cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Three Wise Girls
Juoni
Three Wise Girls kertoo nuoresta naisesta nimeltään Cassie (Harlow), joka on saapunut New Yorkiin ja rupeaa malliksi, jossa myös hänen ystävänsä Gladys (Clarke) työskentelee. Hän rakastuu varakkaaseen nuoreen Jerryyn (Walter), joka on jo naimisissa. Gladysilla on sama ongelma miehensä, Phelpsin (Thomas) kanssa.
Inverurie
Inverurie (, tai Inbhir Uaraidh, ”Ury-joen suu”) on kaupunki Aberdeenshiressa, Skotlannin kaakkoisosassa. Se sijaitsee noin 26 kilometriä luoteeseen Aberdeenista, joka on Skotlannin kolmanneksi suurin kaupunki.
Vuonna 2012 kaupungissa oli 12 760 asukasta.
Maantiede
thumb|Inverurien kaupungintalo Inverurie sijaitsee Don-joen laaksossa Aberdeenshiren keskiosassa, Don-joen pohjoispuolella ja Urie-joen länsipuolella. Se sijaitsee vain 16 kilometrin päässä Bennachien mäkijonosta. Kaupungin keskusta on kolmiomainen ja sitä hallitsee vuonna 1862 rakennettu kaupungintalo. Keskustassa sijaitsee myös Inverurie and District War -sotamuistomerkki. Kaupungin suurimpiin ostosalueisiin kuuluvat kauppatori ja West High Street, joka haarautuu keskustasta asuinalueiden suuntaan.
Kaupunkia vastapäätä Don-joen eteläpuolella sijaitsee Port Elphinstonen kylä, joka kuuluu Inverurien hallinnolliseen alueeseen.
Etymologia ja kielihistoria
Piktin kieli on historiallisesti alueen kieli ja sen vaikutus näkyy edelleen monissa paikannimissä. Pikti korvautui kuitenkin gaelin kielellä, joka vaikuttaa monissa paikannimissä ja murteissa, kuten alueella puhuttavassa doorilaisessa murteessa.
Historia
Inverurien linnan perustajasta ei ole varmaa tietoa. Vanhin maininta on vuodelta 1176, jolloin Malcolm Leslie isännöi linnaa Huntigdonin jaarlin, Skotlannin kuninkaan Malcolm IV:n veljen Davidin nimissä. Huntingdonin jaarlia pidetään myös kaupungin perustajana. Kaupunkioikeuksia koskeva asiakirja on vuodelta 1558. Kaupunki alkoi kehittyä Aberdeenshiren kanaalin rakentamisen myötä. Kanaali yhdisti Port Elphinstonen Aberdeenin satamaan vuonna 1806.
Kaupungin asukaslukua nosti Aberdeeniin rakennettu Inverurie Locomotive Works -tehdas, joka valmisti ja korjasi höyryvetureita. Nykyiseen muotoonsa kaupunki kehittyi kuitenkin vasta 1900-luvun loppupuolella öljyn tuotannon nousun seurauksena.
Kaupungissa on käyty kolme suurta taistelua. Inverurien taistelussa vuonna 1308 vastakkain olivat Skotlannin kuningas, Robert Bruce ja Buchanin kolmas jaarli John Comyn. Se oli osa Skotlannin itsenäisyyssotaa. Harlawin taistelu oli yksi lukuisista keskiajan klaanitaisteluista pohjoisen ja länsirannikon lordien välillä. Se tapahtui vuonna 1411 ja taistelussa vastakkain olivat lordi Donald, MacDonaldin klaanista, ja Alexander Stewart, Marin jaarli. Vuonna 1745 käytiin toinen Inverurien taistelu, ja se oli osa jakobiittikapinoita.
Elinkeinot
Inverurie on menestyvä kauppakaupunki. Siellä on lukuisia pieniä kauppoja ja liikkeitä, sekä kuukausittaiset maatalousmarkkinat. Sen muita tärkeitä toimialoja kaupankäynnin lisäksi ovat maatalous ja öljy. Kaupungissa oli myös paperiteollisuutta, mutta International Paper sulki paperitehtaansa maaliskuussa vuonna 2009.
Vuonna 2009 kaupunkiin avattiin 9100 m2 suuruinen kauppakeskus, joka sisältää lukuisia liikkeitä, kuten Homebase, Halfords, Argos ja Lidl. Se sijaitsee kaupungin keskustan tuntumassa rautatieaseman lähellä ja tarjoaa yli 300 parkkipaikkaa.
Koulutus
Inveruriessa on neljä alakoulua ja yksi yläkoulu: Inverurie Market Place School, Kellands School, Port Elphinstone School, Strahburn School ja Inverurie Academy.
Jalkalentopallo
thumb|225px|Jalkalentopalloa [[Brasiliassa]] Jalkalentopallo on Brasiliassa kehitetty joukkuepalloilulaji, jossa yhdistyy rantalentopallon ja jalkapallon ominaisuuksia.
Historiaa
Jalkalentopallon kehitti vuonna 1965 Octavio de Moraes -niminen mies Rio de Janeiron Copacabanalla. Alun perin joukkueeseen kuului viisi pelaajaa, mutta määrä tiputettiin nykyiseen kahteen, sillä viidellä pelaajalla pallo putosi kenttään todella harvoin. Useat menestyneet brasilialaiset jalkapalloilijat ovat jossain vaiheessa uraansa pelanneet jalkalentopalloa. Tällaisia pelaajia ovat muun muassa Romário, Edmundo, Ronaldo, Ronaldinho, Júnior ja Edinho.
Säännöt
Jalkalentopalloa pelataan rantalentopallokentällä, mutta palloa saa koskettaa jalkapallon tapaisesti ainoastaan jalallaan, päällään tai rinnallaan. Joukkue saa pisteen, mikäli se iskee pallon vastustajan kenttään. Yksi ottelu koostuu usein kolmesta erästä, eli ensimmäinen joukkue, joka saavuttaa kaksi erävoittoa vähintään kahden pisteen marginaalilla, voittaa. Joskus pelataan ainoastaan yksi erä ennalta määrättyyn pistemäärään saakka. Verkko on kansainvälisten sääntöjen mukaan 2,2 metrin korkeudessa. Kentän pituus on 18 metriä ja leveys yhdeksän metriä.
Maritta Pitkänen
Maritta Kristiina Pitkänen (s. 1951 Vilppula) on suomalainen taidehistorioitsija, joka toimi yli 30 vuotta Gösta Serlachiuksen taidemuseon johtajana, vuoden 2008 loppuun asti. Hänestä tuli Gösta Serlachiuksen taidesäätiön ensimmäinen kokopäiväinen intendentti vuonna 1973. Koulutukseltaan hän on filosofian lisensiaatti.
Jalkalentopallo
Säännöt
Pallo on hieman pehmeämpi versio jalkapallosta.
Kilpailut
Yhdysvalloissa on olemassa jalkalentopallon ammattilaissarja, Pro Footvolley Tour. Vuonna 2011 käytiin lajin ensimmäiset MM-kilpailut. MM-kilpailuissa joukkueeseen kuuluu neljä pelaajaa. Jalkalentopallo on ehdolla myös näytöslajiksi vuoden 2016 kesäolympialaisiin, jotka järjestetään lajin syntykaupungissa Rio de Janeirossa.
Maritta Pitkänen
Ura
thumb|Gösta Serlachiuksen taidemuseo vuonna 2008. Pitkänen toimi vuodesta 1973 lähtien Gösta Serlachiuksen taidesäätiön palveluksessa, aluksi museonhoitajana, vuodesta 1974 lähtien intendenttinä ja vuodesta 1985 museonjohtajana. Hän toimi myös taidesäätiön sihteerinä 35 vuoden ajan. Hänen johdollaan Gösta Serlachiuksen taidemuseosta tuli kulttuuripaikka, joka tunnetaan merkittävästä Suomen taiteen kultakauden kokoelmasta ja siihen liittyvästä näyttelytoiminnasta. Hän oli aktiivinen osallistuja kotimaisissa taide- ja museopiireissä ja toimi 1970-luvulta lähtien muun muassa kansainvälisen museoneuvoston luottamustehtävissä. Pitkänen teki 1990-luvun alussa lisensiaattitutkielman, joka käsittelee Akseli Gallen-Kallelan, G. A. Serlachiuksen ja Gösta Serlachiuksen tekemää yhteistyötä eli mesenaatin, taiteilijan ja keräilijän suhdetta.
Pitkänen aloitti 1996 mittavan kunnostushankkeen, jossa Joenniemen kartanon puistoon ja puutarhaan palautettiin sen alkuperäisasun tärkeimmät piirteet. Maisema-arkkitehti Gretel Hemgårdin kanssa suunnitellun hankkeen budjetti oli 1,5 miljoonaa markkaa.
1990-luvun lopulla Pitkänen omistautui Euroopan kulttuurin edistämiseen European Museum of the Year Award -järjestössä, Euroopan unionin Raphael-toimintaohjelmassa ja Suomessa museoiden tulevaisuusprojektissa.
Luottamustehtävät
thumb|Pitkänen kuului European Museum of the Year Award -palkintojärjestön tuomaristoon vuosina 1994–2006. Pitkänen oli International Council of Museums (ICOM) -komitean hallituksen jäsen 1983–1995 ja oli myös komitean sihteeri ja varapuheenjohtaja.
Gösta Serlachiuksen taidemuseo osallistui vuonna 1989 Euroopan Museofoorumin EMF:n järjestämään Vuoden eurooppalainen museo -kilpailuun. Kilpailun jälkeen Pitkäsestä tuli ensin järjestön kansallinen kirjeenvaihtaja, sittemmin yksi kilpailun tuomareista (1994–2006). Museofoorumi palkitsi Pitkäsen hänen tekemästään työstä muun muassa elinikäisellä museolähettilyydellä. Järjestö toimii Euroopan neuvoston suojeluksessa. Vuonna 1994 tuomaristoon kutsuttu Pitkänen oli tuomariston ensimmäinen suomalaisjäsen, ja hän arvioi noin sataa museota eri puolilla Eurooppaa kävijäkokemuksen kannalta. Vuonna 2007 EMF nimitti ensimmäiset museolähettiläät, joista toinen oli Pitkänen. Lähettilään arvo on elinikäinen, ja se oli tunnustus työstä museomaailman ja erityisesti EMF:n hyväksi.
Pitkänen on ollut Mäntän musiikkijuhlien valtuuskunnan jäsenen ja kaupungin kuvataidepalkinnon tuomaristossa vuonna 1993.
Julkaisuja
Pitkänen on käsitellyt julkaisuissaan muun muassa Akseli Gallen-Kallelaa, G. A. Serlachiusta, Gösta Serlachiusta, Olof Aschbergia, Emil Wikströmiä ja Jussi Mäntystä ja Gösta Serlachiuksen taidesäätiötä ja museon historiaa.
Taken by a Stranger
thumb|Lena esittämässä ”Taken by a Strangeria” kiertueellaan Frankfurtissa huhtikuussa 2011. ”Taken by a Stranger” on saksalaisen laulajan Lenan kappale, joka edusti Saksaa vuoden 2011 Eurovision laulukilpailussa. Kappaleen ovat kirjoittaneet Gus Seyffert, Nicole Morier ja Monica Birkenes sekä tuottaneet Stefan Raab ja Reinhard Schaub Lenan toiselle albumille Good News.
Lena voitti vuoden 2010 Eurovision laulukilpailun kappaleella ”Satellite”, ja vain joitakin viikkoja voiton jälkeen päätettiin, että hän edustaisi Saksaa myös seuraavan vuoden kotikisoissa. Edellisvuoden voittaja oli valittu puolustamaan euroviisuvoittoaan edellisen kerran vuonna 1958. ”Taken by a Stranger” valittiin Saksan edustuskappaleeksi kuuden Lenan esittämän finalistikappaleen joukosta puhelinäänestyksellä Unser Song für Deutschland -ohjelmassa 18. helmikuuta 2011. Kappale oli saatavilla digitaalisena latauksena seuraavana päivänä.
14. toukokuuta 2011 Düsseldorfissa järjestetyssä Eurovision laulukilpailun finaalissa ”Taken by a Stranger” sijoittui 107 pisteellä kymmenenneksi.
Lawrence Pilut
Lawrence Pilut (s. 30. joulukuuta 1995 Tingsryd, Ruotsi) on ruotsalais-yhdysvaltalainen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa Sveitsin pääsarja National League-joukkue Lausanne HC:ssa.
Seuraura
Pilut on Tingsryds AIF:n kasvatti. Hän siirtyi 15-vuotiaana HV71:n J18-junioreihin kaudeksi 2011–2012. Kaudella 2012–2013 Pilut oli seuran J20-junioreiden tehokkain puolustaja tehoilla 3+18=21. Hän voitti kauden päätteeksi J20 SuperElitin mestaruuden. Kaudella 2013–2014 Pilut toimi joukkueen kapteenina. Hän voitti kauden päätteeksi taas SuperElitin mestaruuden ja Pilut valittiin sarjan pudotuspelien arvokkaimmaksi pelaajaksi. Hän debytoi kauden aikana myös HV71:n SHL-joukkueessa, jossa Pilut pelasi 22 runkosarja- ja kuusi playoff-ottelua tehden neljä syöttöpistettä. Hän pelasi joukkueessa myös viisi European Trophy -ottelua tehopistein 1+1=2. Pilut teki SHL-debyyttinsä 14. syyskuuta 2013 vieraissa AIK IF:ää vastaan. Hän keräsi ottelussa myös yhden syöttöpisteen oltuaan kakkossyöttäjänä Brett Sterlingin tekemään maaliin. Helmikuussa 2014 Pilut teki HV71:n kanssa kaksivuotisen SHL-sopimuksen.
Chicago Steel varasi Pilutin 301. pelaajana USHL:n varaustilaisuudessa 2014. Hän jatkoi uraansa kuitenkin HV71:ssä, jossa Pilut teki kaudella 2014–2015 48 runkosarja- ja neljässä playoff-ottelussa tehot 3+8=11. Hän teki SHL-uransa avausmaalin 30. joulukuuta 2014 vieraissa Örebro HK:ta vastaan. Pilutin osuma jäi HV71:n 1–2-voittoon päättyneen ottelun ratkaisumaaliksi. Hän pelasi alkukaudella miesten pelejä myös neljä ottelua lainalla HockeyAllsvenskan-joukkue Timrå IK:ssa. Lokakuussa 2015 Pilutin sopimusta HV71:n kanssa pidennettiin vuodella kevääseen 2017 saakka. Hän pelasi kaudella 2015–2016 runkosarjassa kuitenkin vain 21 ottelua olkapäävamman vuoksi.
Kauden 2016–2017 päätteeksi Pilut voitti Ruotsin-mestaruuden. Joulukuussa 2016 hän teki HV71:n kanssa kaksivuotisen jatkosopimuksen. Kaudella 2017–2018 Pilut nousi joukkueen varakapteeniksi. Hän nousi myös SHL:n elittiin ja voitti pelipaikastaan huolimatta HV71:n sisäisen piste- ja syöttöpörssin tehoilla 8+30=38, joilla Pilut voitti myös koko liigan puolustajien piste- ja syöttöpörssin. Hänet palkittiin kauden päätteeksi SHL:n parhaana puolustajana Salming Trophylla.
Toukokuussa 2018 NHL-varaamaton Pilut teki kaksivuotisen tulokassopimuksen Buffalo Sabresin kanssa. Hän aloitti kauden 2018–2019 AHL-joukkue Rochester Americansissa, jossa Pilut teki 30 runkosarjaottelussa tehot 4+22=26 sekä pelasi kolme playoff-ottelua ilman tehopisteitä. Hän pelasi kauden aikana myös AHL:n tähdistöottelussa. Sabresin NHL-joukkueessa Pilut pelasi 33 runkosarjaottelua tehopistein 1+5=6. Hän teki NHL-debyyttinsä 30. marraskuuta 2018 vieraissa Florida Panthersia vastaan. Pilut sai ottelussa jääaikaa 12.48 minuuttia ja hän heräsi teholukeman +1. NHL-uransa avausmaalin Pilut teki 8. tammikuuta 2019 New Jersey Devilsia vastaan. Hän keräsi ottelusta teholukeman +2. Pilut valittiin ottelun kakkostähdeksi.
Kauden 2019–2020 Pilut pelasi suurimmaksi osaksi Americansin AHL-joukkueessa, joiden eniten maaleja tehnyt puolustaja hän oli kuudella osumallaan. Pilut pelasi kauden aikana myös AHL:n tähdistöottelussa. NHL:ssä hän pelasi 13 runkosarjaottelua ilman tehopisteitä.
Pilut siirtyi kaudeksi 2020–2021 kaksivuotisella sopimuksella KHL-joukkue Traktor Tšeljabinskiin.
Maajoukkueura
Pilut pelasi World U-17 Hockey Challengessa vuonna 2012. Yhteensä hän on pelannut 12 nuorten ja 14 poikien maaottelua. Pilut on toiminut sekä Ruotsin alle 19-vuotiaiden että alle 20-vuotiaiden maajoukkuen kapteenina.
Muuta
Pilutin yhdysvaltalainen isä Larry on entinen Ruotsin alempien sarjojen kiekkoilija, joka johtaa Tingsryds AIF:n seurakohtaista kaikkien aikojen pistepörssiä ja toimii nykyään joukkueen apuvalmentajana Allsvenskanissa.
GAM-63 RASCAL
thumb|right| Bell XGAM-63 Rascal, joka oli SAC:n ensimmäisiä strategisia ohjusaseita. Bell Aircraft GAM-63 RASCAL (, suom. Hulttio, Hulivili) oli yhdysvaltalainen, niin sanottu Stand-Off -tyypin (ilmasta maahan) ydinohjus. Rascal-ohjus laukaistiin ainoastaan pommikoneista, ja se oli yksistään SAC:n (Yhdysvaltain strategiset ilmavoimat) käytössä. Näistä tulivat kysymykseen B-50, B-47 sekä B-36 -tyyppien raskaat pommituskoneet. Ohjuksen nesteraketti oli yksivaiheinen. Se toi 1.6 Machin ylisoonisen nopeuden. Lakikorkeus oli noin 20 km. Ohjuksen omamassa oli 8 255 kg. W-27 ydinkärjen voimakkuus oli 2.0 megatonnia. Ohjausjärjestelmä oli tutka-avusteinen komento-ohjaus. Kantama oli lyhyt, vain noin 100 mailia eli 160 km. Teoriassa pommikoneiden miehistöt olisivat voineet joutua itse vaaraan, niin sanotussa tositilanteessa näistä syistä (lyhyt kantama, suuri räjähdysvoima, potkuriturbiinikoneiden B-36 ja B-50 suhteellinen hitaus) johtuen.
Ohjustyypin kehittely aloitettiin niinkin varhain kuin vuonna 1946. Tuotanto alkoi vuonna 1952. Ensilaukaisu tapahtui vasta vuoden 1953 lokakuussa. Asetyyppinä Rascal oli käytössä erittäin lyhyen aikaa, sillä se poistettiin käytöstä jo vuonna 1958. Muiden aseiden ohella, AGM-28 Hound Dog korvasi tämän siinä, missä kuin myös GAM-87 Skyboltin. thumb|right|Bell XGAM-63-ohjusta kuljettaa Boeing B-47B -tyypin raskas pommikone.
Bell GAM-63 Rascal-ohjuksia valmistettiin 133 kappaletta. Näistä laukaistiin White Sandsin rakettikoealueella 47 kappaletta.
Kynäbaari-juttu
thumb|right|Vuonna 1961 julkaistu käännös [[Liisan seikkailut ihmemaassa|Liisa Ihmemaassa kuului lasten­kirjoihin, joiden maahantuonti ja levittäminen kiellettiin Kynäbaari-jutussa.]] Kynäbaari-juttu (myös Liisa ihmemaassa -tapaus) on ollut ainut kerta, jolloin tekijänoikeuslain klassikkosuojapykälää on sovellettu käytäntöön Suomessa. Asia ratkaistiin korkeimman oikeuden ennakkopäätöksellä vuonna 1967 (KKO 1967-II-10).
Kuvaus
Helsinkiläinen yritys Kynäbaari Oy julkaisi vuonna 1961 kahdeksan tunnettua lasten- ja nuortenkirjaa suomennoksina Luxus-nimisessä sarjassa. Jokaisen osan laajuus on 112–114 sivua, ja kirjat on suomennettu ranskan kielestä, vaikka niiden alkuteokset ovat englannin- ja saksankielisiä:
Vastaavanlaista kirjasarjaa oli julkaissut hollantilainen kustantamo Mulder & Zoon hollanniksi nimellä ”Junior Starpockets” ja ranskaksi nimellä ”Série Mulder junior” noin vuonna 1960. Jokaisessa kirjassa on kahdeksan värikuvaa, jotka on tehnyt B. J. Brienen. Mukaelmat ovat ”avoimen populaareja, ja ne korostavat sepitteellisyyttä, seikkailuhenkisyyttä ja viihteellisyyttä esteettisten arvojen kustannuksella”. Kaikki mukaelmat oli ilmeisesti laatinut hollantilainen toimittaja Henricus Petrus van den Aardweg (1899–1971), joka käytti useita salanimiä.
Tiusanen vetosi yleisön oikeustajuun, jotta kukaan ei tilaisi eikä ostaisi kirjoja, jotka ovat ”petosta”.
Opetusministeriö päätti 11. toukokuuta 1962 kieltää kyseisten kirjojen maahantuonnin ja levittämisen Suomessa. Menettely perustui tuoreen tekijänoikeuslain 53 §:ään, jossa mainitaan sivistyksellisten arvojen vaarantaminen: teoksia ei saa muunnella tekijän kuoltua tavalla, joka on omiaan halventamaan tekijää. Laki oli tullut voimaan 1. syyskuuta 1961. Kirjojen takavarikkoa laki ei kuitenkaan mahdollista. Pakinoitsija Panu kiitti päätöstä Kaltio-lehdessä. Kynäbaari Oy päätti hakea päätöksen kumoamista Helsingin raastuvanoikeudesta.
Heinäkuussa 1962 Helle Kannila kirjoitti Suomen Kuvalehteen ja vastusti Luxus-sarjan kieltämistä. Hänen mukaansa siinä taisteltiin tuulimyllyjä vastaan. Tiusanen moitti Kannilaa muun muassa yksinkertaistamisesta Helsingin Sanomissa.
Jutun käsittely alkoi Helsingin raastuvanoikeudessa 7. elokuuta 1962 ja jatkui loka–marraskuussa. Valtiota edusti hallitussihteeri Ragnar Meinander, ja valtion asiantuntijana kuultiin kirjailija Yrjö Kivimiestä. Kynäbaari esitti professori T. M. Kivimäen lausunnon, jonka mukaan satukirjat tuskin kuuluvat maailmankirjallisuuden suurteoksiin.
Raastuvanoikeuden päätös annettiin 29. tammikuuta 1963. Opetusministeriön määräämä kielto kumottiin, koska kirjat eivät olleet niin typisteltyjä kuin ministeriö oli väittänyt eikä oikeus arvellut tekijänoikeussuojan ulottuvan pelkkiin satukirjoihin.
Hovioikeudessa arvioitiin tarkemmin, paljonko teoksia oli lyhennetty: esimerkiksi Tom Sawyer käsitti alkuperäisteoksen noin 255 sivun asemesta noin 85 sivua ja Viimeinen mohikaani alkuperäisteoksen 560 sivun asemesta 75 sivua; lisäksi teokseen Liisa Ihmemaassa oli lisätty noin 10 sivun pituinen osa, jota ei ollut alkuperäisteoksessa, ja teoksen Tom Sawyer teksti oli muunneltu kokonaisuudessaan.
Hovioikeuden tuomio annettiin 14. lokakuuta 1964. Kynäbaarin katsottiin loukanneen sivistyksellisiä etuja julkisesti: mukaelmat olivat kirjalliselta arvoltaan huomattavasti vähäarvoisempia kuin alkuperäisteokset, eikä kirjoissa mainittu, että ne olivat lyhennelmiä. Ministeriön kieltopäätös pysytettiin voimassa, lukuun ottamatta Robin Hoodia, jonka tekijän kuolemasta ei ollut saatu selvitystä.
Kynäbaari haki valituslupaa korkeimmasta oikeudesta. Tuomioistuin tutki jutun ja pysytti hovioikeuden tuomion voimassa 6. helmikuuta 1967 äänin 4–1.
Ammunnan maailmanmestaruuskilpailut 1934
Vuoden 1934 ammunnan maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin Budapestissa. Ohjelmassa oli vain haulikkoammuntaa: Trap ja kyyhkysammunta.
Warren Magnuson
Warren Grant Magnuson (12. huhtikuuta 1905 Moorhead, Minnesota, Yhdysvallat – 20. toukokuuta 1989) oli yhdysvaltalainen demokraattipoliitikko, joka istui vuodet 1937–1944 edustajainhuoneessa ja vuodet 1944–1981 senaatissa.
Elämä
Warren Magnuson syntyi Moorheadissa, Minnesotassa vuonna 1905. Hän kasvoi adoptoituna William ja Emma Magnusonin perheessä eikä tiettävästi koskaan tavannut biologisia vanhempiaan. Warren kävi high schoolin Moorheadissa. Tämän jälkeen hän jatkoi opiskelujaan Pohjois-Dakotan yliopistossa ja Pohjois-Dakotan osavaltionyliopistossa. Pohjois-Dakotasta hän muutti Washingtonin osavaltioon ja kirjautui Washingtonin yliopistoon lokakuussa 1925. Seuraavana vuonna Magnuson sai akateemisen perustutkintonsa ja aloitti jatko-opinnot yliopiston lakikoulussa. Hän valmistui vuonna 1929.
The Independence of Observation Choice
The Independence of Observation Choice on puolalaisen death metal -yhtye Nomadin neljäs studioalbumi, joka on julkaistu vuonna 2007.
Warren Magnuson
Elämä
Edustajana Magnuson aloitti 3. tammikuuta 1937 ja istui edustajainhuoneessa lopulta joulukuulle 1944. Hänet valittiin kolmesti jatkokaudelle. Toisen maailmansodan aikana Magnuson palveli useita kuukausia lentotukialus USS Enterprisellä, kunnes presidentti Franklin D. Roosevelt määräsi kaikki edustajat palaamaan kotimaahan. Magnuson nouti edustajainhuoneessa Washingtonin osavaltion johtavien demokraattipoliitikkojen joukkoon. Kun Roosevelt nimitti Magnuson mentorin senaattori Homer Bonen vetoomustuomioistuimeen, Magnuson haki vapautuneeseen paikkaan senaatissa. Hän voitti paikan vaaleissa 1944. Hän aloitti senaattorina jo Bonen eron jälkeen, ennen kuin muut uudet senaattorit.
The Independence of Observation Choice
Kappaleet
Kaikki kappaleet säveltänyt Patrick & Bleyzabel, paitsi IX säveltänyt Bulldozer.
Warren Magnuson
Elämä
Magnuson istui senaatissa kuusi kautta ja 36 vuotta. Hän menetti paikkansa Slade Gortonille vuoden 1980 vaaleissa. Henry M. Jackson oli senaatissa Washingtonissa 1952–1980. Magnuson ja Jackson pystyivät vaikuttamaan senaatissa osavaltion hyväksi, ja heidän ansiosta Washington sai ennennäkemättömän osan valtion rahoista. Magnuson varmisti määrärahoja patojen ja valtateiden rakentamiseen sekä takasi hätäavun St. Helensin purkautumisen jälkeen. Viimeiset kaksi vuotta Magnuson toimi senaatin varapuhemiehenä.
Magnuson jatkoi asianajajana, sen jälkeen kun tippui senaatista. Hän kuoli Seattlessa vuonna 1989, ja hänet on haudattu Acacia Memorial Parkiin.
Sonnen
Sonnen on kunta Passaun piirikunnassa Ala-Baijerissa Saksassa. Se sijaitsee 23 kilometriä Passausta ja 8 kilometriä Hauzenbergistä koilliseen. Kunnalla on pinta-alaa 16,49 neliökilometriä, sen asukasluku oli vuoden 2020 lopussa 1 411 ja asukastiheys oli 86 asukasta/km2. Sonnenin pormestarina toimii Klaus Weidinger.
Sonnen on ollut itsenäinen kunta vuodesta 1818. Sen asukasluku on kehittynyt viime vuosikymmeninä seuraavasti:
Hell-Born (albumi)
Hell-Born on puolalaisen black metal -yhtye Hell-Bornin EP-levy, joka on julkaistu vuonna 1996.
Eetu Mäkiniemi
Eetu Aarne Oskari Mäkiniemi (s. 19. huhtikuuta 1999 Vantaa) on suomalainen jääkiekkomaalivahti, joka pelaa NHL-seura San Jose Sharksin organisaatiossa. Hän pelannee lähinnä AHL-joukkue San Jose Barracudassa.
Seuraura
Carolina Hurricanes varasi Mäkiniemen neljännellä kierroksella 104. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2017. Ennen tätä, toukokuussa hän teki Jokereiden kanssa kaksivuotisen ja kaksisuuntaisen KHL-sopimuksen. Mäkiniemi pelasi kauden 2017–2018 kokonaan seuran A-nuorten vahvuudessa, jossa hän kantoi suurimman osan joukkueen torjuntavastuusta. Mäkiniemi edusti Jokereita kauden aikana myös Junior Club World Cupissa. Kaudeksi 2018–2019 hänet nimettiin seuran farmijoukkueen, Mestis-joukkue Kiekko-Vantaan vahvuuteen. Mäkiniemen alkukausi meni kuitenkin pilalle, kun hän kuntoutti itseään keväällä suoritetun lonkkaleikkauksen jäljiltä. Mäkiniemi palasi kaukaloihin vasta joulukuussa 2018. Hän sai kauden aikana tililleen lopulta 13 runkosarjaottelua. Mäkiniemi pelasi kauden aikana myös yhden ottelun Jokereiden A-nuorissa. Hän ei kuitenkaan debytoinut KHL:ssä.
Huhtikuussa 2019 Mäkiniemi teki 2+1-vuotisen SM-liigasopimuksen Tampereen Ilveksen kanssa. Hän lähti kauteen joukkueen toisena maalivahtina Ville Kolppaselle, mutta jo ensimmäisten kierrosten jälkeen Mäkiniemi putosi Ilveksen maalivahtihierarkiassa niin ikään kolmanneksi, kun Lukáš Dostálin paluu NHL:stä lainalle joukkueeseen varmistui. Mäkiniemi siirtyi lainalle Ilveksen yhteistyöseuran, Mestis-joukkue KOOVEE:n vahvuuteen. Hänet valittiin sarjan marraskuun kuukauden kentälliseen. Joulukuussa 2019 Mäkiniemi nousi takaisin Ilveksen kokoonpanoon, kun Lukáš Dostál liittyi Tšekin alle 20-vuotiaiden MM-joukkueeseen. Mäkiniemi teki SM-liigadebyyttinsä 28. joulukuuta 2019 vieraissa KooKoota vastaan. Hän torjui Ilveksen 1–2-jatkoaikavoittoon päättyneessä ottelussa 24 kertaa. Jesse Lustberg valitsi Mäkiniemen ottelun Alumnien tähtien kakkostähdeksi. Myös Dostálin palattua hän esiintyi enemmän Ilveksen SM-liigajoukkueessa ja kävi vuotellen Kolppasen kanssa KOOVEE:n vahvuudessa. Mäkiniemi pelasi KOOVEE:ssa kaikkiaan 27 runkosarjaottelua torjuen yhden nollapelin. Hän pelasi myös kaksi Suomen Cupin ottelua. Mäkiniemi palkittiin kauden päätteeksi Mestiksen parhaana maalivahtina Pasi Nurminen -palkinnolla ja hänet äänestettiin toiseen tähdistökentälliseen. SM-liigassa Mäkiniemi pelasi kaikkiaan seitsemän runkosarjaottelua.
Kauteen 2020–2021 Mäkiniemi oli lähdössä Ilveksen toisena maalivahtina Ville Kolppasen aisaparina, mutta kauden kynnyksellä Lukáš Dostál palasi kuitenkin jälleen joukkueeseen lainalle NHL:stä. Mäkiniemi toimi alkukauden Dostálin pääasiallisena kakkosmaalivahtina, kunnes Dostálin lainasopimus päättyi marraskuun jälkipuoliskolla. Mäkiniemi torjui SM-liigauransa ensimmäisen nollapelin kauden seitsemännessä ottelussaan 28. marraskuuta 2020 Kalevan Palloa vastaan. Hän torjui Ilveksen 2–0-voittoon päättyneessä ottelussa 24 kertaa. Hannu Mattila valitsi Mäkiniemen ottelun Alumnien tähtien ykköstähdeksi. Hän nousi loppukaudella Ilveksen selkeäksi ykkösmaalivahdiksi ja pelasi kauden aikana kaikkiaan 34 runkosarjaottelua torjuen kaksi nollapeliä sekä viisi playoff-ottelua. Joulukuussa 2020 seura käytti Mäkiniemen sopimuksessa olleen option ja teki vuoden mittaisen jatkosopimuksen hänen kanssaan.
Toukokuussa 2021 Mäkiniemi teki Carolina Hurricanesin kanssa kaksivuotisen NHL-tulokassopimuksen. Hänen kausipalkkansa NHL:n puolella kaudella 2021–2022 on 842 500 dollaria ja kaudella 2022–2023 892 500 dollaria. Mäkiniemen farmipalkka on 70 000 dollaria kaudessa. Hänen sopimukseensa sisältyi myös 185 000 dollarin allekirjoitusbonus. Syksyn harjoitusleirin päätteeksi Hurricanes lähetti Mäkiniemen AHL-joukkue Chicago Wolvesiin. Hän pelasi siellä alkukaudella 2021–2022 14 ottelua torjuen 11 voittoa ja kaksi nollapeliä, kunnes Mäkiniemi joutui loukkaantumisen vuoksi sivuun joulukuussa 2021. Hän ei kuntouduttuaan mahtunut loppukaudella enää Wolvesin kokoonpanoon, vaan joukkueen torjuntavastuun jakoivat pääasiassa Alex Lyon, Pjotr Kotšetkov ja Jack LaFontaine. Wolves voitti kauden päätteeksi Calder Cupin, mutta Mäkiniemi ei kuitenkaan virallisesti kuulunut mestaruuden voittaneeseen joukkueeseen.
Heinäkuussa 2022 Carolina Hurricanes kauppasi Mäkiniemen, hyökkääjä Steven Lorentzin ja ehdollisen vuoden 2023 ehdollisen kolmannen kierroksen varausvuoron San Jose Sharksiin vaihdossa puolustaja Brent Burnsiin ja hyökkääjä Lane Pedersoniin. Syksyn harjoitusleirin päätteeksi seura lähetti hänet AHL-joukkue San Jose Barracudan vahvuuteen. Joulukuussa Mäkiniemi nostettiin Sharksin NHL-vahvuuteen, kun Aaron Dell lähetettiin farmiin. Hän teki NHL-debyyttinsä 7. joulukuuta 2022 Vancouver Canucksia vastaan, kun Mäkiniemi vaihdettiin Sharksin maalinsuulle ottelun kolmanteen erään maanmiehensä Kaapo Kähkösen tilalle, kun Sharks oli ottelussa 4–3-tappiolla. Hän torjui kolmannessa erässä ja jatkoajalla kuusi kertaa ja päästi kaksi maalia, kun Sharks hävisi lopulta jatkoajalla Elias Petterssonin viimeisteltyä 6–5-loppulukemat ajassa 64.25. Ensimmäisen NHL-ottelunsa aloittavana maalivahtina Mäkiniemi pelasi seuraavassa ottelussa 9. joulukuuta 2022 vieraissa Anaheim Ducksia vastaan. Hän torjui Sharksin 1–6-voittoon päättyneessä ottelussa 23 kertaa. Mäkiniemi valittiin ottelun kolmostähdeksi. Ottelun jälkeen Sharks lähetti hänet takaisin farmiin, kun James Reimer kuntoutui takaisin Sharksin NHL-vahvuuteen.
Maajoukkueura
Mäkiniemi on pelannut yhden poikien maaottelun. Hän on myös pukenut yhteen alle 20-vuotiaiden maaotteluun, mutta Mäkiniemi jäi siinä kuitenkin ilman peliaikaa.
Mäkiniemi valittiin Pohjola-leirin parhaaksi maalivahdiksi ja tähdistökentälliseen vuonna 2014.
Muuta
Mäkiniemi valmistui ylioppilaaksi Sotungin lukiosta keväällä 2018.
Salibandyn maailmanmestaruuskilpailut 2002
Salibandyn maailmanmestaruuskilpailut 2002 olivat historian seitsemännet maailmanmestaruuskilpailut ja neljännet miesten MM-kisat. Ne pelattiin Suomessa. Mukana oli yhteensä 24 maata, jotka pelasivat kahdessa eri sarjassa. Erona edellisiin ja seuraaviin turnauksiin pelattiin sekä A-sarjassa että B-sarjassa välierien lisäksi puolivälieräottelut. Mestaruuden vei Ruotsi, toiseksi tuli Suomi ja kolmanneksi Sveitsi. A-sarjaan nousivat Venäjä ja Itävalta. Loppuottelu pelattiin |Hartwall Areenalla, ja sitä oli paikan päällä seuraamassa 13665 katsojaa.
B-sarjan loppuottelu (Sijat 9-10)
Venäjä ja Itävalta A-sarjaan.
Holmium(III)oksidi
Holmium(III)oksidi on holmiumin yhdiste hapen kanssa, jossa happi esiintyy hapetusluvulla −II ja holmium +III. Näin muodostuva yhdiste on Ho2O3. Se voidaan myös nimetä holmiumtrioksidiksi tai holmiumoksidiksi (Holmium esiintyy lähes aina +III hapetusluvulla, joten sekaantumisen vaaraa ei ole). Historiallisesti sitä on kutsuttu myös holmiaksi. Kuten dysprosium(III)oksidi, holmiumoksidi on paramagneettisempia tunnetuista aineista. Luonnossa eri lantanoidien oksidit esiintyvät tyypillisesti yhdessä, ja niiden erottaminen on vaikeaa. Holmiummetalli hapettuu itsestään ilmassa holmiumoksidiksi. Holmiumoksidi vaikuttaa eri väriseltä eri valaistusoloissa. Päivänvalossa se on hieman kellertävän valkoista, mutta trikromaattisessa valossa se vaikuttaa oranssin punaiselta niin että se näyttää aivan samalta kuin erbium(III)oksidi samassa ympäristössä.
Kemialliset ominaisuudet
Holmiumoksidi reagoi suolahapon tai ammoniumkloridin kanssa muodostaen holmium(III)kloridia:
Käyttö
right|thumb|Optinen kalibrointistandardi joka sisältää 4% holmiumoksidia pysyvästi suljetussa ampullissa. Holmium(III)oksidia käytetään erikoislaseissa, lasereissa ja monimetallilampuissa. Lasilla, joka sisältää holmiumoksidia, on joukko tarkkoja spektrin absorptioviivoja näkyvän valon aallonpituudella. Tästä syystä tällaista lasia on käytetty kalibrointistandardina optisille spektrofotometreille. Holmium laser toimii 2,08 mikrometrin aallonpituudella, ja niitä käytetään lääketieteessä, LIDAR-järjestelmissä, sekä tuulen nopeuden mittaamisessa ja muussa ilmakehän havainnoinnissa.
Mark Antokolski
Mark Matvejevitš Antokolski (2. marraskuuta (J: 21. lokakuuta) 1843 Vilna – 9. heinäkuuta (J: 26. kesäkuuta) 1902 Bad Homburg vor der Höhe) oli venäläinen kuvanveistäjä, joka on tunnettu teostensa psykologisesta monimutkaisuudesta.
Elämä
Mark Antokolski syntyi Vilnassa köyhään, seitsemänlapsiseen juutalaisperheeseen. Antokolski opiskeli Keisarillisessa taideakatemiassa Pietarissa (1862–1868). Hänen ensimmäiset työnsä käsittelivät juutalaisaiheita, kuten Juutalainen räätäli, Nathan Viisas, Juutalaisten tutkinta. Mark Antokolski piti kuvanveistoa inhimillisenä ja sosiaalisena ideaalina.
Vuosina 1868–1870 Antokolski oleskeli Berliinissä. Hän viimeisteli vuonna 1870 teoksensa Iivana Julma, jonka Eremitaašin taidemuseo hankki kokoelmiinsa keisari Aleksanteri II:n aloitteesta. Keisari palkitsi taiteilijan 8 000 ruplan suuruisella summalla ja nimittämällä tämän Venäjän taideakatemian jäseneksi.
Heikkoa terveyttään hoitaakseen Antokolski matkusti vuonna 1871 Italiaan nuoren oppilaansa Ilja Gintsburgin kanssa, ja kuusi vuotta myöhemmin hän asettui Pariisiin.
Roomassa Antokolski viimeisteli Pietari I Suuren patsaan Pietarhoviin vuonna 1872, kuten myös kopiot Taganrogin ja Arkangelin kaupunkeihin. Vuonna 1878 Antokolski asetti näytteille kaikki työnsä Pariisin maailmannäyttelyyn, jossa hän sai kultamitalin. Vuonna 1880 Pietarissa järjestettiin taiteilijan yksityisnäyttely, jonka ansiosta taiteilijalle myönnettiin professorin arvonimi.
Taiteilijan sairaus paheni, ja hän vietti enimmän osan ajastaan Italian Lago Maggiorella, mutta kävi elämänsä loppuun asti usein Pariisissa. Pariisissa hän työsti seuraavat teoksensa: Spinoza, Mefistoteles, Jaroslav Viisas, Nestor Kronikoitsija ja Jermak Timofejevitš.
Antokolski kuoli Bad Homburgissa lähellä Frankfurtia.
Ernő Rubik (lentokonesuunnittelija)
Ernő Rubik (27. marraskuuta 1910 – 13. helmikuuta 1997) oli unkarilainen lentokonesuunnittelija, jonka poika Ernő Rubik on kuuluisan Rubikin kuution kehittäjä. thumb|Rubikin R-26SU Góbé'82 trainer glider Rubik suunnitteli 1930 purjelentokoneita Műegyetemi Sportrepülő Egyesület-kerhossa, joka kuului Budapestin teknilliseen korkeakouluun. Hän suunnitteli ainakin yhden yhteyskoneen ennen toista maailmansotaa. Toisen maailmansodan jälkeen hän suunnitteli useita purjelentokoneita ja moottorikoneita. Valmistajia olivat 1945-48 Aero-Ever ja sen jälkeen valtionyhtiö Sportárutermelő Vállalat.
Minas Morgul (yhtye)
Minas Morgul on saksalainen black metalia ja melodista death metalia soittava yhtye. Se on saanut nimensä J. R. R. Tolkienin Tarussa sormusten herrasta esiintyvästä samannimisestä tornista, jonka nimi tarkoittaa suomeksi ”mustan velhouden tornia”.
Beutelsbach
Beutelsbach on kunta Passaun piirikunnassa Ala-Baijerissa Saksassa. Se sijaitsee 12 kilometriä etelään Vilshofenista ja 33 kilometriä länteen Passausta. Kunnalla on pinta-alaa 20,39 neliökilometriä, sen asukasluku oli vuoden 2020 lopulla 1 190 ja väestötiheys oli 58 asukasta/km2. Beutelsbach muodostaa yhdessä Aidenbachin kanssa eräänlaisen kuntayhtymän (Verbandsgemeinden).
Kunnan asukasluku on kehittynyt viime vuosikymmeninä seuraavasti:
Disney Television Animation
Disney Television Animation (DTVA) on yhdysvaltalainen animaatioita tuottava tuotantoyhtiö. Se perustettiin vuonna 1984 nimellä Walt Disney Pictures Television Animation Group, ja myöhemmin vuonna 1987 nimi muutettiin Walt Disney Television Animationiksi. Vuonna 2011 nimi lyhennettiin muotoon Disney Television Animation.
Vuodesta 1998 yhtiön päämaja on ollut Frank G. Wells -rakennuksessa Team Disney Burbank -rakennusta vastapäätä. Frank G. Wells oli erityisesti suunniteltu televisioanimaatoita varten, ja yhtiöllä on myös toinen rakennus Glendalessa, jonne yhtiö siirtyi vuonna 2002. Sen entiset päämajat sijaitsivat Motion Picture and Television Academyssä Pohjois-Hollywoodissa ja Cahuengassa.
Nykyisin Disney Television Animation on osa Disney Channelia. Yhtiön puheenjohtajana toimi Barry Blumberg, joka ilmoitti eroavansa tehtävästään marraskuussa 2005. Mike Moonista tuli helmikuussa 2006 yhtiön uusi varapresidentti.
Televisiosarjat
Walt Disneyn tuotantoa 1980-luvulta nykypäivään.
Leivinpyörä
Leivinpyörä eli taikinapyörä on kädensijaan akseloitu harkkoreunainen metallikiekko, jolla leikataan kaulitusta leivintaikinasta halutun kokoisia ja muotoisia paloja yksittäisiksi leivonnaisiksi. Yksinkertaisin tapa on leikata kaulittu taikinalevy ruuduiksi tai suikaleiksi läpi taikinalevyn kulkevin suorin vedoin, mutta leivinpyörällä on mahdollista leikata monimutkaisiakin kuvioita joko vapaalla kädellä tai esimerkiksi pahvista leikattua kaavaa vasten. Leivinpyörää käytetään muun muassa perinteisten tähdenmuotoisten joulutorttujen aihioiden leikkaamiseen voitaikinasta.
Leivinpyörän kaltainen keittiöväline on suorareunaisella, teräväksi hiotulla pyörällä varustettu pizzaleikkuri.
Ivan Betskoi
thumb|Ivan Betskoi, [[Alexander Roslinin maalaama muotokuva vuodelta 1777.]] Ivan Ivanovitš Betskoi (3. helmikuuta 1704 Tukholma, Ruotsi – 31. elokuuta 1795 Pietari) oli venäläinen hovimies, joka johti Venäjän koulutusjärjestelmän uudistamista keisarinna Katariina Suuren valtakauden alkuvuosina ja toimi Pietarin taideakatemian johtajana vuosina 1764–1794.
Suku ja koulutus
Betskoi oli ruhtinas ja sotamarsalkka Ivan Trubetskoin avioton poika, joka syntyi Trubetskoin ollessa sotavankeudessa Ruotsissa suuren Pohjan sodan aikana. Hänen äitinsä oli ruotsalainen aatelisnainen. Aviottoman syntyperänsä vuoksi Betskoi sai sukunimekseen vain osan isänsä nimestä. Betskoi vietti pääosan nuoruudestaan ulkomailla. Hän kävi kadettikoulun Kööpenhaminassa ja palveli jonkin aikaa Tanskan ratsuväessä, mutta jätti palveluksen loukkaannuttuaan ratsastusonnettomuudessa.
Virkaura
Betskoi tuli vuonna 1729 Venäjän ulkoministeriön palvelukseen. Hän sai kielitaitonsa ansiosta paljon ulkomaankomennuksia ja toimi muun muassa Venäjän Pariisin-lähettilään sihteerinä. Hän oli suosiossa keisarinna Elisabetin vallan alkuvuosina, mutta siirtyi vuonna 1747 viidentoista vuoden ajaksi asumaan Ranskaan. Palattuaan Venäjälle Betskoi oli vuosina 1762–1779 Katariina Suuren yksityissihteerinä. Hän sai 1766 todellisen salaneuvoksen arvonimen.
Toiminta koulutuksen kehittäjänä
Betskoi pyrki kehittämään Venäjän koululaitosta yleisen sivistystason nostamiseksi. Keisarinnalle vuonna 1763 esittämässään muistiossa hän ehdotti molemmille sukupuolille suunnatun laajan sisäoppilaitoksiin perustuvan opetusjärjestelmän perustamista ”uuden ihmisrodun” luomiseksi kasvatuksen avulla. Valistukseen uskonut Betskoi vastusti myös lasten ruumiillista kuritusta kouluissa. Hänen aloitteestaan perustettiin vuonna 1764 aatelisneidoille tarkoitettu Smolnan instituutti sekä monia muita oppilaitoksia.
Vuonna 1764 Betskoista tuli Pietarin taideakatemian järjestyksessä toinen presidentti Ivan Šuvalovin jälkeen. Heti astuttuaan tehtäväänsä hän laati taideakatemialle sen ensimmäisen ohjesäännön ja perusti akatemiaan kasvattiosaston, johon otettiin viisi- ja kuusivuotiaita poikia 15 vuoden koulutusta varten. Hän pyrki lisäämään yleissivistävien aineiden opetusta taideakatemiassa. Betskoi perusti myös löytölastenkodit Moskovaan vuonna 1764 ja Pietariin vuonna 1770. Myöhempinä vuosinaan hän sokeutui ja menetti vaikutusvaltansa Katariina Suureen. Hän oli silti taideakatemian presidenttinä vuoteen 1794.
Betskoita on joskus kirjallisuudessa väitetty huhujen perusteella Katariina Suuren oikeaksi isäksi, koska hänellä oli Pariisissa oleskellessaan läheiset suhteet tämän äitiin, herttuatar Johanna Elisabetiin.
Pakracin välikohtaus
Pakracin välikohtaus oli veretön yhteenotto Pakracin kaupungissa Kroatiassa maaliskuussa 1991. Se oli yksi ensimmäisistä vakavista väkivallan purkauksista, joista kehittyi Kroatian sota. Yhteenotto alkoi, kun serbikapinalliset valtasivat kaupungin poliisiaseman ja hallintorakennuksen sekä häiritsivät Kroatian hallituksen virkamiehiä. Kroatian hallitus teki vastahyökkäyksen ja lähetti sisäministeriön erikoispoliisin palauttamaan järjestyksen. Jugoslavian kansanarmeijan väliintulosta huolimatta Kroatian hallitus onnistui saamaan kaupungin kontrolliinsa.
Mestari Pathelin
thumb|Oikeudenkäyntikohtausta esittävä kuva. Mestari Pathelin (La farce de Maître Pierre Pathelin) on tuntemattoman ranskalaisen tekijän farssi 1460-luvulta. Sen päähenkilö on viekas petkuttaja. Se on ilmestynyt suomeksi 1937 Otto Mannisen suomentamana nimellä Mestari Patelin, mutta sitä on esitetty aikaisemminkin, sillä Otto Wallenius esitti Suomalaisessa teatterissa siinä nimiosaa. Yleisradio on esittänyt sen kuunnelana, jonka teksti on julkaistu painettuna.
Näytelmän musiikkia sisältyy François Couperinin Cembalokirjojen 1. osaan sen 4. sarjaan.
Mario Vrančić
pienoiskuva|Mario Vrančić vuonna 2017. Mario Vrančić (s. 23. toukokuuta 1989 Slavonski Brod, Jugoslavia) on saksalais-bosniahertsegovinalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja. Hän edustaa Englannin Mestaruussarjassa pelaavaa Norwich Cityä.
Vrančić pelasi jo juniorina Saksassa ja aloitti liigauransa Mainzissa toukokuussa 2007. Kauden 2009–2010 hän pelasi lainalla Rot Weiss Ahlenissa ja tammikuussa 2011 hän siirtyi Borussia Dortmundiin mutta pelasi vain seuran kakkosjoukkueessa. Kaudet 2012–2015 hän edusti Paderbornia ja pelasi kaudella 2014–2015 ensimmäisen kunnon pääsarjakautensa, jolla hän pelasi 30 ottelua ja teki kaksi maalia. Kaudet 2015–2017 hän edusti Darmstadtia ja pelasi Bundesliigassa 45 ottelua, joissa hän teki kuusi maalia.
Kesällä 2017 Vrančić siirtyi Norwich Cityn joukkueeseen. Kaudella 2017–2018 hän teki mestaruussarjassa 35 ottelussaan yhden maalin mutta seuraavalla kaudella 36 ottelussaan jo kymmenen maalia. Kaudella 2019–2020 hän edustaa Norwichia Valioliigassa.
Vrančić pelasi Saksan juniorimaajoukkueissa. Hän kuului alle 19-vuotiaiden Euroopan-mestaruuden vuonna 2008 voittaneeseen joukkueeseen mutta pelasi vain muutamia minuutteja kahdessa ottelussa. Alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa 2009 hän pelasi viisi ottelua ja teki maalin neljännesvälieräottelussa Nigeriaa vastaan mutta Saksa putosi jatkosta puolivälierissä.
Aikuisena Vrančić on edustanut Bosnia ja Hertsegovinan maajoukkuetta, jossa hän on marraskuun 2019 loppuun mennessä pelannut kuusi maaottelua, niistä ensimmäisen syyskuussa 2015 ja toistaiseksi viimeisen maaliskuussa 2017.
Atik Ismail
Atik Ismail (s. 5. tammikuuta 1957 Helsinki) on tataaritaustainen suomalainen entinen jalkapalloilija. Hänet tunnetaan etenkin 1970-1980 -lukujen jalkapallotähtenä. Aktiiviurallaan Ismail pelasi Suomen A-maajoukkueessa 26 ottelua. Sarjatasolla Ismail edusti HJK:ta, Kiffeniä ja Kopareita. SM-otteluja hän pelasi yhteensä 201 ja teki niissä 113 maalia. Ismail pelasi myös Turkissa, Belgiassa ja Ruotsissa sekä on toiminut jalkapallovalmentajana. Urheilun lisäksi Ismail on julkaissut kirjoittamiaan runoja, ollut mukana politiikassa, työskennellyt lähihoitajana ja päihdetyöntekijänä.
Yksityiselämä
vasen|pienoiskuva|266x266px|Atikin isä, korpraali Talat Ismail (1922-1987) sota-aikana. Atik Ismail syntyi tataariperheeseen Helsingin Munkkiniemessä vuonna 1957. Hänen vanhempansa olivat Talat ja Ilhamiye Ismail. Atik ja hänen kaksoisveljensä Adil nimettiin turkkilaisten painijoiden Celal Atikin ja Adil Atanin mukaan.
Ismailin lapset ovat Can Heikkonen (s. 1982), kaksoset Pele ja Ali Koljonen (s. 1988) sekä Maria Koljonen (s. 1989).
Atik Ismail ja Cisse Häkkinen olivat hyviä ystäviä. Ismail julkaisi Cissestä kirjan vuonna 2008.
Ura
Aktiiviurallaan (1975–1987) hän pelasi Suomessa Helsingin Jalkapalloklubissa, Kiffenissä ja Kuopion Pallotovereissa. Yhteensä hän pelasi SM-sarjassa 201 ottelua, joissa teki 112 maalia. Tämän lisäksi hän pelasi Turkissa, Belgiassa ja Ruotsissa.
Ismail ilmoitti tammikuussa 1980, ettei palaa Belgiaan, vaan pelaa seuraavaksi joko HJK:ssa tai Tukholman AIK:ssa. Hän solmi sopimuksen AIK:n kanssa 20. tammikuuta, kun oli tehnyt maalin ja antanut maalisyötön harjoitusottelussa. Ismail kuitenkin putosi kesällä AIK:n reservijoukkueeseen ja 4. kesäkuuta pelatun Bulgarialle kärsityn 0–2-tappion jälkeen A-maajoukkueringistä. Kauden päätyttyä joulukuussa 1980 hän palasi HJK:n riveihin. Tärkeimmän maalinsa hän teki vuonna 1982, kun HJK voitti Liverpoolin Euroopan Cupin toisella kierroksella maalein 1–0.
Ismail oli mukana voittamassa alle 18-vuotiaiden EM-hopeaa vuonna 1975, Suomen hävitessä loppuottelussa Englannille jatkoajalla.
Hän pelasi Suomen jalkapallomaajoukkueessa 26 ottelua, joissa teki seitsemän maalia. Uransa ensimmäisessä maaottelussa Ismail teki Kreikkaa vastaan kaksi maalia.
Hänen kaksosveljensä Adil pelasi myös HJK:ssa, vasempana laitapuolustajana. Atik on veljeään tunnin verran vanhempi. Luonteeltaan heidän kerrotaan olevan täysin päinvastaisia - Atik on impulsiivinen ja Adil rauhallinen. Veljekset juhlistivat yhteistä 50-vuotistaan 5. tammikuuta 2007 jalkapallon merkeissä.
Vuosina 1995–1997 Ismail valmensi jalkapallossa Kuopion Palloseuraa, vuonna 1999 Zulimaneja, vuonna 2000 Kingsiä ja vuosina 2001–2002 Kiffeniä. Tämän jälkeen Ismail valmensi ensin SC KuFu-98:n B-junioreita ja sen jälkeen Kingsin B-junioreita.
Vuosina 2008–2009 Ismail toimi iisalmelaisen PK-37:n edustusjoukkueen päävalmentajana Kakkosessa. Hän on ollut myöhemminkin mukana seuran toiminnassa valmentaen eri ikäkausijoukkueiden pelaajia. Kaudella 2010 hän toimi Jämsänkosken Ilveksen päävalmentajana Kolmosessa.
Urheilu-uran jälkeen
Aktiiviuransa aikana ja sen jälkeen Ismail kärsi vakavista päihdeongelmista, mutta on sittemmin raitistunut täydellisesti ja muun muassa kirjoittanut runoja. Syksyllä 2005 Ismail teki Vilimit-tapahtumaan kollaasinäyttelyn Kuivia kavereita, kosteita kuvia ja jatkoi toisella, AK! (tataarin kieltä) -taidenäyttelyllä, joka oli esillä keväällä 2006 Kuopion kaupungin kirjastokahvilassa. Jämsänkoskella 17.–22.7.2006 järjestetyssä Virtaa Koskella -tapahtumassa nähtiin Atik Ismailin pienoismonologi Body and Soul sekä kollaasinäyttely Virtaa Pukukopissa.
Ismail oli vuonna 1999 Euroopan parlamentin vaaleissa vihreiden ehdokkaana. Hän pyrki Euroopan parlamentin jäseneksi vuoden 2009 vaaleissa vasemmistoliiton listoilta. Ismail sai 5 910 ääntä. Vuonna 2014 hän nousi varaedustajan paikalta Kuopion kaupunginvaltuustoon vasemmistoliiton Heidi Komulaisen jätettyä poliittiset luottamustoimensa.
Hän on myös kommentoinut jalkapallolähetyksiä televisiossa ja on toiminut vuodesta 1990 sosiaali- ja terveysalalla, valmistuen lähihoitajaksi 1995.
Ismail palaa vielä satunnaisesti pelikentille pääosin kirjailijoista kootun FC Kynän riveissä. Keväällä 2006 hän esiintyi myös nörteistä kootun jalkapallojoukkueen valmentajana Subtv:n televisiosarjassa FC Nörtit.
Ismailin kaksospojat Ali ja Pele Koljonen ovat molemmat Veikkausliigassa pelanneita jalkapalloilijoita.
Ismailin kirja Klubin Kundit – 20 vuotta koukussa (kustantaja Lamplite), julkistettiin 3. elokuuta 2006 Olympiastadionilla. Tammi julkaisi syksyllä 2007 Marko Leinon ja Atik Ismailin kirjoittaman romaanin Isältä pojille. Lisäksi Ismail on kirjoittanut Pekka Peekoon, joka kertoo iisalmelaisen jalkapalloseuran nuoresta kasvatista ja hänen unelmistaan. Ismail on kirjoittanut yhdessä Henna Kauppisen kanssa Työterapinen Ry historiikin.
Ismaililla oli myös tekeillä rap-henkinen single-cd (Hat trick Show), mutta levy jäi julkaisematta.
Ismail kirjoittaa kolumneja Iisalmen Sanomiin sekä kuopiolaiseen paikallislehteen Viikkosavoon.
Atik Ismail avioitui Elina Itkosen kanssa 2003.
Marraskuussa 2013 Ismail julkaisi kirjan Mestaruussarjan maestrot 1960–1989, jossa esitellään yli sata suomalaispelaajaa. Julkaisun kustannukset katettiin pääasiassa yhteisörahoituksella.
Tilastot
Seurajoukkueuran tilastot kattavat vain kansalliset sarjat.
Ylimääräinen virkamies
Ylimääräinen virkamies oli Suomessa vakinaisen virkamiehen tehtäviä hoitava tai tätä avustava henkilö, jolla ei ollut varsinaista virkaa. Tällaisia henkilöitä oli aiemmin virastoissa runsaasti ja heistä käytettiin vakinaisen viran mukaista nimitystä, kuten ylimääräinen kanslisti tai ylimääräinen notaari. Ylimääräisen virkamiehen palkkaus ja oikeudet sovittiin työtä edeltävässä sopimuksessa. Ylimääräisenä virkamiehenä toimiminen katsottiin ikälisään oikeuttavaksi ajaksi.
Valtion palveluksessa olleiden ylimääräisten virkamiesten oikeusasema järjestettiin ensin vuoden 1943 (asetus 37/1943) ja sitten vuoden 1949 ylimääräisasetuksella (755/1949), joka oli voimassa vuoteen 1987. Asetuksessa heistä käytettiin nimitystä ylimääräinen toimenhaltija. Tällaiset ylimääräiset toimet perustettiin valtion virastoihin ja laitoksiin talousarviossa vuosittain myönnetyillä määrärahoilla. Toimeen voitiin valita tekijä, vaikkei tointa julistettu haettavaksi. Toimi lakkasi, jos talousarviossa ei ollut sitä varten varoja. Ylimääräisen toimenhaltijan irtisanomisaika oli 14 päivää. Hänen palkkauksensa, eläkkeensä ja vuosilomansa oli samanlainen kuin vakinaisilla virkamiehillä, mutta oikeutta lakkautuspalkkaan hänellä ei ollut.
Vuonna 1979 valtion palveluksessa oli noin 122 000 henkilöä virkasuhteessa ja 75 000 työsuhteessa. Ylimääräisiä virkamiehiä oli 45 000 ja tilapäisiä virkamiehiä 4 000.
Juvan lukio
Juvan lukio on Etelä-Savossa Juvan kunnassa toimiva lukio. Lukion painopistealueita ovat viestintä ja tutkimus. Lukio sijaitsee Juvan koulukeskuksessa yhdessä peruskoulun yläkoulun kanssa. Opiskelijoita lukiossa on 90.