cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Suitsuke
Materiaalit ja valmistus
thumb|Suitsukespiraaleja aasialaisessa temppelissä. Suitsukkeita tehdään kasvien osista. Aineena käytetään esimerkiksi pihkaa, kaarnaa, yrttiä, maustetta tai öljyä. Usein suitsukkeeseen on käytetty useampaa kuin yhtä ainetta. Ainekset kuivataan ja hienonnetaan jauheeksi tai sekoitetaan tahnaksi. Jotta suitsuke palaisi tasaisesti, seokseen lisätään hiiltä tai jotain muuta palamisen edistäjää.
Suitsukkeiden tuoksut voidaan jakaa kuuteen pääryhmään: kukat, hedelmät, yrtit, puut, pihkat ja mausteet. Kukkatuoksuja ovat esimerkiksi laventeli, ruusu, orvokki, ylang-ylang ja jasmiini. Hedelmätuoksuja ovat esimerkiksi sitronella, omena, appelsiini, kookospähkinä ja persikka. Yrttituoksuihin kuuluvat salvia, sitruunaruoho, kamomilla ja aloe vera. Metsäisiä puutuoksuja ovat santeli, setri, mänty, agarpuu ja eukalyptus. Pihkaisia tuoksuja ovat olibaanihartsi eli frankinsensi, mirha ja lohikäärmeen veri. Mausteisiin tuoksuihin kuuluvat esimerkiksi kaneli, rosmariini ja neilikka.
Suitsukkeet tehdään usein tikun, kartion tai spiraalin muotoon. Suitsuketikku on yleensä suitsukejauheella päällystetty bambupuusäle. Suitsukekartiot ja -spiraalit sekä kirkkojen rituaalikynttilät valmistetaan painamalla suitsuketahna muotin läpi tai kiertämällä se spiraalin muotoon. Suitsuke poltetaan paloturvallisessa telineessä.
Idän uskonnoissa
Kiinassa suitsukkeita käytettiin uskonnollisessa esi-isien palvonnassa taolaisuudessa ja kungfutselaisuudessa jo ennen buddhalaisuuden leviämistä maahan. Muinaisessa taolaisuudessa poltettiin kumeja ja hartseja muun muassa manauksessa, loitsinnassa ja maagisissa rituaaleissa. Suitsukkeiden polttamisella karkotettiin pahaa ja lepytettiin jumalia. Suitsukkeita käytettiin myös sairauksien parannusrituaaleissa pyytämään apua ”kolmelta taivaalta”. Suitsukkeita poltettiin lisäksi sairauksien ehkäisyrituaaleissa. Taolaisissa jiao-rituaaleissa keskitytään temppelissä poltettavaan suitsukkeeseen, jonka kautta viestitään jumalien kanssa muun muassa pappisvihkimysten, jumalten syntymäpäivien juhlinnan tai onnettomuuksien torjunnan yhteydessä.
Buddhalaisuuden levittyä Tiibetiin, Kiinaan, Japaniin ja Koreaan alueelle tuli Intiasta monia uusia tuoksuja ja suitsukeaineita. Suitsukkeita alettiin käyttää buddhalaisuudessa uskonnollisten rituaalien lisäksi moniin muihinkin tarkoituksiin, minkä myötä suitsukkeiden merkitys buddhalaisuudessa kasvoi.
Korean buddhalaisissa seremonioissa suitsukkeita poltetaan muun muassa pappien vihkimysrituaaleissa. Palava suitsuke polttaa papin käsivarteen arven, joka edustaa papin omistautumista ja pyhyyttä. Suitsukkeita poltetaan Koreassa myös esi-isien palvontarituaaleissa.
Japanilaisissa buddhalaistemppeleissä suitsukkeita käytettiin 1800-luvulle saakka mittaamaan aikaa rukoukseen kutsuvan kellon lyöntien välillä. Tapa oli omaksuttu Kiinasta, jossa sitä oli käytetty ainakin 500-luvulta asti.
Abrahamilaisissa uskonnoissa
pienoiskuva|150px|Katolinen pappi tai messupalvelija valmiina suitsuttamiseen Muinaisten heprealaisten kirjoituksissa suitsukkeita kutsutaan pyhiksi aineiksi, jotka on varattu Jahvelle. Laulujen laulussa kerrotaan suitsukkeilla hajustetun kuningas Salomon sohvaa.
Sanalla "suitsuke" viitataan usein olibaanihartsiin: esimerkiksi Raamatussa (Matt. 2:11) mainittu suitsuke tarkoittaa olibaanihartsia ja todennäköisesti Boswellia sacra -puusta saatavaa, jota pidetään laadulta parhaana.
Suitsuttaminen on Vanhan testamentin jumalanpalveluksesta periytyvä kristillinen tapa. Idän kirkossa suitsuttamista alettiin käyttää 400-luvulla ja läntisen kirkon piirissä kaksisataa vuotta myöhemmin. Se on käytössä etenkin katolisessa ja ortodoksisissa kirkoissa. Myös protestanttisissa kirkoissa, etenkin anglikaanisessa kirkossa suitsuttaminen on säilynyt käytössä lähes keskeytyksettä. Luterilaiset kirkot Ruotsissa ja USA:ssa ovat 1900-luvun lopulta alkaen ottaa tämän tavan uudelleen käyttöön jumalanpalveluselämässään. Martin Lutherille suitsuttaminen kuului jumalanpalvelustapana samaan ryhmään kuin kellojen soitto ja alttarikynttilöiden käyttö; se oli niin sanottu adiafora – vähemmän tärkeä asia. Myös Suomen evankelis-luterilaisessa kirkossa on annettu ohjeita miten suitsuttaminen voi tapahtua.
Suitsuttaminen tapahtuu yleensä siten, että pappi ottaa vasemmalla kädellä kiinni suitsuttimen ketjun päästä ja oikealla kädellä kiinni ketjusta noin puolivälistä tai lähempää kohti suitsuttimen astiaa. Heilauttamalla oikeaa kättään eteenpäin liturgi tekee pieniä heilautuksia suitsuttimella. Kun avustaja suitsuttaa, avustaja pitää kiinni oikealla kädellään suitsuttimen ketjun päästä ja heiluttaa suitsutinta pitkässä kaaressa edestakaisin.
Ortodoksinen kirkko käyttää suitsuketta, joka on tehty puun pihkasta, johon on sekoitettu hajuaineita. Tämä suitsuke esiintyy pieninä palasina, jotka asetetaan erityisessä suitsutusastiassa olevan hehkuvan hiilen päälle. Suitsuke alkaa palaa ja kehittää hyväntuoksuista savua; varsinaisen suitsutuksen tekee pappi tai diakoni heiluttamalla suitsutusastiaa ristinmuotoisessa kuviossa edessään. Suitsutus kuvaa rukousta. Jumalanpalveluksissa suitsutetaan ikoneille, ikonostaasille ja kirkkokansaan päin. Suitsuttaminen kuuluu erityisen vahvasti eukaristian sakramentin toimittamiseen, kun ehtoollislahjoja valmistetaan ja pyhitetään. Suitsuttamisia tapahtuu palveluksen aikana useita. Läntisissä kirkoissa suitsuttamiselle jumalanpalveluksessa on kolme eri kohtaa: jumalanpalveluksen alussa, evankeliumin lukemisen yhteydessä sekä ehtoollisosan aikana, ennen ehtoollisen viettämistä.
Islamissa suitsukkeilla ei ole erityistä uskonnollista merkitystä. Suitsukkeita poltetaan, jotta palvontapaikoissa tuoksuisi hyvältä. Intian muslimit käyttävät suitsukkeita merkittävissä tilaisuuksissa, kuten häissä, syntymissä ja uskonnollisissa juhlissa.
Terveysvaikutukset
Suitsukkeiden polttamisen on todettu heikentävän sisäilman laatua ja olevan siten mahdollinen terveyshaitta. Palavista suitsukkeista vapautuu ilmaan haitallisia orgaanisia yhdisteitä ja formaldehydiä. Suitsukkeista keuhkoihin päätyvät kemikaalit voivat aiheuttaa tulehdusreaktioita, ja suitsukkeiden käyttöä onkin väitetty jopa vaarallisemmaksi kuin tupakointi.
Jotkut käyttävät suitsukkeita parantamaan mielialaansa. Eri tuoksujen sanotaan olevan esimerkiksi virkistäviä, rentouttavia, rauhoittavia, tai aisteja tai mielikuvitusta herätteleviä.
Teddy Lučić
Teddy Mark Sime Lučić (s. 15. huhtikuuta 1973 Biskopsgården, Göteborg) on ruotsalainen jalkapallopuolustaja.
Maajoukkueurallaan Lučić pelasi 86 A-maaottelua Hän edusti Ruotsia MM-kisoissa 1994, 2002 ja 2006 sekä EM-kisoissa 2000 ja 2004. Saksan MM-kisoihin 2006 maajoukkueuransa lopettaneen Lučićin suurin saavutus sinikeltaisissa oli MM-pronssin voittaminen 1994.
Seuratasolla Lučić on pelannut Ruotsissa, Italiassa, Englannissa ja Saksassa. Ura ulkomailla ei auennut Lučićille ja hänen yrityksensä jäivät puolitiehen. Parhaimmillaan hän pelasi 17 Valioliiga-ottelua Leeds Unitedissa 2002–2003.
Ruotsin mestaruuden Lučić on voittanut kaudella 1996 IFK Göteborgin paidassa. Kausina 2005–2007 Lučić pelasi Superettanissa BK Häckenin paidassa ollen joukkueen avainhahmoja, kun joukkue oli lähellä nousua Allsvenskaniin kaudella 2007. Lučić palasi Allsvenskaniin kaudeksi 2008 tehtyään sopimuksen IF Elfsborgin kanssa.
Lučićin isä on kroaatti ja äiti suomalainen, kotoisin Lappeenrannasta. Lučić puhuu suomea sekä kroatiaa.
RN Minerva (1892)
RN Minerva oli Italian kuninkaallisen laivaston vuonna 1892 vesillelaskettu Partenope-luokan torpedoristeilijä.
Valmistus
Carlo Vignan suunnittelema alus tilattiin Ansaldolta ja sen köli laskettiin 1. helmikuuta 1889. Alus laskettiin vesille 27. helmikuuta 1892 ja se otettiin palvelukseen vielä samana vuonna 20. elokuuta.
Palvelus
Aluksen kattilat vaihdettiin vuosina 1909–1910, jolloin se muutettiin 20 miinaa kuljettavaksi miinalaivaksi. Muutostöiden aikana aluksen aseistusta supistettiin kahteen kolmen tuuman, neljään 47 millimetrin ja kahteen 37 millimetrin tykkiin. Öljykäyttöisen aluksen koneisto tuotti 3 524 ihp:tä, jolla se saavutti 18,28 solmun nopeuden. Alus poistettiin palveluksesta 15. helmikuuta 1921.
Jesse James
thumb|Jesse Jamesin hauta Jesse Woodson James (5. syyskuuta 1847 Clay County, Missouri, Yhdysvallat – 3. huhtikuuta 1882 St. Joseph, Missouri, Yhdysvallat ) oli yhdysvaltalainen lainsuojaton, joka keräsi mainetta jo eläessään ja josta kuolemansa jälkeen tuli legenda.
Jesse James osallistui Yhdysvaltain sisällissotaan, minkä jälkeen paluu arkeen ei enää onnistunut. Sen sijaan Jesse, hänen veljensä Frank, heidän serkkunsa Youngerin veljekset ja muutama muu vanha Quantrillin sissi muodostivat James-Younger-jengin nimellä tunnetun rikollisjoukkion. Youngerin veljeksille olivat äitinsä kautta sukua myöhemmin vaikuttaneet Daltonin veljekset.
James-Younger-jengi ryösti pankkeja, junia ja postivaunuja vuosina 1866–1876. Syyskuussa 1876 jengi lähti ryöstämään pankin Northfieldiin Minnesotaan. Pankkivirkailija kuitenkin kieltäytyi avaamasta kassaholvin ovea, ja pankin ulkopuolella kaupunkilaiset nousivat aseisiin. Clell Miller ja Bill Chadwell ammuttiin kadulle. Pakomatkan aikana Youngerin veljekset pidätettiin ja Charley Pitts ammuttiin. Vain Jamesin veljekset pääsivät pakoon, ja tämä oli jengin loppu.
Kolmen vuoden hiljaiselon jälkeen Jesse kokosi täysin uuden koplan, jonka toimintaan Frank osallistui vain pari kertaa. Uudet jäsenet eivät olleet vanhojen sotakaverien veroisia tappajia. Dick Liddil, Charles ja Robert Ford vehkeilivät viranomaisten kanssa Jamesin selän takana. Vainoharhainen Jesse James ampui Clell Millerin veljen Edin, joka oli isoveljensä kuoleman jälkeen liittynyt uuteen jengiin.
Marraskuussa vuonna 1881 Jesse James muutti perheineen St. Josephiin, Missouriin. Hän oli aikeissa lopettaa ryövärin uransa, mutta hän halusi tehdä vielä viimeisen suuren ryöstön, joten hän kutsui Charles ja Robert Fordin suunnittelemaan Platte Cityn pankin ryöstöä. Fordin veljesten todellisena tarkoituksena ei ollut ryöstää pankkia vaan saada Jesse Jamesista luvattu 10 000 dollarin etsintäkuulutuspalkkio.
3. huhtikuuta 1882 Fordit ja James söivät aamiaista Jamesin talolla. James huomasi talossaan pölyisen taulun. Hän nousi tuolille puhdistamaan sitä, eikä hänellä ollut asetta. Robert Ford huomasi tilaisuutensa tulleen ja tappoi Jamesin ampumalla tätä takaraivoon. James haudattiin talonsa pihalle.
Joskus Jesse Jamesin kerrotaan olleen eräänlainen Villin lännen Robin Hood, joka ryösti rikkailta ja jakoi ryöstösaaliin köyhille. Tämä lauluissa ja kevyessä kirjallisuudessa esiintyvä Jesse James on luultavasti vain kuvitteellinen hahmo, jolla ei ole oikean Jesse Jamesin kanssa muuta yhteistä kuin nimi ja ammatti.
Johann Christian Friedrich Hæffner
thumb|right|Johann Christian Friedrich Hæffner
Johann Christian Friedrich Hæffner (2. maaliskuuta 1759 – 28. toukokuuta 1833) oli saksalaissyntyinen, Ruotsissa vaikuttanut säveltäjä. Hän opiskeli urkujensoittoa ja laulua. Tukholmassa hän työskenteli Saksalaisen kirkon urkurina, laulunopettajana ja hovin musiikillisena johtajana sekä Uppsalan tuomiokirkkourkurina 1821–1833. Hän sävelsi oratorion Försonaren på Golgatha ja muuta hengellistä musiikkia, jota julkaistiin muun muassa Johan Olof Wallinin virsikirjassa. Hæffner sävelsi myös muihin genreihin lukeutuvaa musiikkia, kuten oopperan Electra, jonka levytys julkaistiin Caprice-levymerkillä vuonna 1993. Hänen tuotantonsa oli suurelta osin tilapäismusiikkia. Hän oli merkittävä pedagogi ja kapellimestari ja hänet tunnetaankin ennen muuta kansanlaulujen sovittajana ja koraalikirjan tekijänä.
Jääpallon maailmanmestaruuskilpailut 1961
Jääpallon maailmanmestaruuskilpailut vuonna 1961 olivat kautta aikain toiset jääpallon maailmanmestaruuskilpailut. Kisat pidettiin Norjassa. Osallistuneita maita oli neljä, Neuvostoliitto, Ruotsi, Suomi ja Norja. Isäntämaa Norja osallistui MM-kilpailuihin ensimmäistä kertaa. Mestari ratkaistiin yksinkertaisena sarjana, jossa kaikki pelasivat kerran kaikkia vastaan. Mestaruuden voitti Neuvostoliitto, se voitti turnauksen kaikki ottelunsa.
Johann Christian Friedrich Hæffner
Kun Ruotsissa hyväksyttiin uusi virsikirja vuonna 1818, ns. Wallinin virsikirja, sai Hæffner tehtäväkseen laatia siihen koraalikirjan. Se valmistui 1820 ja sai nimekseen Svensk Choralbok. Sille oli luonteenomaista, että edellisen, vuoden 1697 koraalikirjan rytmiltään vaihtelevat sävelmät oli muokattu tasajakoisiksi. Tätä perusteltiin pedagogisilla syillä; seurakunnan olisi siten helpompaa yhtyä lauluun. Hæffnerin näkemyksen kolmitahtiset sävelmät sotivat koraalimusiikkia vastaan, jonka tuli olla "vakavaa ja juhlallista". Myöhemmin Hæffnerin koraaleja nimitettiin "haeffnerin tasakäynniksi" (haeffnerlunken), johon syynä oli rytmin vaihtelun puuttuminen ja yhä hidastuva laulun tempo. Tempo saattoi olla jopa 2–4 sekuntia puolinuottia kohti. Hæffnerin koraalikirja oli käytössä 120 vuotta, vuoden 1939 koraalikirjan valmistumiseen saakka. Kuvaavaa Hæffnerin ajan virren laulun nopeudesta on ohje oppikirjassa vuodelta 1828: "Koraalia ei tule laulaa liian nopeasti eikä liian hitaasti. Se, että yhdellä hengityksellä laulaa kaksi yhtä pitkää nuottia, on yleensä sopiva tempo". Kuitenkin tuossa vaiheessa oli tarkoitus nopeuttaa virren laulua.
Hypermoderni koulukunta
Hypermoderni koulukunta shakissa on tyylisuuntaus, joka korostaa, että keskustaa ei tarvitse hallita sotilailla, vaan mieluummin upseerien avulla. Sen mukaan kannattaa houkutella vastustaja siirtämään sotilaitaan keskustaan, jolloin niistä tulee hyökkäyskohteita.
Hypermoderneja avauksia ovat esimerkiksi Retin avaus, Aljechinin puolustus, useimmat intialaiset puolustukset, moderni puolustus, Pircin puolustus, Larsenin avaus ja joillain mittareilla myös englantilainen peli.
Diffa
Diffa on kaupunki Nigerin kaakkoisosassa. Sen asukasluku on 23 409 (vuonna 2001). Diffa toimii myös Diffan alueen pääkaupunkina.
Aiheesta muualla
thumb|left|250px|Lapsia koulukirjat kädessään diffalaisella kadulla.
Nikon D300
Nikon D300 on Nikonin 23. elokuuta 2007 julkistama digitaalinen järjestelmäkamera, jossa on 12,2 megapikselin APS-C-kokoinen CMOS-kenno. Kamerassa on kolmen tuuman näyttö ja kameralla pystyy kuvaamaan kuusi kuvaa sekunnissa.
Kameran edeltäjä on Nikon D200 ja seuraaja Nikon D300S.
Demokraattinen puolue (Turkki)
Demokraattinen puolue (turk. Demokrat Parti), lyh. DP) on turkkilainen keskusta-oikeistolainen puolue, jonka puheenjohtajana toimii Gültekin Uysal. Puolueen logo on hevonen.
DP perustettiin ensimmäisen kerran vuonna 1946. Perustajia olivat Celâl Bayar, Fuad Köprülü, Refik Koraltan ja Adnan Menderes. Politiikan ja talouden liberalisointia ajanut DP nousi Turkissa valtaan vuonna 1950 järjestetyissä vapaissa vaaleissa suurella ääntenenemmistöllä. Se hallitsi Turkkia koko 1950-luvun. DP kiellettiin vuoden 1960 vallankaappauksen jälkeen. Vuonna 2007 puolue perustettiin uudelleen, kun Isänmaapuolue (ANAP) ja Oikea tie -puolue (DYP) yhdistettiin. Myöhemmin Isänmaapuolue kuitenkin vetäytyi yhteistyöstä.
Thomas Wilhelmsson
Thomas Knut Johannes Wilhelmsson (s. 6. syyskuuta 1949 ) on suomalainen siviili- ja kauppaoikeuden ruotsinkielinen professori sekä Helsingin yliopiston entinen kansleri. Wilhelmsson toimi Helsingin yliopiston vararehtorina 1998–2008, missä tehtävässä hänen vastuualueeseensa kuuluivat muun muassa kansainväliset ja kaksikielisyysasiat, sekä rehtorina 2008–2013.
Wilhelmsson oli Yleisradion hallituksen puheenjohtaja vuosina 2015–2021.
Wilhelmsson on kirjoittanut lukuisia julkaisuja sopimus-, kuluttaja- ja eurooppaoikeuden alalta, sekä on osallistunut kulutusluotto-, korko- ja tuotevastuulainsäädännön sekä kauppalain valmisteluun. Hän toimii myös Suomen Akatemian tutkimuksen huippuyksikön "Foundations of European Law and Polity" varajohtajana.
Wilhelmssonille on myönnetty 2011 Knut ja Alice Wallenbergin säätiön palkinto, joka annetaan ansioista oikeustieteen alalla. Palkinnon arvo on miljoona Ruotsin kruunua.
Wilhelmsson oli aiemmin sosialistisen SKDL:n jäsen. Keväällä 2013 hän kehotti opiskelijoita osoittamaan mieltään hallitusta vastaan, koska hallituksen epäiltiin leikkaavan opintotukea.
Rehtorinvaali
Valintansa jälkeen Wilhelmsson esitti vararehtoreita kollegiolle hyväksyttäväksi 10. kesäkuuta 2008 ja uusi rehtoraatti aloitti työnsä elokuussa 2008.
Ylioppilaslehden tekemässä rehtoriehdokkaiden kyselyssä Wilhelmsson vastusti suomalaisten opiskelijoiden lukukausimaksuja, mutta hyväksyi periaatteessa EU- ja ETA-maista tulevien oppilaiden maksut. Kyselyssä viisi ehdokasta vastusti lukukausimaksuja kaikissa muodoissa, kuusi oli Wilhelmssonin linjoilla ja kolme suhtautui myönteisesti myös suomalaisten opiskelijoiden lukukausimaksuihin.
==Julkaisuja ==
Pieni-Särkinen (Virrat)
Pieni-Särkinen on Pirkanmaalla Virroilla Uudenkylän lähellä sijaitseva lampi.
Australian historia
Australian historia jakautuu karkeasti kolmeen osaan; noin 60 000 vuotta kestäneeseen esihistorialliseen aikaan, vuonna 1788 alkaneeseen Australian kolonisaatioon sekä itsenäisen valtion historiaan vuodesta 1901 alkaen.
Varhaisasutus
Australian asuttivat noin 40 000–50 000 vuotta ennen ajanlaskun alkua Aasiasta muuttaneet kivikauden ihmiset, jotka ovat nykyisten aboriginaalien esi-isiä. He saapuivat Australiaan luultavasti pohjoisesta veneillä tai kanooteilla.
Eurooppalaisten saapuessa 1600-luvulla aboriginaalit olivat metsästäjiä ja keräilijöitä ja käyttivät aseinaan keihäitä, nuijia ja bumerangeja. Viljan viljely, kotieläimet, saviastiat ja metallit olivat heille tuntemattomia. Vaeltavasta elämäntavasta johtuvan eristymisen vuoksi heistä muodostui yhteensä noin 500 heimoa, joista jokaisella oli oma kielensä tai murteensa sekä oma yhteiskunta- ja kulttuurimuotonsa.
Tutkimusmatkailijat ja uudisraivaajat
thumb|oikea|200px|Kapteeni [[James Cook.]] Hollantilaiset tutkimusmatkailijat vierailivat Australiassa 1600-luvulla. Ensimmäinen Australian mantereen nähnyt eurooppalainen oli hollantilainen Willem Janszoon, jonka alus purjehti Cape Yorkin niemimaan läheltä vuonna 1606. 1600-luvun aikana hollantilaiset tutkivat Australian länsiosien rannikkoa ja alkoivat nimittää aluetta Uudeksi-Hollanniksi, mutta he eivät perustaneet sinne siirtokuntia. Kilpailevan teorian mukaan portugalilaiset löysivät Australian jo 1500-luvun alkupuolella.
Itsenäistyminen
Villan ja vehnän viennin turvattua taloudellisen perustan uudisasukkaat alkoivat vaatia suurempaa itsenäisyyttä Britannialta. Vuonna 1850 Itä-Australian siirtokunnille myönnettiin osittainen itsehallinto. Uusi Etelä-Wales oli saanut saman etuoikeuden jo vuonna 1842. Siirtolaisten alettua asuttaa maata ja laiduntaa lampaita aboriginaalit karkotettiin sisämaahan, mikä yhdessä sairauksien ja vähentyneen syntyvyyden kanssa aiheutti aboriginaalien määrän selvän vähenemisen.
Kuusi osavaltiota muodostivat vuonna 1901 liittovaltion, Australian kansainyhteisön (Commonwealth of Australia). Vielä sen jälkeen se kuului brittiläiseen imperiumiin autonomisena dominiona, mutta vuonna 1931 säädetty Westminsterin säädös vahvisti sen aseman itsenäisenä valtiona. Vuonna 1986 annettu asetus katkoi viimeisetkin määräykset, joilla Australia oli ollut Britannian alainen.
Sodat
Ensimmäisessä maailmansodassa sadattuhannet australialaiset taistelivat Britannian joukoissa. Monet saivat surmansa Gallipolin taisteluissa vuonna 1915.
Toisessa maailmansodassa Australia seurasi Britannian esimerkkiä ja julisti sodan Saksalle vuonna 1939. Japani valloitti Singaporen 1941, jolloin Australia haki turvaa Yhdysvalloilta ja antoi sen käyttää aluettaan Tyynenmeren taisteluiden tukikohtana.
Vuonna 1965 Australia osallistui Vietnamin sotaan Yhdysvaltojen puolella.
Nykyaika
Työväenpuolueen hallituskausi kesti vuodet 1983–1996. Pääministeri Paul Keating pyrki lähentämään maata Aasiaan ja tekemään siitä tasavallan. Tasavallan kannatus kansanäänestyksessä vuonna 1999 jäi kuitenkin 45 prosenttiin. Tasavaltaa olisi johtanut parlamentin nimittämä presidentti. John Howardin johtama liberaalipuolue piti hallitusvaltaa yhteistyössä kansallispuolueen kanssa vuosina 1996–2007. Howard veti tiukkaa linjaa: Australia tuki Irakin sotaa, vastusti Kioton ilmastoprotokollaa, kohteli tylysti turvapaikanhakijoita ja kieltäytyi pyytämästä anteeksi aboriginaaleilta näiden kokemaa riistoa ja syrjintää. Vuonna 2007 vaalit voitti työväenpuolue Kevin Ruddin johdolla, ja Rudd toimi pääministerinä kesäkuuhun 2010 asti, jolloin pääministeriksi nousi Ruddin varapääministeri Julia Gillard, Australian ensimmäinen naispääministeri.
Vuonna 2002 yökerhopommi surmasi 88 australialaista Balilla. Vuonna 2004 pommi Australian lähetystön edessä Jakartassa tappoi ainakin yhdeksän ja haavoitti kymmeniä.
Kesäkuussa 2013 Kevin Rudd nousi taas Australian pääministeriksi kolme vuotta sen jälkeen, kun Julia Gillard oli syrjäyttänyt Ruddin työväenpuolueen johdosta ja noussut Ruddin tilalle pääministeriksi. Nyt Ruddin toivottiin pystyvän kohentamaan työväenpuolueen heikkoja kannatuslukuja, joten hänet äänestettiin uudelleen puolueen johtoon.
Syyskuussa 2013 parlamenttivaaleissa oppositiossa ollut liberaalien-kansallispuolueen koalitio kuitenkin voitti työväenpuolueen. Koalitio sai 88 paikkaa ja työväenpuolue 57 paikkaa 150-paikkaisessa Australian parlamentissa. Koalitio palasi valtaan kuuden vuoden tauon jälkeen ja pääministeriksi nousi liberaalipuolueen johtaja Tony Abbot, joten Ruddin toinen pääministerikausi jäi vain muutaman kuukauden mittaiseksi. Kevin Rudd ilmoitti myös jättävänsä työväenpuolueen johtajuuden vaalitappion takia.
Elokuussa 2018 puolestaan Turnbull syrjäytettiin liberaalipuolueen johdosta, joten puolueen uusi johtaja Scott Morrison nousi Austaralian pääministeriksi Turnbullin tilalle.
Parlamenttivaaleissa toukokuussa 2019 hallitseva liberaalien ja kansallispuolueen koalitio kiri yllätysvoittoon, vaikka mielipidemittaukset olivat luvanneet vaalivoittoa oppositiossa olleelle Työväenpuolueelle. Vaalien jälkeen työväenpuolueen johtaja Bill Shorten ilmoitti jättävänsä puoluejohtajan tehtävät ja pääministeri Scott Morrison ilmoitti johtamansa koalition jatkavan hallitusvallassa. Vaalien keskeiset kysymykset olivat olleet ilmastonmuutos ja verouudistus. Työväenpuolue oli vaatinut ilmastonmuutoksen takia tiukkoja vähennyksiä maan ilmastopäästöihin. Vaalitulos oli hallitsevalle koalitiolle 77 paikkaa, työväenpuolueelle 66 paikkaa ja 6 paikkaa itsenäisille. Enemmistöön vaaditaan 76 paikkaa, joten pääministeri Scott Morrisonin oikeistolainen hallituskoalitio saattoi jatkaa hyvin pienellä parlamentaarisella enemmistöllä.
Vuodenvaihteessa 2019–2020 esiintyneet maastopalot Australiassa olivat poikkeuksellisen rajuja ja aiheuttivat paljon tuhoa.
RN Euridice (1890)
RN Euridice oli Italian kuninkaallisen laivaston vuonna 1890 vesillelaskettu Partenope-luokan torpedoristeilijä.
Valmistus
Carlo Vignan suunnittelema alus tilattiin Castellammare di Stabiasta Regio Cantiere di Castellammare di Stabialta ja sen köli laskettiin 14. helmikuuta 1889. Alus laskettiin vesille 22. syyskuuta 1890 ja se otettiin palvelukseen 1. toukokuuta 1891.
Palvelus
Alus poistettiin palveluksesta 10. maaliskuuta 1907.
Karisjärvi
Karisjärvi voi tarkoittaa seuraavia:
Jääkiekko talviolympialaisissa 1984
Jääkiekko oli Sarajevon vuoden 1984 talviolympialaisten ohjelmassa. Ottelut pelattiin 7.–19. helmikuuta 1984. Turnaukseen osallistui 12 joukkuetta.
Kisoihin oli kutsuttu isäntämaa Jugoslavia, kaikki kahdeksan maailmanmestaruuskilpailujen A-sarjassa pelanneet joukkueet ja kaksi parasta B-sarjan joukkuetta. Lisäksi B-sarjan kolmas ja C-sarjan voittaja järjestivät kaksiosaisen karsinnan viimeisestä turnauspaikasta. Saksan demokraattinen tasavalta DDR kuitenkin luopui turnauspaikastaan, joten B-sarjan kolmanneksi sijoittunut Itävalta pääsi kisoihin ilman karsintaa. Karsinnassa pelasivat lopulta Norja ja Alankomaat, joista Norja pääsi turnaukseen.
Turnauksen pelijärjestelmä oli muuten sama kuin edellisissä kisoissa, mutta seitsemännestäkin sijasta järjestettiin vielä ottelu. Aluksi kaikki joukkueet jaettiin kahteen lohkoon. Niiden kaksi parasta joukkuetta pääsi jatkolohkoon. Jatkolohkossa alkulohkojen keskinäiset ottelut jäivät voimaan. Alkulohkojen kolmanneksi sijoittuneet pelasivat vielä yhden ottelun viidennestä sijasta ja neljänneksi sijoittuneet seitsemännestä sijasta. Turnaus pelattiin Zetra Olympic Hall -hallissa ja Skenderija II -hallissa.
Turnauksessa palattiin Lake Placidin kisoja ennen vallinneeseen aikaan sikäli, että Lake Placidissa vuonna 1980 yllättäen lyöty Neuvostoliitto voitti kuudennen jääkiekon olympiakultansa ja nousi Kanadan kanssa tasoihin kaikkien aikojen mitalitaulukossa.
Dirofilaria repens
Dirofilaria repens on loinen, joka leviää hyttysten välityksellä eläimestä toiseen. Sen aiheuttamat oireet ovat lieviä. Koirilla toukat havaitaan verenkierrossa muiden tutkimusten yhteydessä. Toukka kehittyy aikuiseksi puolessa vuodessa. Naaras on aikuisena 25-30 senttimetriä pitkä. Loinen tarvitsee kehittyäkseen hyttystä, ja se leviää siten vain lämpimänä vuodenaikana.
Jääkiekko talviolympialaisissa 1984
Suomi oli valmistautunut kisoihin Alpo Suhosen valmennuksessa, apuvalmentajanaan Reino Ruotsalainen. Suomen olympiajoukkue nimittäin pelasi ennen turnausta ainutkertaisessa SM-liigayhteistyössä yhden ottelun jokaista jääkiekon pääsarjan joukkuetta vastaan niiden kotikentillä.
Dirofilaria repens
Loista tavataan lihansyöjillä, kuten kissassa, sudessa, ketussa ja piisamissa. Ihmisessä se ei kehity aikuiseksi eikä siten levitä toukkia, mutta se voi aiheuttaa ihoon tai silmään tulehduspesäkkeitä.
Jääkiekko talviolympialaisissa 1984
Suomi turnauksessa
Turnauksen alussa Suomi voitti Itävallan täpärästi vain lukemin 3–4 johdattuaan ottelua jo maalein 0–3. Norjan Leijonat voitti sen sijaan ylivoimaisesti lukemin 16–2. Tästä innostuneena joukkueessa heräsi henki olympiamitalin tavoittelemiseksi. Suomi pelasikin aluksi hyvin Kanadaa vastaan. Leijonat tasoitti ottelun lukemiin 1–1 Petri Skrikon maalilla ja siirtyi 2–1-johtoonkin Harri Tuohimaan maalilla. Lopulta Suomi kuitenkin hävisi Kanadalle maalein 2–4. Suomen otteen kirpaannuttua ainut tasaisesti ottelussa pelannut suomalaispelaaja oli maalivahti Kari Takko. Ottelussa 5. sijasta Leijonat hävisi lukemin 7–4 Länsi-Saksalle, joka oli selvästi Suomea parempi. Eritoten Saksan Erich Kuhnhackl pelasi hyvin.
Dirofilaria repens
Dirofilaria repens on sukua vaaralliselle Dirofilaria immitis -loiselle, jota sanotaan myös sydänmadoksi. Siihen annettu estolääkitys tehoaa myös D. repensiin.
Jääkiekko talviolympialaisissa 1984
Alkukarsinta
Ottelut pelattiin Garmischissa, Saksassa.
Joukkueet
Lohko A
Lohko B
Lohko A
Ottelujen alkamisajat ovat paikallisia aikoja.
Lohko B
Ottelujen alkamisajat ovat paikallisia aikoja.
Hattu (täsmennyssivu)
Hattu tai hatut tarkoittaa seuraavia:
Ruotsin sosiaalidemokraattinen nuorisoliitto
pienoiskuva|200px|SSU:n logo vuosina 2014–2022.Sveriges socialdemokratiska ungdomsförbund (SSU) (Ruotsin sosiaalidemokraattinen nuorisoliitto) on ruotsalainen vuonna 1917 perustettu poliittinen nuorisojärjestö, joka toimii yhteistyössä sosiaalidemokraattisen puolueen ja ammattialojen keskusjärjestö LO:n kanssa.
Ideologia
thumb|150px|SSU:n jäseniä Tukholman [[Pride-kulkueessa 2018]] SSU:n korostamia kärkiteemoja ovat taloudellinen tasa-arvoisuus, ilmastonmuutoksen torjunta, feminismi, antirasismi, kansainvälinen solidaarisuus, laadukas koulutus, korkea työllisyys, demokratia, kohtuuhintainen asuminen, kaikille tarjolla olevat mielenterveyspalvelut ja sairaanhoito sekä toimiva oikeusvaltio.
Historia
thumb|150px|SSU:n omistuksissa oleva [[Södertäljen lähistöllä sijaitseva Bommersvikin kartano, jossa järjestö on pitänyt koulutuksia jäsenilleen 1930-luvulta saakka. ]] SSU muodostui vuonna 1917, kun sosiaalidemokraattinen puolue Hjalmar Brantingin johdolla erotti tuolloisen nuorisoliittonsa SDUF:n, jonka johtoon oli noussut vallankumouksellinen siipi. Heinäkuussa 1917 perustettiin Eskilstunassa Nya Socialdemokratiska Ungdomsklubb, joka alkoi ajaa uuden nuorisoliiton perustamista, mikä tapahtui saman vuoden lokakuussa Tukholmassa pidetyssä kongressissa. SSU:n jäsenmäärä kasvoi tasaisesti, ja 1930-luvun puolivälissä se oli jo yli 100 000. Suosiota selitti se, että liitossa tehtiin paljon muutakin kuin politiikkaa: urheiltiin, tanssittiin, pidettiin leirejä, katseltiin elokuvia ja niin edelleen. 1950-luvulla jäsenmäärä kääntyi nopeaan laskuun kaupungistumisen myötä, ja 1960-luvulta lähtien opiskelijat ovat muodostaneet merkittävän osan jäsenistöstä. SSU on pitkään toiminut ponnahduslautana tuleville sosiaalidemokraattisen puolueen poliitikoille, mutta toisinaan järjestö on myös asettunut poliittisissa kysymyksissä toiselle kannalle kuin emopuolueensa – esimerkiksi vuonna 1994 se suositteli äänestämään EU-jäsenyyttä vastaan.
Organisaatio
SSU jakautuu SSU-piireihin, jotka puolestaan jakautuvat SSU-kuntiin. SSU-piirien rajat noudattelevat pääosin Ruotsin läänien rajoja ja SSU-kuntien rajat Ruotsin kuntien rajoja. Lisäksi voidaan perustaa SSU-klubeja esimerkiksi kouluihin tai työpaikoille.
Joka toinen vuosi järjestetään SSU:n liittokokous, joka valitsee liittohallituksen. Liittokokouksessa on 249 edustajaa, eri määrä eri piireistä niiden jäsenmäärän mukaisesti. Liittokokousten välillä liittohallitus huolehtii SSU:n toiminnasta. Viimeisin liittokokous pidettiin elokuussa 2021 digitaalisesti koronapandemian takia.
Jäsenyys
Järjestön jäseneksi voivat liittyä 13 vuotta täyttäneet. Yli 35-vuotiaat jäsenet ovat kannatusjäseniä, joita ei esimerkiksi lasketa mukaan, kun liittokokouksen edustajapaikkoja jaetaan piireille. Aiemmin jäsenyys maksoi 20 kruunua vuodessa, mutta vuodesta 2018 se ollut ilmainen. Samalla vuosittain uusittava jäsenyys muutettiin kaikkien kohdalla kulkemaan kalenterivuosittain, kun se aiemmin oli pitänyt uusia siihen päivämäärään mennessä, jolloin itse oli liittynyt järjestöön.
SSU:n jäsenien edellytetään liittyvän myös Ruotsin sosiaalidemokraattisen työväenpuolueen SAP:n jäseneksi. Niiden jäsenien, jotka ovat palkansaajia, edellytetään liittyvän lisäksi ammattiliittoon. SSU:n jäsen ei saa kuulua järjestöihin, joiden tavoitteet ovat vastakkaisia SSU:n kanssa.
Luettelo puheenjohtajista
SSU:n puheenjohtajina ovat toimineet monet myöhemmin valtakunnanpolitiikan huipulle nousseet henkilöt, kuten pääministeri Ingvar Carlsson, ulkoministeri Anna Lindh ja sisäministeri Mikael Damberg.
Kansainvälinen yhteistyö
SSU kuuluu Pohjoismaiden sosiaalidemokraattisten nuorisojärjestöjen kattojärjestö FNSU:hun ja Sosialististen nuorten kansainväliseen liittoon IUSY:hyn.
Borovo Selo
Borovo (, tunnetaan myös nimellä Borovo Selo) on kylä ja samanniminen kunta Vukovar-Syrmian piirikunnassa Kroatiassa. Vuoden 2017 arvion mukaan siellä asui 4 303 asukasta. Kylä on tunnettu siellä tapahtuneesta Borovo Selon välikohtauksesta.
Mustalampi (Virrat)
Mustalampi on Pirkanmaalla Virroilla Uudenkylän lähellä sijaitseva lampi.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 3,0 hehtaaria, se on 250 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 700 metriä.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Pihlajaveden reitin valuma-alueella (35.48), jonka Uurasjärven alueeseen (35.481) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 100,9 metriä mpy.
Alice Marble
thumb|Alice Marble (1937) Alice Marble oli yhdysvaltalainen tennispelaaja, joka voitti 18 Grand Slam -mestaruutta vuosina 1936–1940. Viisi niistä tuli kaksinpelistä, kuusi naisten nelinpelistä ja seitsemän sekanelinpelistä.
Marble muutti 5-vuotiaana perheensä mukana San Franciscoon. Hän oli rasavilli lapsi, joka kunnostautui baseballissa ja monissa muissa urheilulajeissa. Hänen veljensä suostutteli hänet kokeilemaan tennistä, ja Alice ryhtyikin pian harjoittelemaan lajia Golden Gate Parkissa. 15-vuotiaana sattui kuitenkin takaisku, sillä hän joutui tuntemattoman raiskaamaksi. Marble pääsi silti trauman yli ja voitti useita Kalifornian junioriturnauksia. Hän kärsi jälleen vastoinkäymisestä 1934, jolloin hän lyyhistyi Pariisissa käydyssä ottelussa, ja lääkärit totesivat hänellä keuhkopussitulehduksen sekä (virheellisesti) tuberkuloosin. Pitkällisen lepokauden jälkeen Marble palasi kilpakentille.
Yhdysvaltain mestaruuskilpailuissa Marble voitti kaksinpelitittelin 1936, 1938, 1939 ja 1940. Hän voitti naisten nelinpelin Sarah Palfrey Cooken kanssa 1937, 1938, 1939 ja 1940. Lisäksi Marble vei sekanelinpelimestaruuden 1936 (parina Gene Makon), 1938 (Don Budge), 1939 (Harry Hopman) ja 1940 (Bobby Riggs).
Wimbledonissa Marble voitti kaksinpelimestaruuden 1939 ja nelinpelin Cooken kanssa 1938 ja 1939. Sekanelinpelin hän voitti 1937 (parina Budge), 1938 (Budge) ja 1939 (Riggs). Wightman Cupin kilpailuvuosinaan 1933 ja 1937–1940 hän hävisi ainoastaan yhden kaksinpelin ja yhden nelinpeliottelun.
Associated Press valitsi Marblen vuoden naisurheilijaksi 1939 ja 1940. Päätettyään loisteliaan amatööriuransa 1940 hän ryhtyi ammattilaiseksi ja ansaitsi suuria rahasummia näytösturnauksissa pelaamalla.
Toisen maailmansodan aikana Marblen lentäjänä toiminut aviomies Joe Crowley kuoli taistelussa Saksan yllä. Vain joitakin päiviä aiemmin heidän yhteinen lapsensa oli kuollut keskenmenossa, joka oli auto-onnettomuuden seurausta. Marble yritti itsemurhaa. Hän kuitenkin toipui ja suostui 1945 ryhtymään Yhdysvaltain tiedustelun vakoojaksi. Hänen tehtäviinsä kuului yhteyden elvyttäminen sveitsiläiseen pankkiiriin, joka oli ollut aiemmin hänen rakastajansa, ja natsien taloustietojen hankkiminen. Operaatio päättyi, kun natsiagentti ampui häntä selkään. Hänet vedettiin pois tehtävästä toipumaan vammoistaan. Marblen vaikenemisen takia operaatiosta tiedettiin hyvin vähän. Tarina kerrottiin vasta hänen kuolemansa jälkeen, kun toinen omaelämäkerta Courting Danger (ISBN 0-312-92813-0) ilmestyi.
Marble vaikutti suuresti rotuerottelun poistamiseen Yhdysvaltojen tenniksestä kirjoittamalla Althea Gibsonia tukevan pääkirjoituksen American Lawn Tennis -lehteen 1. heinäkuuta 1950. Hän kirjoitti muun muassa, että jos Gibsonille ei annettaisi mahdollisuutta kilpailla, ”se olisi hävittämätön leima sitä peliä vastaan, jolle olen omistanut suurimman osan elämästäni, ja olisin syvästi häpeissäni”. 23-vuotias Gibson sai osallistua Yhdysvaltain mestaruuskilpailuihin 1950, ja hänestä tuli ensimmäinen Grand Slam -tapahtumassa kilpaillut afroamerikkalainen pelaaja.
Marble valittiin International Tennis Hall of Famen jäseneksi 1964. Hän kuoli pernisiöösin anemian heikentämänä Kalifornian Palm Springsissä sijaitsevassa sairaalassa 13. joulukuuta 1990.
RN Iride (1891)
RN Iride oli Italian kuninkaallisen laivaston vuonna 1891 vesillelaskettu Partenope-luokan torpedoristeilijä.
Valmistus
Carlo Vignan suunnittelema alus tilattiin Castellammare di Stabiasta Regio Cantiere di Castellammare di Stabialta ja sen köli laskettiin 21. helmikuuta 1889. Alus laskettiin vesille 20. heinäkuuta 1891 ja se otettiin palvelukseen 1. marraskuuta 1892.
Palvelus
Alus poistettiin palveluksesta 16. joulukuuta 1920.
Albanian merivoimat
Albanian merivoimat on Albanian asevoimien merellinen puolustushaara, jonka nimi oli vuoteen 2010 saakka Albanian meripuolustusvoimat. Merivoimien esikunta sijaitsee Durrësissa ja sillä on kaksi tukikohtaa: Kepi i Palit Durrësissa ja Pashaliman Vlorëssa.
Historia
Vuoteen 1996 saakka Albanian merivoimiin kuului yli 145 palveluksessa olevaa alusta, joista 45 oli kiinalaisvalmisteisia Huchuan-luokan (type 25) torpedoveneitä sekä muutama Shanghai-luokan sukellusveneentorjuntavene. Laivaston ylpeytenä olivat neljä neuvostoliittolaisvalmisteista Whiskey-luokan sukellusvenettä, joista kaksi jäi Albaniaan Neuvostoliiton vetäytyessä maasta 1961 Albanian erottua Varsovan liitosta. Kiinan tuella sukellusveneet saatiin palvelukseen, mutta 1980-luvun lopulla sukellusveneiden toimintakyky oli kyseenalainen Kiinan tuen päätyttyä. Virallisesti sukellusveneet poistettiin palveluksesta 1998.
Talvipäivänseisaus
thumb|450px|Maapallo pohjoisen pallonpuoliskon talvipäivänseisauksen aikaan, jolloin pohjoisnapa on poispäin auringosta. Talvipäivänseisaus on pohjoisella pallonpuoliskolla ajankohta, jolloin Aurinko on suoraan Kauriin kääntöpiirin yläpuolella. Tämä tapahtuu vuoden lyhyimpänä päivänä. Silloin Auringon deklinaatio on minimissään ja aurinko on alimmillaan taivaalla etelässä ollessaan. Pohjoisen napapiirin pohjoispuolella aurinko ei silloin nouse lainkaan. Talvipäivänseisaus pohjoisella pallonpuoliskolla on aina 21. tai 22. joulukuuta.
Eteläisellä pallonpuoliskolla talvipäivänseisaus on vastaavasti 21. tai 22. kesäkuuta eli samaan aikaan kuin pohjoisella pallonpuoliskolla on kesäpäivänseisaus. 21.–22. kesäkuuta on eteläisen pallonpuoliskon vuoden lyhin päivä, eikä Aurinko nouse lainkaan eteläisen napapiirin eteläpuolella. Aurinko on silloin suoraan Kravun kääntöpiirin yläpuolella.
Juhlapäivänä
Monet kansat ovat vanhoista ajoista viettäneet vuotuista juhlaa talvipäivänseisauksen aikoihin. Aurinkovuoteen kuuluvat seisauspäivät sekä kevätpäiväntasaus ja syyspäiväntasaus ovat olleet merkittäviä taitekohtia. Vuoden vaihtuminen on usein laskettu jostakin niistä alkavaksi.
Kristillistä joulua vietetään 25. joulukuuta Jeesuksen syntymäjuhlana. Nikean ensimmäisessä kirkolliskokouksessa päätettiin ryhtyä juhlimaan Jeesuksen syntymäjuhlaa roomalaisen kalenterin Voittamattoman auringon päivänä sen syrjäyttämiseksi.
Tietyt sekulaariset järjestöt järjestävät talvipäivänseisauksen juhlia. Muun muassa amerikkalaiset ateistit ovat ehdottaneet, että maailman valtiot pitäisivät juhlapäivinä koko maapallolle yhteisiä luonnonkierron tapahtumia: tasauspäiviä ja seisauspäiviä.
Yulea juhlitaan vieläkin. Esimerkiksi wiccat voivat sytyttää kokkoja päivän pitenemisen kunniaksi.
Talvipäivänseisaus eri vuosina Suomessa
thumb|180px|Kivikautinen [[Goseckin ympyrä Saksassa. Keltaiset linjat osoittavat suuntia, joista aurinko nousee ja laskee talvipäivänseisauksena.]]
Kellonajat ovat Suomen normaaliaikaa (UTC+2).
Jarmo Wasaman muistopalkinto
Jarmo Wasama -palkinto on jääkiekon SM-liigan vuosittain myöntämä tunnustuspalkinto, joka annetaan suomalaiselle ensimmäisen liigakauden "pelaajalle, joka on osoittanut taitoa kehittyä kansainväliseksi huippupelaajaksi". Voittajan valitsevat jääkiekkotoimittajat. Ensimmäisen kerran palkinto myönnettiin kaudella 1971–1972. Vuonna 1995 sille annettiin nykyinen nimi kunnianosoituksena nuorena menehtyneelle puolustaja Jarmo Wasamalle.
RN Urania (1891)
RN Urania oli Italian kuninkaallisen laivaston vuonna 1891 vesillelaskettu Partenope-luokan torpedoristeilijä.
Valmistus
Carlo Vignan suunnittelema alus tilattiin Cantieri navali Oderolta ja sen köli laskettiin 16. helmikuuta 1889. Alus laskettiin vesille 18. kesäkuuta 1891 ja se otettiin palvelukseen 21. heinäkuuta 1893.
Reino J. Valkama
Reino Jalmari Valkama (22. elokuuta 1921 Terijoki – 29. kesäkuuta 2019 Espoo) oli suomalainen metsänhoitaja ja yritysjohtaja, joka sai metsäneuvoksen arvonimen.
Valkaman vanhemmat olivat metsänhoitaja, metsäneuvos Antti Valkama ja pianonsoitonopettaja Ester Olivia Ingeborg Wiiala ja puolisot 1948–1983 Sirkka Tellervo Tiainen ja vuodesta 1986 Riitta Kukkonen. Valkama tuli ylioppilaaksi Viipurin kaksoislyseosta 1939 ja valmistui metsänhoitajaksi Helsingin yliopistosta 1945, virkatutkinnon hän suoritti 1946. Valkama oli harjoittelijametsänhoitaja Metsähallituksen Lestin hoitoalueella 1945 ja Enso-Gutzeitin Saimaan piirissä sekä Domänstyrelsenin Karlsbyn hoitoalueella Ruotsissa 1946, Enso-Gutzeitin apulaismetsänhoitaja Savonlinnassa 1947–1951 ja Oy Wilhelm Schauman Ab:n apulaismetsänhoitaja ja hankintametsänhoitaja Savonlinnassa 1951–1964, piirimetsänhoitaja 1964–1968, ylimetsänhoitaja 1968–1973 ja metsäpäällikkö 1974–1986, ensin Jyväskylässä ja vuodesta 1976 Helsingissä. Hän oli myös Enso-Gutzeitin Joutsenon metsäkoulun kesätöiden opettaja 1947 ja kansanhuoltoministeriön Itä-Savon hankintapiirin päällikkö 1947–1949 ja hänellä oli useita asiantuntija- ja luottamustehtäviä. Metsäneuvoksen arvonimen Valkama sai 1979.
Dušanbe
thumb|230px|Dušanben rautatieasema Dušanbe on Tadžikistanin pääkaupunki. Kaupungin asukasluku vuoden 2000 laskennassa oli 562 000, arvio vuodelle 2010 oli 720 300. Asukasluvultaan se on Tadžikistanin suurin kaupunki.
Nimi
Kaupungin nimi tulee tadžikin kielen maanantaita tarkoittavasta sanasta (du = "kaksi", shamba/shanbe = "päivä", kirjaimellisesti "päivä kaksi"), aikoinaan kaupunki oli suosittu maanantaimarkkinoiden pitopaikka. Kaupungin ollessa Tadžikistanin neuvostotasavallan pääkaupunki, sen nimenä oli vuodet 1929–1961 Stalinabad (Josif Stalinin mukaan).
Maantiede ja ilmasto
Vuoden kuumin kuukausi on heinäkuu, keskimääräinen ylin 36 astetta. Kylmintä on tammikuussa, keskimääräinen alin -2,4 astetta. Kesän kuumuutta viilentää kaupungin koillispuolella sijaitsevilta vuorilta laskeutuvat viileämmät tuulet.
Liikenne
Kaupungissa sijaitsee Dušanben kansainvälinen lentoasema. Kaupunkiin on rautatieyhteys ja sieltä lähtee valtatiet M32 pohjoiseen, A384 etelään sekä kaupungin lävitse länsi-itä -suunnassa kulkee valtatie M41.
Günz-jääkausi
Günz-jääkausi oli kylmä jääkausi Keski-Euroopassa luultavasti noin 630–670 000 vuotta sitten. Se oli ensimmäinen Alppien neljästä suuresta pitkään tunnetusta jääkaudesta pleistoseenikaudella. Jää laajeni silloin ainakin Alpeilla laajimmilleen pleistoseenikaudella. Günzia vastaa luultavasti happi-isotooppivaihe 16 eli Don-jääkausi. Günzin aikana syntyi Alppien lähelle piedmont-jäätikkö, eli jäätikkö valui osin Alpeilta alas. Günzin ajoituksesta on kiistelty, koska päätemoreeneja ei osata tarkasti ajoittaa. joidenkin arvioiden mukaan se käsittää kolme kylmää kautta. Alpeilla Günz-jääkautta edelsi Tonava-jääkausi. Seuraava suuri jäätiköityminen oli Mindel jota vastaa Saksan Elster-jääkausi.
Tämä jääkausi oli keskellä Cromer-kautta ja joidenkin lähteiden mukaan vastaisi "Jäätikkö C" -vaihetta. Sitä vastannee Don-jääkausi, Elbe-kylmäkausi Pohjois-Saksassa, ja Nebraska (Pre-Illinois D) Pohjois-Amerikassa. Günz-jääkauden ajoituksesta on kuitenkin eri lähteissä hyvin erilaisia tietoja, jotkut sijoittavat Günz-jäätiköitymisen 1,2 miljoonan vuoden taakse Menap-jääkauteen.
Bandyliigakausi 2021–2022
Jääpallon Suomen mestaruus kaudella 2021–2022 ratkaistiin yhdeksän joukkueen kaksinkertaisen runkosarjan, ja jatkosarjojen jälkeen kuuden parhaan joukkueen kesken pelattavilla pudotuspeleillä. Suomen mestaruudesta pelattiin 112. kertaa. Bandyliigan järjesti Suomen Jääpalloliitto.
Porvoon Akilles oli puolustava Suomen mestari. Mestaruuden voitti Lappeenrannan Veiterä.
Taustaa
Joni Maarasesta tuli kaikkien aikojen eniten Bandyliiga-otteluita pelannut pelaaja.
Jari Hyttinen ja Jonathan Hyttinen tekivät molemmat maalin Akilleksen ottelussa WP-35:ttä vastaan.
HIFK pelasi koko kauden evakossa Oulunkylässä Brahenkentän remontin takia.
Televisiointi
Yle Areena televisioi loppuottelun. Ottelun selosti Jarmo Lehtinen ja kommentaattorina toimi Esko Tammilehto.
Runkosarja
Kaksinkertainen runkosarja alkoi 19.11.2021 ja päättyi 2.2.2022.
Ylempi loppusarja
Ylemmässä loppusarjassa pelaa runkosarjan neljä parasta joukkuetta. Loppusarjan kaksi parasta joukkuetta etenevät suoraan välieriin.
Alempi loppusarja
Alemmassa loppusarjassa pelaavat runkosarjassa sijoille 5. - 9. sijoittuneet joukkueet. Loppusarjassa jaetaan lähtöpisteet runkosarjan sijoitusten perusteella (5. 3p, 6. 2p, 7.1p). Runkosarjan kaikki pisteet ja maalit nollataan. Alemman loppusarjan kaksi parasta joukkuetta etenevät puolivälieriin.
Puolivälierät
Puolivälierät pelattiin paras kolmesta -periaatteella.
Välierät
Välierät pelattiin paras viidestä -periaatteella.
Suomen mestarit
Lappeenrannan Veiterän joukkue 2021–2022: Aaro Heimala (mv), Topi Peuhkuri (mv), Lauri Weiland (mv), Saku Herranen (mv), Joel Reponen, Antti-Juuso Ropo, Joonas Peuhkuri, Veeti Hyvärinen, Niklas Valtanen, Johan Segerman, Christian Laibert, Tuomas Liukkonen, Esko Liukkonen, Paavo Huuhtanen, Samppa Äikäs, Emil Segerman, Manu Puumalainen, Juuso Käärmeniemi, Matias Lehtonen, Tero Liimatainen, Tuukka Loikkanen, valmentajat: Tero Nieminen (päävalm.), Joonas Ylä-Outinen, valmentajat: Toni Taalikka huoltajat: Timo Tirkkonen, Reino Tuulasvaara joukkueenjohtaja: Harri Peuhkuri
Palkitut
Runkosarjan pistepörssin voittaja
Runkosarjan paras maalintekijä
Pudotuspelien pistepörssin voittaja
Pudotuspelien paras maalintekijä
Machina II/The Friends & Enemies of Modern Music
Machina II/The Friends & Enemies of Modern Music on The Smashing Pumpkins kuudes studioalbumi. Albumia ei saa kaupasta, vaan se julkaistiin ainoastaan Internetissä ilmaiseksi.
Kun Machina-albumin äänittämisen päättyminen oli lähellä, Billy Corgan toivoi tuplalevyn julkaisua, mutta levy-yhtiö Virgin Records kieltäytyi Adore-albumin pettymykseksi osoittautuneen myynnin takia. Levyn Machina/The Machines of God julkaisun ja heikon myynnin jälkeen Corgan halusi sitten julkaista toisen Machina-albumin erikseen, mutta Virgin kieltäytyi tästäkin. Tästä huolimatta yhtye palasi Chicago Recording Companyyn heinäkuussa 2000 viimeistelemään Machina II/The Friends & Enemies of Modern Music-albumin, joka julkaistiin myöhemmin Corganin oman Constantinople Records -levy-yhtiön kautta. Ainoat fyysiset painokset albumista ovat Corganin itse tekemät 25 vinyylilaatikkoa. Näistä laatikoista valtaosa päätyi Q101-radioasemalle ja yhtyeen ystäville. Muutama laatikko lähetettiin yhtyeen merkittäville verkkoyhteisön faneille, ja heille annettiin ohjeet ripata ja levittää albumia Internetissä ilmaiseksi. Tämän vuoksi kaikki julkisesti saatavilla olevat albumin digitaalisest kopiot ovat ripattuja vinyylipainoksesta.
Ghassan Kanafani
Ghassan Kanafani (1936 Akko, nyk. Israel – 1972 Beirut, Libanon) oli palestiinalainen kirjailija.
Hän oli vuodesta 1960 Beirutissa ilmestyvän al-Muharrir-lehden päätoimittaja ja liityttyään 1967 Palestiinan vapautuksen kansanrintamaan oli sen pää-äänenkannattajan al-Hadafin toimittaja. Hän kirjoitti kantaa ottavia poliittisia novelleja ja pienoisromaaneja. Hän kirjoitti arabiaksi.
Kananfanin tekstit ovat merkittävintä modernia palestiinalaista, jopa arabiankielistä, kirjallisuutta.