cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Maailmanpylväs (rakennus)
Maailmanpylväs (Asunto Oy Jyväskylän Maailmanpylväs) on Jyväskylässä Halssilan kaupunginosassa sijaitseva vuonna 2014 valmistunut 52-asuntoinen, 13-kerroksinen ja 44-metrinen asuintornitalo. Tornitalon suunnitteli Arkkitehtitoimisto JKMM Oy ja rakensi YIT. Asuntojen koot vaihtelevat yksiöistä neliöihin ja neliökoot 33,5–110 neliömetriin. thumb|left|250px|Maailmanpylväs sijaitsee [[Jyväsjärvi|Jyväsjärven rannalla.]]
Rakennus sijaitsee Äijälänrannan vuoden 2014 asuntomessualueella ja tornitalo oli yksi messujen kohteista, talossa oli 5 näyttelykohdetta.
Jyväskylän kaupunki ja YIT järjestivät yleisen arkkitehtikilpailun vuonna 2011. Palkintolautakunnassa olivat edustettuina Jyväskylän kaupunki, Suomen Arkkitehtiliitto SAFA ja YIT. 33 ehdotuksesta voittajaksi valittiin tammikuussa 2012 arkkitehtitoimisto JKMM Oy:n arkkitehti Juha Mäki-Jyllilän työryhmän ehdotus, Moai.
Maailmanpylväs on ensimmäinen kolmesta suunnitellusta Äijälänrannan 13-kerroksisesta asuintornitalosta. Kesällä 2014 aloitettiin Kalevanpoika-tornitalon suunnittelu ja sen rakentaminen oli tarkoitus aloittaa keväällä 2015. Lisäksi YIT tekee alueelle kymmenen 4–8-kerroksista kerrostaloa.
Aiheesta muualla
62.23722°N, 25.80389°W
Leipää, rakkautta ja unelmia
Leipää, rakkautta ja unelmia (Pane, amore e fantasia) on Luigi Comencinin ohjaama italialainen komediaelokuva vuodelta 1953. Italialaiseen maalaiskylään sijoittuvan tarinan pääosissa näyttelevät Gina Lollobrigida läpimurtoroolissaan ja ohjaajana paremmin tunnettu Vittorio De Sica.
Juoni
Poliisimestari Carotenuto (De Sica) flirttailee nuoren Marian (Lollobrigida) kanssa, mutta iskee silmänsä myös hieman vanhempaan kätilöön Annarellaan (Marisa Merlini), jolla on avioton lapsi Roomassa. Lopussa Carotenuto ja Annarella saavat toisensa, ja Maria löytää rinnalleen nuoren karabinieerin Pietron (Roberto Risso).
Vastaanotto ja myöhempi arvostus
Tyylilajiltaan ”vaaleanpunaiseksi neorealismiksi” luonnehditusta romanttisesta komediasta tuli suuri menestys, ja se sai jatkokseen samannimisiä ja -tyylisiä maaseutukomedioita, kuten Rakkauden huumaa ja mustasukkaisuutta (Pane, amore e gelosia, 1954) ja Vaarallinen leski (Pane, amore e..., 1955).
Episkopí (Chaniá)
Episkopí on Kreikan kylä, joka sijaitsee Kreetan saarella. Se kuuluu hallinnollisesti Plataniáksen kuntaan, Chanián alueyksikköön ja Kreetan alueeseen. Kylän väkiluku on 65 (vuonna 2011).
pienoiskuva|vasen|Episkopín [[Arkkienkeli Mikaelin kirkko (Episkopí)|Arkkienkeli Mikaelin kirkko.]] Episkopín kylä sijaitsee noin 32 kilometriä länteen Chanián kaupungista. Se on rakennettu noin 170 metrin korkeuteen merenpinnasta laskettuna. Kylän tunnetuin nähtävyys on bysanttilaisaikainen Arkkienkeli Mikaelin kirkko. Kylän piispaan viittaava nimi on peräisin siitä, että kirkko toimi keskiajalla Kíssamoksen hiippakunnan piispanistuimena.
Episkopí muodostaa myös laajemman kyläyhdyskunnan (Τοπική Κοινότητα Επισκοπής, Topikí Koinótita Episkopís), johon kuuluvat varsinaisen Episkopín kylän lisäksi kylät Ágios Antónios ja Ástrikas. Koko yhdyskunnan väkiluku on 218.
Aiemmin kylä kuului Kolymvárin kuntaan ja vuodesta 2011 lähtien Plataniáksen kunnan Kolymvárin kunnallisyksikköön.
Isabella (nimi)
Isabella on naisen etunimi. Isabellan nimipäivä on suomenruotsalaisessa ja vuodesta 2015 lähtien myös suomen­kielisessä kalenterissa 11. helmikuuta. Nimi on alun perin espanjalainen ja italialainen muunnos Elisabetista ja siten myös Liisan sisarnimi.
Suomessa nimen Isabella on vuoden 2019 loppuun mennessä Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan saanut noin 6 600 henkilöä, joista yli puolet on vuoden 2000 jälkeen syntyneitä.
DVD-audio
DVD-Audio on vuonna 2000 markkinoille saapunut formaatti, joka tukee parempaa äänenlaatua kuin CD. Se tukee monikanavaääntä ja suurempia taajuuksia ja tarkkuuksia kuin CD. Uudet levyt eivät ole saavuttaneet juurikaan markkinaosuutta. Lisäksi sillä on kilpailijana samat edut tarjoava SACD.
Bienvenu Manamika Bafouakouahou
Bienvenu Manamika Bafouakouahou (s. 16. lokakuuta 1964 Brazzaville) on brazzavillenkongolainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Kinkalan hiipakuntaan 29. elokuuta 1993 ja nimitettiin Dolisien hiippakunnan johtoon 24. toukokuuta 2013. Piispaksi vihkiminen seurasi 25. elokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Andrés Carrascosa Coso, jota avustivat Louis Portella Mbuyu ja Daniel Mizonzo.
DVD-audio
Vuonna 2007 DVD-audiota kutsuttiin "sukupuuttoon kuolleeksi".
Historia
DVD-audio formaatti julkaistiin vuonna 1999.
Malaijien saaristo
pienoiskuva|oikea|250px|Malaijien saaristo satelliittikuvassa keskellä
Malaijien saaristo eli Itä-Intian saaristo on maailman laajin saaristo Kaakkois-Aasian niemimaan ja Uuden-Guinean välissä. Se käsittää Isot ja Pienet Sundasaaret, Molukit sekä Filippiinit. Saariston yhteenlaskettu maapinta-ala on yli kaksi miljoonaa neliökilometriä ja saarten lukumäärä noin 20 000. Toisinaan myös Australaasiaan kuuluva Uuden-Guinean saari lasketaan Malaijien saaristoon.
Malaijien saaristo on yksi maailman tuliperäisimmistä alueista. Alueella on useita tulivuoria sekä korkeita vuoristoja; korkein huippu Kinabalu (4 101 m) sijaitsee Sabahin osavaltiossa Borneon pohjoisosassa. Ilmasto on trooppinen saariston sijaitessa päiväntasaajan molemmin puolin. Sademäärät ovat länsiosissa yli 3 000 mm vuodessa ja itäosissa 1 000 – 3 000 mm.
Luonto
Joskus miljoonia vuosia sitten nykyiseltä Borneon saarelta oli maayhteys Manner-Aasiaan ja Borneolta puolestaan oli maayhteys nykyisen Filippiinien saarille. Tämän vuoksi kyseisillä saarilla eläimistö ja kasvisto on edelleen paljolti samanlainen. Filippiineihin kuuluvalla Mindoron saarella eläviä harvinaisia eläimiä ovat tamarao ja kääpiöpuhveli. Malesian sademetsissä elää orankeja, gibboneja, jaavanmakakeja ja muita apinalajeja. Näissä sademetsissä esiintyviä kissaeläimiä ovat leopardi, tiikeri ja sivettikissa. Samoilla alueilla elää myös intiantapiireja ja sumatransarvikuonoja. Malesian alueella on myös mangroverämeitä, missä esiintyy varaaneja ja krokotiilejä.
Nuolijärvi
Nuolijärvi on kylä ja järvi Nurmeksen Valtimolla, Pohjois-Karjalassa. Se sijaitsee noin kahdeksan kilometriä Valtimon kirkonkylältä pohjoiseen, Nuolijärven rannoilla, Puukarin ja kirkonkylän välimaastossa. Nuolijärven kylälle ovat tyypillisiä vaarojen välisessä laaksossa olevat, vesistön varren viettävät, hyväkasvuiset pellot tiloineen. Myös harju kulkee halki kylän eteläosan. Pääosa tiloista on järven itäpuolella vanhan, asutuksen läpi mutkittelevan päätien, Puukarintien varressa. Järven itärantaa seurailee myös Joensuu–Kontiomäki-rata, jolla on Nuolijärven seisake. Henkilöliikenne radalla loppui vuonna 1993. Länsirannan tilojen halki taas kulkee uudempi päätie, valtatie 6.
Nuolijärven kylän kukoistusaikoina siellä oli myös oma koulu vuosina 1937–1974. Ennen Nuolijärveen on laskettu kuuluvan myös Halmekylän eli Halmejärven kylä pohjoisessa.
Nuolikoski
Nuolijärveen lasketaan kuuluvan lisäksi kylän eteläpuolella ja viiden kilometrin päässä kirkonkylän pohjoispuolella oleva Nuolikosken siirtolaisasutus valtatie 6:n ja Koppelon tien risteyksessä. Sodan jälkeen Nuolikosken asutusalueelle perustettiin karjalaisille siirtolaisille 11 tilaa. Nuolikosken itäpuolelta kulkee myös Joensuu–Kontiomäki-rata, jolla on Nuolikosken seisake. Nuolikoski on myös Valtimojoen vesistöalueeseen kuuluvan Tuupanjoen koski, joka laskee valtatie 6:n alitse suvantoon.
Uinnin pitkän radan Euroopan-mestaruuskilpailut 1977
Uinnin pitkän radan Euroopan-mestaruuskilpailut järjestettiin vuonna 1977 14. kertaa. Kilpailut pidettiin Ruotsin Jönköpingissä 14.–21. elokuuta. Kilpailujen järjestäjänä toimi Euroopan uimaliitto LEN. Kilpailulajeina olivat uinti, uimahypyt, taitouinti ja miesten vesipallo.
Jan Malmsjö
Jan Malmsjö (s. 29. toukokuuta 1932 Lund) on ruotsalainen näyttelijä, laulaja ja tanssitaiteilija, joka on esiintynyt Ruotsin teatterilavoilla erityisesti musikaali- ja operettirooleissa. Hän tuli kansainvälisesti tunnetuksi Ingmar Bergmanin elokuvinakin tunnetuista televisiosarjoista Kohtauksia eräästä avioliitosta (1973) ja Fanny ja Alexander (1982), jossa hän näyttelee piispa Vergéruksen keskeisen draamaroolin.
Lundissa syntynyt Malmsjö varttui Malmössä, jossa hänen molemmat vanhempansa olivat varieteetaiteilijoita Hippodrom-teatterissa. Jan-poika esiintyi ensi kerran yhdeksänvuotiaana Franzie-operetissa ja oli mukana myös Malmön kansanpuiston lastenteatterissa. Isä oli ankara, eikä poika pitänyt häneen yhteyttä äidin kuoleman 1962 jälkeen.
Vuonna 1950 Jan Malmsjö pääsi Kuninkaallisen draamateatterin oppilaskouluun Tukholmassa ja työskenteli sitten Göteborgin kaupunginteatterissa 1953–1958. Vuonna 1958 hän sai kiinnityksen Ruotsin yleisradioyhtiön televisioteatteriin. Läpimurto Malmsjölle oli päärooli Leslie Bricussen ja Anthony Newleyn musikaalin Stop the World, I Want to Get Off ruotsalaistuotannossa vuonna 1963 Tukholman Scalateaternissa. Levylaulajana ja sanoittajana Malmsjön ura alkoi vuonna 1967 ruotsinkielisellä versiolla Tom Jonesin maailmanhitistä ”Green Green Grass of Home”.
Vuonna 1984 Malmsjö esiintyi Ruotsin television ja Yle TV1:n yhteistuotannossa, Leena Vihtosen ohjaamassa viihdeohjelmassa Kohtaamisen muisto, jonka laulut ja lausuntaesitykset pohjautuvat 20 pohjoismaisen runoilijan teksteihin.
Type 69/79
thumb|right|300px|Type 69 -taistelupanssarivaunu (MBT). Type 69/79 on kiinalaisvalmisteinen taistelupanssarivaunu. Nimiviite kohdistuu ajankohtaan, jolloin muutosversiointi tuli ajankohtaiseksi. 79 viittaa uuteen päivitettyyn muutosversiointiin. Vuonna 1969 tapahtui Kiinan sekä Neuvostoliiton välisiä rajakahakoita. Joitain T-62-tyypin vaunuja jäi sotasaaliina Kiinan puolelle. Kiinalaiset käyttivät saamiaan sotasaalisvaunuja uuden tyypin kehittämiseen, sillä viimeksi NL:sta aseapuna saatu versio oli T-54 sekä T-55. Nämä tunnettiin Kiinassa nimellä Type 59. Tämä vaunutyyppi esiteltiin ensi kertaa sotilasparaatissa Pekingissä, vasta vuonna 1982.
Vaunutyypistä oli olemassa evakuointi-, silta-, sekä ilmatorjuntaversiot. Taistelumassa on 36,5 tonnia. Miehistön määrä on neljä henkeä. V12-dieselmoottori on nestejäähdytteinen, ja 580 hv tehoinen (432 kW). Panssaroinnin vahvuus oli 100 mm. Enimmäisnopeus maantieolosuhteissa on 50 km/h.
Saudi-Arabian välityksellä tätä vaunutyyppiä vietiin paljon Irakiin. Siellä se oli tarkoitettu korvaamaan Irakin ja Iranin välisen sodan aiheuttamia menetyksiä.
Kiinassa tätä tyyppiä seurasi Type 80 sekä sittemmin Type 85.
Yanni
Yanni (oik. Giánnis Chrysomállis,, s. 14. marraskuuta 1954 Kalamáta, Kreikka) on kreikkalainen säveltäjä, itseoppinut pianisti ja oman "yhtyeensä", eli orkesterinsa "kapellimestari". Hänet tunnetaan etnisestä New Age -musiikistaan. Yannin levyjä ja video- ja DVD-tallenteita on myyty ympäri maailmaa yli 20 miljoonaa kappaletta.
Yannin konsertit koostuvat usein musiikista, joka on varta vasten live-esityksiin sävellettyä, sekä usein huippumuusikoiden vapaata sooloilua. Myös monien albumiversioiden kappaleita muokataan hyvin erilaisiksi konsertteja varten.
Elämä ja ura
Yannia pidettiin lupaavana kilpauimarina Kreikassa. Tavoitteet olympialaisissa kilpailemisesta jäivät ja hän päätti kokeilla uraa rock and rollin parissa. Hän kiersi pitkin Yhdysvaltoja paikallisten yhtyeiden kanssa. Hän opiskeli samanaikaisesti University of Minnesotassa. Kuuluisin hänen yhtyeistään tuolloin oli Chameleon, joka kiersi pääosin Minnesotan, Iowan, Wisconsinin, Illinoisin ja Etelä-Dakotan osavaltioissa.
Yannin ura rock and rollin parissa jäi, ja hän siirtyi sooloartistina enemmän etnisen ja monikulttuurisen musiikin pariin. Suurin osa hänen alkutuotannostaan painottui koskettimilla soitettuun musiikkiin ja tuon ajan viihdemusiikkiin. Hän teki niiden ohessa muutamia New Age -painotteisia teemoja, jotka New Age -musiikkiin suuntautuneet radiot huomioivat heti.
Muuta
Yannista ilmestyi vuonna 2003 David Rensinin kirjoittama kirja Yanni In Words, joka kertoo Yannin siihenastisen elämäntarinan.
Valko-Venäjän miehitys toisessa maailmansodassa
Valko-Venäjän miehitys toisessa maailmansodassa alkoi, kun Saksa aloitti hyökkäyksen Neuvostoliittoon 22. kesäkuuta 1941 ja päättyi Neuvostoliiton suorittamaan operaatio Bagrationiin. Valko-Venäjän läntisistä osista tuli osa Ostlandin valtakunnankomissariaattia vuonna 1941, mutta vuonna 1943 saksalaiset antoivat paikallisille yhteistyökumppaneille luvan luoda Valko-Venäjän keskusneuvoston joka kesti Neuvostoliiton paluuseen asti.
Tausta
thumb|Mogilevin juutalaisia koottuna pakkotyötä varten Neuvostoliiton viranomaiset vangitsivat, tappoivat ja siirsivät Neuvostoliiton itä-osiin yli 100 000 ihmistä Länsi-Valko-Venäjällä ennen saksalaismiehitystä. NKVD tappoi yli 1 000 vankia vuoden 1941 kesä–heinäkuun välillä. Tapahtumat saivat osan valkovenäläisistä vastustamaan kommunismia ja kannattamaan kansallissosialismia.
Valko-Venäjän valtaus
Kahdenkymmenen kuukauden neuvostovallan jälkeen Länsi-Valko-Venäjä ja Länsi-Ukraina joutuivat akselivaltojen hyökkäyksen kohteeksi. Itäinen Valko-Venäjä kärsi taistelusta ja saksalaismiehityksestä rankasti. Elokuussa 1941 koko Valko-Venäjä oli Saksan valtaama.
Miehitys
thumb|Neuvostoliittolaisia sotavankeja marssitetaan länteen.
Sotarikokset
Saksalaiset orjuuttivat 380 000 ja tappoivat satojatuhansia ihmisiä Valko-Venäjällä. Melkein koko väestö oli vaarassa tuhoutua. Yli 600 kylää kuten Hatyn tyhjennettiin kokonaan ihmisistä. Kolmen vuoden miehityksessä kuoli yhteensä 2 230 000 ihmistä.
Miehityksen jälkeen
Vuonna 1944 30 natsien kouluttamaa valkovenäläistä laskeutui lentokoneesta Neuvostoliiton puolelle aiheuttaakseen epäjärjestystä. Joukot tunnettiin ”Mustina kissoina”, joita johti Michał Vituška. Mustat kissat onnistuivat aiheuttamaan epäjärjestystä puna-armeijassa. Muita valkovenäläisjoukkoja liikkui Bialowiezan metsässä ja vuonna 1945 alkoi sissisota. NKVD eliminoi nämä joukot täysin vuoteen 1957 mennessä.
Valko-Venäjä menetti neljänneksen väestöstään toisessa maailmansodassa. Noin 9 200 kylää ja 1 200 000 taloa tuhottiin. Minskin ja Vitebskin suurkaupungit menettivät 80 % rakennuksistaan ja infrastruktuuristaan. Saksaa vastaan puolustautumisen vuoksi Valko-Venäjän pääkaupunki Minsk sai sankarikaupungin tittelin sodan jälkeen.
Redferne Hollinshead
Percy Redferne Hollinshead (1885 Eye, Suffolk, Englanti – 6. lokakuuta 1937 New York, New York, Yhdysvallat) oli laulaja, äänialaltaan tenori. Hänen isänsä oli baptistipappi, joka perheineen muutti Kanadaan Redfernen ollessa kuusivuotias.
Meelia
Meelia (Melia azedarach) on tropiikissa kasvava mahonkikasveihin kuuluva lehtipuu.
Ulkonäkö ja koko
Meelialla on yleensä suora runko ja pallomainen latvus. Puu voi kasvaa 12 metriä korkeaksi ja latvuksen leveys on 6–8 metriä. Lehdet ovat kahteen tai kolmeen kertaan kerrannaiset, tummanvihreät, 30–60 cm pitkät ja 20–40 cm leveät. Kukat ovat vaaleanvioletteja ja tuoksuvat hyvältä. Kukinto on harva terttu, hedelmät oransseja palloja, joiden halkaisija on yleensä 1–2 cm, joskus jopa 5 cm. Hedelmät ovat ihmiselle myrkyllisiä, mutta linnut syövät niitä ja levittävät näin kasvin siemeniä.
Levinneisyys
Meelia kasvaa luonnonvaraisena Aasian lauhkeissa ja trooppisissa osissa (Kiina, Japani, Intia, Sri Lanka, Indonesia, Papua-Uusi-Guinea) ja Australiassa sekä Salomonsaarilla. Sitä viljellään koristekasvina muuallakin. Yhdysvalloissa se on luokiteltu haitalliseksi vieraslajiksi, joka nopeakasvuisena syrjäyttää alkuperäisiä lajeja.
Gennadi Zjuganov
Gennadi Andrejevitš Zjuganov (, s. 26. kesäkuuta 1944) on venäläinen kommunistipoliitikko, joka on ollut useasti Venäjän presidentinvaaleissa istuvan presidentin varteenotettavimpana haastajana, tulematta kuitenkaan kertaakaan valituksi. Hän on ollut Venäjän federaation kommunistisen puolueen pääsihteeri vuodesta 1993, duuman jäsen vuodesta 1995 sekä Euroopan neuvoston parlamenttiryhmän jäsen vuodesta 1996.
Zjuganov haastoi Boris Jeltsinin vuoden 1996 presidentinvaalissa, mutta jäi toiseksi (ensimmäisellä kierroksella äänet jakautuivat Zjuganov–Jeltsin 32%–35%). Maaliskuun vuoden 2000 presidentinvaaleissa hän jäi taas toiseksi, tällä kertaa Vladimir Putinille yli 20 prosenttiyksikön erolla. Zjuganov ei asettunut ehdolle 2004 mutta oli mukana Venäjän presidentinvaaleissa 2008 ja sai jälleen toiseksi eniten ääniä (17,8 %).
Toisin kuin Neuvostoliiton kommunistinen puolue vuoden 1956 jälkeen, Zjuganov on pitänyt Josif Stalinia avoimesti arvossa ja julkaissut kirjan Stalin ja nykyaika.
Ilmari Neronen
Toivo Ilmari Neronen (5. elokuuta 1902 Mouhijärvi – 2. kesäkuuta 1978 Helsinki ) oli suomalainen järjestövaikuttaja ja päätoimittaja.
Henkilöhistoria
Ilmari Nerosen vanhemmat olivat kasööri Oskar Neronen ja Hilma Amanda Poussa ja puoliso vuodesta 1933 Kaisa Elisabet Rikkonen. Neronen tuli ylioppilaaksi 1923 ja valmistui maatalous- ja metsätieteiden kandidaatiksi 1928. Valmistuttuaan hän oli vuoden ajan Pohjois-Satakunnan maatalousopiston opettaja, sitten Pienviljelijäin keskusliiton järjestökonsulentti ja apulaissihteeri 1929–1942. Maaseudun Tulevaisuus -lehden palvelukseen hän siirtyi 1942, ensin toimittajaksi, vuodesta 1943 toimitussihteeriksi ja myöhemmin toimituspäälliköksi. Lehden päätoimittaja hän oli 1960–1969.
Martti Mäntylä
Martti Jussi Tapani Mäntylä (s. 11. kesäkuuta 1955) on ollut tietotekniikan professori Teknillisessä korkeakoulussa vuodesta 1987. Vuodesta 2010 alkaen hän on toiminut Euroopan teknologiainstituutti EIT:n tieto- ja viestintätekniikan yksikön EIT ICT Labsin strategiajohtajana. Vuosina 1999–2008 hän toimi Tietotekniikan tutkimuslaitoksen (Helsinki Institute for Information Technology HIIT) tutkimusjohtajana.
Mäntylä opiskeli Teknillisessä korkeakoulussa, jossa hän väitteli 1983. Hän on toiminut vierailevana tutkijana Stanfordin yliopistossa, IBM Researchissa (T. J. Watson Research Center, Yorktown Heights, New York) ja Fraunhofer-instituutissa (IGD, Darmstadt). Mäntylän kiinnostuksen kohteisiin kuuluvat käyttäjäkeskeinen tieto- ja viestintätekniikan tuotekehitys sekä tulevaisuuden Internet.
Kitškalnja
alt=Kirjoitus Kichkalnya-kylän sisäänkäynnillä|pienoiskuva Kitškalnja (ven. Кичкальня́, tat. Кычытканлы́, Qıçıtqanlı) on Tatarstanissa, Nurlatin piirissä sijaitseva tataarikylä.
Populaatio
Kylän asukasmäärästä löytyy tietoa vuodesta 1782 eteenpäin. Silloin määrä oli 14 henkeä. Isoin asukasmäärä eli 1 616 henkeä kylässä on ollut vuonna 1920. Viimeisimmän tiedon mukaan (2020) kylässä asuu 463 henkeä.
Muuta tietoa
Kylän vuosittainen ilman keskilämpötila on noin 4,66 °C.
Kylästä löytyy yläaste, kulttuuritalo, kirjasto, moskeija, lastentarha, kaksi kauppaa ja postitoimisto.
Kylän postinumero on 423038.
Pehr Gadd
Pehr Gadd viittaa seuraaviin henkilöihin:
Ange-Jacques Gabriel
thumb|240px|Château de Compiègne Ange-Jacques Gabriel (kutsutaan myös nimellä Jacques-Ange Gabriel; 23. lokakuuta 1698 – 4. tammikuuta 1782 Pariisi) oli ranskalainen arkkitehti, joka osallistui keskeisesti Versaillesin rakentamiseen ja oli Ludvig XV:n valtionarkkitehti.
Pääteoksia
thumb|240px|Place de la Concorde
Armon aika
Armon aika on vuonna 1999 valmistunut Jaakko Pyhälän ohjaama suomalainen elokuva, joka kertoo spitaalisten ja mielisairaiden eristykseen käytetystä saaresta 1700-luvulla. Elokuvaa kävi katsomassa teatterissa 330 katsojaa. Ensimmäisessä televisioesityksessä sillä oli jo 233 000 katsojaa.
Käsikirjoittaja Heikki Vuento kertoi lehdistöesitteessä saaneena tarinaan kimmokkeen luettuaan Seilin saaresta, mutta se on kuvattu Viron Napesaaressa.
Ezekiel Alebua
Ezekiel Alebua (1947 – 7. elokuuta 2022 ) oli salomonsaarelainen poliitikko. Hän toimi maansa ulkoministerinä vuosina 1981–1982 ja pääministerinä 1986–1989. Vuosina 1998–2003 hän johti Guadalcanalin provinssia. Alebua vastusti provinssin itsenäistymisaikeita ja suututti näin useita paikallisia. Vuonna 2001 hän loukkaantui epäonnistuneen salamurhayrityksen takia.
St. Mary’s Catholic Church
thumb|300px|St. Mary's Catholic Church
St. Mary's Catholic Church (suom. 'Neitsyt Marian katolinen kirkko') on roomalaiskatolinen kirkko Indianapolisin kaupungissa Indianan osavaltiossa Amerikan Yhdysvalloissa. Kirkko edustaa tyyliltään uusgotiikkaa. Kirkon rakentaminen aloitettiin vuonna 1910 ja se päättyi vuonna 1912. Kirkon suunnitteli arkkitehti Hermann Gaul. Kirkko on päässyt National Register of Historic Places -rekisteriin. Kirkon ulkoasu on osittain kopioitu Kölnin tuomiokirkolta.
Paranoid (kappale)
Kappale kertoo nimensä mukaisesti vainoharhaisesta miehestä, joka kärsii masennuksesta erottuaan naisestaan. Itse sanaa ”Paranoid” ei kuitenkaan mainita laulussa kertaakaan.
Kappaleen synty
Paranoid-albumin äänityksissä yhtye tarvitsi levylle kolmeminuuttisen täyteraidan. Kitaristi Tony Iommi sai idean kappaleeseen viettäessään lounastaukoa studioilla. Hän soitti kappaletta yksinään, kunnes basisti Geezer Butler ja rumpali Bill Ward tulivat siihen mukaan. Wardin mukaan Iommi oli keksinyt kappaleen riffin puoli kahden aikaan iltapäivällä ja kello kahteen mennessä ”Paranoid” oli kehittynyt lopulliseen muotoonsa. Tosin Paranoid-albumin vuoden 2009 Deluxe Edition-painoksella on kappaleesta vaihtoehtoisilla lyriikoilla varustettu otto, josta voi päätellä, että kappaleesta on otettu useampiakin ottoja ennen varsinaisten lyriikoiden hahmottumista. Lisäksi laulaja Ozzy Osbournen mukaan levy-yhtiö ja tuottaja olivat olleet täyteraidan sijasta lähinnä singlen perään, koska albumin muut kappaleet olivat "liian pitkiä" singleiksi.
Basisti Butlerin mukaan hän ja laulaja Osbourne olivat aluksi huolissaan siitä, että Iommin tekemä riffi toi liian selvästi mieleen Led Zeppelinin kappaleen "Communication Breakdown". Miehet suostuivat levyttämään kappaleen vasta Iommin suostuttelun jälkeen.
Albumin tuottaja Rodger Bain innostui kappaleesta. Hänen mielestään siinä oli vahva rytmi sekä tehokas riffi. Yhtyeen itsensä kerrotaan ensi alkuun pitäneen kappalettaan vain epämääräisenä jammailupalana.
Niinpä Geezer Butler kirjoitti nopeasti sanat, joita solisti Osbourne luki laulaessaan. Butler on myöhemmin kertonut kappaleen pohjautuvan hänen teini-iässään kärsimäänsä masennukseen.
Menestys
Kappale julkaistiin singlenä heinäkuussa 1970 ja se sai lähinnä viileän vastaanoton medialta. Se alkoi kuitenkin nousta listoilla ja elokuun lopussa se nousi sijalle 4. Britanniassa ja sen myötä yhtye pääsi televisioon esiintymään suositussa Top of the Pops-tv-ohjelmassa. Myös Manner-Euroopassa single sai hyviä listasijoituksia nousten mm. Länsi-Saksan listan kärkeen. Itse Paranoid-albumi nousi Brittein albumilistan kärkeen. Pohjois-Amerikassa "Paranoid" julkaistiin singlenä yhtyeen ensimmäisen sikäläisen kiertueen aikana marraskuussa 1970 ja siellä se nousi sijalle 62. ja varsinainen albumi nousi sijalle 12. myyden kultaa ja ennen pitkää nelinkertaista platinaa.
"Paranoid" on julkaistu singlenä myöhemminkin muutamaan kertaan ja vuoden 1980 NEMS Recordsin uusintajulkaisu nousi Britanniassa sijalle 14.
Jälkivaikutus
Nykyisin ”Paranoid” on yksi historian tunnetuimmista ja suosituimmista heavy metal -kappaleista. Siitä on julkaistu lukuisia cover-versioita, ja yhdysvaltalaisen thrash metal -yhtye Megadethin versio oli vuonna 1995 Grammy-ehdokkaana. . Lauseesta ”Soittakaa Paranoid!” on Suomessa muodostunut rockklisee. Suomenkielisiä versioita kappaleesta löytyy sekä Freud, Marx, Engels & Jung -yhtyeeltä nimellä ”Metsän poika” että Sleepy Sleepersin "Jätkät huojuu, palmut heiluu" ja Eläkeläiset nimellä ”Hullun jenkka”. Muista suomalaisista yhtyeistä ”rottayhtye” The Ratzz on tehnyt kappaleesta oman versionsa, kuten myös Poverty Stinks albumilleen Gargle Blaster.
Kuninkaalliset lentojoukot
Kuninkaalliset lentojoukot perustettiin 13. toukokuuta 1912 Yhdistyneen kuningaskunnan maavoimien ilmavoimiksi. Se yhdistettiin kuninkaallisen laivaston ilmailupalvelu kanssa muodostettaessa uusi puolustushaara kuninkaalliset ilmavoimat 1. huhtikuuta 1918.
Planeettakuntien synty
thumb|[[Aurinkokunta on 4,6 miljardia vuotta vanha planeettakunta. Kuvan mittasuhteet eivät ole todenmukaiset.]]
Planeettakunnat syntyvät tähdeksi supistuvan tähtienvälisen kaasu- ja pölypilven siitä osasta, joka ei ehdi romahtaa tähdeksi, vaan jää keskipakoisvoiman takia kiertämään syntynyttä alkutähteä, prototähteä. Syntyvää tähteä kiekkona kiertävä kaasu tiivistyy joiltain osin hiukkasiksi, joista syntyvät ajan kuluessa planeetat. Hiukkasten keskinäiset törmäilyt litistävät alussa paksua kiekkoa. Kiekkoon putoaa kaasua jäljelle jääneestä pilvestä, ja sen aine putoaa hitaasti spiraalimaista rataa pitkin kohti syntyvää keskustähteä. Kaasukiekosta tiivistyy lähellä tähteä kivensiruja ja kauempana jääkimpaleita. Nämä törmäilevät toisiinsa ja syntyy planeettoja. Kaasuplaneetat kuten Jupiter syntyvät siten, että riittävän suureksi kasvanut jää- ja kivipallo alkaa kerätä ympäristöstä kevyttä vetykaasua. Maan kokoinen kappale on vetovoimaltaan liian pieni keräämään ympärilleen suurta vetykehää. Näin selittyy maankaltaisten ja jättiläisplaneettojen ero. Asteroidit ja komeetat ovat planeettojen syntyprosessissa jäljelle jäänyttä jätettä. Aurinkokunnan ja muiden planeettakuntien synnyssä on yhä monia tutkijoita mietityttäviä kohtia. Kuumat jupiterit eli spektroskoopilla havaitut joidenkin lähitähtien seuralaiset ovat syntyneet planeettojen vaellettua lähelle keskustähteään valtavassa kaasukiekossa.
Planeettakuntien synty lyhyesti
thumb|[[Hubble-avaruusteleskooppi|Hubble-avaruusteleskoopin ottama kuva Orionin suuressa kaasusumussa muodostuvasta protoplanetaarisesta kiekosta.]]
Tähdet ja planeetat syntyvät tiivistymällä tähtienvälisestä aineesta, jota on kaasu ja pöly. Jotta synty lähtisi käyntiin, tähtienvälisen aineen on oltava riittävän tiheää. Linnunradassa on monia molekyylipilviä, joiden lämpötila on alhainen ja joissa olevat tiheät ytimet saattavat alkaa kutistua tähdiksi. Laukaisevana tekijänä voi olla esimerkiksi aikaisemmin syntyneen tähden räjähtäminen. Räjähdys tuottaa tiheää pilveä kokoon puristavan paineaallon. Molekyylipilven osa alkaa kutistua, kun sen sisäinen paine on pienempi kuin pilven oma painovoima. Sisäinen paine aiheutuu muun muassa magneettikentistä, pyörimisestä ja kaasun osasten lämpöliikkeestä. Kun pilvi kutistuu, sen tiheä ydin kutistuu hyvin nopeasti kuumentuen. Kuumeneminen johtuu kaasun putoamisesta ja pyörimisestä sekä pyörteilystä aiheutuvasta kitkasta. Pilven pyörimisliike kiihtyy, kun se kutistuu. Keskipakoisvoima pitää pilven päiväntasaajan suunnassa olevaa osaa kaukana keskustähdestä, napojen suunnassa kutistuminen on nopeaa. Näin ytimen ympärillä oleva kaasu litistyy kiekoksi. Kiekkoa ohentavat entisestään kiekon osasten sisäiset törmäykset. Tiheä keskus kuumenee kutistuessaan jatkuvasti, ensin kaasumolekyylit hajoavat ja lopuksi ionisoituvat. Kuuma ionisoitunut kaasu säteilee ympäristöön ensin infrapunasäteilyä, lopulta näkyvää valoa.
Kun vastasyntynyt tähti alkaa vuorovaikuttaa ympäröivän kaasukiekon kanssa, se synnyttää valtavia suihkuja, jotka sinkoutuvat valovuosien päähän tähden ja kiekon väliltä napojen suunnassa. Samaan aikaan kaasukiekossa alkaa tapahtua pölyhiukkasten tiivistymistä. Pölyhiukkaset törmäilevät toisiinsa ja sopivissa tapauksissa syntyneet törmäykset tuottavat suurempia hiukkasia. Toiset törmäykset ovat hajottavia. Liian suurella nopeudella tapahtunut törmäys on hajottava. Lopulta rakentavat törmäykset kuitenkin voittavat ja aikaa myöten syntyy kilometrien kokoisia planetesimaaleja, jotka kasvavat suuriksi esiplaneetoiksi, oligarkeiksi, joita on noin sata ja joiden ratojen kehitys ja törmäily ovat hidasta. Oligarkkien radat muuttuvat miljoonien vuosien kuluessa keskinäisten vetovoimien takia. Eniten aikaa vievä vaihe on oligarkkien törmäily esimerkiksi kymmeneksi planeetaksi. Esimerkiksi oligarkkien muodostama alkuaurinkokunta oli tasapainoton, kaoottinen, ja altis suurille törmäyksille. Esimerkiksi Maa ja Kuu ovat syntyneet kahden oligarkin törmäyksen tuloksena. Maahan törmännyt Marsin kokoinen oligarkki sinkosi alkumaasta ainetta niin paljon, että siitä saattoi syntyä Kuu. Jättiläisplaneetat syntyvät melko kaukana auringosta vyöhykkeellä, missä vesihöyry tiivistyy jäähileiksi. Jäähileet ja pöly kasautuvat aikaa myöten valtaviksi noin kymmenen Maan massan planeetoiksi, jotka saattavat kerätä vetyä ja heliumia kaasukiekosta, mihin Maan kokoinen pieni planeetta ei kykene. Jättiläisplaneetat myös vaeltelevat jonkin verran tähteä ympäröivässä kiekossa muun muassa planeetan ja kaasun välisten vuorovesivoimien, planeetan ja planetesimaalien välisten vuorovaikutusten ja keskinäisten vetovoimien takia. Oortin komeettapilven tapainen muodostelma syntyy, kun jättiläisplaneetat sinkoavat läheltä ohittavia planetesimaaleja kaukaisille radoille painovoimallaan. Pluton kaltaiset Kuiperin vyöhykkeen kääpiöplaneetat ovat tiivistymättömän planeetan osasia. Sama pätee myös asteroidivyöhykkeen kolmeen suurimpaan kappaleeseen: kääpiöplaneetta Cerekseen sekä Vestaan ja Pallakseen. Lisäksi Pallaksen radan suuri inklinaatio saattaa johtua sen kokemasta suuresta törmäyksestä.
Planeettakuntien synnyn ongelmia
Useiden tutkijoiden nykyään kannattaman planeettakunnan syntyteorian, kasautumisteorian ongelma on ollut planeettojen syntynopeus: se on laskujen mukaan liian hidas varsinkin aivan aurinkokunnan ulkolaidoilla, esimerkiksi Uranuksen ja Neptunuksen etäisyydellä. Tätä puutetta koetetaan selittää migraatioteorialla, jonka mukaan planeetat vaeltelevat huomattavastikin kaasukiekossa synnyttyään. Vaeltelu riippuu muun muassa kaasukiekon tiheydestä ja planeettojen syntyvauhdista. Näin pystytään selittämään monenlaisten planeettakuntien synty. Kilpailevan kiekkoepävakaisuusteorian mukaan Aurinkoa ympäröivässä kaasukiekossa olisi syntynyt tiivistymiä, jotka olisivat romahtaneet oman painovoimansa takia kasaan. Tämän teorian ongelma on, että se saattaa vaatia kiekolta suurempia tiheyksiä kuin Aurinkoa ympäröivässä kaasukiekossa oli.
Johdanto planeettakuntien syntyyn
On yritetty monenlaisin teorioin selittää planeettakuntien syntyä. Mikään tutkijoiden kehittämistä planeettakuntien syntyteorioista ei ole täydellinen. On vaikeaa laatia teoria, joka selittää fysiikan lakien avulla planeettojen etäisyydet ja muut ominaisuudet täsmällisesti. Ei osata sanoa, minkälaisten tähtien ympärille planeettoja voi syntyä. Nykyään useimmat tutkijat ovat sitä mieltä, että varsin monenlaisten, jos tähden elinikä riittää.
Härmän lukio
Vuoteen 2008 saakka koulutuksen järjestäjänä toimi Alahärmän kunta. Vuoden 2009 alusta Kauhavan kaupunki.
Planeettakuntien synty
Aurinkokunnan ominaisuuksia
Planeettakunnan syntyteorian tulisi selittää monia aurinkokuntamme ominaisuuksia, esimerkiksi sen, miksi planeetat kiertävät yleensä melkein ympyrämäisiä ratoja suunnilleen samassa tasossa.
Planeettakunnan syntyteorian tulisi selittää seuraavia asioita, jotka näkyvät meidän aurinkokunnassamme: sisällä auringosta ja koostuvat metalleista ja silikaateista, kun taas jättiläisplaneetat sijaitsevat ulompana ja koostuvat jäästä ja kevyemmistä aineista aina vetyyn ja heliumiin asti. Aurinkokunnan ulko-osissa on myös jäästä ja kivestä koostuvia kuita ja pikkuplaneettoja.
Eksoplaneetat
Ollakseen pätevä planeettakuntien syntyteorian tulisi selittää eksoplaneettojen kummalliset piirteet. Tähän asti on havaittu yli sata aurinkokunnan ulkopuolista planeettajärjestelmää eli eksoplaneettakuntaa. Ne ovat hyvin erilaisia kuin omamme. Niihin sisältyy kummalliselta näyttäviä järjestelmiä, joissa jättiläisplaneetta tai -planeetat kiertävät keskustähteään keskimäärin lähempänä kuin Merkurius Aurinkoa. On myös havaittu hyvin soikeilla radoilla kiertäviä planeettoja, jollaisia aurinkokunnassamme ei ole. Niiden radan eksentrisyys on jopa yli 0,8, kun taas aurinkokunnan planeettojen eksentrisyys on tyypillisesti alle 0,1.
On olemassa myös järjestelmiä, joissa Jupiterin massainen planeetta kiertää tähteään etäisyydellä, jolla lämpötila sallii veden esiintymisen nestemäisessä muodossa, eli Maata vastaavalla etäisyydellä keskustähdestään. Lisäksi löydettyjen planeettakuntien joukossa on järjestelmiä, joissa kolme tai jopa neljä suurta planeettaa kiertää tähteään alle 5 AU:n etäisyydeltä keskustähdestään. Aurinkoa lähimmän jättiläisplaneetan, Jupiterin, etäisyys keskustähdestään on 5,2 AU ja aurinkokunnan muut jättiläisplaneetat ovat vielä kauempana. Nämä spektroskoopilla löydetyt oudot planeettakunnat ovat todellinen haaste aurinkokunnan syntyteorioiden laatijoille.
Tähtienvälinen aine
Linnunradan tyyppisen kierteisgalaksin massasta noin 10 % on tähtienvälistä ainetta. Aine ei ole myöskään tasaisesti jakautunut vaan se muodostaa toisaalle pilviä ja tiivistymiä, toisaalla taas ainetta on äärimmäisen harvassa. Tähtienvälisen aineen tihentymät muodostavat tavallisesti kuitumaisia filamentteja ja verkkomaisia rakenteita, mikä kertoo aineen turbulenttisesta, pyörteisestä käyttäytymisestä. Turbulenssia aiheuttavat pääasiassa tähtien hiukkastuulet ja supernovien shokkiaallot. Kaasun tiivistymiä kutsutaan molekulaarisiksi pilviksi, sillä niistä on havaittu monia orgaanisia ja epäorgaanisia molekyylejä (esim. CO, CN, CS, SiO, OH, H2O, HCN, SO2, H2S, H2SO ja lukuisia muita vedyn, hiilen typen ja hapen yhdisteitä). Mutkikkaitten molekyylien, mahdollisesti jopa aminohappojen, muodostuminen on mahdollista, sillä nuorten lähitähtien voimakas UV-säteily ei pääse tunkeutumaan pilvien ytimiin asti ja alkuaineet voivat rauhassa muodostaa yhdisteitä.
Tähtienvälisen aiheen ominaisuuksia voi laskea mutkikkailla matemaattisilla yhtälöillä, jotka pohjautuvat fysiikan lakeihin. Tähtienvälisen aineen käyttäytymistä kuvataan tavallisesti fysiikan nestedynamiikan ja magnetohydrodynamiikan yhtälöillä. Tavallisesti yhtälöissä otetaan huomioon magneettikenttien vaikutus, lähitähtien säteilyn ja kosmisten säteiden vaikutukset ja supernovien šokkiaaltojen satunnainen esiintyminen.
Molekulaariset pilvet
thumb|300px|Hubble-avaruusteleskoopin ottama kuva tuhoutuvasta molekulaarisesta pilvestä. Pilven lähellä on havaittavissa uusia tähtiä.
Molekulaaristen pilvien koot ja massat voivat olla hyvin erilaisia. Tähtien syntyalueilla, Linnunradan spiraalihaaroissa, pilvikompleksit voivat olla suurimmillaan massaltaan 106 Auringon massaa ja halkaisijaltaan 100 pc. Pienimmillään ne voivat olla massaltaan alle 10 Auringon massaa ja halkaisijaltaan alle parsekin. Molekyylejä sisältävien pilvien lämpötilat ovat tyypillisesti välillä 10–100 kelviniä.
Kaasun lämpöliikkeestä aiheutuva paine puolestaan tuottaa tavallisesti suurimman gravitaatiota vastustavan voiman yksittäisissä pienemmän mittakaavan tihentymissä. Molekulaarisista pilvistä tehdyt havainnot osoittavat, että kaasun kineettinen eli liike-energia ylittää joissain tapauksissa jopa yhdellä kertaluokalla tavallisen lämpöliikkeen antamat arvot, mikä viittaa vahvasti esimerkiksi magneettisen turbulenssin voimakkaaseen rooliin merkittävimpänä pilvien luhistumista vastustavana voimana.
On mahdollista, että olosuhteiden ollessa sopivia ainoa stabiili lopputila tähtienvälisellä pilvellä on joukko tähtiä, mutta molekulaaristen pilvien kehitys ei johda fragmentoitumiseen ja romahtamiseen kaikilla fysikaalisten olosuhteiden alkuarvoilla. Molekulaarisia pilviä voidaan kartoittaa tutkimalla molekyylien tuottamia spektriviivoja radiosäteilyn alueella tai tutkimalla pölyhiukkasten kontinuumisäteilyä tai tähtien säteilyyn aiheuttamia absorptioviivoja. Erityisesti alimillimetrialueen havainnoista saadaan tietoa pilvien rakenteesta, sen hiukkasten nopeusjakaumasta ja siinä esiintyvistä turbulensseista.
Molekulaaristen pilvien gravitaatioluhistuminen
Tähdet syntyvät kun molekulaarisen pilven massa ylittää Jeansin massan missä c_{s} on äänen etenemisnopeus, \rho_{0} on tiheys ja G on gravitaatiovakio. Kohteet, joissa pilven massa on suurempi kuin Jeansin massa, ovat tyypillisesti kylmiä – lämpötila matalampi kuin 10 kelviniä – ja niin tiheitä, että lähitähtien säteily ei pääse pilven ytimeen asti. Luhistumista edeltää tavallisesti molekulaarisen pilven fragmentoituminen useaan luhistumiskeskukseen ja siten tuloksena on useimmiten tähtien rypäitä tai ainakin usean tähden järjestelmiä riippuen pilven massajakaumasta ja kokonaismassasta. Tietokonesimulaatioista on saatu selville, että molekulaarisen pilven fragmentoitumiseen ja ainakin kahden tähden järjestelmän syntyyn neljässä tapauksessa viidestä riittää, että turbulensseihin sitoutuneen energian ja gravitaatioenergian suhde on luokkaa 1:20. On siis perusteltua päätellä, että jopa hyvin pienet turbulenssit voivat saada aikaan pilven fragmentoitumisen.
Jeansin massa on osoittautunut hyväksi arvioksi romahtamisen kriteereistä, sillä on havaittu tiivistymiä, jotka ovat romahtamisen kynnyksellä ja niiden massat ovat suunnilleen Jeansin massan suuruisia. Lisäksi niiden massat ovat välillä 0,05–3,0 Auringon massaa eli kyseessä voi olla joukko tiivistymisvaiheessa olevia yksittäisiä tähtiä.
Yksittäiset pilvet, joiden massa ylittää Jeansin massan, ovat tavallisesti tiheimpiä aivan ytimestään, ja tiheys pienenee ytimen etäisyyden funktiona. Tällaiset kohteet romahtavat ensin aivan sisäosistaan, jolloin ulompiin kerroksiin kohdistuva paine vähenee merkittävästi ja nekin romahtavat gravitaation vaikutuksesta. Romahtaminen tapahtuu likimain vapaan putoamisen aikaskaalassa mikäli vastustavat voimat ovat pieniä suhteessa gravitaatioon. Tietokonesimulaatioiden mukaan muodostuvan järjestelmän tiheysprofiili on tasainen aivan ytimessä ja pienenee tavallisesti ulommilla alueilla kuten kääntäen verrannollisena etäisyyden neliöön, mikä kuvaa hyvin havainnoista saatuja käsityksiä. Vapaan putoamisen aikaskaalan yhtälöstä näkyy, että tiheämmät kohteet romahtavat nopeimmin, mutta likimain homogeenisissa kohteissa vapaaseen putoamisliikkeeseen päässyt materia saavuttaa systeemin keskustan samanaikaisesti riippumatta sen alkuperäisestä etäisyydestä keskuksesta. Tässä vaiheessa pilven eri osissa olevat turbulenssien aiheuttamat tihentymät voivat alkaa luhistua erikseen, jolloin seurauksena on fragmentoituminen ja lopulta usean tähden järjestelmän tai kokonaisen tähtijoukon synty. Syntyvät tähden ovat siten peräisin samasta pilvestä ja niiden pyörimisakselit ja siten myös kertymäkiekot ovat simulaatioiden mukaan lähes samansuuntaisia, mikä on myös havaittu nuorista tähtijoukoista tehdyissä havainnoissa. Myöhemmässä vaiheessa dynaamiset vuorovaikutukset kuitenkin sekoittavat tähtijoukkoa eikä samanlaisia ominaisuuksia enää ole havaittavissa.
Kun molekulaarisen pilven massa on ylittänyt Jeansin massan, sen kiertoimpulssi vaikuttaa merkittävästi luhistumisen lopputulokseen. Kaikilla pilvillä on nollasta poikkeava kiertoimpulssi galaksin pyörimisen vuoksi. Kiertoimpulssin suuruus määrää muodostuuko systeemistä yksi tähti vai kahden tai useamman tähden järjestelmä. Tavallisesti pyörimismäärä on niin suuri, että tähtiä syntyy useampia. Jos luhistuvan järjestelmän pyörimismäärä on riittävän suuri, syntyy rengas- tai sauvamaisia rakenteita, jotka edelleen hajoavat kaksoistähdiksi tai järjestelmiksi, joissa on vieläkin useampia komponentteja. Kiertoimpulssin säilyminen saa siten aikaan toisiaan kiertäviä järjestelmiä, jolloin yksittäisen tiivistymiskeskuksen pyörimismäärä on pienentynyt huomattavasti. Simulaatioissa rengasmaisten rakenteiden synty on kyetty mallintamaan. Niiden dimensiot vastaavat havaittuja kaksoistähtien ja usean tähden järjestelmiä. Pienemmillä pyörimisnopeuksilla puolestaan syntyy sauvamaisia rakenteita, jotka eivät hajoa osiin tai tuloksena on pelkkä kiekko, joka jää systeemin kertymäkiekoksi, ja lopputuloksena on vain yksi tähti.
Riippumatta yksittäisen tiivistymän täsmällisestä syntymekanismista, sen ympärille muodostuu kiekko pyörimisakselin määrittämään tasoon, mikäli systeemissä on vähänkin kiertoimpulssia. Näissä kiekoissa kiertoimpulssi ei edelleenkään voi hävitä, joten materia jää kiertämään keskusta Keplerin lakien mukaisesti ja syntyy prototähti, jolla on kertymäkiekko. Simulaatioissa muodostuneet kiekot ovat lisäksi stabiileja ja niiden koko vastaa havaintoja, joten kertymäkiekkojen synnyn mallit ovat kohtalaisen hyvin sopusoinnussa havaintojen kanssa.
Kertymäkiekot prototähtien ympärillä
Kertymäkiekot muodostuvat, kun luhistuvan molekulaarisen pilven pyörimismäärä saa aineen asettumaan pyörimisakselin määrittämään tasoon. Kiekkoa kutsutaan kertymäkiekoksi, sillä aine putoaa kiekon sisäreunalta systeemin ytimeen eli kertyy kiekon kautta massiiviseksi kappaleeksi. Ytimeen putoava aine luovuttaa kiertoimpulssia kiekkoon jäävälle aineelle. Siksi suurin osa systeemin kiertoimpulssista jää kiekkoon kuuluville kappaleille. Ydintä aletaan nyt kutsua prototähdeksi. Prototähdet ovat prosessin alkuvaiheessa massaltaan pienempiä kuin kiekko, mutta prosessin jatkuessa lähes kaikki kiekon aine putoaa prototähteen ja niiden massa kasvaa paljon kiekon massaa suuremmaksi.
left|200px|thumb|Protoplanetaarinen kiekko HH-30 [[Härkä (tähdistö)|Härän tähdistössä noin 450 valovuoden päässä aurinkokunnastamme. Kiekko syöksee punertavan kaasusuihkun, mikä on ominaista tällaisille kohteille.]]
Kertymäkiekkoja on havaittu useiden tähtien ympäriltä. Havaitseminen on perinteisesti tapahtunut infrapuna-alueella, jossa kiekon säteily on usein voimakkaampaa tai ainakin yhtä voimakasta kuin prototähden. Tällöinkin havaitseminen onnistuu vain tunnistamalla kohteen spektristä infrapunaylimäärä, jonka tuottoon tähti ei pysty. Optisella alueella havaitseminen on vieläkin vaikeampaa, sillä kohteen näkyessä optisella alueella prototähden huomattavasti suurempi kirkkaus estää kiekon suoran havaitsemisen. Toinen vaihtoehto on, että kohteen ympärillä on paksu kaasu- ja pölyvaippa, jolloin kohde on näkymätön. Myös kiekkojen koko asettaa rajoituksia, sillä sadan parsekin päässä olevan kiekon kulmaläpimitta on vain muutaman kaarisekunnin luokkaa. Kuitenkin kiekkoja on havaittu nuorien tähtien ympärillä. Erityisesti Hubble-avaruusteleskoopilla saadut kuvat kertymäkiekoista ovat tuoneet lisää informaatiota niissä tapahtuvista prosesseista.
Auringon kokoluokkaan kuuluvien pääsarjan tähtien syntyyn on tyypillisesti arveltu kuluvan aikaa noin miljoona vuotta. Asia on kuitenkin osittain epäselvä, sillä havaittujen kertymäkiekkojen massan siirtonopeus prototähteen on osoittautunut liian hitaaksi (10−10 - 10−7 Auringon massaa vuodessa), jotta tähti saavuttaisi lopullisen kokonsa miljoonan vuoden kuluessa. Havaitut nopeudet voivat selittyä niin kutsutulla FU-Orionis -ilmiöllä, jossa ainetta putoaa prototähteen purkauksissa ja saa siten aikaan jaksollisia kirkkauden muutoksia. Kirkkauden muutokset voivat olla suuruudeltaan jopa viisi magnitudia ja kestoltaan vuodesta kymmeneen vuoteen. Näin ainetta voi siirtyä prototähteen aluksi nopeammin vauhdin hidastuessa kiekon pienenemisen myötä.
FU-Orionis -vaihetta pidetään tavallisena tähtien synnyn välivaiheena. Teoreettiset mallit, joissa otetaan huomioon kiekon viskositeetti ja siitä aiheutuva lämmön vapautuminen, pystyvät tuottamaan havaittuja tai havaitun kaltaisia spektrejä, joissa esiintyy FU-Orionis-kohteille tyypillinen voimakas infrapunaylimäärä. Säteily syntyy aivan kertymäkiekon sisäosasta alle 0,3 AU:n etäisyydeltä tähdestä. FU-Orionis-vaiheen keston arvioidaan yleisesti olevan noin kymmenentuhannen vuoden luokkaa, jonka jälkeenkin purkaukset jatkuvat, mutta ne ovat pienempiä, koska suuri osa kertymäkiekon materiasta on jo pudonnut prototähteen.
Kertymäkiekkojen lämpötilat
Lähes kaikki prototähteen päätyvä aine kulkeutuu sinne kertymäkiekon kautta. Tällöin kertymäkiekkoon saapuvan aineen määrä voi ajoittain ylittää siitä tähteen putoavan aineen määrän ja kiekon massa voi siten kasvaa. Kasvaminen ei kuitenkaan jatku rajatta, sillä kiekon massa 30 % tähden massasta muodostaa likimääräisen rajan, jota massiivisempi kiekko alkaa käydä epästabiiliksi, ja spiraalin muotoiset tiheysaallot alkavat kuljettaa kiertoimpulssia ulospäin kasvattaen prototähteen putoavan aineen määrää. Kertymäkiekot pysyvät siis suhteellisen vakaina muodostelmina koko tähden synnyn ajan ja niissä esiintyy monenlaisia ilmiöitä, ennen kuin ne häviävät tähden siirtyessä pääsarjavaiheeseen.
Kertymäkiekossa syntyy lämpöä, tähden säteilyn lisäksi myös aineen viskositeetin vaikutuksesta. Kaikkein tiheimmät alueet aivan kiekon tasossa lämmittävät koko kiekkoa ja saavat sen emittoimaan säteilyä 1-200 mikrometrin alueella, mikä on havaittavissa Maan kiertoradalta.
Prototähden ja kertymäkiekon kehitys
Nuoria alle kahden auringon massan tähtiä, joiden spekrit ovat tyyppiä F-M ja jotka eivät vielä ole saapuneet pääsarjaan, kutsutaan T Tauri -tähdiksi. T Tauri -tähdet jaetaan yleensä kolmeen luokkaan I, II ja III.
Luokan I kohteiden infrapunaspektrissä säteily on erittäin voimakasta aallonpituuksilla 1-1000 mikrometriä. Säteilyn intensiteetti ylittää moninkertaisesti tähden säteilyn intensiteetin ja aiheutuu siksi vapautuvasta gravitaatioenergiasta. Tässä vaiheessa tähti on niin paksun pöly- ja kaasupilven sisällä, että sen erottaminen ei onnistu optisesti. Luokan I kohteet ovat siis todennäköisesti vaiheessa, jossa aine putoaa kohti keskusta ja kasautuu kertymäkiekon tasoon, josta se edelleen kulkeutuu kohti keskusta. Näistä kohteista suuri osa osoittaa FU Orionis -tähti-tyyppisiä kirkkauden vaihteluita ja luokka I vastaa siten oleellisesti luokitusta FU Orionis -kohteisiin.
Luokan II kohteilla infrapunaspektrissä näkyy yhä runsaasti kertymäkiekon tuottamaa säteilyä, mutta myös tähden mustan kappaleen spektri alkaa erottua. Tähdet ovat myös tyypillisesti optisesti nähtävillä, mikä antaa aiheen olettaa lähes kaiken aineen pudonneen kertymäkiekon tasoon, jolloin tähden säteily voi vapaasti edetä kiekon tason ulkopuolella.
Luokassa III infrapunaylimäärä on lähes poistunut ja spektrissä näkyy siisti mustan kappaleen säteilijä, kun suuri osa kertymäkiekosta on pudonnut tähteen.