cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Tähtitorninmäen murha 1947
Yövartija löysi Packalénin alastoman ruumiin aamuyöllä penkin luota. Adlivankin pidätettiin kotoaan päivää myöhemmin ja hän tunnusti tekonsa. Teon jälkeen spekuloitiin että Adlivankin olisi saanut kimmokkeen tekoonsa helsinkiläisissä elokuvateattereissa kevätkesällä 1947 esitetystä englantilaisesta rikoselokuvasta Yön sävel. Lawrence Huntingtonin vuonna 1946 ohjaamassa elokuvassa sarjakuristaja surmaa uhrinsa yöllä lontoolaisessa puistossa heidän istuessaan puistonpenkillä. Adlivankin oli kyllä nähnyt elokuvan kahdesti, mutta oman kertomansa mukaan elokuva ei tehnyt häneen vaikutusta. Adlivankin oli aiemmin ollut mukana Suomi-Filmin kamera-assistenttina vuonna 1942 kuvattaessa Wilho Ilmarin jännityselokuvaa Yli rajan.
Helsingin raastuvanoikeus tuomitsi maaliskuussa 1948 Adlivankinin täyttä ymmärrystä vailla tehdystä taposta yhdeksäksi vuodeksi kuritushuoneeseen ja taloudellisiin korvauksiin uhrin perheelle. Tuomio lyheni ylemmissä oikeusasteissa seitsemään vuoteen. Adlivankin kärsi ensikertalaisena tuomiostaan puolet, ja hän pääsi ehdonalaiseen vapauteen tammikuussa 1952. Hän toimi jonkin aikaa moottoriasentajana ja lähti sitten merille. Adlivankin oleskeli Yhdysvalloissa vuoden verran ja palasi sitten Tukholmaan työskennellen siellä ravintola-alalla. Hänet tuomittiin Ruotsissa neljäksi kuukaudeksi vankeuteen pahoinpitelystä ja passitettiin sitten Suomeen, jossa hän oli vankilassa heinäkuuhun 1954 saakka. Vapauduttuaan hän oli työssä makeistehtaassa, mutta jo marraskuussa 1954 hänet tuomittiin uudelleen 11 kuukauden vankeusrangaistukseen varastetun tavaran kätkemisestä ja törkeää lievemmästä pahoinpitelystä.
Kirjailija Onni Halla käytti Tähtitorninmäen murhaa esikuvana kirjoittaessaan romaaniaan Oudot virrat, joka ilmestyi 1949. Romaanin pohjalta tehtiin myös vuonna 1954 elokuva Olemme kaikki syyllisiä, jonka käsikirjoitti ja ohjasi Aarne Tarkas. Elokuvassa tapahtumapaikaksi on muuttunut Kaivopuisto ja tappajan ajavat tekoonsa traumaattiset lapsuudenkokemukset ja seurustelusuhteen päättyminen. Uhri oli elokuvassa tekijän pitkäaikainen seurustelukumppani. Elokuvan tapahtumat eivät siis vastanneet näiltä osin Adlivankinin tekoa.
Invenius
Invenius on muun muassa seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi:
Mettisenmelittis
Mettisenmelittis (Melittis melissophyllum) on huulikukkaiskasveihin kuuluva eurooppalainen kasvilaji. Se on meliitiksien suvun ainoa laji. Mettisenmelittis jaetaan kolmeen eri alalajiin, joiden levinneisyys keskittyy Euroopassa eri osiin: M. m. subsp. albida Etelä-Euroopassa, M. m. subsp. carpatica Itä-Euroopassa ja M. m. subsp. melissophyllum Länsi-Euroopassa.
Mettisenmelittis on monivuotinen karvainen ruoho, joka kasvaa noin 30 senttimetriä korkeaksi. Se muistuttaa ulkonäöltään esimerkiksi pähkämöitä, joiden kanssa se on läheistä sukua. Sen kukkien teriö on neliliuskainen (joista alahuulessa kolme), suhteellisen suuri (2,5–4 cm pitkä), väriltään valkoisesta violettiin, alahuulessa on tummemman violetteja kuvioita. Mettisenmelittis esiintyy luonnonvaraisena Keski- ja Etelä-Euroopassa, mukaan lukien Britannia, Baltia ja Turkki. Se kasvaa yleensä metsissä. Pohjoismaissa lajia ei esiinny lainkaan.
Panssarimies
Panssarimies on sotilasarvo, joka on samanarvoinen kuin sotamies. Panssarimiehiä koulutetaan vain Parolannummella Panssariprikaatissa, tarkemmin Hämeen Panssaripataljoonan Panssarivaunukomppaniassa sekä Parolan pataljoonan huoltokomppaniassa. Suurin osa panssarimiehistä koulutetaan panssarivaunun miehistöksi, mutta joistakin koulutetaan panssarivaunuasentajia, moottoripyörälähettejä, lääkintämiehiä yms. Panssarivaunukomppanian panssarimiesten arvomerkkilaattojen pohja on musta, kun taas huoltokomppanian panssarimiehillä on sininen arvomerkkilaatta.
Kayesin panttivankikoulu
thumb|300px|Kayesin panttivankikoulun oppilaita vuonna 1887 tai 1888. Kayesin panttivankikoulu oli ranskalaisten siirtomaavalloittajien Kayesiin vuonna 1886 perustama oppilaitos, josta nykyisen Malin eurooppalaisen koulujärjestelmän katsotaan saaneen alkunsa.
Senegalin kuvernööri Louis Faidherbe perusti ensimmäisen panttivankikoulun Saint-Louisiin vuonna 1857. Sen taustalla oli afrikkalainen käytäntö, jossa aluepäällikköjen pojat harjoittelivat johtamista ja sodankäyntiä hallitsijoiden hoveissa eräänlaisina panttivankeina. Faidherbe ja hänen seuraajansa vaativat valloittamiensa alueiden päälliköitä lähettämään poikiaan kouluihin, joissa he saivat valmiudet toimia tulkkeina ja Ranskan siirtomaahallinnon virkailijoina.
Ranskan Sudanin ensimmäinen panttivankikoulu perustettiin Médinen linnoitukseen vuonna 1870. Järjestelmä sai varsinaisesti alkunsa kuvernööri Joseph Gallienin aikana 1886–1888, jolloin perustettiin seitsemän koulua Kayesiin, Bakeliin, Bafoulabéen, Kitaan, Koundouun, Bamakoon ja Siguiriin. Vuonna 1888 Kayesin sisäoppilaitoksessa oli viitisenkymmentä 10–17-vuotiasta oppilasta, joille opetettiin ranskaa, lukemista, kirjoittamista ja aritmetiikkaa. Opettajina toimivat ranskalaiset sotilaat ja heidän tulkkinsa. Kaikkiaan alueen kouluissa oli 250–300 oppilasta vuonna 1888.
Kayesin panttivankikoulu, joka vuonna 1895 nimettiin päälliköiden poikien kouluksi (école des fils de chefs), oli Ranskan Sudanin ainoa yhtäjaksoisesti toiminut oppilaitos. 1890-luvulla se sai ensimmäiset pätevät opettajat ja vuonna 1899 sen johtaja Louis Blanc julkaisi kokemuksiensa perusteella afrikkalaisille tarkoitetun oppikirjan. Koulun oppilaat valittiin alueen eri puolilta lahjakkuutensa ja yhteiskunnallisen asemansa perusteella. Toisinaan päälliköt ja merkkihenkilöt lähettivät kouluun omien lapsiensa sijasta alaistensa tai orjiensa poikia, minkä seurauksena perinteinen eliitti menetti asemiaan uudelle ranskalaisen koulutuksen saaneelle sivistyneistölle.
Ranskan Sudanin koulujärjestelmä alkoi laajentua 1890-luvun lopulla, ja vuosisadan vaihteessa se käsitti kolmisenkymmentä alkeis-, piiri-, ammatti- ja lähetysasemien koulua, joissa opiskeli noin 800 oppilasta. Kayesin päällikköjen poikien koulu siirrettiin ensimmäisen maailmansodan aattona Bamakoon, jossa siitä tuli ensin afrikkalaisten virkamiesten ammattikoulu, myöhemmin Terrasson de Fougèresin yläalkeiskoulu ja lopulta Askia Mohamedin lyseo.
Henrik Meinander
thumb|Henrik Meinander (2016) Carl Henrik Meinander (s. 19. toukokuuta 1960 Helsinki) on suomalainen filosofian tohtori ja Helsingin yliopiston historian professori.
Ura
Meinander valmistui ylioppilaaksi Svenska normallyceumista 1980 ja filosofian kandidaatiksi Suomen ja Skandinavian historiasta Helsingin yliopistosta vuonna 1987. Hän suoritti Master of Letters -tutkinnon pedagogiikasta Glasgow’n yliopistossa vuonna 1991 ja väitteli filosofian tohtoriksi Suomen ja Skandinavian historiasta Helsingin yliopistosta vuonna 1994.
Meinander työskenteli Mannerheim-museon intendenttinä 1991–1997 ja Tukholman Suomi-instituutin johtajana 2001–2002. Vuodesta 2001 hän on ollut Helsingin yliopiston historian professori ruotsinkielisessä oppiaineessa. Hän seurasi tehtävässä Matti Klingeä. Meinander oli historian laitoksen johtaja 2004–2006. Hän on Ruotsin kuninkaallisen tiedeakatemian jäsen vuodesta 2002, Suomen Tiedeseuran jäsen vuodesta 2003 ja Svenska litteratursällskapet i Finlandin puheenjohtaja vuodesta 2017. Vuonna 2007 Meinanderille myönnettiin Ruotsin akatemian Suomi-palkinto.
Meinander kirjoittaa pääasiassa äidinkielellään ruotsiksi. Teoksia on suomentanut Paula Autio.
Perhe
Meinanderin isä oli arkeologian professori Carl Fredrik Meinander, isänisä taidehistorioitsija Konni Meinander ja äidinisä taloushistorioitsija Hugo E. Pipping. Hänen puolisonsa on lehtori Päivi Meinander, ja heillä on neljä lasta.
Saffron Burrows
Burrowsin elokuvaura alkoi roolilla elokuvassa Welcome to the Terra Dome. Sittemmin hän on esiintynyt esimerkiksi elokuvissa Wing Commander (1999), Deep Blue Sea (1999), Kiusauksen hinta (2001) Enigma (2001), ja Pankkikeikka (2008).
Burrows kertoi vuonna 1999 haastattelussa olevansa biseksuaali. Hän oli useita vuosia yhdessä ohjaaja Mike Figgisin kanssa ja esiintyi muun muassa tämän elokuvissa Neiti Julie (1999) ja Timecode (2000).
Metafyseaalinen vyöhyke
Metafyseaalinen vyöhyke on pitkän luun kasvava osa. Se sijaitsee diafyysin (luuvarren) ja epifyysin (luunpään) välissä.
Joukko vammoja ja sairauksia vaikuttaa juuri tähän luun herkkään osaan. Sen vaurioituminen kasvuiässä esimerkiksi onnettomuudessa aiheuttaa helposti kasvuhäiriöitä. 15–25 vuoden iässä metafyseaalinen vyöhyke luutuu kokonaan ja luun kasvu lakkaa.
IBM System/390
IBM System/390 (lyhyesti S/390) on IBM:n suurtietokonesarja, joka julkistettiin 5. syyskuuta 1990.
Järjestelmässä käytetään CMOS-tekniikkaan perustuvia prosessoreja, joista on julkaistu usean eri sukupolven versioita järjestelmän julkaisun jälkeen. Suoritin toteuttaa ESA/390 käskykannan, joka perustuu ja on yhteensopiva IBM S/360 -arkkitehtuurin kanssa. Suorittimen sukupolvet ovat G2 (1995), G3 (1996), G4 (1997) ja G5 (1998).
Alustan OS/390-käyttöjärjestelmä käyttää EBCDIC-merkistöä. OS/390 on seuraaja OS/360:lle, joka on tunnettu myös nimellä MVS.
IBM julkaisi Linux-ytimelle muutokset S/390-alustan tuen lisäämiseksi joulukuussa 1999. Linux vaatii toisen sukupolven (G2) CMOS-pohjaisen System/390:n. Linuxia voidaan ajaa natiivisti suoraan laitteistolla, loogisella osiolla (LPAR) tai virtuaaliosiolla (z/VM). Tuki kattaa myös seuraavan zSeries-alustan.
Ida Pfeiffer
pienoiskuva|Ida Pfeiffer Ida Pfeiffer (1797–1858) oli itävaltalainen tutkimusmatkailija ja matkakirjailija, joka teki kaksi maailmanympärimatkaa. Vuodesta 1842 kuolemaansa saakka hän matkaili etäisissä maailmankolkissa ja tarjosi lukijoilleen viihdettä ja tietoja kaukaisista maista.
Ida Pfeiffer, omaa sukua Reid, kasvoi kuuden veljen kanssa, ja sai samanlaisen kohtelun ja koulutuksen kuin veljensä. 22-vuotiaana hän meni naimisiin huomattavasti itseään vanhemman virkamiehen kanssa. He saivat kaksi poikaa. Vuonna 1835 puolisot muuttivat erilleen, 1842 pojat olivat aloittaneet oman elämänsä ja Ida Pfeiffer saattoi vapaana perhevelvoitteista aloittaa itsenäisen matkailun.
Ensimmäinen matka oli eräänlainen pyhiinvaellus Raamatun paikkoihin. Hän matkasi Tonavaa pitkin Mustalle merelle, sieltä Istanbuliin (silloinen Konstantinopoli), Jerusalemiin ja Kairoon. Sieltä hän jatkoi Suezin niemimaalle ja Italian kautta kotiin. Matkakertomus ilmestyi vuonna 1846, ja siitä saamillaan tuloilla Pfeiffer rahoitti seuraavan matkansa Islantiin. Islannin ja Skandinavian matkan jälkeen hän päätti kiertää koko maailman. Reitti vei Etelä-Amerikkaan ja sieltä Tahitille, Kiinaan, Intiaan ja Persian ja Venäjän kautta kotiin. Toinen matka alkoi Etelä-Afrikasta, mistä hän matkusti Singaporeen, Borneolle, Indonesiaan, San Franciscoon, Andeille ja neljän vuoden kuluttua kotiin. Tästä matkasta tehdystä kirjasta tuli menestysteos. Hänet kutsuttiin Berliinin ja Pariisin maantieteellisten seurojen jäseneksi, mutta Britanian Royal Geographical Society ei vieläkään hyväksynyt naisia jäsenikseen.
Adrianne Curry
thumb|right|Adrianne Curry Adrianne Adelaide Samaire Curry (s. 6. elokuuta 1982 Joliet, Illinois) on yhdysvaltalainen malli. Hän voitti Huippumalli haussa -ohjelman ensimmäisen tuotantokauden.
Curry sijoittui vuonna 2005 Maximin "sadan kuumimman naisen" listan 100. sijalle. Hän on biseksuaali ja oli naimisissa yhdysvaltalaisen näyttelijä Christopher Knightin kanssa. Hän toimi Ballbreakers-pelishow'n juontajana.
Pittsburgh Steelers
thumb|300px|[[Heinz Field]]Pittsburgh Steelers on Yhdysvalloissa NFL:ssa pelaava amerikkalaisen jalkapallon seura. Se pelaa American Football Conferencessa pohjoisessa divisioonassa. Seuran kotipaikka on Pittsburgh, Pennsylvania ja kotikenttä Heinz Field. Joukkue on pelannut NFL:n loppuottelussa Super Bowlissa kahdeksan kertaa ja voittanut kuudesti (kausilla 1974, 1975, 1978, 1979, 2005 ja 2008), mikä on NFL:n ennätys. Viiteen mestaruuteen ovat pystyneet San Francisco 49ers, Dallas Cowboys sekä New England Patriots.
Logo ja peliasu
Pittsburghin kaupungin ammattilaisurheilujoukkueet käyttävät mustaa ja keltaista väreinään, ja niin myös Steelers historiansa alusta asti. Steelers nimi viittaa Pittsburghiin rautakaupunkina. Alun perin nimi oli Pirates, mutta välttääkseen sekaannuksen kaupungin Baseball-joukkueeseen, Pittsburgh Piratesiin, joukkue vaihtoi nimensä Steelerssiin. Steelersin logo on pysynyt muuttumattomana koko sen historiansa ajan. Nykyinen peliasu esiteltiin vuonna 1968 ja siihen on sen jälkeen tehty vain marginaalisen pieniä muutoksia.
keski|pienoiskuva|Steelerssin koti- ja vieraspeliasu sekä vuosina [[NFL-kausi 2012|2012-2016 käytetty vaihtoehtoinen peliasu.]]
Päävalmentajat
Koko yli 80-vuotisen historian aikana Steelerssillä on ollut 16 päävalmentajaa, joista kymmenen vietti koko NFL-päävalmennusuransa Steelerssissä. Joe Bach valmensi Steelerssiä kahteen otteeseen ja Walt Kiesling kolmeen otteeseen. Toisen maailmansodan seurauksena Steelers jakoi joukkueen vuonna 1943 Philadelphia Eaglesin ja vuonna 1944 Chicago Bearsin kanssa. Kiesling jakoi tällöin valmennusvastuun Greasy Nealen sekä Phil Handlerin kanssa. Steelers on tunnettu kärsivällisyydestään päävalmentajia kohtaan. Viimeisimmät valmentajapotkut Steelers on antanut vuonna 1968 Bill Austinille ja kaudesta 1969 alkaen Steelerssiä on päävalmentanut vain 3 eri päävalmentajaa.
Tilastot päivitetty 30. lokakuuta
Yhtenäisyyslista
90px|right|thumb|Yhtenäisyyslistan vanha logo. Yhtenäisyyslista  on vasemmistososialistinen punavihreä tanskalainen puolue. Yhtenäisyyslistaa pidetään vasemmistolaisimpana kansankäräjillä edustettuina olevista puolueista.
Yhtenäisyyslista perustettiin vuonna 1989, kun Tanskan kommunistinen puolue, Sosialistinen työväenpuolue ja Vasemmistososialistinen puolue päättivät yhdistyä.
Vuoden 2011 vaaleissa Yhtenäisyyslista sai silloisen historiansa parhaan vaalituloksen saaden 6,7 % äänistä ja 12 edustajaa kansankäräjille. Puolue ei kuitenkaan noussut hallitukseen, mutta sopi hallituksen muodostaneen vasemmistoblokin kanssa tukevansa sitä budjettiäänestyksissä. Yhtenäisyyslista on toiminut myös Frederiksenin hallituksen tukipuolueena vuodesta 2019. Vuoden 2022 ennenaikaisissa kansankäräjävaaleissa puolue kärsi huomattavan tappion ja menetti neljä paikkaa.
Yhtenäisyyslistaa johtaa kollektiivisesti 25-jäseninen puoluehallitus, mutta puolue on valinnut itselleen poliittisen johtajan. Ensimmäiseksi poliittiseksi johtajaksi valittiin vuonna 2009 Johanne Schmidt-Nielsen. Hänen jälkeensä poliittisena johtajana oli Pernille Skipper 2016–2021, ja vuodesta 2021 tehtävää on hoitanut Mai Villadsen.
Annikki Maattola
Annikki Maattola (s. 7. joulukuuta 1945 Hollola) on suomalainen keilaaja ja ampuja. Hän saavutti keilailun MM-kilpailuissa 1991 hopeaa 5 × 6 sarjan joukkuekilpailussa. Soulin olympialaisissa 1988 keilailu oli näytöslajina ja Maattola sijoittui henkilökohtaisessa kilpailussa kolmanneksi oltuaan alkukilpailussa toinen ja hävittyään välierässä Japanin Atsuko Asaille pistein 187–209.
Maattola voitti keilailussa Pohjoismaiden-mestaruuden joukkuekilpailussa vuonna 1984. Hän sijoittui henkilökohtaisessa maailmancupissa viidenneksi vuonna 1990 ja Euroopan-cupissa 13:nneksi vuonna 1994. Hän voitti henkilökohtaisen Suomen-mestaruuden vuosina 1984, 1992 ja 1993 sekä pari- ja joukkuekilpailun mestaruudet vuonna 1990.
Maattola voitti ammunnassa Suomen-mestaruuden trapissa vuonna 1971, olympiatrapissa vuonna 1974 ja kaksoistrapissa vuonna 1975.
Changé
Changé voi tarkoittaa seuraavia:
Leena Kaartinen
Leena Kaartinen (s. 4. helmikuuta 1942 Imatra ) on suomalainen lastenlääkäri ja kirjailija, joka vuodesta 1971 on työskennellyt enimmäkseen kehitysmaissa, Afganistanissa ja Etiopiassa, naisiin ja lapsiin kohdistuvan perusterveydenhuollon parissa. Hän on myös yksi suomalaisista Afganistanin asiantuntijoista. Time-lehti valitsi hänet vuoden 2005 eurooppalaisten sankarien joukkoon kuvaten häntä eläväksi määritelmäksi sisulle.
Rabbe (etunimi)
Rabbe on miehen etunimi.
Nimen alkuperästä on monia selityksiä. Ensimmäisen mukaan nimi olisi muotoutunut pohjanmaalaisista Rabb- ja Rabbas-nimisistä taloista, jotka puolestaan ovat mahdollisesti Ragnvaldin muunnoksia. Toisen selityksen mukaan Rabbe on muunnos saksalaisesta nimestä Rabe, joka on lyhentymä nimistä Ratbold ("neuvova valtias, isäntä") tai Ratbod ("neuvontuoja").
Kolmannen selityksen mukaan Rabbe on muunnos enkelinimestä Rafael, jonka merkitys on "Jumala parantaa". Neljäs vaihtoehto on saksan kielen sana der Rabe, joka merkitsee korppia.
Želju Želev
Želju Mitev Želev (, 3. maaliskuuta 1935 – 30. tammikuuta 2015 ) oli bulgarialainen poliitikko ja entinen toisinajattelija, joka oli Bulgarian presidentti 1990–1997.
Želev oli kotoisin Veselinovon kylästä. Hän opiskeli Sofian Pyhän Kliment Ohridskin yliopistossa filosofiaa ja valmistui 1958 ja väitteli tohtoriksi 1974. Hänet erotettiin Bulgarian kommunistisesta puolueesta 1965, määrättiin kotiarestiin Sofiaan ja hän oli kuusi vuotta työttömänä.
Rabbe (etunimi)
Suomessa Rabbe-nimen sai ensimmäisenä Wrede-suvun suomalaisen sukuhaaran kantaisä Rabbe Gottlieb Wrede (s. 1742), joka nimettiin saksalaisen sukulaisen mukaan. Suomen ruotsalaisessa kalenterissa nimi on ollut vuodesta 1929 lähtien.
Želju Želev
Vuonna 1988 hän perusti Rusen komitean ja seuraavana vuonna oli perustamassa klubia glasnostin ja perestroikan puolesta, mistä hän päätyi Demokraattisten voimien liiton johtoon. Hänet valittiin kansanedustajaksi 7. suureen kansalliseen neuvostoon ja presidentiksi 1. elokuuta 1990. Tammikuusta 1992 hänestä tuli ensimmäinen demokraattisesti valittu Bulgarian presidentti.
Rabbe (etunimi)
Suomessa on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan 1900-luvun alusta vuoden 2019 loppuun mennessä noin 240 miestä saanut nimekseen Rabbe.
Želju Želev
Vuoden 1996 vaaleissa hän hävisi Petăr Stojanoville. Hän osallistui edelleen politiikkaan, vaikkakin vähemmän aktiivisesti. Hänet nimitettiin liberaalidemokraattisen liiton ja Liberal Internationalin kunniapuheenjohtajaksi kautensa jälkeen 1997 ja hän johti omaa säätiötään. Hän oli perustamassa Balkanin poliittista klubia, joka on entisten poliittisten johtajien kerho.
Želev julkaisi lukuisia teoksia, joista merkittävin on vuoden 1982 kiistelty Fašizmăt.
Spektri (albumi)
Spektri on Jannan neljäs albumi, joka julkaistiin 2018.
Naruskajoki
Naruskajoki sijaitsee Suomessa Sallan pohjoisosassa. Joki saa alkunsa Naruskajärvestä ja laskee 47 km myöhemmin Tenniöjokeen, joka on Kemijoen sivujoki. Putouskorkeutta Naruskajoella on noin 80 metriä. Naruskajoen valuma-alue on 740 neliökilometriä. Keskivirtaama jokisuussa on 10 kuutiometriä sekunnissa. Naruskajärveen laskeva latvajoki on Ylä-Naruskajoki. Naruskajoen suurimpia sivujokia ovat Sorsajoki, Suoltijoet ja Sätsijoki. Naruskajoen koskia ovat mm. Siekaköngäs, Iso-Kuutsiköngäs, Porttikoski, Pystökoski ja Rovakaltionkoski.
Capsicum chacoënse
Capsicum chacoënse on yksi useista paprikoiden sukuun kuuluvista, ”villichileinä” tunnetuista lajeista. Fylogenisten tutkimusten mukaan se on paprikoiden sukupuussa nykyisin elävistä lajeista alkukantaisin, minkä vuoksi sitä on tutkittu verraten paljon.
Piirteitä
C. chacoënsen versot ovat pitkiä ja ohuutensa vuoksi hieman köynnösmäisiä, ja pensas kasvaa noin 60–90 cm:n korkuiseksi. Lehdet ovat mattapintaisen vihreät ja herttamaiset. Muodoltaan kellomaiset kukat kasvavat yksittäin, ovat väriltään puhtaan valkeita ja paprikoille epätavallisen pieniä teriön läpimitan ollessa vain noin 3–4 mm. Kukintakausi on pitkä, ja laji tuottaa runsaasti marjoja. Marjat ovat suippoja tai soikeita, 8–14 mm:n pituisia, kasvavat kärki ylöspäin ja ovat raakoina tumman vihreitä, kypsinä oranssinpunaisia. Siemeniä kussakin marjassa on 8–16, ja niiden itävyysprosentti on noin 55.
Lajista on useita muotoja, minkä vuoksi kasviyksilöiden tuottamien marjojen tulisuus vaihtelee huomattavasti myös saman populaation sisällä. Tämä piirre on yhteinen ainakin joidenkin muiden luonnonvaraisten chililajien kanssa.
Kentik
Kentik on nasleg eli maalaiskunta Verhneviljuiskin ulusin keskiosassa Sahan tasavallassa Venäjällä. Kentikin naslegin keskuskylä Haryjalah (ven. Харыялах) sijaitsee Viljuin varrella, yhdeksän kilometriä piirieskuksesta Verhneviljuiskista länteen.
Capsicum chacoënse
Piirteitä
Lajin kromosomiluku on useimpien suvun lajien tapaan 2n = 24.
Kentik
Kentikin alueella harjoitetaan nautakarjan ja hevosten hoitoa, jotka tuottavat maitotaloustuotteita ja lihaa. Keskuskylässä on kulttuuritalo, yhtenäiskoulu, terveyskeskus ja kauppa.
Capsicum chacoënse
Levinneisyys
C. chacoënse on peräisin Bolivian, Paraguayn ja Argentinan alueilta, ja se on levinneisyydeltään luonnonvaraisista paprikalajeista eteläisin. Lajia on luonnonvaraisen kannan lisäksi myös jalostettu hyötykäyttöön.
Risteymät
Useissa lajienvälisissä risteytyskokeissa C. chacoënse risteytyy tiettävästi vain ruokapaprikan (C. annuum) kanssa. Risteymä on heikkokasvuinen, vähäsatoinen ja muistuttaa useimpien ominaisuuksiensa osalta lajia C. chacoënse. Risteymän tuottamat harvat siemenet eivät idä.
Kentik
Asukasluvun kehitys:
Giacomo Barabino
Giacomo Barabino (4. huhtikuuta 1928 Ceranesi – 25. toukokuuta 2016 Vallecrosia ) oli italialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihki papiksi Giuseppe Siri 29. kesäkuuta 1952. Hän sai 16. toukokuuta 1974 nimitykset Bobbio-San Colombanon hiippakunnan vihkipiispaksi ja Rebellumin titulaaripiispaksi. Piispaksi vihkiminen seurasi 24. kesäkuuta. Pääkonsekraattorina toimi Siri, jota avustivat Secondo Chiocca ja Giovanni Mariani.
30. syyskuuta 1986 Barabino nimitettiin Genova-Bobbion arkkihiippakunnan vihkipiispaksi. Arkkihiippakunta syntyi Bobbio-San Colombanon hiippakunnan ja Genovan arkkihiippakunnan yhdistyttyä.
7. joulukuuta 1988 Barabino sai nimityksen Ventimiglia-San Remon hiippakunnan piispaksi, jona hän toimi, kunnes jäi eläkkeelle 20. maaliskuuta 2004.
Puralansaari
Puralansaari on pieni saari Salmenjärvessä Pieksämäellä. Saari sijaitsee lähellä Virtasalmen taajamaa. Se on asumaton.
1700-luvun kartoissa Salmenjärven nimi on Häyhteenselkä ja saaren nimi Lamposaari.
Smithfieldincollie
Smithfieldincollie (Smithfield Collie) on sukupuuttoon kuollut englantilainen koirarotu.
Alkuperä
thumb|280px|Smithfieldincollie, jonka taustalla vanhaenglanninlammaskoiraa. thumb|280px|Pentu, jonka taustalla bordercollieta. thumb|280px|Smithfieldincollie näyttelyssä Sidneyssä. Rotua käytettiin karjan ajoon Smithfieldin markkinoille. Se kuoli sukupuuttoon 1800-luvulla.
Vaikutus muihin rotuihin
1830-luvulla Australiassa smithfieldincollie risteytetiin dingon kanssa. Jälkeläisiä kutsuttiin nimellä Timmon's Biter ja niitä käytettiin edelleen uusiin risteytyksiin, joiden tuloksena syntyi australiankarjakoira. Yhdysvalloissa smithfieldincollieta käytettiin australianpaimenkoiran jalostukseen bordercollien, pitkäkarvaisen skotlanninpaimenkoiran ja pyreneittenpaimenkoiran ohella.
Changé (Mayenne)
Changé on kunta läntisessä Ranskassa Mayennen departementissa Pays de la Loiren alueella. Se sijaitsee Mayennejoen varrella, aivan Lavalin kaupungin pohjoispuolella.
Kunnan nähtävyyksiä on linna Château de Changé. Sen rakennutti Elvan suku entisen luostarin perustuksille, jotka he olivat ostaneet Ranskan suuren vallankumouksen jälkeen. Renessanssityylinen linna on kolme kerroksinen ja siinä on yhteensä 82 huonetta. Se valmistui vuonna 1878. Toisen maailmansodan aikana saksalaiset joukot ottivat linnan haltuunsa ja ryöstivät sen. Saksalaisten lähdön jälkeen linnan omistajat eivät palanneet sinne asumaan. Linna toimi muun muassa vanki- ja pakolaisministeriön käytössä. Elvan suvun viimeisen jäsenen kuoleman jälkeen vuonna 1985 linna siirtyi kokonaan kaupungin omistukseen, ja se toimii nykyään kaupungintalona.
Luettelo Moog Konttisen kappaleista
Tämä on luettelo Moog Konttisen levyttämistä kappaleista aakkosjärjestyksessä. Mukana ovat kaikki Kontran, Moogetmoogsin ja muiden Konttisen yhtyeiden kappaleet, lukuun ottamatta Virtasen levytyksiä, jotka ovat Luettelossa Veltto Virtasen kappaleista.
Motorola StarTAC
thumb|Motorola StarTAC puhelin Motorola StarTAC on Motorolan valmistama simpukkapuhelin. Se julkistettiin 3. tammikuuta 1996 ja oli ensimmäinen varsinainen simpukkapuhelin. Sitä edeltäneessä Motorola MicroTAC-mallissa oli ollut jo kääntyvä läppä näppäimistön suojaksi, kun StarTAC mallissa kaiutin kääntyy rungon yläosasta koko puhelimen päälle. Tällainen matkapuhelin on avattuna pitkä yltäen korvan päältä suun eteen.
Vuonna 2005, PC World arvosti StarTACin sijalle 6. The 50 Greatest Gadgets of the Past 50 Years (50 merkittävintä vempainta viimeiseltä 50 vuodelta) listassa. Puhelin oli aikoinaan kevyimpiä painaen 102 grammaa, siinä oli ensimmäisenä värinähälytin sekä mahdollisuus käyttää litiumioniakkua. Myöhemmissä malleissa oli myös tekstiviestimahdollisuus. Tätä puhelinmallia on sanottu aikansa iPodiksi. Puhelin oli ensimmäisiä suuren yleisön suosion saanneita matkapuhelimia, jota myytiin noin 60 miljoonaa kappaletta. Kun puhelin esiteltiin, sen hinta oli noin $ 1 000.
Malliluettelo
Analogiset puhelimet
Pöyry (yritys)
thumb|247px|Pöyryn pääkonttori [[Vantaan Martinlaaksossa.]] Pöyry Oyj oli suomalainen konsultointi- ja suunnitteluyritys, joka keskittyi kolmeen toimialaan: teollisuuden, energian ja infran hankkeisiin. Pöyryn tyypillisiä toimeksiantoja olivat esimerkiksi teollisuuslaitoksen, vesivoimalan, raidejärjestelmän tai vesilaitoksen suunnittelu. Yhtiön perusti Jaakko Pöyry vuonna 1958.
Motorola StarTAC
Malliluettelo
Digitaaliset puhelimet
Pöyry (yritys)
Joulukuussa 2018 ruotsalainen konsulttiyritys ÅF (aik. Aktiebolaget Ångpanneföreningen) ilmoitti aikeestaan ostaa Pöyry 611 miljoonalla eurolla. Pöyry hyväksyi tarjouksen, ja osto toteutettiin alkuvuodesta 2019. Tämän myötä Pöyry poistui Helsingin pörssistä. ÅF on noteerattu Tukholman pörssissä. Järjestelyn seurauksena yhdistyneen konsernin uudeksi nimeksi tuli AFRY.
Johto
Pöyryn toimitusjohtajana on toiminut sveitsiläinen Martin à Porta 1. helmikuuta 2016 alkaen. Ennen à Portaa toimitusjohtajana oli toiminut Alexis Fries syyskuusta 2012. Friestä edeltänyt toimitusjohtaja Heikki Malinen irtisanoutui kesäkuussa 2012, koska yhtiön tulokseen ei oltu tyytyväisiä. Malisen edeltäjä oli diplomi-insinööri Erkki Pehu-Lehtonen, joka oli toimitusjohtajana vuosina 1999–2008.
Maailmanpankin syytös
Kesäkuussa 2012 yritys joutui kolmeksi vuodeksi Maailmanpankin ei-vastuullisten yritysten listalle väärien laskujen ja sopimattomien etujen tarjoamisesta sen henkilökunnalle. Vajaata kahta viikkoa myöhemmin Maailmanpankki täsmensi lausuntoaan, että kyse oli yksittäisestä lahjasta henkilölle, joka ei enää ole Maailmanpankkiryhmän palkkalistoilla ja että väärinkäytös tapahtui Itä-Aasian–Tyynenmeren alueella vuonna 2009. Maailmanpankki oli ilmoittanut asiasta myös Suomen poliisille, joka oli seurannut asian uutisointia ja aikoo tutkia tapausta tarkemmin ja päättää sen jälkeen, onko aihetta aloittaa asiasta esitutkinta.
Joulukuussa 2012 Keskusrikospoliisi ilmoitti, ettei sen selvityksissä ole löytynyt mitään syytä aloittaa esitutkintaa.
Vincent Delerm
thumb|Vincent Delerm Vincent Delerm (s. 31. elokuuta 1976 Évreux, Ranska) on ranskalainen muusikko. Hän on kirjailija Philippe Delermin poika. Delerm tunnetaan humoristisista ja leikittelevistä sanoituksistaan ja kepeistä pianolla säestämistään pop-melodioista.
Juan Carlos González
Juan Carlos González Ortiz (22. elokuuta 1924 – 15. helmikuuta 2010 ) oli uruguaylainen jalkapalloilija.
Hän kuului Uruguayn jalkapallomaajoukkueeseen, joka voitti maailmanmestaruuden vuonna 1950 kukistettuaan finaalissa kotikentällään pelanneen Brasilian. Hän pelasi turnauksessa yhteensä kaksi ottelua. Seurajoukkuetasolla González pelasi CA Peñarolissa.
Get Out
Get Out on suomalaisen kitaristi-laulaja Ile Kallion toinen sooloalbumi. Se ilmestyi sekä Suomessa, että Ruotsissa vuonna 1980.
Vuonna 2001 Warner Music julkaisi albumista remasteroidun version.
Sindoor
pienoiskuva|Sindoor pienoiskuva|[[Priyanka Chopra sindooria jakauksessaan mentyään naimisiin Nick Jonasin kanssa vuonna 2018.]] Sindoor tai kumkum on perinteinen Intian niemimaalta peräisin oleva kirkkaanpunaisen tai oranssinpunaisen värinen kosmeettinen jauhe, jota yleensä naimisissa olevat naiset käyttävät hiustensa jakauksessa. Hinduyhteisöissä sindoor on visuaalinen osoitus siitä, että nainen on naimisissa, ja sen käytön lopettaminen tarkoittaa yleensä leskeyttä.
Arthur Crudup
Arthur "Big Boy" Crudup (tunnettiin myös nimellä "Pop" Crudup, 24. elokuuta 1905, Forest, Mississippi – 28. maaliskuuta 1974, Nassawadox, Virginia ) oli yhdysvaltalainen bluesmuusikko, kitaristi ja laulaja. Bluespiirien ulkopuolella hänet tunnetaan parhaiten kirjoittamistaan lauluista, joita Elvis Presley myöhemmin versioi (muun muassa "That's All Right (Mama)", "My Baby Left Me" ja "So Glad You're Mine.").
Sindoor
Perinteisen sindoorin pääkomponentti on yleensä sinooperi (sinooperi on elohopeasulfidi, myrkyllinen mineraali), kurkuma ja limetti. Jotkut kaupalliset sindoor-tuotteet sisältävät synteettisiä ainesosia, joista osaa ei ole valmistettu asianmukaisin standardein ja jotka voivat sisältää lyijyä.
Arthur Crudup
Elämä
Crudup työskenteli siirtotyöläisenä ympäri Etelää ja Keskilänttä kunnes perheineen palasi Mississippiin vuonna 1926. Hän lauloi gospelia ja aloitti sitten blueslaulajan uransa Clarksdalen lähistöllä. Crudup vieraili Chicagossa Harmonizing Four -yhtyeen jäsenenä vuonna 1939 ja yritteli katulaulajan uraa ilman suurempaa menestystä. Levytuottaja Lester Melrose löysi hänet sattumalta kadulta ja syyskuussa 1941 Crudupista tuli RCA Victorin levyttävä artisti. Crudup levytti 1940-luvulla kappaleita kuten "Rock Me Mama", "Who's Been Foolin' You", "Keep Your Arms Around Me", "So Glad You're Mine" ja "Ethel Mae". Alkuperäinen "That's All Right" ilmestyi vuonna 1946, mutta ei silloin muodostunut hitiksi. Crudup lopetti levyttämisen RCA:lle vuonna 1954 rojalti riitojen takia ja palasi työläiseksi.
RCA:n jälkeen Crudup vaihtoi Checker-merkille ja esiintyi nimellä Percy Lee Crudup. Hän myös teki erään Elmore Jamesin singlen toisen puolen nimellä Elmer James, kun Elmore oli ollut tavoittamattomissa. Näihin aikoihin Crudup ja James kuuluivat aikansa superyhtyeeseen, jossa oli myös Sonny Boy Williamson II.
Crudup palasi esiintyjäksi 1960-luvulla ja levytti myös joitakin albumeja Delmark- ja Liberty-merkeille. Hän teki kiertueen Englantiin vuonna 1969 ja Australiaan vuonna 1972 sekä esiintyi Bonnie Raittin konserteissa. Tammikuussa 1974 Crudup sai sydänkohtauksen. Maaliskuun lopussa hän halvaantui ja kuoli 28. maaliskuuta 1974.
Vuonna 1994 Crudup valittiin Blues Hall of Fameen.
Levytyksiä
Albumit
Kokoelma-albumit
Jacquelyn Frank
Jacquelyn Frank on yhdysvaltalainen kirjailija, joka kirjoittaa paranormaalia romantiikkaa. Ennen kirjoittajan uraansa hän toimi sijaisopettajana ja viittomakielen tulkkina.
Frank asuu New Yorkissa yhdessä kissojensa kanssa.
Helena Notkonen
Anja Helena Notkonen (oik. Anja Heleena Notkonen-Sipilä; 21. kesäkuuta 1936 Helsinki – 26. marraskuuta 2007 Helsinki) oli suomalainen näyttelijä. Notkonen näytteli useissa suomalaisissa televisiosarjoissa. Hänet muistetaan esimerkiksi Ruusun aika -sarjasta. Kahdessa Uuno-elokuvassa, Uuno Turhapuron aviokriisi ja Uuno Turhapuron muisti palailee pätkittäin, niissä hän näytteli Sörsselssönin vaimoa Elviira Sörsselsöniä. Notkosen ensimmäinen merkittävämpi rooli oli elokuvassa Mies joka ei osannut sanoa ei. Notkonen näytteli Salatuissa elämissä Piitu Uskin esittämän Laura Kivirannan äitiä Eila Kivirantaa vuosina 2000, 2003 ja 2004. Helena Notkonen teki ainutlaatuisen uran soveltavan teatterin pedagogina erityisesti kehitysvammaisten parissa. Hän kuoli Helsingissä 71-vuotiaana marraskuussa 2007. Notkonen oli aiemmin naimisissa Jukka Sipilän kanssa, jonka kanssa he saivat kaksi tytärtä. Notkonen on haudattu Hietaniemen hautausmaalle.
Tšeboksary
thumb|275x275px|Tšeboksaryn kaupunki Tšeboksary (,, mariksi Шаравар, Šaravar) on Tšuvassian pääkaupunki Volgan varrella, Tšuvassian pohjoisosassa Venäjällä Itä-Euroopassa.
Historia
Vaikka Tšeboksary tunnetaan jo 1400-luvun puolivälistä alkaen ja sinne rakennettiin linnoitus vuonna 1555, kaupunki oli vähäpätöinen kunnes rautatieyhteys Kanashiin rakennettiin vuonna 1939. Sen jälkeen kasvuvauhti on ollut nopeaa, moderneja kerrostaloja ja tehtaita on rakennettu korkeille joenrantapenkoille. Vanhankaupungin säteittäinen asemakaava on kuitenkin säilynyt.
Talous ja koulutus
Kaupungissa on monipuolista teollisuutta, etenkin puuvillatekstiilien tuotantoa ja maansiirtokoneiden sekä raskaitten traktoreiden valmistusta. Tšeboksaryssa on sijainnut vuodesta 1967 Tšuvassian yliopisto, opettajankoulutuslaitos ja maanviljelysoppilaitos.
Asukasluku
Tšeboksaryn asukasluku on noin 453 721 (2010). Lisäksi noin 6,5 kilometriä kaupungista itään sijaitsee satelliittikaupunki Novotšeboksarsk, jossa on 124 097 asukasta (2010).
Hallinto
Hallinnollisesti Tšeboksaryn kaupunkipiirikunta jaetaan kolmeen kaupunkipiiriin (kaupunki) ja yhteen maaseutualueeseen (10 487 as.).
Seppo Smolander
Seppo Smolander (s. 7. maaliskuuta 1955 Tuusniemi) on suomalainen korkeushyppääjä. Hän edusti huippuvuosinaan 1970-luvun lopulla ja 1980-luvun alussa Joensuun Katajaa. Pituutta hänellä on 200 cm.
Smolander saavutti Kalevan kisoissa SM-hopeaa vuonna 1981 sekä SM-pronssia vuosina 1979, 1980 ja 1983. Sisäratojen SM-kilpailuissa hän sai pronssia vuonna 1978.
Smolander edusti Suomea kuusi kertaa ulkoratojen ja kerran sisäratojen maaotteluissa vuosina 1978–1982. Ennätyksensä 218 cm hän hyppäsi Sotkamossa kesäkuussa 1982.
Seppo Smolander on toiminut korkeushyppääjänä kilpailevan tyttärensä Elina Smolanderin valmentajana.
Bobi Wine
Bobi Wine (oikealta nimeltään Robert Kyagulanyi Ssentamu, s. 12. helmikuuta 1982, Mpigin piirikunta, Uganda) on ugandalainen laulaja, näyttelijä ja poliitikko. Hän haastaa maansa presidentinvaaleissa 2021 istuvan presidentin Yoweri Musevenin. Wine edustaa puoluetta nimeltä National Unity Platform, joka pyrkii muun muassa parantamaan maan koulutuksen ja terveydenhuollon tilaa.
Elämä ja ura
Bobi Wine syntyi vuonna 1982 Mgipissä keskisessä Ugandassa ja muutti myöhemmin perheensä mukana pääkaupunkiin Kampalaan, jonka slummissa hän varttui. Teini-ikäisenä hän kiinnostui taiteesta, ja aloitettuaan Makereren yliopistossa sosiaalitieteiden opinnot hän vaihtoi ne ensimmäisen lukukauden jälkeen musiikin, tanssin ja näyttämötaiteen opintoihin. Hän valmistui vuonna 2003. Saavutettuaan suurta suosiota kantaaottavalla afrobeat-musiikillaan Wine lähti mukaan politiikkaan ehdokkaana vuoden 2017 täydennysvaaleissa, ja pääsi kansanedustajaksi. Elokuussa 2018 armeijan erikoisjoukot pahoinpitelivät hänet hotellihuoneessa Aruan kaupungissa, ja häntä vastaan myös nostettiin syyte maanpetturuudesta. Taustalla oli Winen näkyvä asema presidentti Musevenin arvostelijana. Marraskuussa 2020 oppositiopuolue National Unity Platform (NUP) nimesi hänet presidenttiehdokkaakseen tammikuun 2021 vaaleihin. Vaalien alla joulukuussa hänen apulaisiaan loukkaantui turvallisuusjoukkojen kumiluodeista ja kolme viikkoa ennen vaaleja hänen henkivartijansa kuoli sotilaspoliisin ajoneuvon ajettua tämän päälle.
Euston Tower
thumb|250px|Euston Tower kesällä Euston Tower on pilvenpiirtäjä Lontoossa, Regent's Parkin eteläpuolella. Rakennuksessa on 36 kerrosta ja se on 124 metriä (407 jalkaa) korkea.
Se oli vuoteen 1997 saakka Capital FM:n toimistorakennus, kunnes yhtiö muutti Leicester Squarelle. Vastavalmistuneen remontinjälkeen rakennuksen alakertaan on avattu kauppoja ja kahviloita.
Iravadindelfiini
Iravadindelfiini eli kaakkoisaasiandelfiini (Orcaella brevirostris) on harvinainen delfiinilaji, joka elää Etelä-Aasian rannikoilla ja jokisuissa. Nisäkäsnimistötoimikunnan ehdotus lajin uudeksi suomenkieliseksi nimeksi on australiandelfiini.
Lajia tavataan niin harvoin ettei sen lukumääristä ole tarkkaa tietoa, mutta sitä pidetään todennäköisesti varsin uhanalaisena. Iravadindelfiinin levinneisyysalue on laaja mutta pirstaleinen, ja patojen rakennus sekä pyydystys eläintarhoihin on lisännyt lajin katoamisen uhkaa.
Iravadindelfiini vaeltaa 7–10 yksilön laumoina, mutta niitä nähdään myös pareina tai kolmikkoina. Ne uiskentelevat hitaasti, paitsi silloin kun ne syöksyvät saaliin perään.
Iravadindelfiinit synnyttävät tyypillisesti poikasen joka toinen vuosi.
Æthelred II (Northumbrian kuningas)
Æthelred II tai Aethelred II (k. 848) oli Northumbrian kuningas 840–848.
Don Pasquale
Don Pasquale on Gaetano Donizettin kolminäytöksinen, italiankielinen koominen ooppera (Opera buffa). Säveltäjä kirjoitti libreton yhteistyössä Giovanni Ruffinin kanssa. Libretto perustuu puolestaan Angelo Anellin librettoon, jonka sävelsi ensiksi Stefano Pavesi nimellä Ser Marcantonio (1810).
Kun Donizetti sävelsi tätä oopperaa, niin hänet oli juuri palkattu musiikinjohtajaksi ja säveltäjäksi Itävallan keisarin Ferdinand I:n hoviin. Don Pasquale oli hänen 64. oopperansa kaikkiaan todennäköisesti 66 oopperan tuotannosta.
Oopperan ensi-ilta oli Pariisin Italialaisessa teatterissa Théâtre Italien 3. tammikuuta 1843. Esityksen pääosissa olivat Giulia Grisi (Norina), Luigi Lablache (Don Pasquale), Antonio Tamburini (Malatesta), Giovanni Mario (Ernesto) sekä Federico Lablanche (notaari).
Giuseppe Garneri
Giuseppe Garneri (16. syyskuuta 1899 – 15. joulukuuta 1998) oli italialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Torinon arkkihiippakuntaan 29. kesäkuuta 1923 ja nimitettiin Susan hiippakunnan vihkipiispaksi sekä Utican titulaaripiispaksi 25. maaliskuuta 1954. Piispaksi vihkiminen seurasi 23. toukokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Maurilio Fossati, jota avustivat Francesco Imberti ja Francesco Bottino.
Lucille Ball
Lucille Désirée Ball oli yhdys­valtalainen näyttelijä, komedienne, malli ja tuottaja. Hän aloitti mallina, mikä johti esiintymisiin Broad­wayllä ja pieniin elo­kuva­rooleihin. 1950- ja 1960-luvulla Ball nousi suosioon omien televisio­sarjojensa I Love Lucyn ja myöhemmin The Lucy Show’n myötä.
Varhainen elämä
Lucille Ball syntyi New Yorkin James­townissa englantilaista suku­juurta olevaan baptisti­perheeseen. Hänen vanhempansa olivat Henry Durrell Ball (1887–1915) ja Désirée Evelyn Hunt (1892–1977). Ballin ollessa kolmen vanha hänen isänsä kuoli vain 27-vuotiaana lavantautiin. Äiti odotti miehensä kuollessa heidän toista lastaan. Isän kuoltua perhe muutti läheiseen Celoronin kylään äidin vanhempien luokse. Ballin pikku­veli Frederick Ball (1915–2007) syntyi saman vuoden heinä­kuussa.
Ball kasvoi äitinsä ja veljensä kanssa iso­vanhempiensa luona Celoronissa. Neljä vuotta miehensä kuoleman jälkeen DeDe Ball avioitui uudelleen ruotsalais­sukuisen Edward Petersonin kanssa.
Ollessaan 12-vuotiaana ensimmäistä kertaa lavalla, Ball alkoi tuntea kutsumusta esiintymiseen ja haaveilla kuuluisuudesta. Vuonna 1926 äiti sai lähetettyä Ballin opiskelemaan draamaa esittävien taiteiden kouluun New Yorkiin. Ball ei menestynyt draama­opinnoissaan ja kertoi myöhemmin: ”Ainoa asia, jonka draama­koulussa opin, oli miten esittää pelästynyttä.”
Alku
Ballin opettajat eivät olleet uskoneet hänen kykyihinsä draama­koulussa, jolloin hän palasi takaisin New Yorkiin vuonna 1928 aloittaakseen uransa esiintyvänä taiteilijana. Hän työskenteli hetken jäätelö­myyjänä ennen kuin pääsi salonki­malliksi muoti­yrittäjä Hattie Carnegielle. Tämä kehotti Ballia värjäämään ruskeat hiuksensa vaaleiksi. Mallinuran ollessa nousussa Ball sairastui nivelreumaan, jonka takia hän ei pystynyt käymään töissä kahteen vuoteen. Hän kuitenkin toipui sairaudesta sen verran, että saattoi taas jatkaa uraa kohti näyttelijäksi.
Vuonna 1932 Ball palasi pitkältä sairaus­lomalta New Yorkiin. Hän työskenteli mallina Max Factor -meikki­valmistajalle sekä tupakka­tyttönä Chester­field-savuke­merkille. Lisäksi hän jatkoi mallintöitään Carnegiella. Ball pääsi myös esiintymään muutamassa esityksessä Broad­wayllä tanssijana nimellä Diane Belmont, mutta ei menestynyt.
Ensimmäiset roolit Hollywoodissa
Ball siirtyi 1940-luvun alussa Metro-Goldwyn-Mayerille, mutta ura ei edistynyt tässäkään yhtiössä. Ball esiintyi tuolloin B-elo­kuvissa, jotka menestyivät korkeintaan keskin­kertaisesti eivätkä tuoneet hänelle mainittavaa kuuluisuutta. Suuri yleisö kuitenkin huomasi hänet musikaalin Minun majesteettini (1943) sekä film noir -draaman Jälki häviää tyhjään (1946) pää­osissa. Nämä elo­kuvat olivat Ballin harvoja menestyksiä, vaikka ne eivät vielä tuoneetkaan hänelle lopullista läpi­murtoa. Elo­kuva­töiden ohessa Ball alkoi esiintyä myös radiossa lisä­tulojen saamiseksi. Hän vieraili uransa aikana useissa radio-ohjelmissa, muun muassa Lux Radio Theatressa.
Nousu sitcom-tähdeksi ja oma studio
pienois|pysty|vasen|Ball ja [[John Wayne vuonna 1955.]] Vuonna 1948 Ball näytteli hassua koti­äitiä Liz Cugatia CBS Radion ohjelmassa My Favorite Husband. Siitä tuli menestys, ja Ballia pyydettiin mukaan myös ohjelman televisio­versioon. Tämä halusi kuitenkin näytellä ohjelmassa parina avio­miehensä Desi Arnazin kanssa. Tuottajat eivät tästä innostuneet, mutta Ballin ja Arnazin järjestämän vaudeville-show’n myötä studio muutti mielensä ja suostui luomaan paris­kunnan ympärille oman televisio-ohjelman. Ohjelman pilotti­jakso I Love Lucy tilattiin. Mainos­toimistot eivät olleet juuri kiinnostuneita ohjelman markkinoinnista, kunnes tupakka­tehtailija Philip Morris suostui toimimaan ohjelman sponsorina. Hän vaati kuitenkin sarjaa esitettävän viikoittain, ja että se sijoittuisi Kalifornian sijaan New Yorkiin.
Sarjaa alettiin tuottaa vuoden 1951 aikana, jolloin Ball ja Arnaz odottivat ensimmäistä lastaan. Tuolloin jo 40-vuotias Ball näytteli puoli­tuntisen tilanne­komedian pää­osassa yksin­kertaista ja kunnian­himoista Lucy Ricardoa ja Arnaz hänen avio­miestään Ricky Ricardoa.
Mustav­alkoisena kuvattua sarjaa I Love Lucy tehtiin yhteensä 180 jaksoa sisällytettynä kuuteen tuotanto­kauteen vuosina 1951–1957. Siihen sisältyi myös yksi värillisenä kuvattu jakso.
Kun I Love Lucy pyöri menestyksekkäästi televisiossa, samaan aikaan Ball alkoi miehensä kanssa luoda omaa dynastiaansa television ympärille. He perustivat Desilu Productions -studion, joka tuotti suosittuja televisio­sarjoja Vaarallinen tehtävä, Lahjomattomat ja Star Trek. Kun pari erosi vuonna 1960, Ball osti Arnazin osuuden studiosta. Vuonna 1967 Desilu myytiin 17 miljoonalla dollarilla Paramount Picturesille.
Myöhempi ura
pienois|pysty|Ball vuonna 1976. 1960-luvulla Ball näytteli aktiivisesti elo­kuvissa ja avioliittonsa päätyttyä jatkoi menestyksekkäästi televisio­komediennen työtään aina 1970-luvulle asti. Vuonna 1962 televisiossa alkoi pyöriä The Lucy Show, joka oli jatkoa kuuluisammalle I Love Lucylle. Sarjassa Ball näytteli leskeksi jäänyttä kahden lapsen äitiä, ja sitä esitettiin edeltäjänsä tavoin musta­valkoisena ennen siirtymistä väri­kuvaan. Sarjaa tuotti CBS-studio vuoteen 1968.
Seuraava projekti oli tutulla sitcom-linjalla jatkanut Ballin nimeä kantava Here’s Lucy, jossa nyt olivat mukana myös pitkä­aikainen työ­kaveri Gale Gordon sekä Ballin omat lapset Lucie Arnaz ja Desi Arnaz Jr. Aiemmista ohjelmista poiketen Here’s Lucy kuvattiin studioyleisön edessä.
Here’s Lucy pyöri edeltäjiensä tavoin kuusi tuotanto­kautta vuoteen 1974 asti, mutta viimeisen kauden aikana sarjan katsoja­luvut putosivat. Ball ei tämän jälkeen esiintynyt omassa televisio-ohjelmassaan vuosi­kymmeneen. Sen sijaan hän esiintyi pääosassa televisio­elo­kuvassa Mame vuonna 1974, sekä vieraili muiden tunnettujen televisio­kasvojen ohjelmissa.
1980-luvulla Ball elvytti televisio­uraansa ja teki lyhyen paluun tilanne­komediaan ohjelmassa Life With Lucy. Sarjan tuotanto aloitettiin 1986, kunnes American Broadcasting Company lopetti ohjelman vain kolmentoista jakson jälkeen. Tällöin myös Ballin neljän­kymmenen vuoden ura viihde­teollisuudessa oli käytännössä päättynyt. Hän kuitenkin jatkoi julkisia esiintymisiään aina kuolemaansa saakka. Viimeisen kerran hän näyttäytyi julkisesti vuoden 1989 Oscar-gaalassa.
Yksityiselämä
Ball tapasi ensimmäisen avio­­miehensä, kuubalais­syntyisen muusikon Desi Arnazin vuonna 1940 kuvatessaan elo­kuvaa Too Many Girls. He avioituivat samana vuonna Connecticutissa. Liiton aikana Ball koki yhteensä kolme keskenmenoa ennen kuin vuonna 1951, vain kuukautta ennen 40-vuotis­­päiväänsä hän synnytti parin esikoistyttären Lucie Désiréen. Tammi­kuussa 1953 syntyi parin toinen lapsi Desi Arnaz Jr. Sekä Lucie että Desi Jr. ovat vanhempiensa tavoin näyttelijöitä. Vuonna 1960 Ball haki lopullista avioeroa Arnazista. Ero tuli voimaan kahden kuukauden kuluttua.
Vuonna 1961 Ball näytteli musikaalissa Wildcat Broad­wayllä ja samalla tutustui ystävänsä kautta toiseen avio­mieheensä koomikko Gary Mortoniin. Heidän avio­liittonsa kesti Ballin kuolemaan asti.
Terveysongelmat ja kuolema
Ball joutui sairaalaan vuonna 1988 saatuaan lievän sydän­kohtauksen, josta hän kuitenkin toipui. Hän valitti rintakipuja 18. huhti­kuuta 1989, jolloin hänet vietiin Cedars-Sinai Medical Centeriin. Ballilla todettiin aortan laajentuma ja hänelle tehtiin lähes kahdeksan tuntia kestänyt siirto­leikkaus. Onnistuneen leikkauksen jälkeen Ball vaikutti toipuvan. Kuitenkin varhain huhtikuun 26. päivän aamuna Ball heräsi koviin selkä­kipuihin ja menetti pian tajuntansa. Elvytys­toimenpiteet eivät tuottaneet tulosta ja 77-vuotias komedienne todettiin kuolleeksi. Kuolin­syyksi paljastui vatsa-aortan repeämä, joka oli edellisellä viikolla tehdyn leikkauksen jälkeinen epä­suora komplikaatio. Repeämä todettiin vatsan alueelta eri paikasta kuin aortan siirrännäinen jonka Ball oli saanut leikkauksessa.
Palkinnot
Vuonna 1971 Ballista tuli ensimmäinen nainen, joka sai kansainvälisen Radio and Television Societyn kunnia­kulta­mitalin.
Ball oli uransa aikana kolmetoista kertaa ehdolla Emmyn saajaksi, joista hän voitti neljä. Hän oli myös ehdolla Cecil B. DeMille -palkinnon saajaksi vuonna 1979. Ball sai työstään elokuvissa ja televisio­urastaan kaksi tähteä Hollywood Walk of Famelle.
Petăr Stojanov
Petăr Stefanov Stojanov (, s. 25. toukokuuta 1952) oli Bulgarian presidentti 1997–2002. Hän voitti vaalit 1996 demokraattisten voimien liiton (Съюз на демократичните сили; SDS) ehdokkaana.
Stojanov valmistui 1976 Sv. Kliment Ohridskin yliopistosta Sofiasta oikeustieteen opintojen jälkeen ja toimi lakimiehenä vuoteen 1990. Tuolloin hänestä tuli Bulgarian toiseksi suurimman kaupungin Plovdivin SDS:n johtaja. Vuonna 1992 hänet valittiin varaoikeusministeriksi ensimmäisessä ei-kommunistisessa hallituksessa sitten vuoden 1944.
Stojanov voitti presidentinvaalit 1996 ja astui virkaansa 1997. Tuon vuonna maassa oli mielenosoituksia talouskriisin vuoksi ja oppositio boikotoi toukokuun 1997 parlamenttivaaleja, jotka SDS voitti. Voiton jälkeen Stojanov nimitti pääministeriksi oman puolueensa Ivan Kostovin. Heinäkuun 2001 vaaleissa voitti entisen kuningas Simeon Sakskoburggotskin puolue ja hänestä tuli puolestaan pääministeri. Luvatun sadan päivän pikakuurin epäonnistuttua häntäkin vastaan osoitettiin mieltä.