cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Sortavalan kihlakunta
Kihlakunnan maapinta-ala oli 1 879,00 km² (1.1.1938), ja sen väkiluku oli 42 387 henkeä (31.12.1939).
Kansainvälinen merenkulkujärjestö
thumb|250px|Kansainvälisen merenkulkujärjestön päämaja Lontoossa [[Thamesin varrella]] Kansainvälinen merenkulkujärjestö (, IMO) on vuonna 1948 perustettu Yhdistyneiden kansakuntien alainen kansainvälinen merenkulun turvallisuusasioita hallinnoiva järjestö. Siitä käytettiin aiemmin nimeä Inter-Governmental Maritime Consultative Organization (IMCO).
Järjestön pääkonttori on Lontoossa, mistä se hallinnoi jäsenmaiden hallitusten ja merenkulkualan yhteistyötä. Päätavoitteina ovat merenkulun turvallisuuden kehittäminen ja liikenteen aiheuttaman merien saastumisen ehkäiseminen. Järjestöä johtaa jäsenmaiden edustajien muodostama elin joka valitsee joukostaan jäsenet talousasioista vastaavaan neuvostoon. Työskentely järjestössä on jaettu viiteen komiteaan ja niiden työtä tukeviin alakomiteoihin. YK:n muilla jäsenorganisaatioilla on seurantamahdollisuus järjestön työskentelyyn. Tarkkailijan asema on myönnetty myös eräille hallituksista riippumattomille ulkopuolisille järjestöille. Järjestöä tukee pysyvä sihteeristö joiden työntekijät jotka ovat jäsenmaiden edustajia. Sihteeristön muodostaa jäsenistön määräajaksi valitsema pääsihteeri ja vaihteleva määrä osastoja (mm. meriturvallisuus- ja ympäristösuojeluosastot).
IMO-tunnus
Kansainvälinen merenkulkujärjestö hyväksyi 19. marraskuuta 1987 suosituksen A.600(15), jonka mukaan jokaiselle alukselle annettaisiin pysyvä IMO-numero, joka seuraisi alusta sen koko eliniän, eikä muuttuisi omistajan tai rekisterivaltion muutoksen johdosta. Tarkoituksena on yksinkertaistaa alusten tunnistamista. Alusten helpommalla tunnistamisella pyritään myös estämään laivojen suorittamia tahallisia päästöjä sekä kauppa- ja vakuutussuhteisiin liittyviä petoksia. Suositus perustuu vapaaehtoisuuteen. IMO-tunnus jaetaan merellä käytettäville aluksille, poikkeuksena jotkin suosituksessa määritellyt tapaukset. Aluksen bruttovetoisuuden tulee olla vähintään 100 tonnia. Tunnus voidaan jakaa olemassa olevien alusten lisäksi vielä rakenteilla oleville.
Raymond Chandler
Elämä
Chandlerin isä oli yhdysvaltalainen ja äiti irlantilainen, Waterfordista. Äiti oli elänyt Irlannin englantilaisessa kveekari-yhteisössä, ja samasta yhteisöstä olivat isän esivanhemmat aikoinaan muuttaneet Yhdysvaltoihin.
Raymond Chandler syntyi 1888 Yhdysvalloissa Chicagossa. Vanhempien erottua seitsemänvuotias Chandler ja äiti Florence muuttivat Irlantiin. Irlannista äiti ja Chandler muuttivat Lontooseen, jossa Chandler kävi koulua yksityisessä Dulwich Collegessa. Sieltä on peräisin hänen kirjojensa sankarin nimi, sillä yksi koulun rakennuksista oli nimeltään Marlowe House.
Koulun jälkeen 17-vuotias Chandler opiskeli ranskaa Pariisissa ja saksaa Münchenissä. Saatuaan Ison-Britannian kansalaisoikeudet 1907 ja läpäistyään siviilihallinnon tutkintovaatimukset erinomaisesti, hän työskenteli puoli vuotta meriministeriössä kirjurina. Tänä ajanjaksona hän myös kirjoitti runoja ja kirjallisuusarvosteluja. Hänen ensimmäinen runonsa julkaistiin tänä aikana.
Chandler kokeili myös freelancetoimittajan töitä muun muassa Daily Expressissä, mutta menestys ei ollut erityisen hyvä. Hän muutti Yhdysvaltoihin 1912, ensin San Franciscoon ja sieltä seuraavana vuonna 23-vuotiaana Los Angelesiin ja teki monenlaisia sekalaisia töitä sekä hankki kirjekurssina kirjanpitäjän pätevyyden. Ensimmäisessä maailmansodassa Chandler palveli Kanadan armeijassa.
Chandler päätyi vuonna 1922 kirjanpitäjäksi öljy-yhtiö Dabney Oil Syndicateen, jonka varajohtajaksi hänet ylennettiin vuonna 1931. Hän sai kuitenkin seuraavana vuonna 44-vuotiaana potkut alkoholismin, poissaolojen, naistyöntekijöitten hyväksikäytön ja itsemurhalla uhkailun vuoksi. Elättääkseen itsensä suuren lamavuosien vaikeissa oloissa Chandler alkoi kirjoittaa rikoskertomuksia Black Mask -lehteen. Ensimmäisen romaaninsa hän kirjoitti 50-vuotiaana.
Chandler meni vuonna 1924 naimisiin 18 vuotta vanhemman Pearl Eugenie ”Cissy” Pascalin (1871–1954) kanssa. Avioliitto kesti Pascalin kuolemaan saakka. Heillä oli 20-vuotiaaksi elänyt musta persialaiskissa Taki, joka oli paikalla, kun Chandler kirjoitti ja jota Chandler sanoi ”sihteerikseen”. Vaimon sairaus ja kuolema vaikuttivat Chandleriin voimakkaasti, hän vaipui syvään depressioon ja hänen alkoholisminsa paheni. pienoiskuva|Raymond Chandlerin ja hänen vaimonsa Cissyn hautakivi.
Koko elämänsä ajan Chandleria vaivasi ulkopuolisuus. Englannissa hän oli yhdysvaltalainen ja Kaliforniassa liian englantilainen. Chandler sai takaisin Yhdysvaltain kansalaisuuden 1956, mutta säilytti brittiläiset oikeutensa. Sama ulkopuolisuus välittyy Marlowen hahmosta.
Chandler näki uuden kotikaupunkinsa Los Angelesin ulkopuolisen silmin. Vuonna 1950 hän muisteli:
Chandlerin esseestä ”Se murhaa joka osaa”:
Kaikki romaanit liittyvät losangelesilaisen yksityisetsivän Philip Marlowen juttuihin. ”Mukava rehti yksityisetsivä, joka ei pudottaisi sikarintuhkaa lattialle eikä koskaan pidä mukanaan yhtä asetta enempää”, kuten Marlowe itseään kuvaili Vanhan kultarahan ensimmäisellä sivulla. Romaanien juonet on punottu hyvin mutkikkaiksi, jopa sekaviksi. Chandlerin tarkoituksena lienee ollut pyrkiä keskittämään lukijan huomio juonen sijaan muihin asioihin, erotuksena perinteisistä murhatarinoista, joissa palapelimäisen juonen seuraaminen on itsetarkoitus.
Tuotannosta
Kun Chandlerin tunnetuimmasta romaanista Syvä uni kuvattiin elokuvaa, joutui ohjaaja Howard Hawks ottamaan yhteyttä Chandleriin, sillä hänkään ei pysynyt monimutkaisen juonen perässä.
Chandlerin varhaisissa novelleissa päähenkilönä ei vielä ollut Philip Marlowe. Kertomukset ilmestyivät etupäässä newyorkilaisessa viihdelukemistossa Black Maskissa. Chandler kokeili novelleissa erilaisia yksityisetsivätyyppejä, ennen kuin vihdoin päätyi Philip Marlowen hahmoon.
Thomas Hunt Morgan
Thomas Hunt Morgan (25. syyskuuta 1866 Lexington, Kentucky – 4. joulukuuta 1945 Pasadena, Kalifornia) oli yhdysvaltalainen perinnöllisyystieteilijä ja embryologi. Hän kehitti ensimmäiset geenikartat ja oli mutaatiotutkimuksen uranuurtaja.
Thomas Hunt Morganille myönnettiin vuonna 1933 Nobelin fysiologian tai lääketieteen palkinto banaanikärpästen genetiikkaan kohdistuneista tutkimuksista. Muita hänelle myönnettyjä tunnustuksia ovat Lontoon Royal Societyn kunniajäsenyys vuonna 1919 sekä samaisen seuran Darwin-mitali 1924 ja Copley-mitali 1939. Hän toimi myös puheenjohtajana tiedeseuroissa ja kokouksissa, Yhdysvaltain kansallisessa tiedeakatemiassa 1927–1931, American Association for the Advancement of Sciencesissa (AAAS) 1930 ja Sixth International Congress of Genetics, Ithaca, New York, 1932.
Elämäkerta
Thomas Hunt Morgan syntyi Lexingtonissa Kentuckyssä Charlton Hunt Morganille ja Ellen Key Howard Morganille. Morgan valmistui Kentuckyn yliopistosta 1886 ja lopputyönsä jälkeen hän jatkoi tutkimuksiaan Kentuckyn yliopistossa ja sen jälkeen Baltimoressa Johns Hopkinsin yliopistossa, jossa hän väitteli tohtoriksi 1890.
Morganin tutkijanura käsittää kolme ajanjaksoa. Aluksi hän työskenteli Bryn Mawr Collegessa 1891–1904. Sen jälkeen hän siirtyi kokeellisen eläintieteen professoriksi Columbian yliopistoon, jossa hän työskenteli 1904–1928. Hänen tutkijanuransa viimeiseksi vaiheeksi jäi toimiminen professorina ja laitoksen johtajana Kalifornian teknologisessa instituutissa Pasadenassa 1928–1945.
Morgan suhtautui vielä 1900-luvun alussa uudelleen löydettyihin Gregor Mendelin perinnöllisyystieteellisiin ajatuksiin varsin kriittisesti. Columbian yliopistossa työskennellessään hän kiinnostui perinnöllisyystieteen ja evoluution mekanismeista. Hän valitsi tutkimustensa kohteeksi banaanikärpäsen, joiden parissa hän alkoi työskennellä noin 1908. Valinta osoittautui hyväksi, ja Morgan ryhmineen edistyi perinnöllisyystieteellisissä tutkimuksissaan suurin harppauksin. Hänestä tuli samalla Mendelin ajatusten kannattaja.
Morganin kokeellinen mutaatiotutkimus antoi varmemman pohjan sen aikaiselle vielä varsin spekulatiiviselle evoluutioteorialle. Morgan ei suinkaan tehnyt tutkimuksia yksin, vaan hänen ympärilleen muodostui ryhmä maineikkaita biologeja, kuten Calvin Bridges, Hermann Joseph Muller ja Alfred Sturtevant. Muller sai myöhemmin Nobelin 1946 röntgensäteiden aiheuttamista mutaatioista. Ryhmä oli myös ensimmäinen kuuluisaksi tullut koulukunta genetiikan alalla.
Morgan teki monia kokeita banaanikärpäsillä ja löysi muun muassa 1910 banaanikärpäsen ensimmäisen mutantin, whiten, joka muutti kärpäsen silmät valkoisiksi. Morgan paikallisti mutatoituneen geenin banaanikärpäsen X-kromosomiin, todistaen samalla, että geenit sijaitsevat kromosomeissa. Näin Morgan vahvisti kokeissaan kromosomien ja perinnöllisyyden yhteyden. Hän osoitti myös miten yksi koiraan kromosomi poikkeaa naaraan kromosomista, ja että yksilön sukupuoli ja siihen kytkeytyneet ominaisuudet määräytyvät juuri sen kromosomin mukaan. Morgan ryhmineen osoitti kromosomissa olevan suuren joukon geenejä, jotka ovat lineaarisesti järjestäytyneet kromosomeihin. Morganin tutkijaryhmä myös päätteli sen, että mitä kauempana geenit sijaitsivat kromosomissa, sitä suuremmalla todennäköisyydellä niiden välisellä alueella tapahtui crossing-over eli tekijäinvaihto.
Thomas Hunt Morganin ja hänen koulukuntansa ansiota oli, että perinnöllisyystiede vakiintui biologisen tutkimuksen itsenäiseksi osa-alueeksi. Vuonna 1926 hän julkaisi geeniteorian (The Theory of the Gene), joka pohjautui pitkälti Mendelin keksimiin periytymissääntöihin.
Työvoimapula
Työvoimapula tarkoittaa työmarkkinoiden tilannetta, jossa työvoiman tarjonta ei riitä täyttämään kysyntää esimerkiksi jollain alalla tai maantieteellisellä alueella.
Pula työvoimasta voi olla kroonista, kausittaista, paikallista tai suhdannehuippuhin liittyvää. Matalapalkka-alojen krooninen työvoimapula johtuu tyypllisesti siitä, että työnantajat tarjoavat jatkuvasti niin pientä palkkaa, että sillä on vaikea tulla toimeen. Työvoimapula lisää myös työn kuormittavuutta, joka voi saada loputkin työntekijät vaihtamaan alaa.
Suhdannehuipuilla yritykset saavat kaupattua tuotteitaan niin paljon, että niitä tuottamaan pitäisi löytää nopeasti lisää työvoimaa. Suhdannetyövoimapulaa voi olla vaikea korjata oman maan työvoimalla, koska uusien työntekijöiden kouluttautumiseen kuluu aikaa.
Kausittainen työvoimapula koskettaa aloja, joilla on lyhyt sesonki. Myös vientituotteita valmistavat yritykset kohtaavat kausittaista pulaa työvoimasta.
Suomessa ei ole absoluuttista työvoimapulaa, vaan kyseessä on kohtaanto-ongelma, jossa työttömien koulutus ja kokemus ei pätevöitä hakemaan tarjolla olevia työpaikkoja. Maantieteellinen kohtaanto-ongelma syntyy siitä, että avoimet työpaikat eivät synny sinne, missä työttömät ja heidän perheensä asuvat. Tällöin syntyy paikallinen työvoimapula.
Työvoimapulaa esiintyy etenkin terveydenhuollon työpaikoilla, jossa vallitsi vuonna 2013 suurin pula hammaslääkäreistä ja suuhygienisteistä. Vuonna 2014 oli yli myös tuhat avointa terveyskeskuslääkärin virkaa, johon ei riittänyt työnhakijoita. Maassa on vallinnut pitkään myös pulaa erikoislääkäreistä ja etenkin psykiatreista. Vuonna 2002 valmistuneen selvityksen mukaan lähes kolmannes psykiatrinviroista on täyttämättä. Myös vanhustenhuolto tarvitsee lisää koulutettua henkilökuntaa. Siivousalalla puolestaan ei vallitse vastoin yleistä käsitystä työvoimapulaa, sillä työttömiä siivoajia on kaksi kertaa enemmän kuin siivousalan avoimia työpaikkoja.
Jos talous toimii normaalisti, työvoimapula johtaa alan palkkojen nousuun, jolloin työvoimapula poistuu. Tätä ei ole kuitenkaan tapahtunut esimerkiksi ravintola-alalla, minkä vuoksi alan työvoimapula on kroonistunut.
Työvoimapula pienentää yritysten voittoja ja näin ollen on siis haitallista yritysten omistajille. Työntekijöiden näkökulmasta sopiva työvoimapula on positiivinen asia, koska se lisää avointen työpaikkojen määrää ja parantaa usein myös palkkatasoa. Esimerkiksi lääkäriliitto vastustaa sitä, että kroonista lääkäripulaa helpotettaisiin kouluttamalla lisää lääkäreitä. Työnantajat kilpailevat nykyisin sekä vastavalmistuneista että valmistumattomista lääkäreistä esimerkiksi rekrytointifirmojen avulla, hyvällä perehdytyksellä, joustavilla työehdoilla ja kilpailukykyisellä palkkauksella.
Hans-Georg Aschenbach
Aschenbach voitti nuorten Euroopan mestaruuden vuonna 1969. Sapporon olympialaisissa 1972 hän sijoittui normaalimäessä 31:nneksi. Vuonna 1973 hän voitti Oberstdorfissa lentomäen maailmanmestaruuden. Talvella 1973–1974 hän voitti Keski-Euroopan mäkiviikon ja samana keväänä Falunin MM-kisoissa maailmanmestaruuden sekä normaali- että suurmäessä. Samana vuonna hänet valittiin Itä-Saksan vuoden urheilijaksi.
Vielä vähän ennen vuoden 1976 talviolympialaisia Aschenbach kärsi pahasta polvivammasta mutta kuntoutui Innsbruckin kisoihin ja voitti normaalimäessä olympiakultaa sekä sijoittui suurmäessä kahdeksanneksi. Tuon talven jälkeen Aschenbach lopetti hyppyuransa. Hän valmistui myöhemmin lääkäriksi.
Hans-Georg Aschenbachin veli Dietmar Aschenbach oli myös maansa kärkipään mäkihyppääjiä.
Alejandro Amenábar
pienoiskuva|Alejandro Amenábar vuonna 2015. Alejandro Fernando Amenábar Cantos (s. 31. maaliskuuta 1972 Santiago, Chile) on espanjalainen elokuvaohjaaja ja käsikirjoittaja, jota pidetään yhtenä maansa merkittävimmistä nykyohjaajista. Hän on toiminut myös näyttelijänä ja säveltäjänä omassa tuotannossaan.
Amenábar syntyi 1972 Santiagossa espanjalais-chileläiseen perheeseen. Vuonna 1973, kaksi viikkoa ennen Augusto Pinochetin vallankaappausta perhe muutti Espanjaan. Amenábarilla on sekä Chilen että Espanjan kansalaisuus.
Alejandro Amenábar on saanut lukuisia elokuvapalkintoja. Hänen elokuvansa Meri sisälläni voitti muun muassa 14 Goya-palkintoa Espanjassa, sekä parhaan ulkomaisen elokuvan Oscarin helmikuussa 2005.
Kretheus
Kretheus oli kreikkalaisessa mytologiassa Iolkoksen perustaja ja kuningas. Hän oli yksi Aioloksen ja Enareten kahdeksasta pojasta, aiolialaisten kantaisä, ja ensimmäisen kreikkalaisen, Hellenin, pojanpoika. Hänen veljiänsä olivat Sisyfos, Athamas, Deion sekä Salmoneus, jonka tyttären Tyron kanssa hän oli naimisissa. Kretheus sai Tyron kanssa Fereen, Amytheonin sekä Aisonin, jonka kautta hän oli siten isoisä Iasonille, joka puolestaan oli yksi argonauteista. Avioliiton aikana Tyro sai myös kaksoispojat Neleus ja Pelias suhteesta merenjumala Poseidonin kanssa.
Ranskankielinen sosialistipuolue (Belgia)
Puolue on perustettu 1978, jolloin Belgian sosialistipuolue jakautui kahtia, hollannin- ja ranskankielisiksi puolueiksi
NRP Cinco de Otoubro (1900)
NRP Cinco de Otoubro oli Portugalin laivaston vuonna 1900 vesillelaskettu yhteysalus.
Valmistus
Alus tilattiin Ramage and Fergusonilta Leithistä. Alus laskettiin vesille 1900 nimellä SS Banshee.
Palvelus
Alus muutettiin kuninkaalliseksi jahdiksi 1901 nimellä Amélie IV ja se nimettiin vuoden 1910 vallankumouksen jälkeen Cinco de Otoubroksi. Aluksen aseistuksena oli 1921 vain kaksi 37 millimetrin tykkiä ja se muutettiin merentutkimusalukseksi 1924. Alus poistettiin laivastoluettelosta 1937.
Balochistanin konflikti
Balochistanin konflikti on baluchinationalistien, Pakistanin ja Iranin välinen konflikti Balochitanin alueella. Balochistanin alueeseen kuuluu Balochistanin provinssi Pakistanissa, Sīstān ja Balūchestānin provinssi Iranissa ja Balochistanin alue Afganistanissa. Alueella on paljon luonnonvaroja mutta se on Pakistanin vähiten kehittynein alue. Balochien aseistautuneet organisaatiot vaativat alueelle autonomiaa ja oikeutta hallita sen luonnonvaroja.
Vaikka konflikti on vielä meneillään, se on heikentynyt. Baluchinationalistit ovat suostuneet joihinkin valtion sovintotarjouksiin ja harkinneet aseista luopumista. Huhtikuussa 2016 14 komentajaa ja 144 taistelijaa antautui sovinnon jälkeen. 600 taistelijaa kuoli ja 1 025 antautui elokuussa samana vuonna. Huhtikuussa 2017 500 baluchikapinallista antautui.
Baluchiseparatistien mielestä Balochistan on syrjäytyneempi ja köyhempi kuin muu Pakistan. Balochistanin vapautusarmeija, jota Pakistan ja Iso-Britannia pitävät terroristijärjestönä on tunnetuin baluchien separatistiorganisaatio. Vuodesta 2000 lähtien se on suorittanut useita hyökkäyksiä Pakistanin armeijaa, poliisia ja siviilejä vastaan. Vuonna 2005 baluchit aloittivat kapinan Irania vastaan. Ihmisoikeusaktivistit ovat syyttäneet Pakistanin hallitusta ja separatistijoukkoja ihmisoikeusrikkomuksista.
The News Internationalin tekemän gallupin tuloksista kävi ilmi että suurin osa Balochistanin asukkaista ei kannata Balochistanin itsenäistymistä. 37% väestöstä kannattaa Balochistanin itsenäisyyttä ja 67% kannattaa laajempaa autonomiaa.
Tulisielu (albumi)
Tulisielu on Paula Koivuniemen vuonna 1996 julkaistu albumi. Albumin on julkaissut CD-levynä ja C-kasettina Fazer Records.
Käkisalmen kihlakunta
Käkisalmen kihlakunta on entinen Suomen kihlakunta, joka sijaitsi Viipurin läänissä. Vuonna 1940 kihlakuntaan kuuluivat seuraavat kunnat: Kihlakunnan ulkopuolella oli Käkisalmen kaupunki.
Kihlakunnan maapinta-ala oli 2 453,14 km² (1.1.1938), ja sen väkiluku oli 48 200 henkeä (31.12.1939).
Alppihiihto talviolympialaisissa 1952
VI talviolympialaisissa Oslossa vuonna 1952 alppihiihto oli kolmatta kertaa olympialaisten ohjelmassa. Alppihiihdossa järjestettiin kuusi kilpailutapahtumaa: pujottelu, suurpujottelu ja syöksylasku sekä miehillä että naisilla.
Pujottelu
<br style="clear:both;"/>
Suurpujottelu
<br style="clear:both;"/>
Syöksylasku
<br style="clear:both;"/>
Valentina Bergamaschi
Bergamaschi edustaa kotimaassaan AC Milania. Hän on aiemmin pelannut myös Sveitsissä.
Alexander Hacke
thumb|right|Alexander Hacke, [[The Tiger Lillies ja Danielle de Picciotto]] Alexander Hacke (s. 11. lokakuuta 1965 Berliini) on saksalainen kitaristi, basisti ja laulaja. Hänet tunnetaan parhaiten työstä Einstürzende Neubauten -yhtyeessä.
Hacke on ollut kuuluisassa kokoonpanossa neljätoistavuotiaasta eli vuodesta 1980. Hänellä on ollut myös sivuprojekteja; ensimmäinen täysimittainen sooloalbumi Filmarbeiten julkaistiin vuonna 1992.
Rannan kihlakunta
Rannan kihlakunta on entinen Suomen kihlakunta, joka sijaitsi Viipurin läänissä. Vuonna 1940 kihlakuntaan kuuluivat seuraavat kunnat:
Kihlakunnan maapinta-ala oli 1 758,95 km² (1.1.1938), ja sen väkiluku oli 44 674 henkeä (31.12.1939).
Osiris Shoes
thumb|Osiris-kengät Osiris Shoes on kenkäyhtiö, jonka perustivat vuonna 1996 Tony Chen, Tony Magnusson, Brian Reid, Doug Weston ja Laura Kim. Yritys suunnittelee jalkineita rullalautailijoille.
A Long Day’s Night
A Long Day's Night on Blue Öyster Cultin viimeisin livealbumi. Se on nauhoitettu 21. kesäkuuta 2002 Chicagossa. Myös samanniminen DVD on julkaistu.
Walter Steiner
Walter Steiner (s. 15. helmikuuta 1951 Wildhaus) on sveitsiläinen, 1970-luvulla menestynyt mäkihyppääjä.
Steiner voitti kautta aikain ensimmäisen lentomäen maailmanmestaruuden Planicassa vuonna 1972. Samana vuonna Sapporon olympiakisoissa hän saavutti suurmäestä hopeaa puolalaisen yllättäjän Wojciech Fortunan takana ja sijoittui pienessä mäessä 14:nneksi.
Vuonna 1973 Oberstdorfissa Steiner oli lentomäen MM-kisoissa hopealla. Vuonna 1977 hän voitti Vikersundissa toisen lentomäen maailmanmestaruutensa. Hänen lisäkseen kahteen lentomäen maailmanmestaruuteen ovat pystyneet vain Saksan Sven Hannawald (2000 ja 2002) ja Norjan Roar Ljøkelsøy (2004 ja 2006). Hän teki mäkihypyn pituusennätyksen 169 metriä Planicassa vuonna 1974.
Falunin MM-kilpailuissa 1974 Steiner sijoittui pienessä mäessä neljänneksi. Innsbruckin olympiakisoissa 1976 hän oli sekä pienessä että isossa mäessä yhdeksäs. Lahden MM-kilpailuissa 1978 hän sijoittui kymmenenneksi suurmäessä ja 26:nneksi pienessä mäessä.
Steiner sijoittui Keski-Euroopan mäkiviikon kokonaispisteissä toiseksi kausina 1973–1974 ja 1976–1977. Hän voitti Salpausselän kilpailun vuosina 1973, 1975 ja 1977, Holmenkollenin vuonna 1974 sekä Ounasvaaran vuonna 1977.
Virtuaaliyliopisto
Virtuaaliyliopisto on organisaatio, joka tarjoaa korkeakoulutusta sähköisten välineiden, kuten tietokoneen välityksellä. Jotkut näistä organisaatioista ovat löyhästi yhteistyössä toimivien yliopistojen, instituuttien ja laitosten muodostamia kokonaisuuksia, joissa tarjotaan tiettyjä kursseja Internetin, television ja muun median välityksellä. Toiset virtuaaliyliopistot ovat yksittäisiä organisaatioita, jotka on nimetty virtuaalisiksi koska niiden toiminta sijoittuu pääasiallisesti Internetiin eikä niillä ole olemassa fyysistä opetuspaikkaa. Monet perinteiset yliopistot ovat perustaneet toimintansa ohelle oman virtuaaliyliopistonsa.
Yoshiki Hayashi
thumb|Yoshiki Hayashi Yoshiki Hayashi (, s. 20. marraskuuta 1965 Tateyama, Japani) on yleisemmin Yoshiki-nimellä tunnettu japanilainen muusikko ja tuottaja. Yoshiki on tunnettu varsinkin Japanin musiikkiteollisuutta 80- ja 90-luvuilla ravistelleesta ja uudistaneesta yhtyeestä X Japan (alun perin nimeltään vain X), jonka johtaja hän oli. Yoshiki soitti yhtyeessä sekä rumpuja että pianoa. Koska X Japanin musiikki ja visuaalinen olemus oli Japanissa 80-luvulla vallinnutta korrektia, kiiltokuvamaista musiikkia huomattavasti šokeeraavampaa (alkutuotannon kappaleilla oli nimiä kuten ”Orgasm”, ”Standing Sex” ja ”I'll Kill You”), oli yhtyeen aluksi vaikea saada levy-yhtiöitä taakseen. Yoshiki, joka on tunnettu peräänantamattomana ja äärimmäisen kunnianhimoisena perfektionistina, perusti äitinsä rahallisella tuella vuonna 1986 oman levy-yhtiön, Extasy Recordsin.
Yoshiki on säveltänyt myös mm. ihailemansa Kiss-yhtyeen klassiselle tribuuttilevylle "Kiss My Ass" 1994, Japanin keisari Akihiton hallituskauden 10-vuotisjuhlallisuuksien musiikin v. 1999 sekä vuoden 2005 World Expo -tapahtuman teemakappaleen nimeltä I'll Be Your Love, jonka esitti Dahlia-nimellä toimiva havaijilainen naisartisti. Yoshiki asuu ja työskentelee tällä hetkellä Los Angelesissa. Yoshiki on toiminut tuottajana useille suurille japanilaisille artisteille, kuten Dir en greylle ja työskennellyt niin Queen-yhtyeen Roger Taylorin kuin The Beatlesin tuottajan George Martinin kanssa.
Ura
Yoshiki on soittanut pianoa 4-vuotiaasta asti. Yoshikin paikoin huomattavan androgyynin tyylin, joka levisi osaksi X Japan -yhtyeen imagoa, on sanottu olevan perua Japanissa 70-luvulla suurta suosiota nauttineesta Riyoko Ikedan shōjo-mangasta Versailles no bara, jonka pääosassa on mieheksi tekeytyvä nainen miesten maailmassa 1700-luvun Ranskassa.
Yoshiki on joutunut käyttämään niskatukea niskan venähtämisen vuoksi rumpuja soittaessaan ja on myös useita kertoja murtanut ranteensa rumpuja lyömällä. Vuonna 1989 Yoshiki lyyhistyi kesken kiertueen. Lääkärit sanoivat hänen kärsivän liiallisen työnteon aiheuttamasta neurosirkulatorisesta asteniasta. Sairaalassa Yoshiki totesi mm.: "Kadun todella, etten voinut hakata rumpuja kuolemaani asti, ja häpeän itseäni, kun luhistuin ennen kiertueen päättymistä ja palaan onnistuneesti normaalielämään." Sairastumisensa aikoihin Yoshiki aloitti Art of Lifen sävellystyön, joka tuli kestämään kolme vuotta. Yhtyeen harjoitussessiot kestivät myös jopa lähes 10 tuntia yhtäjaksoisesti, ja ainakin kahdesti Yoshiki on rikkonut rumpusetin lavalla esiintyessään.
Soolotöissään Yoshiki on keskittynyt taidemusiikkiin 1990-luvun alusta lähtien. Hänen sooloalbumeistaan Eternal Melody I (1993) käsittää lähinnä X:n kappaleiden sinfoniaversioita, Eternal Melody II (2005) puolestaan on pianovoittoinen ja sisältää pääasiassa X:n jälkeistä tuotantoa. Edesmenneelle yhtyetoverilleen ja hyvälle ystävälleen hidelle hän sävelsi seitsemäntoistaminuuttisen Without Youn. Yoshiki aikoi perustaa hiden kanssa X Japanin uudelleen, mutta suunnitelmat rikkoontuivat hiden menehtyessä 2.5.1998.
X Japanin hajoamisen ja hiden kuoleman jälkeen Yoshiki vetäytyi julkisuudesta surun ja syyllisyyden vuoksi. Haastattelussa hän kertoo tehneensä itsensä tarkoituksella kiireiseksi, jotta hänellä ei olisi aikaa ajatella hideä ja menneisyyttään. Vuonna 2002 Yoshiki liittyi ystävänsä Tetsuya Komuron globe-yhtyeeseen, jossa hän soitti vaihtelevasti pianoa, rumpuja ja kitaraa sekä sävelsi yhdessä Komuron kanssa. 2005 Yoshiki erosi globesta ja keskittyi soolotöihinsä. Nykyään Yoshiki työskentelee jo pidemmän aikaa keskeneräisenä olleen Violet UK -projektin parissa, joka pyrkii tekemään yhtä suuren käänteen musiikkiteollisuudessa kuin X Japanin musiikki teki Japanissa 80-luvulla. Huhtikuusta 2006 alkaen ainakin Violet UK:n MySpace-sivulla on voinut kuunnella näytteitä Yoshikin uudesta musiikista.
Violet UK:n lisäksi Yoshiki jatkaa työtään muillakin musiikin alueilla. Animefaniksi tunnustautuneen Yoshikin on vuonna 2007 tarkoitus säveltää musiikki Versailles no bara -elokuvaan. Yoshiki myös osallistui kunniavieraana 4.–6.8.2006 järjestettyyn yhdysvaltalaiseen, Japanin populaarikulttuuriin keskittyvään Otakon-tapahtumaan. Otakonissa hän ilmoitti luovansa uuden yhtyeen japanilaismuusikko Gacktin (myöhemmin myös Miyavin ja Sugizon) kanssa. Lupaus toteutui, kun uusi yhtye, S.K.I.N. suoritti debyyttiesiintymisensä 29.6.2007 Yhdysvaltojen Anime Expo -messuilla. Samoihin aikoihin Yoshiki myös ilmoitti, että X Japan yhdistyy jälleen ja että yhtyeen ensimmäinen julkaisu tulee olemaan Without You Toshin laulamana.
Alankomaat olympialaisissa
Alankomaat on osallistunut olympialaisiin vuodesta 1900 alkaen. Maa on saavuttanut olympialaisissa kaikkiaan 387 mitalia, joista 117 on kultaa. Alankomaiden menestyksekkäimmät yksittäiset kisat olivat Sydneyn 2000 kesäolympialaiset, joissa uimari Inge de Bruijn ja pyöräilijä Leontien Zijlaard-van Moorsel voittivat kolme kultamitalia sekä uimari Pieter van den Hoogenband kaksi kultamitalia. Yhteensä Alankomaat saavutti Sydneyssä 12 kulta-, 9 hopea- ja 4 pronssimitalia ja sijoittui mitalitilastossa kahdeksanneksi. Suurimman talviolympialaisten mitalisaaliinsa Alankomaat sai Sotšissa 2014, joissa se kokosi kahdeksan kultaa, seitsemän hopeaa ja yhdeksän pronssia ja sijoittui mitalitilastossa viidenneksi. Yksittäisten talvikisojen mitalitilastossa Alankomaat on parhaimmillaan sijoittunut neljänneksi Sapporossa 1972, jossa pikaluistelija Ard Schenk voitti kolme kultamitalia.
Alankomaissa on järjestetty kesäolympialaiset vuonna 1928. Isäntäkaupunkina toimi tuolloin Amsterdam. Myös näissä kotikisoissaan Alankomaat sijoittui mitalitilastossa kahdeksanneksi.
Alankomaille eniten olympiavoittoja ja -mitaleja tuoneet urheilumuodot ovat pikaluistelu, uinti ja pyöräily. Talviolympialaisissa maa on saavuttanut mitaleja pikaluistelun lisäksi vain kolme taitoluistelussa ja sekä yhden lumilautailussa ja yhden kaukalopikaluistelussa. Sotšissa 2014 maa voitti pikaluistelun 12 lajista kahdeksassa kultaa ja saavutti yhden neloisvoiton ja kolme kolmoisvoittoa.
Maan ensimmäiset olympiavoittajat olivat soudun perämiehellisen kaksikon Pariisin 1900 kesäolympialaisissa voittaneet François Antoine Brandt, Roelof Klein ja Hermanus Brockmann, joista viimeksi mainittu ei osallistunut loppukilpailuun, sillä hänet katsottiin liian painavaksi ja korvattiin alle 10-vuotiaalla, tuntemattomaksi jääneellä ranskalaispojalla. Alankomaiden ensimmäinen henkilökohtaisen lajin olympiavoittaja oli pyöräilijä Maurice Peeters, joka voitti 1 000 metrin eräajon Antwerpenin 1920 kesäolympialaisissa.
Harri Hakkarainen (lääkäri)
Harri Matti Hakkarainen (s. 12. tammikuuta 1970) on suomalainen lääkäri. Hän on erityisesti urheilun parissa toiminut lääkäri ja myös valmentaja.
Hakkarainen opiskeli liikuntatieteitä Jyväskylän yliopistossa ja valmistui lääkäriksi Kuopion yliopistosta. Hakkarainen on toiminut lääkärinä muun muassa Olympiakomiteassa, jääkiekkomaajoukkueessa, KHL:ssä, Kärpissä, Jokereissa, HIFK:ssa, Pelicansissa, hiihtomaajoukkueessa ja Vierumäen urheiluopistolla sekä monien urheilijoiden henkilökohtaisena lääkärinä.
Hakkarainen menetti lääkärinoikeutensa väliaikaisesti elokuussa 2018. Hän sanoi, että aloite tuli häneltä itseltään. Hän sai oikeudet rajoitettuna takaisin maaliskuussa 2019 ja myöhemmin kokonaan.
Talviparalympialaiset 2006
2006 talviparalympialaiset järjestettiin Torinossa Italiassa 10.–19. maaliskuuta 2006. Pyörätuolicurlingissa kilpailtiin ensimmäistä kertaa paralympialaisten historiassa. Meksiko ja Mongolia osallistuivat ensimmäistä kertaa paralympialaisiin, mikä nosti Torinon kisoihin osallistuvien maiden määrän 39:ään. Neljässä lajissa kilpailtiin 474 urheilijan kesken.
1 037 eri median edustajaa seurasi kisoja, mikä oli ennätysmäärä. 242 tehdystä doping-testistä yhdestäkään ei löytynyt kiellettyjä aineita.
Logo
220px|right|thumb|[[Coca-Colan logo]] Logo on yrityksen tai tuotteen nimen tietty tarkoin määrätty graafinen esitystapa. Logo eroaa liikemerkistä siinä, että liikemerkki kattaa logon lisäksi myös kuvallisen symbolin.
Logoa käytetään yleensä toiminimestä, tavaramerkistä tai brändistä. Logo perustuu usein olemassa olevaan kirjaintyyppiin, mutta sitä on usein muokattu edelleen muokkaamalla kirjainten ulkonäköä, sijoittelua ja suhteellista kokoa.
Logo on organisaation tärkein tunnus, jota käytetään käyntikorteissa, papereissa ja mainosmateriaaleissa.
Viipurin kihlakunta
Viipurin kihlakunta on entinen Suomen kihlakunta, joka sijaitsi Viipurin läänissä. Vuonna 1940 kihlakuntaan kuuluivat seuraavat kunnat: Kihlakunnan ulkopuolella oli Viipurin kaupunki.
Kihlakunnan maapinta-ala oli 2 381,98 km² (1.1.1938), ja sen väkiluku oli 51 376 henkeä (31.12.1939).
Kuvainpalvonta
pienoiskuva|Burneyn reliefi, terrakottareliefi Babylonin kuningattaresta, noin 1800-1750 EAA. Kuvainpalvonta eli ikonolatria on haukkumanimi sellaisille uskonnollisille ja kulttuurillisille käytännöille, joissa huomion kohteena näyttäisi päällisin puolin tarkasteltuna olevan kuva tai patsas. Kuvainpalvonta voi kohdistua väitettyihin epäjumaliin tai se voi liittyä saman uskonnon toisten lahkojen toimintaan.
Reformaation aikana protestantit syyttivät katolista kirkkoa kuvainpalvonnasta, sillä sen pyhäköissä on usein runsaasti pyhimysten kuvia ja krusifiksejä. Vaikka katolinen kirkko katsookin palvonnan sijasta vain kunnioittavansa näitä kuvia, liittyi reformaatioon kuvien tuhoamista. Tällöin syntyi ikonoklasmia.
Traakia
pienoiskuva|Traakian nykyalue Kreikassa, Turkissa ja Bulgariassa. Traakia (, ja, , , ) on historiallinen alue Kaakkois-Euroopassa Balkanilla. Siihen kuuluvat Kreikan koillisin osa eli Länsi-Traakia, Turkin Eurooppaan kuuluva alue eli Itä-Traakia sekä eteläinen Bulgaria.
Maantiede
Nimellä Traakia on eri aikoina tarkoitettu eri laajuista aluetta. Vanhalla ajalla traakialaiset asuivat alueella, joka käsitti nykyisen Bulgarian ja Euroopan-puoleisen Turkin, Koillis-Kreikan sekä itäosan nykyistä Serbiaa ja Pohjois-Makedoniaa. Pohjoisessa se rajoittui Tonavaan, idässä Mustaanmereen ja Marmaramereen, etelässä Egeanmereen ja lännessä Vardar- ja Iso Morava -jokiin. Roomalaisaikana Traakian provinssi oli hieman pienempi; sen pohjoisrajana olivat Balkanin vuoret ja länsirajana Mesta-joki.
Kreikkaan kuuluva Traakian osa kuuluu hallinnolliseen alueeseen Itä-Makedonia ja Traakia. Turkkiin kuuluvasta Traakian alueesta käytetään myös nimitystä Rumelia.
Antiikki
Traakialaisten arvioidaan tulleen alueelle noin 1600–1200 eaa. pohjoisesta, kuten fryygialaiset ja lyydialaisetkin.
pienoiskuva|[[Rooman provinssit Balkanin pohjoisosissa, Thracia reunustettu violetilla.]] Traakia on kuulunut historiansa aikana monelle valtiolle. Kreikkalaiset perustivat siirtokuntia sinne noin 500-luvulta eaa. alkaen. Merkittäviä kreikkalaisia siirtokuntia olivat muun muassa Apollonia (nykyinen Sozopol), Perinthos (myöhemmin Herakleia, nykyinen Ereğli) ja Byzantion (nykyinen Istanbul).
Traakia joutui Persian vallan alle noin vuonna 513 eaa. Dareios I:n skyyttejä vastaan tekemän sotaretken aikana. Makedonian kuningas Filippos II:n (382–336 eaa.) aikana Traakia joutui Makedonian vallan alle. Traakialaiset sotilaat taistelivat Aleksanteri Suuren armeijassa tämän sotaretkellä Persian valtakuntaa vastaan. Aleksanterin kuoleman jälkeen diadokit nimittivät Lysimakhoksen Traakian hallitsijaksi. Rooman valtakunnan vallattua Makedonian myös Traakia joutui Rooman vallan alle. Siitä tehtiin oma Thracian provinssinsa vuonna 46.
Thracian provinssi säilyi Rooman valtakunnan loppuun ja Itä-Rooman valtakunnassa tehtyihin uudistuksiin saakka. 200- tai 300-luvulla siitä erotettiin kuitenkin useita provinsseja. Jäljelle jäänyt Thracian provinssi ja nämä uudet provinssit kuuluivat Thracian diokeesiin. Alueen provinsseissa tapahtui roomalaisella kaudella seuraavat muutokset:
Myöhempi historia
Bysantin valtakunta menetti Traakian Bulgarialle vuonna 917, mutta valtasi myöhemmin takaisin. Lopulta turkkilainen Osmanien valtakunta valtasi sen Bysantilta.
Ensimmäisessä Balkanin sodassa vuosina 1912–1913 Bulgaria ja Kreikka valloittivat kumpikin osan siihen saakka Turkille kuuluneesta Traakiasta. Uudet rajat vahvistettiin sodan lopettaneessa rauhansopimuksessa, jossa Turkin Euroopan-puoleiset alueet pienenivät nykyiselleen. Rauhansopimuksen mukaan Bulgarialle kuului myös osa Egeanmeren pohjoisrannikkoa, jonka se kuitenkin menetti Kreikalle ensimmäisen maailmansodan jälkeen.
Lauri Helanterä
Lauri Eskil Helanterä, vuoteen 1934 Helander (8. joulukuuta 1891 Hämeenlinna – 8. huhtikuuta 1962 Hämeenlinna ) oli yritysjohtaja, pikaluistelija, luisteluvalmentaja ja Hämeenlinnan Tarmon pitkäaikainen aktiivi.
Henkilöhistoria
Helanterän vanhemmat olivat vaatturimestari Oskari Helander ja Maria Alice Sved ja puoliso vuodesta 1919 Alli Aurora Elo. Seiväshyppääjä Yrjö Helander oli hänen veljensä ja yhtiökumppaninsa. Helanterä kävi teollisuuskoulun Tampereella 1912 ja toimi Huberilla työnjohtajana 1919–1921, kunnes perusti veljensä kanssa vesi- ja lämpöjohtoliikkeen ja ryhtyi sen toimitusjohtajaksi.
Pikaluistelun piirimestaruuksia Helanterällä oli useita, Suomen mestari hän oli 1923 ja 1925 ja ikämiesten Suomen mestari 1933, 1934, 1938 ja 1939. Helanterä oli Suomen Luisteluliiton valmentaja 1934–1948, pikaluistelun olympiavalmentaja hän oli talviolympialaisissa 1936 ja 1948. Hämeenlinnan Tarmon jäsenenä ja sihteerinä toiminut Helanterä oli seuran johtokunnan puheenjohtaja 1938–1952 ja sitten kunniapuheenjohtaja. Hämeenlinnan kaupunginvaltuuston ja -hallituksen jäsen hän oli vuodesta 1946.
Lauri Helanterän poika Aarne Helanterä oli myös urheilu-urallaan pikaluistelija ja kilpaili kansallisella kärkitasolla 1940-luvun lopulla.
Ruovesi (lehti)
Ruovesi-lehti on suomalainen Ruovedellä ilmestyvä paikallislehti jota julkaisee Ruoveden Sanomalehti Oy. Lehti ilmestyy kerran viikossa keskiviikkoisin ja se on perustettu 1920. Vuonna 2018 lehden päätoimittajana on Anu Kuivasmäki.
Olofsborg
Olofsborg on arkkitehtien Herman Gesellius, Armas Lindgren ja Eliel Saarinen 1900-luvun alkuvuosina Helsingin Katajanokalle suunnittelema asuintalo. Rakennuksen tornimaiset muodot saivat innoituksensa Olavinlinnan pyöreistä torneista, minkä nimi Olofsborg myös ilmaisee. Rakennus on valmistunut vuonna 1902 ja sijaitsee osoitteessa Katajanokankatu 1.
Ruovesi (lehti)
Ruoveden Sanomalehti Oy julkaisee myös Teisko-Aitolahti-paikallislehteä.
Olofsborg
Suunnitelma
Hjalmar von Bonsdorff osti elokuussa vuonna 1900 Helsingin kaupungilta tontin numero 7 korttelissa 149 Katajanokalla hintaan 26 732 markkaa. Samana vuonna lokakuussa von Bonsdorff sekä eversti Fredrik Wilhelm Selin, yliluutnantti Adolf Aminoff, kaartinkapteeni Karl Oscar Wasastjerna ja varatuomari Axel Palmgren päättivät muodostaa osakeyhtiön, jonka tarkoitus oli rakentaa tontilla ajanmukaisia asuin- ja muita huoneistoja vuokrattavaksi. Yhtiö sai nimensä Fastighetsaktiebolag Olofsborg.
Yhtiön hallitus pyysi arkkitehtitoimisto Gesellius–Lindgren–Saarista suunnittelemaan rakennuksen. Pääpiirustukset valmistuivat tammikuussa 1901 ja hyväksyttiin yleisten rakennusten ylihallituksella helmikuussa. Koska sopivia urakointitarjouksia ei saatu, yhtiökokous päätti, että kiinteistöyhtiö huolehtii itse urakoinnista.
Rakentaminen
Osakeyhtiö lainasi rakentamista varten Suomen sotaväen leski- ja orpokassalta 300 000 markkaa. Rakennustyöt alkoivat keväällä vuonna 1901 ja ensimmäiset asukkaat muuttivat Olofsborgiin perinteisenä muuttopäivänä, kesäkuun ensimmäisenä päivänä 1902. Julkisivun rappaustyöt päättyivät lokakuussa samana vuonna. Kaiken kaikkiaan Olofsborgin rakentamiseen kului noin 450 000 markkaa, mistä arkkitehtitoimiston palkkio oli 18 000 markkaa.
Arkkitehtuuri
Talon kadunpuoleiset seinät avautuvat valoisiin ilmasuuntiin eli etelään ja länteen, ja talo ikään kuin suojautuu pohjoista ja itää vastaan suojalinnan tavoin. Rakennuksen pohja on lähes L-kirjaimen muotoinen. Kadunpuoleiset seinät eivät seuraa aivan tonttirajaa, vaan erilaiset sisäänvedot ja ulkonemat luovat vaihtelua. Ulkoapäin Olofsborg näyttää massiiviselta. Rakennuksen yleisvaikutelmana on ajaton romanttinen linna. Ulkoseinien muurirakenteet kapenevat ylöspäin, jolla on haluttu vahvistaa seinien kantavuutta. Erimuotoiset ja erikokoiset ikkunat ja erkkerit ovat keskeisiä, sillä suomalainen art nouveau korosti raitista ilmaa, valoa sekä ulkotilan ja sisätilan yhteyttä.
Rakennuksen ulkoseinissä on useita ulkonemia, sisäänvetoja sekä parvekkeita. Hallitseva ulkonema on Kauppiaankadun puoleinen, linnan tornia muistuttava. Se päättyy katolla suureen pyöreään torniin, jonka katto on loivasti S-kaarinen. Neljännessä kerroksessa on neliömäinen erkkeri, joka tuo mieleen keskiaikaisten linnojen tornit. Katajanokan jugendtaloista Olofsborg pyrkii tietoisimmin epäsymmetriaan ikkunoiden sijoittelun, koon ja ruudutuksen vaihteluilla. Pihan puolella plastisesti kaareutuvat seinät portaittain nousevine ikkunarivistöineen lisäävät seinien tornimaisuutta.
Sisätilat
Art nouveau -arkkitehtuurin uudenlainen ajattelu näkyy selvästi talossa: huoneet eivät ole enää rivissä. Ne on ryhmitelty niin, että muodostuu vaihtelua ja erilaisia valaistuksia. Keskiössä on poikittainen, huoneiston läpi kulkeva ja edustavasti keskellä huoneistoa sijaitseva sali-ruokasali-halli -yhdistelmä.
Talon asukkaita
Ensimmäisen 30 vuoden aikana Olofsborgissa asui monien tunnettujen sukujen edustajia perheineen Magnus Gottfrid Schybergson, Waldemar Schauman, Julius Grotenfelt, Axel Palmgren, Wilhelm Theodor von Kraemer, Rafael ja Axel Örnhjelm, Edvard Stigzelius, Ludvig ja Constance Hisinger-Jägerskiöld, Torsten Stjernschantz, Johan Alexis Rosqvist, Hugo Lilius, Hjalmar von Friesendorff, Björn Cederhvarf, Olof Nykopp ja Johan Christian Fabritius.
Vuoden 1952 alussa Olofsborgissa asui 95 asukasta. 1950–1960-luvuilla talossa asuivat muun muassa kenraaliluutnantti Hugo Österman, kreivi Björn Armfelt ja akateemikko Martti Haavio sekä hänen vaimonsa Aale Tynni ja heidän lapsensa Matti ja Katarina.
Vuonna 2002 talossa asui 28 asukasta eli yhtä olofsborgilaista kohden oli 80,1 neliömetriä. Asukkaiden keski-ikä oli silloin 78 vuotta.
Baisha wiyue
Baisha wiyue on eräs kiinalaisen kansanmusiikin tyylilaji. Sen katsotaan kehittyneen taolaisesta musiikista 1300-luvulla. Se on saanut nimensä Baishan kaupungin mukaan. Tämä oli itsenäisen Nakhi-valtion pääkaupunki vuoteen 1271.
Baisha wiyue on klassista orkesterimusiikkia, joka perustuu 24-säveljärjestelmään. Sitä soitetaan perinteisin kiinalaisin instrumentein kuten huilulla ja luutulla. Se kehittyi taolaisesta rituaalimusiikista. Eristäytyneellä alueella se on säilynyt ilmeisen uskollisesti 1300-luvun asussaan, ja sen lähtökohtana on edelleen "kolme vanhuutta": vanhat melodiat, vanhat soittimet ja vanhat muusikot.
Rita Marley
__EISISLUETT__ pienoiskuva|upright|Rita Marley. Alpharita Constantia Marley Anderson eli Rita Marley (s. 25. heinäkuuta 1946 Santiago Kuuba) on kuubalais-jamaikalainen laulaja ja Bob Marleyn leski.
Rita Marley asui nuoruutensa isänsä ja tätinsä kasvattamana Kingstonissa, Jamaikalla, missä hän liittyi skata laulaneeseen naistrioon The Soulettesiin 1960-luvulla. Yhtyeen kappaleista "Pied Piper" nousi hitiksi. Kun trio aloitti äänittämisen vuonna 1964 Rita tapasi yhtyeen ohjaajaksi palkatun Bob Marleyn. He menivät naimisiin vuonna 1966 ja Rita liittyi Bobin yhtyeen taustalaulajiin, I Threesiin, joka oli mukana kaikilla Bob Marleyn albumeilla vuosina 1974–1981.
Jäätyään vuonna 1981 leskeksi Rita Marley on jatkanut laulajan uraansa. Hänen albuminsa We Must Carry on sai vuonna 1992 Grammy-ehdokkuuden parhaan reggae-albumin sarjassa.
Tammikuussa 2005 Rita Marley esitti toivomuksensa Bob Marleyn jäänteiden siirtämisestä Etiopiaan. Asia aiheutti kiivasta keskustelua ja hiukan myöhemmin Marley kiisti suunnitelleensa puolisonsa uudelleenhautaamista.
Rita Marleyllä on kuusi lasta.
Klemet Erland Hætta
Klemet Erland Hætta (s. 2. helmikuuta 1973 ) oli Koutokeinon kunnanjohtaja vuosina 2003–2015. Hætta on kotoisin Koutokeinossa sijaitsevasta Maasin kylästä. Klemet Erland Hætta edusti saamelaispuoluetta Sámeálbmot Bellodat (suom. Saamelaisten kansanpuolue).
Klemet Erland Hætta on myös Norjan saamelaiskäräjien jäsen (puolue: Norgga Sámiid Riikkasearvi).
Seven Churches
Seven Churches on Possessedin vuonna 1985 julkaistu debyyttialbumi. Se lasketaan usein yhdeksi alkuaikojen death metalin merkittävimmistä albumeista yhdessä mm. Deathin Scream Bloody Gore -albumin kanssa.
D’or Fischer
D’or Fischer (s. 12. lokakuuta 1981 Philadelphia, Pennsylvania, Yhdysvallat) on yhdysvaltalais-israelilainen koripalloilija, joka edustaa Ligat ha'Alissa pelaavaa Hapoel Jerusalem BC:tä ja Israelin koripallomaajoukkuetta. Pelipaikaltaan 211-senttinen ja 116-kiloinen Fischer on sentteri.
Seurajoukkueura
Fischer siirtyi synnyinmaastaan Yhdysvalloista Puolan KK Włocławekiin vuonna 2005. Vuoden hän pelasi Yhdysvaltain Roanoke Dazzlessa. Vuodet 2006-2007 Fischer pelasi Saksan Bundesliigan KWE Baskets Oldenburg. Vuodet 2007-2008 hän edusti Belgian Ligue Ethiasin Bree BBC:tä, jossa hänet valittiin kerran sarjan MVP:ksi. Seuraavaksi, vuodet 2008-2010, Fischer edusti israelilaista Maccabi Tel Aviv BC:tä, jossa hän voitti kerran Ligat ha'Alin ja kerran Israelin cupin.
Kauden 2010-2011 Fischer pelasi Espanjan suurseurassa Real Madridissa ja kauden 2011-2012 saman sarjan CB Bilbao Berrissä. Kauden 2012-2013 hän vietti ukrainalaisessa BK Donetskissa. Seuraavaksi kaudeksi hän vaihtoi jälleen seuraan, nyt Saksan Bundesliigan Brose Basketsiin, jossa hänet valittiin tähdistöjoukkueeseen. Kauden 2014-2015 Fischer pelasi Venäjän UNIKS Kazanissa.
Kaudeksi 2015-2016 Fischer siirtyi Israeliin, Hapoel Jerusalem BC:n riveihin.
Hiirenloukku (näytelmä)
Hiirenloukku (The Mousetrap) on Agatha Christien rikosnäytelmä. Se sai alkunsa lyhyenä radioesityksenä Three Blind Mice. Christie muokkasi radiokuunnelman novelliksi "Three Blind Mice" ennen näytelmän kirjoittamista. Novelli on julkaistu myös suomeksi Christien novellikokoelmassa Hiirenloukku (WSOY 1977). Christie toivoi, ettei novellia julkaistaisi Britanniassa niin kauan kuin näytelmää esitetään - ja tätä toivetta on noudatettu, sillä se ei ole vieläkään (vuonna 2014) ilmestynyt Britanniassa. Näytelmäkäsikirjoitus ilmestyi Britanniassa vuonna 1993 (The Mousetrap and Other Plays).
D’or Fischer
Maajoukkueura
Fischer sai vuonna 2014 Israelin kansalaisuuden ja debytoi samana vuonna maan maajoukkueessa. Hän kuuluu joukkueeseen myös vuoden 2015 EM-kilpailuissa.
Seuratasolla
Maccabi Tel Aviv BC
Hiirenloukku (näytelmä)
Näytelmä sai ensi-iltansa Nottinghamissa lokakuussa 1952 ja siirtyi kuukautta myöhemmin Lontoon Ambassadors' Theatreen. Siellä näytelmä aloitti ennätyksiä rikkovan menestyksensä 25. marraskuuta 1952. sitä on esitetty yli 25 845 kertaa (marraskuun lopussa 2014). Tätä 2 tuntia 15 minuuttia kestävää näytelmää esitetään nykyisin St Martin's Theatressa West Streetillä. Alkuperäisessä West Endin kokoonpanossa esiintyi muun muassa Richard Attenborough.
Perinteenä on, että yleisöä pyydetään olemaan kertomatta murhaajan henkilöllisyyttä kenellekään ulkopuoliselle esityksen nähtyään.
Tampereen Teatteri on esittänyt Hiirenloukkua joulukuusta 2007 alkaen Tommi Auvisen ohjaamana. Seppo Loposen suomentama versio on esitetty 20.1. - 11.3.2007 Toijalan näyttämöllä (Toijalan näyttämö r.y.), ohjaajana Perttu Pesä. Hauhon Rouwasväenyhdistys r.y. esitti marraskuussa 2007 Hiirenloukun Hauhotalolla, ohjaajana Jouni Lehtonen.
Näytelmää on esitetty myös muiden kaupunkien teattereissa ja erityisesti Washingtonissa näytelmän lipputulot nousivat pilviin.
Three Blind Mice -kuunnelma (1947)
Three Blind Mice (”Kolme sokeaa hiirtä”, ei suomennettu) on Agatha Christien kirjoittama puolituntinen kuunnelma, jonka BBC esitti 30.5.1947.
Se oli osa BBC:n iltaohjelmaa, joka oli koottu kuningatar Maryn 80-vuotispäivän kunniaksi. BBC oli lähestynyt kuningatarta muutamaa kuukautta aiemmin ja kysynyt, minkälaista ohjelmaa hän haluaisi kuulla. Musiikki- ja varieteenumeroiden ohella hän pyysi jotain Christien kirjoittamaa, sillä Christie oli hänen suosikkejaan. Christie suostui ja pyysi, että hänen palkkionsa (n. 100 puntaa) lahjoitettaisiin Southportin sairaalan lelurahastoon (Southport Infirmary Children's Toy Fund).
Alkuperäisestä kuunnelmasta ei ole olemassa nauhoitusta eikä käsikirjoitus ole käytettävissä kaupallisiin tarkoituksiin.
Tositapahtumat, joihin kuunnelma perustuu
Kuunnelma perustuu Britanniassa vuonna 1945 sattuneeseen rikostapaukseen, jossa kasvattipoika kuoli. Christien virallisen elämäkerran mukaan pojan nimi oli Daniel O'Neill, mutta aikalaislehtien mukaan poika oli 12-vuotias Dennis O'Neill. Yhdessä 9-vuotiaan pikkuveljensä Terencen kanssa heidät sijoitettiin 5.7.1944 maanviljelijäperheeseen (Reginald Gough, 31 vuotta, ja hänen vaimonsa Esther, 29 vuotta) Hope Valleyyn Shropshiren Minsterleyssä. Noin puoli vuotta myöhemmin (9.1.1945) rouva Gough hälytti paikallisen lääkärin ja kertoi pojalla olevan kohtauksia. Lääkäri teki parhaansa mutta poika kuoli. Hän oli erittäin aliravittu ja keho oli täynnä kolmen päivän vanhoja mustelmia. Kuolemansyytutkimus pidettiin 5.2.1945 ja valamiehistö päätös oli, että Dennis oli kuollut ”sydämen toimintahäiriöön rintaan ja selkään kohdistuneen fyysisen väkivallan seurauksena pojan ollessa aliravitussa tilassa piittaamattomuuden takia”. Kaksi päivää tätä ennen, 3.2., Gough'a syytettiin taposta ja hänen vaimoaan ”tahallisesta pahoinpitelystä ja piittaamattomuudesta, joka todennäköisesti tulisi aiheuttamaan kärsimystä ja vammoja”. Oikeudenkäynti alkoi 15.3 ja 19.3. heidät kumpikin todettiin syyllisiksi. Gough sai kuusi vuotta vankeutta ja hänen vaimonsa kuusi kuukautta. . Esther Gough erosi miehestään 22.10.1946 hänen ”julmuutensa” takia, mutta heidän tai Terence O'Neillin myöhemmistä vaiheista ei ole tietoa. Tapauksen johdosta Britannian hallitus asetti komitean, jonka työn tuloksena kasvattilapsia koskevaa lainsäädäntöä muutettiin 1.1.1947 alkaen.
Christien versiossa lapsia on kolme ja keskimmäinen on tyttö. Nuorin lapsista kuolee laiminlyöntien seurauksena.
Kuunnelman tuotantotiedot
Henkilöt:
Giles Davis: Barry Morse
Molly Davis: Belle Chrystall