cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Enkelten unelmaelämä
Enkelten unelmaelämä (La Vie rêvée des anges) on Erick Zoncan ohjaama ranskalainen draamaelokuva vuodelta 1998. Zonca teki myös elokuvan käsikirjoituksen yhdessä Roger Bohbot’n kanssa. Pääosia, kahta parikymppistä ystävätärtä näyttelevät Élodie Bouchez ja Natacha Régnier palkittiin parhaina naisnäyttelijöinä Cannesin elokuvajuhlilla vuonna 1998.
The New York Timesin kriitikot valitsivat Enkelten unelmaelämän vuonna 2004 yhdeksi kaikkien aikojen tuhannesta parhaasta elokuvasta maailmassa.
Juoni
Työttömyyden vaivaamassa entisessä hiilikaivoskaupungissa Lillessä kaksikymmenvuotiaat Isa ja Marie yrittävät selviytyä toimeentulon ja ihmissuhteiden aallokossa. Elämänmyönteinen Isa on kätevä käsistään, muttei silti tahdo selviytyä tekstiilitehtaan saumauskoneesta vaan jää työttömäksi. Hän kokee, että kaikki kiva tapahtuu hänen ystävättärelleen, vaalealle ja temperamenttiselle Marielle.
Bolu
pienoiskuva|303x303px|Bolun liikkeitä ja liikennettä. Bolu on kaupunki Turkissa. Se on hallinnollinen keskusta Bolun maakunnassa. Vuoden 2012 väestönlaskennassa Bolun väkiluku oli 131 264. Pinta-ala on 1 524,37 km2.
Charles Wentworth Dilke (1843–1911)
Dilke teki 1866−1867 maailmanympärimatkan ja julkaisi teoksen Greater Britain. Suuren menestyksen saaneessa teoksessaan Dilke käsittelee aihettaan Englannin maailmanvallan näkökannalta. Dilke valittiin 1868 alahuoneeseen, jossa hän liittyi äärimmäisiin radikaaleihin. Hänet valittiin 1880 ulkomaanasiain alivaltiosihteeriksi ja 1882 paikallishallintoviraston johtajaksi, jossa virassa hän toimi työväestön asunto- ja terveysolojen parantamiseksi. Hän luopui William Ewart Gladstonen toisen hallituksen erotessa virastaan, ja häntä vastaan vireillä olleen avioeroa koskevan häväistysjutun vuoksi hän jäi pois uudesta kabinetista. Ensin tuomio oli vapauttava, mutta 1886 Dilke tuomittiin aviorikoksesta, ja hän menetti vaalisijansa. Hän oli alahuoneen jäsen jälleen vuodesta 1892.
Dilke on julkaissut laajan matkakirjansa lisäksi henkevän poliittisen satiirin The fall of prince Florestan of Monaco (1874) sekä The present position of European politics (1887), The British army (1888) ja Problems of Greater Britain (1890).
Rysäslammi (Kuru)
Rysäslammi tai myös Rypäslammi on Pirkanmaalla Ylöjärvellä Vehmaanperän kylän lähellä sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 3,7 hehtaaria ja se on 400 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,1 kilometriä.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Näsijärven–Ruoveden alueen (35.3) Jakaman valuma-alueella (35.34), jonka Sikkilänjoen yläosan valuma-alueeseen (35.345) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 172,2 metriä mpy.
Kevin De Bruyne
Kevin De Bruyne (s. 28. kesäkuuta 1991 Drongen, Belgia ) on belgialainen jalkapalloilija, pelipaikaltaan hyökkäävä keskikenttäpelaaja tai laituri. Hän edustaa Englannin Valioliigassa pelaavaa Manchester Cityä, johon siirtyi elokuussa 2015 saksalaisesta VfL Wolfsburgista. Tämän lisäksi hän kuuluu myös Belgian jalkapallomaajoukkueeseen.
Seurajoukkueura
De Bruyne edusti juniorina Gentiä ja Genkiä. Genkin edustusjoukkueeseen hän nousi vuonna 2008. De Bruyne ehti voittaa joukkueen kolmannen Belgian-mestaruuden kaudella 2010–2011, kunnes Englannin Valioliigan suurseura Chelsea osti hänet tammikuussa 2012 arvioiden mukaan 8,3 miljoonan euron siirtosummalla.
De Bruyne teki Chelsean kanssa viisi ja puoli vuotta kattavan sopimuksen, josta ensimmäiset puoli vuotta hän jatkoi Genkissä lainasopimuksella. Elokuussa 2012 Chelsea lainasi De Bruynen kaudeksi Werder Bremeniin, jossa hän pelasi 33 Bundesliigaottelua, tehden kymmenen maalia ja antaen yhdeksän maalisyöttöä.
VfL Wolfsburg
Chelseassa De Bruyne ei missään vaiheessa onnistunut vakiinnuttamaan paikkaa pelaavassa kokoonpanossa, ja tammikuussa 2014 hänet myytiin Wolfsburgiin, arviolta 19,5 miljoonan euron siirtosummalla. Hänet valittiin Bundesliigan parhaaksi pelaajaksi kaudella 2014–2015. Hän teki kauden liigaotteluissa kymmenen maalia ja syotti 21, mikä oli uusi Bundesliigan syöttöennätys. Wolfsburg sijoittui sarjassa toiseksi. Wolfsbug voitti samalla kaudella Saksan cupin ja De Bruyne teki loppuottelun voittomaalin. Hän voitti samana vuonna myös Saksan supercupin. Hän pelasi Wolfsburgissa kaikkiaan 52 pääsarjaottelua, joissa teki 13 ja syötti 27 maalia.
Kausi 2015–2016
Elokuussa 2015 Manchester City hankki De Bruynen arviolta 75 miljoonan euron siirtosummalla. Hänestä tuli näin Cityn siihenastinen ennätysostos. Hän voitti Cityssä liigacupin 2016. Valioliigassa hän teki avauskaudellaan seitsemän ja syötti yhdeksän maalia. Mestarien liigan kymmenessä ottelussa hän viimeisteli kolme maalia.
Kausi 2016–2017
Seuraavalla kaudella hän teki Valioliigassa kuusi maalia ja syötti 21. Mestarien liigassa hän teki pelaamissaan kuudessa ottelussa yhden maalin.
Kausi 2017–2018
Kaudella 2017–2018 De Bruyne voitti Valioliigan ja Liigacupin mestaruudet. Hän teki liigakaudella kahdeksan ja syötti 16 maalia. Hänet valittiin Valioliigan tähdistöjoukkueeseen ja kauden toiseksi parhaaksi pelaajaksi. Mestarien liigan kahdeksassa ottelussa hän teki yhden ja syötti neljä maalia. Hänet valittiin Mestarien liigan kauden joukkueeseen.
Kausi 2018–2019
De Bruyne kärsi lukuisista loukkaantumisista kaudella 2018−2019. Hän pelasi Valioliigassa 19 ottelua, joissa sekä teki että syötti kaksi maalia. Hän voitti Valioliigan, FA-cupin ja Liigacupin mestaruudet. Mestarien liigan neljässä ottelussa hän syötti neljä maalia. Hänet valittiin Mestarien liigan kauden joukkueeseen.
Kausi 2019–2020
Seuraavalla kaudella hän viimeisteli 35 valioliigaottelussa 13 maalia ja antoi 20 maalisyöttöä, millä hän sivusi Valioliigan yhden kauden syöttöennätystä, jonka Thierry Henry teki kaudella 2002–2003. De Bruyne voitti kaudella 2019–2020 myös Liigacupin ja Community Shieldin. Hänet valittiin Valioliigan vuoden pelaajaksi ja myös pelaajien valitsemaksi vuoden pelaajaksi. Hänet nimettiin myös kauden tähdistöjoukkueeseen. Mestarien liigassa pelaamissaan seitsemässä ottelussa hän sekä teki että syötti kaksi maalia, ja hänet valittiin jälleen Mestarien liigan kauden joukkueeseen.
Kausi 2020–2021
De Bruyne pelasi kaudella 2020–2021 Valioliigassa 25 ottelua, joissa teki kuusi ja syötti 12 maalia Cityn voittaessa mestaruuden. Hänet valittiin jälleen pelaajien äänestyksessä vuoden valioliigapeelaajaksi. Hänet nimettiin myös sarjan tähdistöjoukkueeseen. Mestarien liigassa pelaamissaan kahdeksassa ottelussa hän teki kolme ja syötti neljä maalia. Hän joutui jättämään tappiollisen loppuottelun kesken saatuaan kasvomurtumia törmäyksestä Chelsean Antonio Rüdigerin kanssa. Hänet nimettiin Mestarien liigan kauden joukkueeseen. Hän voitti myös liigacupin mestaruuden.
Kausi 2021–2022
Kaudella 2021–2022 De Bruyne teki pelaamissaan 30 valioliigaottelussa 15 maalia ja antoi kahdeksan maalisyöttöä Cityn voittaessa mestaruuden. Hänet valittiin toistamiseen Vuoden pelaajaksi. Hänet valittiin myös Valioliigan kauden joukkueeseen. Mestarien liigan kymmenessä ottelussa hän viimeisteli kaksi ja alusti kolme maalia. Hänet valittiin viidennen kerran peräkkäin Mestarien liigan kauden joukkueeseen.
pienoiskuva|De Bruyne vuonna 2021.
Kausi 2022–2023
De Bruyne pelasi Cityn triplamestaruuteen päättyneellä kaudella 2022–2023 Valioliigassa 32 ottelua, joissa teki seitsemän ja syötti 18 maalia. Mestarien liigan kymmenessä ottelussa hän teki kaksi maalia ja antoi seitsemän maalisyöttöä. Hänet nimettiin Mestarien liigan kauden joukkueeseen. Hän joutui kuitenkin jättämään Mestarien liigan loppuottelun kesken takareisivamman vuoksi. FA Cupin neljässä ottelussa hän teki yhden ja syötti neljä maalia.
Kausi 2023–2024
De Bruynen takareisivamma uusiutui kauden ensimmäisessä liigaottelussa, ja hän joutui arvioiden mukaan kentiltä sivuun noin neljäksi kuukaudeksi.
Maajoukkueura
De Bruyne valittiin Belgian A-maajoukkueeseen ensimmäisen kerran ystävyysotteluun Bulgariaa vastaan toukokuussa 2010. Kentälle hän pääsi ensimmäisen kerran ystävyysottelussa Suomea vastaan saman vuoden elokuussa. Ensimmäisen arvokilpailujen karsintaottelunsa hän pelasi MM-karsintaottelussa Walesia vastaan syyskuussa 2012. Ensimmäisen maaottelumaalinsa hän teki MM-karsintapelissä Serbiaa vastaan saman vuoden lokakuussa.
Kesän 2014 jalkapallon MM-kisoissa De Bruyne oli isossa roolissa Belgian joukkueessa, kun maa eteni kahdeksan parhaan joukkoon ensimmäistä kertaa 28 vuoteen. Hän pelasi kisoissa neljä ottelua. EM-kilpailuissa 2016 hän pelasi puolivälierissä karsiutuneen Belgian kaikki viisi ottelua.
De Bruyne pelasi kuusi ottelua Belgian saavuttaessa pronssia Venäjän MM-kilpailuissa 2018. Hän teki voittomaalin puolivälieräottelussa Brasiliaa vastaan ja hänet valittiin FIFA.comin äänestyksessä kisojen unelmajoukkueeseen.
Kesän 2021 EM-kilpailujen alkaessa De Bruyne oli vielä toipumassa ennen EM-turnausta kokemastaan loukkaantumisesta. Belgian toisessa alkulohko-ottelussa Tanskaa vastaan hän tuli tauolla vaihdosta kentälle ja syötti joukkueensa ensimmäisen sekä teki itse toisen maalin Belgian noustessa tappioasemasta 2–1-voittoon. Viimeisessä alkulohko-ottelussa Suomea vastaan hän syötti Belgian toisen maalin. Neljännesvälierässä Portugalia vastaan De Bruyne joutui loukkaantumisen vuoksi tulemaan vaihtoon jo toisen puoliajan alkuminuuteilla, mutta tappiollisessa puolivälierässä Italiaa vastaan hän pelasi täydet minuutit. MM-kilpailuissa 2022 hän pelasi täyden ajan Belgian kaikissa kolmessa ottelussa ilman tehomerkintöjä.
Suomukurkkumuura
Suomukurkkumuura (Formicivora iheringi) on puumuurien heimoon kuuluva varpuslintu.
Suomukurkkumuuraa tavataan Brasilian itäosissa, ja sen levinneisyysalueen pinta-ala on noin 149 000 km2. Lajin on kuvattu olevan harvinainen, ja sen uskotaan olevan vähenemässä elinympäristöjen tuhoutumisen vuoksi. Se on luokiteltu silmälläpidettäväksi.
Matthias Steiner
Matthias Steiner (s. 25. elokuuta 1982 Wien, Itävalta) on alkujaan itävaltalainen, nykyisin Saksaa edustava painonnostaja yli 105 kilogramman painoluokassa.
Alun perin Itävaltaa edustanut Steiner siirtyi edustamaan Saksaa riitaannuttuaan Itävallan liiton kanssa 2005 Sofian EM-kisoissa, missä hän jäi tempauksessa kokonaan ilman tulosta. Aikaisemmin lukuisia arvokisamitaleita juniorien ja nuorten arvokisoista saavuttanut Steiner saavutti ensimmäiset aikuisten arvokisamitalinsa huhtikuussa 2008 Lignanon EM-kisoissa, missä hän voitti kultaa tempaustuloksella 200 kilogrammaa, saavutti pronssia työntötuloksella 246 kilogrammaa ja sijoittui pronssille yhteistuloksella 446 kilogrammaa.
Vuoden 2008 elokuussa Pekingin olympialaisissa Steiner voitti olympiakultaa yhteistuloksella 461 kilogrammaa. Tempauksen jälkeen Steiner oli tuloksellaan 203 kg vasta neljäntenä, kun kilpailua johti Venäjän Jevgeni Tšigišev tuloksella 210 kg. Työnnössä Steiner epäonnistui avauspainoissaan 246 kilogrammassa, mutta onnistui seuraavallaan nostamaan 248 kiloa. Tšigišev oli työntänyt 250 kiloa, joten Steinerin piti voittaakseen nostaa viimeisellään 258 kiloa, missä hän myös onnistui. Voitto oli Steinerille hyvin tunteellinen hetki, sillä hän oli luvannut voittaa olympiakultaa edellisvuonna auto-onnettomuudessa kuolleen vaimonsa muistoksi.
Steiner on 183 senttimetriä pitkä ja painaa 140 kilogrammaa. Seuratasolla hän edustaa Chemnitzer AC:ta.
Poimukit
Poimukit eli peltopoimulehdet (Aphanes) on ruusukasvien (Rosaceae) heimoon kuuluva kasvisuku. Sukuun luetaan nykyisin kuuluvaksi noin kymmenkunta lajia. Monia suvun lajeja on sijoitettu aiemmin sekä nykyäänkin poimulehtien (Alchemilla) sukuun.
Suvun lajeista ainakin peltopoimukkia eli peltopoimulehteä (Aphanes arvensis, syn. Alchemilla arvensis) tavataan harvinaisena paikoitellen Suomessa.
Lars Dilling
Lars Dilling (1848−1887) oli norjalainen kirjailija. Hän on tullut tunnetuksi pikkuporvarillista elämää esittävien humorististen kertomustensa kautta, joista esimerkkejä Hverdagsmennisker (kolme sarjaa), Gjennem lorgnetten (kolme sarjaa), Begavet ja Fra Tyskland og Belgien.
Alma Talent
Alma Talent Oy on Alma Median tytäryhtiö, joka kustantaa ja julkaisee ammatti- ja talouslehtiä sekä kirjoja. Lisäksi yritys tarjoaa eri alojen ammattilaisille ja yrityksille osaamisen kehittämistä tukevia ja liiketoimintaa kasvattavia palveluja. Yritys perustettiin vuonna 2016, kun Alma Media ja Talentum yhdistyivät.
Vuonna 2019 Alma Talentin liikevaihto oli noin 78,0 miljoonaa ja liikevoitto noin 8,9 miljoonaa euroa. Alma Talentin julkaisut tavoittivat vuonna 2020 yhteensä noin 1,4 miljoonaa lukijaa viikossa.
Julkaisut
Nykyiset julkaisut :
Entisiä julkaisuja:
Suomi yleisurheilun sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailuissa 1978
Suomi yleisurheilun sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailuissa 1978 käsittelee Suomen joukkuetta yleisurheilun sisäratojen Euroopan-mestaruuskilpailuissa Milanossa 1978.
Suomen kymmenhenkisen joukkueen menestys oli historian paras, kun suomalaiset saavuttivat peräti kolme kultamitalia. Mestaruudet tulivat sisäratojen SE-tuloksilla ja vieläpä varmistuivat vajaan puolen tunnin aikavälillä. Yllättävimpänä mestarina pidettiin Markku Taskista, kun taas Reijo Ståhlbergin kultaa osattiin jopa odottaa. EM-hallikisojen kestomenestyjä Antti Loikkanen saavutti kultaa heti ensimmäisellä osallistumiskerrallaan. Arto Bryggare kaatui aitajuoksun finaalissa ja jäi viimeiseksi.
Uuraslammi
Uuraslammi on Pirkanmaalla Ylöjärvellä Vehmaanperän kylän lähellä sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 11,6 hehtaaria ja se on 500 metriä pitkä ja 350 metriä leveä. Lammella on kartan mukaan yksi saari. Sen rantaviivan pituus on 1,6 kilometriä.
Pertti Tiitta
Pertti Tiitta (s. 16. huhtikuuta 1940 Mikkeli) on suomalainen yhdistetyn hiihtäjä ja jalkapalloilija.
Uuraslammi
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Näsijärven–Ruoveden alueen (35.3) Jakaman valuma-alueella (35.34), jonka Sikkilänjoen yläosan valuma-alueeseen (35.345) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 168,4 metriä mpy.
Pertti Tiitta
Tiitta voitti 1950-luvun lopulla yhdistetyssä nuorten Suomen-mestaruuksia ja sijoittui vuonna 1959 Puijolla toiseksi 1,2 pistettä Norjan Tormod Knutsenille hävinneenä mutta ei alle 20-vuotiaana saanut silloisten sääntöjen mukaan osallistua seuraavan vuoden olympialaisiin, joissa Knutsen saavutti hopeaa. Zakopanen MM-kilpailuissa 1962 Tiitta sijoittui 13:nneksi ja voitti samana vuonna Suomen-mestaruuden sekä Puijon kilpailun. Hän lopetti yhdistetyssä kilpailemisen tuohon talveen.
Clayton Stanley
Clayton Stanley (s. 20. tammikuuta 1978) on yhdysvaltalainen lentopalloilija ja olympiavoittaja. Hän on urallaan voittanut muun muassa olympiakultaa ja Mestareiden liigan. Hän edustaa Yhdysvaltojen maajoukkuetta, sekä seurajoukkueessa venäläistä Sport Club Dinamoa, jonka riveissä hän voitti Mestareiden liigan vuonna 2008.
Pertti Tiitta
Tiitta pelasi jalkapallon SM-sarjaa Kuopion Palloseuran, Upon Pallon ja Lahti-69:n joukkueissa. Vuonna 1964 hän saavutti KuPS:issa SM-hopeaa ja oli joukkueensa paras maalintekijä tehtyään kymmenen maalia. Pelaajauransa jälkeen hän on toiminut jalkapallovalmentajana.
Clayton Stanley
Ura
Stanley valittiin vuoden 2008 kesäolympialaisten parhaimmaksi pelaajaksi, sekä parhaimmaksi hyökkääjäksi että myös syöttäjäksi. Hän johdatti Yhdysvallat olympiakultaan. Urallaan hän on voittanut myös maailmanliigan, Pan-Amerikan sekä Pohjois-Amerikan mestaruudet. Hänen isänsä Jon Stanley oli myös aikoinaan olympiatason lentopalloilija ja Hall of Famen jäsen.
Henrik Lyra (kenraali)
Henrik Lyra (3. toukokuuta 1802 Asikkala – 15. elokuuta 1875) oli Venäjän keisarillisessa armeijassa palvellut suomalainen kenraalimajuri.
Clayton Stanley
Ura
Stanley opiskeli Hawai`in yliopistossa, missä hänen pääaineenaan oli espanjan kieli. Samalla hän pelasi lentopalloa kovassa yliopistosarjassa ollen yksi sarjan parhaimmista pelaajista.
Henrik Lyra (kenraali)
Henrik Lyran vanhemmat olivat Asikkalan seurakunnan kappalainen Gabriel Lyra ja Eva Lovisa Ström ja puoliso Augusta Nyberg. Henrik Lyra tuli aliupseerikorpraaliksi Suomen jääkärirykmentin Viipurin pataljoonaan vuonna 1822. Hänet ylennettiin kersantiksi 1823. Seuraavana vuonna Lyra tuli pataljoonan Kyminkartanon komppanian vääpeliksi, lippujunkkariksi hän yleni 1825. Kun Suomen jääkärirykmentti muuttui 3. Suomen tarkk’ampujaprikaatiksi vuonna 1827, Lyra nimitettiin prikaatin 6. Viipurin tarkk’ampujapataljoonassa 1. komppanian vääpeliksi. Samana vuonna hänet ylennettiin porte-épée-junkkariksi.
Clayton Stanley
Ura
Kesäolympialaisissa vuonna 2004 Stanley oli USA:n joukkueen ehdoton tähti. Hän teki yhteensä 110 pistettä, joista 83 hyökkäys-, 17 ässäsyöttö-, ja kymmenen torjuntapistettä. Neljä vuotta myöhemmin, Pekingin kesäolympialaisissa, Stanley oli ylivoimaisesti kisojen paras pelaaja. Hakkuri valittiin parhaimmaksi pelaajaksi, parhaimmaksi hyökkääjäksi ja parhaimmaksi syöttäjäksi turnauksessa. Samalla Yhdysvallat voitti ensimmäisen olympiakultansa yli 20 vuoteen.
Henrik Lyra (kenraali)
Vuonna 1829 Lyra siirrettiin Henkivartioväen Suomen tarkk’ampujapataljoonan 1. komppanian vääpeliksi. Vänrikiksi 1830 ylennettynä hänet siirrettiin komppaniassaan kouluttajaksi, määrättiin 1831 pataljoonan vt. adjutantiksi ja vakinaistettiin tehtävään aliluutnanttina 1832. Hän toimi myös pataljoonan esikunnan kasöörinä 1834–1836 ja sitten kahden eri komppanian kouluttajana 1836–1838. Lyra ylennettiin alikapteeniksi 1838 ja määrättiin pataljoonan 4. komppanian päälliköksi, kapteeniksi hän yleni 1840. Vuoden 1845 alussa Lyra määrättiin Ahvenanmaan paikallismajuriksi ja kesällä 1846 nuoremmaksi esiupseeriksi vasta perustettuun Suomen tarkk’ampujapataljoonaan. Everstiluutnantiksi hänet ylennettiin syksyllä 1846. Kun joukko-osasto muuttui vuonna 1849 Suomen krenatööritarkk’ampujapataljoonaksi, Lyra nimitettiin sen komentajaksi. Everstiksi hänet ylennettiin 1852. Pataljoonan muututtua vuonna 1857 Suomen opetustarkk’ampujapataljoonaksi eversti Lyra toimi sen komentajana syksyyn 1858, jolloin hänet siirrettiin 1. Turun ruotujakoisen tarkk’ampujapataljoonan komentajaksi. Lyra sai tästä tehtävästä ja sotapalveluksesta eron kenraalimajurina tammikuussa 1863.
Clayton Stanley
Ura
Stanley voitti hopeaa vuoden 2004-05 Mestareiden liigassa. Hän pelasi kreikkalaisen Iraklis Thessalonikin riveissä ja hänet valittiin parhaimmaksi hyökkääjäksi ja syöttäjäksi Mestareiden liigassa. Seuraavalla kaudella Stanley oli jälleen voittamassa hopeaa Mestareiden liigassa ja hänet valittiin parhaimmaksi hyökkääjäksi jälleen. Stanley valittiin Mestareiden liigan parhaimmaksi pelaajaksi kaudella 2007-08 ja hänen joukkueensa voitti Mestareiden liigan.
Kiinan kasvisto
pienoiskuva|[[Jalohortensia (Hydrangea macrophylla)]] pienoiskuva|[[Japaninköynnöskuusama (Lonicera japonica)]] Kiinan kasvisto on monimuotoinen. Yli 30 000 kasvilajia elää Kiinassa luonnonvaraisena, mikä edustaa lähes kahdeksasosaa maailman kaikista kasvilajeista, johon luetaan mukaan ne tuhannet, joita ei kasva missään muualla maapallolla.
Kiinassa kasvaa monia metsätyyppejä. Sekä koilliseen että luoteeseen ulottuvat vuoret ja kylmät havumetsät, joissa elää sellaisia lajeja, kuten hirvi ja kauluskarhu, sekä noin 120 lintulajia. Kosteissa havupuumetsissä voi olla bambutiheikköjä pohjakerroksena, joiden tilalta on alppiruusuja, katajaa ja marjakuusia kasvavissa korkeammissa montaanimetsissä. Subtrooppiset metsät, jotka vallitsevat Keski- ja Etelä-Kiinassa, sisältävät 146 000 kasvilajia. Trooppiset sademetsät ja kausisademetsät sisältävät neljänneksen kaikista Kiinassa löydetyistä kasvi- ja eläinlajeista, vaikka niiden levinneisyys rajoittuukin Yunnanin ja Hainanin maakuntiin.
Sammalista Kiinassa kasvaa noin 2 120 lajia, mikä on monimuotoisin sammalkasvillisuus pohjoisella lauhkealla vyöhykkeellä.
Lähteikköpoimulehti
Lähteikköpoimulehti (Alchemilla glabra) on ruusukasvien (Rosaceae) heimoon, poimulehtien (Alchemilla) sukuun kuuluva kasvilaji. Se on monivuotinen, vaaleanvihreä ja yleisesti ottaen keskikokoinen ruohovartinen kasvi. Monet poimulehtilajit muistuttavat paljolti toisiaan, mutta lähteikköpoimulehti on yksi helpoimmin muista erotettavista poimulehtilajeista. Muista poimulehtilajeista lähteikköpoimulehti on erotettavissa lähes kaljujen lehtiensä ja varsiensa perusteella, sillä monet muut poimulehtilajit ovat ainakin jokseenkin tiheäkarvaisia. Lähteikköpoimulehden lehdet myös narskahtelevat hierottaessa niitä toisiaan vasten.
Lähteikköpoimulehden voi kasvaa noin 50 cm korkeaksi, ja sen varsi on alaosastaan jokseenkin karvainen. Muuten sen varret, lehtiruodit sekä lehdet ovat lähestulkoon kaljuja. Varren tyvellä olevat lehtitupet ovat ruskehtavia. Lehdet ovat suuria, jopa 30 cm leveitä, sekä muodoltaan pyöreitä tai hieman munuaismaisia. Lehdissä on seitsemästä yhdeksään pyöreäkärkistä sekä hammaslaitaista liuskaa, ja kunkin liuskan laidoissa on 13–19 keskenään erikokoista hammasta. Lehdissä on karvoja vain alapuolen lehtisuonien kulmissa sekä kärjissä. Lähteikköpoimulehden kukat ovat tiiviissä sekä monihaaraisissa kukkarykelmissä, joissa yksittäiset kukat ovat pieniä sekä kellertäviä. Lähteikköpoimulehti kukkii touko–kesäkuussa.
Lähteikköpoimulehti kasvaa tuoreella tai kostealla maaperällä, muun muassa tulvaniityillä, ojissa, lumenviipymillä sekä rannoilla. Suomessa lähteikköpoimulehteä kasvaa yleisimmin Ahvenanmaalla, minkä lisäksi sitä tavataan jonkin verran myös Hämeen ja Pirkanmaan seuduilta sekä paikoitellen muualtakin maasta, lähinnä Etelä- ja Lounais-Suomesta.
Lähteikköpoimulehden (Alchemilla glabra) tieteellinen nimi viittaa latinan kielen sanaan glaber, joka tarkoittaa kaljua tai karvatonta.
Huppumuura
Huppumuura (Formicivora erythronotos) on puumuurien heimoon kuuluva varpuslintu.
Huppumuuraa tavataan Brasiliassa Ilha Granden saarella, ja sen levinneisyysalueen pinta-ala on noin 790 km2. Laji tunnettiin aiemmin noin 20:stä 1800-luvulla kerätystä näytteestä, minkä jälkeen siitä ei saatu havaintoja yli sataan vuoteen. Laji löydettiin uudestaan vuonna 1987. Sen populaatioksi on vuonna 2016 arvioitu 1 000–2 499 yksilöä, ja sen uskotaan olevan vähenemässä elinympäristöjen tuhoutumisen vuoksi. Se on luokiteltu erittäin uhanalaiseksi.
thumb|250px|Naaras
Antonia Lottner
Antonia Lottner (s. 13. elokuuta 1996 Salzburg, Itävalta) on saksalainen tennispelaaja. Parhaimmillaan hän on ollut kaksinpelissä WTA-listan sijalla 175 elokuussa 2016. Lottner oli junioreiden maailmanlistalla parhaimmillaan kolmantena heinäkuussa 2012. Hän pääsi karsintojen kautta mukaan Yhdysvaltain avoimiin 2016.
Nikander
Nikander tai Nicander on seuraavien henkilöiden sukunimi:
Pätilänjoen valuma-alue
Pätilänjoen valuma-alue on (vesistöaluetunnus 35.86) on Kanta-Hämeessä Hämeenlinnassa, Hollolassa ja Hausjärvellässa sijaitseva Mommilanjärveen laskevan Pätilänjoen ja siihen laskevien sivujokien valuma-alueiden muodostama vesistöalue, valuma-alue, jonka pinta-ala on 87,06 neliökilometriä ja järvisyys on 1,22 %. Vesistön valuma-alueen alarajana on Mommilanjärvi, jossa reitin vedet tulevat seuraavaksi Puujoen alueelle (35.82).
Se kuuluu Kokemäenjoen vesistöön (vesistöaluetunnus 35) ja on Vanajan reitin valuma-alueen (35.8) toisen jakovaiheen kuudes osa-alue, joka jaetaan vielä kolmeen osa-alueeseen :
Pätilänjoen valuma-alueeseen kuuluu alle 10 järveä tai lampea, joiden pinta-ala on yli hehtaarin. Niistä merkittävimmät ovat Pakkaselanjärvi (12 ha), Riikosten Valkjärvi (8 ha) ja Kalliojärvi (7 ha).
Alla esiteltävässä alueen kuvauksessa on käytetty lähteinä Suomen ympäristökeskuksen viranomaistietoja ja Maanmittauslaitoksen karttapalvelua.
Pätilänjoki
Pätilänjoki laskee Mommilanjärveen Mommilan kirkon viereen. Joella on monta sivujokea, joista pääuoman valitseminen on vaikeaa. Uusi-Pätilän ja Pihkasalmin puolivälistä yhtyvät Karinjoki ja Laihanjoki eli Kärpänjoki toisiinsa. Yhteinen pääuoma on alajuoksulle päin nimeltään Pätilänjoki. Valuma-alueeltaan suurempi Laihanjoki on ilmeisesti myös näistä kahdesta vesimäärältään suurempi, joten joen pääuoma on siellä. Laihanjoen yläjuoksua kutsutaan Korttajoeksi, johon yhtyvät Porvolassa Pitkänsillanoja ja Pahansillanoja. Pitkäsillanoja alkaa Ristilähteensuolta, joka on näin pääteltynä joen pääuoman alkupaikka. Joen alkulähde sijaitsee suon reunassa Harjunpäällyksen juurella pulppuavissa kahdessa lähteessä.
Pätilänjoen alaosan alue (35.861)
Kalliojärvi sijaitsee kalliomurroksissa joen lähellä ja sen laskuoja laskee Pätilänjokeen saostusaltaan kautta. Alajuoksulla on vain vähän järville sopivia painaumia ja seutu on otettu mahdollisuuksien mukaan viljelyyn. Sitä osoittaa yritys kuivattaa viereinen Kuolemanjärvi, jonka suon keskellä sijaitsee pieni lampi.
Karinjoen valuma-alue (35.862)
Pätilänjoen latvahaara Karinjoki on yläpuoliskolla nimeltään Niitsoja, se syntyy luoteesta tulevan Myllyojan ja lounaasta tulevan Ruoko-ojan yhtyessä Riikosen kylässä. Ruoko-ojan latvajärviä ovat Etu-Tuohijärvi ja Taka-Tuohijärvi sekä Riikosten Valkjärvi. Myllyojalla ne ovat vastaavasti Rantostenjärvi, Pakkaselanjärvi, Latvajärvi, Hannunsuppa ja laskuojaton Ahvenaistenjärvi.
Laihajoen valuma-alue (35.863)
Joen valuma-alueen latvoilla on pari järveä. Vähä-Vaihi laskee Iso-Vähiin, joka vuorostaan laskee Ristilähteensuon kautta Pitkällesillalle. Siellä kaikki ojat on johdettu Pitkänsillanojaan.
Housulammi (Kuru, Vehmaanperä)
Housulammi on Pirkanmaalla Ylöjärvellä Vehmaanperän kylän lähellä sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 3,7 hehtaaria ja se on 300 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,2 kilometriä.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Näsijärven–Ruoveden alueen (35.3) Jakaman valuma-alueella (35.34), jonka Sikkilänjoen yläosan valuma-alueeseen (35.345) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 176,3 metriä mpy.
Saarijärvi (Kuru, Vehmaanperä)
Saarijärvi on Pirkanmaalla Ylöjärvellä Vehmaanperän kylän lähellä sijaitseva järvi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 5,4 hehtaaria ja se on 450 metriä pitkä ja 350 metriä leveä. Järvellä on kartan mukaan yksi saari. Sen rantaviivan pituus on 1,5 kilometriä.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Näsijärven–Ruoveden alueen (35.3) Jakaman valuma-alueella (35.34), jonka Sikkilänjoen yläosan valuma-alueeseen (35.345) se kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 171,4 metriä mpy.
Liinaslammi
Liinaslammi on Pirkanmaalla Ylöjärvellä Vehmaanperän kylän lähellä sijaitseva lampi, joka kuuluu Kokemäenjoen vesistöön.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 2,9 hehtaaria ja se on 300 metriä pitkä ja 250 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 1,0 kilometriä.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Näsijärven–Ruoveden alueen (35.3) Jakaman valuma-alueella (35.34), jonka Sikkilänjoen yläosan valuma-alueeseen (35.345) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 165,6 metriä mpy.
Škoda 110 R
Škoda 110 R on tšekkoslovakialaisen AZNP-autotehtaan valmistama takamoottorinen, coupé-korinen henkilöauto, jota valmistettiin Kvasinyn tehtailla vuosina 1970–1980. Auto oli koriaan lukuun ottamatta yhteneväinen Škoda 110 LS sedanin kanssa.
Škoda 110 korvasi aiemmin tuotannossa olleen Škoda 1000 MB -mallin. Moottorina autossa oli 1 107-kuutionen nelisylinterinen rivimoottori, tyyppi 720, josta oli puristettu 46 (SAE) kilowatin teho. Nelinopeuksisen manuaalivaihteiston kanssa auto saavutti 145 km/h huippunopeuden ja kiihtyi 0–100 km/h 18,5 sekunnissa.
Moottoriurheilussa käytetty Škoda 130 RS pohjautui 110 R:n koriin, mutta moottorin koko oli kasvatettu 1,3 litraan. Autosta valmistettiin myös yksittäiset prototyypit OHC 180 RS ja OHC 200 RS
Yltiän rautatieasema
Yltiän linjavaihde perustettiin Yltiäjärven rantaan tiettömälle ja asumattomalle seudulle silloiseen Pihlajaveden kuntaan. Liikennepaikkarakennus rakennettiin vuonna 1938 Thure Hellströmin laatimien ison pysäkkirakennuksen piirustusten mukaan. Yltiä avattiin liikenteelle 15. marraskuuta 1938.
Linjavihde muutettiin miehittämättömäksi 1. marraskuuta 1964. Yltiä muuttui seisakkeeksi, kun tavaraliikenne lakkautettiin 1. syyskuuta 1975. Liikennepaikka lakkautettiin kokonaan henkilöliikenteen loppuessa 31. toukokuuta 1981. Museojunat pysähtyivät asemalla vuosien 1992 ja 1995 välillä. Asemarakennus on nykyään yksityisomistuksessa. Yltiällä oli myös lyhyt satamarata, joka johti Yltiäjärven rantaan. Se ja muut sivuraiteet on purettu.
Ise-luokka
Ise-luokka oli keisarillisen Japanin laivaston kahden aluksen muodostama taistelulaivaluokka, jonka alukset muutettiin lentotukialuksiksi. Luokan piti alun perin olla toisinto edeltäneestä Fusō-luokasta, mutta valmistuksen aikana alukset kokivat runsaasti muutoksia. Niiden etukantta lyhennettiin, apuaseet ryhmiteltiin tiivimpiin ryhmiin, pääaseet sijoitettiin uudelleen, savuhormit sijoitettiin lähemmäs toisiaan sekä takakansi muutettiin lentokanneksi.
Muutostyöt
Alusten takakannen tornit poistettiin ja niiden paikalle rakennettiin hangaari ja lentokansi, minkä jälkeen aluksella kykeni operoimaan 14 Yokosuka D4Y -syöksypommittajaa sekä kahdeksan Aichi E16A -meritoimintakonetta. Muutostöiden yhteydessä alusten ilmatorjuntaa vahvistettiin. Alusten käyttö jäi vähäiseksi lentokoneiden ja lentäjien puutteen vuoksi.
Aarne Niinivirta
Aarne Niinivirta (26. joulukuuta 1906 Vehmaa – 20. marraskuuta 1942 ) oli suomalainen taidemaalari ja hän edusti symbolismia. Hänen päätyönsä ovat vuosina 1940–1942 tehdyt Turun Ylösnousemuskappelin alttaritaulun luonnokset, joiden suunnitelmilla hän sai ensimmäisen palkinnon alttariseinän maalauskilpailussa 1940. Niinivirran kuoltua tuberkuloosiin kappelin arkkitehti Erik Bryggman päätti korvata alttaritauluksi suunnitellun freskon muratti-istutuksilla, mutta Niinivirran luonnokset ovat nähtävissä kappelin sakastin seinällä.
Vilho Niitemaa
Teodor Vilhelm (Vilho) Niitemaa, vuoteen 1942 Nyman (16. maaliskuuta 1917 Helsinki – 15. kesäkuuta 1991 ) oli suomalainen historiantutkija. Hän oli Turun yliopiston yleisen historian professori vuodesta 1955.
Niitemaan väitöskirja vuodelta 1949 käsittelee Baltian keskiaikaista historiaa. Niitemaan yhdessä Kalervo Hovin kanssa kirjoittama Baltian historia (1959) oli alan populaari perusteos ja kurssikirja vuosikymmenten ajan. Niitemaa aloitti Turun yliopistossa siirtolaisuuteen liittyvän tutkimuksen. Projektin tuloksia oli Siirtolaisuusinstituutin perustaminen.
Gabriel Nikander
Johan Gabriel Nikander (21. toukokuuta 1884 Perniö – 31. joulukuuta 1959 Turku) suomalainen sivisyshistorian ja kansanelämän tutkimuksen professori ja Åbo Akademin vararehtori. Hän oli Helsingin yliopistossa dosentti 1917–1921 ja sen jälkeen Åbo Akademin pohjoismaisen sivistyshistorian ja kansanelämän tutkimuksen professori 1921–1952. Vararehtori hänestä tuli 1931.
Musikaalisuus
Musikaalisuus voidaan määritellä musiikilliseksi herkkyydeksi, lahjakkuudeksi tai kiinnostukseksi musiikkiin, psykofysiologiseksi rakenteeksi, joka on edellytyksenä kokea musiikki mielekkääksi ja ilmaista itseään musiikillisesti tai musikaalisuustestien oletuksissa usein esitettynä, havaintojärjestelmään perustuvaksi, harjoittelu- ja kulttuurivapaaksi potentiaaliksi oppia musiikin kuuntelu- ja ilmaisutaitoja.
Erilaisia näkökulmia musikaalisuuteen on useita ja ne riippuvat paljon tutkijan omista lähtökohdista sekä siitä, mistä näkökulmasta hän ilmiötä tarkastelee. Musikaalisuuden osa-alueita on usein ajateltu olevan muun muassa rytmitaju, sävellajitaju, kyky erottaa eri sävelkorkeuksia toisistaan, taito soittaa jotakin soitinta tai laulaa, kyky hahmottaa musiikkikappaleen rakennetta, kyky käyttää painotuksia ja tempon muutoksia musisoidessa ja kyky tuntea tunteita musiikkiin liittyvissä asioissa.
Geiserik
thumb|[[Karl Brjullov, Geiserik ryöstää Rooman, 1833–1836.]] Geiserik tai Genserik (Geisarîx, noin 389 – 25. tammikuuta 477) oli vandaalien kuningas vuosina 428–477. Hän oli kuningas Godigiselin avioton poika ja seurasi valtaistuimella velipuoltaan Gunderikia. Geiserik perusti Vandaalien kuningaskunnan Länsi-Rooman valtakunnalta valloittamalleen alueelle Pohjois-Afrikkaan.
Musikaalisuus
Musikaalisuuden eri määritelmiä
Musikaalisuuden määritelmiä on monenlaisia, ja musikaalisuuden eri osa-alueista on erilaisia mielipiteitä. Sensorisessa tarkastelutavassa korostetaan aistien toimintaa sellaisenaan, ja sen mukaan musikaalisuus koostuu useasta tekijästä, joita voidaan pitää toisistaan erillään. Sen sijaan kokonaisvaltaisten hahmopsykologiaan tukeutuvien näkemysten mukaan musikaalisuus on musiikin hahmottamista laajemmassa kontekstissa. Musikaalisuutta on vaikea määritellä, koska ei tiedetä tarkkaan, mitä ihmisen mielessä tapahtuu musiikillisessa ajattelussa tai havaitsemisessa. Toisaalta musikaalisuuden on myös ajateltu olevan kuin mikä tahansa taito, jota voi kehittää. Heiner Gembrisin mukaan musikaalisuuden voidaan ajatella jakautuvan väestössä samoin kuin älykkyyden: 68 % ihmisistä on keskivertoisesti musikaalisia, 14 % keskivertoa musikaalisempia ja 14 % keskivertoa vähemmän musikaalisia, 2 % on erityisen lahjakkaita ja 2 % erityisen heikosti lahjakkaita musiikin alalla.
Geiserik
Geiserik johdatti vuonna 429 vandaalit Etelä-Espanjasta Pohjois-Afrikkaan. Roomalaisten oli vuonna 435 tunnustettava Geiserik nykyisen Tunisian ja Algerian alueella sijainneen rannikkovyöhykkeen valtiaaksi. Vastineeksi vandaalit suostuivat olemaan Rooman foederateja eli liittolaisia. Geiserik valloitti vuonna 439 Karthagon ja teki kaupungista valtakuntansa keskuksen. Geiserik valloitti myös Baleaarit ja teki saarista Välimerelle suuntautuneiden rosvoretkien tukikohdan. Vandaalit ottivat lisäksi haltuunsa Sisilian, Sardinian ja Korsikan.
Musikaalisuus
Musikaalisuus ihmisen biologisessa evoluutiossa
Musiikin alkuperästä esitettiin useita syntyteorioita 1800-luvulla ja 1900-luvulla. 1900-luvun näkemysten mukaan musiikki syntyi erkaantumalla kielestä, ja 1990-luvulla tultiin siihen tulokseen, että musiikki syntyi kielen kehityksen rinnalla evoluution merkityksettömänä sivutuotteena. Nykytutkimus on esittänyt uudenlaisia näkemyksiä, joihin on päädytty muun muassa eläinten ääntelyä seuraamalla. Lopulliseen tulokseen ei kuitenkaan ole vielä päästy.
Geiserik
Petronius Maximuksen anastettua vallan Roomassa Geiserik katsoi, että Valentinianus III:n kanssa solmittu rauhansopimus ei enää sitonut häntä. Geiserik marssi Roomaan vuonna 455. Maximus päätti paeta, mutta väkijoukko murhasi hänet Rooman ulkopuolella. Tämän jälkeen vandaalit ryöstivät Roomaa kahden viikon ajan. Geiserik otti panttivangikseen Valentinianuksen lesken, keisarinna Licinia Eudoxian ja tämän tyttäret Eudocian ja Placidian. Eudocia meni sittemmin Karthagossa naimisiin Geiserikin pojan Hunerikin kanssa.
Musikaalisuus
Musikaalisuus ihmisen biologisessa evoluutiossa
Ihmisen musikaalisuuden kehittyminen alkoi ilmeisesti Afrikassa, kun Homo-suku erkaantui muusta ihmisapinoiden eli hominidien heimosta. Ratkaisevia muutoksia oli noin 1,8 miljoonaa vuotta sitten ilmaantuneen Homo ergasterin sekä sen jälkeläisten perimässä, yhteisöissä ja kulttuureissa. H. ergasterin melodis-rytmisestä viestinnästä on olemassa todisteita. Voikin siis olettaa, että musiikki on jatkoa ihmisen kadonneilta sukulaislajeilta peritylle tunnekommunikaatiolle, kun taas kielenkäyttö mahdollistui vasta nykyiselle ihmislajille. Nykyiselleen musiikki kehittyi toista miljoonaa vuotta sitten geenimutaatioiden ja sukupuolivalinnan ansiosta.
Musikaaliset kyvyt kehittyvät sikiölle varhain, millä on perusteltu musiikin biologista merkitystä evoluutiossa. Musiikin merkityksellisyyttä tukee myös se, että sen olemassaoloon tarvitaan abstraktia ajattelua, joka on välttämätöntä uuden keksimiselle ja selviytymiselle vaikeissa olosuhteissa. Lisäksi voidaan ajatella, että säveltäminen ja improvisointi ovat merkkejä kognitiivisesta joustavuudesta ja että sovittaminen on aivojen tarkkaavaisuuden ja suorituskyvyn harjoittelua tai evoluution näkökulmasta merkki mentaalisesta ja emotionaalisesta joustamisesta. Musiikki myös vapauttaa aivoissa oksitosiinia, joka auttaa vastaanottamaan ja siirtämään toisia ihmisiä koskevaa tietoa, ja tällöin tehostuvat yksilön tavat toimia yhdessä muiden kanssa. Toisaalta musiikki myös herättää monenlaisia tunteita, mihin saattavat perustua musiikin hoitavat ominaisuudet. Siten musiikki ja musikaalisuus hyödyttävät ihmistä evoluution näkökulmasta, jolloin musikaalisuuden voi tulkita olevan tärkeä osa ihmisen evolutiivista kehitystä.
Geiserik
Vuonna 468 Itä-Rooman lähettämä ja Basiliscuksen komentama roomalainen laivasto yritti lopettaa vandaalien merirosvouksen, mutta Geiserikin onnistui lyödä roomalaiset, vaikka näillä oli huomattava ylivoima. Vuonna 474 Geiserik teki rauhan Itä-Rooman kanssa. Hän kuoli Karthagossa 88-vuotiaana vuonna 477.
Musikaalisuus
Musikaalisuuden periytyminen ja ympäristötekijöiden vaikutukset
Musikaalisuuden periytymisestä puhuttaessa on helppoa kaivaa esiin Bachin sukupuu ja näyttää kuinka musikaalisuus periytyy. Kuitenkin todellisuudessa perimän ja ympäristön vaikutuksen määrää on vaikea arvioida. Musiikkiperheeseen syntynyt lapsi on luultavasti saanut jo pienestä pitäen virikkeitä musiikin alalta ja häntä on ohjattu ja kannustettu musiikin pariin. Lapsi on myös todennäköisesti nähnyt vanhempiensa tai sisarustensa musisointia, ja musiikki on muutenkin ollut tärkeä osa perheen arkea. Kuitenkin virikeympäristöstä ja kannustuksesta huolimatta, on mahdollista, että sisaruksista toinen on hyvinkin musikaalinen toisen ollessa täysin epämusikaalinen. Perimä sallii eroavaisuuksia sisarusten välillä, eivätkä periytyvät ominaisuudet näy välttämättä kaikissa sukupolvissa. Vaikka tilastojen mukaan musikaalisilla vanhemmilla on keskimääräisesti enemmän musikaalisia lapsia, musikaaliset vanhemmat voivat myös saada epämusikaalisen lapsen. Musikaalisuus ei myöskään välttämättä ilmene heti, vaan vasta ajan ja harjoittelun kanssa. Näin ollen sisaruksilla voi olla samanlaiset valmiuden musiikin saralla, mutta toinen on ehkä toista motivoituneempi.
Perimän osuutta musikaalisuudessa on kuitenkin tutkittu, ja DNA-tutkimusmenetelmät tarjoavat mahdollisuuden selvittää periytyvien ominaisuuksien siirtymistä sukupolvelta toiselle musiikkia harrastavissa perheissä ja suvuissa. Musikaalisuuden monimuotoisuus viittaa siihen, että taustalla olisi useampia geenejä, eikä vain yhtä musikaalisuusgeeniä. Musikaalisuuden periytymistä ja ympäristön vaikutusta on pyritty selvittämään kaksostutkimuksilla, joissa yhdessä ja erikseen kasvatettujen identtisten ja epäidenttisten kaksosten musiikillista suoriutumista verrataan keskenään. Näissä tutkimuksissa esille tulleet korrelaatiot identtisten kaksosten tai perheenjäsenten kesken saattavat kuitenkin johtua sekä samanlaisesta musiikilliselle ympäristölle altistumisesta että yhteisistä geeneistä, eikä niiden keskinäistä osuutta nykytiedoin pystytä selvittämään. Helsingin yliopiston ja Sibelius-Akatemian yhteisessä tutkimuksessa tutkittiin tiettyjen geenien osuutta musikaalisuuteen ja musiikillisen luovuuden perinnöllisyyteen. Tutkimuksessa perinnöllisyyden osuus musiikin säveltämiseen, sovittamiseen ja improvisointiin liittyviin musikaalisuuspisteisiin osoittautui huomattavaksi. Tämän katsottiin johtuvan AVPR1A-geenistä, joka on aiemmin yhdistetty sosiaaliseen kommunikaatioon, sitoutumiseen ja kiintymiseen.
Nykykäsityksen mukaan todennäköisimmin musikaalisuuden ilmentymiseen vaikuttaa monen geenin ja ympäristön suotuisa yhteisvaikutus. Tätä näkemystä tukee se, että geenit eivät anna valmista pakettia vaan ainoastaan rajat, joiden puitteissa jokaisella on mahdollisuus saavuttaa taitoja musiikin alalla.
Ihmisen musiikillinen kehitys
Jokainen ihminen on omalla tavallaan musikaalinen. Käsitys omasta musikaalisuudesta on yhteydessä omaan minäkuvaan. Usein jokin musikaalisuuden osa-alue on muita alueita kehittyneempi. Musiikillisia kykyjä voi lähteä vahvistamaan ja kehittämään omista yksilöllisistä lähtökohdista käsin.
Musiikilliset kokemukset alkavat jo ennen syntymää. Musiikki voi esimerkiksi rauhoittaa lasta, luoda turvallisuuden tunnetta sekä kehittää kuuntelemisen ja keskittymisen kykyä.
Lasten musiikillisen havaitsemisen kehittymistä on tutkittu jo vuosikymmeniä. Musiikillisen havaitsemisen ja musikaalisuuden osalta on vielä epäselvää missä määrin, millainen ja miten ajoitettuna ympäristön tuki ja harjoittelu ohjaavat tai jopa kompensoivat perimän määräämää kehitystä. Tutkimus tarjoaa kuitenkin näyttöä siitä, että varhaislapsuuden musiikillinen altistuminen ja soitonharjoittelu muokkaavat äänen havaitsemista.
Perimän ja oppimisen välinen yhteys on monimutkainen ja vaikeasti määritettävä eri kykyalueilla sekä niiden välillä. Musikaalisuutta on aiemmin pidetty pysyvänä ominaisuutena ja lahjakkuutena, jota ei voi harjoittaa. Nykyään kognitiivisten toimintojen kehittyminen voidaan nähdä kuitenkin perimän ja ympäristön monimutkaisen vuorovaikutuksen seurauksena. Tutkimukset ovat antaneet näyttöä siitä, että varhaisella musikaalisuudella voisi olla yhteys kielellisiin kykyihin, lyhytkestoiseen muistikapasiteettiin ja korkeaan älykkyysosamäärään. Aikuisiin kohdistuneet tutkimukset ovat myös antaneet viitettä siitä, että musiikin harrastamisella olisi positiivinen yhteys ihmisen älykkyysosamäärään.
Ympäristö, johon lapsi syntyy, muokkaa merkittävästi hänen musikaalisuuden ilmenemistä. Vanhempien rooli on hyvin tärkeä lapsen musiikilliselle kehitykselle, sillä heillä on vastuu sekä mahdollisuus tukea lapsen musiikillista kehitystä. Lapsen ohjaaminen ja kannustaminen musiikillisiin harrastuksiin edesauttaa lapsen musikaalisuuden ilmenemistä ja kehitystä. Voidaan ajatella, että lapsella on syntyessään yleinen musiikin oppimisen kyky, mutta ympäristö jossa lapsi kasvaa vaikuttaa siihen, minkä musiikillisen kielen lapsi oppii. Musiikillinen oppiminen vaikuttaa niin kykyyn kuulla oman kulttuurinsa musiikin vivahteita kuin sopeutumiseen muihin omalle kulttuurille kulttuurille vieraisiin musiikin ilmaisumuotoihin. Myös yksilölliset tekijät vaikuttavat musiikilliseen kykyyn ja kehittymiseen monin tavoin kuten erilaiset ja yksilölliset kiinnostuksen kohteet sekä harjoittelun määrä eri ikävaiheissa.
Chilreu-luokka
Chilreu-luokka on Espanjan laivaston neljän 1990-luvun alussa valmistetun korvetin muodostama alusluokka.
Kapustarintamuura
Kapustarintamuura (Formicivora grisea) on puumuurien heimoon kuuluva varpuslintu.
Kapustarintamuuraa tavataan Boliviassa, Brasiliassa, Kolumbiassa, Ranskan Guianassa, Guyanassa ja Surinamessa, ja sen levinneisyysalueen pinta-ala on 8 830 000 km2. Laji on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Kaakkolammi (Kuru, Vehmaanperä)
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 1,7 hehtaaria ja se on 300 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 700 metriä.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Näsijärven–Ruoveden alueen (35.3) Jakaman valuma-alueella (35.34), jonka Sikkilänjoen yläosan valuma-alueeseen (35.345) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 176,6 metriä mpy.
Korkeakouluneuvosto
Korkeakouluneuvosto oli Suomessa vuosina 1966–1995 toiminut opetusministeriön alainen viranomainen, joka käsitteli Suomen yliopistojen ja korkeakoulujen yleistä kehittämistä, niiden tulo- ja menoarvioita sekä antoi ministeriöille lausuntoja. Neuvosto asetettiin kolmeksi vuodeksi kerrallaan.
Historia
Korkeakouluneuvostossa oli alun perin kahdeksan jäsentä, varajäsenet sekä puheenjohtaja; viiden jäsenen oli oltava korkeakoulun opettaja. Puheenjohtajaksi asetettiin opetusministeriön korkeakoulu- ja tiedeosaston (KTO) osastopäällikkö, ja valtioneuvosto kutsui jäsenet. Lisäksi neuvostossa oli jaostoja ja pysyviä asiantuntijoita.
Serge Chaloff
Serge Chaloff (24. marraskuuta 1923 Boston, Massachusetts – 16. heinäkuuta 1957 Boston, Massachusetts) oli yhdysvaltalainen jazzsaksofonisti. Hän kuului bopkauden merkittävimpiin baritonisaksofonisteihin.
Chaloffin isä oli pianisti ja äiti musiikkipedagogi. Chaloff itse opiskeli pianon- ja klarinetinsoittoa ennen siirtymistä baritonisaksofoniin. Hän aloitti ammattiuiransa esiintymällä Boyd Raeburnin kanssa ja teki sitten yhteistyötä Georgie Auldin kanssa. Laajaan maineeseen Chaloff pääsi ryhdyttyään vuonna 1945 yhteistyöhön Jimmy Dorseyn kanssa. Loppuvuodesta 1946 hän liittyi Woody Hermanin Second Herdiin. Vuonna 1947 Chaloff toimi ensimmäisen kerran leaderina levytyssessiossa; hänen johdollaan soittivat Red Rodney, Earl Swope, George Wallington, Curley Russell ja Tiny Kahn.
Chaloff jäi riippuvaiseksi heroiinista, jätti Woody Hermanin kokoonpanon vuonna 1949 ja oli tämän jälkeen "persona non grata" suuressa osassa jazzyhteisöä ongelmansa heijastuttua esiintymiseen. Hän asettui New Yorkiin ja perusti yhtyeen, jossa mukana olivat Bud Powell ja Earl Swope. Yhtye ei levyttänyt. 1950-luvun alussa Chaloff toimi Count Basien yhtyeessä, jonka mittakaava vaihteli sekstetistä oktettiin. Alkuvuodesta 1952 Chaloff oli jälleen Bostonissa. Vähitellen hän palasi laajempaan tietoisuuteen muun muassa esiintymällä The Steve Allen Show'ssa. Vuonna 1954 hän sai sopimuksen George Weinin Storyville Recordsilta, jolle ryhtyi levyttämään. Hän levytti myös Stan Kentonin tuottaman albumin Boston Blow-Up! Capitol Recordsille ja siirtyi sitten Los Angelesiin. Siellä Chaloff levytti Sonny Clarkin, Leroy Vinnegarin ja Philly Joe Jonesin kanssa merkkiteoksensa, albumin Blue Serge. Sen ilmestyessä Chaloff oli kuitenkin pyörätuolissa, sillä kärsi osittaisesta halvauksesta selkäytimen kasvaimen takia. Chaloff kuoli syövän levittyä 33-vuotiaana. Mosaic Records julkaisi vuonna 1993 neljän CD-levyn rajoitetun painoksen hänen kaikista sessioistaan leaderina. Vladimir Simosko kirjoitti hänestä elämäkertateoksen Serge Chaloff: A Musical Biography.
Korkeakouluneuvosto
Historia
Korkeakouluneuvoston perustamisen taustalla oli kahden komitean työ. Professori Paavo Suomalainen johti korkeakoululaitoksen suunnittelukomiteaa (1963–1966), joka selvitteli korkeakouluhallinnon järjestämistä, ja presidentti Urho Kekkonen oli helmikuussa 1965 akateemikko Rolf Nevanlinnan ehdotuksesta asettanut professori Oiva Ketosen johtamaan työryhmää, jonka piti selvittää, kuinka yliopisto-opetus ja -tutkimus voitaisiin Suomessa pysyttää ”kansainvälisen kehityksen tasalla”.
Korkeakoululaitoksen suunnittelukomitean jaosto esitti 12. helmikuuta 1966 valtioneuvostolle, että opetusministeriöön olisi perustettava korkeakouluneuvosto, joka valmistavasti käsittelisi yliopistojen ja korkeakoulujen yleistä kehittämistä. Korkeakoululaitoksen suunnittelukomitean kolmannessa osamietinnössä (22. kesäkuuta 1966) todettiin, että korkeakoululaitoksen ylintä hallintoa koskevien asioiden hoito olisi kaikkien yliopistojen ja korkeakoulujen osalta keskitettävä opetusministeriöön.
Korkeakouluneuvosto perustettiin asetuksella huhtikuussa 1966, ja ensimmäinen kokous pidettiin 30. huhtikuuta 1966. Ensimmäinen neuvosto, jota johti Oiva Ketonen, ei kuitenkaan toiminut kuin runsaan vuoden. Tampereen yliopiston rehtori Paavo Koli oli hyökännyt kovasanaisesti Ketosta vastaan, eikä tämän virkamääräystä jatkettu. Ketosen tilalle tuli virkansa puolesta Ragnar Meinander, ja neuvoston toiminta päättyi jo toukokuussa 1967, kun uudistettu asetus astui voimaan.