cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Jean-André Deluc
Elämä ja tutkimukset
Deluc polveutui suvusta, joka oli muuttanut Luccasta ja asettunut Geneveen 1400-luvulla. Hän oli koulutettu matematiikassa ja luonnontieteissä. Hän harjoitti liiketoimintaa, ja työmatkoillaan ympäri Eurooppaa hän keräsi mineraali- ja kasvinäytteitä. Deluc teki myös tieteellisiä retkiä Alpeilla. Vuonna 1768 hän toimi Geneven tasavallan lähettiläänä Bernissä ja Pariisissa.
Vuonna 1773 Deluc joutui taloudellisiin vaikeuksiin ja lähti Genevestä Englantiin. Hän omistautui siellä tieteelle ja hänestä tuli Royal Societyn jäsen. Kuningatar Charlotten hänelle myöntämä virka antoi hänelle paljon aikaa ja varoja matkustaa Euroopan mantereella. Elämänsä loppupuolella hän sai luvan tehdä useita matkoja Sveitsiin, Ranskaan, Hollantiin ja Saksaan. Saksassa hän vietti kuusi vuotta vuosina 1798–1804, ja palattuaan hän teki geologisen tutkimusmatkan Englannissa. Deluc nimitettiin filosofian ja geologian professoriksi Göttingeniin vuonna 1798, mutta hän ei jäänyt sinne.
Deluc tutki lämmön ja paineen vaikutusta elohopeabarometriin ja julkaisi ensimmäisenä tieteelliset ohjeet barometrin käyttämisestä vuorten korkeuksien määrittämiseen. Deluc havaitsi, että veden tiheys on suurimmillaan +4 °C:n lämpötilassa, ja hän kehitti teorian, jonka mukaan vesihöyryn määrä tietyssä tilassa on riippumaton sen ilman tiheydestä, jossa se leviää. Harrastelijafyysikkona hän rakensi sinkistä ja hopeoidusta paperista ”sähköpatsaan”, joka muistutti Alessandro Voltan patsasta, joka oli jonkin aikaa käytössä sähkökokeissa. Delucin suurin kiinnostuksen kohde oli hänen pyrkimyksensä sovittaa yhteen ensimmäisen Mooseksen kirjan luomiskertomus ja geologian todistusaineisto, ja tätä varten hän tulkitsi jokaisen luomiskertomuksen päivän geologiseksi aikakaudeksi.
Scherpenzeel
Scherpenzeel on kunta Alankomaiden itäosassa, Gelderlandin provinssissa. Kunnassa oli 9 151 asukasta 31. joulukuuta 2008. Sen pinta-ala on 13,84 neliökilometriä, josta vettä on 0,03 km². Kunnan pormestari on J.J.H. Colijn-de Raat.
Scherpenzeelin naapurikunnat ovat Barneveld koillisessa, Renswoude idässä ja Woudenberg lännessä. Kaksi jälkimmäisenä mainittua kuuluvat Utrechtin maakuntaan.
Kunnassa sijaitseva Huis Scherpenzeel (eli ”Scherpenzeelin talo”) oli Scherpenzeelin kunnantalo vuoteen 2003. Talo on rakennettu 1300-luvulla. . Nykyisin talossa järjestetään muun muassa häitä.
Väkiluvun kehitys
Scherpenzeelin väkiluvun kehitys vuosina 1950–2009:
pienoiskuva|vasen|Kartta Scherpenzeelin kunnasta. Rajat esittävät osoitteiden ja rakennusten perusrekisterin mukaisia asuinpaikkoja (Basisregistratie Adressen en Gebouwen (BAG) woonplatsen).
Urjalan rautatieasema
Urjalan rautatieasema on rautatieasema Suomen rataverkolla rataosalla. Liikennepaikka sijaitsee Urjalan kunnan Urjalan aseman taajamassa noin viiden kilometrin päässä Urjalan kirkolta. Liikennepaikka sijaitsee rautateitse noin 21 kilometrin päässä Toijalan ja noin 111 kilometrin päässä Turun asemalta.
Urjalan asemanseudusta kasvoi merkittävä asutuskeskus, jonne perustettiin 1900-luvun ensimmäisellä vuosikymmenellä muiden muassa kansakoulu ja osuusmeijeri. Kylässä oli myös kestikievari. Vielä 1970-luvun alussa asemanseutu oli kirkonkylää suurempi taajama, mutta vuosikymmenen loppuun mennessä kirkonkylä oli kasvanut suuremmaksi samalla kun asemanseudun asukasluku oli kääntynyt laskuun. Nykyisin Urjalan liikennepaikka on miehittämätön, liikenteenohjaustoiminnot hoidetaan kaukokäytöllä Tampereen rautatieasemalla sijaitsevasta ohjauskeskuksesta käsin. Lipunmyynti asemalla lopetettiin vuonna 1996, henkilöliikenne loppui 1. kesäkuuta 1997 ja tavaraliikenne vuoden 1999 aikana. Ratapiha uudistettiin ja sivuraiteet purettiin vuoden 1998 aikana. Asemarakennus, tavarasuoja ja muita rakennuksia siirtyi Senaatti-kiinteistöille vuonna 2007. Asemamiljöö myytiin yksityisomistukseen jouluna 2010.
Humalajärvi (Toivakka)
Humalajärvi on Keski-Suomessa Toivakan Humalamäellä sijaitseva järvi.
Maantietoa
Järven pinta-ala on 123 hehtaaria eli 1,2 neliökilometriä, se on 3,1 kilometriä pitkä ja 750 metriä leveä. Se sijaitsee Toivakan kirkonkylältä lähes viisi kilometriä pohjoiseen Humalamäellä. Järvellä on kartan mukaan kaksi saarta, joista suurin sijaitsee pohjoispäässä Huikonlahden suulla aivan rannan tuntumassa. Saareen johtaa yksityistie siltaa pitkin. Toinen saari Paasinkivi on keskellä järveä sijaitseva luoto. Järven eteläpäässä on länteen työntyvä erillinen lahti Lammiste, joka on 250 metriä pitkä. Järvi on luodattu ja siitä on julkaistu syvyyskartat. Järven tilavuus on 3,67 miljoonaa kuutiometriä eli 0,00367 kuutiokilometriä. Sen keskisyvyys on 3,0 metriä ja suurin syvyys on 6,0 metriä. Järven pohja vaikuttaa luotaustietojen mukaan olevan tasapohjainen. Järven rantaviivan pituus on 9,3 kilometriä ja sen rannat ovat metsämaata lukuun ottamatta eteläpään rantoja ja pohjoispään länsirantaa, jonne ulottuu peltomaita. Järven ympäristössä on 14 kiinteästi asuttua tilaa, joista maantiloja on noin viisi. Rannoille on lisäksi rakennettu yli 30 vapaa-ajan asuntoa. Niille tulee tiet järven itärantaa seuraavalta yhdystieltä 16669 ja luoteeseen järven eteläpäästä kääntyvältä yhdystieltä 6181. Sen rannalla on Jyväskylän helluntaiseurakunnan leirikeskus.
Luontoarvoja
Järvi on lievästi rehevä. Siihen on istutettu kuhaa, järvitaimenta, siikaa, planktonsiikaa sekä järvisiikaa.
Vesistösuhteet
Järvi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Leppäveden–Kynsiveden alueen (14.3) Leppäveden alueella (14.31), jonka Pitkäjoen valuma-alueeseen (14.318) järvi kuuluu. Järven vedenpinnan korkeus on 96,2 metriä mpy. Järvi on valuma-alueensa latvajärviä. Siihen on johdettu metsäojia sen omasta lähiympäristöstä. Järven laskujoki Kalajoki lähtee sen eteläpäästä ja se yhtyy 2,3 kilometrin päässä Saarisen ja Vuojärven läpi virtaavaan Pitkäjokeen, joka laskee itse Leppäveden eteläosaan.
Historiaa
Vuoden 1963 peruskartassa on järven ympärillä kymmenen maatilaa ja niiden peltoja ylettyi rantoihin asti järven keskikohtia lukuun ottamatta. Järven pohjoispäässä sijaitsi kansakoulu vielä vuoden 1983 peruskartassa.
Rob Paulsen
Robert Fredrick ”Rob” Paulsen III (s. 11. maaliskuuta 1956 Livonia, Michigan) on yhdysvaltalainen Daytime Emmyllä palkittu ääninäyttelijä.
Elämäkerta
Paulsen kasvoi Grand Blancissa, Michiganissa, jossa hän high school aikoina osallistui usein pidettyihin näytelmiin. Siitä huolimatta Paulsenin ensimmäinen unelma ammatti kohdistui jääkiekkoon Gordie Howen kautta, joka pelasi paikallisessa NHL joukkueessa Detroit Red Wingsissä. Valmistuttuaan high schoolista vuonna 1974 Paulsen siirtyi opiskelemaan Michigan-Flint yliopistoon, jossa hänen toinen vaihtoehto oli näytteleminen, joka pian kääntyi ensimmäiseksi vaihtoehdoksi. Paulsen toimi myös perustamansa SASS-yhtyeen laulajana, jossa olivat Denis Ikeler koskettimissa, Dennis Briggs kitaristina, Jack Regis basistina ja Rich Allen rumpalina. Yhtye soitti pääosin covereita muun muassa Steely Danin, Led Zeppelinin, Emerson, Lake and Palmerin, Jethro Tullin, The Whon, David Bowien kappaleita.
Paulsen on naimisissa Parrish Toddin kanssa ja heillä on yksi lapsi Ashton (s. 1984), joka työskentelee videopelien parissa, sekä tuottajana piirrossarjoissa. Vapaa-ajallaan Paulsen osallistuu myös hyväntekeväisyyteen ja lahjoittaa rahaa syövän tutkimuksiin.
Ura
Eräässä antamassaan haastattelussa Chicago TV asemalla, Paulsen kuvaili itseään laulajaksi, joka päättikin tulla näyttelijäksi. Hän esiintyi ensi kerran televisiossa 1980-luvulla mainoksissa ja esiintyi vuonna 1983 elokuvassa Polttava katse, sekä vuotta myöhemmin televisiosarjassa Sairaalan syke.
Samaan aikaan Paulsenin agentti alkoi hakea asiakkaalleen koe-esiintymisiä myös animaatioihin, jonka myötä Paulsen teki ensimmäisen ääniroolinsa lyhytanimaatiosarjassa G.I. Joe: A Real American Hero vuonna 1983, jonka jälkeen hän teki pieniä rooleja muun muassa The Transformersiin ennen siirtymistään Hanna-Barberan tuotantoihin, tehtyään samaan aikaan pieniä näytelmärooleja elokuviin ja televisiosarjoihin Kuolema tulee kahdesti, Hamburger, Ihmemies MacGyver, Pilvissä ollaan, The Perfect Match ja Warlock – Paholaisen poika vuosien 1986–1989 aikana. Tuolloin Paulsenin mukaan Alan Oppenheimer kertoi hänelle, että hänen täytyy päättää tekeekö hän pelkästään äänirooleja vai näytelmärooleja. Paulsen lopulta päätyi pelkästään ääninäyttelijäksi vaimonsa ja poikansa kehotuksesta, sekä erityisesti huomattuaan saaneensa yhä enemmän äänirooleja animaatioihin ja mainoksiin.
1980-luvulla
Erityisesti 1980-luvun aikana hänellä oli useita rooleja Hanna-Barberan tuottamissa animaatiosarjoissa ja elokuvissa, kuten Smurffit, Challenge of the GoBots, Snorkkelit, Jonny Quest, The Flintstone Kids, Topi-katti ja Beverly Hillskatit, sekä Scooby Doo kohtaa Boon aaveveljekset. Paulsen uusi myös roolinsa Snow Jobina Action Forcen minisarjan jälkeen vuonna 1985 ja oli hahmon äänenä myös elokuvassa Action Force: The Movie. Lukuisten Hanna-Barbera animaatioiden myötä hän sai vielä 1980-luvun lopulla pieniä rooleja Walt Disney Television Animationin tuottamista Ankronikasta, Kummikarhuista ja Tikun ja Takun pelastuspartiosta. Paulsen oli pääroolissa myös Sapeliratsastaja animessa vuosina 1987–1988. Hän sai kuitenkin ensimmäisen merkittävän pääroolin Fred Wolf Filmsin tuottamassa animaatiosarjassa Turtles – mutanttikilpikonnat, jossa Paulsen toimi Rafaellon äänenä. Sarjasta tuli suuri menestys ensimmäisen tuotantokauden jälkeen vuonna 1987, jonka myötä Turtlesista tuotettiin yhteensä 193 jaksoa loppuen vuoteen 1996. Paulsen kuitenkin ajautui riitoihin sarjan tuottajien kanssa ja hänet korvasi viimeisellä tuotantokaudella Michael Gough.
1990-luvulla
Sarjan aikana Paulsenia kuultiin 1990-luvulla edelleen Hanna-Barberan tuotannoissa, kuten Tom and Jerry Kids Show, Potsworth & Co., Jogi-karhu ja Scooby-Doo Arabian yössä, sekä muutamissa Disneyn animaatioissa, kuten Pilipalipilotit ja Varjoankka, sekä Hopon poppoo, jossa hänellä oli ensimmäinen isompi rooli Disneyn tuotannossa. Lisäksi Paulsen sai rooleja myös Warner Bros. Animationilta, saatuaan Tiny Toonsista vakio sivurooleja, sekä muita sivurooleja Taz-Maniasta ja Batmanista. Tiny Toonsin loputtua sarjan ääniohjaaja Andrea Romano halusi välttämättä saada Paulsenin isompaan rooliin vuonna 1993 ilmestyneeseen animaatiosarjaan Animaaniset. Lopulta hänelle myös tarjoutui koe-esiintymisen myötä sarjan päähahmon Yakkon rooli, josta on tullut Paulsenin yksi tunnetuimmista äänirooleista. Sarja kesti aina vuoteen 1998 asti, jonka aikana hän äänitti 99 jaksoa, sekä muutamia erikoisjaksoja ja sai roolistaan Annie-ehdokkuuden vuonna 1995. Samaan aikaan Animaanisten kanssa Paulsenia kuultiin myös Prätkähiirissä Turbona. Hän myös korvasi ensimmäisen tuotantokauden jälkeen Mickey Dolenzin Arthur roolin The Tick sarjassa. Vuosien 1995–1998 aikana Paulsen teki sivurooleja Bittipäähän, sekä toimi pääroolissa Äly ja Väläys -animaatiosta yhdessä Maurice LaMarchen kanssa. Hänen ääniroolinsa Pinkyna on ollut Paulsenin palkituin rooli, sillä hänet palkittiin Anniella vuosina 1996, 1997 ja 1999, sekä Daytime Emmylla vuonna 1999.
2000-luvulla
Äly ja Väläys sarjan jälkeen Paulsen on työskennellyt useimmiten Warnerilla ja Disneylla ollen mukana animaatioissa, kuten Akun Tehdas, Buzz Lightyear of Star Command, Tehotytöt, Roni Neutroni, Samurai Jack, Justice League, Stripperella, Lilo & Stitch, Catscratch, Kim Possible, Ben 10 ja Batman: Gothamin ritari ja The Mask, joka on ollut hänen haastavin ääniroolinsa, jossa äänittämänsä hahmon Stanley Ipkissin laittaessa naamion päälle hän muuttui aivan sekopäiseksi hahmoksi. Tämän myötä Paulsenin täytyi lähes joka sekunti vaihdella persoonia muun muassa ranskalaisesta kokista saksalaiseen sotilaaseen,
Marraskuussa 2010 Paulsen kertoi Twitterissä palanneensa Turtlesin pariin sitten 1990-luvun äänitettyään Donatellon repliikit Teini-ikäiset mutanttininjakilpikonnat animaatiosarjan pilottijaksossa. Sarjan on määrä alkaa loppuvuodesta 2012. Toukokuussa 2010 Paulsen loi oman podcast ohjelman internetissä Rob Paulsen Live, jossa hän keskustelee eri ääninäyttelijöiden ja muiden animaatioiden parissa työskentelevien kanssa, kuten säveltäjien ja käsikirjoittajien.
Animaatioroolien ohella Paulsen tekee myös mainosjuontoja muun muassa McDonaldsille, sekä Hondalle, jossa hän on ollut Mr. Opportunity hahmon äänenä. Paulsen on tehnyt uransa aikana yli 1000 mainosta.
Minna-Marjatta Liimatainen
Minna-Marjatta Liimatainen (s. 30. huhtikuuta 1993 Alajärvi) on suomalainen kuulantyöntäjä. Hän edustaa Himangan Urheilijoita ja hänen valmentajanaan toimii Tomi Nissinen.
Liimatainen on saavuttanut sisäratojen SM-kilpailuista kuulantyönnön pronssia vuonna 2013. Hänen ennätyksiään ovat ulkoa 14,36 metriä (2012) ja hallista 14,17 metriä (2012).
Matti Sivonen
Matti Janne Juhani Sivonen (s. 28. heinäkuuta 1994 Oulu) on suomalainen kuulantyöntäjä ja futsalmaalivahti. Hän edustaa Kuivasjärven Auraa ja hänen valmentajanaan toimii Ilkka Sivonen.
Sivonen on saavuttanut sisäratojen SM-kilpailuista kuulantyönnön pronssia vuonna 2014. Hänen ennätyksiään 7,26 kilon kuulalla ovat ulkoa 17,83 metriä (2014) ja hallista 17,66 metriä (2014).
Kaudella 2018-2019 Sivonen pelaa Oulun Tervareissa Futsal-Liigaa.
Brasilian Grand Prix 1994
Brasilian Grand Prix 1994 oli Formula 1 -sarjan kauden osakilpailu, joka ajettiin 27. maaliskuuta 1994 Interlagosissa. Kyseessä oli kauden avauskilpailu.
Kilpailun voitti Michael Schumacher, joka ohitti kaikki muut kilpailijat vähintään yhdellä kierroksella. Kierroksella 34 nähtiin paha onnettomuus, kun JJ Lehdon tilalla Benettonilla ajanut Jos Verstappen yritti ohittaa Eddie Irvinen, mutta Irvine käänsi autonsa kohti radan reunusta pakottaen Verstappenin nurmikolle. Verstappenista tuli nopeasti matkustaja, sillä hänen autonsa sinkoutui ilmalentoon ja putosi Martin Brundlen ajaman McLarenin päälle. Myös Irvine ja Ligier-tallin Eric Bernard joutuivat keskeyttämään rysäyksen vuoksi. Ayrton Senna pyörähti merkillisesti kierroksella 40 yrittäessään tavoittaa Schumacheria. Senna keskeytti. Kilpailun toinen oli Damon Hill ja kolmas Jean Alesi.
Kreikan kielikiista
Kreikan kielikiista (, ”kielikysymys”) viittaa pitkäaikaiseen kiistaan nykykreikan kirjakielen muodosta. Kiistaa käytiin Kreikassa suuri osa 1800- ja 1900-luvuista, ja se koski kysymystä siitä, tulisiko nykykreikkaa kirjoittaa katharévousan vai dimotikín mukaisesti. Kielikiista politisoitui ja johti välillä ankaraankin kulttuurisotaan. Kiista käytännössä päättyi vuonna 1976, jolloin dimotikín asema virallistettiin.
Nykykreikan kirjakielen muodot
Katharévousa on kreikan kirjakielen osin keinotekoinen muoto, joka luotiin muokkaamalla kieltä klassisen kreikan suuntaan. Se kehitettiin 1800-luvun alussa, ja se oli lähes koko ajan Kreikan itsenäistymisestä aina vuoteen 1976 saakka Kreikan valtion virallinen kielimuoto. Nimi ”katharévousa” viittasi alun perin oppineeseen, ”puristiseen” eli puhdistavaan kielimuotoon, josta oli pyritty poistamaan kreikan kieleen vuosisatojen kuluessa tullut turkin, albaanin, italian ja muiden kielten vaikutus.
Dimotikí on kreikan kirjakielen muoto, joka perustuu kansan puhekieleen. Se kehittyi myös 1800-luvulla ja alkoi horjuttaa katharévousan asemaa enemmän 1880-luvulta lähtien. Dimotikín nousu johti konservatiivien taholta ankaraan vastarintaan. Dimotikín asema käytännössä virallistettiin vasta Kreikan sotilasjuntan kauden jälkeen vuonna 1976.
Diglossian tausta
Kreikan kielessä vallitsi diglossia eli kielen jakutuminen kahteen muotoon jo Bysantin valtakunnan aikana, jolloin oppineet kirjoittivat muinaiskreikkaan pohjautunutta bysantin kreikkaa, kun taas kansa puhui siitä vuosisatojen kuluessa yhä kauemmaksi erkaantunutta puhekieltä. Tätä kansan puhekieltä voidaan kutsua dimotikíksi termin laajassa merkityksessä.
Osmanivallan aikana kansanomaista nykykreikkaa ei käytetty kirjallisesti missään. Ortodoksinen kirkko käytti vanhaa, muinaiskreikasta periytynyttä koinee-kreikkaa (tai sen bysanttilaisena kreikkana edelleen elänyttä muotoa), ja opetti sitä ylläpitämissään kouluissa. Klassista kreikkaa puolestaan opetettiin läntisissä yliopistoissa.
Katharévousan synty
Kirjakielen kehittäminen nykykreikalle alkoi kansallisen heräämisen myötä 1700–1800-lukujen taitteessa, jo ennen Kreikan itsenäistymistä. Kansallista heräämistä samoin kuin kirjakielen kehittämistä ajoivat kreikkalaiset oppineet valistusajattelijat, jotka osasivat itse klassista kreikkaa. Monet, niin kutsutut arkaistit, kannattivat klassisen kreikan käyttöönottoa kirjakielenä sellaisenaan. Toiset, realistisemmin ajatelleet katsoivat, että olisi kehitettävä uusi kirjakielen muoto, joka yhdistelisi klassista kreikkaa ja kansan puhekieltä. Alkuvaiheessa vain vähemmistö oppineista katsoi, että puhekieltä voitaisiin käyttää suoraan kirjakielenä.
pienoiskuva|200px|[[Adamántios Koraís, katharévousan kehittäjä.]] Ensimmäisenä kirjakielen muotona kehitettiin katharévousa, joka kehitettiin klassisen kreikan ja kansankielen yhdistelmäksi. Sen ideoijana pidetään Adamántios Koraísia (1748–1833). Katharévousan varhaisiin puolestapuhujiin kuului myös muun muassa Nikifóros Theotókis (1731–1800), jolta tunnetaan varhaisin ilmaisun katharévousa käyttö kyseisestä kielimuodosta, vuodelta 1796.
Katharévousan kannattajat näkivät kansan puhuman kielen vulgaarina ja turmeltuneena kielenä. Tuon ajan kansankielessä olikin paljon nykyistä enemmän turkin, albanian ja slaavikielten vaikutusta. Jyrkimmät näkivät minkä tahansa poikkeaman klassisesta kreikasta turmeltuneena ja virheellisenä. Koraís itse halusi puhdistaa kielen klassisen kreikan kieliopin mukaiseksi. Puhdistettuun kieleen oli kyllä tarkoitus ottaa vaikutteita ja sanastoa kansan puhekielestä, mutta se piti saada niin klassisen kreikan mukaiseksi ja näköiseksi kuin mahdollista. Tarkoituksena oli voida osoittaa, että nykykreikkalaiset olivat antiikin kreikkalaisten henkisiä perillisiä.
Katharévousan kannattajilla, kuten Koraísilla, oli usein yhteyksiä Länsi-Eurooppaan, ja he kohtasivat siellä toisia oppineita, jotka tunsivat kreikan vain klassisena kreikkana, ja joutuivat puolustelemaan näille ”kreikan kielen huonoa tilaa”. Koraís itse oli asunut pääasiassa ulkomailla, mutta tunsi kreikan Smyrnasta, missä kieli oli täynnä turkkilaisia ja italialaisia vaikutteita. Klassisesta kreikasta ammentava kieli tuotti sen sijaan kansallisylpeyttä.
Vuonna 1830 itsenäistynyt Kreikan valtio otti katharévousan tai ainakin sitä muistuttavan kielen viralliseksi kielimuodokseen, ja siitä tuli viranomaisten käyttämä kieli, vaikkakaan tätä ei vielä kirjattu suoraan lakiin. Kouluissa opetettu kreikka oli kuitenkin edelleen muinaiskreikkaa, mikä jatkui aina 1800-luvun lopulle saakka. Eräänä syynä lienee ollut se, ettei katharévousan muoto ollut pitkään aikaan tarpeeksi vakiintunut.
Katharévousa kohtasi alusta lähtien vastustusta sekä arkaistien että kansankielen kannattajien taholta. Kiistassa oli kyse paitsi kielestä myös vallasta vasta syntyneessä uudessa valtiossa. Kielen määrittäminen määräisi samalla myös sen kulttuurin, jonka pohjalle uusi valtio rakennettaisiin, ja sen, ketkä olisivat sitä tekemässä. Valistusajattelijana Koraís oli sekularismin, demokratian ja tasavaltalaisuuden kannattaja ja suhtautui etäisesti kirkkoon. Tämän seurauksena häntä vastustivat muun muassa fanariootit, jotka olivat olleet merkittävä voimatekijä jos Osmanien valtakunnassa ja edelleen myös itsenäistyneessä Kreikassa. Samalla vastustus suuntautui myös katharévousaan.
Dimotikín synty
Jonkin verran katharévousaa myöhemmin sen rinnalle kehitettiin enemmän kansan puhekieltä muistuttava dimotikí-kirjakieli. Varhaisin ilmaisun dimotikí käyttö kielimuodon nimenä tunnetaan Panagiótis Kodrikákselta vuodelta 1818.
Merkittäviä varhaisia dimotikín käyttäjiä oli runoilija Dionýsios Solomós. Hän arvosteli vuonna 1824 katharévousaa, kytkien kansankielen Kreikan vapaussodan sankareihin: ”Menkää ja etsikää sotasankarit, tuntekaa heidän haavansa (λαβωματιές, lavomatiés) ja kertokaa heille, että heidän tulisi kutsua niitä sanalla τραύματα (tráfmata)” – tráfmata oli klassisesta kreikasta otettu ”uudissana”, siinä missä lavomatiés oli kansan puhekielinen ilmaisu.
Seurauksena myös nykykreikan kirjakieleen syntyi diglossia, joka uusinti bysanttilaisen ajan diglossian muinaiskreikkaan perustuneen kirjakielen ja siitä erilleen kehittyneen puhekielen välillä; nyt diglossia vallitsi kahden kilpailevan kirjakielen välillä, joista toinen perustui klassiseen kreikkaan ja toinen puhuttuun nykykreikkaan.
Katharévousan vakiintuminen
1800-luvun kuluessa katharévousan asema vakiintui, ja sitä käytettiin yhä enemmän virallisissa yhteyksissä. Myös monet proosakirjailijat käyttivät katharévousaa, ja vaihtoivat tyylin dimotikíksi lähinnä kuvatessaan kansan puhetta tai tavoitellakseen maalaistunnelmaa. Suurin osa runoudesta kirjoitettiin kuitenkin dimotikílla.
Noin vuosien 1830 ja 1880 välisenä aikana kielikiista näytti välillä ratkenneen virallisesti katharévousan hyväksi. Todellisuudessa kirjallisuudessa vallitsi – katsontatavasta riippuen – joko täydellinen vapaus tai kaaos, sillä sen enempää katharévousan kuin dimotikínkaan muotoa ei oltu tarkasti määritelty. Katharévousan kannattajat saattoivat pyrkiä kirjoittamaan tarkoituksellisen arkaaisesti, esimerkiksi puhdasta attikalaista klassista kreikkaa tai ainakin koinee-kreikkaa, tai käyttää enemmän kansanomaisia muotoja, kun taas dimotikín kannattajat saattoivat käyttää mitä tahansa paikallista murretta. Muun muassa Fílippos Ioánnou ja Kléon Rízos Ragkavís huomauttivat tilanteen ongelmallisuudesta, ja toivoivat siihen ratkaisua.
pienoiskuva|200px|[[Giánnis Psycháris|Ioánnis (Giánnis) Psycháris, dimotikín tunnetuimpia kehittäjiä.]] Katharévousa kytkeytyi ajan myötä yhä enemmän kreikkalaiseen kansallismielisyyteen, ja sen nähtiin asettuvan osmaniturkkilaisia ja slaavilaisia poliittisia pyrkimyksiä vastaan kreikkalaisten asuma-alueilla. Katharévousan toivottiin voivan toimia yhteisen, uuden panhelleenisen valtion kielenä, kun Kreikkaan olisi liitetty kreikkalaisen Makedonian ja kreikkalaisen Vähän-Aasian alueet (Megáli idéa). Dimotikín kannattajia syytettiin usein turkkilais- ja slaavilaismielisiksi.
Dimotikín nousu
Vuonna 1863 Kreikan kansallislauluksi otettiin Solomóksen vuonna 1823 dimotikílla kirjoittaman runon kaksi ensimmäistä säkeistöä, mikä oli erikoinen valinta, sillä valtio käytti virallisesti kilpailevaa kielimuotoa. Samaan aikaan katharévousan kehitys vei sitä usein enemmän muinaiskreikan kuin puhekielen suuntaan, mikä teki siitä entistä vaikeampaa tavalliselle kansalle.
Katharévousan ongelmana nähtiin myös se, että se pyrki hellenisoivana ohittamaan bysanttilaisen ajan kehityksen, joka oli kuitenkin oleellinen osa Kreikalle henkisesti tärkeän ortodoksisen kirkon välittämää perintöä. Näin katharévousa ei voinut sellaisenaan täysin tyydyttää kansan tarpeita. Monien mielestä tuli tarpeelliseksi ottaa bysanttilaisen ajan historia osaksi kansallista kertomusta, ja vastaavasti nähdä kieli luonnollisena jatkumona. Muinaiskreikasta luonnollisen kehityksen kautta muodostunut kansankieli alkoi vähitellen saada itsenäistä arvoa, sen sijaan että se nähtiin vain klassisen kreikan turmeltumana.
Seurauksena kritiikki katharévousaa kohtaan alkoi kasvaa, samalla kuin dimotikí alkoi kasvattaa suosiotaan. Dimotikía alkoivat nyt edistää monet runoilijat, jotka halusivat osoittaa sen olevan tarpeeksi hienostunutta mitä tahansa runoutta varten. Dimotikín kannattajat katsoivat olevansa ylpeitä kreikkalaisuudestaan ja omasta kielestään sellaisena kuin se oli, ja pyrkivät ammentamaan kansan puhumasta aidosta kielestä. Katharévousaa he pitivät keinotekoisena kielimuotona, joka ei edustanut nykyisiä kreikkalaisia.
Ensimmäisen vakavamieliseksi tarkoitetun kirjan dimotikíksi kirjoitti Giánnis Psycháris vuonna 1888. Hänen proosateoksensa oli nimeltään To taxídi mou (”Matkani”), ja se oli kuvaus kirjoittajansa matkasta Kreikassa. Samalla Psycháris ehdotti siinä katharévousan täydellistä hylkäämistä ja korvaamista dimotikílla kaikessa kirjallisessa käytössä.
Psycháris kannatti Megáli idéaa, jopa Konstantinopolin liittämistä Kreikkaan, ja huomautti katharévousan käytön itse asiassa hankaloittavan päämäärän saavuttamista. Hänen mukaansa kreikkalaisten tuli keskittyä maansa todellisuuteen menneisyyden palvonnan sijasta, ja keskittyä mieluummin ajamaan turkkilaiset pois kreikkalaisilta alueilta kuin turkin sanat kreikan kielestä.
Psycháriksen kirjoitus johti kielikiistan polarisoitumiseen kahden jyrkästi toisistaan erottuneen leirin välille. Dimotikí alkoi saada yhdä suuremman osan kirjallisista piireistä taakseen. Sen kannattajiin liittyi ajan myötä myös yhä enemmän opettajia, jotka saivat kouluissa havaita, etteivät oppilaiden oppimistulokset olleet tarpeeksi hyviä, kun näitä opetettiin vain muinaiskreikaksi ja katharévousaksi. Jo Psycháris oli syyttänyt katharévousaa koulujärjestelmän epäonnistumisesta.
Dimotikín kannatus kytkeytyi samalla muiden yhteiskunnallisten uudistusten kannatukseen ja ajan muuhun poliittiseen tilanteeseen. Vasemmistolaiset näkivät katharévousan työväen sorron välineenä. Dimotikía kannattaneet oikeistolaiset nationalistit puolestaan alkoivat nähdä katharévousan ongelmallisena kansallisuusaatteen ajamisen kannalta. Samaan aikaan Kreikassa tuli nimittäin ajankohtaiseksi kysymys kreikkalaisen Makedonian saamisesta osaksi Kreikkaa. Vaihtoehtona oli, että alue menetetään Bulgarialle. Monet katsoivat, että katharévousan käyttö vaikeuttaa makedonialaisten voittamista Kreikan puolelle, sillä se ajaa kansan bulgarialaisiin kouluihin, joissa käytettiin kansankieltä.
Kielikiistan kiihkeimmät vuodet
Dimotikín nousu johti välillä ankariinkin kiistoihin ja jopa väkivaltaan eri kielimuotojen kannattajien välillä. Uuden testamentin evankeliumien julkaiseminen dimotikíksi tehtynä käännöksenä vuonna 1901 nähtiin monissa piireissä loukkauksena. Se sai Ateenan kaduilla aikaan niin kutsutun ”evankeliumimellakan”, jossa kuoli kahdeksan ihmistä. Se puolestaan johti Kreikan hallituksen kaatumiseen. Mellakointiin johti myös muun muassa Aiskhyloksen Oresteian kääntäminen dimotikíksi.
1900-luvun alkupuolella ja ensimmäisen ja toisen maailmansodan välisenä aikana kirjakielen valinnasta tuli yhä poliittisemmin värittynyt kysymys. Yleistäen voi sanoa, että oikeisto, konservatiivit ja kuningasmieliset usein kannattivat katharévousaa, ja vasemmisto, liberaalit ja tasavaltalaiset puolestaan dimotikía ja samalla laajempia yhteiskunnallisia ja koulutuspoliittisia uudistuksia. Oikeisto näki dimotikín muun liberaalin ja uudistusmielisen ajatusmaailman mukana uhkana kansalliselle kulttuurille, joka kiteytettiin ajatukseen ”kodista, uskonnosta ja isänmaasta”.
Elefthérios Venizéloksen noustua pääministeriksi vuonna 1910 monet dimotikín kannattajat siirtyivät hänen puolelleen, ja näkivät ajan koittaneen sekä dimotikílle että Megáli idéan toteuttamiselle. Venizélos kuitenkin suosi yksinkertaistettua katharévousaa. Vuonna 1911 hänen hallituksensa sääti ensimmäisen kerran lain, joka määritteli katharévousan viralliseksi kieleksi, kuitenkaan mainitsematta sitä nimeltä — lakiin kirjattiin virallisen kielen olevan se, jolla Kreikan perustuslaki ja muut lait on kirjoitettu.
Tästä huolimatta Venizéloksen hallitus teki vuonna 1917 dimotikísta koulujen alaluokkien opetuskielen. 1920-luvulla dimotikíksi kirjoitettuja oppikirjoja poltettiin jälleen, ja ne korvattiin katharévousaksi kirjoitetuilla. Seuranneina vuosina jokainen uusi hallitus joko vähensi tai lisäsi niiden alempien vuosiluokkien määrää, joilla opetus oli dimotikíksi. Samaan aikaan dimotikí kuitenkin voitti puolelleen yhä suuremman osan kirjoitetusta kirjallisuudesta. Radion tulon jälkeen radiouutiset luettiin katharévousaksi, mutta vapaamuotoisempi ohjelma ja laulut olivat luonnollisesti kansankieltä.
1920-luvulla alkaneen sotilasdiktatuurin aikana katharévousa kytkeytyi voimakkaasti (ääri)oikeistolaiseen ajatusmaailmaan ja kommunismin vastustamiseen. Kreikan ensimmäinen diktaattori Theódoros Págkalos julisti kaikki dimotikín kannattajat kommunisteiksi.
Toinen diktaattori Ioánnis Metaxás sen sijaan otti tavoitteeksi dimotikín kielimuodon vakiinnuttamisen. Työn suoritti Manólis Triantafyllídis, ja hänen kielioppinsa julkaistiin vuonna 1941. Sodan vuoksi sitä ei kuitenkaan voitu käyttää. Samana vuonna klassisten kielten professori Ioánnis Kakridís joutui syytteeseen siitä, että hän oli julkaissut dimotikílla kirjoitetun teoksen, jossa ei käytetty polytonista ortografiaa. Seurannut oikeudenkäynti tunnetaan ”aksenttioikeudenkäyntinä”.
Kreikan sisällissodan aikana vuosina 1945–1949 dimotikí oli vasemmistolaisen osapuolen käytössä. Sodan aikana ja sen jälkeen kielimuodon käyttö johti muissakin yhteyksissä jälleen helposti syytteisiin ”kommunistisympatioista”, ja kielimuodon käyttö julkisissa yhteyksissä oli lähes kriminalisoitua. Sodan jälkeen 1950-luvulla dimotikí toimi jälleen koulujen opetuskielenä, mutta tuolloinkin sitä oli alun perin tarkoitus käyttää vain alaluokilla valmistelemaan oppilaita katharévousan käyttöön ylemmillä luokilla. Tuossa vaiheessa jo selvästi suurin osa uudesta kirjallisuudesta kirjoitettiin dimotikíksi. Vuonna 1964 Geórgios Papandréoun hallitus teki päätöksen dimotikín ja katharévousan tasa-arvoisuudesta kouluissa.
Kreikan sotilasjuntta, joka hallitsi vuosina 1967–1974, teki katharévousasta virallisen kielimuodon kirjaamalla sen nimen ensimmäistä kertaa eksplisiittisesti ylös vuonna 1911 säädettyyn lakiin virallisesta kielestä. Papandréoun hallituksen päätös dimotikín käytöstä kouluissa kumottiin. Sotilasjuntan kaudella dimotikín kannattajat saivat jälleen kohdata kommunistisyytteitä. Samalla katharévousa kytkettiin ihmisten mielissä lopullisesti äärioikeistolaiseen ajatusmaailmaan.
Sotilasjuntan kautta voidaan pitää viimeisenä iskuna katharévousalle, koska se jakoi kielimuodon tukena aiemmin olleet konservatiivit kahteen leiriin. Samalla dimotikín nousu toisen maailmansodan jälkeisinä vuosikymmeninä voidaan nähdä väistämättömänä, sillä yhteiskunta muuttui vääjäämättä, maan sisäinen muuttoliike lisääntyi ja sosiaalinen nousu tuli mahdolliseksi, siinä missä perinteisen katharévousaksi koulutuksensa saaneen yläluokan merkitys yhteiskunnassa pieneni. Yhtenä tekijänä voidaan nähdä myös mediassa tapahtunut muutos, sillä vapaa radio ja televisio levittivät yhä enemmän puhekieltä, kun taas lehdistön sekä valtion kontrolloiman radion ja television merkitys pienenivät. Media muuttui näin sellaiseksi, että se levitti ja uusinti nimenomaan kansankielen käyttöä. Jälkeenpäin voidaan sanoa, että katharévousan saavuttama asema oli mahdollinen lähinnä suhteellisen suljetussa yleisössä kaupunkien koulutetun väestön keskuudessa sekä näiden hallitseman kirjoitetun sanan ja printtimedian parissa.
Kielikiistan päättyminen
Sotilasjuntan kauden päätyttyä dimotikísta tuli käytännössä Kreikan kolmannen tasavallan virallinen kieli, osittain voimakkaana vastareaktiona aiemmalle sorrolle. Uusi vuoden 1975 perustuslaki ei määritellyt valtiolle virallista kieltä, mutta dimotikísta tehtiin koulujen virallinen opetuskieli vuonna 1976. Andréas Papandréoun hallitus yksinkertaisti kreikan oikeinkirjoitusta vuonna 1982 poistamalla polytonisen ortografian käytöstä.
Vaikka katharévousaa ei enää juurikaan käytetä kirjakielenä, sillä on ollut suuri vaikutus dimotikín kehitykseen, ja monet dimotikín sanat ja ilmaisut ovat peräisin katharévousasta. Katharévousan käyttöä ei ole Kreikassa kielletty, ja monet konservatiivit ja myös jotkut kirjailijat kannattavat sen käyttöä yhä. Merkittävimpänä sitä käyttää edelleen Kreikan ortodoksinen kirkko ja monet muut ortodoksiset instituutiot. Sitä käytetään myös joissakin hallinnollisissa ja juhlallisissa yhteyksissä, tiedotteissa, kylteissä, opasteissa, perinteisten instituutioiden nimimuodoissa jne. Samoin polytonista ortografiaa esiintyy yhä edelleen paitsi katharévousassa myös dimotikíssa.
Varsinainen kielikiista voidaan katsoa Kreikassa päättyneeksi. Sen sijaan maassa on keskusteltu edelleen muinaiskreikan pakollisesta opetuksesta eri kouluasteilla.
Usherin oireyhtymä
Usherin oireyhtymä on perinnöllinen sairaus, joka aiheuttaa kuulo- ja näkövamman. Se on yleisin kuurosokeutumista aiheuttavista oireyhtymistä. Siihen liittyy etenevä näkövamman aiheuttava verkkokalvorappeuma, sisäkorvaperäinen kuulovamma ja vaihtelevasti tasapainoelimen häiriö.
Usherin oireyhtymä on peittyvästi periytyvä. Toisin sanoen ihminen voi kantaa sitä aiheuttavaa perimää sairastamatta itse sairautta. Ihminen sairastuu Usherin oireyhtymään ainoastaan, jos hän saa molemmilta vanhemmiltaan sitä aiheuttavan virheellisen geenin. Usherin oireyhtymä on nimetty skotlantilaisen C. H. Usherin mukaan, joka kuvasi sen vuonna 1914. Suomessa potilaita syntyy vuosittain noin 2–3.
Oireyhtymä jaetaan kolmeen päätyyppiin, joista Suomessa tavallisin on III. Usherin oireyhtymä III on hyvin harvinainen muualla maailmassa ja siksi osa ns. suomalaista tautiperintöä. Sairaus on harvinainen myös Suomessa, jossa siitä kärsii arviolta noin 300 ihmistä.
Näkövammautumiseen saattaa kuulua hämäräsokeutta. Näkövammautumisprosessi ei tapahdu kovin nopeasti, ja monesti näönjäänteitä on vielä vanhallakin iällä.
Usher I
Usher I on vaikea sairaus. Potilaan kuuroutuminen alkaa pian syntymän jälkeen. Myös hänen tasapainoelimensä toiminta on häiriintynyt, jolloin motorinen kehitys hidastuu. Näön heikkenemisen aiheuttaa verkkokalvorappeuma, ja varhainen merkki näkövammautumisesta saattaa olla esimerkiksi hämäräsokeus.
Muutaman ihmisen noin 100 000:sta uskotaan kärsivän Usherin oireyhtymän I-tyypistä. Usher I jaetaan edelleen seitsemään sairaustyyppiin, joiden nimet ovat Usher IA, IB, IC, ID, IE, IF ja IG.
Usher II
Usher II -potilaiden kuulovamma ei ole niin vaikea-asteinen kuin Usher I -potilailla, ja se etenee hitaasti. Näkövammautuminen alkaa tyypillisesti nuoruus- tai aikuisiällä. Tästä tautimuodosta kärsivillä ei kuitenkaan esiinny tasapainoelimen toimintahäiriöitä.
Usher II on maailmanlaajuisesti yleisin Usher-muoto. Se jakautuu ainakin kolmeen alatyyppiin.
Usher III
Usher III -oireyhtymä on Suomessa yleisempi kuin missään muualla maailmassa. Suomessa sairaus on harvinainen, ja muualla maailmassa sitä tavataan hyvin satunnaisesti. Usher III -tyypistä kärsivän kuulovamma on alun perin lievä ja alkaa vaikeutua vasta, kun puhekyky on jo hankittu. Potilailla esiintyy tasapainoelimen toiminnan häiriöitä. Lopulta sairaus johtaa kuulonäkövammaisuuteen.
Kesanto
Kesanto tarkoittaa tuotantoon käyttämätöntä peltoa. Kesannoitaessa pelto jätetään vuodeksi tai useammaksi viljelemättä, jotta pellon maapohja uudistuisi. Yhden viljan viljely vuodesta toiseen yksipuolistaa ja köyhdyttää maaperän ravinteita. Vuorokierrolla tasapainotetaan tätä. Kesannointi lisää maaperän pieneliötoimintaa. Kesannoinnilla pyritään myös saamaan peltoon edellisvuosina kasvaneet rikkaruohot kuriin. Kesannoinnilla pellon maaperä asetetaan ”lepotilaan”, jolloin siinä ei viljellä mitään. Suomessa on harjoitettu kolmivuoroviljelyä, jossa joka kolmas vuosi pelto on kesannolla.
Urjalan asema
Urjalan asema on Urjalan kunnassa sijaitsevan Urjalan rautatieaseman ympärille muodostunut noin 1 013 asukkaan taajama. Se sijaitsee Turun ja Toijalan välisen rautatien luoteispuolella ja käsittää läheiset Salmen ja Huhdin kylät. Urjalan asemalla oli ennen hyvin vilkas junaliikenne. Vuosien kuluessa matkustajien vähyyden takia junien pysähdykset Urjalassa kuitenkin loppuivat.
Kylässä on asemakaavoitettua aluetta. Kylässä on myös Urjalan yläaste, Väinö Linnan lukio ja Aseman koulu, jossa on myös aamu- ja iltapäivätoimintaa.
Joissain lähteissä Urjalan asema mainitaan omana taajamanaan. Tilastokeskuksen tilastollisten taajamien luettelossa 2011 se on laskettu osaksi Urjalan kirkonkylän taajamaa. Näin oli tilanne myös tilastollisten taajamien luettelossa 2005 ja 2000 .
Urjalan asema on myös Urjalan rautatieasemalla toimivan kulttuurikeskuksen nimi.
Arttu Korkeasalo
Arttu Kasperi Korkeasalo (s. 4. helmikuuta 2000 Ylöjärvi) on suomalainen kuulantyöntäjä. Hän edustaa Lielahden Kipinää ja hänen valmentajanaan toimii Kari Korkeasalo.
Korkeasalo voitti Euroopan nuorten olympiafestivaaleilla Tbilisissä 2015 kultaa tuloksella 18,98 (5 kg:n kuula). Hän sijoittui neljänneksi niin ikään Tbilisissä järjestetyissä alle 18-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2016. Hän oli kymmenes Grosseton alle 20-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2017 ja seitsemäs Tallinnan alle 23-vuotiaiden EM-kilpailuissa 2021.
Salvator Mundi (Leonardo)
Salvator Mundi on Leonardo da Vincin tai hänen työpajansa puulle 1500-luvulla maalaama öljyvärimaalaus Jeesuksesta.
Maalauksen tekijästä on esitetty uusia epäilyjä. Monet asiantuntijat pitävät sitä Leonardon työpajan tekemänä, kuten aiemmin on pidetty. Maalaus on sijoitettuna Saudi-Arabian kruununprinssi Muhammad bin Salmanin huvialukselle. Maalauksen sijoituspaikka ei ollut tiedossa syksyn 2018 jälkeen, jolloin sen ensin ilmoitettiin tulevan Abu Dhabin Louvre-taidemuseon avajaisnäyttelyn vetonaulaksi, mutta ennen avajaisia ilmoitettiin, että näyttelyä lykätään, ja maalauksen sijainti tuli tietoon vasta kesäkuussa 2018.
Patja (täsmennyssivu)
Patja voi tarkoittaa muun muassa:
Solomon Duah
Solomon Duah (s. 7. tammikuuta 1993 Kitee) on ghanalais-suomalainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan oikea laitalinkki, mutta pystyy pelaamaan myös vasemmalla laidalla sekä laitapuolustajana.
Duah on Hämeenlinnan Jalkapalloseuran kasvatti. Hän pelasi Interissä sekä kaudella 2010 että kaudella 2011 yhden Veikkausliiga-ottelun. Kaudella 2012 hän esiintyi jo 15 Veikkausliiga-ottelussa ja teki niissä yhden maalin. Duah on edustanut Suomea nuorten maajoukkueessa sekä alle 18- ja alle 20-vuotiaiden maajoukkueissa.
Shootout at Lokhandwala
Shootout at Lokhandwala (suomeksi ”Ammuskelu Lokhandwalassa”) on vuonna 2007 ensi-iltansa saanut intialainen hindinkielinen rikostoimintaelokuva, jonka ohjasi Apoorva Lakhia. Elokuva perustuu vuoden 1991 ammuskeluun Lokhandwalan alueella Bombayssa.
Vastaanotto
Box Office India julisti elokuvan ”semihitiksi”.
Jatko-osa
Elokuvan jatko-osa Shootout at Wadala sai ensi-iltansa 3. toukokuuta 2013. Pääosia näyttelivät John Abraham, Anil Kapoor, Kangana Ranaut ja Sonu Sood.
Alonen
Alonen on suomalainen sukunimi, joka on muun muassa seuraavilla suomalaisilla tai suomalaistaustaisilla henkilöillä:
Saas-Almagell
Sijainti
Suuri osa Saas-Almagellista on vuoristoa, Valais’n Alppeja. Korkeimmat vuorenhuiput kunnan alueella ovat Rimpfischhorn (4 199 m), Strahlhorn (4 190 m), Allalinhorn (4 027 m) ja Weissmies (4 017 m).
Matkailu
Koko Saaser Vispan laakso, Saastal, on tunnettua talvi- ja kesämatkailualuetta.
Saas-Almagellin ensimmäinen hotelli rakennettiin 1890-luvulla. Matkailu oli aluksi kesämatkailua, ja ensimmäinen hiihtoalue (Furggstalden) otettiin käyttöön vuonna 1965. Vuonna 2008 kylässä oli 1 800 vuodepaikkaa, ja yöpymisiä oli 170 000.
Vesivoima
Kunnan eteläosassa on Mattmarkin patojärvi, jonka vedet käytetään sähköntuotantoon Kraftwerke Mattmark AG:n voimalaitoksissa Saas-Almagellin kylän tuntumassa.
Liikenneyhteydet
Saas-Almagelliin rakennettiin tieyhteys Saas-Grundista vuonna 1948.
Kylään on säännöllinen linja-autoyhteys: postiauto Saas-Grundista kulkee puolen tunnin välein. Kesäaikaan osa vuoroista jatkaa Mattmarkin padolle.
Tunnettuja saasalmagellilaisia
Elia Zurbriggen, Heidi Zurbriggen ja Pirmin Zurbriggen ovat tunnettuja alpinisteja Saas-Almagellista.
Ilta (laulaja)
Alkuvuodesta 2016 hän solmi levytyssopimuksen Warner Music Finlandin kanssa ja julkaisi coverit Adelen kappaleista ”All I Ask” ja ”River Lea”. Hänen ensimmäinen oma singlensä ”Koukkuun” julkaistiin heinäkuussa 2017. ”Koukkuun” on ylittänyt kultalevyrajan.
Ilta kilpaili keväällä 2019 MTV3-kanavan Tähdet, tähdet -ohjelman viidennellä kaudella. Hän sijoittui kilpailun kolmanneksi.
Iltan esikoisalbumi Näitä hetkiä varten julkaistiin syyskuussa 2020. Tammikuussa 2021 hänen tiedotettiin olevan yksi Uuden Musiikin Kilpailu 2021:n seitsemästä finalistista kappaleella ”Kelle mä soitan”.
Taustaa
Ilta on valmistunut ylioppilaaksi Schildtin lukiosta Jyväskylästä keväällä 2015. Muusikoksi hän valmistui Helsingin Pop & Jazz Konservatoriolta joulukuussa 2018. Hänen isänsä on saksalainen.
Ilta kihlautui vuoden 2020 viimeisenä päivänä Troy Silva -nimisen poikaystävänsä kanssa. Pari avioitui heinäkuussa 2021.
The Last Supper
The Last Supper on Belphegorin ensimmäinen täyspitkä albumi. Se kuulostaa tyyliltään enemmän death metallilta, toisin kuin seuraavat albumit Supperin jälkeen, sekä kansikuva on sensuroitu joissain kopioissa. Levy julkaistiin uudestaan erilaisella kansikuvalla vuonna 1999 lisämateriaalin kera, ja vuonna 2004 Blutsabbathin kanssa kaksoislevynä.
Timo Heinonen (poliitikko)
Timo Pasi Petteri Heinonen (s. 15. helmikuuta 1975 Loppi) on suomalainen vuoden 2007 eduskuntavaaleissa valittu Kokoomuksen kansanedustaja Hämeen vaalipiiristä. Hän on oppiarvoltaan kasvatustieteen maisteri ja toimi ennen eduskuntaan valitsemistaan luokanopettajana Lopella. Heinonen oli vuosina 2009–2011 Hämeen Kokoomuksen puheenjohtaja. Hän on toiminut Lopen kunnanvaltuuston puheenjohtajana vuodesta 2007 asti. Heinosen perheeseen kuuluu puoliso ja heillä on kaksi lasta.
Nuoruus
2000-luvun alussa ennen kansanedustajauraansa Heinonen aloitti selostajana ja tv-toimittajana moottoriurheilun parissa. Yrityksensä Oy TeeHoo Ltd:n hän perusti vuonna 2001 ja yrityksen kautta hän teki muun muassa MTV3:lle Motorforum -nimistä moottoriurheilumakasiiniohjelmaa, eri moottoriurheilusarjojen (Rata-SM, Rallin SM-sarja, Rallicrossin SM-sarja, Snowcross) erikoislähetyksiä ja tuotti muun muassa Enduron MM-sarjan ja F-Cupin ohjelmia. Selostajana Heinonen on tullut tunnetuksi mm. Suomen MM-rallista, rallin SM-sarjan osakilpailuista ja myös SRC-rallicross-sarjan selostajana. Lisäksi hän on avustanut avustava toimittaja/vapaatoimittaja -nimikkeellä toimien useita eri sanoma- ja aikakauslehtiä. Hän on sotilasarvoltaan sotamies.
Kunnallispoliitikkona
Heinonen valittiin ensimmäisen kerran Lopen kunnanvaltuustoon syksyllä 1996. Hän sai vaaleissa ennätysmäärän ääniä 149 ollen valintahetkellään kaikkien aikojen nuorin loppilainen kunnanvaltuutettu. Kuntavaaleissa 2000 hän sai ääniä 164 kpl, 2004 86 kpl, 2008 182 kpl, 2012 143 kpl, 2017 141 kpl ja 2021 159 kpl. Ensimmäisellä kaudella Heinonen toimi Lopen kunnan sivistyslautakunnan varapuheenjohtajana ja vuoden 2000 vaalien jälkeen kunnanhallituksessa. Kunnanvaltuuston puheenjohtajana Heinonen on toiminut kotikunnassaan vuosina 2005–2010 ja 2013–2016. Välissä kaksi vuotta hän toimi kunnanhallituksen puheenjohtajana ja uudelleen tässä tehtävässä 2021 elokuusta lähtien.
Muut valtakunnalliset luottamustehtävät
Valtakunnallisia luottamustehtäviä Heinosella on ollut mm. Suomen Metsästysmuseo ry:n hallitus ja Maanpuolustuskorkeakoulun hallinnossa Heinonen on ollut mukana jo pitkään. Rintamaveteraaniasian neuvottelukunnassa Heinonen on toiminut vuosia.
Maakunnalliset luottamustehtävät
Maakunnallisissa tehtävissä Heinonen on toiminut mm. Hämeen maakuntavaltuustossa 2001–2017 ja sen puheenjohtajana 2017–2021. Nykyisin Heinonen toimii maakuntavaltuustossa varapuheenjohtajana. Seudullisia ja maakunnallisia luottamustehtäviä ovat olleet mm. Riihimäen seudun ammattikoulun RAOL:n hallitustehtävä, Hyvinkää-Riihimäen talousaluetoimikunta ja sen puheenjohtajuus. Vuonna 2022 käydyissä historian ensimmäisissä aluevaaleissa Heinonen valittiin Kanta-Hämeen aluevaltuustoon 987 äänellä. Hänet valittiin myös kokoomuksen aluevaltuustoryhmän varapuheenjohtajaksi.
Funeral doom
Funeral doom on metallimusiikin tyylilaji, doom metallin äärimmäisen hidas muoto, joka painottaa epätoivon ja tyhjyyden ilmapiiriä. Se on soinniltaan erittäin raskasta ja kaikki doom metallille tunnusomaiset piirteet on siinä viety äärimmilleen. Funeral doomille tyypillistä ovat kymmenien minuuttien mittaiset, hidastempoiset kappaleet, death metalliin viittaavat laulumörinät, depressiiviset sanoitukset ja melankoliset kitaramelodiat. Myös kosketinsoittimien käyttö on yleistä.
Funeral doomin pioneereiksi voidaan laskea suomalaiset Skepticism ja Thergothon sekä norjalainen Funeral. Genre on hyvin pitkälle kehittynyt Suomessa, ja nykyiseen tyyliin sen muovasikin suomalainen Skepticism. Nykyisistä suomalaisista yhtyeistä funeral doomia edustavat myös Wormphlegm, Shape of Despair, My Shameful, Ordog, Tyranny, MistGuide ja Colosseum, jonka musiikissa on vaikutteita myös dark ambientista ja klassisesta musiikista.
Lähteet
Doom metal
Heimo (kansatiede)
Heimo on ryhmä sukuja tai klaaneja, joita yhdistää naapuruus, kieli ja kulttuuri. Sosiaaliantropologiassa heimo tarkoittaa yleensä muutaman sadan tai muutaman tuhannen ihmisen yhteisöä, jolla on löyhä yhteinen identiteetti, mutta ei poliittista hierarkiaa tai keskitettyä valtajärjestelmää. Identiteetti syntyy usein oletetusta yhteisestä esi-isästä. Monesti heimoa johtaa osa-aikaisesti big man. Sosiaaliantropologisen määritelmän mukaisessa heimoyhteiskunnassa ei ole periytyvää päällikkyyttä.
Toisaalta heimo tarkoittaa voi tarkoittaa kansatieteellisenä, historiallisena tai sosiologisena käsitteenä myös muunlaista kylien, sukujen, klaanien, asutusten tai muiden vastaavien yhteisöjen muodostamaa ykseyttä, jossa yleensä vallitsevat sama kulttuuri ja kieli. Heimo-sana saattaa tällöin olla etnisen ryhmän synonyymi.
Heimo antropologiassa
Kulttuuriantropologiassa heimolla tarkoitetaan kylässä asuvaa muutaman sadan ihmisen joukkoa, jolta puuttuu voimakas johtajuus. Heimoa yhdistää lähinnä sukulaisuus ja heimo on teoriassa ryhmien joukko. Väestömäärä on aina yleensä alle 1 000. Heimo voi hankkia elatuksensa joko yksinkertaisella maanviljelyllä tai paimentolaisuudella. Suotuisissa oloissa heimo voi hankkia ravintoa metsästyksellä ja kalastuksella jolloin puhutaan ”kompleksisista metsästäjä-keräilijöistä”.
Heimon sisällä on eriarvoisia ryhmiä, muttei varsinaisia yhteiskuntaluokkia. Yksilön asema heimossa määräytyy sukulaisuuden mukaan.
Yhteiskunta koostuu esimerkiksi sukupohjaisista klaaneista. Heimo ei ole niin vahvasti johdettu ja yhteiskunnallisesti kerrostunut kuin päällikkökunta. Heimossa ei ole asutuksen hierarkiaa ja työnjakoa. Heimossa ei ole vallan ja esimerkiksi uskonnollisen tiedon monopolia. Heimossa ei myöskään ole lakia tai vastaavaa kiistojen tai rikosten keskitettyä sovittelua eikä työnjakoa.