cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Bárbara Franco
Bárbara Franco Solana (s. 4. huhtikuuta 1974 Madrid) on entinen espanjalainen uimari, joka edusti kotimaataan kesäolympialaisissa kaksi kertaa, alkaen vuodesta 1992. Hän voitti EM-kultaa 200 metrin selkäuinnissa lyhyen radan EM-kilpailuissa 1996.
Luettelo Suomen vesiperhosista
thumb|300px|[[pölliputkisirvikäs (Limnephilus rhombicus)]] Luettelo Suomen vesiperhoslajeista (lahko Trichoptera). Luettelo on aakkostettu heimoittain suomenkielisen lajinimen mukaan.
Chōsokabe Motochika
thumb|Chōsokabe Motochika maalauksessa. Chōsokabe Motochika (, 1538 – 11. heinäkuuta 1599) oli Sengoku-kaudella elänyt japanilainen daimio, joka toimi Chōsokabe-klaanin 21. päällikkönä. Hän oli Chōsokabe Kunichikan poika.
Vuonna 1575 Motochika voitti Watarigawan taistelussa Tosan provinssin klaanin haltuun, ja alkoi laajentaa valtapiiriään Shikokussa. Hänen hallintonsa loppui kymmenen vuotta myöhemmin, kun Toyotomi Hideyoshi valloitti saaren 100 000 miehen armeijalla, jota johtivat Ukita Hideie, Kobayakawa Takakage, Kikkawa Motonaga, Hashiba Hidenaga ja Hashiba Hidetsugu. Motochika antautui, ja luovutti Hideyoshille Awan, Sanukin ja Iyon provinssit, mutta sai pitää Tosan itsellään.
Hideyoshin alaisuudessa Motochika ja hänen poikansa Chōsokabe Nobuchika osallistuivat Kyūshūn valloitukseen, jonka aikana Nobuchika menehtyi. Vuonna 1590 Motochika johti laivuetta Odawaran piirityksessä, ja liittyi myös Hideyoshin Korean kampanjaan kaksi vuotta myöhemmin.
Motochika kuoli vuonna 1599 Fushimissa, ja häntä klaanin johtoon seurasi Chōsokabe Morichika.
Chōsokabe Morichika
pienoiskuva|Chōsokabe Morichika Chōsokabe Morichika (, 1575 – 11. toukokuuta 1615) oli japanilainen daimio. Morichika oli Chōsokabe Motochikan neljäs poika ja seurasi isäänsä Toyotomi Hideyoshia palvelleen Chōsokabe-klaanin johtoon. Hideyoshin kuoltua Morichika taisteli yhdessä Hideyoshille uskollisten joukkojen kanssa Tokugawa Ieyasua vastaan Sekigaharan taistelussa vuonna 1600. Ieyasu voitti taistelun ja otti haltuunsa Chōsokabe-klaanin hallitseman Tosan provinssin.
Vuonna 1614 Morichika liittyi Toyotomi Hideyorin avuksi Osakan piirityksessä shōguniksi noussutta Ieyasua vastaan. Piiritys päättyi Hideyorin epäonnistuneeseen hyökkäykseen piirittäjiään vastaan. Taistelun päätteeksi Morichika ja tämän pojat teloitettiin.
Jääkiekon SM-sarjakausi 1944–1945
Jääkiekon SM-sarja vuonna 1945, oli ensimmäinen sotien jälkeinen rauhan ajan kausi, tosin Lapin sota oli vielä käynnissä. Sarjassa pelasi yhdeksän joukkuetta, jotka pelasivat yksinkertaisen sarjan, jonka voittaja voitti mestaruuden. Voittaja oli Tampereen Ilves.
Sarjataulukko
Uusinta: K-Kissat-TBK 2-6 Karhu-Kissat putosi sarjasta, tilalle nousi TaPa
Etelänaratti
Etelänaratti (Enicognathus ferrugineus) on eteläamerikkalainen papukaija. Sen elinympäristö käsittää Chilen ja Argentiinan eteläisimmät osat Tulimaahan saakka, ja se on kaikkein eteläisin papukaijalaji. Lajista tunnetaan kaksi alalajia, joista nimialalaji ferrugineus on eteläisempi ja minor pohjoisempi. Sen holotyypin kuvaili Philipp Ludwig Statius Müller Magalhãesinsalmelta 1776.
Koko ja ulkonäkö
alt=Etelänaratteja oksalla.|vasen|pienoiskuva|Etelänaratteja Etelänaratti on pitkäpyrstöinen lintu, jonka pituus nokasta pyrstön kärkeen on noin 33 senttimetriä ja se painaa noin 160 grammaa. Väritykseltään etelänaratti on papukaijalinnuista vaatimattomampia. Sen kokonaisväritys on melko lähellä oliivinvihreää, siivet ovat hieman runkoa tummemmat. Siipien sisäpinnat ovat harmahtavat. Otsalla ja alavatsalla on punaisenruskeaa kuviointia, samoin pyrstö on punaisenruskea. Nokka on musta ja jalat harmaat.
Lemmikkinä
Etelänaratin hoito ei eroa juuri lemmikkilintujen perushoidosta. Voidakseen hyvin se tarvitsee lajitoverin seuraa, runsaasti tilaa, lajityypillisiä tarpeita tyydyttävän ruokavalion, riittävästi virikkeitä, lintulähtöiset käsittely- ja koulutustavat sekä päivittäistä vapaanaoloa häkistä turvalliseksi tehdyssä sisätilassa.
Haroche
Haroche on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Tiiksjärven lentokenttä
Tiiksjärven sotilaslentokenttä oli Suomen ilmavoimien jatkosodassa käyttämä lentokenttä Tiiksjärven tuntumassa Lietmajärven alueella Itä-Karjalassa. Lentokenttä joutui Suomen puolustusvoimien haltuun 28. heinäkuuta 1941.
Kenttä sijaitsi noin kolmisen kilometriä Tiiksjärven eteläpäästä itään, rajautuen Tiiksjärven, Unusjärven ja Joutsenjärven väliselle alueelle. Tummavetinen Tiiksjoki kiemurtelee kentän pohjoispäässä kohti itää. Ympäristö on pääosin kuivaa mäntykangasta ja suota. Tukikohtaan liittyi myös ns rantatukikohta jota kellukekoneet (sairaankuljetus, huolto ja kaukopartiolennot) käyttivät. Rantatukikohtaan muodostui sodan edetessä varsin laaja parakkiyhteisö. Kentän pääasiallinen tehtävä oli palvella alueella etenevän ja toimivan 14. divisioonan tiedustelutarpeita.
Tiiksjärven lentokenttä ja -lentotukikohta otettiin haltuun venäläisten vetäytyessä Repolasta edelleen kohti Rukajärveä elo-syyskuun vaihteessa 1941. Kenttäalue oli jo alustavasti jo raivattu työlentokentäksi. Suomalaisten saapuessa rakennelmat oli poltettu tai niitä ei ollut. Kiitotietä molemmista päistään pidentämällä saatiin kenttä suhteellisen vaivatta ja nopeasti omaan käyttöön.
Kentällä aloitti syyskuun 1941 alussa toiminnan Onttolassa 20. elokuuta perustettu lentolaivue 10. Lentolaivue 30:n 3. lentue (3/LLv 30) sai 18. syyskuuta siirtyä Tiiksjärvelle, missä se liitettiin lentolaivue 10:een. Lentolaivue 10 lakkautettiin 20. lokakuuta toiminnan jatkuessa kuukauden loppuun. Saman aikaisesti tukikohtaan saapui lentolaivue 14 ja sille alistettu 3/LLv30. Vuoden 1942 alkupuolesta lähtien myös HLeLv24 toisen lentueen Brewsterit, vajaan vuoden ajan.
Alueella toimi kesä–heinäkuussa 1944 Ilmavoimien radiopataljoonan yksikkö II/3. komppania.
Nykyisellään kenttäalue on kasvanut umpeen. Vielä voi kuitenkin havaita parakkien ja pesäkkeiden pohjia ja lentokoneiden sirpalesuojia. Aikanaan kentällä oli majoitustilaa noin sadan parakin verran, joista suomalaisten käytössä oli tosin vain noin 25 parakkia, sillä kenttää valmisteltiin vuoden 1941 joulukuulta lähtien Sorokkaan suuntautuvaa operaatiota varten. Tätä varten Tiiksjärvelle oli määrä saapua huomattava määrä saksalaista lentokalustoa miehistöineen. Sorokan operaatio ei kuitenkaan toteutunut ja Tiiksjärvelle jäi vain pieni saksalaiskomennuskunta raskaan saksalaisen ilmatorjuntaosaston lisäksi.
Tolimanaratti
Tolimanaratti (Bolborhynchus ferrugineifrons) on Kolumbian kotoperäinen papukaija, joka elää Andeilla. Sen holotyypin kuvaili George Newbold Lawrence Bogotásta 1880.
Cividate Camuno
Cividate Camuno on kunta Brescian maakunnassa Italiassa. Sen pinta-ala on runsaat kolme neliökilometriä ja asukasluku vajaat 3 000. Cividate Camunon naapurikunnat ovat Bienno, Breno, Malegno, Piancogno, Esine ja Berzo Inferiore.
Cividate Camuno sijaitsee samalla paikalla kuin entinen roomalaisten asutus. Paikkakunnalla sijaitsee Val Camonican arkeologinen museo, jossa on alueelta löytyneitä roomalaisten esineitä.
Alvin Lee
Graham Barnes eli Alvin Lee (19. joulukuuta 1944 Nottingham, Englanti – 6. maaliskuuta 2013 Espanja ) oli englantilainen blues/rock-kitaristi, joka tunnetaan urastaan yhtyeissä Ten Years After ja Ten Years Later.
Elämä ja ura
Alvin Lee syntyi Nottinghamissa ja aloitti kitaransoiton 13-vuotiaana. Soiton aloituksen aikoina Lee sai vaikutteita vanhempiensa jazz- ja bluesäänitteistä mutta myöhemmin Rock and rollin tullessa kuvioihin hän alkoi todella kiinnostua soittamisesta. Kitaristit kuten Chuck Berry ja Scotty Moore olivat hänen suuria innoittajiaan.
Leen varhainen kokoonpano The Jaybirds oli suosittu kotikulmilla ja saavutti menestystä myös The Beatlesin jalanjäljissä Hampurissa, Saksassa vuonna 1962. Mutta yhtyeen muutettua Lontooseen ja vaihdettuaan nimekseen Ten Years After vuonna 1966, suosio alkoi todella kasvaa. Yhtye sai kutsun Windsor Jazz & Blues Festivalille, jonka seurauksena he saivat ensimmäisen levytyssopimuksensa. Ensimmäinen levy, Ten Years After, sai yllättäen soittotilaa San Franciscossa Kalifornian underground-radiokanavavilla saavuttaen kuuntelijoiden ja erityisesti promoottori Bill Grahamin innokkaan hyväksynnän. Graham kutsui yhtyeen kiertueelle Yhdysvaltoihin kesällä 1968. Leen omaperäinen, nopea ja energinen soittotyyli teki vaikutuksen Yhdysvaltojen yleisöihin. Ten Years After kiersi Yhdysvaltoja 28 kertaa seitsemässä vuodessa eli enemmän kuin yksikään englantilainen yhtye siihen mennessä.
Ten Years After -yhtyeen tunnetuin esiintyminen tapahtui Woodstockissa vuonna 1969. Festivaalin ja siitä tehdyn dokumenttielokuvan myötä yhtyeen suosio kasvoi entisestään.
Kuntanumero
Kuntanumero on Väestörekisterikeskuksen (aiemmin Kansaneläkelaitoksen ) antama kolminumeroinen koodi, joka on kaikilla Suomen kunnilla. Sitä käytetään Suomen tietojärjestelmissä sekä tilastoinnissa. Kuntanumero muodostaa muun muassa kiinteistö- ja rakennustunnuksien kolme ensimmäistä numeroa, ja siten erotetaan toisistaan eri kuntien kiinteistö- ja rakennustiedot. Uusista kuntanumeroista päättää valtiovarainministeriön kuntaosasto.
Alvin Lee
Elämä ja ura
Lee lähti reunion-kiertueille Ten Years Afterin kanssa vuosina 1992, 1997 ja 1999, mutta jatkoi myös sooloesiintymisiä ja levytyksiä. Esimerkiksi vuonna 1992 ilmestyi albumi Zoom. Hänen kiertuekokoonpanoissaan ovat soittaneet mm. Steve Gould, Mick Taylor ja Pete Pritchard. 2004 Alvin Lee teki rockabilly-levyn yhdessä Scotty Mooren kanssa "In Tennessee". Neljänneksitoista ja viimeiseksi julkaistuksi levyksi jäi elokuussa 2012 julkaistu Still on the Road to Freedom.
Kuntanumero
Koska kuntanumero on juoksevasti numeroitu koodi ja kattaa myös numerot 1–99, nämä luvut esitetään muodossa 001–099. Myös lakkautetuilla ja luovutetulle alueelle jääneillä kunnilla on kuntanumerot. Kuntanumerot ovat Väestörekisterikeskuksen julkaisussa Kuntaluettelo.
Ang Thong (provinssi)
Ang Thongin provinssi on yksi Thaimaan provinsseista (changwat). Se sijaitsee maan keskiosassa Bangkokin pohjoispuolella. Naapuriprovinsseja ovat (pohjoisesta myötäpäivään) Sing Buri, Lopburi, Ayutthaya ja Suphanburi. Provinssin pinta-ala on 968,4 neliökilometriä, ja siellä on arviolta 259 400 asukasta (vuonna 2017).
Maantiede
Ang Thong on alavaa aluetta, jonka läpi virtaa kaksi jokea Chao Phraya ja Noi. Alueella ei ole vuoristoa eikä metsää mutta sitäkin enemmän peltoa. Jokien ja kanaalien (khlong) ansiosta vettä riisinviljelyyn on riittävästi.
Historia
Ang Thong on historiassa tunnettu nimellä Wiset Chai Chan, ja se sijaitsi Noi-joen kupeessa. Se oli tärkeä rajakaupunki Ayutthayan kuningaskunnan sodassa burmalaisia vastaan. Kuningas Taksinin valtakaudella, Ayutthayan kaaduttua, provinssin pääkaupunki siirtyi Chao Phraya -joelle, ja se nimettiin Ang Thongiksi.
Symbolit
Provinssin vaakunassa on asetelma kultaisia riisintähkiä vedellä täytetyssä kulhossa. Tämä symboloi provinssin asemaa yhtenä Thaimaan suurimmista riisintuottajista.
Maakuntapuu on Diospyros malabarica.
Aluejako
left|100px|Piirikartta Provinssi on jaettu seitsemään piiriin (amphoe). Piirit on jaettu 81 kunnaksi (tambon) ja 513 kyläksi.
Kuntanumero
Keinotekoiset kuntanumerot
Kuntien lisäksi käytössä on keinotekoisia kuntanumeroita, joita käytetään kotikunnan merkitsemiseen väestötietojärjestelmässä silloin, kun henkilötunnuksellisella henkilöllä ei ole kotikuntalaissa tarkoitettua kotikuntaa Suomessa.
Upper East Ghana
thumb|215px|Upper East Ghanan sijainti Ghanassa. Upper East Ghana on hallintoalue Ghanan  pohjoisosassa, Burkina Fason rajalla. Pääkaupunki on Bolgatanga	ja pinta-ala 8 842 km2	Väkiluku 1. heinäkuuta 2010 oli 1 001 900
Kuntanumero
Kuntanumeroiden muutokset
Esimerkki kuntanumeron muutoksesta. Kuntanumero sulkeissa:
Kunnat lakkautetaan ja perustetaan uusi kunta                         Kunta vaihtaa nimensä
Houtskari (101)
Iniö (150)
Nauvo (533)
Parainen (573)
Alvin Lee
Lee Suomessa
Suomessa Alvin Lee esiintyi Ten Years Afterin kitaristina Helsingin Kulttuuritalolla vuonna 1969 sekä Järvenpään Puistobluesissa vuonna 1997. Down By The Laituri 1999.
Raita-aratti
Raita-aratti (Bolborhynchus lineola) on vuoriarattien sukuun kuuluva amerikkalainen papukaijalaji, jonka esiintymisalue ulottuu Etelä-Meksikosta Keski- ja Etelä-Peruun. Lajista tunnetaan kaksi alalajia, lineola ja tigrinus, joista lineola elää Keski-Amerikassa. Lajin holotyypin kuvaili John Cassin Veracruzista Meksikosta vuonna 1853.
Kerotakis
Kerotakis on laite, jolla pystyttään erottamaan metalleja toisistaan. Laitteen kehittivät aleksandrialaiset alkemian alkuaikojen aikana.
Laitteen yläosassa olevalle tuelle laitettiin vähemmän jaloa metallia ja niiden alle rikkiä. Rikin alla oleva tuli höyrysti rikin ja tämä reagoi metallien kanssa. Syntyneet sulfidit putoavat alaosaan, mutta reagoimaton metalli jää sihtiin. Laitteen alaosaan kertynyt musta seos kuumennettiin uudestaan ylimääräisen rikin höyrystämiseksi. Näin haluttuja metalleja saatiin erotettua toisistaan. Metalleja on mahdollisesti käsitelty myös arseenin ja elohopean kaasuilla.
Alden (Kalifornia)
Alden (aiemmin North Temescal) on aavekaupunki Alamedan piirikunnassa Kaliforniassa. Se sijaitsee 3,2 kilometrin päässä piirikunnan hallintokeskuksesta Oaklandista. Kaupunkiin avattiin postitoimisto vuonna 1877 ja lopetettiin 1908. Nimi vaihdettiin vuonna 1899 Aldeniksi.
Ulla Bjerne
Ulla (Gully Cecilia) Bjerne-Biaudet (o.s. Ohlsson; 3. tammikuuta 1890 Söderhamn, Ruotsi – 16. lokakuuta 1969 Loviisa) oli ruotsalaissyntyinen, Suomessa vuodesta 1922 asunut kirjailija. Hän käytti myös nimimerkkejä Ali Frost ja Lars Doll.
Bjernen vanhemmat olivat tukkukauppias Vilgot Ohlsson ja Margareta Fors. Bjerne kävi 7 luokkaa oppikoulua ja Påhlmanin kauppaopiston. Hän opiskeli myös pianonsoittoa Pariisissa 1912–1915. Kööpenhaminassa asuessaan Bjerne toimi vuoden ajan 1911 pikakirjoittajana ja konekirjoittajana. Vuonna 1916 hän toimi pianistina elokuvateatterissa.
Bjerne asui vuosina 1910–1922 Trelleborgissa, Tanskassa, Ranskassa ja Italiassa. Vuonna 1922 hän meni naimisiin lääkäri ja kirurgi Léon Biaudetin (1882–1968) kanssa ja muutti asumaan Loviisaan.
Leon Biaudetin ja Ulla Bjernen Loviisassa sijaitseva kotitalo Villa Biaudet siirtyi 1969 testamenttilahjoituksena Suomen ruotsalaiselle kirjailijaliitolle. Testamentin ehtojen mukaan talossa saa asua suomenruotsalainen kirjailija kolmen vuoden ajan ilmaiseksi.
Teoksia
Nimellä Ulla Bjerne: Nimimerkillä Lars Doll: Nimimerkillä Ali Frost:
Jiyuan (1883)
Jiyuan oli Kiinan Qing-dynastian Beiyangin laivaston Stettinissä Saksassa 1880-luvun alussa valmistettu panssarikansiristeilijä. Keisarillisen Japanin laivasto valtasi aluksen 16. maaliskuuta 1895 liittäen sen laivastoonsa nimellä Saien. Alus tuhoutui Venäjän Japanin sodassa osuttuaan Port Arthurin edustalla miinaan 30. marraskuuta 1904.
Taustaa
Kiinan Euroopan ministeri Liu sai kutsun 1877 Saksan keisarikunnan laivaston taistelulaivan SMS Sachsenin vesillelaskuseremoniaan Stettiniin. Hänen 21. heinäkuuta lähettämänsä Kiinan delegaatio vieraili Itämeren telakalla ja Li Hung Chang vastaanotti vastaanotti täydellisen raportin saksalaisista aluksista. Hän havaitsi, että saksalaiset eivät olleet jääneet jälkeen brittiläisestä suunnittelusta ja siksi hän lähetti opiskelijoita saksalaisille telakoille koulutettaviksi. Vuotta myöhemmin Li Fong Pao korvasi Liun tullen Kiinan Saksan, Italian, Alankomaiden ja Itävalta-Unkarin lähettilääksi. Li HUng piti tiiviit yhteydet lähettilääseen ja Li Fongista tulikin kaupallinen attasea, joka ehdotti alusten hankkimista Saksasta.
Kiinan taloustilanne antoi 1880 mahdollisuuden suunnitelman toteuttamiseksi. Li Hung halusi laivaston, johon kuuluisi neljä nopeaa panssarilaivaa ja kymmenen torpedovenettä. Stettiner Maschinenbau AG Vulcanin ja Kiinan edustaja Li Fong Pao allekirjoittivat 4.-8. tammikuuta 1881 Berliinissä tilauksen kahdesta parannellusta Sachsen-luokan taistelulaivasta, joista ensimmäinen luovutettaisiin puolessatoista vuodessa. Tilaukseen kuului lisäksi kymmenen torpedovenettä sekä muutama apulaiva. Epävirallinen tilaus oli kuitenkin jätetty jo muutamaa viikkoa aiemmin, koska panssari- ja teräs tilaukset Saarin alueen Dillinger Worksille oli tehty jo 9. joulukuuta 1880.
Kiinalaiset halusivat tilata lisää taistelulaivoja. Prinssi Tseng Chi Chai Kruppilta Essenistä viisi suurta panssaroitua alusta  ja kolme pienempää panssaroitua alusta. Rahoitusvaikeuksien vuoksi suuret alukset eivät kuitenkaan toteutuneet ja pienistäkin vain kaksi ja kolmas korvattiin panssarikansiristeilijällä. Vuonna 1884 tilattiin vielä Vulcanilta kolme torpedovenettä.
Valmistus
Jiyuan tilattiin Stettiner AG Vulcanilta Stettinistä Saksasta ja sen köli laskettiin 31. tammikuuta 1880. Alus laskettiin vesille 2. marraskuuta 1883 ja se valmistui 1885. Samoin Stettinissä valmistetut taistelulaivat Zhenyuan, Dingyuan sekä vasta valmistunut Chiyuan joutuivat odottamaan Euroopassa Ranskan ja Kiinan välisten sotatoimien päättymistä 9. kesäkuuta 1885 saakka.
Alukset aloittivat 3. heinäkuuta saksalaisella miehistöllä matkan Kielistä Kiinaan. Osasto saapui 10. elokuuta Adeniin, 29. elokuuta Colomboon ja lokakuun lopulla Takuun, jossa ne nostivat Saksan kauppalipun tilalle Kiinan lipun ja liitettiin samalla Beiyangin laivastoon. Kiinalainen miehistö korvasi saksalaisen, joka palasi 8. marraskuuta Hampuriin William Melbourne and Company Linen höyrylaiva SS Huntingdonilla.
Palvelus
Jiyuan taisteli Pungdon sekä Jalunjoen taisteluissa ensimmäisessä Kiinan-Japanin sodassa. Jälkimmäisessä taistelussa 17. syyskuuta 1894 alus törmäsi Yangweihin, joka upposi. Laiva joutui japanilaisten valtaamaksi 17. helmikuuta 1895 Weihaiwein piirityksessä.
Puhkuri
Oireet
Puhkurin selkeimpiä oireita ovat hevosen jatkuva yskä sekä työläs uloshengitys. Hevosen keuhkoihin kerääntyy limaa, mikä aiheuttaa hengitysvaikeudet. Limaa saattaa tulla ulos sierainten kautta, eli hevonen on räkäinen. Pitkälle edenneessä puhkurissa hevosen kupeisiin kehittyy silmin nähtävä viisto ura, puhkurinviiva, joka johtuu hevosen työlääseen hengitykseensä käyttämien vatsalihasten ylikehittymisestä.
Yleensä oireet ovat pahimmillaan keväällä siitepölyaikaan, koska hevonen reagoi allergisesti kaikenlaiseen pölyyn. Oireita voidaan lievittää erilaisilla limaa irrottavilla tai hengitysteitä laajentavilla valmisteilla. Varsinaisena lääkkeenä oireisiin voidaan käyttää kortisonia. Jatkuva kortisonin käyttö ei kuitenkaan ole suositeltavaa.
Parantavaa hoitoa puhkuriin ei ole. Tehokkain keino oireiden pitämiseen kurissa on hevosen pitäminen mahdollisimman paljon ulkona, esimerkiksi pihattotallissa.
Syyt
Puhkuri saattaa liittyä talli-ilmaan tai esimerkiksi pölyiseen tai homeiseen rehuun. Periaatteessa puhkuri on jatkuva hengitystieinfektio, ihmisen astman tapaan. Huonolaatuisessa talli-ilmassa sekä rehussa on mikrobeja ja hiukkasia, jotka ärsyttävät hengitysteitä ja pahentavat tulehdusreaktiota. Puhkuria sairastavan hevosen ruokinnassa onkin kiinnitettävä huomiota rehun laatuun. Pölyävää heinää ei tule syöttää, tai se on ensin kasteltava märäksi, jolloin hevonen ei syödessään hengitä pölyä. Homeista heinää ei saa koskaan syöttää hevoselle, kärsi se puhkurista tai ei.
Luettelo Afrikan joista
Luettelo Afrikan joista sisältää vähintään ne Afrikassa sijaitsevat joet, jotka ovat yli 1 000 km pitkiä tai joiden valuma-alue on yli 100 000 km².
Roman Furger
pienoiskuva|Roman Furger vuonna 2019.Roman Furger (s. 10. helmikuuta 1990) on sveitsiläinen maastohiihtäjä.
Furger saavutti alle 23-vuotiaiden MM-kilpailuissa pronssia vapaan hiihtotavan sprintissä 2012. Lahden MM-kilpailuissa 2017 hän sijoittui 50 kilometrin vapaan hiihtotavan yhteislähtökilpailussa 17:nneksi. Pyeongchangin olympialaisissa 2018 hän oli 15 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa kahdestoista. Pekingin olympialaisissa 2022 hän sijoittui lyhennetyssä 50 kilometrin vapaan hiihtotavan yhteislähtökilpailussa 11:nneksi.
Maailmancupissa Furger kilpaili ensimmäisen kerran Davosissa joulukuussa 2009. Maailmancupin pisteille hän sijoittui ensimmäisen kerran Jällivaaran 15 kilometrin vapaan hiihtotavan kilpailussa marraskuussa 2012 oltuaan 17:s. Kymmenen parhaan joukkoon hän sijoittui ensimmäisen kerran oltuaan yhdeksäs Tour de Skihin 2018–2019 kuuluneessa Val Müstairin vapaan hiihtotavan sprintissä. Parhaimmillaan hän on ollut kahdeksas FIS Ski Touriin 2020 kuuluneessa Meråkerin 34 kilometrin vapaan hiihtotavan yhteislähtökilpailussa ja Lenzerheidessa käydyssä Tour de Skin vapaan sprintissä joulukuussa 2021. Yksittäisessä maailmancupin kilpailussa hän on ollut parhaimmillaan neljästoista Otepään vapaan sprintissä helmikuussa 2017. Hän on sijoittunut toiseksi 4 × 7,5 kilometrin viestissä Lahdessa maaliskuussa 2020 ja vapaan hiihtotavan parisprintissä Ulricehamnissa helmikuussa 2021.
Sodan ja Fasisminvastainen Työ
Sodan ja Fasisminvastainen Työ (SFT) on suomalainen vuonna 1959 perustettu antifasistinen järjestö. SFT:n puheenjohtaja on Timo Kangasmaa. SFT kuuluu Demokraattiseen Sivistysliittoon. SFT on vuodesta 2002 alkaen ollut yksi Kansan ääni -lehden julkaisijajärjestöistä. 2000-luvulla järjestö on vastustanut Suomen Nato-jäsenyyttä ja osallistumista Naton rauhankumppanuus-ohjelmaan.
Historia
SFT perustettiin 6. joulukuuta 1959 Vastarintataistelijoiden kansainvälisen liiton (FIR) suomalaiseksi jäsenjärjestöksi. Perustajat olivat pääasiassa jatkosodan aikana vastarintaliikkeessä ja sen jälkeen Punaisessa Valpossa sekä Neuvostoliiton vakoilutehtävissä toimineita. SFT:n perustamiseen vaikuttivat aktiivisesti muun muassa Eino Laakso ja Nestori Parkkari. Neuvostoliittoa palvelleilla oli vahva edustus etenkin Turun osastossa, jota johti vakoilusta kiinnikin jäänyt Veikko Koskinen. SFT:n perustaminen oli jatkoa Suomen Toverikuntien Liiton piirissä aiemmin tehdylle työlle. Suojelupoliisi seurasi SFT:n toimintaa aktiivisesti perustamisesta alkaen. Tarkkailu johtui liiton aktiivien menneisyydestä ja yleisestä kaikkiin kommunisteihin kohdistuneesta seurannasta. Supon etsivät eivät saaneet selville raskauttavia asioita ja järjestön toiminta vaikuttaa tutkija Kimmo Rentolan mukaan koostuneen ennen kaikkea vanhojen muistojen vaalimisesta.
SFT sai FIR:ltä aineistoa äärioikeistolaisesta liikehdinnästä ja järjestö osallistui ajoittain FIR:n kongresseihin. SFT teki läheistä yhteistyötä myös Neuvostoliiton sotaveteraanikomitean kanssa. SFT teki pitkään yhteistyötä Suomen Rauhanpuolustajien kanssa. 1970-luvulla järjestö antoi tukensa muun muassa sotapropagandan kieltämistä ajaneelle rauhanlakihankkeelle. Rauhanpuolustajien tavoin SFT vaati usein viranomaisilta toimenpiteitä neuvostovastaisia esiintymisiä vastaan.
Eräs SFT:n hankkeista oli syyskuussa 1963 Malmin hautausmaalla paljastettu Fasismin vastustajien muistomerkki.
Vuodesta 1967 alkaen SFT järjesti toveripäiviä, jotka käsittivät muun muassa seminaareja ja ohjelmallisia esityksiä. Esimerkiksi Tampereen toveripäiville kerääntyi toukokuussa 1974 yli tuhat osanottajaa.
Vuonna 1971 SFT muutti sääntöjään siten, että järjestöön saivat liittyä myös nuoremman sukupolven antifasistit, joilla ei ollut kokemusta sotienaikaisesta vastarinnasta. SFT:n aktiivit tekivät työtään tunnetuksi muun muassa pitämällä alustuksia nuorisojärjestöjen tilaisuuksissa.
Charlottetown
Charlottetown on Kanadan itärannikolla sijaitsevan Prinssi Edwardin saaren provinssin pääkaupunki ja suurin kaupunki. Kaupungin väkiluku oli vuoden 2011 väestönlaskennassa 34 562, ja sen pinta-ala on 44,33 neliökilometriä. Charlottetown sijaitsee Hillsborough-, Yorke- ja Eliot-jokien suistossa.
Sodan ja Fasisminvastainen Työ
Historia
Vuosikokouksessa 1. huhtikuuta 1988 SFT antoi tukensa Kommunistien keskusneuvostolle ja kehotti kaikkia jäseniään osallistumaan toukokuussa pidettyyn kommunistien neuvottelutilaisuuteen, jossa perustettiin Kommunistinen Työväenpuolue.
Charlottetown
Charlottetownin perusti vuonna 1765 kapteeni Samuel Holland ranskalaisen Port La Joye -siirtokunnan paikalle. Kaupunki on saanut nimensä kuningatar Charlotten, Yrjö III:n vaimon mukaan.
Vuonna 1864 brittiläisen Pohjois-Amerikan siirtokuntien edustajat kokoontuivat Charlottetownissa ja muodostivat Kanadan liittovaltion.
Charlottetownissa sijaitsee Prince Edward Island University. Vuosina 1993–1996 kaupungissa pelasi Ottawa Senatorsin AHL-farmijoukkue Prince Edward Island Senators.
Aiheesta muualla
thumb|250px|left|Kolmen sotilaan patsas provinssintalon edustalla.
Kuutiotalot
thumb|Kuutiotaloja Rotterdamissa. thumb|Olohuone Kuutiotalot ovat Rotterdamissa, Alankomaissa olevia asuinrakennuksia. Ne ovat arkkitehti Piet Blomin suunnittelemia ja koostuvat kahden jättikuution ja 38 pienemmän kuution kokonaisuudesta. Arkkitehtuuriltaan ne ovat hämmästyttäviä. Useimmat moduuleista ovat asuinkäytössä. Kuutio jakautuu kolmeen kerrokseen, ja jokaisessa on noin sata neliötä tilaa. Yksi asunnoista on avoinna yleisölle.
Korabl-Sputnik 2
Korabl-Sputnik 2 (Venäjä: Корабль-Спутник 2), joka tunnetaan lännessä myös Sputnik 5 -nimellä oli Neuvostoliiton järjestyksessään toinen Vostok-kapselin koelento ensimmäistä miehitettyä lentoa silmällä pitäen. Se oli myös ensimmäinen avaruusalus, joka lennätti avaruuteen eläimiä ja palautti ne turvallisesti takaisin maahan. Aluksen muuna hyötykuormana oli muun muassa tieteellisiä sensoreita, televisiojärjestelmä sekä monenlaisia kasveja ja sieniä. Se laukaistiin elokuussa 1960, se avasi tien Vostok 1:lle, joka laukaistiin kahdeksan kuukautta myöhemmin.
Hannu Riikonen (taiteilija)
Hannu Riikonen (s. 13. joulukuuta 1945 Korpilahti) on suomalainen kuvanveistäjä ja taidemaalari. Riikosen naivistis-realistiset ja usein myös humoristiset teokset kuvaavat runsasmuotoisia ihmishahmoja ja eläimiä eri tilanteissa. Viimeaikaisissa teoksissa Riikosen ilmaisu on ollut pelkistetympää ja abstraktimpaa.
Korabl-Sputnik 2
Lento
Sputnik 4:n paluun epäonnistumisesta huolimatta päätti Sergei Koroljov jatkaa testiohjelman seuraavaan vaiheeseen ja laukaista matkaan Vostok-kapselin, jolla toteutettaisiin lento lähdöstä paluuseen toteuttaen ja testaten miehitetyn lennon lentosuunnitelmaa. Ensimmäinen yritys lennon suorittamiseksi laukaistiin 28. heinäkuuta 1960 klo 7.12 UTC. Tämä yritys kuitenkin päättyi epäonnistumiseen, kun yksi Vostok-kantorakettiin liitetyistä lisäraketeista irtosi 17 sekuntia laukaisun jälkeen. Lisäraketti kääntyi kohti kantorakettia ja koko avaruusalus räjähti 28,5 sekuntia laukaisun jälkeen tuhoten myös Vostok-kapselin. Kyydissä olleet koirat menehtyivät välittömästi. Tämä epäonnistuminen johti pakomenetelmien kehittämiseen, jotta tulevaisuudessa vastaavissa tilanteissa voitaisiin kapseli pelastaa tuhoutumiselta.
Hannu Riikonen (taiteilija)
Riikonen tunnetaan muun muassa Juice-veistoksesta, joka oli esillä Tampereen rautatieasemaa vastapäätä Aula-baarissa. Teosten materiaaleina on maalattu kipsi, puu ja kevytmuovit. Hän käyttää tekniikkaa, jossa puu ja solumuovi päällystetään kankaalla sekä viimeistellään akryyliväreillä ja lakalla.
Korabl-Sputnik 2
Lento
Uusintayritys oli alun perin suunniteltu laukaistavaksi 15. elokuuta, mutta viallinen polttoaineventtiili lykkäsi laukaisua neljällä päivällä. Laukaisun täsmällisestä ajankohdasta on erimielisyyksiä, sillä erään insinöörin mukaan laukaisu olisi tapahtunut klo 8.38.24 UTC, mutta virallisen tiedon mukaan laukaisu tapahtui klo 8.44.06 UTC.
Hannu Riikonen (taiteilija)
Taiteilijanura
Kuvanvalmistusta ammattioppilaitoksessa opettanut Riikonen on taiteilijana itseoppinut. Runsaasti näyttelyitä pitäneen Riikosen töitä oli ensi kerran esillä Nuorten näyttelyssä 1970. Hän liittyi 1972 Taidemaalariliittoon ja muutti 1973 Kuopioon ja 1975 Tampereelle. Riikonen alkoi 1976 tehdä myös kipsiveistoksia ja liittyi samana vuonna Tampereen Taiteilijaseuraan.
Riikonen liittyi vuonna 1982 Suomen Kuvanveistäjäliittoon ja alkoi 1984 tehdä maalattuja puu- ja sekatekniikkaveistoksia sekä reliefejä. Riikonen kokeili 1980-luvulla myös video- ja tietokonetaidetta. Hän siirtyi 1990 myös veistosinstallaatioihin. Riikosen taidetta ollut esillä muun muassa Itäkeskuksen metroasemassa Helsingin juhlaviikkojen aikana 1987, Mäntän kuvataideviikoilla 1995 ja 2001 sekä kansainvälisessä kutsunäyttelyssä Pärnussa. Yksityisnäyttelyitä on ollut muun muassa Galleria Sculptorissa, Mikkelin, Oulun, Keravan ja Hämeenlinnan taidemuseoissa sekä BELA Biennalissa Portugalissa 2012.
Anton Bruckner
Varhaiset vaiheet
Brucknerin ensimmäiset omat sävellykset syntyivät hieman yli kymmenen vuoden ikäisenä. Vuonna 1837 Antonin isä kuoli ja äiti Therese halusi, että lapset saisivat kaikesta huolimatta kunnollisen koulutuksen. Hän järjesti Antonin kuoropojaksi Sankt Florianin luostariin, jossa hän vietti kolme vuotta. Luostarin jälkeen hän opiskeli Linzissä opettajaksi. Sankt Florianissa vapautui 1845 apulaisopettajan paikka, jonka Bruckner sai. Hän piti aluksi itseään enemmän opettajana kuin muusikkona, mutta opiskeli kuitenkin ahkerasti musiikin teoriaa ja urkujensoittoa. Muutaman vuoden kuluttua hänestä tuli luostarin urkuri. Näinä vuosina syntyivät hänen ensimmäiset kunnianhimoiset teoksensa, lähinnä kirkkomusiikkia.
Kritisoitu säveltäjä
Vuonna 1868 Bruckner otti vastaan työn musiikinteorian opettajana Wienin konservatoriossa. Tuona aikana hän keskitti enimmän tarmonsa sinfonioiden kirjoittamiseen. Teokset saivat kuitenkin huonon vastaanoton ja niitä kuvattiin "villeiksi" ja "järjettömiksi". Myöhemmin, vuonna 1875, hän otti vastaan viran Wienin yliopistosta, jossa hän pyrki tekemään musiikinteoriasta osan tutkintoa. Bruckner ei kaiken kaikkiaan viihtynyt Wienissä, koska sen musiikkimaailmassa keskeinen hahmo oli tuolloin kriitikko Eduard Hanslick. Tuohon aikaan musiikkimaailmaa jakoi Richard Wagner ja Brahmsin musiikin suosijoiden kiista. Koska Bruckner itse piti Wagnerista, hän joutui vanhoillisen Hanslickin epäsuosioon. (Jean Sibeliuksen opiskellessa nuorena Saksassa oli myös vallalla vastakkainasettelu, nyt Brahmsin ja Brucknerin kannattajien välillä. Tämä johti opiskelijoiden keskuudessa ajoittain käsirysyihin. Sibelius itse suosi Bruckneria.) Kapellimestarit, kuten Arthur Nikisch ja Franz Schalk, tekivät Brucknerille ehdotuksia siitä, miten hän voisi tehdä teoksistaan helpommin lähestyttäviä yleisön kannalta. Bruckner muuttikin teoksiaan saamansa palautteen pohjalta, mutta hän kuitenkin piti alkuperäisiä versioita usein oikeina ja halusi ne talletettaviksi Wienin kansalliskirjastoon. Brucknerin itseluottamuksen on sanottu näkyneen myös siinä, että hän aloitti seuraavan sinfoniansa säveltämisen usein jo pari päivää edellisen valmistumisen jälkeen. Myös teosten jättiläismäiset mittasuhteet kertovat säveltäjän lujasta uskosta omiin kykyihinsä.
Kritiikistä huolimatta Brucknerin uraan mahtui myös suuria menestyksen hetkiä ja arvostusta varsinkin hänen elämänsä loppupuolella. Esimerkiksi seitsemännen ja kahdeksannen sinfonian kantaesitykset olivat todellisia riemuvoittoja. Yleisö jopa buuasi Hanslickille tämän saapuessa aitioonsa kuuntelemaan kahdeksatta sinfoniaa. Brucknerin innokkaimpia aikalaistukijoita oli kriitikkona ja laulusäveltäjänä tunnettu Hugo Wolf. Vuonna 1894 Brucknerin 70-vuotispäiviä vietettiin merkkitapahtumana ja viimeisiksi vuosikseen säveltäjä muutti itsensä keisari Frans Joosefin kutsusta asumaan Belvederen keisarillisen palatsin tiloihin. Kerrotaan, että Bruckner sai keisarilta luvan toivoa jotain. Keisari ajatteli Brucknerin toivovan kenties suurempaa eläkettä tai tilavampaa asuntoa. Säveltäjä kuitenkin kysyi, eikö majesteetti voisi jotenkin vaikuttaa siihen, ettei Hanslick enää haukkuisi hänen teoksiaan niin ilkeästi.
Hannu Riikonen (taiteilija)
Tyyli
Riikonen aloitti dada- ja poptaide-vaikutteisilla esinekollaaseilla 1970-luvulla. Riikosen tyyliä luonnehditaan usein naivismiksi, mutta hän soveltaa tyyliä varsin väljästi. Mukana on muun muassa kitsch-sävytteistä banaaliutta sekä satiirista kyynisyyttä.
Anton Bruckner
Muu musiikillinen toiminta
Bruckner kirjoitti sinfonioiden lisäksi myös messuja, motetteja ja muita hengellisiä kuoroteoksia. Viimeksi mainituissa Brucknerin tyyli oli hänen sinfonioistaan poiketen ennemminkin konservatiivinen ja kontrapunktia hyödyntävä. Moteteista kuuluisimmat ovat Ave Maria, Locus iste sekä Os justi. Bruckneria pidettiin elämäntyyliltään yksinkertaisuutta rakastavana ihmisenä, joka työskenteli sitkeästi omalla alallaan ja otti nöyrästi vastaan häntä myöhempinä vuosinaan kohdanneen suosion. Viattomasta ja tavoiltaan yksinkertaisesta Brucknerista kiersi aikanaan runsaasti anekdootteja. Tarinan mukaan hän kerran antoi sinfoniaansa harjoittaneelle kapellimestarille juomarahaa, jotta tämä olisi voinut ostaa itselleen lasin olutta. Brucknerin yksinkertaisuutta ei pidä kuitenkaan tulkita väärin. Kykenihän "yksinkertainen" Bruckner luomaan vaivattomasti äärimmäisen monimutkaisia, pitkälle kehitettyä musiikillista käsityötaitoa vaativia muotoratkaisuja teoksiinsa. Bruckner oli eläessään myös kuuluisa urkuri, joka hämmästytti yleisöä konserteillaan myös esimerkiksi Ranskassa vuonna 1869 sekä Englannissa vuonna 1871. Hän ei kuitenkaan kirjoittanut merkittäviä sävellyksiä uruille. Urkuimprovisaatioistaan Bruckner kuitenkin sai ideoita sinfonioitaan varten. Hän myös opetti urkujen soittoa konservatoriossa. Hänen oppilaisiinsa kuului esimerkiksi Hans Rott, jonka musiikki vaikutti Gustav Mahleriin ja Franz Schmidtin.
Hannu Riikonen (taiteilija)
Tyyli
Esittävät teokset käsittelevät usein yhteiskunnallisia teemoja pienen ihmisen näkökulmasta ja muun muassa suomalaisuuden olemusta. Ihmishahmot ovat enemmän tyyppejä kuin persoonia. Kansanominaisuuksiin viittaavat hahmot muistuttavat toisinaan myös ITE-taiteilijoiden veistoksista tuttuja ihmistyyppejä. Reliefeissä taas on opettavaisen kolmiulotteisen huoneentaulun tuntua.
Anton Bruckner
Kuolema
Bruckner kuoli sydänhalvaukseen 11. lokakuuta 1896 kotonaan Wienissä. Hänen yhdeksäs, keskeneräiseksi jäänyt sinfoniansa esitettiin samassa kaupungissa 11. helmikuuta 1903. Bruckner ei koskaan mennyt naimisiin, mutta hän ehdotti naimakauppoja monille tytöille. Brucknerin sanottiin olleen kiinnostunut ruumiinsa käsittelystä, ja hän jätti tarkat ohjeet siitä, miten hänen ruumiinsa tulisi balsamoida.
Hannu Riikonen (taiteilija)
Tyyli
Kriitikko Hannu Castren on luonnehtinut Riikosen veistoksia piikiksi runsaassa lihassa. Castren on verrannut Riikosen pulleita figuureja Picasson 1920-luvun surrealistisiin mutta antiikin perinnettä jatkaviin hahmoihin, ja Aaltosen Hämeensillan veistoksiin.
Anton Bruckner
Bruckner säveltäjänä
Brucknerin merkittävimpinä teoksina pidetään hänen yhtätoista sinfoniaansa (joista 9 numeroitua) sekä orkesterille ja kuorolle sävellettyjä kolmea numeroitua messua ja Te Deumia. Sinfonioista arvostetuimmat ovat neljäs, seitsemäs, kahdeksas sekä keskeneräinen yhdeksäs. Myös harvemmin soitetut toinen ja kuudes sinfonia ovat hyviä esimerkkejä säveltäjän omintakeisesta tyylistä, samoin kuten kontrapunktisesti loistelias viides sinfonia.
Bruckner asettaa usein orkesterin eri soitinryhmät toisiaan vastaan hieman urkujen äänikertojen tapaan, jolloin syntyy säveltäjälle tyypillinen, juuri urkumaiseksi luonnehdittu sointiväri. Bruckner sai vaikutteita erityisesti Beethovenilta, Franz Schubertilta ja Wagnerilta, joskin Wagnerin merkitystä on usein ylikorostettu. Brucknerin sinfoninen tyyli erottuu radikaalisti kaikista aikalaisistaan sekä myös myöhemmistä säveltäjistä. Sinfoniat ovat Gustav Mahleria ennakoiden kestoltaan pitkiä, pituudeltaan runsaasta tunnista lähes puoleentoista. Sinfonioiden avaus ja loppuosa ovat usein molemmat kahdenkymmenen minuutin tai liki puolen tunnin mittaisia ja välissä olevat osat saattavat olla lähes yhtä pitkiä. Monesti Bruckner aloittaa sinfoniansa jousien hiljaisella tremololla Beethovenin 9. sinfonian tapaan. Tällaiset nostatusvaiheet kestävät Brucknerin teoksissa usein yli minuutin. Brucknerin musiikki on luonteeltaan hyvin dynaamista ja majesteettista. Tempo ei milloinkaan ole Brucknerilla erityisen nopea. Melodisuus ei ole keskeistä Brucknerin tyylissä, sen sijaan painotus on enemmän teosten osien monimutkaisessa rakenteessa.
Hannu Riikonen (taiteilija)
Teosten vaiheita
Aiemmin Aula-baarissa ollut Riikosen Juicea esittävä veistos on nykyisin Juicen kirjastossa Tampellan alueella. Kirjasto on Viola-kodin tiloissa Reino & Aino Kotikenkä -yhtiön Arto Huhtisen lahjoittamana. Maalattu kipsiveistos on vuodelta 1987.
Huomiota herätti 1990-luvulla myös Kerttu, joka synnytti Jyväskylän paikallislehdissä keskustelua "pornopatsaista". Kohun vuoksi teos jouduttiin poistamaan 1994 julkisista tiloista ja sijoittamaan kaupungintalolle kaupunginsihteerin huoneeseen.
Explorer 8
pienoiskuva|Explorer 8
Anton Bruckner
Bruckner säveltäjänä
Vaikka Bruckner oli sinfonikkona uudistuksellinen säveltäjä, hänen uudistuksellisuutensa ei ulottunut teosten rakenteeseen osien tasolla. Kaikki hänen sinfoniansa ovat nimittäin jo klassismin ajoilta peräytyneen käytännön mukaisesti neliosaisia. Ne alkavat laajennettua sonaattimuotoa käyttävällä allegro-osuudella, jota seuraa lähes aina hidas osio, 3/4 tahtilajiin kirjoitettu scherzo ja lopuksi osin sonaattimuotoon perustuva finaali. Brucknerin käyttämät orkesterit ovat myös kokoonpanoltaan suhteellisen perinteisiä: normaalit jouset, puupuhaltimia on pareittain, käyrätorvia neljä, trumpetteja kaksi tai kolme, pasuunoita kolme. Lisäksi mukana on yksi tuuba. Kahdeksannessa ja yhdeksännessä sinfoniassa puupuhaltimet ovat kolminkertaiset. Lyömäsoittimista Brucknerille riittävät yleensä pelkät patarummut. Kolmessa viimeisessä sinfoniassa on käytetty Wagner-tuubaa. Huolimatta suhteellisen vaatimattomista kokoonpanoista Bruckner saa esittäjistöstään halutessaan irti valtaisia tehoja. Solisteille, kuorolle, uruille ja orkesterille sävelletty Te Deum tarjoaa tästä hyvän esimerkin. Sinfonioilla ei ole kutsumanimiä lukuun ottamatta Romanttista neljättä sinfoniaa (kahdeksannen sinfonian nimestä, "apokalyptinen", on aikojen saatossa luovuttu).
Hannu Riikonen (taiteilija)
Teosten vaiheita
Riikosen maalaus Miesten ehdoilla (1982) on Eero Koivistoisen levyn Kallista on ja halvalla menee kannessa.
Explorer 8
Explorer 8 oli yhdysvaltalainen tutkimus-satelliitti, joka laukaistiin 3. marraskuuta 1960. Se oli tarkoitettu tutkimaan elektronien ajallista ja alueellista jakaumaa, ionien keskitystä, ionien massaa, mikrometeoriittien jakelua, ja mikrometeoriittien massaa ionosfäärissä 400–1600 km korkeuksilla ja niiden vaihtelua täysin aurinkoisista olosuhteista täydelliseen varjoon, tai yöaikaan.
Anton Bruckner
Bruckner säveltäjänä
Brucknerin teosluetteloon viitataan lyhenteellä WAB (Werkverzeichnis Anton Bruckner) ja sitä seuraavalla numerolla.
Explorer 8
Hyötykuorma oli kahden katkaistun kartion muodossa, joiden pohjat liitettiin lieriömäiseen ekvaattoriin. Ulkokuori oli alumiinia ja sen halkaisija oli 76 cm ja korkeus 76 cm.
Anton Bruckner
Sinfoniat
Brucknerin toinen sinfonia, c-molli (1872), ei tuoreeltaan saanut suurempaa vastakaikua: kapellimestari Otto Dessoff luonnehti sitä kerrassaan kelvottomaksi. Kantaesityksen yleisö suhtautui teokseen suopeasti, mutta myöhemmin se on tahtonut jäädä Brucknerin myöhempien, monumentaalisten sinfonioiden varjoon. Neljäs sinfonia otettiin suosiollisesti vastaan: ensiesityksessä yleisö taputti jokaisen osan jälkeen. Viides sinfonia on edeltäjäänsä selvästi vaikeammin lähestyttävä, mutta sekin nostetaan Brucknerin parhaimpien töiden joukkoon. Kuudes sinfonia on vähemmän suosittu, ja sitä esitetään selvästi muita Brucknerin myöhäisiä sinfonioita harvemmin. Seitsemännen sinfonian ensiesityksessä 1883 Bruckner sai osakseen suurta suosiota. Säveltäjää inhonnut kriitikko Eduard Hanslick piti teosta luonnottomana ja sairaana, mutta monet kuulijat kohottivat sen tuoreeltaan Brucknerin mestaritöiden joukkoon.
Kahdeksannen, c-molli-sinfonian sävellystyö alkoi vuonna 1884. Teoksen inspiraationlähteestä ei ole selvyyttä, mutta Bruckner sanoi saaneensa sinfonian finaaliin innotusta samana vuonna tapahtuneesta Itävalta-Unkarin ja Saksan keisarien tapaamisesta Venäjän Olmützissa. Vuonna 1887 Bruckner lähetti työn edellistä sinfoniaa johtaneelle kapellimestari Hermann Leville. Tämä ei kuitenkaan ihastunut uuteen sinfoniaan ja Bruckner alkoi tulla epätoivoiseksi. Hän teki teoksesta uuden version, joka valmistui vuonna 1890. Vuoden 1890 versio (Leopold Nowakin toimittama versio) on teoksen esitetyin nykyään, mutta jotkut kapellimestarit suosivat hieman aiempaa versiota (Robert Haasin versio), jossa on muutamia vuoden 1887 versiosta periytyneitä kohtia. Teoksen ensimmäinen versio levytettiin ensimmäisen kerran vasta 1980-luvulla. Useimmat tutkijat pitävät sinfonian lopullista, korjausprosessin läpikäynyttä muotoa harkitusti paranneltuna. Alkuperäisessä versiossa oli esimerkiksi mahtipontinen lopetus ensimmäisessä osassa ja scherzon trio oli kepeämpi viimeisen version adagiomaisen osuuden sijaan. Kahdeksannen sinfonian keskeisimpänä osana pidetään yleensä sen adagiota, joka kestää noin 27 minuuttia. Teoksen ensiesityksestä tuli Brucknerin uran menestyksekkäin hetki, ja kriitikko Hanslick buuattiin ulos paikalta. Yleisön joukossa oli myös Brahms, joka otti teoksen vastaan osoittamalla muun yleisön mukana suosiotaan seisaaltaan. Teokselle annettiin myöhemmin lisänimi, "Apokalyptinen", mutta sen käytöstä on nykyään enimmäkseen luovuttu.
Brucknerin elämän viimeinen suuri saavutus oli kesken jäänyt yhdeksäs sinfonia d-molli, jonka kanssa hän alkoi työskennellä vuonna 1887. Teoksen ensimmäiset kolme osaa olivat valmiita vuoden 1894 loppuun mennessä. Pelkän adagion säveltämiseen Brucker oli käyttänyt 18 kuukautta. Säveltäjän heikko kunto viivästytti teoksen valmistumista ja hänen kuollessaan viimeisestä osasta oli paperilla vain laajoja luonnostelmia. Bruckner suunnitteli käyttävänsä teostaan Te Deum yhdeksännen sinfonian finaalina. Ongelmana oli, että Te Deum oli C-duurissa, kun taas sinfonia d-mollissa. Bruckner aloitti Te Deumin transponoinnin toiseen sävellajiin, mutta luopui kohta tästä ideasta. Nykyään yhdeksännestä sinfoniasta esitetään yleensä vain kolme valmistunutta osaa, mutta joskus on käytetty myös Brucknerin luonnostelmien pohjalta rekonstruoituja versioita teoksen finaalista. Rekonstruktioyrityksiä on ollut useampia, joista käytetyimpänä kaiketi John A. Phillipsin versio. Vaikka yhdeksäs sinfonia jäi kesken, monet pitävät sitä Brucknerin edistyksellisimpänä työnä ja se inspiroikin monia myöhempiä säveltäjiä.
Monista Brucknerin numeroiduista sinfonioista on olemassa useita versioita, mikä on aiheuttanut jossain määrin sekaannusta musiikintutkijoiden piirissä. Joskus on ongelmallista arvailla, mitä versiota Bruckner itse piti parhaana.
Brucknerin musiikki 1900-luvulla
Brucknerin musiikkia suosivat 1900-luvulla monet tunnetuimmista kapellimestareista, kuten Herbert von Karajan, Wilhelm Furtwängler, Sergiu Celibidache, Eugen Jochum ja Günter Wand. Brucknerin sinfonioita otetaan varsin usein konserttiohjelmistoon. Tunnetun Gramophone-lehden perusteosten listaan ("suggested basic library") on valittu Brucknerilta neljäs, viides, kahdeksas ja yhdeksäs sinfonia sekä motetit.
Natsi-Saksa käytti Brucknerin musiikkia propagandatarkoituksissa. Koska Bruckner ei ollut elävä säveltäjä, voitiin hänen töitään käyttää hyödyksi pelkäämättä säveltäjän vastalauseita. Bruckner ja Adolf Hitler olivat molemmat kotoisin Ylä-Itävallasta. Lisäksi molemmat ihailivat Wagneria. Nämä seikat ilmeisesti lisäsivät Hitlerin kiinnostusta Bruckneria kohtaan. Brucknerin uskonnollisuus oli kuitenkin piirre, joka ei sopinut yhteen natsien tarkoitusten kanssa, ja siksi säveltäjän tätä puolta vähäteltiin. Niinpä Herbert von Karajanin ei sallittu johtaa Brucknerin motetteja konsertissa, jossa esitettiin Brucknerin viides sinfonia. Seitsemännen sinfonian hidasta osaa soitettiin Saksan radiossa, kun Hitlerin kuolemasta kerrottiin. Brucknerin musiikin "natsiyhteydestä" ei ole kuitenkaan nykyään haittaa hänen maineelleen säveltäjänä, koska kukaan ei voi väittää, että Brucknerin ajattelulla – aivan toisin kuin erityisesti Wagnerin – tai musiikilla olisi ollut jotain tekemistä natsismin kanssa.
1900-luvun alkupuolella Brucknerin musiikki kärsi myös äänitystekniikan rajoituksista, koska pitkiä teoksia oli hankala saada mahtumaan äänilevyille. LP-levyjen ja myöhemmin CD-levyjen aikana asia on kuitenkin korjaantunut. Brucknerin sinfonioista kaikki mahtuvat yhdelle CD-levylle lukuun ottamatta viidennen ja kahdeksannen sinfonian hitaimpia levytyksiä (joskin näidenkin teosten levytysten keskipituus on alle kahdeksankymmenen minuutin), sekä yhdeksännen sinfonian täydennettyä versiota.
Korabl-Sputnik 2
Lento
Puoli tuntia myöhemmin noin klo 10.50 UTC aktivoitui Vostok-kapselin heittoistuinjärjestelmä suunnitelmien mukaisesti jolloin Belka ja Strelka jatkoivat laskeutumista laskuvarjoilla pienemmässä kapselissa muiden mukana olleiden koemateriaalien kanssa. Koirien kapseli ja Vostok-avaruusalus laskeutuivat lopulta lähes samanaikaisesti klo 11.02 UTC. Molemmissa kapseleissa oli mukana kortti, joka ohjeisti mahdollisia paikalle sattuneita ihmisiä jättämään kapselit koskemattomiksi ja ilmoittamaan välittömästi niiden sijainnin viranomaisille.
Lennon jälkeen
Asianomaisten viranomaisten saavuttua löydettiin Belka ja Strelka hyväkuntoisina eikä kummastakaan löytynyt mitään avaruuslennosta johtuvia haittavaikutuksia. Myös muut eläimet ja kasvit löydettiin hyväkuntoisina. Näin Vostok-avaruusalus oli todistanut kykynsä elollisten olentojen ylläpitämiseen avaruuslennon aikana ja myös palauttamaan ne turvallisesti takaisin maan pinnalle.
Belkasta ja Strelkasta tuli nopeasti Neuvostoliitossa hyvin kuuluisia ja niistä tehtiin muun muassa postimerkkejä. Pian avaruuslennon jälkeen lähetettiin yksi Strelkan pennuista, Pušinka, lahjana Yhdysvaltojen presidentti John F. Kennedyn lapsille. Pušinkan jälkeläisiä on elossa yhä edelleen. Belka ja Strelka täytettiin niiden luonnollisen kuoleman jälkeen. Belka ja Strelka ovat tällä hetkellä näytteillä Moskovassa Kosmonauttien museossa.
Euromast
pienoiskuva|Euromast Euromast on Rotterdamissa Alankomaissa oleva näkötorni. Sen yläosassa toimii myös ruokaravintola. Tornista on mahdollista päästä alas noin sadan metrin matkan turvaköyttä pitkin 45 euron lisämaksua vastaan.
Albany (Kalifornia)
Albany (aiemmin Ocean View) on kaupunki Alamedan piirikunnassa Kaliforniassa Yhdysvalloissa. Vuoden 2010 väestönlaskennan mukaan kaupungissa asui 16 447 ihmistä. Kaupungin asukastiheys oli tuolloin 3 731,8 asukasta neliökilometrillä. Albanyn pinta-ala on 14,1 km², josta vettä on 9,7 km².
Jääkiekon SM-sarjakausi 1945–1946
Vuonna 1946 jääkiekon SM-sarja pelattiin yhdeksän joukkueen kesken. Joukkueet tulivat Helsingistä, Turusta, Tampereelta ja Hämeenlinnasta. Muissa kaupungeissa ei vielä ollut pelattu SM-sarjajääkiekkoa. Sarjassa pelattiin yksinkertainen sarja, jonka voittaja voitti mestaruuden. Mestaruuden voitti Tampereen Ilves.
Sarjataulukko
TaPa ja ÅIFK putosivat Suomensarjaan. Tilalle nousivat Karhu-Kissat ja TPK.
Danger Days: The True Lives of the Fabulous Killjoys
Danger Days: The True Lives of the Fabulous Killjoys on My Chemical Romance -yhtyeen neljäs studioalbumi, ja se julkaistiin marraskuussa 2010. Albumilta julkaistiin singleinä kappaleet "Na Na Na (Na Na Na Na Na Na Na Na Na)", "Bulletproof Heart", "SING" ja "The Only Hope for Me Is You". Albumin kappale "Summertime" on omistettu laulaja Gerard Wayn vaimolle.
Albumi debytoi Suomen virallisen listan sijalla 9.
Kappaleet
Kaikki kappaleet kirjoittanut: Frank Iero, Ray Toro, Gerard Way ja Mikey Way, ellei toisin mainita.