkakortti, kuten NVIDIA GeForce 3 tai ATI Radeon 8500, ja 64 MB grafiikkamuistia. Peli on toteutettu Carmackin suosimalla OpenGL:llä.
Merkittävin muutos on siirtyminen täyteen dynaamiseen valaistukseen ja aiempien grafiikkamoottorien ennalta lasketut pintojen valaistusarvot jätettiin kokonaan pois. Pelaajahahmot on animoitu skeletal animation -tekniikalla, jossa hahmon liikkeet animoidaan sen sisällä olevien ”luiden” avulla.
Pelimoottorin haittapuolena oli se, että kentät suunnitellaan edelleen Quakesta periytyvällä tavalla luoden suljettu pelialue kiinteän tilan sisään. Tämä vuoksi laajojen avoimien tilojen, kuten ulkoalueiden luominen on hankalaa. Puute korjattiin vasta Enemy Territory: Quake Wars -pelissä MegaTexture-tekniikalla. Tässä muodostetaan yksi iso tekstuuri, jolla esitetään pelikentän ”maa” korkeuseroineen ja muine ominaisuuksineen.
Pelimoottori julkaistiin avoimen lähdekoodin lisenssillä marraskuussa 2011, lukuun ottamatta erästä varjojen piirtoa koskevaa osaa, johon Creative Technology omistaa patentin. Patenttikiista oli aikoinaan sovittu sillä että id otti peliin mukaan tuen Creativen markkinoimalle Environmental audio extensions -tekniikalla (EAX).
Dangerous Remix
Dangerous Remix (myös Dangerous – The Remix Collection) on yhdysvaltalaisen laulajan Michael Jacksonin toinen remix-albumi. Se julkaistiin 9. syyskuuta 1993. Albumi sisältää vuoden 1991 studioalbumin Dangerous uudelleenmiksattuja kappaleita. Dangerous Remix on erittäin harvinainen, sillä se julkaistiin vain Japanissa.
Lähteet
Dangerous (album)
Punapiispa
Levinneisyys
Punapiispaa tavataan Afrikan etelä- ja itäosissa. Lajia on kuvattu yleiseksi tai runsaslukuiseksi, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Sulkasammal
Sulkasammal (Ptilium crista-castrensis) on palmikkosammalten (Hypnaceae) heimoon kuuluva yleinen kuusikkojen sammallaji.
Ulkonäkö ja koko
Sulkasammal kasvaa yleensä 4–12 senttimetriä korkeaksi ja sen versot ovat jopa 20 cm pitkiä. Versot ovat symmetrisiä, linnunsulan muotoisia ja väriltään vaaleanvihreitä tai hieman kellertäviä. Sen itiöpesäke on punaruskea, 2–4 millimetriä pitkä ja kasvaa 4–5 cm pitkän punaisen varren päähän. Varsi on yleensä hieman päästään taipunut.
Elinympäristö
Sulkasammal kasvaa varjoisissa ja kosteissa paikoissa, tyypillisesti tuoreissa kangasmetsissä. Se on keskiravinteisten paikkojen sammal. Sitä kasvaa sekä maassa että lahopuiden ja muiden sammalten päällä. Sulkasammal on yleinen koko Suomessa.
Yverdon-les-Bains
Yverdon-les-Bains (vuoteen 1981 Yverdon, aiemmin saksaksi Iferten) on vanha kaupunki Länsi-Sveitsissä, Vaud'n kantonissa. Kaupungissa on lähes 30 000 asukasta. Yverdon-les-Bains on Jura-Nord vaudois -hallintoalueen keskus.
Sijainti
Yverdon-les-Bains sijaitsee Neuchâtelinjärven eteläpäässä, Thiellejoen varrella, Juravuoriston juurella noin 400 metrin korkeudessa, kolmisenkymmentä kilometriä Lausannesta pohjoiseen.
Talous
Yverdon-les-Bains on Vaud'n kantonin asukasluvultaan toiseksi suurin kaupunki ja kantonin pohjoisen osan talouskeskus.
Nähtävyyksiä
Yverdon-les-Bains'ssa on kuumia lähteitä, jotka olivat roomalaisten käytössä jo ensimmäisellä vuosisadalla.
Baie de Clendyn alueella on Unescon maailmanperintökohde, yksi Alppiseudun 111 suojellusta paalutaloalueesta.
Yverdonin linna on kulttuurikohde, joka on ollut muun muassa Johann Heinrich Pestalozzin kasvatuslaitoskäytössä.
Liikenne
Moottoritiet A1 ja A5 kulkevat Yverdon-les-Bains'n kautta. Kaupungista on rautatieyhteys Lausanneen ja Neuchâteliin sekä Payernen kautta muun muassa Fribourgiin. Lisäksi kaupungista lähtee TRAVYS - Transports Vallée-de-Joux - Yverdon-les-Bains - Sainte-Croix S.A. -yhtiön rautatie läheiseen Sainte-Croix'iin.
Maksim Jekimov
Maksim Jekimov (, s. 1997) on venäläinen karateka. Hän saavutti Open Baltic Cup mestaruuden 2021.
Myös hänen veljensä Vladislav on karateka.
Kilpaura
Jekimov aloitti karaten harrastamisen 7-vuotiaana veljensä innoittamana. Hän sai kuitenkin vesirokon ja oli vuoden pois harjottelusta. Jekimov palasi karaten pariin 9-vuotiaana Ilja Netškasovin ohjaamana ja myöhemmin 12-vuotiaana hän siirtyi Jevgeni Baškirovin valmennettavaksi, jonka avustuksella hän aloitti kilpauran.
Aikuisten tasolla Jekimov saavutti Venäjän Cupissa hopeaa 2016 hävittyään loppuottelussa Andrei Luzinille. Seuraavana vuonna Ekimov eteni toistamiseen Venäjän Cupissa loppuotteluun, jossa hän kohtasi uudelleen Luzinin. Tällä kertaa Ekimov voitti ja saavutti ensimmäisen Venäjän cupin voiton.
Marraskuussa 2017 Jekimov sijoittui kuudenneksi Romanian Euroopan Openissa. Hän voitti muun muassa François-Xavier Marinellin ipponilla.
Jekimov onnistui saavuttamaan ensimmäisen mitalinsa vuoden 2018 Venäjän mestaruuskilpailuissa ottamalla pronssia.
Jekimov otti pronssia 2019 Venäjän cupissa voitettuaan mitaliottelussa Igor Ljašenkon. Sitä vastoin helmikuussa 2020 Venäjän cupissa hän onnistui etenemään loppuotteluun saakka, jossa Jekimov lopulta hävisi Aleksei Fedosejeville.
Marraskuussa 2020 Jekimov voitti Mustanmeren cupin. Hän voitti loppuottelussa Aleksei Fedoseevin.
Helmikuussa 2021 Jekimov eteni jälleen mitaliotteluun Venäjän Cupissa, mutta tällä kertaa hävisi pronssiottelun Ilja Averkinille. Huhtikuussa hän oli mukana Kaukoidän liittovaltiopiirin mestaruuskilpailussa. Jekimov eteni loppuotteluun saakka, jossa hän voitti Anton Klingin. Joulukuussa hän oli mukana Open Baltic Cupissa, jossa Jekimov onnistui etenemään loppuotteluun saakka. Hän kohtasi tuoreen Euroopan mestarin Igor Zagainovin, jonka Jekimov voitti tuomariäänin.
Venäjän mestaruus (2023)
Maaliskuussa 2023 Jekimov saavutti Venäjän avoimen sarjan mestaruuden. Hän voitti loppuottelussa Ilja Averkinin.
Kymenlaakson Osakunta
Kymenlaakson Osakunta (KyO) on Helsingin yliopiston nuorin osakunta. Osakunta on perustettu vuonna 1933, ja osakunnan kanta-alueena ovat Kymenlaakson kunnat. Sitä ennen Kymenlaakson kunnat kuuluivat Hämäläis-Osakunnan ja Wiipurilaisen Osakunnan kanta-alueeseen.
Kymenlaakson osakunnan värit tulevat Kymenlaakson suojeluskuntapiirin väreistä: musta ja hopea. Perustamisensa aikoihin Kymenlaakson osakunta oli vahvasti mukana Kymenlaakson maakunnan synnyttämisessä tehden mm. aloitteen Kymenlaakson maakunnallisuuden selventämiseksi. Osakunnan vaakuna periytyikin pienin muutoksin tuoreen maakunnan vaakunaksi.
Osakunnan vuosipäivää juhlitaan 26. helmikuuta ja osakunnan tilat sijaitsevat Leppäsuonkadulla yhdessä Karjalaisen Osakunnan ja Wiipurilaisen Osakunnan kanssa ylioppilastalo Domus Gaudiumissa. Näiden kahden osakunnan kanssa KyO tekeekin tiiviisti yhteistyötä. Tärkeitä yhteistyöelimiä KyOlle ovat myös Osakuntien yhteisvaltuuskunta ry., Osakuntalainen Unioni ry ja Itäsuomalainen Valtuuskunta - Östfinska Delegation. Ulkomailla KyOn ystävyysosakuntia ovat Ruotsissa Hallands Nation Lundista (1986) ja Kalmar Nation Uppsalasta (1947) sekä Virosta Korporatsioon Fraternitas Tartuensis (1936 & 1990) ja Korporatsioon Sororitas Estoniae (2017) Tartosta. Turussa KyOn yhteistyöosakuntana on Savo-Karjalainen Osakunta.
Jäseneksi Kymenlaakson Osakuntaan voi liittyä kuka tahansa pääkaupunkiseudun korkeakouluopiskelija. Muiden korkeakoulujen opiskelijat voivat liittyä jäseneksi osakunnan kuraattorin hyväksynnällä.
Urho Kulovaara
Kulovaaran vanhemmat olivat kirvesmies Gustaf Jakobsson ja Emilia Alexandra Enqvist. Hän kävi kansakoulun ja valmistui kansakoulunopettajaksi 1915 Sortavalan seminaarista. Kulovaara toimi kansakoulunopettajana Koivistolla 1911–1915 ja Turussa 1915–1956. Hän sai kaupunkineuvoksen arvonimen 1961. Hänen mukaansa on nimetty Turun ylioppilaskylässä sijaitseva Urho Kulovaaran katu.
Kulovaara oli SDP:n kansanedustajana vuosina 1930–1962 edustaen Turun läänin eteläistä vaalipiiriä. Hän oli eduskunnan laki- ja talousvaliokunnan puheenjohtajana 1941–1942. Kulovaara kuului 21. heinäkuuta 1958 saakka sosialidemokraattiseen eduskuntaryhmään ja siirtyi sitten sosialidemokraattisen opposition eduskuntaryhmään ja toukokuusta 1959 alkaen Työväen ja pienviljelijäin sosialidemokraattisen liiton TPSL:n eduskuntaryhmään.
Kulovaara oli presidentin valitsijamiehenä vuosien 1931, 1937, 1940, 1943, 1950 ja 1956 presidentinvaaleissa ja kuului myös Turun kaupunginhallitukseen.
Kulovaara oli naimisissa vuodesta 1911 Toini Mainingin kanssa. Turun ja Porin läänin maaherra (1957–1971) Esko Kulovaara oli heidän poikansa.
Virka-apu
Virka-apu on viranomaisen toiselle viranomaiselle tai yksityiselle taholle antamaa apua, jossa viranomainen käyttää toimivaltuuksiaan mahdollistaakseen toisen viranomaisen määräyksen toteuttamisen tai antaakseen yksityiselle mahdollisuuden käyttää jotain oikeuttaan. Virka-avusta säädetään yleensä lailla tai asetuksella.
Punaperäpiispa
Punaperäpiispa (Euplectes franciscanus) on kutojien heimoon kuuluva varpuslintu.
Valoa kohti (Pekka Ervastin kirja)
Valoa kohti on teosofi Pekka Ervastin ensimmäinen suomenkielinen kirja, joka ilmestyi tekijän kustantamana vuonna 1901 Helsingissä. Ervast aloitti teoksen kirjoittamisen vuonna 1895, ja käsikirjoitus valmistui keväällä 1899. Ervast tarjosi sitä ensin Otavalle, mutta kustantamo ei uskonut kirjan menevän kaupaksi Suomessa. Kuitenkin sitä oli vuoteen 1918 mennessä myyty viitenä painoksena kaikkiaan 17.000 kappaletta. Kirjasta on otettu painoksia vielä tämän jälkeenkin. Vuoden 1988 seitsemännen painoksen alkusanoissa kustantaja (Kristosofinen Kirjallisuusseura ry.) luonnehtii teoksen sisältöä seuraavasti:"'Valoa kohti -kirja esittää teosofisen sanoman keskeisimmät opit. Siinä kerrotaan mm. karman eli syysuhteen laista, jälleensyntymisestä, kehityksestä ja Mestareista. Lukija saa kirjasta jokseenkin täydellisen kuvan teosofisesta maailmankatsomuksesta. Kirjan aihepiirin laajuutta kuvaa, että siinä käsitellään myös puhdistuksen ja salaisen tiedon tietä, suuria uskontoja, kristinuskoa, uskontojen perustajia ja ilmennyttä maailmankaikkeutta.'"
Virka-apu
Poliisin virka-apu
Monissa sosiaalivakuutusta käsittelevissä säännöksissä annetaan mahdollisuus pyytää poliisilta virka-apua erilaisten tutkimusten tekemiseksi. Tyypillinen esimerkki on sotilasvammalain täytäntöönpanosta annettu asetus (405/1948), jossa annetaan vakuutustapahtumaa tutkivalle viranomaiselle mahdollisuus pyytää poliisia tutkimaan vahingoittuminen tai sairaus.
Yksityishenkilön arjessa näkyvintä poliisin virka-apua on mielenterveyslain (1116/1990) ja sosiaalitoimen lainsäädännön perusteella suoritettava virka-apu. Poliisi antaa rutiininomaisesti virka-apua sosiaaliviranomaisille erityisesti lasten huoltajuuskiistoissa, lastensuojeluasioissa ja pakkohoitopäätösten toimeenpanossa. Poliisi hoitaa virka-apuna myös muita täytäntöönpanotehtäviä, esimerkiksi vankeusrangaistukseen tuomittujen kiinniottamisen ja avustaa tarvittaessa ulosottoviranomaisia.
Useissa asialuokissa, joissa valvontatoimintaa suoritetaan merialueilla tai rajaseudulla, laki antaa viranomaiselle oikeuden pyytää virka-apua poliisin lisäksi tullilta ja rajavartiolaitokselta
Puolustusvoimien virka-apu
Puolustusvoimille on laissa säädetty erääksi tehtäväksi virka-avun antaminen muille viranomaisille. Virka-apua annetaan pääasiallisesti pelastusviranomaisille tai poliisille. Poliisille annettavasta virka-avusta on säädetty puolustusvoimien virka-avusta poliisille annetussa laissa(781/1980).
Puolustusvoimat antaa virka-apua poliisille silloin, kun poliisin omat voimavarat eivät riitä tai kun poliisilta puuttuu erityisvälineistöä tai -henkilöstöä tehtävän suorittamiseksi. Jälkimmäinen tilanne tulee useimmin vastaan räjähteiden raivaamisen yhteydessä. Virka-apua voidaan antaa
Poliisille annettavaa virka-apua pyytää poliisin yli- tai lääninjohto. Kiireellisessä tapauksessa virka-apua voi pyytää myös poliisin valtakunnallisen tai paikallisyksikön päällikkö tai päällystöön kuuluva, valmiudessa oleva johtohenkilö. Virka-apupyyntöön suostuu puolestaan Pääesikunta tai sotilasläänin, merivoimien, ilmavoimien tai maanpuolustusalueen esikunta. Kiireellisessä tapauksessa virka-avun antamisesta voi määrätä varuskunnan päällikkö, joukko-osaston komentaja tai sotilaslaitoksen päällikkö. Puolustusvoimat päättää virka-apuosaston koon ja varustuksen.
Poliisi päättää virka-avun käytöstä ja sen lopettamisesta. Virka-apuosastoa johtaa puolestaan aina sotilashenkilö johtovastuussa olevan poliisin ohjeiden mukaan. Virka-apuosaston jäsenillä on erittäin kiireellisessä virka-aputehtävässä oikeus käyttää poliisin ohjauksessa sellaisia tilanteen kannalta tarpeellisia voimakeinoja, joihin poliisimies nämä toimivaltansa nojalla valtuuttaa. Muulloin virka-apuosaston jäsenillä on oikeus ainoastaan tavanomaiseen hätävarjeluun. Lisäksi virka-apuosaston jäsenillä on aina oikeus ottaa kiinni henkilö, joka haittaa virka-aputehtävän toteuttamista kiellosta huolimatta. Kiinniotettu on välittömästi luovutettava poliisille.
Syyskuun 2001 terrori-iskujen seurauksena lakiin lisättiin säännökset sotilaallisten voimakeinojen käytöstä vuonna 2005. Laki antaa poliisille mahdollisuuden pyytää sotilaallisia voimakeinoja käytettäväksi, mikäli tämä "on välttämätöntä suuren ihmismäärän henkeä tai terveyttä välittömästi uhkaavan vakavan vaaran torjumiseksi eikä vaaraa ole mahdollista torjua lievemmillä keinoilla." Sotilaallisilla voimakeinoilla tarkoitetaan henkilökohtaisen aseen käyttöä merkittävämpää sotavarustuksella toteutettavaa voimankäyttöä. Voimakeinoja voidaan käyttää merkittävimpien terrorismirikosten ehkäisemiseksi tai keskeyttämiseksi. Sotilaallisia voimakeinoja saa virka-aputehtävässä käyttää vain sotilastehtävässä oleva virkamies. Myös muussa virka-avussa perusperiaatteena on, että tehtävään, jossa voidaan joutua käyttämään ampuma-asetta, komennetaan vain kantahenkilökuntaa.
Sotilaallisia voimakeinoja pyytää käytettäväksi sisäasiainministeriö puolustusministeriöltä. Pyyntö käsitellään valtioneuvoston yleisistunnossa. Erittäin kiireellisessä tilanteessa, kun uhattuna on yhteiskunnan elintärkeä toiminto, pyyntö voidaan käsitellä myös puolustusministeriössä, mutta tällöinkin asiasta on välittömästi ilmoitettava valtioneuvostolle ja tasavallan presidentille. Valtioneuvosto päättää, jatketaanko virka-apua.
Tositarkoituksella
Tositarkoituksella viittaa muun muassa seuraaviin:
Aino Lehtokoski
Aina (Aino) Aleksandra Lehtokoski (o.s. Malm, 6. kesäkuuta 1886 Maaria – 14. lokakuuta 1949 Helsinki) oli suomalainen poliitikko, joka toimi SDP:n kansanedustajana vuosina 1919-1949. Puolueensa oikeistosiipeen kuulunut Lehtokoski oli 1920-1940-lukujen merkittävimpiä sosialidemokraattisia vaikuttajia Varsinais-Suomessa. Hän on yksi pitkäaikaisimpia kansanedustajia istuttuaan eduskunnassa yhtäjaksoisesti yli 30 vuotta ja osallistuttuaan kaikkiaan 35 valtiopäiville. Naiskansanedustajista häntä pitkäikäisimpiä ovat ainoastaan Sirkka-Liisa Anttila, Miina Sillanpää ja Aino Malkamäki.
Elämä
Aino Lehtokosken vanhemmat olivat kirvesmies Frans Fredrik Malm (s. 1857) ja Oripäästä kotoisin ollut Eeva Stiina Tienhaara (1862-1934). Kansakoulun jälkeen hän muutti yksitoistavuotiaana palvelijaksi Turkuun. Lehtokoski kuului Turun työväenyhdistyksen palvelijattarien ammattiosastoon ja perusti 1904 Turun Taloustyöntekijäin Yhdistyksen, jonka puheenjohtajana hän oli sen koko toiminnan ajan. Palvelijan työnsä jätettyään Lehtokoski oli vuodet 1904-1918 SDP:n ja Työväen Raittiusliiton järjestötyöntekijänä muun muassa vaalipiirinsä kiertävänä puhujana.
Valfrid Eskola
Valfrid Eskola (9. helmikuuta 1889 Hauho – 4. marraskuuta 1961 Jämsä) oli suomalainen asutusneuvoja, kunnallisneuvos ja sosialidemokraattien pitkäaikainen kansanedustaja.
Eskolan äiti oli piika Amanda Idantytär. Hän oli huutolaisena yli 15 vuotta ja kävi kansakoulun sekä kaksivuotisen karjan­hoito­koulun. Eskola työskenteli maatilan karjanhoitajana Jämsässä 12 vuotta ja myöhemmin hän oli Jämsän kunnan ammattientarkastajana 1925–1927 ja Jämsän kunnan asutusneuvojana 1943–1945. Eskola sai kunnallis­neuvoksen arvonimen vuonna 1942.
Eskola oli SDP:n kansanedustajana vuosina 1922–1924 ja 1927–1954 edustaen Hämeen läänin pohjoista vaalipiiriä. Hän oli presidentin valitsijamiehenä vuosien 1925, 1931, 1937, 1940, 1943, 1950 ja 1956 presidentinvaaleissa ja oli myös Jämsän kunnanvaltuuston puheenjohtajana.
Eskola oli jäsenenä muun muassa Kansantaloudellisessa neuvottelukunnassa, Maalaiskuntien liiton liittovaltuustossa, Suomen pienviljelijäin liiton liittotoimikunnassa sekä Asutusrahaston johtokunnassa.
Eskola oli naimisissa vuodesta 1913 lähtien Anna Lydia Järvisen kanssa.
Viivy vielä hetki
Viivy vielä hetki on Jukka Kuoppamäen vuonna 1975 julkaistu albumi, jonka kappaleet ovat alkuaan muiden kuin Kuoppamäen itsensä tuotantoa; kaksi kappaletta on kuitenkin hänen suomennoksiaan. Se on samalla ensimmäinen albumi sen jälkeen, kun Kuoppamäen yhteistyö Castanja-yhtyeen kanssa oli päättynyt.
Aino Lehtokoski
Elämä
Lehtokoski valittiin kansanedustajaksi sisällissodan jälkeen vuonna 1919. Eduskunnassa hän ajoi aktiivisesti erilaisia sosiaalisia uudistuksia, kuten uutta avioliittolakia, äitiysvakuutusta ja nuorten työsuojelua sekä punaleskien ja vammaisten asiaa. RAittiusliikkeen vaikuttajana Lehtokoski oli myös innokas kieltolain puolustaja. 1920-luvun alussa Lehtokoski asui Ulvilassa ja toimi kansanedustajan tehtäviensä ohella sosialidemokraattisen piirijärjestön puhujana Satakunnassa. Vuosina 1925–1933 hän oli Kulutusosuuskuntien Keskusliiton luennoitsija. 1930-luvulla Lehtokoski asettui vakituisesesti Helsinkiin, mutta hänet valittiin edelleen kansanedustajaksi Turun eteläisestä vaalipiiristä, jonka työväestön keskuudessa hänellä oli vankka kannatus. Lehtokoski kuului muun muassa Sosialidemokraattisen Työläisnaisliiton hallitukseen 1932–1948 sekä Työväen Raittiusliiton ja Kieltolakiliiton hallituksiin. Hän oli myös Ulvilan kunnanvaltuuston ja Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen sekä toimi presidentin valitsijamiehenä vuosina 1925, 1931, 1937, 1940 ja 1943. Vuonna 1949 Lehtokoskelle myönnettiin talousneuvoksen arvonimi.
Viivy vielä hetki
Kuoppamäen musiikillinen tyyli muuttui tällä levyllä, sillä edellisten rock-vaikutteisten albumien jälkeen Viivy vielä hetki nojasi enemmän viihdemusiikkiin. Lähes kaikkien kappaleiden taustat ovat peräisin espanjalaiselta Belter Recordsilta, joiden päälle Kuoppamäki tulkitsi lauluosuutensa. Saman yhtiön nauhoja hyödynsivät 1970-luvulla myös muun muassa Satsangan Piritta Perälä ja Fonovoxin Reijo Taipale.
Aino Lehtokoski
Elämä
Lehtokoski kuoli kesken kansanedustajakautensa lyhytaikaisen sairauden jälkeen Marian sairaalassa lokakuussa 1949. Hänet on haudattu Hietaniemen hautausmaalle. Lehtokosken tilalle eduskuntaan nousi Yrjö Helenius.
Viivy vielä hetki
Kaupallisesti Kuoppamäen uudistuminen ei onnistunut, vaan Viivy vielä hetki jäi kohtalaisen vähälle huomiolle. Albumilta julkaistiin singlet Viivy vielä hetki / Rakkauden satu sekä Paloma Blanca / Lippu salkoon.
Aino Lehtokoski
Perhe
Aino Lehtokosken puoliso oli Yläneellä syntynyt asioitsija Akseli Lehtokoski (1879-1956), jonka kanssa hän avioitui vuonna 1910. Akseli Lehtokoski toimi sisällissodan aikana Turussa punaisten virkailijana ja sai 8 vuoden kuritushuonetuomion valtiopetoksesta. Pariskunnalla oli kaksi lasta. Heidän poikansa oli eduskunnan sihteerinä vuosina 1940-1974 työskennellyt varatuomari Reino Lehtokoski (1911-1986).
Viivy vielä hetki
Kappaleet
A-puoli
VoiceOut!
VoiceOut! on Yleisradion ja Tarinatalon Yle TV2:lle vuonna 2004 tuottama nuorisomusiikkisarja, jota juonsivat DJ Amara ja R’n’B-laulaja Jonna Pirinen. Sarjan tilalle tuli vuonna 2005 Pop Klubi.
Viivy vielä hetki
Kappaleet
B-puoli
No World Order!
No World Order on Gamma Rayn seitsemäs studioalbumi. Se julkaistiin levy-yhtiö Metal:Is:n kautta vuonna 2001.
Lippulaiva (kauppakeskus)
Lippulaiva on kauppakeskus Espoonlahdessa, Espoossa, joka avattiin uudestaan maaliskuussa 2022. Sen edeltäjä oli vuonna 1993 samalla paikalla osoitteessa Espoonlahdenkatu 4 käyttöön otettu kauppakeskus Lippulaiva, joka toimi alkuperäisessä rakennuksessaan, kunnes sen läheisyyteen väistötilaksi rakennettu väliaikainen kauppakeskus Pikkulaiva otettiin käyttöön heinäkuussa 2017. Alkuperäinen kauppakeskus purettiin käyttötarkoituksensa suhteen vanhentuneena vuonna 2017 ja sen paikalle rakennettiin täysin uusi, kaksi kertaa suurempi kauppakeskus Lippulaiva. Samaan aikaan kauppakeskuksen kanssa paikalle rakennettiin Espoonlahden metroasema ja bussiterminaali. Lippulaivan alle on rakennettu geoenergialaitos ja pihakansien päälle suunniteltiin useita asuinrakennuksia. Kokonaisuuden on tarkoitus varmistua vuonna 2022.
Ensimmäinen Lippulaiva (1993–2017)
Lippulaiva avattiin 15. syyskuuta 1993, jolloin se oli Espoon suurimpia kauppakeskuksia. Lippulaivan suunnitteli arkkitehti Heikki Koskelo ja sen rakennutti Asuntosäätiö.
Citycon osti Lippulaivan vuonna 1999.
Komeaonnenpensas
Komeaonnenpensas (Forsythia × intermedia) on onnenpensaisiin ja oliivipuukasveihin kuuluva koristepensaana viljelty risteymälaji. Se on Kiinassa kasvavien lajien riippaonnenpensas (Forsythia suspensa) ja Forsythia viridissima risteymä.
Komeaonnenpensas kasvaa yhdestä kolmeen metriä korkeaksi. Pensaan oksat ovat pystykasvuiset-kaarevat ja ryhmyiset. Laji kukkii keväällä lehdettömänä runsain kirkkaankeltaisin kukin. Kukat ovat kooltaan 2–3,5 senttimetriä. Lehdet ovat soikeita, 8–12 cm pitkiä, ohuita, epäsäännöllisen hammaslaitaisia.
Lippulaiva (kauppakeskus)
Ensimmäinen Lippulaiva (1993–2017)
Keväällä 2016 päätettiin, että kauppakeskus Lippulaiva puretaan vuonna 2017 ja sen tilalle rakennetaan täysin uusi, kaksi kertaa sitä suurempi samanniminen kauppakeskus. Aiemmin Lippulaivaa oli tarkoitus laajentaa, ei purkaa. Purkamista perusteltiin muun muassa asiakkaiden asiointiturvallisuudella.
Lippulaivan rakentamisen ajaksi suunniteltiin väliaikainen ja uudelleen käytettävä kaupparakennus, Pikkulaiva. Uudisrakennuksen suunnitteli JKMM Arkkitehdit ja rakensi Lehto Group Oyj. Pikkulaivaa alettiin rakentaa syyskuussa 2016 Espoonlahdenkadun ja Espoonlahdenrannan kulmaukseen tontille, jolla oli aikaisemmin sijainnut päiväkoti ja Mårtensbron koulu.
Pop-up kauppakeskus Pikkulaiva (2017–2022)
Pikkulaiva avattiin yleisölle 27. heinäkuuta 2017, vanhan Lippulaivan sulkemista seuraavana päivänä. Pikkulaivaan sijoittui noin puolet Lippulaivassa sulkemisen aikaan olleista liikkeistä, muiden muassa K-Supermarket Seilori, Lidl, Clas Ohlson, Burger King, apteekki ja Alko. Pikkulaivan oli alun perin tarkoitus palvella asiakkaita kolmen vuoden ajan, mutta se suljettiin vasta uuden Lippulaivan aukeamista edeltävänä päivänä 30.3.2022.
Kaikki Pikkulaivan liikkeet muuttivat uuteen Lippulaivaan.