cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Erkki Hedman
Erkki "Eppe" Hedman aloitti jääpallouransa Oulun Luistinseurassa sodan jälkeen pelipaikkana puolustaja. Syksyllä 1952 Hedman, Veikko Allinen ja Seppo Alatalo siirtyivät naapuriseuraan Oulun Palloseuraan. Vahvistunut OPS voittikin keväällä 1953 ensimmäisen oululaisen jääpallomestaruuden Hedmanin ollessa yksi jäsen siihen aikaan kuuluisasta joukkueesta. Toisen mestaruutensa Hedman saavutti vuoden 1956 OPS:n mestarijoukkueessa. Hedman esiintyi vuosina 1951 ja 1952 B-maajoukkueessa.
"Eppe" Hedman tuli valtakunnallisesti tunnetuksi erityisesti jääpalloilijana, vaikka hänen aktiivisiin harrastuksiinsa kuuluivat nuoruudessa yleisurheilu ja pesäpalloilu Oulun Pyrinnössä. Myöhemmin hän oli ensimmäisiä golfin harrastajia Oulussa toimien Oulun golfkerhon puheenjohtajana 1975–80. Seuroista Oulun Pyrintö oli keskeisin, sillä hän toimi Oulun Pyrinnön taustalla seuran omaisuudesta ja rahoituksesta vastaavan Kiistola-Säätiön hallituksessa vuosina 1960–86 ja sen puheenjohtajana 1979–86. Kaiken tämän ansiosta hänet nimettiin Oulun Pyrinnön kunniajäseneksi.
Hedman osallistui jatkosotaan vuoden 1944 aikana. Sodan jälkeen hän opiskeli rakennusmestariksi toimien rakennusyrittäjänä osaksi omistamassaan paikallisessa rakennusliikkeessä.
Juho Astala
Juho Kustaa Astala (17. syyskuuta 1860 Urjala – 25. joulukuuta 1936 Urjala) oli suomalainen valtiopäivämies, kansanedustaja ja maanviljelijä.
Astala toimi ensimmäisen kerran kansanedustajana vuosina 1910–1914, toimittuaan sitä ennen säätyvaltiopäivillä talonpoikaissäädyssä Tammelan tuomiokunnan edustajana 1904–1905 ja 1905–1906. Astala toimi kansanedustajana myös vuosina 1918–1919, jolloin hän seurasi Suomen Lontoon lähettilääksi nimettyä Rudolf Holstia. Hän edusti nuorsuomalaista puoluetta ja sen seuraajaa Kansallista edistyspuoluetta. Myös Urjalan kunnallispolitiikassa toimineelle Astalalle myönnettiin kunnallisneuvoksen arvonimi 1924.
The Gaslight Anthem
The Gaslight Anthem on vuonna 2006 perustettu yhdysvaltalainen rock-yhtye New Jerseystä. Yhtyeeseen kuuluvat laulaja-kitaristi Brian Fallon, kitaristi Alex Rosamilia, basisti Alex Levine ja rumpali Benny Horowitz.
HMS Rawalpindi
HMS Rawalpindi oli Britannian kuninkaallisen laivaston käytössä ollut aseistettu kauppalaiva niin kutsuttu apuristeilijä toisessa maailmansodassa.
Palvelus
Alus aloitti uransa 16 697 rekisteritonnin P&O Steam Navigation Co Ltd:n valtameriristeilijänä SS Rawalpindinä Lontoon ulkopuolella. Alus siirrettiin Amiraliteetin valvontaan 26. elokuuta 1939. Se aseistettiin kahdeksalla 6 tuuman (152 mm) tykillä ja kahdella kolmen tuuman ilmatorjuntatykillä. Alus palasi muutostöistä 19. syyskuuta 1939, minkä jälkeen se siirrettiin valvomaan Pohjanmeren saattuereittiä Islannin ympärillä. Aluksen päällikkönä oli Edward Coverley Kennedy.
Rawalpindi pysäytti 19. lokakuuta saksalaisen kauppalaivan Gonzenheimin Islannin kaakkoispuolella (63.41667°N, -12°W). Saksalaisaluksen miehistö upotti aluksensa ennen sen valtausta.
Aluksen ollessa partioimassa 23. marraskuuta 1939 Fär-saarten pohjoispuolella, se lähti tutkimaan mahdollista vihollishavaintoa. Matkalla Rawalpindi joutui kuitenkin Saksan laivaston taisteluristeilijöiden Scharnhorstin ja Gneisenaun yllättämäksi ja upottamaksi. Aluksen tuhoutuessa sai surmansa 275 miehistönjäsentä ja pelastui 37.
Katharine Fuge
Katharine Fuge (s. 1968 Jersey) on englantilainen sopraano. Hän varttui Kanaalisaarilla ja muutti Lontooseen, jossa hän opiskeli musiikkia ensin The City Universityssa ja sitten Guildhall School of Music and Dramassa.
Fuge on tehnyt yhteistyötä muiden muassa Gabriel Consortin, Monteverdi-kuoron, English Baroque Soloistsin (ja John Eliot Gardinerin) sekä Bach Cantata Pilgrimagen kanssa. Huhtikuussa 2001 hän esitti Matteus-passiota eri puolilla Alankomaita De Nederlandse BachVerenigingin kanssa. Fuge on esiintynyt muun muassa Wigmore Hallissa. Hänen levyttämiensä teosten joukkoon lukeutuu Johann Sebastian Bachin, Georg Friedrich Händelin ja Antonio Vivaldin teosten tulkintoja.
Ammunta Euroopan kisoissa 2019
Euroopan kisojen 2019 ammunta kilpailtiin 22. – 28. kesäkuuta 2019. Kivääri- ja pistooliammunnat kilpailtiin Shooting Centressä ja haulikkoammunnat Sporting Clubilla Minskissä. Kivääri- ja pistoolikilpailuja oli yhteensä 13 ja haulikkokilpailuja kuusi. Menestynein maa oli Venäjä, joka voitti kuusi kultaa ja yhteensä 11 mitalia.
Juhani Murto
Taavi Juhani Murto (9. toukokuuta 1935 Viipuri – 8. tammikuuta 2016 Helsinki ) oli suomalainen kemisti. Hän oli Helsingin yliopiston fysikaalisen kemian dosentti 1965–1967 ja apulaisprofessori 1967–1989.
Eläintohtori Dolittle
Eläintohtori Dolittle on vuonna 2020 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen fantasia-seikkailuelokuva, jonka on käsikirjoittanut ja ohjannut Stephen Gaghan. Sen nimiosassa on Robert Downey Jr.. Muissa näytellyissä rooleissa näyttelevät muun muassa Antonio Banderas ja Michael Sheen, äänirooleissa ovat muun muassa Emma Thompson, Rami Malek, Octavia Spencer ja Tom Holland. Elokuvan kuvaukset kestivät maaliskuusta kesäkuuhun 2018, ja koeyleisön tyytymättömyyden vuoksi niitä jatkettiin vielä kolmella viikolla keväällä 2019.
Eläintohtori Dolittle sai ensi-iltansa 17. tammikuuta 2020. Se sai pääosin negatiivisia arvosteluja kriitikoilta.
Juoni
Seitsemän vuotta vaimonsa kuoleman jälkeen eksentrinen tohtori John Dolittle (Robert Downey Jr.) on erakoitunut värikkäiden eläinystäviensä kanssa kartanoonsa viktoriaanisen ajan Englannissa. Kun kuningatar Viktoria (Jessie Buckley) sairastuu, Dolittlen luo lähetetään kuningattaren kamarineito Rose. Mukaan lyöttäytyy myös teinipoika Tommy (Harry Collett), joka etsii eläintohtoria ammuttuaan vahingossa oravaa. Dolittlen kartanossa he kohtaavat tohtorin sekä tämän eläinystävät: papukaija Polyn (Emma Thompson), aran gorillan Chee-Cheen (Rami Malek), kylmästä kärsivän jääkarhu Yoshin (John Cena), metallijalkaisen ankan Dab-Dabin (Octavia Spencer) ja silmälasipäisen koira Jipin (Tom Holland) sekä muita hahmoja.
Kuningashuoneen pyynnöstä Dolittle lähtee vastahakoisesti etsimään parannuskeinoa merten takaa. Merellä tohtori ja Tommy joutuvat eläinystävineen seikkailuun, ja vihollisia kohdatessaan Dolittle saa takaisin nokkeluutensa ja rohkeutensa.
Vastaanotto
Eläintohtori Dolittlen arvostelut olivat pääosin negatiivisia; sitä moitittiin ”elottomaksi ja ylipitkäksi”. Rotten Tomatoes -sivuston 127 arviosta 18 % oli positiivisia, keskiarvona 4,11/10. Yhteenvedossa todettiin elokuvan viihdyttävän parhaiten nuorta yleisöä. Metacritic laski elokuvalle keskiarvon 27/100, joka perustui 41 arvosteluun.
Julius Alanen
Julius Alanen oli ensimmäinen suomalainen työväenliikkeen piiristä noussut vuorineuvos. Hän aloitti keskikoulun jälkeen Toiminimi G. O. Sumeliuksen konttoristina vuonna 1898 ja nousi työurallaan aina OTK:n toimitusjohtajaksi asti. Hän toimi tehtävässä vuodesta 1918 lähtien aina kuolemaansa saakka.
Vuorineuvoksen arvon Alanen sai vuonna 1942.
Alasen veljiä olivat taidemaalari Joseph Alanen ja lääninrovasti Eelis Alanen. Heidän vanhempansa olivat Johan Kustaa Alanen ja Emma Brandthin.
Jalkaväkirykmentti 31 (jatkosota)
Jalkaväkirykmentti 31 (JR 31) oli Suomen puolustusvoimien 14. divisioonan joukkoyksikkö jatkosodassa. Rykmentin perusti Maanselän sotilaslääni.
Perustaminen
Rykmentti sai perustettaessa lähes määrävahvuuksien mukaisen varustuksen.
Lakkauttaminen
Rykmentti lakkautettiin puolustusvoimien muuttaessa divisioonien organisaatiota 13. huhtikuuta 1942. Kolmannesta pataljoonasta muodostettiin erillinen pataljoona 24, joka osallistui muun muassa heinä-elokuussa 1944 Ilomantsin taistelussa.
Komentajat
Rykmentinkomentajana oli perustamisesta 18. kesäkuuta 1941 lakkauttamiseen 13. huhtikuuta 1942 everstiluutnantti (everstiksi 13. huhtikuuta 1942) Frans Ilomäki, joka ylennettiin lakkauttamispäivänä everstiksi.
Jalkaväkirykmentti 29 (jatkosota)
Jalkaväkirykmentti 29 (JR 29) oli Suomen puolustusvoimien 11. divisioonan yksikkö jatkosodassa. Rykmentin perusti Keski-Pohjanmaan sotilasläänin Kokkolan suojeluskuntapiiri.
Billboard Music Awards
Billboard Music Award on yhdysvaltalaisen Billboard-lehden jakama palkinto. Se on yksi suurimmista yhdysvaltalaisista musiikkipalkinnoista yhdessä Grammy-palkintojen, American Music Awardsien ja Rock and Roll Hall of Fame Induction Ceremony -palkintojen kanssa.
Jalkaväkirykmentti 29 (jatkosota)
Perustaminen
thumb|Jalkaväkirykmentti 29:n muistomerkki [[Kokkolassa.]]
Billboard Music Awards
Billboard Music Award -palkinnot jaettiin ensimmäisen kerran vuonna 1990. Palkintoja ei jaettu vuosina 2007–2010, mutta vuonna 2011 palkinnot jaettiin toukokuussa.
Jalkaväkirykmentti 29 (jatkosota)
Perustaminen
Pataljoonan jääkärijoukkueista muodostettiin jo perustamisvaiheessa jääkärikomppania, jonka päälliköksi asetettiin luutnantti O. Björklund.
Billboard Music Awards
Billboard Music Awards on hyvin samankaltainen kuin American Music Award, sillä sekin jaetaan suosion perusteella.
Jalkaväkirykmentti 29 (jatkosota)
Perustaminen
Rykmentti 29 sai lähes määrävahvuuksien mukaisen varustuksen lukuun ottamatta sitä, että I Pataljoona sai kiväärinsä vasta keskityskuljetusten loputtua Liperissä.
Keskittäminen
Keskityskuljetukset aloitettiin 20. kesäkuuta ja rykmentin kuljettamiseen tarvittiin kahdeksan junaa. Keskitysalueeksi ensi vaiheessa oli määrätty Liperi. I pataljoona purettiin Ylämyllyn rautatieasemalla ja majoittui kirkonkylältä koilliseen. II pataljoona purettiin Vihtarin rautatieasemalla, minkä jälkeen pataljoona majoittui metsään Onkisalmen länsipuolelle. III pataljoona purettiin Liperissä majoittui kirkonkylältä lounaaseen.
Rykmentti sai käskyn siirtyä Kiteelle 26. kesäkuuta. Kuitenkin ryhmitysmuutoksen takia koko 11. divisioona siirtyi vielä Värtsilän ja Korpiselän suuntiin keskitettyjen divisioonien väliin Kaustajärven kahta puolen. Osana tätä siirtoa rykmentti siirtyi Patsolan kylän pohjoispuolelle. Alueelle saavuttuaan rykmentille alistettiin motorisoitu 13. tykkikomppania, jonka päällikkönä oli luutnantti Kuovi.
Rykmentin lakkauttaminen ja tapahtumat sen jälkeen
Jalkaväkirykmentti 29 ja sen II ja III pataljoona lakkautettiin 11.D:n päätöksellä 9.3.1942. Pataljoonien vahimmat ikäluokat kotiutettiin, ja nuorimpia miehiä siirrettiin muihin yksiköihin, mm. I/JR 29:ään, joka siis jäi elämään.
I/JR 29 jatkoi taistelua aluksi 11.D:lle alistettuna, mutta 4.7.1943 pataljoona liitettiin 15. prikaatiin. Siitä tuli prikaatin IV pataljoona (IV/15.Pr.) ja komppaniat saivat numerot 13, 14, 15 ja 16 (aik. KKK/I/JR 29).
Pataljoona oli aluksi etulinjassa Kimjärvestä itään ja sitten linnoitustöissä Juksovanjärvellä ja Syvärinjoen varrella Mäntysova-Pitma-maastossa. Lokakuun 1943 alkupuolella se siirtyi junakuljetuksella Syvärinjoen alajuoksulle Kuuttilahteen, jossa jatkoi asemasotaa. Neuvostoliiton suurhyökkäyksen alettua vetäytyminen Kuuttilahden suunnalla alkoi 18.6.1944, ja vetäytymisvaiheen viivytystaistelut pataljoona kävi Laatokan rannan tuntumassa ja osallistui merkittävästi mm. Nietjärven torjuntataisteluun. Pataljoona päätyi lopulta 17.8.1944 Lemetin maastoon, jossa oli kv-töissä jatkosodan tulitauon alkamiseen saakka.
3.-4.9. pataljoona marssi Impilahdelle, josta alkoi kuljetus kohti pohjoista ja Lapin sotaa. Pataljoona eteni Kemiin, jonka valtaukseen saksalaisilta se osallistui. Matkaa jatkettiin sitten saksalaisten perässä Rovaniemen eteläpuolle, pataljoonan 13. ja 14. komppanioista muodostettu SissiK. Hyytiäinen kävi kuitenkin kääntymässä Unarinjärvellä saakka.
Rovaniemen eteläpuolen maastossa alettiin 25.10.1944 suunnitella pataljoonan kotiuttamista, ja marssi kohti etelää alkoi 3.11.1944. Veitsiluodossa pataljoona lastattiin laivaan, joka aamulla 14.11. lähti kohti Kokkolan Ykspihlajan satamaa. Kotiutukset alkoivat 17.11. ja 20.11.1944 kaikki miehet oli kotiutettu.
Jonathan Iilahti
Jonathan Iilahti (s. 27. huhtikuuta 1992 Vaasa) on suomalainen jääkiekkomaalivahti.
Seuraura
Iilahti on Vaasan Sportin kasvatti. Hän siirtyi kaudeksi 2008–2009 Espoo Bluesin B-nuoriin. Kaudella 2009–2010 Iilahti oli seuran luukkuvahtina yhdessä SM-liigaottelussa 1. joulukuuta 2009 JYPiä vastaan. Hän teki kaksivuotisen SM-liigasopimuksen toukokuussa 2010.
Vancouver Canucks varasi Iilahden kuudennella kierroksella 175. pelaajana NHL:n varaustilaisuudessa 2010. Marraskuussa 2010 Blues lainasi hänet 18. joulukuuta asti kestäneellä lainasopimuksella Mestis-joukkue Kiekko-Laseriin. Iilahti pelasi kauden 2010–2011 aikana Mestistä myös alle 20-vuotiaiden maajoukkueessa. Suurimman osan kaudestaan Iilahti edusti kuitenkin Bluesin A-nuoria, jotka voittivat SM-hopeaa keväällä 2011, jolloin hän toimi kuitenkin kakkosmaalivahtina Lars Voldenille. SM-liigassa Iilahti esiintyi luukkuvahtina kolmessa ottelussa.
Kesällä 2011 WHL-joukkue Vancouver Giants varasi Iilahden 39. pelaajana CHL:n varaustilaisuudessa. Elokuussa 2011 Blues vuokrasi hänet joulutaukoon asti kestävällä sopimuksella kasvattajaseuraansa Vaasan Sportiin, Mestikseen. Iilahti pelasi joukkueessa kymmenen ottelua sekä kuusi ottelua Sportin A-nuorissa, kunnes Blues kutsui hänet edustusjoukkueeseensa jo marraskuussa, kun Petri Koivisto joutui henkilökohtaisista syistä toistaiseksi sivuun.
Iilahti teki SM-liigadebyyttinsä 29. marraskuuta 2011 ottelussa Pelicansia vastaan, kun Lars Volden vaihdettiin häneen ajassa 45.58. Iilahti pääsi pelaamaan Bluesin 7–6-jatkoaikavoittoon päättyneessä ottelussa reilun vartin. Hän torjui kaksi laukausta ja päästi yhden. Bluesin seuraavassa ottelussa 2. joulukuuta vieraissa Tampereen Ilvestä vastaan Iilahti pelasi ensimmäisen kokonaisen SM-liigaottelunsa. Hän torjui 3–2-tappioon päättyneessä ottelussa 39 kertaa. Iilahti pelasi kauden aikana yhteensä neljässä SM-liigaottelussa. Joulukuun 2011 lopulla hän palasi Sportiin tammikuun loppuun asti kestäneellä sopimuksella ja pelasi kaksi ottelua, kunnes Iilahti palasi jo niiden jälkeen Bluesiin ykkösmaalivahti Patrick Galbraithin loukkaannuttua. Galbraithin kuntouduttua hän pelasi loppukauden Bluesin A-nuorissa.
Kaudeksi 2012–2013 Iilahti palasi vuoden mittaisella sopimuksella Sportiin. Hän jakoi runkosarjassa varsin tasaisesti torjuntavastuun Jarno Laitisen kanssa ja pelasi 24 ottelua, mutta Iilahti ei saanut kuitenkaan pudotuspeleissä peliaikaa. Kaudeksi 2013–2014 hän siirtyi vuoden mittaisella sopimuksella Ruotsin toiseksi korkeimmalle sarjatasolle HockeyAllsvenskan-joukkue Timrå IK:hon. Iilahti pelasi lähinnä Mika Norjan kakkosmaalivahtina ja sai tililleen 21 runkosarjaottelua. Hän oli kauden jälkeen ilman sopimusta aina helmikuuhun 2015 asti, jolloin Iilahti palasi taas loppukaudeksi Timrån paitaan. Hän pelasi siellä kaksi ottelua.
Iilahti oli työttömänä myös alkukauden 2015–2016, kunnes joulukuussa 2015 hän siirtyi loppukauden sopimuksella Ruotsin kolmanneksi korkeimmalle sarjatasolle Hockeyettanin Tranås AIF:ään paikkaamaan Emil Jidskogin lähtöä. Iilahti pelasi siellä kaksi ottelua, kunnes hän siirtyi tammikuussa 2016 loppukauden sopimuksella samassa sarjassa pelanneeseen Södertälje SK:hon. Iilahti hankittiin paikkaamaan loukkaantumisista kärsinyttä Calle Brattensbergeriä. Brattenbergerin kuntouduttua hän jäi lopulta Södertäljen kolmosmaalivahdiksi ja Iilahti pelasi vain kolme ottelua. Joukkueen kausi päättyi sarjanousuun Allsvenskaniin. Syyskuussa 2016 hän siirtyi try-outille edellisenä keväänä Allsvenskaniin pudonneen MODO Hockeyn riveihin. Iilahti pelasi siellä kaksi ottelua sekä yhden ottelun yli-ikäisenä seuran J20-junioreissa, joiden jälkeen hän jäi lokakuussa ilman sopimusta.
Iilahti oli ilman sopimusta aina helmikuuhun 2017 saakka, kunnes hän siirtyi siirtorajan kynnyksellä kevääseen 2018 asti ulottuvalla sopimuksella Mestis-joukkue Jokipoikiin. Taustalla oli joukkueen tarve kolmannelle maalivahdille ajoittain loukkaantuneiden Samuel Jukurin ja Juho Ratilaisen rinnalle. Iilahti lähti pudotuspeleihin Jukurin kakkosmaalivahtina, mutta hänet vaihdettiin Jokipoikien maalinsuulle kesken kolmannen puolivälieräottelun, jonka jälkeen Iilahti aloitti neljännen ottelun. Kiekko-Vantaa voitti ottelusarjan kuitenkin suoraan otteluvoitoin 4–0.
Kauteen 2017–2018 hän lähti Timo Niemen aisaparina. Iilahdella oli yhdeksän pelaamansa ottelun jälkeen vähintään kolmasosan kauden otteluista pelanneet maalivahdit huomioiden koko sarjan toiseksi paras torjuntaprosentti (93,5%) Kiekko-Vantaan Juho Ratilaisen jälkeen. Tässä vaiheessa, marraskuussa 2017 hän palasi loppukauden kattavalla ja yhden optiovuoden sisältävällä sopimuksella pelaamaan SM-liigaa kasvattajaseuraansa Vaasan Sportiin, joka samalla purki toisen maalivahtinsa Rasmus Rinteen sopimuksen. Iilahti jakoi loppukaudella varsin tasaisesti vastuuta Mika Järvisen kanssa ja pelasi 16 ottelua.
Lokakuussa 2018 Iilahti siirtyi loppukauden 2018–2019 kattavalla ja yhden optiovuoden sisältävällä sopimuksella Kalevan Palloon oltuaan alkukauden ilman sopimusta. Hän korvasi joukkueen maalivahtiosastolla sopimuksensa yhteisymmärryksessä purkaneen Niko Hovisen. Iilahti jäi kuitenkin selkeäksi kakkosmaalivahdiksi Denis Godlalle. Hän pelasi yhdeksän runkosarjaottelua sekä yhden ottelun lainalla Mestis-joukkue Iisalmen Peli-Karhuissa.
Marquee Moon
Marquee Moon on yhdysvaltalaisen Television-yhtyeen ensimmäinen studioalbumi. Se valittiin vuonna 2005 hakuteokseen 1001 albumia jotka jokaisen on kuultava edes kerran eläessään.
Kanarianlaakeri
pienoiskuva|Laurobasidium lauri -loissieni laakeripuun rungolla. Kanarianlaakeri (Laurus azorica) on laakerien (Laurus) sukuun ja laakerikasvien (Lauraceae) heimoon kuuluva ikivihreä puu tai pensas. Kanarianlaakeri on laurisilvametsien tärkeimpiä lajeja. Se on yleisimpiä lajeja pilvimetsissä Azoreilla.
Runko, oksat ja lehdet
Kanarianlaakerin runko ja oksat ovat melko sileitä ja vaaleanruskeita. Lehdet ovat suikean soikeat, kärjistään terävät. Lehtilaita on ehyt ja usein aaltoileva. Lehdissä on aromaattisia nystyjä lehtisuonien tyvissä. Lehtien väri on nuorena vaaleanvihreä mutta lehdet tummuvat vanhemmiten.
Kasvupaikat ja levinneisyys
Se kasvaa 100–1 000 metrin korkeudessa mutta runsaasti sitä esiintyy 300–600 välillä olevalla vyöhykkeellä. Kanarianlaakeri on Kanariansaarilla, Azoreilla ja Madeiralla endeemisenä kasvava laji.
Käyttö
Kanarianlaakerin marjoja on joskus aiempina vuosina käytetty öljyn valmistamiseen. Öljyä on käytetty terveydenhoidossa sekä lappuöljynä. Puuainesta on hiillettiin myös ennen jonkin verran puuhiileksi. Vanhempien puiden runkoihin saattaa tulla haarakkaita muistuttavaa Laurobasidium lauri -loissientä. Sienestä on saatu öljyä, jolla on havaittu olevan lääkinnällisiä vaikutuksia.
Pensaskimalainen
Pensaskimalainen (Bombus pratorum) on kimalaisten sukuun kuuluva, Suomessa hyvin yleinen mesipistiäislaji.
Levinneisyys
Levinneisyydeltään pensaskimalainen on läntisen palearktisen alueen laajimmin levinneitä ja Euroopan yleisimpiä kimalaislajeja. Vain Välimeren ympäristössä siitä tulee selvästi harvinaisempi ja paikoittainen vuoristojen asukki. Idässä pensaskimalaisen levinneisyys ulottuu Keski-Siperiaan. Myös Suomessa se esiintyy yleisenä koko maassa.
Elinympäristö ja elintavat
Pensaskimalainen esiintyy yhtälailla metsissä kuin kulttuuriympäristöissäkin. Lyhyen imukärsänsä takia se suosii meden keruussa lyhyttorvisia kukkia. Puutarhoissa se onkin marjapensaiden kuten vadelman ja herukoiden tärkeä pölyttäjä. Pesä on maan alla tai puunkolossa, usein vanhassa jyrsijän pesäkolossa. Pesissä loisii joskus pensasloiskimalaisia.
Pekka Soila
Anssi Pekka Soila (5. lokakuuta 1923 Hämeenlinna – 28. heinäkuuta 1995 Turku) oli suomalainen lääketieteen ja kirurgian tohtori, joka toimi Helsingin yliopiston röntgendiagnostiikan professorina.
Soilan vanhemmat olivat kapteeni Paavo Juho Soila (1894–1971) ja Hilja Heleena Salo (1901–1976). Soila oli naimisissa vuodesta 1948 hammaslääkäri Orvokki Vahalan (1918–2005) kanssa. Soila pääsi ylioppilaaksi Hämeenlinnan lyseosta 1941. Hän valmistui lääketieteen kandidaatiksi 1947, lisensiaatiksi 1951 sekä lääketieteen ja kirurgian tohtoriksi 1958.
Toisen maailmansodan aikana Soila palveli suomalaisessa SS-vapaaehtoispataljoonassa ja hänelle myönnettiin rautaristi. Hän oli vuonna 1955 perustetun Veljesapu ry:n puheenjohtajana 1956–1958.
Soila toimi Helsingin yleisen sairaalan apulaislääkärinä 1954–1957, Porin kaupunginsairaalan röntgenlääkäärinä 1959–1960 ja Kivelän sairaalan lääkärinä 1960–1963. Hän oli Turun yliopiston dosentti 1960-1965 ja toimi Helsingin yliopiston röntgendiagnostiikan (vuodesta 1974 diagnostinen radiologia) professorina 1964–1985 sekä HYKSin röntgendiagnostiikan laitoksen ylilääkärinä vuodesta 1964. Soila oli myös vierailevana professorina Harvardin yliopistossa 1968–1969 ja Tromssan yliopistossa 1973.
Juri Platonov
Juri Platonov (s. 14. toukokuuta 2000 Saratov, Venäjä) on venäläinen jääkiekkoilija, joka pelaa VHL-seura Rubin Tjumenin riveissä. Kausilla 2018–2021 hän pelasi ensin VHL:n ja MHL:n ja sitten VHL:n ohessa KHL-seura Metallurg Magnitogorskissa, yhteensä 13 ottelua.
Julián Marías
thumb|Julián Marías Julián Marías Aguilera (17. kesäkuuta 1914 – 15. joulukuuta 2005) oli espanjalainen filosofi. Hänen History of Philosophy -teostaan (1941) pidetään laajalti merkittävimpänä filosofian historiaa käsittelevänä espanjankielisenä kirjana. Marías syntyi Valladolidin kaupungissa mutta muutti Madridiin viisivuotiaana.
Tampereen Voimia
Tampereen Voimia Liikelaitos (aiemmin Tampereen Ateria) on liikelaitos, joka valmistaa ruoan Tampereen kouluihin, sairaaloihin ja laitoksiin. Sillä on 35 000 päivittäistä asiakasta. Tampereen aterian henkilöstömäärä on 507.
Kalle Kaakko-oja
Kalle Kaakko-oja (1. helmikuuta 1875 Kuru – 7. toukokuuta 1942 Tampere) oli suomalainen asioitsija ja kansanedustaja 1910–1914.
Kalle Kaakko-ojan vanhemmat olivat torppari Eenok Kaakko-oja ja Miina Juusentytär. Hän oli torpparina Teiskossa 1900–1919 ja työskenteli asioitsijana Tampereella 1919–1942.
Kaakko-oja valittiin eduskuntaan suomalaisen puolueen edustajaksi Hämeen läänin pohjoisesta vaalipiiristä vuosiksi 1910–1914. Hän toimi eduskunnan sivistysvaliokunnassa.
Hopeahiirensammal
Hopeahiirensammal (Bryum argenteum) on lehtisammallaji hiirensammalten heimossa (Bryaceae). Sitä esiintyy koko maailmassa. Laji on typensuosija ja kulttuurinsuosija, joka kasvaa paljaalla maalla ja kivirakennelmilla.
Stefano Sturaro
Stefano Sturaro (s. 9. maaliskuuta 1993 Sanremo) on italialainen jalkapalloilija, joka edustaa Serie A:ssa pelaavaa Genoaa. Hän kuului viisi vuotta Juventuksen miehistöön ja pelasi tuona aikana myös lainalla Genoassa ja portugalilaisessa Sportingissa. Oikeajalkainen Sturaro on pelipaikaltaan keskikenttäpelaaja.
Hopeahiirensammal
Hopeahiirensammal kasvaa puolesta puoleentoista senttimetriä pitkäksi ja muodostaa matalan tiheän kasvuston. Lehdet ovat soikeita ja yleensä teräväkärkisiä. Niiden keskisuoni yltää enintään vähän yli lehden puolen välin. Lehtien yläosa on väritön kuolleiden solujen vuoksi, joten sammalkasvusto näyttää päältä hopeanväriseltä. Varjoisilla paikoilla kasvaa myös kokonaan vihreää muotoa. Hopeahiirensammalella on itiöpesäkkeitä toisinaan. Pesäke on nuokkuva, nuorena kirkkaan punainen, kypsänä punertavan ruskea.
Aiheesta muualla
Kuvalinkit:
Stefano Sturaro
Seurajoukkueura
Sturaron kasvattajaseura on Genoa CFC, jonka paidassa Serie A:ssa hän debytoi elokuussa 2013 Internazionalea vastaan. Kaudella 2012–2013 hän kävi lainalla Serie B:n Modena FC:ssä, jossa hän pelasi kahdeksan ottelua. Genoassa Sturarolle kertyi otteluita 16.
Maajoukkueura
Sturaro on pelannut Italian alle 18-, 19- ja 21-vuotiaiden maajoukkueissa. Hän kuului Italian joukkueeseen alle 21-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2015. A-maajoukkueessa hän pelasi ensimmäisen kerran kesäkuussa 2016 Suomea vastaan ja pelasi myös kolmessa ottelussa saman vuoden EM-kilpailuissa.
Jenni Hiltunen
Jenni Hiltunen (s. 1981 Hollola) on suomalainen, Helsingissä asuva ja työskentelevä nykytaiteilija. Hän valmistui Turun taideakatemiasta vuonna 2004 ja Kuvataideakatemiasta 2007.
Hiltunen työskentelee sekä öljyvärimaalauksen että videotaiteen keinoin. Hänen teoksensa käsittelevät aikaansa: internetiä ja sen loputonta kuvatulvaa, muotimaailmaa outoine ja banaaleine kuva-aiheineen sekä blogien, foorumien ja sosiaalisen median omituisia ja absurdeja puheenaiheita. Saamelaistaiteilijat Marja Helander ja Outi Pieski kritisoivat Hiltusen videoteosta Grind (2011) ja sen kokoelmiinsa hankkinutta Kiasmaa kulttuurisesta omimisesta. Kesällä 2014 Hiltunen oli mukana Kiasman ja Marimekon yhteisnäyttelyssä nimeltä Kimpassa.
Peter Kaestner
Peter G. Kaestner on yhdysvaltalainen diplomaatti ja lintutieteilijä.
Kaestner on syntynyt Baltimoressa Marylandissa. Hän opiskeli biologiaa Cornellin yliopistossa, josta valmistui 1976. Valmistumisensa jälkeen Kaestner palveli rauhanturvajoukkojen vapaaehtoisena opettajana Nyankunden kylässä entisessä Zairessa.
Vuonna 1981 Kaestner sai viran Yhdysvaltain ulkoministeriöstä, jonka jälkeen hän on palvellut diplomaattina useissa eri maissa. Hänen ensimmäinen asemapaikkansa oli New Delhi, josta hänet komennettiin Port Moresbyyn. Seuraavaksi hän toimi vuoden Honiarassa, Salomonsaarten pääkaupungissa, välittäjänä kalastuskiistassa. Palattuaan Yhdysvaltoihin hän työskenteli tietokoneyhteyksien parissa. 1988 hän sai komennuksen Yhdysvaltain konsulaattiin Bogotássa. 1990 hän sai siirron Kuala Lumpurin konsulaatin johtajaksi. Tämän jälkeen Kaestner työskenteli Michigan International Officessa Lansingissa ja Office of Ecology and Terrestrial Conservationin johtajana, vastuualueenaan kansainvälinen ympäristöpolitiikka. 1999 Kaestner määrättiin Namibian asioidenhoitajaksi.
Työnsä ohessa Kaestner on saanut tarkkailla ja tutkia lintuja. Hän on nähnyt yli 8 200 lintulajia, ja hänet on rankattu maailman neljänneksi eniten lintuja nähneeksi henkilöksi. Vuonna 1986 hän oli ensimmäinen, joka oli havainnut lintulajin kaikista maailman silloisista lintuheimoista. Vuonna 1989 hän oli löytämässä Kolumbiasta tieteelle uutta lintulajia, cundinamarcanluuraa (Grallaria kaestneri), jonka F. Gary Stiles nimesi hänen kunniakseen 1992.
F. Gary Stiles
pienoiskuva|F. Gary Stiles vuonna 2017. F. Gary Stiles on Kolumbiassa asuva ja työskentelevä yhdysvaltalainen lintutieteilijä.
Stiles muutti Bogotáan vuonna 1990 ja on siitä lähtien tutkinut ja kartoittanut Kolumbian linnustoa. Kolumbiassa on tavattu noin 1 865 lintulajia, mikä on eniten maailmassa yhden valtion alueella. Vuonna 2001 Stiles sekä ryhmä tutkijoita Lontoon Natural History Museumista ja Kolumbian kansallisesta yliopistosta muodostivat tutkimusryhmän, joka ryhtyi kartoittamaan ja luokittelemaan maan linnustoa. Stiles toimii projektin (BioMap) neuvonantajana.
Stilesin pääasiallisena tutkimuskohteena ovat kolibrit ja etenkin niiden siiven muoto ja lentämisen fysiologia. Tutkimuksiaan varten hän on pyydystänyt, rengastanut ja mitannut yli 3 000 kolibria yli 140 lajista.
Ennen Kolumbiaan muuttoaan Stiles asui 17 vuotta Costa Ricassa. Hän opetti eri yliopistoissa muun muassa populaatioekologiaa, evoluutiota ja tilastotiedettä. Costa Ricassa hän julkaisi maan linnustosta kirjan, A Guide to the Birds of Costa Rica (1989), yhdessä Alexander F. Skutchin ja Dana Gardnerin kanssa.
Vuonna 2005 kuvattiin tieteelle uusi tapakulolaji, ja se nimettiin Stilesin kunniaksi Scytalopus stilesiksi. Stiles kuvasi vuonna 1992 tieteelle uuden luuralajin, cundinamarcanluuran (Grallaria kaestneri), jonka hän nimesi Peter Kaestnerin kunniaksi.
Mohamed Al-Malky
Mohamed Amer Al-Rashed Al-Malky (s. 1. joulukuuta 1962) on omanilainen entinen yleisurheilija, joka kilpaili pikajuoksussa.
Al-Malky osallistui Soulin olympialaisissa 1988 jälleen 400 metrin henkilökohtaiselle matkalle, jonka lisäksi hän juoksi maansa 4 × 400 metrin viestijoukkueessa. Omanin joukkue putosi viestissä ensimmäisellä kierroksella, mutta Al-Malky pääsi henkilökohtaisella matkalla aina finaaliin saakka ja sijoittui lopulta kahdeksanneksi. Hän juoksi samana vuonna ajan 44,56 sekuntia, joka on edelleen Aasian ennätys. Al-Malky voitti vuonna 1989 Aasian-mestaruuskilpailuista hopeaa hävittyään vain kahdella sadasosalla Qatarin Ibrahim Ismailille, joka voitti urallaan matkan Aasian-mestaruuden viisi kertaa. Hän kilpaili olympialaisissa viimeisen kerran Barcelonassa 1992, jossa hän jäi alkueriin, mutta oli Sydneyn kisoissa 2000 maansa lipunkantaja avajaisissa.
Hornio
Hornio on kylä Sastamalan kaupungin Karkussa, Pirkanmaalla. Hornio on syntynyt Karkun kylien takamaille Hornionjärven läheisyyteen, eikä Hornio sen vuoksi ole Karkun maarekisterikylä.
Horniossa on aikoinaan ollut oma kansakoulu, joka nykyisin on Karkun metsästysseuran omistuksessa. Hornion ympäristössä sijaitsee useampi pieni järvi, näistä suurin on Hornionjärvi. Hornion eteläpuolella sijaitsee Ritajärven luonnonsuojelualue.
Gran City Pop
Gran City Pop on meksikolaislaulaja Paulina Rubion yhdeksäs studioalbumi. Se julkaistiin maailmanlaajuisesti 23. kesäkuuta 2009.
Bonus DVD
Edición Delux — DVD
Pavel Dedunov
Pavel Dedunov (s. 8. huhtikuuta 1990 Bolšoi Kamen, Venäjän SFNT) on venäläinen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän edustaa KHL-seura SKA Pietaria.
Leena Saijonmaa-Koulumies
Leena Enni Saijonmaa-Koulumies on suomalainen eläinlääkäri. Hän on eläinlääketieteen tohtori, PhD, dosentti ja pieneläinsairauksien erikoiseläinlääkäri. Hän on erikoistunut allergisten eläinten hoitoon ja on Suomen arvostetuimpia eläinlääkäreitä.
Saijonmaa-Koulumies on opiskellut pianonsoittoa Sibelius-Akatemiassa mutta haki kuitenkin Eläinlääketieteelliseen korkeakouluun ja valmistui eläinlääkäriksi. Hän teki vuonna 2000 väitöskirjan Lontoon yliopiston Royal Veterinary Collegessa eläinten allergioihin liittyvistä ihotulehduksista
Saijonmaa-Koulumies on Helsingin yliopiston dermatologian dosentti ja työskentelee yksityisellä eläinlääkäriasemalla.
Saijonmaa-Koulumiehen sisar on laulaja Arja Saijonmaa. Leena on naimisissa toimittaja Jyrki Koulumiehen kanssa
Ambush
Ambush voi viitata muun muassa seuraaviin:
Halina Łukomska
Halina Łukomska (29. huhtikuuta 1929 Suchedniow – 30. elokuuta 2016 Kąty) oli puolalainen taidemusiikin laulaja, äänialaltaan sopraano. Hänen opettajinaan olivat Stanisława Zawadzka ja Maria Halfterowa Varsovassa, jossa hän sai diplominsa vuonna 1954. Hän jatkoi opintojaan Accademia Chigianassa, Sienassa, Giorgio Favaretton johdolla vuonna 1958 ja Venetsiassa Toti Dal Monten johdolla vuosina 1959–60. Vuonna 1956 Łukomska voitti ensipalkinnon kansainvälisessä laulukilpailussa Hertogenboschissa.
Łukomska aloitti kansainvälisen konserttiuransa vuonna 1960. Häntä pidetään suurena nykytaidemusiikin tulkitsijana. Hänen ohjelmistoonsa kuului muiden muassa Luigi Nonon, Witold Lutosławskin, Pierre Boulez'n (Pli selon pli), Bruno Madernan, Kazimierz Serockin, Arnold Schönbergin, Anton Webernin, Alban Bergin ja Igor Stravinskin musiikkia. Łukomska kantaesitti useita miehensä, säveltäjä Augustyn Blochin teoksia, joihin lukeutuivat Espressioni, Meditations ja Salmo gioioso.
Itsetuho
Itsetuho on mekanismi, joka aiheuttaa laitteen tuhoutumisen mikäli tietyt esiasetetut määritykset täsmääväät. Itsetuhomekanismia käytetään muun muassa korkean turvallisuuden vaativissa massamuistilaitteissa, joissa tiedon tuhoutuminen on tärkeää turvallisuuden tai maineen suojaamiseksi. Myös mekanismeissa, jotka toimintahäiriöisenä vaarantavat ihmisten tai ympäristön turvallisuuden saattavat sisältää itsetuhomekanismin.
Tieteis- ja toimintaelokuvissa itsetuho tarkoittaa yleensä sitä, että laite, kulkuväline tai rakennelma tuhoutuu räjähtämällä.
Putkivahvistin
thumb|Putkivahvistin
Putkivahvistin on elektroninen vahvistin joka käyttää elektroniputkia vahvistaakseen signaalia.
Tällä periaatteella voi myös vahvistaa audiosignaalia.
Historia
Ennen puolijohteiden keksimistä tämä oli keino vahvistaa signaalia.
Kun puolijohdevahvistimet korvasivat putkivahvistimet pienitehoisissa laitteissa, putkivahvistimet olivat edelleen kustannustehokkaampia suuritehoisissa järjestelmissä, kuten tutkissa.
America
America voi tarkoittaa muun muassa seuraavia:
Knuut
Knuut voi tarkoittaa seuraavia:
Lettohiirensammal
Lettohiirensammal (Ptychostomum pseudotriquetrum) on lehtisammallaji hiirensammalten heimossa (Bryaceae). Se on levinnyt lähes koko maailmaan, lajia esiintyy Euraasiassa, Afrikassa, Australiassa, Etelä-Amerikassa, Pohjois-Amerikassa ja Antarktiksella. Suomessa esiintyy yleisesti koko maan alueella ja kasvaa keski- ja runsasravinteisilla soilla ja muunlaisilla kosteilla paikoilla.
Lettohiirensammal on isokokoinen, enimmillään yli kymmenen senttimetriä pitkä ja kasvaa tiheinä kasvustoina. Varsi on ruskea, tiheään huovastoinen. Lehdistä ylimmät ovat yleensä teräväkärkisiä ja siirottavia. Lehtien tyvi ja keskisuoni on punaisia.
Aiheesta muualla
Kuvalinkit:
Espanja–Suomi-jalkapallomaaottelu 2013
thumb|250px|Ottelun pelipaikka [[El Molinón ]] Suomen jalkapallomaajoukkue ja Espanjan jalkapallomaajoukkue kohtasivat karsintaottelussa vuoden 2014 MM-kilpailuihin kahdesti. Ensimmäinen ottelu käytiin Gijónissa, El Molinón-stadionilla 22. maaliskuuta 2013. Ottelua oli saapunut katsomaan paikan päälle 27 637 katsojaa. Ottelu päättyi yllättäen tasan 1-1.
Taustaa
Espanjan joukkue oli FIFA-rankingin ykkösenä ennen ottelua, kun taas Suomi oli vasta sijalla 87. Espanjaa pidettiin siis ennen ottelua selvänä ennakkosuosikkina. Ottelu pelattiin Gijónissa, Espanjassa, pelipaikkana oli Sporting Gijónin kotistadion El Molinón. Ottelun tuomitsi romanialainen Ovidiu Hațegan. Espanjan valmentajana toimi Vicente del Bosque ja Suomen valmentajana Mixu Paatelainen.
Ottelu
Ottelu oli ensimmäisen puoliajan jälkeen tilanteessa 0-0. Ensimmäisellä puoliajalla parhaimmat paikat osuivat Espanjalle. Kun toista puoliaikaa oli pelattu neljä minuuttia, Sergio Ramos puski David Silvan antaman kulmapotkun maaliin. Suomi tuli tasoihin reilut kymmenen minuuttia ennen peliajan päättymistä. Alexander Ring syötti keskelle Teemu Pukille, joka iski pallon lähietäisyydeltä ohi Victor Valdesin. Ottelu päättyi 1-1, vaikka pallonhallinta oli Espanjalle 67-33 ja laukaukset maalia kohti 6-1.
Ottelun jälkeen
Suomen yllättävää tasapeliä alettiin kutsua ottelun jälkeen Gijónin ihmeeksi. Idols-finalisti Ali Elkharam teki ottelusta samannimisen laulun. Teemu Pukin tasoitusmaali palkittiin vuoden 2014 Suomen urheilugaalassa vuoden sykähdyttävimpänä urheiluhetkenä.
Kopsa
Kopsa tarkoittaa seuraavia asioita:
Marouen Lahmar
Marouen Lahmar (, s. 7. helmikuuta 1982 La Goulette) on tunisialainen koripalloilija. Pelintekijänä pelaava Lahmar edustaa Tunisian pääsarjassa pelaavaa Club Africainia. Lahmar saavutti Tunisia maajoukkueessa pronssia vuoden 2009 Afrikan-kisoissa.
Jan Müller-Wieland
thumb|right|Jan Müller-Wieland
Jan Müller-Wieland (s. 30. maaliskuuta 1966 Hampuri) on saksalainen säveltäjä, kontrabasisti ja kapellimestari.
Müller-Wieland aloitti 20-vuotiaana Lyypekissä kontrabassonsoiton opinnot Willi Beyerin ja sävellysopinnot Friedhelm Döhlin johdolla. Hän suoritti sävellysopintoja myös Hans Werner Henzen johdolla Kölnissä ja Roomassa. Orkesterinjohdossa hän sai opetusta Günther Behrensiltä. Müller-Wielandista tuli Münchenin musiikkiakatemian luennoitsija vuonna 2006 ja sävellysprofessori vuonna 2007.
Müller-Wieland on saanut lukuisia palkintoja, kuten Ernst von Siemens -musiikkipalkinnon (Förderpreis) ja Hindemith-palkinnon. Hän on päässyt stipendien turvin Cité internationale des artsiin (Ranska), Villa Massimoon (Italia) ja Tanglewood Music Centeriin (Yhdysvallat). Viimeksi mainitussa hän osallistui orkesterinjohtokursseille, joita pitivät Oliver Knussen ja Seiji Ozawa.
Müller-Wielandin tuotantoon kuuluu oopperoita, muuta näyttämömusiikkia, kamarimusiikkia, orkesterisävellyksiä (kuten sinfonioita ja konserttoja) sekä vokaalimusiikkia.
Toikka
Toikka on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla henkilöillä:
Heraldiikka
pienoiskuva|Hyghalmen-rullassa on saksalaisia vaakunoita 1500-luvulta. Heraldiikka eli vaakunaoppi on oppi vaakunoista ja lipuista. Heraldiikka jakautuu kahteen päähaaraan: historialliseen ja taiteelliseen heraldiikkaan. Historiantutkimuksena vaakunaoppi käsittää genealogisen ulottuvuuden, taiteena kuvataiteen ja erityisen heraldisen selitystaidon. Lisäksi vaakunoilla on perinteinen yhteisölliseen asemaan liittyvä merkitys. Sillä on oma keskitetty sääntöjärjestelmänsä ja käsitteistönsä. Nimitys heraldiikka tulee ranskan kielen airutta tarkoittavasta sanasta hérault. Englannin kielessä sama sana on herald.
Heraldiikan synty
Liput ja joukko-osastotunnukset ovat olleet tärkeä osa historiallisen sodankäynnin johtamisjärjestelmässä. Tästä syystä oli tärkeää, että tunnukset näkyivät kauas ja erottuivat toisistaan. Antiikin Rooman asevoimat käyttivät taistellessaan kuvallisia tunnuksia (vexillum) ja näistä on saanut nimensä erityisesti lippuihin keskittynyt heraldiikan haara veksillologia.
Varhaiskeskiajalta lähtien suuret armeijat olivat kadonneet ja Euroopassa sotiminen oli ritareiden heiniä. Myöhemmin Euroopan vauraus mahdollisti jälleen isompia armeijoita, ja tällöin tunnusten merkitys alkoi kasvaa. Heraldiikan juuret ovatkin sydänkeskiajalla. Nykyiseen muotoonsa eurooppalainen heraldiikka tuli noin 1000–1100-lukujen taitteessa, jolloin ritarilaitoksen ja turnajaisten myötä se saavutti suurimman kukoistuksensa niin määrällisesti kuin taiteellisestikin. Ritarilla oli yksilöivä, periytyvä sukuvaakuna.
Heraldiikan ydinaika
Heraldiikan säännöt ovat peräisin taistelukentältä, ja ne ovat taistelukentän käytännön sanelemia. Tämä heraldiikan säännöt keskiajalla luonut käytäntö pakotti tunnukset ja kilpikuviot selkeiksi, yhdellä vilkaisulla erottuviksi ja näyttäviksi – patakypärä peittää käyttäjänsä kasvot, ja vaakunan oli erotuttava tunnistettavasti yhdellä vilkaisulla nuolenkantaman päähän.
Heraldiikan kulta-aika kesti kolme vuosisataa, 1200-luvun alusta 1400-luvun loppuun. Tuona aikana heraldinen suunnittelu ja sommittelu oli saavuttanut huippunsa: kuviot olivat yksinkertaisia, selkeitä ja näyttäviä. Suurin osa nykypäivän valtakunnan- ja kaupunginvaakunoista ovat tuolta ajalta. Suosituimpia kuvioita olivat erilaisten kilven jakojen ja airutkuvioiden ohella leijona, kotka, lilja, risti, miekka ja monet helposti tunnistettavat esineet tai olennot.
Tuliaseiden kehittymisen myötä myös ritarit hävisivät taistelukentiltä, mutta kukoistava ritarikulttuuri ylläpiti vielä turnajaisperinnettä jonkin aikaa. Tällöin heraldiikka lähti rappeutumaan. Renessanssi ja barokki vaikuttivat myös heraldiikkaan, ja 1800-luvulle tultaessa heraldiikka oli rapautunut tasolle, jota nykypäivänä pidetään pohjanoteerauksena.
Heraldiikan rappiokausi
pienoiskuva|[[Itävalta-Unkarin valtionvaakuna on malliesimerkki 1800-luvun rönsyilevästä heraldiikasta.]]
Aikaa tuliaseiden yleistymisen jälkeen on kutsuttu heraldiikan rappioksi. Ritarien merkitys taistelukentillä väheni ja heraldiikka siirtyi turnajaisiin. Taistelukäytännöllisyys ei ollut enää tärkeää.
Renessanssin ja barokin aikana vaakunoihin alkoi ilmestyä erilaisia lisukkeita ja kilven paikka takan yläpuolella näkyi myös jalustan ja kilvenkannattajien mukaantulona. 1700-luvulla kilpi ei muistuttanut taistelukenttien suojavarustetta lainkaan, vaan enemmänkin koristeellisia peilin kehyksiä. Tällöin myös kilpeen alkoi ilmestyä epäheraldisia osia.
1800-luvun heraldiikkaa on pidetty myöhemmin heraldikkojen keskuudessa huonona aikana. Vaakunoissa oli usein kirjoitusta ja hyvinkin yksityiskohtaisesti piirrettyjä tunnuksia. Vaakunoihin liittyvä sosiaalisen statuksen merkitys oli synnyttänyt koostevaakunoita, joissa saattoi olla jopa kymmeniä alkuperäisen vaakunan kilpiä yhdessä kolmasti nelijakoisessa kilvessä. 1900-luvun alkupuolella heraldiikkaa ei arvostettu kovinkaan laajalti.
Heraldiikan elpyminen
Uusien kansallisvaltioiden syntyminen 1900-luvulla synnytti tarpeen suunnitella uusia vaakunoita. Vaakunasuunnittelijat alkoivat pyrkiä alkuperäisiin sääntöihin. Suomessa heraldiikka koki äkillisen nousun, kun kunnille asetettiin mahdollisuus hankkia oma vaakuna. Suomessa 1900-luvun heraldiikka omaksui tyylipuhtaan linjan, ja 1960-luvulla kuntien saadessa omia vaakunoita luotiinkin heraldisissa piireissä arvostettu selkeä puhdas tyylisuunta. Samalla lähes kaikkien jo olemassa olleiden kaupungin- ja kunnanvaakunoiden asu uudistettiin heraldiikan sääntöjen mukaiseksi. Maailman vaakunaoppineiden keskuudessa Suomen nykyheraldiikkaa onkin pidetty maailman parhaimpien joukossa olevana.
Amphitrite
Amphitrite voi merkitä seuraavia asioita:
Heraldiikka
Heraldiikan elpyminen
Elävän historian toiminta sekä liveroolipelit ovat nykypäivänä omalta osaltaan vaikuttaneet heraldiikan tuntemuksen uudelleenelpymiseen. Heraldiikan säännöt ja suunnittelu on nopeasti opittu uudelleen taistelukentän ja sen asettamien vaatimusten kautta.
Sääntöjä
Vaikka vaakunat ovat kuvallisia tunnuksia, on heraldiikassa ratkaisevassa osassa sanallinen vaakunaselitys. Siinä tunnus kuvataan heraldiikan kieltä käyttäen siten, että heraldiikkaan perehtynyt taiteilija voi alkuperäistä kuvaa näkemättä piirtää vaakunan oikein.
Tinktuurit
pienoiskuva|kulta, hopea, punainen, sininen, vihreä, purppura ja musta
Heraldiset värit eli tinktuurit jaetaan kolmeen ryhmään. Jokaisella värillä on lisäksi normanniranskaan perustuva nimi, jota usein käytetään vaakunaselityksessä eli blasonoinnissa (blazon) varsinkin anglosaksisissa maissa. Mustavalkoisessa kuvallisessa esityksessä jokaiselle värille on varattu vakiintunut viivakuvaus eli skraffeeraus.
Värisävyjä ei ole tarkasti määrätty, mutta heraldiikassa käytettäväksi väriksi sopii parhaiten kylläinen värin kirkas keskisävy.
Damaskointia ei tule sekoittaa skraffeeraukseen.
Vaakunan suunnittelu
pienoiskuva|[[Jerusalemin kuningaskunta|Jerusalemin kuningaskunnan vaakuna on kuuluisa esimerkki heraldisesta virheestä: ”Kultainen risti hopeisella pohjalla, ympärillä neljä pienempää ristiä”]] Vaakunaa suunniteltaessa tavoitteena on selkeys ja näkyvyys. Nyrkkisäännön mukaan vaakunan on oltava sellainen, että se on tunnistettavissa nuolenkantaman (200 m) päästä. Heraldiikan säännöt ovat syntyneet taistelukentän vaatimuksista, ja ne on opittu nopeasti elävän historian toiminnan kautta uudelleen - umpinaista, kasvot peittävää patakypärää käytettäessä on tärkeää kyetä erottamaan oma ja vastustaja yhdellä ainoalla vilkaisulla. Tärkein sääntö on tinktuurisääntö: ei väriä värin eikä metallia metallin viereen. Tämä siksi, että kaksi väriä muodostaa tumman ja yhtenäisen pinnan, ja tinktuureja on vaikeaa erottaa toisistaan; samoin kaksi metallia yhdessä muodostavat voimakkaasti heijastavan pinnan - tästä syystä liikennemerkeissä ei käytetä valkoista ja keltaista yhtäaikaisesti. Samoin voimakkaasti naturalistinen ja realistinen kuvaus on huonoa heraldiikkaa - naturalistisesti suunniteltua vaakunaa on mahdotonta hahmottaa yhdellä vilkaisulla, mikä voi taistelukentällä koitua kohtalokkaaksi.
Vaakunassa tulee olla ainakin yksi pienoiskuva|Kilven jakoja: katkoinen, halkoinen, lohkoinen, vastalohkoinen, nelijakoinen ja viirijakoinen
tai mikä tahansa näiden yhdistelmä. On kuitenkin pyrittävä välttämään liian täyteen ahdettua vaakunaa: pelkistäminen merkitsee selkeyttä. Kuvioiden tulee olla sellaisia, että ne erottuvat kaksiulotteisina pintakuvioina. Kolmiulotteisuus ei kuulu heraldiikkaan, ja myös käyttögrafiikassa ja semiotiikassa kolmiulotteisuutta pidetään ei-toivottavana.
Vaakunaselitys
Vaakunaselitys eli blasonointi tarkoittaa vaakunan kuvaamista sanallisessa muodossa. Vakiintuneen suomalaisen käytännön mukaan ensimmäisenä kuvataan kilven tinktuuri ja mahdolliset kilven jaot, tämän jälkeen kuviot ja niiden tinktuurit ja viimeisenä saatekuviot sekä varukset ja niiden tinktuurit. Tarkoituksena on aikaansaada yksiselitteinen kuvaus vaakunasta niin, että kuvauksen pohjalta on mahdollista piirtää vaakuna tinktuureineen ilman lisätietoja tai näkemättä itse vaakunaa.
Pääkaupunkiseudun kunnanvaakunoiden vaakunaselitykset ovat seuraavat:
Heraldisten värisääntöjen mukaisesti kuviot, joiden tinktuurina on metalli, sijaitsevat oletusarvoisesti värikentässä, ja kuviot, joiden tinktuurina on väri, sijaitsevat metallikentässä.
Heraldisen tunnuksen suunnittelijan kymmenen käskyä
Nämä 'käskyt' on laatinut Jukka Suvisaari ja korjannut ja muutoksin varustanut Suomen Heraldisen Seuran johtokunnan asettama työryhmä, johon kuuluivat Kimmo Kara, Juhani Vepsäläinen ja Jukka Suvisaari, huhtikuussa 1990.
Alueellisia eroja
Vaikka heraldiikka on yleiseurooppalainen ilmiö, on siinä kansallisia ja alueellisia erityispiirteitä. Perusperiaatteet ja heraldiikan keskiaikaiset perinteet ovat kaikkialla yhteiset, mutta vuosisatojen aikana maiden välille on muodostunut eroja. Ranskaa pidetään heraldiikan kehtona, ja sen sekä Keski-Euroopan läntisten maiden muodostamaa aluetta sanotaan leijona-alueeksi, koska leijona on alueen vaakunoissa yleinen tunnus. Lisäksi Ranskan vaakunoissa suositaan kultaa ja sinistä sekä etenkin liljakylvöisiä kenttiä. Airutkuvioiden valikoima alueella on runsas, ja siellä on käytössä myös sellaisia kuvioita, joita muiden alueiden vaakunoissa ei juuri näe. Vaakunakokonaisuuksissa arvokruunuja ja vaakunatelttoja käytetään melko usein. Vaakunaselitykset ovat hyvin täsmällisiä johtuen osin siitä, että niissä käytetty terminologia on alun perin juuri ranskankielistä.
Britteinsaarilla heraldiikka on yleispiirteiltään ranskalaisen kaltaista. Yksi selkeä ero on kuitenkin kypäränkoristeen käyttö: se voi olla irtonaisena kilven yläpuolella ilman kypärää nousten lakipunoksesta tai koristekruunusta. Sitä voidaan käyttää jopa pelkältään eräänlaisena tunnuksena. Kilpi on yleensä muodoltaan kolmiomainen, ja kypärän muoto ja sijoitus ilmoittavat suvun tai henkilön arvoasteen. Suosituimpia tunnuskuvioita ovat polviorret, ruusut, turkiskuvioinnit ja merenkulkuun liittyvät tunnukset. Lisäksi pääkuvioina käytetään paljon naturalistisia kuvia, jotka eivät sovi kovin hyvin heraldiikkaan. Skotlannissa on käytössä klaanipohjainen vaakunajärjestelmä, joka poikkeaa englantilaisesta. Sekä Englannissa että Skotlannissa heraldiikan perinteitä ja vaakunakulttuuria on valvottu julkisesti katkeamatta keskiajalta lähtien.