cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Keuhkokuume
Muu maailma
Sairastumisen ja kuoleman riskiä nostavat muun muassa aliravitsemus, keskosuus, malaria, tuhkarokko ja immuunipuutokset. HIV-infektion leviäminen ja bakteerien antibioottiresistenssin yleistyminen Afrikassa ja Aasiassa ovat lisänneet keuhkokuumeen esiintyvyyttä lapsilla. Keuhkokuume on afrikkalaisilla HIV-positiivisilla lapsilla suurin sairaalahoitoja ja kuolleisuutta aiheuttava tekijä; jopa 90 prosenttia lapsista sairastaa taudinkulun aikana ainakin yhden hengitystieinfektion.
Historia
Suomen kielen sana keuhkokuume on osa lääkäri Elias Lönnrotin (1802–1884) kehittämää suomenkielistä lääketieteellistä sanastoa. Keuhkokuumeen nimitys monissa muissa kielissä on pneumonia, joka on johdettu muinaiskreikan keuhkoja tarkoittavasta sanasta πνεύμων tai πλεύμων (pneumōn, pleumōn). Antiikin kreikkalainen lääkäri Hippokrates (noin 460–380 eaa.) kuvasi teoksessaan Äkillisten tautien hoidosta keuhkokuumeen oireet hyvin tarkasti. Hän myös selosti tuloksia empyeeman kirurgisesta puhdistuksesta. Keskiaikainen juutalainen lääkäri Maimonides (1135–1204) kirjoitti: "Keuhkokuumeen perusoireet, jotka eivät koskaan puutu taudista, ovat seuraavat: akuutti kuume, pistävä kipu kyljessä, lyhyet ja nopeat hengitykset, sahaava pulssi ja yskä."
Saksalainen patologi Edwin Klebs totesi ensimmäisen kerran bakteereja keuhkokuumeeseen kuolleiden henkilöiden ilmateissä vuonna 1875. Saksalaiset Carl Friedländer ja Albert Fränkel löysivät keuhkokuumeen kaksi yleistä aiheuttajamikrobia, Streptococcus pneumoniae- ja Klebsiella pneumoniae -bakteerit, vuosina 1882 ja 1884 julkaistuissa tutkimuksissaan. Tanskalainen bakteriologi Hans Christian Gram kuvaili tutkimuksessaan vuodelta 1884 gramvärjäyksen, jonka avulla keuhkokuumeen aiheuttajabakteerit pystyttiin erottamaan toisistaan. Hän myös osoitti, että sairauden voi aiheuttaa useampi kuin yksi mikrobi.
Keuhkokuume eläimillä
Paitsi ihmisellä keuhkokuume voi esiintyä sairautena myös muilla keuhkollisilla eläimillä.
Odsonne Edouard
Odsonne Edouard (s. 16. tammikuuta 1998 Kourou, Ranskan Guayana) on ranskalainen jalkapalloilija, joka edustaa skotlantilaista Celticiä. Kotimaassaan hän on edustanut Paris Saint-Germainia ja Toulousea. Hän on alle 17-vuotiaiden Euroopan-mestari vuodelta 2015. Edouard oli samalla kyseisten EM-kilpailujen paras maalintekijä, ja hänet valittiin myös lopputurnauksen parhaimmaksi pelaajaksi. Hän on pelannut myös Ranskan alle 18-, alle 19- ja alle 21-vuotiaiden maajoukkueissa.
Mazda 323 (BH)
Mazda 323 BH on Mazda 323:n viidennen sukupolven malli, jota valmistettiin vuosina 1994–1998. Se korvasi edeltäneen BG-mallin ja seuraajaksi tuli Mazda 323 BJ. Japanissa mallin nimenä oli Mazda Familia, ja Yhdysvalloissa sedania myytiin nimellä Mazda Protegé. Lisäksi muun muassa Australaasiassa myytiin 323-malliin perustuvaa Ford Laseria. vasen|pienoiskuva|Mazda 323C Korimalleina olivat kolmiovinen hatchback (323C) ja neliovinen sedan (323S), joiden muotoilu erosi toisistaan huomattavasti. Lisäksi mallistoon kuului myös urheilullisempi 323F, joka perustui eri pohjalevylle kuin muut korimallit. Japanissa sitä myytiin nimellä Mazda Lantis. Farmarikorisella Familialla ei ollut mitään yhteistä muun malliston kanssa, vaan se oli uudelleennimetty Nissan AD. vasen|pienoiskuva|Mazda 323P Vuonna 1996 malli koki pienen kasvojenkohotuksen, jolloin se sai muun muassa uuden etupuskurin. Huonosti kaupaksi käyvä 323C korvattiin perinteisemmin muotoillulla mallilla, joka sai nimen 323P. Sen keulan ilme oli yhteneväinen sedanin kanssa.
Painonnoston maailmanmestaruuskilpailut 1909
Vuoden 1909 painonnoston maailmanmestaruuskilpailut järjestettiin Wienissä painin maailmanmestaruuskilpailujen yhteydessä. Raskaansarjan mestaruuden voitti itävaltalainen Josef Grafl yhteistuloksella 583,1 kg. Kevyessä sarjassa voiton vei niin ikään itävaltalainen Johann Eibl. Itävalta vei myös kaikki muut mitalit.
Korintin sota
Sparta hyökkäsi muun muassa liittolaisensa Eliin kimppuun, koska se ei ollut spartalaisten mielestä tukenut heitä tarpeeksi sodan aikana. Spartan kaksi vahvinta liittolaista, Korintti ja Theba, olivat taas närkästyneitä siitä, että Sparta oli käyttänyt peloponnesolaissodan jälkeistä tilannetta omaksi edukseen liittolaistensa kustannuksella. Lopulta Theba ja Korintti ajautuivat liittoon Ateenan ja Spartan vanhan vihollisen Argoksen kanssa. Spartan vastustajia tuki myös Persian valtakunta, jota vastaan Spartan kuningas Agesilaos II oli aloittanut sodan vuonna 398 eaa. Agesilaos oli saanut vallattua suuren osan Jooniasta, ja persialaiset toivoivat, että hänen olisi uuden sodan syttyessä pakko palata Kreikkaan.
Sota sai alkunsa niin sanotusta Boiotian sodasta, joka alkoi paikallisena kahakkana Luoteis-Kreikassa mutta johon Sparta ja Theba sekaantuivat vuonna 395 eaa. Tämän sodan päätyttyä Theba ja Ateena solmivat Persian yllyttäminä liiton Korintin ja Argoksen kanssa Spartaa vastaan. Sotaa käytiin etupäässä Theban ja Korintin ympäristössä sekä Aigeianmerellä. Aluksi liittolaiset kärsivät tappioita Spartaa vastaan, mutta spartalaiset eivät kuitenkaan pystyneet käyttämään voittojaan hyväkseen. Heti sodan alkupuolella persialainen laivasto tuhosi Spartan laivaston ja Spartan toiveet Aigeianmeren herruudesta. Ateena käytti tilannetta hyväkseen valtaamalla useita saaria, jotka olivat aikaisemmin kuuluneet sen valtapiiriin.
Kun Persiassa nähtiin Ateenan mahdin taas kasvavan, persialaiset päättivät lopettaa liittolaisten tukemisen ja sen sijaan tukea Spartaa. Yllättävä käänne pakotti liittolaiset lopulta suostumaan rauhaan. Sota päättyi vuonna 387 eaa. niin sanottuun Antalkidaan rauhaan, jonka mukaan kaikkien Kreikan kaupunkien tulisi olla itsenäisiä. Rauha tunnetaan myös kuninkaan rauhana, koska se oli täysin Persian kuninkaan sanelema. Rauhan takaajaksi tuli näin Persia, joka sopimuksen mukaan myös sai pitää Joonian kreikkalaiset kaupungit. Sodan jälkeen Sparta pääsi taas vähäksi aikaa hallitsevaan asemaan Kreikan kaupunkien keskuudessa. Spartan hegemoniaa kesti aina vuoteen 371 eaa., jolloin thebalaiset kukistivat Spartan Leuktran taistelussa.
Sodan tausta
Peloponnesolaissodan jälkeen Sparta oli taas päässyt johtoasemaan Kreikan kaupunkivaltioiden keskuudessa. Spartaa tuki myös Persian valtakunta, joka oli avustanut Spartaa sodan aikana rahallisesti. Peloponnesolaissodan jälkeen Spartan sisäisessä valtataistelussa pääsivät voitolle Lysandros ja tämän kannattajat, jotka suosivat paljon aggressiivisempaa ulkopolitiikkaa. Kun Spartan kuningas Agis II kuoli, sai Lysandros oman suosikkinsa Agesilaoksen valituksi tämän seuraajaksi. Peloponnesolaissodan aikana ja sen jälkeen spartalaiset olivat syrjäyttäneet valtaamissaan kaupungeissa demokraattisesti valitut johtajat ja korvanneet heidät oligarkeilla.
Peloponnesolaissodan loppuvaiheiden aikana ja sen jälkeen osa Aigeianmeren saarista joutui Spartan valtaan. Spartan ja sen liittolaisten välit viilenivät kuitenkin pian, kun kävi selväksi, että Sparta ei aikonut jakaa liittolaistensa kanssa Ateenalta perimäänsä pakkoveroa eikä muutakaan sotasaalista. Spartan liittolaiset paheksuivat myös Spartan käytöstä, kun se pakotti demokraattisen Eliin luopumaan hallitsemistaan kaupungeista. Elis oli peloponnesolaisliiton jäsen, mutta spartalaiset olivat tyytymättömiä sen käytökseen sodan aikana. Theba ja Korintti eivät lähettäneet joukkoja Spartan avuksi.
Ateena, Theba ja Korintti eivät myöskään ottaneet osaa Spartan suunnittelemaan retkikuntaan Jooniaan vuonna 398 eaa. Ennen lähtöään Vähään-Aasiaan Agesilaos II aikoi toimittaa uhrin jumalille Auliissa Boiotiassa, kuten Agamemnon oli tehnyt ennen lähtöään Troijan sotaan. Pausaniaan mukaan thebalainen ratsuväki esti Agesilaoksen pääsyn uhripaikalle. Ilman näidenkin kaupunkien avustusta Agesilaos löi persialaiset ja tunkeutui aina Sardisiin asti. Satraappi Tissafernes tuomittiin kuolemaan, koska hän ei ollut pystynyt estämään spartalaisia. Päästäkseen eroon spartalaisista Tissaferneen seuraaja Tithraustes lahjoi Agesilaoksen ja sai hänet hyökkäämään pohjoiseen, satraappi Farnabazoksen alueelle. Agesilaos alkoi samalla rakentaa suurta laivastoa.
Kun Farnabazos ymmärsi, ettei hän pystyisi lyömään Agesilaosta, hän päätti pakottaa tämän palaamaan Kreikkaan. Hän lähetti rhodoslaisen Timokrateen lahjomaan Spartan vastustajia ja yllyttämään heitä kapinaan Spartaa vastaan. Timokrates vieraili Ateenassa, Thebassa, Korintissa ja Argoksessa ja sai kaikissa kaupungeissa puolelleen vaikutusvaltaisia henkilöitä. Spartaa aikaisemminkin vastustaneet thebalaiset ottivat tehtäväkseen aloittaa sodan.
Sodan alku
thumb|left|upright=0.6|Kreikkalaiset [[hopliitti|hopliitit olivat raskaasti aseistettuja sotilaita, joiden varusteisiin kuului keihäs ja kilpi.]] thumb|Kreikkalainen [[kolmisoutu.]]
Sopiva tilanne sattui vuonna 395 eaa., kun Sparta sekaantui Fokiin ja Lokriksen maakuntien väliseen sotaan. Niin sanottuun Boiotian sotaan sekaantuivat myös Theba ja Ateena. Sparta kärsi tappion thebalaisia vastaan Haliartoksen taistelussa, jossa myös Lysandros menetti henkensä. Toinen Spartan kahdesta kuninkaasta, Pausanias, ei ehtinyt paikalle toisen armeijan kanssa. Pausaniaan oli pakko niellä ylpeytensä ja vetäytyä Boiotiasta. Kotona hänet tuomittiin kuolemaan, mutta hän ehti paeta ennen tuomion täytäntöönpanoa. Boiotian sodan jälkeen Ateenan ja Theban kanssa liittoutuivat myös Korintti ja Spartan vanha perivihollinen Argos. Yhdessä ne perustivat Korintissa neuvoston, jonka tuli järjestää liittolaisten yhteiset asiat. Liittolaiset lähettivät myös lähettiläitä moniin pienempiin kaupunkeihin, ja useat kaupungit antoivat heille myös tukensa.
Nemean taistelu
Koska Agesilaos oli Aasiassa ja koska Pausaniaan seuraaja Agesipolis I oli vielä lapsi, spartalaiset määräsivät erään Aristodemoksen johtamaan joukkoja liittolaisia vastaan. Agesilaokselle lähetettiin käsky palata pikaisesti Kreikkaan armeijansa kanssa, juuri niin kuin persialaiset olivat toivoneet hänen tekevän. Samalla Aristodemos marssi armeijan kanssa suoraan Korintin alueelle Peloponnesoksen koillisosaan. Noin 18 000 sotilasta käsittänyt spartalainen armeija kukisti liittolaisten noin 24 000 sotilaan armeijan Nemean taistelussa. Liittolaisista noin 2 800 kaatui, kun spartalaisista ja sen liittolaisista kaatui vain 1 100.
Knidoksen taistelu
Seuraava suurempi taistelu käytiin merellä. Agesilaos oli aikaisemmin varustanut suuren laivaston niin, että yhdessä liittolaiskaupunkien laivojen kanssa hänellä oli noin 120 kolmisoutua. Agesilaos antoi laivaston lankonsa Peisandroksen komennettavaksi. Peisandros ei ollut koskaan aikaisemmin komentanut laivastoa. Myös persialaiset olivat lähettäneet paikalle oman laivastonsa, joka koostui foinikialaisista, kilikialaisista ja kyproslaisista laivoista. Persialaisten laivastoa johti kokenut ateenalainen sotapäällikkö Konon. Laivastot kohtasivat vuonna 394 eaa. Knidoksen edustalla. Knidoksen taistelussa Kononin johtama persialainen laivasto tuhosi täydellisesti Peisandroksen johtaman spartalaisen laivaston.
Koroneian taistelu
Knidoksen taistelun ollessa käynnissä Agesilaos marssi Vähästä-Aasiasta Traakian, Makedonian ja Thessalian halki Boiotiaan. Koroneian taistelussa Agesilaos kukisti etupäässä thebalaisista ja argoslaisista koostuneen armeijan. Agesilaos pääsi tämän jälkeen palaamaan armeijansa kanssa Korintinlahden yli Peloponnesokselle.
Korintin piiritys
thumb|Korintti ja sen ympäristö.
Korintin sodan ensimmäisen vaiheen jälkeen Sparta oli selvästi vastustajiaan voimakkaampi. Se oli kuitenkin menettänyt laivastonsa, jonka se oli vaivoin rakentanut peloponnesolaissodan aikana. Spartan vastustajat olivat myös pystyneet estämään spartalaisia tunkeutumasta Peloponnesokselta muualle Kreikkaan mielensä mukaan. Spartan päämääränä seuraavien vuosien aikana tuli olemaan Spartaa lähimpinä olevien kaupunkien Korintin ja Argoksen kukistaminen. Ateena ja Theba taas yrittivät pitää nämä kaupungit mukana omassa liitossaan samalla kun ne itse yrittivät kasvattaa omaa valtaansa. Ateenalaiset unelmoivat koko Aigeianmeren kattaneen entisen imperiuminsa jälleenrakentamisesta. Thebalaiset taas olivat pitkään halunneet saada Boiotian pienemmät kaupungit oman valtansa alle.
Vuoden 393 eaa. alussa ateenalaisen Kononin ja satraappi Farnabazoksen johtama persialainen laivasto purjehti Kreikkaan. Aluksi he tekivät hyökkäyksiä Lakoniaan ja valtasivat Kytheran saaren. He kävivät myös Korintissa, jossa he jakoivat Persian kuninkaan lähettämiä varoja. Tämän jälkeen laivasto purjehti Ateenaan, jossa se suojasi kaupunkia sen aikaa, kun ateenalaiset jälleenrakensivat Pitkät muurinsa kaupungin ja sen sataman Pireuksen välille. Spartalaiset olivat pakottaneet ateenalaiset purkamaan muurit peloponnesolaissodan jälkeen. Ateena käytti hyväkseen laivastoa valtaamalla Skyroksen, Imbroksen ja Lemnoksen saaret, joille se perusti kolonioita.
Samoihin aikoihin Korintissa ilmeni kiista demokraattien ja oligarkkien välillä. Argoksen tukemat demokraatit karkottivat vastustajansa kaupungista. Maanpakoon ajetut oligarkit pakenivat spartalaisten luokse, jotka olivat perustaneet päämajansa läheiseen Sikyoniin. Myös ateenalaiset ja thebalaiset antoivat tukensa Korintin demokraateille. Yöllisessä hyökkäyksessä spartalaiset ja maanpakoon ajetut korinttilaiset valtasivat Lekhaionin, joka oli Korintin satamakaupunki Korintinlahden puolella. Korintin demokraatit yrittivät liittolaistensa kanssa vallata takaisin kaupungin mutta epäonnistuivat. He alkoivat piirittää kaupunkia, mutta spartalaiset tekivät vastahyökkäyksen ja ajoivat heidät pois.
Ensimmäiset rauhanneuvottelut
thumb|left|Apollonin temppelin rauniot Korintissa.
Spartalaiset lähettivät vuonna 392 eaa. Antalkidaan neuvottelemaan Fryygian satraapin Tiribazoksen kanssa. Spartalaiset toivoivat, että persialaiset vetäisivät pois tukensa Spartan vastustajilta, kun he kuulisivat, että ateenalaiset olivat käyttäneet persialaisten laivastoa hyväkseen kasvattaakseen omaa valtaansa. Ateenalaiset saivat kuulla tästä ja lähettivät Kononin sekä useita muita neuvottelemaan satraapin kanssa. Myös Korintti, Argos ja Theba lähettivät edustajiaan neuvottelemaan persialaisten kanssa.
Spartalaiset ehdottivat yleistä rauhaa, joka perustuisi kaikkien kaupunkien itsenäisyyteen. Tähän Spartan vastustajat eivät voineet suostua, koska Ateena halusi pitää vallassaan Aigeianmerellä valtaamansa saaret ja Theba Boiotian kaupungit. Argoksella taas oli suunnitelmia sisäisten kiistojen heikentämän Korintin liittämisestä omaan valtapiiriinsä. Kokouksessa ei päästy yhteisymmärrykseen, mutta Tiribazos pelästyi spartalaisten sanoja ja vangitutti Kononin. Lopulta hän päätti auttaa spartalaisia salaa rahallisesti. Konon pääsi jonkin ajan päästä pakenemaan persialaisten vankeudesta, mutta hän kuoli pian. Spartalaiset kutsuivat samana vuonna koolle toisen rauhankokouksen, mutta sekin päättyi tuloksetta spartalaisten vaatimuksiin kaupunkien itsenäisyydestä. Ateenalaiset vastustivat myös sitä, että rauhanehdot vaativat Joonian kaupunkien jättämistä oman onnensa nojaan.
Kariutuneiden neuvottelujen jälkeen Tiribazos matkusti Susaan tapaamaan Persian kuningasta Artakserkses II:sta. Hänen tilalleen lähetettiin sotapäällikkö Struthas, joka suosi Spartan vastustajia. Spartalaiset määräsivät oman Vähässä-Aasiassa olevan sotapäällikkönsä Thibronin hyökkäämään persialaisia vastaan. Aluksi Thibron onnistui tehtävässään tekemällä hyökkäyksiä persialaisten alueelle, mutta hän kaatui erään pienen kahakan aikana. Thibronin tilalle lähetettiin Diphridas, joka onnistui paremmin kuin edeltäjänsä, mutta hänkään ei saanut aikaan mitään ratkaisevaa.
Lekhaionin taistelu
Korintissa demokraatit olivat vielä vallassa, ja maanpakoon ajetut oligarkit piileksivät Lekhaionissa. Spartan tukemana he tekivät Lekhaionista käsin useita hyökkäyksiä Korintin alueelle. Vuonna 391 eaa. Agesilaos aloitti sotatoimet Korintin ympäristössä ja valtasi pian Lekhaionin ympärillä olevia linnoituksia. Lisäksi hän otti suuret määrät sotasaalista ja vankeja. Samalla kun Agesilaos oli tukikohdassaan järjestämässä sotasaaliin myyntiä, ateenalainen sotapäällikkö Ifikrates voitti Lekhaioniin jätetyn spartalaisen varuskunnan.
Ifikrates jatkoi Lekhaionin voiton jälkeen valtaamalla takaisin useimmat niistä linnoituksista, jotka spartalaiset olivat aikaisemmin vallanneet. Hän ei kuitenkaan pystynyt valtaamaan itse Lekhaionia, mutta hän jatkoi sotimista Fleiuksen alueella ja Arkadiassa. Fleiuksen joukot Ifikrates löi taistelussa, ja Arkadiassa hän antoi ryöstää maaseutua, kun arkadialaiset eivät uskaltautuneet taisteluun ateenalaisten kanssa.
Näiden voittojen jälkeen argoslaiset panivat täytäntöön jo jonkin aikaa suunnittelemansa Korintin liittämisen Argoksen valtapiiriin. Argoslainen armeija saapui Korinttiin ja otti haltuunsa Korintin akropoliin Akrokorintin. Argoslaiset kaatoivat myös kaupunkien väliset rajakivet. Argoksen ja Korintin kaupungit liitettiin tämän jälkeen yhdeksi valtioksi.
Agesilaoksen sotaretket
Ifikrateen voittojen jälkeen Korintin ympäristössä ei enää sodan aikana käyty taisteluja. Agesilaos teki sotaretken Argoksen alueella vuonna 391 eaa. Vuonna 389 eaa. hän hyökkäsi Akarnaniaan, joka oli liitossa Spartan vihollisten kanssa. Akarnanialaiset välttivät taisteluja ja perääntyivät vuoriston suojaan. Lopulta Agesilaos sai heidät kuitenkin aloittamaan taistelun ja kukisti heidät perusteellisesti. Akarnanialaiset solmivat tämän jälkeen erillisen rauhan Spartan kanssa. Vuonna 388 eaa. Agesilaos hyökkäsi taas Argosta vastaan ja tuhosi kaupunkia ympäröivää maaseutua. Hän palasi armeijansa kanssa kotiin sen jälkeen, kun hän oli saanut useita epäsuotuisia ennusteita.
Sota Aigeianmerellä
thumb|Korintinlahti.
Knidoksessa kärsimänsä perusteellisen tappion jälkeen spartalaiset rakensivat uuden laivaston ja saivat sen avulla vuonna 392 eaa. valloitettua itselleen Korintinlahden suun. Samana vuonna käytyjen epäonnistuneiden rauhanneuvottelujen jälkeen spartalaiset lähettivät pienen laivaston erään Ekdikoksen johdolla Aigeianmerelle. Hänelle annettiin tehtäväksi auttaa Rhodoksen oligarkkeja pääsemään valtaan. Rhodokselle päästyään Ekdikos huomasi kuitenkin, että demokraatit olivat vallassa ja että heillä oli paljon enemmän laivoja kuin hänellä. Kuultuaan tästä spartalaiset lähettivät Teleutiaan laivaston kanssa Korintinlahdelta Aigeianmerelle. Teleutias saapui Knidoksen luokse, jossa hän aloitti sotatoimet Rhodosta vastaan.
Tämän jälkeen spartalaiset lähettivät erään Anaksibioksen Hellespontokselle, jossa hän aluksi kukisti Farnabazoksen ja sai kaapattua useita ateenalaisten laivoja. Ateenalaiset lähettivät Hellespontokselle puolestaan Ifikrateen. Aluksi molemmat osapuolet tyytyivät tekemään vain pienehköjä hyökkäyksiä toistensa alueelle, mutta Ifikrates yllätti spartalaiset, kun he olivat palaamassa takaisin eräältä hyökkäykseltä. Ifikrateen joukot kukistivat spartalaiset vuoristoisessa maastossa ja tappoivat Anaksibioksen ja useita muita.
Aigina
thumb|400-luvun eaa. alussa rakennetun [[Afaian temppelin rauniot Aiginassa.]]
Vuonna 389 eaa. ateenalaiset yrittivät vallata Aiginan saaren, mutta spartalaiset saivat ajettua ateenalaisten laivaston pois saarelta. Ateenalaiset jatkoivat kuitenkin Aiginan kaupungin piirittämistä maalla, mutta joutuivat muutaman kuukauden kuluttua lähtemään saarelta. Spartalaiset vetivät laivastonsa pois Rhodokselle. Pian tämän jälkeen Gorgopaan johtama spartalainen laivasto yllätti ateenalaisten laivaston Ateenan lähettyvillä ja valtasi muutaman laivan. Ateenalaiset tekivät vuorostaan yllätyshyökkäyksen aiginalaisia ja heidän spartalaisia liittolaisiaan vastaan Aiginan saarella.
Spartalaiset lähettivät vuorostaan laivaston Teleutiaan johdolla Aiginaan. Nähtyään, että ateenalaiset eivät olleet varuillaan, hän teki yllätyshyökkäyksen Ateenan satamaan Pireukseen ja valtasi useita kauppalaivoja.
Antalkidaan rauha
Vuonna 387 eaa. spartalaiset olivat lähettäneet laivaston komentajan Antalkidaan Tiribazoksen luokse. Antalkidas ja Tiribazos matkustivat yhdessä Susaan neuvottelemaan Persian kuninkaan Artakserkseen kanssa. Susassa spartalaiset ja persialaiset sopivat, että Persia antaisi tukensa Spartalle, jos sen vastustajat eivät suostuisi rauhantekoon. Persialaiset pelkäsivät Ateenan kasvavaa valtaa ja olivat huolissaan siitä, että ateenalaiset lähettivät apua Kyproksen Salamiin kuninkaalle Euagoraalle ja Egyptin Hakorille, jotka molemmat olivat sodassa Persiaa vastaan. Neuvottelujen jälkeen Antalkidas purjehti laivastonsa kanssa Hellespontokselle, jossa siihen liittyi paikallisten persialaisten satraappien laivastoja. Tämä toisti samaa taktiikkaa, jota Lysandros oli käyttänyt peloponnesolaissodan aikana. Ilman Hellespontoksen kautta tulleita viljalasteja Ateena oli tuolloin joutunut hyväksymään nöyryyttävät rauhanehdot. Tällä kertaa ateenalaiset olivat valmiita rauhanneuvotteluihin, kun he saivat kuulla, että salmi oli spartalaisten vallassa.
Vuoden 387 eaa. lopulla Tiribazos kutsui koolle sodan osapuolet neuvottelemaan rauhanehdoista, jotka perustuivat Persian kuninkaan Artakserkseen kreikkalaisille lähettämään kirjeeseen. Sen mukaan kaikkien Aasian kreikkalaisten kaupunkien tuli kuulua Persialle ja kaikkien Kreikan kaupunkien piti tästä lähtien olla itsenäisiä. Persialaisten avulla spartalaiset saivat vastustajansa hyväksymään rauhanehdot. Rauhansopimus pakotti Theban hajottamaan Boiotian kaupunkien liiton. Myös Argos ja Korintti joutuivat rauhanehtojen takia luopumaan omasta kaupunkiliitoksestaan. Ilman vahvoja liittolaisiaan sisäisten kiistojen riepotteleman Korintin oli taas pakko liittyä jäseneksi Spartan peloponnesolaisliittoon. Rauhansopimuksen merkittävin vaikutus oli kuitenkin Joonian kaupunkien joutuminen taas Persian valtaan. Persia pystyi myös tämän jälkeen sekaantumaan Kreikan sisäisiin asioihin.
Sodan seuraukset
Sodan jälkeisinä vuosina Sparta ja Persia käyttivät hyväkseen rauhansopimuksen ehtoja vahvistaakseen omaa valtaansa. Ilman Ateenan apua Joonian kaupungit joutuivat taas helposti Persian vallan alle. Myös Kypros ja Egypti, joita ateenalaiset olivat tukeneet Korintin sodan aikana, kukistuivat pian ja joutuivat taas Persian vallan alle. Spartalaiset käyttivät hyväkseen rauhansopimuksen ehtoa, jonka mukaan kaikkien kaupunkien tuli olla itsenäisiä, hajottamalla kaikki heidän mielestään haitalliset kaupunkien väliset liitot. Vastahakoisia liittolaisia myös kuritettiin. Esimerkiksi Mantineian spartalaiset jakoivat viideksi itsenäiseksi kyläksi. Sparta pysyi koko Kreikan kiistattomana johtajana aina vuonna 371 eaa. käytyyn Leuktran taisteluun asti. Joonian kaupungit vapautuivat Persian vallasta vasta Aleksanteri Suuren aikana.
Antiikin lähteet
Ksenofonin Hellenika on keskeisin käytettävissä oleva Korintin sotaa käsittelevä aikalaislähde. Ksenofon otti osaa spartalaisten puolella Koroneian taisteluun, ja ateenalaiset karkottivat hänet spartalaismielisenä maanpakoon. Spartan kuningas Agesilaos II oli Ksenofonin ystävä, ja Ksenofon yrittääkin esittää hänet aina hyvässä valossa. Lisätietoja sodasta on myös Plutarkhoksen kirjoittamissa Agesilaoksen ja Kimonin elämäkerroissa. Muita lähteitä ovat Diodoros Sisilialaisen maailmanhistoria ja maantieteilijä Pausaniaan teoksessa säilyneet anekdootit.
Luettelo fantasiaelokuvista
Tämä on luettelo fantasiaelokuvista.
Erwin van de Looi
Erwin van de Looi (s. 25. helmikuuta 1972 ) on alankomaalainen jalkapallovalmentaja ja entinen toppari. Toukokuusta 2018 lähtien hän on toiminut Alankomaat alle 21-vuotiaiden maajoukkueen päävalmentajana.
Ura pelaajana
Van de Looi aloitti pelaajauransa FC Den Boschissa kaudella 1991/92, mutta läpimurtonsa ja uransa menestysvuodet hän pelasi SBV Vitessen topparina. Van de Looi liittyi seuran vahvuuteen kaudella 1992/93 ja nousi saksalaisvalmentaja Herbert Neumannin alaisudessa seuran avainpelaajien joukkoon. Van de Looi urakoi viisi kautta Vitessessä, joka pelasi noina vuosina Eredivisiessä sijoittuen mukavasti sarjan ylempään keskikastiin. Neumannin lähdettyä seurasta van de Looin peliaika alkoi vähentyä ja kesällä 1997 hän siirtyikin NAC Bredan. Läpimurto seurassa jäi tekemättä ja kevätkaudeksi 1999/2000 hän siirtyi Stuttgarter Kickersiin. Ura Saksassa jäi lyhyeksi ja van de Looi siirtyi kesällä 2000 FC Groningeniin. Hän lopetti uransa seurassa kesällä 2002.
Ura valmentajana
Van de Looi aloitti valmennusuransa FC Groningenin organisaatiossa toimien U21-joukkueen päävalmentajana kaudella 2008/09. Kesällä 2010 hänestä tuli Groningenin edustusjoukkueen apuvalmentaja. Van de Looi työskenteli Pieter Huistran ja Robert Maaskantin aisaparina, kunnes nousi kesällä 2013 kaksivuotisella sopimuksella päävalmentajaksi. Van de Looi luotsasi seuran historialliseen Alankomaiden cupin mestaruuteen kaudella 2014/15 kukistamalla finaalissa FC Zwollen. Tammikuussa 2016 seurajohto vahvisti, että van de Looi jättää Groningenin kauden jälkeen. Liigassa seuran parhaaksi sijoitukseksi van de Looin alaisuudessa jäivät kaksi seitsemättä sijaa.
Toukokuussa 2018 van de Looista tuli Alankomaat alle 21-vuotiaiden maajoukkueen päävalmentaja.
Larry David
thumb|Larry David vuonna 2009. Larry David (s. 2. heinäkuuta 1947, New York) on yhdysvaltalainen koomikko, käsikirjoittaja, tuottaja ja näyttelijä, joka tunnetaan parhaiten työstään palkitun Seinfeld-sarjan parissa.
Naruhiko Higashikuni
Naruhiko Higashikuni (, ”Naruhiko, prinssi Higashikuni”, vuodesta 1947 ; 3. joulukuuta 1887 Kioto – 20. tammikuuta 1990 Tokio) oli Japanin keisarisukuun kuulunut prinssi ja kenraali, joka toimi Japanin pääministerinä toisen maailmansodan lopussa 17. elokuuta – 9. lokakuuta 1945.
Naruhiko on ainoa keisarisuvun jäsen, joka on toiminut Japanin pääministerinä, sekä Japanin lyhytaikaisin pääministeri. Hänen pääministerikautensa kesti 54 päivää.
Perhe
Naruhiko meni 18. toukokuuta 1915 naimisiin Meiji-keisarin yhdeksännen tyttären, prinsessa Toshikon (1896–1978) kanssa. Parilla oli neljä poikaa:
Ura ja myöhemät vaiheet
Naruhiko nousi Japanin armeijan kenraaliksi ja oli vuodesta 1939 ylimmän sotaneuvoston jäsen. Hänelle myönnettiin myös Kinshi kunshō -sotilaspalkinto vuonna 1940. Hän menetti prinssin arvonsa muiden keisarin etäisempiin sukuhaaroihin kuuluvien henkilöiden kanssa 17. lokakuuta 1947.
Naruhiko julkaisi vuonna 1968 muistelmansa Higashikuni nikkin. Hän kuoli sydämen vajaatoimintaan Tokiossa 102-vuotiaana 1990; hän on Japanin historian pitkäikäisin pääministeri ja yksi maailman pitkäikäisimmistä pääministereistä Willem Dreesin, Christopher Hornsrudin ja Antoine Pinayn ohella.
Larry David
David syntyi ja kasvoi Brooklynissa juutalaisen perheen lapsena. Hän aloitti uransa stand up -koomikkona valmistuttuaan Marylandin yliopistosta 1970-luvun alussa. 1980-luvun alussa hän pääsi käsikirjoittamaan ABC-televisiokanavan esittämää Fridays-sarjaa ja vuosina 1984–1985 hän toimi käsikirjoittajana NBC:n suositussa Saturday Night Livessa. Ohjelmassa esitettiin vain yksi hänen kirjoittamansa sketsi. Näiden kokemusten kautta David sai kuitenkin luotua tärkeitä kontakteja mm. näyttelijöihin, joita tulisi myöhemmin käyttämään Seinfeldissä.
Jerry Seinfeldiin David tutustui molempien tehdessä stand-up-keikkoja 1980-luvun New Yorkissa. Vuonna 1989 kun Seinfeld sai tarjouksen suunnitella tilannekomediasarja NBC:lle, hän pyysi apua sarjan luomiseen ystävältään Davidilta. Tapahtumasarjaa satirisoidaan Seinfeldissä neljännellä tuotantokaudella. Yhdessä he loivat ja käsikirjoittivat tv-pilotin Seinfeld Chronicles, joka lopulta poiki yhdeksän tuotantokauden mittaisen ja lukuisia televisioalan palkintoja keränneen Seinfeld-sarjan. David toimi Seinfeldissä vastaavana tuottajana sarjan ensimmäiset seitsemän tuotantokautta ja käsikirjoitti suuren osan jaksoista. Yksi sarjan neljästä päähenkilöstä, George Costanza, perustuu suurilta osin Davidin henkilöön ja moni fiktiivisen Georgen edesottamuksista pohjautui Davidin todellisessa elämässään kokemiin tapahtumiin. David näytteli sarjassa myös lukuisia pieniä sivurooleja, toimien mm. Georgen pitkäaikaisen pomon, baseball-seura New York Yankeesin johtajan, George Steinbrennerin äänenä. David jätti työnsä Seinfeldissä seitsemännen tuotantokauden jälkeen, mutta palasi käsikirjoittamaan sarjan kaksiosaisen, ristiriitaisen vastaanoton saaneen, lopetusjakson vuonna 1998.
Vuonna 1998 sai ensi-iltansa Davidin käsikirjoittama ja ohjaama komediaelokuva Sour Grapes, joka sai Suomen televisioesityksessä nimen Kaljahanat auki. Sitä pidettiin arvioissa surkeana, ja David itsekin osoittaa vastenmielisyyttään sille joissakin Jäitä hattuun -sarjan jaksoissa. Vuonna 2013 HBO ensiesitti Jäitä hattuun -sarjaa tyyliltään muistuttavan elokuvan Clear History. Sen pääosan esittäjä ja yksi käsikirjoittajista on Larry David.
Yhdessä ex-vaimonsa kanssa David on osallistunut ympäristönsuojeluun liittyvään hyväntekeväisyystoimintaan.
Solikamskin vaakuna
thumb|100px|Solikamskin uusi vaakuna thumb|right|100px|Solikamskin aiempi vaakuna (1783/1992)
Solikamskin vaakuna on Solikamskin kaupungin historiallinen vaakuna, joka vahvistettiin 17. heinäkuuta 1783, kuten muutkin Permin seudun vaakunat. Vaakunan yläosa on Permin vaakuna ja sen alaosassa on kuvattu suolaputki, minkä avulla suolaa nostettiin ennen maasta. Kaupungin vaakuna otettiin uudelleen käyttöön 11. helmikuuta 1992.
Sittemmin kaupunki on ottanut käyttöön graafiselta asultaan uudistetun vaakunan.
Vaakunan osa-aiheena esiintyvä Permin kaupungin vaakuna on vanhempaa perua. Siinä kuvataan selässään Raamattua kantavaa karhua, jossa Raamatun päällä on Andreaksen risti. Aihe on tsaari Aleksei Mihailovitšin ajoilta.
Eksakti differentiaali
Eksakti differentiaali tarkoittaa yleistä differentiaalimuotoa, jolle löytyy jokin funktio f siten että:
Toisin sanoen on siis eksakti, mikäli ja vain mikäli.
Differentiaali on aina eksakti.
Tämä on seurausta, koska differentiaalille df on voimassa
on ja.
Koska, on oltava.
Tämä on sekä välttämätön että riittävä ehto eksaktille differentiaalille. Tämän voi osoittaa määrittelemällä mahdollinen funktio f integraalina ja sitten todistamalla, että sen määritelmä on yksiselitteinen.
Eksaktit differentiaalit ja differentiaaliyhtälöt
voidaan kirjoittaa muodossa. Jos on eksakti, eli on funktio f, jolle, on tällöin df = 0 \,\! ja ratkaisu siten, missä on vakio.
Integrointitekijät
Funktiota kutsutaan integrointitekijäksi, mikäli se tekee epäeksaktista differentiaalimuodosta  eksaktin, eli on eksakti. Tällöin on oltava josta
Tämä on yleensä erittäin vaikea ratkaista. Erikoistapauksessa saamme joka on koherentti, mikäli oikea puoli on pelkästään x:n funktio. Samoin integrointitekijälle jos oikea puoli on vain y:n funktio.
Kirjallisuutta
Exakte Differentialgleichung
Hamilton Fish III
Hamilton Fish III (s. Hamilton Stuyvesant Fish, 7. joulukuuta 1888 – 18. tammikuuta 1991) oli yhdysvaltalainen republikaanisen puolueen poliitikko.
Varhainen elämä
Fish kävi lapsuudessaan sveitsiläistä Chateau de Lancyn koulua Genevessä, jossa hän oppi puhumaan ranskaa ja pelaamaan jalkapalloa. Kesät hän vietti perheensä kanssa Baijerissa. Myöhemmin hän kävi St. Mark’s Schoolia Massachusettsissa. Hän kuvasi itseään ”B-luokan oppilaaksi”, mutta oli huomattavan lahjakas eri urheilulajeissa.
Fish valmistui St. Mark’sista vuonna 1906 ja lähti Harvardin yliopistoon. Hän jatkoi jalkapalloharrastustaan menestyksellä; nämä ansiot toivat kaksinkertaisen College Football All-America Team -maininnan ja vuonna 1954 paikan College Football Hall of Famessa. Hän oli mukana organisoimassa Harvardin lakikoulun jalkapallojoukkuetta.
Fish valmistui Harvardin yliopistosta vuonna 1909 cum laude -arvosanoin historiasta ja valtio-opista. Hän sai myöhemmin sotilaspalveluksestaan Kunnialegioonan merkin.
Poliittinen ura
Fish oli aktiivinen politiikassa 1910-luvun alusta saakka. Hänet valittiin New Yorkin edustajainhuoneeseen vuonna 1914.
Fish täytti vuonna 1920 Edmund Plattilta vapautuneen paikan Yhdysvaltain edustajainhuoneessa. Lopulta hän istui edustajainhuoneessa yhtämittaisesti vuoteen 1945; hän oli menettänyt pitkäaikaisen paikkansa edellisen vuoden vaaleissa. Hänen seuraajansa oli Peter A. Quinn.
Fish tuli kongressivuosinaan tunnetuksi kommunisminvastaisuudestaan. Hänet muistetaan myös Franklin D. Rooseveltin ja tämän New Dealin vastustajana.
Fishiä syytettiin isolationismista ja natsisuhteista. Hänen väitettiin muun muassa saaneen noin 41 000 nykydollaria ”natsimyönteisistä lähteistä”. Sittemmin Fish syytti Robert F. Cutleria kunnianloukkauksesta ja vaati tältä 250 000 dollarin korvauksia natsisympatiahuhujen levittämisestä.
Myöhemmät vaiheet
Fish julkaisi lyhyen ensimmäisen maailmansodan historian ja omaelämäkerran Memoir of an American Patriot. Hän perusti Order of Lafayetten vuonna 1958.
Hamilton Fish III eli 102-vuotiaaksi.
Puutossalmi
Puutossalmi on maaseutukylä Kuopion eteläosissa noin 20 kilometriä kaupungin keskustasta etelään. Puutossalmen kylä sijaitsee Kallaveden Puutosselän ja Sotkanselän välissä sijaitsevan salmen länsipuolella. Asukkaita noin 600.
Puutossalmella sijaitsee nykyisin kylätalona toimiva entinen nuorisotalo (Kuhasten seurantalo, Puutossalmentie 790), ja kesäkioski IhmeTupa lossirannassa. Vuonna 1941 Tie- ja vesirakennushallituksen (TVH) moottoroima Puutossalmen lossi ylittää 482 metriä pitkän matkan Puutossalmen kylän puolelta Soisalon saareen.
Malina
Malina voi tarkoittaa seuraavia:
Without You I’m Nothing
Without You I’m Nothing on Placebon toinen studioalbumi, joka julkaistiin 12. lokakuuta 1998.
Roberto Ayala
Roberto Fabián Ayala (s. 14. huhtikuuta 1973 Paraná, Entre Ríos, Argentiina) on argentiinalainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan keskuspuolustaja. Hän lopetti uransa vuonna 2001 edustettuaan viimeksi argentiinalaista Racing Clubia.
Rick Tocchet
Rick Tocchet (s. 9. huhtikuuta 1964, Scarborough, Ontario, Kanada) on kanadalainen jääkiekkovalmentaja ja entinen jääkiekkoilija. Hän pelasi ammattilaisena NHL-liigassa vuosina 1984–2002. Hän toimi Arizona Coyotesin päävalmentajana kauden 2020-2021. Hän on toiminut Vancouver Canucksin päävalmentajana tammikuusta 2023 lähtien.
Philadelphia Flyers varasi hänet NHL:ään kuudennella kierroksella (numerolla 125) vuonna 1983. Hän pelasi 18 kautta kestäneellä urallaan yli 1000 ottelua, tehden niissä 952 pistettä. Tocchet päätti pelaajauransa kauden 2001–2002 jälkeen. Pelaajana hänet tunnettiin kovana taklaajana.
Kaudella 2005–2006 hän oli yksi Phoenix Coyotesin apuvalmentajista. Tocchet toimi vuoden 2005 lopussa lyhyen aikaa Wayne Gretzkyn sijaisena Coyotesin päävalmentajana, kun Gretzky piti taukoa äitinsä sairauden ja kuoleman vuoksi.
Helmikuussa 2006 Tocchet asetettiin syytteeseen toimimisesta laittomassa vedonlyöntiringissä. Hän myönsi syytökset oikeiksi toukokuun lopulla 2007.
Kesäkuussa 2014 Pittsburgh Penguins palkkasi Tocchetin apulaisvalmentajaksi.
Kesällä 2017 Arizona Coyotes palkkasi hänet päävalmentajakseen. Toukokuussa 2021 Tocchet ja Coyotes ilmoittivat, ettei Tocchet jatka enää joukkueen valmentajana.
Tammikuussa 2023 Vancouver Canucks nimitti Tocchetin päävalmentajakseen erotetun Bruce Boudreaun tilalle.
Mancs
250px|thumb|right|Mancsin patsas Mancs (1994 – 22. lokakuuta 2006) oli pelastuskoirana tunnetuksi tullut saksanpaimenkoira. Sen varsinainen asuinmaa oli Unkari, ja koiran omisti László Lehóczki.
Mancsilla oli tärkeä rooli mm. Intiassa ja El Salvadorissa vuonna 2001 sattuneiden maanjäristysten pelastustöissä. Vuonna 1999 se tuli tunnetuksi pelastettuaan 3-vuotiaan tytön, joka oli viettänyt 82 tuntia loukussa İzmitin voimakkaan maanjäristyksen jäljiltä.
Mancs menehtyi keuhkokuumeeseen vuonna 2006. Sen kunniaksi on pystytetty patsas Miskolcin keskustaan.
John Toland (filosofi)
pienoiskuva|John Toland John Toland (30. marraskuuta 1670 Ardagh, Donegalin kreivikunta, Irlannin kuningaskunta –  11. maaliskuuta 1722 Lontoo) oli irlantilainen filosofi. Hän oli ensimmäinen henkilö, jota kutsuttiin "vapaa-ajattelijaksi" ja joka myös määritteli itsensä kyseisellä termillä. Hän myös kehitti käsitteen "panteistinen".
Elämä ja filosofia
Toland sai katolisen kasvatuksen, mutta erosi katolisesta kirkosta 16-vuotiaana. Hän valmistui Edinburghin yliopistosta vuonna 1690, opiskeli Leidenissä Raamattua ja kirkkoisiä ja julkaisi näiden opintojen tuloksena teoksen Christianity Not Mysterious (nimettömänä 1696; 2. painos, jossa tekijän nimi on merkitty), joka herätti paheksuntaa. Koska hän oli Irlannin kuningaskunnan kansalainen, Irlannin parlamentin jäsenet ehdottivat, että hänet poltettaisiin roviolla, ja hänen poissa ollessaan Dublinin julkinen pyöveli poltti kolme kappaletta kirjaa, koska sen sisältö oli vastoin Irlannin kirkon keskeisiä oppeja.
Vuonna 1701 hän puolusti Hannover-sukua ja Yhdistyneen kuningaskunnan vallanperimyslakia pamfletissa, ja hänet otettiin vastaan Hannoverin ja Berliinin hoveissa. Hän tutustui Saksassa Leibniziin. Myöhemmin hän palasi Englantiin ja osti kirjoitustensa tuotoilla maatilan. Jo mainittujen kirjoitusten lisäksi The Life of John Milton (1698) ja Pantheisticon (1720) ovat hänen huomattavimmat teoksensa.
Deismi
Toland haastoi John Locken käsityksen kristillisestä ilmoituksesta. Toland esiintyi Locken opetuslapsena ja esitti kirjassaan Christianity not mysterious (1696) kristinuskosta filosofisen näkemyksen, joka oli läpeensä rationaalinen eikä myöntänyt sijaa järjen ylittävälle ilmoitukselle. Tolandin mukaan Jeesuksen oppi oli yksinkertaista ja järkevää moraalia. Krstilliset dogmit ja mysteerit sen sijaan olivat pakanallista alkuperää ja myöhempää ylärakennelmaa ja pappien keksintöä.
Tolandin mukaan jumalallinen ilmoitus on totta, ei siksi, että se on ilmoitettu, vaan siksi, että se on sopusoinnussa järjen kanssa, mutta hän ei kyseenalaista lainkaan uskon sisällön totuutta ja pitää ihmeitä uskottavina.
Panteismi
Toland kehitti radikaalimpia näkemyksiä kirjassaan Letters to Serena, jossa hän osoittaa saaneensa vaikutteita Spinozalta ja kehittää selvästi panteistisen näkemyksen. Hän kritisoi Spinozan omaksumaa Descartesin käsitystä aineesta. Tolandin mukaan luonto ei ole kuollut, sinänsä muuttumaton todellisuus, joka tarvitsee ulkoisen luojan liikkeellelähtöä, vaan sillä on itsessään voima ja elämä. Toland käsittää ajatuksen aivojen monimutkaisten toimintojen ilmentymänä. Uskontokritiikissä hän menee nyt pidemmälle kuin ennen. Hän ei enää puolusta uskoa henkilökohtaiseen Jumalaan tai sielun kuolemattomuuteen. Hän näkee institutionaalisen uskonnon poikkeamat rationaalisesta, luonnollisesta uskonnosta pappien ja valtiomiesten valheina. "Pantheisticonissa" hän pyrkii myös asettamaan uskonnon tilalle uuden salaseuramaisen järjen kultin, joissa palvotaan Totuutta, Vapautta ja Terveyttä kolminkertaisena korkeimpana hyvänä ja juhlitaan ihmiskunnan suuria ajattelijoita Salomosta Hypatiaan. Teoksessa Toland myönsi sivistyneille täydellisen ajatuksenvapauden uskonnollisissa asioissa, mutta halusi pitää kouluttamattomat ihmiset kirkon vallan alla. Toland oli kuitenkin myös suvaitsevaisuuden periaatteiden vahva puolestapuhuja, ja puolusti ateisteja.
Marsanes
Marsanes on setiläinen gnostilainen kirjoitus, joka tunnetaan Nag Hammadin kirjastosta (koodeksi X, kirja 1). Siitä puuttuu neljä sivua, ja useita rivejä ja sanoja on tuhoutunut tunnistamattomiksi. Teksti on ajoitettu noin vuosiin 270–330.
Kuten Zostrianos ja Allogenes, kirjoitus kuvaa Marsaneen paljastamana niitä emanaatioita, joita korkein jumala synnytti itsestään gnostilaisessa esoteerisessä kosmogoniassa. Tekstissä on viitteitä siihen, että setiläiset kehittivät monismin ajatusta, joka vertautui Herakleonin ajatukseen universaalista täydellisyydestä ja vakinaisuudesta, joka ilmeni ennen kaikkea siinä olevien asioiden yhteismassan pysymisessä vakiona – eli kaikki materia saattoi vain muuttaa muotoa, mutta ei syntyä tai tuhoutua; sekä stoalaiseen ajatukseen, jonka mukaan mitään muuta ei ole olemassa kuin materia.
Hope (timantti)
thumb|250px|Hope-timantti. Koko: pituus 25,60 mm, leveys 21,78 mm, korkeus 12,00 mm. Hope-timantti on tiettävästi maailman suurin sininen timantti. Se painaa 45,50 karaattia.
Alkuperä ja katoaminen
Intia oli ainoa timanttien tuottajamaa 1700-luvun alkuun asti ja kauppamatkustaja Jean-Baptiste Tavernier toi sieltä sinisen timantin muiden timanttien joukossa. Ranskan kuningas Ludvig XIV osti tämän timantin 1668 ja se tuli tunnetuksi nimellä Diamant bleu de la Couronne de France (suom. Ranskan kruunun sininen timantti). Timantin paino oli tällöin 112 karaattia. Ludvig lahjoitti sen markiisitar Montespanille. Timantti hiottiin uudelleen 1673, jolloin sen painoksi tuli 67 ka. Kuningatar Marie Antoinette omisti timantin aina Ranskan vallankumoukseen asti. Ranskan kruununjalokivet varastettiin 1792 vallankumouksen sekavissa oloissa. Sinistä timanttia ei löydetty muiden mukana.
Nykyinen timantti
1812 John Francillion kuvaili Daniel Eliasonin omistuksessa olevan sinisen timantin, jonka hän oli ostanut kuningas Yrjö IV:ltä.
1830 pankkiiri Henry Philip Hope osti nykyiseen muotoonsa hiotun sinisen timantin. Pidetään todennäköisenä, että Hope-timantti on hiottu Ranskan sinisestä timantista.
Nykyään Hopen omistaa Smithsonian-instituutti. Hope-timantin väitetään tuovan omistajalleen epäonnea. Tavernier menetti omaisuutensa pian paluunsa jälkeen. Markiisitar Montespanin väitettiin harjoittavan mustaa magiaa ja Marie Antoinetten mestaus lisäsi timantin huonoa mainetta.
Adelantado
Adelantado on kuningas Alfonso X:n luoman 1200-luvulta peräisin olevan lakikokoelman, Las Siete Partidasin, mukaan henkilö, jonka kuningas on nimittänyt johonkin tehtävään tai jonkin alueen johtajaksi. Uuden maailman valloituksen alkuaikoina adelantadoilla oli ollut suuret valtuudet jakaa konkistadoreille intiaaneja ja läänityksiä eli encomiendoja. Elinikäisellä adelantadon arvolla palkittiin ansioituneita valloittajia. Hernán Cortés sai arvon vuonna 1525. Vuotta myöhemmin Ponce de Leon saapui Uuteen Espanjaan ottamaan kuninkaan lähettiläänä Cortésilta pois Uuden Espanjan kuvernöörin viran. Adelantadon arvo oli tässä tapauksessa pelkkä kunnian osoitus ja ikään kuin palkkio tehdyistä palveluksista. Käytännössä adelantado menetti vähitellen valtansa Uuteen Maailmaan nimitetyille kuninkaallisille audiensioille ja myöhemmin varakuninkaille.
Adelantadon tehtävistä
Adelantadolla oli löytöretkeilijänä (descubridorina) oikeus jakaa provinssinsa alueisiin, nimittää palkallisia pormestareita ja tuomareita ja vahvistaa tavallisten kaupunginjohtajien nimitykset, jotka olivat voimassa neljä vuotta. Adelantadolla oli valta tehdä säädöksiä valtaamaansa aluetta ja kaivostyötä varten, mutta ne eivät saaneet olla Kastiljan lakien vastaisia, ja ne oli toimitettava Intioiden neuvoston tietoon kahden vuoden kuluessa. Adelantadon oli määrätyn ajan kuluessa perustettava ja huolehdittava eriasteisten kaupunkien rakentamisesta. Esimerkiksi jos perustettiin kolme kaupunkia, joita johti alcalde mayor, eli pormestari, tuli samalla perustetuksi hiippakunta, jolla oli lisäksi alaisenaan kaksi pienempien kylien aluetta, provinssia.
Adelantadon oikeuksia rajoitettiin
”Adelantado tai kuka tahansa muu tuomari, joka on asetettu johonkin maahan, kaupunkiin tai kylään jakamaan oikeutta, ei saa ostaa maata tai taloa, eikä asettaa ketään seurueestaan ostamaan niitä puolestaan siinä maassa tai paikassa, jossa hänellä on valta. Poikkeuksena ovat asiat, jotka ovat välttämättömiä, kuten syöminen, juominen ja vaatetus. Mutta jos edellä mainituista jollakulla on jokin maatila tai jotakin muuta, minkä hän on perinyt isältään, tai joltakin muulta sukulaiseltaan, tai hankkinut sen jollakin muulla tavalla ennen kuin tuli valituksi tähän virkaan, voi hän sen myydä jollekin paikkakuntalaiselle.”
Yllä oleva lainaus on vuoden 1681 Recopilaciónista, mutta kyseinen lainkohta oli jo Alfonson partidoissa.
Elimination Chamber
Eliminaton Chamber on ottelutyyppi showpainissa. Ottelutyyppiä käytetään erityisesti World Wrestling Entertainmentissa.
Ottelupaikkana toimii häkillä ympäröity kehä, jonka kulmiin on liitetty neljä pleksiseinäistä koppia. Kaksi painijaa aloittaa ottelun kehässä, kun muut neljä painijaa odottavat kopeissa ottelunsa alkua. Voittajaksi selviytyy viimeisenä häkkiin jäänyt.
Lähteet
Wrestling-Matcharten Tipi di match di wrestling
Samuli Muje
Samuli Muje (s. 14. elokuuta 1974 Turku) on suomalainen näyttelijä.
Ura
Samuli Muje opiskeli Tampereen yliopiston näyttelijäntyön laitoksella. Valmistumisestaan lähtien hän on työskennellyt Tampereen työväen teatterissa. Muje on näytellyt myös televisiossa, muun muassa Yle TV2:n sarjoissa Klubi ja Lähempänä taivasta.
Yksityiselämä
Mujeella on sisko ja veli. Heidän isänsä oli näyttelijä Juha Muje. Muje muutti murrosiässä Espooseen isän töiden vuoksi, mutta siirtyi armeijan jälkeen Tampereelle. Mujeen puoliso on Heidi Kiviharju, ja heillä on kaksi lasta.
Harry Benjamin
Harry Benjamin (12. tammikuuta 1885 – 24. elokuuta 1986) oli saksalainen seksologi. Hänet muistetaan hänen uraauurtavasta työstään transsukupuolisuuden parissa sekä teoksestaan The Transsexual Phenomenon (1966).
Benjamin syntyi Berliinissä ja valmistui lääketieteen tohtoriksi 1912 tehtyään väitöskirjan tuberkuloosista. Hän lähti pian Yhdysvaltoihin, jossa hän työskenteli New Yorkissa ja San Franciscossa. Alfred Kinsey esitteli hänelle vuonna 1948 pojan, joka "halusi olla tyttö"; lapsesta tuli Benjaminin varhaisimpia tutkimuskohteita.
Benjamin havaitsi eron transsukupuolisuuden ja transvestismin välillä, otti käyttöön termin ”transsukupuolisuus” vuonna 1954 ja kohtasi tulevina vuosina lukuisia samankaltaisia tapauksia. Hän oli transsukupuolisuuden ohella kiinnostunut gerontologiasta ja elämän pidennyksestä. Hän itse vastaili vielä 100-vuotiaana haastattelukysymyksiin ja kuoli vasta 101-vuotiaana 1986 New Yorkissa.
Vuonna 1971 Benjamin julkaisi kirjan "Basic Self-Knowledge, a guide to the Fourth Way work of G. I. Gurdjieff". [ISBN 0877281629]
Jumba (hahmo)
Jumba on kuvitteellinen hahmo, joka esiintyy mm. Disneyn Lilo & Stitch -elokuvissa ja televisiosarjassa. Hän on ilkeä nero, joka on pidätetty ja karkotettu kotiplaneetaltaan 625 laittoman geenimutaation valmistuksesta. Hänen ääninäyttelijänsä on David Odgen Stiers, suomessa Jarmo Koski ja Veikko Honkanen.