cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Pimeä keskiaika
Käsitteen historia
Hannele Klemettilän mukaan myös romantikot kantoivat kortensa kekoon pimeästä keskiajasta. Länsi-Euroopassa 1700-luvun jälkipuoliskolla ja teollisen vallankumouksen kaudella voimistunut romantiikka "löysi" keskiajan uudelleen nostaen sen muotiin, mutta kärjistäen sen piirteitä. Keskiajasta luotiin mielikuva hurjana ja romanttisena aikakautena. On arveltu, että tämän mielikuvan taustalla oli pyrkimyksiä paeta mielikuvituksen kautta ankeana pidetystä aikalaistodellisuudesta.
Klemettilän mukaan keskiajalla julmuudesta puhumisen tavat olivat omanlaisensa, jonka vuoksi niistä on seurannut myöhemmin monia väärinkäsityksiä. Usein on myös jätetty huomioimatta keskiajan kirjoittajien ideologiaan, didaktiikkaan ja propagandaan liittyvät päämäärät. Lisäksi kuva-aineiston ja draamamateriaalin käytössä ja tulkitsemisessa on ollut samanlaisia ongelmia.
Käsitys keskiajan pimeydestä elää yhä sitkeästi yleisessä historiatietoisuudessa vanhentuneiden yleisesitysten sekä monien teemaa hyödyntäneiden kaunokirjallisuuden ja populaarikulttuurin teosten takia. Eräät keskiajan tieteenhistorioitsijat ovat nykyään, paitsi vaivautuneita pimeysmyytistä, myös tästä historian kolmijaosta ylipäätään.
Keskiajan maineenpalautus
Euroopan keskiaika on ymmärretty ajaksi suunnilleen vuosien 500 ja 1500 välillä, joka alkoi Länsi-Rooman viimeisen keisarin luopumisesta vallasta 476 ja päättyi tuhat vuotta myöhemmin sellaisiin tapahtumiin kuin Konstantinopolin valloitus (1453), Amerikan löytäminen (1492), uskonpuhdistuksen alkaminen (1517) tai Rooman ryöstö (1527). Puhe pimeästä keskiajasta peittää alleen sen, että keskiajan vuosisadat poikkesivat suuresti toisistaan sekä sen, että niiden aikana tapahtui dynaamista kehitystä, joiden pohjalta Eurooppa nousi koko maailmassa ehdottomaan johtoasemaan tieteen, talouden ja teknologian aloilla. Historioitsija Jaakko Tahkokallion kirja "Pimeä aika. Kymmenen myyttiä keskiajasta" (2019) purkaa perusteellisesti "pimeän keskiajan" myyttiä.
Höyhtösenlampi
Höyhtösenlampi on Päijät-Hämeessä Heinolassa Kesiön kylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 4,1 hehtaaria, se on 450 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,1 kilometriä.
Sinisilli
Sinisilli (Alosa aestivalis) on jokisillien heimoon (Alosidae) kuuluva pohjoisamerikkalainen kalalaji, joka nousee merestä sisävesiin lisääntymään.
Koko ja ulkonäkö
Sinisilli on yleensä noin 30:n ja suurimmillaan 40 senttimetrin mittainen. Suurin julkaistu paino on 200 grammaa. Sinisillillä on 47–53 selkänikamaa ja peräevässä on 15–21 pehmeää ruotoa. Yläleuassa on erillinen lovi ja alaleuka erkanee selvästi suusta. Leukojen etuosassa on pienen pienen hampaat, jotka katoavat iän myötä. Seslkä on tummansininen, joskus sinertävänharmaa, ja kyljessä kidusten vieressä kehon yläosassa on tumma täplä.
Levinneisyys
Sinisilliä tavataan luontaisesti Atlantin luoteisrannikolla Kanadan Cape Bretonin saaresta Nova Scotiassa Yhdysvaltain St. Johns-joelle. Sitä on siirretty tekojärviin useissa osavaltioissa, ja sitä on tavattu vieraslajina ainakin Alabamassa, District of Columbiassa, Floridassa, Georgiassa, Marylandissa, New Yorkissa, Etelä-Carolinassa, Pennsylvaniassa, Pohjois-Carolinassa, Tennesseessä, Texasissa, Vermontissa ja Virginiassa. Sinisillin populaatiot ovat viimeisen 15 vuoden aikana vähentyneet arviolta 30 prosenttia, ja se on luokiteltu vaarantuneeksi lajiksi.
Ravinto ja elintavat
Sinisillien ravintoa ovat pienet kalat, hankajalkaiset ja pienet katkaravut. Sinisillit elävät meressä mutta vaeltavat keväällä makeisiin vesiin, joissa ne kutevat syvissä vesissä. Mätimunat laskeutuvat pohjalle, missä ne takertuvat soraan, kiviin, tukkeihin tai muihin kohteisiin. Poikaset muuttavat merivesiin 3–7 kuukauden ikäisenä.
Yongzhou
Yongzhou (, pinyin: Yŏngzhōu Shì) on prefektuuritason kaupunki Kiinan Hunanin maakunnan eteläosassa. Kaupungin keskusta sijaitsee linnuntietä noin 240 kilometriä maakunnan pääkaupunki Changshasta lounaaseen. Kaupungin väkiluku on 5,194 miljoonaa (2010) ja pinta-ala 22 255 neliökilometriä.
Kaupunki rajoittuu pohjoisessa Shaoyangin ja Hengyangin, idässä Chenzhoun, etelässä Qingyuanin ja Hezhoun, sekä lännessä Guilinin prefektuuritason kaupunkiin.
Piirikuntatasolla prefektuuri jakautuu kahteen kaupunkipiiriin, yhteen yaoille omistettuun autonomiseen piirikuntaan ja kahdeksaan piirikuntaan seuraavasti:
Kaupunkipiirit (2) Autonominen piirikunta (1) Piirikunnat (8)
Kaupunki sijaitsee Xiangjoen (eli Xiangjiang, etelästä Dongtingjärveen laskeva Jangtsejoen sivujoki) varrella lähellä Xianjoen liittymäkohtaa siihen. Seutu tunnettiin nimellä Lingling ennen Sui-dynastian aikaa (581–618 jaa.). Linglingin piirikunta perustettiin jo Qin-dynastian vuosina (221 eaa.–206 eaa.) ja muutettiin myöhemmin Linlingin kreivikunnaksi. Sittemmin seutu on nimettiin uudelleen ja on tunnettu myös uudella nimellä Yongzhou.
Kansainvälinen demokraattisten lakimiesten liitto
Järjestö perustettiin Pariisissa vuonna 1946. Alussa järjestön puheenjohtajana toimi myöhemmin Nobelin rauhanpalkinnon voittanut René Cassin, mutta nopeasti kommunistit ottivat vallan järjestössä ja kylmän sodan aikana se toimi kommunistisena peitejärjestönä, jota myös KGB ohjasi. Korean sodan aikana IADL väitti, että Yhdysvallat oli käyttänyt biologisia aseita ja kiduttanut siviilejä. Yhdysvallat suuttui väitteistä ja onnistuneesti lobbasi Ranskan häätämään IADL:n päämajan Pariisista vuonna 1951. Rene Cassin oli jättänyt puheenjohtajuuden vuotta aiemmin. Vielä myöhemmin esimerkiksi vuonna 1990 Neuvostoliitto rahoitti järjestöä 100 000 Yhdysvaltojen dollarilla.
Suomen Demokraattiset Lakimiehet, myöhemmin Oikeuspoliittinen yhdistys Demla, oli maatason jäsen järjestössä vuoteen 1990 asti.
Viimeisellä rannalla (elokuva)
Juoni
Elokuvassa ei kerrota ydinsodan syytä eikä syytetä ketään, päinvastoin annetaan ymmärtää syyn olleen pelkkä vahinko: muutama viallinen elektroniputki tai transistoripiiri.
Tanssitaituri Fred Astaire tekee harvinaisen roolin maailman viimeisen Grand Prix -kilpa-ajon Ferrari-urheiluautolla voittavana miehenä, joka lopulta tekee itsemurhan pakokaasulla autossaan autotallissa. Pitkä matka sukellusveneellä Yhdysvaltoihin selvittämään sieltä tulevien sähkötysmerkkien arvoitusta on eräs elokuvan kohokohtia.
Morsemerkit paljastuvat lopulta sattumaksi: ikkunaverhon naruun sattumalta tarttunut juomapullo osuu ilmavirtojen vaikutuksesta silloin tällöin vieressä olevaan sähkötysavaimeen.
Los Angelesissa yksi sukellusveneen miehistä karkaa aluksesta kuollakseen kotikaupungissaan ja hänen sallitaan jäädä. Viimeksi nähtäessä hän onkii kaloja pienessä veneessä kori olutta vieressään – vähät välittäen säteilymyrkytyksestä joka on jo tulossa.
Vastaanotto
Romaanin kirjoittanut Shute ei itse pitänyt elokuvasta lainkaan ja kritisoi kirjan keskeisen viestin puuttuneen elokuvasta.
The New York Timesin kriitikot valitsivat elokuvan vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta maailmassa.
Elokuva on uudelleenfilmatisoitu kolmiosaisena televisioelokuvana vuonna 2000.
Massimo D’Alema
Massimo D’Alema (s. 20. huhtikuuta 1949) on italialainen poliitikko, joka edusti aikaisemmin demokraattista puoluetta (entistä Vasemmistodemokraatit-puoluetta). Hän on toiminut Italian pääministerinä vuosina 1998–2000 ja ulkoministerinä vuosina 2006–2008. D’Alema oli ensimmäinen entinen kommunisti, joka nousi pääministeriksi Länsi-Euroopassa. Hänen politiikkansa edusti puolueen keskustalaisinta linjaa, ja hän tuki Naton toimintaa Kosovossa ja hyväksyi budjetteja joiden tavoitteena oli pitää Italian talous euro-yhteistyön vaatimissa rajoissa. Hallituskoalition enemmistö parlamentissa oli niukka alusta alkaen, ja kun vuoden 2000 paikallisvaaleissa hallituspuolueet kokivat suuren tappion, D’Alema erosi pääministerin tehtävästä.
D’Aleman toimiessa ulkoministerinä Romano Prodin hallituksessa Italia palasi näkyvästi takaisin kansainväliseen politiikkaan ja lämmitteli Silvio Berlusconin kaudella jäähtyneitä suhteitaan Yhdysvaltoihin ja muihin länsiliittolaisiin. Libanonin kriisin selvittelyssä D’Alema kuitenkin sooloili jossain määrin Prodin lupausten vastaisesti.
D’Alema oli Euroopan parlamentin jäsen vuosina 2004–2006.
Vuoden 2013 presidentinvaalien alla häntä pidettiin varteenotettavana ehdokkaana. Hän sai ensimmäisellä kierroksella 15 ääntä, mutta kolmannella äänestyskierroksella toiseksi eniten ääniä.
Vuonna 2017 D’Alema erosi Demokraattisesta puolueesta protestina Matteo Renzin politiikalle.
Rautakolmonen
Rautakolmonen on vuonna 2004 valmistunut eteläkorealainen romanttinen draamaelokuva, jonka on ohjannut ja käsikirjoittanut Kim Ki-duk. Elokuva voitti muun muassa pienen kultaisen leijonan ja FIPRESCI Prize -palkinnon Venetsian elokuvajuhlilla 2004, Valladolid International Film Festivalin "Golden Spike" -palkinnon sekä San Sebastián International Film Festivalin "FIPRESCI Film of The Year" -palkinnon (2005).
Elokuva kertoo nuorukaisesta, joka murtautuu ihmisten taloihin silloin, kun he eivät ole kotona. Nuorukainen ei varasta tai riko taloissa mitään vaan sen sijaan muun muassa pesee pyykit ja korjaa esineitä. Myöhemmin hän tapaa eräässä talossa naisen, jonka tämän aviomies on pahoinpidellyt. Nainen lähtee pojan matkaan ja heille kehkeytyy romanttinen, hiljainen suhde. Erikoista elokuvassa on se, että sen kaksi päähenkilöä eivät puhu siinä lähes ollenkaan.
Brunet
Brunet on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi
Kaarlo Wirilander
Kaarlo Verner Wirilander (14. elokuuta 1908 Mikkeli – 16. lokakuuta 1988 Mikkeli) oli suomalainen historiantutkija.
Wirilanderin vanhemmat olivat talonomistaja Andreas Henrik Wirilander ja Hildur Anna Elisabeth Godenhjelm. Hän pääsi ylioppilaaksi 1929 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1935, lisensiaatiksi 1950 ja tohtoriksi 1951. Väitöskirjan aiheena oli Suomen armeijan upseeristo 1700-luvulla. Wirilander opiskeli myös Ruotsissa 1946 ja 1948.
Wirilander työskenteli vuosina 1935–1958 Sota-arkiston palveluksessa ja oli sitten valtion humanistisen toimikunnan vanhempana tutkijana vuodesta 1962 alkaen ja Suomen Historiallisen Seuran sihteerinä 1961−1962.
Dmitri Berestov
Dmitri Berestov (venäjäksi:Дмитрий Владимирович Берестов, s. 13. kesäkuuta 1980 Moskova) on venäläinen painonnostaja ja olympiavoittaja. Hän voitti Ateenan kesäolympialaisissa 2004 kultamitalin 105 kg:n sarjassa. Berestov on 186 senttimetriä pitkä ja hän painaa 105 kiloa.
Ennen olympiavoittoaan Berestov oli voittanut vuoden 2004 Euroopan-mestaruuskilpailuissa hopeaa työnnössä sekä yhteistuloksessa.
Kesäkuussa 2006 Berestov jäi kiinni dopingin käytöstä ja hänelle langetettiin kahden vuoden kilpailukielto. Berestov palasi vuoden 2008 EM-kilpailuihin ja voitti heti kultaa tempauksessa ja yhteistuloksessa, vaikka hän sai aikaiseksi vain kaksi hyväksyttyä yritystä. Työnnössäkin hän voitti pronssia.
Timo Kaukonen
Timo Kaukonen  (s. 19. elokuuta 1965 Rovaniemen maalaiskunta ) on oululainen lääkäri ja entinen Suomen Lääkäriliiton puheenjohtaja. Hänet valittiin Suomen Lääkäriliiton puheenjohtajaksi joulukuussa 2008 ja hän toimi tehtävässä vuoden 2011 loppuun. Kaukonen on erikoisalaltaan plastiikkakirurgi, ja hän on työskennellyt muun muassa apulaisylilääkärinä Oulun yliopistollisessa sairaalassa.
Viron maakunnat
Viron maakunnat ovat osa Viron aluehallintoa. Viro jakaantuu viiteentoista maakuntaan. Jokaisen maakunnan hallitusta (maavalitsus) johtaa maaherra (maavanem), ja joka edustaa Viron hallitusta alueellisella tasolla. Viron hallitus valitsee kuvernöörin viideksi vuodeksi kerrallaan. Maakunnat jakaantuvat kuntiin, jotka ovat kaupunkeja (linn) tai maalaiskuntia (vald).
Timo Kaukonen
Kaukonen on naimisissa Marjo Kaarteenaho-Kaukosen kanssa, ja heillä on kaksi poikaa.
Massa Makan Diabaté
Massa Makan Diabaté (1938 Kita – 27. tammikuuta 1988 Bamako) oli malilainen kirjailija.
Kuuluisaan griottisukuun syntynyt Diabaté kasvoi Kongossa, Guineassa ja Ranskassa sekä opiskeli ja väitteli tohtoriksi Pariisissa. Hänen pääteoksensa on malinkekulttuurin muutosta ironisesti kuvaava Kouta-trilogia Le Lieutenant de Kouta (1979), Le Coiffeur de Kouta (1980) ja Le Boucher de Kouta (1982), joka ulottuu siirtomaavallan alkuvaiheista 1980-luvulle. Diabaté sai mustan Afrikan kirjallisuuspalkinnon vuonna 1971 ja Léopold Sédar Senghor -palkinnon vuonna 1987.
Ydin (albumi)
Ydin on hämeenlinnalaisen Ultramariini-yhtyeen kolmas kokopitkä albumi. Se ilmestyi 20. lokakuuta 2010 M.dulor-levy-yhtiön kautta.
Albumin on tuottanut Ultramariini, ja sen on miksannut Julius Mauranen ja masteroinut Svante Forsbäck.
Kappaleet
Jouset kappaleisiin 2, 4 ja 10 on sovittanut Panu-Ilari Mikkola.
Kumeeni
Ominaisuudet
Huoneenlämpötilassa kumeeni on väritön pistäväntuoksuinen neste. Yhdiste ei liukene veteen, mutta orgaaniset liuottimet kuten bentseeni, tetrakloorimetaani, dietyylieetteri ja etanoli liuottavat sitä. Kumeeni muodostaa suhteellisen helposti orgaanisia peroksideja.
Valmistus ja käyttö
Kumeenia valmistetaan alkyloimalla bentseeniä propeenilla ja reaktio voidaan suorittaa joko kaasu- tai nestefaasissa. Reaktio on tyypiltään Friedel–Crafts-alkylointi ja sitä katalysoivat happamat katalyytit. Vuoteen 1999 asti prosessissa käytettiin katalyyttinä pääasiassa joko fosforihappoa tai alumiinikloridikomplekseja, mutta tämän jälkeen lähes kaikki kumeenia tuottavat laitokset ovat siirtyneet käyttämään zeoliittikatalyyttejä. Ensimmäiset zeoliittikatalyytit tulivat käyttöön vuonna 1996. Kumeenin valmistuksen sivutuotteina voi muodostua di-isopropyylibentseenin isomeerejä ja muita polyisopropyylibentseenejä, jotka voidaan muuttaa kumeeniksi reaktiolla bentseenin kanssa. Tyypillisesti kumeenin saanto on noin 97–98 %.
Kaakonlampi (Heinola, Kesiö)
Kaakonlampi on Päijät-Hämeessä Heinolassa Kesiön kylän lähellä sijaitseva lampi.
Kumeeni
Valmistus ja käyttö
Tärkein kumeenin käyttökohde, johon menee suurin osa tuotetusta kumeenista, on fenolin ja asetonin valmistus. Kumeeni hapetetaan hapen avulla kumeenihydroperoksidiksi, joka hajotetaan happokatalyytin avulla asetoniksi ja fenoliksi. Pelkistämällä vedyllä yhdisteestä saadaan liuottimena käytettävää isopropyylisykloheksaania. Kumeenista voidaan valmistaa myös metyylistyreeniä ja di-isopropyylibentseenejä. Kumeeni liuottaa hyvin rasvoja ja hartseja ja sitä voidaan käyttää niiden liuottamiseen bentseenin sijasta. Kumeenia käytetään myös ohentimena maaleissa ja lakoissa ja lisäaineena lentopetrolin joukossa. Aikaisemmin sitä on lisätty myös autojen polttoaineisiin.
Kaakonlampi (Heinola, Kesiö)
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 1,5 hehtaaria, se on 350 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 750 metriä.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Rievelin valuma-alueella (14.17), jonka Imjärven valuma-alueeseen (14.179) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 103,6 metriä mpy.
RN Generale Antonio Chinotto
RN Generale Antonio Chinotto oli Italian kuninkaallisen laivaston Generali-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.
Valmistus
Alus tilattiin Sestri Ponentesta Cantieri navali Oderolta, missä köli laskettiin 20. marraskuuta 1919. Alus laskettiin vesille 7. elokuuta 1921 ja liitettiin laivastoon vielä samana vuonna 26. syyskuuta.
Palvelus
Alus luokiteltiin 1. lokakuuta 1929 torpedoveneeksi. Alus upotettiin 28. maaliskuuta 1941.
Thomaz Soares da Silva
Thomaz Soares da Silva, tunnettiin paremmin taiteilijanimellään Zizinho (14. syyskuuta 1921 – 8. helmikuuta 2002) oli brasilialainen jalkapalloilija. Hän kuului maan parhaimpiin pelaajiin 1940- ja 50-luvuilla.
Brasilian maajoukkueessa Zizinho pelasi 53 ottelua, joissa hän teki 30 maalia. Hän oli aloituskokoonpanossa Maracanaço-nimen saaneessa loppuottelussa, jossa Brasilia hävisi maailmanmestaruuden kotikisoissaan 1950 Uruguaylle. Hänet valittiin myös kisojen parhaaksi pelaajaksi.
Zizinho kuoli 80-vuotiaana vuonna 2002.
RN Generale Antonino Cascino
RN Generale Antonino Cascino oli Italian kuninkaallisen laivaston Generali-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.
Valmistus
Alus tilattiin Sestri Ponentesta Cantieri navali Oderolta, missä köli laskettiin 13. maaliskuuta 1920. Alus laskettiin vesille 18. maaliskuuta 1922 ja liitettiin laivastoon vielä samana vuonna 8. toukokuuta.
Palvelus
Alus luokiteltiin 1. lokakuuta 1929 torpedoveneeksi. Aluksen miehistö upotti aluksensa 9. syyskuuta 1943.
Moussa Konaté (kirjailija)
Moussa Konaté (1951 Kita – 30. marraskuuta 2013 Limoges) oli malilainen kirjailija.
Lapinnätä
Lapinnätä (Minuartia biflora, syn. Cherleria biflora) on kohokkikasveihin kuuluva monivuotinen, pienikokoinen pohjoisten alueiden kasvi. Suomessa lapinnätää tavataan pohjoisessa Lapissa.
Ulkonäkö ja koko
Mätästävä ja matalakasvuinen lapinnätä kasvaa 3–8 cm korkeaksi. Varret ovat kohenevia tai pystyhköjä ja tavallisesti karvaisia. Vastakkain olevat lehdet ovat ruodittomia, lähes rihmamaisia ja epäselvästi yksisuonisia. Valkoiset tai harvoin punertavat kukat ovat usein pareittain. Kukkien nuput ovat pitkulaisia. Teriötä ja kotaa selvästi lyhyemmät verholehdet ovat tylppiä ja kolmesuonisia. Terälehdet ovat ehyt- tai lanttokärkisiä ja kapean pitkulaisia. Heteitä on 8–10 kappaletta, emiö on kolmilehtinen. Lapinnätä kukkii Suomessa heinä-elokuussa. Hedelmä on kolmiliuskaisesti aukeava kota.
Muista Suomessa esiintyvistä nätälajeista lapinnätä muistuttaa läheisesti rusonätää (M. rubella).
Levinneisyys
Lapinnätää tavataan laajalla alueella pohjoisella pallonpuolikolla. Euroopassa lajia tavataan Alpeilla, Skandeilla, Islannissa sekä Pohjois-Venäjän tundra-alueella ja Uralilla. Levinneisyysalue jatkuu läpi Pohjois-Siperian Alaskaan, Kalliovuorille, Pohjois-Kanadaan, Grönlantiin ja Huippuvuorille. Lisäksi lapinnätää tavataan laajalla alueella Keski-Aasian vuoristoseuduilla. Suomessa lapinnätää kasvaa Pohjois-Lapissa tunturialueilla sekä Kuusamossa. Runsaimmillaan laji on Enontekiöllä Kilpisjärven suurtuntureilla.
Elinympäristö
Lapinnätä kasvaa tuntureiden lumenviipymäpaikoilla, vuotomailla, puronvarsisoraikoilla ja -niityillä, sorajyrkänteillä, jokien sorarannoilla sekä metsäalueilla ultraemäksisillä kallioilla. Laji on kalkinsuosija.
Metsävyöhykkeen ultraemäksisillä kasvupaikoilla esiintyvät lapinnädät muodostavat ilmeisesti oman rotunsa.
Konstantin Carstens
Pehr Karl Fredrik Konstantin Carstens (22. marraskuuta 1830 Askola – 27. heinäkuuta 1909 Turku ) oli suomalainen insinööri ja toimittaja.
Konstantin Carstensin vanhemmat olivat Pernajan Koskenkylän tilanhoitaja, aliluutnantti Karl Adolf Otto Carstens ja Fredrika Vilhelmina Stichaeus. Hän kävi Loviisan triviaalikoulua, Porvoon yläalkeiskoulua ja lukiota, sai yksityisopetusta ja pääsi ylioppilaaksi Helsingissä vuonna 1852. Carstens opiskeli Helsingin yliopistossa, harjoitteli Ruotsin rautateillä vuosina 1856–1857 ja valmistui insinööriksi Karlsruhen polyteknisestä opistosta vuonna 1858.
Niinilampi (Heinola, Paistjärvi)
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 5,7 hehtaaria, se on 400 metriä pitkä ja 250 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,0 kilometriä.
Konstantin Carstens
Palattuaan Suomeen Carstens harjoitti maanviljelyä Koskenkylän kartanon vuokraajana Pernajassa vuosina 1859–1868 ja toimi viina- ja tupakkatehtailijana Mikkelissä vuosina 1871–1886. Vuonna 1886 hän muutti Helsinkiin, jossa hän omistautui kirjallisille harrastuksilleen. Vuodesta 1893 aina kuolemaansa saakka Carstens toimi Turun ja Porin läänin viinapolttimoiden ylivalvojana.
Niinilampi (Heinola, Paistjärvi)
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Rievelin valuma-alueella (14.17), jonka Imjärven valuma-alueeseen (14.179) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 119,6 metriä mpy.
Konstantin Carstens
Carstens oli näkemyksiltään ruotsinmielinen. Hän julkaisi ja toimitti Mikkelissä St Michels Veckobladia vuosina 1876–1877, toimi Folkwännenin julkaisijana vuosina 1886–1889 ja sen päätoimittajana vuosina 1887–1890.
Iso Kyrpjärvi
Maantietoa
Järven pinta-ala on 12,8 hehtaaria, se on 750 metriä pitkä ja 350 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,9 kilometriä.
Sinilakkikaijanen
Sinilakkikaijanen (Micropsitta geelvinkiana) on pienikokoinen ja harvinainen melanesialainen kaijalaji.
Iso Kyrpjärvi
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Rievelin valuma-alueella (14.17), jonka Imjärven valuma-alueeseen (14.179) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 103,6 metriä mpy.
Sinilakkikaijanen
Esiintyminen
Sinilakkikaijasia elää ainoastaan Uuden-Guinean luoteiskärjen Geelvinkinlahden edustalla olevilla Biakin-Supiorin ja Numforin saarilla. Nimialalaji geelvinkiana elää Numforilla ja alalaji misoriensis Biakilla. Lajin elintavat tunnetaan huonosti. Sen populaatio on kooltaan noin 10 000 yksilöä (1991). Laji on vaarantunut metsien hakkuiden ja maanviljelyksen laajenemisen takia.
Elinympäristö
Sinilakkikaijaset asuvat alavien maiden metsissä ja puutarhoissa. Ne liikkuvat tavallisesti pareittain tai muutaman yksilön parvissa.
Lisääntyminen
Lajin pesintä tunnetaan huonosti. Pesä on usein puussa olevassa termiittipesässä.
Monte Carlo Masters
Monte Carlo Masters (viralliselta nimeltään Rolex Monte-Carlo Masters sponsorin mukaan) on vuosittain huhtikuussa Roquebrune-Cap-Martinissa, Ranskassa järjestettävä miesten tennisturnaus. Turnaus järjestettiin ensimmäisen kerran vuonna 1897 ja se kuuluu ATP Tour Masters 1000-sarjaan.
Nelinpeli
Vuodesta 1968:
Masters of Rock: Ramones
Masters of Rock: Ramones on Ramonesin kokoelma-albumi vuodelta 2001.
Pöytätennis kesäolympialaisissa 2016 – miesten kaksinpeli
Miesten pöytätenniksen kaksinpeli Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 pidettiin 6. – 11. elokuuta. Ottelut pelattiin Riocentrossa. Turnauksen voitti kiinalainen Ma Long, joka voitti hallitsevan olympiavoittajan kiinalaisen Zhang Jiken. Pronssia saavutti Jun Mizutani.
Mäyränlampi
Mäyränlampi on Päijät-Hämeessä Heinolassa Paistjärven kylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 4,2 hehtaaria, se on 350 metriä pitkä ja 250 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,1 kilometriä.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Rievelin valuma-alueella (14.17), jonka Imjärven valuma-alueeseen (14.179) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 93,4 metriä mpy.
Gustav Feiring
thumb|250px|Gustav Feiring, Veljekset Åströmin tehdas Gustav Feiring (20. joulukuuta 1864 Norja – 16. huhtikuuta 1916 New York, Yhdysvallat) oli norjalainen Suomessakin vaikuttanut valokuvaaja.
Snellmankoti
Snellmankoti on entinen lastenparantola ja joulumerkkikoti Mäntylän kaupunginosassa Oulussa. Vuonna 1935 valmistuneessa rakennuksessa toimii Mäntylä-Snellmanin päiväkoti.
Oululaisen kauppaneuvos K.A. Snellmanin toivomuksesta Snellmanien nuorimman lapsen, vain 26-vuotiaana kuolleen Eiler Albertin perintöosuus viisi miljoonaa markkaa lahjoitettiin "Oulun ja Pohjois-Suomen köyhien lasten hyväksi". Snellmanin perilliset osoittivat kolme miljoonaa markkaa Stiftelsen Alma och K. A. Snellman Säätiölle, loput rahoista jaettiin muille yhteisöille. 21. helmikuuta 1921 perustetun säätiön tehtävänä oli rakentaa pitkäaikaissairauksia sairastavien tai niiden uhassa olevien lasten hoitolaitos ja ylläpitää sitä.
Lastenparantola
Samana päivänä kun säätiö perustettiin Oulun kaupunginvaltuusto luovutti säätiön käyttöön alun perin noin 30 hehtaarin maa-alueen Nokelan kankaalta, parantolan toiminnan alettua säätiön hallinnassa oli 27 hehtaaria ja lisäksi uimarantaa varten tuhannen neliömetrin tontti Vaarankarista Kempeleenlahden rannalla. Vuokra-aika oli 95 vuotta ja vuosivuokra muodollinen 30 markkaa. Parantolarakennuksen suunnitteli arkkitehti Viktor J. Sucksdorff. Taloudellisista syistä rakentaminen viivästyi ja parantolan rakentaminen aloitettiin vasta vuonna 1932, rakennus valmistui 1935. Parantolaan rakennettiin 30 vuodepaikkaa. Ensimmäiset potilaat otettiin sisään 11. helmikuuta 1935 ja parissa kuukaudessa laitos oli täynnä. Snellmanin lastenparantolan vihkiäiset pidettiin 7. heinäkuuta 1935. Lastenparantolana Snellmankoti toimi vuodet 1935–1939. Rakennustöiden alkaessa säätiöllä oli ollut käytössä yli 6,3 miljoonaa markkaa, josta rakennuskustannuksiin kului 2,9 miljoonaa ja sisustukseen 300 000 markkaa. Loput rahat jäivät parantolan ylläpitorahastoon, jonka tuotolla parantolan tuli toimia.
Sota-aika
Talvisodan aikana Oulussa toimi Sotasairaala 32, jossa oli 1 400 sairaansijaa. Sairaansijat olivat sijoitettuina Oulun sairaaloihin, kouluihin, diakonissakotiin ja Snellmankotiin, johon sijoitettiin osasto IV. Osastolla oli kevyen kirurgian ja sisätautien käyttöön 100 hoitopaikkaa. Välirauhan aikana tiloissa toimi varuskuntasairaala. Jatkosodan aikana osasto luovutettiin saksalaisten joukkojen Kriegslazarett 3/677:n käyttöön. Sodan jälkeen Snellmankodin alueelle rakennettiin parakkeja siirtoväen tilapäismajoitukseen.
Joulumerkkikoti
Sota-ajan inflaatio söi ylläpitorahaston arvoa niin, ettei lastenparantolan ylläpitäminen säätiön varoilla olisi ollut mahdollista. Suomen Tuberkuloosin Vastustamisyhdistys perusti Snellmankotiin joulumerkkikodin, jonka nimi tulee siitä, että merkittävä osa toiminnan rahoituksesta tuli joulukortteihin myytävien joulumerkkien myynnistä. Snellman-säätiö vuokrasi parantolan 40-paikkaiselle joulumerkkikodille ja samalla säätiö päätti tukea joulumerkkikodin toimintaa 4/5:lla ylläpitorahaston tuotosta. Oulun joulumerkkikoti oli toinen joulumerkkikoti Suomessa, ensimmäisenä oli perustettu Tampereen joulumerkkikoti vuonna 1936. Joulumerkkikotien toiminta-ajatuksena oli eristää vastasyntyneet tarttuvaan keuhkotuberkuloosiin sairastuneista vanhemmistaan. Ellei lapsia olisi eristetty, huomattava osa heistä olisi sairastunut miliaarituberkuloosiin tai tuberkuloottiseen aivokalvontulehdukseen. Toisaalta joulumerkkikodeissa oli muita ongelmia kuten epidemioina esiintyneet ripuli- ja keuhkokuumetaudit. 1960-luvun lopulla joulumerkkikotien rahoitus hankaloitui ja koska tuberkuloosin esiintyminen oli myös laskussa päädyttiin Oulun joulumerkkikoti lopettamaan vuonna 1969.
Myöhempi käyttö
Oulun yliopistollisen keskussairaalan lastenklinikka aloitti toimintansa Oulun lääninsairaalan tiloissa 1964. Koska lääninsairaalassa ei ollut puitteita lastenpsykiatriselle toiminnalle, perustettiin 25-paikkainen lastenosasto III joulumerkkikotiin 1966. Joulumerkkikodin lopettamisen jälkeen vuonna 1970, lääninsairaala ja yliopistollinen sairaala ostivat osasto III:n toiminnan kokonaispalveluna Mannerheimin Lastensuojeluliitolta. Kun yliopistollisen sairaalan lastenklinikan rakennus Kontinkankaalla valmistui 1975, muutti myös Snellmankodissa sijainnut osasto III sinne. Lastenklinikan toiminnan loppuessa säätiö tutki mahdollisuutta perustaa parantolarakennukseen lasten ja nuorten kuntoutuskoti, mutta jo kesällä 1975 säätiö myi rakennuksen Oulun kaupungille hintaan 1 350 000 markkaa.
Oulun kaupungin omistuksessa rakennuksessa on toiminut Mäntylä-Snellman päiväkoti, Mäntylän neuvola, nuorisotilojan ja Snellmankodin asuntolarakennuksessa Mäntylän koulu.
Ylä-Vuoli
Ylä-Vuoli on Päijät-Hämeessä Heinolassa Paistjärven kylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 5,8 hehtaaria, se on 400 metriä pitkä ja 250 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 950 metriä.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Rievelin valuma-alueella (14.17), jonka Imjärven valuma-alueeseen (14.179) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 89,3 metriä mpy.
RN Generale Carlo Montanari
RN Generale Carlo Montanari oli Italian kuninkaallisen laivaston Generali-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.
Valmistus
Alus tilattiin Sestri Ponentesta Cantieri navali Oderolta, missä köli laskettiin 7. kesäkuuta 1921. Alus laskettiin vesille 4. lokakuuta 1922 ja liitettiin laivastoon vielä samana vuonna 9. marraskuuta.
Palvelus
Alus luokiteltiin 1. lokakuuta 1929 torpedoveneeksi. Miehistö upotti aluksensa 9. syyskuuta 1943.
Vogtlandkreis
Vogtlandkreis on piirikunta Saksan Saksin osavaltion lounaisosassa. Piirikunnan pinta-ala on 1 412,42 neliökilometriä ja väkiluku 227 796 asukasta. Sen pääkaupunki on ollut aiemmin piirittömäksi kaupungiksi luokiteltu Plauen vuodesta 2008.
Piirikuntaa ympäröivät pohjoisessa Thüringenin Greizin piirikunta, idässä Zwickaun piirikunta ja Erzgebirgskreis, etelässä Tšekin Karlovy Varyn lääni, lounaassa Baijerin Hofin piirikunta ja lännessä Thüringenin Saale-Orla-Kreis.
Ramones Mania Volume.2
Ramones Mania Volume.2 on Ramonesin kokoelma-albumi, joka on jatkoa albumille Ramones Mania.
Peter Kanerva
Kanerva on esiintynyt Åbo Svenska Teaterissa ja Viirus-teatterissa. Tähänastisista töistä tunnetuin on rooli Ottona elokuvassa Colorado Avenue, jonka pohjalta on tehty myös kolmiosainen televisiosarja. Hän on esiintynyt myös elokuvissa Etulinjan edessä ja Ollaan vapaita.
Tiina Makkonen
Tiina Anitra Makkonen (21. heinäkuuta 1952 Hämeenlinna – 8. kesäkuuta 2011) oli suomalainen lavastaja.
Makkonen työskenteli kiinnityksellä Hämeenlinnan kaupungin teatterissa (1979–1981), Vaasan kaupunginteatterissa (1981–1986) ja Turun kaupunginteatterissa (1986-–1988). Vuoden 1988 jälkeen hän siirtyi freelance-lavastajaksi. Hän teki lukuisan määrän lavastusvierailuja lähes kaikissa Suomen suurimmista teattereista. Vuosina 2001–2006 hän toimi näyttämölavastuksen professorina Taideteollisessa korkeakoulussa. Makkonen oli yksi Teatteri Kehä III (nykyinen Teatteri Vantaa) perustajista.
Vuonna 1988 Makkoselle myönnettiin Teatterikeskuksen Vuoden teatteriteko -kunniapalkinto lavastuksista Punahilkka- ja Kohtauksia eräästä teloituksesta -esityksiin. Elokuvan puolella Makkonen palkittiin Lavastus-Jussilla lumoavasta lavastuksestaan Pirjo Honkasalon ohjaamaan Tulennielijä-elokuvaan.
Lavastuksia
mm.
Tilataideteoksia
mm.
Sameli Sivonen
Sameli Sivonen (s. 23. huhtikuuta 1991 Imatra) on suomalainen vihreitä edustava poliitikko ja Vihreiden nuorten puheenjohtaja vuosina 2018–2019. Sivonen on toiminut myös vuodesta 2017 Helsingin kaupungin varavaltuutettuna.
Tausta
Sivonen vietti lapsuutensa Imatralla, Lieksassa ja Kuopiossa. Nuoruutensa Sivonen asui Vantaalla sekä Helsingissä. Hän valmistui ylioppilaaksi Helsingin kuvataidelukiosta 2011. Lukuvuoden 2008–2009 Sivonen oli vaihto-oppilaana Yhdysvalloissa McLean High Schoolissa. Sivonen opiskelee arkkitehtuuria Aalto-yliopistossa sekä taloustiedettä Helsingin yliopiston valtiotieteellisessä tiedekunnassa. Sivonen on ollut perustamassa Suomen arkkitehtiliitto SAFA:n opiskelija-alajaostoa Opiskelija-SAFAa, ja hän toimi O-SAFAn ensimmäisessä johtokunnassa vuonna 2016.
Poliittinen ura
Sivonen on toiminut opiskelijapolitiikassa vuodesta 2015 lähtien, jolloin hänet valittiin vaalien suurimmalla äänimäärällä Aalto-yliopiston ylioppilaskunnan edustajistoon Vihreämpi Aalto -listalta. Vuonna 2016 Sivonen toimi edustajiston varapuheenjohtajana. Sivonen toimii myös Helsingin yliopiston ylioppilaskunnan edustajistossa ja edustaa HYY:n vihreitä.
Zwickaun piirikunta
Zwickaun piirikunta on piirikunta Saksan Saksin osavaltion länsiosassa. Piirikunnan pinta-ala on 949,78 neliökilometriä ja väkiluku 317 531 asukasta. Pääkaupunki on Zwickau.
Sameli Sivonen
Poliittinen ura
Vuoden 2017 kuntavaaleissa Sivonen valittiin varavaltuutetuksi Helsingin kaupunginvaltuustoon 546 äänellä. Loppuvuodesta 2017 Sivonen valittiin Vihreiden nuorten puheenjohtajaksi vuosiksi 2018–2019. Hän toimi ensimmäisen vuoden tamperelaisen Iiris Suomelan puheenjohtajaparina. Vihreillä nuorilla on kaksi tasa-arvoista puheenjohtajaa.
Zwickaun piirikunta
Zwickaun piirikunta luotiin 1. elokuuta 2008 yhdistämällä aiemmat Chemnitzer Landin ja Zwickauer Landin piirikunnat sekä itsenäinen Zwickaun kaupunki yhdeksi hallintoalueeksi. Pinta-alaltaan se on Saksin osavaltion pienin piirikunta ja sen väestötiheys on korkein uusien osavaltioiden kaikista piirikunnista.
Sameli Sivonen
Poliittinen ura
Sivonen on toiminut myös Vihreiden nuorten hallituksessa vuonna 2016 ja vihreiden puoluevaltuuskunnassa 2017–2019 sekä varajäsenenä 2016.
Varkaus (kaupunki)
Varkaus (ennen vuotta 1929 Warkaus) on Suomen kaupunki Pohjois-Savon maakunnan eteläosassa. Kaupungissa asuu 0 ihmistä, ja sen pinta-ala on 0 km², josta 0 km² on vesistöjä. Väestötiheys on 0 asukasta/km². Varkauteen liittyi 1. tammikuuta 2005 Kangaslammin kunta. Varkaus on tunnettu teollisuuskaupunki. Siellä sijaitsevat muun muassa Stora Enson (aiemmin A. Ahlström Osakeyhtiön) Varkauden tehtaat ja myös Sumitomo SHI FW ja Andritz. Kaupungissa ilmestyy paikallislehti, Warkauden Lehti.
Varkauden väkiluvun laskeminen etenkin 2000-luvulla johtuu suurelta osin paperiteollisuuden kokemasta rakennemuutoksesta, jonka seurauksena työpaikat alalla ovat vähentyneet huomattavasti. Rakennemuutos on vaikuttanut myös Varkauden tehtaiden toimintaan.
Maantiede
Varkaus sijaitsee Pohjois-Savon maakunnan eteläosassa. Sen naapurikunnat ovat Heinävesi, Joroinen, Leppävirta, Rantasalmi ja Savonlinna.
Kaupunginosat
pienoiskuva|[[Varkauden vesitorni toimii myös asuintalona.]]
Kaupunginosina tai asuinalueina Varkauden kaupunki sivusto mainitsee myös Kurolan, ”Leunanmäen” ja ”Turjanvirran”. Kaupungin karttapalvelun asemakaavaesityksestä löytyy myös kaupunginosa 23, jolle asemakaavoituksessa on käytetty nimeä Ruokokoski–Turjanvirta.
Kylät
Kangaslammin kunnan liittäminen Varkauteen vuonna 2005 toi kaupungin osaksi myös useita Kangaslammin kyliä. Näistä mainittakoon:
Taajamat
Kaupungin keskustaajama on lihavoitu. Asteriskilla (*) merkityt taajamat kuuluvat tähän kaupunkiin vain osittain. Varkauden keskustaajama ulottuu pieniltä osin myös Leppävirran kunnan alueelle. Kuvansin taajama sijaitsee pääosin Joroisten kunnan alueella.
Kanavat
Varkaudessa on useita kanavia:
Historia
pienoiskuva|Näkymä Varkaudesta. pienoiskuva|Ahlströminkatu.
Ensimmäinen kirjallinen maininta löytyy vuodelta 1323 Pähkinäsaaren rauhankirjasta, jossa yhtenä rajamerkkinä mainitaan Sithin (nykyinen Siitinselkä) rannalla sijaitseva lappalaisten talvikylä. Vakituista asutusta alueelle alkoi syntyä 1400-luvulla Olavinlinnan (keskiaikainen linna Savonlinnassa) valmistumisen aikoihin, ja seuraavan vuosisadan vaihteen seutuvilla perustettiin Varkauteen kruunun kalastamo. Varkaus oli lähellä saada kaupunkioikeudet 1700-luvulla, mutta ne saikin Kuopio.
Vuonna 1792 kuninkaallisella asetuksella Varkauteen perustettiin laivastotukikohta, johon sijoittui ”Kuninkaallisen armeijan laivaston meritykistörykmentin vapaaehtoiskomppania”. Tästä syystä Varkautta kutsuttiin Laivalinnaksi. Laivalinna oli toiminnassa Suomen sotaan asti, jolloin Venäjä valtasi koko Suomen alueen. Kaupungissa on yhä Laivalinnankatu.
Varkaus kehittyi 1800-luvun kuluessa merkittäväksi teollisuuskeskukseksi (puu- ja paperiteollisuus sekä laivanrakennus) saatavilla olevan vesivoiman ansiosta, ja koska sillä oli erinomainen sijainti vesireittien varrella. Varkauden Taipaleen kanava oli ensimmäinen Suomessa rakennettu sulkukanava, ja se mahdollisti yläpuolisen Leppävirran reitin yhdistämisen laivaliikenteelle Saimaan alueen vesiteiden kanssa.
Varkauden kaavoitustyö sai alkunsa 1900-luvun alussa Varkauden ruukin siirryttyä A. Ahlström Osakeyhtiön omaisuuteen ja Walter Ahlströmin noustua yhtiön pääjohtajaksi. Ahlström lähti voimakkaasti kehittämään Varkauden puunjalostusteollisuutta. Ruukin väkimäärä kasvoi voimakkaasti suurten rakennusvuosien myötä. Ruukki vastasi niin kaavoituksesta, kuin asuntopolitiikasta ja myös julkisista tehtävistä Varkauden ollessa vielä ilman kunnallista itsenäisyyttä.
Walter Ahlströmillä oli visio kokonaisesta kaupungista, joka muodostuisi teollisuuslaitosten ympärille. Ahlström osallistui kaupunkinsa suunnitteluun aktiivisesti, hänen pyrkimyksensä oli luoda uudenlainen teollisuusyhdyskunta, jossa kaikki toiminnot olivat osana kokonaisuutta.
A. Ahlström Osakeyhtiö tilasi arkkitehtiveljekset Ivar ja Valter Thomélta Varkauden ensimmäisen asemakaavan vuonna 1913. Kaava vahvistettiin vuonna 1916, siinä teollisuusrakennukset sijoittuivat Huruskosken varrelle ja Pirtinniemeen, hallinto ja palvelut Päiviönsaarelle ja asutus hierarkkisessa järjestyksessä Kommilaan ja Kosulanniemeen. Näitä osia yhdisti Ahlströminkatu, bulevardimainen puistokatu. Sisällissota (1918) ja sen jälkeensä jättämä trauma leimasi tehdaspaikkakunnan henkistä ilmapiiriä vuosikymmenten ajan. Jako punaisiin ja valkoisiin säilyi sodan jälkeenkin.
Varkaudesta tuli taajaväkinen yhdyskunta vuonna 1928, itsenäinen Leppävirran ja Joroisten kunnista lohkaistu kauppala 1929 ja kaupunki 1962.
Politiikka
pienoiskuva|[[Varkauden paperitehdas|Stora Enson tehtaat kaupungin keskustassa.]] Varkauden kaupunginjohtajaksi valittiin joulukuussa 2020 Joonas Hänninen. Hän aloitti tehtävässään vuoden 2022 alussa Hannu Tsuparin jäätyä eläkkeelle.
Seurakunnat
Vuoden 2018 aluejaon mukaan Varkaudessa on seuraavat Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunnat:
Suomen ortodoksisen kirkon seurakunnista Varkauden alueella toimii Saimaan ortodoksinen seurakunta.
Entiset seurakunnat
Seuraavassa luettelossa on mainittu historiallisella ajalla lakkautetut seurakunnat Varkauden kaupungin nykyisellä alueella.
Ystävyyskaupungit
pienoiskuva|Hotelli Oscar, jossa sijaitsee [[Warkaus-sali.]]
Liikenne
pienoiskuva|[[Varkauden rautatieasema]] pienoiskuva|[[Taipaleen museokanava]]
Nähtävyyksiä
pienoiskuva|Varkauden kaupungintalon läheinen koristeankkuri.
Historiallinen Taipaleen kanavan alue on yksi merkittävistä nähtävyyksistä Varkaudessa. Alueella on nähtävissä 1800-luvulta peräisin oleva vanha kanava sekä moderni, yksi Suomen tärkeimmistä kanavista, ja kanavamuseo.
Varkaudessa sijaitsee Mekaanisen musiikin museo. Siellä on myös näyttelijä Esa Pakarisen nimeä kantava puisto. Varkauden tunnettuja nähtävyyksiä on esimerkiksi Varkauden pääkirkko, joka tunnetaan sen funkkistyylisyydestä ja Pohjoismaiden suurimmasta freskosta, jonka on maalannut professori Lennart Segerstråle.
Eräs nähtävyys oli myös Warkauden Klubi, joka oli entinen virkamiesklubi, jonka päärakennus tuotiin Terijoelta vuonna 1876 Varkauden Päiviönsaareen. Huvila toimi alkujaan ruukinpatruunan asuinrakennuksena ja sittemmin vuosina 1909–1946 paikallisjohtajan asuntona. Sen jälkeen klubia käytettiin hotellina, ravintolana ja virkamiesklubina. Puurakenteinen Warkauden Klubi tuhoutui kokonaan tulipalossa 27. helmikuuta 2021.
Koulut
Varkaudessa toimii seitsemän peruskoulua. Kouluja on Kangaslammilla, Luttilassa, Puurtilassa, Könönpellossa, Häyrilässä (Lehtoniemessä) ja Repokankaalla. Vuonna 2017 Päiviönsaaren koulu ja Kuoppakankaan koulu yhdistettiin, jolloin syntyi Waltterin kouluksi nimetty yhtenäiskoulu. Lisäksi Varkaudessa on toiminut pieni ruotsinkielinen alakoulu, mutta sen toiminta on päätetty lopettaa.
Toiseen asteen koulutukseen voi pyrkiä Varkauden lukioon tai Savon koulutuskuntayhtymä Sakkyn ammatillisiin koulutuksiin. Sakky vastaa myös Varkauden lukion koulutuksen järjestämisestä.
Ruokakulttuuri
Varkauden pitäjäruoiksi nimettiin 1980-luvulla kastrokka eli hernekeitto sekä mustikkavelli.
Fjodor Tšerenkov
Fjodor Fjodorovitš Tšerenkov (, 3. toukokuuta 1959 Moskova, Venäjän SFNT – 4. lokakuuta 2014 Moskova, Venäjä) oli urheilu-urallaan Neuvostoliittoa edustanut jalkapalloilija ja olympiamitalisti. Hän lukeutuu FK Spartak Moskovan historian parhaisiin pelaajiin.
Neuvostoliiton maajoukkueessa Tšerenkov voitti olympiapronssia Moskovassa 1980.
Tšerenkov kuoli Moskovassa 55-vuotiaana 4. lokakuuta 2014. Hän oli joutunut sairaalahoitoon syyskuussa.
Taina Karvonen
Taina Karvonen (s. 15. heinäkuuta 1989 Oulu) on suomalainen kilpauransa päättänyt uimahyppääjä. Hän kilpaili kolmen metrin parihypyissä ja metrin ponnahduslaudalla yltäen kummassakin kilpailumuodossa EM-kilpailujen loppukilpailuun.
Ura
Karvonen kilpaili kolmen metrin parihypyissä Iira Laatusen kanssa vuodesta 2011 toukokuuhun 2016 asti, jolloin Laatunen päätti kilpauransa. Viimeisessä parihyppykilpailussaan Lontoon EM-kilpailuissa he sijoittuivat kahdeksanneksi. Vuoden 2015 EM-kilpailuissa he olivat kuudensia, ja vuoden 2014 EM-kilpailuissa kaksikko sijoittui seitsemänneksi.
Karvonen kilpaili vuoden 2015 uinnin MM-kisoissa. Ensimmäisissä MM-kilpailuissaan hän sijoittui ponnahduslaudan karsinnassa 23:nneksi. Parihypyissä Karvonen–Laatunen-kaksikko oli karsinnan 16:s.
Karvonen ilmoitti elokuussa 2017 päättävänsä kilpauransa ja siirtyvänsä valmentajaksi.
Käsipallon naisten Euroopan-mestaruuskilpailut 2014
Vuoden 2014 käsipallon naisten Euroopan-mestaruuskilpailut järjestettiin Unkarissa ja Kroatiassa 7.–21. joulukuuta. Kisapaikkakuntina olivat Unkarissa Budapest, Debrecen ja Győr sekä Kroatiassa Zagreb, Varaždin ja Osijek. Mitaliottelut pelattiin Budapestissa. Lopputurnaukseen osallistui 16 maata. Mestaruuden voitti Norja, joka voitti loppuottelussa Espanjan maalein 28–25. Pronssiottelussa Ruotsi voitti Montenegron 25–23.
Turnauksen arvokkaimmaksi pelaajaksi valittiin Ruotsin Isabelle Gulldén, joka oli myös paras maalintekijä 58 maalillaan. Turnauksen tähdistöjoukkueeseen valittiin Norjan Silje Solberg, Tanskan Maria Fisker, Romanian Cristina Neagu, Tanskan Kristina Kristiansen, Norjan Nora Mørk, Espanjan Carmen Martín ja Norjan Heidi Løke.
Gabriel Falkenberg af Sandemar
Kolmen Kaarle-kuninkaan aikana elänyt ruotsalainen Sandemarin kreivi Gabriel Falkenberg loi 1600- ja 1700-luvun vaihteessa huomattavan virkamiesuran sekä Ruotsissa että Suomessa. Suomessa hän toimi Turun hovioikeuden presidenttinä ja myöhemmin Turun akatemian kanslerina, joka virkaansa hoitaessaan pyrki erityisesti akatemian kirjaston kartuttamiseen. Hän oli Svean hovioikeuden presidentti vuodesta 1703.
Viipiänjärvi
Viipiänjärvi on Päijät-Hämeessä Heinolassa Paistjärven kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 51 hehtaaria, se on 1,6 kilometriä pitkä ja 600 metriä leveä. Järvellä ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 4,3 kilometriä.
Beatrix Loughran
Beatrix Suzetta Harvey (o.s. Loughran, 30. kesäkuuta 1900 Mount Vernon, New York – 7. joulukuuta 1975) oli yhdysvaltalainen taitoluistelija ja olympiamitalisti. Naisten yksinluistelussa ja myöhemmin pariluistelussa kilpaillut Loughran on ainoa kolme olympiamitalia voittanut yhdysvaltalainen taitoluistelija.
Loughran kilpaili vuosina 1922–1928 naisten yksinluistelussa kuuluen maailman kärkinimiin. Hän voitti olympiahopeaa Chamonix´sta 1924, olympiapronssia Sankt Moritzista 1928 ja MM-pronssia Oslon MM-kilpailuista 1924. Yksinluistelussa Loughran voitti myös kaksi Pohjois-Amerikan mestaruutta ja Yhdysvaltain-mestaruuskilpailuista kolme kultaa ja kaksi hopeaa.
Vuodesta 1928 Loughran kilpaili arvokisatasolla pariluistelussa Sherwin Badgerin kanssa. Sankt Moritzin olympialaisissa pari sijoittui neljänneksi ja saman vuoden MM-kilpailuissa viidenneksi. Vuosina 1930 ja 1932 pari ylsi MM-pronssille, ja Lake Placidin kotiolympialaisista 1932 Loughran ja Badger saavuttivat olympiahopeaa. Pari voitti myös Pohjois-Amerikan-mestaruuskilpailuista pronssia vuonna 1931 ja kolme Yhdysvaltain mestaruutta vuosina 1930–1932.
Leiomyosarkooma
Leiomyosarkooma on sileälihassoluista lähtöisin oleva syöpä. Se kuuluu pehmytkudossarkoomiin ja kattaa niistä 7–11 prosenttia. Leiomyosarkooma sijaitsee usein kohdun seinämässä, raajassa tai mahalaukussa. Leiomyosarkooma voi olla yksi Carneyn triadiin kuuluvista kasvaimista.
Kuijärvi (Heinola)
Kuijärvi on Päijät-Hämeessä Heinolassa Paistjärven kylän lähellä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 322 hehtaaria eli 3,2 neliökilometriä, se on 3,0 kilometriä pitkä ja 1,8 kilometriä leveä. Sillä on neljä saarta, joiden yhteispinta-ala on 0,54 hehtaaria. Järven tilavuudeksi on saatu 16,7 miljoonaa kuutiometriä eli 0,0167 kuutiokilometriä. Sen keskisyvyys on 5,2 metriä ja suurin syvyys on 15,6 metriä. Sen rantaviivan pituus on 10,6 kilometriä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Kymijoen alueen (14.1) Rievelin valuma-alueella (14.17), jonka Imjärven valuma-alueeseen (14.179) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 94,3 metriä mpy.
Rhoda Montemayor
Rhoda Mae Montemayor (s. 31. toukokuuta 1979 Lontoo) on englantilainen näyttelijä, joka tuli tunnetuksi roolistaan Rose Ortizina televisiosarjassa Power Rangers: Operation Overdrive.
Elämäkerta
Montemayor syntyi Lontoossa vuonna 1979 Rosalie Pichay Vilorialle ja Eddie Montemayorille. Hänen molemmat vanhempansa ovat filippiiniläisiä. Rhoda Montemayorilla on myös yksi vanhempisisar Renee ja nuorempisisko Rowena, joka on entinen näyttelijä. Rhoda opiskeli näyttelemistä Laine Theater Artsissa Lontoossa.
Näyttelijänä
Montemayor sai ensimmäisen televisioroolinsa vuonna 2003 televisiosarjassa Harry and Cosh. Kaksi vuotta myöhemmin hän esiintyi elokuvassa Animal, jota esitettiin myös Suomessa Espoon elokuvajuhlissa elokuussa 2006.
Sherwin Badger
Sherwin Campbell Badger (29. elokuuta 1901 Boston – 8. huhtikuuta 1972) oli yhdysvaltalainen taitoluistelija ja olympiamitalisti.
Badger voitti vuosina 1920–1924 viidesti peräkkäin miesten yksinluistelun Yhdysvaltain mestaruuden. Pohjois-Amerikan-mestaruuskilpailuista hän voitti kultaa vuonna 1923 ja hopeaa vuonna 1927. Sankt Moritzin talviolympialaisissa 1928 hän sijoittui 11:nneksi.
Ennen keskittymistään yksinluisteluun Badger oli voittanut kahdesti hopeaa Yhdysvaltain mestaruuskilpailujen pariluistelussa. Vuonna 1928 hän siirtyi jälleen pariluisteluun, ja sai parikseen Beatrix Loughranin, jonka kanssa hän sijoittui Sankt Moritzin talviolympialaisissa neljänneksi ja saman vuoden MM-kilpailuissa viidenneksi. Vuosina 1930–1932 pari menestyi saavuttaen kaksi MM-pronssia, yhden Pohjois-Amerikan-mestaruuskilpailujen pronssin, kolme Yhdysvaltain mestaruutta ja kirkkaimpana saavutuksenaan olympiahopean Lake Placidista 1932.
Pjotr Zajev
Pjotr Ivanovitš Zаjev (, 26. heinäkuuta 1953 Lipetskin alue, Venäjän SFNT – 29. marraskuuta 2014 Lipetsk, Venäjä) oli urheilu-urallaan Neuvostoliittoa edustanut nyrkkeilijä ja olympiamitalisti.
Zajev saavutti painoluokan yli 81 kg olympiahopeaa Moskovassa 1980. Hän hävisi loppuottelussa kuubalaiselle Teófilo Stevensonille.
Zajev kuoli Lipetskissä 61-vuotiaana 29. marraskuuta 2014.