cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Spyro (pelisarja)
Legend-sarjan hahmot
Meadow on gerpardisotilas ja kotoisin Avalarin kylästä. Hänellä on erimielisyyksiä Chief Prowluksen kanssa. Spyro ja Cynder pelastivat hänet ja toivat hänet takaisin kyläänsä. Äänenä Fred Tatasciore.
Hermit (Erakko)
Skylanders-pelisarja
Skylanders on uusi Spyro-sarja. Sen ensimmäinen peli Skylanders: Spyro’s Adventure julkaistiin lokakuussa 2011.
The Legend of Spyro -elokuva (keskeytetty)
25. lokakuuta 2007 ilmoitettiin, että The Animation Picture Company on ostanut oikeudet elokuvalle Spyro the Dragon. Alun perin elokuvan piti saada ensi-iltansa joulukuussa 2009, mitä ei kuitenkaan tapahtunut. Huhtikuussa 2010 ilmoitettiin Activisionin keskeyttäneen elokuvan tuotannon. Elokuvan olisi ohjannut Mark A. Z. Dippé.
Stupido Records
Stupido Records (alun perin Idioottikaksoset, vuodesta 1990 Stupido Twins Records) on suomalainen vuonna 1989 toimintansa aloittanut levy-yhtiö, jonka perustivat Joose Berglund ja Jorma Ristilä. Se on Suomen vanhimpia ja suurimpia itsenäisiä levy-yhtiöitä, joka on julkaissut yli viideltäkymmeneltä artistilta yhteensä noin 200 äänitettä. Yhtiön artisteja ovat muun muassa Eläkeläiset, Kumikameli, Shadowplay, Pelle Miljoona ja Waltari. Stupido Recordsin ensimmäinen julkaisu oli J.M.K.E.-yhtyeen Tere perestroika -single.
Helsingissä toimi vuosina 1995–2014 levykauppa Stupido-Shop, joka kuitenkin ajautui konkurssiin. Vuosina 2005–2007 myös Turussa toimi samanniminen kauppa.
Krepost Sveaborg
thumb|Linnoituksen kartta, vihreä viivat kuvaavat vuoden 1914 kenttälinnoitteita, punaiset viivat vuosien 1915–1918 kantalinnoitteita ja mustat pisteet tykkipattereita. Krepost Sveaborg (, Helsingin maa- ja merilinnoitus) on Helsingin ympäristössä sijaitseva ensimmäisen maailmansodan aikainen linnoitus. Linnoitus oli osa laajempaa Pietari Suuren merilinnoitusta, ja sen tehtävä oli suojata Suomenlahden sulkevan rannikkotykistön Suomen puoleisia asemia ja Helsingin laivastotukikohtia Saksan maihinnousulta. Linnoituksen keskuspaikka oli Sveaborgin, suomalaisittain Viaporin linnoitus, joka tunnetaan nykyisin Suomenlinnana. Linnoituksen maarintama rakennettiin maaston korkeimmille kukkuloille löyhästi kehä I:n linjausta seuraillen. Meririntama oli sijoitettu Helsingin edustan saarille. Säilyneet linnoitteet on sisällytetty valtakunnallisesti merkittävien rakennettujen kulttuuriympäristöjen luetteloon. Helsingin linnoitteet ovat varhaisimpia esimerkkejä hajautetun järjestelmän linnoitteista, joita rakennettiin pitkälti vasta ensimmäisen maailmansodan jälkeisenä aikana.
Rakentamisen tausta
Venäjä menetti laivastonsa Japania vastaan käydyn Venäjän–Japanin sodan aikana Tsushiman meritaistelussa 1905. Kireä poliittinen tilanne ennen ensimmäistä maailmansotaa pakotti Venäjän kehittämään muita keinoja perinteisen laivaston lisäksi pääkaupunkinsa Pietarin suojaamiseksi. Kaupungin turvallisuuden takeeksi päätettiin rakentaa laaja merilinnoitus Suomenlahden saarille ja suurimpiin rannikkokaupunkeihin. Autonomisen Suomen alueelle sijoitettiin Pietari Suuren merilinnoituksen Helsingin ja Viipurin maa- ja merilinnoitukset sekä joukko muita pienempiä linnoituskokonaisuuksia. Venäjä linnoitti muualla maassa esimerkiksi tärkeitä liikenteen solmukohtia ja muita strategisia paikkoja. Suomen linnoitteiden oli tarkoitus torjua Pohjanlahden rannikon suunnalta tuleva hyökkäys.
Rakentaminen
thumb|Vuoden 1914 kenttälinnoitteita Helsingin Herttoniemessä. Krepost Sveaborgin perustana oli Ruotsin vaiheittain rakentama Suomenlinnan merilinnoitus, jonka ympäristöön uutta laajempaa linnoitusta alettiin rakentaa. Työmaa oli Pietarin Insinöörihallinnon alainen, mutta sen töitä johtivat käytännössä Viaporin insinööriesikunnan sotilasinsinöörit, joilla oli apunaan myös sapöörejä ja sapööriupseereita. Linnoitustöiden pääinsinöörikonttori sijaitsi Helsingissä, minkä lisäksi Leppävaarassa ja Pakilassa oli myös omat insinöörikonttorinsa.
Maarintaman ensimmäistä kenttälinnoitteista koostuvaa osaa ryhdyttiin rakentamaan ensimmäisen maailmansodan sytyttyä vuonna 1914 linjalle Meilahti, Ruskeasuo, Pasila, Käpylä, Koskela, Viikki, Marjaniemi, sekä linjalla Kulosaari, Herttoniemi, Tammisalo, Laajasalo, Jollas. Vuoden 1914 lopun strategisten suunnitelmien muutoksen seurauksena nykyisen pääkaupunkiseudun alue päätettiin linnoittaa vahvemmin rakentamalla uusi puolustuslinja Laajalahdesta Leppävaaran, Mäkkylän, Kannelmäen, Pakilan, Tuomarinkylän ja Oulunkylän kautta Vantaajoen itäpuolelle Pukinmäen ja Viikin kautta Vartiokylään. Linnoitukset rakennettiin kestävämmiksi kuin vuoden 1914 kenttälinnoitteet. Keväällä 1915 linnoitusta päätettiin jatkaa nykyisten Tapiolan, Haukilahden ja Westendin alueille. Itäinen rintamaosa sai vahvistusta 1916, kun vuonna 1915 rakennettujen linnoitteiden yhteyteen rakennettiin uusia linnoitteita. Rakennustahti hidastui vuoden 1917 helmikuun vallankumouksen jälkeen ja rakennustyöt loppuivat täysin vuoden 1918 kevääseen mennessä.
Linnoitustyömailla työskenteli arviolta 10 000 henkilöä. Rakentajina oli venäläisten linnoitussotilaiden ja -työläisten lisäksi suomalaisia, jotka hakeutuivat työmaille sotatilan aiheuttaman työttömyyden seurauksena. Suomalaisia työmaille veti myös niiden hyvät palkat, ja osa rakentajista nostikin palkkaa usealta eri työmaalta lahjotun kirjurin avulla. Linnoitustöistä maksettiin pääasiassa neljän markan päiväpalkkaa, mutta osa valu- ja räjäytystöistä tehtiin myös urakkapalkalla. Erikoisosaajat, kuten kivityömiehet saivat muita parempaa palkkaa. Työvoiman tarvetta ei tosin saatu täysin tyydytettyä vapaaehtoisilla, minkä seurauksena rakennustöihin pakko-otettiin miehiä ja kuljetuskalustoa sotatilalain nojalla. Työmailla työskenteli myös noin 3 000 kiinalaista vankia syksyllä 1916. Ensimmäiset 2 100 kiinalaista saapuivat maahan elokuussa 1916, ja heidät jaettiin viiteen ryhmään Espoon ja Helsingin maalaiskunnan alueille. Kiinalaisia ei käytetty varsinaisiin rakennustöihin, vaan he kaatoivat metsää linnoitteiden tieltä. Talven lähestyessä kiinalaisten olot huononivat, koska heillä ei ollut talvivarustusta eikä lämmintä majoitusta. Niinpä tottelemattomuus ja töistä kieltäytyminen lisääntyivät, ja sattui jopa muutamia yhteenottoja kiinalaisten ja suomalaisten poliisien välillä. Viranomaisia työllistivät myös lisääntyneet rikokset, jotka pantiin kiinalaisten syyksi. Suomen kenraalikuvernööri sai runsaasti kirjelmiä, joissa vaadittiin kiinalaisten poistamista maasta. Tammikuun 1917 loppuun mennessä Suomesta oli lähetetty pois yli 2 600 kiinalaista.
Rakennustyömailla tapahtui paljon onnettomuuksia, muun muassa kallioiden räjäytyksissä. Suomalaisten esimiesten alaisuudessa olleet suomalaiset rakentajat saattoivat saada pieniä loukkaantumiskorvauksia. Rakennustöissä kuolleita haudattiin muun muassa Malmin hautausmaalle.
Rakennustyömaalla oli vahva vaikutus ympäristön elinkeinotoimintaan. Valtavien työmaiden työntekijät vaativat muonitusta ja asuintiloja. Pidemmältä tulleet suomalaiset majoittuivat usein työmaiden lähialueiden vuokra-asuntoihin ja venäläiset kasarmeille ja niiden puutteessa telttoihin.
Linnoitus ensimmäisessä maailmansodassa
Krepost Sveaborgin linnoitteita ei koskaan käytetty niiden alkuperäiseen tarkoitukseen, eli venäläisten puolustamiseen saksalaisia vastaan. Saksalaisten tiedetään varustautuneen linnoituksia vastaan käytäviä taisteluita varten hankkimalla esimerkiksi tiedustelutietoja linnoitteiden rakenteesta. Saksalaisilla oli käsissään venäläisestä sensuurista ja linnoitusten tarkasta valvonnasta huolimatta esimerkiksi Tuomarinkylän linnoitteita esitteleviä raportteja vuodelta 1915. Raportit oli ilmeisesti vuotanut joku linnoitustyömaalla johtotehtävissä työskennellyt.
Venäläiset päättivät vetäytyä saksalaisten lähestyessä Helsinkiä keväällä 1918 hyvistä puolustuslaitteistaan huolimatta. Osasyynä vetäytymiseen oli varmasti myös Suomen edellisen vuoden joulukuussa tekemä itsenäisyysjulistus. Saksalaisten venäläisten kanssa tekemään vetäytymissopimukseen kuului esimerkiksi tykkien vaarattomaksi tekeminen, mikä toteutui ainakin osittain. Venäläisten perääntymisestä huolimatta saksalaiset eivät päässeet marssimaan Helsinkiin täysin taisteluitta, sillä suomalaiset punakaartin taistelijat tekivät voimakasta vastarintaa esimerkiksi Leppävaaran Nupukivenkallion ja Gransinmäen varustuksista. Leppävaaran taistelussa kuoli kolme saksalaista ja 13 punakaartilaista. Taistelupaikan lähistöille Mäkkylään on haudattu saksalainen sotilas Xavier Brummer, jonka haudalle Leppävaaran suojeluskunta pystytti graniittisen muistokiven 1923.
Linnoitus ensimmäisen maailmansodan jälkeen
Sodan loputtua linnoitus siirtyi sotasaaliskonttorin käsiin. Linnoitteista purettiin kaikki hyödynnettävissä oleva kuten puurakenteet, puhelinkaapelit sekä etenkin katettujen linnoituslaitteiden, kuten konekivääripesäkkeiden ja suojahuoneiden teräspalkkivahvistukset. Varsinaista käyttöä linnoituksille ei keksitty ja niitä käytettiin lähinnä koulutusmaastona, jossa tutustuttiin hyvään ja huonoon linnoitustapaan. Kapteeni Pauli Öljymäki pohti vuoden 1938 diplomityössään linnoitusten hyödyntämiskeinoja, mutta joutui toteamaan niiden vaativan liikaa miehistöä Suomen pieniin asevoimiin nähden. Toisen maailmansodan kynnyksellä Helsingin teollisuuspiiri ja Suomen puolustusministeriö inventoivat linnoitukset ja niihin kuuluneet luolat, joista osa kunnostettiin ammussorvaamoiksi, varastoiksi ja väestönsuojiksi.
Nykytila
thumb|Tykkitie Helsingin [[Mustavuoren suojelualue|Mustavuoressa]] Vuosikymmenten heikon arvostuksen ja unohduksiin joutumisen seurauksena linnoitukset ovat päässeet pahasti rappeutumaan. Merkittävä osa linnoitteista on jäänyt teiden ja rakennusten alle. Suurin osa linnoituksen suojahuoneista ja ampumapesäkkeistä räjäytettiin kiskojen ja muun metallin poiston yhteydessä, minkä lisäksi viranomaiset turvautuivat räjähdyksiin myös pelätessään irtolaisten pesiytyvän rakennelmiin. Linnoitteiden rappeutumista on edesauttanut myös eroosio, puurakenteiden maatuminen ja kasvillisuuden leviäminen. Pääkaupunkiseudulle rakennettiin 569 linnoituslaitetta, joista Pääkaupunkiseudulle rakennetuista 569 linnoituslaitteesta oli vuonna 2006 laaditun selvityksen perusteella tuhoutunut kokonaan 43 prosenttia ja osittain 17 prosenttia. Säilyneitä kohteita on jäljellä 40 prosenttia. Espoon 121 kohteen osalta 43 prosenttia oli kokonaan tuhoutunut, 21 prosenttia osittain tuhoutunut ja 36 prosenttia säilynyt. Merkittävä osa pääkaupunkiseudun alueen tykkiteistä on jäänyt myöhemmän rakentamisen alle, tästä huolimatta tykkiteiden entiset linjaukset näkyvät monin paikoin nykyisen tieverkon linjauksissa (esim. Helsingin Pakila ja Espoon Mäkkylä )
Museoviraston (silloinen Muinaistieteellinen toimikunta) päätöksellä linnoitukset liitettiin muinaismuistolain piiriin 1971, mikä kieltää niiden täyttämisen, kaivamisen ja muilla tavoin hävittämisen ilman museoviraston lupaa. Linnoitusten hoidosta julkaistiin 1996 opas. Joihinkin maalinnoituksen kohteisiin on rakennettu suoja-aitoja, siltoja ja opastauluja. Linnoitusrakenteissa kasvavaa kasvillisuutta on myös paikoitellen raivattu. Linnoitusta on pidetty arvokkaana kulttuurihistoriallisena kohteena, minkä lisäksi sillä on ollut huomattava kasvistoa rikastava merkitys. Linnoituksesta ovat hyötyneet esimerkiksi erilaiset niitty- ja kalliokasvit, sekä sen läheisyyteen venäläisten joukkojen mukana kulkeutuneet vieraslajit.
Linnoituksen rakenne ja organisaatio
Helsingin linnoitteiden tehtävänä oli suojata Helsingin Kruunuvuorenselällä ja Katajanokalla sijaitsevaa Venäjän Itämeren laivaston sotasatamaa. Linnoitukseen kuului rannikkopattereista koostuva meririntama sekä kolme maarintaman puolustusvyöhykettä. Maarintama rakennettiin hajautetun järjestelmän mukaisesti, jossa linnoitteet sijoitettiin maastoon hajautetusti, jotta vihollisen tykistötuli olisi jouduttu hajauttamaan ja sen teho olisi pienentynyt.
Linnoitus kuului Viaporin komendantin alaisuuteen, ja sen maa- ja meririntamalla, sekä tykistöllä oli jokaisella oma komentajansa. Maarintaman komentajina toimi ensin kenraali Pobojevski, myöhemmin eversti Timonov. Maarintaman esikunta sijaitsi Viaporin Komendantinsaarella (nykyinen Iso Mustasaari).
Maarintama jaettiin lopullisessa linnoitussuunnitelmassa itäiseen, pohjoiseen ja läntiseen puolustuslohkoon, joiden tukikohdat saivat idästä alkaen numerot I–XXXVII (1–37). Suunnitelmassa otettiin myös virallisesti käyttöön nimitykset maa- ja meririntama. Linnoituksen itäiseen lohkoon kuuluivat linnoitukset I–XIV (1–14), pohjoiseen XV–XXV (15–25) ja läntiseen XXVI–XXXVII (26–37). Itäisen lohkon linnoitteet sijaitsivat Vantaanjoen itäpuolella, pohjoisen Vantaan- ja Mätäjoen välisellä alueella, sekä läntisen Mätäjoen länsipuolella. Puolustuslohkojen tykit jaettiin lisäksi 4–5 tykkipatterin ryhmiin.
Krepost Sveaborgin linnoitteisiin kuului myös useita ilmatorjuntapattereita. Maarintaman patterit sijaitsivat Ilmalassa ja Laajasalossa pääosan IT-pattereista sijaitessa meririntaman saarilla. Linnoitteiden etumaastoissa, noin 30–100 metrin päässä itse kestolinnoitteista sijaitsi usein 7–10 metrin levyinen piikkilankaeste. Piikkilankaa saattoi olla yhden puolustusaseman edessä kilometrikaupalla. Pääkaupunkiseudun linnoitteiden esteet olivat usein kaksin- tai jopa kolminkertaisia. Esteet sijoitettiin mataliin kaivantoihin, joita peitti vihollisen puolella 1–2 metrin korkuinen valli.
Maarintaman linnoitteet
Maarintamaan kuului alun perin numeroimattomat vuonna 1914 rakennetut kenttälinnoitteet, sekä yhteensä 37 numeroitua tukikohtaa Helsingin ympäristössä nykyisten Espoon, Helsingin ja Vantaan kuntien alueilla. Linnoitteet rakentuivat taistelu- ja yhdyshaudoista, suojahuoneista, varastoluolista, kuuden eri tyypin tuliasemista, tykkiasemista ja linnoituksen tukikohtia yhdistävistä tykkiteistä.
Juoksu- ja taisteluhaudat
Taistelu- ja yhdyshautojen rakenne vaihtelee niiden rakennusajankohdan mukaan. Vuoden 1914 kenttälinnoitteiden haudat koostuivat usein vain kivivallista, jonka edusta oli vahvistettu hiekkavallilla. Kenttälinnoitteita kaivettiin myös maahan maaperän salliessa.
Vuoden 1915 taisteluhaudat rakennettiin kallioon louhimalla tai pehmeään maahan kaivamalla. Hautojen etupuoli on useimmiten vahvistettu harkkokivimuurauksella, joissakin kohteissa betonilla. Selustanpuolista seinää ei yleensä muurattu. Yhdyshaudoissa rakennettiin enimmäkseen vahvistamattomina, joissain paikoissa käytettiin tosin hirsiä.
Vuoden 1916 haudoista sekä räjäyttämällä että kaivamalla tehdyissä on käytetty betonivalua seinämien vahvikkeena. Vuoden 1916 linnoitteissa on käytetty paikoitellen erikoisia rakenneratkaisuja, kuten Myllypuron ja Kontulan alueen tukikohtien paikoittain murtoviivaisesti toteutetut rintavarustukset. Pihlajamäen linnoitteiden jyrkimpiin kohtiin rakennettuihin yhdyshautoihin on tehty betonisia porrastuksia liikkumisen helpottamiseksi.
Suojahuoneet
Linnoitteiden suojahuoneet on usein rakennettu kallioon louhimalla ja vahvistamalla seinät betonilla. Pienemmät suojarakenteet tehtiin joko katetuiksi korsuiksi tai avoimiksi sirpalesuojiksi. Korsujen kattona oli yleensä hirsien päälle valettu betonikerros. Suojahuoneiden katot sortuivat myöhemmin yleisimmin hirsien lahotessa. Suurikokoisimpien suojahuoneiden katot tehtiin yleensä rautapalkkien varaan valetusta betonista. Rauta on tosin useimmissa kohteissa myöhemmin poistettu romumetallin keräämisen yhteydessä, mutta osassa kohteita suojahuoneiden katot ovat tästä huolimatta säilyneet rakenteiden massiivisuuden ansiosta. Säilyneissä suojahuoneissa onkin tavattu jopa puolentoista metrin paksuisia kattoja.
Luolat
thumb|Tukikohta XXXIV:n alueella olevan varastoluolan sisäänkäynti [[Länsiväylän läheisyydessä Espoon Haukilahdessa.]] Linnoitteisiin kuuluneita kallioon louhittuja luolia käytettiin useimmiten ammus- tai muina varastotiloina. Luolien pohjamuoto on useimmiten suorakulmion, ristin tai kaaren muotoinen, ja niissä on yhdestä kahteen sisäänkäyntiä. Eturintaman luolat yhtyvät linnoitteisiin juoksuhaudoin taaempana sijaitsevien ollessa tykkiteiden varrella. Linnoitteiden suurimman varastoluolan pinta-ala oli 1 400 neliömetriä.
Tuliasemat
Maalinnoitteiden tuliasemat jakautuvat muotonsa ja rakenteensa perusteella kuuteen eri tyyppiin, joista osa on ollut kattamattomia, osa katettuja. Vuoden 1979 inventoinnissa jäljellä oli enää kahdeksan katettua asemaa muiden alun perin katettujen ollessa sortunut.
Tykkiasemat
Maarintaman tykkiasemat rakennettiin yleisimmin hirsivahvistetun maavallin taakse, vain muutamissa asemissa käytettiin betonia. Kaikista asemista puuttui selkäsuoja. Tykkiasemat oli rakennettu 2–6 tykille, yleisimpien tykkiasemien ollessa kolme- tai nelitykkisiä. Patterien suojatilat oli sijoitettu rintasuojaan tai kokonaan patterin ulkopuolelle.
Tykkipatterit ja niiden yhteyteen tehdyt rakenteet
Tykkipatterien ammusvarastot rakennettiin rintavarustuksen alle tukevan rautavahvisteisen betonikaton alle. Ammusvarastoissa oli käsikäyttöiset hissit, joilla ammuksia nostettiin maan päällä oleville tykeille.
Tykkipatterien läheisyyteen rakennettiin yleensä myös matalia 1–2-kerroksisia betonirakenteisia mittaus- ja tulenjohtotorneja.
Valonheitinasemat
Meririntaman valonheitinasemat koostuivat voima-asemasta, valonheittimen suoja-asemasta, sekä valaisuasemasta. Valonheitin siirrettiin valaisuasemaan suoja-asemastaan sähkökäyttöisellä hissillä, ratakiskoilla tai molempia yhdistelemällä.
Aseistus
Maalinnoituksen puolustus tukeutui jalkaväkeen ja sitä avustavaan tykistöön. Linnoituksen laskettiin vaativan 54 pataljoonaa joukkoja, mutta todellisuudessa sen joukot olivat vajaavahvuiset. Maarintaman joukot koostuivat keskimäärin kolmesta jalkaväkirykmentistä ja yhdestä tykistörykmentistä. Linnoituksen miehistön vaihtuvuus oli suuri meneillään olleiden itärintaman taisteluiden seurauksena. Maarintaman raskaan aseistuksen muodostivat vanhentuneet jäykkälavettiset kuuden tuuman 190 ja 120 puudan piirityskanuunat M/1877, sekä yhdeksän ja yhdentoista tuuman rannikkomörssärit. Linnoituksen uusinta kalustoa edustivat 152 millimetrin Canet-rannikkokanuunat. Maarintaman ilmatorjuntapattereiden aseistuksena oli puisille, täyden ympyrän kääntyville jalustoille sijoitetut 76 millimetrin kenttätykit. Maarintaman tykistö yhdistyi saumattomasti meririntamaan ja päinvastoin. Esimerkiksi Miessaaren Canet-patteri kuului läntisen puolustuslohkon tykkiryhmään 10.
Maarintamalla oli kymmenen patterin (62 tykin) reservi, joka oli sijoitettuna Viikin latokartanon ja Hagalundin parakkivarikoille. Raskaan tykistön vahvuus oli 186 tykkiä kesäkuussa 1916. Maarintamalla oli vuoden 1916 luettelon mukaan kaikkiaan 443 tykkiä.
Ai Fukuhara
Ai Fukuhara (s. 1. marraskuuta 1988 Sendai, Miyagi, Japani) on japanilainen uransa päättänyt pöytätennispelaaja. Kesäolympialaisista 2012 Fukuhara saavutti naisten joukkuepelin hopeaa. Kesäolympialaisissa 2016 hän sai naisten joukkuepelin pronssia.
Fukuhara lopetti uransa lokakuussa 2018.
Hirvieläimet
Hirvieläimet (Cervidae) on sorkkaeläinten heimo, johon kuuluu noin 50 lajia. Hirvieläinten elinympäristöä ovat pääasiassa laajat ja harvat metsät, mutta jotkin lajit elävät myös tundralla ja avoimilla ruohoaroilla. Hirvieläimiä elää luonnonvaraisina kaikkialla muualla maapallolla paitsi Saharan eteläpuolisessa Afrikassa, tietyissä Keski-Aasian osissa ja Australiassa sekä Uudessa-Seelannissa, jonne ihminen on kuitenkin istuttanut joitakin populaatioita.
Historiaa
Miljoonia vuosia sitten Aasiaan ilmaantuivat ensimmäiset hirvieläimet, joilla oli puolustus- ja taisteluaseinaan syöksyhampaat. Ajan saatossa syöksyhampaat kuitenkin katosivat ja niiden tilalle kehittyivät mahtavat ja suuret sarvet. Noin 350 000 vuotta sitten jääkauden aikaan, Beringinsalmen olleen kuivilla, Euraasiassa asuneet hirvieläimet ovat todennäköisesti vaeltaneet sen yli nykyisen Alaskan alueelle. Jääkausien ansiosta hirvet ovat luultavasti päässeet kulkemaan Aasiasta Amerikan mantereelle ja takaisin.
Tuntomerkit
Selkein hirvieläinten tuntomerkki, joka erottaa ne muista nisäkkäistä, ovat sarvet, jotka useimmilla lajeilla kasvavat vain uroksille. Toisin kuin onttosarvisilla, hirvieläimillä sarvet ovat umpiluuta, eivätkä ole edes päältä sarveisainetta. Toisilla lajeilla sarvissa on oksamaisia haaroja, kun taas toisilla sarvet ovat pelkät piikit. Joillakin lajeilla, kuten hirvellä ja kuusipeuralla, sarvet ovat lapiomaiset. Sarvet ovat kehittyneet urosten välistä mahtailua ja tappeluita varten. Ne eivät ole pysyvät, vaan ne putoavat vuosittain ja tilalle kasvavat uudet, aiempaa suuremmat sarvet. Sarvet kasvavat sitä mukaa, kun uros varttuu ja niistä voidaan nähdä yksilön terveys, kypsyys ja vahvuus.
Muilta osin hirvieläimet muistuttavat monella tavoin antilooppeja ja muita sorkkaeläimiä. Niillä on solakka ja pitkänomainen ruumis, hoikat jalat ja kaula, lyhyt häntä, pitkä pää ja paljon hampaita, joilla ne hienontavat ravintonsa.
Elintavat
Suurin osa hirvieläinlajeista elää pääosan ajasta sukupuolten kesken jakautuneissa ryhmissä. Vasat pysyttelevät yhdessä naaraiden kanssa, urokset liikuskelevat yksin tai ryhmissä. Tosin kiima-aikana urosten kesken vallitsee kova kilpailu naaraista. Silloin tasaveroisten urosten kesken käydään tappeluita, kun taas heikommat yksilöt suosiolla luovuttavat lauman suurikokoisemman johtajan edessä. Tappeluissa urokset puskevat sarvillaan toisiaan vasten useiden minuuttienkin ajan, minkä jälkeen hävinnyt osapuoli, mikäli ei ole loukannut itseään pahoin, poistuu paikalta. Kiima-ajan päätteeksi voittajauroksetkin ovat haareminpidon seurauksena varsin uupuneita ja tarvitsevat paljon lepoa ennen kuin kykenevät uudestaan parittelemaan.
Hirvieläimet kommunikoivat toistensa kanssa monin tavoin. Monilla lajeilla takaruumis on vaalea, mikä helpottaa muiden lauman jäsenten erottamista. Emot ja vasat saattavat ilmoittaa sijainnistaan toisilleen määkimällä, ja monet lajit päästävät haukahduksen omaisia ääniä, mikäli ovat tukalassa tilanteessa. Kiima-aikana urokset lajista riippuen pitävät kovaa melua, saksanhirvi muun muassa mylvii ja japaninhirvi viheltää. Hirvieläinten hajuaisti on herkkä, ja eräs kommunikaation muoto ovatkin hajumerkit. Useilla lajeilla jää maahan hajumerkkejä varpaiden välissä olevista rauhasista, ja silmien edessä olevista rauhasista erittyy hajuainetta kasveihin.
pienoiskuva|vasen|Vasan ensiaskeleet.
Vesikauris, joka elää Kiinassa, on hirvieläinten keskuudessa poikkeus, sillä se elelee yksinään eikä kummallakaan sukupuolella ole sarvia. Uroksella on sarvien sijasta voimakkaasti kehittyneet torahammasmaiset kulmahampaat. Vastaavanlaiset hampaat ovat myös tupsuhirvellä ja muntjakeilla, joilla niilläkään sarvet eivät ole erityisen isot. Metsäpeuralla ja muilla peuran alalajeilla myös naarailla on sarvet.
Hirvieläimet syövät pääasiassa ruohoa, pensaiden ja puiden versoja, pieniä oksia ja lehtiä.
Lisääntyminen
Useimmat lajit saavat kerrallaan vain yhden poikasen eli vasan. Elämänsä alkuvaiheet vasa pysyttelee piilossa, paitsi silloin kun emo imettää sitä. Sittemmin varttuaan vasa ryhtyy seuraamaan emoa ja tämän mahdollista laumaa. Imetys jatkuu useiden kuukausien ajan, usein jopa niin pitkälle että emo on ehtinyt synnyttää toisenkin vasan. Monilla lajeilla vasalla on turkissaan täpliä, jotka iän myötä katoavat. Tosin esimerkiksi aksishirvi, japaninhirvi ja kuusipeura ovat myös aikuisena täplikkäitä. Vesikauris on poikkeus myös lisääntymisen suhteen, sillä se synnyttää usein kerrallaan kolme vasaa.
Luokittelu
Hirvieläinten heimoon katsotaan nykyisin kuuluvan 51 lajia. Lajimäärä voi tosin vaihdella eri lähteissä, koska joitakin alalajeja, kuten vapitia, saatetaan pitää niissä omina lajeinaan. Lajeista yksi, schomburgkinhirvi, on kuollut sukupuuttoon.
Hirvieläinten heimo jaettiin aiemmin viiteen alaheimoon: jalohirvet (Cervinae), peurat eli varsinaiset hirvet (Odocoileinae / Capreolinae), myskihirvet (Moschinae), vesikauriit (Hydropotinae) ja muntjakit (Muntiacinae). Nykyisin alaheimoja on useimmissa luokituksissa vain kolme, sillä myskihirvet on erotettu hirvieläimistä omaksi Moschidae-heimokseen ja aiempaan muntjakkien alaheimoon kuuluneet lajit on sijoitettu jalohirvien alaheimoon. Vesikauriiden alaheimoon kuuluu vain yksi laji.
RIM-8 Talos
thumb|right|Talos-ilmatorjuntaohjuksen laukaisu. RIM-8 Talos (IM-70/SAM-N-6) oli ilmatorjuntaohjusjärjestelmä. Se oli Yhdysvaltain laivaston käytössä. Asejärjestelmän taistelukärki voitiin varustaa ydinräjähteellä. Ohjusjärjestelmän alku oli US-laivaston Bumblebee-nimisessä ohjusten kehittelyprojektissa, joka oli alkanut 50-luvun puolivälin vaiheilla. Talos-ohjusjärjestelmän valmistaja oli Bendix. Se kehitteli myös MQM-8 Vandal -ohjuksen, jota ei ilmeisesti palveluskäyttöön hyväksytty. Talos kuului niin kutsuttuun 3T-ohjusperheeseen. Muita olivat RIM-2 Terrier sekä RIM-24 Tartar.
Ohjusjärjestelmää käytettiin Vietnamin sodassa, ja sillä tehtiin kolmen vihollislentokoneen ilmapudotus.
Teknisiä tietoja ja suoritusarvoja
(tiedot koskevat lähinnä varhaisempia tyyppiversioita: A & B, asekäyttöön n. vuodesta 1959, lopulliset hyväksytyt versiot) Lähde:
Leopardikilpikonna
Leopardikilpikonna (Geochelone pardalis) on afrikkalainen kilpikonnalaji. Aikuinen leopardikilpikonna painaa 10–20 kilogrammaa. Urokset ovat naaraita suurempia ja suora kilven pituus (SLC) voi olla jopa noin 50 cm.
Leopardikilpikonnaa tavataan laajoilla alueilla Afrikan itä- ja eteläosien savanneilla Etelä-Sudanista Namibiaan ja Etelä-Afikkaan. Se on kadonnut joiltakin alueilta, missä sitä on kerätty lemmikkikauppaa varten. Myös karjalaitumille tehdyt sähköaidat ja kulotus ovat haitanneet lajin elämää.
Naaras tulee sukukypsäksi luonnossa 12–15 vuoden iässä. Leopardikilpikonnia kasvatetaan lemmikiksi myös tarhoilla, joissa naaras voi munia jo 6–8 vuoden iässä. Koiras voinee lisääntyä jo viisivuotiaana. Vuonna 2020 CITES myönsi vain Etiopialle ja Mosambikille leopardikilpikonnan myyntikiintiön, kun vuosituhannen alussa niitä voitiin viedä myös Tansaniasta ja Kongosta..
Pääskyt
Koko ja ulkonäkö
Pääskyt ovat hyvin sirorakenteisia ja lyhytjalkaisia lintuja, joille on ominaista erittäin hyvä lentotaito. Niillä on kapeat, pitkät ja teräväkärkiset siivet. Ruumis on sukkulamainen ja pyrstö pitkä ja usein haarautunut. Nokka on lyhyt ja leveä ja siinä on suuri kita. Jalat ovat hyvin hennot, lyhyet ja pienikyntiset, eikä niillä pysty kunnolla kävelemään. Käsi- ja kyynärsulkia on kumpiakin yhdeksän, laitimmaiset sulat ovat muita selvästi pidempiä. Höyhenet ovat lyhyet ja vartalonmyötäiset. Ne ovat selkäpuolelta yleensä metallinkiiltoiset. Molemmat sukupuolet ovat samanvärisiä. Pääskyjen lentotaito on erittäin hyvä ja ne pystyvät tekemään pitkiäkin ruuanhaku- tai muuttomatkoja.
Levinneisyys
Pääskyjä elää kaikkialla maailmassa, lukuun ottamatta napaseutuja, Uutta-Seelantia ja joitakin valtamerten pikkusaaria. Alueilla, joissa vuodenaikojen vaihtelut ovat pieniä, pääskyt vaeltavat vain vähän. Pääskyt viihtyvät hyvin ihmisten läheisyydessä ja ovat erittäin pidettyjä lintuja sekä hyödyllisiä tuholaishyönteisten hävittäjiä. Suomen pääskyt muuttavat talveksi Keski- ja Etelä-Afrikkaan. Suomessa pesii kolme lajia: haarapääsky, räystäspääsky ja törmäpääsky.
Elintavat
Pääskyt ovat seurallisia lintuja ja lepäilevät usein puissa, voimajohdoilla, antenneilla ja talojen katoilla. Pääskyjen laulu on pientä viserrystä. Kaikki lajit ovat hyönteissyöjiä ja pyydystävät saaliinsa lennosta. Välillä ne voivat napata paikallaan jököttävän hyönteisen, mutta hankkivat ruokansa yleensä ilmasta. Ravinto koostuu lähinnä sääskistä ja kärpäsistä. Niiden lisäksi pääskyt pyydystävät kovakuoriaisia ja muita pikkueläimiä. Pääskyt myös juovat ja peseytyvät ilmassa. Pääskyt pesivät usein yhdyskunnissa. Ne pesivät puunkoloissa, kallionhalkeamissa, ranta- tai maatörmissä, rakennuksissa tai rakentavat pesänsä johonkin sopivaan paikkaan savesta. Useimmat pääskyt ovat hyviä pesänrakentajia. Pääskyt päällystävät pesän ulkoseinän tahmealla syljellä yhteen liimatuista savikokkareista. Eräät pääskyt kaivavat suuria käytäviä pystysuoriin jyrkänteisiin. Yhdessä pesueessa on 3–7 munaa. Haudonnasta huolehtii enimmäkseen naaras, mutta myös koiras hautoo. Jotkut lajit asettuvat valmiisiin koloihin tai tekevät risuista ja muusta kasviaineksesta pesän jyrkänteelle. Yksinkertaisia avoimia risupesiä tekee muun muassa naamiopääsky. Puupääskyt taas tekevät pesänsä tikankoloihin tai luonnon muovaamiin puunonkaloihin.
Ghostpoet
Ghostpoet (oik. Obaro Ejimiwe, s. 18. tammikuuta 1983) on brittiläinen laulaja ja tuottaja. Kesäkuussa 2010 Ghostpoet julkaisi ensimmäisen albuminsa The Sound Of Strangers.
Ghostpoetin ensimmäinen single Cash & Carry Me Home julkaistiin 24. tammikuuta 2011. Pian sen jälkeen 7. helmikuuta 2011 myös albumi Peanut Butter Blues & Melancholy Jam.
Breaking Dawn: Part 1 (soundtrack)
The Twilight Saga – Breaking Dawn (part 1): Original Motion Picture Soundtrack on soundtrack vuoden 2011 yhdysvaltalaiseen elokuvaan Twilight – Aamunkoi, osa 1. Soundtrack julkaistiin 8. marraskuuta 2011.
Tausta
Heinäkuussa elokuvan ohjaaja Bill Condon sanoi, että heillä on viisitoista kappaletta, joista valita, mitkä tulevat soundtrack-levylle, mutta mitään ei oltu vielä virallistettu artistien kanssa. Condon keroi myös mahdollisuudesta, että joku elokuvassa esiintyvä, musikaalinen henkilö saattaisi päästä soundtrackille, joka jättää vaihtoehdoiksi Robert Pattinsonin, Jackson Rathbonen, Booboo Stewartin ja Jamie Campbell Bowerin. Amerikkalainen rockbändi Evanescence ilmaisi kiinnostuksensa tehdä kappaleen soundtrackille. Will Hunt, kyseisen bändin rumpali, sanoi: "Olen todella halunnut [uuden kappaleen] 'My Heart Is Broken' julkaistavan soundtrackilla, sillä minusta se kuvaisi tarinaa todella hyvin." Bändin laulaja Amy Lee oli rumpalin kanssa samaa mieltä, lisäten: "Minusta se olisi oikeastaan mahtavaa." Bändi yritti jo aikaisemmin saada kappaleensa elokuvasarjan ensimmäiselle soundtrack-levylle, mutta Summit Entertainment ei hyväksynyt kappaletta, jota he tarjosivat.
22. syyskuuta 2011 virallistettiin, että soundtrackin single/"johtava kappale" tulee olemaan Amerikkalaisen polaulajan Bruno Marsin kappale "It Will Rain". Virallinen soundtrack-lista julkaistiin 26. syyskuuta 2011, joka ei sisällä lainkaan kappaleita brittiläiseltä rockbändiltä nimeltään Muse, joka on esiintynyt elokuvasarjan kolmessa aikaisemmassa soundtrackissa. Twilight – Houkutuksen soundtrackissa kuultu kappale nimeltään "Flightless Bird, American Mouth" kuullaan myös tällä soundtrackilla. Aikaisemmin ohjaaja Condon ilmoitti mahdollisuudesta, että joku näyttelijöistä kuultaisiin soundtrackilla. Soundtrackilla kuullan Mía Maestro, joka näyttelee Carmenia elokuvassa.
Kappaleet
Virallinen soundtrack - lista julkaistiin 26. syyskuuta 2011. Samassa julkaistiin soundtrackin kansikuva.
Score
14. tammikuuta 2011 tiedotettiin, että Carter Burwell palaa säveltämään molempien osien score-levyt. Burwell sävelsi myös ensimmäisen elokuvan, Twilight – Houkutuksen score-levyn. 1. osan score-levy nauhoitettiin Lontoossa Abbey Road Studios -nimisessä studiossa aikaisin syyskuussa. Alexandre Desplat ja Howard Shore (Twilight – Uudenkuun ja Twilight – Epäilyksen score-levyjen säveltäjät) sattuivat olemaan Lontoossa nauhoituksen aikaan, joten he molemmat vierailivat Burwellin luona. Albumi julkaistiin 13. joulukuuta 2011 ja levy-yhtiönä toimi Atlantic Records.
Kemiallinen kaava
Kemiallinen kaava ilmoittaa kemiallisen yhdisteen koostumuksen eli molekyylin tai kaavayksikön atomit ja niiden määrän. Jokaisella alkuaineella on oma symbolinsa eli kemiallinen merkkinsä, jossa on yksi iso kirjain tai yksi iso ja pieni kirjain (poikkeuksena keinotekoiset alkuaineet alkaen järjestysluvusta 117 (mukaan lukien 115), jotka tunnetaan väliaikaisnimillään ja -merkeillään). Kunkin alkuaineen atomien lukumäärä yhdisteessä tai kaavayksikössä ilmoitetaan alaindeksillä.
Suhdekaava ja molekyylikaava
Suhdekaavoiksi sanotaan kemiallisia kaavoja, jotka ilmaisevat kemiallisen yhdisteen atomien määrien suhteen. Suhdekaavasta käytetään joskus myös nimitystä bruttokaava.
Esimerkkejä
Erika Villaécija
Erika Villaécija García on  espanjalainen uimari, joka edusti kotimaataan kesäolympialaisissa 2004 ja 2008. Ateenassa 2004 hän sijoittui viidenneksi 800 metrin vapaauinnissa.
Kemiallinen kaava
Suhdekaava ja molekyylikaava
Natriumkloridi eli ruokasuola muodostuu kiteistä, joissa on kiteen koosta riippuen eri määrä natrium- (Na+) ja kloridi-ioneja (Cl−). Ioneja on kuitenkin aina samassa suhteessa 1:1, joten natriumkloridin kaavayksikkö ja samalla koko yhdisteen kaava merkitään NaCl.
Erika Villaécija
Villaécija voitti Dubain lyhyen radan MM-kilpailuissa 2010 kultaa 800 metrin vapaauinnissa. Manchesterissa 2008 hän sai samassa lajissa pronssia. Hän on saavuttanut kuusi mitalia pitkän ja seitsemän mitalia lyhyen radan EM-kilpailuissa. Euroopan-mestaruuden hän on voittanut pitkällä radalla 800 metrin vapaauinnissa ja 4 x 200 metrin vapaauintiviestissä Madridissa 2004 sekä lyhyellä radalla 800 metrin vapaauinnissa Dublinissa 2003.
Twilight – Houkutus
Twilight – Houkutus on yhdysvaltalainen vuoden 2008 elokuva. Sen on ohjannut Catherine Hardwicke ja käsikirjoittanut Melissa Rosenberg yhdessä Hardwicken kanssa. Sen pääosissa näyttelevät muun muassa Kristen Stewart ja Robert Pattinson. Twilight – Houkutus perustuu yhdysvaltalaisen kirjailijan Stephenie Meyerin kirjoittaman kirjasarjan ensimmäiseen osaan Houkutus. Se on Summit Entertainmentin tuottaman Meyerin kirjoihin perustuvan elokuvasarjan ensimmäinen osa, ja sitä seuraavat vuoden 2009 Twilight – Uusikuu ja vuoden 2010 Twilight – Epäilys.
Kemiallinen kaava
Suhdekaava ja molekyylikaava
Vesi koostuu vety- ja happiatomeista suhteessa 2:1, joten sen suhdekaava on H2O. Sama kaava kertoo myös yhden vesimolekyylin atomien määrän ja on siis myös molekyylikaava.
Twilight – Houkutus
Twilight – Houkutus sai ensi-iltansa Yhdysvalloissa 21. marraskuuta 2008, ja Suomessa se tuli ensi-iltaan 2. tammikuuta 2009. Elokuva tuotti avajaispäivänään 35,7 miljoonaa dollaria. Tulos on kaikkien aikojen 14. paras avajaispäivän tuotto. Kokonaisuudessaan Twilight – Houkutus keräsi ensi-iltaviikonloppunaan yli 70,55 miljoonaa dollaria. Huhtikuuhun 2009 mennessä elokuva on tuottanut yli 379 miljoonaa dollaria.
Kemiallinen kaava
Suhdekaava ja molekyylikaava
Glukoosissa on hiili-, vety ja happiatomien suhde on 1:2:1. Sen suhdekaava on siten k(CH2O), missä k on sopiva kokonaisluku. Tällaista kaavaa sanotaan usein myös empiiriseksi kaavaksi, koska yhdisteen atomimäärien suhde voidaan määrittää kokeellisesti. Glukoosimolekyylissä tiedetään olevan 6 hiiliatomia eli k on 6, joten glukoosin molekyylikaavaksi tulee C6H12O6. Glukoosimolekyylejä on kuitenkin useammanlaisia ja joillakin muillakin yhdisteillä voi olla sama molekyylikaava, joten kaava ei kuvaa yhdistettä riittävän tarkasti. Sama molekyylikaava on fruktoosilla, galaktoosilla ja mannoosilla. Yhdisteitä, joilla on sama molekyylikaava sanotaan toistensa isomeereiksi.
Yllä oleva molekyylikaava voi kuulua kahdelle eri yhdisteelle: etanolille tai dimetyylieetterille. Jotta tiedettäisiin kummasta yhdisteestä on kysymys, kirjoitetaan
Etanoli ja dimetyylieetteri ovat siis isomeerejä. Atomin merkintäjärjestyksellä pyritään kuvaamaan molekyylin rakennetta, mutta usein tarvitaan vielä edellistä yksityiskohtaisempia kaavoja, joihin merkitään sidokset viivoilla. Tällaisia kaavoja nimitetään rakennekaavoiksi.
Ionin kaava
Ioni on hiukkanen, jolla on sähkövaraus ja joka voi koostua yhdestä tai useammasta atomista. Ionin varaus merkitään sen kaavaan kemiallisen merkin tai merkkiyhdistelmän oikeaan yläkulmaan.
Esimerkki
Isotoopin kaava
Isotoopit ovat saman alkuaineen erimassaisia atomeja, joiden eroavuus voidaan merkitä kaavaan näkyviin. Merkintätapa riippuu tilanteesta.
Esimerkki
Twilight – Houkutus
Juoni
Isabella "Bella" Swan muuttaa Phoenixista isänsä luokse Forksin kaupunkiin, koska hänen äitinsä Renée on juuri mennyt uusiin naimisiin. Bella luulee elämän olevan tylsää Forksissa, mutta tapaa uudessa koulussaan kiehtovan, komean, viisaan ja jännittävän pojan, Edwardin. Edward kuitenkin käyttäytyy omituisesti: hän on jääkylmä, ei syö eikä juo ja on outo Bellan seurassa sekä Bella huomaa pojan silmien vaihtavan väriä omituisesti. Bellan ensimmäisen koulupäivän jälkeen Edward ei ilmesty kouluun viikkoihin. Edwardin palatessa kouluun suhtautuu tämä Bellaan ystävällisesti ja jopa keskustelee tytön kanssa.
Kemiallinen kaava
Isotoopin kaava
Hiilellä on (C) isotooppi C-12. Luku 12 on tämän hiilen isotoopin massaluku. Samaa isotooppia voidaan kuvata myös kirjoittamalla massaluku kemiallisen merkin vasempaan yläkulmaan, 12C. Massaluvun lisäksi kaavaan kirjoitetaan joskus myös järjestysluku kemiallisen merkin vasempaan alakulmaan,.
Vesa Lautamatti
Vesa Lautamatti (s. 18. heinäkuuta 1982 Valkeala) on suomalainen skeet-ampuja. Hän edustaa Anttilan Erämiehiä.
Twilight – Houkutus
Juoni
Pian Edwardin paluun jälkeen Bella on joutua vakavaan auto-onnettomuuteen koulun parkkipaikalla. Edward ehtii Bellan ja auton väliin, pysäyttää auton kädellään tehden siihen lommon ja pakenee paikalta. Myöhemmin Bella vaatii Edwardilta selitystä yliluonnolliselta vaikuttaneelle tapahtumalle, mutta Edward vain sanoo saaneensa adrenaliinipiikin ja Bellan lyöneen päänsä ja hourailevan. Bella ja koulutoverit tekevät retken La Pushin rannalle, missä Bella tapaa vanhan perhetuttavansa Jacob Blackin. Jacob kertoo Bellalle heimonsa vanhoja taruja, joiden mukaan heidän heimonsa polveutuisi ihmissusista ja Cullenien perhe kuuluisi alueella ennen asuneisiin "kylmäihoisiin".
Vesa Lautamatti
Lautamatti voitti henkilökohtaista pronssia Lahden maailmanmestaruuskilpailuissa vuonna 2002. Hän oli myös mukana hopea joukkueessa Lauri Leskisen ja Tero Sopasen kanssa.
Lähteet
SAL:n profiili
Twilight – Houkutus
Juoni
Ollessaan ostosretkellä Port Angelesissa Bella joutuu miesjoukon ahdisteltavaksi. Edward kuitenkin ilmestyy paikalle ja pelastaa Bellan. Edward vie hänet syömään ja kertoo hänelle, ettei pysty enää pysymään erossa hänestä. Hän paljastaa osaavansa lukea kaikkien muiden ajatuksia paitsi Bellan, joka ärsyttää häntä suuresti. Kotona Bella tutkii internetiä ja saa erään sivuston avulla selville asioita vampyyreista. Hän johdattaa Edwardin metsään, jossa hän paljastaa tälle tietävänsä totuuden Edwardista ja tämän perheestä: he ovat vampyyreita.
Voortrekker-monumentti
Voortrekker-monumentti on Etelä-Afrikassa, Pretorian lähistöllä sijaitseva muistomerkki, jonka peruskivi muurattiin voortrekkerien suuren vaelluksen satavuotisjuhlallisuuksissa vuonna 1938. Rakennus on 40 metriä korkea ja sen pohja on 40 kertaa 40 metriä ja se on rakennettu graniitista. Sen sisäseiniä kiertää voortrekkerien matkasta kertova kohokuva.
Twilight – Houkutus
Juoni
Bella ja Edward rakastuvat. Bella tapaa Cullenien perheen ja saa nähdä heidän talonsa. Hän lähtee myös Cullenien kanssa harmittomalle retkelle pelaamaan pesäpalloa, mutta pian paikalle osuu odottamattomia vieraita: James, Victoria sekä Laurent, jotka, toisin kuin vain eläimenverta juovat Cullenit, juovat ravinnokseen ihmisverta.
Kun James haistaa Bellan, alkaa suuri metsästysjahti; James alkaa jäljittää Bellaa, joka pakenee Arizonaan, Phoenixiin yhdessä Alicen ja Jasperin kanssa. James löytää Bellan kotiin ja hämää häntä puhelinsoitolla tulemaan vanhalle balettistudiolle, jossa Bella lapsena kävi. Bella huomaa joutuneensa ansaan ja yrittää paeta, mutta ei pysty taistelemaan Jamesia vastaan. Edward ja muut Cullenit löytävät studiolle, mutta James on jo ehtinyt purra Bellaa ja murtaa hänen jalkansa. Edward saa kuitenkin imettyä myrkyn tuskissaan kieriskelevästä Bellasta, joka pysyy ihmisenä. Samaan aikaan James otetaan kiinni ja Cullenit tuhoavat hänet ainoalla keinolla, jolla vampyyrin voi tappaa; he repivät Jamesin palasiksi ja polttavat jäänteet.
Lopuksi Bella päättää jäädä Forksiin isänsä luo, vaikka hänen äitinsä oli pyytänyt Bellaa muuttamaan taas luokseen. Bella ja Edward menevät yhdessä kevättansseihin, jossa Bella kertoo Edwardille haluavansa olla Edwardin kanssa ikuisesti. Hän haluaisi vampyyriksi, sillä vampyyrit eivät ikäänny. Edward ei voi sallia Bellalle haluamaansa, sillä hän ei halua pilata tämän hyvää elämää tuhoamalla Bellan sielun. Edward ei usko, että vampyyreilla on sielua. Bella toteaa, että kumpikaan ei sinä iltana saa tahtoaan läpi, mutta että hän tietää mitä haluaa. Elokuva loppuu kohtaukseen, jossa Victoria katselee heitä talon yläkerrasta murhanhimoisena kostamaan Jamesin kuoleman vuoksi.
Näyttelijät
Muut roolit
Tausta
Houkutus on yhdysvaltalaisen kirjailijan Stephenie Meyerin vuonna 2005 julkaistu esikoisteos ja samannimisen kirjasarjan ensimmäinen osa. Sarjan kirjoja on myyty maailmanlaajuisesti yli 50 miljoonaa kappaletta, ja sitä on käännetty yli 20 kielelle. Kirjasarjaan kuuluu neljä osaa: Houkutus (2005), Uusikuu (2006), Epäilys (2007) ja Aamunkoi (2008).
Kehitys
Vuonna 2007 Summit Entertainment -elokuvayhtiö alkoi suunnitella elokuvasarjaa Meyerin kirjasarjan pohjalta ja alkoi kehittää elokuvaa sarjan ensimmäisestä osasta Houkutus. Lokakuussa 2007 yhtiö palkkasi ohjaaja Catherine Hardwicken vastaamaan tulevan elokuvan ohjauksesta. Yhdessä käsikirjoittaja Melissa Rosenbergin kanssa Hardwicke kirjoitti elokuvan käsikirjoituksen valmiiksi viidessä viikossa. Rosenbergin mukaan käsikirjoitusta innoittivat William Shakespearen näytelmä Romeo ja Julia sekä Ang Leen vuoden 2005 elokuva Brokeback Mountain.
Näyttelijöiden valinta
Twilight – Houkutuksen pääosan Bella Swanin roolin sai yhdysvaltalainen Kristen Stewart, ja Edward Cullenin osaan valittiin puolestaan englantilainen Robert Pattinson, ja Jacob Blackin roolin sai Taylor Lautner. Stephenie Meyer tekee pienen cameoroolin elokuvassa; hän esiintyy pikaisesti eräässä sen kahvilakohtauksessa.
Kuvaukset
thumb|170px|right|Filmatisoinneissa käytetyn Forksin rajalla oleva silta, jonka päältä Charlie ja Bella ajavat. Elokuvan tuotanto alkoi vuoden 2008 helmikuussa, ja sen kuvaukset päättyivät saman vuoden toukokuussa. Se kuvattiin pääasiassa Oregonin osavaltion Portlandissa ja sen lähiympäristössä. Kuvausten aikana kirjasarjan luoja Stephenie Meyer antoi Hardwicken ja Pattinsonin lukea osan hänen silloin vielä kirjoittamastaan Midnight Sunista, joka kertoo kirjasarjan ensimmäisen osan uudelleen Edwardin näkökulmasta. Tämän oli tarkoitus antaa Hardwickelle ja Pattinsonille parempi kuva Edwardin hahmosta...
Musiikki
Elokuvan sävellyksen teki Carter Burwell. Elokuvan soundtrackin julkaisi Chop Shop Records yhdessä Atlantic Recordsin kanssa 4. marraskuuta 2008. Musiikkisuunnittelija Alexandra Patsavas valitsi soundtrackille tulleet kappaleet. Stephenie Meyer oli osittain mukana kappaleiden valinnassa. Soundtrack nousi Billboard 200 -listan kärkeen ja on myynyt yli 2,2 miljoonaa kappaletta.
DVD
Elokuvan DVD ilmestyi Yhdysvalloissa 21. maaliskuuta 2009, ja se myi ensimmäisen päivän aikana yli kolme miljoonaa kappaletta. Suomessa DVD julkaistiin 29. huhtikuuta 2009. DVD:tä on saatavilla sekä yhden että kahden levyn julkaisuna. DVD:llä on lisämateriaalia elokuvasta.
Jatko-osa
Twilight – Houkutuksen jatko-osa Twilight – Uusikuu sai ensi-iltansa 20. marraskuuta 2009. Elokuvan on ohjannut Chris Weitz, ja sen on käsikirjoittanut Melissa Rosenberg. Sen pääosissa näyttelevät Kristen Stewart, Robert Pattinson ja Taylor Lautner.
Douglas D-558-1 Skystreak
thumb|Douglas D-558-1 Skystreak Douglas Skystreak (Douglas D-558-1, D-558-1) on Douglas Aircraft Company-yhtiön suunnittelema ja valmistama yhdysvaltalainen koekone, joka ei liittynyt kuuluisaan X-sarjaan (X=Experimental). Skystreakin voimanlähde oli suihkumoottori, joita koneessa oli yksi. Niin kutsutusti suorasiipinen kokeilulentokone saavutti P-80:n jälkeen seuraavan, 1 000 km/h ylittäneen nopeusennätyksen, nopeudella 1 031,178 km/h. Nopeusennätyksen teki T.F. Caldwell päivämäärällä 20. elokuuta 1947. Lisäksi M.E. Carl saavutti 1 047,536 km/h 25. elokuuta 1947. Tämän koneen seuraaja, D-558-2, Skyrocket rikkoi 2 Machin nopeuden.
Douglas Skystreakiin liittyvä työstö alkoi Ed Heinemannin johdolla heti toisen maailmansodan jälkeen. Koneesta tuli suorasiipinen, kuten myös oli Lockheed P-80, sillä siinä ei ollut huomioitu esim. Alexander Lippischin, eikä esim. Me-262:n työn tuloksia.
Konetyypin lentokokeita toteutettiin Murocin eli nykyisen Edwardsin lentotukikohdasta.
Lillo Brancato
Lillo Brancato Jr. (s. 30. elokuuta 1976) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan rooleistaan muiden muassa elokuvissa Jäähyväiset kummisedälle (1993), Päätään pidempi (1994) ja Purppuravyöhyke (1995). Brancato on esiintynyt myös televisiosarjassa Sopranos.
Delmarvan niemimaa
thumb|Kartta Delmarvan niemimaasta. Delmarvan niemimaa on suuri niemimaa Yhdysvaltain itärannikolla Delawaren, Marylandin ja Virginian osavaltioiden alueilla. Niemimaa on noin sata kilometriä leveä ja 300 kilometriä pitkä. Sitä rajaa lännessä Chesapeakenlahti ja idässä Delawarejoki, Delawarenlahti ja Atlantin valtameri.
Niemimaan nimi on akronyymi, joka viittaa sen jakaviin kolmeen osavaltioon: Delaware, Maryland ja Virginia. Nimitys on otettu käyttöön vasta 1920-luvulla. Niemimaan mantereeseen yhdistävän kannaksen poikki on rakennettu Chesapeaken ja Delawaren kanava, joka yhdistää Chesapeaken- ja Delawarenlahdet. Sieltä on myös lauttayhteys Delawarenlahden yli New Jerseyhin.
Lillo Brancato
Varhainen elämä
Brancato syntyi Bogotássa Kolumbiassa. Hänet adoptoitiin hänen ollessaan neljän kuukauden ikäinen, ja hän kasvoi Yonkersissa New Yorkissa. Hänen huoltajansa olivat amerikanitalialaisia, ja hän on kertonut pitävänsä itseään italialaisena.
Murhaepäily
Brancato pidätettiin jälleen Bronxissa 10. joulukuuta 2005. Hän ja hänen 48-vuotias rikostoverinsa Steven Armento olivat ampuneet murtoyrityksen yhteydessä poliisi Daniel Enchauteguita (virantoimituksen ulkopuolella), joka joutui sairaalaan ja menehtyi vammoihinsa. Armentoa syytettiin ensimmäisen ja Brancatoa toisen asteen murhasta. Armento on näyttelijän tyttöystävän isä.
Delmarvan niemimaa
Delmarvaan liittyy paljon legendoja, esimerkiksi tarinoita menneisyyden laajoista mustarastaan metsästyksistä ja suurista villiponilaumoista.
Lillo Brancato
Murhaepäily
Brancato esitti julkisesti pahoittelunsa Enchauteguin omaisille, mutta anteeksipyyntö aiheutti suuttumusta, ja uhrin sisko nimitti näyttelijän katumusta ”Oscar-palkinnon arvoiseksi”. Brancato on ilmoittanut New York Magazinen haastattelussa, että hänen elämäntarinassaan olisi ainesta elokuvaksi.
Armento tuomittiin marraskuussa 2008 elinkautiseen vankeuteen ilman ehdonalaisen mahdollisuutta. Oikeus hylkäsi Brancatoa vastaan nostetun murhasyytteen joulukuussa 2008. Hänet todettiin kuitenkin syylliseksi murron yritykseen, josta hänelle langetettiin 10 vuotta vankeutta 9. tammikuuta 2009.
Delmarvan niemimaa
Aiheesta muualla
38.5°N, -75.66667°W
Lillo Brancato
Murhaepäily
Brancato pääsi ehdonalainen vapauteen vuonna 2013.
Yksityiselämä
Brancato on kertonut olleensa riippuvainen kokaiinista ja heroiinista. Vankilassa ollessaan Brancato päätti lopettaa päihteiden käytön.