cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kari Enqvist
Enqvist on Suomen tunnetuimpia luonnontieteellisen maailmankuvan selittäjiä ja tieteen popularisoijia. Hän on kirjoittanut yhdeksän luonnontieteitä kansantajuistavaa kirjaa ja lukuisia artikkeleita. Kirjallisen työn ohella Enqvist on pitänyt yleistajuisia esitelmiä ja ollut usein mukana radion ja television tiedeohjelmissa. Hän on esiintynyt monissa tieteidenvälisissä seminaareissa ja on vakioesiintyjä Tieteen päivillä. Huumorintajuisena esiintyjänä hän on usein mukana radion ja television viihteellisissä keskusteluohjelmissa. Hän on yksi Yle Radio 1 -kanavan vakiokolumnisteista, joiden puhutut kolumnit tallennetaan Yle Areenaan ja julkaistaan verkossa myös tekstimuodossa.
Kalenjinit
Kalenjin-heimon nimet
Kip-etuliite tarkoittaa poikaa, Chep- tai Jep- tyttöä.
Beowulf
Tausta
Beowulfin historialliset tapahtumat sijoittuvat luultavasti 500-luvulle. Eepoksen arvioidaan syntyneen viimeistään vuonna 725, sillä siinä on selvä ero pitkien ja lyhyiden painottomien vokaalien välillä, mikä tapa oli vuoden 725 tienoilla häviämässä eteläisestä Englannista. Myös eepoksessa kuvatut polttohautaus ja karjukoristeiset kypärät hävisivät ilmeisesti myös 700-luvulla.
Kari Enqvist
Enqvist on uskonnoton.
Tirunesh Dibaba
Tirunesh Dibaba (s. 1. lokakuuta 1985 Bekoji, Arsi, Etiopia) on etiopialainen kestävyysjuoksija ja olympiavoittaja. Hän kuuluu oromo-heimoon ja kasvoi korkeassa ilmanalassa Arsissa, Oromiassa. 14-vuotiaana, vuonna 2000, hän muutti Addis Abebaan ja aloitti juoksuharjoittelun. Hänen serkkunsa on olympiavoittaja ja maailmanmestari Derartu Tulu. Myös hänen sisarensa Ejegayehu ja Genzebe sekä puolisonsa Sileshi Sihine ovat kansainvälisen tason juoksijoita. Dibaba on 158 senttimetriä pitkä ja painaa 47 kilogrammaa.
Beowulf
Tausta
Beowulfissa käytetty murre saattoi olla anglialaista, mutta eepoksen syntymäseutua ei tiedetä varmasti. Sen kirjoittajan on arveltu olleen lukutaitoinen ja oppinut, mahdollisesti munkki. Beowulf on kielellisesti hyvin rikas, sillä alkuteksti sisältää yli neljä tuhatta eri sanaa. Runokuvilla on myös usein monia sivumerkityksiä.
Tirunesh Dibaba
Ura
Ensimmäisissä arvokisoissaan 2001 Oostenden maastojuoksun MM-kisoissa hän sijoittui juniorien matkalla viidenneksi. Vuotta myöhemmin 2002 Dublinissa hän saavutti samalla matkalla hopeaa. Ratajuoksujen puolella hän voitti samana vuonna 5 000 metrillä nuorten MM-hopeaa. 2003 maastojuoksun MM-kisoissa Lausannessa juniorien kisan mitali kirkastui kultaiseksi. Samoissa kisoissa hän oli pitkällä matkalla seitsemäs. Samana vuonna Pariisin MM-kisoissa hän voitti kultamitalin 5 000 metrillä.
Beowulf
Tausta
Sisällöllisesti Beowulf sijoittuu pakanuuden ja kristinuskon vedenjakajalle, jossa pakanallinen kohtalonusko ja kristillinen kaitselmususko yhdistyvät. Sen syntyessä kristinusko oli jo omaksuttu Englantiin, mutta pakanallisen menneisyyden sankari-ihanteet olivat yhä muistissa, eikä kristinusko ollut vielä vakiinnuttanut asemaansa ja lopullisesti syrjäyttänyt pakanuutta.
Tirunesh Dibaba
Ura
Vuoden 2004 maastojuoksun MM-kisoissa Dibaba sijoittui pitkällä matkalla hopealle ja myöhemmin samana vuonna Ateenan olympialaisissa, 19-vuotiaana, 5 000 metrillä pronssille. Hän juoksi 5 000 metrin hallimaailmanennätyksen 14.32,93 Bostonissa 29. tammikuuta 2005. Saman vuoden MM-maastojuoksuissa hän voitti kultaa sekä pitkältä että lyhyeltä matkalta. Toinen tupla samana vuonna tuli Helsingin MM-kisoissa, missä hän voitti kultaa sekä 5 000 että 10 000 metrillä. 2006 MM-maastojuoksukisat hän aloitti pitkän matkan voitolla. Hän juoksi 5 000 metrin sisäratojen maailmanennätyksen 14.27,42 Bostonissa 27. tammikuuta 2007. Maastojuoksun MM-kilpailuissa hän sai hopeaa. Dibaba uusi 10 000 metrin maailmanmestaruutensa 2007 Osakan MM-kilpailuissa. Edinburghin maastojuoksun MM-kisoissa 2008 hän voitti MM-kultaa. Hän juoksi 6. kesäkuuta Oslossa 5 000 metrin maailmanennätyksen 14.11,15.
Kari Enqvist
Tuomari Nurmion kappaleessa ”Punainen planeetta” mainittu ”Eno” on Kari Enqvist. Eno oli Nurmion ystäväpiiriin kuuluneen Enqvistin opiskeluaikainen lempinimi.
Enqvist valittiin Suomalaisen Tiedeakatemian jäseneksi vuonna 2004.
Beowulf
Käsikirjoitus
Beowulfin ainoa säilynyt käsikirjoitus on paleografisen analyysin mukaan noin vuonna 1000 kirjoitettu Cotton Vitellius A. xv. Samaan käskirjoituskokonaisuuteen sisältyy muitakin hirviötarinoita. Käsikirjoituksella on ollut kaksi kirjuria, joilla oli erilaiset käsialat. Käsikirjoitus koostuu 3 182 loppusoinnuttomasta säkeestä, jotka jakautuvat puolisäkeisiin. Koko teos on jaettu 43 numeroituun lukuun. Sillä ei ollut alun perin otsikkoa, joten teos nimettiin perinteen mukaisesti päähenkilönsä mukaan.
Tirunesh Dibaba
Ura
Pekingin olympialaisissa Dibaba voitti 10 000 metrillä kultaa kukistamalla 350 metrin loppukirissään turkkilaisen Elvan Abeylegessen. Dibaban voittoaika 29.54,66 oli matkan kaikkien aikojen toiseksi paras aika ja samalla hän alitti toisena naisena Wang Junxian jälkeen puolen tunnin rajan, jonka alitti myös kilpailun toiseksi sijoittunut Abeylegesse. Dibaba voitti olympialaisissa myös 5 000 metrin juoksun viimeisen kierroksen kirillään. Hänestä tuli näin ensimmäinen nainen, joka on voittanut samojen olympialaisten aikana sekä 5 000 että 10 000 metrin matkat. Edellinen tässä onnistunut miesjuoksija oli Miruts Yifter Moskovassa 1980.
Beowulf
Käsikirjoitus
Käsikirjoituksen varhaisista vaiheista ei tiedetä mitään. Sen tiedetään kuuluneen ainakin Lichfieldin tuomiorovasti Lawrence Nowellille ja vanhojen käsikirjoitusten keräilijälle Robert Cottonille. Vuonna 1731 käsikirjoitus vahingoittui kirjastossa syttyneessä tulipalossa, minkä seurauksena pieni osa säkeistä vaurioitui. Islantilainen Grímur Jónsson Thorkelin teetti 1780-luvulla tekstistä ensimmäiset täydelliset kopiot. Alkuperäinenkin pergamentti on yhä lukukelpoinen vaikkakin kärventynyt ja haurastunut.
Beowulfia ei voi kääntää suoraan nykykielille sen runomitan ja runollisen kielen vuoksi, joten jokainen käännös eroaa merkittävästi alkuperäistekstistä.
Tirunesh Dibaba
Ura
Berliinin MM-kilpailuissa 2009 Dibaba ei kilpaillut jalkavamman vuoksi. Marraskuussa 2009 hän juoksi 15 kilometrin maantiejuoksussa maailmanennätyksen 46.28. Vuoden 2010 maastojuoksun MM-kilpailuissa Bydgoszczissa hän sijoittui henkilökohtaisessa kilpailussa neljänneksi. Maastojuoksun joukkuekilpailun maailmanmestaruuden hän on voittanut kuusi kertaa.
Beowulf
Tarina
pienoiskuva|upright|Beowulf kohtaa lohikäärmeen Beowulfin tapahtumat sijoittuvat Skandinaviaan (Scede-landum). Daanien kuningas Hroðgar on rakentanut Heorot-nimisen juhlasalin, mutta Kainista polveutuva Grendel-niminen hirviö ryöstää sen öisin tappaen ihmisiä.
Tirunesh Dibaba
Ura
Lontoon olympialaisissa 2012 Dibaba voitti 10 000 metrillä toisen peräkkäisen olympiakultansa ajalla 30.20,75. 5 000 metrillä hän sai pronssia ajalla 15.05,15. Moskovan MM-kilpailuissa 2013 hän voitti 10 000 metriä ajalla 30.43,35.
Beowulf
Tarina
Nuori göötalainen soturi Beowulf saapuu daanien maahan ja kohtaa hirviön, jonka hän voittaa paljain käsin. Juhliminen on kuitenkin ennenaikaista Grendelin äidin saapuessa kostamaan poikansa puolesta. Beowulf seuraa hirviötä veden alle ja surmaa hirviön luolasta löytämällään miekalla. Kuningas Hroðgar palkitsee Beowulfin ruhtinaallisesti, ja tämä palaa omaan maahansa.
Tirunesh Dibaba
Ura
Dibaba juoksi ensimmäisen maratoninsa huhtikuussa 2014 sijoittuessaan kolmanneksi Lontoon maratonilla ajalla 2.20.35. Hän saavutti Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 pronssia 10 000 metrillä ennätysajallaan 29.42,56. Hän sijoittui Lontoon maratonilla 2017 toiseksi Etiopian ennätysajalla 2.17.56. Saman vuoden Lontoon MM-kilpailuissa hän saavutti 10 000 metrillä hopeaa ajalla 31.02,69. Muutamaa viikkoa myöhemmin hän voitti Chicagon maratonin ajalla 2.18.31.
Beowulf
Beowulf ja Tolkien
J. R. R. Tolkienin tuotannossa on runsaasti vaikutteita Beowulfin tarinasta. Toimiessaan Oxfordin yliopiston professorina Tolkien kirjoitti tunnetun esseen Beowulf: The Monsters and the Critics, joka on vaikuttanut voimakkaasti tutkijoiden käsityksiin eepoksesta. Tolkien myös käänsi eepoksen proosamuodossa nykykielelle.
John Fitch (keksijä)
thumb|John Fitch John Fitch (21. tammikuuta 1743 – kesä- tai heinäkuussa 1798) oli yhdysvaltalainen kelloseppä, messinkiseppä ja keksijä. Hänet tunnetaan ennen kaikkea miehenä, joka rakennutti Yhdysvaltain ensimmäisen höyryn voimalla kulkevan veneen. Hänen höyryveneensä ensimmäinen menestyksekäs koeajo tapahtui Philadelphiassa Delawarejoella 22. elokuuta 1787.
Maalta maailmalle
John Fitch syntyi maanviljelijäperheeseen Windsorissa, Connecticutissa. Pojan ollessa vasta neljävuotias hänen äitinsä kuoli ja poika laitettiin mamsellinkouluun. Hän oli lahjakas oppilas, mutta maatila tarvitsi työvoimaa, joten isä päätti ottaa pojan pois koulusta. Koulu tartutti poikaan kuitenkin lukuinnostuksen ja hän luki kaikkea mitä pystyi saamaan käsiinsä, erityisesti maantiedettä, tähtitiedettä ja matematiikkaa käsitteleviä kirjoja. Fitch oli kuitenkin pienikokoinen ja voimiltaan kovin heikko maatöihin. Hän saikin suostuteltua isänsä vuokraamaan 15-vuotiaan poikansa paikallisen kauppiaan puotiin. Täytettyään 17 hän lähti maailmalle onnistumatta hankkimaan missään työssä menestystä.
Aluksi Fitch yritti merimiehenä rannikkolaivassa, mutta koki kovin huonoa kohtelua. Seuraavaksi hän oli kahdenkin kellosepän palveluksessa. Kelloihin hänen ei annettu koskea, vaan hän sai tehdä maatöitä tai yksinkertaisia messinkitöitä. Sen verran hän sai hankittua oppia, että saattoi 21-vuotiaana aloittaa itsenäisenä yrittäjänä kellojen puhdistamisen ja messinkitöiden teon.
John Fitch vietti hyvin liikkuvaa elämää: kulki talosta taloon kelloja puhdistamassa ja käytti säästönsä potaskan valmistukseen, josta ei tiennyt mitään. Hän oli pari vuotta aviossa, mutta jätti kotinsa, vaimonsa ja kaksi lastaan muuttaen Trentoniin, New Jerseyyn. Siellä hän teki useamman vuoden ajan messinki- ja hopeatöitä, mutta messinkinappien valmistus loppui Yhdysvaltain vapaussodan syttymiseen.
Uudelleen maata kiertämään alkanut Fitch joutui vuonna 1782 intiaanien vangiksi. Intiaanit luovuttivat hänet briteille ja nämä pitivät häntä vankina Kanadassa. Henkensä säästänyt, mutta omaisuutensa menettänyt Fitch teki tutkimusmatkoja, yritti maakeinottelua ja piirsi siinä ohessa karttoja.
Ensimmäinen höyryvene
Vuonna 1785 ollessaan Pennsylvanian Warminsterissä Fitch sai idean käyttää höyryä kulkuneuvojen voimanlähteenä. Ei tiedetä, mistä ajatus syntyi, mutta hän vietti loppuelämänsä sen parissa. Aluksi hän suunnitteli höyrykäyttöistä hevosvaunua, mutta havaitsi pian, että höyrykäyttöinen vene olisi helpompi toteuttaa.
Voidakseen jatkaa kokeilujaan Fitch yritti saada kongressilta, Pennsylvanian osavaltiolta ja tieteellisiltä seuroilta taloudellista tukea yrityksilleen. Kiinnostusta hänen esittelemänsä höyrykäyttöiset veneet kyllä herättivät, mutta hänen palava innostuksensa ei saanut rahoittajia vakuuttuneiksi sijoituksen kannattavuudesta.
Yksinoikeus höyryveneilyyn
John Fitch pystyi kuitenkin hankkimaan osavaltioilta 14 vuodeksi yksinoikeuden rakentaa ja käyttää höyryveneitä kaikkialla niiden vesialueilla. Vuonna 1786 hän sai tällaisen yksinoikeuden New Jerseyssä ja seuraavana vuonna Pennsylvaniassa, New Yorkissa, Delawaressa ja Virginiassa. James Rumsey vaati vuosina 1787–1788 höyryveneilyn yksinoikeuksia itselleen saaden aikaan kovan kiistelyn, mutta hän ei pystynyt horjuttamaan Fitchin yksinoikeuksia.
Rahaa hankkiakseen Fitch painatti tutkimusretkillään Yhdysvaltain Luoteisterritoriosta piirtämänsä kartan ja näistä kartoista saamillaan rahoilla hän pystyi perustamaan yrityksen, The Steamboat Co:n, helmikuussa 1787. Nelisenkymmentä philadelphialaista hankki yrityksen osakkeita ja näin saaduilla rahoilla Fitch alkoi rakennuttaa kolmatta, 13,7 metriä pitkää ja 3,6 metriä leveää venettä. Aluksen molemmilla laidoilla olevia kuutta siipeä pyöritti höyrykone, jossa oli 30-senttimetrinen (12-tuumainen) sylinteri. Tämän veneen höyrykoneen teossa Fitchiä avusti kelloseppä Henry Voight.
Liittovaltion edustajatkin (Constitutional Convention/Philadelphia Convention) olivat paikalla ja katselivat tyytyväisinä, kun vene esitteli kulkuaan Delawarejoessa Philadelphiassa 22. elokuuta 1787.
Fitchin neljäs ja yhtiön toinen, jälleen edeltäjiään suurempi vene laskettiin vesille heinäkuussa 1788. Tämä 18,3 metriä pitkä siipiratasvene pystyi kuljettamaan 30 matkustajaa. Vene, joka myöhemmin teki lukuisia matkoja Philadelphian ja New Jerseyssä sijaitsevan Burlingtonin välillä, saavutti vuoden 1788 lokakuussa 8,8 km/h keskinopeuden.
Ihmiset suhtautuivat höyryveneilyyn edelleen välinpitämättömästi, mihin Fitch yritti saada aikaan muutosta rakennuttamalla vieläkin suuremman veneen. 13 kilometrin tuntinopeuteen yltävä viides vene valmistui huhtikuussa 1790 ja se liikennöi koko seuraavan kesän säännöllisessä matkustajaliikenteessä Philadelphian ja Burlingtonin välillä. Sanomalehti-ilmoitusten runsaudesta päätellen liikenne oli kannattavaa.
Ensimmäiset höyryveneitä koskevat patentit Yhdysvalloissa myönnettiin 26. elokuuta 1791 yhtä aikaa John Fitchille, James Rumseylle ja John Stevensille. Myöhemmin samana vuonna Fitch sai patentin Ranskassa ja hän alkoi jälleen rakennuttaa uutta venettä, joka sai nimen The Perseverance. Tällä veneellä oli tarkoitus kuljettaa rahtia ja matkustajia Mississippijoella, mutta vene tuhoutui myrskyssä. Tämä lannisti yhtiön osakkaat, jotka kieltäytyivät rahoittamasta enää yritystä.
Ranskaan
Vuonna 1793 Fitch lähti Ranskaan tarkoituksenaan rakennuttaa siellä vene, mutta hän ei saanut rahoitusta järjestymään ja joutui luopumaan koko ajatuksesta. Lontoon-vierailunsa ajaksi hän jätti piirustuksensa Yhdysvaltain konsulin säilytettäväksi ja konsuli lainasi niitä Pariisissa vierailevalle Robert Fultonille. Pettynyt ja rahaton Fitch pestautui merimieheksi ja pääsi palaamaan Yhdysvaltoihin vuonna 1794.
Viimeiset veneet
Vuonna 1796 Fitch rakensi höyryveneen vanhasta laivaveneestä. Tätä potkurin avulla liikkunutta venettään hän esitteli New Yorkissa Collect Pond -nimisellä, Broadwayn läheisyydessä aikoinaan olleella lammella. Näytös oli kuitenkin turha, sillä rahoittajat eivät innostuneet, ja pettynyt Fitch siirtyi Bardstowniin, Kentuckyyn. Siellä hän rakensi vielä keväällä 1798 metrinmittaisen pienoisveneen ja uitti sitä lähistön pikkujoessa.
John Fitch sai veneet kulkemaan höyryllä, muttei pystynyt tekemään siitä voittoa tuottavaa liiketoimintaa. Hän oli väsynyt, pettynyt ja sairas mies, kun hän siirtyi Kentyckyyn juomaan. Ruumiillisten vaivojensa vuoksi hän hakeutui lääkäriin ja sai tältä 12 oopiumipilleriä kipujen poistoon. John Fitch päätti poistaa kivut kerralla ja pysyvästi: hän otti kaikki pillerit yhtä aikaa. Jossakin vaiheessa kesäkuun 25. ja heinäkuun 18. päivän välisenä aikana 1798 Fitch kuoli majataloon.
John Fitch haudattiin Bardstowniin, jonne hänelle on myöhemmin pystytetty muistomerkki: tarkka kopio hänen ensimmäisestä höyryveneestään. Myös toisen maailmansodan aikainen S/S John Fitch on nimetty hänen mukaansa.
Puistola
Puistola on Suurmetsän kaupunginosaan kuuluva osa-alue Koillis-Helsingissä, pääradan varrella Tikkurilasta noin kaksi kilometriä etelään ja Malmilta noin kuusi kilometriä pohjoiseen. Puistolaan luettiin aikaisemmin myös pääradan länsipuolella oleva peltoalue, mutta rakentamisensa jälkeen se nimettiin Tapulikaupungiksi ja luokiteltiin kuuluvaksi Suutarilan kaupunginosaan. Piirijaossa osa-alueet Puistola, Tapulikaupunki, Heikinlaakso, Tattarisuo sekä Alppikylä yhdessä muodostavat Puistolan peruspiirin.
Puistolan ja Tapulikaupungin välillä sijaitsee Puistolan rautatieasema. Asema on pääradan varren tärkeä joukkoliikennepiste vaihtoyhteyksien ja asukasmäärän takia.
Useiden muiden Koillis-Helsingin kaupunginosien tavoin myös Puistolan asukasluku on pienenemässä.
Puistolan peruspiiri
Helsingin virallisen aluejaon mukaan Puistolan peruspiirin osa-alueita ovat Puistola, Tapulikaupunki, Heikinlaakso, Alppikylä ja Tattarisuo. Vanhassa Puistolassa asuu 6 800 ihmistä ja koko peruspiirissä vajaa 18 500 asukasta (2005). Puistolan peruspiirin postinumeroita ovat 00730, 00750, 00760 sekä 00770. Naapuripiirejä ovat Helsingin puolella Suutarila, Malmi ja Jakomäki. Puistola rajoittuu pohjoisessa Vantaan kaupunginrajaan ja sen naapurina Vantaan puolella on Kuninkaala.
Historia
Puistola kuului aikanaan Helsingin maalaiskuntaan. Sen alueesta suurin osa on vanhastaan kuulunut Tapaninkylään, pieni osa Ala-Tikkurilaan. Vuonna 1906 Ab Parkstad-Vanda-Puistokylä -niminen yhtiö alkoi palstoittaa aluetta pien­talo­tonteiksi. Palstoitusta jatkettiin vuosi­kymmenien ajan, ja 1930-luvulla alueella oli jo varsin laaja esi­kaupunki­asutus. . Helsinkiin Puistola liitettiin vuoden 1946 alussa Helsingin suuressa alueliitoksessa.
Asuntoalueen nimenä oli aluksi Puistokylä tai Puisto. Muotoon Puistola nimi vakiintui lopullisesti 1930-luvulla. Vuonna 1926 Puistola oli jo vahvistettu lähellä sijainneen Fast­bölen rauta­tie­aseman nimeksi. Tämän aseman mukaan myös Puistolan asunto­alueen nimen ruotsin­kielisenä vastineena käytettiin pitkään nimeä Fastböle, vaikka se varsinaisesti tarkoitti pohjoisempana, nykyisen Vantaan alueella sijainnutta kylää, jonka suomenkielinen nimi nykyisin on Kuninkaala. Rautatieasema sijaitsi tosin Ala-Tikkurilan alueella, mutta sille oli annettu läheisen Fast­bölen kylän nimi, koska asemalta johti tie myös sinne. Nykyinen ruotsin­kielinen käännös­nimi Park­stad vahvistettiin vuonna 1954.
Urheilumahdollisuudet
Puistolassa toimivat urheiluseurat Puistolan Urheilijat (PuiU) ja Puistolan Pyry ja PuMa-Volley. Lisäksi alueella toimii pieni seura HO2 (PuiUn 94-pojista eronnut joukkue).
Koudan urheilupuistosta kulkee valaistu yhdyspolku Malmin lentoaseman ympäri kulkevaan ulkoilureittiin.
Nummisuutarin palstaviljelyalue
thumb|200px|Nummisuutarin viljelyspalsta-alue Nummisuutarin palstaviljelyalue on Helsingin kaupungin omistama pienviljelyyn tarkoitettu alue Nummisuutarinpuiston yhteydessä Puistolan kaupunginosassa. Palstaviljelyalue on vuokrattu Hyötykasviyhdistys ry:lle, joka vuokraa sitä edelleen yksityisille ihmisille. Palsta-alue koostuu 114 ruudusta, joista suurin osa on pinta-alaltaan noin 5 aaria. Alue on ympäröity kuusiaidalla ja palsta-alueeseen kuuluu oma pysäköintialue. Palstaviljelyalueen naapurissa sijaitsee Nummisuutarinpuisto ja päiväkoti leikkipaikkoineen.
Calgary
Calgary on kaupunki, joka sijaitsee Kalliovuorten itäpuolella Albertan provinssin eteläosassa Länsi-Kanadassa. Sen väkiluku on noin 1,27 miljoonaa (2018). Calgary on väkiluvussa mitattuna Albertan suurin ja Kanadan kolmanneksi suurin ja nopeimmin kasvava kaupunki. Calgary sijaitsee noin 277 kilometriä etelään Edmontonista, provinssin pääkaupungista.
Maantiede, kaupunkikuva ja ilmasto
thumb|left|200px|Calgaryn kartta Calgary sijaitsee Kalliovuorten juurella Suurten tasankojen länsireunalla. Kaupungin keskusta on Bow- ja Elbowjoen yhtymäkohdassa, ja koko kaupungin pinta-ala on 848 neliökilometriä.
Bowjoen laakso on Calgaryn keskeisin maantieteellinen tunnusmerkki. Siihen laskevat pienemmät joet ovat luoneet Calgaryyn laaksojen ja jokitörmien verkoston. Kaupungin kasvulle suuntaa rajaavat myös rautatielinjat, ja kaupungin keskusta on Bowjoen ja Canadian Pacific Railwayn pääraiteen välissä. Asutus on kehittynyt erityisesti jokilaaksoihin. Elbowjoen varrelle kasvoivat ensimmäiset asutusalueet, mutta sittemmin Calgary on laajentunut Bowjokea pitkin luoteeseen ja koilliseen.
Calgaryn sää on vaihteleva, ja sitä on hyvin vaikea ennustaa. Ilmaston on kuiva, ja kesäisin lämpötila voi nousta yli 30 asteen. Talvilämpötilat ovat leudompia kuin monissa muissa Kanadan osissa. Talven säähän vaikuttavat myös Tyyneltämereltä puhaltavat lämpimät ja kosteat chinooktuulet, jotka voivat nostaa lämpötilaa jopa 15 asteella muutamasa tunnissa. Talvisinkin paistaa usein aurinko, sillä kaupunki on Kanadan aurinkoisin. Calgaryssä paistaa aurinko keskimäärin yli 2 300 tuntia vuodessa.
Historia
Calgaryn alueelta on löytynyt 12 000 vuotta vanhoja todisteita ihmisasutuksesta. Seuraavan 10 000 vuoden aikana alue on useamman eri valtakulttuurin alaisuudessa. Mustajalat asettuivat sinne noin 2 000 vuotta sitten. Tsuut’inat tulivat pohjoisesta 1700-luvulla.
Maanviljelyä Calgaryn alueella harjoittivat tiettävästi ensimmäisinä John Glenn ja Sam Livingston vuonna 1876. Calgary alkoi kasvaa, kun rautatieyhtiö Canadian Pacific Railway rakensi sinne rautatieaseman. Kaupungin aseman Calgary sai vuonna 1894, ensimmäisenä nykyisen Albertan provinssin kaupungeista.
Calgaryn talouskasvua vauhdittivat karjankasvutus ja kaupungin sijainti liikenteen risteyskohdassa. Albertan eteläosien maanviljelys puolestaan nopeutti talouskasvua 1900-luvun alussa. Calgaryn asukasluku kasvoi yli tuhat prosenttia vuodesta 1901 vuoteen 1911.
Uusi kasvukausi alkoi jälleen 1910-luvulla, kun Turner Valleystä löydettiin vuonna 1914 maakaasua ja vuonna 1936 maaöljyä.
Öljykriisin myötä 1974 Calgaryn talous kasvoi hurjaa tahtia. Myös kaupungin väkiluku kaksinkertaistui nopeasti. Näihin aikoihin Calgaryn pilvenpiirtäjät rakennettiin nopeammin kuin juuri missään muualla. Kanadan kansallinen energiaohjelma hillitsi öljyinnostusta 1981, mutta ohjelma lopetettiin 1980-luvun puolivälissä.
Hallinto
Calgaryn tärkein hallintoelin on kaupunginvaltuusto. Siihen kuuluu 14 valtuutettua ja pormestari, jotka valitaan vaaleilla ja joiden toimikausi kestää neljä vuotta. Jokaisesta 14 vaalipiiristä valitaan yksi valtuutettu. Naheed Nenshin kolmas kausi pormestarina alkoi vuonna 2017. Kaupungin asioista huolehtii noin 90 lautakuntaa, komissiota ja komiteaa, jotka reportoivat valtuustolla omaan toimivaltaansa kuuluvista asioista.
Calgaryn kaupungilla on muutamia virallisia symboleja. Kaupungin vaakuna hyväksyttiin jo vuonna 1902, ja lippu otettiin käyttöön vuonna 1983. Vuonna 1986 järjestetyn kansallisen kilpailun jälkeen kaupunginvaltuusto hyväksyi viralliseksi lauluksi kappaleen ”Neighbours of the World”. Calgarylla on kuusi ystävyyskaupunkia. Niistä Quebec sijaitsee myös Kanadassa. Muualta maailmalta ovat Intian Jaipur, Kiinan Daqing, Meksikon Naucalpan, Etelä-Korean Daejeon ja Yhdysvaltain Phoenix.
Talous ja liikenne
Calgaryn talous on perustunut öljyteollisuuteen ja maatalouteen. Tuotantoteollisuus on kuitenkin monipuolistunut käsittämään myös elintarvike-, kone-, huonekalu-, kemikaali- ja metalliteollisuutta sekä huipputeknologian teollisuutta. Öljyn maailmanmarkkinat vaikuttavat silti edelleen selvästi kaupungin talouteen. Talous jämähti öljymarkkinoiden romahtimisen takia taantumaan vuosiksi 2015–2016. Talous on sen jälkeen palannut taas kasvu-uralle.
Calgaryssä on monien Kanadan suurimpien yritysten pääkonttoreita. Vain Torontossa niitä on enemmän, mutta Calgaryssä niitä on enemmän asukasta kohden. Vuoden 2016 tilastojen mukaan liikevoitoltaan suurimmat calgarylaisyritykset olivat Enbridge, Suncor Energy ja Imperial Oil. Calgaryssä olevista pääkonttoreista noin kaksi kolmasosaa ovat energia- ja öljyaloilta.
Kaupunkia palvelee Calgaryn kansainvälinen lentoasema, joka on yksi Kanadan vilkkaimmista lentoasemista. Sitä käytti vuonna 2016 yli 15,7 miljoonaa matkustajaa. Calgaryn halki kulkee Kanadan suurimmat rautatiet Canadian Pacific Railway ja Canadian National Railway. Kaupungin läpi kulkee myös Trans-Canada Highway, Kanadan tärkein maantie. Kaupungin sisäisessä liikenteessä palvelee CTrain-nimellä tunnettu pikaraitiotie, johon kuuluu kaksi linjaa ja 53 kilometriä rataa. CTrain-verkosta tuli Pohjois-Amerikan ensimmäinen kokonaan tuulivoimalla sähköistetty pikaraitiotie. Yli puolet Calgaryn keskustassa työskentelevistä kulkee töihin raiteilla. Kaupungissa kulkee myös noin 160 bussilinjaa.
Calgaryn keskustassa on Plus 15 -niminen noin viisi metriä maanpinnan yläpuolella kulkeva kävelytieverkko. Sen ansiosta jalankulkijat voivat välttää rankimmat sääolosuhteet.
Väestö
Calgaryn väkiluku on toisen maailmansodan jälkeen kasvanut tasaisesti. Calgaryn kaupungin tilastojen mukaan siellä asui vuoden 2018 huhtikuussa 1 267 344 asukasta. Kaupungin englantilaistaustaisen valtaväestön ja englanninkielisten puhujien osuus koko asukasluvusta on pienentynyt selvästi koko 1990-luvulta alkaen. Vuonna 2011 maahanmuttajien osuus oli 26 prosenttia kaupungin väestöstä.
Koulutus
Calgaryssä toimivat muun muassa Calgaryn yliopisto, Southern Alberta Institute of Technology, Mount Royal College, Bow Valley College ja Alberta College of Art and Design.
Kulttuuri ja nähtävyydet
thumb|200px|Pilvenpiirtäjiä Calgaryn keskustassa. Calgaryn merkittävimpiä kulttuurikohteita ovat Glenbow-museo, Fort Calgary, tiedekeskus Telus Spark ja Heritage Park Historical Village. Calgaryn eläintarha on Kanadan toiseksi suurin.
Calgaryn filharmonien orkesteri sekä teatteriseurueet Alberta Theatre Projects, Theatre Calgary ja One Yellow Rabbit pitävät päämajaansa Arts Commonsissa, jossa on muun muassa 1 800 -paikkainen Jack Singer -konserttisali. Calgaryn kulttuurilaitoksiin kuuluvat lisäksi Calgaryn ooppera ja Alberta Ballet Company.
Calgaryssä järjestetään joka heinäkuu kymmenenpäiväinen Calgary Stampede. Sen aikana kaupungissa on rodeotapahtumia, musiikkiesityksiä, paraati ja muita juhlallisuuksia. Siellä vierailee yli miljoona ihmistä joka vuosi. Ensimmäinen Stampede pidettiin vuonna 1912, ja vuosittainen siitä tuli vuonna 1923.
Urheilu
thumb|right|250px|Saddledome-areena. Kuva vuoden 2004 syyskuulta Vuoden 1988 talviolympialaiset järjestettiin Calgaryssä. Tätä varten rakennettiin muun muassa Scotiabank Saddledome -areena ja Canada Olympic Park, jossa on hyppyrimäki ja kelkkailurata. Calgaryn yliopiston kampusalueella sijaitseva Olympic Oval on puolestaan maailman parhaita pikaluisteluratoja.
Calgaryssä toimivia ammattilaisurheiluseuroja ovat NHL-joukkue Calgary Flames, Kanadan jalkapalloliigan (kanadalainen jalkapallo) Calgary Stampeders ja NLL-seura Calgary Roughnecks‎. Siellä toimii myös jalkapallon A-liigan joukkue Calgary Mustangs. Monet näistä toimivat Scotiabank Saddledomella.
Zarubino
Zarubino on kylä Novgorodin alueen Ljubytinon piirin Ljubytinon kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Okulovkan ja Neboltšin välisen rautatien varrella 10 kilometriä Ljubytinosta kaakkoon. Kylän ohi kulkee myös Ljubytinon ja Borovitšin välinen maantie. Kylässä on 1400 asukasta (vuonna 2011).
Neuvostoaikana Zarubino oli kaupunkimainen taajama, jossa toimi Borovitšin tulenkestävien materiaalien kombinaatille savea tuottanut kaivos. Toiseksi suurin yritys oli Kirovin tehtaan konepaja. Kaivos suljettiin kannattamattomana vuonna 1991 ja konepaja lopetti toimintansa 2000-luvun vaihteessa. Vuonna 2004 paikkakunnan status alennettiin kyläksi.
Zarubino koostuu puutarhapalstojen ympäröimistä omakotitaloista ja matalista asuintaloista. Kylästä on linja-autoyhteys Ljubytinoon. Rautatiellä on henkilöliikennettä kahdesti viikossa. Palveluihin kuuluu lastentarha, keskikoulu, kulttuuritalo, kirjasto ja lastenkoti. Zarubinossa toimii myös Ljubytinon piirisairaala.
Matlock (televisiosarja)
Matlock on yhdysvaltalainen television draamasarja, jota tuotettiin vuosina 1986–1995. Lajityypiltään sarja on oikeussalidraama, jossa päähenkilönä on kuvitteellinen asianajaja Benjamin Leighton "Ben" Matlock. Jaksojen juonet ovat usein samankaltaiset: Matlock selvittää, kuka on murhaaja, ja kohtaa usein tämän (tai heidät) kasvokkain lopun dramaattisessa oikeussalikohtauksessa. Päähahmoa asianajaja Ben Matlockia esittää Andy Griffith.
Päähenkilö
Matlockin hahmo näyttäytyi myös televisiosarjassa Diagnoosi: Murha.
Nuokkijärvi
Nuokkijärvi eli Njuokkarvi eli Nuokkajärvi on Kemijoen vesistöön kuuluva järvi Karjalan tasavallan Kalevalan piirin Borovoin kunnassa Venäjällä. Sen pinta-ala on 214 neliökilometriä, valuma-alueen laajuus 3 090 neliökilometriä, keskisyvyys 8,5 metriä ja tilavuus 1,81 kuutiokilometriä.
Nuokkijärveen laskevat Nokeusjoki, Aittajoki, Voivajoki, Oja ja 33 puroa. Länsipäähän virtaavan Nokeus- eli Kivijoen reittiin kuuluvat Kiitesjärvi, Luvajärvi ja Kiimasjärvi. Nuokkijärvi laskee itäpäästään alkavien Rastahanjoen ja Hämehenjoen kautta Tširkkakemijokeen. Järvessä on 126 saarta, joiden yhteispinta-ala on 10,3 neliökilometriä.
Järven rannoilla ovat sijainneet Nokeuksen, Piismalahden ja Pääkönniemen kylät. Nykyään seudulla on vain kesäasutusta.
Sakmara
Sakmara on Uraljokeen oikealta puolelta Orenburgissa yhtyvä sivujoki, jonka valuma-alue sijaitsee Uralvuoriston eteläpuolella vuoristossa ja arolla.
Eräs cisuralin geologinen alakausi permikaudella on nimetty joen mukaan.
Pääuoma
Joen pääuoman lähteet sijaitsee Uralvuoriston eteläosissa Baškortostanissa Uraltaun vuoristoharjanteen länsirinteillä Magnitogorskin korkeudella ja se virtaa 798 kilometriä ennen kuin se yhtyy Orenburgissa Uraljokeen 1 286 kilometriä ennen sen Kaspianmerellä sijaitsevaa suistoa. Joki seuraa aluksi Uraltaun vuoristoharjannetta etelään, missä se putoaa laajaan laaksoon ja kääntyy Kuvandykissa kohti länttä. Tämän jälkeen joki mutkittelee 150 kilometriä tulvauomassaan.
Joen lähteet sijaitsevat noin 800 metrin korkeudessa ja joen yhtymäkohta Uraljoella 83 metrin korkeudella. Joelle tulee korkeuseroa 717 metriä ja joen kaltevuus on siten 0,90 m/km. Joki on alajuoksulla vesiliikenteelle sopiva.
Sivujoet
Sakmara ja sen sivujoet muodostavat yhdessä 30 200 neliökilometrin suuruisen valuma-alueen. Taulukossa on lueteltu suurimmat sivujoet (osa tiedoista puuttuvat): Lähteet: 1 =
Vuodenajat ja virtaamat
Uralvuoriston eteläosat kuuluvat jo mannermaiseen ilmastovyöhykkeeseen, missä etelässä olevan puoliaavikon vaikutus alkaa vaikuttamaan sateiden esiintymisiin. Alue on aroa, joten kesän sateet ovat vähäisiä. Vuoristo saa kuitenkin lännestä Atlantilta ajoittain sateita ja etenkin talvella valuma-alueelle kertyy lunta. Joen valuma-alueen eteläosissa ovat vuotuiset sademäärät 400 millimetriä ja pohjoisosissa 700 millimetriä. Kun lumet sulavat ja jäät lähtevät keväällä huhtikuun aikana, syntyy niistä melkoinen tulva. Joen vedenpinnat nousevat rajusti ja etenkin alajuoksun alangolla joen leviää kauaksi sen alkuperäisen uomasta. Tulvat laskevat viimeistään kesäkuussa, jolloin alkaa vähävetinen kausi. Heinäkuun keskilämpötilat ovat etelässä 20 °C ja pohjoisessa 17 °C. Joet ovat matalalla myös talvet ja ne jäätyvät marraskuussa. Joen virtaama on keskimäärin (MQ) 144 m³/s kohdassa, joka on 55 kilometriä joen yhtymäkohdasta. Sakmaran virtaama lisää merkittävästi myös Uraljoen virtaamaa.
Joen nimi
Vuonna 1154 julkaistussa arabialaisen maantieteilijän Al-Idrisin teksteissä joen nimi kirjoitettiin Magra. Hän mainitsi joelta löytyvät arvokkaita kiviä.
InterCity
thumb|[[Itävaltalainen InterCity-juna]] thumb|Suomalainen InterCity-juna InterCity on yleiseurooppalainen nimitys rautateiden kaukoliikenteen junille. InterCity-junat pysähtyvät tyypillisesti vain suurimmilla asemilla, ja junassa matkustaminen saattaa vaatia lisämaksun verrattuna taajamajuniin tai tavallisiin pikajuniin. Termi on peräisin British Rail -yhtiöltä Yhdistyneestä kuningaskunnasta.
Kongonharmaakäpinkäinen
Kongonharmaakäpinkäinen (Ceblepyris graueri) on käpinkäisten heimoon kuuluva varpuslintu.
Janika-myrsky
Janika-myrsky oli Suomea 15. marraskuuta 2001 koetellut myrsky. Sen aikana kovin 10 minuutin keskituulen nopeus oli 30 m/s, joka mitattiin Rauman Kylmäpihlajassa. Järvialueilla voimakkain keskituulen nopeus vaihteli 21–22 m/s:n välillä. Ilmatieteen laitoksen mukaan vastaavaa tuulennopeutta oli ennen Janikaa havaittu maa-alueilla elokuussa 1959.
Eniten tuhoa myrsky aiheutti Pirkanmaalla, Hämeessä, Itä-Hämeessä ja Uudellamaalla. Myrsky vaati ainakin yhden kuolonuhrin, kun Keskustapuolueen kansanedustaja Olavi Ala-Nissilän poika kuoli. Janika-myrsky ja aiemmin marraskuussa myrskynnyt Pyry-myrsky aiheuttivat yhdessä noin 7,3 miljoonan kuutiometrin puustotuhot.
Linda Wallgren
Linda Wallgren (s. 1988 Helsinki) on suomalainen teatteriohjaaja. Hän toimi Teatteri Vanhan Jukon taiteellisena johtajana vuosina 2016–2020.
Wallgren valmistui Taideyliopiston Teatterikorkeakoulusta teatteritaiteen maisteriksi vuonna 2014 ja on sen jälkeen tehnyt produktioita ympäri Suomen. Wallgren on tehnyt myös kuunnelmia, käännöksiä ja näyttelijäntöitä. Hänen ohjaamallensa Hirvimetsä-kuunnelmalle (Radioteatteri, 2016) myönnettiin vuonna 2016 Sokeain kuunnelmapalkinto.
Tiedonjulkistamisen valtionpalkinto myönnettiin Wallgrenille 2022.
Wallgrenin äiti on näytelmäkirjailija Laura Ruohonen ja isä filosofi Thomas Wallgren.
Greg Upchurch
Greg David Upchurch (s. 1. joulukuuta 1971 Houma, Louisiana) on 3 Doors Downin nykyinen rumpali. Hän korvasi kokoonpanossa Daniel Adairin, joka jätti yhtyeen vuonna 2005. Aiemmin hän vaikutti Puddle of Muddissa.
Šerehovitši
Šerehovitši on kylä Novgorodin alueen Ljubytinon piirin Ljubytinon kunnassa Venäjällä. Se sijaitsee Belajajoen varrella 10 kilometriä Ljubytinosta itään. Kylässä on 180 asukasta (vuonna 2011).
Novgorodin Bežetskin viidennekseen kuulunut Šerehovitši oli keskiajalta lähtien pogostan ja myöhemmin volostin keskus. Vuonna 1924 se liitettiin Belskojen (nykyisen Ljubytinon) volostiin. Kylällä on historiallisen asutuskeskuksen status. Sen nähtävyyksiä ovat Belajajoen luonnonmaisema, muinaiset hautakummut, Pokrovan kirkon jäännökset, vuonna 1876 avattu zemstvon sairaala ja entinen koulu.
Kylästä on linja-autoyhteys Ljubytinoon. Palveluihin kuuluvat kirjasto, ensiapuasema ja kauppa. Sairaalarakennuksissa toimii tuberkuloosiparantola.
Lähteet
58.795°N, 33.555°W
Ursula Kuczynski
Ursula Beurton, o.s. Kuczynski, vakoojanimi Sonja, kirjailijanimi Ruth Werner (15. toukokuuta 1907 Berliini – 7. heinäkuuta 2000 Berliini ) oli saksalaissyntyinen vakooja, joka työskenteli 1930-luvulta alkaen toisen maailmansodan jälkeiseen aikaan Neuvostoliiton hyväksi. Hän välitti Neuvostoliittoon tietoja muun muassa Britannian ja Yhdysvaltojen Manhattan-ohjelmasta. Hänet palkittiin Neuvostoliitossa everstin kunnia-arvolla. Salanimellä Ruth Werner hän kirjoitti sittemmin DDR:ssä asuessaan kirjoja.
Berliiniläissyntyisen Kuczynskin vanhemmat olivat juutalaisia kommunisteja. Toisten tulkintojen mukaan hänen isänsä Robertin paikka poliittisessa kentässä vaihteli keskustavasemmistosta jyrkän linjan oikeistoon. Ursula kouluttautui Moskovassa radiosähköttäjäksi. Hän kuului Saksaa vakoilleeseen Punainen orkesteri -ryhmään, mutta sodan edetessä hän siirtyi työskentelemään Britanniaan. Kuczynski oli Iso-Britannian atomipommiprojektissa työskennelleen vakoilijan Klaus Fuchsin yhteyshenkilö eli hoitaja ja poistui Iso-Britanniasta Itä-Saksaan tämän paljastuttua helmikuussa 1950.
Hannah Veale on tehnyt hänestä dokumenttielokuvan Atomipommin varastaja, jossa haastatellaan Kuczynskin poikaa Peter Beurtonia.
Kunnan-Antti
Kunnan-Antti eli saamelaisittain Ingan-Antin Antti eli virallisesti Antti Aikio, myöhemmin Avaskari, pitäjäneuvos, (8. elokuuta 1896 Inari — 19. syyskuuta 1967 Helsinki), oli inarilainen saamelainen kunnallisvaikuttaja.
Erään samannimisen henkilön rötöstelyjen vuoksi hän muutti sukunimekseen Avaskari, jotta toisen rikokset eivät olisi tulleet yhdistetyksi häneen.
Sukutausta
Kunnan-Antin isovanhemmat isän puolelta olivat kalastajasaamelainen, metsästäjä Antti Mikkelinpoika Aikio (1847–1877) ja Inka (Leski-Matin) Aikio, myöh. Sarre, o.s. Valle (1855–1937), joka samoin oli kalastajasaamelainen. Termi kalastajasaamelainen viittaa inarinsaamelaisiin.
Kunnan-Antin isä oli talokas, kalastaja ja poronhoitaja Antti Antinpoika (Ingan Antti) Aikio (1874–1949), joka oli kotoisin Paatsjoen Ulkuniemestä. Nuorena miehenä hän lähti töihin Norjan Pykeijaan, missä hän tapasi tulevan vaimonsa, Aili Andreaksentytär Palton (1873–1952), joka oli kotoisin Väylän Palttoniemestä. Kun Aili tuli raskaaksi, he menivät naimisiin vuonna 1896 ja asettuivat asumaan Ailin kotitaloon Palttoniemeen, josta he ostivat itselleen puolet. Antti Antinpoika Aikio toimi monissa kunnallisissa luottamustehtävissä. Antti on osallistunut inarinsaamelaisten edustajana saamelaiskonferensseihin Jokkmokkissa 1953, Karasjoella 1956, Inarissa 1959 ja Tanassa 1965.
Toiminta kunnan palveluksessa
Inarin kunnan esimies Matti Lehtola piti Kunnan-Anttia nuorena lahjakkaana ihmisenä, ja tästä syystä tämä koulutti hänestä itselleen seuraajan.
Hänet valittiinkin kunnan esimieheksi vuonna 1919, ja hän toimi tässä tehtävässä vuoteen 1938 saakka. Tänä aikana hän kävi kirjurin kurssin Helsingissä vuonna 1924 sekä myöhemmin muita kunnallisalan kursseja.
Vuonna 1938 hänet kutsuttiin johtajaksi Pohjoismaiden Yhdyspankin uuteen konttoriin Ivaloon. Hän kuitenkin jatkoi kunnallislautakunnan puheenjohtajana vuoden 1951 loppuun ja tämänkin jälkeen kunnallisissa luottamustehtävissä: kunnallisvaltuuston puheenjohtajana 1954–1956 ja jäsenenä 1961–1964, sekä kunnallishallituksen puheenjohtajana 1954–1956 ja jäsenenä 1959–1964. Hänellä oli myös eri lautakuntien jäsenyyksiä vuosina 1946–1967.
Hän oli myös kunnan edustajana Maalaiskuntien Liitossa, eri kuntainliitoissa ja Lapin Maakuntaliitossa. Hän pyrki myös useita kertoja kansanedustajaksi ja presidentin valitsijamieheksi, mutta ei tullut valituksi.
Koulutusasioissa sodan jälkeen Kunnan-Antti oli sitä mieltä, että valtion piti vastata koulujen ylläpidosta myös saamelaisalueella. Veli-Pekka Lehtolan (2012) mukaan hän näyttäisi olleen samalla kannalla kuin Inarin kirkkoherra Aho, joka oli ilmoittanut Lapin sivistysseuralle, etteivät häntä kiinnostaneet lainkaan lappalaisten “oma-koulu-hankkeet”.
Perhe ja lapset
Kunnan-Antti oli naimisissa Anna Katri Pekantytär Aikion (1900–1941) kanssa vuodesta 1922 lähtien, mutta he erosivat vuonna 1934. Toisen avioliiton hän solmi v. 1936 Elsa Maria Aikion (1907–1995) kanssa. Toinen avioliitto oli lapseton, mutta ensimmäisestä avioliitosta oli Kunnan-Antilla seuraavat lapset: Kunnan-Antin puolisot olivat saamelaisia.
Myrskyturkki
Myrskyturkki on Soturikissat-kirjasarjassa esiintyvä fiktiivinen kissahahmo, joka asuu Jokiklaanissa, josta muuttaa myöhemmin Kuohuvan Veden Heimoon, Myrskyklaaniin ja lopulta takaisin heimoon. Myrskyturkki muuttaa heimoon kirjassa Aamunkoi. Hän saa pentuja heimokissa Puron (Puro Jossa Pikkukalat Uivat) kanssa.
Oppilaana
Kirjassa Vaarallinen polku Myrskypennusta tulee oppilas, Myrskytassu, ja hän saa mestarikseen Jokiklaanin varapäällikön, Kiviturkin. Myöhemmin Harmaaraita joutuu palaamaan Myrskyklaaniin Leoparditähden käskystä, mutta  Sulkatassu ja Myrskytassu jäävät Jokiklaaniin.
Soturina
Keskiyö-kirjassa, kun Sulkahäntä valitaan tekemään matka auringonpesälle, Myrskyturkki lähtee tämän mukaan jotta Sulkahäntä olisi turvassa. Kuunnousu-kirjan alussa on pieniä vihjeitä siitä, että Myrskyturkki olisi rakastunut Oravatassuun. Hän kuitenkin hylkää tunteensa tätä kohtaan rakastuttuaan Puroon. Kirjassa Aamunkoi Myrskytyrkki liittyy Kuohuvan Veden Heimoon, koska hän on rakastunut heimon naaraaseen nimeltä Puro Jossa Pikkukalat Uivat. Auringonlasku-kirjassa Myrskyturkki ja Puro saapuvat Myrskyklaaniin juuri mäyrien hyökkäyksen jälkeen. He auttavat klaania rakentamaan pesät uudelleen ja he hankkivat myös runsaasti tuoresaalista. Tämän jälkeen he päättävät palata Jokiklaaniin. Tulitähti lähettää Vatukkakynnen tehtävälle ja tämä törmää sattumalta Myrskyturkkiin ja  Puroon. Puro saa oravan kiinni Varjoklaanin reviiriltä. Haukkahalla sattuu näkemään tämän ja vie kaksikon Leoparditähden puheille. Vatukkakynsi ei halua lähteä kotiin vaan seuraa kolmikkoa. Leirissä Haukkahalla provosoi Myrskyturkkia ja saa kollin hyökkäämään. Leoparditähti kauhistuu tästä ja karkottaa Myrskyturkin ja Puron. Vatukkakynsi vie kissat Myrskyklaaniin. Seuraavana aamuna Hiiriturkki on käskenyt klaanin koolle. Hän ja Tomuturkki sanovat, että Myrskyklaanista on tulossa puoliverinen sillä se on ottanut Myrskyturkin ja Puron sekä  Kaunokaisen joukkoonsa. Myrskyturkki kuuntelee vaiti Myrskyklaanin kissojen väittelyitä. Karkotus-kirjassa tulee ilmi, että Kivistänäkijä on karkottanut Myrskyturkin ja  Puron, jonka takia he menivät Myrskyklaaniin kirjassa Iltahämärä. He kuitenkin palaavat vuorille klaanikissojen kanssa auttamaan heimokissoja Juovan ja kulkukissojen karkottamisessa.
Suomalaisen ilmatorjunnan kalustomäärän kehitys vuosina 1941–1944
Suomalaisen ilmatorjunnan kalustomäärä jatkosodan aikana vv. 1941–1944 kehittyi seuraavasti.
Vuonna 1941
Vuonna 1941 (tilanne 29. kesäkuuta) käytettävissä oli yhteensä 675 asetta, jotka jakautuivat eri puolustushaaroille ja eri asetyyppeihin seuraavasti:
Vuonna 1942
Vuoden 1942 alussa (tilanne 4. tammikuuta) käytössä oli yhteensä 812 asetta, jotka jakautuivat eri asetyyppeihin ja puolustushaaroihin seuraavasti:
Kaluston sijoittamisessa merkittävimpinä muutoksina lienee pidettävä sitä, että kevyitä aseita (7,62–20 mm) oli siirretty merivoimilta ja kotialueelta kenttäarmeijan alueelle sekä raskaampia aseita (40-76 mm) kenttäarmeijalta kotiseudulle.
Vuoden 1942 aikana asemäärä kasvoi merkittävästi (n. 700 kappaletta) mm. 40 mm:n Bofors-tykkien lisenssivalmistuksen ja valtion kivääritehtaan aloitettua 20 mm:n kaksois-ilmatorjuntatykkien valmistuksen.
Aseiden kokonaismäärän kasvu mahdollisti mm. kotialueen, merivoimien ja ilmavoimien kevyiden aseiden määrän merkittävän kasvattamisen. Kenttäarmeijan asekaluston määrässä ei tapahtunut oleellisia muutoksia. Vuoden aikana aseita siirrettiin myös varikoihin noin 90 kappaletta.
Vuonna 1943
Vuoden 1943 (tilanne 3. tammikuuta) alussa ilmatorjuntaan oli käytettävissä yhteensä 1514 asetta, joista oli
Aseiden sijoittamisessa muutoksina edelliseen vuoteen verrattuna oli merkittävää se, että varikoihin oli siirretty jo melkoisen suuri määrä aseita (lukumäärä nousi edellisen vuoden 14:stä 107:ään). Kyseessä olivat ilmeisesti jo osin vanhentuneina pidetyt aseet ja osin loppuun kuluneet aseet.
Vuoden aikana merkittävimpiä muutoksia ilmatorjunnan kalustotilanteessa oli Saksasta aloitetut 88 mm:n kaluston hankinnat, 20 mm:n kaluston lisähankinnat kotimaasta ja 7,62 mm:n kaluston alkaneet poistot. Viimeksi mainittuja (tavanomaisista konekivääreistä tehtyjä it-aseita) pidettiin jo vanhentuneina ja tehottomina uudenaikaisten neuvostohävittäjien ja rynnäkkökoneiden torjuntaan.
Vuonna 1944
Vuoden 1944 alussa (tilanne 1. tammikuuta) ilmatorjuntaan oli käytettävissä 1719 asetta, joista oli
Kevään 1944 aikana poistettiin suuri määrä 7,62 mm:n aseita ja hankittiin merkittävä määrä 88 mm:n kalustoa.
Vain elämää (8. tuotantokausi)
Vain elämää -sarjan kahdeksas tuotantokausi esitettiin Nelosella huhti–kesäkuussa 2018. Kausi kuvattiin kuudennen kauden tapaan Espanjassa.
Suomalaisen ilmatorjunnan kalustomäärän kehitys vuosina 1941–1944
Vuonna 1944
Kannaksen suurhyökkäyksen alla (4. kesäkuuta) oli käytettävissä 1582 asetta, joista oli
Vain elämää (8. tuotantokausi)
Kauden artisteina olivat Danny, Kasmir, Terhi Kokkonen, Mira Luoti, Sani, Aki Tykki ja Arttu Wiskari. Kokkonen kuitenkin lähetettiin kotiin kesken kuvauksien Espanjasta. Kuvaamatta hänen osaltaan jäivät kolme viimeistä päivää.
Suomalaisen ilmatorjunnan kalustomäärän kehitys vuosina 1941–1944
Vuonna 1944
Aiemmin lentojoukoille merkityt aseet kuuluvat viimeisessä taulukossa kenttäarmeijan ja kotiseudun asemääriin.
Tilasto ilmatorjuntakaluston hankinnoista vv. 1941–1944
Lähteiden perusteella jatkosodan aikana ei Neuvostoliitolta saatuja sotasaalisaseita jaettu joukkojen käyttöön.
Keveiden aseluokkien (7,62–20 mm) vaikuttaa kahdesta eri lähteestä kerätyt tiedot olevan ristiriidassa keskenään, mutta todennäköisin selitys sille, että molempiin aseluokkiin on tullut "ylimääräistä" kalustoa johtuu siitä, että : Eli aseita ei siis varsinaisesti hankittu mistään vaan ne olivat olemassa olevia aseita, joiden käyttötarkoitus vaihteli.
Mintsy
Mintsy on maalaiskunta ja sen keskuskylä Novgorodin alueen Hvoinajan piirissä Venäjällä. Kylä sijaitsee Pesjoen varrella 18 kilometriä Hvoinajasta koilliseen. Kunnan pinta-ala on 373 neliökilometriä. Asukkaita on runsaat 500 henkeä (vuonna 2011).
Mintsyn kunta sijaitsee Valdain ylängön koillisosassa. Se rajoittuu idässä Hvoinajan piirin Kabožan, etelässä Dvorištšin, lounaassa Hvoinajan ja lännessä Ostahnovon kuntiin sekä pohjoisessa Vologdan alueen Tšagodoštšan piiriin. Seudulla on pieniä järviä, joista suurimmat ovat Buvykinskoje ja Svetloje. Hyötykaivannaisiin kuuluvat savi ja turve.
Keskuskylän lisäksi kuntaan kuuluu viisi kylää: Grišutino, Omošje, Paledi, Pogorelka ja Voronskoje. Lähes kaikki kuntalaiset asuvat Mintsyssä.
Mintsyn kautta kulkee Hvoinajan ja Pestovon välinen maantie. Kylästä on linja-autoyhteys Hvoinajaan ja Kabožaan. Seudun pääelinkeino maatalous, joka on erikoistunut maidon ja lihan tuotantoon. Maatalousyrityksiä on kaksi. Lisäksi on asukkaiden henkilökohtaisia aputalouksia.
Kuntakeskuksen palveluihin kuuluvat lastentarha, keskikoulu, kulttuuritalo, kirjasto, ensiapuasema ja neljä kauppaa. Nähtävyyksiä ovat muinaiset hautapaikat, vuonna 1874 rakennettu kirkko, kartano ja entisen paperitehtaan varastorakennus, 1900-luvun vaihteessa rakennettu Putilovin talo ja sairaalarakennukset.
Salibandyn Euroopan cup 2003–2004
Euroopan cup 2003–2004 oli järjestyksessään 11. salibandyn seurajoukkueiden Euroopan-mestaruusturnaus. Se pelattiin Saksassa tammikuussa 2004. Karsintakierros lopputurnaukseen järjestettiin elokuussa 2003 Tšekissä.
Euroopan cupin voitti vuonna 2004 miehissä ruotsalainen Pixbo Wallenstam IBK, joka voitti finaalissa Espoon Oilersin 10–7. Naisten Euroopan cupin voitti suomalainen SC Classic, joka voitti finaalissa Södertäljen 6–3.
Bluefiedsin roomalaiskatolinen hiippakunta
Bluefieldsin roomalaiskatolinen hiippakunta on katolisen kirkon hiippakunta, joka toimii Nicaraguassa. Sen keskuspaikkana toimii Bluefields.
Hiippakunnan perustaminen
30. marraskuuta 2017 antoi paavi Franciscus päätöksen Siunan hiippakunnan perustamisesta ja sen erottamisesta Bluefieldsin apostolisesta vikariaatista, joka samalla muutettiin Bluefieldsin hiippakunnaksi. Hiippakunnan alueeksi määriteltiin Región Autónoma de la Costa Caribe Sur. Ennen jakoa Bluefieldsiin kuului 27 seurakuntaa, 30 pappia ja 623 998 jäsentä. Jaon jälkeen hiippakuntaan jäi 10 seurakuntaa, 14 pappia ja 260 838 jäsentä, 57% alueen väestöstä. Hiippakunnan pinta-alaksi tuli 19 964km², kun se ennen jakoa oli 59 674km².
Georgi Boos
Georgi Valentinovitš Boos (, s. 22. tammikuuta 1963 Moskova) on venäläinen liikemies ja poliitikko. Boos toimi 2005–2010 Kaliningradin alueen kuvernöörinä. Venäjän duumassa hän oli 1996–1998 ja 2000–2005 edustaen Kotimme on Venäjä ja Yhtenäinen Venäjä -puolueita. Hän oli myös veroministerinä Jevgeni Primakovin hallituksessa 1998–1999.