cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Pantoteenihappo
Toiminta eliöissä
Eliöt käyttävät (R)-pantoteenihappoa koentsyymi A:n (CoA:n) valmistukseen. CoA:lla on sellaisenaan käyttötarkoituksia eliöissä, mutta sitä myös kulutetaan erilaisten kantajaproteiinien viimeistelyyn translaation jälkeen 4'-fosfopanteteinyylitransferaasi-entsyymeillä. Näissä CoA:lta siirretään (R)-pantoteenihappo kantajaproteiineihin (R)-4'-fosfopanteteiinina. Tämä liittyy kantajaproteiineihin kovalenttisesti ollen siten niiden prosteettinen ryhmä.
Kantajaproteiinit
Kantajaproteiineissa (R)-4'-fosfopanteteiinin tioli (–SH) on vapaa. Se muodostaa väliaikaisia tioesterisidoksia pienten molekyylien kanssa, jotka se siirtää molekyyliltä toiselle (R)-pantoteenihapon taipuisan rungon ansiosta. Kantajaproteiineja ovat
Koentsyymi A
CoA on nimensä mukaisesti koentsyymi eli entsyymeitä avustava molekyyli. Entsyymeissä se siirtää asyyliryhmiä molekyyliltä toiselle asyyli-CoA:na. CoA:n adeniiniosa sitoutuu proteiineihin. (R)-4'-panteteiini taas toimii taipuisana "kätenä", jonka rikkiin asyylit sitoutuvat väliaikaisesti tioestereiksi (samalla tapaa kuin kantajaproteiineissa). CoA on satojen erityyppisten entsyymien koentsyymi. Yksi tärkeä esimerkki on sitruunahappokierto, jossa CoA:n siirtämä asyyli on pyruvaatista saatu etikkahappo, eli muodostunut aine on asetyyli-CoA. Kierrossa asetyylin hiiliatomit hapetetaan ilman hapella hiilidioksidiksi. Samalla saadaan soluille ATP:tä.
Imeytyminen
Ruokien pantoteenihaposta pääosa on sitoutunut koentsyymi A:han tai asyylikantajaproteiiniin. Näistä se irtoaa ohutsuolessa 4'-fosfopanteteiiniksi, jota voi olla myös ruuassa jo valmiiksi. Edeltävien aineiden hydrolyysi tapahtuu suoliston pyrofosfataasien ja fosfataasien toimesta, jolloin muodostuu 4'-fosfopanteteiinin kautta pantetiinia. Tämä hajoaa edelleen pantoteenihapoksi pantotenaasilla (EC-numero 3.5.1.22). Suurissa pitoisuuksissa pantoteenihapon imeytyminen suolistosta tapahtuu passiivisesti, mutta sen tyypillisissä ruokapitoisuuksissa imeytyminen tapahtuu energiaa kuluttavasti kalvoproteiinivälitteisesti.
Ihmisillä pantoteenihapon imeytyminen tapahtuu SMVT-kalvoproteiinin kautta (eng. sodium-dependent multivitamin transporter). Tämän geeni on SLC5A6. Myös biotiini imeytyy SMVT:n avulla. SMVT:t ovat symporttereita ja ottavat pantoteenihappoa (ja biotiinia) sisälle soluihin natriumionien siirtyessä samanaikaisesti sisälle soluun.
Varastoituminen
Ihmiskeho ei varastoi ylimäärin pantoteenihappoa. Sen pitoisuudet eivät silti juuri muutu kehossa rajoitettaessa sen saantia ravinnosta, sillä keho kierrättää sitä tehokkaasti. Ihmisillä pantoteenihappo on kertyneenä kehoon pääosin koentsyymi A:n muodossa. Aikuisella on maksassa noin 28 mg pantoteenihappoa sen eri muodoissa. Ainetta on paljon myös lisämunuaisissa, munuaisissa, aivoissa, sydämessä ja kiveksissä. Sydän- ja maksasoluissa aineesta vastaavasti 95 % ja 70 % on mitokondrioissa.
Hajotus ja erittyminen
Ihmisillä pantoteenihappo erittyy pääosin virtsassa pantoteenihappona (noin 0,8–8,4 mg/vrk) ja 4'-fosfopanteteiinina. Normaalin kokoisin annoksin noin 15 % päivittäin saadusta pantoteenihaposta hapettuu energiaksi, eli osa siitä poistuu kehosta hengitysilman hiilidioksidina.
Biosynteesi
Lähes kaikki kasvit, bakteerit ja arkit pystyvät tekemään pantoteenihappoa. Ne tekevät sitä pääosin liittämällä pantoiinihappoja ja β-alaniineihin amidisidoksin. Reaktioreitti on alla. pienoiskuva|Pantoteenihapon biosynteesi. α-Ketovaleraattia eli 3-metyyli-2-oksobutanoaatin anioneja (CAS-numero 1821-02-9) muodostuu (R)-2,3-dihydroksi-isovaleraatista dihydroksihappodehydrataasilla (EC-numero 4.2.1.9) tai L-valiinista BCAT-entsyymillä (EC 2.6.1.42). Kumpi näistä reiteistä on pääasiallinen, riippuu eliöstä.
α-Ketovaleraattiin liittyy hydroksimetyyli (-CH2OH) 3-metyyli-2-oksobutanoaattihydroksimetyylitransferaasilla (EC 2.1.2.11): 2-Dehydropantoaatti eli pantoiinihapon anioni (CAS 470-30-4) pelkistyy 2-dehydropantoaatti-2-reduktaasilla (EC 1.1.1.169): (R)-pantoaatti eli pantoiinihappoanioni (CAS 1112-33-0) liittyy β-alaniiniin pantoaatti-beeta-alaniiniligaasilla (EC 6.3.2.1), jolloin muodostuu (R)-pantoteenihappoanioni: β-alaniinia syntyy kun L-aspartaatti dekarboksyloituu aspartaatti-1-dekarboksylaasilla (EC 4.1.1.11):
Antagonistit
Pantoteenihapolla on antagonisteja, jotka estävät sen toimintaa eri tavoin, kuten ottamalla sen paikan entsyymeissä, mutta suorittamatta sen toimintoja. Eräs antagonisti on ω-metyylipantoteenihappo, jossa on pantoteenihapon hydroksimetyyliin (–CH2OH) liittynyt metyyli (–CH(CH3)OH). Aine estää pantototenaattikinaasin (EC 2.7.1.33) toimintaa, jolloin pantoteenihappo ei fosforyloidu 4'-fosfopanteteiiniiksi ja muunnu edelleen koentsyymi A:ksi. Muita antagonisteja ovat destio-CoA, jossa koentsyymi A:n tioli on korvautunut OH-ryhmällä, ja hopantoteenihappo (CAS 18679-90-8), jossa (R)-pantoteenihapon β-alaniini on korvautunut GABA:lla – ketjussa on siis amidisidoksen jälkeen ylimääräinen metyleeni (–CH2–).
Nimet ja historia
Vuoden 1930 kesäkuussa L. C. Norris ja A. T. Ringrose saivat ruokintakokeissaan aikaan kananpojilla osin pellagran tapaisia oireita, kuten rupista ihottumaa jaloissa ja päässä. He esittivät oireiden johtuvan jonkin tuntemattoman vitamiinin puutteesta – jonkin muun kuin tuolloin vielä huonosti tunnetun "B2-" eli "G-vitamiinin" tai pellagraa ehkäisevän "P-P-tekijän" puutteesta. Nämä tunnetaan nykyään vastaavasti nimillä riboflaviini ja niasiini. Vuonna 1939 puuttuva aine varmentui pantoteenihapoksi.
Vuoden 1930 joulukuussa yhdysvaltalainen Roger John Williams (eli vuosina 1893–1988) esitti hiivankasvatuskokeidensa pohjalta olevan olemassa toistaiseksi tuntematon hiivojen kasvuun vaikuttava B-vitamiini. Vuonna 1933 jatkotutkimuksissa R. J. Williams ja kollegat eristivät pantoteenihapon epäpuhtaana tutkiessaan hiivojen kasvuun vaikuttavia ravintoaineita. He tunnistivat aineen olevan muun muassa karboksyylihappo. He myös nimesivät aineen: pantoteenihappo tulee kreikan sanasta pantothen (πάντοθεν), joka tarkoittaa "kaikkialta", sillä he arvelivat kokeidensa pohjalta ainetta löytyvän lähes kaikkialta luonnosta. He eristivät ainetta homeesta, naudan maksasta ja kananmunan valkuaisesta.
Vuonna 1940 R. J. Williams ja Randolph T. Major (1901–1976) syntetisoivat ensimmäisinä pantoteenihapon.
Luigi Poggi
thumb|Kardinaali Luigi Poggi pienoiskuva Luigi Poggi (25. marraskuuta 1917 – 4. toukokuuta 2010) oli italialainen pappi ja katolisen kirkon kardinaali. Hän toimi pitkään kirkon diplomaattisissa tehtävissä.
Poggi syntyi Piacenzassa ja sai pappisvihkimyksensä 28. heinäkuuta 1940. 1960-luvulla hän toimi Pyhän istuimen suurlähettiläänä, nuntiuksena, keskisen Afrikan maissa Kamerunissa, Kongossa, Tšadissa, Gabonissa ja Keski-Afrikan tasavallassa. Vatikaanin kirjaston ja arkistojen hoitajana hän toimi 1992–1998. Kardinaalin arvo hänelle myönnettiin 1994. Ohitettuaan konklaavin jäsenelle säädetyn enimmäisäänestysiän Poggi ei enää osallistunut uuden paavin valintaan keväällä 2005.
Valpuri
Valpuri on naisen etunimi. Nimen ruotsinkielinen vastine on Valborg. Valpurin nimipäivä on vappuna eli 1. toukokuuta, joka on myös ruotsinkielisen kalenterin mukaan Valborgin nimipäivä. Nimi on muunnos germaanisesta nimestä Walburga, joka merkitsee linnoituksen valtiasta. . Nimen on tehnyt suosituksi katolinen pyhimys Valburg (710 – 25.2.779).
Suomessa nimi Valpuri on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan annettu 1900-luvun alusta vuoden 2019 mennessä 3151 ja Valborg 1271 henkilölle.
Espanjan Grand Prix 1992
Espanjan Grand Prix 1992 oli 520. Formula 1 -osakilpailu. Se ajettiin 3. toukokuuta 1992 Circuit de Catalunya -radalla Barcelonassa. Nigel Mansell otti jo neljännen paalupaikan ja voiton tällä kaudella.
Åstan junaturma
Tapahtumien kulku
Dieselveturivetoinen juna 2302 lähti Trondheimin rautatieasemalta aikataulun mukaisesti kello 07.45 kohti Hamaria. Junassa oli 75 matkustajaa. Junan jatkaessa matkaansa Rørosin asemalta se oli junakohtausten vuoksi 21 minuuttia myöhässä, mutta sen lähtiessä Renan asemalta se oli kuitenkin myöhässä enää vain seitsemän minuuttia. Asemalla junan lähtösuunnan pääopastin näytti junalle ajon sallivaa opastetta.
Rørosbanenin liikenteenohjaus Hamarin ja Rørosin välillä hoidetaan kaukokäytöllä Hamarin liikenteenohjauskeskuksesta. Liikenteenohjaajan työpisteessä ei ollut tuolloin mitään äänimerkkiä, joka olisi varoittanut junien yhteentörmäysvaarasta.
Rørosbanen ei myöskään ollut varustettu junien automaattisella kulunvalvonnalla, joka olisi estänyt punaisen opastimen ohittamisen ja siten estänyt yhteentörmäyksen. Rataosalla ei kuuluvuusongelmien ja katvealueiden vuoksi ollut myöskään rautateiden linjaradiojärjestelmää, vaan yhteydet junien henkilökunnan ja liikenteenohjauksen välillä hoidettiin matkapuhelimin. Niiden puhelinnumerot oli kirjattu väärin tai ne puuttuivat kokonaan liikenteenohjauskeskuksen listalta, joten liikenteenohjaaja ei voinut varoittaa veturinkuljettajia. Kello 13:12:35 junat törmäsivät toisiinsa kohtalokkain seurauksin.
Siksalo
Siksalo sijaitsee Ulkoluodon läntisellä niemekkeellä. Rekisterikylään kuuluvat myös saaret Ramsö ja Grytholmen, sekä muita pienempiä saaria Ulkoluodon länsipuolelta. Varsinaisen kyläalueen halki kulkee Siksalon drumliini. Siksalossa on vain vähän asutusta Siksalon maatilan omistaessa suurimman osan kylän alasta. Kylän ranta-alueilla on kesäasutusta.
On mahdollista, että Särkisalon suomenkielinen nimi on juonnettu Siksalon kylän nimestä.
Sähkökemia
Sähkökemia on fysikaalisen kemian osa-alue, joka tutkii hapettumis-pelkistymis-ilmiöitä, joissa kuluu tai syntyy sähköenergiaa. Englantilaisia kemistejä John Daniellia ja Michael Faradayta pidetään nykymuotoisen sähkökemian keksijöinä.
Sähkökemiallinen pari
Metallien halukkuus luovuttaa elektroneja vaihtelee sähkökemiallisen jännitesarjan mukaisesti. Epäjalot metallit luovuttavat elektroneja helposti, mutta jalot metallit heikosti. Tätä metallien ominaisuutta käytetään sähkövirran synnyttämiseen paristossa.
Yksinkertaisimmassa sähkövirtaa tuottavassa sähkökemiallisessa parissa on kaksi erilaista metallisauvaa ioneja sisältävässä liuoksessa, kuten suola- tai happoliuoksessa. Ioneja sisältävää liuosta kutsutaan elektrolyyttiliuokseksi.
Elektrolyyttiliuoksessa ionit kuljettavat liikkuessaan sähkövarauksia. Elektrolyyttiliuoksessa ionien liike on sähkövirtaa.
Yksinkertainen pari saadaan käyttämällä kupari- ja sinkkisauvaa. Sauvat pannaan astiaan, jossa on huokoisella väliseinällä erotettuna kuparisulfaattiliuosta ja sinkkisulfaattiliuosta. Huokoinen seinä estää liuosten mekaanisen sekoittumisen toisiinsa, mutta sallii ionien pääsyn läpi, siis sähkövirran kulun. Ilman väliseinää kupari-ionit pelkistyisivät suoraan sinkkisauvan pintaan kuparikerrokseksi.
Arne Garborg
thumb|Arne Garborg thumb|[[Olav Rustin maalaama Garborgin muotokuva vuosilta 1912–1914.]] Arne Garborg (Aadne Eivindsson Garborg) (25. tammikuuta 1851 – 14. tammikuuta 1924) oli norjalainen kirjailija. Hän pyrki edistämään uusnorjan käyttöä kirjallisuudessa ja muun muassa käänsi Odysseian uusnorjaksi.
Garborg julkaisi uusnorjankielistä sanomalehteä Fedraheim. Isänmaallisuuden ja uskonnon sijasta Garborg tarttui teoksissaan ajan polttaviin kysymyksiin ihmisten elämässä ja tavallisten ihmisten mahdollisuuksiin vaikuttaa poliittiseen päätöksentekoon. Garborgin kirjoituksia luettiin Suomessa tarkkaan, ja niitä pidetään yhtenä innoittajana Suomessa silloin virinneille kansallisen kirjallisuuden pyrkimyksille.
Garborgin puoliso oli kirjailija Hulda Garborg.
20 Greatest Hits
20 Greatest Hits on suomalaisen yhtyeen Teddy & The Tigersin kokoelmalevy. Se julkaistiin vuonna 1993.
Medal of Honor: Underground
Peli sijoittuu toiseen maailmansotaan ja se on jatko-osa Medal of Honorille.
Pelaaminen
Pelihahmona Undergroundissa ohjataan ranskalaista vastarintataistelija Manon Batistea, joka oli jo edeltäjässä yhdysvaltalaisten neuvonantajana. Peli sijoittuu ensimmäistä Medal of Honoria edeltävään aikaan, jolloin vastarintataistelijat sotivat natsi-Saksan miehitystä vastaan, ja jolloin Yhdysvallat ei ollut vielä liittynyt sotaan. Kun juoni etenee, Manon värvätään OSS-tiedustelupalveluun, ja hän alkaa suorittaa salaisia tehtäviä Saksan valloittamassa Euroopassa ja Afrikassa. Tehtäviin lukeutuu muun muassa V1-ohjus-tehtaiden sabotoimista ja sotavankien vapauttamista. Pelin kartat sijoittuvat Kreikkaan, Pohjois-Afrikkaan, Monte Cassinolle ja Saksaan. Ensimmäiset kartat sijoittuvat Ranskaan miehityksen alkamisen aikoihin, ja viimeiset taasen miehityksen loppumiseen.
Turun Veneveistämö
Turun Veneveistämö – Åbo Båtvarf oli Turussa Ruissalon saaressa vuosina 1889–1954 toiminut veneveistämö, jossa valmistettiin yli 5 800 puu- ja teräsalusta. Suuri osa veneistä meni vientiin. Veistämöyhtiön perusti vuonna 1889 insinööri Alexander Crichton, ja se toimi Ruissalon Hevoskarin niemessä 2,7 hehtaarin alueella.
Veistämön toiminnalla on ollut huomattava merkitys Suomen huvi- ja kilpaveneilyn kehitykselle. Edelleen veistämön veneet ovat tunnettuja ja arvostettuja kansainvälisessä klassista veneitä harrastavissa purjehtija- ja moottorivenepiireissä.
Turun Veneveistämöllä rakennettiin mm. Göran Schildtin ketsi Daphne.
Luettelo pikkuplaneetoista: 102001–103000
Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen 102001:stä ja päättyen 103000:een. Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Lähteet
Zoznam planétok 102001-102250
Viimeinen yö
”Viimeinen yö” on suomalaisen laulaja-lauluntekijän Anssi Kelan kappale, joka julkaistiin promosinglenä elokuussa 2015. Kappale on kolmas singlejulkaisu Kelan kuudennelta sooloalbumilta Nostalgiaa.
Shure
pienoiskuva|300x300px|Shuren SM58-mikrofoni. Shure Incorporated on yhdysvaltalainen musiikkilaitevalmistaja, joka tunnetaan ennen kaikkea mikrofoneistaan. Heidän tunnetuimmat tuotteensa ovat Shure SM58 -vokaalimikrofoni ja Shure SM57 -instrumenttimikrofoni, jotka ovat säilyneet suosituimpien mikrofonien joukossa vuosikymmeniä niin studio- kuin PA-käytössäkin. Mikrofonien lisäksi Shure on valmistanut muun muassa äänirasioita ja neuloja äänilevysoittimiin sekä pieniä äänimiksereitä ENG-äänityskäyttöön. pienoiskuva|366x366px|Shuren 55-sarjan mikrofonia ovat käyttäneet mm. [[Elvis Presley, Buddy Holly, Frank Sinatra, Ella Fitzgerald, Billie Holiday, Metallica, Mariah Carey, Franklin D Roosevelt, John F Kennedy, Martin Luther King, Indira Gandhi ja Douglas MacArthur .]] Monien muiden musiikkilaitevalmistajien tapaan myös Shure on siirtänyt toimintaansa osittain edullisemman työvoiman maihin. Esimerkiksi valmistajan omien nettisivujen mukaan Shuren SM58- ja SM57-mikrofonien valmistus on tapahtunut jo 1980-luvun puolivälistä asti Meksikossa.
Viimeinen yö
Kela kirjoitti kappaleen alun perin vuonna 2011. Hän äänitti siitä version viidennelle sooloalbumilleen Roxy Music -yhtyeen ”Avalon”-kappaleen hengessä, mutta ei ollut tyytyväinen lopputulokseen. Kela päätyi säveltämään ja sanoittamaan kappaletta osittain uudelleen, ja laati uuden sovituksen Fleetwood Macin Tango in the Night -levyn hengessä. Kela päätti kuitenkin vielä nostaa kappaleen sävellajia ja tempoa, kunnes oli tyytyväinen lopputulokseen.
”Viimeinen yö” nousi parhaimillaan Suomen radiosoittolistan sijalle 83 viikoksi.
Fin5
Fin5 on vuosittain Suomessa järjestettävä suunnistusviikko. Siinä on viisi osakilpailua. Voittaja on ratkaistu vuodesta ja sarjasta riippuen joko osakilpailujen aikojen yhteistuloksena tai ensimmäisten osakilpailujen perusteella järjestettynä takaa-ajolähtönä. Ensimmäisen kerran Fin5-suunnistusviikko järjestettiin vuonna 1984 Kauhajoella. Vuonna 2013 tapahtumaa ei järjestetty. Osanottajaennätys on vuodelta 2000, jolloin kilpasarjoihin osallistui noin 5000 suunnistajaa.
Peter Criss
Peter George John Criscuola, taiteilijanimeltään Peter Criss (s. 20. joulukuuta 1945 Brooklyn, New York, Yhdysvallat), on yhdysvaltalainen muusikko, lauluntekijä, tuottaja, näyttelijä ja kirjailija. Criss tunnetaan parhaiten urastaan rock-yhtye Kissin alkuperäisen kokoonpanon rumpalina. Hän soitti yhtyeessä vuosina 1973–1980, 1996–2001 ja 2002–2004 lavahahmonaan ”The Catman”, ja oli mukana levyttämässä kahdeksaa Kissin studioalbumia.
Tunnetuimpia Crissin tulkitsemia Kiss-kappaleita ovat muun muassa ”Black Diamond”, ”Hard Luck Woman” sekä tunnetuimpana hänen säveltämänsä People’s Choice -palkittu balladi ”Beth”. Vuonna 2014 Criss ja muu Kissin alkuperäinen kokoonpano valittiin Rock and Roll Hall of Famen jäseneksi. Sooloartistina hän on urallaan julkaissut viisi studioalbumia. Vuonna 2012 hän julkaisi kirjailija Larry Slomanin kanssa kirjoittamansa omaelämäkerran Kissanaamion takaa - Kiss vs. elämä.
Lapsuus ja nuoruus (1945–1972)
Peter George John Criscuola syntyi 20. joulukuuta 1945 New Yorkissa, Brooklynin Williamsburgin kaupunginosassa Loretta ja Joseph Criscuolan esikoiseksi. Perheeseen kuuluivat hänen lisäkseen nuorempi veli Joey sekä kolme nuorempaa siskoa: Nancy, Donna ja Joanne. Criss vietti nuoruutensa omien sanojensa mukaan ”tylyllä seudulla, eivätkä hänen vanhempansa tulleet kovinkaan hyvin toimeen.” Taloudellisesti heidän perheensä edusti alaluokkaa, ja seitsemän hengen perhe asui neljän huoneen kokoisessa asunnossa. Perheellä ei juuri ollut omaisuutta, ja Peter esimerkiksi käytti samaa paitaa päivittäin koulussa. Crissille nuoruus oli kovaa aikaa; hän kävi katolista koulua, joka oli hänen mukaansa ”pikemminkin keskitysleiri eikä mikään koulu”, sillä koululaitoksen nunnilla oli tapana rangaista oppilaita muun muassa lyömällä viivoitinta rystysille, lukitsemalla pimeään kaappiin ja laittamalla istumaan roskikseen. Peter pääsi lopulta äitinsä toimien johdosta tavalliseen kouluun, jossa myös hänen koulumenestyksensä lähti nousuun.
Kymmenvuotiaasta lähtien Criss asui pitkiä aikavälejä isoäitinsä luona korttelin päässä omasta kodistaan. Hänen isoäitinsä teki kahta työtä ja jäi usein ylitöihin, jotta voisi hankkia Peterille samanlaisen polkupyörän kuin tämän ikätovereilla. Isoäidin kuoltua perheellä ei ollut varaa hankkia tälle hautakiveä, joten saatuaan ensimmäisen suuren palkkansa Peter osti isoäitinsä haudalle suuren hautapaaden kiitoksena siitä, että tämä ”oli jaksanut kuunnella tuntikausien rumpuharjoittelua.”
Peter kiinnostui musiikista nähtyään Elvis Presleyn esityksen The Jackie Gleason Show:ssa. Hän vaikuttui Presleyn musiikista, ja sai äidiltään lahjaksi Elviksen ”Hound Dog” -singlen. Rumpaliksi pienestä pitäen halunnut Criss soitti kattiloita perheensä keittiössä radiossa soitettujen Benny Goodmanin, Tommy Dorseyn ja Glen Millerin tahtiin, ja sai lopulta lasten televisiosarja The Rootie Kazootie Club -aiheisen rumpusetin joululahjaksi. Ensimmäistä kertaa rumpukapuloita käsissään pitänyt Peter sai rumpusettinsä kuitenkin hajalle lyömällä yhden rummun kalvon rikki ensimmäisellä lyönnillä. Ensimmäisen kappaleensa Criss sävelsi kolmetoistavuotiaana, ja liittyi samoihin aikoihin myös ihmisille metroissa ja julkisten rakennusten käytävillä esiintyneeseen doo-wop-kuoroon. Seuraavan rumpusettinsä Criss valmisti isänsä kanssa kotona armeijan vanhasta marssivirvelistä, maalipurkeista ja roskiksenkansista. Kotitekoinen rumpusetti oli hänen käytössä aina high schooliin asti, kunnes hän meni viikonlopputyöläiseksi lihakauppaan. Eräällä lihakaupan teurastajista oli helmiäiskoristeinen rumpusetti, joka oli kopio rumpalilegenda Gene Krupan setistä. Kuukausien säästämisen tuloksena Criss osti setin kahdellasadalla dollarilla, ja liittyi kuusitoistavuotiaana ensimmäiseen oikeaan yhtyeeseensä, Barracudasiin. . Eräänä iltana hän toimi In Crowd -yhtyeen rumpali Joey Grecon tuuraajana legendaarisella Metropole Cafe -klubilla Times Squaren liepeillä Broadwaylla. Keikan jälkeen Crissiä pyydettiin liittymään yhtyeeseen, sillä oikea rumpali oli murtanut jalkansa eikä voisi soittaa. Criss tarttui tilaisuuteen ja lopetti lihakaupassa työskentelyn. Hän myös lopetti koulunkäynnin ennen valmistumistaan, mikä aiheutti pahennusta hänen vanhemmissaan. Joey Grecon palattua In Crowdin rumpaliksi Criss työskenteli Metropole-klubilla, minkä johdosta hän pääsi myös idolinsa Gene Krupan oppiin.
Lopetettuaan työnsä Metropole-klubilla Crissin aika kului oikean yhtyeen etsimisessä. Hän muutti väliaikaisesti asumaan Englantiin, jossa hän kierteli musiikkiklubeilla ja esimerkiksi seurasi joka ilta tuolloin täysin tuntemattoman Elton Johnin esityksiä. New Yorkiin palattuaan vuonna 1972 Criss jatkoi soittamista pienen luokan kokoonpanoissa, mutta laittoi myös ilmoituksen Rolling Stone -lehden ilmaiselle “bändiä etsitään” -pikkuilmoituspalstalle.
Kiss (1973–1980)
thumb|left|220px|Criss konsertissa vuonna 1977. Keskusteltuaan Gene Simmonsin kanssa puhelimitse hän tarjoutui tapaamaan Simmonsin ja tämän yhtyetoveri Paul Stanleyn Elctric Lady -studiolla. Peter liittyi lopulta laulajabasisti Simmonsin ja laulajakitaristi Stanleyn muodostaman Wicked Lester -yhtyeen rumpaliksi. Kolmihenkinen yhtye harjoitteli yhdessä kolmetoista tuntia päivässä, ja kehitti jo tuolloin idean lavahahmoista ja esiintymisestä kasvomeikeissä. Vuoden 1972 joulukuussa he päättivät, että yhtye tarvitsisi neljänneksi jäsenekseen soolokitaristiin. Koesoittoon saapunut Ace Frehley vaikutti muun yhtyeen soitollaan ja sai paikan.
Wicked Lester vaihtoi nimensä muotoon Kiss vuonna 1973. Yhtye teki ensimmäisen esiintymisensä New Yorkin Popcorn-klubilla 30. tammikuuta 1973. Koska klubi oli juuri muuttanut nimensä, ei paikalle ollut saapunut lainkaan yleisöä. Yhtye alkoi jo varhaisessa vaiheessa kehittämään lavaesiintymistään, ja hahmotelma Kissin monipuolisesta lavashows’ta alkoi muodostua. Ensimmäinen erikoisuus yhtyeen konserteissa tapahtui kappaleen ”Firehouse” aikana, kun Paul Stanley viskoi paperisilpulla ämpäristä yleisön sekaan. Yhtyeen ahkerasta työnteosta huolimatta sen uran alku oli vaivalloinen. Crissin vaimo Lydia, tämän sisko sekä Paul Stanley ja hänen äitinsä olivat valmistaneet itse yhtyeelle sen ensimmäiset esiintymisasut, jotka aiheuttivat hämmennystä yhtyeen keikoille saapuneissa kuulijoissa. Ahkera ja näyttävä esiintyminen herätti kuitenkin huomiota ja johti lopulta levytyssopimukseen Casablanca Recordsin kanssa.
Alive! käänsi Kissin suosion räjähdysmäiseen kasvuun, ja siitä tuli yksi 1970-luvun suosituimmista ja merkittävimmistä rock-yhtyeistä. Kiss esimerkiksi voitti Rolling Stonen vuoden 1977 lukijaäänestyksen parhaasta rock-yhtyeestä, vaikka ei ollut ehdolla. Crissin tulkitsema balladi ”Beth” albumilta Destroyer nousi listahitiksi ja voitti arvostetun People’s Choice -palkinnon. Vuonna 2007 Alive! oli myynyt Yhdysvalloissa nelinkertaista platinaa, Destroyer triplaplatinaa ja Rock and Roll Over tuplaplatinaa. Myös yhtyeen ensimmäisten albumien myynti moninkertaistui, ja Kiss nousi loppuunmyytyjen konserttisalien sekä urheiluhallien ja -stadioneiden esiintyjäksi. thumb|right|170px|Crissin luoma ”The Catman” -meikkikuvio.
Vuoden 1977 albumi Love Gun jäi Kissin uran viimeiseksi studioalbumiksi, jolla alkuperäinen nelikko soitti yhdessä jokaisessa kappaleessa. Criss lauloi albumille myös kappaleen ”Hooligan”. Love Gunin julkaisua seurasi menestyksekäs livealbumi Alive II. Yhtyeen sisällä alkoi kuitenkin vähitellen muodostua ongelmia, mikä johti vuonna 1978 siihen, että kaikki yhtyeen neljä jäsentä julkaisivat yhtä aikaa oman sooloalbuminsa. Crissin jazz- ja soul-vaikutteinen albumi Peter Criss poikkesi huomattavan paljon Kissin rock-tyylistä, ja se menestyi neljästä albumista kaupallisesti heikoimmin. Albumi kuitenkin saavutti Yhdysvalloissa listasijan 43. Peter Crissin tuottanut Vini Poncia valittiin kuitenkin tuottamaan myös seuraava Kiss-albumi, vuoden 1979 Dynasty. Poncia ei kuitenkaan pitänyt Crissiä riittävän hyvänä soittajana levylle. Criss oli joutunut auto-onnettomuuteen vuonna 1978, eikä hän siksi pystynyt soittamaan täysipainotteisesti. Myös huumausaineongelmat ja yksityiselämän vaikeudet olivat saaneet hänestä yhä enemmän otetta. Criss soittikin rumpuja vain laulamassaan kappaleessa ”Dirty Livin’”. Sen äänittämisen jälkeen hänet siirrettiin syrjään, ja muilla raidoilla Crissiä tuurasi Anton Fig.
Dynastya seuranneella Unmasked -albumilla, jonka oli tuottanut niin ikään Vini Poncia, Kissin musiikillinen suuntaus läheni yhä enemmän pop- ja diskomusiikkia. Yhä suurempaan huumausainekoukkuun ajautunut Criss ei soittanut enää yhdelläkään albumin kappaleella. Ennen albumia seuranneen Unmasked Tour -kiertueen alkua muut Kissin jäsenet, myös Crissin kanssa parivaljakon yhtyeessä muodostanut Ace Frehley, äänestivät Crissin pois yhtyeestä. Julkisesti eron kerrottiin johtuneet musiikillisista erimielisyyksistä, mutta Gene Simmonsin mukaan todellinen syy oli Crissin huumeriippuvuus. Crissin viimeinen esiintyminen tapahtui Unmasked-albumin ”Shandi”-kappaleen musiikkivideolla, jonka kuvausten päätyttyä hän jätti yhtyeen virallisesti. Kissin uudeksi rumpaliksi pestattiin Eric Carr.
Sooloartistina (1980–1994)
Tultuaan erotetuksi Kissistä Criss alkoi panostamaan musiikilliseen uraansa sooloartistina. Yhdessä tuottaja David Wolfertin kanssa hän työskenteli toisen sooloalbuminsa Out of Control parissa vuoden 1980 maaliskuusta heinäkuuhun. Albumi julkaistiin vuoden 1980 syyskuussa, mutta se osoittautui kaupalliseksi epäonnistumiseksi eikä saavuttanut mainittavaa myynti- ja listamenestystä. Myöskään albumin ainoa single ”I Found Love” ei onnistunut nousemaan listoille. Out of Controlia markkinoidessaan Criss vieraili esimerkiksi Tom Snyderin isännöimässä Tomorrow-televisio-ohjelmassa, minkä johdosta hänestä tuli ensimmäinen kasvomeikeittä televisiossa esiintynyt Kissin jäsen. Levy-yhtiö Casablanca Records ei panostanut albumin markkinoimiseen, eikä Criss tehnyt albumin tiimoilta uutta kiertuetta. Vähäinen mainostus ja heikko myynti johtikin Casablancan päätökseen vetää Out of Controlin pois painosta vuosikymmenen puolivälissä.
Vuonna 1982 Criss julkaisi kolmannen sooloalbuminsa Let Me Rock You, jonka musiikillinen tyyli mukaili pitkälti Out of Controlia. Albumin tuotti Crissin ensimmäisen sooloalbumin ja Kissin Dynasty- ja Unmasked-albumien tavoin Vini Poncia. Criss itse kirjoitti albumille vain kaksi kappaletta, ja hänen roolinsa keskittyikin tällä kertaa enemmän rumpujen soittamiseen ja laulamiseen. Albumin kappalemateriaali koostuikin ulkopuolisten lauluntekijöiden sävellyksistä ja cover-kappaleista. Crissin entinen yhtyetoveri Gene Simmons vieraili albumilla taustalaulajana ja kirjoitti albumille myös kappaleen ”Feel Like Heaven”. Myös vuonna 1982 Ace Frehleyn Kissin kitaristina korvannut Vincent Cusano eli Vinnie Vincent oli mukana säveltämässä albumille kappaletta ”Tears”. Out of Controlin vaisusta menestyksestä johtuen Casablanca Recordsin emoyhtiö PolyGram ei halunnut julkaista Let Me Rock You -albumia lainkaan Yhdysvalloissa, jossa se julkaistiin ensimmäisen kerran vasta vuonna 1998. Albumi julkaistiinkin vain Meksikossa, Japanissa ja osassa Eurooppaa. Japanissa julkaistussa painoksessa on alkuperäisestä versiosta poikkeava kansi.
Heikko menestys sooloartistina johti siihen, ettei Criss enää 1980-luvun aikana julkaissut uutta sooloalbumia. Hän vieraili esimerkiksi King Kobra- ja Black ’n Blue -yhtyeiden tuotoksilla, ja vieraili vuonna 1989 Ace Frehleyn sooloalbumilla Trouble Walkin’. Criss oli mukana myös lukuisissa lyhytikäisissä yhtyekokeiluissa, joita olivat muun muassa The Alliance, Balls of Fire, ja The Keep, jossa soitti myös hetkellisesti Kissin kitaristina vaikuttanut Mark St. John. Toinen toistaan lyhytikäisempien yhtyeprojektien jälkeen Criss päättyi vetäytyä hetkellisesti musiikin parista keskittyäkseen vuonna 1981 syntyneen tyttärensä, Jenileen, kasvattamiseen.
Criss myi osuutensa Kissin liiketoiminnasta kertakorvausta vastaan Gene Simmonsille ja Paul Stanleylle vasta vuoden 1987 helmikuussa, vaikka ei ollut soittanut yhtyeessä enää vuosiin. Esimerkiksi Ace Frehley luovutti osakkuutensa yhtyeen toiminnassa erottuaan vuonna 1982, mutta Criss sen sijaan jäi Kissin taustafirman osakkaaksi saaden täten tuloja yhtyeen tekemisistä aina vuoteen 1987 asti.
1990-luvun alkupuolella Criss perusti omaa nimeään kantaneen yhtyeen, jonka kanssa hän julkaisi myös uutta kappalemateriaalia pitkän tauon jälkeen. Kokoonpano julkaisi vuonna 1993 painosmäärältään rajoitetun ja numeroidun EP-levyn Criss EP, jota seurasi vuoden 1994 elokuussa Tony Nicole Tony Records -levymerkillä julkaistu studioalbumi Cat #1, jolla Ace Frehley vieraili kitaristina kolmessa kappaleessa. Vuonna 1995 Criss yhtyeineen suuntasi myös yhteiselle, Bad Boys -nimen saaneelle kiertueelle Ace Frehleyn kanssa. Esiintymiset päättyivät aina Kissin klassikkokappaleisiin ”Nothin’ to Lose” ja ”Rock and Roll All Nite”.
Kissin paluu (1996–2002)
thumb|right|235px|Criss vuonna 1995 [[Kissin Convention Tour -kiertueen konsertissa.]] Kiss-aiheisia fanitapaamisia ja -kokoontumisia järjestettiin ympäri Yhdysvaltoja 1990-luvun puolivaiheilla. Gene Simmonsin kanssa puhelinkeskustelun käynyt Criss kertoi haluavansa tuoda tyttärensä Jenileen kanssa vierailemaan eräässä tapahtumassa esittämään kappaleet ”Hard Luck Woman” ja ”Nothin’ to Lose”. Kiss-rumpali Eric Singer ehdotti, että Peterin tulisi myös esiintyä tapahtumassa, joten Criss nousikin lavalle soittamaan muun yhtyeen kanssa. Koska Kiss ei halunnut loukata sen toista alkuperäisjäsentä, myös Ace Frehley pyydettiin mukaan esiintymään myöhemmin New Yorkissa järjestetyssä tapahtumassa. Kävi kuitenkin ilmi, että Crissillä ja Frehleyllä oli samana päivänä yhteinen Bad Boys -kiertueen klubikeikka, eivätkä he voineet osallistua tapahtumaan. Kiss päättikin koota vanhan kokoonpanonsa esiintymään yhdessä Music Televisionin MTV Unplugged -ohjelmaan. Kyseinen yhteisesiintyminen laittoi liikkeelle ajatuksen siitä, että yhtyeen alkuperäisen kokoonpano palaisi yhtyeen lähes kahden vuosikymmenen jälkeen.
Kissin alkuperäinen kokoonpano korjasikin välinsä ja sopi vanhat erimielisyytensä tehdäkseen mittavan paluukiertueen. Menestyksekäs kiertue käynnistyi vuonna 1996 yllätysesiintymisellä Los Angelesissa Grammy-palkintogaalassa, jota seurasi huhtikuussa lentotukiaus USS Intrepidillä järjestetty Alive/Worldwide Tour -paluukiertueen lehdistötilaisuus. Alkuperäisen kokoonpanon oli tarkoitus kokoontua yhdessä myös studioon tuottaja Bruce Fairbairnin kanssa uuden Psycho Circus -albumin levyttämisen merkeissä. Albumi julkaistiinkin vuoden 1998 syyskuussa. Albumia markkinoitiin alkuperäisen Kissin paluualbumina, mutta todellisuudessa yhtyeen alkuperäisen nelikon jäsenet soittivat albumilla yhdessä ainoastaan Ace Frehleyn kappaleessa ”Into the Void”. Suuren osan albumin soolokitara- ja rumpuraidoista olivat soittaneet sessiorumpali Kevin Valentine ja Kissin taustajoukoissa työskennellyt Tommy Thayer. ”Into the Voidin” lisäksi kaikki neljä alkuperäisjäsentä lauloivat oman osansa kappaleesta ”You Wanted the Best”, ja Criss myös lauloi albumille balladin ”I Finally Found My Way”. Hänen säveltämäänsä kappalemateriaalia ei kuitenkaan huolittu mukaan albumille. Ace Frehley on kertonut myöhemmin, että ”hänen ja Peterin saapuessa nauhoittamaan albumia koko levy oli jo käytännössä valmis.”
Alkuperäisen kokoonpanon Farewell Tour -jäähyväiskiertueen aikana vuonna 2000 Criss erosi yhtyeestä sopimusriitojen vuoksi. Hänen tilalleen otettiin jo aiemmin 1990-luvulla yhtyeessä soittanut Eric Singer, joka alkoi käyttää yhtyeessä soittaessaan Crissin ”The Catman” -lavahahmoa. Kiertueen päättymisen myötä Ace Frehley jätti yhtyeen, ja hänen tilalleen pestattiin Psycho Circusilla soittanut Tommy Thayer. Criss palasi yhtyeeseen vielä vuonna 2002 soittaakseen Australiassa järjestetyssä konsertissa, jossa yhtye esiintyi sinfoniaorkesterin kanssa taltioidakseen livealbuminsa Kiss Symphony: Alive IV. Hän soitti yhtyeen rumpalina vielä Kissin ja Aerosmithin järjestämän yhteisen kiertueen ajan. Vuonna 2004 Paul Stanley ja Gene Simmons päättivät olla uudistamatta Crissin sopimusta yhtyeessä soittamisesta, ja hän jäi yhtyeestä sivuun lopullisesti. Eric Singer on soittanut yhtyeessä jälleen vuodesta 2004 esiintyen ”The Catman” -lavahahmossa.
Ura Kissin jälkeen (2004–)
Vuodesta 2004 lähtien Criss on pitäytynyt suurimmaksi osaksi sivussa julkisuuden valokeilasta. Hän julkaisi vuonna 2007 pitkän tauon jälkeen uutta musiikkia studioalbumin One for All muodossa. Crissin musiikillinen jazz-tausta on vahvasti läsnä albumin musiikillisessa tyylissä, ja sillä on mukana runsaasti akustista kitarointia sekä balladeita. One for All ei menestynyt kovinkaan mainittavasti kriitikoiden keskuudessa tai saavuttanut suurta kaupallista menestystä, mutta se nousi Yhdysvalloissa Billboardin Top Independent Albums -listan sijalle 36. Huolimatta vähäisestä kaupallisesta menestyksestä ja huomiosta albumia on pidetty Crissin omien musiikillisten tavoitteiden täyttymyksenä.
Vuonna 2009 Criss esiintyi sivuroolissa John F. Kennedyn murhaa käsittelevässä elokuvassa Frame of Mind. Aiemmin hän myös vieraillut piirrossarjassa Family Guy muiden Kissin jäsenten kanssa ja näytellyt sivuroolissa televisiosarjoissa Millenium ja Kylmä rinki. Crissin omaelämäkerta Makeup to Breakup: My Life in and Out of Kiss julkaistiin Yhdysvalloissa 23. lokakuuta 2012. Like Kustannus julkaisi kirjan suomeksi vuoden 2013 syksyllä nimellä Kissanaamion takaa - Kiss vs. elämä.
Vuonna 2014 Criss ja muu Kissin alkuperäinen kokoonpano valittiin Rock and Roll Hall of Famen jäseniksi.
2010-luvun alussa Criss kertoi työstävänsä uutta sooloalbumia. Vuonna 2017 hän kertoi suunnitelmistaan jättäytyä eläkkeelle musiikin parista alan muutosten vuoksi sanoen, että ”rockin parhaimmat päivät ovat menneet.” Criss kertoi soittavansa uransa viimeisen julkisen konsertin vuoden 2017 kesäkuussa New Yorkissa, jonka jälkeen hänellä on tarkoituksenaan viimeistellä tuleva albuminsa julkaistavaksi. Hän on kuvaillut tulevan albuminsa kappalemateriaalin olevan tyyliltään raskaampaa ja rock-vaikutteisempaa kuin hänen aiempi soolotuotantonsa, mutta mukana on myös muutamia balladikappaleita. Uuden albumin ohella Criss on kertonut myös jatkavansa kirjoittamista, ja on sanonut pyrkivänsä julkaisemaan vielä muutaman kirjan.
Yksityiselämä
Criss asuu tätä nykyä New Jerseyn Wall Townshipissa. Musiikin säveltämisen ohella hän harrastaa myös ampumista. Hän on ollut vuodesta 1998 naimisissa Gigi Crissin kanssa. Aiemmin Criss on ollut aviossa kahdesti, vuosina 1970–1979 Lydia Di Leonardon kanssa sekä vuosina 1979–1994 malli Deborah Jensenin kanssa. Liitostaan Jensenin kanssa hänellä on vuonna 1981 syntynyt tytär Jenilee.
Vuonna 2008 Crissillä diagnosoitiin miesten rintasyöpä, josta hän kuitenkin toipui leikkauksen avulla. Hän on sittemmin tehnyt miehille suunnattua valistustyötä rintasyövän vaaroista.
Rantanätkelmä
Rantanätkelmä (Lathyrus palustris) on Euroopassa kasvava myrkyllinen nätkelmälaji.
Ulkonäkö
Monivuotisen rantanätkelmän rento, siipipalteinen, harvakarvainen, kiipeilevä ja melko pysty varsi kasvaa 25-80 senttimetriä pitkäksi. Kukinto on 2–8-kukkainen pitkäperäinen terttu. Verhiö on viisilehtinen, yhdislehtinen. Teriö on vastakohtainen, perhomainen: ylinnä purje, sivuilla siivet ja alinna kahdesta terälehdestä muodostunut venho. Teriö (12–20 mm) on sinipunainen. Kukat ovat kaksineuvoisia. Heteitä on 10, palhot ovat yhdistyvisiä, ympäröivät emiötä torvena. Emiö on yksilokeroinen, yksiluottinen. Lehdet ovat 2–4-parisia, kärhellisiä, lehdykät (5 cm) ovat suikeita, viisisuonisia. Korvakkeet ovat pitkiä ja kapeita. Lehtiruoti on palteeton.
Rantanätkelmä Suomessa
Rantanätkelmä on yleinen rannikoilla ja Kainuussa, mutta harvinainen muualla Suomessa. Sitä ei esiinny ollenkaan käsivarren Lapissa. Rantanätkelmä kukkii kosteilla niityillä, rannoilla ja luhtaisilla soilla loppukesästä.
Myrkyllisyys
Rantanätkelmä on ihmiselle erittäin myrkyllinen, koska sen siemenissä on beeta-n-oksaaliamino-l-alaniinia eli BOAAta.
Ralph Rapson
thumb|250px|Guthrie Theateria hajotetaan (2006) Ralph Rapson (13. syyskuuta 1914 – 29. maaliskuuta 2008) oli yhdysvaltalainen arkkitehti. Hän syntyi Michiganissa ja oli tyyliltään pääasiassa modernisti.
Rapson opiskeli Michiganin yliopistossa ja Cranbrookin taideakatemiassa; hänen opettajiensa joukkoon kuului Eliel Saarinen. Hän oli jo luonut kansainvälisesti merkittävän uran ennen kuin liittyi Minnesotan yliopiston henkilökuntaan vuonna 1954.
Rapsonin töiden joukkoon kuuluvat Yhdysvaltain-suurlähetystöt Tukholmassa ja Kööpenhaminassa. Niin ikään hänen suunnittelemansa oli Minneapolisissa vuosina 1963–2006 toiminut Guthrie Theaterin rakennus.
Richard Taylor
Richard Taylor voi tarkoittaa:
Malin väestö
thumb|Malin väestötiheyttä kuvaava kartta. thumb|Malin väestönkasvu aikajanalla. thumb|Malin väestöpyramidi 2016. Malin väestö on keskittynyt maaseudulle ja maan eteläosaan. Se kasvaa nopeasti ja on hyvin nuorta. Suurin etninen ryhmä ovat mandet, yleisin kieli bambara ja vallitseva uskonto islam. Ihmisten elin- ja koulutustaso on hyvin alhainen.
Etelään ja maaseudulle keskittynyt väestö
Malissa on järjestetty neljä väestönlaskentaa: ensimmäinen vuonna 1976, toinen vuonna 1987, kolmas vuonna 1998 ja neljäs vuonna 2009. Väestön tilastoinnista vastaa kansallinen tilastolaitos Institut National de la Statistique eli Instat.
Vuoden 2009 väestönlaskennan mukaan maassa on 14 528 662 asukasta, joista 50,4 prosenttia on naisia ja 49,6 prosenttia miehiä. Vähän yli puolet väestöstä asuu maan eteläosassa Sikasson, Koulikoron ja Ségoun alueilla. Pääkaupunki Bamakon osuus on 12,5 prosenttia. Pohjoisessa Timbuktun, Gaon ja Kidalin alueilla asuu alle kymmenen prosenttia maan väestöstä.
Keskimääräinen väestötiheys on 11,7 henkeä neliökilometrillä. Tiheimmin asuttuja alueita ovat Bamako (6 780,4 henkeä neliökilometrillä), Sikasso (37,1), Ségou (36,3), Mopti (26,2) ja Koulikoro (24,7). Harvimmin asuttuja ovat Kidal (0,5 henkeä neliökilometrillä), Timbuktu (1,4) ja Gao (2,7).
Valtaosa väestöstä asuu maaseudulla. Kaupunkikuntien osuus on 22,5 ja yli 5 000 asukkaan taajamien 35,0 prosenttia. Yli puolet kaupunkiväestöstä asuu Bamakossa. Kaupunkiväestön osuus on kasvanut tasaisesti vuoden 1976 16,8 prosentista.
Vuoden 1998 väestönlaskennan mukaan lähes puolet Malin väestöstä on bambaroita, mandinkoja, soninkeja ja muita maan eteläosan mandekansoja. Varsinkin maan keskiosassa asuvat fulbet muodostavat noin 17 prosenttia väestöstä. Pohjoisen väestö koostuu etupäässä songhaista, tuaregeista ja maureista.
Bambaraa puhuu äidinkielenään 46,3 ja käyttökielenään 51,5 prosenttia. Fulania puhuu äidinkielenään 9,4 %, dogonia 7,2 %, soninkea 6,4 %, mandinkaa ja songhaita molempia 5,6 %, miniankaa 4,3 %, tuaregikieli tamašekia 3,5 %, senufoa 2,6 %, boboa 2,1 %, bozoa 1,9 %, khasonkaa 1,2 % ja mauria 1,1 %. Kaupunkiväestöstä kolmella neljäsosalla on käyttökielenään bambara. Muslimeja on 94,8, kristittyjä 2,4 ja animisteja 2,0 prosenttia.
Ulkomaalaisten osuus on 0,8 prosenttia. He ovat etupäässä naapurimaiden Burkina Fason, Norsunluurannikon ja Guinean kansalaisia.
Nopea väestönkasvu
Syntyvyys on arviolta 43,9 promillea, kuolleisuus 12,5 promillea ja odotettavissa oleva elinikä 55,6 vuotta. Luonnollinen väestönkasvu on 3,14 prosenttia, kun se vuonna 1987 oli 2,71 prosenttia. Kasvuprosentin nousuun on vaikuttanut kuolleisuuden lasku ja syntyvyyden pysyminen korkealla tasolla. Arviolta 0,5 prosenttia väestönkasvusta selittyy muuttovoitolla, joka koostuu varsinkin Norsunluurannikon sisällissodan takia maahan palanneista malilaisista.
Väestö on Saharan eteläpuolisen Afrikan tapaan erittäin nuorta. Alle 15-vuotiaita on 46,6 prosenttia, 15–64-vuotiaita 48,4 prosenttia ja yli 65-vuotiaita vain 3,2 prosenttia. Väestön keski-ikä on 20 vuotta. Malilainen nainen saa keskimäärin 6,6 lasta, kun taas vanhemmissa ikäluokissa kuolleisuus on vielä hyvin korkea. Sikasson alueella alle 15-vuotiaita on 49,3 prosenttia ja Bamakossa 38,3 prosenttia.
Alhainen elin- ja koulutustaso
Yli 12-vuotiaista 36,5 prosenttia elää monogamisessa ja 21,1 prosenttia polygamisessa avioliitossa, 3,4 prosenttia on leskiä ja 0,6 prosenttia eronneita. Polygamia on huomattavasti yleisempää maaseudulla kuin kaupungeissa. Miesten keskimääräinen avioitumisikä on 24,5 ja naisten 21,5 vuotta (maaseudulla 14,9). Kotitalouksissa asuu keskimäärin kuusi henkilöä. Yhtä asuntokuntaa kohti on kaksi kotitaloutta.
Nomadeja oli vuonna 1976 6,7 prosenttia maan väestöstä, mutta vuonna 2009 enää 0,9 prosenttia. Nomadiväestö on keskittynyt maan pohjoisosaan Gaon, Timbuktun ja Kidalin alueille.
Malin koulutustaso on hyvin heikko. Yli 3-vuotiaista 68,7 prosenttia on kokonaan vailla koulutusta. Koulutusta saaneista 82,9 prosenttia on käynyt alakoulun, 12,4 prosenttia yläkoulun ja 4,8 prosenttia keskikoulun. Maaseudulla koulutusta vailla on 76,3 prosenttia ja naisista 73,2 prosenttia. Yli 15-vuotiaista vain 27,7 prosenttia osaa lukea ja kirjoittaa (18,6 % vuonna 1998).
Alakoulua käy 68,4 prosenttia kouluikäisistä ja 65,0 prosenttia tytöistä. Kaupungeissa koulunkäyntiprosentti on yli sadan, kun taas maaseudulla se on vain 58,5. Luvut ovat alhaisimpia Kidalin, Timbuktun ja Moptin alueilla. Yläkoulua käy 44,0 prosenttia ikäluokasta.
Tarpeellista tavaraa (elokuva)
Tarpeellista tavaraa on yhdysvaltalainen kauhuelokuva vuodelta 1993. Elokuvan on ohjannut Fraser C. Heston ja pääosissa näyttelevät Max von Sydow, Ed Harris ja Bonnie Bedelia. Elokuva perustuu Stephen Kingin vuoden 1991 samannimiseen romaaniin.
Elokuva oli ehdolla kolmen Saturn-palkinnon saajaksi, joista yksi myönnettiin Amanda Plummerille parhaasta naissivuosasta.
Juoni
Mainelaiseen pikkukaupunkiin Castle Rockiin avataan uusi antiikkikauppa nimeltään Tarpeellista tavaraa, jonka ensimmäiseksi asiakkaaksi päätyy nuori Brian Rusk (Shane Meier). Liikkeen omistaja Leland Gaunt (Max von Sydow) tarjoaa hänelle harvinaisen Mickey Mantlea esittävän baseball-kortin lähes puoli-ilmaiseksi, mutta pyytäen osamaksuksi Brianin tekevän pienen, "harmittoman" jekun. Myöhemmin kauppaan alkaa virrata muitakin kaupungin asukkaita, joille mystinen herra Gaunt kykenee tarjoamaan asiakkaidensa hartaimmin toivomia esineitä, ja hinta on täysin sama: tehdä kepponen jollekin henkilölle. Ennen kuin suuren kaupungin vilskeestä pikkukaupungin rauhaan paennut sheriffi Alan Pangborn (Ed Harris) ehtii kunnolla tiedostamaan, panokset alkavat koventua asukkaiden harjoittamien "käytännönpilojen" saralla, saaden pian hyvinkin väkivaltaisia ja kaaottisia piirteitä. Sen lisäksi että kaupunki on asukkaiden toimesta luhistumassa kohti sisällissotaa, on paholaismainen Gaunt käytännössä manipuloimassa Alanin ihastuksen, kahvilanpitäjän Polly Chalmersin (Bonnie Bedelia) kääntymään Alania vastaan, kuin myös epävakaan kaupunginvaltuutetun Danforth Keetonin (J. T. Walsh) suorittamassa viimeisen jymypaukun Castle Rockin tuhoksi.
Vastaanotto
Tarpeellista tavaraa sai myös kriitikoilta huonon vastaanoton. Rotten Tomatoes -sivustolle kootuista 26 arviosta vain 31 % pitää elokuvaa hyvänä. Elokuvakriitikko Roger Ebert antoi elokuvalle 1½ tähteä neljästä, kritisoiden elokuvaa seuraavanlaisesti: ”Elokuvalla on vain yksi nuotti, jota se toistaa yhä uudelleen ja uudelleen, tavallaan kuin saatanallisena vesikidutuksena; se ei ole hauskaa eikä pelottavaa, ja kaikki on tavallaan masentavaa.”
Japanin Grand Prix 1996
Japanin Grand Prix 1996 oli Formula 1 -sarjan historian 597. osakilpailu ja samalla kauden 1996 päätösosakilpailu, joka ajettiin 13. lokakuuta 1996 Suzukassa. Kilpailun voitti Damon Hill, joka kruunattiin maailmanmestariksi, kun hänen lähin uhkaaja, tallikaveri Jacques Villeneuve joutui keskeyttämään kilpailun jo aiemmin. Toiseksi ajoi Michael Schumacher, joka varmisti MM-sarjan kolmannen sijan. Kolmanneksi kisassa kipusi Mika Häkkinen.
Eero Väre
thumb|Eero Väre Eero Väre (oik. Wäre; ) oli suomalainen muusikko ja laulaja.
Väre aloitti 1930-luvulla Ramblers-orkesterissa puhallinsoittajana ja viulistina, mutta hän ryhtyi vuosikymmenen lopulla opiskelemaan laulua ja myöhemmin myös viulunsoittoa. Joulukuussa 1940 Väre lauloi levylle muun muassa 28 Toivo Kärjen säveltämää ja sovittamaa kappaletta ja kesäkuussa 1942 vielä 35. Väre olikin 1940-luvulla Henry Theelin ohella Suomen suosituimpia laulajia. Sodan jälkeen hän soitti muun muassa Erkki Ahon ja Ossi Aallon orkestereissa  Lokakuussa 1949 Yleisradio järjesti iskemäkilpailun. Sen voitti Kullervo Linnan-Tapio Lahtisen valssi ”Kultainen nuoruus”, jonka Väre levytti ja nousi suureen suosioon. Väre oli vuodesta 1953 Kipparikvartetin 2. tenori ja perusti 1960-luvulla myös oman orkesterinsa. Lisäksi Väre toimi 1950- ja 1960-luvuilla yksityisenä laulunopettajana, ja oppilaisiin lukeutuu monia sittemmin suosituksi tulleita laulajia. Laulumenestyksestään huolimatta Väre ei pitänyt itseään laulajana vaan enemmänkin laulavana muusikkona.
Lauri Gulin
thumb|150px|Lauri Gulin Lauri Johannes Gulin (31. tammikuuta 1890 Lemi – 20. syyskuuta 1970) oli suomalainen jääkärieversti. Hänen vanhempansa olivat rovasti Arthur Lorenz Gulin ja Bertha Kristina Sarlin, ja hänen veljiään olivat Eelis Gulin ja Lennart Pinomaa. Lauri Gulin vihittiin avioliittoon vuonna 1918 Martta Maria Kannon kanssa.
Jääkäriaika
thumb|220px|Wetterhoffin toimisto. Istumassa vasemmalta lehtori Johannes Öhquist, luutnantti Schüss, tuomari [[Fritz Wetterhoff, kapteeni Höckert, yliluutnantti Braun. Seisomassa vasemmalta vääpeli Scheer, yliluutnantti von der Heyden, Gruppenführer Gustav Paulig, jefreitteri Gubalke, paroni Oelsen, Hilfsgruppenführer Lauri Gulin, Gruppenführer Axel Waldemar Ström, Gruppenführer Väinö Paananen, vääpeli Noak.]] Gulin liittyi yhtenä ensimmäisten vapaaehtoisten joukkoon, joiden päämääränä oli Saksassa sotilaskoulutusta antava Pfadfinder-kurssi, joka järjestettiin Pohjois-Saksassa sijaitsevalla Lockstedter Lagerin harjoitusalueella. Leirille hän ilmoittautui 2. maaliskuuta 1915. Hänet sijoitettiin joukon 2. komppaniaan. Hän sai kesäkuussa vuonna 1915 komennuksen Berliiniin Wetterhoffin toimistoon, mistä hänet lähetettiin helmikuussa 1916 kapteeni Heldtin toimistoon Tukholmaan ja sieltä edelleen toukokuussa 1916 erikoistehtäviin Suomeen. Suomesta hän palasi takaisin pataljoonan täydennysjoukkoon syksyllä 1916 ja siirrettiin pataljoonan 1. komppaniaan 1. marraskuuta 1916. Hän otti osaa taisteluihin ensimmäisessä maailmansodassa Saksan itärintamalla Riianlahden rannikkoasemissa, josta hänet siirrettiin takaisin täydennysjoukkoon 23. heinäkuuta 1917 ja komennettiin etappitehtäviin Hampuriin.