cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Elokuvamusiikki
Nauhoitus
Kun musiikki on sävelletty, orkesteri tai yhtye esittää ja nauhoittaa sen, yleensä säveltäjän johdolla. Orkesteri soittaa yleensä ison kankaan edessä, jossa elokuva pyörii. Näin musiikki ja kuvat saadaan synkronoitua tarkasti. Orkesterinjohtaja katselee elokuvaa samalla kun johtaa orkesteria, ja joskus filmiin on lisätty tempomerkintöjä ja iskukohtia helpottamaan musiikin synkronointia elokuvaan. Soittajat voivat kuunnella apunaan metronomin tikitystä korvakuulokkeista.
Hollywoodin kulta-aikoina studioiden orkestereissa oli 40–65 soittajaa. Nykyisin vain suurten budjettien elokuvissa käytetään niin suuria orkestereita: esimerkiksi Batmanissa oli 110 soittajaa ja Tanssii susien kanssa -elokuvassa 95. Bollywoodissa on käytetty joskus kolmeakin sataa soittajaa yhdessä elokuvassa. Tietokoneen avulla säveltäjät pystyvät nykyisin halutessaan tekemään musiikin kokonaan itse säveltämisestä esittämiseen, ilman sovittajia tai orkesteria.
Säveltäjä ei yleensä osallistu musiikin miksaukseen ja jälkiäänitykseen, jossa musiikkipätkät yhdistetään filmiin tai hylätään.
Mykkäelokuva
thumb|Kvartetti säestämässä [[Kenraali (elokuva)|Kenraali-mykkäelokuvan näytöstä vuonna 2006.]] Musiikki tuli elokuvaan heti sen keksimisen jälkeen 1895, kun Lumièren veljekset esittelivät kinematografinsa ja Max Skladanowsky näytti varhaisimmat elokuvansa. Skladanowskyn esityksissä orkesteri soitti sekä elokuviin sävellettyä musiikkia että erilaista tanssimusiikkia. Lumièren veljesten ensimmäisten näytösten mahdollisesta musiikista ei ole säilynyt tietoa, mutta pian näytöksissä soitettiin pianoa ja urkuharmonia. Joitain varhaisia mykkäelokuvia elokuvan historian ensimmäisen vuosikymmenen aikana ja sen jälkeenkin esitettiin hiljaisuuden vallitessa, mutta useimmissa esityksissä oli soittaja, usein juuri pianisti, iso tai pieni orkesteri, tai fonografilta soitettua musiikkia. Soitto saattoi olla jatkuvaa tai jaksoittaista, ja joskus soittajat improvisoivat valkokankaan tapahtumia mukaillen. Suurin osa musiikista oli vanhaa, mutta myös varta vasten elokuvaa varten sävellettyä musiikkia esitettiin jo varhain. Eri maissa suosittiin kunkin maan perinteistä musiikkia.
Kun elokuva alkoi kehittyä taidemuotona voimakkaasti vuoden 1905 jälkeen, myös sen musiikkiin alettiin kiinnittää entistä enemmän huomiota. Elokuvateatterit alkoivat mainostaa tarjoamaansa korkealaatuista musiikkikokemusta. Orkestereille julkaistiin monenlaisia musiikkikokoelmia erilaisia kohtauksia varten. Niissä oli nuotteja esimerkiksi hääkohtauksiin, taistelukohtauksiin, tulipalokohtauksiin, konnien esiintymiseen tai intiaanikohtauksiin. 1910-lukuun mennessä länsimaiden elokuvamusiikki toteutti jo useimpia niitä funktioita ja keinoja, joita se käyttää nykyisinkin. Suuri osa mykkäelokuva-ajan musiikista on kuitenkin jo kadonnut, tai sitä ei koskaan edes kirjoitettu ylös.
Säveltäjä Richard Wagnerin Gesamtkunstwerk-teorialla ja hänen johtoaiheiden käytöllään oli suuri merkitys elokuvamusiikin varhaisessa kehityksessä. Parhaiten säilynyt varhainen esimerkki kokonaisesta elokuvaan sävelletystä teoksesta on Camille Saint-Saënsin musiikki elokuvaan L'Assassinat du Duc de Guise (1908). Yhdysvalloissa alkuperäismusiikkia alettiin julkaista 1910 alkaen, tosin se koostui usein vanhasta materiaalista uudelleen koostettuna. Elokuvia varten suunnitellut The Mighty Wurlitzer -urut tulivat erityisen yleisiksi. Sillä ja sen lukuisilla kilpailijoilla pystyi tuottamaan musiikin lisäksi monenlaisia ääniefektejä.
Varhainen äänielokuva
Warner Bros. otti 1926 käyttöön Vitaphone-järjestelmän, jossa levyjä soitettiin orkesterisyvennykseen sijoitetuista kaiuttimista. Vuonna 1927 esitettiin ensimmäinen puhuttu äänielokuva, musiikkielokuva Jazzlaulaja. Uusien tekniikoiden myötä elokuvien musiikin tekninen laatu parani nopeasti. Musikaaleista tuli hyvin suosittuja 1930-luvun taitteessa, ja puhe-elokuvissakin oli usein musiikkinumeroita. Etenkin Intiassa musiikista tuli oleellinen osa kaikkea elokuvaa maan musiikkiteatteriperinteen vahvuuden vuoksi. Myös etninen musiikki sai elokuvasta hyvän esityskanavan länsimaissa. Aivan äänielokuvan alkuvuosina musiikki äänitettiin samaan aikaan kun dialogikin, ja orkesteri oli näyttelijöistä viereisessä huoneessa.
1930-luvun alun Hollywoodin elokuvasäveltäjät olivat useimmiten eurooppalaisia klassisen koulutuksen saaneita säveltäjiä. Ensimmäisen moderniksi kutsutun elokuvamusiikin teki Max Steiner King Kongiin (1933). Hän käytti johtoaiheita ja muita sinfonisia tekniikoita antaakseen elokuvan hahmoille syvyyttä. Steiner teki myöhemmin musiikin moneen muuhunkin klassikkoon, kuten Tuulen viemää (1939).
Napoleonin avaus
Napoleonin avaus on shakkiavaus, jota kuvailevat siirrot
Napoleonin avaus on nimetty ranskalaisen kenraalin ja keisarin Napoléon Bonaparten mukaan. Napoleonin on sanottu olleen vahva amatööripelaaja. Napoleon käytti tätä avausta pelatessaan Turkkilaista vastaan, mutta hävisi pelin.
Kuningattaren tuominen varhain peliin on useiden mielestä virhe. Siirto tukkii kuningasratsun luonnollisen ruudun, minkä takia valkea kehittää usein ensin lähetin ja siirtää sen jälkeen Re2.
Parhamin hyökkäyksen tavoin Napoleonin avaus johtaa usein koulumattiin. Esimerkiksi jatko 2...Rc6 3.Lc4 Lc5?? 4.Dxf7# on matti. Musta voi tosin torjua uhan helposti pelaamalla ...Rf6, Df6 tai De7.
Purnuvuori
Purnuvuori on nykyisin Hiihtokeskus Purnuna tunnetun hiihtokeskuksen entinen nimi. Nimestä luovuttiin vuonna 2004, jolloin Purnunrinteet Oy siirsi toimintansa Juupajoelle, ja paikalla aloitti uusi yhtiö nimeltä Hiihtokeskus Purnu Oy. Purnunrinteet Oy jatkaa edelleenkin toimintaansa Juupajoella, hiihtokeskuksen nimi on Juupavaara.
Hiihtokeskus Purnu on hiihto- ja laskettelukeskus Etelä-Suomen läänissä, Hartolan Vuorenkylässä. Laskettelurinteitä on 5, hissejä 1, korkeusero on 100 metriä ja pisin rinne 750 metriä. Laskettelun lisäksi on mahdollisuus hiihtoon EU-tuella rakennetulla hiihtoladulla, josta 2 km on valaistua.
Uudelleenavaus 2006 ja toiminta nykyhetkellä
Purnu avattiin jälleen 18. helmikuuta 2006. Edellisen kerran keskus oli auki "Purnuvuori" -nimellä keväällä 2004. Paikka oli tällä välillä kiinni edellisen yrittäjän siirryttyä Juupaan, vieden mukanaan hiihtohissit ja pääosan muusta kalustosta. Nykyinen omistaja Matti Mustonen osti Purnuvuoren hiihtokeskuksen rakennukset ja vuokrasi maat vuoden 2004 syksyllä. Mustonen on hiihtokeskusyhtiön entinen toimitusjohtaja 1990-luvun vaihteesta.
Hiihtokeskus Purnun avaamista viivytti rahoitusjärjestelyjen mutkistuminen. Hartolan kunnanvaltuusto myönsi Purnu-yhtiölle kunnan omavelkaisen, enintään 105 tuhannen euron takauksen lokakuussa 2005. Kuitenkin valtuuston jo keväällä ensimmäisen kerran tekemästä takauspäätöksestä valitti Hallinto-oikeuteen Hartolan kunnanvaltuuston jäsen Heikki Leisti (vas). Kouvolan hallinto-oikeus hylkäsi kunnallisvalituksen. Rahoitusta saatiin myös Hämeen TE -keskukselta ja EU:n maaseudun kehittämisohjelmasta.
Nykyisellä hissiyhtiöllä ei ole takauksia Hartolan kunnalta.
Ann Compton
pienoiskuva|Ann Compton Ann Compton (s. 19. tammikuuta 1947) on yhdysvaltalainen toimittaja, joka on toiminut ABC:n Valkoisen talon kirjeenvaihtajana vuodesta 1974 lähtien. Compton oli ainoa 11. syyskuuta 2001 Air Force Onessa mukana ollut radio- ja televisiotoimittaja, ja hänet palkittiin Emmyllä tekemästään reportaasista. Hän myös toimi Radio- ja televisiokirjeenvaihtajien yhdistyksen puheenjohtajana 20 vuoden ajan.
Ann Compton nimettiin Radio Hall of Fameen vuonna 2005.
Hellyeah
thumb|Hellyeah
Hellyeah on metallivaikutteista southern rockia ja groove metalia soittava yhtye. Yhtyeessä on mukana jäseniä useista yhtyeistä.
Bändi julkaisi debyyttinsä, nimeltä Hellyeah 10. huhtikuuta 2007.
Kuitenkin bändille kerkisi tulla alamäkiä ennen Fire It Up -kiertuetta, sillä Jerry Montano erosi yhtyeestä henkilökohtaisista syistä. Jerry kuitenkin korvattiin pian Damageplanista tutulla Bob "Zilla" Kakahalla virallisesti. Paulille tämä oli hyvä asia, sillä nämä olivat aiemmin luvanneet soittavansa jälleen jossain bändissä kaikesta huolimatta, ja muutenkin Bob ja Paul ovat kuin veljiä.
Vuonna 2007 Hellyeah oli Fire It Up -kiertueella ja samalla KoRnin johtamalla Family Values -kiertueella jossa esiintyvät myös esimerkiksi Trivium ja Evanescence. 13. heinäkuuta julkaistiin Hellyeahin uusi levy Stampede. Hellyeahin piti käydä Suomessa Provinssirockissa esiintymässä, mutta keikka peruuntui.
Yhtyeen rumpali Vinnie Paul kuoli sydänkohtaukseen kesäkuussa 2018.
Intian varakuningas ja kenraalikuvernööri
Vuonna 1858 Itä-Intian kauppakomppania lakkautettiin ja sen hallinnoimmat alistettiin brittihallitukselle, joka muodosti alueelle kruunua edustaneen varakuninkaan johtaman Intian varakuningaskunnan (British Raj). Varakuninkaan johtama keskushallinto hallinnoi vain Intian brittiläisiä provinsseja (ml. Punjab, Bombay, Madras, Yhdistyneet provinssit) jättäen loput alueista itsehallinnollisiksi maharadžojen hallitsemiksi ruhtinaskunniksi, jotka eivät olleet brittihallinnon alaisuudessa, vaan eräänlaisessa feodaalisuhteessa monarkkiin eli varakuninkaaseen.
Kun Intia itsenäistyi vuonna 1947, varakuninkuus lopetettiin ja maa jäi Intian dominion asemassa uuden kenraalikuvernöörin hallinnon alaisuuteen. Intian dominion kenraalikuvernöörin virka lopetettiin vuonna 1950, kun Intiasta tuli tasavalta.
Justin Bieberin diskografia
Kanadalaisartisti Justin Bieberin diskografia käsittää kuusi studioalbumia, yhden EP-levyn ja yli 40 singleä.
Bieberin debyyttijulkaisu, EP-levy My World, julkaistiin 17. marraskuuta 2009. Se oli viiden parhaimman albumin joukossa Yhdysvalloissa, Isossa-Britanniassa ja Kanadassa, jossa se sijoittui ensimmäiseksi. EP-levy sisälsi myös menestyksekkään singlen ”One Less Lonely Girl” ja myynninedistämistarkoituksessa julkaistut singlet ”Favorite Girl” ja ”Love Me”. EP-levyä seurannut täyspitkä studioalbumi My World 2.0 julkaistiin 23. maaliskuuta 2010. Se debytoi ensimmäisellä sijalla Yhdysvalloissa ja useissa muissa maissa. Studioalbumia edelsi single ”Baby”, jossa esiintyy myös yhdysvaltalainen räppäri Ludacris. Se sijoittui myös kymmenen parhaan joukkoon ympäri maailmaa.
Kokoelmat
Albumi on kansainvälinen versio My Wourld Acoustic -albumista, ja se sisältää akustisia versioita My World -EP:n ja My World 2.0 -albumin kappaleista.
Joulukuussa 2013 julkaistava albumi on aluksi saatavilla ainoastaan iTunesissa ja se sisältää kappaleita, jotka Bieber kirjoitti Believe-kiertueellaan. Monet niistä julkaistiin yksitellen kymmenen viikon aikana joka maanantai 7. lokakuuta – 9. joulukuuta 2013 jo ennen varsinaisen albumin julkaisua Justin Bieber’s Believe -elokuvan promoamiseksi. Albumilla on myös viisi sellaista kappaletta, jotka eivät olleet saatavilla aiemmin.
Remix-albumit
Bieberin ensimmäinen remix-albumi ilmestyi marraskuussa 2010, ja sitä myytiin alun perin Yhdysvalloissa vain Wallmart- ja Sam's Club -ketjuissa. Albumi sisältää akustisia versioita My World- ja My World 2.0 -albumien kappaleista.
Toinen remix-albumi ilmestyy tammikuussa 2011, ja se tukee Bieberin konserttielokuvaa Justin Bieber: Never Say Never. Albumi sisältää remixejä My World 2.0 -albumin kappaleista.
Tammikuussa 2013 julkaistaan Believe Acoustic, joka sisältää akustisia versioita Believe-albumin kappaleista sekä kolme uutta kappaletta: ”Nothing Like Us”, ”Yellow Raincoat” ja ”I Would”.
Mathias Seger
Mathias Seger (s. 17. joulukuuta 1977 Flawil, Sveitsi) on sveitsiläinen jääkiekkopuolustaja, joka pelaa kotimaassaan National League A -joukkue ZSC Lionsissa. Hän toimii joukkueen kapteenina. Seger on pelannut Sveitsin maajoukkueessa 16 kertaa MM-kilpailuissa ja neljä kertaa olympialaisissa. Hän on toiminut viisissä miesten arvokisoissa Sveitsin kapteenina.
Luettelo pikkuplaneetoista: 185001–186000
Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen 185001:stä ja päättyen 186000:een. Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Mathias Seger
Seuraura
Seger aloitti jääkiekkoilun 5-vuotiaana EHC Uzwilissä. Hän debytoi seuran miesten joukkueessa Sveitsin kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla 1. Ligassa kaudella 1995–1996. Kaudeksi 1996–1997 Seger siirtyi SC Rapperswil-Jonaan, jossa hän pelasi tulokaskautensa Sveitsin pääsarja Nationalliga A:ssa tehden 45 runkosarja- ja kolmessa playoff-ottelussa yhden syöttöpisteen. Kaudella 1998–1999 Seger oli joukkueen tehokkain puolustaja tehoilla 6+9=15. Hänet valittiin kauden päätteeksi NLA:n parhaaksi puolustajaksi.
Raine Lampinen
Raine Lampinen (13. helmikuuta 1912 Porvoo – 17. lokakuuta 1984 Porvoo) oli yksi tunnetuimmista ja menestyneimmistä suomalaisista moottoripyöräurheilijoista. Lähes kolme vuosikymmentä kymmenet tuhannet ihmiset saivat kesäisin jännittää Eläintarhassa, Pyynikillä, Ruissalossa ja monissa muissa paikoissa kuinka ”Raine ajaa”. Hän oli kauan Suomen voitokkain TT-kuljettaja ulkomaisia kilpailijoita vastaan. Hän kilpaili myös monissa maissa, Ruotsissa, Norjassa, Hollannissa, Saksassa, Virossa ja jopa Man-saarella vuonna 1939 ”tuntemattomana harrastelijana” maailmankuulujen tehdasajajien joukossa. Hänen uransa kesti 34 vuotta (1928–1962).
Mathias Seger
Seuraura
Kaudeksi 1999–2000 Seger siirtyi ZSC Lionsiin. Hän voitti kauden päätteeksi Sveitsin-mestaruuden, kuten myös seuraavan kauden 2000–2001 päätteeksi. Kaudella 2003–2004 Seger nousi ZSC:n varakapteeniksi. Kaudella 2005–2006 hän oli joukkueen tehokkain puolustaja tehoilla 8+19=27, joilla Seger jakoi NLA:n puolustajien pistepörssin kuudennen sijan Rapperswil-Jonan Marko Tuulolan kanssa. Kaudella 2006–2007 hän nousi ZSC:n kapteeniksi. Kaudella 2007–2008 Seger oli joukkueen tehokkain puolustaja tehoilla 14+13=27, joilla hän jakoi NLA:n puolustajien maalipörssin toisen sijan joukkuetoverinsa Beat Forsterin kanssa ja puolustajien pistepörssin kahdeksannen sijan kolmen muun pelaajan kanssa. Seger voitti kauden päätteeksi Sveitsin-mestaruuden.
Raine Lampinen
Lampinen oli myös suksitehtailija, yksi suomalaisten suksimerkkien johtavista kehittäjistä. Hän kuului maineikkaaseen moottorisukuun, sillä hänen isänsä Emil Lampinen (1883–1961) sekä setänsä Oskari ja Heikki olivat ennen ensimmäistä maailmansotaa Suomen parhaita motoristeja. Lampisen vaimo Doris (o.s. Rosenqvist, s. 22. kesäkuuta 1912 Turku) oli hänkin motoristisukua ja hänen isänsä Gustaf ja veljensä Armas olivat Suomen Moottoriliiton puheenjohtajia. Vaimo Doris kilpaili hänkin 1930-luvulla voitokkaasti luotettavuusajoissa. Ralliautoilijana taas on kunnostautunut Lampisen poika Simo (s. 22. kesäkuuta 1943 Helsinki). Suvulla on kaikkiaan kolme SML:n kultaista ajajamerkkiä: isoisä Emil sai merkin vuonna 1930, isä Raine sai sen 1934 ja poika Simo sai kultaisen ajajamerkin vuonna 1970.
Mathias Seger
Seuraura
Kaudella 2008–2009 Seger edusti ZSC:tä myös Mestarien liigassa, jossa hän voitti puolustajien piste- ja maalipörssin tehoilla 4+1=5. Seger johdatti joukkueen mestaruuteen ja kaudella 2009–2010 Victoria Cupin voittoon ZSC:n voitettua NHL-joukkue Chicago Blackhawksin lukemin 2–1. NLA:ssa hän teki kauden aikana yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 8+43=51, joilla hän oli joukkueen paras syöttäjä ja toiseksi paras pistemies Patrik Bärtschin jälkeen. Koko liigan syöttöpörssissä Segerin edellä oli vain HC Luganon Randy Robitaille. Hän sijoittui pistepörssissä kahdeksanneksi ja voitti puolustajien pistepörssin. Media valitsi Segerin NLA:n parhaaksi puolustajaksi, tähdistökentälliseen sekä sveitsiläistähdistöön. Kaudella 2011–2012 hän jakoi liigan puolustajien pistepörssin yhdeksännen sijan Rapperswil-Jonan Derrick Walserin ja SC Bernin Philippe Furrerin kanssa. Seger voitti kauden päätteeksi Sveitsin-mestaruuden. Hänet valittiin Swiss Golden Player Awardissa NLA:n parhaaksi puolustajaksi.
Raine Lampinen
Ura ajajana
Raine Lampisen ajajaura alkoi jo Tammisaaren ajoissa vuonna 1928, jolloin hän oli vasta 16-vuotias. Hän osallistui luotettavuuskilpailun sivuvaunupyörien sarjassa. Hänellä oli ”purkkiorjanaan” oma isänsä. Hän sai Brandtilta käyttöönsä Rudgen. Vuosien varrella Lampisen tilille on kertynyt kaikkien aikojen suomalainen saavutuslista. MM- ja EM-kisojen sijoituksia Lampisella ei ole, koska hänen huippukaudellaan näitä kisoja ei vielä järjestetty.
Mathias Seger
Seuraura
Seger sijoittui kaudella 2012–2013 NLA:n puolustajien pistepörssissä toiseksi edellään vain HC Ambrì-Piottan Maxim Noreau. Hän voitti ZSC:n sisäisen syöttöpörssin sekä tilaston lukemalla +23, kuten myös kevään 2013 pudotuspeleissä lukemalla +7. Media valitsi Segerin NLA:n tähdistökentälliseen ja hän voitti myös liigan suosituimman pelaajan palkinnon. Kauden 2013–2014 Seger voitti Sveitsin-mestaruuden. Media valitsi hänet NLA:n tähdistökentälliseen ja Seger valittiin Swiss Golden Player Awardissa liigan parhaaksi puolustajaksi. Kaudella 2014–2015 hän toimi helmi-maaliskuussa noin puolentoista kuukauden ajan ZSC:n apuvalmentajana loukkaantumisensa aikana.
Raine Lampinen
Ura ajajana
Lampisella on Suomen mestaruudet luotettavuusajossa 1936–1939, maaradalla 1936, 1938, 1948, 1949 ja TT:n luokassa 500 1937–1939, 1950 ja 1951. Yhteensä 13 SM:ää eli enemmän kuin kellään muulla siihen mennessä. Häntä voidaan pitää 1930-luvun loppupuolen kiistattomana mestariajajana.
Mathias Seger
Maajoukkueura
Seger edusti Sveitsiä Salt Lake Cityn olympiakisoissa 2002, Torinon olympiakisoissa 2006, Vancouverin olympiakisoissa 2010 ja Sotšin olympiakisoissa 2014 sekä Torinon olympialaisten karsinnoissa. Vancouverin olympialaisissa hän toimi joukkueensa varakapteenina ja voitti Sveitsin sisäisen tehotilaston lukemalla +3. Sotšissa hän toimi joukkueen kapteenina.
Raine Lampinen
Ura ajajana
Lampinen osallistui Eläintarhan ajoihin 21 kertaa vuosina 1932–1961 voittaen kolme kertaa ja saavuttaen kahdeksan kakkos- ja kaksi kolmossijaa. Hän oli niiden ensimmäinen suomalainen moottoripyöräluokan voittaja. Lampisella oli Eläintarhan ajojen osallistumisennätys, sillä hän oli mukana kilpailuissa kaikkina muina vuosina paitsi kahtena viimeisenä. Vuosien 1933–1950 aikana hän voitti Pyynikinajot viisi kertaa. Hän otti osaa Pyynikinajoihin peräti 19 kertaa. Hänestä tuli Pyynikinajojen suuri sankari. Siellä myös syntyi hokema: ”Lampinen kurvissa/karvalakki korvissa/hampaat irvessä/suu virneessä”. Vuosina 1931–1950 Ruissalossa tuli kahdeksan voittoa puhumattakaan muista kotimaisista TT-ajoista. Vuonna 1935 hän voitti Ruotsissa Avesta TT-ajot Grytnäsin kilparadalla. Hän voitti myös 1950 Veckjärven TT-ajot luokassa 500 ksm Triumph kilpapyörällä. Päijänteen ajot Lampinen voitti 1936 ja 1937. Suomen mestaruuden Lampinen voitti nopeusajossa, TT:ssä, maaradalla ja luotettavuusajossa, yhteensä ennätykselliset 13 kertaa. Mestaruuksista neljä hän sai 1940–1950-luvun taitteessa. Voitto vuonna 1949 Norjan GP-kisoissa Gardermoenissa oli merkkitapaus. Seuraavana vuonna 1950 hän oli Gardemoenissa toinen. Hän osallistui vielä 50-vuotiaana vuonna 1962 Pyynikin TT-ajoihin, joka oli MM-osakilpailu. Hän saavutti myös arvokkaita voittoja ulkomaitten suurilla radoilla. Vuonna 1935 hän voitti suuren kansainvälisen Viron Grand Prix Kilpailun Piritan radalla luokassa 500-kuutiota. Hän kuului silloin Husqvarna-talliin ja toimi tehdasajajana. Husqvarna tehdas Ruotsissa oli antanut hänen käyttöönsä uuden Husqvarna pyörän. Sama pyörä on vielä tallella Moottoriurheilumuseossa Riiassa.
Mathias Seger
Maajoukkueura
Seger pelasi myös ennätykselliset 16 kertaa MM-kilpailuissa vuosina 1998, 1999, 2000, 2001, 2002, 2003, 2004, 2005, 2006, 2008, 2009, 2010, 2011, 2012, 2013 ja 2014. Näin ollen hän ei pelannut välillä ainoastaan vuoden 2007 turnauksessa. 16. turnauksessaan vuonna 2014 Seger nousi Suomen Petteri Nummelinin ohi kaikkien aikojen eniten A-sarjan MM-kilpailuja pelanneeksi pelaajaksi.
Main Street (Gibraltar)
thumb|250px|Main Street Gibraltarissa. Main Street on Gibraltarin keskuskatu. Se on kävelykatu, ja sen varrella sijaitsee useita kauppoja. Pituutta kadulla on noin 800 metriä. Se kulkee pohjoisesta etelään vanhan kaupungin ohi. Se on ainut suuri katu Gibraltarissa.
Raine Lampinen
Järjestö- ja liikemies
Jo 19-vuotiaana vuonna 1931 Lampinen oli mukana perustamassa Eläintarhan ajoja ollen myös niiden ensimmäinen suomalainen moottoripyöräluokan voittaja. Suomen Moottoriliiton, SML:n hallituksen jäsen hän oli 1946–1962 ja liiton varapuheenjohtaja 1957–1962. MKK:n jäsenenä hän toimi 1957–1958 sekä Porvoon MK:n puheenjohtaja 1951 ja hallituksen jäsen 1945–1969. Hän oli myös mukana useissa suurkilpailujen juryissä ja erilaisissa johtotehtävissä.
Main Street (Gibraltar)
Suurin osa Gibraltarin kaupoista sijaitsee Main Streetillä. Main Street alkaa paikallisten asukkaiden mukaan keskusaukiolta, Grand Casemates Squarelta, joka sijaitsee kadun pohjoispäässä. Siellä on monia ulkoilmabaareja ja -ruokapaikkoja. John Mackintoshin aukio sijaitsee Main Streetin varrella, parlamenttitalon takana. Siellä on muun muassa Gibraltarin kaupungintalo.
Raine Lampinen
Järjestö- ja liikemies
Lampinen oli myös merkittävä suksitehtailijana ja suomalaisen suksen kehittäjänä. Suomessa oli 1920-luvulla siirrytty kilpahiihdossa tasamaahiihdosta murtomaahiihtoon. Suksia alettiin kehittää etupainoisemmiksi ja ketterämmiksi. Puusuksia alettiin valmistaa säletekniikalla. Ensimmäisiä sälesuksien tuottajia oli Lampinen Oy Porvoon maalaiskunnassa.
Mathias Seger
Maajoukkueura
Seger pelasi myös alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuosina 1996 ja 1997, joista jälkimmäisessä turnauksessa hän toimi Sveitsin kapteenina. Seger pelasi myös alle 18-vuotiaiden EM-kilpailuissa vuonna 1995.
Muuta
Segerin isä Theodor toimii EHC Uzwilin apuvalmentajana Sveitsin 2. Ligassa.
Lemurosaurus
Lemurosaurus (nimen merkitys: ”makilisko”) on sukupuuttoon kuollut myöhäispermikaudella elänyt terapsidisuku, joka kuuluu Biarmosuchia-alalahkoon. Sukuun luetaan yksi laji, Lemurosaurus pricei.
Ominaisuudet
Lemurosaurus tunnetaan kahdesta kallon fossiilista (BP/1/816 ja NMQR 1702), joiden välillä on pieniä eroavaisuuksia. Toinen kalloista (NMQR 1702) on esimerkiksi kooltaan 150 % suurempi. Ensimmäisessä kallossa yläleuassa sijaitsevan premaxilla-luun alaosa, johon hampaat kiinnittyvät on melko vaakasuora, mutta toisessa se on yläleukaluuhun (maxilla) nähden hiukan ylöspäin kääntyvä.
Tämä saattaa olla lajinsisäistä muuntelua tai liittyä eläimen kasvuun, kun sen kulmahammas kasvoi kokoa. Lisäksi hampaiden jakauma pterygoid-luussa on erilainen ja yläleuassa kulmahampaan takaisten hampaiden määrä on toisessa kahdeksan ja toisessa viisi. Lemurosaurusin silmien yläpuolella on luuharjanteet, ja sen etuhampaat ovat pienet. Eläimen kallon (suurempi NMQR 1702) pituus on 10 cm ja sen kokonaispituus on arviolta noin puoli metriä.
Löytyminen ja luokittelu
Ensimmäisen Lemurosaurusin fossiilin (BP/1/816) löysi eteläafrikkalainen paleontologi Robert Broom. Hän kuvasi sen tieteelle vuonna 1949. Kyseinen fossiili oli huonosti säilynyt kallo, joka löytyi Graaff Reinetin seudulta. Broom piti fossiilia erityisen merkittävänä sen tiettyjen ominaisuuksien vuoksi. Toisen Lemurosaurus-sukuun kuuluvan fossiilin (NMQR 1702) löysi J. Van Heerdenin johtama ryhmä vuonna 1974 samalta alueelta kuin ensimmäinenkin oli löytynyt. Toisena löytynyt fossiili on ensimmäisen tavoin kallo, mutta se on säilynyt paljon paremmin. Siinä on näkyvillä monia ominaisuuksia, mitkä eivät ole kunnolla säilyneet ensimmäisessä fossiilissa. Kyseinen fossiili preparoitiin vasta vuonna 2000, jolloin sen ymmärrettiin olevan Lemurosaurus.
Aluksi Lemurosaurusin uskottiin olevan Ictidorhinusin lähisukulainen heimossa Ictidorhinidae, kuten Broom oli olettanut. Vuonna 1970 Sigogneau luokitteli "Ictidorhinidaeen" viisi sukua: Hipposaurus, Ictidorhinus, Lycaenodon, Lemurosaurus ja Rubidgina. Hän uskoi heimon kuuluvan alalahkoon Gorgonopsia. Tämän lisäksi Sigogneau oli arvellut kallon (BP/1/353) olevan Lemurosaurus, mutta uudemman tutkimuksen mukaan se eroaa muista Lemurosaurus fossiileista liikaa ollakseen tähän sukuun kuuluva.
Sigogneau-Russell korjasi "ictidorhinideina" tunnettujen terapsidien taksonomiaa vuonna 1989, jolloin hän jakoi ne neljään eri heimoon. Nämä heimot olivat nimeltään: Biarmosuchidae (muun muassa Biarmosuchus), Hipposauridae (mm. Hipposaurus ja Lycaenodon), Ictidorhinidae (mm. Ictidorhinus, Lemurosaurus ja Rubidgina), ja Burnetiidae (mm. Burnetia, Proburnetia ja Styracocephalus).
Vuonna 1989 Sigogneau-Russell luokitteli nämä heimot yhteisen Biarmosuchia-nimen alle, tätä alkukantaisten terapsidien kladia olivat jo aikaisemmin ehdottaneet Hopson ja Barghusen. Biarmosuchian heimojen sukulaisuussuhteet jäivät tuolloin vielä auki ja Styracocephalusin on sittemmin havaittu kuuluvan alalahkoon Dinocephalia.
Uudemmat tutkimustulokset osoittivat Ictidorhinidae-heimon alkuperäisen määritelmän olleen ei luonnollinen, ja Lemurosaurus luokitellaankin nykyään kladiin Burnetiamorpha, sillä se on läheisempää sukua Burnetiidae-heimon terapsideille Burnetia ja Proburnetia kuin muulle Biarmosuchialle. Burnetiamorpha saikin vuonna 2000 fylogeneettisen määritelmän: Kattavin kladi, johon kuuluu Burnetia mirabilis, mutta ei Biarmosuchus tener, Hipposaurus boonstrai eikä myöskään Ictidorhinus martinsi.
Fylogenia
Sidor & Welman (2003):
E. Amson & M. Laurin (2011):
Wilson Fittipaldi Júnior
Wilson Fittipaldi Júnior (s. 25. joulukuuta 1943 São Paulo) on brasilialainen entinen F1-kuljettaja ja Emerson Fittipaldin isoveli ja Christian Fittipaldin isä. Hän osallistui 38 F1-osakilpailuun kausina – ja. Fittipaldin ensimmäinen Grand Prix oli Espanjan GP 1972 ja viimeinen Yhdysvaltain GP 1975. Hän saavutti yhteensä 3 MM-pistettä kaudella 1973 ajamalla kuudenneksi Argentiinan GP:ssä ja viidenneksi Saksan GP:ssä. Aika-ajoissa hän oli parhaimmillaan yhdeksäs Monacon GP:ssä 1973. Hän osallistui myös lukuisiin MM-sarjan ulkopuolisiin kilpailuihin.
Wilson aloitti moottoriurheilu-uransa kartingilla 1960-luvulla ennen siirtymistään Formula Vee -sarjaan. Hän kilpaili Formula 3 -sarjassa vuonna 1966. Vuonna 1970 Wilson seurasi veljensä menestystä F2-luokassa siirtyen itse Britannian F3-sarjaan. Hän voitti BARC-mestaruuskierroksen Silverstonessa. Hän siirtyi Euroopan F2-luokkaan vuonna 1971, jossa hän kilpaili veljensä omistamalla Team Barhald-Fittipaldin ajokilla. Hän oli toinen Vallelungan kilpailussa. Hyvien tulostensa perusteella Brabham kiinnitti hänet maksulliseksi kuljettajakseen kaudeksi 1972.
Wilson kilpaili Brasilian Stock Car -mestaruussarjassa 1990 luvun alussa. Vuosina 1994 ja 1995 hän voitti Porschella klassisen Mil Milhas -kilpailun. Helmikuussa 1998 Wilson hylkäsi paluunsa Stock Car -sarjaan. Vuonna 2000 hän oli vieraileva ajaja Mercedes-Benzin Nurburgringillä FIA:n European Truck Racing Cupissa ollen 8. ja 11. Vuonna 2008 Wilson ja Emerson siirtyivät Brasilian GT3 Mestaruussarjaan ajaen Porsche 997 GT3 -autolla WB:n Motorsport-tiimissä.
Nerkoon koulu
Nerkoon koulu on Lapinlahden Nerkoon kylällä toimiva alakoulu (luokka-asteet 1-6).
Vuonna 2016 koulua kävi yhteensä 72 oppilasta.
Shin Megami Tensei: Persona 4
Shin Megami Tensei: Persona 4, alun perin Japanissa vain Persona 4, on viides osa Atluksen Shin Megami Tensei: Persona -roolipelisarjasta.
Alkuperäinen versio julkaistiin PlayStation 2:lle 10. heinäkuuta 2008. Pelistä on tehty vuonna 2012 myös uusi versio PlayStation Vitalle nimeltä Persona 4: Golden, joka sisältää ylimääräisiä kohtauksia sekä kaksi uutta sosiaalista linkkiä. Se julkaistiin myös Microsoft Windowsille vuonna 2020. Pelille on julkaistu myös vuosina 2012–2014 jatko-osina taistelupelit Persona 4 Arena sekä Persona 4 Arena Ultimax. Lisäksi vuonna 2014 ilmestyi Nintendo 3DS:lle spin-off nimeltä Persona Q: Shadow of the Labyrinth, joka saa vuonna 2018 jatko-osan nimeltä Persona Q2: New Cinema Labyrinth. Kesällä 2015 ilmestyi PlayStation Vitalle rytmipeli nimeltä Persona 4: Dancing All Night.
Persona 4:stä on myös tehty vuosina 2011–2012 esitetty 26 jakson pituinen animaatiosarja, Persona 4: The Animation. 10. heinäkuuta 2014 alkoi 13 jakson mittainen animaatiosarja Persona 4: The Golden Animation, joka esittää lähinnä Persona 4: Goldeniin sisältyvän osan juonesta.
Pelaaminen
Persona 4:n pelitapa ei eroa paljon Persona 3:n pelitavasta. Päivän aktiviteetit ovat itse valittavissa seuraavissa vaiheissa päivää: "koulun jälkeen" (vapaapäivinä "päiväsaika") tai "ilta". Protagonisti voi tiettyjen ihmisten kanssa ajanviettämisen lisäksi tehdä osa-aikatöitä ansaitakseen rahaa tai nostaakseen tiettyjä sosiaalisia attribuuttejaan.
Mutta edellisistä pelistä poikkeavina kuun vaiheiden sijaan kalenterissa on huomiotu sää, joka on joko selkeä (Clear), pilvinen (Cloudy) tai sateinen (Rain). Yleensä sateinen sää kestää pitkään, jos protagonistilla ja muilla on viimeinen mahdollisuus pelastaa televisiomaailmaan heitetty uhri, joka ennen katoamistaan on näytetty "Keskiyön kanavalla" (Midnight Channel). Jos protagonisti ei pelasta uhria ajoissa, hänellä on mahdollisuus palata ajassa yksi viikko taaksepäin.
Juoni
Peli sijoittuu vuoden 2011 huhtikuun ja vuoden 2012 maaliskuun väliselle ajalle. Alussa protagonisti (jolle pelaaja voi itse antaa nimen) kutsutaan Samettihuoneeseen, jossa Igor ja tämän assistentti, Margaret, ennustavat tämän joutuvan selvittämään mysteeriä, jonka ratkaisemisesta riippuu koko tulevaisuus. Protagonisti joutuu tämän jälkeen matkustamaan junalla vanhempiensa kiireiden takia vuoden ajaksi maalaiskaupunki Inabaan enonsa, rikosetsivä Ryotaro Dojiman, ja serkkunsa, Nanakon, luokse. Seuraavana aamuna hän aloittaa opiskelun Yasogamin lukiossa, jossa hän ystävystyy Junes-kauppakeskuksen johtajan pojan Yosuke Hanamuran, itsepuolustuslajeja rakastavan Chie Satonakan sekä sukunsa omistaman majatalon perijätär Yukiko Amagin kanssa. Kyseisenä päivänä paikallinen uutistenlukija ja toimittaja Mayumi Yamano löytyy kuolleena.
Chie kertoo protagonistille ja Yosukelle Keskiyön kanavasta (Midnight Channel), joka ilmestyy sammutetun television näytölle vain keskiyön aikaan sateisella säällä. Katsoessaan sitä ensimmäisen kerran protagonisti huomaa kykenevänsä kulkemaan television läpi. Seuraavina päivinä kolmannen vuoden opiskelija Saki Konishi löytyy myös kuolleena. Protagonisti, Yosuke ja Chie kulkevat television läpi ja päätyvät "televisiomaailmaan", jossa he kohtaavat Teddien, karhumaiseen klovninasuun pukeutuvan olennon. Maailma on täynnä varjoiksi (Shadows) kutsuttuja olentoja. Protagonisti herättää persoonansa, Izanagin, jonka avulla hän kykenee puolustautumaan niiltä. Yosuke ja Chie kohtaavat omat varjominänsä ja heidän hyväksyessään ne, niistä tulee heidän omat persoonansa. He tajuavat jonkun työntäneen Yamanon ja Konishin television kautta tähän maailmaan, ja heidät oli surmannut heidän omat varjominänsä. Mutta kukaan televisiomaailmaan joutunut henkilö ei ollut todellisessa vaarassa, ellei siellä oleva "sumu" siirry pitkäkestoisella ja sateisella säällä todelliseen maailmaan. Mutta Keskiyön kanavan kautta he saisivat aina kuvan siitä, kuka seuraava uhri voisi olla. He perustavat Tutkintaryhmän (Investigation Team) etsiäkseen murhaajan ja pelastaakseen tulevat uhrit.
Yukiko joutuu myös televisiomaailmaan ja hänen lisäkseen sinne joutuvat seuraavien kuukausien aikana myös feminiinisiin harrastuksiin kiintynyt ongelmanuori Kanji Tatsumi sekä itseään etsivä entinen teini-idoli Rise Kujikawa. Heidän sekä Teddien saadessa käyttöön omat persoonansa hekin liittyvät ryhmään. Heinäkuussa päähenkilön rääväsuinen luokanvalvoja Kinshiro Morooka löytyy kuolleena ja Mitsuo Kubo, toisesta koulusta erotettu opiskelija, löytyy televisiomaailmasta ja väittää tehneensä sekä murhat että kidnappaukset. Mutta hänkin kohtaa oman varjominänsä, joka persoonaksi muuttumisen sijaan vain katoaa. Kuitenkin syyskuussa, kun poliisia avustanut opiskelija, Naoto Shirogane, katoaa televisiomaailmaan, paljastuu, että Kubo olikin vastuussa vain Morookan kuolemasta.
Naoton pelastumisen ja Tutkintaryhmään liittymisen jälkeen protagonisti saa kaksi uhkauskirjettä. Ryotaro huomaa yhden näistä ja vie protagonistin yöksi poliisiasemalle. Mutta sitten Keskiyön kanava näyttää Nanakon, joka joutuu kidnapatuksi. Johtolangat osoittavat syylliseksi kuljetusmies Taro Namatamen, joka oli entinen Tokion kaupunginvaltuuston sihteeri ja joka oli pettänyt vaimoaan Yamanon kanssa. Kun protagonisti ja muut saapuvat televisiomaailmaan, Namatame väittää "pelastaneensa" kaikki uhrinsa ja varjot muuttavat hänet olennoksi nimeltä Kunino-sagiri. Mutta hänet kukistetaan ja viedään Nanakon mukana sairaalaan. Mutta yhtäkkiä televisiomaailman sumu alkaa vuotaa todelliseen maailmaan ja eräänä päivänä Nanakon sydän pysähtyy. Tämän jälkeen protagonistin on tehtävä valinta: joko hän kostaa Namatamelle lähettämällä tämän televisiomaailmaan tai sitten hän päättää selvittää, onko Namatame todella murhaaja.
Jos pelaaja säästää Namatamen hengen, Nanakon sydän alkaa jälleen lyödä. Lisäksi selviää, ettei Namatame ollut Yamanon ja Konishin kuolemien takana tai ettei hän ollut se, joka kirjoitti uhkauskirjeet. Hän oli heittänyt ihmisiä televisiomaailmaan luulleen heidän olevan siellä turvassa oikealta murhaajalta. Lopulta paljastuu, että oikea murhaaja on Ryotaron assistentti, Tohru Adachi. Hän oli Yamanon ja Konishin tappamisen lisäksi myös manipuloinut Namatamen ryhtymään "pelastajaksi" sekä oli vastuussa Kubon joutumisesta televisiomaailmaan. Adachilla ei ollut muuta motiivia kuin, että tämä kaikki oli hänestä hauskaa ja että oli muutenkin tyytymätön ihmisten maailman sääntöihin. Hän paljasti myös, että vuoden lopussa televisiomaailmasta vuotanut sumu muuttaisi kaikki ihmiset varjoiksi ja vangitsisi heidät elämään pelkästään illuusioissa. Adachin kukistumisen jälkeen hänen ruumiinsa valtaa olento nimeltä Ameno-sagiri, joka oli vastuussa sumun olemassaolosta. Ameno-sagiri oli pitänyt yllä Keskiyön kanavaa sekä sumua todistaakseen, etteivät ihmiset enää välittäneet totuudesta, ja väittää toimivansa heidän tahtonsa mukaisesti. Mutta hävittyään taistelun Tutkintaryhmää vastaan hän poistaa sumun todellisesta maailmasta ja Adachi toimitetaan poliisien käsiin. Viimeisenä päivänään Inabassa protagonisti saa Adachilta kirjeen ja voi vielä halutessaan selvittää kuka aloitti huhun Keskiyön kanavasta ja mistä hän, Namatame ja Adachi olivat saaneet kykynsä kulkea televisiomaailmaan.
Mikäli protagonisti aikoo selvittää asian, hän etsii käsiinsä Moel-huoltoaseman työntekijän, jonka oli kohdannut pelin alussa. Työntekijä paljastaa olevansa jumalatar Izanami, jonka Tutkintaryhmä kohtaa myöhemmin televisiomaailmassa. Igorin antaman Näön kuulan (Orb of Sight) avulla protagonisti paljastaa Izanamin todellisen muodon, Izanami-no-Okamin. Protagonistin luomat sosiaaliset linkit muuttavat Izanagin äärimmäiseksi persoonaksi nimeltä Izanagi-no-Okami, joka tuhoaa Izanamin. Samalla sumu katoaa myös televisiomaailmasta, joka palautuu alkuperäiseen muotoonsa. Seuraavana päivänä protagonisti hyvästelee ystävänsä ja palaa kotikaupunkiinsa.
Goldenin lisätarina
PlayStation Vitalle ilmestyneessä uudelleenjulkaisussa Persona 4: Golden esiintyy uusi hahmo nimeltä Marie, joka oleskelee Samettihuoneessa Igorin ja Margaretin kanssa. Marie ei muista kuka todella on tai mistä hän tulee, mutta protagonisti voi esitellä hänelle Inabaa ja auttaa kadonneiden muistojen etsinnässä muodostamalla hänen kanssaan Maailmankauden arkanan (Aeon Arcana) sosiaalisen linkin.
Mikäli sosiaalinen linkki Marien kanssa on maksimitasolla ennen Ameno-sagirin kohtaamista, Marien muisti palaa ja hän erakoituu televisiomaailman muista osista eristäytyneeseen paikkaan nimeltä "Ontto metsä" (Hollow Forest). Kun Tutkintaryhmä seuraa häntä sinne 13. helmikuuta 2012, Marie paljastaa imeneensä Inabaa uhanneen sumun itseensä Ameno-sagirin pysäyttämisen jälkeen. Estääkseen sumua enää vahingoittamasta ihmisiä, Marie aikoi antaa itsensä kuolla jäämällä tuhon partaalla olevaan Onttoon metsään. Mutta kukistamalla Marien todellisen hahmon, Kusumi-no-Okamin, Tutkintaryhmä vapauttaa hänet sumun vallasta ja antaa hänen elää normaalia elämää.
Izanamin kukistumisen jälkeen, Marie paljastaa olevansa toinen tämän puolikkaista, Izanami-no-Mikoto, joka halusi suojella ihmiskuntaa ja johon Kunino-sagiri, Ameno-sagiri ja Izanami-no-Okami olivat nyt yhdistyneet takaisin. Protagonistin palatessa kesälomalla Inabaan, hän huomaa Marien työskentelevän oikeassa maailmassa sääennustajana nimeltä Mariko Kusumi. Lopputekstien jälkeen hänet nähdään valokuvassa Tutkintaryhmän jäsenten kanssa.
Pekka Kupiainen
Keskustukena pelannut Kupiainen edusti Suomen maajoukkuetta kuudessa A-maaottelussa. Kotimaassaan hän edusti Kotkan Jäntevää toiseksi korkeimmalla sarjatasolla vuosina 1951 ja 1955 sekä SM-sarjassa vuosina 1952–1954. Kaikkiaan hän pelasi 52 SM-sarjaottelua ja teki niissä kaksi maalia. Vuonna 1953 hän voitti SM-hopeaa.
Suomen Palloliitto valitsi Kupiaisen vuoden jalkapalloilijaksi Suomessa vuonna 1954. Kupiainen on saanut Suomen Palloliiton hopeisen ansiomerkin. Kupiainen oli ammatiltaan toimitusjohtaja.
Fletcher Wamilee
Fletcher Wambo Wamilee (s. 6. tammikuuta 1972) on vanuatulainen entinen yleisurheilija, joka kilpaili vuoden 1992 kesäolympialaisissa Barcelonassa. Hän putosi miesten 100 metrin juoksussa ensimmäisellä kierroksella jäätyään eränsä kahdeksanneksi. Hänen henkilökohtainen ennätyksensä oli 100 metriltä 11,02 vuodelta 1990.
Kosti Aaltonen
Kosti Feliks Aaltonen (12. tammikuuta 1894 Ulvila – 7. tammikuuta 1983 Joensuu) oli suomalainen kauppaneuvos. Hän toimi 55 vuotta sanomalehti Karjalaista julkaisevan Pohjois-Karjalan Kirjapaino oy:n toimitusjohtajana. Hän sai talousneuvoksen arvonimen vuonna 1948 ja kauppaneuvoksen arvonimen 1967.
Aaltonen kävi Helsingin kauppiaitten kauppakoulun. Vuonna 1916 hänet kutsuttiin Joensuun Kirjapaino Osakeyhtiön isännöitsijäksi. Vuonna 1919 yhtiö yhdistettiin Pohjois-Karjalan Kirjapainoon, ja hänestä tuli toimitusjohtaja. Siirryttyään eläkkeelle 1970-luvun alussa hänestä tuli yhtiön hallituksen puheenjohtaja. Työssään hän korosti levikkityön ja erityisesti asiamiesverkoston merkitystä Karjalaisen liiketoiminnan perustana.
Joensuun kaupunginvaltuustossa Aaltonen oli vuosina 1934–1954. Hän oli myös Joensuun evankelisluterilaisen seurakunnan kirkkovaltuuston ja -neuvoston jäsen. Hän oli Karjalaisen Kulttuurin Edistämissäätiön hallintoneuvoston jäsen. Hän oli Suomen Kalamiesten Keskusliiton valtuuskunnassa.
Aaltonen oli jalkapallo- ja jääpallomies. Hän oli Pohjois-Karjalan ensimmäinen 1. luokan tuomari. Urheiluseura Joensuun Kalevaisissa hän toimi varapuheenjohtajana.
Hänen kunniakseen on Joensuussa nimetty Kosti Aaltosen tie. Se johtaa Noljakassa Pohjois-Karjalan Kirjapainon toimitalolle.
Greatest hits (Monkees)
The Monkees Greatest Hits on vuonna 1995 julkaistu The Monkees-yhtyeen kokoelmalevy.
Kazumi Kishi
Kazumi Kishi (s. 25. marraskuuta 1975) on japanilainen entinen jalkapalloilija.
Jalkapallomaajoukkue
Kishi debytoi Japanin maajoukkueessa toukokuussa 1998. Hän on pelannut yhdeksän maaottelua ja tehnyt niissä kaksi maalia.
Pasadena (Texas)
Pasadena on kaupunki Harrisin piirikunnassa Texasin osavaltiossa Yhdysvalloissa. Sen väkiluku oli vuoden väestönlaskennassa 151 950. Vuonna 2010 sen arvioitiin olleen 149 043. Kaupungin pormestari on Jeff Wagner. Pasadena kuuluu Houstonin metropolialueeseen.
Väestö
Kaupungin asukkaista 65,14 prosenttia on latinalaisamerikkalaisia, 27,1 prosenttia valkoisia, 2,42 prosenttia afroamerikkalaisia ja 1,82 prosenttia aasialaisia. 82,1 prosenttia asukkaista on Yhdysvaltain kansalaisia. Kaupungin väestön keski-ikä on 31,3 vuotta.
Czesław Niemen
Czesław Niemen, oik. Czesław Juliusz Wydrzycki, Puolan ulkopuolella usein taiteilijanimenä pelkkä Niemen, (16. helmikuuta 1939 – 17. tammikuuta 2004) oli puolalainen rock muusikko, laulaja-lauluntekijä ja yhtyeenjohtaja, jonka aktiivisinta aikaa olivat 1960- ja 1970-luvut.
Niemen syntyi Białystokin seudulla silloisella Valko-Venäjällä. Hänen isänsä oli pianonvirittäjä, ja poika lauloi kirkkokuorossa ja kävi musiikkilukion. Seutu yhdistettiin sotien seurauksena Neuvostoliiton alueeseen, mutta 1958 Niemen pääsi monien muiden puolalaisten tavoin muuttamaan sieltä perheineen Puolaan.
Niemen debytoi laulajana 1960-luvun alussa esittäen puolankielistä rockia ja soulia yhtyeessä Black & Blue. Vahvan ja laaja-alaisen lauluäänensä ohella hän soitti kosketinsoittimia ja sävelsi omia kappaleita.
Vuonna 1964 Niemen yhtyeineen esiintyi Varsovassa Marlene Dietrichin kunniaksi järjestetyssä konsertissa. Dietrich ihastui Niemenin lauluun ”Czy mnie jeszcze pamiętasz” ja levytti siitä pian itse kirjoittamansa saksankielisen version ”Mutter, hast du mir vergeben?”. Vuonna 1967 Niemen oli eronnut Black & Blue -yhtyeestä ja julkaisi laulun ”Dziwny jest ten świat” (Maailma on outo), josta tuli yksi sen ajan suosituimmista kommunistivaltaa kritisoivista protestilauluista Puolassa. Niemen oli maan ensimmäisiä pitkätukkaisia, värikkään ”psykedeelisiä” vaatteita käyttäviä esiintyjiä.
Kolme ensimmäistä albumiaan Niemen levytti yhtyeensä Akwarelen (”Vesivärit”) kanssa. Sittemmin hänen yhtyeidensä nimiä olivat muun muassa Enigmatic, Grupa Niemen ja Aerolit. Vuonna 1969 hän vietti yli puoli vuotta Italiassa, levytti singlejä ja esiintyi. Hän vaihtoi tyyliään progressiiviseen rockiin, jota edusti albumi Enigmatic. 1970-luvun alussa Niemen levytti kolme englanninkielistä albumia Saksan CBS-yhtiölle. Vuoden 1974 albumilla Mourner's Rhapsody olivat mukana Jan Hammer ja Rick Laird Mahavishnu Orchestrasta. Seuraavaksi Niemen suuntautui fuusiojazziin ja elektroniseen musiikkiin albumillaan Katharsis.
Niemen on tehnyt musiikkia myös näytelmiin ja elokuviin, kuten Andrzej Wajdan vuoden 1972 elokuvaan Häät. Vuonna 1979 Niemen voitti Sopotin laulufestivaalit kappaleellaan Nim przyjdzie wiosna.
Varpaisjärven koulu
Varpaisjärven koulu on Lapinlahden Varpaisjärven kirkonkylässä toimiva yhtenäiskoulu (luokka-asteet 1–9). Tilastokeskuksen mukaan koulua kävi vuonna 2016 yhteensä 225 oppilasta.
Jättöreuna
thumb|Siipiprofiili, jossa jättöreuna korostettuna. Jättöreuna on aerodynaamisen pinnan, kuten siiven tai peräsimen, takaosa. Jättöreunaan voidaan sijoittaa lentokoneen hallinnassa käytettäviä ohjainpintoja, kuten siivekkeet, korkeusperäsin, sivuperäsin tai laskusiivekkeet.
Jaroslav Hübl
Jaroslav Hübl (s. 29. joulukuuta 1982 Chomutov, Tšekkoslovakia) on tšekkiläinen jääkiekkomaalivahti.
Seuraura
Hübl pelasi junioriuransa HC Litvínovissa, mutta ensimmäiset miesten pelinsä hän pelasi joukkueen A-nuorista lainalla Tšekin kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla 2. Národní Hokejová Ligan HC Mostissa kaudella 2001–2002. Seuraavalla kaudella 2002–2003 Hübl debytoi Extraliigassa, jossa hän sai tililleen kolme ottelua. Kaudella 2003–2004 Hübl ehti edustaa Tšekin toiseksi korkeimmalla sarjatasolla 1. Národní Hokejová Ligassa KHL Chomutovin ja HC Kometa Brnon joukkueita sekä sarjatasoa alempana HC Mostin joukkuetta. Kaksi seuraavaa kautta hän pelasi 1. Národní Hokejová Ligan SK Kadaňissa. Hübl torjui siellä jälkimmäisellä kaudellaan 2005–2006 myös yhden Extraliigaottelun Litvínovin maalinsuulla.
Kausi 2006–2007 oli Hüblille varsinainen tulokaskausi Extraliigassa. Hän nousi Litvínovin ykkösmaalivahdiksi ja torjui 46 runkosarjaottelussa, mutta joukkue jäi kuitenkin pudotuspelien ulkopuolelle. Hübl palkittiin kauden päätteeksi Extraliigan vuoden tulokkaana. Hän pelasi kauden aikana myös kolme ottelua lainalla Kadanissa ja kävi loppukaudella lainalla Sveitsin National League A:ssa pelaavassa HC Servette Genèvessä, jossa Hübl ei saanut lopulta ollenkaan jääaikaa. Kausina 2007–2008 ja 2008–2009 Litvínovin kakkosmaalivahti Petr Franěk taisteli niukasti joukkueen ykkösmaalivahdin paikasta Hüblin kanssa. Noista ensimmäisellä kaudella Franěk pelasi kevään 2008 pudotuspeleissä neljä ottelua, Hübl kaksi. Jälkimmäisellä kaudella Hübl sai enemmän vastuuta pudotuspeleissä. Litvínov sijoittui runkosarjassa kolmanneksi, mutta putosi joukkue kuitenkin puolivälierissä hävittyään kaikki ottelunsa HC Karlovy Varylle otteluvoitoin 4-0. Marras-joulukuun 2008 vaihteessa Hübl kävi myös kolmen NLA-ottelun verran lainalla HC Davosissa paikkaamassa Leonardo Geninin loukkaantumista.
Kauden 2010–2011 lopulla Hübl putosi Litvínovin kakkosmaalivahdiksi kesken kauden HC Litoměřicestä tulleen Martin Volken noustua joukkueen ykkösmaalivahdiksi. Kaudeksi 2011–2012 Litvínov lainasi hänet BK Mladá Boleslavin riveihin, joka kuitenkin karsiutui kauden päätteeksi. Elokuun 2012 lopulla joukkue lainasi Hüblin puolestaan try-outin kautta NLA:ssa pelaavaan SCL Tigersiin. Tammikuussa 2013 hän siirtyi loppukauden 2012–2013 kattaneella sopimuksella Suomeen ja SM-liigajoukkue Tampereen Ilvekseen. Hübl pelasi loppukauden lähinnä Ville Kolppasen kakkosmaalivahtina ja esiintyi kahdeksassa runkosarja- sekä yhdessä liigakarsintaottelussa.
Hübl jatkaa kaudella 2013–2014 uraansa vuoden mittaisella sopimuksella Itävallan Erste Bank Eishockey Ligan italialaisjoukkue HC Bolzanossa.
Maajoukkueura
Hübl toimi Tšekin kolmosmaalivahtina alle 18-vuotiaiden MM-kilpailuissa vuonna 2000. Hän on pelannut myös kaksi A-maaottelua kaudella 2009–2010.
Yksin kotona 3
Juoni
Nuori poika Alex Pruitt saa naapurintädiltä lahjaksi leikkiauton, kun täti oli erehdyksissään ottanut oman muovikassin sijaan toisen samanlaisen lentokentän turvatarkastuksessa. Samaan aikaan tuon kyseisen muovikassin omistajat, neljä Pohjois-Korean terroristijärjestön jäsentä yrittävät löytää Alexin leluautoa, jonka sisällä on arvokas siru. Alex sairastuu vesirokkoon ja hänen äitinsä joutuu lähtemään töihin. Alex jää kotiin ja alkaa saada selville, ettei naapurustossa ole kaikki kohdallaan terroristien käydessä naapuruston talot läpi leikkiautoa metsästäessään. Hän soittaa poliisille ja kertoo, mitä on nähnyt. Poliisit saapuvat pian paikalle, mutta rikolliset ovat kerenneet jo karata. Kukaan ei usko Alexia.
Muutaman päivän päästä Alex alkaa tarkkailla rikollisia, jotka ovat palanneet. Tällä kertaa hän on aivan varma, että saa rikolliset kiinni. Hän soittaa taas poliisille, jotka tulevat, mutta puhelu osoittautuu pilapuheluksi. Alexin koti on seuraava kohde, jonne rikolliset aikovat tunkeutua. Alex päättää tehdä suunnitelman, jonka avulla hän voittaa rikolliset.
Buick Encore
Buick Encore on Buickin vuodesta 2012 lähtien Pohjois-Amerikan ja Kiinan markkinoille valmistama crossover-tyyppinen automalli.
Buick Encore I (2012–2022)
Ensimmäisen sukupolven Encore esiteltiin Detroitin autonäyttelyssä tammikuussa 2012. Sen sisarmallit ovat Chevrolet Trax ja Opel Mokka, joiden kanssa malli jakaa suurimman osan tekniikastaan. Autossa on turboahdettu 1,4-litrainen bensiinimoottori, ja se oli saatavana etu- tai nelivetoisena. vasen|pienoiskuva|Ensimmäisen sukupolven facelift-malli. New Yorkin autonäyttelyssä keväällä 2016 esiteltiin kasvojenkohotuksen kokenut Encore. Se sai muutoksia keulan ilmeeseen sekä uuden kojelaudan.
Buick Encore II (2019–)
Toisen sukupolven Encore esiteltiin Shanghain autonäyttelyssä huhtikuussa 2019 yhdessä suuremman Encore GX:n kanssa. Sen sisarmalli on Chevrolet Tracker. Encorea myydään ainoastaan Kiinan markkinoilla. Moottorivaihtoehtoina ovat kolmesylinteriset turboahdetut 1,0- (125 hv) ja 1,3-litraiset (165 hv) bensiinimoottori. Pienemmän moottorin yhteydessä on kuusiportainen automaattivaihteisto, suuremman yhteydessä puolestaan portaaton CVT-automaattivaihteisto. Vetotapana on aina etuveto.