cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Misteli
Levinneisyys
1970-luvulta olevien tietojen mukaan euroopanmistelin levinneisyysalue on ulottunut Euroopassa yhtenäisenä Pyreneiden vuoristosta Ranskan ja Englannin kautta Puolaan ja Välimeren rannikolle. Epäyhtenäisempiä esiintymiä on ollut tästä itään Mustanmeren pohjoispuolelle, Balkanin niemimaalle, Apenniinien niemimaalle ja Pyreneiden niemimaalle asti ja pohjoisessa Baltian maiden, Norjan ja Ruotsin eteläosissa.
Suomea lähinnä luonnonvaraisia misteliesiintymiä on Tukholman seudulla. Vuonna 2008 Suomessa kasvoi todistettavasti ainakin yksi misteli Paraisilla sijaitsevassa puutarhassa. Tämän yksilön isäntäpuuna toimii omenapuu.
Vuonna 2016 Turun Ruissalosta löytyi misteliä; sen isäntäpuuna toimi poppeli. Kasvusto on ilmeisesti levinnyt Ruotsista lintujen tuomana, mutta se on voinut alkaa myös ihmisten paikalle tuomista joulukoristeista. Tällöin kasvia olisi pidettävä Suomessa vieraslajina, eikä luonnollisena tulokaslajina.
Vuonna 2019 misteliä tavattiin jo Turun seudulla Kaarinasta Naantaliin ulottuvalla alueella. Yksittäisiä havaintoja tutkijat olivat saaneet myös Jokioisilta, Tampereelta ja Kemiönsaaresta. Turun ja Naantalin esiintymän pääteltiin tavattujen yksilöiden ikäjakauman perusteella levinneen mahdollisesti ihmisen joulukoristeiksi tuomista oksista alkunsa saaneesta populaatiosta, alkujaan Naantalin Luolalassa kasvaneesta emoyksilöstä. Hajaesiintymät muualla Suomessa taas vaikuttivat erillisiltä.
Talven 2019–2020 aikana mistelistä tehtiin Suomessa yli sata uutta havaintoa, Turun lisäksi Jokioisilta ja Kemiönsaaresta. Esiintymät ovat samanikäisiä, mikä ihmetyttää tutkijoita. Samana talvena löytyi myös useita puutarhaharrastajien tuhoamia kasvustoja; nämä olivat havitelleet misteliä omaankin puutarhaansa. Misteli ei ole rauhoitettu, mutta se luokitellaan varvuksi, joten sen kerääminen ei ole jokamiehenoikeus. Toisaalta mistelin on pelätty leviävän jopa liikaa, vaikka se onkin varsin hidaskasvuinen – ovathan sen sukulaislajit männynmisteli ja pihdanmisteli aiheuttaneet Keski-Euroopassa vakavia metsätuhoja.
Kulttuurissa
Misteli on aina kiehtonut ihmisiä. Siihen on liitetty monenlaisia uskomuksia ja myyttejä, ja sillä voi joissain tapauksissa olla rauhoittavia ominaisuuksia. Joissakin maissa sitä käytetään joulukoristeena; varsinkin anglosaksisessa maailmassa tapakulttuuriin on pesiytynyt käsitys, että mistelinoksa joulukoristeen alla seistessä on ikiaikainen erioikeus suudella ketä tahansa vieressä seisovaa. Jotkut erehtyvät pitämään myöskin joulukoristeena käytettyjä orjanlaakerin oksia misteleinä. Misteli kasvaa erittäin harvoin tammessa, mutta Asterix-sarjakuvissa tammesta poimituilla misteleillä on erityisiä ominaisuuksia.
Dominicus
Pyhä Dominicus de Guzmán (Espanjaksi: Santo Domingo; 8. elokuuta 1170 Caleruegassa – 6. elokuuta 1221 Bolognassa) oli espanjalainen pappi joka perusti saarnaajaveljestön eli dominikaanisääntökunnan, latinaksi Ordo Praedicatorum. Paavi Gregorius IX kanonisoi Dominicuksen 13. heinäkuuta 1234. Pyhimystä kunnoitetaan katolisuudessa, anglikaanisuudessa ja luterilaisuudessa. Dominicuksen juhlaa vietetään 8. elokuuta eli pyhimyksen syntymäpäivänä. Hän on astronomien, astronomian, Dominikaanisen tasavallan, väärin syytettyjen ihmisten, Santo Domingo Pueblon, Vallettan, Birgun ja Managuan suojeluspyhimys, ja hänen symboleitaan ovat esimerkiksi lilja, kirja, ruusukko ja soihtua pitelevä koira. Dominicuksen uskotaan vastaanottaneen ruusukkorukouksen pyhältä Neitsyt Marialta vuonna 1214 albigenssien ja muiden harhaoppisten käännyttämiseksi. Pyhimys on muun muassa pyhän Franciscus Assisilaisen ja pyhän Simon Stockin aikalainen.
Elämä
Pyhä Dominicus syntyi vuonna 1170 Espanjassa Caleruegassa, ilmeisesti aatelissäätyiseen Felix de Guzmánin ja myöhemmin vuonna 1828 paavi Leo XII:n autuaaksijulistaman Azan Joannan perheeseen, jolla oli huomattavia yhteyksiä. Hän aloitti vuonna 1184 opinnot yliopistossa Palenciassa ja vielä kesken opintojen Osman piispa Martin de Bazan asetti hänet katedraalin kanoniksi. Hänen saamansa stipendi auttoi häntä opintojen jatkamisessa. 25-vuotiaana hänet vihittiin papiksi, ja pian hänestä tuli subpriori. Kun priori Diego d'Azevadosta tuli Osman piispa, noin vuonna 1201, pyhä Dominicus tuli prioriksi hänen sijaansa. Silloin hän oli viettänyt kontemplatiivista elämää kuusi tai seitsemän vuotta.
Vuosina 1203 ja 1205 Dominicus seurasi Osman piispa Diegoa tämän diplomaattisella matkalla Tanskaan neuvottelemaan avioliittoa kuningas Alfonso IX:n Ferdinand-pojalle. 1206 Dominicus sai tehtäväkseen toimia Languedocin kerettiläisiä albigensseja vastaan. 1207 piispa Diego palasi takaisin Osmaan. Dominicus jatkoi kuitenkin toimintaansa alueella. 1210–1211 Dominicus saarnasi Toulousessa harhaoppisia vastaan. Dominicus perusti saarnaajayhteisönsä 1215 Toulousessa. Yhteisö noudatti Pyhän Augustinuksen nimissä kulkevaa ns. augustiinolaissääntöä. 22. joulukuuta 1216 paavi Honorius III vahvisti Dominicuksen toiminnan ja 3. joulukuuta 1218 hän myönsi sääntökunnalle pyhän Sixtuksen kirkon Roomassa.
Dominicus saapui Bolognaan 21. joulukuuta 1218 ja vuonna 1220 paavi Honorius III vahvisti hänen asemansa sääntökunnan johdossa. Samana vuonna paavi lähetti heidät muiden yhteisöjen munkkien kanssa Lombardiaan saarnaamaan. Pyhimyksen johdolla sadantuhannen harhaoppisen kerrotaan palanneen kirkkoon. Vuoden 1221 lopulla pyhä Dominicus palasi kuudennen ja viimeisen kerran Roomaan, jossa hän sai arvokkaita myönnytyksiä järjestölleen. Saman vuoden tammikuussa, helmikuussa ja maaliskuussa, julkaistiin bullia, jotka suosittelivat sääntökuntaa kirkossa. Vuoden 1221 toukokuussa hän palasi Bolognaan, mutta siellä hän sairastui vakavasti, ja hän kuoli kolmen viikkoa sairastettuaan. Paavi Gregorius IX kanonisoi pyhän Dominicuksen 13. heinäkuuta vuonna 1234 julistaen, ettei epäillyt miehen pyhyyttä sen enempää kuin pyhän Pietarin ja pyhän Paavalinkaan.
Dominikaanit
Pääartikkeli: Dominikaanit
Saarnaajaveljestön (lat. Ordo Praedicatorum, O.P.) toiminnan keskipisteenä tuli olemaan toiminta harhaoppeja vastaan. Veljeskunta toimi suoraan paavin alaisuudessa. Jo pian sääntökunnasta muodostui myös yksi tärkeimmistä keskiaikaisista oppineiden yhteisöistä. Tärkein 1200-luvun dominikaanioppineista oli epäilemättä pyhimys ja kirkonopettaja (latinaksi niin sanottu Doctor Angelicus, enkelimäinen opettaja) Tuomas Akvinolainen (1225–1274). Muita tunnettuja dominikaaneja ovat pyhä Raymundus Peñafortelainen (n. 1175–1275), pyhä Albert Suuri (n. 1200–1280), pyhä Pius V (1504–1572), pyhä Katariina Sienalainen (1347–1380) ja pyhä Vincent Ferrer (1350–1419). Sääntökunnan motto on latinaksi Laudare, Benedicere, Praedicare eli suomeksi "ylistää, siunata, saarnata".
Nykyään dominikaanit vaikuttavat yli 100 maassa ja heillä on suunnilleen 6 500 veljeä, 4 000 nunnaa, 35 000 aktiivista sisarta ja yli 100 000 maallikkoa. Vuonna 2016 dominikaaneilla oli 560 seurakuntaa. Vuonna 1901 sääntökunnalla oli 14 kanonisoitua pyhimystä ja 215 autuasta. Kirkolla on ollut neljä dominikaanista paavia, nimittäin autuas paavi Innocentius V (n. 1225–1276), autuas paavi Benedictus XI (1240–1304), pyhä paavi Pius V (1504–1572) ja Jumalan palvelija paavi Benedictus XIII (1650–1730). Dominikaaneilla on myös oma riituksensa, dominikaaninen riitus, joka on yksi katolisen kirkon läntisistä riituksista ja jonka pyhä Dominicus perusti vuonna 1215.
Kuvernöörinkävykit
Kuvernöörinkävykit (Bowenia) on käpypalmuihin kuuluva kasvisuku, joka kasvaa luonnonvaraisena ainoastaan Australian Queenslandin osavaltiossa. Sukuun kuuluu kaksi elävää ja kaksi sukupuuttoon kuollutta lajia.
Ulkonäkö ja koko
Kuvernöörinkävykkien maanalaiset varret muistuttavat juurikkaiden tai perunoiden mukuloita. Varsista nousee versoja, joiden kärjet kehittyvät ensin katafylleiksi, sitten lehdiksi tai kävyiksi. Lehdet ovat kaksinkertaisesti parilehdykkäisiä, mikä on epätavallista käpypalmuille; kaikilla muilla käpypalmuilla paitsi Cycas multipinnatalla ja Cycas debaoensisilla on yksinkertaisesti parilehdykkäiset lehdet.
Emikävyt ovat noin nyrkin kokoisia ja pallomaisia; jokaisessa kasvupisteessä on vain yksi emikäpy. Yhdellä kasviyksilöllä voi kuitenkin olla useampia kasvupisteitä. Lieriömäiset hedekävyt kasvavat myös yksitellen kasvupisteissä, aluksi pystyinä, myöhemmin viistoina. Hedekävyt ovat väriltään valkoisesta kermanväriseen; niiden pituus on noin 7,5 ja halkaisija 2,5 millimetriä. Hedekävyt ovat lyhytikäisiä ja ne mädäntyvät nopeasti siitepölyn leviämisen jälkeen. Pölytyksen voivat suorittaa ainoastaan hyönteiset, koska pohjalehdet peittävät emikävyt alleen. Kypsien siementen väri vaihtelee valkoisesta siniseen; joskus ne voivat olla myös ruskeita. Leviäminen tapahtuu luultavasti jyrsijöiden tai muiden nisäkkäiden välityksellä.
Kromosomiluku on molemmilla lajeilla 2n = 18.
Levinneisyys ja elinympäristö
Kuvernöörinkävykit kasvavat endeemisinä Australian Queenslandin osavaltiossa. Niitä esiintyy pääasiassa rannikkoalueilla, joitakin populaatioita voi olla myös Atherton Tablelandissa. Kuvernöörinkävykit kasvavat sademetsissä tai niiden reunoilla merenpinnan korkeudesta 600 metriin. Lajien elinympäristöissä on jonkin verran eroja:
Luokittelu
Kuvernöörinkävykkien suvun kuvaili ensimmäisenä William Jackson Hooker vuonna 1863. Kasveille on annettu nimi Bowenia Queenslandin ensimmäisen kuvernöörin George Ferguson Bowenin (1821–1899) kunniaksi; tästä myös suomenkielinen nimi kuvernöörinkävykit. Kuvernöörinkävykit ovat saniaiskävykkien lisäksi toinen Stangeriaceae-heimoon kuuluvista suvuista; joskus ne tosin sijoitetaan omaksi heimokseen Boweniaceae.
Sukuun kuuluu kaksi elävää ja kaksi kuollutta lajia:
Silvia Sperber
Silvia Sperber (-Seiderer; s. 9. helmikuuta 1965 Erpfting) on Länsi-Saksaa ja Saksaa edustanut entinen ampuja. Hän voitti kultaa 50 metrin vakiopienoiskiväärin asentokilpailussa vuoden 1988 kesäolympialaisissa Soulissa; lisäksi hän sai siellä hopeaa kymmenen metrin ilmakiväärissä. Hän kilpaili myös vuoden 1984 kesäolympialaisissa Los Angelesissa ja vuoden 1992 kesäolympialaisissa Barcelonassa.
Luettelo Vallilan peruspiirin suojelluista rakennuksista
Tämä on luettelo Helsingin Vallilan peruspiirin suojelluista rakennuksista. Vallilan peruspiiri kattaa Vallilan kaupunginosan lisäksi viereisen Hermannin.
Yhtenäisyyden ja demokratian liitto
Yhtenäisyyden ja demokratian liitto (Coalition for Unity and Democracy, CUD tai CDU) on neljän puolueen liitto Etiopiassa. Sen johtaja on Hailu Shawul. 15. toukokuuta 2005 pidetyissä parlamenttivaaleissa puolueliitto sai 89 paikkaa 527:stä.
Neljä liiton muodostavaa puoluetta ovat Etiopian demokraattinen puolue (Ethiopian Democratic League), Etiopian yhtenäisyyspuolue (All Ethiopian Unity Party), Medhin-puolue (United Ethiopian Democratic Party-Medhin Party) ja demokratia- ja oikeudenmukaisuusliike (Rainbow Ethiopia: Movement for Democracy and Social Justice).
Francesco Arese
Francesco Arese (s. 13. huhtikuuta 1944) on italialainen keskimatkojen juoksija. Hänen päälajinsa oli 1 500 metrin juoksu.
Arese sijoittui Ateenan EM-kilpailuissa 1969 kahdeksanneksi 1 500 metrin juoksussa ajalla 3.42,2. Seuraavissa EM-kilpailuissa Helsingissä 1971 hän voitti kultaa ajalla 3.38,4. Olympialaisissa hän karsiutui välierissä sekä Méxicossa 1968 että Münchenissä 1972.
Arese voitti universiadeissa kultaa 1 500 metrillä ajalla 3.52,7 Torinossa 1970.
Arese paransi 800 metrin juoksussa Italian ennätystä neljä kertaa ja sivusi sitä kerran sekä paransi 1 500 metrin juoksussa ennätystä viisi kertaa ja sivusi kerran. Hän voitti Italian mestaruuden 800 metrillä vuosina 1968, 1969, 1972 ja 1973 sekä 1 500 metrillä vuosina 1966, 1967, 1968 ja 1970.
Arese toimi Italian yleisurheiluliiton puheenjohtajana vuosina 2004–2012. Hän oli myös vuoden 2009 sisäratojen EM-kilpailujen järjestelytoimikunnan puheenjohtaja.
Eyþór Ingi Gunnlaugsson
Eyþór Ingi Gunnlaugsson (s. 29. toukokuuta 1989) on islantilainen laulaja-lauluntekijä, joka edusti maataan vuoden 2013 Eurovision laulukilpailussa kappaleella ”Ég á líf”. Se oli maan ensimmäinen islanninkielinen edustuskappale sitten vuoden 1997. Hän pääsi toisesta semifinaalista finaaliin, jossa hän sijoittui 47 pisteellään sijalle 17. Hän on julkaissut yhden albumin.
Eyþór meni naimisiin Soffía Ósk Guðmundsdóttirin kanssa heinäkuussa 2013.
Hänellä on lukivaikeus ja ADHD.
Jamnakulttuuri
pienoiskuva|315x315px|Jamnakulttuuri (kuvassa keltaisella) peitti suunnilleen nykyisen aroalueen 3200–2300 eaa. pienoiskuva|oikea|Jamnakulttuurin esineistöä [[Krakovan arkeologinen museo|Krakovan arkeologisessa museossa.]] Jamnakulttuuri (myös kuoppahautakulttuuri tai okrahautakulttuuri) oli Ukrainan ja Kaspianmeren seudun aroilla vallinnut paimentolaiskulttuuri, joka ulottui Tonavalta Uralvuorille noin 3600–2200 eaa. Jamnat ovat saaneet nimensä venäjän sanasta jama, kuoppa, ja se tunnetaan kymmenistätuhansista kuoppahaudoista. Hautakuoppien päälle rakennettiin kurgaaneja eli tumuluksia, valtavia kumpuja. Hautaustavat yhdistävät jamnakulttuurin indoeurooppalaiseen perinteeseen. Jamnojen perimä levisi vähitellen myös nykyisen Suomen alueelle.
Jamnojen vaikutus eurooppalaisten perimään
Jamnojen perimässä sekoittuivat puoliksi iranilaissukuiset geenit ja puoliksi itäeurooppalaisten metsästäjä-keräilijöiden geenit. Levittäydyttyään Eurooppaan jamnat syrjäyttivät noin 70 prosenttia Keski-Euroopan väestöstä ja noin 30 prosenttia Iberian niemimaan väestöstä. On epäilty, että jamnojen mukana vaihtui jopa 80 prosenttia eurooppalaisten geeneistä. Jamnakulttuurin mukana Eurooppaan tuli täysin uusien isälinjojen R1a:n ja R1b:n geenejä, kun taas muun muassa G2 hävisi laajalta alueelta. Koska varsinkin valloituksen alkuvaiheessa Eurooppaan tulleiden jamnojen oletetaan olleen lähes yksinomaan miespuolisia sotureita, jotka lisääntyivät valloitusretkillään alkuperäisväestöön kuuluneiden naisten kanssa, eivät äitilinjat muuttuneet yhtä radikaalisti kuin isälinjat. Nykyisin jopa kaksi kolmasosaa eurooppalaisista miehistä polveutuu suoria isälinjoja pitkin jamnojen klaaneista, mutta suomalaisista miehistä vain joka kymmenes. Eniten jamnojen perimää löytyy norjalaisista, skotlantilaisista ja liettualaisista.
Tommy Scally
Alfredo Tomás "Tommy" Scally y Gallagher (28. kesäkuuta 1927 Pavón – 26. maaliskuuta 1977 Buenos Aires) oli argentiinalainen maahockeypelaaja. Hän kilpaili vuoden 1948 kesäolympialaisissa Lontoossa ja kuului siellä jaetulle viidennelle sijalle jääneeseen miesten joukkueeseen. Hän oli Luis Scallyn veli ja Gabriel Scallyn setä tai eno.
Jamnakulttuuri
Jamnojen vaikutus eurooppalaisten perimään
Jamnojen menestyksen suurimmaksi syyksi on epäilty heidän aroiltaan mukanaan tuomaa paiseruttoa, jolle he itse olivat osittain immuuneja, toisin kuin eurooppalaiset. Jamnojen oletetaan myös olleen varsin julma ja murhanhimoinen kansa, joka surmasi alkuperäiskansaan kuuluvia, ja lisäksi he olivat mahdollisesti hankkineet alkuperäiskansoja enemmän lapsia. Euroopassa oli tuolloin myös paljon tilaa, josta jamnat eivät joutuneet kilpailemaan viljelijöiden kanssa. Jamnat toivat perimässään Eurooppaan laktoosinsietokyvyn, jonka ansiosta maitotuotteista tuli osa eurooppalaisten ravintoa. Tällöin esimerkiksi talvien ja pula-aikojen yli selviäminen helpottui karjanhoitoa harjoittavissa kulttuureissa. Ehkä juuri runsasproteiinisen ruokavalionsa ansiosta jamnat olivat Euroopan alkuperäiskansoja suurikokoisempia ja lihaksikkaampia. Jamnoilla oli myös pituutta ja vaaleaa ihoa lisääviä geenejä.
Jamnat toivat Eurooppaan geeniensä lisäksi myös nuorakeramiikkakulttuurin. Ennen jamnojen tuloa saviastiat oli koristeltu painamalla niihin kuvioita kampamaisilla leimoilla, mutta tämän jälkeen kuviot tehtiin nuoranpätkillä. Uutta oli myös pronssinvalmistustaito, minkä ansiosta työkalut ja veneet kehittyivät tehokkaammiksi. Oletettavasti myös indoeurooppalaiset kielet levisivät Eurooppaan jamnojen mukana.
EVP (ilmiö)
EVP (lyhenne sanoista Electronic Voice Phenomena) tai Extremely Low Voice Phenomen on elektronisista laitteista kuuluvaa selittämätöntä ääntä. Monet ilmiöstä kiinnostuneet katsovat, että äänet ovat peräisin henkimaailmasta.
Samasta ilmiöstä voidaan käyttää myös nimitystä Instrumental Trans Communication. Saksan- ja suomenkielisenä lyhennyksenä käytetään myös muotoa ITK (instrumentaalinen transkommunikaatio). Yleensä ITK/ITC liitetään nimenomaan televisiosta tai tietokoneruudulta tallennettuihin kuviin, kun taas EVP tallennettuihin ääni-ilmiöihin.
Spiritualismista kiinnostuneet ihmiset alkoivat etsiä elektronisista laitteista uutta aluevaltausta mediumismin alalla jo 1800-luvun loppupuolella, jota edelsi samankaltainen pyrkimys hyödyntää mekaanisia laitteita spiritualistien pyrinnöissä. Kuitenkin vasta vuonna 1959 julkaistiin ensimmäinen tutkimus, jossa parapsykologi Raymond Bayless väitti saaneensa nauhalle selittämättömiä ääniä erään meedion läsnä ollessa.
Ilmiö nousi laajempaan julkisuuteen 1959, kun ruotsalainen oopperalaulaja ja elokuvatähti Friedrich Jurgensonin (1903–1987) maatalonsa puutarhassa äänittämästä nauhoitteesta, jonka alkuperäisenä tarkoituksena oli lintujen äänten nauhoitus, kuului myös jotain, joka kuulosti puheelta. Selittämättömien äänien joukosta Jurgenson väitti tunnistaneensa muun muassa edesmenneen äitinsä äänen. Parapsykologi William Roll matkusti Jurgensonin luokse Ruotsiin järjestääkseen ensimmäiset tieteelliset kokeet asian tiimoilta, joissa hän raportoi saaneensa vahvistusta ilmiön olemassaololle.
Pian myös Jurgensoniin tutustunut latvialaissyntyinen psykologi Konstantin Raudive rupesi suorittamaan omia kokeilujaan, jotka nostivat ilmiön tunnettavuutta entisestään, sillä hänkin raportoi saavansa nauhalle samoja tuntemattomia ääniä. Näiden äänien joukossa väitetään olleen EVP-ilmiölle luonteenomaisesti myös hänen edesmenneitä tuttaviaan. Ilmiö on sittemmin yleistynyt suuresti ja aiheesta on julkaistu useita tutkimuksiakin, mutta varsinaista selitystä monellekaan tapaukselle ei ole löydetty. EVP:tä esitetään usein haamujen, henkien tai humanoidien puheena - tai jopa kykynä siirtää ajatuksia magneettisesti.
EVP:hen kriittisesti suhtautuvat vetoavat siihen, että yleensä äänet ovat epämääräisiä, eivät kovin selvää puhetta - jos puhetta lainkaan. EVP -ilmiössä esiintyy usein myös usean kielen sanoja samassa lauseessa. EVP -kriitikot esittävät että tämä johtuu puheen ja kielten suuresta redundanssista, joka yhdistettynä ihmisen taipumukseen nähdä merkityksiä sielläkin missä niitä ei ole johtaa EVP -ilmiön syntyyn. EVP -nauhat eivät siis välttämättä ole edes väärennöksiä - toki niitäkin saattaa esiintyä. Osa EVP -nauhoista on syntynyt, kun nauhuri on nauhoittanut jotain radiokanavaa tai nauhoitukseen on käytetty vanhaa nauhaa, ja vanha nauhoitus on kuulunut vielä läpi. Tämän vuoksi EVP -harrastajia suositellaankin käyttämään hyvää laitteistoa sekä uusia nauhoja.
Heron Aleksandrialainen
thumb|right|250px|Heronin aeolipiili Heron Aleksandrialainen (, n. 10–70) oli antiikin kreikkalainen keksijä, mekaanikko ja matemaatikko. Hänet tunnetaan etenkin nerokkaista mekaniikkaa, hydrauliikkaa ja pneumatiikkaa hyödyntävistä keksinnöistään, joiden tarkoitus oli pikemminkin hämmästyttää kuin tehdä mitään hyödyllistä. Eräs näistä laitteista oli eolipiili, jota pidetään ensimmäisenä, alkeellisena höyrykoneena. Matematiikan alalla Heron tunnetaan etenkin Heronin kaavan keksijänä.
Muutamia Heronin keksintöjä:
Tanssin kuningaspari
Tanssin kuningaspari (televisioesityksessä käytetty nimeä Tanssien tähtiin; ) on H. C. Potterin ohjaama yhdysvaltalainen tositapahtumiin perustuva musikaalielokuva, joka sai ensi-iltansa vuonna 1939. Elokuvamusikaalin pääosissa ovat Fred Astaire ja Ginger Rogers. Sivurooleissa ovat Edna May Oliver ja Walter Brennan. Tanssin kuningaspari sijoittuu Pariisiin, ja se kertoo 1910-luvun tanssijoista Vernon (1887–1918) ja Irene Castlesta (1893–1969).
Tanssin kuningaspari perustuu Irene Castlen romaaniin My Husband (1919) ja novelliin My Memories of Vernon Castle (1918–1919), joiden pohjalta Richard Sherman, Oscar Hammerstein II ja Dorothy Yost laativat käsikirjoituksen. Irene Castle työskenteli elokuvassa neuvonantajana. Castle oli usein eri mieltä ohjaaja Potterin kanssa yksityiskohtien suhteen. Kun ilmoitettiin, että valkoihoinen näyttelijä Walter Brennan palkattiin uskollisen palvelijan Walter Ashin rooliin, Castle oli tyrmistynyt, koska tosielämän Walter oli tummaihoinen.
Juoni
Aloitteleva yhdysvaltalainen tanssija Irene Foote (Ginger Rogers) vakuuttaa newyorkilaistaustaisen brittiläisen vaudeville-koomikon, Vernon Castlen, luopumaan komediasta ja siirtymään hienostuneen juhlatanssin pariin. Kolmen kuukauden tanssiharjoitusten jälkeen Vernon ja Irene avioituvat ja lähtevät Pariisiin, jonne he ja heidän ystävänsä Walter Ash (Walter Brennan) jäävät rahattomina jumiin. Pariisilaiset johtajat yrittävät ainoastaan saada Vernonia takaisin vaudevillen pariin, mutta Castlet tavoittavat vaikutusvaltaisen agentin Maggie Suttonin (Edna May Oliver), joka järjestää heille tanssikarsinnan maineikkaassa Café de Parisissa. Café de Parisissa Vernonista ja Irenestä tulee suuri sensaatio yhdessä yössä. Menestyneen Euroopan-kiertueen jälkeen Castlet palaavat Yhdysvaltoihin, missä heistä tulee yhtä iso sensaatio kuin Euroopassakin. Heidän maineensa ja omaisuutensa nousevat ennennäkemättömään huippuun ennen ensimmäistä maailmansotaa. Kun sota syttyy, Vernon palaa Isoon-Britanniaan liittyäkseen lentojoukkoihin. Irene tekee toisaalla isänmaallisia elokuvia auttaakseen sotaponnisteluja. Vernon lähetetään takaisin Yhdysvaltoihin monien vaarallisten tehtävien jälkeen kouluttamaan yhdysvaltalaisia lentäjiä. Irene odottaa jo innokkaasti aviomiestään takaisin sodasta kotiin, mutta Vernon kuolee traagisesti lento-onnettomuudessa, kun hän väistää lentokonettaan tuhoisin seurauksin välttääkseen törmäystä oppilaansa kanssa.
Tuotanto
Tanssin kuningasparin tuotantoyhtiö RKO Radio Pictures osti Irene Castlelta tarinan elokuvaoikeudet 20 000 dollarilla vuonna 1937. RKO olisi halunnut Castlen näyttelevän oman äitinsä roolin elokuvassa, mutta hän kieltäytyi. Tanssin kuningasparin tuotanto alkoi 10. marraskuuta vuonna 1938 ja päättyi 26. tammikuuta vuonna 1939. Elokuvaa kuvattiin muun muassa Kalifornian Los Angelesin Bel Air -kaupunginosassa ja Newport Beachilla, ja työniminä olivat The Castles, The Life of Vernon and Irene Castle ja The Romantic Vernon Castles. Elokuvan tuotantokustannus oli 1 196 000 dollaria.
Laulaja-lauluntekijä Jean Sablon hylkäsi ranskalaislaulajan roolin, koska hän piti roolia liian pienenä. Rooli meni lopuksi Louis Mercierille, mutta Sablonin ääntä käytettiin kuitenkin elokuvan ääniraidassa.
Tanssin kuningaspari on Fred Astairen ja Ginger Rogersin yhdeksäs yhteinen elokuva, ja viimeinen, jonka he tekivät RKO:lle. Astaire ja Rogers tekivät kymmenen vuotta myöhemmin musikaalin Me tanssimme taas (1949) Metro-Goldwyn-Mayerilla. Tanssin kuningaspari on ainoa Astairen ja Rogersin elokuvamusikaaleista, joka perustuu tositapahtumiin. Tanssin kuningaspari poikkeaa muutenkin muista Astairen ja Rogersin yhteisistä elokuvamusikaaleista: Tanssin kuningaspari on realistisempi kuin muut, elokuvassa ei ole screwballkomedia-piirteitä, ja elokuvassa on muista poiketen traaginen loppu.
Julkaisu ja vastaanotto
Tanssin kuningaspari sai ensi-iltansa New Yorkissa 31. maaliskuuta vuonna 1939, ja maanlaajuinen ensi-ilta oli 28. huhtikuuta. Suomessa elokuva sai ensi-illan 12. toukokuuta vuonna 1940. Yhdysvalloissa elokuvan levittäjänä oli RKO Radio Pictures.
Ilmestyessään Tanssin kuningaspari oli suosittu Yhdysvalloissa tuottaen 1 120 000 dollarin lipputulot. Elokuva tuotti ulkomailla 705 000 dollaria; yhteensä elokuva tuotti 1 825 000 dollaria maailmanlaajuisesti. Elokuvan suuren budjetin takia Tanssin kuningaspari jäi tappiolle 50 000 dollaria, joten elokuva ei menestynyt kaupallisesti. Rotten Tomatoes -sivuston mukaan kriitikoiden arvosteluista 80 prosenttia on myönteisiä perustuen viiteen arvosteluun.
Nikuviken
Nikuviken on Keravan kaupungin ulkoilualue, joka sijaitsee Porvoossa meren rannalla.
Alueella on uimaranta ja Keravan Venekerhon ylläpitämä pienvenesatama. Alueella on myös tilausravintola Nikuviken, josta on varattavissa kokoustiloja, saunatiloja sekä juhlapalveluita. Tilausravintola Nikuviken eli 1930-luvulla valmistunut 3-kerroksinen huvila Villa Berga tuhoutui täysin elokuussa 2019. Yli 10 kuntayksikköä oli sammuttamassa paloa. Keravan kaupungin olisi pitänyt muuttaa Villa Berga vuokrattavaksi vuodella 2019.
Seurahuone
thumb|Oulun seurahuone kuvattuna vuonna 1907 lähetettyyn postikorttiin. Seurahuone on perinteinen suomalainen hotellin ja/tai ravintolan nimi. Nimen taustalla on seurapiiriä tarkoittava ruotsin sana societet ja kaupungin säätyläisten kokoontumistila. Monessa Suomen kaupungissa ja kunnassa on edelleen tätä nimeä kantava ravintola tai hotelli.
Historia
Suomen ensimmäinen Seurahuone avattiin Turkuun vuonna 1812. Turun esimerkin mukaan niitä avattiin pian myös useisiin muihin kaupunkeihin. Ensimmäisenä oman seurahuoneensa saivat Vaasa, Pori, Helsinki, Viipuri, Hämeenlinna ja Porvoo. 1800-luvun lopun taloudellisen nousukauden myötä Seurahuoneita perustettiin lähes jokaiseen kaupunkiin. Ne käsittivät ravintolan, juhlasalin sekä majoitustiloja.
Suomen itsenäistymisen jälkeen perustetut Seurahuoneet toimivat pääosin vain hotelleina, eikä niihin sisältynyt enää juhlahuoneistoja. Suomessa on kaikkiaan toiminut noin 80 Seurahuone-nimistä hotelli-ravintolaa.
Tunnettuja Seurahuoneita
Talvisodan aikaan nimitystä Seurahuone käytettiin myös eräästä Metsäpirtin Terenttilässä sijainneesta korsusta.
Sandra Schmitt
Sandra Schmitt (26. huhtikuuta 1981 Mörfelden – 12. marraskuuta 2000 Kaprun) oli saksalainen freestylehiihtäjä. Hän voitti lajinsa maailmanmestaruuden vuonna 1999. Schmitt myös kilpaili vuoden 1998 talviolympialaisissa Naganossa ja jäi naisten kumparelaskussa yhdeksännelle sijalle. Hän kuoli 19-vuotiaana Kaprunin funikulaaripalossa.
Musée de Cluny
pienoiskuva|Hôtel de Cluny -rakennus, jossa Musée de Cluny toimii
Musée de Cluny, virallisesti Musée National du Moyen Âge, on keskiaikaisen taiteen museo Pariisissa. Se sijaitsee Latinalaiskorttelissa Boulevard Saint-Michelin ja Boulevard Saint-Germainin risteyksessä.
Rakennus on rakennettu 1400-luvun lopun ja 1500-luvun alun aikana. Rakennuksen tyyli yhdistää goottilaista ja renessanssityyliä. Rakennuksen osti vuonna 1843 Alexandre du Sommerard, joka muutti Hôtel de Clunyn museoksi keskiaikaisten esineidensä kokoelmalle. Museossa on esillä laaja kokoelma tekstiilitaidetta.
Arken
thumb|[[Søren Robert Lundin piirtämä Arken muistuttaa haaksirikkoutunutta purjelaivaa.]] Arken on nykytaiteen museo Tanskan Ishøjssä, noin 15 kilometriä Kööpenhaminasta etelään.
Arkenissa kiinnitetään erityistä huomiota lasten ja nuorten kohtaamiseen kuvataiteen kanssa. Museon perusajatuksena on auttaa lapsia ymmärtämään taidetta ja antaa lasten kohdata taide samoin ehdoin kuin museon muiden vierailijoiden.
Taidemuseo jakaa vuosittain sadan tuhannen Tanskan kruunun arvoista Arken-taidepalkintoa nykytaiteen tekijöille.
Enemy Territory: Quake Wars
Enemy Territory: Quake Wars (Quake Wars, ET:QW, QW) on Splash Damagen kehittämä ja Activisionin julkaisema ensimmäisen persoonan ammuntapeli, joka sijoittuu maapallolla käytävään sotaan vuonna 2060, ennen Quake II -pelin tapahtumia. Sodassa Global Defense Force (GDF, ) yrittää suojata maata barbaaristen alienien, stroggien hyökkäyksiltä.
Peli julkaistiin Windows-käyttöjärjestelmälle syyskuussa 2007. Myöhemmin peli n julkaistu myös Linuxille, OS X:lle, PlayStation 3:lle ja Xbox 360:lle.
Hahmoluokat
Molemmissa joukkueessa on viisi erilaista hahmoluokkaa, jotka ovat samoja kuin Wolfenstein: Enemy Territoryssa. Stroggien hahmoluokilla on eri nimet, mutta tehtävät ovat samoja.
Ensimmäinen betatestaus
20. kesäkuuta 2007 julkaistiin rajattu määrä beta-avaimia FilePlanetin maksaville käyttäjille. Myöhemmin samalla viikolla tuli beta avoimeksi myös muille FilePlanetin käyttäjille. Beta-avaimia jaettiin viitenä peräkkäisenä päivänä. Näistä kahden viimeisen päivän ajan avaimia jaettiin tavallisille käyttäjille.
Ensimmäinen betatestaus sisältää yhden kentän, joka kulkee nimellä Sewer. Kentässä GDF-joukkueella on kolme päätavoitetta: EMP-generaattorin rakentaminen, viemäriin pääsy räjähteitä asettamalla ja lopuksi tietokoneiden murtaminen Strogg-joukkueen ulossaamiseksi. Strogg-joukkueen pitää sitä vastoin estää GDF-joukkuetta suorittamasta näitä tehtäviä.
Toinen betatestaus
Toinen betatestaus alkoi 3. elokuuta 2007, jolloin FilePlanetin verkkosivuille julkaistiin 25 000 ilmaista beta-avainta. Toinen betatestaus sisältää yhden uuden kentän, Valleyn, joka korvaa ensimmäisen betatestauksen kentän.
Demo
Pian pelin kultaamisen jälkeen, 10. syyskuuta 2007, Splash Damage ja id Software julkaisivat pelistä ilmaisen demon. Demon kenttänä toimii myös toisesta betatestauksesta tutun Valleyn korjailtu versio. Demo on rajoitettu yhteen kenttään eivätkä pelaajien statistiikat tallennu. Ps3:lla ja Xbox Livestä ladattavassa Xbox 360:n demossa on tarjolla Sewer-kenttä.
Demosta julkaistiin korjailtu versio tammikuussa 2008.
Hvalynskin kulttuuri
Hvalynskin kulttuuri oli kuparikautinen kulttuuri noin 5000–4500 eaa., joka edelsi Ukrainan arojen niin sanottuja kurgaanikulttuureja. Tämän kulttuurin löytöjä on tehty Volgan varrelta Saratovin alueelta, Hvalynskistä, Sredny Stogin kulttuurin alueen itäpuolelta.
Kulttuurin jälkeen tuli Jamnan kulttuuri. Jotkut väittävät kulttuurin varhaisvaiheen olleen samanaikainen Samaran kulttuurin kanssa. Kulttuuri jätti kalmistoja, joissa kuolleet olivat yleensä yksittäishaudoissa, mutta joissain viisikin samassa haudassa. Joissain haudoissa oli kivikammio. Haudoissa oli karjaa ja hevosia hautalahjoina, mikä viittaa indoeurooppalaisiin. Erityisiä tavallista suurempia päälliköiden hautoja ei ollut, vaikka hautalahjoissa näyttää ilmenevän varallisuuserojen kasvu aikaisemmasta.
Naltšikista on löydetty suuri maakumpu, johon oli tehty 126 yksittäistä hautausta.
Girma Wolde-Giorgis
Girma Wolde-Giorgis Lucha (28. joulukuuta 1924 – 15. joulukuuta 2018 ) oli Etiopian presidentti kahden kauden ajan vuosina 2001–2013. Hänet valittiin presidentiksi 8. lokakuuta 2001 ja uudelleen 9. lokakuuta 2007 alkaen. Etiopian presidenttiys on lähinnä symbolinen virka, jossa on hyvin vähän valtaa. Yksi kausi presidenttinä kestää kuusi vuotta, eikä sama henkilö voi olla presidenttinä kahta kautta pitempään.
Hän palveli armeijassa sekä poliitikkona hallitsija Haile Selassien aikana. Ensin hän palveli parlamentissa, jossa hänet valittiin alahuoneen puhemieheksi. Hallitsijan kukistamisen jälkeen vuonna 1974 hän työskenteli armeijan hallinnossa etenkin Eritreassa paikallisen Punaisen Ristin vastaavana. Sen jälkeen hän työskenteli liike-elämässä, ja palasi parlamenttiin sitoutumattomana edustajana. Tullessaan valituksi presidentiksi hän oli parlamentin puhemies.
HMS Vega (D52)
HMS Vega (viirinumero D52, I52 ja L41) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Amiraliteetin V-luokan hävittäjä ensimmäisen maailmansodan lopulla ja toisessa maailmansodassa.
Valmistus
Alus tilattiin kesäkuussa 1916 vuosien 1916-1917 laivasto-ohjelman yhdeksännessä tilauksessa Sunderlandista William Doxford and Sonsilta, missä köli laskettiin 11. joulukuuta 1916. Alus laskettiin vesille 1. syyskuuta 1917 ja valmistui 12. joulukuuta.
Palvelus
Alus vaurioitui 1918. Vuonna 1921 Vega oli Atlantin laivaston 6. hävittäjälaivueessa ennen siirtoaan reserviin. Alus valittiin 1939 muutettavaksi ilmatorjuntakykyiseksi saattajaksi (WAIR) osana uudelleen varustautumisohjelmaa ja se siirrettiin toukokuussa muutostöitä varten Chathamin telakalle.
Lokakuussa alus aloitti koeajot ja määrättiin suojaamaan Pohjanmeren saattueita. Alus liittyi marraskuussa Rosythiin sijoitettuihin saattajiin aloittaen joulukuussa itärannikon saattueiden suojaamisen, kunnes se siirrettiin toukokuussa Kanaalin alueelle. Alus osallistui Ostendin ja Zeebrüggen evakuointeihin. Se oli 26. toukokuuta johtoaluksena upotettaessa kaksi sulkulaivaa operaatio Lysterissä Zeebrüggen sataman suulle.
Alus saattoi 10. kesäkuuta sulkualuksia, joilla oli tarkoitus tukkia Dieppen satama sekä osallistui Le Havressa olevien joukkojen evakuointiin. Se evakuoi 17. kesäkuuta joukkoja St. Nazairesta ja Biskajanlahden satamista operaatio Aerialissa. Heinäkuussa alus palasi suojaamaan Pohjanmeren saattueita, kunnes kesäkuussa 1945 se siirrettiin miehitysjoukkojen siirtoihin.
Elokuussa alus määrättiin siirrettäväksi reserviin. Japanin antaudutta se poistettiin palveluksesta ja sijoitettiin reserviin ja edelleen poistolistalle. Alus myytiin 14. maaliskuuta 1947 BISCOlle, joka siirsi romuttamisen Clayton and Daviesille Dunston on Tyneen. Alus saapui 26. maaliskuuta hinattuna romuttamolle.
Agitprop
Laajemmassa merkityksessä propagandaa oli myös muun muassa tiedon jakaminen puolueen päätöksistä ja käytännön neuvot uusista maanviljelystavoista. Sittemmin sanan käyttö on laajentunut tarkoittamaan ylipäänsä yleensä vasemmistolaisen agitaation ja propagandan harjoittamista, eritoten kulttuurin piirissä.
Tha Carter IV
Tha Carter IV on rap-artisti Lil Waynen yhdeksäs studioalbumi. Se julkaistiin 29. elokuuta 2011 Young Money Entertainment, Cash Money Records, Universal Republic -levy-yhtiöiden kautta. Albumia myytiin julkaisuviikollaan 965 000 kappaletta ja nousi Billboard 200 -listan kärkeen.
Taustaa
Kesäkuussa 2008 julkaistiin Lil Waynen kuudes studioalbumi Tha Carter III, joka oli menestys. Menestyksen innoittamina Tha Carter IV:n nauhoitukset aloitettiin jo lokakuussa samana vuonna. Tha Carter III:n hyvän menestyksen takia ennen Tha Carter -sarjan neljännen osan julkaisua päätettiin julkaista kaksi "keskinkertaisempaa" albumia, jotka olivat rockhenkinen Rebirth (2010) ja I Am Not a Human Being (2010). Jälkimmäisen albumin kappaleet ovat ylijääneitä kappaleita, jotka eivät päätyneet Tha Carter IV:n lopulliselle versiolle. Albumin julkaisupäivämäärä siirtyi moneen otteeseen, kunnes se lopulta julkaistiin 29. elokuuta 2011.
Albumin kappaleet käsittelevät pääasiassa seksiä, huumeita ja väkivaltaa, mutta mukana on myös rakkautta käsitteleviä tunteellisia kappaleita. Hip hop -lehti XXL:n haastattelussa Lil Wayne vihjaili albumin olevan hänen viimeisensä.
Singlet
Albumin ensimmäinen single "6 Foot 7 Foot" julkaistiin 16. joulukuuta 2010. Singlellä vierailee Young Money -levy-yhtiön artisti Cory Gunz. Kappaleen on tuottanut hip hop -tuottaja Bangladesh, joka tuotti myös Lil Waynen Tha Carter III -albumin kappaleen "A Milli". Kappaleissa onkin havaittavissa samankaltaisuutta. "6 Foot 7 Foot" sisältää samplen Harry Belafonten kappaleesta "Day-O (The Banana Boat Song)". "6 Foot 7 Foot" sijoittui Yhdysvaltain Billboard Hot 100 -singlelistan yhdeksännelle sijalle. Kappale on myynyt myös kaksinkertaista platinaa.
Albumin toisena singlenä julkaistiin kappale "John". Se julkaistiin 24. maaliskuuta 2011 ja sillä vierailee rap-artisti Rick Ross. Kappaleen tuotannosta vastaavat Polow da Don, Rob Holladay ja J.U.S.T.I.C.E. League. "John" sijoittui Billboard Hot 100 -listan 22. sijalle.
Kappale "How to Love" julkaistiin albumin kolmantena singlenä 31. toukokuuta 2011. Sen ovat tuottaneet Noel "Detail" Fisher ja Drum Up. Single otti haltuunsa Billboard Hot 100 -listan viidennen sijan.
Albumin neljäs single "She Will" julkaistiin 16. elokuuta 2011. Singlellä vierailee rap-artisti/laulaja Drake. Single nousi kolmannelle sijalle Billboard Hot 100 -listalla. Kanadan Canadian Hot 100 -listalla sijoitus oli 16. sija. Kappaleen on tuottanut T-Minus.
Viidentenä singlenä julkaistiin kappale "It's Good". Sillä vierailevat Drake ja Jadakiss ja se julkaistiin 13. syyskuuta. Kappale oli Billboard Hot 100 -listalla vasta sijalla 79.
Albumin kuudes single "Mirror" julkaistiin samana päivänä, kuin albumin viideskin single "It's Good", eli 13. syyskuuta. Kappaleella vierailee Bruno Mars ja se löytyy ainoastaan albumin Deluxe Editionilta. "Mirror" oli Billboard Hot 100 -listalla sijalla 16 ja Kanadan Canadian Hot 100 -listalla sijalla 44.
Putikon rautatieasema
Putikon rautatieasema (, ratakm 520+902) on lakkautettu rautatieasema rataosalla Huutokoski–Parikkala Savonlinnan kaupungissa, entisessä Punkaharjun kunnassa, Putikon kylässä. Asema Putikkoon valmistui vuonna 1906 rataosalle Elisenvaara–Savonlinna. Rautatieaseman ohittaa yksi raide. Asema on rakennettu yliarkkitehti Bruno Granholmin V-luokan C-tyypin piirustusten mukaan. Asema on lähes alkuperäisessä ulkoasussaan. Koko aseman pihapiiri rakennuksineen on asemakaavassa suojeltu ja kunnostettu. Putikon asema kuuluu Museoviraston määrittelemään valtakunnallisesti merkittävään rakennettuun kulttuuriympäristöön.
P-Kresoli
p-Kresoli eli para-kresoli fenoleihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä käytetään pääasiassa hapettumisenesto- ja stabilointiaineiden ja muiden kemikaalien valmistuksessa. Yhdistettä esiintyy kukkien tuoksuissa ja semiokemikaalina eliöiden viestinnässä. p-Kresoli on m-kresolin ja o-kresolin isomeeri.
Putikon rautatieasema
Henkilöliikenne asemalla lakkautettiin 1. tammikuuta 1990 ja tavaraliikenne vuonna 2000. Liikennepaikka lakkautettiin kokonaan 3. kesäkuuta 2007.
P-Kresoli
Ominaisuudet
p-Kresoli on huoneenlämpötilassa värittömiä kiteitä. Se liukenee hieman veteen, ja vesiliuos on heikosti hapan. Happamuudeltaan yhdiste vastaa fenolia.
p-Kresoli on muun muassa ihmisen, hevosen ja sian hien komponentti. Sen on todettu houkuttelevan muun muassa horkkahyttysten (Anopheles) suvun naarashyttysiä.
Valmistus ja käyttö
p-Kresolia ja sen isomeereja esiintyy kivihiilitervassa, joka oli aikaisemmin kresolien tärkein lähde. Ongelmaksi kuitenkin muodostuu m- ja p-kresolien erotus, koska niiden lähekkäiset kiehumispisteet estävät erottamisen tislaamalla. Nykyisin p-kresolia valmistetaan pääosin synteettisesti. Tärkein menetelmä on tolueenin sulfonointi väkevän rikkihapon avulla p-tolueenisulfonihapoksi ja muodostuvaa sulfonihappoa kuumennetaan natriumhydroksidin ja natriumsulfiitin kanssa yli 300 °C:n lämpötilassa, jolloin muodostuu p-kresolia. Erittäin puhdasta tuotetta voidaan syntetisoida myös p-klooritolueenin emäshydrolyysillä tai hajottamalla p-symeenihydroperoksidia hapolla.
p-Kresolia käytetään hapettumisenestoaineiden ja stabilointiaineiden valmistukseen. Siitä valmistetaan suuria määriä kumin ja elintarvikkeiden hapettumisenestoaineena käytettävää 2,6-di-tert-butyyli-4-metyylifenolia eli butyloitua hydroksitolueenia. Muita p-kresolista valmistettavia kemikaaleja ovat muun muassa 2-tert-butyyli-4-metyylifenoli ja eräät väriaineiden valmistuksessa käytettävät yhdisteet ja novolakkahartsit.
Keravan Venekerho
Keravan Venekerho on vuonna 1983 perustettu veneseura, joka kuuluu Suomen Veneilyliittoon, Suomen Purjehtijaliittoon sekä Porvoon Meripelastusseuraan. Keravan Venekerhon kotisatama on Porvoossa ja kaikkiaan sillä on noin 80 venepaikkaa. Sen jäsenistö on monialaista ja siihen kuuluu niin purjehtijoita, kalastajia kuin retkeilijöitäkin.
Dea Trier Mørch
Dea Trier Mørch (9. joulukuuta 1941 Kööpenhamina, Tanska – 26. toukokuuta 2001 ) oli tanskalainen graafikko ja kirjailija. Hänen tuotannostaan on suomennettu vuonna 1976 ilmestynyt, synnytyssairaalan naisista kertova esikoisromaani Talvilapset. Sen pohjalta Astrid Henning-Jensen ohjasi samannimisen elokuvan, joka sai ensi-iltansa 1978.
Keravan Venekerho
Aiheesta muualla
Keravan Venekerhon kotisivut
Dea Trier Mørch
Dea Trier Mørch syntyi Kööpenhaminassa arkkitehti Ibi Trier Mørchin tyttärenä. Hän opiskeli 16-vuotiaasta alkaen Tanskan taideakatemiassa ja piti esikoisnäyttelynsä 1961. Hän jatkoi taideakatemiassa vuoteen 1964 asti ja teki sitten jatko-opintoja Varsovan, Krakovan, Belgradin, Leningradin ja Prahan kuvataidekouluissa. Hän aloitti abstrakteista aiheista mutta kehitti tyyliään vähitellen kohti realismia. Hän oli jäsenenä Tanskan kommunistipuolueessa sekä vasemmistolaisessa Røde Mor -taiteilijaryhmässä yhdessä silloisen elämänkumppaninsa, viihdemuusikko Troels Trierin kanssa. Heillä on kolme lasta. Lapsista Tobias Trier on muusikko.
Litografioita tekevänä taidegraafikkona Trier Mørchin tyyli on hyvin pelkistettyä, ja samaa luonnehdintaa on käytetty hänen proosastaan. Hänen kirjansa ovat saavuttaneet yleisöä myös perinteisten kirjallisuudenharrastajien ulkopuolella.
Talvilasten ohella Trier Mørchin muita kirjoja ovat Sørgmunter realisme (1968), Kastaniealleen (1978), Den indre (1980) ja Aftenstjernen (1982).
Nurkkila
Nurkkila on kylä Salon kaupungin Perniössä. Nurkkila ja naapurikylä Ylönkylä muodostavat alueellisen keskuksen Perniön lounaisosassa.
Nurkkila sijaitsee Kemiöntien varrella Ylönkylän ja Merihuhdin välissä. Myllyoja erottaa Nurkkilan Ylönkylästä. Nurkkilan eteläpuolella sijaitsee Eikkula ja luoteispuolella on Kirakka. Nurkkilan kyläalue on isolta osalta viljelysmaata kylän asutuksen sijoittuessa pienten mäkien päälle. Kylän pohjoisossa alkaa Teijon ylänkö. Nurkkilassa toimii Nurkkilan koulu, ja lähialueen kokoontumispaikkana toimii Nurkkilan työväentalo.
Nurkkila on viimeistään varhaiskeskiajalla syntynyt suomalaiskylä, jonka verokuntaan on kuulunut 21 lähikylää. Varhaisin maininta Nurkkilasta on vuodelta 1463. Kylässä on ollut kuninkaan läänittämiä aatelismaita. 1800-luvulla Nurkkila on ollut suuri kylä, jossa oli seitsemän tilaa ja useita torppia. 1900-luvulla kylään rakennettiin posti ja kansakoulu.
Disney Fantasy
Disney Fantasy on toinen Disney Cruise Line -varustamon omistamista Dream-laivaluokan risteilyaluksista ja se on rakennettu sisarensa Disney Dreamin tavoin Meyer Werftin telakalla Papenburgissa Saksassa. Neistymatkansa Disney Fantasy teki 31. maaliskuuta 2012.
Disney Fantasy on sisaraluksensa kanssa suurimmat laivat, mitä koskaan on rakennettu Meyer Werftin telakalla. Ne ovat myös 40 prosenttia kookkaampia kuin yhtiön aikaisemmat alukset Disney Magic ja Disney Wonder.
Disney Fantasyn kotisatama on Port Canaveral, Florida, josta se risteilee Karibialle.
Sisustus ja varustelu
Kuten muissa Disney Cruise Linen laivoissa, Disney Fantasyn sisustuksen suunnittelussa on alusta alkaen otettu erityisesti huomioon perheet.
Abalak (departementti)
thumb|175px|Tahouan alueen departementit. Abalak on departementti Nigerin Tahouan alueella. Se sijaitsee Sahelin vyöhykkeen kuivassa ja köyhässä pohjoisosassa. Departementin pinta-ala on noin 20 000 neliökilometriä. Asukkaita on 108 800 henkeä (vuonna 2010, arvio).
Departementin hallinnollinen keskus on Abalakin kaupunki. Sen lisäksi siihen kuuluvat Akoubounoun, Azèyen, Tabalakin ja Tamayan maalaiskunnat. Asukkaat ovat tuaregeja, fulbeja, hausoja ja arabeja.
Paikallisia elinkeinoja ovat paimentolaisuuteen perustuva karjanhoito sekä vähäisessä määrin maanviljely. Nautoja, lampaita, vuohia, hevosia ja kameleja kasvatetaan myytäväksi Nigeriaan, Beniniin, Algeriaan ja Libyaan. Tärkeimmät viljelykasvit ovat hirssi ja durra. Naiset tekevät perinteisiä käsitöitä.
Jääpallon Viron-mestaruuskilpailut 1935
Jääpallon Viron-mestaruus 1935 ratkaistiin kahden joukkueen välillä. Viron jääpallomestaruus ratkaistiin kaikkiaan 14. kerran, seuraavan kerran mestaruudesta pelattiin vasta talvella 1941.
Mestarijoukkue
Sportin joukkue: Elmar Aun, Eugen Einman, Voldemar Hammer, Friedrich Karm, Rudolf Kuuskla, Ferdinand Laurberg, Heinrich Paal, Bernhard Ruul, Herbert Seegner, Karl-Rudolf Sillak, Evald Tipner.
Wienin päärautatieasema
thumb|Wienin päärautatieasema. thumb|Pääsisäänkäynti. Wienin päärautatieasema (, lyh. Wien Hbf) on rautatieasema Wienissä Itävallassa. Asema korvasi entisen Südbahnhofin pääteaseman kauttakulkuasemalla, joka yhdistää neljä Wieniin johtavaa päärautatielinjaa, jotka tulevat pohjoisesta, idästä, lännestä ja etelästä. Rautatieasema avattiin virallisesti 10. lokakuuta 2014, mutta kokonaisuudessaan kompleksin on tarkoitus valmistua vuoden 2015 aikana.
Charles Cyphers
Charles Cyphers (s. 28. heinäkuuta 1939 Niagara Falls, New York) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan rooleistaan monista John Carpenterin elokuvista, joista näkyvin on sheriffi Lee Brackettina kauhuelokuvaklassikossa Halloween – naamioiden yö (1978) ja sen jatko-osassa Halloween 2 (1981). Muita rooleja muun muassa Clint Eastwoodin Honkytonk Man (1982), toimintaklassikko Pako New Yorkista (1981) ja Charles Bronsonin tähdittämä Väkivallan vihollinen 2 (1982).
Convergence pour le développement du Mali
Convergence pour le développement du Mali eli CODEM on poliittinen puolue Malissa.
Vuonna 2008 perustetun puolueen johtajana toimii sikassolainen historian opettaja Housseini Amion Guindo. Se sai viisi edustajanpaikkaa vuoden 2013 kansalliskokousvaaleissa. He kuuluvat presidentti Ibrahim Boubacar Keïtaa tukevaan Alliance pour le Mali -parlamenttiryhmään.
Guindo oli CODEM:in ehdokkaana vuoden 2013 presidentinvaaleissa saaden 4,75 prosenttia äänistä. Hän tuki Ibrahim Boubacar Keïtaa vaalien toisella kierroksella. Vuoden 2018 presidentinvaaleissa Guindo sai 3,9 prosenttia äänistä. Hän toimi urheiluministerinä Moussa Maran ja Modibo Keïtan hallituksissa vuosina 2014–2017 ja on Boubou Cissén hallituksen ympäristöministeri vuodesta 2019.
Luettelo Suomen virallisen albumilistan ykkösistä vuonna 2001
Tämä on luettelo Suomen virallisen albumilistan kärkipaikkaa hallussaan pitäneistä albumeista ja niiden esittäjistä vuonna 2001.
Henryk Szordykowski
Henryk Jan Szordykowski (3. kesäkuuta 1944 – 25. joulukuuta 2022) oli puolalainen keskimatkojen juoksija. Hänen päälajinsa oli 1 500 metrin juoksu.
Szordykowski sijoittui Budapestin EM-kilpailuissa 1966 kahdeksanneksi 1 500 metrin juoksussa ajalla 3.45,8. Méxicon 1968 olympialaisissa hän karsiutui 800 metrin juoksun välierissä mutta sijoittui 1 500 metrillä seitsemänneksi ajalla 3.46,6. Ateenan EM-kilpailuissa 1969 hän saavutti 1 500 metrillä pronssia ajalla 3.39,8. Helsingin EM-kilpailuissa 1971 hän saavutti samalla matkalla hopeaa ajalla 3.38,7. Münchenin 1972 olympialaisissa hän karsiutui 1 500 metrin välierissä.
Sisäratojen EM-kilpailuissa Szordykowski voitti 1 500 metrin juoksussa kultaa Wienissä 1970 loppuajalla 3.48,8, Sofiassa 1971 ajalla 3.41,4, Rotterdamissa 1973 ajalla 3.43,01 sekä Göteborgissa 1974 ajalla 3.41,78. Belgradissa 1969 hän saavutti 800 metrillä hopeaa ajalla 1.47,1 sekä voitti kultaa 1+2+3+4 kierroksen viestissä, jossa Puolan joukkue pääsi kahdesta matkaan lähteneestä ainoana maaliin saakka.
Porvoon Meripelastajat
Porvoon Meripelastajat – Borgå Sjöräddare ry tekee vapaaehtoista meripelastustyötä Porvoon edustan merialueilla. Yhdistys perustettiin vuonna 2003 jatkamaan Nesteen venekerhon 1970-luvulla käynnistämää meripelastustoimintaa Porvoossa.
Yhdistyksellä on yli 450 jäsentä. Sen toimintatarkoituksena on vapaaehtoisten voimin auttaa merihätään joutuneita henkilöitä ja aluksia. Porvoon Meripelastajat on Suomen Meripelastusseuran jäsenyhdistys.
FutureLearn
FutureLearn on brittiläinen yritys, joka tarjoaa verkkosivujensa kautta yhteistyösopimuksen tehneiden yliopistojen järjestämiä massiivisia avoimia verkkokursseja ilmaiseksi kaikille rekisteröityneille käyttäjilleen. Toukokuussa 2018 sillä oli 143 yliopisto- tai liikekumppania.
Kumppanit
FutureLearn on käynnistänyt kumppanuuksia yliopistojen kanssa, kuten École nationale de l’aviation civile, SUPAERO, Grenoble École de Management jne.