cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Charles Chaplin
United Artists
pienoiskuva|vasen|Chaplin allekirjoittamassa [[United Artistsin perustamis­sopimusta vuonna 1919.]] Chaplin, Mary Pickford, Douglas Fairbanks ja D. W. Griffith perustivat vuonna 1919 oman levitysyhtiönsä United Artistsin. Yhtiön perustaminen oli ilmeisesti vastaveto Hollywoodin isoja studioita vastaan, jotka pyrkivät kontrolloimaan paremmin tähtiensä työtä ja palkkavaatimuksia muodostamalla monopolin elokuvien tuotannolle, levitykselle ja esitykselle. UA oli uraauurtava elokuvateollisuudessa, sillä se toi ensimmäisenä esiin idean elokuvantekijästä studiojärjestelmän ulkopuolella toimivana itsenäisenä tuottajana. Tarinan mukaan tuottaja Richard Rowland kommentoi yhtiön perustamista toteamalla ”hullujen ottaneen mielisairaalan johdon”. UA:lla Chaplin siirtyi lopullisesti tekemään pitkiä elokuvia.
United Artistsin perustamisen aikaan Chaplin oli kuitenkin vielä sitoutunut First National -sopimukseen ja tuotti ensimmäisen elokuvansa yhtiölle vasta vuonna 1923. Elokuva ei kuitenkaan yleisön yllätykseksi ollut komedia, vaan draama Nainen Pariisissa. Chaplin ei myöskään näytellyt elokuvassa, lukuun ottamatta muutaman sekunnin cameota. Elokuva poikkesi aikansa traditioista realismillaan. Chaplinin mielestä näyttelemisen tuli olla hillittyä, sillä oikeassa elämässä ihmiset pyrkivät aina salaamaan tunteensa. Nainen Pariisissa saikin kriitikoilta loistavat arviot, ja sillä oli vaikutusta esimerkiksi Ernst Lubitschin, Monta Bellin ja Michael Powellin elokuviin. Se ei kuitenkaan menestynyt taloudellisesti, sillä yleisö kaihtoi Chaplinin ohjaamaa elokuvaa, jossa hän ei itse esiintynyt. Pettynyt Chaplin veti elokuvan takaisin pian sen ensi-illan jälkeen ja antoi sen uudelleen esitettäväksi vasta hieman ennen kuolemaansa.
Draamakokeilunsa epäonnistuttua Chaplin palasi takaisin komediaan ja kuvasi Kultakuumeen (1925), jota pidetään yhtenä hänen pääteoksistaan. Klondiken kultakuumeesta ja Donnerin uudisraivaajajoukon tragediasta aiheen saanut elokuva sisälsi joitain hänen tunnetuimpia kohtauksiaan, kuten kengän syömisen kiitospäivän ateriana ja sämpylöillä esitetyn tanssin. Siitä tuli kaupallisesti menestyneimpiä mykkäelokuvia.
Kultakuumetta seurasi lähes yhtä menestynyt Sirkus (1928), jonka tuotantoprosessi oli kuitenkin vaikea studiolla sattuneen tulipalon, negatiivin vahingoittumisen, Chaplinin toisen avioeron ja vero-ongelmien takia. Chaplin sai elokuvasta erikois-Oscar-palkinnon ensimmäisessä Oscar-gaalassa. Sirkuksen kuvausten aikaan hän kokeili myös pelkkänä elokuvatuottajana toimimista ja tuotti Josef von Sternbergin varhaiskauden elokuvan A Woman of the Sea, jonka pääosassa oli Chaplinin entinen luottonäyttelijä Edna Purviance. Sitä ei kuitenkaan koskaan esitetty julkisesti, ja nykyisin sitä pidetään kadonneena.
Äänielokuvaan siirtyminen
pienoiskuva|Chaplinin ensimmäinen äänielokuva [[Diktaattori (elokuva)|Diktaattori (1940).]] Hollywood siirtyi äänielokuvaan 1920-luvun lopussa, ja mykkäelokuvien tekeminen käytännössä lopetettiin. Chaplin ei halunnut siirtyä äänielokuvaan, sillä hän uskoi puheen tuhoavan pantomiimiin pohjaavan Pikku kulkurin hahmon universaaliuden. Hän päättikin toteuttaa myös seuraavan elokuvansa Kaupungin valot (1931) ilman dialogia mutta käytti kuitenkin erilaisia ääniefektejä. Hän sävelsi ensimmäisen kerran musiikin koko elokuvaan, vaikkakin oli jo aikaisemmin kiinnittänyt paljon huomiota elokuviensa musiikkiin. Ilmeisesti juuri äänielokuvan haasteen takia Chaplinista tuli omien sanojensa mukaan elokuvan kuvausten aikaan neuroottisen perfektionisti, ja ne venyivätkin lähes kahden vuoden mittaisiksi. Vaikka mykkäelokuvaa pidettiin tuolloin jo vanhanaikaisena, Kaupungin valot menestyi erinomaisesti. Sitä pidetään yhtenä Chaplinin parhaista elokuvista, ja erityisesti sen loppukohtausta on usein pidetty yhtenä elokuvahistorian hienoimmista.
Kaupungin valojen Yhdysvaltain ensi-illan jälkeen Chaplin aloitti puolitoista vuotta kestäneen maailmanmatkan, jonka aikana hän tapasi monia poliitikkoja ja intellektuelleja, kuten Gandhin ja John Maynard Keynesin. Chaplin kirjoitti matkoistaan aikakauslehti Woman’s Home Companioniin kolumnisarjan, joka julkaistiin myöhemmin kirjana A Comedian Sees the World (1933). Artikkeleissa hän kommentoi myös 1930-luvun lamaa ja esitteli omia ideoitaan talouden vakauttamiseen. Tätä on pidetty Chaplinin julkisuuskuvan politisoitumisen alkuna, ja hänen seuraava elokuvansa Nykyaika (1936) onkin nähty hänen kommenttinaan kapitalismista ja lamasta. Se oli hänen viimeinen mykkäelokuvansa ja viimeinen elokuva, jossa hän esiintyi varsinaisesti Pikku kulkurina. Se sisälsi myös Chaplinin kenties tunnetuimman sävellyksen, ”Smile”-kappaleen, josta tuli myöhemmin kuuluisa Nat King Colen esittämänä.
Chaplin siirtyi lopullisesti äänielokuvaan Adolf Hitleriä parodioivalla satiirillaan Diktaattori (1940), jossa hän käytti hyväkseen Pikku kulkurin ja Hitlerin samankaltaista ulkonäköä. Hitler kiehtoi ja kauhistutti Chaplinia, joka oli syntynyt tätä vain muutamaa päivää aikaisemmin. Diktaattori oli Chaplinin uran kallein elokuva, mutta se myös tuotti eniten lipputuloja. Sen sijaan kriitikot olivat jakautuneet elokuvasta ja erityisesti sen päättävästä puheesta. Elokuva aiheutti myös poliittista kohua useiden maiden kieltäessä sen esityksen ja Yhdysvaltain senaatin alkaessa tutkia sitä antifasistisen propagandan levittäjänä, joskin tutkimuksesta luovuttiin Japanin hyökättyä Pearl Harboriin joulukuussa 1941 ja Saksan julistaessa sodan Yhdysvaltoja vastaan. Chaplinin elokuvat olivat kiellettyjä natsi-Saksassa.
Suosion romahdus
Diktaattorin jälkeen Chaplin jätti Pikku kulkurin hahmon lopullisesti taakseen. Samaan aikaan hänen julkisuuskuvansa muuttui radikaalisti. Kylmän sodan poliittisessa ilmapiirissä Chaplinin vasemmistolaiset mielipiteet, hänen osallistumisensa toisen rintaman avaamista ajavaan kampanjaan toisen maailmansodan aikana sekä hänen kannatuksensa Yhdysvaltojen ja Neuvostoliiton väliselle ystävyydelle tekivät hänestä epäilyttävän henkilön niin viranomaisten kuin suuren yleisön silmissä. FBI tutki Chaplinia vuosina 1946–1953 turvallisuusriskinä ja mahdollisena kommunistina, ja vuonna 1947 hänet haastettiin todistamaan epäamerikkalaista toimintaa tutkivaan komiteaan, joskaan haastetta ei pantu täytäntöön. Lisäksi Chaplin sai paljon kielteistä julkisuutta yksityiselämänsä skandaalien ja oikeudenkäyntien vuoksi. 1940-luvulla hänen harvinaisen pitkään kestänyt suosionsa romahti dramaattisesti Yhdysvalloissa ja hänen elokuvansa alkoivat ensimmäistä kertaa hänen uransa aikana epäonnistua taloudellisesti.
Chaplin valitsi ensimmäiseksi uudeksi roolikseen naisia viettelevän ja tappavan murhaajan hahmon mustassa komediassa Ritari Siniparta (1947). Elokuvan idean hän oli saanut Orson Wellesiltä. Comedy of Murders -työnimellä kulkenut hanke ei aluksi läpäissyt sensuuria. Elokuva kritisoi kapitalismia ja sotaa ja sai Yhdysvalloissa huonon vastaanoton kriitikoilta, jotka näkivät siinä naisvihaa ja kommunismia. Myöskään yleisö ei innostunut elokuvasta, jota jopa boikotoitiin. Sen sijaan elokuva menestyi hyvin Euroopassa, erityisesti Ranskassa. Ritari Siniparran tuotannon aikoihin Chaplin alkoi myös ohjata anonyymisti näytelmiä, kuten Albert Camus’n Caligulan ja W. Somerset Maughamin Sadekauden, pienelle The Circle -teatterille, jonka perustajia oli hänen poikansa Sydney Chaplin.
Minas Morgul
Minas Morgul voi tarkoittaa seuraavia:
Charles Chaplin
Suosion romahdus
Chaplin päätti julkaista Parrasvalot ensin Englannissa, ja syyskuussa 1952 hän matkusti perheensä kanssa Lontooseen ensi-iltaan. Matkan aikana Yhdysvaltain oikeusministeri James P. McGranery kuitenkin perui Chaplinin paluuluvan poliittisten ja moraalisten syiden takia ja kehotti häntä palaamaan Yhdysvaltoihin Ellis Islandin kautta, jossa hänen kelpoisuutensa maahanpaluuseen arvioitaisiin. Myöhemmin on arveltu, että Chaplinin paluuta ei luultavasti oltaisi voitu laillisesti estää.
Kohusta huolimatta Parrasvalot menestyi Euroopassa hyvin ja sai jopa Britannian kuninkaallisen perheen huomion. Sen sijaan Yhdysvalloissa elokuvan ensi-iltaa boikotoitiin, ja monet elokuvateatterit vetivät sen pois ohjelmistoistaan.
Vuodet Euroopassa
pienoiskuva|upright|Chaplin 1960-luvulla. Kun Chaplinilta oli evätty paluulupa Yhdysvaltoihin, hän myi studionsa Los Angelesissa ja muutti perheineen vuonna 1953 Manoir de Ban -kartanoon Corsier-sur-Veveyhyn Sveitsiin. Viimeiset siteensä Yhdysvaltoihin hän katkaisi vuonna 1955 myytyään osakkuutensa United Artistsissa, joka oli jo pitkään tehnyt tappiota.
Chaplinin poliittiset mielipiteet pysyivät otsikoissa 1950-luvulla hänen tavatessaan Zhou Enlain ja Nikita Hruštšovin sekä vastaanottaessaan vuonna 1954 Neuvostoliiton hänelle myöntämän rauhanpalkinnon. Myös hänen ensimmäinen Euroopassa kuvattu elokuvansa Kuningas New Yorkissa (1957) otti poliittista kantaa parodioimalla HUACia. Elokuva oli viimeinen, jossa Chaplin näytteli pääosaa. Hänen oli vaikea keskittyä kuvaamaan Sheppertonin studioilla Englannissa vieraan työryhmän kanssa, mikä ilmeisesti vaikutti elokuvan laatuun. Se sai kriitikoilta ristiriitaiset arvostelut, ja sitä pidetään yhtenä hänen heikoimmista töistään. Elokuvaa ei esitetty Yhdysvalloissa, ja Chaplin kielsi yhdysvaltalaisten journalistien pääsyn sen lehdistötilaisuuteen. Hän pysyi edelleen Hollywoodin mustalla listalla eikä esimerkiksi saanut tähteä Walk of Famelle, jonka rahoittajat esittivät siitä vastalauseen.
Poliittisen tilanteen muututtua 1960- ja 1970-luvuilla Chaplinin maine alkoi kuitenkin kohentua ja hänelle myönnettiin urastaan erilaisia tunnustuksia, kuten Oxfordin yliopiston kunniatohtorius ja Cannesin elokuvajuhlien elämäntyöpalkinto. Hän varusti suurimman osan pitkistä elokuvistaan uusilla sävellyksillä ja sai myös 1940- ja 1950-luvun elokuvansa elokuvateattereihin Yhdysvalloissa. Esitykset saivat paljon myönteistä palautetta ja kiinnittivät uuden sukupolven huomion Chapliniin elokuvantekijänä. Chaplin julkaisi muistelmansa Oma elämäkertani vuonna 1964. Elämäkerta ei ollut arvostelumenestys mutta myi hyvin, ja se käännettiin useille kielille.
Pertteli
Pertteli on Suomen entinen kunta Varsinais-Suomen maakunnassa. Perttelin kunta lakkautettiin ja yhdistettiin yhdeksän muun kunnan kanssa uudeksi kunnaksi 1. tammikuuta 2009 alkaen. Tällöin lakkautettiin siihenastinen Salon kaupunki sekä Halikon, Kuusjoen, Perttelin, Muurlan, Perniön, Särkisalon, Kiskon, Kiikalan ja Suomusjärven kunnat ja tilalle perustettiin niiden silloiset alueet käsittävä uusi kunta, joka otti käyttöönsä nimen Salo ja kaupunki-nimityksen.
Charles Chaplin
Vuodet Euroopassa
Hongkongin kreivittären epäonnistumisesta huolimatta Chaplin tahtoi edelleen jatkaa elokuvantekoa ja kirjoitti Etelä-Amerikasta löytyvästä siivekkäästä tytöstä kertovan käsikirjoituksen The Freak. Ikä ja heikentynyt terveys kuitenkin estivät elokuvan toteuttamisen. Viimeisinä vuosinaan hän keskittyi säveltämään uutta musiikkia vanhoihin elokuviinsa. Vuonna 1972 hän palasi Yhdysvaltoihin vastaanottamaan Oscar-kunniapalkinnon, joka myönnettiin hänelle ansioista siinä, että ”elokuvasta tuli aikamme taidemuoto”. Seuraavana vuonna myös Parrasvalojen musiikille annettiin Oscar-palkinto, ja vuonna 1975 kuningatar Elisabet II löi Chaplinin ritariksi.
Avioliitot
pienoiskuva|upright|Chaplinin ensimmäinen vaimo [[Mildred Harris noin 1910-luvun lopulla.]] Ensimmäisen avioliittonsa Chaplin solmi vuonna 1918 17-vuotiaan näyttelijän Mildred Harrisin kanssa, joka kertoi odottavansa hänelle lasta. Raskaus ei ollut totta, mutta Harris tuli pian raskaaksi avioliitossa ja synnytti vuonna 1919 pojan, Norman Spencerin. Lapsi oli kuitenkin epämuodostunut ja kuoli kolmen päivän ikäisenä. Chaplin ja Harris muuttivat erilleen pian lapsen kuoleman jälkeen ja erosivat virallisesti vuonna 1920. Harrisin avioerokorvausvaatimusten takia Chaplinin oli leikattava Chaplinin poika Salt Lake Cityssä ja New Jerseyssä, jotta lakimiehet eivät saisi elokuvaa käsiinsä. Avioerosta raportoitiin lehdissä, mutta se ei aiheuttanut Chaplinin uraa vahingoittanutta skandaalia. upright|pienoiskuva|vasen|Chaplin ja [[Pola Negri vuonna 1923.]] Elokuvan Nainen Pariisissa kuvausten aikana vuonna 1923 Chaplin kihlautui elokuvatähti Pola Negrin kanssa. Yhdeksän kuukautta kestänyt myrskyisä suhde oli hyvin julkinen, vaikka Chaplin pyrki yleensä pitämään yksityiselämänsä poissa julkisuudesta. Suhteen on arvioitu olleen osaksi julkisuustemppu, jolla hän hankki huomiota uudelle elokuvalleen ja Negri alkavalle Hollywood-uralleen.
Pertteli
Perttelistä on 60 kilometriä Turkuun ja 115 kilometriä Helsinkiin. Salon keskustaan on matkaa noin 10 kilometriä.
Charles Chaplin
Avioliitot
Chaplin asui koko 1930-luvun yhdessä näyttelijä Paulette Goddardin kanssa, ja Goddard esiintyi Chaplinin elokuvissa Nykyaika ja Diktaattori. Suhteen laadusta tuli juorulehtien arvailun kohde, kun molemmat kieltäytyivät kommentoimasta asiaa. Chaplin kuitenkin myöhemmin kertoi heidän menneen naimisiin Kiinan matkansa aikana vuonna 1936. He muuttivat erilleen vuonna 1940 ja erosivat ilman skandaalia vuonna 1942.
Samana vuonna Chaplin tutustui 17-vuotiaaseen Oona O’Neilliin, josta tuli hänen neljäs ja viimeinen vaimonsa. He menivät naimisiin kesällä 1943 O’Neillin täytettyä kahdeksantoista. Parin 36 vuoden ikäero aiheutti kohun, ja O’Neillin isä, näytelmäkirjailija Eugene O’Neill, teki tyttärensä perinnöttömäksi. Avioliitto kuitenkin kesti Chaplinin kuolemaan asti, ja parille syntyi kahdeksan lasta: Geraldine (s. 1944), Michael (s. 1946), Josephine (s. 1949), Victoria (s. 1951), Eugene (s. 1953), Jane (s. 1957), Annette (s. 1959) ja Christopher (s. 1962).
Pertteli
"Pertteli - valaistustekniikan ja muovin kunta" oli kunnan motto.
Charles Chaplin
Avioliitot
Avioliittojen lisäksi Chaplinilla oli elämänsä aikana suhteita useisiin muihin naisiin, kuten näyttelijöihin Marion Daviesiin ja Louise Brooksiin sekä elokuviensa tähtiin Edna Purvianceen ja Georgia Haleen.
Pertteli
Historia
Pertteli muodostui varsinaissuomalaisen Uskelan kirkkopitäjän kappeliseurakunnaksi 1440-luvulla. Tuolloin sen alue tuli käsittämään kylät Uskelanjoen yläjuoksun ja sen latvahaarojen varsilla pitäjän pohjoisosassa sekä Uskelaan kuuluneet kylät Kiskonjoen ja Halikonjoen latvahaarojen varsilla myöhempien Kiikalan ja Kuusjoen alueella. Kappeliseurakunta menetti jonkin verran alueitaan, kun kahdeksan kylää Uskelan pohjoisrajalta liitettiin vuonna 1492 Someroon, ja kun Perttelin kappeliseurakunnan saarnahuonekunnaksi sen läntisimmistä osista 1590-luvulla muodostettu Kiikala vuonna 1639 erotettiin Uskelasta itsenäiseksi kirkkopitäjäksi.
Charles Chaplin
Joan Barry -skandaali
Chaplinilla oli vuosina 1941–1942 suhde Joan Barry -nimiseen naiseen, jonka kanssa hän myös teki elokuvasopimuksen studionsa kautta. Sopimus irtisanottiin keväällä 1942, mutta suhteen loppuajankohdasta on useita versioita. Barry murtautui ase kädessä joulukuussa 1942 Chaplinin Beverly Hillsissä olleeseen kotiin. Tammikuussa 1943 hänet löydettiin ilmeisesti barbituraattien yliannostuksesta johtuneessa sekavassa tilassa Beverly Hillsistä ja pidätettiin. Hän sai ehdollisen tuomion irtolaisuudesta maksamattomien hotellilaskujen takia, ja hänet määrättiin koeajalle sekä lähtemään Beverly Hillsistä. Barry lähti New Yorkiin mutta palasi toukokuussa Los Angelesiin. Hän yritti tavata Chaplinin, koska uskoi odottavansa tämän lasta. Chaplinin valituksesta hänet kuitenkin pidätettiin jälleen ja tuomittiin lyhyeen vankeuteen koeaikansa ehtojen rikkomisesta.
Kesäkuussa 1943 Barry nosti syytteen Chaplinia vastaan ja väitti tämän olevan syntymättömän lapsensa isä. Pian myös Yhdysvaltain liittovaltio asetti Chaplinin neljään rikossyytteeseen. Niiden mukaan Chaplin oli vaikuttanut Barryn tuomioon tämän pidätysten yhteydessä ja rikkonut valkoiseen orjakauppaan liittyvää Mann Actia, sillä Barryn mukaan hän oli kuljettanut tämän New Yorkiin epäsiveellisessä tarkoituksessa ollessaan itse kaupungissa vierailulla. Syytteistä ensimmäiset hylättiin jo ennen oikeudenkäyntiä vähäisten todisteiden takia, ja oikeus totesi Chaplinin syyttömäksi Mann Actin rikkomiseen. Chaplin kuitenkin hävisi vuonna 1945 isyysoikeudenkäynnin, ja hänet tuomittiin maksamaan Barryn tyttärelle Carol Annille (s. 1943) viikoittaista elatusmaksua, kunnes tämä olisi täysi-ikäinen. Verikokeiden mukaan Chaplin ei ollut lapsen isä, mutta niiden käyttö todisteena hylättiin oikeudessa. Hän valitti oikeuden päätöksestä, mutta valitus hylättiin.
Pertteli
Historia
Tämän jälkeen Perttelin rajat pysyivät pitkään muuttumattomina, ja sen alue koostui kahdesta osasta: Uskelanjokivarren kylistä Perttelin 1500-luvun alkupuolella rakennetun kivikirkon ympärillä ja Halikonjoen latvahaaran Kuusjoen jokivarsikylistä alueen pohjoisosassa. Viimeksi mainituista muodostui vuoteen 1699 mennessä oma saarnapiirinsä, ja saarnahuoneen rakentamisen myötä vuonna 1822 oma Kuusjoen nimellä tunnettu saarnahuonekuntansa.
Charles Chaplin
Joan Barry -skandaali
Oikeudenkäynnit saivat lehdissä runsaasti huomiota, ja skandaalilla oli Chaplinin julkisuuskuvan kannalta vakavia seurauksia Yhdysvalloissa.
Kuolema
pienoiskuva|upright|Chaplinin hauta [[Corsier-sur-Veveyn hautausmaalla.]] Chaplinin terveys oli alkanut heikentyä 1960-luvun lopussa, ja hän sai viimeisinä vuosinaan useita aivoinfarkteja ja kykeni liikkumaan enää vain pyörätuolin avulla. Hän kuoli nukkuessaan kotonaan Sveitsissä 25. joulukuuta 1977, ja hänet haudattiin kahden päivän kuluttua pienimuotoisessa yksityisessä tilaisuudessa Corsier-sur-Veveyn hautausmaalle.
Pertteli
Historia
Vuosina 1794–1865 Perttelissä toimi Inkereen lasitehdas Uskelanjoen etelärannalla vastapäätä Perttelin kappelikirkkoa.
Itsenäinen seurakunta Perttelistä tuli vuonna 1869, ja Perttelin kunta perustettiin vain vähän tätä ennen, vuonna 1867. Kunnallishallinnon perustamisen vuoksi myös Kuusjoen saarnahuonekunnassa heräsi ajatus itsenäisyydestä, ja Kuusjoesta tuli Perttelin kappeliseurakunta ja itsenäinen kunta vuonna 1886. Itsenäinen kirkkoherrakunta Kuusjoesta tuli vuonna 1913.
Charles Chaplin
Kuolema
Maaliskuussa 1978 kaksi työtöntä itäeurooppalaista maahanmuuttajaa, Roman Wardas ja Gantscho Ganev, ryöstivät Chaplinin ruumiin ja vaativat tämän leskeltä Oona Chaplinilta lunnaita. Lesken kieltäydyttyä maksamasta he uhkailivat väkivallalla tämän lapsia. Kiristäjät kuitenkin pidätettiin toukokuussa 1978, ja oikeudessa Wardas tuomittiin ehdottomaan ja Ganev ehdolliseen vankeuteen. Chaplinin arkku löytyi läheisestä Novillen kylästä peltoon haudattuna, ja se haudattiin uudelleen betonikerroksen alle.
Työtavat
pienoiskuva|vasen|Chaplinin studio vuonna 1922. Siellä kuvattiin kaikki vuosina 1918–1952 tuotetut Chaplinin elokuvat. Chaplin puhui työtavoistaan julkisesti hyvin harvoin eikä juuri päästänyt ulkopuolisia elokuviensa kuvauksiin. Tietoa on kuitenkin saatu läheisiltä, entisiltä työntekijöiltä sekä erityisesti Mutual-elokuvien aikaisesta ylijääneestä filmimateriaalista, josta elokuvahistorioitsijat Kevin Brownlow ja David Gill koostivat dokumentin The Unknown Chaplin (1983).
Pertteli
Historia
Kun Pertteli liitettiin Saloon vuoden 2009 alusta, se oli ehtinyt olla itsenäinen kirkkoherrakunta 140 vuotta ja itsenäinen kunta 142 vuotta.
Charles Chaplin
Työtavat
Keystone- ja Essanay-sopimusten aikaiset elokuvansa Chaplin oli kuvannut yhtiöiden studioilla, mutta jo Mutual antoi Chaplinille Lone Star -studion yksinomaan hänen elokuviensa tuottamista varten. Siirryttyään First Nationalille Chaplin rakennutti Hollywoodiin oman studion, jolla kuvasi suurimman osan elokuvistaan. Toisin kuin monet muut mykkäelokuvan ajan ohjaajat, Chaplin kuvasi vain harvoin studionsa ulkopuolella. Studio on vuodesta 1969 kuulunut Los Angelesin suojeltuihin kulttuurisesti ja historiallisesti merkittäviin muistomerkkeihin.
Oman studion omistaminen ja elokuvien rahoittaminen itse mahdollistivat Chaplinille poikkeuksellisen itsenäisyyden, minkä vuoksi häntä on pidetty yhtenä ensimmäisistä auteur-elokuvantekijöistä. Hän valvoi elokuviensa tuotannossa melkein kaikkea. Hän kantoi vastuun näyttelemisen, ohjaamisen, käsikirjoittamisen ja tuottamisen lisäksi myös leikkauksesta ja joskus jopa maskeerauksesta sekä puvustuksen suunnittelusta. Chaplin tahtoi myös tietoisesti antaa kuvan itsestään elokuviensa ainoana luojana, mutta elokuvahistorioitsijat ovat tuoneet esiin myös hänen luottokuvaajansa Roland Totherohin, veljen Sydney Chaplinin ja vaihtuvien avustajien, kuten Edward Sutherlandin ja Robert Floreyn, jotka ovat olleet hänelle usein tärkeänä apuna. pienoiskuva|Chaplin soittamassa selloa vuonna 1915. Chaplin ohjasi kaikki elokuvansa aina Diktaattoriin (1940) asti ilman varsinaista käsikirjoitusta. Lyhytelokuviensa aikaan hänellä saattoi olla aluksi vain idea tapahtumapaikasta tai muutamasta kohtauksesta. Ideoita alettiin kehitellä ja kokeilla läheisimpien työntekijöiden kanssa ja rakennettiin elokuvan lavasteet, joissa voitiin sitten improvisoida. Myös kokeilut ja harjoitukset kuvattiin. Elokuvat kuvattiin yleensä kronologisesti ja tarina rakentui kohtaus kohtaukselta. Pitkiin elokuviin siirryttyään Chaplin alkoi suunnitella elokuvien juonen huolellisemmin ennen kuvausten aloittamista, mutta kohtausten kehittely ja parantelu kokeilujen kautta jatkui edelleen. Hänet tunnettiin perfektionistina, joka saattoi kuvata samaa kohtausta jopa kymmeniä kertoja ennen kuin oli tyytyväinen. Studio pidettiin jatkuvassa valmiudessa, mutta Chaplin saattoi usein myös jättää ilmestymättä, kun inspiraatio katosi tai hän joutui juonen suhteen umpikujaan. Hän käytti elokuviensa tuottamiseen huomattavasti enemmän aikaa kuin muut elokuvantekijät, ja kuvattua materiaaliakin oli yleensä useita kertoja enemmän kuin elokuvan lopulliseen versioon päätyi.
Pertteli
Kulttuuri
Museoviraston määrittelemiä valtakunnallisesti merkittäviä rakennettuja kulttuuriympäristöjä Perttelissä ovat Perttelin kirkkomaisema ja Hiidentie sekä Juvankosken historiallinen teollisuusympäristö.
Charles Chaplin
Työtavat
Chaplin ohjasi näyttelijöitään esittämällä näiden roolit ja vaatimalla näitä noudattamaan tarkasti esityksensä mallia. Chaplin suosi elokuvissaan kokemattomia näyttelijöitä luultavasti yleensä juuri siksi, että hänen oli helppo muokata näiden roolisuorituksia.
Chaplin piti musiikkia elokuvan tärkeänä elementtinä, ja jo Kultakuumeesta (1925) lähtien hän sävelsi elokuviensa taustalla esitettävän musiikin. Varsinaisesti hän alkoi kuitenkin säveltää elokuviinsa musiikin vasta Kaupungin valoista (1931) lähtien, jolloin äänielokuvan tulo mahdollisti musiikin synkronoinnin itse elokuvaan. Chaplin osasi soittaa pianoa, viulua ja selloa, muttei ollut koskaan saanut varsinaista musiikinopetusta eikä hän tuntenut nuotteja. Sen vuoksi hän palkkasi ammattisäveltäjiä toteuttamaan ideoitaan elokuviensa musiikista. Säveltämisprosessissa Chaplin antoi aluksi säveltäjille tietoa elokuvasta ja kertoi ideoitaan sävelmistä, ja sen pohjalta nämä kehittelivät varsinaista elokuvamusiikkia Chaplinin tiukassa ohjauksessa.
Pertteli
Koulutus
Peruskoulun luokat 1–6:
Charles Chaplin
Tyyli ja teemat
Chaplin suosi elokuvissaan paikallaan pysyvää ja teatterimaiseksikin kutsuttua kamera-asettelua, jossa elokuvan tapahtumat voisi siirtää melkein suoraan näyttämölle ja jossa lähikuvia käytettiin vain tunnetilojen korostamiseen. Omaelämäkerrassaan hän toteaa, ettei pitänyt erikoisista kamera-ajoista. Niinpä Chaplinia on syytetty harrastelijamaisesta elokuvailmaisusta, mutta sitä on myös pidetty hänen tietoisesti valitsemanaan tyylinä. Elokuvahistorioitsija Gerald Mast on todennut, että Chaplin häivytti elokuvan mediana teoksistaan niin, että yleisö keskittyi vain hahmoihin ja tapahtumiin, ei niiden elokuvalliseen ilmaisuun. Jo Chaplinin uran alussa hänen komediansa erottuivat muista Keystone-komedioista, sillä hän ei siirtynyt nopeasti kohtauksesta toiseen vaan keskittyi käyttämään jokaisesta kohtauksesta kaikki sen mahdolliset koomiset ulottuvuudet. Niinpä Chaplin joutui syventämään hahmojaan. Piirre säilyi läpi koko Chaplinin uran, ja hänen pitkiä elokuviaan on usein sanottu sketsikokoelmiksi, joita kannattelee yhteinen teema. Varsinkin lyhytelokuvissa Chaplinin ilmaisulle olivat hahmojen lisäksi tärkeitä myös erilaiset esineet, joita hän käytti monipuolisemmin kuin muut slapstick-koomikot, joille esineet olivat lähinnä potentiaalisia aseita. Chaplin usein myös muunsi esineitä toiseksi tai teki niistä ”eläviä” lähes surrealistisella tavalla, kuten esimerkiksi elokuvassa Pikkutunneilla (1916), jossa ei hänen lisäkseen ollut juuri muita näyttelijöitä.
Pertteli
Koulutus
Lukio, ammattikoulu ja peruskoulun luokat 7–9 käydään Salossa.
Charles Chaplin
Tyyli ja teemat
Koska Chaplinin elokuvat rakentuivat alusta lähtien hänen esittämiensä hahmojen varaan, hänen elokuviaan on usein pidetty vahvasti omaelämäkerrallisina ja itsetutkiskeluina. François Truffaut’n mukaan Chaplinin tuotannon keskeinen teema oli ihmisen identiteetti. Chaplin myönsi omaelämäkerrallisuuden itsekin. Erityisesti hänen on nähty käsittelevän elokuvissaan, kuten Chaplinin poika (1921) ja Parrasvalot (1952), omaa lapsuuttaan 1900-luvun vaihteen Lontoossa. Sergei Eisenstein jopa kirjoitti Chaplinin ”infantiilista katseesta”, joka mahdollisti hänelle yhteiskunnan tarkastelun lapsen amoraalisesta ja naiivista näkökulmasta. Myös elokuvien muiden hahmojen, kuten esimerkiksi elokuvan Nainen Pariisissa (1923) päähenkilöiden, on uskottu edustavan Chaplinin persoonan eri puolia. Kulkuri-hahmon hylkäämisen jälkeen Chaplinin esittämät hahmot ja Chaplin yksityishenkilönä alkoivat sekoittua yhä voimakkaammin, ja André Bazinin mielestä Parrasvaloissa oli jo mahdotonta erottaa taiteilijaa luomuksestaan.
Chaplin käytti elokuvissaan usein jakautuneita hahmoja, joista tunnetuin esimerkki on Diktaattorissa köyhän juutalaisen parturin ja toisaalta diktaattori Adenoid Hynkelin kaksoisrooli. Samaa ilmentävät myös esimerkiksi Kaupungin valojen miljonääri, joka on humalassa Kulkurin ystävä mutta ei tunne tätä selvänä, ja Ritari Siniparran (1947) murhaaja, joka tilanteesta riippuen on kylmä ja laskelmoiva tai rakastava perheenisä. Chaplinille oli myös tyypillistä käyttää elokuvissaan unikohtauksia, joiden kautta päähenkilö näyttää, miten asioiden hänen mukaansa tulisi olla.
Chaplin yhdisti elokuvissaan usein draamaa ja komediaa. Niiden yhdeksi vahvaksi teemaksi vakiintui jo varhaisessa vaiheessa yhteiskunnan eriarvoisuuden esittäminen. Niin Chaplinin kulkuri-hahmo kuin hänen myöhemmät hahmonsa ovat yhteiskunnan ulkopuolella olevia ihmisiä, jotka turhaan yrittävät parantaa asemaansa. Lyhytelokuvissa hän käsitteli köyhyyden lisäksi myös esimerkiksi huumeriippuvuutta, siirtolaisuutta, nälkää, rikollisuutta, homoseksuaalisuutta ja uskonnollista tekopyhyyttä. Kultakuumeessa hän käsitteli ahneuden epäinhimillistäviä piirteitä ja Nykyajassa (1936) teemana on työläisten huono kohtelu ja tuotantoyhteiskunnan nurja puoli.
Merkitys
pienoiskuva|[[John Doubledayn Chaplin-veistos Lontoossa Leicester Squarella.]] Chaplinin Pikku kulkuri -hahmo on edelleen tunnetuimpia elokuvahahmoja. Hahmo on tuttu myös niille, jotka eivät ole nähneet hänen elokuviaan, niinpä sitä on hyödynnetty menestyksekkäästi muun muassa tietokonevalmistaja IBM:n mainoskampanjoissa 1980-luvulla. Chaplinia pidetään yhtenä mykkäelokuvan parhaista koomikoista, tosin 1960-luvulta lähtien Buster Keatonia on välillä pidetty häntä moniulotteisempana. Keaton itse kuitenkin piti juuri Chaplinia parhaana koomikkona. Hän oli myös taitava miimikko, joka inspiroi muun muassa Marcel Marceauta.
Chaplin on elokuvahistorian merkittävimpiä elokuvantekijöitä, ja hänen teoksillaan on ollut vaikutusta muihinkin kuin koomikoihin. Monia hänen elokuviaan, kuten Charlie siirtolaisena, Chaplinin poika, Kultakuume, Kaupungin valot, Nykyaika ja Diktaattori, pidetään nykyisin elokuvahistorian klassikoina, ja Yhdysvaltain kongressin kirjasto on valinnut ne kulttuurisesti, esteettisesti tai historiallisesti merkittävien elokuvien arkistoonsa. Chaplinin elokuvia on 2000-luvulla alettu yhä useammin esittää filharmonisten orkesterien säestyksellä.
Chaplin on elokuvahistoriallisesti tärkeä henkilö myös vaikutuksestaan Hollywoodin ja elokuva-alan muotoutumiseen. Häntä pidetään yhtenä independent-elokuvan uranuurtajista, sillä hän tuotti elokuvansa itsenäisesti ja oli vuonna 1919 mukana perustamassa ensimmäistä independent-elokuvayhtiötä United Artistsia ja vuonna 1941 Society of Independent Motion Picture Producersia (SIMMP). SIMMP auttoi Hollywoodin studiosysteemistä pois pyrkiviä elokuvantekijöitä ja painosti menestyksekkäästi Yhdysvaltain oikeusministeriötä puuttumaan studioiden ylivaltaan. Osin sen ansiosta, osin studioiden oman toiminnan ja markkinoiden vuoksi Yhdysvaltain elokuvastudiojärjestelmä romahti 1960-luvun alusta lähtien.
Chaplinilla oli osansa myös nykyaikaisen julkisuuskulttuurin ja elokuvatähtikultin syntymiseen. Hän oli Mary Pickfordin ohella ensimmäisiä elokuvanäyttelijöitä, jotka nousivat ennenkuulumattomaan julkisuuteen. Hän oli myös ensimmäisiä todella huomattavia palkkioita näyttelemisestä ansainneita elokuvatähtiä. Yhdysvaltain elokuvainstituutti valitsi 1999 hänet historian kymmenenneksi suurimmaksi mieselokuvatähdeksi, ja hänelle myönnettiin 1972 tähti Hollywoodin Walk of Famelle osoitteeseen 6751 Hollywood Blvd. Chaplinin kunniaksi on myös pystytetty patsaita ympäri maailman, joista kuuluisin lienee Leicester Squarella Lontoossa sijaitseva taiteilija John Doubledayn tekemä näköispatsas. Richard Attenborough on ohjannut Chaplinin perikunnan luvalla tämän elämäkertaan perustuvan elokuvan Chaplin (1992), jossa Chaplinia näyttelee roolityöstään Oscar-ehdokkaaksi valittu Robert Downey Jr. ja sivuroolissa Chaplinin äitiä tämän tytär Geraldine Chaplin.
Yhdysvaltalaisen Film Society of Lincoln Centerin arvostettu vuosittainen elokuvanäyttelijöille myönnettävä palkinto on nimetty Chaplinin mukaan, joka oli myös palkinnon ensimmäinen vastaanottaja vuonna 1972. Myös British Academy of Film and Television Arts (BAFTA) on nimennyt Los Angelesissa vuodesta 2010 lähtien koomikoille jaetun palkintonsa Chaplinin mukaan. Hänelle on myös omistettu elokuvajuhla, Charlie Chaplin Comedy Film Festival. Se järjestetään vuosittain Irlannissa Watervillessä, jossa Chaplin lomaili usein perheineen.
Valikoitu filmografia
pienoiskuva|Pikkutunneilla (1916) pienoiskuva|[[Kultakuume (elokuva)|Kultakuumeen (1925) sämpylätanssi.]]
Pertteli
Urheilu
Perttelissä toimii monipuolinen urheiluseura Perttelin Peikot. Peikot tunnetaan parhaiten lentopallosta, jossa seura voitti SM-hopeaa vuosina 1996 ja 1998.
Ruokakulttuuri
Perttelin pitäjäruoiksi nimettiin 1980-luvulla klimppisoppa ja piimälimppu.
Liissilän luterilainen seurakunta
thumb|right|250px|Inkerin luterilaiset seurakunnat. 250px|thumb|right|Liissilän kirkko 1900-luvun alussa. 250px|thumb|right|Liissilän kirkko, pappila ja lukkarin talo vuoden 1860 kartalla. Liissilä oli luterilainen seurakunta eteläisessä Inkerissä nykyisen Leningradin alueen Tusinan piirin alueella.
Seurakunta ja papisto
Novgorodin Vatjan viidenneksen Liissilän pogostaa vastannut Liissilän luterilainen seurakunta mainitaan ensimmäisen kerran vuonna 1640. Venäjän vallattua Inkerin takaisin Ruotsilta Liissilä kuului Venjokeen, kunnes 1700-luvun puolivälissä seurakunta sai jälleen oman kirkkoherran. Kirkko sijaitsi aluksi Hovinmäellä. Vuonna 1781 rakennettiin uusi kahdensadan hengen puukirkko Hallikaisiin. Sen vieressä oli vuonna 1748 perustettu pappila, lukkarin talo ja hautausmaa. Vuonna 1880 seurakunnan yhteyteen avattiin koulu ja vuonna 1889 kirjasto.
Liissilän seurakunta oli köyhä ja sen papit vaihtuivat tiheään. Kirkkoherroista muistetaan pyhänä pidetyn suuren katajan kaatanut Abraham Brandstaka (1770–1775), sänkyynsä murhattu Henrik Lagerdahl (1803–1813) ja raittiusasiaa harrastanut Johan Wilhelm Ahlstedt (1883–1904). Viimeinen kirkkoherra oli Vilhelm Koivulainen (1913–1919), minkä jälkeen seurakuntaa hoiti parin vuoden ajan Inkereen kirkkoherra Konstantin Siitonen.
Asutus
Vuonna 1882 seurakunnan alueella oli 3660 asukasta, joista luterilaisia oli 1851 henkeä (50,6 %). Seudun luterilaiset olivat lähes kaikki inkerinsuomalaisia. Alkuperältään liissiläiset olivat äyrämöisiä, mutta he puhuivat puhdasta savakkomurretta. Suomalaisten lisäksi seurakuntaan kuului muutamia mustalaisperheitä, jotka oli vuonna 1839 asutettu Peräsaaren kylään.
Seurakunnan väkiluvun kehitys:
Kylät
1900-luvun alussa Liissilän seurakuntaan kuului 21 kylää, joista osassa asui myös venäläisiä. Hävinneet kylät on seuraavassa luettelossa kursivoitu. Venäläiset nimet on annettu suluissa.
Suomalaisista kylistä suurin oli Moskovan maantien varrella sijainnut Pohi, jossa 1800-luvun lopulla oli 218 asukasta 67 talossa. Keskimäärin suomalaiset kylät olivat seudun venäläisasutuksia pienempiä. Osa niistä oli rakennettu venäläiseen tapaan maantien varteen rivikyliksi, mutta syrjäseudulla oli säilynyt myös perinteisiä hajakyliä. Etäisimmät kylät sijaitsivat 50–60 kilometrin päässä kirkosta, minkä takia jumalanpalveluksia järjestettiin kerran vuodessa myös Kivikossa, Kuutrolassa, Peräsaaressa sekä Novgorodin läänin Gorkassa.
Väestön elinkeinot
Lähes kaikki seurakuntalaiset olivat talonpoikia. 1860-luvulle saakka valtaosa heistä oli yksityisten tilanomistajien maaorjia. Ainoastaan Peräkylä kuului keisarillisen hovin apanaasimaihin ja Peräsaari valtiolle.
Maaorjuuden lakkauttamisen jälkeen talonpojille jaettiin neljän desjatiinan suuruiset maatilat. Tärkein elinkeino oli maatalous, joka oli keskittynyt rukiin, kauran, perunan, pellavan ja eteläisissä kylissä myös ohran viljelyyn. Talvisin tehtiin metsätöitä ja maantien varrella harjoitettiin ajurinammattia.
Neuvostoliiton aika
1920-luvun alusta lähtien seurakuntatyötä johtivat väliaikaiset inkeriläissyntyiset seurakunnanhoitajat. He kaikki joutuivat myöhemmin viranomaisten vainon kohteeksi. Antti Karhu (1922–1926) tuomittiin pakkotyöhön vuonna 1935, Pekka Braks (1926–1927) ja Aleksanteri Korpelainen (1927–1929) ammuttiin Levassovassa vuonna 1937, Samuli Halttunen (1929–1932) ja Juhana Vaasseli (1932) tuomittiin pakkotyöhön vuosina 1932–1933 ja Pekka Virkki (1934–1935) karkotettiin vuonna 1935. Liissilän kirkko suljettiin vuonna 1934 ja purettiin syksyllä 1936. Seudun luterilaiset kuuluivat sen jälkeen Venjoen seurakuntaan, joka lakkautettiin vuonna 1937.
Toisen maailmansodan aikana Liissilä joutui saksalaisten miehittämäksi. Saksalaiset polttivat alueen kyliä, mikä lisäsi siviilien ahdinkoa. Vuonna 1943 alueen inkerinsuomalaiset siirrettiin Suomeen. Sodan jälkeen inkeriläiset palasivat Neuvostoliittoon, jossa heille oli luvattu mahdollisuus asettua takaisin kotikyliinsä. Sen sijaan heidät karkotettiin sodan tuhoamille Jaroslavlin, Kalininin, Novgorodin, Pihkovan ja Velikije Lukin alueille. Sieltä entisiä Liissilän asukkaita ja heidän jälkeläisiään on muuttanut Viroon, Karjalan tasavaltaan ja Suomeen. Vain harvat onnistuivat palaamaan kotiseudulleen.
Lähteet
59.53194°N, 30.60722°W
Anton Kušnir
Kušnir saavutti olympiakultaa hypyistä kaikkien aikojen olympialaisten piste-ennätyksellä 134,50 vuoden 2014 talviolympialaisissa Sotšissa, kolmansissa talviolympialaisissaan. Torinossa 2006 hän oli kahdeksas ja neljä vuotta myöhemmin Vancouverissa 15:s. Vuoden 2011 MM-kisoissa Deer Valleyssä Kušnir saavutti pronssia hypyistä. Inawashiron MM-kilpailuissa 2009 hän oli kuudes.
Kušnir kilpaili maailmancupissa ensimmäisen kerran Mont Tremblantissa tammikuussa 2004 sijoittuen 24:nneksi. Ensimmäisen palkintosijansa hän sai oltuaan toinen Deer Valleyssa tammikuussa 2007. Ensimmäisen voittonsa hän saavutti Inawashirossa helmikuussa 2008. Hän on voittanut kaikkiaan yhdeksän maailmancupin osakilpailua, sijoittunut seitsemän kertaa toiseksi ja kolme kertaa kolmanneksi. Hän voitti sekä maailmancupin kokonaiskilpailun että hyppyjen maailmancupin kaudella 2009–2010. Hän sijoittui hyppyjen maailmancupissa toiseksi kausilla 2007–2008 ja 2010–2011 sekä kolmanneksi 2013–2014.
Pohjoismaiset hiihtolajit talviolympialaisissa 2010
thumb|right|Mäkihyppymäet thumb|right|[[Johnny Spillane]]
Pohjoismaiset hiihtolajit vuoden 2010 talviolympialaisissa Vancouverissa käytiin Whistlerissä Whistler Olympic Parkissa 12.–28. helmikuuta 2010.
Sprintti (p)
17. helmikuuta <br style="clear:both" />
Parisprintti (v)
22. helmikuuta <br style="clear:both" />
15 km (v)
15. helmikuuta <br style="clear:both" />
15 km (p) + 15 km (v) yhdistelmäkilpailu
20. helmikuuta <br style="clear:both" />
50 km (p) yhteislähtö
28. helmikuuta <br style="clear:both" />
4 x 10 km viesti
24. helmikuuta <br style="clear:both" />
10 km (v)
15. helmikuuta <br style="clear:both" />
7,5 km (v) + 7,5 km (p) yhdistelmäkilpailu
19. helmikuuta <br style="clear:both" />
30 km (p) yhteislähtö
27. helmikuuta <br style="clear:both" />
4 x 5 km viesti
25. helmikuuta <br style="clear:both" />
Normaalimäki + 10 km
14. helmikuuta <br style="clear:both" />
Suurmäki + 10 km
25. helmikuuta <br style="clear:both" />
Joukkuekilpailu
23. helmikuuta <br style="clear:both" />
Normaalimäki
13. helmikuuta <br style="clear:both" />
Suurmäki
20. helmikuuta <br style="clear:both" />
Ensimmäisen kierroksen jälkeen Suomen Matti Hautamäki oli kolmantena, mutta romahti toisella, pahasti epäonnistuneella hypyllään toisen kierroksen viimeisten joukkoon sijalle 26.
Joukkuekilpailu
22. helmikuuta <br style="clear:both" />
SAML
SAML on XML-standardi tietojärjestelmien käyttäjien tunnistamiseen ja valtuuttamiseen liittyvien tietojen jakamiseen tietoverkossa. Sen pääasiallinen käyttötarkoitus on WWW-selaimella tapahtuvan kertakirjautumisen (Single Sign-On, SSO) toteuttaminen esimerkiksi verkko- ja intranetpalveluiden välille.
SAML on OASIS:ksen Security Services Technical Committeen määrittelemä ja ylläpitämä. OASIS on hyväksynyt yhteensä 3 standardia, jotka ovat SAML 1.0 vuodelta 2002, SAML 1.1 vuodelta 2003 sekä SAML 2.0 vuodelta 2005.
Liberty Alliance
Liberty Alliance tai Project Liberty on standardisoimisjärjestö, joka kehittää federoituun identiteetinhallintaan tarkoitettuja Web Service-standardeja. Järjestön standardeja voidaan käyttää organisaatioiden sisäiseen tai niiden väliseen käyttäjäntunnistukseen. Liberty Alliancen tarkoitus on mahdollistaa käyttäjän kirjaantuminen sisään yhteen palveluun ja tämän jälkeen käyttää useiden samaan luottamusverkostoon kuuluvia palveluita.
Kyrön Kaituri
Kyrön Kaituri on Pirkanmaalla Mänttä-Vilppulassa Myllykylänn lähellä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 16,3 hehtaaria ja se on 1,5 kilometriä pitkä ja 200 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 3,2 kilometriä. .
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Keuruun reitin valuma-alueen (35.6) Keurusselän alueella (35.62), jonka Ukonselän lähialueeseen (35.622) se kuuluu.
Tuomiopäivä
thumb|250px|[[Michelangelo: Viimeinen tuomio. Fresko Sikstuksen kappelissa Vatikaanissa (1535–1541).]]
Tuomiopäivä tai viimeinen tuomio on joissain uskonnoissa viimeisen tuomion päivä. Eräissä uskonnoissa maailmanloppuun liittyy jumalan tai jumalien tuomio vastustajilleen.
Kristinuskon näkemys tuomiopäivästä
Sana tuomiopäivä perustuu suomalaisessa kulttuurissa lähinnä kristillisen käsitykseen maailmanlopusta. Kristinuskon mukaan Jumala tuomitsee ihmiset viimeisellä tuomiolla toisaalta sen mukaan, miten kukin on elänyt maan päällä, ja toisaalta sen mukaan keiden nimet on kirjoitettu elämän kirjaan. Taivaaseen pääsevät saavat tunnustusta hyvistä teoistaan, kadotukseen joutuvia sen sijaan rangaistaan laiminlyönneistään. Tuomio on ikuinen.
Jeesuksen opetuksen mukaan kukaan ei tiedä, milloin tuomiopäivä koittaa, ei edes Jeesus itse, vaan yksin Isä. Tästä huolimatta kristinuskon piirissä on kautta aikojen pyritty ennustamaan maailmanlopun päivämäärää tutkimalla erilaisia Raamatun kirjoituksia.
Raamatun Johanneksen ilmestyksen mukaan arkkienkeli Mikael sitä ennen tuhoaa vastustajansa Saatanan Harmageddonin taistelussa.
Islaminuskon näkemys tuomiopäivästä
thumb|Kuolemanenkeli Israfil puhaltaa pasuunaan Viimeisen tuomion merkiksi.
Islamiin kuuluu usko elämän jatkumisesta tuonpuoleisessa maailmassa. Ihminen joutuu joko Helvettiin tai Paratiisiin sen mukaan, miten kukin tuomitaan viimeisellä tuomiolla. Koraanissa toistuvana aiheena on lupaus hurskaita odottavasta Paratiisista (Janna), joka on nautintojen ylenpalttinen tyyssija. Vielä yleisempi on varoitus uskottomia odottavasta Helvetistä (Jahannam), jonka kauhuista kirja antaa konkreettisia esimerkkejä. Islamilainen eskatologia on värikästä ja perustuu sekä Koraaniin että islamilaiseen perimätietoon, joka löytyy 800-luvulla kirjatuista haditheista.
Kuoltuaan ihminen saa hautaansa kaksi vierasta. He ovat enkelit nimeltä Munkar ja Nakir (منكر ونكير). Nämä kuulustelevat kuollutta hänen uskostaan Muhammediin ja kiduttavat häntä, jos vastaukset eivät kelpaa. Uskottomien kidutus alkaa heti kuoleman jälkeen. Uskovat sen sijaan saavat nähdä jo välähdyksen Paratiisista.
Tuomiopäivästä tiedetään varmasti vain se, että päivä on perjantai. Sahih al-Bukhari sisältää haditheja, jotka sisältävät luettelon lopun ajan ennusmerkeistä.
Lopun aikojen tuloa ennakoi Antikristuksen (ad-Dajjal) saapuminen. Muhammedin mukaan Antikristuksella on vain yksi silmä, ja hänen otsaansa on kirjoitettu sana kafir (uskoton). Antikristus saapuu Konstantinopolin valloituksen jälkeen ja saa kannattajia Iranin juutalaisista.
Sodan Antikristusta vastaan aloittaa Mahdi, joka tuo mukanaan oikeudenmukaisuuden ja ajaa pois vääryyden. Jeesus palaa nyt maan päälle yhdessä Mahdin kanssa sotimaan muslimina roomalaisia ja Antikristusta vastaan. Hän laskeutuu valkoiseen minareettiin Damaskoksen itäosassa, surmaa ad-Dajjajn, särkee ristit, tappaa siat ja lopettaa jizya-veron tarpeettomana, koska kristittyjä tai juutalaisia ei enää ole. Hän voittaa myös Gogin ja Magogin. Jeesus kuolee ennen Viimeistä tuomiota, ja hänet haudataan Medinaan Muhammedin viereen.
Viimeinen tuomio
Varsinainen viimeinen tuomio tapahtuu, kun maailmanhistoria loppuu ja kuolleet nousevat haudoistaan Jumalan eteen tuomittaviksi. Ihmiset nousevat sellaisina kuin heidät on luotu: alastomina ja vailla ympärileikkausta. Jokaisen hyvät ja pahat teot on kirjattu kirjaan, jota tuomitut itse pitelevät. Tekoja vertaillaan laskemalla yhteen niiden painot enkeleiden Gabriel ja Mikael valvoessa. Tuomio tapahtuu niin, että kukin pannaan kävelemään Helvetin tulen yläpuolella olevaa siltaa (sirat) pitkin. Sillan kansi on terävämpi kuin miekka ja ohuempi kuin hius. Ne, joiden synnit ovat painavampia kuin hyvät teot, menettävät tasapainonsa ja syöksyvät Helvettiin. Hurskaat selviytyvät ja pääsevät Paratiisiin. Tarina sillasta on tullut islamiin Iranin zarathustralaisuudesta.
Sydänmaanlammi (Mänttä-Vilppula)
Sydänmaanlammi on Pirkanmaalla Mänttä-Vilppulassa Myllykylänn lähellä sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 1,1 hehtaaria ja se on 200 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 500 metriä. .
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Keuruun reitin valuma-alueen (35.6) Keurusselän alueella (35.62), jonka Ukonselän lähialueeseen (35.622) se kuuluu.
Jääpingviini
pienoiskuva|Jääpingviinin muna. Jääpingviini (Pygoscelis adeliae) on keisaripingviinin ohella toinen Etelämantereella elävistä pingviinilajeista.
Koko ja ulkonäkö
Jääpingviinin ruumis on mustavalkoinen, sillä on evämäiset siivet ja pyöreähkö pää. Nokka on väriltään tummanpunainen, mutta sitä peittävät osaksi höyhenet.
Pituus: 46–71 cm Paino: 4–5,5 kg
Levinneisyys
Jääpingviini elää lähinnä Etelämantereen ja subantarktisen vyöhykkeen ahtojääalueella. Se pesii Antarktiksen ja sen syrjäisten lähisaarten kalliorannoilla, mutta siirtyy pesimäkauden jälkeen pohjoisemmaksi.
Elinympäristö
Rannikkoseudut ja jääpeitteiset alueet.
Lisääntyminen
Naaras munii 2 munaa, joita se hautoo 30–43 vuorokautta.
Ravinto
Makean veden puute ei tuota pingviinille ongelmia, sillä linnun munuaiset ja sierainten alla sijaitsevat erityisrauhaset poistavat ravinnon mukana tulleen ylimääräisen suolan. Janoisten yksilöiden on kuitenkin nähty syövän silloin tällöin lunta. Ne ovat lähinnä olleet maissa pesimässä olleita lintuja, jotka eivät ole päässeet merelle syömään.
Shōgi
Shōgi (, "kenraalipeli") on shakkia muistuttava lautapeli, joka on kehittynyt Japanissa.
Nappulat
Shōgin nappulat:
Shōgissa kaikki nappulat paitsi kuningas ja kultakenraali voidaan korottaa. Lisäksi nappuloita ei lyödä, vaan ne vangitaan. Vangitun nappulan voi ottaa myöhemmin käyttöön omalle puolelleen, jolloin kulmikas kärki osoittaa suunnan (puolen).
Pelin tavoite
Pelin tavoitteena on tehdä vastustajan kuninkaasta matti. Shōgissa ei voi sopia tasapeliä. Peli voi päättyä myös luovutukseen, sennichiteen (aseman toisto) tai jishōgiin (umpikuja).
Ennen peliä
Kumpikin pelaaja asettaa nappulansa alla olevalla tavalla osoittamaan vastustajaa. Nyt ensimmäisen rivin pitäisi olla.
Säännöt
Shōgia pelataan 9x9-laudalla, jonka alempaan päähän sijoitetaan mustat nappulat ja ylempään valkoiset. Nappuloiden ulkonäössä ei ole eroja, vaan kaikissa nappuloissa on niiden arvon kertovat kiinalaiset kirjoitusmerkit. Nappuloiden, paitsi kuninkaan ja kultakenraalien, alapuolella on merkit, jotka käännetään näkyviin nappulaa korotettaessa. Aluksi nappulat asetetaan alkuasetelmiin niin, että niiden kärki osoittaa kohti vastustajaa. Musta aloittaa pelin.
Käsinappulat
Kun nappula liikkuu vastustajan nappulan päälle, se lyö vastustajan nappulan. Lyöty nappula ei joudu pois pelistä, vaan sen lyönyt pelaaja ottaa sen käsinappulaksi, joka asetetaan oikein päin pelilaudan oikealle puolelle. Halutessaan pelaaja voi siirron sijasta pudottaa yhden käsinappuloistaan pelilaudan tyhjään kohtaan.
Korotus
Nappulan voi halutessaan korottaa sen siirtyessä korotusalueelle, sen sisällä tai sieltä pois kääntämällä sen toinen puoli näkyviin siirron jälkeen. Korotusalue on pelilaudan kolme kauimmaista riviä eli ne rivit, joilla vastustajan nappulat ovat alkuasetelmassa. Kuningasta tai kultakenraalia ei voi korottaa. Jos käsinappula pudotetaan korotusalueelle, sen voi korottaa vasta seuraavalla siirrolla. Jos korotettu nappula lyödään, se palautuu normaaliin asemaansa peliin palatessaan.