cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
André Rankel
André Rankel  (s. 27. elokuuta 1985) on saksalainen jääkiekkoilija, joka edustaa DEL:issä pelaavaa Eisbären Berliniä. Vasempana laitahyökkääjänä pelaava Rankel on edustanut Eisbäreniä koko ammattilaisuransa ajan. Hän laukoo vasemmalta. Rankel kuuluu Saksan jääkiekkomaajoukkueeseen ja on pelannut maan paidassa seitsemissä MM-kisoissa.
Isaac Peral -luokka
Isaac Peral -luokka on Espanjan laivaston neljän vuosina 2007-2021 valmistetun aluksen muodostama AIP sukellusveneluokka. Espanja on tilannut 2004 neljä alusta, joista kolme on valmisteilla Navantian telakalla Cartagenassa.
Venäjän keisarikunnan ensimmäinen länsiarmeija (1812)
Venäjän keisarikunnan ensimmäinen länsiarmeija oli Pietarin suojaksi ryhmitetty Venäjän keisarillisen armeijan yhtymä 1812. Sen vahvuus oli noin 120 210 sotilasta, ja sillä oli noin 580 tykkiä. Sen rintamavastuu käsitti alueen Rossijenysta Lydaan. Ensimmäisen länsiarmeijan tehtävänä oli estää isänmaallisessa sodassa Ranskan keisarikunnan suuren armeijan eteneminen kohti Venäjän keisarikunnan pääkaupunkia, Pietaria, missä se onnistuikin.
Ranskan suuri armeija eteni vuoden loppuun mennessä Moskovaan Ranskan keisari Napoleon I:n uskottua, että tämä saisi Aleksanteri I:n taipumaan rauhaan ranskalaisin ehdoin.
Myöhemmin Minskin kohdalla Venäjän ensimmäinen ja toinen länsiarmeija yhdistyivät, minkä suuri armeija oli koettanut estää kuitenkaan siinä onnistumatta.
Ryan Dunn
Ryan Matthew Dunn (11. kesäkuuta 1977 Medina, Ohio – 20. kesäkuuta 2011 West Goshen, Pennsylvania) oli yhdysvaltalainen näyttelijä ja yksi Jackass- ja Viva La Bam -sarjojen päähenkilöistä. Hänellä oli MTV-kanavalla myös oma ohjelma, Homewrecker. Dunn esiintyi myös muutamissa elokuvissa, kuten CKY ja Haggard: The Movie.
Elämä
Ryan Dunn syntyi Medinassa, Ohiossa, mutta muutti Pennsylvaniaan teini-ikäisenä. Ennen Jackass- ja Viva La Bam -ohjelmia hän työskenteli autokorjaamolla. Dunn oli yksi Bam Margeran parhaista ystävistä. Dunn tunsi skeittitähti Bam Margeran pitkään. Hän jopa asui välillä Margeran talossa ystäviensä kanssa.
Dunn suostui mukaan Jackass: Number Two ja Jackass 3D -elokuviin kaverinsa Johnny Knoxvillen pyynnöstä. Dunn esiintyi myös MTV:llä esitetyssä sarjassa Bam's Unholy Union.
Tuomo Pasanen
Tuomo Pasanen (s. 3. elokuuta 1964 Oulu) on entinen suomalainen jalkapalloilija.
Ryan Dunn
Kuolema
right|thumb|250px|Monet jättivät kukkia ja viestejä onnettomuuspaikalle. Dunn kuoli liikenneonnettomuudessa 20. kesäkuuta 2011 kello 3 aamuyöllä Pennsylvanian osavaltiossa Yhdysvalloissa. Dunn oli kuollessaan 34-vuotias. Onnettomuudessa kuoli myös hänen ystävänsä Zachary Hartwell. Dunn oli kaksi tuntia ennen kuolemaansa ladannut Twitter-päivityksenä kuvan itsestään ja ystävistään viihteellä Barnaby's of America -nimisessä baarissa Philadelphiassa. Kuoleman vahvisti Bam Margeran äiti April Margera, joka soitti radiolähetykseen.
Poliisi vahvisti myöhemmin Dunnin ajaneen autoa yli 200 km/h nopeudella 1,94 promillen humalassa, kun hän menetti Porsche 911 GT3 -mallisen autonsa hallinnan. Auto suistui metsään ja murskautui täysin puita vasten. Kuljettajana ollut Dunn sekä matkustajana ollut ystävä kuolivat välittömästi. Poliisiraportin mukaan auto oli ilmiliekeissä pelastuspartion tullessa paikalle, eikä Dunnin ja Hartwellin pelastamiseksi ollut enää mitään tehtävissä. Dunn oli aiemmin saanut syytteen rattijuopumuksesta vuonna 2005.
Tuomo Pasanen
Laitapuolustajana pelannut Pasanen edusti urallaan Oulun Työväen Palloilijoita 1981–1983 ja 1989–1991, Kemin Palloseuraa 1985–1998, FC Oulua 1992 ja FC 1991:tä 1993. Lisäksi hän pelasi OTP:ssa vielä yhden kauden 1996 ja Tervareissa 1997–1998. Kaikkiaan Pasanen pelasi yhdeksän kauden aikana 180 mestaruussarjan ottelua.
Pasanen pelasi Suomen maajoukkueessa yhden A-maaottelun 1986.
Etiopianjänis
Etiopianjänis (Lepus starcki) on Afrikassa elävä keskikokoinen jänislaji. Se painaa aikuisena noin 2,5 kilogrammaa. Se on muistuttaa väritykseltään rusakkoa. Korvissakin on monen väristä karvaa, lähellä korvan kärkeä on musta laikku jollaista ei esiinny muilla Itä-Afrikan jänislajeilla.
Etiopianjäniksiä elää rajatulla alueella Etiopian ylängöillä 2 000–4 500 metrin korkeudella, mutta laji on siellä yleinen ja siksi se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Thomas Alsgaard
Thomas Alsgaard (s. 10. tammikuuta 1972 Lørenskog, Norja) on norjalainen hiihtäjä, viisinkertainen olympiavoittaja ja kuusinkertainen maailmanmestari. Hän on 190 senttimetriä pitkä ja painaa 82 kilogrammaa.
Sam Jones
thumb|Sam Jones Samuel "Sam" Jones (24. kesäkuuta 1933 – 30. joulukuuta 2021 ) oli yhdysvaltalainen koripalloilija. Hän pelasi NBA:ssa vuosina 1957–1969 ja pääsi Basketball Hall of Fameen vuonna 1984.
Thomas Alsgaard
Thomas Alsgaard tuli tunnetuksi erityisesti hyvänä, teknisesti taitavana luistelutyylin hiihtäjänä. Huipulle hän nousi Lillehammerissa vuonna 1994, kun hän voitti hieman yllättäen vain 22 vuoden ikäisenä olympiakultaa vapaan tyylin 30 kilometrillä.
Alsgaard lopetti maailmancup-uransa kaudella 2003–2004. Joulukuusta 2007 lähtien hän on kilpaillut hiihdossa pitkillä matkoilla ja osallistunut muun muassa Kansainvälisen hiihtoliiton pitkien matkojen maailmancupiin. Alsgaard on myös harrastanut ralliautoilua osallistuen muun muassa Jyväskylän MM-ralliin.
Sam Jones
North Carolina Central Universitysta valmistuneen Jonesin ammattilaisjoukkueena oli Boston Celtics. Hän pelasi viidesti tähdistöottelussa, ja hänet nimettiin 1996 NBA:n kaikkien aikojen viidenkymmenen parhaimman pelaajan listalle. Celticsissä hän voitti kymmenen kertaa NBA:n mestaruuden.
Jones valittiin 1970-luvun alussa NBA:n 25th Anniversary Teamiin.
Tiikeriahvenet
Tiikeriahvenet (Terapontidae) on ahvenkaloihin kuuluva heimo. Heimon lajeja tavataan indopasifiselta merialueelta ja makeista vesistä Australiasta ja Uudesta-Guineasta.
Lajit ja anatomia
Tiikeriahveneten heimoon kuuluu 16 sukua ja lähteestä riippuen 45–48 lajia. Ruumiinrakenteeltaan ne ovat litteähköjä ja muistuttavat ahventen heimon lajeja. Heimon laji ovat keskikokoisia kaloja ja niiden maksimipituus vaihtelee tyypillisesti 35–80 cm:n välillä. Selkäeviä tiikeriahvenilla on yksi ja sen etuosa on piikikäs. Peräevässä on kolme terävää piikkiä. Eräät heimon kaloista voivat tuottaa uimarakollaan ja lihaksillaan murisevia ääniä. Väriltään tiikeriahvenet ovat tyypillisimmin hopeanharmaita ja niiden ruumissa on tyypillisesti tummempia poikkiraitoja. Myös evät ovat usein raitaiset.
Levinneisyys ja elintavat
Suurin osa tiikeriahventen heimon lajeista eli 33 lajia elää makeissa vesissä Australiassa ja Uudessa-Guineassa. Tyynessämeressä ja Intian valtameressä elävien lajien levinneisyysalue ulottuu Afrikan itärannikolta Japaniin, Fidžille ja Samoalle. Mereiset lajit elävät lähellä rannikkoa ja niitä tavataan myös murtovesistä. Kalojen ravintoa ovat levät, pienemmät kalat sekä hyönteiset ja muut selkärangattomat eläimet. Monet tiikeriahvenlajeista ovat hyviä ruokakaloja.
Tungurahua
Tungurahua (ketšuaa Tunguri (kurkku), Rahua (tuli): tulikurkku) on Ecuadorissa sijaitseva aktiivinen tulivuori.
Sijainti
Tungurahua sijaitsee Andien vuoristossa, noin 140 kilometrin päässä Ecuadorin pääkaupungista Quitosta etelään, Tungurahuan maakunnassa, jolle tulivuori on myös antanut nimensä. Läheisiä kaupunkeja ovat muun muassa provinssin pääkaupunki Ambato (30 kilometriä luoteeseen), Riobamba (30 kilometriä lounaaseen), Patate (15 kilometriä itään) ja Baños (5 kilometriä pohjoiseen). Tungurahua on osa Sangayn kansallispuistoa.
Historia
Vuosien 1773, 1896 ja 1916–1918 aikana tulivuori oli hyvin aktiivinen ja sen seurauksena oli useampi suuri purkaus. Vuoden 1925 jälkeen aktiviteetti pysyi alhaisena, lukuun ottamatta pienempiä räjähdyksiä vuosina 1944 ja 1993.
Vuodesta 1999 eteenpäin
Syyskuussa 1999 vulkaaninen aktiviteetti lisääntyi jälleen, pitkän ajan epäaktiivisuuden jälkeen.
Lintner
Lintner voi viitata seuraaviin henkilöihin:
Tungurahua
1999
Lokakuussa 25 000 asukasta jouduttiin evakuoimaan Bañoksen kaupungista ja sen lähistöstä purkausvaaran takia. Useita hehtaareita viljelysmaata jäi tulivuoren heittämän tuhkan peittoon ja viljelyskasveja tuhoutui yli viiden miljoonan dollarin edestä.
thumb|right|Tien korjaustöitä tammikuussa 2007, elokuun 2006 laavavirtojen jälkeen
2006
Aktiviteetti pysyi lisääntyneenä kunnes toukokuussa 2006 vulkaaninen aktiviteetti lisääntyi huomattavasti joka huipentui kahteen suuren purkaukseen 14. heinäkuuta ja 16. elokuuta.
Illalla 16. elokuuta tulivuori räjähti ja heitti ilmaan tuhkaa ja kiviä. Yön aikana tuhka- ja kivikerros peitti koko Tungurahuan provinssin, mukaan lukien Ambaton, Pelileon ja Bañoksen kaupungit ja Chimborazon provinssin ja sen pääkaupungin Riobamban. Purkauksen pyroklastinen pilvi tappoi seitsemän henkilöä ja laavavirta tuhosi tulivuoren rinteen kasvillisuutta ja vaurioitti Bañoksen ja Penipen välistä tietä pahasti.
2008–
thumb|right|Räjähdys 18. joulukuuta 2008
6. helmikuuta tulivuoren useamman viikon kestäneen aktiviteetin lisäys johti suuriin räjähdyksiin. Seismologisilla asemilla rekisteröitiin maanjäristyksiä ja ne voitiin tuntea myös läheisissä kaupungeissa ja yhdyskunnissa. Seitsemän pienen tulivuoren rinteellä sijaitsevan kylän asukkaat evakuoitiin ja viranomaiset nostivat varoituksen hätätila-asteikoin tasolle alerta roja (punainen varoitus), joka on korkein taso. Räjähdyksiä ja pienempiä maanjäristyksiä jatkui muutaman päivän ajan.
Viiden kuukauden epäaktiivisuuden jälkeen monet Tungurahuan läheisyydessä asuvat ajattelivat tulivuoren siirtyneen jälleen lepokauteen, kunnes iltapäivänä 15. joulukuuta vulkanologit havaitsivat vulkaanisen aktiviteetin lisääntyvän. Aamulla 16. joulukuuta tulivuoren voitiin myös havaita päästävän taivaalle pienen tuhkaapilven. Kahden päivän päästä, 18. joulukuuta kello 06:45, tapahtui suurempi räjähdys jonka aiheuttama tuhkapilvi kohosi 11 kilometrin korkeuteen. Seuraavien viikkojen aikana tapahtui muutamia suurempia ja useita pienempiä räjähdyksiä.
Maaliskuussa 2009 vulkaaninen aktiviteetti oli edelleen korkealla tasolla. Aktiivisuus lisääntyi kuuden kuukauden tauon jälkeen vuodenvaihteessa 2009–2010.
HMS Griffon
HMS Griffon on ollut kuuden ja yhden suunnitellun Britannian Kuninkaallisen laivaston aluksen nimenä.
John Tyndall
Tyndall teki kokeiluja ilmiöstä, jossa lämpösäteily absorboituu molekyylitasolla. Hän kutsui tätä kaloresenssiksi.
Tyndall syntyi Irlannissa köyhään protestanttiperheeseen. Hän työskenteli opiskeluaikoinaan maanmittarina, ja käytti säästönsä tohtorikoulutukseen Marburgin yliopistossa Saksassa.
Vuonna 1859 Tyndall alkoi tutkia ilmakehän kaasujen säteilyominaisuuksia. Hän osoitti että happi, typpi ja vety päästävät lämpösäteilyn lävitseen, kun taas muut kaasut ovat säteilylle läpinäkymättömiä. Hänen kokeistaan selvisi myös että  vesihöyry, hiilidioksidi ja otsoni sitovat säteilyä parhaiten, ja näistä etenkin vesihöyry säätelee maapallon pintalämpötilaa.
Tyndall oli lahjakas kirjoittaja, joka onnistui selittämään fysiikkaa tavallisille ihmisille harvinaisen hyvin.
Myöhemmällä iällä Tyndall kärsi unettomuudesta, johon hän otti lääkkeenä kloraalihydraattia. Hän kuoli kyseisen lääkkeen yliannostukseen vuonna 1893.
Hyperreaaliluku
Hyperreaalilukujen järjestelmä on eräs tapa käsitellä äärettömiä ja äärettömän pieniä eli infinitesimaalisia määriä (kvantiteetteja). Hyperreaaliluvut tai epästandardit reaaliluvut, *\R, ovat reaalilukujen \R laajennus, joka sisältää suurempia lukuja kuin mikään muotoa
Sellaiset luvut ovat äärettömiä ja niiden käänteisluvut on infinitesimaaleja. Termin "hyperreaali" esitteli Edwin Hewitt 1948.
Reaalilukujen laajennukseen hyperreaalilukuihin kuuluvat siis tavallisten reaalilukujen lisäksi äärettömän suuret ja äärettömän pienet luvut eli infinitesimaalit. Nämä voidaan määritellä seuraavasti:
Nollasta eroava luku \epsilon on äärettömän tai infinitesimaalisen pieni eli siis infinitesimaali, jos
Kääntäen infinitesimaalin \epsilon käänteisluku on äärettömän suuri tai ääretön tarkoittaen täsmällisesti, että
Ja vastaavasti äärettömän \omega käänteisluku on infinitesimaali.
Hyperreaaliluvut noudattavat siirtoperiaatetta, Leibnizin heuristisen jatkuvuuden lain täsmällistä versiota. Siirtoperiaate sanoo, että väitteet \R:ssä ovat päteviä *\R:ssä. Esimerkiksi, yhteenlaskun vaihdantalaki, x+y=y+x, pätee hyperreaaliluvuille aivan kuin se pätee myös reaaliluvuille; kuten \R on reaalisesti suljettu kunta, joka tarkoittaa vain yksinkertaisesti kuntaa, jolla on oleellisesti samat ominaisuudet kuin reaalilukujen kunnalla, siten on myös *\R. Samoin kuten kaikille kokonaisluvuille n, on yhtä lailla voimassa  kaikille hyperkokonaisluvuille H.  Siirtoperiaate on Łośin teoreeman seuraus vuodelta 1955.
Hyperreaalilukujen ja erityisesti siirtoperiaatteen sovellusta analyysin ongelmiin kutsutaan epästandardiksi analyysiksi. Yksi välitön sovellus on analyysin peruskäsitteiden kuten derivaatan ja integraalin määrittely jollakin tapaa yksinkertaisemmin. Täten f(x):n derivaatta tulee muotoon infinitesimaalille \Delta x, missä st merkitsee funktion standardiosaa, joka liittää jokaiseen äärelliseen hyperreaalilukuun yksikäsitteisen äärettömän lähellä olevan reaaliluvun. Integraali määritellään vastaavasti sopivan äärettömän summan standardiosana.
Historiallinen johdanto hyperreaalilukuihin
Historiallisesti differentiaali- ja integraalilaskennan katsotaan kehittäneen Gottfried Leibniz ja Isaac Newton toisistaan riippumatta 1600-luvun lopulla. Molempien käyttämät päättelyt perustuivat infintesimaalin käsitteeseen, joka esiteltiin suuruutena, joka on pienempi kuin mikä tahansa positiivinen luku olematta silti nolla. Funktion f(x) derivaatta määriteltiin tuolloin seuraavasti: . (*)
Isaac Newton puhui derivaatan eli hänen terminologiansa mukaan fluksionin ideasta lopullisena yhteytenä häviävien osien välillä. Infinitesimaali oli kuitenkin käsitteenä epäselvä eikä sitä ei ollut määritelty täsmällisesti, minkä vuoksi eri matemaatikot ymmärsivät infinitesimaalin käsitteen eri tavoin.
Tästä huolimatta markiisi Guillaume de l’Hôpital otti infinitesimaalin kuitenkin täyteen käyttöön ja julkaisi ensimmäisen infinitesimaalilaskennan oppikirjan.
Infinitesimaalin käsitteen epätäsmällisyyteen kohdistettiin kuitenkin kritiikkiä, ja se huipentui piispa George Berkeleyn kritiikkiin, jonka hän esitti kirjansa The Analyst (1734) loppusanoissa: "And what are these Fluxions? The Velocities of evanescent Increments? And what are these same evanescent Increments? They are neither finite Quantities nor Quantities infinitely small, nor yet nothing. May we not call them the Ghosts of departed Quantities?" eli suomeksi "Ja mitä ovat nämä fluksiot? Kadonneiden lisäysten nopeuksia? Ja mitä ovat nämä samat kadonneet lisäykset? Ne eivät ole äärellisiä kvantiteetteja, eivät äärettömän pieniä kvantiteetteja, eivät vielä mitään. Eikö meidän pitäisi kutsua niitä menneiden kvantiteettien haamuiksi?". Berkeleyn mielestä sama kritiikki, joka kohdistetaan teologeihin, jotka pohdiskelevat epätäsmällisiä ja määrittelemättömiä asioita kuten enkeleitä tulisi kohdistaa infinitesimaalin takia myös matemaatikoihin, joiden pitäisi edustaa eksaktia tiedettä. Piispa Berkeley ja infinitesimaalin epätäsmällisyyden vastustajat olivat oikeassa eli infinitesimaalin käsitettä ei oltu hyvin määritelty ja siinä oli ristiriitoja. Otetaan näistä ristiriidoista esimerkiksi funktion f(x)=x^2 derivaatan laskeminen: Käytetään derivaatan laskemiseksi Leibnizin ja Newtonin aikaista derivaatan määritelmää (*):
ja funktion f(x)=x^2 derivaatta on tunnetusti f'(x)=2x nykyaikaisten menetelmien pohjalta.
Näiden ristiriitojen vuoksi infinitesimaalin käsitettä yritettiin määritellä täsmällisesti, jota yritti muun muassa A. L. Cauchy siinä onnistumatta. Mutta Cauchy kuitenkin väitti, että infinitesimaalin avulla voitaisiin todistaa, että jos (f_{n}) on jono jatkuvia funktioita sellaisia, että kaikilla x niin silloin funktio f olisi jatkuva. Tämä ei kuitenkaan pitäisi paikkaansa, vaan todellisuudessa tulokseen vaadittaisiin, että (f_{n}) suppenee tasaisesti. Tämä sekaannus antaa aiheen ajatella, että infinitesimaaleja ei tarkkaan ottaen pitäisi käyttää ollenkaan.
Myöhemmin 1800-luvulla muun muassa Karl Weierstrass määritteli differentiaali- ja integraalilaskennan käsitteet kuten raja-arvo ja reaaliluku täsmällisesti. Kun raja-arvo oli määritelty täsmällisesti, derivaatta voitiin määritellä sen avulla tarkasti käyttämättä infinitesimaaleja.
Infinitesimaali teki kuitenkin paluun täsmälliseen matematiikkaan 1960-luvulla, jolloin Abraham Robinson julkaisi kirjansa Non-standard analysis, jossa hän osoitti, että infinitesimaali voitiin sittenkin määritellä täsmällisesti ja on olemassa tavallisten eli standardien äärellisten reaalilukujen laajennus, jossa on äärettömän pieniä lukuja eli infinitesimaaleja ja äärettömän suuria lukuja ja tämä reaalilukujen laajennus noudattaa lisäksi tavallisia reaalilukujen laskulakeja. Aksiomatisoimalla infinitesimaalit Robinson antoi oikeutuksen niiden täysimittaiselle käytölle matematiikassa ja toteutti samalla Leibnizin vanhan idean. Robinsonin määrittelemä infinitesimaali oli sopusoinnussa myös Karl Weierstrassin raja-arvon -määritelmän kanssa. Tätä Robinsonin konstruoimaa reaalilukujen joukon laajennusta kutsutaan hyperreaalilukujen joukoksi.
Hyperreaalilukujen konstruointi
Hyperreaalilukujen käsittely voitaisiin aloittaa melko suoraan pitämällä reaalilukujen ominaisuudet tunnettuina reaalilukujen aksioomien pohjalta, koska hyperreaaliluvut muodostavat reaalisesti suljetun kunnan eli sen ominaisuudet periytyvät reaaliluvuilta itseltään. Mutta hyperreaaliluvut voidaan myös konstruoida luonnollisista luvuista alkaen. Luonnollisista luvuista lähtien tehdyn konstruktion etuja ovat ainakin ne, että saadaan parempi kuva siitä, mitä hyperreaaliluvut oikeastaan täsmällisesti ottaen ovat ja nähdään hyperreaalilukujen konstruointi luonnollisista luvuista lähtevän laajentumisprosessin yhtenä vaiheena, joka on jollakin tavoin analoginen aikaisempien laajentumisvaiheiden kanssa.
Luonnollisten lukujen joukkoa voidaan laajentaa ottamalla lähtökohdaksi vaikkapa yhtälön ratkaisun. Yhtälö a+x=b ei ratkea aina luonnollisten lukujen joukossa, vaan se täytyy laajentaa kokonaislukujen joukoksi, jossa yhtälö ratkeaa aina. Ja edelleen yhtälö ax=b ei ratkea aina kokonaislukujen joukossa, vaan se on laajennettava rationaalilukujen joukoksi. Konstruktiot voidaan tehdä tarkasti ekvivalenssirelaation avulla, mutta yksityiskohdat sivuutetaan.
Esitetään seuraavaksi hyperreaalilukujen käsittelyssä tarvittavat tärkeät käsitteet ja tulokset:
Konstruoidaan seuraavaksi Cantorin menetelmällä Dedekind-täydellinen Arkhimedeen ehdon täyttämä järjestetty reaalilukujen kunta rationaaliluvuista \Q. Merkitään C:llä rationaalilukujen Cauchyn jonojen joukkoa. Jos jonot, niin silloin sanotaan, että ne ovat ekvivalentit ja merkitään. Voidaan tarkistaa välittömästi, että kyseessä on ekvivalenssirelaatio.
Määritellään, että reaaliluvut ovat rationaalilukujen Cauchy-jonojen ekvivalenssiluokkia edellä määritellyn ekvivalenssirelaation \sim suhteen eli siis sisältävä ekvivalenssiluokka. Näille reaaliluvuiksi määritellyille ekvivalenssiluokille voidaan määritellä tutut reaalilukujen laskutoimitukset ja osoittaa, että ne ovat hyvinmääritellyt eli laskutoimituksen lopputulos ei riipu ekvivalenssiluokkien edustajien valinnasta.
Konstruktioprosessissa uusi laajempi rakenne on aina jollain tapaa "täydellisempi" kuin edellinen: \N:ssä ei onnistu aina vähennyslasku, mutta \Z:ssa onnistuu; \Z:ssa taas jakolasku on ongelmallinen, mikä taas korjaantuu \Q:ssa; \Q taas ei ole Cauchy-täydellinen, mutta \R on. Mutta sitten herää vielä kysymys, että onko mahdollista \R:n olevan Dedekind-täydellisyydestään huolimatta vielä jotenkin "epätäydellinen"? Sellaiseksi puutteeksi voitaisiin lukea vaikkapa se, että \R:ssä ei ole olemassa pienintä positiivista reaalilukua. Tätä voidaan yrittää ratkaista niin, että lisätään \R:ään uusia infinitesimaalisisa alkiota, jotka ovat pienempiä kuin mikä tahansa reaaliluku.
Konstruoidaan siis seuraavaksi hyperreaaliluvut reaaliluvuista käsin. Tavoitteena on määritellä hyperreaaliluvut reaalilukujen ekvivalenssiluokkina eli samalla periaatteella, millä aiemmatkin lukukonstruktiot on tehty. Olkoon siis (x_{n}) ääretön jono reaalilukuja. Tätä varten vaaditaan, että jokaisella reaaliluvulla a>0 joukko on riittävän suuri. On osoittautunut, että joukko on riittävän suuri, jos se kuuluu riittävän suurien joukkojen kokoelmaan nimeltä filtteri F: Lisäksi, jos pätee ehto niin silloin F on ultrafiltteri.
Muita tärkeitä käsitteitä tässä yhteydessä ovat:
Seuraavaksi voidaankin jo esittää hyperreaalilukujen konstruktio ultrapotenssimenetelmällä:
Hyperreaalilukuihin liittyviä käsitteitä
Jokaista reaalilukua x \in \R vastaa hyperreaalilukujen joukossa oleva ekvivalenssiluokka. Muotoa Epästandardit hyperreaaliluvut ovat siis niitä varsinaisia hyperreaalilukuja, jotka sisältävät jollain tavalla äärettömyyden. Ne voivat olla joko äärettömiä, äärellisiä tai infinitesimaalisia:
Tässä esityksessä jokainen reaaliluku x on samastettu vastaavalla standardin hyperreaaliluvun kanssa, joka on vakiojonon (x,x,x,...) ekvivalenssiluokka. Tällaisella luonnollisella samaistuksella \R on *\R :n alikunta.
Hyperreaaliluvut x ja y ovat äärettömän eli infinitesimaalisen lähellä toisiaan, jos erotus x-y on infinitesimaali. Tällöin voidaan merkitä x \approx y. On myös voimassa lause, joka vaikuttaa intuitiivisesti olevan tosi ilman sen täsmällistä todistamista: Jos x on äärellinen hyperreaaliluku, on olemassa yksikäsitteinen reaaliluku. Tämän jälkeen voidaan määritellä:
Hyperreaalilukujen ominaisuuksia
Hyperreaalilukujen *\R äärelliset alkiot F muodostavat renkaan ja sen yksikäsitteinen maksimaalinen ihanne S koostuu *\R:n infinitesimaaleista; osamäärärengas F / S on isomorfinen reaalilukujen kanssa. Tästä saadaan homomorfismi, jonka ydin koostuu infinitesimaaleista ja joka kuvaa jokaisen F:n alkion x yksikäsitteiseksi reaaliluvuksi r, joka eroaa x:stä infinitesimaalisen vähän ja tämä infinitesimaalinen erotus on ihanteessa S. Toisin sanoen jokainen äärellinen epästandardi hyperreaaliluku on äärimmäisen lähellä jotain yksikäsitteistä reaalilukua; tarkemmin jos x on äärellinen epästandardi hyperreaaliluku, niin on olemassa yksikäsitteinen reaaliluku st(x) sellainen, että x-st(x) on infinitesimaali. Reaaliluku st(x) on x:n standardiosa eli intuitiivisesti sama kuin hyperreaaliluvun x lähin reaaliluku lukusuoralla. Homomorfismi on järjestyksen säilyttävä ja käyttäytyy hyvin algebrallisesti ja järjestysteoreettisesti.
Siirtoperiaate
Hyperreaalilukujen järjestelmän ideana on laajentaa reaaliluvut \R järjestelmäksi *\R, johon kuuluvat infinitesimaaliset ja äärettömät luvut ja jossa kaikki algebran aksioomat olisivat voimassa. Eli siis mikä tahansa väite muodossa "jokaiselle luvulle x...", joka on tosi reaaliluvuille, olisi tosi myös hyperreaaliluvuille. Esimerkiksi aksioomaa, joka sanoo, että "jokaiselle luvulle x, x+0=x" voitaisiin yhä soveltaa. Sama olisi tosi useamman luvun kvantifioinneille, esim., "jokaiselle luvulle ." Tätä ominaisuutta kuljettaa väitteet reaaliluvuilta hyperreaaliluvuille kutsutaan siirtoperiaatteeksi. Kuitenkin väitteet muodossa "jokaiselle lukujen joukolle S ..." eivät siirry. Ainoat eroavat ominaisuudet hyperreaalilukujen ja reaalilukujen välillä ovat ne, jotka pohjautuvat joukkojen yli kvantifiointiin tai muuhun korkeampaan rakenteeseen kuten funktioihin ja relaatioihin, jotka tyypillisesti konstruoidaan joukkojen avulla. Jokaisella reaalisella joukolla, funktiolla ja relaatiolla on luonnollinen hyperreaalinen laajennuksensa, joka täyttää samat ominaisuudet.
Siirtoperiaate ei kuitenkaan tarkoita, että \R and *\R käyttäytyisivät täysin samanlaisesti. Esimerkiksi, *\R:ssä on olemassa sellainen olio \omega;, että
Käyttö analyysissä
Merkinnät ei-reaalisille kvantiteeteille ilmestyivät analyysin historiassa kahdessa kontekstissa: infinitesimaaleina kuten dx ja symbolina \infty, käytettynä esimerkiksi epäoleellisten integraalien integrointirajoina.
Esimerkkinä siirtoperiaatteesta: väite, että jokaiselle nollasta eroavalle luvulle, joka on tosi jokaiselle reaaliluvulle ja joka on siirtoperiaatteen vaatimassa muodossa on tosi myös hyperreaaliluvuille. Tämä osoittaa, ettei ole mahdollista käyttää sellaista geneeristä eli yleisluontoista symbolia kuten \infty kaikille hyperreaalisille kvantiteeteille hyperreaalisessa järjestelmässä; äärettömät kvantiteetit eroavat suuruudeltaan muista äärettömistä kvantiteeteista ja infinitesimaalit muista infinitesimaaleista.
Vastaavasti sopimuksen käyttö on epävalidia, koska siirtoperiaatteessa nollalla jakamista ei ole määritelty. Tarkka vastine tällaiselle laskelmalle olisi, että jos \epsilon on infinitesimaali sitten on ääretön.
Jokaiselle äärelliselle hyperreaaliluvulle x määriteltiin sen standardiosa st(x) yksikäsitteisenä reaalilukuna, joka eroaa x:stä ainoastaan infinitesimaalisesti. Funktion y(x) derivaattaa ei määritellä tavalliseen tapaan muodossa dy/dx vaan dy/dx:n standardiosana.
Etsitään esimerkiksi funktion f(x)=x^2 derivaatta f'(x). Olkoon dx infinitesimaali. Sitten
Moreeni
Suomen kielessä moreenilla voidaan viitata joko maalajiin tai moreenimuodostumaan. Englanninkielisessä kirjallisuudessa tehdään ero moreenin maalajin ja moreenimuodostumien  välillä. Maalajin nimeksi suomen kielessä ehdotettu samaa sanaa ”tilli”. Moreenia vastaava sekalajitteinen maalaji on diamiktoni.
Maalaji
Moreenimaan pinta on yleensä kivinen ja epätasainen. Kivet eivät yleensä ole kovin pyöristyneitä ja maasta esiin kaivettuina niiden pintaa peittää hienon aineksen muodostama tomu. Moreenin sisältämien eri lajitteiden määrät vaihtelevat. Lajitteiden jakauman perusteella puhutaankin esimerkiksi sora-, hiekka- tai silttimoreenista sen mukaan, mikä lajite moreenissa on vallitsevin.
Suomessa yleisimpiä moreenilajeja ovat silttimoreeni (57 %), hiekkamoreeni (33 %) ja soramoreeni (9,9 %). Moreenikerrostumien paksuus Suomen eteläosissa on tavallisesti 2–3 metriä. Rannikolla moreenikerrostumat saattavat jäädä jopa alle metrin, mutta sisämaassa kerrostumat saattavat olla 4–5 metriä paksuja.
Merkittävä piirre moreeneissa on aineksen niin sanottu suhteistuneisuus, joka ilmenee siinä, että hienoaines (esimerkiksi savi) pyrkii täyttämään karkeamman runkoaineen (esimerkiksi sora ja kivet) väliin jäävän tyhjän eli niin kutsutun huokostilan. Suhteistuneisuuden ansiosta aineksesta tulee erittäin tiivistä ja heikosti vettä läpäisevää.
Kasvillisuus on moreenin huonosta vedenläpäisevyydestä ja pohjaveden pinnan läheisyydestä johtuen yleensä kuusi- tai sekametsää. Karkearakeisimmilla moreenimailla, joilla vedenläpäisevyys on parempi, saattaa mänty kuitenkin olla kuusta yleisempi. Rakentamisen kannalta etenkin hienoainesta runsaasti sisältävät moreenimaastot ovat hankalia niiden routimisen vuoksi.
Moreenin synty
Jääkauden aikainen mannerjäätikkö irrotti kallioperästä kiviainesta. Kiviaines kulkeutui jäätikön mukana, ja samalla jäätikkö kulutti ja hienonsi sitä, ja lopulta se kulkeutui takaisin kallioperän päälle ja kerrostui. Kalliosta irronneen kiviaineksen lisäksi maamassaan saattoi sekoittua myös kallioperän päällä jääkautta ennen olleita maalajeja.
Pohjamoreeni eli peitemoreeni on moreenia, joka on kulkeutunut ja kerrostunut mannerjäätikön pohjaosissa eli sen alla. Se peittää kallioperän halkeamat ja muut epätasaisuudet. Sitä on kertynyt kallion päälle muutaman metrin vahvuiseksi kerrokseksi. Moreenin maa-aines sisältää erisuuruisia raekokoja suhteistuneesti, jolloin niiden sekoittuminen muodostaa tiiviin kerrostuman. Jäätikön alla on ollut sen suuresta painosta johtunut suuri paine, joka on pakannut maa-aineksen lähes vettä läpäisemättömäksi ja väriltään harmaaksi tai ruskehtavaksi maa-ainekseksi.
Pintamoreeni eli ablaatiomoreeni puolestaan joutui jään sisään ja jopa sen pinnalle jäätikön liikkeeseen liittyvien työntösiirrosilmiöiden vaikutuksesta. Pintamoreeni kerrostui pohjamoreenin päälle jään sulaessa. Syntytapansa vuoksi pintamoreeni on löyhempää ja kivisempää tai karkeampaa ja vähemmän hienoainesta sisältävää kuin pohjamoreeni. Siinä on myös enemmän lajittuneita aineksia, kuten esimerkiksi hiekkaa ja silttiä sekä niiden muodostamia kerroksia.
Erilaisia moreenimuodostumia
Moreenimuodostumat ovat sekä pintamoreenista että pohjamoreenista koostuvia kumpuja ja selänteitä, jotka erottuvat maanpinnan korkokuvassa omina itsenäisinä kohomuotoina. Niiden syntytavat poikkeavat toisistaan, jolloin niillä on tutkimuksellista arvoa esimerkiksi jääkauden mannerjäätikön tapahtumien selvittämisessä. Yleisimpiä moreenimuodostumia ovat esimerkiksi kumpumoreeni, päätemoreeni, Rogen-moreeni, drumliini ja De Geer -moreeni.
Kalle Myllylä
Kaarle (Kalle) Myllylä (14. syyskuuta 1844 Kalajoki – 11. heinäkuuta 1923 Kalajoki) oli suomalainen maanviljelijä ja poliitikko.
Myllylä oli talonpoikaissäädyssä Saloisten tuomiokunnan edustaja valtiopäivillä 1897, 1899 ja 1905–1906. Hän oli myös Suomalaisen puolueen kansanedustaja. Oulun läänin eteläistä vaalipiiriä edustanut Myllylä valittiin eduskuntaan kolmissa vaaleissa, eduskuntavaaleissa 1907, joissa hän keräsi eniten ääniä vaalipiirissään, eduskuntavaaleissa 1908 ja eduskuntavaaleissa 1909. Hän toimi kansanedustajana toukokuusta 1907 helmikuuhun 1910. Eduskunnan valiokunnista hän vaikutti lakivaliokunnassa, pankkivaliokunnassa, sivistysvaliokunnassa ja suuressa valiokunnassa.
Myllylä oli varsinaisilta ammateiltaan maanviljelijä ja kunnankirjuri. Hänet valittiin Kalajoen kunnankirjuriksi maaliskuussa 1870 ja hän luopui tehtävästä 52 vuotta myöhemmin, vuoden 1922 lopulla. Hän toimi myös Kalajoen kunnan rahastonhoitajana vuosina 1870–1894 ja 1904–1919 sekä Kalajoen Säästöpankin kirjurina vuosina 1887–1899.
Hänen vanhempansa olivat merimies Pekka Heikkilä-Myllylä ja Maria Naatus. Myllylä oli naimisissa kahdesti. Joulukuussa 1869 hän avioitui Anna Hukan kanssa, joka kuoli joulukuussa 1883, ja heinäkuussa 1884 Stiina Maria Törmälän kanssa, joka kuoli marraskuussa 1914. Kalle Myllylä kuoli heinäkuussa 1923, 78-vuotiaana.
Augsburg Airways
thumb|250px|Augsburg Airwaysin DHC-8-311Q Augsburg Airways oli vuosina 1980-2013 toiminut saksalainen lentoyhtiö, joka oli keskittynyt syöttöliikenteeseen ja toimi tässä roolissa yhteistyössä Lufthansan kanssa. Alkujaan Augsburgiin sijoittunut yhtiö toimi sittemmin Münchenin lentoasemalta käsin, mutta yhtiön kotipaikka oli edelleen Augsburgissa.
Historia
Vuonna 1995 Interot liittyi IATA:n jäseneksi, ja yhtiön Augsburgin kotikenttä sai siten kansainvälisen lentokenttäkoodin AGB. Muutamaa kuukautta myöhemmin yhtiön nimi muuttui nykyiseen muotoonsa, ja yhteistyö Lufthansan kanssa alkoi. Osana yhteistyötä Augsburg Airways lensi lentonsa Lufthansa Regionalin (aiemmin Team Lufthansa) väreissä ja käytti Lufthansan LH-lentonumerotunnusta.
Lufthansa ilmoitti lopettavansa yhteistyösopimuksen Augsburg Airwaysin kanssa kesäkauden 2013 jälkeen. Yhtiö lopetti toimintansa 27. lokakuuta 2013.
Kalusto
thumb|Augsburg Airwaysin Embraer 195
Stig Stendahl
Stig Stendahl (s. 1939), DI, on elinkeinoelämän vaikuttaja ja yritysjohtaja, joka on toiminut mm. Abloylla toimitusjohtajana 1990-1992, Fiskars Oyj Abp:ssä toimitusjohtajana 1992-2000 ja Ablyta ja Fiskarsia ennen Konecranesissa,  Aktia-pankissa, Plantagen Norden AB:ssä, LKB Produkterissa sekä Stiftelsen för det tvåspråkiga Finland-säätiössa ja Stiftelsen för Åbo Akademi-säätiössä. Hän on myös Hallitusammattilaiset ry:ssä.
Iberian kuningaskunta
thumb|300px|Iberia ja Kolkhis thumb|right|300px|Kaukasian alueen muinaiset valtiot: [[Armenian kuningaskunta|Armenia, Iberia, Kolkhis ja Albania]] Iberia oli muinaisten kreikkalaisten ja roomalaisten antama nimi georgialaiselle Kartlin kuningaskunnalle (300-luku eaa.–400-luku), joka käsitti suurin piirtein nykyisen Georgian itäiset ja eteläiset osat. Nimityksiä Kaukasian Iberia tai Itäinen Iberia voidaan käyttää erottamaan valtio Iberian niemimaasta, jolla nykyiset Espanja ja Portugali sijaitsevat.
Kaukasian Iberia loi pohjan Georgialle valtiona ja muodosti nykyisten georgialaisten ytimen. Alueen ja sen kansan suhdetta läntiseen Iberiaan tai nimen alkuperää ei tällä hetkellä tunneta. Varsinkin alueen varhaisista ajoista kertovat tekstit ovat epäluotettavia, ja niihin tulee suhtautua varauksin.
Historia
thumb|300px|Mtskheta nykyään
Aikaisin historia
Antiikin kirjoittajat kutsuivat aluetta asuttavia heimoja kollektiivisella nimityksellä iberialaiset. Paikalliset kutsuivat maataan Kartliksi, myyttisen Kartlos-päällikön mukaan. Useiden klassisten historioitsijoiden mainitsemilla muskheilla ja Herodotoksen mainitsemilla Saspereilla saattoi olla keskeinen rooli alueen heimojen yhdistämisessä. Sana "Iberia" on saattanut tulla sasper-heimon nimestä (Saspers >Speri >Hberi >Iberi). Muskhit olivat vaeltaneet hitaasti koilliseen muodostaen asutuskeskuksia – heidän pääpaikkansa oli Iberian tuleva pääkaupunki Mtskheta.
Keskiaikainen georgialainen lähde Moktsevaj Kartlisaj ("Kartlin kääntyminen") kertoo myös Azosta ja hänen kansastaan, jotka tulivat Arian-Kartlista, proto-iberialaisten persialaisen Akamenidien hallitsijasuvun Persian valtakunnan kaatumiseen saakka hallitsemasta alkukodista, asettuakseen paikalle, johon Mtskheta perustettiin. Toinen georgialainen kronikka Kartlis tskhovreba ("Kartlin historia") väittää Azon olleen Aleksanteri Suuren upseeri, joka tappoi paikallisen hallitsijaperheen valloittaen alueen, kunnes hänet voitti 300-luvun eaa. lopussa prinssi Parnavaz I, paikallinen päällikkö.
Parnavaz I ja hänen jälkeläisensä
Valtataistelun voittaneesta Parnavazista tuli (mahdollisesti) Iberian ensimmäinen kuningas (n. 302 eaa.–237 eaa.). Hän torjui ulkopuolisen hyökkäyksen ja valloitti suuren osan naapurialueista, kuten länsigeorgialaisen Kolkhiksen valtion (myöhemmin Egrisi), ja varmisti Seleukidien tunnustuksen uudelle valtiolleen. Parnavaz keskittyi nyt legendan mukaan hallinnollisen järjestelmän, uskonnon ja georgian aakkosten kehittämiseen. Hänen seuraajansa onnistuivat saamaan haltuunsa Kaukasuksen vuoristosolia, joista Darial oli tärkein.
Hyvinvoinnin aikakautta seurasivat kuitenkin sodat, Iberian joutuessa puolustamaan alueitaan ulkopuolisia hyökkäyksiä vastaan. Iberia menetti osan eteläisistä provinsseistaan Armenialle, ja Kolkhiksen alueet muodostivat erillisiä prinssikuntia. 100-luvulla eaa. Parnavaziani-kuningas Parnadžomin syrjäyttivät hänen omat alamaisensa, ja kruunu annettiin armenialaiselle Aršak-prinssille, joka nousi valtaistuimelle vuonna 93 eaa. ja perusti Aršakidien dynastian.
Roomalainen kausi
Läheiset suhteet Armeniaan toivat maahan roomalaisen, Armenian ja Mithridates VI:n kanssa sodassa olleen kenraali Pompeiuksen hyökkäyksen vuonna 65 eaa. Rooma ei kuitenkaan vakiinnuttanut valtaansa Iberiassa. 19 vuotta myöhemmin (vuonna 36 eaa.) roomalaiset marssivat jälleen Iberiaan pakottaen kuningas Parnavaz II:n liittymään heidän kampanjaansa Albaniaa vastaan.
Seuraavan kahden vuosisadan aikana Rooman vaikutusvalta alueella jatkui, mutta kuningas Parsman II:n hallintokauteen mennessä (116–132) Iberia oli saanut entistä valtaansa takaisin. Suhteet Parsman II:n ja Rooman keisari Hadrianuksen välillä olivat kireät, vaikka Hadrianuksen on sanottu yrittäneen rauhoitella Parsmania. Kuitenkin vasta Hadrianuksen seuraajan Antoninus Piuksen kaudella suhteet paranivat niin paljon, että Parsmanin on jopa kerrottu käyneen Roomassa, jossa Dio Cassius raportoi hänen kunniakseen pystytetystä patsaasta. Tämä kausi toi Iberian poliittiseen asemaan suuren muutoksen Rooman tunnustaessa Iberian liittolaisekseen vasallivaltion sijaan. Iberia piti statuksensa keisarikunnan ja parthialaisten välisistä vihamielisyyksistä huolimatta.
Bysantin ja Persian välissä
Sassanidien valtion perustaminen vuonna 224 oli Iberian tulevaisuuden kannalta ratkaiseva tapahtuma. Korvaamalla heikon Parthian vahvalla keskushallinnolla sassanidit käänsivät Iberian poliittisen suunnan pois Roomasta. Iberiasta tuli sassanidien vasalli Sapor I:n aikana (241–272). Kahden valtion väliset suhteet ovat ilmeisesti olleet aluksi ystävällismieliset; Iberia osallistui Persian sotaretkiin Roomaa vastaan ja maan kuningas Amazasp III (260–265) oli korkeassa asemassa sassanidien valtakunnassa, ei vasallina. Sassanidien aggressiivisuus tuli kuitenkin esille zarathustralaisuuden, joka oli todennäköisesti levinnyt Iberiaan 260–290-lukujen välillä, levittämisessä. Nisbisin rauhassa vuonna 298 Rooman valta alueella kuitenkin tunnustettiin, kuten myös Iberian Khosroidien dynastian ensimmäisen kuninkaan Mirian III:n hallinto. Itä-Rooman valta osoittautuikin ratkaisevaksi, sillä Mirian ja Iberian johtavat aateliset kääntyivät kristinuskoon vuoden 317 aikoihin. Tapahtuma liittyy vuodesta 303 alueella saarnanneen kappadokialaisen naisen, Pyhän Ninon lähetysretkeen.
Yhteisestä uskonnosta tuli myöhemmin vahva side Georgian ja Rooman, sittemmin Bysantin välille ja sillä oli merkittävä vaikutus alueen kulttuuriin ja yhteiskuntaan. Keisari Julianuksen kuoltua sotaretkensä aikana Persiassa vuonna 363 Rooma kuitenkin luovutti vallan Iberiasta Persialle, ja kuningas Varaz-Bakur I:stä (363–365) tuli Persian vasalli. Vaikka myöhempi hallitsija Parsman IV (406–409) onnistui palauttamaan maansa autonomisen aseman ja lopetti veron maksamisen Persialle, sassanidin pääsivät voitolle ja nimittivät alueelle käskynhaltijan. Virasta tuli myöhemmin perinnöllinen Kvemo Kartlissa ja käskynhaltijan hallitsemasta alueesta tuli Persian vaikutusvallan leviämisen keskus. Sassanidit edistivät alueella zarathustralaisuutta ja 400-luvun puolivälissä siitä tuli kristinuskon rinnalle Itä-Georgiassa toinen virallinen uskonto. Georgialaisten käännyttämisyritykset eivät kuitenkaan yleisesti onnistuneet.
Iberian kuningas Vakhtang I:n valtakauden (447–502) alkuosa oli kuningaskunnan uudelleennousun aikaa. Persialaisten entinen vasalli Vakhtang varmisti Iberian pohjoiset rajat tuomalla vuoriston asukkaat valtansa alle ja otti hallintaansa viereiset länsi- ja etelägeorgialaiset alueet. Hän perusti itsenäisen patriarkaatin Mtskhetaan ja teki Tbilisistä pääkaupunkinsa. Vuonna 482 hän johti kansannousua Persiaa vastaan. Epätoivoinen itsenäisyyssota kesti kahdenkymmenen vuoden ajan, mutta saamatta Bysantin tukea Vakhtang kaatui taistelussa vuonna 502.
Kuningaskunnan kaatuminen
Jatkuva kilpailu Bysantin ja Persian välillä ylivallasta Kaukasuksella ja georgialaisten seuraava kansannousu Gurgenin hallinnassa vuonna 523 johtivat traagisiin seurauksiin Iberialle. Nyt maan kuninkaalla oli vain nimellistä valtaa maan ollessa käytännössä täysin persialaisten hallussa. Vuonna 580 Hormizd IV (578–590) lakkautti monarkian kuningas Bakur III:n kuoleman jälkeen, ja Iberiasta tuli persialainen kuvernöörin (marzpan) hallitsema provinssi. Vuonna 582 georgialaiset aateliset yrittivät saada Bysantin keisari Maurikiosta herättämään Iberia uudelleen henkiin, mutta vuonna 591 Bysantti ja Persia sopivat Iberian jaosta; Tbilisi tuli Persian haltuun ja Mtskhetaa hallitsi Bysantti.
600-luvun alussa rauha Bysantin ja Persian välillä romahti. Iberian prinssi Stepanoz I (n. 590–627) päätti vuonna 607 yhdistää voimansa Persian kanssa yhdistääkseen Iberian alueet, missä hän näytti onnistuneenkin. Keisari Herakleioksen hyökkäykset vuosina 627 ja 628 toivat kuitenkin voiton Bysantille ja varmistivat Bysantin vallan Länsi- ja Itä-Georgiassa arabien hyökkäykseen asti.
Arabien kausi
Arabit saapuivat Iberiaan noin vuonna 645 ja pakottivat sen prinssin, Stepanoz II:n (637–n. 650) hylkäämään liittolaisuutensa Bysantille ja tunnustamaan kalifin valta. Iberiasta tuli nyt vasalli arabeille ja emiiri asettui Tbilisiin noin vuonna 653. 800-luvun alussa eristavi (ruhtinas) Ašot I (813–830) uudesta Bagrationi-dynastiasta käytti arabien hallinnon heikkenemistä hyväkseen ja teki itsestään Iberian perinnöllisen prinssin (Bysantissa kouropalates). Hänen seuraajansa Adarnase II, virallisesti Bysantin vasalli, kruunattiin georgialaisten kuninkaaksi vuonna 888. Hänen jälkeläisensä Bagrat III (975–1014) yhdisti alueen eri ruhtinaskunnat yhdeksi Georgian valtioksi.
Itäiset ja läntiset iberialaiset
Iberian/Pyreneiden niemimaan asukkaiden ja Kaukasuksen iberialaisten samanlainen nimi on johtanut ideaan jonkinlaisesta sukulaisuudesta näiden alueiden asukkaiden välillä. Ajatuksen on esittänyt moni antiikin ja keskiajan kirjailija, vaikka nämä olivatkin erimielisiä kyseisten kansojen alkuperästä. Teoria näyttää olleen suosittu keskiajan Georgiassa, jossa tunnettu uskonnollinen kirjailija Giorgi Mtatsmindeli (1009–1065) kirjoitti joidenkin georgialaisten aatelisten halusta käydä Pyreneiden niemimaalla tutustumassa "lännen georgialaisiin".
Luettelo petoeläimistä
Tämä on luettelo petoeläinten (Carnivora) lahkoon kuuluvista nisäkkäiden alalahkoista, heimoista, alaheimoista, suvuista ja lajeista. Luettelossa käytetty taksonomia perustuu Wilsonin ja Reederin Mammal Species of the World -teokseen (2005), jonka mukaan petoeläinten lahkossa on 286 elossa olevaa tai viimeisten 500 vuoden aikana sukupuuttoon kuollutta lajia. Sukupuuttoon kuolleet lajit on merkitty ristillä.
Ingenuus
Ingenuus (k. 258 tai 260) oli roomalainen usurpaattori, joka nousi kapinaan keisari Gallienusta vastaan Pannoniassa vuonna 258 tai todennäköisemmin 260. Hän oli kapinan aikana Pannonian maaherra.
Pokeri
Pokeri on joukko korttipelejä, jossa pelaajat tavoittelevat pelipanoksista kertyvää yhteispottia. Potin voittaa pelaaja tai pelaajat, joilla on paras korttiyhdistelmä. Korttiyhdistelmien arvojärjestys on määritelty pelin säännöissä.
Tiaismarjastaja
Tiaismarjastaja (Oreocharis arfaki) on tiaismarjastajien heimoon kuuluva varpuslintu.
Pokeri
Pokeripelit jakaantuvat kahteen päätyyppiin, käsipokeriin ja avopokeriin. Molemmista päätyypeistä on useita muunnelmia. Käsipokerissa kortit eivät ole muiden pelaajien nähtävissä, kun taas avopokerissa suurin osa pelaajan käden korteista on pöydällä kuvapuoli ylöspäin.
Pokerivariaatioista suosituimpia ovat muun muassa Texas hold 'em, seitsemän kortin avopokeri ja Omaha hold 'em. Suomeksi ”pokerilla” tarkoitetaan useimmiten viiden kortin ostopokeria. Suomessa pelataan paljon viiden kortin avopokerin muotoa nimeltä sökö.
Pokerin sanotaan usein olevan korteilla pelattava rahapeli, ei rahalla pelattava korttipeli.
Pokeri on peli, jossa tehdään jatkuvasti sijoituspäätöksiä, joihin liittyy riski. Parempia sijoituspäätöksiä tekevät pelaajat voittavat todennäköisemmin, heillä on todennäköisyys puolellaan odotusarvoisesti ja tähän perustuu pokeriammattilaisten ja muun muassa urheiluvedonlyöntiammattilaisten olemassaolo. Esimerkiksi ruletti-, lotto- tai rahapeliautomaattiammattilaisia ei ole olemassa, koska järjestävällä taholla on aina todennäköisyys puolellansa ja näistä peleistä ei voi jäädä itse pelaaja odotusarvoisesti voitolle. Ja tähän taas perustuu kasinoiden toiminta.
Pokerissa riski on vaihtelua, varianssia sijoituspäätösten lopputuloksissa ja se on luonnollinen osa pokeria ja tästä sattuman osuudesta johtuen odotusarvoisesti hyviä sijoituspäätöksiä tekemällä voi hävitä rahaa lyhyellä aikavälillä ja odotusarvoisesti huonoja päätöksiä tekemällä voi voittaa rahaa lyhyellä aikavälillä.
Pokerista on tehty myös rahapeliautomaatteihin sovitettuja versioita, jollainen on esimerkiksi Suomessa yleinen RAY Pokeri eri muunnelmineen.
Historia
Pokerin syntyhistoriasta ja pelin nimestä on useita eri versioita. Pokeria edeltävät pelit ovat kehittyneet eri puolilla maailmaa eri aikakausina. Yhteistä kaikissa versioissa on pelitapa. Pelaajat lyövät vetoa oman pokerikätensä paremmuuden puolesta.
Erään version mukaan sana pokeri juontaa juurensa ranskankielisestä sanasta poque. Poque on ranskalainen korttipeli, jonka olemukseen kuuluu bluffaaminen ja panosten korottaminen. Poque on historian kirjoissa ensimmäinen korttipeli, jossa käytettiin kaikkia neljää maata (hertta, pata, ruutu ja risti).
Kiinalaisten väitetään keksineen pokerin jo runsaat tuhat vuotta sitten, vaikka tuolloin pelikortteja ei vielä tunnettu. Kiinalainen pokerin varhainen edeltäjä on kuitenkin mainittu hallitsija Mu Tsungin kirjoituksissa vuonna 969 eaa. Ilmeisesti peliä pelattiin tuolloin dominoilla, jotka olivat hyvin suosittu ajanviete muinaisessa Kiinassa.
Myös taikurien hokema silmänkääntöloitsu "hokkus pokkus" on mainittu yhtenä pokeri-sanan syntylähteistä.
Tämän hetken suosituimman pokerin pelimuodon texas hold 'emin juuret juontavat 1920-luvulle Texasiin. Pelin nimi on mukaelma sen aikaisesta suositusta hold'em darling -korttipelistä.
Miten pokeria pelataan
thumb|250px|Pelimerkkejä ja pelikortit Erilaisia pokeripelimuotoja on monia. Yhteistä näille on panostuskierrokset. Useimmissa pokerimuodoissa asetetaan panoksia jo ennen kuin kortit on jaettu. Näitä panoksia voivat joutua asettamaan joko kaikki pelaajat tai vain osa pelaajista. Näitä panoksia kutsutaan ”pimeiksi”. Toisaalta englanninkielinen ilmaisu forced bets eli pakkopanokset kuvaa paremmin näitä panostuksia. Riippuen pelimuodosta näitä kutsutaan anteiksi, blindeiksi tai bring-ineiksi. Kasinoilla käytetään myös sekä alkupanoksia että sokkopanoksia samassa pelissä. Tällöin alkupanos on verrattain pieni verrattuna sokkopanoksiin, esimerkiksi euron kun pieni sokkopanos on 10 euroa.
Yleensä pokeripeleissä jakajan vuoro kiertää. Tällöin kukaan ei saa etua siitä, miten on sijoittunut suhteessa jakajaan. Kasinoilla yleensä käytetään nappia (button) kertomaan jakajan paikan; vaikka kasinoilla on jakaja talon puolesta, hän aloittaa jakamisen joka kierros eri kohdasta. Jakajan nappi siis kiertää samalla tavalla kuin jakovuoro kotipeleissä.
Pokeripelit sisältävät yleensä useamman kuin yhden korotuskierroksen. Peli etenee yleensä niin, että pelaaja saa kortteja vähitellen ja näiden välissä on panostuskierros. Lopulta kun kaikki pelimuodon edellyttämät kortit on jaettu, katsotaan kenellä on paras käsi. Paras käsi voittaa peruspeleissä koko potin. Jos jossakin vaiheessa peliä pelaaja panostaa, mutta kukaan ei halua maksaa hänen pottiin panostamaansa määrää voittaa kyseinen pelaaja potin. Tämä mahdollistaa bluffin.
Potti ja panostustavat
Pokeripeleissä potiksi kutsutaan pelaajien pelin aikana maksamia panoksia. Esimerkiksi, jos pelataan tulitikuilla ja pelaajat ovat maksaneet tai panostaneet yhteensä 10 tulitikkua, voidaan sanoa, että potissa on 10 tikkua.