cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
AJT Air International
Yhtiön nimessä ollut kirjainyhdistelmä AJT oli lyhenne sanoista Asia Joint Transport.
Laivasto
thumb|AJT Air Internationalin Iljušin Il-86 Šeremetjevon lentoasemalla vuonna 2000. AJT Air Internationalin laivastoon kuuluivat seuraavat lentokoneet:
Michel v. Tell
Michel v. Tell (s. 8. lokakuuta 1980 Zürich) on sveitsiläinen koomikko ja juontaja. Hän saavutti maailmanennätyksen vuonna 2012 uudella Harley Davidson LiveWire. Hän työskentelee Saksan parlamentissa, ja on sadan parhaan pokeripelaajan joukossa Sveitsissä.
Hideaki Kitajima
(s. 23. toukokuuta 1978 Chiba, Japani) on japanilainen entinen jalkapalloilija.
Jalkapallomaajoukkue
edusti Japanin maajoukkuetta vuosina 2000. Hän on osallistunut mm. Asian mestaruuskilpailuissa 2000.
Dietyylitryptamiini
Dietyylitryptamiini (DET) eli N,N-dietyylitryptamiini on tryptamiineihin kuuluva huumausaine. Aine kuuluu tryptamiineihin, joihin kuuluvia huumeita ovat myös esimerkiksi joidenkin huumesienien sisältämä psilosybiini, sekä dimetyylitryptamiini (DMT).
Annostus ja vaikutukset
Erowid-sivun mukaan tyypillinen annos on 40-60 mg poltettuna/vaporisoituna. Täydet vaikutukset ilmenevät 2-5 minuutissa annoksen vaporisoinnista. Syötynä tyypillinen annos on 50-100 mg. Täydet vaikutukset ilmenevät 40-90 minuutissa ja kestävät 2-4 tuntia.
Lainsäädäntö
DET on Suomessa luokiteltu laittomaksi huumausaineeksi.
Loituma Girl
Loituma Girl (tunnetaan myös nimellä Leekspin) on internet-meeminä tunnettu Flash-animaatio, jonka musiikkina on käytetty suomalaisen Loituma-kvartetin debyyttialbumillaan Things of Beauty esittämää versiota Ievan polkka -laulusta. Animaatio ilmestyi internetiin huhtikuun 2006 lopulla ja siitä tuli nopeasti suosittu. Loituma Girl koostuu neljästä kuvasta, joissa Bleach-animen hahmo Orihime Inoue pyörittää pillisipulia tai purjoa, ja sen taustalla soi 27 sekunnin mittainen kohta laulusta. Meemiin sisältyvä osa kappaleesta on Hanni-Mari Autereen improvisaatiota, jonka sanat ovat täysin satunnaisia.
Garmin
pienoiskuva|Pääkonttori Olathessa, Kansasissa
Garmin on Sveitsiin rekisteröity yhdysvaltalainen teknologiayhtiö, jonka Gary Burrell ja Min Kao perustivat vuonna 1989 Kansasissa, Yhdysvalloissa. Yhtiön nimi tulee perustajiensa etunimistä. Yhtiön tuotanto ja suunnittelu sijaitsevat Kansasissa ja Taiwanissa ja sillä on maailmanlaajuisesti työntekijöitä 65 eri toimipaikassa. Vuodesta 2010 lähtien yhtiö on rekisteröity Schaffhauseniin, Sveitsiin, mutta sen pääkonttori sijaitsee Kansasissa, Yhdysvalloissa.
Yhtiö valmistaa satelliittipaikannuksen laitteita, jotka liittyvät autoiluun, ilmailuun, veneilyyn, ulkoiluun ja urheiluun.
Garminin osake noteerataan Nasdaq-pörssissä ja se oli vuoden 2015 loppuun osa Nasdaq-100-osakeindeksiä.
Pitkänen
Pitkänen on savolainen sukunimi, joka on yleinen Pohjois-Savossa Nilsiän, Kuopion ja Siilinjärven alueilla, sekä Etelä- ja Pohjois-Pohjanmaalla. Suvun kantaisä on ilmeisesti sortavalalaista alkuperää. Tämä muutti 1500-luvulla Nilsiän alueelle. 1600-luvulla alkoi iso muuttoryntäys pois Savosta ja Pitkäsiä levittäytyi sillä tavalla myös etelämmäksi, mm. Pirkanmaalle.
Tunnettuja Pitkäsiä:
Ville Pernaa
Ville Antti Pernaa (s. 28. joulukuuta 1974 Paimio) on suomalainen poliittisen historian tutkija, Turun yliopiston dosentti ja vuoden 2019 loppuun Suomen Kuvalehden päätoimittaja. Ennen siirtymistään Suomen Kuvalehden päätoimittajaksi hän toimi Turun yliopiston Eduskuntatutkimuksen keskuksen johtajana.
Robert Ley
Lapsuus ja nuoruus
Ley syntyi Friedrich Leyn ja hänen vaimonsa Emilien (synt. Wald) köyhään talonpoikaisperheeseen Kölnin itäpuolella. Hän oli seitsemäs perheen yhdestätoista lapsesta. Robertin ollessa kuusivuotias hänen isänsä yritti helpottaa perheen taloudellista ahdinkoa sytyttämällä perheen kotitilan tuleen vakuutuskorvausten toivossa. Hän jäi kiinni vakuutuspetoksesta ja sai usean vuoden vankeustuomion. Perhe jäi puille paljaille. Tämä kokemus vaikutti Robert Leyn koko myöhempään elämään. Hän pelkäsi köyhtymistä ja sosiaalista alenemista, toisaalta hänestä tuli äärimmäisen kunnianhimoinen ja itsekeskeinen.
Ville Pernaa
Poliittisen historian tutkijana Pernaan keskeinen tutkimuskohde on Suomen lähihistoria. Hän väitteli vuonna 2002 valtiotieteen tohtoriksi Turun yliopistosta väitöskirjan aiheena Suomen ja Neuvostoliiton kulttuurisuhteita edistänyt Neuvostoliittoinstituutti. Pernaa on sittemmin tutkinut muun muassa suomalaisen koulutuspolitiikan historiaa sekä politiikan mediajulkisuuden muutosta.
Robert Ley
Lapsuus ja nuoruus
Ennen ensimmäisen maailmansodan alkua 1914 Ley suoritti elintarvikekemian diplomitutkinnon Münsterin yliopistossa. Sodan alettua hän liittyi vapaaehtoisena armeijaan. Hän otti osaa tykkimiehenä Verdunin ja Sommen taisteluihin. 29. heinäkuuta 1917 hän joutui ranskalaisten sotavankeuteen, josta hän palasi takaisin Saksaan 1920 vakavasti haavoittuneena. Hänelle tehtiin useita kirurgisia operaatioita, joista huolimatta jalan murtuma ja vaikea aivovamma vaikuttivat hänen koko loppuelämäänsä. Hänen alkoholiriippuvuutensa ja ajoittainen änkytyksensä lienevät seurausta hänen haavoittumisestaan.
Ville Pernaa
Pernaa oli Suomen Kuvalehden päätoimittaja 2014–2019. Suomen Kuvalehden päätoimittajan tehtävien lisäksi hän toimi vuodesta 2009 Kanavan päätoimittajana ja vuodesta 2014 myös Parnasson päätoimittajana.
Robert Ley
Ura kansallissosialistisessa puolueessa
Vuonna 1920 Rober Ley väitteli Münsterin yliopistossa tohtoriksi kemiasta aiheenaan sekoittuneet glyseridit. Tämän jälkeen hän sai viran arvostetussa Bayerin lääke- ja kemiankonsernissa Leverkusenissa. Hän ei kuitenkaan tuntenut Weimarin tasavaltaa omakseen, ja niinpä hän joutui jo varhain kansallissosialistien vaikutuspiiriin. Vuonna 1924 hän liittyi puolueen jäseneksi, ja jo seuraavana vuonna Adolf Hitler kutsui hänet paikallisen Etelä-Reininmaan puoluealueen eli Gaun johtajaksi.
Vuonna 1928 Ley erotettiin Bayerin palveluksesta alkoholismin perusteella sekä siksi, että hän oli hyökännyt erästä juutalaista pankkiiria vastaan antisemiittisin iskulausein. Samana vuonna Hitler nimitti hänet Kölnin-Aachenin valtakunnangaun järjestöjohtajaksi, ja hänet valittiin myös Preussin maapäivien jäseneksi. Leystä kehittyi intohimoinen ja fanaattinen puhuja ja juutalaisvastaisten artikkeleiden kirjoittaja. Hän sekaantui myös puolueen taistelujärjestöjen katutaisteluihin ja muihin levottomuuksiin.
Syyskuussa 1930 Ley valittiin Saksan valtiopäiville Kölnin-Aachenin vaalipiiristä. Hän säilytti valtiopäivämandaattinsa aina valtakunnan hajoamiseen keväälle 1945. Tämä toi Leyn asemaan selvän sosiaalisen nousun. Syksyllä 1931 Hitler nimitti hänet myös puoluejärjestön valtakunnantarkastajaksi. Tämä oli erittäin huomattava ja vaikutusvaltainen puoluevirka. Gregor Strasserin erottua tehtävästään 8. joulukuuta 1932 Hitler nimitti hänet tämän seuraajaksi kansallissosialistisen puolueen valtakunnanjärjestöjohtajaksi. Ley ei kuitenkaan saanut edeltäjänsä valtuuksia, minkä johdosta hän alkoi aktiivisesti lisätä omaa vaikutusvaltaansa puolueen sisällä. Hän halusi saavuttaa kontrollin puolueen järjestöpolitiikasta, koulutuksesta ja henkilöstöpolitiikasta. Hänen onnistuikin saada itselleen vastuu Nürnbergin puoluepäivien järjestelyistä. Samoin hänen johdettavakseen tulivat puolueen eliittikoulut, ”Ordensburgit”. Toisen maailmansodan aikana hänen vastuulleen annettiin myös valtakunnallinen asunto-ohjelma.
Saksan työrintaman johdossa
Kansallissosialistien noustua valtaan tammikuussa 1933 Robert Leystä tuli myös ”Saksalaisen työn suojelukomitean” (Aktionskomitee zum Schutz der Deutschen Arbeit) johtaja. Tämän tehtävänä oli murskata ammattiliittojen valta. Kun Saksan ammattiliitot oli virallisesti lakkautettu 2. toukokuuta 1933, muodostettiin suojelukomiteasta 10. toukokuuta 1933 Saksan työrintama, Deutsche Arbeitsfront (DAF), jonka johtajana Ley toimi aina vuoteen 1945.
Työrintaman perustamisen jälkeen entisten ammattiliittojen raunioille perustettiin työläisten ja viranhaltijoiden yhteisliittoja sekä neuvotteluelimiksi suuri ja pieni työväenkonventti. Rakenne muistutti siis vielä jossain määrin vanhoja ammattiliittoja. 27. marraskuuta 1933 luotiin DAF:n keskustoimisto, jonka alaisina toimivat valtakunnalliset yritysyhteisöt, Gau-alueiden yritysyhteisöt sekä paikalliset yritysyhteisöt. Täten Leyn onnistui korvata vanha ammattiliittorakenne uudella, hierarkkisella rakenteella. Samalla järjestössä otettiin käyttöön puolueen tapainen johtajaperiaate, jossa alemmat tasot panivat toimeen ylempien tasojen käskyt. thumb|300px|Robert Ley pitämässä puhetta Berliinissä vuonna 1939.
Samalla DAF:sta muodostui yhä selkeämmin puoluejärjestön osa, jonka tehtävänä oli pitää huolta työväestön asemasta ja samalla kohottaa sen moraalia ja työn tuottavuutta. DAF liittyi kansallissosialistisen puolueen järjestöksi. Samalla siitä tuli yhä selkeämmin sosiaalisesti painottunut. Se ymmärsi itsensä ”kaikkien järjellä ja nyrkillä uutta luovien saksalaisten” etujärjestöksi, joka koki tehtäväkseen työväestön kohottamisen ”kansakunnan tasavertaiseksi ja kunnioitetuksi osaksi”. Nämä kauniit periaatteet, jotka pitkälti vastasivat ensimmäisen maailmansodan rintamasotilaiden ideologiaa, kätkivät sen, että Saksan työläisiltä oli tosiasiassa riistetty heidän etujärjestönsä ja että heistä oli tehty puolueen ja valtion hyväksi työtä tekeviä kansakunnan jäseniä.
Heinäkuussa 1933 DAF:llä oli 5 320 000 jäsentä, vuoden 1934 kesäkuussa 16 000 000 ja joulukuussa 1942 jo 25 000 000 jäsentä. Täten se oli suurin Saksan suurjärjestöistä. Se organisoi työpaikoilla suuria sosiaalisia ja vapaa-ajan tapahtumia. Eräs tärkeä toimintamuoto oli Kraft durch Freude (”Voimaa ilosta”) -järjestön kautta organisoitu vapaa-ajan- ja lomatoiminta. Järjestö järjesti esimerkiksi lomamatkoja ulkomaille ja kotimaassa.
Toisen maailmansodan aika
Vuodesta 1939 Ley menetti yhä enenevässä määrin asemiaan varusteluministeri Fritz Todtille ja hänen seuraajalleen Albert Speerille. Työpalvelun yleisvaltuutettu Fritz Sauckel syrjäytti Leyn päätöksenteosta. Samalla Leyn alkoholiongelmat pahenivat entisestään, mikä toi hänelle kansan suussa pilkkanimen ”valtakunnanjuoppo” (Reichstrunkenbold). Asuntorakentamisen alueella Ley tosin onnistui säilyttämään asemansa ja lisäämään vaikutusvaltaansa. 14. marraskuuta 1941 Hitler nimitti hänet ”sosiaalisen asuntorakentamisen valtakunnankomissaariksi”, keväällä 1942 hän lisäsi tämän valtuuksia nimittäen tämän ”valtakunnanasuntokomissaariksi”. Syksystä 1943 alkaen Leyn tehtäväksi tuli hätämajoituksen järjestäminen pommitusten uhreiksi joutuneilla saksalaisille.
29. huhtikuuta 1945 Hitler vahvisti poliittisessa testamentissaan Leyn aseman DAF:n johtajana. Toukokuussa 1945 yhdysvaltalaiset joukot pidättivät hänet. Hänet asetettiin syytteeseen rikoksista ihmiskuntaa vastaan ja rikoksista rauhaa vastaan. Ennen oikeuskäsittelyn päättymistä Nürnbergin sotarikosoikeudenkäynnissä Ley hirttäytyi sellissään, koska hän tiesi tulevansa tuomituksi.
Nuori rakkaus
Nuori rakkaus on Rauli Badding Somerjoen singlejulkaisu, joka ilmestyi loppusyksyllä 1973. Se nousi Suomen singlelistan ykköseksi. Singlen on kustantanut Love Records ja sen luettelotunnus on LRS 2023. Uudelleenjulkaisuvuosi oli 1987.
Robert Ley
Toisen maailmansodan aika
Hermann Göring heitti oikeudessa huomautuksen, että yhtä kaikki Ley olisi tuota pikaa juonut itsensä hengiltä.
Nuori rakkaus
Kääntöpuolen kappale on "Ja rokki soi", jonka ovat tehneet Matti ja Teppo Ruohonen. Sovitusapua basso- ja kitaraosuuksiin on saatu Albert Järviseltä. Tällä kappaleella Badding osallistui saman vuoden Syksyn sävel -kilpailuun. Hän herätti esiintymisellään 2,6 miljoonan tv-katsojan huomiota, kun hän paiskasi lopuksi rekvisiittamikrofonin lattiaan.
Musiikkilehti Intro valitsi singlen tuoreeltaan kuukauden singleksi ja Suosikin Marco Polo vertasi Baddingia itseensä Olavi Virtaan. Badding esitti kappaleet myös 1. marraskuuta silloisen TV 2:n Iltatähti-ohjelmassa, jonka juontajana oli Markku Poijärvi.
Singlen kansikuvassa Badding esiintyy moottoripyörän kanssa.
Singlen kappaleet ilmestyivät myös Baddingin kokoelma-albumeilla Muotokuva 1 (Love Records LXLP 512 / LXC 512, 1973), Paratiisi – Baddingin parhaat (Love Records LOVER 4, 1983) ja CD-paketilla Kaikki laulut (Siboney LXCD 616, 1997).
Singlen kappaleet
A. Nuori rakkaus B. Ja rokki soi
Lielahden kartano
pienoiskuva|Lielahden kartano [[Näsijärvi|Näsijärven puolelta.]] Lielahden kartano sijaitsee Tampereella Hiedanrannan kaupunginosassa. Se ja alueen vesitorni ovat valtakunnallisesti merkittäviä rakennuksia, ja alue kuuluu Pirkanmaan maakunnallisesti arvokkaisiin rakennettuihin kulttuuriympäristöihin. Kartano on suojeltu.
Metsä Board edeltäjineen omisti Lielahden kartanon muiden maa-alueiden ohella, kunnes yhtiö vuonna 2014 myi alueen rakennuksineen Tampereen kaupungille 26 miljoonalla eurolla.
Kartano on aikoinaan ollut ratsutila. Kartanon ja läheiset talot omisti 1872–1904 von Nottbeck -suku, ja päärakennuksen suunnitteli Maria Lydia von Nottbeck. Kartanon osti von Nottbeckeiltä tehtailija J. W. Enqvist, ja sen maille perustettiin Ab J. W. Enqvist Oy:n sellutehdas vuonna 1913. Tehdas osti viereisen Niemen kartanon, joka varsinaisesti oli tavallinen maalaiskartano. Tehtaan työntekijöiden asuinalue rakennettiin Niemen alueelle. Sinne rakennettiin myös mahtava navetta, sillä tila alkoi huolehtia yhtiön elintarvikeomavaraisuudesta. Kartanon nykyisen päärakennuksen rakennutti Finlaysonin tehtailijan poika. . Merkittäviä rakennuksia päärakennuksen lisäksi ovat esimerkiksi myös suojeltu vesitorni sekä Nottbeckien hautausmaa ja kappeli.
Lähteet
61.51609°N, 23.6865°W
Osmose Productions
Osmose Productions on ranskalainen itsenäinen levy-yhtiö, joka on perustettu vuonna 1991. Yhtiön perusti Hervé Herbaut vedettyään kolme vuotta pientä postimyyntitoimistoa. Levy-yhtiö on suuntautunut lähinnä black metal- ja death metal -yhtyeisiin.
Moni Osmosen riveissä aloittanut yhtye on päässyt tekemään levytyssopimuksia suurempien levy-yhtiöiden, kuten Nuclear Blastin, Century Median ja Metal Blade Recordsin kanssa.
Paloniemi
Paloniemi on suomalainen sukunimi ja paikannimi. Paloniemi-nimisiä henkilöitä:
Paikannimenä:
Yoshiteru Yamashita
(s. 21. marraskuuta 1977 Fukuoka, Japani) on japanilainen entinen jalkapalloilija.
Jalkapallomaajoukkue
edusti Japanin maajoukkuetta vuosina 2001-2003. Hän on osallistunut mm. Maanosaliittojen cupissa 2001.
Metteniusales
Metteniusales on Asteranae-ylälahkoon kuuluva pieni kasvilahko. Lahkoon kuuluu vain yksi heimo, Metteniusaceae, johon kuuluu muun muassa suku Metteniusa. Lahkon lajit kasvavat lähinnä Keski- ja Etelä-Amerikan trooppisissa osissa.
John Aloysius Mone
John Aloysius Mone (22. kesäkuuta 1929 Glasgow – 14. lokakuuta 2016 Greenock ) oli brittiläinen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin Glasgow’n arkkihiippakuntaan 12. kesäkuuta 1952 ja nimitettiin sen vihkipiispaksi sekä Abercornian titulaaripiispaksi 24. huhtikuuta 1984. Piispaksi vihkiminen seurasi 14. toukokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Thomas Joseph Winning, jota avustivat Joseph Devine ja Charles McDonald Renfrew.
Mone sai 8. maaliskuuta 1988 nimityksen Paisleyn piispaksi. Hän jäi virasta eläkkeelle 7. lokakuuta 2004.
Nahkakeltasiipi
Nahkakeltasiipi (Eilema depressum) on yleinen, siilikkäisiin kuuluva yöperhoslaji.
Koko ja ulkonäkö
Nahkakeltasiipi on sukupuolidimorfinen laji, eli koiraat ja naaraat ovat erinäköisiä. Koiraan etusiivet ja ruumis ovat likaisenkeltaiset ja siiven etureunassa on kirkkaamman keltaista väriä. Siiven kärki on jokseenkin suora. Naaraan etusiivet ovat harmaanruskeat ja siiven etureunan keltainen viiru ulottuu lähes tasapaksuna siiven kärkeen asti. Siiven kärki on muodostaa terävän kulman. Takasiivet ovat molemmilla sukupuolilla harmaat. Molemmissa siipipareissa siiven ulkosyrjän ripset ovat keltaiset. Koiraalta tunnetaan värimuoto, jonka etusiivet ovat tummemman harmaat kuin naaraalla, mutta siiven etureunassa on keltaista väriä vain tyviosassa. Siipiväli 25–34 mm.
Naaraan voi sekoittaa harmokeltasiipeen (Eilema lurideolum) tai lyijykeltasiipeen (Eilema complaneum), mutta eroaa näistä harmaiden takasiipiensä vuoksi.
Toukka on tummanharmaa ja sen selkäpuolella on harmaanvalkoinen, mustatäpläinen, leveä selkäjuova. Täysikasvuinen toukka on 22–25 mm pitkä.
Levinneisyys ja lentoaika
Nahkakeltasiipeä tavataan koko Euroopassa pohjoisimpia osia lukuun ottamatta. Suomessa levinneisyys ulottuu Keski-Suomen pohjoisosiin. Lentoaika on yhtenä sukupolvena heinäkuun puolivälistä elokuun lopulle.
Elinympäristö ja elintavat
Toukat elävät piilottelevaa elämää, ja niitä tavataan harvoin luonnossa. Toukka elää syöden havupuiden rungoilla kasvavia jäkäliä, avoimilla paikoilla se syö myös maajäkäliä. Toukka talvehtii ja koteloituu alkukesästä ruskean kotelokopan sisään kaarnanrakoon tai jäkälien sekaan.
Ravintokasvi
Muiden keltasiipien tapaan toukka elää syöden jäkäliä.
At the Speed of Life
At the Speed of Life on rap-artisti Xzibitin debyyttialbumi, joka julkaistiin vuonna 1996. Albumi sijoittui Billboard 200 -listalle sijalle 74.
Francisco Cerro Chaves
Francisco Cerro Chaves (s. 18. lokakuuta 1957 Malpartida de Cáceres) on espanjalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Toledon arkkihiippakuntaan 12. heinäkuuta 1981 ja inkardinoitiin Valladolidin arkkihiippakuntaan vuonna 1992. Hän sai 21. kesäkuuta 2007 nimityksen Coria-Cáceresin hiippakunnan johtoon, ja piispaksi vihkiminen seurasi 2. syyskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Manuel Monteiro de Castro, jota avustivat Santiago García Aracil ja Braulio Rodríguez Plaza.
Dimetoksiamfetamiini
thumb|250px|3,4-Dimetoksiamfetamiinin rakenne Dimetoksiamfetamiini (DMA) on amfetamiineihin kuuluva huumausaine. Amfetamiinit ovat laaja stimulanttien huumeluokka.
Dimetoksiamfetamiini on Suomessa luokiteltu laittomaksi huumeeksi.
Planeettainväliset avaruuslennot
Planeettainväliset avaruuslennot ovat tulevaisuudessa mahdollisesti toteutuvia avaruuslentoja Aurinkokunnan planeettojen välillä. Vielä 1950-luvulla oletettiin, että 2000-luvulla avaruusmatkailu olisi arkipäivää ja avaruudessa olisi kaupunkeja sekä tukikohtia Kuussa. Miehitetty Mars-lento on ollut suunnitelmissa kauan. Nasalla on kyllä projektina saada ihmisiä Marsiin tavalla tai toisella, mutta optimististen arvioiden mukaan se tapahtuisi aikaisintaan 2030. Tieteiskirjallisuudessa on esitetty vaihtoehtona myös avaruuteen kulkevat hissit, mutta niitä ei ole käytännössä voitu vielä rakentaa, sillä riittävän kestäviä materiaaleja toimimaan hissiä nostavana köytenä ei ole.
Markku Kallio
Markku Allan Kallio (18. syyskuuta 1961 Rovaniemi – 6. tammikuuta 2020 Pattaya ) oli suomalainen jalkapalloilija.
Keskikentällä pelannut Kallio edusti urallaan mestaruussarjassa ja Veikkausliigassa Rovaniemen Palloseuraa 1983–1985, 1987–1990 ja 1993. Lisäksi hän pelasi 1. divisioonaa Joutsenon Kullervossa 1992 ja Kontulan Urheilijoissa 1993 sekä alempia sarjoja Rovaniemen Reippaassa 1979–1982 ja 1990–1991. Kallio oli myös yhden kauden ajan ruotsalaisessa IFK Kalixissa 1986. Hänen parhaat saavutuksensa olivat kaksi SM-pronssia 1988 ja 1989. Kaikkiaan Kallio pelasi kahdeksan kauden aikana 163 pääsarjatason ottelua, joissa hän teki seitsemän maalia.
Maajoukkueessa Kallio pelasi yhden maaottelun vuonna 1988.
Marcelo Pinto Carvalheira
Marcelo Pinto Carvalheira (1. toukokuuta 1928 Recife – 25. maaliskuuta 2017 Recife ) oli brasilialainen roomalaiskatolinen arkkipiispa. Hänet vihittiin papiksi 28. helmikuuta 1953 ja nimitettiin Paraíban arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Bityliuksen titulaaripiispaksi 29. lokakuuta 1975. Piispaksi vihkiminen seurasi 27. joulukuuta. Pääkonsekraattorina toimi Helder Pessoa Câmara, jota avustivat José Maria Pires ja Aloísio Leo Arlindo Lorscheider.
Pinto Carvalheira sai 9. marraskuuta 1981 Guarabiran piispaksi ja 29. marraskuuta 2005 Paraíban arkkipiispaksi. Hän jäi eläkkeelle 5. toukokuuta 2004.
WebKit
WebKit on Applen kehittämä selainmoottori, jota Apple käyttää Safari-selaimessaan. Lisäksi kaikkien iOS-älypuhelimille kehitettyjen selainten on käytettävä WebKitiä. WebKitin kehityksen pohja oli KDE-projektin KHTML, josta Apple forkkasi WebKitin vuonna 2001. Google käytti WebKitin WebCore-osaa omassa Chrome-selaimessaan kunnes forkkasi siitä Blink-selainmoottorin. Apple muokkasi KHTML:ää abstraktoimalla siitä KDE- ja Qt-kohtaiset koodit. Nokia forkkasi WebKitin ja muokkasi sen GTK:lle. Nokian muokkaamaa toteutusta on käytetty arviolta kymmenessä miljoonassa Series 60 -laitteessa.
Applen lisäksi kehitykseen ovat osallistuneet tahoja muun muassa Nokia, Samsung, KDE, Palm sekä RIM.
WebKit on julkaistu avoimen lähdekoodin lisenssillä ja sisältää sekä LGPL- että BSD-lisenssillä olevia osia.
WebKit on kirjoitettu C++-ohjelmointikielellä.
WebKit sisältää HTML:n ja CSS:n käsittelevän renderöintimoottorin (WebCore), JavaScript-moottorin (JavaScriptCore) ja korkean tason ohjelmointirajapinnan, jolla se sulautetaan verkkoselaimiin (WebKit).
Rafael González Moralejo
Rafael González Moralejo (19. toukokuuta 1918 Valencia – 29. toukokuuta 2004) oli espanjalainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi 29. kesäkuuta 1945 ja nimitettiin Valencian arkkihiippakunnan vihkipiispaksi sekä Dardanuksen titulaaripiispaksi 25. helmikuuta 1958. Piispaksi vihkiminen seurasi 4. toukokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Ildebrando Antoniutti, jota avustivat Marcelino Olaechea Loizaga ja Casimiro Morcillo González.
González Moralejo sai 28. marraskuuta 1969 nimityksen Huelvan piispaksi, jona hän toimi, kunnes jäi eläkkeelle 27. lokakuuta 1993. Hän osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen.
Itsetyydytys
thumb|Mies tyydyttää itseään liikuttelemalla esinahkaansa edestakaisin terskan yli. thumb|Nainen tyydyttää itseään sormilla.
Itsetyydytys eli masturbointi on omien sukupuolielinten hyväilyä ja koskettelua seksuaalisen mielihyvän ja tyydytyksen saamiseksi. Itsetyydytyksellä on useita terveydellisiä hyötyjä, ja se on hyvä tapa tutustua omaan kehoon ja seksuaalisuuteen. Jo pikkulapset koskettelevat sukuelimiään mielihyvän saamiseksi ja rauhoittuakseen. Tutkimusten mukaan selvä enemmistö suomalaisista masturboi säännöllisesti.
Esimoderneissa yhteiskunnissa itsetyydytykseen suhtauduttiin enimmäkseen melko harmittomana paheena, joka kohtuullisesti harjoitettuna ei ollut erityisen vaarallista. Kristinuskon myötä asenne muuttui kielteisemmäksi ja itsetyydytystä alettiin pitää syntinä. Siitä ei kuitenkaan rangaistu maallisissa oikeusistuimissa. 1700-luvulla itsetyydytystä alettiin pitää äärimmäisen haitallisena sekä hengelliselle, psyykkiselle että ruumiilliselle hyvinvoinnille. Moraalipaniikki jatkui vuosisatoja ja laantui lopullisesti vasta 1900-luvun jälkipuoliskolla. Nykyään itsetyydytykseen suhtaudutaan länsimaissa sallivasti.
Kuvaus
Itsetyydytys on omien sukupuolielinten hyväilyä ja koskettelua seksuaalisen mielihyvän ja tyydytyksen saamiseksi. Useimmiten itsetyydytystä jatketaan orgasmiin saakka.
Yhdysvalloissa ja Euroopassa tehtyjen tutkimusten mukaan ylivoimainen enemmistö sekä miehistä että naisista harjoittaa itsetyydytystä. Miehistä yli 90 prosenttia masturboi jossain vaiheessa elämäänsä. Naisten parissa itsetyydytys on huomattavasti harvinaisempaa mutta silti erittäin yleistä. Ainakin miesten keskuudessa itsetyydytys lienee maailmanlaajuisesti kaikkein yleisin seksuaalisen toiminnan muoto. Miehet aloittavat itsetyydytyksen keskimäärin naisia nuorempina ja masturboivat noin kaksi kertaa naisia tiheämmin. Jo pikkulapset koskettelevat sukuelimiään mielihyvän saamiseksi sekä rauhoittuakseen. Tätä kutsutaan unnutukseksi.
Väestöliiton tutkimuksen mukaan suomalaismiehistä 90 % ja naisista 75 % harrastaa itsetyydytystä vähintään kerran kuussa.
Itsetyydytys on hyväksi terveydelle, rentouttaa ja laukaisee jännitystä. Itsetyydytys on hyvä tapa tutustua omaan kehoon ja seksuaalisuuteen. Eturauhasen tulehduksen ehkäisyssä ja hoidossa säännöllinen masturbointi on jopa suositeltavaa. Graham Gilesin johtama australialainen tutkimusryhmä julkisti vuonna 2003 lääketieteellisen tutkimuksen, jonka mukaan säännöllinen masturbointi vähentää eturauhassyövän riskiä.
Autofellaatio on eräs itsetyydytyksen muoto, jossa mies stimuloi suullaan ja kielellään omaa siitintään. Autofellaation edellytys on taipuisa selkäranka ja riittävän pitkä penis. Riittävä taipuisuus voidaan saavuttaa fyysisellä harjoituksella. Myös ennen autofellaatiota tehtävä venyttely auttaa paljon. Kinseyn tilastojen mukaan alle prosentti miehistä pystyy nuolemaan tai imemään siitintään. Eläimet harjoittavat autofellaatiota usein, mutta kyse on yleensä sukuelinten puhdistamisesta eikä itsetyydytyksestä.
Antiikki ja keskiaika
Itsetyydytys oli pitkään vaiettu ja paheksuttu ilmiö, johon liittyi erilaisia paikkaansapitämättömiä uskomuksia. Esimoderneissa yhteiskunnissa itsetyydytykseen suhtauduttiin enimmäkseen kielteisesti.
Varhaisimmat maininnat itsetyydytyksestä ovat tuhansia vuosia vanhoja. Egyptiläisen mytologian mukaan maailma sai alkunsa, kun Ra-jumala masturboi, nieli oman siemennesteensä, tuli raskaaksi ja synnytti jumala Šun sekä jumalatar Tefnutin. Kuolevaisten harjoittamaan itsetyydytykseen egyptiläiset suhtautuivat maltillisen kielteisesti, koska se ei palvellut lisääntymistä.
Antiikissa itsetyydytystä käsiteltiin osana laajempaa seksuaalista käyttäytymistä. Ajan ihanteet kehottivat etiketin noudattamiseen, säädyllisyyteen ja maltissa pysymiseen. Kreikkalaisen kyynikkofilosofi Diogeneen kerrotaan masturboineen julkisesti ja harmitelleen, ettei nälkää voi tyydyttää yhtä helposti kuin himoa — jälkimmäisessä tapauksessa pelkkä asiaankuuluvan elimen hierominen riittää.
Kristinusko on perinteisesti pitänyt itsetyydytystä syntinä. Tätä on perusteltu kertomuksella Onanista, joka ”antoi siemenensä mennä maahan”. Jumala piti tätä sopimattomana ja antoi Onanin kuolla. Katolinen kirkko pitää edelleen itsetyydytystä kuolemansyntinä. Onanin tapaus lienee kuuluisin kaunokirjallinen esimerkki itsetyydytyksestä, vaikka kyseinen raamatunkohta itse asiassa viittaa keskeytettyyn yhdyntään. Kristilliseen perinteeseen kuului myös käsitys itsetyydytyksen luonnottomuudesta. Sodomiasta poiketen itsetyydytys ei kuitenkaan näytellyt merkittävää roolia synninpäästössä eikä siitä rangaistu maallisissa oikeusistuimissa.
Eurooppalaisen lääketieteen perinteinen näkemys oli, ettei itsetyydytys maltillisessa määrin harjoitettuna ollut muuta seksuaalisuutta haitallisempaa. Humoraaliopin mukaan ruumiinnesteiden tasapainon säilyttäminen oli terveyden edellytys, ja siksi sekä siemennesteen liiallista haaskaamista että sen liiallista kertymistä pidettiin vaarallisena.
Moraalipaniikki
Lontoossa ilmestyi 1700-luvun alussa Onania: or, The Heinous Sin of Self-Pollution, and All its Frightful Consequences -niminen kirja, jossa kuvailtiin yksityiskohtaisesti itsesaastutuksen turmiollisia vaikutuksia. Teoksen kirjoittajaa ei tunneta, mutta mahdollisesti hän oli muuan muutoin tuntemattomaksi jäänyt pappismies. Kirja keskittyi enimmäkseen itsetyydytyksen hengellisiin haittoihin, ei niinkään lääketieteellisiin seikkoihin. Seurauksena oli joka tapauksessa useita vuosisatoja kestänyt moraalipaniikki, joka laantui vasta 1900-luvulla.
Itsetyydytyksen väitettyjä haittoja olivat esimerkiksi sukuelinten vahingoittuminen, kivulias jatkuva erektio, impotenssi, hedelmättömyys, epilepsia, tuberkuloosi ja pyörtyily. Itsetyydytystä oli aiemmin pidetty yksityisasiana ja siitä oli julkisuudessa vaiettu. Mittavien haittavaikutusten vuoksi ilmiöön alettiin 1700-luvulla suhtautua yhteiskunnallisena ongelmana. Kauhistuttavilla seurauksilla mässäilleet teokset saavuttivat usein pornografiset mitat, ja niitä todennäköisesti luettiin paitsi valistuskirjallisuutena myös viihteenä.
Sekä katoliset että protestanttiset kirkot tuomitsivat itsetyydytyksen, ja myös lääkärit suosittelivat pidättäytymään siitä. Ilmiö saattoi liittyä kaupungistumiseen ja vanhan sosiaalisen järjestelmän romahtamiseen: itsetyydytys nähtiin osana uudenlaista, ylellistä ja moraalitonta elämäntapaa. Sen vastustaminen kytkeytyi yleisempään porvarilliseen seksuaalimoraaliin, joka pyrki kontrolloimaan sukupuolista käyttäytymistä aiempaa tiukemmin ja suhtautui tuomitsevasti esimerkiksi esiaviolliseen seksiin. Myös sukupuolitaudit levisivät varhaismodernilla ajalla suoranaiseksi epidemiaksi, ja monet itsetyydytyksen syyksi pannut vaivat olivat todellisuudessa syfiliksen ja tippurin oireita. Epidemiaa pahensi se, että ihmisiä kannustettiin pidättäytymään itsetyydytyksestä, ja esimerkiksi prostituoitujen palveluja saatettiin suositella turvallisena korvikkeena masturboinnille.
Ranskalainen lääkäri Jean-Étienne Dominique Esquirol piti 1816 yleisesti hyväksyttynä faktana, että itsetyydytys johtaa mielisairauteen. Vuonna 1839 William Ellis väitti itsetyydytyksen vahingoittavan aivoja ja hermostoa. Vuosisadan puoliväliin mennessä tämä näkemys nousi hallitsevaksi, ja itsetyydytyskeskustelu keskittyi fyysisten vaivojen sijaan psyykkisiin ongelmiin. Silti myös näkemys ruumiillisesta vahingollisuudesta pysyi yleisenä.
Yhdistyneessä kuningaskunnassa sai 1800-luvun jälkipuoliskolla alkunsa voimakas ”sosiaalista puhtautta” ajanut liike, joka huolestui kansakunnan rappeutumista. Itsetyydytyksen vastustaminen oli liikkeen keskeisimpiä tavoitteita. Liikkeen mukaan itsetyydytys heikensi itsekuria ja altisti ihmisen seksuaalisille houkutuksille; tämän uskottiin kostautuvan myöhemmällä iällä ja johtavan holtittomaan elämään ja sukupuolitautien leviämiseen. Myös jotkut feministit vastustivat itsetyydytystä, koska katsoivat sen heijastelevan miehistä himoa ja yhteiskunnallista kaksinaismoraalia. Siinä missä seksuaalisesti vapaamielisiä naisia syrjittiin, seksuaalisesti vapaamielisten miesten toimintaa katsottiin läpi sormien. Siksi miesten ylettömään seksuaalisuuteen oli puututtava jo nuorella iällä. Huoli keskittyi muutenkin enimmäkseen poikien ja miesten itsetyydytykseen.
Itsetyydytystä yritettiin ehkäistä monin tavoin. Vanhempia kehotettiin tarkkailemaan lapsiaan jatkuvasti, ja itsetyydytyksestä kiinni jääneet lapset saatettiin sitoa kiinni sänkyyn. Lapsia myös uhkailtiin sukuelinten irtileikkaamisella ja rangaistiin fyysisellä kurituksella. Poikien itsetyydytystä yritettiin estää esinahan poistolla, mikä vaikutti merkittävästi ympärileikkauksen yleistymiseen englanninkielisessä maailmassa. Harvemmin myös tytöille tehtiin infibulaation tai klitoriksen poiston kaltaisia erilaisia leikkauksia. Tämä johti kuitenkin jo 1860-luvulla valtavaan kohuun, ja Britanniassa lääkärit tuomitsivat naisten silpomisen.
Nykyaika
Lääkärit alkoivat kyseenalaistaa itsetyydytyksen haitallisuutta 1870-luvulta alkaen. Vuosisadan vaihteessa alettiin ymmärtää, että itsetyydytyksen aiheuttama ahdistus johtui haittavaikutuksilla pelottelusta. Lisäksi huomattiin, että itsetyydytystä esiintyi kaikissa kulttuureissa sekä myös eläinten keskuudessa. Tämä osoitti, ettei kyseessä ollut modernin elämäntavan vaarallinen sivuvaikutus vaan yleismaailmallinen ilmiö. Väärät uskomukset pysyivät silti yleisinä vielä 1900-luvullakin. Vaikka itsetyydytystä ei enää pidetty äärimmäisen vaarallisena, sen välttämistä suositeltiin.
Sotien välisenä aikana oli edelleen tavallista suositella vanhempia sitomaan lasten kädet yön ajaksi. Uhkailun ja rangaistuksien sijaan vanhempia kehotettiin keksimään lapsille muuta tekemistä. Maltillisimpien näkemysten mukaan itsetyydytys oli luonnollinen osa lapsuutta ja nuoruutta, ja vasta aikuisiän itsetyydytys oli neuroottinen piirre. Aikuistenkin kohdalla itsetyydytystä alettiin pitää prostituutiota ja aviotonta seksiä parempana keinona tyydyttää seksuaaliset tarpeet. Silti miehet kokivat usein ahdistusta ja syyllisyyttä itsetyydytyksen vuoksi. Naisten parissa vastaavat tunteet olivat ilmeisesti huomattavasti harvinaisempia.
Hurjimmista väitteistä luovuttiin vähitellen 1900-luvun puolivälin molemmin puolin. Länsimaisesta seksivalistuksesta itsetyydytyksen vastustus katosi vasta 1970-luvulla. Seksuaalisen vallankumouksen myötä toisen aallon feministit alkoivat jopa kannustaa itsetyydytykseen. Harhakäsitykset elivät kuitenkin vielä pitkään sekä suuren yleisön että joidenkin lääkärien ja opettajien parissa. Yhdysvalloissa kansanterveyslaitoksen päätiedottaja Joycelyn Elders erotettiin vuonna 1994 hänen suositeltuaan itsetyydytystä HIV:n ehkäisyyn. Euroopassa itsetyydytykseen suhtauduttiin myönteisemmin, mutta sen suoranainen suositteleminen oli yhä harvinaista.
Nykyään itsetyydytykseen suhtaudutaan enimmäkseen myönteisesti, ja pornografia- ja seksiteollisuus hyödyntävät ilmiön yleisyyttä taloudellisesti. Itsetyydytyksen harjoittaminen on silti edelleen useimmille salaisuus.
Styrbjörn-luokka
Styrbjörn-luokka oli Ruotsin merivoimien kahden Norjasta vuonna 1935 ostetun valaanpyyntialuksen muodostama miinanraivaajaluokka.
Yasuhiro Hato
(s. 4. toukokuuta 1976 Hyogo, Japani) on japanilainen entinen jalkapalloilija.
Jalkapallomaajoukkue
edusti Japanin maajoukkuetta vuosina 2001-2002. Hän on osallistunut mm. Maanosaliittojen cupissa 2001.
Tanskan naisten jääkiekkomaajoukkue
Tanskan naisten jääkiekkomaajoukkue edustaa Tanskaa naisten kansainvälisissä jääkiekko-otteluissa. Maailmanmestaruuskilpailuihin joukkue on osallistunut vuodesta 1992 lähtien.
Tanskalla oli noin 400 naisjääkiekkoilijaa vuonna 2017. Vuonna 2022 maassa oli jo hieman yli 700 rekisteröitynyttä naisjääkiekkoilijaa, ja vuoden alussa maan joukkue oli Kansainvälisen jääkiekkoliiton IIHF:n ylläpitämässä maailmanrankingissa 11. sijalla. Vuodesta 2013 vuoden 2014 helmikuuhun joukkue nousi peräti 5 sijaa rankingissa 12. sijalle.
Joukkuetta valmentaa ruotsalainen Peter Elander.
Arvokisahistoriaa
Vuonna 2019 Tanska tuli toiseksi 1. divisioonan A-lohkossa, ja joukkueen oli määrä nousta vuodeksi 2020 pääsarjan kisoihin A-lohkon voittajan Unkarin kanssa. Kisat kuitenkin peruttiin koronaviruspandemian vuoksi. Maa otti osaa vuoden 2021 kisoihin, joissa se oli viimeinen, eli 10:s.
Tanskan joukkue osallistui vuoden 2022 talviolympialaisiin. Se sijoittui 10. sijalle. Loppukesällä 2022 Tanska emännöi ensimmäistä kertaa maailmanmestaruuskilpailuja. Joukkue jäi turnauksen viimeiseksi ja putosi takaisin 1. divisioonan A-lohkoon koettuaan karvaan tappion Saksaa vastaan: Yksikin piste, eli ottelun siirtyminen jatkoajalle, Saksaa vastaan olisi riittänyt Tanskalle historialliseen puolivälieräpaikkaan. Puolestaan Saksa haki ottelun varsinaisen peliajan lopussa 2–2-tilanteessa tarvitsemaansa voittomaalia ilman maalivahtia kuudella kenttäpelaajalla. Lopulta Saksan Tanja Eisenschmidin teki voittomaalin, kun pelikellossa oli jäljellä vain 0,1 sekuntia.
Maailmanmestaruuskisoissa
Kotikisojen järjestämisvuosi on kirjoitettu vahvennetuin numeroin.
Ruckenkreuz
thumb|200px|Ruckenkreuz
Ruckenkreuz on Blaubeurenin kaupungissa Baden-Württembergin osavaltiossa Saksassa sijaitseva sotamuistomerkki. Muistomerkki on 8,4 metriä korkea ja 2,8 metriä leveä valkoinen risti. Muistomerkki on rakennettu ensimmäisessä maailmansodassa kuolleiden muistoksi. Ruckenkreuz-sotamuistomerkki valmistui vuonna 1926.
Blaubeuren
Hannes Torpo
Kaarlo Johannes (Hannes) Torpo (22. tammikuuta 1901 Keikyä – 10. syyskuuta 1980 Helsinki) oli suomalainen yleisurheilija. Hänen päälajinsa oli kuulantyöntö.
Seuratasolla Torpo edusti Porin Tarmoa ja Helsingin Kisa-Veikkoja. Hän voitti kuulantyönnön kahden käden yhteistuloskilpailussa Suomen mestaruuden vuonna 1923. Hän saavutti SM-hopeaa kuulantyönnön paremman käden kilpailussa vuosina 1922, 1923 ja 1924, kuulantyönnön yhteistuloskilpailussa vuonna 1924 sekä kiekonheiton paremman käden kilpailussa vuonna 1926. Hän saavutti SM-pronssia kuulantyönnön paremman käden kilpailussa vuosina 1926, 1929 ja 1930, kuulantyönnön yhteistuloskilpailussa vuonna 1922, kiekonheiton paremman käden kilpailussa vuosina 1924, 1927 ja 1929 sekä kiekonheiton yhteistuloskilpailussa vuonna 1923.
Torpon henkilökohtaiset ennätykset olivat 14,56 m kuulantyönnössä (vuodelta 1923) ja 44,77 m kiekonheitossa (vuodelta 1924).
Torpo oli ammatiltaan voimistelunopettaja. Hän valmistui ylioppilaaksi vuonna 1923 Tyrvään yhteiskoulusta, jossa hänen luokkatovereinaan olivat muiden muassa tuleva runoilija Kaarlo Sulin (myöh. Sarkia) ja myöhempi vakuutusmatemaatikko Arvo Junnila. Torpo valmistui voimistelunopettajaksi Helsingin yliopistosta vuonna 1934 ja työskenteli voimistelunopettajana Kallion yhteiskoulussa vuosina 1935–1970. Hän toimi Suomen Urheiluliiton kiertävänä valmentajana vuosina 1935–1945 sekä naisyleisurheilun vastaavana valmentajana. Hän näytteli urheiluhierojaa Orvo Saarikiven ohjaamassa elokuvassa Avoveteen (1939).
Jäähdytystorni
230px|pienoiskuva|Cattenomissa Ranskassa sijaitsevan [[ydinvoimalan jäähdytystorneista kohoaa suuret määrät vesihöyryä.]]
Jäähdytystorni on laite, jolla voidaan viilentää jotain kiertoainetta, yleensä vettä, liki ympäristön lämpötilaan. Tyypillisimmät käyttökohteet ovat lauhdevoimalaitos ja ydinvoimala, joissa tornilla lauhdutetaan höyryturbiinista tuleva matalapaineinen höyry vedeksi. Tähän tornia käytetään alueilla, joilla ei ole riittävästi viileää jäähdytysvettä käytettävissä. Alueilla, joilla jäähdytysvettä on tarjolla kuten Suomessa, käytetään edullisempaa lauhdutinta. Leningradin ydinvoimalan uusien yksiköiden jäähdytykseen rakennetaan kuitenkin jäähdytystornit eikä lämpöä siirretä Suomenlahteen. Venäjän nykyinen laki kieltää uusien voimalaitosten jäähdytyksen luonnonvesiin. Satelliittikuvien perusteella (esim. Google Maps) samanlainen ratkaisu oli rakenteilla myös Tšernobylin kesken jääneille viitos- ja kuutosreaktoreille. Muita käyttökohteita ovat muun muassa öljyjalostamot ja petrokemian laitokset.
Jäähdytystornin toiminta perustuu veden haihtumiseen. Ilmaan haihtuva vesi ottaa energiaa prosessihöyrystä ja lauhduttaa sitä vedeksi. Esimerkiksi ydinvoimaloissa käytetään lauhdevesikiertoa, johon siirretään lämpö voimalan sisäisestä kierrosta (ts. radioaktiivista vettä ei kulje jäähdytystorneissa). Vesi suihkutetaan tornin yläpäästä, josta se putoaa tornin lattialle.
Jäähdytystornit jaetaan lämmönsiirtomekanismin perusteella kahteen päätyyppiin:
Scheuchzer
Historiaa
Yrityksen perusti Charles-Auguste Scheuchzer, lukkoseppä ja Lausanne–Echallens–Bercher-rautatien rakennuspäällikkö. Hän oli radanrakennustöiden koneellistamisen pioneereja kehittäessään sepelinpuhdistuskoneen vuonna 1927 ja ratapohjan tiivistyskoneen vuonna 1931. C.-A. Scheuchzer myi yrityksensä patentteineen vuonna 1934. Perustajan pojat ostivat yrityksen vuonna 1947 ja antoivat yhtiölle nimen Les Fils d'Auguste Scheuchzer SA (kirjaimellisesti ). Yhtiö on toiminut vuodesta 1940 Bussignyssä, nykyisin nimellä Scheuchzer SA.
Koneet ja laitteet
Scheuchzer rakentaa erilaisia ratatyökoneita sepeliauroista ja sepelinpuhdistuskoneista radanuusimisjuniin.
Tanja Damaske
Tanja Damaske (s. 16. marraskuuta 1971 Berliini) on entinen saksalainen keihäänheittäjä. Hän voitti lajissaan kultaa Budapestin Euroopan-mestaruuskilpailuissa 1998 tuloksella 69,10 metriä. Ateenan MM-kilpailuissa 1997 hän saavutti pronssia 67,12 metriä kantaneella heitollaan.
Jorma Soiro
pienoiskuva|Jorma Soiro (oikealla) ja [[Armas Tasa vuonna 1972.]] Jorma Tapani Soiro (vuoteen 1932 Sivén, 3. huhtikuuta 1906 Tampere – 28. tammikuuta 1978 Helsinki) oli suomalainen kauppaneuvos, joka muistetaan useiden ravintoloiden ja hotellien omistajana ja toimitusjohtajana.
Uran alku
Ensimmäiset työkokemuksensa hän hankki koulupoikana ollessaan harjoittelijana Viipurin Telefooni Oy:ssä, jossa hänen isänsä oli teknillisenä johtajana. Hänellä oli jo silloin mielessä liikemiehen ura, ja suoritettuaan ylioppilastutkinnon hän jatkoi Helsingin kauppakorkeakoulussa, jossa hän valmistui ekonomiksi 1930 ja kauppatieteiden kandidaatiksi 1932. Hän sai ensikosketuksen ravintoloitsijan työhön hoitamalla vanhempiensa kanssa ravintola Nizzaa, ruokala Jääkarhua ja ruokala Munkkia. Lisää alan kokemusta karttui Kauppakorkeakoulun ylioppilaskunnan isäntänä, kun hän vastasi juhlien ja tapahtumien järjestelyistä.
Ravintoloitsijana ja hotellinomistajana
Ensimmäiset ravintolansa hän avasi 1930-luvun alkupuolella ja laajensi toimintaansa myös hotelleihin. Yksi hänen saavutuksistaan oli kansallisravintoloiden tuominen Helsingin ravintolatarjontaan (muun muassa Hungaria ja Grinzing). Muita hänen johtamiaan ravintoloita olivat muun muassa ravintolat Nizza, Golf Casino, Taverna, Haaga ja Uimastadionin ravintola sekä hotellit Grand Hotel, Hotelli Atlas, Hotelli Karelia ja Hotelli Skandinavia.
Tunnetuin Soiron johtamista yrityksistä oli Hotelli Torni, joka siirtyi hänen hallintaansa 1948 sen jälkeen, kun se oli vapautunut Liittoutuneiden valvontakomission käytöstä. Hän johti sitä vuoteen 1972. Soiron johdolla Tornista kehittyi hotellitoiminnan ohella suomalaisen gastronomian keskus, jonka asemaa vahvistivat oma lehti sekä hotellin nimeä kantanut kirjasarja. Hänen aloitteestaan perustettiin myös kulinaristinen herrasmiesten yhteisö Tornin Ritarit, joka kokoontui hotellin tiloissa. Sen lisäksi että Soiro toi Suomen ravintolaelämään ulkomaisia vaikutteita, hän oli vahvasti kehittämässä suomalaista ruokakulttuuria ja -perinnettä.
Hän hankki yhtiökumppaniensa kanssa omistukseensa hotelleja Helsingin lisäksi Joensuusta, Kuopiosta ja Loviisasta. Hänestä tuli 1948 perustetun Liikemieshotellit Oy:n pääosakas ja johtaja.
Järjestötoiminta
Soiro ansioitui myös järjestötoiminnassa. Hän rupesi aktiivisesti luomaan ja organisoimaan hotelli- ja ravintola-alan ensimmäistä valtakunnallista keskusjärjestöä Suomen Ravintoloitsijain Liittoa (nykyinen Suomen hotelli- ja ravintolaliitto). Hänet valittiin ensin sen hallituksen varajäseneksi ja myöhemmin varsinaiseksi jäseneksi. Liiton puheenjohtajana hän oli 1945–1966. Hän toimi myös alan kansainvälisissä järjestöissä, kehitti koulutusta ja esiintyi alan puolestapuhujana kaikissa mahdollisissa tilaisuuksissa. Hänestä tuli ravintolaelinkeinon keulakuva, joka johdatti hotelli- ja ravintola-alaa sodanjälkeisten vaikeiden aikojen läpi. Ala oli suurten haasteiden edessä, koska kaikesta oli pulaa. Elintarvikkeet olivat kortilla, ja ravintoloiden ruoka-annokset laskettiin grammalleen.
Soiro oli myös jäsenenä Oy Alkoholiliike Ab:n asettamissa hotelli- ja ravintola-alaa käsitelleissä toimikunnissa ja työryhmissä. Niiden tehtävänä oli kieltolain kumoamisen jälkeen luoda säännöksiä ravintola-alalle ja alkoholin anniskeluun. Soiro oli myös Helsingin kaupunginvaltuustossa Kansallisen Edistyspuolueen valtuutettuna 1948–1950 sekä Helsingin kaupungin irtaimen omaisuuden tarkastajana 1947–1948.
Yksityiselämä
Hän harrasti lapsuudesta asti liikuntaa. Hänen mieluisimpia lajejaan olivat keilailu ja uinti. Hän toimi keilailuseura Jyrän ja uimaseura Vetehisten hallituksissa, Suomen Uimaliiton puheenjohtajana ja Suomen Olympiakomitean hallituksessa.
Nobuhisa Yamada
(s. 10. syyskuuta 1975 Shizuoka, Japani) on japanilainen entinen jalkapalloilija.
Jalkapallomaajoukkue
edusti Japanin maajoukkuetta vuosina 2002-2004. Hän on osallistunut mm. Maanosaliittojen cupissa 2003.
Jorma Soiro
Yksityiselämä
Hänen puolisonsa oli vuodesta 1937 hammaslääkäri Marjatta Soiro, o.s. Paalanen. Heidät on haudattu Kulosaaren hautausmaalle.
Tunnustukset
Hän sai kauppaneuvoksen arvon 1964. Lisäksi hän sai useita kunnia- ja ansiomerkkejä, muun muassa:
Oscar Robertson
Lukio ja college (1955–1960)
Kahden lukiokauden jälkeen Robertsonista olivat kiinnostuneita yli kolmekymmentä collegea, joista hän valitsi lopulta Cincinnatin yliopiston. Ensimmäisenä vuotenaan Robertson teki 33,8 pistettä ottelua kohden. Kahtena opiskeluvuotenaan hän johdatti joukkueensa NCAA:n Final Fouriin. Hänet valittiin kolme kertaa vuoden yliopistopelaajaksi, jonka lisäksi hän rikkoi neljätoista NCAA-ennätystä.
NBA (1960–1974)
Robertson osallistui vuoden 1960 varaustilaisuuteen, jossa Cincinnati Royals varasi hänet tilaisuuden ensimmäisenä pelaajana. Kausi 1960–1961 oli Robertsonin ensimmäinen ammattilaiskausi. Hän teki 30,5 pistettä ja antoi 9,7 syöttöä ottelua kohden, jonka johdosta hänet valittiin vuoden tulokkaaksi. Robertson pelasi myös NBA:n tähdistöottelussa vuonna 1961. Tällöin hänet valittiin ottelun arvokkaimmaksi pelaajaksi. Seuraavalla kaudella Robertson saavutti keskiarvoillaan tripla-tuplan, mutta joukkue ei edennyt pudotuspelien ensimmäistä kierrosta pidemmälle. Kaudella 1963–1964 Robertson teki NBA-uransa parhaan pistekeskiarvon, sillä hän teki 31,4 pistettä ottelua kohden. Tämän ansiosta hänet valittiin kauden arvokkaimmaksi pelaajaksi. Cincinnati eteni itäisen divisioonan loppuotteluihin, mutta ei edennyt tätä pidemmälle Robertsonin pelatessa seurassa. Vuosina 1964 ja 1969 Robertson valittiin tähdistöottelun arvokkaimmaksi pelaajaksi.
Ennen kauden 1970–1971 alkua Cincinnati vaihtoi Robertsonin Milwaukee Bucksin kanssa, jolloin Cincinnati sai vastineeksi Flynn Robinsonin ja Charlie Paulkin. Tapahtuma herätti huomiota ja uskottiin, että Cincinnatin valmentajaksi edellisellä kaudella siirtynyt Bob Cousy olisi ollut kateellinen Robertsonille. Robertson oli aiemmin rikkonut lukuisia Cousyn nimissä olleita ennätyksiä. Vuonna 1970 Robertson oli myös mukana lakijutussa, joka viivästytti ABA:n ja NBA:n yhdistymistä. Bucksissa pelasi Robertsonin lisäksi Lew Alcindor eli Kareem Abdul-Jabbar, joka voitti sarjan korikuninkuuden sekä arvokkaimman pelaajan palkinnon kaudella 1970–1971. Bucksin kausi oli NBA-joukkueiden paras, sillä joukkue voitti 66 ottelua. Bucks eteni aina NBA-finaaleihin saakka, joissa se kohtasi Baltimore Bulletsin. Robertsonin ja Alcindorin johtama joukkue voitti loppuottelusarjan suoraan voitoin 4–0, jolloin Robertson saavutti ensimmäisen ja ainoan NBA-mestaruutensa. Pitkän uran pelanneena hänen kroppansa alkoi väsyä ja Robertson päättikin pelata seurassa vielä kolmen kauden ajan. Viimeiset kolme vuotta Bucks voitti aina divisioonansa mestaruuden, mutta mestaruutta seura ei onnistunut voittamaan. Kaudella 1973–1974 joukkue eteni sarjan loppuotteluihin, joissa Bucks kohtasi Boston Celticsin. Loppuottelusarja venyi seitsemänteen peliin, jonka Celtics voitti.
Maajoukkue
Kesällä 1959 Robertson kutsuttiin mukaan Yhdysvaltain koripallomaajoukkueeseen, joka osallistui Pan-Amerikan kisoihin. Robertson muodosti Jerry Westin kanssa joukkueen tähtikaksikon, joiden välille media yritti saada kilpailua. Kisoissa Yhdysvaltain joukkue voitti kaikki kuusi otteluaan ja saavutti kultamitalin. Robertson oli Westin kanssa joukkueen nuorin pelaaja, mutta hän oli silti joukkueen paras pistemies.
Robertson osallistui myös Rooman kesäolympialaisiin 1960. Ainoa tiukahko ottelu oli Neuvostoliittoa vastaan käyty ottelu, jota Yhdysvallat johti puoliajalla seitsemän pistettä. Muut ottelut päättyivät Yhdysvaltain joukkueen hyväksi suuremmalla erolla. Loppuottelussa Yhdysvallat voitti Brasilian lukemin 90–63. Robertson oli joukkueensa paras korintekijä yhdessä Jerry Lucasin kanssa 17,0 pisteen keskiarvoilla.