cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Hjalmar Siilasvuo
Perhe
Siilasvuo syntyi ruotsinkieliseen perheeseen, hänen vanhempansa olivat kansakoulunopettaja Frans Fridolf Strömberg (1860-1892) ja Hulda Sofia Röman.
Jatkosotaan osallistunut esikoinen Ensio jäi niin ikään sotilasuralle, ja hänestä tuli aikanaan maineikas YK-joukkojen kenraali. Myös Rolf osallistui isänsä johtamien joukkojen mukana Tornion maihinnousuun ja Lapin sotaan, mutta sodan jälkeen hänestä tuli Limingan kansanopiston rehtori. Rakel Siilasvuo oli puolestaan Oulun tyttölyseon pitkäaikainen rehtori.
Opinnot
Strömberg kirjoitti ylioppilaaksi Helsingin ruotsalaisesta normaalilyseosta vuonna 1911 ja liittyi Nylands Nationiin. Opintojaan hän jatkoi vuosina 1911–1915 Helsingin yliopiston lainopillisessa tiedekunnassa. Hän kävi hyökkäysvaunukurssin vuonna 1922 ja korkeamman päällystön kurssin vuonna 1923 sekä Sotakorkeakoulun yleisen osaston vuosina 1924–1926. Lisäksi hän suoritti Taistelukoulun orientoivan kurssin vuosina 1929 ja 1930.
Jääkäri Strömberg
Nuori ylioppilas Strömberg keskeytti lakitieteen opintonsa 1915 ja matkusti salaa muiden vapaaehtoisten lailla Saksaan saamaan sotilasopetusta. Hän saapui Lockstedtin leirille heti ensimmäisten perässä, 23. maaliskuuta 1915. Hän osallistui Pfadfinder-kurssille, jossa hänet sijoitettiin joukon 2. komppaniaan, missä komppaniassa hän oli myös Jääkäripataljoona 27:n perustamisen jälkeenkin. Hän otti osaa ensimmäisen maailmansodan taisteluihin Saksan itärintamalla komppaniansa mukana Misse-joella, Riianlahdella ja Aa-joella. Hän saavutti Gruppenführerin eli ryhmänjohtajan arvon.
Suomen sisällissota
Strömberg palasi jääkäreiden pääjoukon mukana höyrylaiva SS Arcturuksella Vaasaan 25. helmikuuta 1918 ja hänet sijoitettiin Suomen hallituksen kokoamaan valkoiseen armeijaan 3. jääkärirykmentin 5. jääkäripataljoonan 3. komppanian päälliköksi, mistä hänet siirrettiin 29. huhtikuuta 1918 5. jääkäripataljoonan komentajaksi. Hän osallistui sisällissodan taisteluihin Tampereella ja Viipurissa.
Sotien välillä
thumb|left|220px|Polkupyöräpataljoona 1. upseerikerhorakennus Terijoella (SA-Kuva). Sodan jälkeen Strömberg jäi 5. jääkäripataljoonan komentajaksi. Tänä aikana Strömberg suoritti myös Sotakorkeakoulun Yleisen osasto 1:n ja sai ylennyksen everstiluutnantiksi. Vuonna 1927 tuli käsky Kaarlo Heinosen johtaman puolustusministeriön tehtäviin muun muassa sota-asiainosaston päälliköksi.
Istuminen pöydän takana ei kuitenkaan kiinnostanut toimeliasta koulutuksesta ja johtamisesta kiinnostunutta upseeria. Seuraavana vuonna hän saikin siirron Karjalankannakselle Polkupyöräpataljoona 1:n komentajaksi. Strömberg hioi kurittomasta joukosta eliittipataljoonan ja vaikutti edistävästi myös upseerikerhon rakentamiseen Terijoelle. Samainen kerho palveli talvisodan aikana Otto Wille Kuusisen Terijoen nukkehallituksen kokoontumistilana.
Vuonna 1933 Strömberg ylennettiin everstiksi ja hänet määrättiin johtamaan Savon jääkärirykmenttiä. Seuraavana vuonna hän sai siirron Ouluun Pohjois-Pohjanmaan sotilasläänin komentajaksi. Oulussa ollessaan hänet valittiin Oulun kaupunginvaltuustoon, jossa hän toimi vuosina 1937–1940. Helmikuussa 1936 hän vaihtoi nimensä Strömbergistä Siilasvuoksi, mahdollisesti Kilpisjärven Siilasvuoman mukaan.
Talvisota, Suomussalmen ja Kuhmon taistelut
left|thumb|200px|Kartta Suomussalmen taistelusta. Talvisodan syttyessä hyökkäyksen odotettiin tulevan Etelä-Suomessa. Hyökkäys kuitenkin jakaantui pitkin rajaa, ja Oulua kohti suunnattu Neuvostoliiton 163. divisioona valtasi pian Suomussalmen. Oululaisista ja muista pohjoispohjalaisista koottu 9. divisioona jaettiin Oulussa kahteen osaan ja Siilasvuon johtama prikaati Siilasvuo lähetettiin lyömään vihollinen takaisin. Tilanne vaikutti kovastikin epätasaiselta, mutta Siilasvuon joukot olivat tuhonneet tai ajaneet pakosalle 163. divisioonan joukot joulukuun loppuun mennessä ennen kuin suomalaisten 9. divisioona oli edes ehtinyt täydentyä. pienoiskuva|Siilasvuo tilannekatsauksessa Suomussalmen taistelun aikana. (SA-Kuva) Puna-armeija lähetti 163. divisioonan tueksi pitkin Raatteen tietä pääosan, kaksi rykmenttiä Neuvostoliiton 44. divisioonasta, perinteikkäältä nimeltään "Sininen divisioona". Suomalaisten 11. joulukuuta 1939 alkanut vastahyökkäys Suomussalmen kirkonkylälle katkaisi rykmenttien etenemisen Raatteen tien kylän itäpuolella, Kuomasjoella, ja esti näin avun tulon. Samalla se katkaisi 163. divisioonan lyhimmän perääntymistien. Kun taistelu kirkonkylän seudusta oli päättynyt 163. divisioonan vetäytymiseen pitkin Kiantajärven jäätä Juntusrantaan, Siilasvuon joukot keskitettiin Raatteen tielle. 44. divisioonan yhteydet itään katkaistiin, ja kovassa pakkasessa 4.–7. tammikuuta 1940 käydyssä Raatteen tien taistelussa ukrainalaisdivisioonan Raatteessa olleet joukot tuhottiin.
pienoiskuva|oikea|Kaatuneita neuvostoliittolaisia ja tuhottua kalustoa Raatteen tien taistelujen jälkeen. Suomussalmen taistelut antoivat toivoa ja uskoa, ettei Suomen kohtaloa ole vielä ollenkaan ratkaistu. Lisäksi sotasaaliiksi jäi suuri määrä kipeästi kaivattuja aseita, tarvikkeita ja varusteita. Samoin paikalle tullut ulkomaisista kirjeenvaihtajista koostunut reportterijoukko teki tapahtuneesta myytin, niin sanotun Raatteen tien ihmeen ja Siilasvuosta Suomussalmen sankarin. Ei liene syytä väheksyä Siilasvuon esikunnan merkitystä, jossa oli yksi Suomen menestyneimmistä upseereista nimittäin kapteeni Alpo Marttinen ja joka sittemmin sai evestin kannuksensa Tiehaaran taistelussa juhannuksen aikoihin kesällä 1944. Tällöin hän oli Suomen nuorin eversti. Marttinen kunnostautui myös Yhdysvaltain sotavoimissa sekä saavutti sielläkin everstin arvon ja toimi suomalaisten upseerien "nokkamiehenä".
Heti talvisodan alkaessa oli Kuhmoon hyökännyt Neuvostoliiton 54. divisioona, joka oli koottu paljolti vienankarjalaisista. Sen tavoitteena oli ensin Kuhmo, sitten Sotkamo ja edelleen Kajaani ja Oulu, joka oli myös Suomussalmelle hyökänneiden divisioonien tavoitteena. Divisioonan hyökkäys pysäytettiin Kuhmon kirkonkylän eteläpuolelle, Jyrkänkoskelle. Suomussalmen taistelujen ratkettua Siilasvuo sai seuraavaksi tehtäväkseen lyödä myös tämän divisioonan. Siilasvuon 9. divisioona saikin saarrettua vihollisen, ja paloiteltua sen joukot useaan mottiin. 54. divisioonalla oli kuitenkin ollut aikaa ja kykyä kaivautua maahan, ja se puolustautui hyvin sitkeästi, eikä kaikkia motteja kyetty laukaisemaan. Puna-armeija yritti myös päästä saarretun divisioonan avuksi. Helmikuussa Dolinin hiihtoprikaati pyrki apuun metsien kautta, mutta metsiin se myös tuhottiin. Neuvostoliitosta tulevan tien suunnasta apuun pyrkivät vahvat joukot, muun muassa 44. divisioonan kolmas rykmentti. Täällä puna-armeija pystyi myös käyttämään ylivoimaista tykistöään, jonka merkitys jäi muuten Kainuun talvisodassa suhteellisen vähäiseksi. Suomalaiset torjuivat nämä hyökkäykset Löytövaarassa ja Kilpelänkankaalla, jossa tykistötulen jäljet näkyvät maastossa vielä vuonna 2006. Taistelut Kuhmossa jatkuivat Moskovan rauhaan saakka, joskin Siilasvuon mukaan taistelu olisi ratkaistu voitoksi, jos rauhaa olisi viivytetty parilla päivällä.
Hjalmar Siilasvuo kirjoitti talvisodan tapahtumista kaksi teosta, Suomussalmen taistelut ja Kuhmo talvisodassa, jotka ilmestyivät Otavan kustantamina vuoden 1940 aikana. Varsinkin edellisestä tuli suurmenestys; sitä myytiin kaikkiaan liki 34 000 kappaletta. Siilasvuo sai Päämajasta luvan kirjojen kirjoittamiseen, vaikka marsalkka Gustaf Mannerheim ei tiettävästi pitänyt ajatuksesta. Kirja-arviossaan professori V. A. Koskenniemi luonnehti Siilasvuon lyhyttä ja toteavaa kirjoitustyyliä "monumentaaliseksi". Suomussalmen taistelut -kirjan haamukirjoittajaksi epäiltiin aikanaan eversti Alpo Marttista, minkä Marttinen itse kuitenkin kiisti.
Jatkosota
thumb|Kenraali von Falkenhorst ja kenraalimajuri Siilasvuo jatkosodan alussa. Siilavuo ylennettiin kenraalimajuriksi 8. huhtikuuta 1940.
Kesällä 1941 jatkosodan syttyessä hän oli kenraali Nikolaus von Falkenhorstin johtamien saksalaisten esikunnalle alistetun III armeijakunnan (III AK) komentaja. Vihollisuuksien alettua III armeijakunta eteni Vienan Karjalaan, jossa vihollisia oli aluksi vain vähän. Saksalaiset tavoittelivat Muurmannin rataa ja Vienanmeren rantaa, mutta eteneminen ei oikein sujunut muun muassa puuttuvan tieverkoston ja vihollisen vahvistumisen takia. Falkenhorstin kehotuksesta Siilasvuo painosti joukkojaan etenemään Sohjananjoelle ja tappioita alkoi kertyä. Eversti Jussi Turtolan komentama Ryhmä J, Jalkaväkirykmentti (53) (JR53) jäi Kiestingissä mottiin. Vaikka suomalaiset pääsivät aikanaan murtautumaan motista, eversti Turtola kaatui yhdessä satojen miestensä kanssa näissä taisteluissa. Joukkoihin kuului myös JR 12 II pataljoona eli Koskimaan pataljoona ja heti sodan alusta asti. Muut pataljoonat olivat Sallan suunnan taisteluissa. Uhtuan rintamalta irrotettiin myös yksi sissipataljoona Turtolan avuksi.
Tappioiden kasvaessa ja taistelumoraalin laskiessa joukot alkoivat kutsua johtajaansa "Jalmari Veriseksi" ja epäilivät tilanteita pitkittävän Siilasvuon uhraavan suomalaisia miellyttääkseen saksalaisia. Divisioona J:ksi muuttunut Ryhmä J oli harvennut alkuperäisestä 2 800 miehestä 800:aan. Marraskuun puolivälissä 1941 Siilasvuo omavaltaisesti ja enempiä selittelemättä keskeytti hyökkäämisen. Jo aiemmin huonontuneet välit saksalaisten kanssa puhkesivat molemminpuoliseen syyttelyyn. Tapahtumista masentunut 6. divisioonan komentaja eversti Verner Viikla jopa tappoi itsensä. Marraskuun hyökkäyksessä oli suurvaltapolitiikka mukana. Mannerheimia painostettiin keskeyttämään hyökkäys, mutta hän ei voinut käskeä saksalaisille alistettua Siilasvuota suoraan vaan joutui vihjailemaan "ettei olisi viisasta katkaista Muurmannin rataa".
Seuraavan vuoden kesällä, 3. heinäkuuta 1942, hänet ylennettiin kenraaliluutnantiksi, mutta vuoden lopulla hänet siirrettiin sotakoulujen ylitarkastajaksi Helsinkiin aina helmikuuhun 1944 saakka. Vaikka komennus vaati pätevyyttä, ei Siilasvuo ollut tyytyväinen pöytätyöhön.
Kevättalvella 1944 Siilasvuo palasi rintamalle, tällä kertaa Karjalankannakselle, takaisin välillä hajotetun ja uudelleenkootun III armeijakunnan komentajaksi. Armeijakunnan muodostivat 15. divisioona ja 19. prikaati, ja sillä oli rintamavastuu Itä-Kannaksesta, eli rintaman Laatokkaan päättyvästä osasta. 9. kesäkuuta 1944 käynnistyneen Neuvostoliiton suurhyökkäyksen Siilasvuo joukkoineen sai vaikeuksien jälkeen taltutettua omalla kaistallaan heinäkuun puolivälin jälkeen. Rintamatilanne vakiintui, aselepo astui voimaan 4. syyskuuta 1944 ja osapuolet tekivät 18. syyskuuta 1944 Moskovassa sopimuksen välirauhasta. Sota Neuvostoliittoa vastaan oli ohi.
Lapin sota
left|thumb|Saksalaisten tuhoamaa Ivaloa. Neuvostoliiton kanssa solmitun välirauhansopimuksen ehtojen täyttämiseksi suomalaisten tuli ajaa saksalaisten joukot rajojensa sisältä. Tasavallan presidentti C. G. E. Mannerheim, joka pelkäsi uutta venäläisten väliintuloa, valitsi Lapin tuntevan Siilasvuon Pohjois-Suomessa olevien saksalaisten karkottajaksi. Mannerheim oletti hänen toimivan nopeammin kuin monien muiden, joko saksalaisystävällisten tai vihamielisyyksiä entisten aseveljien kanssa välttelevien kenraaleiden.
1. lokakuuta 1944 toteutettu Röytän maihinnousu oli hyvin uhkarohkea, sillä joukkoja kuljettaneilla aseistautumattomilla kauppalaivoilla ei ollut suojaavia aluksia tai ilmatukea. Kaikesta huolimatta maihinnousu onnistui, joskin osa taktisista tavoitteista jäi saavuttamatta. Neuvostoliitto oli näkyvään toimintaan kuitenkin tyytyväinen ja uhka sen mukaantulosta väistyi kauemmaksi.
Pari viikkoa tämän jälkeen, ehkä sodan alun vitkastelun vuoksi, ehkä Tornion maihinnousussa osoitetun omavaltaisuuden tähden Mannerheim asetti Siilasvuolle esimieheksi kenraaliluutnantti Harald Öhquistin. Siilasvuo, joka piti tätä alennuksena ja luottamuspulan osoituksena raivostui, tekeytyi jopa sairaaksi ja pyysi eroa. Hän sai kuin saikin jatkaa Lapin ryhmän komentajana. 21. joulukuuta Siilasvuo palkittiin toiminnastaan kolmessa sodassa toisen luokan Mannerheim-ristillä.
Sodan jälkeen
thumb|upright|Voitto Lapissa, suomalaiset nostavat lipun Norjan ja Suomen välisellä rajalla (SA-Kuva). Hjalmar Siilasvuo pysyi Ouluun sijoitetun 1. divisioonan komentajana ja osallistui kunnallispolitiikkaankin. Hän joutui myös todistamaan sotasyyllisyysoikeudenkäynnissä muun muassa saksalaisten ja suomalaisten joukkojen yhteisistä operaatioista ja toiminnasta. Hän ehti myös kirjoittaa toisenkin kirjan talvisodan kokemuksistaan, Kuhmo talvisodassa.
Siilasvuo tunnettiin äkkipikaisena joskin seurallisena sotilaana. Hän ei juurikaan arvostanut virkasotilaana olemista ja toimistossa istuskelua, vaan sotilasurassa parasta Siilasvuon mielestä oli kouluttaminen ja joukkojen johtaminen. Tässä hän olikin hyvä, ajoittain loistava kyetessään juuri impulsiivisuutensa vuoksi tekemään nopeita ratkaisuja toinen toistaan seuraavissa hyvinkin hankalissa tilanteissa. Siilasvuo koki itsensä päteväksi johtajaksi ja halusi mieluummin täyden päätäntävallan ja vastuun. Tästä syystä hän arvosti komentajuutta eikä halunnut esikuntaupseeriksi.
Alaisilleen hän antoi liikkumavaraa varsinkin asioiden sujuessa eikä kyllä muutenkaan seurustellut näiden kanssa, vaikka muuten piti hyvästä ja hauskasta seurasta. Esimiehiään hän osasi hermostuttaa monella tavalla, muun muassa raivostumalla ja puhumalla suoraan. Hälyttävistä tilanteista rintamalla Siilasvuo saattoi lähetellä viestejä päämajaan samaan tyyliin kuin tavallisesti huolestunutta vaimoa lepytellessään suorien tilanneraporttien sijasta.
Ray McKinnon
Raymond ”Ray” McKinnon (s. 15. marraskuuta 1957 Adel, Georgia, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänen tunnetuin roolinsa on Bill Coleman amerikkalaisessa draamasarjassa Comanche Moon. Hän on ollut naimisissa vuodesta 1998 näyttelijä Lisa Blountin kanssa.
South Park: The Fractured but Whole
Vastaanotto
V2.fi antoi pelille 4/5 tähteä arvostelussaan.
Polygon-sivusto antoi pelille arvosanaksi 7/10 arvostelussaan.
Geeniklusteri
Geeniklusteri on joukko samassa kromosomissa sijaitsevia, toisiinsa läheisesti kytkeytyneitä geenejä, joiden tehtävät liittyvät samaan metaboliaprosessiin. Esimerkkinä ovat geenit, jotka tuottavat tietyn aineenvaihduntaketjun peräkkäisiä reaktioita katalysoivia entsyymiproteiineja. Termin ottivat vuonna 1959 ensimmäisenä käyttöön Demerec ja Hartman joukolle geenejä, jotka tuottivat ruuansulatusprosessissa tarvittavia entsyymejä.
Petri Liski
Petri Juhana Liski (s. 20. lokakuuta 1965 Turku) on suomalainen näyttelijä, juontaja ja muusikko.
Teatteri ja elokuvat
Petri Liski kiinnitettiin näyttelijäksi Suomen Kansallisteatteriin suoraan Teatterikorkeakoulusta vuonna 1990, jossa hän edelleen on kiinnitettynä. Vuosina 1997–2000 Liski vieraili Lahden kaupunginteatterissa muun muassa musikaaleissa Laulavat sadepisarat ja Annie – Mestariampuja, sekä monissa puhenäytelmissä. Kesällä 2003 hän esiintyi myös Linnanmäellä UIT:n 25-vuotisjuhlarevyyssä Me olemme taas. Liski on näytellyt mm. Claes Olssonin elokuvissa Akvaariorakkaus sekä Rikinkeltainen taivas. Lisäksi hän on näytellyt muun muassa elokuvissa Uuno Turhapuron poika, Yöjuna sekä Rauni Mollbergin elokuvissa Tuntematon sotilas ja Ystävät, toverit. Liski on toiminut myös Tuuloksen Ruuttanäyttämön ohjaajana vuosina 2009-2019 sekä Nastolan Pisarateatterin ohjaana vuonna vuodesta 2019. Pääsiäisinä 2012 ja 2016 Liski ohjasi Lahteen Kärsimystie-katunäytelmän, jossa oli mukana satoja esiintyjiä ja jota seurasi yhteensä noin 20 000 katsojaa. Suomen Kansallisteatterin näyttelijäin eläkekassan johtajana Liski on toiminut vuodesta 2005 lähtien. Liski on kuulunut Juho ja Maria Lallukan taiteilijakotisäätiö r.y:n hallitukseen vuodesta 2017 lähtien.
Televisiossa
Liski juonsi Nelosen kisailuohjelmaa Mitä maksaa?. Yhdysvaltalaiseen formaattiin perustuvaa ohjelmaa esitettiin vuosina 1998–2000, ja sen voi katsoa tehneen Liskistä tutun suurelle yleisölle. Keväästä 2004 kevääseen 2005 Liski nähtiin MTV3:lla Salatut elämät -sarjan Juha Viljasen roolihahmossa. Yle Teema -kanavalla Liski nähtiin Teatron-nimisen teatteriaiheisen ohjelman juontajana alkuvuodesta 2005. Syksyllä 2011 Liski teki TV2:n Uusi päivä -sarjassa Samin roolin. Liski on esiintynyt kahdesti huippusuositussa Bumtsibumissa ja myös monissa muissa television viihde- ja musiikkiohjelmissa.
Ääninäyttelijänä
Liski on tehnyt myös paljon dubbauksia. Hän on lainannut ääntään suomenkieliselle Hessu Hopolle vuodesta 1988. Liski on dubannut mm. lastenohjelmissa Benin salainen maailma ja Elias, Tohtori Koira, Mikin Kerhotalo sekä elokuvissa Pinokkio, Ice Age, Valiant ja Bernard ja Bianca Australiassa. Televisioon Liski on dubannut Ankronikka-piirrossarjan Kepulia.
Muusikkona
Petri Liskin musiikkiharrastus alkoi jo varhain ja ensimmäiset yhtyeviritykset tulivat mukaan 13-vuotiaana, aikana jolloin 1950-luvun rock ’n’ roll ja rockabilly olivat suurta huutoa. Liski aloitti Hammond-urkujen, musiikin teorian ja säveltapailun opinnot Oulunkylän Pop-Jazz -opistossa vuonna 1979, mutta vaihtoi muutaman vuoden kuluttua rumpuihin. Ensimmäiset levytykset olivat Rock-SM -85 finalistiksi yltäneen Bermuda-yhtyeen kanssa. Vuosina 1987–1992 Liski soitti Päät-nimissessä yhtyeessä. Rumpujen soiton jäätyä tauolle hän perusti Korpraali Palmu ja Muukalaislegioona -orkesterin, joka toimi vuosina 1992–2002 esiintyen useissa televisio-ohjelmissa ja muun muassa kahdessa Suomen Kansallisteatterin näytelmässä. Muukalaislegioona oli mukana neljässä levytyksessä: Pitkäsoitto Afrikan tähti, cd-single "Rakkauden voima" / "Kaksi baakelsia", Musiikkia näytelmästä Kolmen pennin ooppera sekä Kape Rüster -tarina. Vuosina 2010–2011 Liski esiintyi Elvis-aiheisessa show’ssa Elvis * 3 – The Ultimate Comeback Special 1968. Vuonna 2013 Liski palasi rumpaliksi ja aloitti sävellysuran uudessa elektro-edm vaikutteisessa poprock-kokoonpanossa Adam & Eve, joka on julkaissut musiikkia digitaalisilla alustoilla.
Petri Liski juontaa myös erilaisia yritys- ja yleisötilaisuuksia.
Yksityiselämä
Liski oli aviossa yli 20 vuotta tanssitaiteilija Mia Liskin kanssa; liitto päättyi eroon tammikuussa 2016. Heillä on kaksi poikaa. 31.12.2019 Liski kihlautui biologian lehtori, erityisopettaja Susanna Alakarhun kanssa. Heillä on yksi tytär.
Liskin isä oli professori Paavo Liski, joka oli tunnettu teatterinjohtaja, teatteriohjaaja sekä näyttelijä. Liskin äiti on erikoiskirjastovirkailija Irja-Leena Liski (o.s. Heikkilä).
Tim Ruskell
Tim Ruskell (s. 1956 Jokohama, Japani) on NFL-joukkue Seattle Seahawksin entinen toimitusjohtaja.
Huominen Eurooppa (kappale)
Kappale sai karsinnassa 39 pistettä tuomareilta ja jäi kahdeksanneksi. Anneli Saariston esittämä ”La dolce vita” voitti finaalin.
”Huominen Eurooppa” edustaa sanoitukseltaan kulutuskulttuurin kritiikkiä, joka oli Gösta Sundqvistin tuotannossa toistuva teema. Sundqvistin kannanotot yhteiskunnallisiin asioihin olivat selkeimpiä kappaleissa, joissa hän käsitteli kerskakulutusta.
Keith Robinson
Keith D. Robinson (s. Kentucky, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hän näyttelee Comanche Moon -sarjassa Joshua Deets -nimistä hahmoa.
Dendermonden käsikirjoitus
Dendermonden käsikirjoitus on Hildegard Bingeniläisen kirjoituksia sisältävä käsikirjoitus.
Käsikirjoituksessa on Hildegardin tekstejä Liber vitae meritorum, 57 laulua Symphoniasta sekä Hildegardin ystävän ja aikalaisen, Elisabet Schönaulaisen Liber viarum domini ('Jumalan teiden kirja'). Käsikirjoitus ei ole täydellinen, vaan Symphoniasta puuttuu osia. Käsikirjoitus on peräisin Rupertsbergin luostarista 1170-luvulta, jolloin se kopioitiin Villersin munkeille. Hildegard on itse saattanut valvoa sen tekemistä.
Käsikirjoitus poikkeaa toisesta käsikirjoituksesta, Riesenkoodeksista, sikäli, että laulut ovat eri järjestyksessä. Käsikirjoitusta säilytetään Belgiassa Dendermondessa.
Informaatiofysiikka
Informaatiofysiikka on fyysikko John Wheelerin keksimä hypoteettinen käsite.
Informaatiofysiikan sanotaan olevan luonteeltaan liki panpsykismiä pyrkiessään tutkimaan sekä selvittämään miten ihmisen tietoisuudella voi olla yhteys ympäristön syvimpiin perusrakenteisiin.
Richard Flanagan
Richard Miller Flanagan (s. 1961 Longford, Tasmania, Australia) on australialainen kirjailija. Hän sai vuonna 2014 Booker-palkinnon romaanistaan The Narrow Road to the Deep North (2013). Kirja kertoo Thaimaan ja Burman välisestä kuoleman rautatiestä. Flanaganin teoksia ei ole suomennettu.
Propyleeniglykoli
Propyleeniglykoli on orgaaninen yhdiste (alkoholi), joka on huoneenlämmössä (20 °C) olomuodoltaan väritöntä, hajutonta, itseensä kosteutta sitovaa (hygroskooppista) jähmeää nestettä. Sen kemiallinen kaava on C3H8O2 ja rakennekaava on CH3CHOHCH2OH. Propyleeniglykolista käytetään myös nimityksiä 1,2-propaanidioli, metyylietyleeniglykoli ja 1,2-dihydroksipropaani.
Propyleeniglykolin leimahduspiste on 99 °C (c.c.) ja 107 °C (o.c.). Kaupallisesti propyleeniglykolia valmistetaan veden ja propyleenioksidin reaktiolla.
Propyleeniglykolipohjaisia nesteitä käytetään lentokentillä lentokoneiden jäänpoistoon sekä jäänestoon. Lämmöntalteenottojärjestelmissä propyleeniglykolia käytetään lämmönsiirtonesteenä. Auton jäähdytysnesteenä propyleeniglykolia käytetään erityisesti sellaisissa auton moottoreissa, joissa on alumiinista valmistettuja osia. Ainetta käytetään nuuskan ja tupakan lisäaineena, sähkötupakan nesteissä sekä sikarihumidorin kosteuttimissa hyvän kosteutta sitovan ominaisuutensa ansiosta. Aine toimii elintarvikkeissa lisäaineiden ja aromien kantaja-aineena. Propyleeniglykolin E-koodi elintarviketeollisuudessa E1520, ja lääke- ja kemianteollisuudessa E490.
Propyleeniglykolin käyttö sikarihumidorissa
Propyleeniglykolia käytetään 50/50 suhteessa steriilin veden kanssa akryylipolymeeristen kiteiden tai Oasis -sienen kostuttamiseen humidoreissa käytettävissä kostuttimissa. Propyleeniglykoli auttaa estämään liiallisen kosteuden humidorissa. Kosteuden laskiessa humidorissa alle n. 60 %, sieni tai kiteet alkavat luovuttaa kosteutta kunnes kosteusprosentti nousee takaisin n. 70 prosenttiin.
Ympäristö- ja terveysvaikutukset
Lyhytaikainen altistus ärsyttää silmiä ja toistuva tai pitkäaikainen ihokosketus voi aiheuttaa ihon herkistymisen.
Muu käyttö
Eläinlääketieteellisessä käytössä propyleeniglykoli lisää ja ylläpitää lehmien ruokahalua ja maidontuotantoa, sekä vähentää niiden altistumista asetonitaudille eli ketoasidoosille.
Vaivaishoitohallitus
Vaivaishoitohallitus oli jokaisessa kaupungissa ja kauppalassa toiminut köyhäinhoitolautakunta. Niitä syntyi vuoden 1865 kunnallisasetuksen säätämisen jälkeen, ja ne toimivat vuoden 1922 köyhäinhoitolain säätämiseen saakka.
Sen tehtävänä oli panna toimeen kunnan päätöksiä ja valvoa vaivaishoitoasetuksen ja -ohjesäännön noudattamista. Maalaiskunnissa vaivaishoitohallituksen perustaminen oli vapaaehtoista, ja jos sitä ei perustettu, niin kunnallislautakunta hoiti sen tehtävät. Vaivaishoitohallitukseen kuului kaupungeissa ja kauppaloissa vuoden 1879 vaivaishoitoasetuksen mukaan esimies (= puheenjohtaja) ja vähintään viisi jäsentä, jotka valitsi raastuvankokous tai kaupunginvaltuusto. Maalaiskunnissa siihen kuului puheenjohtaja ja vähintään kaksi jäsentä. Kirkkoherralla tai hänen sijaisellaan oli oikeus osallistua vaivaishoitohallituksen keskusteluihin ja päätöksiin.
Propyleeniglykoli
Muu käyttö
Savukoneissa käytettävä savuneste sisältää propyleeniglykolia ja tislattua vettä. Joissain savunesteissä ilmoitetaan käytettäväksi glyserolia propyleeniglykolin sijasta. Tislatun veden suhteella em. aineisiin saadaan vaikutettua savun sakeuteen.
Vaivaishoitohallitus
Vaivaisapua tarvitsevan tuli itse tai asiamiehen välityksellä ilmoittaa tarpeistaan puheenjohtajalle tai jäsenelle, joka hankki tarkat tiedot tarvitsijan elinolosuhteista ja esitteli asian vaivaishoitohallitukselle. Kiireellisissä tapauksissa apua sai puheenjohtajan päätöksellä. Vaivaisapua saavalle lapselle piti elatuksen ja vakinaisen asunnon lisäksi järjestää kristillistä kasvatusta ja mahdollisuus koulunkäyntiin.
Propyleeniglykoli
Muu käyttö
Propyleeniglykolia käytetään väliaineena sellaisissa lääkevalmisteissa, joiden vaikuttava aine ei liukene hyvin veteen. Propyleeniglykolia sisältävät injektoitavat lääkevalmisteet ovat aiheuttaneet joitain ongelmia, varsinkin suurina annoksina. Annoksesta riippuen 12–42 %:ia injektoidusta propyleeniglykolista erittyy pois virtsan mukana ja loput glukuroniidisidoksena. Propyleeniglykoliannoksen kasvaessa munuaisten kyky käsitellä sitä hidastuu, mikä saattaa johtua propyleeniglykolin alkoholeille ominaisesta lievästä anesteettisesta ja keskushermoa lamaavasta vaikutuksesta.
Vaivaishoitohallitus
Vaivaishoitohallituksen tuli myös valvoa, että myönnettyä apua käytettiin oikein. Kunnan alue jaettiin peräänkatsomusalueisiin, joihin valittiin vaivaishoitohallituksen jäsen toimimaan peräänkatsojamiehenä. Yli 15-vuotiaat kerjäläiset peräänkatsojamiehen tuli toimittaa kruunun- tai kaupunginpalvelijan luokse, jotta tämä toimittaisi hänet kuvernöörin haltuun. Viisitoistavuotiaat tai sitä nuoremmat kerjäläiset tuli toimittaa siihen kuntaan, jossa heillä oli kotipaikkaoikeus.
Vuonna 1889 tuli mahdolliseksi myös naisen valitseminen vaivaishoitohallitukseen. Ensimmäinen nainen lautakunnissa oli suomalaisen sosiaalityön uranuurtajana tunnettu diakonissa Cecilia Blomqvist. Vuoden 1922 köyhäinhoitolain mukaan kuntiin tuli perustaa köyhäinhoitolautakunta, jolle vaivaishoitohallituksen tehtävät siirtyivät. Laki tuli voimaan vuoden 1923 alussa.
20 suosikkia – Pure mua
20 suosikkia – Pure mua on Meiju Suvaksen vuonna 1995 julkaistu kokoelmalevy, joka sisältää 20 kappaletta hänen vuosina 1982–1994 levyttämistään kappaleista. Albumin on julkaissut CD-levynä ja C-kasettina Fazer Records. Albumi on ensimmäinen Suvaksen kokoelmalevy "20 suosikkia" -sarjassa. Hänen muut sarjassa julkaistut albumit ovat "20 suosikkia – Sydänmyrsky" ja "20 suosikkia – Viet itsekontrollin".
Bhopal
Bhopal on Madhya Pradeshin osavaltion pääkaupunki keskisessä Intiassa. Kaupungissa asui 1 883 381 ihmistä vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan. Bhopal sijaitsee kukkulaisella alueella Malwan ylätasangolla. Etelää kohti mentäessä maa kohoaa hiljalleen Vindhya-vuoristoksi.
Historia
Paramaran kuninkaan Bhojan sanotaan perustaneen kaupungille nimen antaneen tekojärven 1000-luvulla.
Kaupungissa tapahtui maailman pahin teollisuusonnettomuus 3. joulukuuta 1984. Metyyli-isosyanaattia purkautui Union Carbide Indian hyönteismyrkkytehtaasta kaupunkiin. Pilvi peitti puolet kaupungista, ja tuhansia ihmisiä kuoli. Virallisten tietojen mukaan uhreja oli 3500, mutta onnettomuuden uhrien asiaa ajavat aktivistit puhuvat jopa 25 000 kuolonuhrista.
Maantiede ja nähtävyyksiä
Bhopalia kutsutaan järvien kaupungiksi. Kahden suuren tekojärven rannalla on palatseja, järvistä saadaan juomavettä ja niitä käytetään virkistykseen. Kaupungissa on myös monia satojen vuosien ikäisiä moskeijoita, joiden joukossa on Intian suurin moskeija Taj al-Masjid.
Aloha Airlines
pienoiskuva|Aloha Pacific DC-10-30 Taipein lentoasemalla heinäkuussa 1984. pienoiskuva|Aloha Airlinesin [[Boeing 737|Boeing 737-700 vuonna 2006.]] Aloha Airlines oli yhdysvaltalainen, vuonna 1946 perustettu lentoyhtiö. Alun perin nimellä Trans-Pacific Airlines tunnetun yhtiön kotilentoasema ja pääkonttori sijaitsivat Honolulussa Havaijilla. Yhtiön lentokaluston runkona olivat aluksi Douglas DC-3 -potkurikoneet ja myöhemmin Vickers Viscount -potkuriturbiinikoneet sekä BAC 1-11 ja Boeing 737 -sarjan suihkukoneet.
Aloha Airlinesin lento 243 joutui 28. huhtikuuta 1988 onnettomuuteen, jossa osa koneen katosta irtosi. Onnettomuudessa kuoli yksi lentoemäntä.
Laivasto
Aloha Airlinesin laivasto ennen yhtiön lakkauttamista keväällä 2008.
Paideia
Paideia tarkoitti antiikin Kreikassa "miehen kouluttamista siksi mitä hänestä voi tulla, todellisen ihmisluonnon mukaan" ja käsitti siten ihmisten kasvatuksen ja paremmaksi tekemisen ihanteet. Paideiaan voidaan lukea kaikki sellaiset nykyajan käsitteet kuin koulutus, kasvatus, kulttuuri, sivilisaatio, perinne ja kirjallisuus.
Koska itsensä hallitseminen oli kreikkalaisille tärkeää, paideia yhdistettynä ethokseen (tavat) teki miehestä hyvän ja mahdollisti toimimisen kansalaisena tai hallitsijana. Koulutus ei sisältänyt varsinaisesti mitään taitoa tai taidetta, josta kreikkalaiset käyttivät nimitystä banausos, koska kreikkalaiset eivät pitäneet sellaista kansalaisen arvon mukaisena. Sen sijaan siihen kuuluivat sellaiset asiat kuin oikeus (vapaus) ja ylevyys (kauneus). Paideiaan sisältyi kaikki kulttuuriperintö.
Alkuperä
Paideia on keskeinen antiikin aikaisen yhteiskunnan arvoihin liittyvä käsite ja keskeinen termi antiikin kulttuurin ymmärtämisen kannalta. Käsite tuli kreikkalaisen yhteiskunnan ytimeen 400-luvulla eaa. retoriikkaa ja käytännöllistä ajattelua korostaneiden sofistien ja filosofis-tieteellistä puolta korostaneiden filosofien (Sokrates, myöhemmin Platon, Aristoteles, jne.) myötä.
Kreikkalaiset katsoivat paideian kuuluvan yläluokalle. Nuorisoa kasvatettiin ihanteiden mukaisesti. Jo muinaisajoista lähtien tähän kuului osana myös rakkaus, kun nuoria aristokraatteja kehotettiin pederastiseen suhteeseen niiden nuorten kanssa, joita he opastivat. Aristokraattinen ihanne oli kalos kagathos, "kaunis ja hyvä". Myöhemmin ajatus on elänyt muun muassa ritarietiikassa ja englantilaisessa käsityksessä "gentlemanista", herrasmiehestä.
Homeros kuvaa kreikkalaisten ja troijalaisten fyysisyyden ja urhoollisuuden ylivoimaisuutta Iliaassa. Odysseiassa hän kuvaa myös mielen ja älyn ylivoiman tarpeellisena voittamiselle. Hyve (arete) liittyi oleellisena osana heeroksena olemiseen ja oli välttämätöntä sodankäynnin onnistumiselle. Se oli kyky "hallita kädet ja pitää pää" vaaroja vastaan ja selvitä voittajana.
Olympian kisat olivat saman ajattelutavan tuote. Sama mieliala nähdään myös siinä, kuinka kreikkalaiset levittivät ja kopioivat ainoastaan kirjallisuutta, joka katsottiin "parhaaksi", ja järjestivät kilpailuita runouden, tragedioiden ja komedioiden kirjoittamisessa.
Kreikkalaiset katsoivat olevansa "kauneuden rakastajia" ja suuntautuivat paljossa estetiikkaan. He näkivät kauneutta luonnossa, ja yhtenä esimerkkinä on kultainen leikkaus (suunnilleen 1.6) ja sen toistuminen monissa asioissa. Kauneus ei ollut sellaisissa pintapuolisissa seikoissa kuin väri, valo tai varjo, vaan olemuksessa: rakenteessa, linjoissa ja suhteissa. Samaa tavoiteltiin kaikessa toiminnassa: paideiassa, arkkitehtuurissa, taiteessa, politiikassa ja psykologiassa.
Paideia myöhemmin
Rooman valtakunnassa paideia sai humanistisen sävyn. Cicerolle paideia tarkoitti koko ihmisyyttä, ja hänen vastineensa sanalle oli humanitas. Kreikkalaisille paideia alkoi merkitä erottumista barbaareista. Tätä käytettiin myöhäisantiikin aikana myös kristityistä erottumiseen. Kun Gregorios Nyssalainen ja muut kristilliset ajattelijat sulattivat antiikin koulutusohjelman kristilliseen koulutukseen, ero hävisi. Klassinen koulutus säilyi erityisesti Itä-Roomassa sellaisenaan 600-luvulle saakka.
Saksalais-amerikkalainen klassisisti Werner Jaeger käytti pääteoksessaan ''Paideia. Die Formung des griechischen Menschen'' (3 osaa, 1934) paideian käsitettä jäljittäessään kreikkalaisen ajattelun ja koulutuksen kehitystä Homeroksesta Demostheneeseen. Myös Mortimer Adler käytti paideian käsitettä arvostellessaan nykyaikaisia läntisiä koulutusjärjestelmiä, samoin Lawrence A. Cremin kirjoittaessaan yhdysvaltalaisen kasvatuksen historiasta.
Paideia tunnetaan nykyään yleisimmin osana sellaisia sanoja kuin ensyklopedia ja pedagogiikka. Sanan kreikkalainen kantasana, "paidia" viittaa lapsiin.
Europress
Europress oli brittiläinen lehtien julkaisija, jonka perusti Derek Meakin vuonna 1965.
Yritys aloitti julkaisemalla aikakauslehtiä ja sanomalehtiä, mutta laajensi ohjelmistojen ja pelien julkaisemiseen nimellä Database Software.
Yritys myi ohjelmistojen julkaisunsa Hasbro Interactivelle vuonna 1999.
Yritys osti Newsfield Publicationsin vuonna 1991 ja aloitti tytäryhtiön Europress Impact. Europress Impact vaihtoi nimeksi Impact Magazines vuonna 1993.
Meakin myi Europress-brändin Atarille, joka myi edelleen Koch Medialle vuonna 2002.
Ismael Kirui
Ismael Kirui (s. 20. helmikuuta 1975 Marakwet, Kenia) on entinen kenialainen kestävyysjuoksija. Hänen veljensä Richard Chelimo on myös menestynyt kenialainen kestävyysjuoksija.
Kirui juoksi 1990 yleisurheilun nuorten maailmanmestaruuskilpailuissa toiseksi 10 000 metrin juoksussa. Vuonna 1992 hän voitti maastojuoksun nuorten maailmanmestaruuden sekä hopeaa nuorten MM-kisojen 5 000 metrin juoksussa. Seuraavana vuonna hän oli 18-vuotiaana aikuisten sarjoissa maastojuoksun MM-kisoissa kolmas ja voitti Stuttgartin MM-kisoissa MM-kultaa 5 000 metrillä ennen Etiopian Haile Gebrselassieta. Hänen voittoaikansa 13.02,75 oli uusi kisaennätys. Hän voitti MM-kultaa myös Göteborgissa 1995 hidasvauhtisessa taktiikkajuoksussa.
Sinfonia nro 2 (Šostakovitš)
Dmitri Šostakovitšin sinfonia nro 2 H-duuri op. 14, alaotsikoltaan Lokakuulle, sai kantaesityksensä 1927. Leningradin filharmonikkoja ja Akateemista kapellikuoroa johti Nikolai Malko.
Laulutekstin on kirjoittanut Aleksandr Bezymenski (1898–1973). Sanat ylistävät Vladimir Leniniä ja neuvostovallankumousta. Šostakovitš kirjoitti alun perin kantaatin ja nimesi teoksen vasta myöhemmin sinfoniaksi.
Šostakovitšin toinen sinfonia koostuu kahdesta osasta, joiden kesto on noin kaksikymmentä minuuttia:
Pulgasari
Pulgasari on pohjoiskorealainen elokuva vuodelta 1985. Elokuva on hyvin Godzillan kaltainen. Tarina sijoittuu Kaesŏngin kaupunkiin. Elokuvan ohjasi eteläkorealainen Shin Sang-ok, joka siepattiin Pohjois-Koreaan vuonna 1978. Vaikka elokuvaa ei ole koskaan julkaistu virallisesti suurimmassa osassa maailmaa, on se vapaasti katsottavissa verkossa, ja maat kuten Yhdysvallat kohtelevat elokuvaa public domainina.
Personal Jesus
Personal Jesus on englantilaisen synthpop-yhtye Depeche Moden single, joka julkaistiin vuonna 1989. ”Personal Jesus” oli ensimmäinen single, joka edelsi yhtyeen seitsemättä levyä Violator (1990). Ennen Violatorin ilmestymistä julkaistiin samalta levyltä toinenkin kappale, eli ”Enjoy the Silence”, kumpikin kappale on Martin Goren käsialaa.
The Many Faces of Depeche Mode -levyn kansitekstien mukaan kappaleesta tuli Warner Bros. Records -levy-yhtiön eniten myynyt 12"-single. Single nousi Suomen virallisen listan sijalle 9. Muun muassa Johnny Cash, Marilyn Manson ja Def Leppard ovat tehneet kappaleesta coverin.
Taustaa ja markkinointi
Puolessa välissä vuotta 1989 yhtye alkoi levytystyöt Milanossa bändin tuottajan Floodin kanssa: tuloksena tästä sessiosta oli ”Personal Jesus” -single. Kappaleessa on tarttuva blues-tyyppinen kitarariffi ja pohjalla tiukka rumpu-soundi, mikä poikkeaa täysin kaikesta yhtyeen siihenastisesta tuotannosta. Depeche Moden lauluissa oli toki käytetty kitaraosuuksia aiemminkin: Laulussa ”Behind the Wheel” ja DM-coverissa kappaleesta ”Route 66”, molemmat levyltä Music for the Masses. Lisäksi akustinen kitara vilahtaa tai kuuluu enemmänkin kappaleissa ”Love, in Itself” ja ”And Then...” levyltä Construction Time Again sekä ”Here is the House” levyltä Black Celebration. Tämä oli kuitenkin ensimmäinen kerta, kun sähkökitaralla oli keskeinen osa jossakin Depeche Mode -kappaleessa.
Ennen singlen julkaisemista brittiläisisten paikallislehtien "Henkilökohtaista"-palstoilla nähtiin ilmoituksia, joissa luki "Henkilökohtainen Jeesuksesi". Seuraavaksi näihin mainoksiin ilmestyi myös puhelinnumero, johon soittamalla saattoi kuulla kappaleen. Mainoksista noussut häly auttoi kappaletta nousemaan UK-listan sijalle 13. Singlestä tuli yksi yhtyeen parhaista myyntimenestyksistä; eikä siitäkään ollut haittaa, että single ilmestyi puoli vuotta aiemmin kuin levy jolla kappale on. Tuossa vaiheessa ”Personal Jesus” oli parhaiten myynyt 12"-single koko Warner Recordsin historiassa.
Singlen takakannessa on kuva, jossa näkyy joku yhtyeen jäsen ja alastoman naisen selkäpuoli. Singlen 7"-vinyyliversiossa naisen kanssa näkyy Martin Gore, 12"-versiossa taas Dave Gahan, C-kasetilla kuvassa on Andy Fletcher ja CD:llä Alan Wilder. Naista ei kuitenkaan ole kaikissa painoksissa, kuten vuoden 2004 CD-julkaisuissa tai promokopioissa. Joissakin harvinaisemmissa painoksissa, kuten GBong17, voi nähdä kaikki neljä kuvaa ja lisäksi vielä viidennen kuvan, jossa on koko yhtye ja Martin halaa tätä alastonta naista.
Remix-tulva
”Personal Jesus” johti ylettömään määrään remix-versioita, jopa Depeche Moden mittapuulla. Suurimmasta osasta Depeche Moden edellisistä singleistä oli tehty pidempiä versioita (extended mixes) yhtyeen itsensä toimesta. Jeesus kuitenkin innoitti DM:n kutsumaan lisävoimia remiksaamaan singleään, ja niin DJ- ja miksaajaversiot tulivat kuvioihin – pysyvästi. Violatorin miksauksen hoitanut François Kevorkian miksasi nimillä ”Holier Than Thou Approach”, ”Pump Mix” ja ”Kazan Cathedral Mix” kulkevat versiot. Näistä jälkimmäinen on vähemmän tunnettu, eikä sitä julkaistu millään single-levyllä. Violatorin tuottaja Flood (Mark Ellis) miksasi versiot, jotka kulkevat nimillä ”Acoustic”, ”Telephone Stomp Mix” ja ”Sensual Mix”. Yhtyeen alkuaikojen tuottaja Daniel Miller miksasi muun muassa ”Hazchemix”-version.
Kappaleen nimi
Vuonna 2018 julkaistiin levy The Many Faces of Depeche Mode, joka koostuu kolmesta CD-levystä. Kolmannen CD:n alanimeke on Influences, Originals & Remixes. Tälle CD:lle on otettu mukaan kappaleita, artisteja tai musiikkia, jotka kuvastavat sitä mikä on vaikuttanut Depeche Moden musiikkiin. Vaikutteiksi mainitaan muun muassa Kraftwerk, Roxy Music, Gary Numan, Joy Division, The Beatles, The Cure ja David Bowien kappale ”Heroes”. Levyllä on myös Elvis Presleyn kappale ”Blue Moon of Kentucky”. Laulun mukana olo ja ”Personal Jesus” -kappaleen nimi selitetään levyn kansiteksteissä : Kun Martin Gore oli työstämässä biisejä tulevalle Violator-levylle, hän luki tuolloin myös Elvis Presley -elämäkertaa (Elvis and Me; Elvis ja minä, Priscilla Beaulieu Presley ja Sandra Harmon, Gummerus 1986). Kirjasta Gore sai tietää, että Priscilla Presleyllä oli tapana käyttää aviomiehestään nimitystä "my Personal Jesus" (oma henkilökohtainen Jeesukseni).
Spin-lehdessä (heinäkuu, 1990) Martin Gore sanoo asiasta näin: "Kappale perustuu siihen kuinka Priscilla Presley palvoi Kuningastaan. Laulu kertoo siitä, kuinka joku pitää sinua omana Jeesuksenaan, olet joku joka antaa toivoa ja pitää huolta. Se kertoo siitä miten Elvis oli paitsi hänen miehensä myös hänen opastajansa. Siitä kuinka usein rakkaussuhteissa käy niin; sydän ottaa ikään kuin täydellisen jumalan paikan, vaikka ihminen on oikeasti epätäydellinen. Ei kai toisen jumalointi nyt kovin tasapainoista ole, vai?"
Cover-versioita
Vuonna 2010 Nina Hagen julkaisi kokonaisen levyn nimeltä Personal Jesus, jolla on myös cover-versio Depeche Moden kappaleesta ”Personal Jesus”. Voimakas ja ilmaisuvoimainen versio tuo jälleen kerran esiin Hagenin laajan äänialan ja monipuolisuuden – sanoistusta on kuitenkin hieman muutettu. Kappaleesta on ainakin 135 eri versiota. Suomeksi sen on tehnyt Eläkeläiset nimellä ”Luikurihumppa” (1995). Instrumentaalit versiot löytyvät esimerkiksi Vitamin String Quartetin (2003) ja Midnite String Quartetin (2016) ohjelmistosta. Ensimmäisen cover-version taisi ehtiä levyttämään sanfranciscolainen Bomb, Personan Jesus 7"-single vuodelta 1990. Bomb julkaisi sen myös nimellä ”P. Jesus” vuonna 1999 ilmestyneellä levyllään Lovesuckers. Tunnetuimpia lukuisten versioiden tekijöistä lienevät Johnny Cash (2002), Marilyn Manson (2004), Nina Hagen (2010), Sammy Hagar (2013) ja Def Leppard (2018) – tietysti onnistuneita versiointeja voivat tehdä myös vähemmän nimekkäät artistit.
Yes
Yes on progressiivista rockia soittava yhtye, joka perustettiin Lontoossa 1968. Yhtye on progressiivisen rockin keskeisiä edustajia. Yhtye hajosi 1980-luvun alussa, mutta se perustettiin parin vuoden päästä uudestaan soittamaan valtavirran rockia. Yhtye palasi 1990-luvulla jälleen musiikillisesti kunnianhimoisempaan suuntaan. Yhtyeen menestyneimpiä albumeita ovat Fragile (1971), Close to the Edge (1972) ja 90125 (1983). Vuonna 2017 Yes nimettiin Rock and Roll Hall of Fameen.
Historia
Yhtyeen perustajajäsenet olivat laulaja Jon Anderson ja basisti Chris Squire. Squire oli aiemmin ollut psykedeelisessä The Syn -yhtyeessä ja Jon Anderson Warrior- ja The Gun -yhtyeissä. Yesin välitön edeltäjä oli The Synin rinnalle syntynyt Mabel Greer’s Toyshop -kokoonpano, johon Squire myös kuului ja johon Anderson liittyi. Hänen ja Squiren ajatuksena oli yhdistää pop-musiikin tiukka soittotapa yhdysvaltalaisten kokoonpanojen lauluharmonioihin sekä pyrkiä ajan hengen mukaisesti laajempaan ilmaisuun.
Vaikutteita tuli muun muassa The Nice- ja Buffalo Springfield -yhtyeiltä. Muiksi jäseniksi tulivat klassisesti koulutettu kosketinsoittaja Tony Kaye ja jazz-vaikutteinen rumpali Bill Bruford, joka niin ikään oli koulutettu muusikko. Kitaristiksi tuli The Syn -yhtyeessä myös ollut Peter Banks. Uudelle yhtyeelle haluttiin myönteinen ja lyhyt nimi ja Yes keksittiin.
Yhtye herätti alkuaikoinaan huomiota soittamalla tuolloin tunnetumpien yhtyeiden kappaleita muunneltuna pitemmiksi ja monimutkaisemmiksi. Näistä The Beatles -yhtyeen ”Every Little Thing” tuli ensimmäiselle LP-levylle sisältäen riffin saman yhtyeen ”Day Tripper” -kappaleesta. Myöhemmin Paul Simonin ”America” sovitettiin alkuperäisestä kolmen minuutin kestostaan noin kymmenminuuttiseksi. Tällöin kokoonpanossa olivat jo Steve Howe ja Rick Wakeman.
Toisella albumillaan Time and a Word (1970) yhtye käytti studiossa apunaan taustaorkesteria. Varsinainen läpimurtolevy Euroopassa oli seuraava levy, The Yes Album (1971), jonka sävellyksissä progressiivisen rockin monimutkainen tyyli alkoi ilmetä yhtyeen musiikissa.
Vuonna 1971 julkaistu Fragile toi Yes-yhtyeelle suosiota myös Pohjois-Amerikassa, varsinkin kappaleen ”Roundabout” singlesuosion siivittämänä. Tällä levyllä esiintyi uuden kosketinsoittaja Rick Wakemanin myötä ensimmäisen kerran "klassisena" Yes-kokoonpanona pidetty Anderson - Howe - Bruford - Squire - Wakeman. Seuraavana vuonna 1972 julkaistu Close to the Edge vei yhtyeen musiikillista kunnianhimoa ja kokeellisuutta vieläkin pidemmälle, ja albumi saikin osakseen suunnatonta suosiota niin arvosteluissa kuin myyntiluvuissakin. Rumpali Bill Bruford erosi yhtyeestä ennen albumin julkaisua ja liittyi King Crimsoniin. Hänen seuraajakseen saatiin Alan White, joka oli toiminut muun muassa John Lennonin ja George Harrisonin sessiorumpalina (Whitea ei tule sekoittaa Oasis-yhtyeessä vaikuttaneeseen samannimiseen rumpaliin). Levyn julkaisua seuranneen laajan kiertueen tiimoilta julkaistiin myös live-albumi nimeltään Yessongs (1973), joka oli yksi ensimmäisiä tripla-LP:itä maailmassa.
Seuraavana vuonna [1973 julkaistiin uusi albumi Tales from Topographic Oceans. Kyseessä on kaksoisalbumi, joka muodostuu neljästä kappaleesta, kukin täyden vinyylipuoliskon eli noin 20 minuutin mittainen. Joidenkin kannattajien mielestä Yes teki jopa Close to the Edge -levyä paremman ja kunnianhimoisemman albumin, mutta useimpien kriitikoiden mielestä levy on liian hämärä ja yliampuva. Kosketinsoittaja Rick Wakeman ei myöskään pitänyt albumista, ja jättikin Yesin kiertueen jälkeen keskittyen soolouraansa.
Uudeksi kosketinsoittajaksi varmistui sveitsiläinen Patrick Moraz, joka oli aikaisemmin toiminut lähinnä jazz-vaikutteisissa yhtyeissä. Tämän kokoonpanon tiimoilta julkaistiin vain yksi levy, Relayer (1974). Rakenteeltaan albumi on hyvin lähellä Close to the Edgeä, sillä siinä yksi pitempi kappale muodostaa vinyylilevyn ensimmäisen puoliskon ja toisella puoliskolla on kaksi lyhyempää kappaletta.
1970-loppupuolella punk rock ja disco olivat saaneet runsaasti jalansijaa valtavirran musiikissa, ja progressiivista rockia soittaneet yhtyeet menettivät suosiotaan. Tämän johdosta seuraava albumi, Tormato (1978), sisälsikin huomattavasti totutusta Yes-kaavasta poikkeavia, yksinkertaisempia ja pop-vivahteisia kappaleita, mikä jakoi kannattajien ja kriitikoiden mielipiteitä.
Jon Anderson jätti yhtyeen vuonna 1980 sisäisten ristiriitojen takia. Myös Rick Wakeman jätti yhtyeen toistamiseen. The Buggles -yhtyeen kosketinsoittaja Geoffrey Downesin ja laulaja Trevor Hornin tultua miesten tilalle yhtye julkaisi albumin Drama (1980), mutta ei saanut merkittävää kaupallista suosiota eikä arvostusta osakseen. Tämän johdosta Yes hajosi vuonna 1981.
Yhtyeen kiistojen ja hajaannuksen aikaan Geoffrey Downes ja Steve Howe perustivat Asia-yhtyeen entisen King Crimson- ja U.K.-yhtyeiden laulajabasisti John Wettonin ja Emerson, Lake & Palmer -yhtyeen rumpali Carl Palmerin kanssa.
Noin vuosi Yesin hajoamisen jälkeen sai Chris Squiren ja Alan Whiten yhdessä eteläafrikkalaisen kitaristilaulaja Trevor Rabinin kanssa muodostama Cinema-yhtye riveihinsä Yesin alkuperäisen kosketinsoittaja Tony Kayen. Yhtye soitti hieman Yesin myöhempien albumien innoittamaa, popahtavaa rock-musiikkia. Jon Anderson innostui yhtyeestä, ja ajatus Yesin henkiinherättämisestä alkoi viritä. Tältä pohjalta Yes tekikin kaikkein menestyksekkäimmän albuminsa nimeltään 90125 (1983), joka sisälsi hittisinglen ”Owner of a Lonely Heart”. Tyyliltään varsin samanlainen oli vuonna 1987 julkaistu Big Generator -levy.
Basisti Chris Squire oli rumpali Alan Whiten ohella toinen niistä henkilöistä, jotka omistavat oikeudet Yes-nimeen, koska kumpikaan ei ole koskaan eronnut tai tullut erotetuksi yhtyeestä. Tämä tuli selville etenkin 1980- ja 1990-lukujen vaihteessa, kun yhtye oli tavallaan jakaantunut kahdeksi eri yhtyeeksi: Squiren Yesiksi ja Anderson Bruford Wakeman Howe -nimiseksi yhtyeeksi, jossa kaikki soittajat olivat entisiä Yes-miehiä jo yhtyeen alkuajoilta. Vain Squiren yhtyeellä oli oikeus käyttää Yes-nimeä. Tosin Squiren kokoonpanossakin kaikki olivat kitaristi Trevor Rabinia lukuun ottamatta entisiä Yes-muusikoita.
Vuoden 1991 Union-levy ei nimestään huolimatta tarkoittanut kahden eri Yesin yhdistymistä, vaan se oli myynninedistämistemppu levytykselle, jossa kolmasosa levystä on Squiren Yesiä ja kaksi kolmasosaa Anderson Bruford Wakeman Howea. Anderson tosin laulaa molemmissa kokoonpanoissa. Vasta vuonna 1996 klassinen kokoonpano – Squire, Anderson, White, Howe ja Wakeman – palasi yhdessä Yes-nimen alaisuuteen.
Keväällä 2015 Chris Squire vetäytyi yhtyeen toiminnasta akuutin leukemian vuoksi ja hänen tilalleen kiertuekokoonpanoon tuli Billy Sherwood. Squire kuoli kesäkuussa 2015. Yhtye oli ehtinyt aiemmin jo ilmoittaa Euroopan kiertueesta 2016, jolla se soittaisi Fragile- ja Drama-albumit kokonaisuudessaan.
Myöhemmin Alan White ilmoitti yhtyeen jatkavan Squiren itsensä kehotuksesta. Alkukesästä 2022 yhtye lähti "Close To The Edge" - albumin 50 - vuotis-juhlakiertueelle. Alan White joutui jäämään sivuun terveysongelmien takia. Hänet korvasi Jay Schellen. White kuoli lyhyeen sairauteen toukokuussa 2022. Helmikuussa 2023 yhtyeen virallisella sivulla ilmoitettiin Jay Schellenin olevan Yesin kokoonpanossa.