cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Punarintanakkeli
Esiintyminen
Punarintanakkeli elää Euroopassa vain Kreikassa Lesboksen saarella muutaman kymmenen parin voimin. Turkissa elää 60 000–120 000 paria, Georgiassa ja eteläisellä Venäjällä 20 000–50 000 paria. Lajin kokonaispopulaatio on noin 80 000–170 000 paria. Punarintanakkeli on viime vuosina taantunut voimakkaasti etenkin Turkin rannikoilla, missä turistien palvonnan tieltä kaadetaan jatkuvasti lajille elintärkeitä metsiä. Laji on enimmäkseen paikkalintu, osa kannasta siirtyy talveksi alemmas vuorenrinteille. Lajia ei ole tavattu Suomessa.
Elinympäristö
Punarintanakkelit asuvat enimmäkseen vuoristometsissä, joiden puulajikoostumus vaihtelee alueittain. Sitä tavataan tavallisimmin yhden-kahden kilometrin korkeudella, joskus 2,5 kilometriin saakka. Paikoin laji asutta myös vuorenjuurten metsiä.
Lisääntyminen
Punarintanakkelin pesä on tavallisesti lehtipuun kolossa melko korkealla, erään tutkimuksen mukaan keskimäärin 11,7 metrin korkeudessa. Nakkelinaaras kovertaa yleensä pesäkolon itse koiraan toisinaan autellessa. Joskus pari käyttää vanhaa tikankoloa. Naaras munii tavallisesti viisi tai kuusi munaa, joita se hautoo noin 15 päivää. Poikasia ruokkivat sekä naaras että koiras, mutta vain naaras lämmittää niitä. Poikaset lähtevät pesästä 16–19 päivän ikäisinä. Laji pesinee vain kerran kesän aikana.
Ravinto
Kesäaikaan nakkelit syövät pääasiassa pieniä selkärangattomia. Syksyllä ja talvella nakkelit syövät varsinkin havupuiden siemeniä. Poikasia ruokitaan vain eläinravinnolla.
Italian kansanäänestys 2020
Italian perustuslakia koskeva kansanäänestys oli tarkoitus pitää alun perin 29. maaliskuuta 2020. Kansanäänestyksessä kysytään ihmisten mielipidettä perustuslain muutosehdotuksesta, jolla pienennettäisiin Italian parlamentin sekä ylä- että alahuoneen kokoa.
Hallitus ilmoitti 5. maaliskuuta, että kansanäänestystä siirretään tuonnemmaksi koronaviruksen takia, joka oli johtanut tuohon mennessä jo yli 140 kuolemaan Italiassa. Äänestys päädyttiin lopulta pitämään kaksipäiväisenä 20.–21. syyskuuta.
Lähtöasetelmat
Perustuslain muutosehdotus pyrkii pienentämään parlamentin kokonaismäärn 600 edustajaan: 400 edustajainhuoneen jäseneen ja 200 senaattoriin. .
Kysymys
Kansanäänestyksen kysymys on seuraavanlainen: "«Approvate il testo della legge costituzionale concernente 'Modifiche agli articoli 56, 57 e 59 della Costituzione in materia di riduzione del numero dei parlamentari', approvato dal Parlamento e pubblicato nella Gazzetta Ufficiale della Repubblica italiana - Serie generale - n. 240 del 12 ottobre 2019?»"Suomeksi:"Hyväksytkö parlamentin hyväksymän ja Italian tasavallan virallisen lehden 12. lokakuuta 2019 numerossa 240 julkaiseman tekstin koskien 'perustuslain pykälien 56, 57 ja 59 muutoksia sekä parlamentaarikkojen määrän vähentämistä'?" pienoiskuva|Kansanäänestyksessä käytössä ollut äänestyslipuke Äänestäjät valitsevat vaihtoehtojen kyllä ja ei väliltä.
Tulokset
Kansanäänestys antoi selkeän, lähes 70 %:n, tukensa perustuslain muutoksen kannattajille. Ei-puoli ei saanut enemmistöä yhdessäkään vaalipiirissä. Italian seuraavat parlamenttivaalit, jotka pidetään viimeistään vuonna toukokuussa 2023, ovat ensimmäiset vaalit, joissa sovelletaan uutta perustuslakia ja pienempää parlamentaarikkojen määrää. Uudistuksen arvioitu euromääräinen säästö on vuodessa 52,9 miljoonaa edustajainhuoneen ja 28,7 miljoonaa senaatin kuluissa. .
Os (Hordaland)
Os on entinen kunta Vestlandin läänissä (vuoteen 2020 Hordalandin läänissä) Norjassa. Osin kunta perustettiin 1. tammikuuta 1838. Kunnasta erotettiin omaksi kunnakseen Fusa vuonna 1856 ja Samnanger vuonna 1907. Vuonna 2020 Os ja Fusa liitettiin takaisin yhteen uudeksi Bjørnafjordenin kunnaksi. Osissa oli ennen kuntaliitosta noin 21 000 asukasta.
The Great American Bash (2008)
thumb|The Great American Bashin lava. The Great American Bash (2008) oli viides vuosittainen The Great American Bash showpaini pay-per-view (PPV) tapahtuma, minkä World Wrestling Entertainment (WWE) tuotti. Se järjestettiin 20. heinäkuuta, 2008 Nassau Veterans Memorial Coliseumilla Uniondalessa, New Yorkissa ja tapahtumassa esiintyi painijoita RAW'sta, SmackDown:sta ja ECW brändistä.
Taustaa
SmackDownista pääfeudi, mikä eteni The Great American Bashiin oli Triple H:n ja Edgen välillä WWE -mestaruudesta. 4. heinäkuuta SmackDownissa, SmackDownin toimitusjohtaja Vickie Guerrero ilmoitti, että Triple H tulisi puolustamaan WWE -mestaruutta The Great American Bashissa Edgeä vastaan. Samana iltana, Edge purki häät, koska hän ei ollut enää World Heavyweight mestari hävittyään sen CM Punkille 30. kesäkuuta RAW'ssa. Edge kuitenkin muutti mieltään ja ilmoitti, että häät olisi tulossa. 18. heinäkuuta SmackDownissa, Edge ja Vickie pitivät heidän häiden vastaanottoa (kayfabe). Vastaanoton lopussa, Guerreron ja Edgen ollessa edelleen kehässä, Triple H ilmestyi ja paljasti videolla, Edgen salarakkaan ja Vickien hääsuunnitelijan, Alicia Foxin suutelemassa Edgeä. left|thumb|CM Punk World Heavyweight mestarina. Pääfeudi RAW'sta oli CM Punkin ja Batistan välillä World Heavyweight -mestaruudesta. 23. kesäkuuta, CM Punk ja Batista arvottiin RAW brändiin WWE:n vuosittaisessa arvonta tilaisuudessa. Night of Championsissa, määrättiin, että joko Batista tai John Cena toisivat Maailman -mestaruuden RAW brändille. Tapahtuman aikana, Batista epäonnistui voittamaan World Heavyweight -mestaruutta Edgeltä, kun taas Cena epäonnistui voittamaan WWE -mestaruutta Triple H:lta. Seuraavassa RAW'ssa, CM Punk käytti Money in the Bank -salkun mestaruusottelun sopimuksen Edgen World -mestaruuteen ja voitti titelin, kun Batista oli pieksänyt Edgen. Myöhemmin saman iltana, Punk puolusti onnistuneesti mestaruutta John "Bradshaw" Layfieldiä vastaan Cenan ja Cryme Tymen avulla. 7. heinäkuuta, Punk puolusti onnistuineesti mestaruutta Snitskyä vastaan. Myöhemmin samana iltana, Batistasta tlu #1 haastaja Punkin World -mestaruuteen, kun hän voitti Cenan, JBL:n ja Kanen Fatal 4-Way matsissa. 14. heinäkuuta RAW'ssa, Punk voitti Kanen ulos-laskulla ei-titteli ottelussa. Ottelun jälkeen, Kane yritti hyökätä Punkin kimppuun, mutta Batista juoksi kehään ja pysäytti hänet. Punk tarjosi kättelyä, mutta Batista iski Punkille spinebusterin.
ECW'sta pääfeudi oli Mark Henryn ja Tommy Dreamerin välillä. 1. heinäkuuta ECW'ssä, Mark Henry kohtasi Colin Delaneyn matsissa, minkä stipulaationa oli; jos Delaney voittaa, Dreamerista tulisi ykköshaastaja Henryn ECW -mestaruudesta. Henry voitti matsin eikä Dreamer saanut titteli mahdollisuutta. Seuraavan viikon ECW'ssä, Henry kohtasi Dreamerin ei-titteli matsissa, mikä päättyi ei-tulokseen, kun Henry poistui ringistä hyökätäkseen Delaneyn kimppuun. Tony Atlas oli spesiaali kuuluttajana matsin ajan ja pelasti Colini Henryn hyökkäykseltä. Atlas kuitenkin käänyti "heeliksi" ja hyväksyi Henryn hyökätä Delaneyn kimppuun. Henry sitten palasi kehään ja pieksi Dreamerin, kun matsi oli päättynyt ei-tulokseen.
Sharon Fichman
Sharon Fichman (s. 3. joulukuuta 1990 Toronto) on kanadalainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on ollut kaksinpelissä WTA-listan sijalla 77 toukokuussa 2014 ja nelinpelissä sijalla 48 heinäkuussa 2014. Hän on voittanut urallaan yhden WTA-turnauksen nelinpelissä.
The Great American Bash (2008)
Lähteet
WWE The Great American Bash WWE The Great American Bash 2008
Sharon Fichman
Vuonna 2004, ollessaan 13-vuotias, Fichman oli maailman toiseksi paras alle 14-vuotias pelaaja. Vuonna 2006 Fichman ja Anastasija Pavljutšenkova voittivat junioreiden nelinpeliturnauksen Australian avoimissa ja Ranskan avoimissa.
Elina Kottonen
Elina Kottonen (o.s. Viitanen, s. 18. huhtikuuta 1984) on suomalainen radiotoimittaja ja juontaja. Vuoden 2020 alussa Kottonen aloitti Radio Suomipopin juontajana.
Kriketin maailmanliiga 2007–2009
Kriketin maailmanliiga 2007–2009 oli turnausten sarja, joka huipentui 2009 pelattuun World Cupin karsintaan.
1.divisioona
Pelattiin Nairobissa Keniassa 29. tammikuuta – 7. helmikuuta.
Loppuottelu
Kaikki kuusi joukkuetta vuoden 2009 finaaliturnaukseen, joka on myös World Cupin karsintaturnaus.
3. divisioona
Pelattiin Darwinissa, Australiassa 27. toukokuuta – 2. kesäkuuta.
2.divisioona
Pelattiin Windhoekissa, Namibiassa 24. marraskuuta – 1. joulukuuta.
5. divisioona
Turnaus pelattiin Jerseyssä 23.–31. toukokuuta. Turnauksen voitti Afganistan kukistettuaan finaalissa Jerseyn.
Alkulohkot
{| width=100%
4.divisioona
Pelattiin Dar es Salaamissa Tansaniassa 4.–11. lokakuuta.
3.divisioona
3. divisioonan turnaus pelattiin 24.-31. tammikuuta Buenos Airesissa, Argentiinassa. Afganistan jatkoi voittoputkeaan. Se otti kolmannen peräkkäisen divisioonavoittonsa ja nousi lopputurnaukseen näin ollen suorinta tietä 5. divisioonasta saakka.
Lopputurnaus
World Cupin karsintaturnaus ja maailmanliigan finaali 2007–2009 pelattiin huhtikuussa Etelä-Afrikassa.
Super Eight
Play-off sijoista 9-12:
Elina Kottonen
Ura
Elina Kottonen tuli tunnetuksi radiokanava The Voicen aamuohjelma Heräämöstä, jonka yhtenä juontajana hän toimi.
Suuren yleisön tietoisuuteen Kottonen nousi syksyllä 2010, kun hän aloitti Big Brother Extran juontajana. Kesken tuotantokauden hänet lisättiin Susanna Laineen juontajapariksi myös Big Brother Talk Show’hun. Kottonen jatkoi ohjelmien juontajana myös syksyllä 2011 esitetyllä seitsemännellä tuotantokaudella. 7. marraskuuta 2011 hän asteli Big Brother -taloon vierailevaksi asukkaaksi. Hän poistui talosta 11. marraskuuta. Kottonen toimi Big Brother Talk Show’n juontajana myös syksyllä 2012 esitetyllä kahdeksannella tuotantokaudella, jolla Big Brother Extraa juonsi Cristal Snow.
Tammikuussa 2011 Kottonen siirtyi juontamaan radiokanava The Voicen iltapäivälähetystä Vappu Pimiän lopetettua kyseisessä tehtävässä vuoden 2010 marraskuussa. Hän juonsi iltapäivälähetystä kesään 2011 saakka, kunnes kesätauon jälkeen juontajana aloitti Ville Kinaret.
Keväällä 2012 Kottonen nähtiin Teräspallit-viihdeohjelman uutena juontajana. Tammikuussa 2012 hän alkoi juontaa Radio Novan viikonloppuaamuja Janne Virtasen kanssa ja helmikuussa 2013 hän siirtyi juontamaan kanavan iltapäivälähetystä Ile Jokisen kanssa. Helmikuussa 2015 Elina aloitti Radio Novalla uudessa Novan Päiväuni -ohjelmassa, juontaen yksin klo 10–14.
Yksityiselämä
Elina Kottonen avioitui vuonna 2014 radiojuontaja ja urheiluselostaja Lauri Kottosen kanssa. Heillä on vuonna 2016 syntynyt tytär ja vuonna 2020 syntynyt poika.
Culex invidiosus
Culex invidiosus on kaksisiipisten (Diptera) lahkoon ja hyttysten (Culicidae) heimoon kuuluva hyönteislaji. Lajin kuvasi tieteelle ensimmäisen kerran Theobald vuonna 1901. Lajia tavataan Afrikasta. Sillä ei ole alalajeja.
Radikalisoituminen
Radikalisoituminen on prosessi, jossa yksilö omaksuu jyrkkiä eli ekstremistisiä, yhteisön normien vastaisia ajatuksia ja mielipiteitä. Jos hän myös motivoituu käyttämään väkivaltaa tavoitteidensa saavuttamiseksi, puhutaan väkivaltaisesta radikalisoitumisesta.
Väkivaltaisen radikalisoitumisen takana ovat yleensä olemassa oleva valmius väkivaltaan, väkivallan oikeuttavan ideologian omaksuminen sekä ajautuminen väkivaltaisiin piireihin. Väkivaltaiseen radikalisoitumiseen voi kulua aikaa muutamasta viikosta useisiin vuosiin. Henkilössä tapahtuneen muutoksen tunnistavat parhaiten hänelle läheisimmät ihmiset, mutta aina muutos ei näy ulospäin.
Radikalisoitumisen voi henkilöstä riippuen aiheuttaa moni tekijä, kuten kokemus epäkohdista, halu kostaa tai sosiaaliset suhteet. Henkilö voi myös haluta elämäänsä esimerkiksi merkityksellisyyden tunnetta, statusta tai jännitystä. Radikalisoitumisella ja syrjäytymisellä ei ole havaittu selvää yhteyttä.
Moni terroristi on radikalisoitunut vankilassa. Vankeusaika on voinut vaikuttaa henkilön elämänkatsomukseen, synnyttää hänessä katkeruutta, tai altistaa hänet radikaalien vankien vaikutukselle.
Kaunis kaaos
Kaunis kaaos on Antti Tuiskun seitsemäs studioalbumi, joka julkaistiin 27. lokakuuta 2010. Albumin on tuottanut Antti Riihimäki, Calf -yhtyeen Samuli Sirviö, sekä Smak -yhtyeen Kalle Lindroth.
Albumilta julkaistiin kesällä 2010 single Atlantti, joka esitettiin ensimmäisen kerran MTV3:n Pitkä kuuma kesä -ohjelmassa. Toisena singlenä julkaistiin lokakuussa 2010 Hyökyaalto. Helmikuun puolessä välissä jaettiin radioille albumin kolmas single "Yksinäinen".
Levy myi alle viikossa kultaa. Albumia on myyty yli 24 000 kappaletta.
Kasvit
Kasvit ovat monisoluisia, pääasiassa yhteyttämällä ravintonsa saavia eliöitä. Kuuden eliökunnan järjestelmässä ne muodostavat kasvikunnan (Plantae), yhden aitotumaisten eliöiden neljästä pääryhmästä eläinten, sienten ja alkueliöiden ohella. Kasveiksi on eri aikoina tulkinnasta riippuen voitu määritellä vaihteleva joukko erilaisia eliöitä. Kasveja tutkiva tieteen ala on kasvitiede eli botaniikka.
Kasvit poikkeavat eläimistä ja sienistä monella tavalla. Ne eivät yleensä kykene liikkumaan paikasta toiseen, vaan pysyvät koko elämänsä tietyllä kasvualustalla. Kasvit ovat yleensä omavaraisia eli autotrofisia, sillä ne hankkivat tarvitsemansa aineet yhteyttämisen avulla. Kasvisolut poikkeavat eläinsoluista muun muassa kiinteällä, selluloosasta koostuvalla soluseinällään ja väriaineita sisältävillä plastideillaan. Sienten soluissa on kitiinin jäykistämä soluseinä, ja bakteerien soluseinässä on mureiinia.
Kasvit muodostavat levien kanssa suurimman osan planeettamme biomassasta. Lähes ainoina omavaraisina eliöinä kasvit ovat ravintoketjun perusta, ja ne ovat luoneet ilmakehän runsaan happipitoisuuden tuottamalla kaasua yhteyttämisellä. Nykyisen kaltainen elämä maapallolla on pitkälti kasvien ansiota. Maapallo voidaan jakaa alueella kasvavien kasvien mukaan eri kasvillisuusvyöhykkeisiin.
Arne
Arne voi tarkoittaa seuraavia:
Kasvit
Kasvin osat
Putkilokasveilla on varsi, joka toimii kasvin tukena, rakenteen perustana ja johtojänteiden ensisijaisena paikkana. Jotkut lajit kasvattavat maanpinnan alla kulkevan maavarren, jota pitkin kasvi voi levitä kasvullisesti. Paksuimmillaan varsi on vanhoilla puilla, joilla sen ympärysmitta saattaa harvoin kasvaa jopa muutamaan kymmeneen metriin. Juuri on kasvin maanalainen osa, joka ankkuroi kasvin paikalleen ja imee maaperästä ravinteita sekä vettä kasvin käyttöön. Päällyskasveilla juuret ovat usein paljaat ja niiden avulla päällyskasvi kiinnittyy isäntäkasviinsa. Viherlevillä ja eräillä sammalilla on erikoistuneiden varren, juurten ja lehtien sijaan erikoistumaton sekovarsi.
Lehti on useimmilla kasveilla pääasiallinen yhteyttävä elin. Sen muoto ja ulkonäkö vaihtelevat erittäin paljon kasviryhmästä riippuen. Tyypillinen korkean kehitystason kasvin lehti on pitkulainen, teräväkärkinen ja melko pehmeä. Havupuiden neulasiksi kutsutut lehdet ovat usein hyvin kapeita, jäykkiä ja teräviä; kaktusten lehdet taas ovat surkastuneet piikeiksi. Lihansyöjäkasveilla osa lehdistä on erikoistunut esimerkiksi suppiloiksi.
Kukka on koppisiemenisen kasvin lisääntymiselin. Se sisältää emiön ja hetiön, jotka voivat sijaita samassa kukassa, erikseen saman kasvin kukissa tai kokonaan eri kasveissa. Koristeelliset ja värikkäät terälehdet houkuttelevat hyönteisiä ja muita pölyttäjiä vierailemaan kukissa pölytyksen aikaansaamiseksi. Tuulipölytteiset kukat ovat yleensä pieniä ja vaatimattoman näköisiä. Hedelmä on koppisiemenisillä kasveilla hedelmöityksen jälkeen paisuneesta emiöstä muodostunut elin, joka sisältää kasvin siemenet.
Solutason rakenne
thumb|300px|Kasvisolun rakenne.
Kasvisolu on aitotumallinen eli eukaryoottinen solu, kooltaan keskimäärin 10–100 μm (eläinsolut 10–30 μm). Soluseinä koostuu selluloosasta sekä muista polymeereistä, kuten pektiinistä ja ligniinistä. Se on rakenteeltaan jäykkä ja vankka, ja sen avulla solu pystyy luomaan nestepaineen, joka pitää koko kasvia muodossaan. Mikäli kasvi ei saa tarpeeksi vettä, nestepaine vähenee ja kasvi nuutuu. Viherhiukkaset eli kloroplastit ovat solulimassa sijaitsevia soluelimiä, jotka suorittavat yhteyttämisen. Niiden rakenne sisältää liukoisen perusaineksen eli strooman sekä päällekkäisistä pussimaisista kalvoista koostuvan yhteyttämis- eli tylakoidivesikkelikalvoston. Pusseissa sijaitsevat yhteyttämisreaktion aikaansaavat väripigmentit, niistä tärkeimpänä vihreä klorofylli. Ne kasvit, jotka pudottavat lehtensä talveksi, imevät ennen sitä lehdistä klorofyllin talteen sisuksiinsa, jolloin muut väriaineet tulevat näkyviin. Siten syntyy syksyinen ruska. Vakuoli eli solunesterakkula sisältää veden lisäksi entsyymejä, ravintoaineita, jäteaineksia tai jopa myrkkyjä. Nuorilla soluilla saattaa olla useita pieniä rakkuloita, jotka vanhemmiten yhdistyvät vieden jopa 90% solun tilavuudesta. Kasvisoluilla ei ole keskusjyväsiä, lysosomeja tai värekarvoja (poikkeuksena eräät yksisoluiset levät).
Kasvisolukot
thumb|300px|Lehden poikkileikkaus. Kuvassa johtosolukkoa ovat [[floeemi eli nila ja ksyleemi eli puuosa. Niiden ympärillä on jälsi.]] Solukot muodostuvat keskenään samaan tehtävään erikoistuneista soluista. Ne ovat syntyneet, kun kehittyneiden monisoluisten eliöiden solujen työnjako on johtanut solujen erilaistumiseen. Lähes kaikilla putkilokasveilla on vähintään kolmenlaisia solukkoja: Pintasolukko on tavallisesti yhden solukerroksen vahvuinen, ja se verhoaa kasvia tiiviisti. Solukon ulkoseinä on yleensä paksu ja kestävä. Sen päällä on vielä ohut vahainen kalvo, kutikula, joka suojaa kasvia liialta haihtumiselta. Perussolukko muodostaa pääosan kasvista. Solut voivat olla pyöreähköjä tai lähes suorakulmaisia, pitkiä ja paksuseinäisiä, jolloin ne ovat tukisoluja. Johtosolukko muodostaa johtojänteet.
Johtojänteet
thumb|[[Puun sisärakenne: 1. ydin, 2. vuosilusto eli vuosirengas, 3. puuaines, 4. jälsi, 5. nila ja 6. kaarna]] Putkilokasveille on kehittynyt erityinen johtojänteiden verkosto, joka toimii veden ja ravinteiden tuojana soluille sekä yhteyttämistuotteiden viejänä soluista pois. Jänteet ovat selkeimmin nähtävissä lehtien suonina. Varressa jänteiden sijainti vaihtelee: yksisirkkaisilla kasveilla ne ovat sekaisin. Kaksisirkkaisilla ja havupuilla ne ovat järjestäytyneet renkaaksi poikkileikkauksen tasossa. Ytimenpuoleinen johtojänteen osa on puu ja ulompi osa nila; lisäksi niiden välissä on vielä ohut jälsi.
Ohuet jälsisolut jakaantuvat ja muodostavat uusia soluja lähinnä sisäänpäin, ja myös hieman ulospäin kuoreksi. Tähän perustuu varren paksuuskasvu. Puuosassa sijaitsevat putkilot, jotka ovat syntyneet päällekkäisten kuolleiden solujen seinämistä. Niitä pitkin vesi kulkeutuu juurista aina kasvin kärkiosiin saakka. Havupuilla on putkiloiden sijaan kapeita ja pitkiä soluja. Nilassa sijaitsevat siiviläputket. Ne muodostuvat päällekkäisistä elävistä soluista, joiden väliseinät ovat täynnä reikiä. Siiviläputket kuljettavat yhteyttämistuotteet lehdistä kasvin muihin osiin.
Puuvartisilla kasveilla johtojänteet ovat kasvaneet kiinni toisiinsa ydintä ympäröiväksi putkeksi. Niiden solut ovat paksuseinäisiä ja vahvoja, ja niiden puuosan solujen selluloosaseinissä on kerrostuneena puuainetta. Keväällä syntyvät uudet solut ovat suurikokoisempia kuin myöhemmin kesällä syntyvät, mistä aiheutuu vuosirenkaiden näkyminen puun poikkileikkauksessa.
Lisääntyminen
Kasvit voivat lisääntyä suvullisesti siementen avulla tai suvuttomasti itiöiden avulla tai kasvullisesti. Kasveille on ominaista sukupolvenvuorottelu, jossa vuorottelee suvullinen ja suvuton lisääntyminen.
Kasvien suvullisen lisääntymisen kierrossa kasvin sporofyyttisukupolvi, joka muodostaa siemenkasveilla varsinaisen näkyvän kasvin, kuten puun tai ruohon, lisääntyy suvuttomasti tuottamalla itiöitä, joista kehittyy gametofyyttejä. Gametofyyttisukupolvi, joka koostuu siemenkasveilla käytännössä koiraspuolisista siitepölyhiukkasista ja naaraspuolisista siemenaiheen alkiorakoista, puolestaan tuottaa koiraspuolisia siittiöitä ja naaraspuolisia munasoluja. Varsinainen suvullinen lisääntyminen tapahtuu aina gametofyyttien kesken. Koiras- ja naarasgametofyytit saattavat kehittyä samassa sporofyytin kukassa tai kukinnossa (kaksineuvoisuus) tai erillisissä hede- ja emikukissa tai -kukinnoissa (yksineuvoisuus). Prosessi alkaa pölytyksellä, jossa itiöseinän suojaamista koirasgametofyyteistä koostuva siitepöly kulkeutuu joko saman kasvin (itsepölytys) tai toisen kasvin (ristipölytys) heteen ponnesta emin luotille. Usein yksittäinen kaksineuvoinen kukka saattaa pölyttää itse itsensä. Eläinpölytteiset kasvit houkuttelevat kukkien värin ja tuoksun sekä meden tai siitepölyn avulla eläimiä luokseen, jotka sitten levittävät siitepölyn muiden kukkien emiin. Useimmat eläinpölytteiset kasvit ovat hyönteispölytteisiä, mutta pölyttäjinä voivat toimia muutkin eläimet, kuten linnut tai lepakot. Tuulipölytteiset kasvit, joita ovat monet puut ja heinät, tuottavat suuria määriä siitepölyä tuulen levitettäväksi.
Kasvu ja elämä
Useimmilla siemenkasveilla siemenen sisällä oleva alkio on kuivahorroksessa siihen asti, kunnes se pääsee kosketuksiin veden, lämmön ja hapen kanssa. Solut alkavat imeä vettä, jolloin ne turpoavat ja siemenkuori halkeaa. Sirkkajuuri kasvaa pääjuureksi (kaksisirkkaiset) tai surkastuu ja sen tyvestä kasvaa hajajuuria (yksisirkkaiset). Sirkkalehdet (tai sirkkalehti yksisirkkaisilla) ja sirkkavarsi alkavat kasvaa. Lehdet alkavat yhteyttää saatuaan valoa. Sirkkavarren kärjessä on silmu, josta kehittyvät kasvin muut osat. Kasvin pituuskasvu tapahtuu kasvuvyöhykkeissä, jotka ovat juurien kärjissä 5–10 mm:n pituisena alueena sekä heti verson kärjen alapuolella. Heinäkasveilla kasvuvyöhykkeitä on useita pitkin vartta. Aluksi kasvuvyöhykkeen solut jakaantuvat voimakkaasti, jonka jälkeen ne suurentuvat, kehittyvät ja erilaistuvat tehtäviinsä. Puuvartisten kasvien rungot ja juuret kasvavat myös paksuutta. Joidenkin kasvien siemenet tarvitsevat kylmä-, kuuma- tai happokäsittelyn itääkseen.
Elinkaarensa perusteella kasvit jaetaan yksivuotisiin, kaksivuotisiin ja monivuotisiin kasveihin. Yksivuotiset (monet heinä- ja viljelykasvit) kasvavat keväällä, lisääntyvät kesällä ja kuolevat talven tuloon mennessä. Kaksivuotiset (monet kaalit ja malvakasvit) kasvavat ensimmäisenä vuonna ja kukkivat sekä lisääntyvät vasta seuraavana. Monivuotiset kasvit saattavat olla lisääntymiskykyisiä vasta monien vuosien kuluttua itämisestään (esimerkiksi puut), jonka jälkeen ne tuottavat siemeniä tai itiöitä vuosittain kuolemaansa asti, mikäli olosuhteet niin sallivat. Lauhkean ja sitä kylmempien vyöhykkeiden kasvit menettävät usein lehtensä tai koko maanpäällisen osansa talveksi, poikkeuksena havupuut, jotka pitävät lehtensä ympäri vuoden. Ne ovat siten ikivihreitä. Lämpimällä vyöhykkeellä jotkut kasvit menettävät lehtensä kuivan kauden ajaksi.
Yksittäisten kasviyksilöiden elinikä vaihtelee yhdestä kasvukaudesta satoihin vuosiin. Kaikkein pisimpään elävät eräät havupuut, jotka karuilla seuduilla, kuten vuoristoissa ja levinneisyysalueensa pohjoisrajalla, ovat erittäin hidaskasvuisia. Amerikkalaiset okakäpymännyt (Pinus longaeva) ovat eläneet jopa noin 5 000-vuotiaiksi. Vuonna 2022 Länsi-Australiasta löytyi Posidonia australis -meriruoho, jonka laajuus oli 180 kilometriä. Kasvin iäksi arvioitiin 4500 vuotta.
Yhteyttäminen
Kasvien ravinnonsaannin perusta on yhteyttäminen, suurin osa kasveista yhteyttää fotosynteesin avulla mutta harvat kasvit käyttävät samaan tarkoitukseen kemosynteesiä. Kemosynteesissä kasvit valmistavat hiilestä ja vedystä orgaanisia yhdisteitä. Kasvit saavat energiansa kemosynteesiin hapottamalla epäorgaanisia yhdisteitä. Fotosynteesi on evolutiivisesti nuorempi ja enemmän kasveja käyttävä sitä. Siinä kasvisolut tuottavat auringon säteilyenergian avulla sokeria ja happea vedestä ja hiilidioksidista (6H2O + 6CO2 + valo → C6H12O6 (glukoosi) + 6O2). Yhteyttävä pigmentti, lehtivihreä eli klorofylli, sijaitsee kasvisolun viherhiukkasissa eli kloroplasteissa.
On olemassa noin sata varsinaisten kasvien lajia, joilla ei ole yhteyttäviä soluja. Niistä Suomessa tunnetuimpia ovat humalanvieras, pesäjuuri ja mäntykukka. Lehtivihreättömät kasvit ovat muiden kasvien loisia tai saavat ravintonsa yksinomaan sienirihmastojen avulla.
thumb|none|400px|[[Yhteyttäminen|Yhteyttämisen kemiallinen kaava]]
Vesi
thumb|250px|Vesi on kasville välttämätön aine. Kuten muillekin eliöille, myös kasveille vesi on välttämätön aine. Ne tarvitsevat sitä ravintoaineiden kuljetukseen juurista lehtiin sekä lehtien valmistamien aineiden kuljetukseen niistä pois. Vettä tarvitaan myös yhteyttämisessä sokerin muodostamiseen. Solut taas imevät itseensä vettä siinä määrin, että syntyy painetta soluseinämiä vasten (nestejännitys). Sen avulla myös pehmeävartiset kasvit pysyvät jäykkinä. Solujen elintoiminnot tapahtuvat solulimassa, joka on suurimmaksi osaksi vettä. Kasvit saavat vettä juurien avulla.
Kasvin imemässä vedessä on vain noin yksi promille erilaisia suoloja. Kasvi tarvitsee suuria määriä vettä saadakseen tarvittavan määrän aineita, ja niiden päästyä lehtiin vesi käy tarpeettomaksi. Niinpä kasvi haihduttaa veden erityisten ilmarakojen kautta (putkilokasvit), ja myös suoraan lehtien pinnan kautta nuorilla ja ohuilla lehdillä. Sitä haihdunnan osuutta, joka kulkee kasvien läpi osana niiden elintoimintoja, kutsutaan transpiraatioksi. Jos vettä ei ole saatavilla tarpeeksi, kasvi sulkee ilmarakonsa. Niin se tekee myös yöllä, kun yhteyttäminen lakkaa. Kuivilla seuduilla kasvit saattavat turvautua liiallista haihtumista vastaan esimerkiksi paksuilla pyöreähköillä lehdillä, jotka varastoivat vettä hyvin ja niiden haihtumispinta-ala on pieni. Lehtien pinnalla saattaa lisäksi olla paksu karva- tai vahapeite. Erittäin kuivien olojen kasveilla, kuten kaktuksilla, on erityinen aineenvaihduntajärjestelmä, CAM-yhteyttäminen, jonka turvin ne voivat pitää ilmarakonsa auki öisin ja kiinni päivisin, ja näin minimoida haihtumisen. Ne varastoivat yöllä hiilidioksidia, jolloin niiden yhteyttävät solut muuttuvat happamiksi. Päivällä ne yhteyttävät tämän varastoituneen hiilidioksidin turvin.
Hengitys
Kasvit tuottavat happea, mutta myös tarvitsevat sitä omaan hengitykseensä. Prosessi on jotakuinkin vastakkainen yhteyttämiselle: kasvi hapettaa eli polttaa sokeria, josta se saa energiaa. Samalla vapautuu vettä ja hiilidioksidia. Palaminen on yhteyttämiseen nähden pientä, ja niinpä kasvit ovat siitä huolimatta hapen tuottajia. Koska kasveilta puuttuvat hengitys- ja verenkiertoelimistö, huolehtii jokainen kasvin osa omasta hapensaannistaan. Happea kulkeutuu lähinnä ilmarakojen ja kuoren huokosten kautta kasvin sisään, jossa se kulkeutuu edelleen soluväleissä. Myös juuret ottavat happea maasta, jossa sitä yleensä on tarpeeksi. Vesikasvit sen sijaan saavat happea vain lehdillään; lehtiruotiin onkin usein kehittynyt erityinen ilmakäytävä, jota pitkin happi kulkeutuu aina juuriin asti.
Symbioosi
thumb|250px|[[Jäkälät|Jäkälä on eräiden sienten ja kasvien muodostama symbioosi.]] Monet kasvit elävät symbioosissa toisen kasvin tai muuhun eliöryhmään kuuluvan lajin kanssa. Ehkä pitkälle viedyin symbioosi on jäkälä, jossa levä ja sieni muodostavat ikään kuin kaksoiseliön. Sieni imee vettä, jota rihmastojen välissä olevat levät käyttävät ja muodostavat yhteyttämällä sienen tarvitsemia aineita.
Eräs tärkeä symbioosi on palkokasvien ja typpibakteerien välillä. Typpibakteerit tunkeutuvat mullasta kasvin juuriin muodostaen niihin nystyröitä. Ne alkavat muodostaa ilman typestä typpiyhdisteitä, joita syntyy yli kasvin oman tarpeen ja jotka leviävät multaan lannoitteeksi myös muiden kasvien käytettäväksi. Palkokasvi taas tuottaa bakteereille hiilihydraatteja. Myös harmaalepällä on samankaltainen symbioosi. Kanervat ja kämmekkäkasvit ovat hyvin riippuvaisia niiden kanssa yhteiselämää viettävistä sienirihmastoista. Myös muilla kasveilla sienirihmasto saattaa yhteistyötarkoituksessa ympäröidä kasvin juuren muodostaen niin kutsutun sienijuuren.
Lihansyöjäkasvit
Lihansyöjäkasvit ovat kehittäneet omalaatuisen tavan typen hankkimiseen; ne pyydystävät pieniä hyönteisiä houkuttelemalla ne esimerkiksi tahmeille lehdilleen (kihokit) tai erityisille suppilonmuotoisiksi erikoistuneille lehdille (kannukasvi), jonne hyönteinen putoaa. Äärimmillään kasvit saattavat pyydystää hyönteisiä aktiivisesti, kuten kärpäsloukku (Dionaea muscipula). Suomessa tavataan lihansyöjäkasveista soilla kasvavia kihokkeja (Drosera), yökönlehtiä (Pinguicula) ja vesiherneitä (Utricularia).
Kasvit ja ihminen
Ihminen on käyttänyt kasveja ravinnokseen koko olemassaolonsa ajan. Ajalta noin 8500 eaa. ovat peräisin ensimmäiset todisteet maanviljelykulttuurin synnystä, jolloin viljeltiin aluksi lähinnä villivehnää ja pian myös ohraa, hernettä, linssejä ja pellavaa. Maanviljelyn avulla ihmisten lukumäärä alkoi kasvaa nopeasti ja he saattoivat jäädä aloilleen tietylle seudulle. Jalostuksen myötä ihminen on muokannut viljelykasveista tuottavampia ja kestävämpiä. Ihmisten ravinnoksi sopivat erityisesti helposti sulavat kasvinosat, kuten hedelmät ja juurekset.
Puusta ihminen on saanut materiaalia muun muassa asumusten ja veneiden rakentamiseen sekä paperin valmistukseen. Puuvillasta ja pellavasta hän on valmistanut kankaita, hampusta ja sisalista köysiä. Kasveista jalostetaan myös monia kemian teollisuuden tuotteita, kuten tärpättiä ja muita pesuaineita, aromaattisia öljyjä, hiusvärejä ja muuta kosmetiikkaa.
Esteettisen mielihyvän tuottamiseen ihminen kasvattaa koristekasveja puutarhoissa ja huonekasveja sisätiloissa. Kasveilla on symbolista merkitystä kansalliskukkana ja kansallispuuna, joissakin kulttuureissa puilla on maagisia ominaisuuksia. Kasveilla on myös monissa uskonnoissa suuri merkitys, kuten juutalaisuuden ja kristinuskon Hyvän ja pahan tiedon puu tai skandinaavisen mytologian Maailmanpuu sekä usean eri uskonnon pyhät lehdot.
Lääkekasveja on käytetty vuosituhansien ajan erilaisten vaivojen hoitamiseen, ja myös modernissa lääketieteessä niiden parantaviin ainesosiin on kiinnitetty yhä enemmän huomiota. Kasveista saadaan myös päihteitä, kuten tupakkaa, marihuanaa ja oopiumia.
Jotkut kasvit ovat myrkyllisiä syötyinä tai kosketuksen kautta, joidenkin siitepöly aiheuttaa allergiaa. Rikkaruohoiksi kutsutaan kasveja paikoissa, joissa niistä on haittaa, vieraslajit tai tulokaslajit voivat olla uhka alkuperäiselle kasvistolle.
Systemaattinen luokittelu
Vielä ennen 1950-lukua kaikki eliöt jaettiin kasveihin ja eläimiin. Kasveja olivat kaikki ne eliöt, jotka eivät täyttäneet eläimen tuntomerkkejä, kuten sienet ja jopa bakteerit. 1900-luvun puolivälin jälkeen oli käytössä niin sanottu viiden eliökunnan järjestelmä, jossa kasvit saivat oman määritelmänsä, mutta jätti kuitenkin monet levät kasvikunnan ulkopuolelle silloiseen tarkemmin määrittelemättömään alkueliökuntaan (Protista). Määritelmä sisällytti kasvikuntaan versokasvit eli alkiolliset kasvit (Embryophyta), joita ovat sammalet ja putkilokasvit ja joille on tunnusomaista omiin tehtäviinsä erikoistuneet varsi ja lehdet erotuksena sekovartisista kasveista. Kun 1900-luvun loppupuolelle tultaessa ymmärrys kasvien polveutumishistoriasta oli kasvanut, muuttui kasvikunnan käsite hieman laveammaksi.
Johtuen kasvi-käsitteen löyhästä liitoksesta nykyisen systematiikan kanssa, ei käsitteelle voida asettaa täysin yksiselitteisiä rajoja. Nykyisessä kielessä esiintyvä kasvikunnan käsite voi tarkoittaa käytännössä kolmea eri taksonia. Suppeimmasta laajimpaan rajaukseen nämä taksonit ovat:
Arviot maapallon kasvilajien määrästä vaihtelevat suuresti. Eri tutkijoiden esittämiä lukuja koppisiemenisten kasvien määrälle ovat 231 413 (vuonna 1974), nykyään yleisesti hyväksytty 270 000, 422 127 (vuonna 2001) ja edellisestä riippumaton tulos 421 968. Tämän lisäksi erilaisia sammalia tunnetaan noin 24 000, sanikkaisia yli 12 000 ja paljassiemenisiä yli 800.
Taulukkoon on merkitty nykyisin elävien vihreiden kasvien suuntaa antava luokittelu. Versokasvien osalta myös luokat on merkitty. Liekomaiset kasvit on nostettu sanikkaisten luokasta omaksi kaarekseen, sillä nykykäsityksen mukaan ne eivät ole läheistä sukua muille versokasveille. Siemenkasvit jakautuvat perinteisen näkemyksen mukaan viiteen nykyään esiintyvään kaareen (käpypalmut, neidonhiuspuut, havupuut, Gnetophyta ja koppisiemeniset), mutta nykytiedon mukaan neljä ensiksi mainittua ryhmää muodostavat myös yhtenäisen paljassiemenisten ryhmän. Yhteis­nimitystä itiökasvit käytetään kaikista muista kasveista paitsi siemen­kasveista. Taksonomisesti itiökasvit eivät kuitenkaan muodosta omaa ryhmäänsä.
Kasvit voidaan luokitella myös seuraavalla tavalla 18 kaareen:
Levät
thumb|220px|Viherleviä Ernst Haeckelin kirjasta Kunstformen der Natur (1904)
Nykyinen tieteellinen luokittelu ei enää pidä muita leviä kuin viherleviä kasvikuntaan kuuluvina eliöinä, mutta morfologisesti ja elintavoiltaan niiden yhteneväisyydet kasvien kanssa ovat niin suuret, että kaikkia levämäisiä eliöitä on aikoinaan tällä perusteella pidetty alkukantaisina kasveina. Myöhemmin on todettu, että viherleviä lukuun ottamatta muut levämäiset eliöt eivät kuulu kasvien kehityslinjaan. Esimerkiksi ruskolevät kuuluvat eräiden muiden levämäisten eliöryhmien kanssa omaan kuntaansa, josta on lähteestä riippuen käytetty mm. nimityksiä Chromalveolata ja Chromista. Sinilevien eli syanobakteerien ei katsota nykyisin kuuluvan leviin, vaan bakteereihin. Levät ovat hyvin moninainen, kehityshistoriallisesti täysin epäyhtenäinen ja alkujaan varsin keinotekoisesti luokiteltu joukko eliöitä, ja nimitystä käytetäänkin nykyään lähinnä käytännöllisistä syistä. Nimitys viittaa nykyään lähinnä tiettyihin morfologisiin ominaisuuksiin tai elintapoihin, eikä tiettyyn itsenäiseen eliöryhmään.
Monisoluiset levät, kuten ruskolevät ja punalevät, ovat sekovartisia, kuten jotkut alkeelliset varsinaiset kasvitkin, eli niiden rakenteesta ei ole erotettavissa lehtiä, juuria eikä kukkia. Levät pystyvät yhteyttämään – levät muodostavatkin noin 90% kaikesta maapallolla tapahtuvasta yhteyttämisestä. Lehtivihreän ohella levät saattavat sisältää muitakin pigmenttejä, kuten keltaisia tai ruskeita karotenoideja ja sinisiä tai punaisia fykobiliinejä, jotka antavat leville niiden ominaisvärin. Myös monien levien solurakenne muistuttaa kasveja, poikkeuksena piilevät, joiden soluseinä koostuu piidioksidista. Monilla yksisoluisilla levillä on soluseinässään uintisiimoja, joiden avulla ne pystyvät uimaan vedessä. Muutamat lajit, joilla ei ole soluseinää tai se ei ole jäykkä, pystyvät lisäksi ryömimään amebojen tapaan.
Useimmat levät elävät makeissa ja suolaisissa vesistöissä, joissa ne joko ajelehtivat irrallaan tai ovat kiinnittyneinä pohjaan. Lisäksi ne ovat metsien kosteiden paikkojen tavallisia asukkeja. Leviä on kuitenkin tavattu myös lumesta, merellä olevan jääpeitteen alta ja läpikuultavien kvartsilohkareiden alta Namibin aavikolla. Ne muodostavat usein symbiooseja muiden eliöryhmien kanssa: jäkälät ovat sienten ja levien symbioottisia kaksoiseliöitä, ja korallieläimet taas tarvitsevat zooxanthellae-nimistä yksisoluista levää muodostaakseen koralliriuttoja.
Kehitys
Kaaviossa on esitetty vihreiden kasvien polveutuminen ja keskinäiset sukulaisuussuhteet eräiden lähteiden mukaan. Sammalten tarkka polveutumishistoria on toistaiseksi ollut epäselvä, ja siitä on esitetty useita eri vaihtoehtoja. Sukupuuttoon kuolleet taksonit on merkitty †-merkillä.
John Taliaferro Thompson
thumb|John Taliaferro Thompson (1918) John Taliaferro Thompson (31. joulukuuta 1860 – 21. kesäkuuta 1940) oli Yhdysvaltain armeijan upseeri, joka tunnetaan parhaimmiten Thompson-konepistoolin luojana. thumb|left|John T. Thompson ja Thompson M1921 -konepistooli.
Kasvit
Kehitys
thumb|200px|Fossiililöytöjen perusteella vanhin tunnettu putkilokasvi on [[Cooksonia.]]
Ensimmäiset yhteyttävät eliöt olivat noin 2700 miljoonaa vuotta sitten eläneitä esitumallisia syanobakteereja. Monet niistä muodostivat yhdyskuntia, stromatoliitteja, joita on yhä olemassa esimerkiksi Shark Bayn matalissa rannikkovesissä läntisessä Australiassa. Endosymbioottisen teorian mukaan levät syntyivät, kun syanobakteerit muodostivat solunsisäisen symbioosin, endosymbioosin, eräiden yksisoluisten alkueliöiden kanssa ja kehittyivät leväsolun viherhiukkasiksi. Uskotaan myös, ettei näin syntyneitä kantamuotoja ollut vain yksi, vaan endosymbioosi muodostui samoihin aikoihin useiden eri lajien kanssa, jotka sitten kehittyivät muun muassa rusko-, kulta-, puna- ja viherleviksi. Ensimmäinen tunnettu aitotumainen levä oli Grypania, joka ilmestyi noin 2100 miljoonaa vuotta sitten.
Brita Kekkonen
Brita Linnéa Kekkonen (o.s. Fagerholm, 30. heinäkuuta 1927 Helsinki – 10. toukokuuta 2013 Helsinki) oli suurlähettiläs Taneli Kekkosen puoliso ja tasavallan presidentti Urho Kekkosen miniä. Hänen isänsä oli valtioneuvos Karl-August Fagerholm. Koulutukseltaan hän oli romaanisen filologian maisteri. Kekkosilla oli kaksi lasta, Timo Kekkonen ja Tea Kekkonen.
Kasvit
Kehitys
Seuraavat 1500 miljoonaa vuotta eliöt pysyttelivät merissä, sillä tappavat UV-säteet pääsivät pinnalle saakka otsonikerroksen puuttuessa. Vähitellen levien yhteyttämisen ansiosta ilmakehän happipitoisuus nousi riittävälle tasolle synnyttääkseen otsonikerroksen, ja näin elämä myös maanpinnalla tuli mahdolliseksi. Luonnolla on taipumus täyttää tyhjät ekologiset lokerot, ja niinpä ordovikikaudella 490–450 miljoonaa vuotta sitten kasvit alkoivat siirtyä myös maalle. DNA-ajoituksen perusteella on kuitenkin arveltu ensimmäisten maakasvien ilmestyneen jo selvästi aiemmin, noin 700 miljoonaa vuotta sitten.
Brita Kekkonen
Kekkonen kuoli 10. toukokuuta 2013 Helsingissä Laakson sairaalassa 85-vuotiaana. Hän sairasti syöpää.
Kasvit
Kehitys
Maalle siirtyneet ensimmäiset pioneerikasvit olivat kehittyneitä leviä, syanobakteereja ja jäkäliä. Viherlevien Charophyta-luokan lajeista kehittyivät sammalet, ensimmäiset varsinaiset kasvit. Sammalet olivat edelleen sidoksissa kosteisiin paikkoihin, sillä ne ovat poikilohydrisiä, eli niiden kosteustasapaino määräytyy ympäristön mukaan. Kuivuuden koittaessa myös sammalet kuivuvat, siirtyvät horrosmaiseen tilaan, ja elpyvät taas nopeasti olojen muututtua suotuisammiksi.
Brita Kekkonen
Taustaltaan suomenruotsalaista Brita Kekkosta luonnehdittiin suorapuheiseksi, teräväkieliseksi kosmopoliitiksi.
Kasvit
Kehitys
Siluurikauden alkupuolella noin 425 miljoonaa vuotta sitten ilmaantuivat ensimmäiset putkilokasvit, joista fossiililöytöjen perusteella vanhin tunnettu on muutaman senttimetrin korkuinen Cooksonia, jonka lehdettömien varsien päässä oli itiöpesäke. Rakenteeltaan paljon monimutkaisempi Baragwanathia oli lähes yhtä varhainen laji, ja sillä oli spiraalimaisesti järjestäytyneet lehdet. Putkilokasveille kehittyi kuivumiselta suojaava vahakerros niiden pinnalle, säädeltävät ilmaraot lehtien alapinnoille sekä puuosa, joiden putkilot tuovat juurien imemän veden ja ravinteet kasvin käytettäväksi. Putkilokasvit olivat siis homoiohydrisiä, ne pystyivät ylläpitämään kosteustasapainonsa ympäristön heilahteluista huolimatta. Kilpailu valosta sai aikaan lehtien kehittymisen, jotta kasvit saisivat kerättyä auringon energiaa tehokkaammin; samalla vedenottomekanismien oli edelleen kehityttävä haihtumisen lisääntyessä.
thumb|250px|[[Saniaiset ilmestyivät putkilokasvien runsastumisen myötä 408–362 miljoonaa vuotta sitten.]]
Devonikaudella 408–362 miljoonaa vuotta sitten tapahtui uusien evolutiivisten kehitysaskelten myötä voimakas putkilokasvien runsastuminen ja niiden moninaisuuden lisääntyminen. Lieot ja kortteet ilmestyivät näihin aikoihin, samoin saniaiset, sinettipuut, käpypalmut sekä Calamites-puut. Itiökasveista kehittyi niiden sekä siemenkasvien välimuoto Progymnospermae. Kauden lopulla kehittyivät ensimmäiset liekomaiset puut ja paljassiemeniset siemenkasvit. Vanhimmat siementen fossiilit ovat noin 365 miljoonaa vuotta vanhoja, ja niiden esimuotoja tavattiin ainakin 20 miljoonaa vuotta aiemmin.
Kivihiilikaudella 362–290 miljoonaa vuotta sitten ilmasto oli lämmin, lämpötilanvaihtelut pieniä ja maaperä soista. Olosuhteet olivat ihanteelliset korte- ja saniaispuille, joiden itiöt tarvitsivat kosteita olosuhteita itääkseen. Ne muodostivat ensimmäiset metsät. Myös monet muut devonikaudella kehittyneet kasviryhmät kukoistivat. Suuri osa niistä kuoli kuitenkin sukupuuttoon paleotsooisen maailmankauden loppuun tultaessa olosuhteiden muututtua epäsuotuisammiksi.
Permikaudella 290–245 miljoonaa vuotta sitten ilmasto oli viileä ja kuiva. Mannerjäätiköt valtasivat alaa eteläisellä pallonpuoliskolla. Ensimmäiset havupuut ilmaantuivat. Tyypillisimpiä lajeja tälle aikakaudelle olivat Gondwanamantereelle levinneet Glossopteris-siemensaniaiset, jotka kuitenkin hävisivät kauden lopulla. Triaskaudella monentyyppiset siemensaniaiset sekä paljassiemeniset havupuut, käpypalmut ja neidonhiuspuut yleistyivät ja muodostivat valtaosan metsistä koko Pangaean suurmantereella. Niiden – erityisesti käpypalmujen – valtakausi jatkui vielä jurakaudella 208–145 miljoonaa vuotta sitten.
Liitukaudella (145–65 miljoonaa vuotta sitten) koitti koppisiemenisten (Magnoliophytina) vallankumous. Ne kehittyivät yhteisevoluutiossa niitä pölyttävien hyönteisten kanssa nopeammin kuin muut kasvit, ja ne valtasivatkin nopeasti alaa. Kauden puolivälissä jo noin 90 prosenttia maakasveista oli kukkakasveja.
Kenotsooisella maailmankaudella (alkaen 65 miljoonaa vuotta sitten) yleistyivät heinäkasvit (Poaceae), jotka vaikuttivat kasvinsyöjänisäkkäiden evoluutioon. Maapallon keskilämpötilan laskiessa mioseenilla (23,2–5,2 miljoonaa vuotta sitten) heinäarot alkoivat syrjäyttää metsiä, ja plioseenin (5,2–1,6 miljoonaa vuotta sitten) alkuun mennessä esiintyi jo aavikoita.
Pop-Port
250px|thumb|Nokian Pop-Port liitin ja liitäntäjohto. Pop-Port on monissa Nokian puhelinmalleissa vuoteen 2007 asti käytetty monitoimiliitäntä. Liitännän kautta voitiin ladata puhelimen akkua sekä kytkeä esimerkiksi datakaapeli, kuulokkeet/ kuulokemikrofoni ja muita lisälaitteita. Pop-Porteista siirryttiin Nokian puhelimissa vuoden 2007 paikkeilla alkaen käyttämään yleiskäyttöisempiä Mini-, Micro-USB sekä USB-C -liitäntöjä latausta ja tiedonsiirtoa varten, sekä erillisiä 2,5 tai 3,5 millimetrin kuulokeliitäntöjä langalliseen äänentoistoon (kuuloke/mikrofoni), radioantennin kytkemiseen (käytännössä kuulokkeiden johto) sekä kuulokkeiden ohjaustoiminnoille.
Zsigmond Czakó
Zsigmond Czakó (1820−1847) oli unkarilainen näyttelijä ja näytelmäkirjailija, jonka draamoista varsinkin 'Kauppias ja merimies' (1844) ja 'Testamentti' (1845) aikoinaan herättivät ansaittua huomiota. Hän surmasi itsensä.
Fayence
Fayence on kunta Eteläisessä Ranskassa Varin departementissa Provence-Alpit-Riviera‎n alueella. Kunnan keskiaikaiset kapeat kadut ja historialliset muistomerkit sekä ympäröivän Provencen kauniit maisemat tuovat matkailijoita Fayenceen. Välimeri ja Ranskan Riviera ovat noin 30 kilometrin päässä. Fayencessa sijaitsee Ranskan vanhin purjelentokeskus.
Arthur Wint
Ura
Arthur Wint tunnetaan lempinimellä Gentle Giant (lempeä jättiläinen), hän oli lähes kaksi metriä pitkä. Hän voitti jo vuonna 1938 kultaa 800 metrin juoksussa Keski-Amerikan kisoissa Panamassa.
Vuonna 1942 Wint liittyi kuninkaallisiin ilmavoimiin (RAF) ja hän palveli Britanniassa lentäjänä toisessa maailmansodassa. Hän lähti RAF:stä vuonna 1947 ja aloitti lääketieteen opinnot St Bartholomewin sairaalassa.
Lontoon olympialaisissa vuonna 1948 Wint voitti Jamaikan ensimmäisen kultamitalin 400 metrin juoksussa ajalla 46,2, lyöden joukkuekaverinsa Herb McKenleyn. 800 metrin juoksussa hän voitti hopeaa ajalla 1.49,5 yhdysvaltalaisen Mal Whitfieldin voittaessa kultaa. Wint todennäköisesti menetti kolmannen olympiamitalin Lontoosta venäyttäessään lihaksensa 4 × 400 metrin viestin finaalissa.
Wint juoksi viimeisen kisansa vuonna 1953 Wembley Stadiumilla, samoihin aikoihin kun hän valmistui lääkäriksi. Seuraavana vuonna Elisabet II myönsi Wintille Brittiläisen imperiumin jäsen (MBE) -arvonimen. Vuonna 1955 Wint palasi Jamaikaan harjoittamaan lääkärin ammattia. Vuonna 1974 hänet nimitettiin Jamaikan hallituksen viralliseksi edustajaksi Lontooseen. 1978 hän palasi kuitenkin Jamaikalle jatkamaan lääkärin työtään.
Bob Scott
Bob Scott (4. lokakuuta 1928 Watsonville, Kalifornia, Yhdysvallat – 5. heinäkuuta 1954 Darlington, Etelä-Carolina, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen Indianapolis 500 -kuljettaja. Hän osallistui kolmeen Indianapolis 500 -kilpailuun kausina 1952–1954, ja ne laskettiin myös Formula 1:n MM-sarjaan. Hän oli parhaimmillaan 18:s vuoden 1954 kilpailussa, jossa hän jakoi sijoituksensa Ed Elisianin kanssa. Scott menehtyi autokilpailussa Darlingtonissa vuonna 1954.
Tuoksukäppyräsammal
Tuoksukäppyräsammal on 1–2 senttimetrin mittainen ja 3–4 millimetriä leveä. Sen itiöt ovat noin 60 mikrometrin kokoisia.
Tuoksukäppyräsammalta tavataan Euroopassa, Pohjois-Amerikassa ja Aasiassa pohjoisella pallonpuoliskolla viileillä ja lauhkeilla, enimmäkseen mantereisilla alueilla. Runsain se on Balkanin pohjoisosassa ja Keski-Euroopassa. Ruotsissa tuoksukäppyräsammal on osassa maata hyvin yleinen ja se luokitellaankin siellä elinvoimaiseksi lajiksi. Norjassa se on äärimmäisen uhanalainen ja elääkin vain yhdessä paikassa. Suomessa se luokitellaan erittäin uhanalaiseksi, ja lajin levinneisyys kattaa siellä osittain alueen Varsinais-Suomesta Koillismaahan asti.
Meksikon ja Yhdysvaltain raja-aita
Rakenne ja kulku
thumb|upright|left|Kaksi miestä ylittämässä raja-aitaa [[Arizonassa lähellä Douglasia]] Aidasta noin puolet on keskimäärin viisi metriä korkeaa ja tarkoitettu jalankulkijoiden pysäyttämiseen. Tätä aitaa on kolmea tyyppiä: metallilevyä, kaltereita ja metalliverkkoa. Loput aidasta on noin metrin korkuista ja tarkoitettu autojen pysäyttämiseen. Aidan ensimmäinen pätkä alkaa noin 25 kilometriä Rio Granden suusta sisämaahan. Texasin kohdalla aitaa on vain vähän. Tyynenmeren rannalla Tijuanan pohjoispuolella aita ulottuu 90 metrin verran mereen.
Suunniteltu rajamuuri
thumb|upright|Presidentti Trump katsastamassa rajamuurin prototyyppejä [[San Diegossa maaliskuussa 2018]] Yhdysvaltain presidentti Donald Trump määräsi asetuksella vuonna 2017 rajamuurin rakentamisen Meksikon-rajalle. Muurilla Trump halusi pysäyttää huumeiden ja rikollisuuden tulon sekä laittoman maahanmuuton Yhdysvaltoihin. Muurin on tarkoitus kattaa nekin alueet, joille nykyinen raja-aita ei ulotu.
Trumpille esiteltiin Kaliforniassa maaliskuussa 2018 muurin prototyyppejä. Hän piti kokonaan betonista rakennettua muuria parhaana vaihtoehtona, sillä sitä pitkin on vaikeinta nousta.
Muuria alettiin vuoden 2018 aikana rakentaa ainakin New Mexicon ja Texasin etelärajoille. Koko muurille tarvittiin presidentin mukaan 25 miljardin dollarin rahoitus, josta syyskuuhun 2018 mennessä kongressi oli hyväksynyt 1,6 miljardia dollaria. Trump aikoi alun perin maksattaa rakentamisen Meksikolla, mihin Meksiko ei ole suostunut.
Saadakseen muurille haluamansa rahoituksen kongressin vastustuksesta huolimatta presidentti Trump sanoi helmikuussa 2019 julistavansa Yhdysvaltoihin kansallisen hätätilan. Sen myötä presidentillä on mahdollisuudet rahoittaa muuri eri hallinnonalojen rahoituksesta.
Trumpin seuraaja Joe Biden keskeytti muurin rakentamisen heti aloitettuaan presidenttinä tammikuussa 2021.
Nikolai Triik
Triik opiskeli Alexander von Stieglitzin taidekoulussa Pietarissa, mutta tuli erotetuksi sen jälkeen, kun oli osallistunut opiskelijalakkoon Venäjän vallankumouksen aikana. Hän jatkoi opintoja Ants Laikmaan työhuoneella Tallinnassa.