cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Walferdange
Walferdangen nähtävyyksiin kuuluvat vuonna 1817 rakennettu Walferdangen linna, 100 metriä pitkät ja 50 metriä leveät Roomalaisen palatsin jäännökset, vanhat kipsikaivokset sekä Walferdangen kirkko.
Johann Friedrich Franz Burgmüller
upright|pienoiskuva|Friedrich Burgmüller, noin vuodelta 1840, [[litografia.]]
Johann Friedrich Franz Burgmüller (4. joulukuuta 1806 Regensburg – 13. helmikuuta 1874 Beaulieu) oli saksalainen säveltäjä. Hän kasvoi Düsseldorfissa, mutta muutti 1830-luvun lopulla Pariisiin.
J. F. F. Burgmüller sai musiikin alalla opetusta Louis Spohrilta ja Moritz Hauptmannilta. Hänen ensimmäinen opuksensa oli vuonna 1826 Leipzigissa julkaistu rondo.
Burgmüllerin tuotanto koostuu pääasiassa pienimuotoisista pianokappaleista. Hän sävelsi runsaasti nuorille pianisteille, ja hänen etydejään käytetään varsin usein pianonsoiton opetuksessa lapsille. Erityisen suosittu on kahdenkymmenenviiden etydin kokoelma op. 100. Burgmüller kirjoitti myös lauluja. Eräs suurempi teos on kaksinäytöksinen baletti La Péri, joka sai kantaesityksensä Pariisissa 17. heinäkuuta 1843.
Myöhemmät vuotensa säveltäjä vietti lähinnä kesäasunnollaan Beaulieussa, jossa hän myös kuoli 67-vuotiaana. Burgmüller ei mennyt koskaan naimisiin.
Myös Burgmüllerin isä Johann August Franz Burgmüller ja veli Norbert Burgmüller olivat säveltäjiä. Hän oli Johann August Franzin ja Therese Burgmüllerin toinen poika.
Marañón
Marañón-joki on yksi Amazonin alkulähteiden joista. Se alkaa Perussa noin 5 800 metrin korkeudelta Yapuran jäätiköltä Andeilta.
Koskien ja putousten takia joella voi kulkea veneellä vain sen alajuoksulla. Jokilaakson kansoista mainittakoon jibarot.
Metallisidos
thumb|200px|Metallisidoksessa vapaa "elektronikaasu" (keltaiset pallot) liikkuvat eri puolilla atomeja.Metallisidos on metalliatomien välillä vallitseva kemiallinen sidos. Sen voidaan ajatella yksinkertaistetusti koostuvan metallikationeista, joiden ympärillä ja välissä on vapaasti liikkuvaa "elektronikaasua", jonka liike siirtää sähköä, lämpöä ja valoa nopeasti läpi metallikiteen.
Litiumin muodostama metallisidos
Molekyyliorbitaalien lukumäärä on aina sama, kuin niiden atomiorbitaalien lukumäärä, joista ne ovat muodostuneet. Eli kun kaksi litiumatomia (1s22s1) liittyvät toisiinsa muodostaen Li2-molekyylin, muodostuu kaksi molekyyliorbitaalia, jotka ovat sitova σ2s (lausutaan: "sigma kaksi-s") ja hajottava σ*2s ("hajottava sigma kaksi-s"). Näistä σ2s-orbitaalilla on pienempi energia; σ2s-orbitaali on näin ollen miehitetty kahdella elektronilla ja hajottava orbitaali on tyhjä.
Koska jopa aivan pienessä litiumkiteessä on valtava määrä atomeja, näillä on oltava erilaiset energiatasot. Suuri määrä energiatasoja voidaan ajatella kuvaajassa yhtenäiseksi vyöksi. Tätä vyötä nimitetään litiumin valenssivyöksi.
thumb|right|270px|Eri energiatilojen muodostama "vyö". Tummanharmaa väri kuvaa johtavuusvyötä ja vaaleanharmaa valenssivyötä. Musta alue kuvastaa vöiden päällekkäisyyttä. 1s:n ja 2s:n välissä oleva aukko on nimeltään kielletty energiavyöhyke eli energia-aukko. 1s-elektronilta vaadittaisiin aivan liikaa energiaa, jos se ilmestyisi tälle aukolle. Siksi tämän aukon täyttyminen on käytännössä mahdotonta.Litiumatomin uloimmalla kuorella on vain yksi elektroni. Näin p-orbitaalit jäävät kokonaan käyttämättä, ja ne muodostavat vähäisen energiansa vuoksi (verrattuna s-orbitaaliin) toisen vyön, joka asettuu osittain 2s-vyön päälle. Tätä vyötä kutsutaan johtavuusvyöksi, koska elektronit voivat liikkua siinä vapaasti energiatilalta toiselle ja näin johtaa sähköä. Elektronit siirtyvät huoneenlämpötilassakin helposti valenssivyöltä johtavuusvyölle.
Jos ajatellaan litiumatomeja olevan N kappaletta, niissä on yhteensä 4N kappaletta orbitaaleja (joille mahtuu korkeintaan 8N elektronia). Ne sisältävät N elektronia, eli yhdistetystä vyöstä on vain kahdeksasosa täynnä. Vöiden päällekkäisyyden vuoksi myös seuraava alkuaine, beryllium, johtaa sähköä.
Metallien ominaisuudet
Edellä esitetty vyöteoria eli molekyyliorbitaalimalli selittää metallien ominaisuudet seuraavasti:
Eristeet ja puolijohteet
Metallisidos selittää myös eristeiden (sähköä johtamattomat aineet) ja puolijohteiden (osittain sähköä johtavat aineet) ominaisuudet seuraavasti:
Mel Stuart
Mel Stuart (oik. Stuart Solomon, 2. syyskuuta 1928 New York – 9. elokuuta 2012) oli yhdysvaltalainen elokuva- ja televisio-ohjaaja ja -tuottaja. Parinsadan elokuvan lisäksi hän ohjasi televisiosarjoja, kuten John Travoltan ensimmäisiin rooleihin kuulunut Terve taas, Kotter.
Pop Media
Pop Media Oy (Vuosina 2002–2006 Como Media Oy) on elokuviin ja musiikkiin keskittynyt viihdemediayhtiö, joka ylläpitää näihin aloihin liittyviä verkkosivustoja ja kustantaa aikakauslehtiä. Marraskuussa 2006 tuolloinen Como Media ja Popmedia Finland yhdistyivät Pop Media Oy:ksi.
Pop Media Oy:n omistus on jakautunut institutionaalisten ja yksityisten sijoittajien kesken. Toimitusjohtajana toimii Tuomo Häkkinen.
Douglas Everett
Douglas Newton ”Doug” Everett (3. huhtikuuta 1905 Cambridge, Massachusetts – 14. syyskuuta 1996 Concord, New Hampshire) oli yhdysvaltalainen jääkiekkoilija ja olympiamitalisti.
Everett kuului Yhdysvaltain miesten maajoukkueen kokoonpanoon sen saavuttaessa olympiahopeaa Lake Placidissa 1932. Hän työskenteli pankkiirina.
Dongfeng 31
pienoiskuva|DF-31 näytteillä Kiinan kansan vallankumousmuseossa.
Dongfeng-31 (DF-31, CSS-10) on Kiinan rajoitetun kantomatkan mannertenvälinen ohjus. Ohjus on kolmivaiheinen ja kiinteäpolttoaineinen, ja perustuu sukellusveneestä laukaistavaan JL-2-ohjukseen. Tämä ohjus on huomattavasti parempi kuin nestemäistä polttoainetta käyttävät CSS-4-ohjukset, jotka ovat hitaita laukaista. Ohjuksesta on kaksi versiota; DF-31 kantaa 7 250 km, DF-31A kantaa 11 200 km. Ohjus kantaa 1 megatonnin taistelukärjen tai 3 10/90/150 kilotonnin ydinkärkeä. Ohjuksen perustana olevan inertia/tähtisuunnistusjärjestelmän tarkkuus on 600-800 m., GPS:n kanssa 100 m. (eräiden tietojen mukaan 300-400m.). Ohjuksen kärki painaa 1 050-1 750kg.
1990-luvulla ainakin kaksi ohjuksen laukaisutestiä epäonnistui osien laatuongelmien takia. Ohjus otettiin käyttöön vuosien 2002–03 aikana.
Edwin Frazier
Edwin Hartwell ”Ted” Frazier (21. tammikuuta 1907 Stoneham, Massachusetts – 2. marraskuuta 1971 Wilmington, Massachusetts) oli yhdysvaltalainen jääkiekkomaalivahti ja olympiamitalisti.
Frazier kuului Yhdysvaltain miesten maajoukkueen kokoonpanoon sen saavuttaessa olympiahopeaa Lake Placidissa 1932 ja MM-hopeaa Puolassa 1931.
Leskijärvi
Leskijärvi on Kanta-Hämeessä Hämeenlinnassa Nummenkylän lähellä sijaitseva järvi.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä Vanajan reitin valuma-alueella Hyvikkälänjoen valuma-alueeseen, johon Ruokojoen valuma-alue kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 120,2 metriä mpy. Järveen laskee pieniä metsä- tai pelto-ojia. Yksi ojista on Sotkalammin laskuoja. Sen laskuoja lähtee järven luoteisrannasta ja se laskee 750 metrin päähän Raidonjärveen. Vesi kulkeutuu siitä etenpäin Ruokojokea myöten Lairoon.
Historiaa
Vuoden 1855−1856 Kalmbergin kartastossa järven nimi kirjoitettiin ”Läski järvi”. Silloin järvellä oli kaksi torppaa ja niiden pellot ja niityt. Hämeen härkätie ohitti järven vajaa puolen kilometrin päästä.
Luhtahuitti
pienoiskuva|Luhtahuitin munia. Luhtahuitti (Porzana porzana) on rantakanoihin kuuluva kosteikkojen lintulaji. Lajin piileskelevän luonteen vuoksi äänihavainnot ovat paljon näköhavaintoja yleisempiä. Soidinkutsu on monotonisesti toistettu ”huit... huit... huit...”.
Koko ja ulkonäkö
Luhtahuitilla on lyhyt, suora nokka, joka on tyvestä punainen ja muuten keltainen. Sillä on siniharmaa rinta, ruskeahkolla selkäpuolella tumma raita ja kyljissä valkeat pilkut. Pitkävarpaiset jalat ovat vihreät ja pyrstö lyhyt. Naaras on koirasta hiukan täplikkäämpi ja väritykseltään himmeämpi. Nuori lintu on ruskea ilman valkoisia pilkkuja. Luhtahuitin pituus on 20–24 senttimetriä, siipien kärkiväli 37–42 senttimetriä ja paino 55–145 grammaa.
Vanhin suomalainen rengastettu luhtahuitti on ollut vähintään 3 vuoden, 1 kuukauden 8 päivän ikäinen.
Levinneisyys
Luhtahuitti pesii Euroopassa ja Länsi-Aasiassa talvehtien Afrikassa ja Intiassa. Läntisessä Euroopassa pesii 50 000–70 000 paria, idässä laji on runsaampi. Suomen pesimäkanta on noin 1 500 paria. Suomeen luhtahuitit saapuvat huhti-toukokuussa ja lähtevät syys-lokakuussa. Luhtahuitti on yömuuttaja.
Lisääntyminen
Luhtahuitti tekee 6–15 munaa maassa esimerkiksi rantakosteikon kuivalla kohdalla olevaan pesään. Molemmat emot hautovat noin 3 viikkoa, ja hoitavat yhdessä mustia untuvikkoja, jotka ovat pesäpakoisia, ja saavuttavat lentokyvyn noin 5 viikon ikäisinä.
Ravinto
Luhtahuitti syö lähinnä vedessä ja liejussa eläviä hyönteisiä ja muita selkärangattomia. Syö toisinaan myös pikkukaloja ja vesikasvien osia.
Grahamjauho
Grahamjauho on vehnästä kuorineen jauhettua täysjyväjauhoa. Grahamjauho voidaan erottaa muista täysjyvävehnäjauhoista karkeamman koostumuksensa mukaan, mutta usein sanoja käytetään täysin synonyymeinä. Se on nimetty yhdysvaltalaisen presbyteeripapin Sylvester Grahamin (1794–1851) mukaan. Hän puhui kuorineen jauhetun vehnän puolesta sitä arvostaen.
Grahamjauhon erottaa esimerkiksi vehnäjauhoista se, että leivottaessa niistä muodostuu vähemmän sitkoa.
Grahamjauhoista valmistetaan muun muassa grahamsämpylöitä. Jauhoja voi käyttää myös muuhun leivontaan sekä puuroon muiden jauhojen tapaan.
Metropoli (täsmennyssivu)
Metropoli voi tarkoittaa seuraavia:
Tauno Viiri
Tauno Johannes Viiri (16. joulukuuta 1908 Ylitornio – 22. lokakuuta 2002 Vancouver, Kanada) oli suomalainen sotilas ja Mannerheim-ristin ritari numero 35. Sotilasarvoltaan hän oli majuri.
Viiri toimi suojeluskunnassa ja kirjoitti ylioppilaaksi Tornion yhteislyseosta vuonna 1927. Hän oli akateeminen maailmanmestari kiekonheitossa ja kuulantyönnössä vuonna 1929. Hän kunnostautui talvisodassa 3. Prikaatin komppanianpäällikkönä. Viiri nimitettiin Mannerheim-ristin ritariksi 13. marraskuuta 1941, nimityshetkellä hän oli sotilasarvoltaan kapteeni. Nimitysperusteluissa mainitaan muun muassa Timoskalan saarrostustaistelussa Räisälässä suoritettu rohkea saarrostus. Viiri johti sodan jälkeen Suur-Saimaan suojeluskuntapiirin asekätkentää. Hän oli pidätettynä 23 kuukautta kuulusteluja varten vuosina 1945–1947. Viiri muutti asekätkentäjutun takia Ruotsiin vuonna 1948 ja sieltä edelleen Kanadaan vuonna 1952, jossa hän asettui asumaan Vancouveriin. Viiri työskenteli paikallisen puhelinyhtiön palveluksessa. Tauno Viiri kuoli 22. lokakuuta 2002 Vancouverissa, Kanadassa. Hänet on haudattu Ylitornioon Kaupinmäen hautausmaalle.
Höyrysäiliöveturi
Höyrysäiliöveturi, toisinaan myös pulloveturi tai Termospullo, joissakin vanhimmissa kirjoituksissa akkumulaattoriveturi, on omaa höyrynkehityslaitteistoa vailla oleva höyryveturi, jossa kattilan paikalla on painesäiliö. Normaalista höyryveturista poiketen höyrysäiliöveturissa ei ole lainkaan avotulta, eikä siitä poistu ympäristöön hiilipölyä (: tuleton veturi). Höyrysäiliöveturi toimii joko höyryllä tai paineilmalla, joka lisätään siihen tankkaamalla. Veturityyppiä ei pidä sekoittaa tankkiveturiin.
Veturityyppi kehitettiin aikanaan hoitamaan vaihtotyötä tulenaroilla teollisuusalueilla, esimerkiksi öljynjalostamoissa, kaasulaitoksissa ja lautatarhoilla. Lisäksi ahtaissa tunneleissa ja raiteilla varustetuissa varastosuuleissa normaalihöyryveturin savu ja kipinät aiheuttivat vaaratilanteita. Muut vetokalustovaihtoehdot – sähkö- ja paineilmaveturit tai vinssi- ja hevosvedot – olivat merkittävän paljon heikkovoimaisempia ja muutoinkin epäkäytännöllisiä, joten tarkoitukseen kehitettiin sellainen höyryveturi joka ei aiheuttanut tulenvaaraa.
Toinen merkittävä syy tyypin olemassaoloon oli se, että niissä voitiin hyödyntää suurten teollisuushöyrykattiloiden hukkatehoa. Näin vetureihin ei tarvinnut hankkia erikseen polttoainetta, vain voiteluaineet ja muut huoltotarvikkeet jotka tarvittiin joka tapauksessa.
Tämä veturityyppi on tehty lähes yksinomaan teollisuuskäyttöön, yleisessä liikenteessä sitä ei ole käytetty kuin aivan satunnaisesti, jos jollain yleistä liikennettä harjoittaneella teollisuusradalla on ollut tällainen ja se on sattumoisin ollut ainoa varaveturina käytettävissä ollut. Näin esim. Kuusankosken-Voikan rautatiellä: yhtiön ainoa höyrysäiliöveturi KVR7 kävi yhtiön historian mukaan joitakin kertoja Voikan tehtailta Kuusankoskella viemässä ja hakemassa täysmittaisen junan – veturin kertalataus riitti hyvin tähän
Toimintaperiaate
Kun höyrysäiliöveturi otetaan käyttöön, sen painesäiliö täytetään noin kolmeneljänneskorkeudelle kuumalla vedellä, minkä jälkeen veturi kytketään yleensä erillisen liittimen ja paineletkun avulla erilliseen korkeapainehöyryn tankkauspisteeseen, jollaisia oli tehtaiden ja sahojen maahöyrykattiloissa. Joissakin tehtaissa, esimerkiksi Oulu Oy:llä, oli latausta varten oma erillinen putkiliitäntä jossa oli veturin liittimeen sopiva kääntyvä syöttöputki.
Nyt vettä aletaan keittää tällä höyryllä, toimitus vie kymmenisen tuntia alusta aloittaen. Välilataukset vievät pari tuntia. Useimmissa säilyneissä vetureissa latausliitin on veturin keulassa etupuskinpalkin yläpuolella. Pankakosken veturissa se on veturin etupuskinpalkin sisäpuolella ja Kotkan Hohenzollernissa alhaalla oikeassa kyljessä noin säiliön puolivälissä
Kun latausaika on lopussa, säiliön yläosassa on 12–15 ilmakehän paineista höyryä, alempana oleva vesi kiehuu noin 300-asteisena.
Nyt veturi lähtee höyryn voimin liikkeelle. Kun paine höyryä käytettäessä laskee, ylikiehuvasta vedestä kehittyy uutta höyryä, ja lataus riittää pitempään kuin pelkällä höyryllä tehtynä.
Näin veturilla voitiin ajaa tulenaroilla tehdasalueilla eli muun muassa lautatarhoilla, polttoainevarastoissa sekä ahtaissa varastotiloissa, joissa normaalin höyryveturin savu ja kipinät olisivat muodostaneet palovaaran.
Useimmat höyrysäiliöveturit näyttävät takaperin kulkevalta höyryveturin alustalta, jonka päälle on sijoitettu kuljettajansuojus sekä iso painesäiliö jonka päällä ovat vielä hiekka- ja höyrykuvut sekä joskus kello. Tällaisissa vetureissa sylinterit oli muista höyryvetureista poiketen sijoitettu taakse hytin alle, koska näin saatiin lisää vaihtotyössä tärkeätä hankauspainoa ja lyhyet putket valtaventtiilistä sylintereihin. Lisäksi sylinterien poistohöyryputkia voitiin hyödyntää hytin lämmityksessä.
Kolmessa veturissa – ÄSR3, Veturimuseon Hanomag ja Pankakosken Porter – sylinterit ovat muista poiketen edessä. Näissä vetureissa poistohöyryputket johtavat painesäiliön etupäässä olevaan savupiippuun. Nämä veturit muistuttavatkin paljon tavallista höyryveturia, silmiinpistävin ero on taakse sijoitetun polttoainetilan puuttuminen. Jopa veturin liikkuessa piipusta kohoaa komea höyrysuihku joka muistuttaa normaalia höyryveturin savua, on vain paljon ohuempi.
Kaksi Hohenzollern -veturia eli Kuusankosken-Voikan rautatien KVR7 ja Enso-Gutzeitin Kotkan tehtaiden 1 067 mm veturi poikkeavat muista sikäli että niissä sylinterit on sijoitettu kehyksen sisäpuolelle. Tämä optimoi veturin teho-paino-suhteen ja kaventaa pyörästön ulkomittoja mikä mahdollistaa ahtaissa paikoissa ajamisen. Rakenne on nimenomaan tälle tehtaalle ominainen Molemmissa vetureissa on Joy-luistikoneisto, ainoat kappaleet Suomessa
KVR7 oli viimeinen vakituisessa liikenteessä ollut 600 mm höyrysäiliöveturi. Sillä tuotiin raakapuuta uittorannan kiramoilta kuorimoon. Veturi varastoitiin 1. elokuuta 1963 uittokauden päättyessä ja kolme vuotta myöhemmin se romutettiin. – jokseenkin päivälleen kolme vuotta ennen museorautatietoiminnan alkulaukausta eli HKR5 -veturin lahjoittamista.
Höyrysäiliöveturin ehkä erikoisin ominaisuus oli se, että se oli höyryveturiksi kylmä työpaikka talvella: höyrysäiliö oli eristetty tiukasti, jotta kuumuus säilyisi, ja palovaaran vuoksi ei yhdessä veturissa ollutta kaminaa voinut käyttää kuin harvoin; useimmissa vetureissa oleva poistohöyryllä toimiva lämmitin oli Suomen oloihin alimitoitettu.
Kuitenkin höyrysäiliöveturi oli ylivertainen teholtaan ja käsiteltävyydeltään muihin vaihtoehtoihin eli vinssi- ja hevosvetoon tai sähköveturiin nähden. Vasta teollisuusdieselien kehittyminen nykyiselle tasolleen syrjäytti tämän tyypin.
Höyrysäiliöveturit Suomessa
Suomessa on valmistettu joitakin höyrysäiliövetureita. Suomeen jäi 2 koemielessä Lokomon ja Rosenlewin rakentamaa. Ne kuuluivat Kaukas Oy:lle ja Oulujoki Oy:lle, ja molemmat olivat 600 mm:n raideleveyksillä. Lokomon veturia käytettiin Kaukas-yhtiön Lauritsalan tehtaiden kapearaiteilla ja Oulujoki Oy käytti omaa veturiaan voimalaitostyömaillaan. Veturit olivat aivan eri kokoisia: Lokomon veturi vastasi kooltaan ja ulkoasultaankin varsin tarkkaan saksalaista Henscheliä eli oli jokseenkin suurin mahdollinen 600 mm radalle. Rosenlewin tekemä koehöyrysäiliöveturi oli kautta aikojen pienin lajissaan jääden jostain syystä ainoaksi valmistuneeksi kappaleeksi. Nämä molemmat veturit olivat klassista takasylinteristä mallia. thumb|Kaukas Oy:n tehdasradan höyrysäiliöveturi, valmistanut Lokomo Oy, 2-4-0f, 187/1935. Tätä veturia valmistui vain prototyyppikappale, joka pitkän palvelun jälkeen romutettiin Lauritsalan propsikentällä noin vuonna 1953. Kaukas Oy:n veturi romutettiin 1950-luvun alkupuolella, oletettavasti noin vuonna 1953, tehtaan vanhalla propsilaanilla yhdessä muiden yhtiön kapearaideveturien kanssa. Oulujoki Oy:n veturi katsastettiin viimeisen kerran vuonna 1971. Se katosi rekistereistä myöhemmin, ja veturin lopullinen kohtalo on selvittämättä. thumb|Kaukas Oy:n tehdasradan höyrysäiliöveturi, Henschel. Vastasi aika tarkkaan kooltaan ja ominaisuuksiltaan Lokomon koeveturia. Palveli yhtä kauan ja romutettiin samoihin aikoihin samalla kentällä. Lisäksi sotakorvauksina toimitettiin höyrysäiliövetureita: Enso-Gutzeit Oy:n Lypsyniemen konepaja rakensi osuutenaan sotakorvauksista kuusi kaksiakselista 750 mm:n raideleveyksistä höyrysäiliöveturia, jotka menivät Liepājaan öljysataman liikenteeseen. Nämäkin veturit olivat klassista takasylinteristä mallia.
Lypsyniemessä vetureita rakentamassa olleet suomalaiset merimiehet näkivät parikin näistä vetureista työssä Liepājassa 1950-luvulla. . Toistaiseksi näistä kuudesta harvinaisuudesta ei ole ajantasaista tietoa myöhemmistä vaiheista.
Suomessa käytetyissä ja täällä valmistetuissa höyrysäiliövetureissa ei missään ollut paineilmajärjestelmää eikä suoratoimintajarrua. Kaikissa oli vain höyryjarru sekä mekaaninen seisontajarru. Joissakin vetureissa, esim ÄSR3, on vain mekaaninen heittovipujarru joka toimii sekä käyttö- että seisontajarruna.
Lähes kaikkien säilyneiden höyrysäiliöveturien tehonsäätölaite toimii paaki- eli vipuohjauksella; vain Veturimuseon Hanomagissa on tehonsäätöruuvi
Säilyneitä yksilöitä
Viimeinen käytössä ollut höyrysäiliöveturi poistettiin Suomessa käytöstä vasta 1980-luvulla. Kyseessä oli Oulu Oy:n Nuottasaaren tehtaiden vuonna 1937 valmistunut Henschel (0-4-0F), joka lahjoitettiin muutaman vuoden varastoinnin jälkeen peruskunnostettuna Haapamäen höyryveturipuistolle vuonna 1988.
Veturin sanotaan pysyneen liikenteessä yhtiön itsenäisen toiminnan loppuun asti vain siksi, että tehtaiden käyttöinsinööri Virolainen piti sitä ehdottomasti edullisempana – ja monella tavoin parempanakin – kuin erään valmistajayhtiön tarjoamia teollisuusdieselvetureita. Veturi jopa peruskunnostettiin 1980-luvun alussa; silloin se varustettiin entisen avoimen kuljettajansuojuksen asemesta nykyaikaisella lämpimällä hytillä ja maalattiin muiden teollisuusveturien tapaan keltaiseksi. thumb|Entinen Oulu Oy:n höyrysäiliöveturi Haapamäellä kesän 2000 kunnossaan. Veturin mukana museointiin tuli täydellinen varakoneisto pyörästöineen.
Vuonna 1972 katsastettiin viimeisen kerran uusin höyrysäiliövetureista, Enson Pankakosken tehtaiden amerikkalainen H. K. Porter 31629/1948, 0-4-0F, jota tänään säilytetään Pielisen museossa Lieksassa. Veturissa on ollut jo tehdasvalmisteena umpinainen lämmin hytti useimpien muiden avoimen kuljettajansuojuksen sijaan.
Veturi siirrettiin Pankakoskelle vuonna 1952 oltuaan ensin käytössä Enson Kotkan tehtailla. Veturin takana on palojuna: vaahtonestesäiliöllä varustettu kaksiakselinen umpitavaravaunu sekä entisestä Hr3 -veturin tenderistä tehty 04110 XG -palovaunu, joka viimeksi mainittu on tiettävästi ainoa säilynyt lajissaan. Junakokonaisuus alkaa vähin erin kaivata ulkoista kunnostamista, koska se seisoo ulkona säiden armoilla.
Toijalan Veturimuseossa on entinen A. Ahlström Oy:n Varkauden/Karhulan/Pölläkkälän tehtaiden Hanomag 10594/1928, 0-4-2F. Sitä sanotaan ainoaksi jäänteeksi sodassa kokonaan tuhoutuneesta Pölläkkälän kylästä. Veturi ehdittiin siirtää jo ennen talvisotaa Varkauteen, koska Pölläkkälän saha suljettiin. Veturi mainitaan SOTEVAn papereissa: se tarkastettiin muun suomalaisen rautatiekaluston ohessa vuonna 1944, kun etsittiin sotakorvausten ennakkomaksuksi kelpaavia vetureita, mutta venäläiset hylkäsivät yksilön – vaikka pari suomalaista kommunistia yritti inttää sen kuuluvan luovutetulle alueelle; veturin katsottiin olevan venäläisiin normeihin sopimaton. Veturi on säilyneistä ainoa, jonka hytissä on kamiina lämmitystä varten. thumb|Kamiina Toijalan Veturimuseon höyrysäiliöveturin hytissä. Yhdeksästä kapearaiteisesta höyrysäiliöveturista on säilynyt vain kaksi:
Romutettuja yksilöitä
Leveäraiteisista on romutettu kolme: ainoa kunnallisessa omistuksessa ollut, saksalaisperäinen, alun perin Hackmann Oy:n Johanneksen tehtaille tullut leveäraiteinen Krauss-Maffei 4289/1927 -höyrysäiliöveturi, joka meni sittemmin Helsingin Kaupungin Sähkölaitoksen voimalatyömaiden käyttöön, josta se myytiin Enso-Gutzeitin Kaukopään tehtaille. Vuonna 1972 se myytiin Tikkurilaan Metalliyhtymä Oy:lle purettavaksi.
Samalla kertaa samalle purkajalle meni myös toinen Kaukopään leveäraiteinen höyrysäiliöveturi, Henschel 23279/1936, joka alun perin oli palvellut Enson Kotkan tehtaita. Molemmat veturit – kuten selkeä enemmistö muistakin – olivat kaksiakselisia. Näitä kahta veturia harkittiin ensin museoitaviksi mutta nopeasti todettiin että niiden yleiskunto oli toivottoman huono, ja ne saivat mennä koska tietoon tuli että höyrysäiliövetureita oli jäljellä useitakin parempikuntoisia – Oulun Henschel jopa käytössäkin.
Lisäksi Serlachiuksen Mäntän tehtailla oli kaksiakselinen Borsig 12227/1929-veturi josta on säilynyt vain niukasti tietoa. Tekniset tiedot ovat samat kuin Saastamoisen veturissa. Tämä veturi romutettiin tehtaan alueella joskus 70-luvun puolivälissä vähin äänin.
600-milliset höyrysäiliöveturit ehdittiin romuttaa kaikki ennen kuin niitä ehdittiin edes tarjota museoitavaksi. Näin siksi että viimeisenkin tällaisen veturin käyttö loppui ennen kuin museorautatieaate pääsi kunnolla käyntiin. Poikkeus on Rosenlewin koeveturi, mutta sen olemassaolokin selvisi harrastajille vasta 1980-luvulla – jolloin pelastaminen oli auttamatta myöhäistä.
Useimmista romutetuista yksilöistä on säilynyt hyvä valikoima kuvia ja tietysti tekniset tiedot.
Höyrysäiliöveturit muualla maailmassa
thumb|Henschel-höyrysäiliöveturi vuodelta 1952 saksalaisella voimalaitoksella Grosskraftwerk [[Mannheim. Veturin vasemmassa kyljessä käyntisillalla on suoratoimintajarrun ilmapumppu. Jarrujärjestelmän paineilmasäiliö hiukan edempänä käyntisillan alla. Myös tämä veturi on takasylinterinen.]] Höyrysäiliöveturien merkittävin valmistaja on aina ollut Saksa. Siellä ja yleensäkin saksankielisellä alueella veturityyppi on edelleen käytössä. Erityisesti öljyteollisuus jonka prosessit tarvitsevat runsaasti korkeapainehöyryä käyttää kipinöimätöntä höyrysäiliöveturia edelleen monilla jalostamoilla ja öljyvarastoilla.
Myös entisessä DDR:ssa ja muissa itäblokin valtioissa höyrysäiliöveturit ovat vielä ahkerassa käytössä; niukalla budjetilla toimivat valtiot ovat huomanneet että tällainen veturi on ehdottomasti halvempi käyttää kuin näennäisesti modernimmat dieselveturit. Ja koska prosessihöyryä on riittämiin, sitä käytetään. DDR:in RAW Meiningen valmisti ison sarjan höyrysäiliövetureita vuonna 1981.
thumb|DLM:in uudistettu höyrysäiliöveturi 002, näytteillä [[Schaffhausenissa vuonna 2010]] Sveitsin Dampflokomotiv- und Maschinenfabrik DLM vei kaksi Meiningen-tyyppistä veturia Saksasta Sveitsiin ja uudisti niitä vuonna 2010. Ne ovat valmiina vaihtotöihin teollisuusradalla.
thumb|Itävaltalaisen Strasshoffin öljynjalostamon korkeapaineinen höyrysäiliöveturi (40 bar). Klassinen takasylinterimalli.
Myös Englannissa, Irlannissa ja tietysti Yhdysvalloissa käytetään tätä veturityyppiä sellaisessa teollisuudessa, joka käyttää runsaasti prosessihöyryä toiminnoissaan ja jolla siis on siitä runsas tarjonta. Määrä on kylläkin hiljalleen laskenut ja yhä useammat veturit museoitu. thumb|Pennsylvania Power & Light -voimayhtiölle kuulunut höyrysäiliöveturi Pennsylvanian rautatiemuseossa. Amerikkalaiset höyrysäiliöveturit olivat useinkin etusylinterisiä, niin tämäkin. Näistä vetureista huomattavassa osassa on myös paineilmajärjestelmä pumppuineen ja säiliöineen suoratoimintajarrua varten.
Teflon Brothersin diskografia
Teflon Brothers -yhtyeen diskografia.
Barbania
Barbania on kunta Italiassa Piemonten alueella sijaitsevassa Torinon metropolikaupungissa. Vuoden 2023 alussa kunnassa oli arviolta 1 563 asukasta. pienoiskuva|left
Albanian parlamentti
Albanian parlamentti koostuu 140:stä nelivuotiskaudelle valitusta jäsenestä.
Albanian parlamentin suurin puolue on Sosialistinen puolue, jolla on 74 paikkaa.
Parlamentti valitsee Albanian presidentin.
Sotkalammi (Hämeenlinna)
Sotkalammi on Kanta-Hämeessä Hämeenlinnassa valtatien 10 varressa Nummenkylän kohdalla sijaitseva lampi.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 2,1 hehtaaria ja se on 250 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Sen ympäristö on soistunutta metsämaata, jonka rantaviivan pituus on 850 metriä. Lampi on asumaton paitsi rannassa sijaitsevaa Sotkanlinnan tanssilavaa.
Naoero Amo
Naoero Amo (suomeksi Nauru ensin) on Naurun ainoa virallinen puolue. Se on liberaali ja kristillisdemokraattinen puolue. Naoero Amo -puolueen perustivat Kieren Keke, David Adeang, Marlene Moses, Roland Kun, Sean Oppenheimer ja Sprent Dabwido.
Allan (jalkapalloilija, 1997)
Allan Rodrigues de Souza (taiteilijanimeltään Allan, s. 3. maaliskuuta 1997 Porto Alegre ) on brasilialainen jalkapalloilija, joka edustaa Jupiler Pro Leaguessa pelaavaa Sint-Truidensea lainalla Englannin Valioliigan Liverpoolista. Vasenjalkainen Allan on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Allanin kasvattajaseura on Internacional. Elokuussa 2015 Allan siirtyi seurasta Englannin valioliigan Liverpool FC:hen. Syyskuussa 2015 Allan siirtyi loppukauden kattavalla lainasopimuksella Suomen Veikkausliigassa pelaavaan Seinäjoen Jalkapallokerhoon. Hän pelasi loppukauden aikana kahdeksassa Veikkausliigan ottelussa tehden kaksi maalia, kun SJK juhli seurahistoriansa ensimmäistä mestaruutta.
Saavutukset
Seurajoukkuetasolla
Kazimierz Wierzyński
Kazimierz Wierzyński (syntymänimeltään Kazimierz Wirstlein, 27. elokuuta 1894 Drohobytš, Galitsian ja Lodomerian kuningaskunta – 13. helmikuuta 1969 Lontoo, Yhdistynyt kuningaskunta) oli puolalainen runoilija, toimittaja ja olympiavoittaja.
Wierzyńskin teokset käsittelivät hänen oman elämänsä aikakausista riippuen monipuolisesti ihmisten elämäniloa, urheilullisuutta ja yhteiskunnan traagisia tapahtumia.
Wierzyński osallistui vuoden 1928 Amsterdamin olympialaisiin, joissa hän voitti kultaa lyriikassa teoksellaan Olympian laakeri. Teoksen tunnetuin osio käsittelee Paavo Nurmen suorituksia.
Wierzyński toimi myös Puolan kirjallisuusakatemian jäsenenä Puolan toisessa tasavallassa ja perusti runoilija Julian Tuwimin kanssa runoilijoille tarkoitetun Skamander-seuran. Puolan–Neuvosto-Venäjän sodan aikana hän toimitti propagandalehtiä ja toimi Puolan valtion vapauttamisen puolestapuhujana toisen maailmansodan aikana.
Palau de la Música Catalana
thumb|Palau de la Música Catalana -rakennuksen julkisivua. Palau de la Música Catalana (Katalonialainen musiikkipalatsi) on art nouveau -tyyliin rakennettu konserttitalo Barcelonassa. Rakennuksen on suunnitellut arkkitehti Lluís Domènech i Montaner, ja se rakennettiin vuosina 1905–1908. Rakennusta korjattiin ja laajennettiin vuosina 1982–1989 arkkitehtien Oscar Tusquets ja Carles Díaz johdolla.
Palau de la Música Catalana on tunnettu poikkeuksellisen runsaasta koristelustaan sekä siitä, että konserttisali on valaistu luonnonvalolla. Valo siivilöityy saliin katossa olevan lasimosaiikkikupolin läpi.
Musiikkipalatsi kuuluu Unescon maailmanperintöluetteloon vuodesta 1997 alkaen.
Pinhas Lavon
Pinhas Lavon (12. heinäkuuta 1904 – 24. tammikuuta 1976) oli Israelin puolustusministeri vuosina 1954–1955. Hän tuli puolustusministerinä tunnetuksi poliittisesta skandaalista, joka liittyy israelilaisten vakoojien pommi-iskuihin Egyptissä. Poliittinen kohu tuli tunnetuksi Lavonin tapauksena, ja se johti hänen eroonsa. Hän ei päässyt palaamaan enää politiikkaan varsinkin, koska David Ben-Gurion piti jatkuvasti Lavonin tapausta esillä.
Elämäkerta
Pinhas Lavon syntyi 12. heinäkuuta 1904 tuolloin Itävalta-Unkariin ja nykyisin Ukrainaan kuuluneessa Kopytšyntsissä. Lavonin alkuperäinen sukunimi oli Lubianiker. Hän opiskeli oikeustiedettä Lvivin yliopistossa ja osallistui juutalaiseen järjestötoimintaan. Lavonista tuli yksi Gordonia-nuorisoliikkeen perustajista. Järjestö toimi Galitsiassa ja Puolassa. Vuonna 1929 Lavon muutti Palestiinaan Gordonia-järjestön jäsenistä koostuneen ryhmän kanssa. Palestiinassa hän asettui Huldahin kibbutsiin. Kibbutsi oli hieman aikaisemmin tuhoutunut saman vuoden aikana tapahtuneissa levottomuuksissa. Kibbutsilla Lavon osallistui myös ammattijärjestö Histadrutin toimintaan. Lavonista tuli Histadrutin johdon jäsen vuonna 1942 ja sen pääsihteeri vuonna 1949. Histadrutin ohella hän toimi Mapai-puolueessa.
Vuonna 1949 Lavon valittiin Mapain edustajana Israelin ensimmäiseen knessetiin. Vuosina 1950–1951 Lavon oli Israelin maatalousministeri ja vuosina 1951–1954 salkuton ministeri. David Ben-Gurionin jäätyä myöhemmin väliaikaiseksi osoittautuneelle eläkkeelle Lavonista tuli Moshe Sharettin hallituksen puolustusministeri vuosiksi 1954–1955. Puolustusministerinä Lavon sekaantui poliittiseen skandaaliin, joka tuli hänen mukaansa tunnetuksi Lavonin tapauksena. Israelin vanha vihollinen Egypti kävi neuvotteluja brittien kanssa brittien poistumisesta. Heinäkuussa 1954 Egyptissä tapahtui sarja pommi-iskuja brittiläisiin ja yhdysvaltalaisiin kohteisiin. Pommi-iskut toteutti Egyptin juutalaisista koostunut israelilainen vakoilijarengas ja iskujen tarkoituksena oli horjuttaa Egyptin käymiä neuvotteluja. Vakoojarengas jäi kiinni ja sen jäseniä teloitettiin. Israelissa asiasta nousi kohu. Kohun keskelle nousi kysymys siitä, oliko Lavon hyväksynyt iskut. Lavon oli myös pimittänyt tietoa vakoojaringin toiminnasta ja sen kiinnijäämisestä pääministeri Sharettilta. Lavon itse kiisti jyrkästi antaneensa lupaa iskuille ja syytti sen sijaan Israelin armeijaa. Hän joutui joka tapauksessa eroamaan helmikuussa 1955. Puolustusministerinä hänet korvasi politiikkaan palannut Ben-Gurion.
Poliittisesta skandaalista huolimatta Histadrutista Lavon valittiin uudestaan pääsihteeriksi vuonna 1956. Etenkin Ben-Gurion piti Lavonin tapausta kuitenkin jatkuvasti esillä ja paineen alla Lavon erotettiin tehtävästään vuonna 1961. Samana vuonna hänet jätettiin Mapain ehdokaslistan ulkopuolelle 5. knessetiin. Myöhemmät yritykset puhdistaa Lavonin mainetta epäonnistuivat esimerkiksi pääministeri Levi Eshkolin tuesta huolimatta. Syynä tälle oli Ben-Gurion. Lavon jättäytyi lopulta itse julkisuudesta. Hän kuoli Tel-Avivissa 24. tammikuuta 1976.
Tic Tac
pienoiskuva|Tic Tac -pastilleja Tic Tac on italialaisen Ferreron valmistama makea pastilli. Niiden valmistus aloitettiin vuonna 1969. Tic Tacia myydään yleensä pienissä, läpinäkyvissä muovilaatikoissa. Useimmat maut sisältävät noin 1,9 kaloria minttua kohti. On myös erilaisia juhlapakkauksia, kuten joulu, pääsiäinen ja ystävänpäivä. 45 prosenttia maailman Tic Taceista valmistetaan Ferrellon tehtaalla Corkissa, Irlannissa. Tic Taceja valmistetaan myös Australiassa, Kanadassa, Intiassa ja Ecuadorissa.
Arne Drogseth
Arne Gulbrand Drogseth (5. tammikuuta 1893 Oslo – 11. helmikuuta 1973) oli norjalainen työväenpuolueen poliitikko. Hän oli Norjan virkaa toimittava elinkeinoministeri kesäkuusta marraskuuhun 1951.
Kaupunginosa
Kaupunginosa on kaupungin kaavassa määritelty kunnanosa. Kunnat, jotka eivät ole kaupunkeja, on jaettu vastaavasti kunnanosiin. Näiden jaotteluiden rinnalla on kaavoittamattomilla alueilla aiemmin ollut käytössä maarekisterikyläjako.
Game Critics Awards
Game Critics Awards on E3-messujen yhteydessä järjestettevä tietokone- ja videopelipalkintogaala. Se järjestettiin ensimmäisen kerran 1998. Palkinnon saajat kuuluvat messujen esillepanijoihin.
Voittajat
Luettelon ”kaikki alustat” -merkintä on epävarma, sillä messuilla esitellyt pelit ovat vasta kehitteillä eikä julkaisualustoista ole täyttä varmuutta.
Adam Brown
Adam Brown (s. 29. toukokuuta 1980) on englantilainen näyttelijä, joka tunnetaan parhaiten Peter Jacksonin ohjaamasta Hobitti-elokuvatrilogiasta, jossa hän esitti Thorinin retkikuntaan kuuluvaa Ori-kääpiötä.
Brown on kotoisin Hungerfordista, Berkshirestä, ja hän on opiskellut teatteria Middlesexin yliopistossa. Uransa alussa hän esitti komediaa, kuten pantomiiminäytöksiä, Clare Plestedin kanssa. Hobitti-trilogiasta Brown haki alun perin Bilbo Reppulin roolia, mutta hänet valittiin sen sijaan Oriksi. Se oli hänen ensimmäinen elokuvaroolinsa.
Brown valittiin vuonna 2015  näyttelemään elokuvaan Pirates of the Caribbean: Salazar’s Revenge, joka sai ensi-iltansa vuonna 2017. . Brown näytteli Cramble-nimistä hahmoa.
Lemhi (joki)
Lemhi (eng. Lemhi River) on 97 kilometriä (60 mailia) pitkä joki Yhdysvalloissa Idahon osavaltiossa. Se on Salmonjoen sivujoki, joka puolestaan on Snakejoen sivujoki, joka on Columbiajoen sivujoki. Joen valuma-alue on 3 149 km2 (1 216 neliömailia).
Joen alkulähteet sijaitsevat Leadoren lähellä 1 800 metriä merenpintaa korkeammalla. Joki virtaa luoteeseen kunnes laskee Salmoniin Salmonin kaupungin pohjoispuolella. Joen korkeus merenpinnasta sen laskiessa Salmoniin on noin 1 200 metriä.
Historia
thumb|oikea|[[Historian elävöittäminen|Elävän historian toimintaa Lemhijoella ]]
Lewis ja Clark kohtasivat tutkimusretkellään joukon shoshoneita Lemhijoen lähellä. Oppaana toiminut intiaaninainen Sacagawea osoittautui Cameahwaitin, yhden shoshoneiden kolmesta päälliköstä, siskoksi.
Kalasto
Joessa on tavattu seuraavia kalalajeja vuodesta 1990 alkaen tehdyissä tutkimuksissa:
Glen tai Glenda
Glen tai Glenda on vuonna 1953 valmistunut Ed Woodin ohjaama elokuva. Elokuvan pääosassa on Bela Lugosi ja Woodin silloinen tyttöystävä Dolores Fuller. Elokuva on faktaa ja fiktiota yhdistelevä dokudraama. Se käsittelee transvestismia ja transsukupuolisuutta. Elokuva on osaksi omaelämäkerrallinen. Wood itse oli transvestiitti ja elokuva on vetoomus suvaitsevaisuuden puolesta. Sittemmin se on saavuttanut kulttielokuvan aseman pienen tuotantobudjetin ja omaperäisen tyylinsä johdosta.
Viinirypäle
thumb|Viinirypäleitä Viinirypäle on viiniköynnöskasveihin (Vitaceae) kuuluvien viiniköynnösten (Vitis) hedelmä. Viinirypäleistä valmistetaan viiniä, mehua, hilloa, rusinoita ja korintteja tai niitä voidaan syödä sellaisenaan. Rypäleet ovat yksi vanhimpia viljelyskasveja. Viinirypäleitä viljeltiin jo 4000 eaa. Lähi-idässä. Vuonna 2018 viljeltiin 79 miljoonaa tonnia viinirypäleitä.
Glen tai Glenda
Tausta
Christine Jorgensenin sukupuolenkorjausleikkaus herätti runsaasti huomiota Yhdysvalloissa vuonna 1952. Leikkaus innoitti halpaelokuvatuottaja George Weissin teettämään aiheesta elokuvan. Weiss valitsi elokuvan ohjaajaksi Ed Woodin, johtuen tämän transvestismista. Wood hyväksyi tehtävän ja otti rahat, mutta tekikin sen sijaan elokuvan transvestismista. Kun elokuva valmistui, piti Wood sitä liian lyhyenä ja liian poikkeavana alkuperäisestä tehtävänannosta. Niinpä hän lisäsi elokuvaan muutamia kohtauksia sukupuolenkorjauksesta. Elokuva julkaistiin lopulta vain, koska se oli jo aiemmin myyty useisiin elokuvateattereihin.
Jennifer Oeser
Jennifer Oeser (s. 29. marraskuuta 1983) on saksalainen seitsenottelija.
Viinirypäle
Rypäleiden tuotanto ja jalostus
Viinirypäleitä tuotetaan maailmassa vuosittain noin 75 miljoonaa tonnia, josta noin 40 prosenttia Euroopassa. Suurimmat tuottajamaat olivat vuonna 2016 Kiina, Italia ja Yhdysvallat.
Jennifer Oeser
Kingstonin alle 20-vuotiaiden MM-kisoissa 2002 Oeser sijoittui seitsenottelussa kahdeksanneksi tuloksella 5405. Seuraavana vuonna hän voitti alle 23-vuotiaiden EM-kultaa ja 2004 alle 23-vuotiaiden Saksan-mestaruuden. Vuonna 2006 hän voitti Saksan-mestaruuden ja samana vuonna Göteborgin EM-kisoissa hän sijoittui neljänneksi ennätystuloksellaan 6376. Osakan MM-kisoissa 2007 Oeser oli seitsemäs tuloksella 6378 ja Pekingin olympialaisissa 2008 yhdestoista tuloksella 6360.
Viinirypäle
Rypäleiden tuotanto ja jalostus
Kiinassa rypäleet syödään pääosin (83 % vuonna 2015) sellaisenaan. Saksassa, Ranskassa ja Italiassa yli 80 prosenttia rypäleistä käytetään viinin valmistukseen. Erityisesti Turkissa iso osa rypäleistä kuivataan rusinoiksi. Kaiken kaikkiaan maailman viinirypäleistä noin puolet (47 % vuonna 2015) käytetään viinin valmistukseen, kolmannes (36 %) syödään sellaisenaan ja kymmenennes (8 % vuonna 2014) kuivataan.
Jennifer Oeser
Berliinin MM-kilpailuissa 2009 hän sijoittui hopealle ennätyspisteillään 6493. Ottelun viimeisessä lajissa 800 metrin juoksussa hän kaatui hieman ennen ensimmäisen kierroksen täyttymistä, mutta nousi ylös ja juoksi maaliin ajassa 2.14,34 ja varmisti hopeamitalin. Hän voitti kolmanneksi sijoittuneen Kamila Chudzikin 22 pisteellä.
Viinirypäle
Rypäleiden tuotanto ja jalostus
Rypäleiden jatkojalostuksessa tarvittavat rypälemäärä vaihtelee:
Luhtakana
Luhtakana (Rallus aquaticus) on rantakanoihin kuuluva lintu.
Azeglio Vicini
250px|pienoiskuva|Azeglio Vicini Azeglio Vicini (20. maaliskuuta 1933 Cesena, Italia – 30. tammikuuta 2018 Brescia, Italia ) oli italialainen jalkapalloilija ja jalkapallovalmentaja.
Luhtakana
Koko ja ulkonäkö
Luhtakana on 23–36 cm pitkä, sen siipien kärkiväli on 40–45 cm ja paino 70–190 grammaa.
Selkäpuoli on ruskea, vatsapuoli siniharmaa, kyljissä mustia raitoja. Luhtakanalla on pitkät varpaat ja punaiset jalat, lyhyt pysty pyrstö ja pitkä, ohut, kirkkaanpunainen nokka.
Vanhin suomalainen rengastettu luhtakana on ollut 5 vuotta 5 päivää vanha. Euroopan vanhin on ollut brittiläinen 8 vuoden 10 kuukauden ikäinen yksilö.
Levinneisyys
Parimäärä Suomessa on 300–600. Euroopassa pesii 130 000 – 240 000 paria.
Luhtakana pesii Euroopassa ja Aasiassa. Se talvehtii Länsi- ja Etelä-Euroopassa. Joitakin yksilöitä voi talvehtia myös Suomessa.
Elinympäristö
Rannikot, rehevät järvet ja joet, kosteikot ja suot. Suomessa erityisesti rehevöityneet ruovikot ja vetiset luhdat.
Lisääntyminen
Naaras munii 6–11 kermanväristä munaa korsista ja kuivista lehdistä valmistettuun pesään. Munia molemmat emot hautovat 19–22 vrk. Poikaset ovat pesäpakoisia ja väriltään mustia. Ne ovat lentokykyisiä 6–8 viikon ikäisinä.
Ravinto
Luhtakana syö enimmäkseen hyönteisiä ja muita selkärangattomia, joita se etsii rantamudasta näkönsä avulla.
Nimi
Rallus aquaticus (lat.) tulee käännöksenä linnun englanninkielisestä nimestä water-rail ("rantakana"). Aquaticus tarkoittaa vedessä elävää.
Viinirypäle
Terveysvaikutukset
Viinirypäleistä on löydetty antioksidantteja. Yksi näistä on pterostilbeeni, jonka on aiemmissa tutkimuksissa todettu tehoavan joihinkin syöpäsairauksiin sekä alentavan ns. huonoa kolesterolia. Erityisesti rypäleen siemenillä on terveyttä edistäviä vaikutuksia. Suomen kaupoissa myytävistä rypäleistä on nykyisin valtaosa siemenettömiä.
Kotimaisten kielten keskus
Kotimaisten kielten keskus (lyh. Kotus,, , , , ) on Suomen opetus- ja kulttuuriministeriön alainen asiantuntijalaitos. Kotuksen tehtäviä ovat suomen ja ruotsin kielen huolto, neuvonta ja sanakirjatyö sekä kielenhuoltoon ja sanakirjoihin liittyvä tutkimus. Kotuksen tehtävänä on lisäksi koordinoida saamen kielten, viittomakielen ja romanikielen huoltoa. Laitoksen nykyinen nimi Kotimaisten kielten keskus otettiin käyttöön vuonna 2012.
Keskuksessa työskenteli vuonna 2021 yhteensä 69 henkilöä. Kotuksen toimitilat sijaitsevat Helsingin Hakaniemessä.
Historia
Kotimaisten kielten keskus perustettiin 1. maaliskuuta 1976 nimellä Kotimaisten kielten tutkimuskeskus. Tuolloin yhdistettiin valtion tutkimuslaitokseksi erillisiä suomen ja sukukielten kielentutkimusyksiköitä ja -laitoksia, muun muassa E. N. Setälän perustama tutkimusarkisto Suomen suku, Nykysuomen laitos (kielitoimisto), Sanakirjasäätiö ja Suomen nimiarkiston säätiö. Tutkimuskeskukseen liitettiin myös ruotsin kielen huolto (Språkvård), murteiden ja nimistöntutkimus omaksi osastokseen. Suomen opetusministerinäkin toiminut fennougristi Lauri Posti oli tärkeä aloitteentekijä tutkimuskeskuksen toiminnan alkuvaiheessa.
Toiminta
Kotimaisten kielten keskuksessa on laaja kirjasto sekä laajat kielitieteelliset arkistot; muun muassa Nimiarkisto, johon on kerätty suurin osa Suomen alueen muistinvaraista paikannimistöä; Suomen murteiden sana-arkisto, jonka pohjalta laaditaan Suomen murteiden sanakirja; sekä Suomen kielen nauhoitearkiston puhutun kielen aineistot. Keskuksen julkinen aineistopalvelu Kaino avattiin vuonna 2006.
Kotimaisten kielten tutkimuskeskus julkaisi vuosina 1990–1995 kolmiosaisen, lähes 100 000 hakusanaa sisältävän Suomen kielen perussanakirjan, joka kuvaa nykyisen yleiskielen sanastoa ja antaa ohjeita sanojen käytöstä. Perussanakirjan CD-ROM-versio ilmestyi vuonna 1997 ja sen seuraaja Kielitoimiston sanakirja vuonna 2004. Kielitoimiston palvelupuhelin neuvoo kielenkäytön ja yleiskielen ongelmissa.
Organisaatio
Keskukseen kuuluvat seuraavat yksiköt ja niiden tehtäväalueet:
Henkilöstö
Vuonna 2021 Kotuksessa työskenteli 69 henkilöä, joista naisia oli 53 ja miehiä 16. Henkilöstön keski-ikä oli 51,6 vuotta. Korkeakoulututkinnon oli suorittanut 94,2 % työntekijöistä ja tutkijakoulutuksen (tohtori tai lisensiaatti) 29,0 % työntekijöistä.
Suomen kielen tulevaisuus -palkinto
Suomen kielen tulevaisuus -palkinto on Kotimaisten kielten keskuksen jakama suomalainen tunnustuspalkinto.
Palkinnon tarkoitus
Palkinto on tarkoitus jakaa sellaiselle organisaatiolle, järjestölle tai henkilölle, joka toiminnallaan edistää suomen kielen monipuolista käyttöä ja vahvistaa siten suomen kielen roolia monikielisessä maailmassa.
Noel Fielding
thumb|Noel Fielding esittämässä Vince Noiria lavashow’ssa vuonna 2006. Noel Fielding (s. 21. toukokuuta 1973 Westminster, Lontoo) on englantilainen näyttelijä ja stand up -koomikko, joka tunnetaan parhaiten The Mighty Boosh -komediasarjan Vince Noirina. Fieldingin toiseksi tunnetuin rooli on luultavasti IT-porukan punaisen oven takana asusteleva gootti, Richmond Avenal.
Filmografia
TV-sarjat ja elokuvat
TV-esiintymiset omana itsenään
Olybrius
thumb|150px|Anicius Olybrius kolikossa
Anicius Olybrius oli Länsi-Rooman keisari 1. heinäkuuta – 23. lokakuuta vuonna 472.
Kun keisari Majorianus kuoli vuonna 461, halusi Geiserik, että Olybriuksesta tulisi uusi keisari. Hän lähetti myös Eudoxian ja Placidan Konstantinopoliin. Olybriuksesta ei kuitenkaan tullut keisaria, koska Libius Severus nousi valtaistuimelle. Vuonna 464 Itä-Rooman keisari Leo I nimitti Olybriuksen konsuliksi. Kun Severus kuoli vuonna 465, kannatti Geiserik taas sitä, että Olybriuksesta tulisi uusi keisari, mutta lopulta keisariksi julistettiin Anthemius. Kun Anthemiuksen ja Ricimerin välille syttyi riita vuonna 472, lähetti Leo Olybriuksen Roomaan neuvottelemaan heidän kanssaan. Ricimer päätti kuitenkin tappaa Anthemiuksen ja julistaa Olybriuksen keisariksi.
Olybriuksen hallituskaudesta ei tiedetä paljon mitään. Ricimer kuoli pian, ja Olybrius nimitti tämän veljenpojan Gundobadin uudeksi magister militumiksi. Olybrius kuoli 23. lokakuuta, vain 13 päivää Ricimerin kuoleman jälkeen. Gundobad nimitti uudeksi keisariksi Glyceriuksen.
Kasper Lundell
Kasper Lundell (s. 11. maaliskuuta 2004 Espoo) on suomalainen jääkiekkoilija, joka edustaa SM-liigajoukkue Helsingin IFK:ta. Hän on pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Lundell pelaa pääasiassa seuran U20-joukkueessa, jonka kapteenina hän toimii.
Seuraura
Lundell on Espoon Palloseuran kasvatti. Hän siirtyi juniorina sittemmin Helsingin IFK:hon. C-juniorikaudella 2018–2019 hänen pelinsä katkesivat jo syksyllä tullen istuinkyhmyvaivaan. Lundell palasi kaukaloihin keväällä kauden kahteen viimeiseen peliin. Kauden jälkeen hänen vammansa kuitenkin uusiutui jo kesäkuussa. Lundell pelasi kaudella 2019–2020 vain viisi ottelua. Hän toimi HIFK:n C-nuorten kapteenina. Kaudella 2020–2021 Lundell toimi seuran U18-joukkueen varakapteenina. Hän oli joukkueen paras pistemies, maalintekijä ja syöttäjä tehoilla 9+17=26. HIFK:n kausi päättyi kuitenkin joulukuun 2020 vaihteessa, kun pääkaupunkiseudulla juniorikiekkoilun kilpailutoiminta keskeytettiin koronavirusrajoitusten vuoksi.
Kesäkuussa 2022 Lundell teki HIFK:n kanssa vuoden mittaisen SM-liigasopimuksen. Hän pelasi kauden 2022–2023 lähes kokonaan seuran U20-joukkueessa, jonka kapteeniksi Lundell nousi. Hän oli HIFK:n neljänneksi paras pistemies tehoilla 10+22=32. Lundell teki SM-liigadebyyttinsä lopulta pronssiottelussa 20. huhtikuuta 2023 vieraissa Tampereen Ilvestä vastaan, kun HIFK antoi hänelle näyttöpaikan Otto Paajasen ja Roni Hirvosen huilatessa pelin. Lundell merkittiin joukkueen kolmossentteriksi laidoilleen Aleksanteri Kaskimäki ja Jesse Seppälä. Hän sai ottelussa jääaikaa 10.17 minuuttia. Lundell sai myös yhden kahden minuutin jäähyn koukkaamisesta. HIFK hävisi ottelun lopulta lukemin 3–2. Toukokuussa 2023 hän teki seuran kanssa kaksivuotisen jatkosopimuksen.
Maajoukkueura
Lundell pelasi alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2022. Hän pelasi myös Hlinka Gretzky Cupissa vuonna 2021. Lundell edusti alle 18-vuotiaiden maajoukkuetta myös Euroopan nuorten olympiafestivaaleilla vuonna 2021, jolloin hän voitti kultaa. Lundell oli Suomen paras maalintekijä kolmella osumallaan. Yhteensä hän on pelannut kahdeksan nuorten ja 19 poikien maaottelua.