cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
DuckTales (videopeli)
Juoni
pienoiskuva|vasen|Kuvakaappaus pelin NES-version Himalayas-tasosta. Seuraava juonipaljastus on otettu vuonna 2013 julkaistusta DuckTales: Remastered -pelistä. Karhukopla on tunkeutunut Roopen rahasäiliöön. Roope pelastaa Tupun, Hupun ja Lupun Karhukoplan kynsistä ja voittaa Kovanaaman kaksintaistelussa. Kovanaama katsoi taulua, josta löytyy salainen aarrekartta. Roope lähtee etsimään aarteita, aina Amazonin sademetsistä kuuhun asti. Hänen löydettyään kaikki aarteet, Kulta-Into Pii tunkeutuu rahasäiliöön Karhukoplan kanssa varastamaan aarteet. Milla Magia ilmestyy paikalle ja paljastaa Roopelle, että oli myynyt taulun Roopelle valeasussaan ja näin ollen antoi Roopen etsiä aarteet. Milla pyytää Roopelta, että tämä antaisi ensilantin hänelle, mistä Roope jyrkästi kieltäytyy. Milla varastaa Roopen aarteet ja ankanpojat. Milla vapauttaa ankanpojat sillä ehdolla, että Roope tuo ensilantin. Kulta-Into Pii ja Roope liittoutuvat ja suuntavat kohti Vesuviuksen vuorta. Kulta-Into Pii varastaa Roopen ensilantin, paljastuen olleensa Millan liittolainen koko ajan. Milla halusi alun perin Roopen Vesuviukselle, jossa tämä herättää aarteiden avulla Drake Von Vladstonen eli Dracula Ankan. Roope onnistuu voittamaan Dracula Ankan ja saamaan ensilantin takaisin. Kun Roope palaa ankanpoikien kanssa Ankkalinnaan, Milla, Karhukopla ja Kulta-Into Pii vangitaan.
Jatko-osat ja muut versiot
Vuonna 1993 DuckTalesia seurasi jatko-osa, DuckTales 2. Se ei kuitenkaan saavuttanut samanlaista menestystä kuin edeltäjänsä, koska tuohon aikaan kuluttajat käänsivät jo huomionsa Super NES:iin. Monet 1980-luvun ja 1990-luvun alun vannoutuneet NES-pelaajat eivät olleet edes tietoisia DuckTalesin jatko-osasta.
DuckTalesin ranskalainen NES-versio tunnetaan nimellä La Bande à Picsou, joka johtuu samannimisen piirrossarjan saamasta suosiosta. DuckTalesin japanilainen Famicom-versio tunnetaan puolestaan nimellä Wanpaku Duck Yume Bouken (kirjaimellisesti ”Tuhmien Ankkojen uniseikkailu”).
Myöhemmin DuckTales käännettiin myös alkuperäiselle Game Boylle. Tässä versiossa on samanlainen pelattavuus, musiikki ja kentät, vaikka tekniikassa, äänissä ja grafiikoissa onkin eroavaisuuksia.
DuckTales: Remastered
DuckTales: Remastered on WayForward Technologiesin kehittämä paranneltu versio alkuperäisestä DuckTales-pelistä. Peli julkaistiin ladattavaksi PlayStation Storessa (PlayStation 3), Xbox Live Marketplacessa (Xbox 360), Nintendo eShopissa (Wii U) ja Steamissä elokuussa 2013. 12. marraskuuta 2013 peli julkaistiin levyllisenä edellä mainituille PlayStation 3-, Xbox 360- ja Wii U -konsoleille.
Harmaatäpläpeippo
Harmaatäpläpeippo (Euschistospiza dybowskii) on loistopeippojen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys
Harmaatäpläpeippoa tavataan Beninissä, Burkina Fasossa, Kamerunissa, Keski-Afrikan tasavallassa, Tšadissa, Kongon demokraattisessa tasavallassa, Norsunluurannikolla, Etiopiasas, Ghanassa, Guineassa, Guinea-Bissaussa, Nigeriassa, Sierra Leonessa, Etelä-Sudanissa, Sudanissa, Togossa ja Ugandassa. Lajin kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Rosicrucian Egyptian Museum
thumb|300px|Rosicrucian Egyptian Museum
Rosicrucian Egyptian Museum (lyhennettynä REM) on San Josén kaupungissa Kalifornian osavaltiossa Yhdysvalloissa sijaitseva museo, jossa on muinaisen Egyptin esineitä. Museon perusti Ancient Mystical Order Rosae Crucis (AMORC) -järjestö. Se avattiin vuonna 1966. Museon ulkoasu on tehty muistuttamaan muinaisegyptiläistä tyyliä. Rakennuksen edessä oleva veistos esittää Taweret-jumalaa.
Luigi Denza
pienoiskuva|Luigi Denza ennen vuotta 1922.
Luigi Denza (24. helmikuuta 1846 – 26. tammikuuta 1922 ) oli italialainen säveltäjä. Denza syntyi Castellemmare di Stabiassa, Italiassa.
Denza opiskeli musiikkia Napolin konservatoriossa. Vuonna 1884 hän muutti Lontooseen jatkaakseen uraansa säveltäjänä. Denza nimettiin professoriksi Royal Academy of Musiciin 1898 ja opetti siellä työskennellessään musiikin parissa.
Denza sävelsi muun muassa oopperan nimeltään Wallenstein sekä satoja lauluja, joista tunnetuin on Funiculì, Funiculà. Denza kuoli vuonna 1922 Lontoossa.
Royal Geographical Society
thumb|Lowther Lodge, Royal Geographical Societyn päämaja [[South Kensingtonissa, Lontoossa.]] Royal Geographical Society on vuonna 1830 perustettu brittiläinen maantieteeseen perehtynyt järjestö.
Järjestön perustajiin kuuluivat muun muassa sir John Franklin ja boforiasteikon kehittänyt Francis Beaufort. Sen suojelija on Ison-Britannian hallitsija. Järjestöä hallinnoi 25-jäseninen johtokunta, jota johtaa puheenjohtaja. 21 jäsentä valitaan lautakuntaan järjestön jäsenistön keskuudesta. Lisäksi siihen kuuluu kunniajäseniä ja yksi opiskelijajäsen. Lisäksi järjestöllä on viisi lautakuntaa. Kenties kuuluisin kunniajäsen on kunniavarapuheenjohtajana toimiva Michael Palin. 1800-luvun puolivälistä aina ensimmäisen maailmansodan loppuun asti johtokunnan puheenjohtajan ja jäsenten mielipiteet olivat haluttua tavaraa lehdistössä ja järjestön sponsoroimat retkikunnat olivat useasti etusivun uutisia. Nykyään järjestö on maailman johtavia maantieteen opetuksen keskuksia.
Tahtilaji
Tahtilaji on länsimaisessa musiikissa käytettävä merkintä, joka ilmaisee tahtiosien lukumäärän yhdessä tahdissa. Sävellyksen alkuun on yleensä merkitty tahtiosoitus murtolukuna, jonka ylempi numero (osoittaja) ilmoittaa tahtiosien määrän tahdissa ja alempi (nimittäjä) yhden tahtiosan pituuden. Esimerkiksi tahtilajissa 3/4 yksi tahti sisältää kolme neljäsosanuotin mittaista tahtiosaa. C-merkintä tarkoittaa tahtilajia 4/4; pystyviivalla jaettu C tarkoittaa alla breve -tahtilajia 2/2. Epätäsmällisesti ilmaistuna tahtilajin osoittaja ilmoittaa moneenko lasketaan ja tahtilajin nimittäjä yhden tahtiosan pituuden. Esim. 4/4 -tahtiosoituksessa lasketaan käytännössä neljään, 2/4 kahteen, 2/2 kahteen, 3/4 kolmeen, 6/8 kahteen (tai kuuteen), 3/8 yhteen (tai kolmeen) 5/4 viiteen, 12/8 neljään (tai kolmeen tai 12:een) jne. Tahtilajimerkintä ei vaikuta teoksen esitysnopeuteen.
Tahtilaji voi olla tasajakoinen, kolmijakoinen tai näiden yhdistelmä. Yleisimmät tasajakoiset tahtilajit ovat 4/4 ja 2/4. Kolmijakoisista tahtilajeista käytössä on 3/8, 6/8 ja 3/4.
Mesure (solfège)
Kelenföld
Kelenföld on Budapestin kaupunginosa sen XI osa-alueella. Siellä oli 53 332 asukasta vuonna 2001, jolloin se oli asukasluvultaan Budapestin viidenneksi suurin kaupunginosa.
Euroopan unionin sisämarkkinat
EU:lla on myös muita sisämarkkinaulottuvuuksia, kuten Euroopan vapaakauppajärjestöön (EFTA) kuuluvia maita varten muodostettu Euroopan talousalue (ETA), johon kuuluvat EFTA:n kautta Islanti, Liechtenstein ja Norja. Sveitsi ei voi kuulua ETA:han suoraan, koska asiasta on kansanäänestyspäätös. Tämän vuoksi Sveitsi teki EFTA:sta riippumatta suoran sopimuksen EU:n kanssa samankaltaisista järjestelyistä kuin minkä muut EFTA-maat tekivät yhdessä EFTA:n kautta.
Muita sisämarkkinoiden kaltaisia yhteismarkkinoita pidemmälle meneviä kauppa-alueita ovat Caricomin yhteismarkkina, johon kuitenkin englannin kielellä viitataan jo sisämarkkinana sekä Persianlahden arabimaiden yhteistyöneuvoston yhteismarkkina.
Sisämarkkinoiden luomista pidetään yhtenä EU:n tärkeimmistä saavutuksista. Jäsenvaltioiden välisen kaupan ja vapaan kilpailun rajoitukset on vähitellen poistettu, mutta sisämarkkinat eivät vielä merkitse yhtä ainoaa talousaluetta. Jotkin talouden alat, lähinnä julkiset palvelut, on jätetty kansallisen lainsäädännön alaisuuteen ja yksittäisillä EU-mailla on edelleen päävastuu omasta verotuksestaan ja sosiaalisesta hyvinvoinnista.
Vuoden 1993 tavoite
Sisämarkkinoiden tavoitteet asetettiin valkoisessa kirjassa, jonka Jacques Delorsin johtama komissio julkaisi kesäkuussa 1985. Sen mukaan kaikki fyysiset, tekniset ja verotukselliset vapaan liikkuvuuden esteet yhteisössä tulisi kumota seitsemässä vuodessa. Tavoitteena oli vauhdittaa kaupan ja teollisuuden kasvua. Heinäkuussa 1987 voimaan tuli Euroopan yhtenäisasiakirja, jossa ensinnäkin laajennettiin yhteisön toimivaltaa sosiaalipolitiikassa, tutkimuksessa, ja ympäristöasioissa. Toiseksi siinä määrättiin sisämarkkinoiden perustamisesta asteittain vuoden 1992 loppuun mennessä, mikä tapahtuisi käytännössä satoja direktiivejä ja asetuksia käsittävän lainsäädäntöohjelman avulla. Kolmanneksi yhtenäisasiakirjassa päätettiin, että enemmistöäänestyksiä käytettäisiin yhä useammin ministerineuvostossa.
Fyysiset esteet
EU:n sisällä ei tehdä enää tavaroille rajatarkastuksia eikä ihmisille tullitarkastuksia. Poliisi voi tehdä tarkastuksia satunnaisesti osana järjestäytyneen rikollisuuden ja huumekaupan torjuntaa. Poliisiyhteistyötä sekä yhteistä turvapaikka- ja maahanmuuttopolitiikkaa säädellään Schengenin sopimuksella, ja myös EU:hun vuoden 2004 jälkeen liittyneet maat ottavat Schengen-alueen säännöt käyttöön vähitellen.
Tekniset esteet
Useimpien tuotteiden osalta EU-maat soveltavat kansallisten sääntöjen vastavuoroisen tunnustamisen periaatetta. Jos tuote on valmistettu laillisesti ja saatettu markkinoille jossain jäsenvaltiossa, se voidaan saattaa markkinoille myös kaikissa muissa jäsenvaltioissa. Myös palvelukaupan vapauttaminen on tullut mahdolliseksi, kun vastavuoroisen tunnustamisen periaatetta sovelletaan myös kansallisiin sääntöihin, jotka koskevat tiettyihin ammatteihin pääsyä tai niiden harjoittamista. Henkilöiden vapaa liikkuvuus ei ole kuitenkaan täysin toteutunut.
Veroesteet
Veroesteitä on vähennetty yhdenmukaistamalla osittain kansallisia arvonlisäveroasteita. Jäsenvaltiot ja eräät muut valtiot, kuten Sveitsi, tekivät investointituottojen verotuksesta sopimuksen, joka tuli voimaan heinäkuussa 2005.
NBA:n varaustilaisuus 2004
Vuoden 2004 NBA:n varaustilaisuus pidettiin 24. kesäkuuta 2004 Madison Square Gardenissa.
Ensimmäinen kierros
thumb|right|Dwight Howard, 1. varaus thumb|right|Emeka Okafor, 2. varaus thumb|right|Ben Gordon, 3. varaus thumb|right|Devin Harris, 5. varaus thumb|right|Anderson Varejao, 30. varaus thumb|right|Trevor Ariza, 43. varaus
Borneo
Borneo (malaijiksi Pulau Borneo, indonesiaksi Kalimantan) on maailman kolmanneksi suurin saari. Se sijaitsee Kaakkois-Aasiassa, Malaijien saaristossa Tyynenmeren länsireunalla. Borneon eteläosat kuuluvat Indonesialle, pohjoisosat Malesialle ja Bruneille. Borneon pinta-ala on 743 330 km². Trooppisella Borneon saarella on runsas kasvisto ja eläimistö, mutta sademetsien laajat hakkuut uhkaavat luonnon monimuotoisuutta. Suhteellisen harvaan asutulla Borneolla on noin 21 miljoonaa asukasta, jotka asuvat pääosin saaren rannikkoalueilla. Borneota ovat historian aikana hallinneet niin hindulaiset kuningaskunnat, muslimisulttaanikunnat kuin eurooppalaiset siirtomaavallat.
Maantiede ja luonto
thumb|260px|left|Borneon saarella sijaitseva [[Kinabalu on Malesian korkein vuori]] Borneo sijaitsee Kaakkois-Aasiassa, Malaijien saaristossa Tyynenmeren äärimmäisessä lounaisosassa Malakan niemimaasta kaakkoon. Saaren luoteispuolella on Etelä-Kiinan meri, koillisessa Sulunmeri, idässä Celebesinmeri ja etelässä Jaavanmeri. Borneo sijaitsee päiväntasaajan molemmilla puolilla, ja sen pituus koillisesta lounaaseen on noin 1 300 kilometriä ja suurin leveys 960 kilometriä. Suurin osa saaresta kuuluu Indonesialle, jonka alueet jakautuvat viiteen provinssiin: Länsi-Kalimantaniin, Keski-Kalimantaniin, Etelä-Kalimantaniin, Itä-Kalimantaniin ja Pohjois-Kalimantaniin. Malesia hallinnoi suurta osaa Borneon pohjoisosista, jossa sen osavaltiot Sarawak ja Sabah sijaitsevat. Näiden kahden välissä sijaitsee Brunein valtio.
Saari on hyvin vuoristoinen, erityisesti sisäosiltaan. Korkein vuori on 4 095 metrin korkuinen Kinabalu Pohjois-Borneossa, joka on myös samalla Malesian korkein vuori. Toisaalta etenkin Keski-Kalimantanin ja Sarawakin alueilla on laajoja tasankoja, joiden rannikkoalueet ovat soisia. Saarella on monia jokia, jotka ovat tärkeitä kulkuväyliä kaupankäynnin kannalta. Pisimmät joet ovat Kapuas saaren länsiosassa ja Mahakam sen itäosassa. Malesian puolella tärkein joki on Rajang. Saaren pohjoisosissa harvat joet ovat purjehduskelpoisia, minkä vuoksi saaren sisäiset pohjoisosat ovat olleet maailman vähiten tunnettuja alueita.
Borneon ilmasto on trooppinen, eli lämmin ja kostea. Vuosi jakautuu melko selkeästi kahteen vuodenaikaan, lokakuusta maaliskuuhun kestävään sadekauteen ja suhteellisesti kuivempaan kesään. Keskimääräinen vuosittainen sademäärä on noin 3 800 millimetriä. Suurimman osan saaresta kattaa tiheä sademetsä, jossa on rikas eläimistö ja kasvisto. Saarella elää esimerkiksi sarvikuonoja, norsuja, orankeja, gibboneita, krokotiileja, 105 eri liskolajia, kilpikonnia, puuleopardeja, 420 eri lintulajia, sekä hyönteis- ja kalalajeja. Puusto koostuu esimerkiksi tiikeistä, siipipuista ja tammista. Borneo tunnetaan Rafflesia arnoldii -kasvista, jolla on maailman suurimmat kukat. Yhteensä saarella on havaittu noin 15 000 eri kukkalajia ja suunnilleen 3 000 puulajia.
Merkittävä osa Borneon sademetsistä on hakattu 1980-luvun puolivälin ja vuoden 2020 välillä. Kun 1980-luvun puolivälissä metsät peittivät kolme neljäsosaa saaresta, vuonna 2020 metsien on arvioitu peittävän vain 24 prosenttia saaren pinta-alasta. Metsiä on hakattu erityisesti palmuöljyviljelmien tieltä, mutta myös laittomat hakkuut ja metsäpalot ovat johtaneet metsittyneen pinta-alan vähentymiseen. Kehityksellä on ollut negatiivisia vaikutuksia saaren kasvistolle ja eläimistölle. On arvioitu, että satoja lajeja kuolisi sukupuuttoon. Borneolla on käytössä suojelulakeja metsien hakkuiden estämiseksi, mutta ne ovat osin riittämättömiä ja niiden noudattamista ei valvota riittävästi.
Historia
Borneon saari muodostui noin 10 000 vuotta sitten, kun merenpinta nousi jääkauden loppuessa. Aiemmin Borneolta oli maayhteys Aasian mantereelle. Sarawakissa sijaitsevista Niahin luolista on löydetty todisteita esihistoriallisesta asutuksesta. On arveltu, että Borneon ensimmäiset asukkaat saapuivat sinne noin 40 000 vuotta sitten. Noin 3 000–4 000 vuotta sitten saarelle saapui lisää asukkaita eteläisestä Kiinasta. Löydettyjen roomalaisten helmien ja indojaavalaisten artefaktien perusteella on todistettu, että Borneolla on ollut menestyvä sivilisaatio 100- tai 200-luvulla. Samaan aikaan intialaisia ja kiinalaisia kauppiaita alkoi käymään saarella. Hindulaisuus ja buddhalaisuus saapuivat näiden kauppiaiden mukana Borneolle. Saaren itäosassa on arveltu olleen hindulainen kuningaskunta noin 400-luvun alkupuolella. Sumatralaisen Srivijayan kuningaskunnan valta ylettyi ilmeisesti Borneolle asti.
Toisen maailmansodan aikana vuosina 1941–1942 Japani miehitti saaren, ja vuonna 1944 liittoutuneet alkoivat miehittämään saarta takaisin. Lopulta vuonna 1945 Alankomaat ja Yhdistynyt kuningaskunta saivat alueensa takaisin. Vuonna 1949 Alankomaille kuuluneesta saaren eteläosasta tuli osa Indonesiaa, mikä virallistettiin Indonesian vuoden 1950 perustuslaissa. Sarawak ja Sabah (entinen Pohjois-Borneo) puolestaan tulivat osaksi Malesiaa vuonna 1963. Brunei itsenäistyi Yhdistyneestä kuningaskunnasta vuonna 1984.
Politiikka
Indonesian presidentti Joko Widodo ilmoitti vuonna 2019, että maa alkaa valmistella pääkaupungin siirtoa Itä-Kalimantanin provinssiin Borneolla. Syitä ovat esimerkiksi Jakartan saasteet, ruuhkat ja alttius luonnonkatastrofeille. Siirron kustannuksiksi arvioidaan 30 miljardia euroa, ja uuden pääkaupungin sijainniksi on suunnilteltu Balikpapanin ja Samarindan läheistä aluetta.
Talous ja liikenne
Borneolla ei ole paljon mineraaleja, mutta sieltä on löydetty pieniä määriä kultaa, timantteja, antimonia, elohopeaa, kipsiä ja rautaa. Balikpapanissa ja Bruneissa on öljykenttiä, samoin kuin saaren pohjoispuolella mannerjalustassa. Brunein talous hyvin on riippuvainen öljystä. Saaren lounaisosassa kaivetaan hiiltä ja bauksiittia. Borneon maaperä on ravinneköyhää lukuun ottamatta muutamia tuliperäisiä alueita, ja tärkein viljelykasvi on riisi. Maissia, kurkkua ja kurpitsaa viljellään jonkin verran. Kahvia, kaakaota ja hamppua on kasvatettu pienissä määrin. Kumia, saagoa ja kopraa viedään rannikkoalueilta.
Matkailun merkitys saaren taloudelle on kasvanut tasaisesti 1900-luvun lopulla ja 2000-luvulla.
Borneolla on useita lentoasemia, joihin suurin osa lennoista saapuu Singaporesta, Jakartasta tai Kuala Lumpurista. Malesian puolella merkittävimmät lentoasemat sijaitsevat Kota Kinabalussa ja Kuchingissa, Indonesian puolella Balikpapanissa ja Banjarmasinissa ja Bruneissa pääkaupunki Bandar Seri Begawanissa. Borneon saarella on yksi 134 kilometrin mittainen rautatie, joka sijaitsee Sabahin osavaltiossa Malesiassa. Junat kulkevat Tanjung Arusta Tenomiin vuonna 1896 käyttöön otetulla radalla kaksi kertaa päivässä. Borneolta kulkee lauttoja esimerkiksi Mindanaon saarelle Filippiineillä sekä Jaavalle ja Sulawesille Indonesiassa. Laivat kulkevat useilla joilla, ja usein ne ovat ainoa tapa päästä syrjäisille alueille, sillä etenkin Indonesian puolella tieverkko on suhteellisen rajallinen. Suurimpien kaupunkien väleillä on kuitenkin tiheät linja-autoyhteydet.
Väestö
Suhteellisen harvaan asutulla Borneon saarella on yli 21 miljoonaa asukasta, joista suurin osa asuu Indonesiassa. Vuoden 2015 väestönlaskennan mukaan Indonesialle kuuluvissa viidessä provinssissa oli yhteensä noin 15,3 miljoonaa asukasta. Malesialle kuuluvissa kahdessa osavaltiossa oli vuoden 2010 väestönlaskennassa noin 5,68 miljoonaa asukasta. Bruneissa puolestaan oli vuoden 2016 väestönlaskennassa noin 417 000 asukasta. Borneon väestö on keskittynyt rannikkoalueille ja Etelä-Kalimantaniin. Väestö koostuu pääosin malaijeista, kiinalaisista ja saaren alkuperäisasukkaista eli dajakeista. Siellä on myös pieni eurooppalaisvähemmistö. Pääosa Borneon asukkaista on muslimeja, mutta siellä harjoitetaan myös kristinuskoa ja alkuperäisuskontoja.
Borneolla sijaitsevista valtioista Malesian ja Brunein virallinen kieli on malaiji ja Indonesian indonesia. Näiden lisäksi kiinalaisia kieliä, tamilia, englantia ja alkuperäiskieliä, esimerkiksi murutia ja bajauta, puhutaan saarella.
Itzhak Shum
Itzhak Shum (hepreaksi: יצחק שום, s. 1. syyskuuta 1948) on moldovalaissyntyinen israelilainen jalkapallovalmentaja ja entinen keskikenttäpelaaja.
Ura valmentajana
Valmennusuransa Shum aloitti 1993 Shlomo Scharfin apulaisvalmentajana Israelin maajoukkueessa. Kaksikko luotsasi Israelia kaikkiaan kuusi vuotta yhdessä hyvin tuloksin, vaikkei arvokisapaikkaa irronnutkaan. Kaksikko jätti tehtävänsä 1999 ja Shum palasi valmennustehtäviin pari vuotta myöhemmin debytoiden Hapoel Kfar Saban päävalmentajana 2001. Hänen johdollaan seura voitti Israelin kakkosdivisioonan, Liga Leumitin, ja nousi pääsarjaan.
Menestyskauden jälkeen Shum siirtyi suurempiin saappaisiin Maccabi Haifan päävalmentajana. Shum teki itsensä lopullisesti tunnetuksi Israelissa luotsaamalla Maccabi Haifan ensimmäisenä israelilaisseurana Mestarien liigan lohkovaiheeseen, jossa seura taisteli itsensä lohkonsa kolmanneksi ja jatkoi eurotaivaltaan UEFA Cupissa. Kotimaassa Haifa taisteli mestaruudesta tiukasti häviten sen lopulta viimeisellä kierroksella.
Menestyksekkään vuoden jälkeen Shum jatkoi uraansa kreikkalaisen Panathinaikosin päävalmentajana. Hän johdatti seuran kaudella 2003–2004 Kreikan tuplamestariksi. Näin päättyi seuran seitsemänvuotinen kuiva kausi. Myös kausi 2004–2005 alkoi hyvin ja Panathinaikos voitti ensimmäiset ottelunsa liigassa. Shum sai kuitenkin yllättäen potkut lokakuussa 2004.
Marraskuussa 2004 Shum palasi valmennustehtäviin siirtyen bulgarialaisen PFK Litex Lovechin päävalmentajaksi. Odotukset olivat korkealla, mutta seura putosi keväällä 2005 mestaruustaistelusta ja Shum sai toukokuussa potkut tehtävistä. Litex-potkujensa jälkeen Shum siirtyi venäläisseura FK Alania Vladikavkazin valmentajaksi kesäkuussa 2005, muttei onnistunut katkaisemaan tappiokierrettä ja sai potkut jo syyskuussa.
Kaudeksi 2006–2007 Shum palasi kotimaahansa ja siirtyi Hapoel Tel Avivin päävalmentajaksi. Pesti päättyi kuitenkin ennen aikojaan Shumin saatua potkut helmikuussa 2007.
Kulin piiri
thumb|175px|Kulin piiri Dagestanin kartalla. Kulin piiri (, lakin kielellä Ккуллал район, Kkullal raion) on kunnallinen itsehallintoalue Venäjällä Dagestanissa. Vuonna 1935 perustetun piirin pinta-ala on 649 neliökilometriä. Asukkaita on 10 400 henkeä (vuonna 2009).
Itzhak Shum
Ura valmentajana
Kesällä 2007 Shum jatkoi valmennusuraansa Beitar Jerusalemin päävalmentajana. Menestystä tuli ja seura voitti Shumin johdolla seurahistoriansa ensimmäisen Israelin tuplamestaruuden kauden päätteeksi. Shum sai potkut kehnosti alkaneen kauden vuoksi syyskuussa 2008. Kesällä 2009 Shum palasi jälleen Beitarin päävalmentajaksi. Menestys kaudella 2009–2010 jäi kuitenkin odotuksia vaisummaksi ja Shum sai lopulta potkut helmikuussa 2010 Beitarin ollessa liigassa vasta seitsemäntenä.
Kulin piiri
Kulin piiri sijaitsee Dagestanin eteläosan vuoristoseudulla. Pinta-alasta 90 prosenttia on 2 000–2 500 metriä merenpinnan yläpuolella. Kaukasukseen liittyvät vuoret muodostavat Dagestanin pohjois- ja eteläosan välisen vedenjakajan. Kulin piiri rajoittuu koillisessa Akušan, idässä Dahadajevin, lounaassa Agulin, lännessä Rutulin ja luoteessa Lakin piireihin.
Itzhak Shum
Ura valmentajana
Lokakuussa 2010 Shumista tuli kyproslaisseura Alki Larnakan päävalmentaja. Hän jätti seuran kauden jälkeen kesäkuussa 2011.
Kulin piiri
Piiriin kuuluu 12 kuntaa ja 14 kylää: Haihi, Haimi, Hosreh, Kaja, Kani, Kuli, Sukijah, Sumbatl, Tsovkra-1, Tsovkra-2, Tsušar, Tsyiša, Vatši ja Vihli. Hallinnollinen keskus on Vatšin kylä. Vuoden 2002 väestönlaskennan mukaan 99,2 prosenttia piirin asukkaista on lakeja. Vuonna 1944 osa väestöstä siirrettiin nykyiseen Novolakin piiriin, josta tšetšeenit oli sitä ennen karkotettu.
Vatšista on maantieyhteys Mahatškalaan, jonne on matkaa 190 kilometriä. Piirin kautta kulkee Dagestanin pohjois- ja eteläosien vuoristoseudut yhdistävä tie. Seudun pääelinkeino on karjanhoitoon keskittynyt maatalous. Markkinatalouteen siirtymisen seurauksena karjatalous on suurissa vaikeuksissa, ja piirin väestö on vähentynyt voimakkaasti.
Paikallislehtenä ilmestyy lakinkielinen Tšannatsuku (”Tähti”).
Ivan Radeljić
Ivan Radeljić (s. 14. syyskuuta 1980 Imotski) on bosniahertsegovinalainen entinen jalkapalloilija.
Jalkapallomaajoukkue
Radeljić debytoi Bosnia ja Hertsegovinan maajoukkueessa 2007. Hän on pelannut 10 maaottelua.
Serge Grisoni
Serge Grisoni (23. lokakuuta 1925 Golfe-Juan, Alpes-Maritimes, Ranska – 2. huhtikuuta 2017 ) oli ranskalainen kiekonheittäjä.
Grisoni edusti maataan kaksissa arvokisoissa. Brysselin EM-kilpailuissa 1950 hän karsiutui tuloksella 41,26 m. Tukholman EM-kilpailuissa 1958 hän heitti karsinnassa tuloksen 48,24 m ja selviytyi loppukilpailuun, jossa hän sijoittui 16:nneksi tuloksella 47,13 m.
Euroopan eteläinen observatorio
Euroopan eteläinen observatorio (European Southern Observatory, ESO) on eurooppalainen avaruusjärjestö, jota ylläpitää 16 eurooppalaista valtiota. ESO perustettiin vuonna 1962 tarkoituksena luoda eteläiselle pallonpuoliskolle observatorio tehokkaine laitteineen ja lisäksi kehittää kansainvälistä yhteistyötä tähtitieteessä. ESO:n keskustoimisto sijaitsee lähellä Münchenia Garchingissa Saksassa mutta kaikki observatoriot sijaitsevat Chilen Atacaman aavikkolla.
Jäsenmaat
ESO:on kuuluu 16 jäsenmaata, jonka lisäksi Brasilia ilmaisi jäsenyystoiveensa vuonna 2010 mutta maan parlamentti ei ole ratifioinut sopimusta. Perustajavaltiot ovat Alankomaat, Belgia, Ranska, Ruotsi ja Saksa.
Suomi
Suomen vuonna 2004 maksama liittymismaksu ESO:on oli noin 13 miljoonaa euroa ja vuotuinen jäsenmaksu on noin 2 miljoonaa euroa.
Aalto-yliopisto, Helsingin yliopisto, Oulun yliopisto ja Turun yliopisto perustivat 1.1.2010 uuden tähtitieteen kansallisen tutkimuslaitoksen, Suomen ESO-keskuksen (Finnish Centre for Astronomy with ESO; FINCA). Se on Turun yliopiston erillinen laitos, joka toimii yliopiston tähtitieteen tutkimusyksikön, Tuorlan observatorion tiloissa Kaarinan Tuorlassa. Laitoksella työskentelee n. 20 tutkijaa, joista osa muissa osallistuvissa yliopistoissa.
Suomen ESO-keskus huolehtii Suomen yhteistyöstä ESO:n kanssa verkottumalla kansainväliseen ESO-infrastruktuuriin ja sen hankkeisiin; harjoittaa ja koordinoi korkeatasoista tähtitieteen eri alueiden tutkimusta Suomessa lähinnä ESO:n tutkimuslaitteilla sekä edistää ESO:on liittyvää teknologista kehitystyötä; osallistuu tähtitieteen alan tutkijakoulutukseen; ja edistää suomalaisten yliopistojen tähtitieteeseen liittyvää yhteistyötä.
Historia
Idean ESO:n perustamisesta esitti keväällä 1953 astronomi Walter Baade. Ehdotuksesta alettiin keskustella seuraavana vuonna Leidenin yliopistossa kuudesta maasta (Alankomaat, Belgia, Britannia, Ranska, Ruotsi ja Saksa) tulleiden kahdentoista tähtitieteilijän kesken. Keskustelujen tuloksena annettiin julkilausuma, jonka mukaan heidän kotimaidensa avaruusjärjestöt suosittivat yhteisen observatorion perustamista Etelä-Afrikkaan, jonne oli tarkoitus rakentaa aluksi kolmen metrin teleskooppi ja kymmenen vuoden kuluessa 1,2 metrin Schmidt-teleskooppi. Projektia varten perustettiin ESO-komitea (EC).
pienoiskuva|Kartta ESO:n observatorioiden sijainnista. Marraskuussa 1954 tehdyn luonnoksen mukaan kunkin jäsenvaltion maksuosuudet määräytyivät bruttokansantuotteen mukaan tiettyyn ylärajaan asti. Lisäksi päädyttiin observatorion sijoittamiseen eteläiselle pallonpuoliskolle, jolta voi nähdä lukuisia mielenkiintoisia kohteita. Vuosikausien kokousten ja kädenväännön jälkeen viisi alkuperäisestä kuudesta maasta allekirjoitti ESO:n perustamissopimuksen 5. lokakuuta 1962. Iso-Britannia jättäytyi pois päädyttyään kannattamaan omaa Brittiläisen kansainyhteisön teleskooppia Australiaan. Maa liittyi järjestöön kuitenkin myöhemmin.
Etelä-Afrikan havainto-olosuhteet olivat 1960-luvulla parhaat tunnetut, ja siellä oli jo entuudestaan useiden jäsenmaiden havaintolaitteita. Siksi observatorion paikkaa etsittiin aluksi sieltä. Pian havaittiin kuitenkin, että yöllä lämpötilan laskiessa nopeasti seeing huononi selvästi. Samaan aikaan selvitettiin sijoituksen mahdollisuutta pohjoisen Chilen Andeille, jonka havainto-olosuhteet oli todettu erinomaisiksi. Lähetettyään tutkimusryhmiä paikan päälle EC valitsi lopulta sen observatorion sijoituspaikaksi. Toukokuussa 1964 päädyttiin valitsemaan Cinchadovuori observatorion rakennuspaikaksi sen otollisten olosuhteiden ja laskeutumisalueen läheisyyden perusteella. Vuori tunnettiin paikallisten keskuudessa myös nimellä La Silla ('satula'). Vuosien rakennustöiden jälkeen observatorion ensimmäinen vaihe valmistui vuonna 1969. Vuonna 1976 saatiin käyttöön 3,6 metrin teleskooppi ja 1984 2,2 metrin teleskooppi.
Pikkaralan lossi
thumb|250px|Talviteloille nostettu Pikkaralan lossi Oulujoella. Pikkaralan lossi tai Lapinkankaan lossi oli Oulujoella Oulussa Pikkaralan ja Lapinkankaan kaupunginosien välillä Pikkaralan yksityistiellä liikennöinyt lossi. Lossin liikennekausi rajoittui sulan veden aikaan, alkaen yleensä toukokuun puolesta välistä ja jatkuen lokakuun loppuun.
Euroopan eteläinen observatorio
Historia
Joulukuussa 1987 päätettiin uuden observatorion, Very Large Telescopen eli VLT:n, rakentamisesta Antofagastan kaupungin lähistölle Cerro Paranalin vuorelle rannikon tuntumaan. Se otettiin käyttöön vuonna 1999, mutta kokonaisuudessaan se tulee olemaan valmis vasta kun sen neljää suurta teleskooppia voidaan käyttää interferometrinä (VLTI, VLT Interferometer).
Pikkaralan lossi
Lossi ei liikennöinyt lainkaan purjehduskaudella 2022 johtuen lossin kuljettajan eläkkeelle jäännistä ja lossin käyttäjäkunnan muutoksesta. Lossireitti lakkautettiin ja lossi romutettiin kesäkuussa 2023, sillä tekniikaltaan vanhentuneelle lossille ja lossireitille ei enää ollut todellista tarvetta: lossin kantavuus oli niin alhainen, ettei se kantanut nykyaikaisia maatalouskoneita lisälaitteineen. Viimeisinä toimintavuosina lossin käyttäjäkunta muodostui henkilöauto- sekä kevyestä liikenteestä.
Euroopan eteläinen observatorio
Historia
ESO:n tulevaisuuden projekteja ovat Atacama Large Millimeter Array (ALMA), jonka rakentaminen on jo aloitettu. Vuodesta 2000 lähtien oli suunnitteilla Overwhelmingly Large Telescope ('tyrmistyttävän suuri teleskooppi', OWL), jonka 100 metrin läpimittainen peili olisi pinta-alaltaan suurempi kuin kaikki tähänastiset ammattilaispeilikaukoputket yhteensä. Projekti kuitenkin haudattiin ja sen sijasta on alettu suunnitella huomattavasti vaatimattomampaa, mutta silti nykyisiin teleskooppeihin verrattuna suurta teleskooppia, jolla on työnimi European Extremely Large Telescope (E-ELT). Tämänkään teleskoopin 40-42 metristä peiliä ei pystyttäisi rakentamaan kokonaisena, vaan se koostuisi tarkasti säädellyistä osapeileistä. OWL:n tapaan myös E-ELT:n valonkeräyskyky olisi niin suuri, että se mullistaisi himmeiden kohteiden havaitsemisen.
Pikkaralan lossi
Lossin kantavuus oli 9,0 tonnia, ja se liikennöi tarvittaessa arkisin kello 08–17 ja lauantaisin kello 08–15. Lossiliikenne ei ollut Liikenneviraston lauttatoiminnan alaista liikennettä, vaan sen rahoituksesta viidesosa tuli Oulun kaupungilta ja loput Suomen valtiolta. Lossiliikenteen vuotuiset ylläpitokustannukset olivat noin 25 000 euroa, ja liikenne työllisti yhden henkilön yli puoleksi vuodeksi.
Euroopan eteläinen observatorio
Observatoriot
ESO on rakennuttanut kaikki observatorionsa Chileen Atacaman aavikolle, joka tarjoaa poikkeuksellisen hyvät olosuhteet havainnointiin. Alueella ei sada juuri koskaan ja ilmankosteus sekä pilvisyys ovat hyvin vähäisiä. Myös valosaastetta ja pölyä aiheuttavat kaupungit ja merkittävät tiet ovat kaukana.
Pikkaralan lossi
Pikkaralan lossi aloitti liikennöinnin 1930-luvulla, ja sen jälkeen lossiliikennettä on ollut keskeytyksettä vuosittain aina vuoden 2021 syksyyn saakka. Alun perin paikalla liikennöi kapulalossi, joka myöhemmin korvattiin perämoottorin avulla liikkuvalla lossilla. Viimeinen käytössä ollut lossi otettiin käyttöön 1992. Se liikennöi aiemmin Madekosken ja Sanginsuun kaupunginosien välillä, mutta jäi tarpeettomaksi Sangin sillan valmistuessa.
Liettuan koripallomaajoukkue
Liettuan koripallomaajoukkue edustaa Liettuaa koripallon maajoukkuekilpailuissa.
1930-luku
Liettua ei osallistunut ensimmäisiin Euroopan mestaruuskilpailuihin 1935 mutta voitti kultaa kaksissa seuraavissa kisoissa, 1937 ja 1939, häviämättä otteluakaan.
1990-luku
Itsenäistyttyään Neuvostoliitosta 1990-luvun alussa Liettua nousi nopeasti koripallossa maailman huipulle. Barcelonan 1992 olympialaisissa se voitti pronssiottelussa Neuvostoliiton seuraajan, Itsenäisten valtioiden yhteisön pistein 82–78. Liettuan joukkueen tähtiä olivat Neuvostoliiton paidassa neljä vuotta aiemmin olympiakultaa voittaneet Arvidas Sabonis, Šarūnas Marčiulionis, Rimas Kurtinaitis ja Valdemaras Chomičius.
Vuoden 1994 MM-kisoihin Liettua ei päässyt mukaan, mutta seuraavan vuoden EM-kisoissa se sai hopeaa. Atlantan 1996 olympialaisissa joukkue sai pronssia voitettuaan mitaliottelussa Australian 80–74.
EM-kisoissa 1997 Liettua sijoittui kuudenneksi, MM-kisoissa 1998 seitsemänneksi ja EM-kisoissa 1999 viidenneksi.
2000-luku
Liettuan koripallojoukkue osallistui Sydneyssä 2000 kolmansiin olympiakisoihinsa ja sai kolmannen kerran pronssia. Vastustaja pronssiottelussa oli jälleen Australia, joka hävisi pistein 89–71. EM-kisoissa 2001 Liettua jäi 12:nneksi eikä päässyt mukaan MM-kisoihin 2002. Paluu huipulle tapahtui EM-kisoissa 2003, joissa maa voitti kultaa. Finaalissa se kukisti Espanjan 93–84.
EM-kisat 2007
Espanjassa pelatuissa vuoden 2007 EM-kisoissa Liettua saavutti pronssia. Alkulohkossa se voitti Turkin 86–69, Tšekin 95–75 ja Saksan 84–80. Jatkolohkossa se voitti Italian 79–74, Ranskan 88–73 ja Slovenian 80–61. Puolivälierissä Liettua voitti Kroatian 74–72 mutta hävisi välierissä Venäjälle 74–86. Pronssiottelun Kreikkaa vastaan Liettua voitti pistein 78–69.
Ramūnas Butautasin valmentaman Liettuan pelaajista Šarūnas Jasikevičius oli kisojen syöttötilaston ykkönen 5,6 syötön ottelukohtaisella keskiarvollaan. Joukkueen paras pistemies oli Ramūnas Šiškauskas 13,8 pisteellä ottelua kohti ja paras levypallomies Linas Kleiza 5,3 levypallon ottelukohtaisella saaliillaan.
Olympialaiset 2008
Pekingin 2008 olympialaisissa Liettua sijoittui neljänneksi. Se voitti alkulohkonsa hävittyään vain sijoituksen kannalta merkityksettömän viimeisen ottelunsa Australialle. Puolivälierissä se voitti Kiinan luvuin 94–68. Välierissä Liettua hävisi Espanjalle 86–91 ja pronssiottelussa Argentiinalle 75–87.
MM-kisat 2010
Vuoden 2010 MM-kisoissa Turkissa Liettua saavutti historiansa ensimmäisen MM-mitalin, pronssia. Se voitti alkulohkossa kaikki ottelunsa, muun muassa hallitsevaa maailman- ja Euroopan-mestaria Espanjaa vastaan. Neljännesvälierissä se voitti Kiinan ja puolivälierissä Argentiinan. Välierissä Liettua hävisi Yhdysvalloille pistein 74–89, mutta pronssiottelussa se voitti Serbian pistein 99–88. Kisojen tähdistöjoukkueeseen valittiin liettualaispelaajista Linas Kleiza.
EM-kisat 2011
Vuonna 2011 Liettua toimi EM-kisojen isäntämaana. Se sijoittui alkulohkossaan toiseksi neljällä voitolla ja yhdellä tappiolla sekä jatkolohkossaan kolmanneksi kolmella voitolla ja kahdella tappiolla. Puolivälierissä se hävisi Makedonialle 65–67. Sijoitusotteluissa Liettua voitti Slovenian ja Kreikan ja päätyi turnauksessa viidennelle sijalle.
Olympialaiset 2012
Lontoon 2012 olympialaisissa Liettua sijoittui kahdeksanneksi. Alkulohkossaan se oli neljäs voitettuaan kaksi ja hävittyään kolme ottelua. Puolivälierissä se hävisi Venäjälle pistein 74–83.
EM-kisat 2013
Sloveniassa pelatuissa vuoden 2013 EM-kisoissa Liettua saavutti historiansa kuudennen EM-mitalin, hopeaa. Alkulohkossa se sijoittui kolmella voitolla ja kahdella tappiolla kolmanneksi ja pääsi korieron turvin jatkoon. Toisella kierroksella Liettua sijoittui lohkossaan toiseksi neljällä voitolla ja yhdellä tappiolla. Puolivälierissä se voitti neljän pisteen erolla Italian ja välierissä 15 pisteen erolla Kroatian. Loppuottelussa vastustajana oli Ranska, jonka Liettua oli voittanut jatkolohkon ottelussa, mutta loppuottelussa Ranska oli parempi pistein 66–80. Liettuan pelaajista tähdistöjoukkueeseen valittiin Linas Kleiza.
MM-kisat 2014
Liettua voitti Espanjan MM-kilpailuissa 2014 alkulohkonsa voitettuaan neljä ottelua ja hävittyään yhden. Pudotuspeleissä se kukisti Uuden-Seelannin ja Turkin, kunnes hävisi välieräottelussa Yhdysvalloille pistein 68–96. Pronssiottelussa se hävisi Ranskalle 93–95 sijoittuen neljänneksi.
EM-kisat 2015
Ranskan EM-kilpailuissa 2015 Liettua saavutti hopeaa. Se voitti alkulohkonsa voitettuaan neljä ottelua ja hävittyään yhden. Pudotuspeleissä se kukisti Georgian, Italian ja välierässä Serbian, kunnes hävisi loppuottelussa Espanjalle pistein 63–80.
Olympialaiset 2016
Liettua sijoittui Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 alkulohkossaan neljänneksi voitettuaan kolme ja hävittyään kaksi ottelua. Puolivälierässä se hävisi Australialle 64–90. Liettuan lopullinen sijoitus oli seitsemäs.
EM-kisat 2017
Liettua voitti EM-kilpailuissa 2017 alkulohkonsa voitettuaan neljä ottelua ja hävittyään yhden. Ensimmäisellä pudotuspelikierroksella se hävisi Kreikalle sijoittuen yhdeksänneksi.
Matkapassi
Matkapassi oli brittiläinen matkailuun keskittyvä televisiosarja. Sen inspiraation lähteenä olivat Lonely Planet -matkaoppaat. Sitä tehtiin vuosina 1994–2016 tunnin mittaisina jaksoina.
Joka jaksossa on oma matkailija, joista tunnetuimpia ovat Ian Wright, Justine Shapiro, Holly Morris ja Megan McCormick. Sen lisäksi välillä on erikoisjaksoja, jotka keskittyvät muun muassa maailman parhaisiin ruokiin, festivaaleihin, rantoihin ym. Suomessa sarjaa on esittänyt Yleisradio eli Yle TV2.
Frankfurtin kansalliskokous
thumb|315px|Frankfurtin kansalliskokouksen istunto kesällä 1848, puhumassa demokraattien johtaja [[Robert Blum. Puhujankorokkeen yläpuolelle on asetettu vallankumouksen tunnukseksi valittu Saksan trikolorilippu. Ludwig von Elliottin väritetty piirros.]] Frankfurtin kansalliskokous (, myös Frankfurtin parlamentti) oli vuoden 1848 maaliskuun vallankumouksen seurauksena valittu Saksan eri valtioita edustanut kansalliskokous, jonka tarkoituksena oli perustaa yhdistetty Saksan valtio ja säätää sille perustuslaki. Se oli ensimmäinen vapailla vaaleilla valittu koko Saksan yhteinen parlamentti. Kansalliskokous toimi toukokuusta 1848 kesäkuuhun 1849 ja se kokoontui Frankfurt am Mainin Paavalinkirkossa. Kansalliskokous epäonnistui siinä suhteessa, että Saksan valtiota ei tuolloin saatu perustettua, eikä kansalliskokouksessa maaliskuussa 1849 hyväksytty Saksan perustuslaki tullut koskaan voimaan. Kansalliskokous tarjosi huhtikuussa 1849 Saksan keisarin kruunua Preussin kuningas Fredrik Vilhelm IV:lle, mutta tämä kieltäytyi siitä.
Kansalliskokouksen toiminta ja edustajaryhmät
Kansalliskokous piti ensimmäisen istuntonsa Frankfurtin Paavalinkirkossa 18. toukokuuta 1848. Ensimmäiseksi puhemieheksi valittiin liberaaleihin kuulunut Heinrich von Gagern. Kansalliskokous keskusteli yhtenäisen Saksan valtion muodostamisesta ja perustuslain säätämisestä sille. Kansalliskokous asetti useita valmistelevia valiokuntia, joista perustuslakia valmistellut perustuslakivaliokunta oli tärkein.
thumb|300px|Kansalliskokouksen edustajia, Gerhard Deliuksen maalaus. Samanmieliset edustajat muodostivat löyhiä ryhmiä, jotka kokoontuivat keskustelemaan yhteisiin klubeihin. Vaikka ryhmät eivät olleet yhtä järjestäytyneitä ja yhtenäisiä kuin myöhempien aikojen parlamenttiryhmät, ne muodostuivat keskeisiksi kansalliskokouksen päätöksenteon ja keskusteluiden etenemisessä. Ryhmät nimettiin Frankfurtin kaupungilla sijainneiden kokoontumispaikkojensa mukaan. Monarkistista oikeistoa edustivat Steinernes Haus ja Café Milani, jotka pyrkivät säilyttämään olemassaolleiden Saksan valtioiden ja ruhtinaiden oikeudet. Liberaaleja keskustaoikeistoon ja keskustavasemmistoon luettuja ryhmiä olivat Casino, Augsburger Hof, Landsberg, Pariser Hof ja Württemberger Hof, jotka halusivat luoda Saksasta perinnöllisen monarkin johtaman perustuslaillisen ja parlamentaarisen liittovaltion. Demokraattiseen vasemmistoon kuuluivat ryhmät Deutscher Hof, Donnersberg, Nürnberger Hof ja Westendhall, jotka vaativat perustettavaksi kansansuvereniteettiperiaatteeseen nojaavan parlamentaaris-demokraattisen Saksan tasavallan.
Frankfurtin kansalliskokous keskittyi lähinnä Saksan tulevaisuutta koskeneeseen keskusteluun, mutta pyrki myös asettamaan väliaikaisen hallinnon, joka olisi voinut ryhtyä saman tien johtamaan koko Saksaa. Kansalliskokous valitsi 29. kesäkuuta 1848 Saksan valtionhoitajaksi ja kaavaillun väliaikaisen hallituksen johtajaksi Itävallan arkkiherttua Juhanan, joka oli keisari Ferdinand I:n suhteellisen vapaamielisenä tunnettu setä. Pian tuli kuitenkin selväksi, ettei kansalliskokouksen asettamalla hallituksella ollut mitään todellista valtaa, paitsi niiltä osin kuin Saksa yksittäiset valtiot olivat valmiita sallimaan sille. Kansalliskokous yritti myös ryhtyä johtamaan Tanskaa vastaan käytyä sotaa, joka koski Schleswigin ja Holsteinin herttuakuntien omistusta. Preussi kuitenkin solmi elokuussa 1848 aselevon Tanskan kanssa välittämättä kansalliskokouksen vastustuksesta.
Perusoikeuslaki ja Saksan perustuslaki
Merkittävimmät Frankfurtin kansalliskokouksessa hyväksytyt säädökset olivat 21. joulukuuta hyväksytty ”valtakunnanlaki Saksan kansan perusoikeuksista” sekä 27. maaliskuuta 1849 viimein hyväksytty Saksan perustuslaki. Joulukuun perusoikeuslaissa määrättiin turvattaviksi kaikkialla Saksan alueella lehdistön-, puheen-, kokoontumis-, liikkumus- ja kaupankäyntivapaudet sekä kansalaisten tasavertaisuus lain edessä ja määrättiin lakkautettaviksi kaikki säätyerioikeudet sekä kuolemanrangaistus. Se toimi myöhemmin esikuvana Weimarin tasavallan perustuslain sekä nykyisen Saksan liittotasavallan peruslain sisältämille kansalaisoikeusluetteloille. Maaliskuussa hyväksytty perustuslaki puolestaan määräsi perustettavaksi monarkistisen Saksan liittovaltion, johon olisivat kuuluneet muut Saksan valtiot paitsi Itävalta, mikä merkitsi niin sanotun piensaksalaisen vaihtoehdon (kleindeutsche lösung) valitsemista. Valtakuntaa olisi hallinnut perinnöllinen keisari, joka olisi nimittänyt hallituksen. Parlamentti olisi ollut kaksikamarinen ja nimeltään valtiopäivät (Reichstag). Ylähuone (Staatenhaus) olisi edustanut osavaltioita ja alahuone (Volkshaus) olisi valittu demokraattisilla vaaleilla. Parlamentille olisivat kuuluneet lainsäädäntö, budjettiasiat ja hallituksen toimien valvonta. Kiistoja herättänyt kysymys hallituksen vastuunalaisuudesta parlamentille jätettiin ratkaistavaksi myöhemmin.
Perustuslain hyväksymisen jälkeen Frankfurtin kansalliskokous päätti tarjota Saksan keisarin kruunua Preussin kuningas Fredrik Vilhelm IV:lle. Päätös syntyi 290:llä äänellä 248:n edustajan pidättäytyessä äänestämästä. Kansalliskokouksen lähetystö saapui 3. huhtikuuta 1849 tuomaan Fredrik Vilhelmille tiedon päätöksestä. Fredrik Vilhelm kuitenkin kieltäytyi vastaanottamasta keisarin kruunua vedoten siihen, että hänen asemansa kuninkaana perustui Jumalan armoon. Konservatiivina hän ei halunnut vastaanottaa kruunua vaaleilla valitulta kansalliskokoukselta eikä myöskään hyväksyä Frankfurtin perustuslakia. Tämä merkitsi Frankfurtin kansalliskokouksen työn valumista hukkaan, sillä Saksan valtiota ei saatu perustettua ilman vanhojen hallitsijoiden tukea. Tässä vaiheessa useimmat Saksan valtiot kutsuivat edustajansa kansalliskokouksesta palaamaan kotiin. Kansalliskokous hajaantui toukokuun 1849 lopussa, mutta osa edustajista jatkoi kokoontumisiaan Stuttgartissa ”tynkäparlamenttina”. Tynkäparlamentti yritti epätoivoisesti puolustaa aiemmin hyväksytyn perustuslain voimassaoloa edes eteläisen Saksan alueella, kunnes Württembergin armeija hajotti sen 18. kesäkuuta. Saksan vallankumous päättyi samoihin aikoihin Badenin sotilaskapinan kukistamiseen.
Heli Roiha
Heli Roiha (s. 1972) on helsinkiläinen toimittaja ja mediahenkilö. Roiha on työskennellyt muun muassa Ylen Radiomafiassa ja Radio Extremissä. Roiha on ollut jäsenenä YLE FST5:n ja Hyena Produktionerin tuottamassa Hetimiten-ohjelmassa. Roiha toimi kolumnistina Image-lehdessä. Roiha esiintyi tammikuussa 2007 Broadcasters-tuotantoyhtiön Uutisvuoto-ohjelmassa Yle TV1:ssä ja aikaisemmin vuonna 2006 MTV3:n Unisex-ohjelman juontajana. Sittemmin Roiha on toiminut ravintola-alalla baarityöläisenä.
Andy Stewart
Andy Stewart (30. joulukuuta 1933 Glasgow, Skotlanti – 11. lokakuuta 1993) oli skotlantilainen muusikko ja Ewan Stewartin isä.
Elämäkerta
Stewart syntyi Glasgowissa. Hänen perheensä muutti Perthiin vuonna 1938 ja sen jälkeen Arbroathiin vuonna 1944. Hän kävi Musiikkikoulun Glasgowissa ja hänen ensimmäinen albumi oli Come in-Come in. Hänen levy oli top-listalla vuoden. Hän oli myös mukana televisiossa nimeltä The White Heather Club ja vielä The Ed Sullivan Show. Stewart muutti takaisin Glasgowiin vuonna 1993 ja kuoli samana vuonna.
Yksityiselämä
Stewart meni naimisiin Sheila Stewartin kanssa ja heille syntyi lapsi nimeltä Ewan Stewart, josta tuli myöhemmin näyttelijä.
Tummatäpläpeippo
Levinneisyys
Tummatäpläpeippoa tavataan Angolassa, Burundissa, Kongon demokraattisessa tasavallassa, Ruandassa ja Ugandassa. Sitä on kuvattu paikallisesti yleiseksi. Lajin kannankehitys on vakaa, ja se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
D (yhtye)
D on japanilainen visual kei -yhtye. Yhtye on perustettu vuonna 2003.
Jäsenet
ASAGI
Ruiza
HIDE-ZOU
Tsunehito
HIROKI
Historia
D perustettiin maaliskuussa 2003, yhtyeen jäseninä olivat ASAGI, Ruiza, HIROKI, Sin ja Rena. Yhtye julkaisi minialbumin NEW BLOOD 18. heinäkuuta 2003. Pian julkaisun jälkeen Ruiza joutui sairaalaan, ja Sin päätti jättää yhtyeen. D piti lyhyen tauon, jonka aikana ASAGI ja HIROKI muodostivat kitaristi HIDE-ZOUn kanssa uuden Night of the Children -yhtyeen. HIROKI tunsi HIDE-ZOUn yhtyeestä S to M. HIDE-ZOU oli kahden yhtyeen välillä, Aiorian ja D:n. Kun Ruiza pääsi sairaalasta, D palasi yhteen 27. syyskuuta 2003 uudella kokoonpanolla: ASAGI, Ruiza, HIROKI, HIDE-ZOU ja Rena. Kaksi kuukautta sen jälkeen he julkaisivat uuden singlen, AliCen. Tammikuun 27. päivä he julkaisivat PARADOX-minialbumin
Vuonna 2004 D julkaisi kaksi uutta singleä: "Yume narishi kuuchuu teien" (12.5..2004) ja "Mayutsuki no hitsugi", joka oli myytävänä vain kolmessa konsertissa (Shibuya O-West 4.11., Nagoya ell. FITS ALL 13.11. ja Osaka MUSE 23.11.). Yhtye julkaisi uudestaan uudelleenmasteroidun version ensimmäisestä minialbumista, jolle lisättiin myös kappale "Gareki no hana". "NEW BLOOD ~second impact~" julkaistiin 8. joulukuuta 2004, ja pian sitä seurasi yhtyeen neljäs single "Mahiru no koe ~Synchronicity~" (julkaistiin 12.1.2005).
Vuosi 2005 oli yhtyeelle kiireistä aikaa. 7. tammikuuta Kisaki (ennen yhtyeessä Syndrome, nykyään Phantasmagoria) päätti tehdä yhteistyökiertueen D:n kanssa. Rena ei ollut mukana kiertueella, mutta ehti vielä julkaista yhtyeessä uuden singlen ja musiikkivideon, "Yami yori kurai doukoku no a CAPPELLA to bara yori akai jounetsu no ARIA". Viimeisimmän albumin nauhoituksen jälkeen Rena päätti jättää yhtyeen. Hän soitti bassoa "The name of the ROSE" -albumilla (julkaistu 25.9.2005), vaikka levy julkaistiin kaksi kuukautta hänen lähtönsä jälkeen.
Tsunehito liittyi yhtyeeseen 5. joulukuuta 2005, ja soitti uudelleen bassot "The name of the ROSE 2006" -albumille (julkaistu 8.2.2006), joka sisälsi kolme uutta kappaletta.
Yhtyeellä on tapana masteroida ja julkaista vanhat albumit uudelleen, joten vuonna 2006 he julkaisivat uudelleen PARADOX-minialbumin ja "Yume narishi kuchuu teien" -singlen. Singlen mukana julkaistiin kaksi ennenjulkaisematonta kappaletta. D:n viimeisin single "Taiyou wo okuru hi" (julkaistu 3.8.2006) on saatavilla sekä musiikkivideon kanssa että ilman videota. Yhtyeen "Tafel Anatomie" -albumi on julkaistu 18. lokakuuta 2007. Tafel Anatomie kiertueella vuonna 2006 nauhoitetun konsertin D julkaisi Tafel Anatomie Tour 2006 - 12.06 Tour Final Shibuya Kokai -nimisenä 14. maaliskuuta 2007.
Yhtye on julkaisi vuonna 2007 useita singlejä; 25. huhtikuuta Dearest You, 18. heinäkuuta Ouka Saki Some ni keri ja 15. elokuuta Schwarzschild -singlet. Syksyllä 2007 julkaistiin uusi albumi, Neo culture ~Beyond the world~.
22. joulukuuta 2007 pidetyllä keikalla bändi ilmoitti heistä tulevan major-bändi. D julkaisee ensimmäisen singlen suuren levy-yhtiön alaisuudessa 7. toukokuuta.
Hiroshi Kiyotake
Hiroshi Kiyotake (s. 12. marraskuuta 1989 Ōita, Japani) on japanilainen jalkapalloilija. Hän edustaa Espanjan Primera Divisiónissa pelaavaa Sevillaa ja on pelipaikaltaan hyökkäävä keskikenttäpelaaja.
Jalkapallomaajoukkue
Hiroshi Kiyotake oli osa Japanin olympiajoukkuetta vuonna 2012. Hän edusti Japanin maajoukkuetta vuosina 2011–2013.
Sevilla
Sevilla on eteläisen Espanjan kulttuurin, taiteen ja liike-elämän keskus Guadalquivirjoen rannalla. Se on myös Andalusian itsehallintoalueen ja Sevillan maakunnan pääkaupunki. Kaupungin väkiluku on noin 700 000 (2016). Metropolialueen väkiluku on 1,5 miljoonaa (2014).