cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Ian Anderson
Lauluntekijänä Anderson on tehnyt usein kriittisiä lauluja esimerkiksi kristillisyydestä, yhteiskunnasta ja joulusta. Huilistina hän on itseoppinut; hän käyttää instrumenttiaan bluestyyliin pärisyttäen ja puhkuen. Anderson on itse kertonut ottaneensa vaikutteita soittotyyliinsä Roland Kirkiltä. Huilun lisäksi Andersonin toinen pääsoitin on akustinen metallikielinen kitara. Nykyään hän soittaa konserteissa enimmäkseen pienikokoista kitaraa, kun ennen hän soitti normaalikokoista.
Huilun ja akustisen metallikielisen kitaran lisäksi Anderson osaa soittaa useita muita soittimia, kuten bassokitaraa, pillejä, sopraanosaksofonia, pasuunaa, viulua ja rumpuja.
Andersonin säveltämisen kultakausi sijoittuu vuosille 1968–1979. Tämä aikana hän sävelsi kaikki Jethro Tullin kuuluisimmat kappaleet. 2000-luvun aikana Anderson on ottanut vaikutteita intialaisesta musiikista ja etenkin maailmanmusiikista. Tämä kehitys näkyy selvästi jo Jethro Tullin Roots to Branches -levyllä. 1970-luvun huumorimausteisen yhteiskuntakritiikin jälkeen Anderson on kertonut sanoituksissaan ihmisten arkielämästä.
Anderson on vaikuttanut myös liikealalla. Hän on ollut naimisissa kahdesti: Jennie Franksin kanssa 1970–1974 ja vuodesta 1976 lähtien Shona Learoydin kanssa. Andersonilla on lapset James ja Gael. Hänellä diagnosoitiin vuonna 2018 keuhkoahtaumatauti. Anderson itse epäilee sairastuneensa, koska hän on altistunut savukoneille yli 50 vuoden ajan.
Andersonille myönnettiin Brittiläisen imperiumin ritarikunnan MBE-arvonimi vuonna 2008.
Kaukovalta
Kaukovalta on seuraavien suomalaisten henkilöiden sukunimi:
Mánnu
Mánnu on vuonna 1999 ilmestynyt Angelit-yhtyeen neljäs studioalbumi. Se jatkaa edellisen Skeaikit -studioalbumin sähköisen äänimaailman linjaa ja levyä pidetään myös edellisiä modernimpana. Kyseessä on yhtyeen ensimmäinen Time Warnerin omistamalle Finlandia Recordsille tekemä uutta materiaalia sisältävä albumi sekä myös ensimmäinen nykyisellä Angelit-nimellä julkaistu levy. Vuoteen 1997 asti yhtye tunnettiin nimellä Angelin tytöt. Kappaleesta Gárkit tehtiin musiikkivideo.
Ammattiopisto Spesia
Ammattiopisto Spesia on eri puolilla Suomea toimiva ammatillinen erityisoppilaitos. Spesia kouluttaa nuoria ja aikuisia, jotka tarvitsevat yksilöllistä tukea opintoihinsa.
Spesian päätoimipaikat ovat Jyväskylä, Järvenpää, Pieksämäki ja Turku. Spesia järjestää koulutusta myös useilla muilla paikkakunnilla. Noin 1 500 opiskelijan Spesia on Suomen toiseksi suurin ammatillinen erityisoppilaitos Ammattiopisto Luovin jälkeen.
Valmentavaa ja tutkintotavoitteista koulutusta
Spesia tarjoaa sekä valmentavaa että tutkintoon johtavaa ammatillista koulutusta opiskelijoille, jotka tarvitsevat oppimiseensa ja opinnoista suoriutumiseen yksilöllistä tukea. Tuen tarve voi liittyä esimerkiksi oppimisvaikeuksiin, fyysisiin rajoitteisiin, sairauteen tai sosiaalisiin haasteisiin. Opiskelu on käytännönläheistä ja tapahtuu pienissä ryhmissä.
Koulutustarjontaan kuuluu:
Spesiaan voi hakea joko yhteishaussa helmi-maaliskuussa tai jatkuvan haun kautta ympäri vuoden.
Erityisen tuen asiantuntijapalveluita
Ammattiopisto Spesia toimii myös ammatillisen erityisopetuksen palvelu- ja kehittämiskeskuksena. Spesia Asiantuntijapalvelut järjestää koulutuksia ja konsultaatiota opetus- ja ohjausalan ammattilaisille, työnantajille sekä muille erityistä tukea tarvitsevien parissa työskenteleville.
Historia
Ammattiopisto Spesia syntyi vuonna 2018, kun Bovallius-ammattiopisto ja Validia Ammattiopisto yhdistyivät. Oppilaitoksen ylläpitäjäksi perustettiin vuoden 2017 alussa Ammattiopisto Spesia Oy, jonka omistajia ovat Invalidiliitto (57 %) ja S. ja A. Bovalliuksen säätiö sr‎ (43 %).
S. ja A. Bovalliuksen säätiö on järjestänyt ammatillista koulutusta vuodesta 1905 alkaen ja Invalidiliitto vuodesta 1942. Ammattiopisto Spesian juuret ulottuvat myös Kuhankosken erityisammattikouluun (Laukaa) ja AURA-instituuttiin (Turku), jotka yhdistyivät Bovallius-ammattiopistoon vuonna 2009.
Major League Baseball -kausi 1997
Major League Baseball -kausi 1997 oli baseballin Major Leaguen 122. kausi. Kausi päättyi Florida Marlinsin voittoon Cleveland Indiansista seitsemän ottelun mittaisessa World Seriesissä. Kauden All-Star -ottelu pelattiin 8. heinäkuuta Jacobs Fieldilla, Clevelandissa ja siinä voittajaksi selvisi American League 3–1. Ottelun MVP oli Sandy Alomar, Jr. (CLE).
Avaruuden sankarit
Avaruuden sankarit (tunnetaan myös nimellä Operaatio: Kuu) on 12-osainen HBO:n minisarja, joka käsittelee NASA:n 1960- ja 1970-lukujen Apollo-ohjelmaa ja ensimmäisiä kuulentoja. Se perustuu pitkälti Andrew Chaikinin A Man on the Moon -kirjaan. Sarjaa tuottivat Ron Howard, Brian Grazer, Tom Hanks ja Michael Bostick. Sarja on tunnettu totuuden mukaisesta kerronnastaan ja vaikuttavista erikoistehosteista.
Sarjan alkuperäinen nimi tulee Jules Vernen scifi-romaanista From the Earth to the Moon eli Maasta Kuuhun. Sarjan viimeisessä jaksossa kuvataan Georges Mélièsin Vernen kirjaan perustuvan elokuvan tekoa.
Minisarja keskittyy Apollo-avaruusohjelman vaiheisiin, joita ei ollut vielä kuvattu fiktiivisesti. Mercury-projekti ja siihen osallistuneet seitsemän ensimmäistä astronauttia käsitellään lyhyesti ensimmäisessä jaksossa, sillä aiheesta oli jo tehty elokuva Valiojoukko (The Right Stuff, 1983). Sarjan tuottajat Hanks, Howard ja Grazer olivat tekemässä Apollo 13-elokuvaa, joka kuvasi Apollo 13:n tapahtumat miehistön ja lennonvalvonnan näkökumasta. Sarjassa Apollo 13:n ajan tapahtumat kuvataan median näkökulmasta.
Palkinnot
Sarja voitti parhaan minisarjan Emmy- ja Golden Globe -palkinnot 1998.
Versiot
Sarja kuvattiin alun perin 1.33 kuvasuhteella tavoitteena sopivuus tavallisen television kanssa. Tämä versio julkaistiin neljän DVD:n pakettina. Laajakuvatelevisioiden yleistyttyä sarja muokattiin 1.78 kuvasuhteelle ja julkaistiin 2005 viiden DVD:n pakettina. Muokkauksessa kuvan ylä- ja alaosat hävisivät. Paikoitellen tämä johti merkittävien yksityiskohtien häviämiseen. Esimerkiksi kohtauksessa, jossa Gemini 8 / Agena -yhdistelmä pyörii holtittomasti avaruudessa juuttuneen suuttimen takia, ei se näy uudessa versiossa.
Kannonkoski
Kannonkoski on Suomen kunta, joka sijaitsee Keski-Suomen maakunnassa, ja joka on Länsi- ja Sisä-Suomen aluehallintoviraston toimialuetta. Kannonkosken evankelis-luterilainen kappeliseurakunta puolestaan on osa Lapuan hiippakuntaa. Kunnassa asuu noin 0 asukasta. Kannonkosken rajanaapureita ovat Karstula, Kivijärvi, Saarijärvi, Viitasaari ja Äänekoski. Sotien jälkeen 1940-luvulla Neuvostoliitolle luovutetun Sortavalan maalaiskunnan asukkaita eli evakoita sijoitettiin muun muassa Kannonkoskelle. Suurimmillaan Kannonkosken väkiluku oli 1950-luvun ja 1960-luvun vaihteessa, ollen tuolloin lähemmäs 4 000. Kannonkoski on suosittu mökkikunta – kesäasuntoja on lähemmäs 1 000. Kesäasukkaiden ansiosta kunnan väkiluku moninkertaistuu loma-aikoihin. Rantaviivaa kunnalla on yli 400 kilometriä.
Saarijärven-Viitasaaren seutukunnan yhdistymissuunnitelmat alkoivat vuonna 2009.
Kannonkoski, Karstula, Kivijärvi ja Kyyjärvi suunnittelivat yhdistymistä 1. tammikuuta 2022 alkaen Suomenselän kunnaksi. Kannonkosken kunnanvaltuusto hylkäsi kuntaliitoksen 15. helmikuuta 2021 äänin 8-7, vaikka muiden kolmen kunnan kunnanvaltuustot liitoksen hyväksyivät. Kannonkosken jäätyä pois suunnitellusta yhdistymisestä myös Kivijärvi jättäytyi pois. Jäljelle jääneiden Karstulan ja Kyyjärven liitoshanke kariutui 17. toukokuuta 2021 pidetyssä Kyyjärven kunnanvaltuuston kokouksessa eikä valtiovarainministeriökään esitä pakkoliitosta.
Maantiede
Kannonkoski sijaitsee Suomenselän vedenjakaja-alueella, Kymijoen vesistön latvoilla. Kannonkosken vesistöt kuuluvat Saarijärven, Kivijärven sekä Viitasaaren reitteihin. Kunnan alueella suurimpia järviä ovat Kivijärvi, joka on Suomen 30:nneksi suurin järvi, 15 kilometriä pitkä ja enimmillään noin kuusi kilometriä leveä Vuosjärvi, Kannonjärvi eli Kannonselkä, Pudasjärvi, Viivajärvet sekä puoliksi Karstulan kunnan puolella sijaitseva Enonjärvi. Merkittävimpiä jokia ovat Hilmonjoki, joka tunnetaan paremmin koskikalastuskohde Hilmonkoskesta, Viivajoki, sekä Lakojoki, jonka kautta muun muassa Saarijärven puolella sijaitsevan Pyhä-Häkin kansallispuiston vedet laskevat laajaan Vuosjärveen ja edelleen Keiteleeseen.
Kannonkoski on osa Järvi-Suomen maantieteellistä suuraluetta. Vankat, osittain hyvinkin vanhat metsät ja vesistöt muodostavat maiseman hallitsevan piirteen. Alueen järvet ovat muodostuneet 10 000–6 000 vuotta sitten. Kannonkosken kautta kulkee Laukaan–Sumiaisten–Konginkankaan-Kannonkosken harjujakso, joka on muodostunut jääkauden loppuvaiheissa. Harjujaksoon liittyy Isolähteenpuron runsasvetinen lähteikkö Mannilankylän eteläpuolella, alueella, josta suuri osa kunnan asukkaista saa juomavetensä, sekä Haarajärven-Rakennuslammen-Tuurajärven alueen kymmenet karun kauniit lammet. Yli 20 hehtaarin laajuisia soita Kannonkoskella on kaikkiaan noin 3 500 hehtaaria. Muun muassa Hilmonkosken Jukkosuo on valjastettu Vapon turvetuotannon tarpeisiin. Kannonkosken korkeimmat kohdat ovat selvästi yli 200 metriä merenpinnan yläpuolella. Vanhaa aarniometsää Kannonkoskella on yhä, tehometsätaloudesta huolimatta, melko runsaasti. Alueella aikoinaan riehuneista laajoista metsäpaloista muistuttaa Kismanniemen Palopitäjän nimi.
Kylät
Kannonkosken kyliä ovat kunnan ainoan taajaman, kirkonkylän eli entisen Leppälänkylän lisäksi Kannonjärvi, Kannonsaha, Kannonpää, Selänranta, Vihtaperä, Hännänkylä, Yläpää, Piispala (eli Jauhoniemi), Palomäki (eli Palopitäjä), Joenniska, Mannilankylä, Pitkäjärvi, Lakomäki, Käräjämäki, Alamaa, Hilmonkoski, Luomala, Hetoperä, Pelleskylä, Vuoskoski, Kämäri, Rytyperä, Sipilä sekä Terelä.
Varsinaisia maarekisterikyliä Kannonkosken alueella ovat Pudasjärvi, Vuoskoski ja Jauhoniemi sekä Huopana (Viitasaari) ja Vastinki sekä Kalavastinki (Karstula). Jauhoniemen, Vuoskosken ja Pudasjärven kylien raja Kivijärvestä Lakojärveen oli myös Viitasaaren ja Kivijärven pitäjien eli kuntien raja vuodesta 1868 vuoteen 1934. Kunnanrajoihin on vielä myöhemmin tehty pieniä muutoksia, kuten esimerkiksi vuonna 1997 Sisäasiainministeriön päätöksellä.
Historiaa
Kannonkosken kunta on muodostettu vuonna 1934 Kivijärven pitäjän kaakkoisista ja Viitasaaren pitäjän lounaisista kylistä. Ennen perustamisvuotta ei Kannonkoski-nimistä paikkakuntaa saati kylää ole varsinaisesti ollut olemassakaan. Leppälänkylän miljöö rakentui 1800-luvun lopulla ja kunnan ensimmäisen kansakoulunkin virkaa vuodesta 1894 lähtien toimittanut Leppälä lienee ollut kirkonkylän ensimmäinen talo. Kirkkotien varrelle valmistui muun muassa rakennusmestari K. Bomanin suunnittelema suojeluskuntatalo Vartiolinna vuonna 1936. Sieltä lähtivät Kannonkosken miehet sekä talvi- että jatkosotaan. Pihassa on muistomerkkinä tykki ja muistokivi. Jugend-tyylinen Pasasen kauppa valmistui 1912 kauppa- ja asuinrakennukseksi. Vanhimpia säilyneitä tilakeskuksia Kirkkotien raitin varrella on 1850-luvulla rakennettu Pellonpään pihapiiri. Vartiolinnan takana Kiihkovuoren rinteessä sijaitsee Peikonpesä, joka on tarinoiden mukaan ollut entisaikaan piilopirtti, jonne paettiin vainolaisia muun muassa isovihan (1700–1721) aikaan tai muun vaaran uhatessa.
Vaikka maallinen ja hengellinen hallinto oli erotettu toisistaan jo vuonna 1865 ”Suomen Keisarillisen Majesteetin Armollisella Asetuksella” kunnallishallituksesta, niin kunnallista itsenäistymistä edelsi kuitenkin usein seurakunnallinen itsenäisyys. Näin kävi myös Kannonkoskella. Ojalan talosta tuli pappila vuonna 1928 ja ensimmäisen oman pappinsa kannonkoskelaiset saivat vuonna 1930, jonka jälkeen seuraavana vuonna eli 1931 Viitasaaren seurakunnasta itsenäistynyt seurakunta vihdoin aloitti toimintansa. Päätös tästä oli tehty jo vuonna 1919, mutta toimeenpano viivästyi viranhaltijoiden, toisin sanoen Kivijärven ja Viitasaaren kirkkoherrojen takia. Itsenäisen kunnalliselämänsä Kannonkoski aloitti valtioneuvoston päätöksellä tammikuun 1. päivänä vuonna 1934. Kyseessä oli Suomen toiseksi viimeinen uusi maalaiskunta, vielä myöhemmin perustettiin Pohjaslahti vuonna 1941 erottamalla Ruoveden kunnasta. Kirkko valmistui vasta 1938.
Kannonkoskella on parhaimmillaan toiminut 11 kansakoulua 1950-luvun alkupuolella.
Hallinto
Ylintä päätöksentekovaltaa kunnassa käyttää Kannonkosken kunnanvaltuusto. Nimenmukaisen kunnallisvaakunansa kunta sai vuonna 1959. Kunnantalo paloi maaliskuun alussa vuonna 2014. Kyseessä oli tuhopoltto.
Talous
Kämärin kylällä Vuosjärven Varasen selän ja Kivijärven välissä kannaksella sijaitsee Wärtsilä-yhtymän sekä Metsäliiton Teollisuus Oy:n rakennuttama nykyään Vattenfallin kokonaan omistama vuonna 1957 käyttöön otettu edelleen toiminnassa oleva Hilmon vesivoimalaitos kanavineen. Kivijärven säännöstelyä varten on myös sen eteläpäässä sijaitseva Potmonkoski padottu. Vattenfallin tietojen mukaan Hilmosta saadaan sähköä noin 5000 kotitalouden tarpeisiin.
Nykyään kunnan suurimmat työllistäjät ovat Piispalan lisäksi mm. Suomen suurimpiin kuuluva ovenkarmien valmistaja Kannonpuu Oy, puunjalostusyhtymä RPN-Wood, Metsäkuljetus Vesterinen Oy sekä masto- ja voimalinjarakenteiden valmistaja TTP-yhtiöt (vuoteen 2007 saakka Keski-Suomen Mastorakenne Oy). Kannonkoskella toimii yli 120 erilaista yritystä. Vuonna 2009 Kannonkosken Yrittäjät ry palkittiin Suomen parhaana yrittäjäyhdistyksenä pienten kuntien sarjassa.
Työttömyysprosentti Kannonkoskella on noin 11 (vuonna 2010). Myös puutarhamansikan viljely tuottaa osalle kuntalaisista toimeentulon.
Kannonkoskelle on suunniteltu suurta jopa 60 tuulivoimalasta koostuvaa tuulipuistoa.
Väestönkehitys
Seuraavassa kuvaajassa on esitetty kunnan väestönkehitys viiden vuoden välein vuodesta 1980 lähtien. Käytetty aluejako on 1.1.2017 tilanteen mukainen.
Taajamat
Vuoden 2017 lopussa Kannonkoskella oli 1 408 asukasta, joista 518 asui taajamassa, 870 haja-asutusalueilla ja 20:n asuinpaikat eivät olleet tiedossa. Kannonkosken taajama-aste on 37,3 %. Kunnassa on vain yksi taajama, Kannonkosken kirkonkylä. pienoiskuva|Potmon rautatiesilta Kannonkoskella
Seurakunnat
Vuoden 2018 aluejaon mukaan Kannonkoskella on seuraavat Suomen evankelis-luterilaisen kirkon seurakunnat: Seurakunta toimii myös Kivijärven kunnan ja Saarijärven kaupungin alueilla.
Suomen ortodoksisen kirkon seurakunnista Kannonkosken alueella toimii Jyväskylän ortodoksinen seurakunta.
Entiset seurakunnat
Seuraavassa luettelossa on mainittu historiallisella ajalla lakkautetut seurakunnat Kannonkosken kunnan nykyisellä alueella.
Palvelut
Kannonkosken kirjasto on osa seudun kymmenen kirjaston Keski-kirjastoverkkoa ja sen tiloissa on myös pieni elokuvateatteri.
Sosiaali- ja terveyspalveluista huolehtii Kannonkosken, Karstulan, Kivijärven, Kyyjärven ja Saarijärven kuntien yhteisesti omistama Perusturvaliikelaitos Saarikka, entiseltä nimeltään Saarijärven-Karstulan seudun terveydenhuollon kuntayhtymä.
Liikenneyhteydet
Kunnan itsenäistymishankkeen syntymiseen vaikutti pitkälti niin usko omiin voimiin kuin huonot kulkuyhteydet silloisilla kulkuneuvoilla. Manttaalinomistajien hevos- ja käsivoimin rakentamat sekä osin hätäaputöinäkin teetetyt soisen ja routaisen sydänmaan halkaisemat maantiet olivat heikkokuntoisia. Säännöllinen linja-autoliikenne Kannonkoskella aloitettiin 1930-luvun lopulla reitillä Huopanankoski – Kannonkoski – Saarijärvi – Uurainen – Jyväskylä. Kannonkosken kautta kulkevat Jyväskylä–Haapajärvi-rata, josta Kannonkosken osuus valmistui vuonna 1960, kantatie 77 (Sininen tie) sekä seututie 648. Kannonkosken kunnan alueella on toiminut kolme varsinaista rautatieliikennepaikkaa asemarakennuksineen: Enonjärvi, Kannonkoski ja Varanen. Seisakkeita Kannonkosken alueella on ollut useita. Paikkakunnalla oli 1960-luvulla myös soranajossa käytetty ns. kolmioraide Teeriharjun hiekkamontuille. Säännöllinen henkilöliikenne rataosuudella lopetettiin 1968 ja nykyään rataa käytetäänkin lähinnä puutavaran kuljetuksiin, vaikka sen kunnostamisesta on käyty keskustelua. Kannonkoskea lähimmät henkilöliikenteen rautatieliikennepaikat sijaitsevat Ähtärin Myllymäellä ja Jyväskylässä. Lähin merisatama sijaitsee noin 150 km:n päässä Kokkolassa.
Kannonkoskelta on matkaa maanteitse Helsinkiin noin 370 kilometriä, Jyväskylään 100 kilometriä, Ouluun noin 280 kilometriä ja lähimmälle lentoasemalle Tikkakoskelle 80 kilometriä. Kivijärvellä sijaitsee seudun kuntien yhteisesti omistama Suomenselän lentokenttä. Kirkonkylän Nuottalassa sijaitsee kunnallinen veneilysatama, josta pääsee vesitse Kivijärveä pitkin aina Kinnulaan asti. Kannonkosken luontoreitistö on erinomainen. Laajin kokonaisuus on Pyhä-Häkin ja Piispalan kautta kulkeva Keski-Suomen Maakuntauran reitti Saarijärveltä Kivijärven suuntaan.
Kannonsaha
pienoiskuva|Kannonkoski Pohjoisen Keski-Suomen suurimman kauppasahan ja aikanaan Laukaan kihlakunnan suurimman teollisuuslaitoksen perustivat kruununvouti, kuuluisan historioitsijan isä Daniel Danielsson ja kokkolalainen kauppias Carl Gustav Favorin pitäjälle nimensä antaneeseen Kannonkosken uomaan 1835. Varsinaisen sahaustoiminnan paikalla aloitti viipurilainen kauppias Michail Tichanoff. Sahatavara kuljetettiin ensin purjelaivoilla Kivijärven Kinnulan lahteen, sitten hevosilla Himangalle ja edelleen vientiin lähinnä Kokkolan sataman kautta. Kannonkosken laudoilla oli varma menekki, koska toinen osakas Favorin oli Kokkolan suurisuuntaisimpia laivanvarustajia. Teollisen mittakaavan rahdituksen, uittojen, metsätöiden, tervanpolton ja sahauksen turvin paikalle syntyi kyläkunta myllyineen, asuntoineen, kauppoineen, kirjastoineen ja kouluineen: Kannonsaha, jolla nimellä kylä tunnetaan edelleen, oli siis nykyisen Kannonkosken kunnan ensimmäinen taajaväkinen yhdyskunta, ”taajama”. Yli sadan hengen työväkeä varten sahan partaalle oli rakennettu suuri kasarmi. Sahan koulua piti mm. Kivijärven lukkari Kjellman. Kolmikerroksisen saharakennuksen yhteyteen rakennettiin myös rautasulattamo vuonna 1850. Toiminta jäi kokeilun asteelle: raudan valmistus järvimalmista ei kannattanut. Myöhemmin sahan omistajiin kuului maakauppias Johan Anjelin sekä paikallinen voimahahmo Lauri Vesterinen. Vanha saha seisoi paikallaan vuoteen 1896 saakka. Toimintaa paikalla kuitenkin jatkettiin tiettävästi aina vuoteen 1947 asti ja viimeisenä paikalla toimi Kannonkosken Mylly-, Saha- ja Sähköosuuskunta, alallaan yksi energiayhtiö Keski-Suomen Valo Oy:n edeltäjistä. Kannonsahan toimintaa vauhditti myös samaisen pitäjän itäosan alueella pitkään toiminut koko pohjoisen Euroopan suurin yhtenäinen metsätyömaa, Lakomäki.
”Hämeen silmillä katsellaan sen Kalle Reinin perään, kun se lähti Kannonkoskelta, eikä tule enään.” - Näin kuului Antti Rosenströmin laulu enonkoskelaissyntyisestä Kannonsahan herrasta Michail Tichanoffista.
Piispala
Kannonkosken uimahalli PiiSpa, palloiluhalli ja jäähalli sekä urheilukeskus sijaitsevat vuonna 1982 opetusministeriön tuella perustetussa Kannonkosken kunnan kokonaan omistamassa luonto-, liikunta- ja nuorisomatkailukeskuksessa Piispalassa. Piispala sijaitsee luonnonkauniilla Kivijärven niemellä noin seitsemän kilometrin päässä kunnan keskustaajamasta luoteeseen aivan Sinisen tien varrella. Piispala omistaa myös Länsi-Lapin Muoniossa sijaitsevan Muotkavaaran nuorisokeskuksen.
Elokuussa 1990 Piispalassa pidettiin kansainvälinen 13 500 osanottajan Finnjamboree-partioleiri Tervas.
Lakomäen Metsäkartano
Metsäkartanon rakennutti kasvimaantieteilijä Alfred Oswald Kihlman vuonna 1885 noin 6 500 hehtaarin metsätilansa päärakennukseksi. Kihlman oli senaattori, tiedemies ja tutkimusmatkailija, joka tutki muun muassa Kuolan niemimaata. Hänen työnsä jälkiä näkyy yhä Lakomäessä; harvinaisten lajien joukossa on esimerkiksi saksanpihta, jonka kävyt kasvavat ylöspäin.
Lakomäki toimi sittemmin lähes sata vuotta metsäyhtiöiden kuten Enso Gutzeitin tukkikämppänä. Metsissä työskenteli sadoittain miehiä ja hevosia. Lakomäen lisäksi miehet majoittuivat Heinäjärven, Vuorimäen, Saukkolan ja Ylimmäisen Vuorijärven tukkikämpillä. Ensimmäinen metsäautotie Lakomäkeen valmistui 1930-luvulla. Nyttemmin tiestöä riittää Konginkankaalle saakka. Nykyään Lakomäen Metsäkartano toimii maaseutumatkailu-, majoitus- ja juhlatilana. Entisessä palovartiotornissa palvelee näköalaravintola.
Kannonkosken kirkko
Funktionalistinen betoniholvattu Kannonkosken kirkko valmistui vuonna 1938.
Kannonkosken Palomäen tasoristeysturma
22. helmikuuta vuonna 1971 Kannonkosken tasoristeysturma vaati kuuden kannonkoskelaisen koululaisen hengen. Heidän muistolleen on Kannonkosken kirkkomaalle pystytetty muistokivi.
Valamon ortodoksimunkit evakossa Kannonkoskella
Ortodoksinen Valamon luostari joutui siirtymään Laatokan Valamosta talvisodan ja sen lopettaneen rauhanteon myötä 1939-1940 evakkoon Kannonkoskelle. Mukaan otettiin ikoneja ja muuta arvokasta kalustoa, jotka luostarin 117 munkkia apulaisineen siirsivät hevoskyydillä maatilalle Pohjois-Kannonkoskelle, Terelän kylälle. Osa munkeista majoittui pitäjän kansakouluille, kuten Vuoskoskelle, Piispalaan, Käräjämäkeen ja Taipaleen kouluun Hilmonkoskelle. Kannonkoskelaisiakin kovasti koetelleista sodasta, kylmästä, taudeista ja nälänhädästä hengissä selvinneet munkit siirtyivät Heinäveden Papinniemeen, jossa luostarin toiminta jatkui.
Talvisodan aikana menehtyneet 27 munkkiveljestä on haudattu Kannonkosken kirkkomaahan. Kannonkoskella ei ole omaa ortodoksista seurakuntaa, kirkkoa tai tsasounaa, vaan kuuluu Jyväskylän ortodoksisen seurakunnan alueeseen, jonka lähimmät rukoushuoneet sijaitsevat naapurikunnissa Viitasaarella ja Saarijärvellä.
Valamon munkkien ansiosta Kannonkoski pääsi The New York Times -lehteen 26. heinäkuuta 1941, vaikka lehdessä väitetäänkin Kannonkosken sijaitsevan Pohjois-Suomessa: Isä Markus ja hänen toverinsa muuttivat uuteen kotiin Kannonkoskelle, pohjoiseen Suomeen.
pienoiskuva|Valamon luostarin 27 veljesta
Tapahtumat
Kannonkoski on kansanmusiikkipitäjä. Pitäjän hanuristit ovat saavuttaneet monta voittoa mm. Kaustisen kansanmusiikkijuhlilla. Kannonkoskella järjestettiin pitkään vuosittain pelimannijuhlia, kuten Käräjäsoitot Käräjämäen kyläkoululla, jota on käynyt mm. Helsingin oopperatalon suunnitellut arkkitehti Eero Hyvämäki, sekä Antin Soitto kirkonkylällä. Tanssiperinnettä ja -kuntoa ylläpidetään kesäisin Hilmonkosken lavalla. Saman kylän koululla pidetään kesäisin myös suuren suosion saavuttaneet Jukkosuo Jazzit. Kannonkoskelta on myös kotoisin lauluyhtye Sopivan monta.
Kesäisin Kannonkoskella vietetään Kannonkoski-viikkoa. Suomenselkä-messut järjestetään joka kesä vuorotellen Suomenselän alueen kunnissa, myös Kannonkoskella. Kannonkosken Urheilukalastajat järjestää joka kesä Taimensoudun Kivijärven Kuivaselällä ja Lintuselällä.
Vuonna 2001 Janne Heinosen lyhytelokuvaa Taivasmatka kuvattiin muun muassa Kannonkosken Käräjämäessä. Siinä näyttelivät muun muassa Teemu Lehtilä ja Anu Sinisalo.
Vuosittainen moottoripyörätapahtuma Brittiralli on järjestetty Kannonkosken Vuorilahden Kallion leirintäalueella kaikkiaan kolme kertaa. Teeriharjun moottoriurheilukeskuksessa taas järjestetään vuosittain esimerkiksi jokamiesluokan autourheilutapahtumia. Täältä on saanut alkunsa myös Mikko Hirvosen ura.
Ruokakulttuuri
Kannonkosken pitäjäruoiksi nimettiin 1980-luvulla kuivakuoreperunat (perunoita ja kuivattua kuoretta) ja tirripaisti.
Järjestäjä
Järjestäjä on henkilö, joka järjestää esimerkiksi tilaisuuden tai toimintaa.
Kuvauspaikkajärjestäjä on henkilö joka huolehtii elokuvatuotannon kuvauspaikkojen etsimisestä yhdessä ohjaajan ja lavastajan kanssa. Hän vastaa kuvauspaikkojen järjestelyistä.
Gladys Knight
Gladys Maria Knight (s. 28. toukokuuta 1944 Atlanta, Georgia) on yhdysvaltalainen muusikko ja näyttelijä, joka tunnetaan "soulin keisarinnana". Hän lauloi Gladys Knight & the Pips -yhtyeessä, joka on Rock and Roll Hall of Famessa. Knight on menestynyt myös soolourallaan ja tehnyt yhteistyötä muiden artistien kanssa. Sekä hän että yhtye ovat saaneet Grammyja. Knight esitti elokuvan 007 ja lupa tappaa (1989) tunnuskappaleen.
Näyttelijänä Knight on esiintynyt muun muassa 1980-luvun sarjassa Charlie & Co.. Elokuviin, joissa hän on esiintynyt, kuuluvat 20 taalaa (1993) ja Murha Hollywoodissa (2003). Hän sai Golden Globe -ehdokkuuden roolistaan elokuvassa Pipe Dreams (1976). Hänellä oli myös CableACE-ehdokkuus.
Naldo
Ronaldo Aparecido Rodrigues, pelaajanimeltään Naldo (s. 10. syyskuuta 1982 Londrina, Brasilia) on brasilialainen jalkapalloilija, joka edustaa Ranskan Ligue 1:ssä pelaavaa monacolaisseuraa AS Monacoa. Hän on pelipaikaltaan toppari.
Naldo loitti uransa kotimaassa Esporte Clube Juventuden joukkueessa ja siirtyi Werder Bremeniin kesällä 2005 korvaamaan Bayern Müncheniin siirtynyttä Valérien Ismaëlia. Bremenin vakioaloituskentälliseen kuuluva Naldo hämmästytti 9. joulukuuta 2006 tekemällä hattutempun Bremenin 6-2 voittoon johtaneessa pelissä Frankfurtia vastaan.
My
My, MY tai my voi tarkoittaa seuraavia:
Leena Rauhala
Leena Maria Rauhala, o.s. Siltala, (s. 28. helmikuuta 1942 Kouvola) on suomalainen poliitikko. Hän toimi kristillisdemokraattien kansanedustajana vuosina 1999–2015 Pirkanmaan vaalipiiristä.
Eduskuntatyö
Rauhala oli eduskuntavuosinaan varsinaisena jäsenenä neljässä eri valiokunnassa, sivistysvaliokunnassa kausina 1999–2003 ja 2007–2011, sosiaali- ja terveysvaliokunnassa sekä työelämä- ja tasa-arvovaliokunnassa kaudella 2003–2007 ja tulevaisuusvaliokunnassa kaudella 2011–2015. Lisäksi hän oli muun muassa Pohjoismaiden neuvoston Suomen valtuuskunnan jäsen vuosina 2004–2007. Kristillisdemokraattisessa eduskuntaryhmässä Rauhala toimi ensimmäisenä varapuheenjohtajana vuosina 2007–2015 ja toisena varapuheenjohtajana vuosina 2004–2007.
Rauhala oli ehdolla myös vuoden 2015 eduskuntavaaleissa, mutta jäi varasijalle saatuaan 30 ääntä vähemmän kuin valituksi tullut Sari Tanus.
Kaupunginvaltuutettuna
Rauhala on ollut Tampereen kaupunginvaltuutettu vuodesta 1997 lähtien. Kaupunginvaltuutettuna hän on toiminut muun muassa kaupunginhallituksen, koulutuslautakunnan, Tampere-talon hallituksen ja Tampereen ammattikorkeakoulun hallituksen jäsenenä.
Kolumnistina
Rauhala on kirjoittanut kolumneja eri lehtiin ja ottanut kirjoituksissaan kantaa poliittisiin ja eettisiin kysymyksiin.
Tunnustukset
Presidentti Sauli Niinistö myönsi Leena Rauhalalle vuonna 2013 sosiaalineuvoksen arvonimen.
Aate ja politiikka
Rauhala on sosiaalilääketieteen asiantuntija ja siksi hänen useat lainsäädäntöaloitteensa ja kysymyksensä koskevat sosiaali- ja terveyspolitiikkaa. Rauhala on perehtynyt tutkimaan yhteisöllistä ja yhteiskunnallista vaikutusta ihmisen kokonaisvaltaiseen hyvinvointiin. Hän korostaa terveyspalveluissa ihmisarvoa.
Rauhala teki vuonna 2010 hallitukselle kirjallisen kysymyksen, kuinka erään kustantamon wicca-aiheisen kirjasarjan julkaiseminen voitaisiin estää. Hän teki myös kirjasarjan sisällöstä tutkintapyynnön keskusrikospoliisille. Rauhalan mukaan sarja kuvaa nuorille sopimattomasti huumeiden ja päihteiden käyttöä ja seksiä. Stabenfelt-kustantamo päätti olla julkaisematta Cate Tiernanin Sweep-sarjaa Suomessa, Ruotsissa ja Norjassa. Suomen luonnonuskontojen yhdistys Lehto ja Pakanaverkko paheksuivat tiedotteessaan, että Rauhala teki tutkintapyynnön siitä, että kirjasarjan henkilöhahmot harjoittavat wiccaa. Muun muassa Turun science fiction -kirjallisuusseuran Pasi Karppanen kirjoitti, että ”eduskunnan tehtävä ei ole Suomessa toimia sensuurielimenä, eikä sillä ole edes valtuuksia siihen”.
Suku
Rauhalalla on kaksoissisko Leea Hiltunen, joka toimi kansanedustajana kristillisten eduskuntaryhmässä vuodet 1991–1995 ja 1999–2003.
Kirjallinen tuotanto
Rauhala ja hänen kaksoissiskonsa Leea Hiltunen kirjoittivat vuonna 2002 yhdessä kirjan Eduskunnan kaksosten äidin tarina, joka kertoo heidän äidistään Taimi Siltalasta (o.s. Tuhkanen).
Kirjallisuusvuosi 1875
Kirjallisuusvuosi 1875 käsittelee vuoden 1875 tärkeitä kirjallisuuden tapahtumia, uutisia ja julkistuksia.
Mz
Mz tarkoittaa seuraavia:
Avidius Cassius
Gaius Avidius Cassius (noin 130 – heinäkuu 175) oli roomalainen usurpaattori, joka yritti kaapata vallan vuonna 175 Marcus Aureliuksen ollessa Rooman keisari. Hänet tunnetaan etupäässä Dio Cassiuksen historiassa ja Historia Augustassa olevien tietojen perusteella.
Cassius syntyi Cyrrhuksessa Syyriassa. Hänen isänsä oli oraattori Gaius Avidius Heliodorus josta tuli myöhemmin Egyptin prefekti. Cassius menestyi sotilasurallaan Marcus Aureliuksen ja Lucius Veruksen ollessa keisareina. Parthian sodan aikana Cassius johti joukkoja jotka valtasivat Seleukeian ja Ktesifonin. Tämän jälkeen hänestä tuli senaatin jäsen ja vuonna 166 hänestä tuli Syyrian kuvernööri. Hän kukisti Egyptissä puhjenneen kapinan vuonna 172.
Vuonna 175 hän julistautui keisariksi ehkä siksi että Marcus Aurelius oli huhujen mukaan kuollut sotaretkellä germaaneja vastaan. Näin ei kuitenkaan ollut ja Marcus Aurelius kiirehti pian Syyriaan kukistamaan Cassiusta joka ei kuitenkaan ollut saanut tukea vallankaappaukselleen Egyptin ja Syyrian ulkopuolella. Lopulta eräs sotilas tappoi Cassiuksen, jonka pää lähetettiin Marcus Aureliukselle. Keisari olisi kuitenkin halunnut ottaa Cassiuksen kiinni elävänä, jotta olisi voinut armahtaa hänet.
Melodifestivalen 2015
Melodifestivalen 2015 oli Ruotsissa 7. helmikuuta – 14. maaliskuuta järjestetty laulukilpailu, jossa valittiin Ruotsin edustaja vuoden 2015 Eurovision laulukilpailuun. KIlpailun voitti Måns Zelmerlöw kappaleella Heroes, joka voitti myös kansainvälisen Eurovision laulukilpailun.
1. semifinaali
Ensimmäinen semifinaali kilpailtiin 7. helmikuuta Scandinaviumissa, Göteborgissa.
2. semifinaali
Toinen semifinaali kilpailtiin 14. helmikuuta Malmö Arenalla, Malmössä.
3. semifinaali
Kolmas semifinaali kilpailtiin 21. helmikuuta Östersund Arenalla, Östersundissa.
4. semifinaali
Neljäs semifinaali kilpailtiin 28. helmikuuta Conventum Örebrossa, Örebrossa.
Toinen mahdollisuus
Toinen mahdollisuus -karsinta kilpailtiin 7. maaliskuuta Helsingborg Arenalla, Helsingborgissa.
Finaali
Finaali kilpailtiin 14. maaliskuuta Friends Arenalla, Tukholmassa.
Blade Runner: Black Lotus
Blade Runner: Black Lotus on japanilainen animesarja, joka perustuu Blade Runner -elokuvien maailmaan. Sen tapahtumat sijoittuvat kymmenen vuotta anime-lyhytelokuvan Blade Runner Black Out 2022 (2017) jälkeen. Se on Crunchyrollin, Adult Swimin ja Alcon Television Groupin yhteistuotantoa.
Blade Runner: Black Lotus alkoi Crunchyrollissa ja Adult Swimissä 14. marraskuuta 2021.
Juoni
Sarja sijoittuu vuoteen 2032, kymmenen vuotta Pimennyksen jälkeen, ja keskittyy naispuoliseen Nexus-8 -replikanttiin nimeltä Elle.
Tuotanto
Blade Runner: Black Lotus julkistettiin 20. marraskuuta 2018 ja se esitettiin vuonna 2021. Sola Digital Arts tulee animoimaan sarjan jaksot, Shinji Aramakin ja Kenji Kamiyaman ohjatessa ne. Shinichirō Watanabe, Blade Runner Black Out 2022:n ohjaaja, toimii sarjan luovana tuottajana. Sarjan englanniksi jälkiäänitetty versio esitettiin Yhdysvalloissa Adult Swim -kanavalla sekä julkaisemaan katsottavaksi myös Crunchyrolliin.
Postilaatikko
thumb|Postilaatikoita telineessä. Postilaatikko on rakennuksen ulkopuolella, yleensä tien varressa oleva laatikko, johon vastaanottajan posti jaetaan.
Rakenne
Postilaatikot sijaitsevat usein teiden varsilla, postilaatikkotelineeseen, tolppaan tai johonkin muuhun niitä varten tehtyyn rakennelmaan kiinnitettynä. Laatikot ovat yleensä muovisia, metallisia tai joskus puisiakin. Tyypillisessä muovisessa laatikossa on kaksiosainen kansi, ulompi sateensuojana ja sisempi varustettu postiluukulla. Metalliset laatikot ovat usein lukittavia. Postilaatikon tärkeä osa on postinsaajan nimi ja osoite, tavallisesti laatikon kannessa tai etuseinässä. Erityisesti omakotitaloalueilla on toisinaan laatikoita, joissa ei ole minkäänlaisia merkintöjä, mikä vaikeuttaa postinjakelua.
Sijoittelu
thumb|right|[[Moottorisahalla tehty karhuveistos postilaatikkotelineenä maaseututalossa.]] Omakotitaloalueilla postilaatikot ovat usein tontin rajalla tai erikokoisissa laatikkoryhmissä tien varrella. Rivitaloalueilla ne ovat yleensä aina laatikkoryhmissä esimerkiksi parkkipaikkojen alueella. Kerrostaloissa postit jaetaan ovessa sijaitsevan postiluukun kautta asuintilaan tai alakerrassa oleviin postilaatikoihin. Postilaatikoiden sijoittelusta ja malleista on olemassa Viestintäviraston ohjeet, mutta niiden rakentamisessa voi kuitenkin käyttää myös mielikuvitustaan. Aikoinaan yleisimpiä postilaatikoita oli ns. heittopostilaatikko, johon posti heitettiin ohi ajavasta postiautosta.
Sähköpostilaatikko
Postilaatikko-termi on otettu käyttöön myös sähköpostin yhteydessä, tarkoittamaan saatujen ja lähetettävien viestin talletukseen käytettäviä tiedostorakenteita. Tässä yhteydessä postilaatikot usein nimetään ja ryhmitellään esimerkiksi viestien päivämäärän, lähettäjien tai sisältöjen perusteella.
Olavi Rissanen
Olavi ”Olli” Rissanen (s. 26. maaliskuuta 1947 Kuopio) on suomalainen jalkapalloilija ja myöhemmin jalkapallovalmentaja. Hänen pelipaikkansa oli hyökkääjä. Rissanen pelasi SM-sarjassa yhteensä 403 ottelua, joissa hän teki yhteensä 185 maalia. Vielä 40-vuotiaana viimeisenä SM-sarjakautenaan hän teki viisi maalia.
Maajoukkueessa Rissasen tilille kertyi yhteensä 40 A-maaottelua ja hän teki niissä 7 maalia.
Hän toimi Kuopion Palloseuran toisena valmentajana loppukauden 1989 ja sen jälkeen kaksi kokonaista kautta 1990–1991. Ensimmäisen kauden saavutuksena oli Suomen Cupin voitto.
Circuit Bremgarten
46.95889°N, 7.40194°W
Circuit Bremgarten oli 7,28 kilometriä pitkä moottorirata Bremgartenissa Sveitsissä. Radalla ajettiin Sveitsin Grand Prix vuosina 1950–1954.
Bremgarten rakennettiin moottoripyöräradaksi vuonna 1931 Bernin pohjoispuolella oleviin metsiin. Radalla ei ole suoria, vaan siinä on vain paljon nopeita mutkia. Ensimmäinen autourheilukilpailu sillä ajettiin vuonna 1934, jossa kuoli kuljettaja Hugh Hamilton. Puiden ympäröimä rata oli vaarallinen, erityisesti märällä kelillä. Vuonna 1948 italialainen Achille Varzi kuoli radalla Sveitsin Grand Prix´n harjoituksissa.
Bremgartenin radalla ei ole ajettu virallista moottoriurheilutapahtumaa vuoden 1955 jälkeen, koska autourheilu, jossa oli katsojia, kiellettiin Sveitsissä Le Mansin 24 tunnin ajossa vuonna 1955 sattuneen 80 katsojan hengen vaatineen onnettomuuden jälkeen. Silti Sveitsin Grand Prix ajettiin kerran vuonna 1982, tosin rata sijaitsi Dijonissa Ranskassa.
Merivoimien tutkimuslaitos
thumb|Merivoimien tutkimuslaitoksen logo Merivoimien Tutkimuslaitos (MerivTL) oli Suomen merivoimien komentajan alainen sotilaslaitos, joka vastasi merivoimien teknisestä ja luonnontieteellisestä tutkimus- ja kehittämistoiminnasta. Tehtäviin kuuluivat toiminnan suunnittelun ja koordinoinnin, teoreettisen tutkimuksen sekä käytännön mittaus- ja koetoiminnan. Tutkimuslaitos oli perustettu, tosin eri nimellä vuonna 1918. Merivoimien tutkimuslaitos lakkautettiin 31.12.2013. Merivoimien tutkimuslaitoksen ohjus- ja häivetutkimus siirtyi Puolustusvoimien tutkimuslaitokseen, mutta mm. vedenalaista sodankäyntiä ja laivatekniikkaa koskevat osuudet siirtyivät Merisotakouluun.
Historia
Laitoksen nimi 1970-luvulla oli Merivoimien Koeosasto. Se on toiminut Turussa myös ns. Kallapään alueella. Nykyinen nimi tuli käyttöön 1994.
Perinteet
Laitos jatkoi Helsingin Sotasataman laboratorion, Laivastoaseman koelaitoksen, Miinakoeaseman ja Rannikkotykistökoulun tutkimusosaston perinteitä. Vuosipäivänään se vietti Sotasataman laboratorion perustamispäivää 11.9.1918. Perinteiden vaalimiseen osallistui Merivoimien tutkimuslaitoksen perinneyhdistys ry.
Nykyhetket
Laitoksen hallinto ja osa tutkimuksesta toimi Espoon Kilossa Puolustusvoimien Tiedustelukeskuksen kanssa samoissa tiloissa. Mittaus- ja koetoiminta sijaitsi Pansion laivastoasemalla.
Laitos on yhdistetty vuonna 2014 perustettuun Puolustusvoimien tutkimuslaitokseen.
PFK Lokomotiv Sofia
Profesionalei Futbolei Klub Lokomotiv Sofia on jalkapalloseura Sofian kaupungista. Seura pelaa kaudella 2021–22 maansa korkeimmalla sarjatasolla Efbet ligassa. Se on perustettu vuonna 1929. Lokomotiv Sofialla on voitettuna neljä Bulgarian mestaruutta vuosilta 1940, 1945, 1964 ja 1978. Bulgarian cupin se on voittanut 1948, 1953, 1982 ja 1995.
Jumalatar
Historia
thumb|upright|left|[[Käärmejumalatar Kreetalta. Knossoksen palatsi noin 1600 eaa.]] Jumalattareen on yhdistetty käsitys, jonka mukaan ihmisyhteiskunnissa vallitsi aikoinaan rauhaisa ”primitiivinen matriarkaatti”, jossa palvottiin Jumalatarta. Toisen teorian mukaan Jumalatarta alettiin palvoa vasta, kun ihmiskunta siirtyi metsästyksestä, keräilystä ja paimentolaisuudesta maanviljelyyn.
Kivikaudelta 30 000 – 40 000 eaa. on säilynyt useita naisfiguriineja. Joidenkin tutkijoiden mukaan ne saattavat olla jumalatarten kuvia. Neoliittinen Çatal Hüyükin yhteisö Turkissa palvoi vuosien 6500–5500 eaa. aikana erään käsityksen mukaan äitijumalatarta. Muinaisessa Egyptissä, Mesopotamiassa, Kanaaninmaalla, Kreikassa ja Roomassa jumalattarilla oli merkittävä asema, samoin kuin Amerikan uskonnoissa. Kristinuskon katolilaisuudessa ja ortodoksisuudessa Jeesuksen äitiä Mariaa kunnioitetaan ”Jumalan äitinä”, ja Marian palvonnassa on nähty muinaisen Jumalattaren palvonnan piirteitä. Nykyaikana jumalattaret ovat tärkeitä myös Itä-Aasian uskonnoissa ja hindulaisuudessa. Sen sijaan esimerkiksi protestanttisessa kristinuskossa ja islamissa ei naispuolisilla jumaluuksilla ole ollut sijaa.
thumb|right|150px|Uuspakanallinen kolmoisjumalattaren tunnus kuvaa [[Kuun vaiheet|Kuun vaiheita sekä neitoa, äitiä ja vanhaa viisasta.]] Nykyaikana jotkut ovat aloittaneet Jumalattaren palvonnan uudelleen. Tällaisia ovat esimerkiksi Jumalatar-liike, joka on uuspakanallinen, wiccan pohjalta syntynyt liike, sekä Fellowship of Isis.
Piirteitä
Psykologi Carl Jungin kehittämän arkkityyppiteorian mukaisesti Jumalattareen on 1900-luvulla yhdistetty etenkin maan hedelmällisyys sekä Kuu, jonka vaiheiden katsotaan vastaavan naisen kuukautiskiertoa. Useimmat tutkijat kuitenkin puhuvat erillisistä jumalattarista eikä yhdestä Jumalattaresta. Moni jumalatar yhdistyy maahan ja hedelmällisyyteen, mutta esimerkiksi Egyptissä oli taivaanjumalatar Nut. Myös kuunjumalattaria on useita, mutta Aurinkoon yhdistyy esimerkiksi šintolaisuuden Amaterasu.
Lähi-idän tärkein jumalatar yhdistettiin Venus-planeettaan, ja häntä kutsuttiin eri kulttuureissa esimerkiksi Inannaksi, Ištariksi ja Astarteksi. Egyptiläinen Isis yhdistettiin Sirius-tähteen.
Persoonallisuuksiltaan jumalattaret ovat vaihdelleet hoivaavan äidillisistä pelottaviin, kuten hindulaisuuden Kali. Kreikassa jumalatar Athene oli soturi ja ikuinen neitsyt.
Jumalattaret ovat tavallisesti olleet alempiarvoisia kuin miespuoliset jumalat tai näiden vaimoja, joskin yleensä kuitenkin itsenäisiä, kuten kreikkalaisten ylijumalan Zeuksen vaimo Hera.
Ranskan ympäriajo 2021
Ranskan ympäriajo 2021 on järjestyksessään 108. Ranskan ympäriajo. Se alkoi Brestistä 26. kesäkuuta ja päättyi Pariisiin 18. heinäkuuta 2021. Kilpailun avausetappi oli tarkoitus ajaa ensimmäistä kertaa Tanskassa Kööpenhaminassa, mutta koronaviruspandemian vuoksi etappi jouduttiin siirtämään Brestiin. Kilpailun oli myös tarkoitus sijoittua aikavälille 2.–25. heinäkuuta, mutta 23. heinäkuuta alkavien Tokion olympialaisten takia kilpailun alkua aikaistettiin kesäkuulle.
Kilpailun voitti slovenialainen Tadej Pogacar joukkueenaan UAE Team Emirates. Kyseessä oli hänen uransa toinen Ranskan ympäriajon voitto. Hän voitti toistamiseen myös nuorten kilpailun ja mäkikirikilpailun. Kilpailussa toiseksi sijoittui tanskalainen Jonas Vingegaard (Team Jumbo-Visma) 5m ja 20s kärjestä, ja kolmanneksi ecuadorilainen Richard Carapaz (Ineos Grenadiers) 7m 3s kärjestä.
Pistekirikilpailun voitti isobritannialainen Mark Cavendish (Deceuninck–Quick-Step). Hän voitti kilpailussa neljä etappia ja saavutti 34:nnen Ranskan ympäriajon etappivoittonsa sivuten Belgian Eddy Merckxin ennätystä.
Jorma Silvasti
Jorma Tapio Silvasti (s. 9. maaliskuuta 1959 Leppävirta) on suomalainen oopperalaulaja, ääneltään tenori.
Silvasti on opiskellut laulua Savonlinnan musiikkiopistossa (Antti Alanko), Sibelius-Akatemiassa Mikko Pasasen johdolla sekä Frankfurt am Mainissa Karl-Heinz Jariuksen oppilaana. Ennen soolouraansa hän lauloi Savonlinnan Oopperajuhlien, Suomen Kansallisoopperan ja Frankfurtin oopperan kuoroissa.
Silvasti on ollut kiinnitettynä Krefeld-Mönchengladbachin oopperan ja Badenin valtionoopperan solistikuntaan Karlsruhessa. Suomen kansallisoopperan solistikuntaan hän kuului vuosina 1991 –2014.
Silvasti toimi Savonlinnan Oopperajuhlien taiteellisena johtajana vuodet 2014–2019. Hän on vieraillut muun muassa New Yorkin Metropolitan-oopperassa, Wienin valtionoopperassa, Lontoon ROH Govent Gardenissa, Berliinin Deutsche Operissa ja Bayreuthin musiikkijuhlilla.
Silvastin laulamia rooleja ovat muun muassa Tamino (Taikahuilu), Max (Taika-ampuja), Loge (Reininkulta), Erik (Lentävä hollantilainen), Lenski (Jevgeni Onegin), Peter Grimes ja Laca (Jenůfa).
Silvasti voitti Timo Mustakallio -laulukilpailun 1982. Hän on mukana Leoš Janáčekin oopperan Jenůfa-levytyksessä, joka sai parhaan oopperalevytyksen Grammy-palkinnon 2004. Vuosina 2009, 2014 ja 2019 Silvasti toimi kansainvälisen Mirjam Helin -laulukilpailun tuomariston puheenjohtajana.
Diogenes Laertios
Diogenes Laertios (200-luku) kuuluu merkittävimpiin antiikin ajalla eläneisiin filosofien elämäkertojen kirjoittajiin. Hän oli kreikkalainen ja nimensä perusteella mahdollisesti kotoisin Kilikian Laerteesta tai roomalaista Laertiuksen sukua. Diogeneen omasta elämästä ei tiedetä juuri mitään, mutta häneltä säilynyt teos Merkittävien filosofien elämät ja opit on kreikkalaisen filosofian historian keskeisimpiä lähteitä.
Elämä
Diogeneen elämästä ei tiedetä juuri mitään. Hänet on ajoitettu 200-luvulle. Hänen on täytynyt elää Sekstos Empeirikoksen (n. 200) jälkeen, sillä hän mainitsee tämän, ja ennen Stefanos Byzantionlaista (n. 500), jolta tunnetaan varhaisin lainaus häneltä. Diogenes ei mainitse uusplatonilaisia filosofeja, vaikka hänen pääteoksensa oli osoitettu eräälle platonismista kiinnostuneelle naiselle. Diogenes eli todennäköisesti vuosisadan ensimmäisellä puoliskolla, Severus Alexanderin (222–235) ja tämän seuraajien aikana.
Diogeneen nimen täsmällinen muoto on epävarma. Hänen teoksensa antiikin aikaisissa käsikirjoituksissa häneen viitataan nimellä ”Laertios Diogenes”, ja tämä muoto esiintyy edelleen Sopatroksella ja Sudassa. Nykyaikainen muoto ”Diogenes Laertios” on harvinaisempi ja esiintyy Stefanoksella ja eräässä Kreikkalaisen antologian lemmassa. Häneen viitataan myös nimellä ”Laertes” sekä pelkästään nimellä Diogenes.
Samoin myös nimen ”Laertios” alkuperä on epävarma. Stefanos viittaa häneen eräässä kohdassa ”Diogenes Laerteslaisena”, mikä viittaisi siihen, että Diogenes olisi ollut kotoisin jostain Laertes-nimisestä kaupungista, kenties Kaarian tai Kilikian tuon nimisistä kaupungeista. Toinen ehdotettu selitys on, että jollain hänen esivanhemmistaan olisi ollut roomalainen Laertiuksen sukuun kuulunut suojelija. Tuoreemman teorian mukaan ”Laertios” on lempinimi, jolla hänet on erotettu antiikin muista Diogenes-nimisistä. Nimi olisi peräisin homeerisesta epiteetistä Diogenes Laertiadē (”Zeus-syntyinen Laerteen poika”), jolla Odysseiassa viitataan Odysseukseen.
Mikäli Diogeneen kotikaupunki ei ole joku Laertes-nimisistä kaupungeista, paikka on tuntematon. Erääseen Diogeneen teoksen kohtaan perustuen on ehdotettu, että hänen kotipaikkansa olisi ollut Bithynian Nikaia.
Teokset
thumb|180px|[[Merkittävien filosofien elämät ja opit -teoksen kansilehti vuodelta 1594.]]
Diogenes tunnetaan lähes ainoastaan pääteoksestaan Merkittävien filosofien elämät ja opit, johon on koottu sekalaista elämäkerta- ja doksografista aineistoa sekä anekdootteja kaikista merkittävistä antiikin ajan kreikkalaisista filosofeista, mukaan lukien muun muassa Thales, Sokrates, Platon, Aristoteles, Diogenes, Zenon Kitionilainen, Pythagoras ja Epikuros. Diogenes ei itse ollut varsinaisesti filosofi, ja hänen teoksensa on kritiikitön ja sisältää paljon suoranaisia legendoja. Silti se on monien kirjassa mainittujen filosofien elämän ja opetusten ainoita lähteitä. Michel de Montaigne totesikin toivovansa, että yhden Laertioksen sijasta hänen kaltaisiaan olisi ollut tusina.
Nykytutkimuksessa Diogeneen teoksen antamiin todistuksiin suhtaudutaan usein varovaisesti. Herbert S. Long toteaa, että Diogenes on saavuttanut omia ansioitaan suuremman merkityksen siksi, että monet primäärilähteet ja varhaisemmat sekundaarilähteet ovat kadonneet, jolloin Diogeneen teos on päätynyt merkittävimmäksi kreikkalaisen filosofian historian välittäjäksi nykyaikaan.
Merkittävien filosofien elämät ja opit -teoksen lisäksi Diogenes kirjoitti runomuotoisen teoksen kuuluisista miehistä eri runomitoissa, nimeltään Sekamitat.
Kertunlaakso
Kertunlaakso on kaupunginosa Seinäjoen itäpuolella ja osa Hyllykallion suuraluetta. Alueen rakennuskanta koostuu lähinnä omakotitaloista. Vuoden 2022 joulukuussa Kertunlaakson asukasluku oli 1 758.
Alueella toimii vuonna 2010 valmistunut päiväkoti ja 2021 valmistunut alakoulu. Kertunlaaksossa sijaitsee myös yksi Seinäjoen seurakunnan seurakuntakodeista, joka valmistui vuonna 2009.
Järjestäjä (kirja)
Järjestäjä on näyttelijä Antti Holman esikoisromaani, joka ilmestyi vuonna 2014 Otavan kustantamana. Teos oli ehdolla vuonna 2014 Helsingin Sanomien esikoiskirjapalkinnon saajaksi. Järjestäjä sai kilpailussa erikoismaininnan Pajtim Statovcin Kissani Jugoslavia -teoksen voittaessa. Seuraavana vuonna kirja oli ehdolla Tulenkantaja-palkinnon saajaksi.
Markku Kukkoaho
Markku Juhani Kukkoaho (s. 11. marraskuuta 1946 Puolanka) on entinen suomalainen yleisurheilija. Uransa aikana Kukkoaho edusti Puolangan Ryhtiä ja Oulun Pyrintöä ja häntä valmensi Esko Olkkonen. Siviiliammatiltaan Markku Kukkoaho on poliisi.
SM-tasolla Kukkoaho voitti kaksi Suomen mestaruutta 200 metrin juoksussa (1971 ja 1976) ja neljä Suomen mestaruutta 400 metrin juoksussa (1970, 1971, 1972 ja 1974). 4 x 100 metrin viestijuoksussa hän oli voittamassa SM-kultaa kolmesti vuosina 1970, 1976 ja 1977. Hän teki urallaan Suomen ennätyksen 200 metrillä (20,8, 1971) ja 400 metrillä (46,1, 1970; 45,7, 1971 ja 45,49, 1972). Kukkoaho oli erittäin monipuolinen urheilija, siitä ovat osoituksena kovat tulokset monissa eri lajeissa.
Brookhaven National Laboratory
Brookhaven National Laboratory (BNL) on vuonna 1947 perustettu moniohjelmallinen valtiollinen laboratorio Long Islandilla, New Yorkissa. Sitä johtaa Brookhaven Science Associates. Henkilökuntaa BNL:llä on noin 3000 ja laitoksen päärahoittajana toimii Yhdysvaltain energiaministeriö DoE (Department of Energy).
Laitoksen tutkimusaloja ovat nanoteknologia, biotieteet, korkeaenergia-/ydinfysiikka, avaruussäteily, riippuvaisuustutkimus ja kotimaan (USA) turvallisuusratkaisut.