cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Keijo Korhonen
Idänsuhteiden tutkija
Yksi esimerkki tästä on vuoden 1972 tapahtuma, jolloin Korhonen vastasi ulkomaisten toimittajien kysymyksiin Königstedtin kartanossa Seutulassa. Saksalaisen Die Weltin toimittaja kysyi Korhoselta suomettumisesta kriittiseen sävyyn. Korhonen vastasi jokaisen maan valitsevan mieluummin suomettumisen (finlandization) kuin saksoittumisen (germanization). Toimittajan kysyessä, mitä saksoittuminen tarkoitti, Korhonen vastasi sen tarkoittavan maan miehittämistä ja kahtiajakoa. Tämä oli hiljentänyt toimittajan.
Korhosen akateeminen ura huipentui nimitykseen Helsingin yliopiston poliittisen historian professorin virkaan vuonna 1974. Korhonen ehti hoitaa professuuria vain pari vuotta ennen kuin hänet hieman yllättäen nimitettiin ulkoasiainministeriksi. Myöhemmin Korhonen toimi alivaltiosihteerinä ulkoasiainministeriössä aikana, jolloin Suomen puolueettomuutta määriteltiin valtiovierailuiden jälkeisten kommunikeoiden muodossa. Neuvostoliiton kommunistisen puolueen kansainvälisellä osastolla oli pyrkimys määritellä Suomen ulkopoliittinen suhde YYA-sopimuksen perusteella läheisemmäksi liittolaisuudeksi, kun taas suomalainen osapuoli pyrki muotoilemaan julkilausumat Suomen puolueettomuutta YYA-sopimuksen perusteella korostaviksi. Syynä tähän Neuvostoliiton tarpeeseen oli Suomen aseman muuttuminen ja lähentyminen läntisiin organisaatioihin kauppapolitiikan kautta, joka herätti Neuvostoliitossa tarpeen jälleenvakuuttaa Suomen puolueettomuus YYA-sopimusta tulkitsevilla valtiovierailujen loppujulkilausumilla, kommunikeoilla.
Ulkopolitiikan huipulla
Korhosesta tuli vuonna 1976 ulkoasiainministeri Martti Miettusen III hallitukseen. Presidentti Kekkonen nimitti Korhosen hieman yllättäen Miettusen virkamieshallitukseen. Korhonen kuvailee ministerikauttaan muun muassa muistelmateoksessa Sattumakorpraali. Hallituksen erottua 1977 presidentti Urho Kekkonen ei enää nimittänyt Korhosta ministeriksi. Korhonen on muistelmissaan epäillyt, että hänen syrjäyttämisensä taustalla oli hänen seuraajansa Paavo Väyrysen, presidentin kansliapäällikön Juhani Perttusen, Eino Uusitalon ja Neuvostoliiton silloisen Helsingin-suurlähettilään Vladimir Stepanovin yhteinen juoni. Korhonen on nimittänyt Stepanovia avoimesti lähes kenraalikuvernööri Nikolai Bobrikovin veroiseksi ”Tehtaankadun Suomen-syöjäksi”, joka olisi pyrkinyt romuttamaan Suomen puolueettomuuspolitiikan.
Kekkonen tarjosi Korhoselle paikkaa Suomen Washingtonin-suurlähettiläänä, mistä tämä kuitenkin kieltäytyi. Sen sijaan Korhonen nimitettiin ulkoasiainministeriön alivaltiosihteeriksi. Ulkoministeriöstä hän siirtyi 1982 Suomen YK-suurlähettilääksi. Suomen Keskustan oppositiokautena Harri Holkerin hallituksen aikana Korhonen toimi 1987–1989 pääministerin ulkopoliittisena asiantuntijana.
Korhosen, valtiosihteeri Risto Hyvärisen, Max Jakobsonin, Aimo Pajusen ja Ilkka Pastisen muodostamaa ulkoasiainministeriössä kommunikeamuotoiluun osallistunutta ryhmää kutsuttiin tohtorikoplaksi tai everstijuntaksi sen vuoksi, että sotilasuransa jättänyt Hyvärinen oli sotilasarvoltaan everstiluutnantti ja Kreikassa 1967 oli tapahtunut sotilashallitukseen johtanut everstien johtama vallankaappaus. Molemmat nimitykset keksi Korhosen mukaan silloinen SDP:n kansainvälisten asioiden sihteeri Paavo Lipponen. Vuonna 1977 Kekkonen olikin ohjeistanut Korhosta tämän noustua alivaltiosihteeriksi toteamalla: ”Sinä johdat ulkoministeriötä.” Samalla tämä tarkoitti Korhosen saaneen toimintavaltuudet, jotka ylittivät silloisen ulkoministeri Paavo Väyrysen valtuudet.
Korhonen joutui Neuvostoliiton epäsuosioon muistutettuaan oppikirjaseminaarissa 1974 Molotov–Ribbentrop-sopimuksen lisäpöytäkirjasta, jolla Neuvostoliitto ja Saksa jakoivat Euroopan etupiireihin. Dokumenttia pidettiin neuvostoaikana piilossa julkisuudelta.
Syksyllä 1981 ilmestyneessä Tamminiemen pesänjakajat -kirjassa Korhosta kutsuttiin ”Tamminiemen Kissingeriksi” viittauksena Yhdysvaltain entiseen vaikutusvaltaiseen ulkoministeriin Henry Kissingeriin ja väitettiin, että Urho Kekkosen poliittiseksi testamentiksi kutsutun Tamminiemi-kirjan olisi tosiasiassa kirjoittanut Korhonen. Muistelmissaan Korhonen ei ole vahvistanut väitettä, vaan hänen mukaansa presidentti kirjoitti kirjan itse. Juhani Suomi kuitenkin paljasti myöhemmin, että hän ja Korhonen laativat teoksen käsikirjoituksen yhdessä, minkä jälkeen Kekkonen tarkisti ja hyväksyi sen. Korhonen on kertonut tavanneensa Urho Kekkosen viimeisen kerran lähtiessään kesälomalle juhannuksen alla 1981 ja käyneensä viimeisen puhelinkeskustelun tämän kanssa 4. syyskuuta 1981. Tamminiemen pesänjakajat -kirjan mukaan Korhonen oli niin sanotun everstijuntan jäsenistä ainoa, joka säilytti paikkansa Kekkosen lähipiirissä tämän virkakauden loppuun saakka.
Entisen opinahjonsa Turun yliopiston ylioppilaskunnalle huhtikuussa 1983 lähettämässään asevelvollisten siviilipalvelusta koskeneessa kirjeessä Korhonen kirjoitti:
Ylioppilaskunta oli hieman aikaisemmin julkaissut Helsingin Sanomissa kannanoton, jonka mukaan siviilipalvelukseen pyrkivien lisääntyvä määrääminen aseelliseen palvelukseen ei vastaa ylioppilaskunnan käsitystä Suomesta oikeusvaltiona. Korhonen oli kieltänyt kirjeensä julkistamisen, mutta Ydin-lehti sai sen tuntemattomaksi jääneellä tavalla haltuunsa ja julkaisi sen, mistä seurasi vilkas mielipiteiden vaihto sanomalehtien yleisönosastoissa. Korhonen perusteli kirjettään sillä, että hän oli toiminut Turun yliopiston ylioppilaskunnan puheenjohtajana vuosina 1959−1960.
Euroopan unionin vastustus ja myöhemmät vuodet
Vuoden 1994 presidentinvaaleissa Korhonen pyrki ensiksi Suomen Keskustan presidenttiehdokkaaksi. Esivaaliin sitoutuminen olisi kuitenkin merkinnyt luopumista voittaneen ehdokkaan (Paavo Väyrynen) hyväksi, joten Korhonen ryhtyi ehdokkaaksi oman Suomen kansan itsenäisyysrintama -valitsijayhdistyksen avulla. Rintamaan kuului toimijoita niin oikeistosta kuin vasemmistostakin. Presidenttiehdokkaana hän pyrki estämään Suomen EU-jäsenyyden. Vaalissa Korhosen katsottiin vieneen Väyryseltä yli 100 000 ääntä, vaikka Väyrynen itse syytti tuloksesta tiedotusvälineiden puolueellisuutta. Monet Korhosen tuollaisista kannattajista olivat Ilkka Hakalehdon kanssa perustamassa EU- ja Nato-vastaista Vapaan Suomen Liittoa (Itsenäisyyspuoluetta), jonka neuvottelukunnan puheenjohtajana Korhonen toimi.
Korhonen toimi vaalien aikaan Kainuun Sanomien päätoimittajana (1989–1994). Hän riitautui Kainuun Sanomien toimituksen enemmistön kanssa ja erosi vaalien jälkeen ja siirtyi vierailevaksi professoriksi (adjunct professor, political science) Tucsoniin Arizonan yliopistoon.
Korhonen kirjoitti ulkopolitiikkaa ja Yhdistyneitä kansakuntia käsitteleviä kirjoja ja aikakauslehtikolumneja. Korhonen sai valtion tiedonjulkistamispalkinnon vuonna 1972.
Ministeri Pär Stenbäck julkaisi vuonna 2009 muistelmateoksensa Kriisejä ja katastrofeja. Kirjassa Stenbäck kertoi kuulleensa huhtikuussa 2007 silloiselta Norjan Nobel-komitean sihteeriltä Geir Lundestadilta, että ”eräs tunnettu suomalainen” oli Nobel-komitealle lähettämällään kirjeellä yrittänyt estää Nobelin rauhanpalkinnon myöntämisen presidentti Martti Ahtisaarelle. Kirjeessä oli ollut lukuisia kielteisiä arvioita Ahtisaaresta. Lundestad ei ollut paljastanut Stenbäckille kirjeen kirjoittajan henkilöllisyyttä. Silloinen ulkoministeri Alexander Stubb vaati kirjeen kirjoittajaa tulemaan julkisuuteen. Syyskuussa 2015 ilmestyneessä muistelmateoksessaan Geir Lundestad paljasti, että kirjeen kirjoittaja oli ollut entinen ulkoministeri ja suurlähettiläs Keijo Korhonen. Ilta.Sanomien haastattelema Korhonen kiisti kirjoittaneensa koskaan kirjettä Nobel-komitealle, mutta myönsi olleensa sitä mieltä, ettei Ahtisaari olisi ansainnut rauhanpalkintoa.
Yksityiselämä
Toimittaja Johanna Korhonen on Keijo Korhosen veljentytär.
Korhosen ensimmäinen puoliso oli Anneli Torkkila vuodesta 1958, toinen puoliso oli vuodesta 1990 Anita Rothovius (s. Uggeldahl). Ensimmäisestä avioliitosta syntyi kolme poikaa.
Aristokatit
Aristokatit on vuonna 1970 valmistunut Disneyn piirroselokuva. Vaikka Walt Disney ei erityisemmin pitänyt kissoista, hän päätti tehdä niistä elokuvan. Elokuva oli jättimenestys ja siitä on tehty monta kirjatarinaa. Disney kuoli syöpään neljä vuotta ennen Aristokattien ensi-iltaa, mutta ehti olla mukana suunnittelemassa elokuvaa.
Juoni
Elokuva sijoittuu vuoden 1910 Pariisiin, Ranskaan. Emokissa nimeltä Herttuatar ja hänen kolme pientä kissanpoikastaan, Marie, Berlioz ja Toulouse, asuvat eläkkeelle jääneen oopperalaulaja Madame Adelaide Bonfamillen kartanossa yhdessä tämän englantilaisen hovimestarin Edgarin kanssa. Elokuvan alussa Madame Adelaide päättää tehdä testamentin yhdessä lakimiehensä Georges Hautecourtin kanssa, joka on hänen iäkäs mutta omalaatuinen vanha ystävänsä. Madame Adelaide ilmoittaa, että hän haluaa jättää omaisuutensa kissoilleen ja että Edgar perii varat vasta kissojen kuoltua. Edgar kuulee Madame Adelaiden sanat omasta huoneestaan, eikä ole lainkaan mielissään siitä, että joutuu odottamaan kissojen luonnollista kuolemaa ennen kuin pääsee käsiksi Madamen varoihin. Hän kehittääkin juonen päästäkseen kissoista eroon hetimmiten: hän juottaa kissoille kermaa johon on lisätty unilääkettä. Yöllä hän vie kissat kauas maaseudulle. Herttuatar ja pennut tutustuvat kissaan nimeltä Thomas O'Malley, joka lupaa viedä heidät takaisin Pariisiin. Madame on murheen murtama kissojensa katoamisesta samaan aikaan kun Edgar haaveilee tämän perinnöstä tietämättään että kissat aikovat kostaa hänelle. Lopussa Edgar päätyy Timbuktuun menevään arkkuun. Madame avaa kotinsa kaikille Pariisin kujakissoille.
Oikeutta eläimille
alt=|pienoiskuva|Oikeutta eläimille logo, 2019 Oikeutta eläimille on vuonna 1995 perustettu suomalainen eläinoikeusjärjestö. Oikeutta eläimille haluaa parantaa eläinten asemaa yhteiskunnassa. Järjestö kyseenalaistaa ihmisten harjoittaman eläinten hyväksikäytön. Yhdistyksen toimintatapoja ovat kansalaisvaikuttaminen, yrityksiin vaikuttaminen, eläinten olojen paljastaminen ja asenteisiin vaikuttaminen.
Tehotuotanto.net
pienoiskuva|Järjestön veteliläisellä [[Turkistarhaus Suomessa|turkistarhalla ottama valokuva.]] Oikeutta eläimille -järjestö julkaisi marraskuussa 2007 tehotuotanto.net-verkkosivustolla lihatuotannonvastaista kampanjaansa. Sivustolle oli kerätty valokuvia ja videoita 101 suomalaiselta eläintilalta. Oikeutta eläimille -järjestön lehdistötiedotteen mukaan kuvia oli kaikilta sika-, broileri- ja munatiloilta, joihin anonyymit eläinaktivistit olivat löytäneet ja päässeet murtautumatta. Kuva- ja videomateriaalin pääasiallinen tarkoitus oli näyttää, miten suomalainen tehomaatalous todellisuudessa toimii sekä tuoda esille räikeitä eläinsuojelurikkomuksia. Yksi kuvatuista sikatiloista kuului pitkäaikaisen kansanedustajan ja silloisen maa- ja metsätalousministerin Sirkka-Liisa Anttilan tyttärelle Hanna-Maija Anttilalle.
Sivustoa esiteltiin muiden uutisten ohessa Yleisradion A-studiossa. Asian saaman julkisuuden seurauksena eläinsuojeluviranomaiset tekivät runsaan viikon kuluttua ohjelman esittämisestä tarkastuksen 65 tilalle, joista neljänneksessä havaittiin eläinsuojelurikkeitä. Yhdeltäkään ei kuitenkaan löytynyt välittömiä toimenpiteitä vaativia rikkomuksia. Tehtyjen tarkastusten tulokset vastasivat aikaisempina vuosina tehtyjen EU-eläinsuojelutarkastusten tuloksia.
Tarkastusten tuloksiin Oikeutta eläimille -järjestö vastasi kannanotossaan, että "yhdistys ihmettelee tulkintaa, jonka mukaan tällainen voi olla eläinsuojelulain sallimaa. Yhdistyksen mielestä eläinsuojelulain sisältöä ja tulkintaa onkin syytä muuttaa". Kannanotossa myös sanotaan, että "Yhdistyksen tehotuotanto.net-sivuston kautta julkisuuteen välittämässä kuvamateriaalissa esitetyt eläinten olosuhteet on julkisessa keskustelussa pitkälti tuomittu epäeettisinä". Järjestön mukaan eläinten tehotuotanto on kyseenalaistettava kokonaan. Heidän mukaansa eläinten kärsimys tehotuotannossa on väistämätöntä.
Poliisi tutkii videoleikkeiden todenperäisyyttä sekä niissä mahdollisesti näkyviä eläinsuojelurikoksia. Lisäksi poliisille on tullut tiloille tunkeutuneista eläinaktivisteista 49 tutkintapyyntöä. Poliisi tutkii tunkeutumisia julkisrauhan rikkomisena.
Sikatehtaat.fi
10. joulukuuta 2009 Oikeutta eläimille -järjestö aloitti lihankasvatusta vastustavan sikatehtaat.fi-kampanjan. Kampanjaan kuului verkkosivusto, paikallisia bussi- ja banderollimielenosoituksia ja videoita sikatiloilta. Videoita oli 30 sikatilalta, jotka sijaitsivat pääosin Varsinais-Suomessa. Videoissa oli kuolleita ja sairaita eläimiä sekä irti purtuja häntiä. Videoiden sisältö näytettiin jälleen A-studiossa, ja ne saivat laajaa julkisuutta. Videoiden tiedoissa on sikaloiden paikkakunnat ja koordinaatit. Alun perin niissä oli myös sikalan omistajien nimet, mutta ne poistettiin.
Oikeutta eläimille -järjestön mukaan videot osoittavat, ettei kahden vuoden aikana ole tapahtunut luvattua parannusta tuotantoeläimien kohteluun eikä nykylainsäädäntö ole riittävän tiukka. Lisäksi järjestö vaati Maa- ja metsätalousministeri Sirkka-Liisa Anttilan eroa, koska hän ei ollut lupauksistaan huolimatta saanut tuotantoeläinten olosuhteita kuntoon.
Ruotsissa järjestettiin marraskuun lopussa vastaava kampanja, joka käynnisti laajan yhteiskunnallisen keskustelun eläinten hyvinvoinnista. Videot eläinsuojelurikoksista johtivat muun muassa Swedish Meatsin puheenjohtajan ja HK Scanin hallituksen jäsenen, Lars Hulströmin, eroon kaikista luottamustoimistaan.
Atlas Saarikoski Oikeutta eläimille -yhdistyksestä kommentoi tarkastuksia korostamalla, että sikatilojen keskeiset ongelmat, kuten eläinten pito pienissä virikkeettömissä tiloissa eivät käy ilmi tarkastuksissa. Sikojen kärsimys johtuu Oikeutta eläimille -yhdistyksen mukaan suurelta osin olosuhteista, jotka ovat eläinsuojelulain mukaisia. Tilan ja virikkeiden puute aiheuttavat sioilla stressiä, käytöshäiriöitä ja apaattisuutta.
Reaktioita videoihin
Elintarviketurvallisuudesta vastaava Evira aloitti välittömästi tarkastukset niillä 15 tilalla, joista oli videomateriaalin perusteella syytä olettaa, että eläinsuojelulainsäädäntöä oli rikottu. Ensimmäiset tarkastukset aloitettiin 12. joulukuuta 2009, ja loppujen ilmoitettiin tapahtuvan viikon sisällä siitä.
Maatalouden keskusliitto, MTK, sanoi videoissa näkyvän eläintenkohtelun olevan paheksuttavaa ja että siihen tulee puuttua. Kuitenkin vain pieni osa sikatiloista on ongelmatiloja ja suurimpaan osaan tapauksista liittyy ongelmia jaksamisen ja taloudellisen tilanteen kanssa. Pääasiallisesti tilanteeseen tulisi vastata neuvontaa ja tukiverkkoja parantamalla. . Taloudellisen tilanteen kireydestä kertoi se, että esimerkiksi Sirkka-Liisa Anttilan mukaan Suomen 2 300 sikatilasta 300 oli lopettamassa vuoden 2010 loppuun mennessä.
Haastateltujen sikatilojen pitäjien reaktiot vaihtelivat. Karvialainen sianlihantuottaja Jorma Niskala olisi toivonut ministerin selkeämmin tuomitsevan eläinten huonon pidon ja sanoi, että "Farmarit ovat tiukoilla, mutta tuollainen eläinten pito ei ainakaan ole kannattavaa eikä siinä ole kyse nykyajan tehotuotannosta". Aamulehden haastattelema sikatilan omistaja myönsi häntien puremisen ja likaisuuden, mutta kiisti rikkoneensa mitään määräyksiä ja kertoi eläinlääkärin tarkistaneen tilan syyskuussa. Yhden kuvatuista sikatilan videossa oli kuvattuna kuolleiden sikojen säilytystä ennen niiden hävittämistä, joka on tilan normaalia toimintaa. Tilan terveydenhuollosta vastaava eläinlääkäri Ari-Matti Pyyhtiä kertoi Etelä-Suomen Sanomissa, että tila oli virheellisesti Oikeutta eläimille -järjestön listalla, eikä hän ole siellä havainnut ongelmia. Atrian lihantuottajat, A-tuottajien toimitusjohtajan Jouko Lahtisen mukaan videot sikojen oloista eivät heillä aiheuta toimenpiteitä, sillä niissä yhdeksässä sikalassa, joista toimitetaan lihaa heille, ei videoiden perusteella ollut ongelmia. Pääosin videoissa oli kuvattu sikalan ulkopuolella olleita kuolleita eläimiä, jotka eivät olleet vielä raatokeräilyssä.
Eläinsuojelun asiantuntijoiden kanta on ollut enimmäkseen se, ettei nykytilanne takaa eläintenhyvinvointia. Eläinten hyvinvointikeskuksen johtajan Laura Hännisen ja Åbo Akademin tutkija Birgitta Wahlbergin mukaan nykyinen eläinsuojelulaki on hyvä. Sen valvonta ei kuitenkaan ole riittävää. Suomen Eläinsuojeluyhdistysten liitto antoi kannanoton siitä ettei sikaloiden olosuhteet ole parantuneet viime vuosien aikana. Suomen Eläinlääkäriliitto puolestaan sanoi kannanotossaan, ettei eläinsuojelulain minivaatimukset takaa eläinten hyvinvointia. Myös Evira on toivonut laajempaa keskustelua eläinten hyvinvoinnista.
Kymmenen sikatilan tekemät rikosilmoitukset olivat syyteharkinnassa syksyllä 2010. Rikosilmoituksen aiheuttamassa tutkinnan rikosnimikkeet olivat törkeä kunnianloukkaus ja julkisrauhan rikkominen. Jorma Tuomisen sikalassa ollut sairas sika oli hänen ja Huittisten kaupungineläinlääkärin mukaan kuvattu sairaskarsinassa, ja "halvaantuneet" siat olivat vastaheränneitä ja istuivat siksi paikallaan. Oikeutta eläimille -yhdistys poisti verkosta väitteen halvaantuneista sioista ja tilalle tuli epäily, "etteivät siat kyenneet liikkumaan jonkin muun sairauden tai vamman takia".
Tarhauskielto.fi
thumb|Yksi järjestön helmikuussa 2011 julkaisemista kuvista Järjestö julkisti 17. helmikuuta 2010 verkkosivuillaan ja A-studion kautta videokuvaa 30 suomalaiselta turkistarhalta. Kuvaajien mukaan videot oli kuvattu vuoden 2009 kesäkuussa ja joulukuussa, ja suuri osa kuvatuista tiloista oli sertifioituja. Sertifioinnin tarkoituksena on taata vastuullisuus turkistuotannossa. Videot osoittivat vakavia puutteita eläinten hyvinvoinnissa, muun muassa eläinten vammoja ei ollut hoidettu. Materiaalia aiotaan antaa laajaan ulkomaiseen levitykseen, muun muassa Lontoon muotiviikon yhteydessä.
Oikeutta eläimille vaati jälleen, yhdessä neljän muun yhdistyksen kanssa, ministeri Anttilan eroa. Anttila vastasi, ettei aio erota, koska vastuu on tuottajilla ja kunnilla eikä ministeri voi valvoa jokaisen eläimen hyvinvointia Suomessa. Hänen mukaansa turkistarhaajat välittävät eläimistä, toisin kuin aktivistit, koska nämä eivät tehneet eläinsuojeluilmoituksia kuvatuista tapauksista tarpeeksi nopeasti. Oikeutta eläimille -järjestön mukaan ongelmat eivät ole poikkeustapauksia eivätkä ne korjaannu tarkastuksilla.
23. helmikuuta 2010 Oikeutta eläimille jätti oikeuskanslerille kantelun maa- ja metsätalousministeriöstä. Kantelussa pyydettiin tutkimaan, ovatko ministeriön turkiseläimiä koskevat hyvinvointivaatimukset eläinsuojelulain mukaisia, sillä yhdistyksen mukaan ministeriön ohjeet ja eläinsuojelulaki ovat ristiriidassa. Eläinsuojelulaissa vaaditaan ottamaan huomioon eläinten käyttäytymistarpeet ja riittävän liikkumatilan, mutta ministeriön ohjeet sallivat eläinten pitämisen pienissä häkeissä ja virikkeenä vain puupalikan.
Elokuussa 2010 Oikeutta eläimille julkaisi sisarjärjestönsä Djurrättsalliansenin materiaalia ruotsalaisilta turkistarhoilta. Kuvissa esitetään samankaltaisia epäkohtia tarhoilla kuin OE:n tarhauskielto.fi -sivustolla.
Kritiikki
Oikeutta eläimille -järjestöä on Helsingin Sanomien Jyrki Räikän mukaan arvosteltu kaksinaismoralismista. Sen on sanottu halunneen koota maltilliset ja turkistarhaiskuja tekevät radikaalit eläinoikeusaktivistit saman tunnusten alle. Järjestö kertoo kuitenkin luopuneensa laittomista keinoista.
Lumialppitähti
Lumialppitähti (Leontopodium nivale) on alppitähtien sukuun kuuluva asterikasvilaji. Sen alalaji on euroopanalppitähti (Leontopodium nivale subsp. alpinum), joka tunnetaan myös nimellä edelweiss.
Mentawai
Mentawai voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:
Alppikuusama
Alppikuusama (Lonicera alpigena) on kuusamalaji, jota käytetään koristepensaana. Se on pystyhaarainen pensas ja kasvaa 0,6–2 metriä korkeaksi. Lehdet kasvavat vastakkain, ne ovat 6–11 senttimetrin mittaisia, ehyitä, soikeita, suippoja. Lehtilavat ovat päältä tummanvihreitä ja suonia pitkin karvaisia, alta kiiltävän vaaleanvihreitä. Kukat kasvavat kaksittain lehtihankaisissa kukkaperissä, joiden pituus on 3–4 cm. Kukat ovat kellanvihreän punertavia, teriön tyviosan torvi on lyhyt ja kärkiosa kaksihuulinen. Hedelmänä on mehevä marja, kypsänä kiiltävän kirkkaanpunainen.
Alppikuusama esiintyy alkuperäisenä Keski- ja Etelä-Euroopassa.
Viipurinlahden taistelu (1944)
Joukot
Kenraaliluutnantti I. Korovnikovin komentamaan Neuvostoliiton 59. armeijan joukkojen päävoimat keskitettiin Pullinniemelle ja Viipurinlahden rannikolle. Joukkoina olivat 224. divisioona Kaislahdessa ja 124. divisioona. Armeijalle alistettiin myös XLIII armeijakunta esikunta ja siihen kuuluneet 80. divisioona, 152. panssariprikaati ja 17. iskupioneeriprikaati. Rintama varasi lisäksi joukkoja mantereelle muodostettavan sillanpään laajentamiseen. 224. divisioona kantoi päävastuun hyökkäyksen torjunnasta, 124. ja 80. divisioonien osallistuminen taisteluihin jäi vähäisemmäksi.
Puolustuksesta vastasi kenraalimajuri Antero Svenssonin komentama Suomen IV armeijakunta, jonka joukoista 17. divisioona ja sille alistettu ratsuväkiprikaati ryhmitettiin puolustukseen Viipurinlahdelle. Armeijakunnan reservissä olivat 10. divisioonan joukkoja ja saksalainen 122. divisioona. Puolustusaseman syvyys Uuraan lohkolla oli seitsemän kilometriä.
Taistelu
Puna-armeija aloitti 30. kesäkuuta 1944 hyökkäyksen Teikariin ja Melansaareen, joita puolustaneet suomalaisjoukot torjuivat aluksi hyökkäykset kärsien raskaita tappioita. Neuvostojoukot hyökkäsivät 4. heinäkuuta ratsuväkiprikaatin puolustamalle Uuraan lohkolle, vallaten ainoastaan Suonionsaaren. Suomen laivasto teki vastahyökkäyksen Viipurinlahdelle 5. heinäkuuta aikeenaan hidastaa neuvostojoukkojen etenemistä, mutta joutui vetäytymään kovan tykistötulen ja ilmapommitusten takia. Yksikään suomalaisten aluksista ei uponnut, mutta Viena vaurioitui pahoin, kyeten kuitenkin palaamaan Helsinkiin korjattavaksi. Suomalaisten ylijohto antoi luvan vetäytyä Teikarista ja Melansaaresta 6. heinäkuuta.
Puna-armeija aloitti 5. heinäkuuta maihinnousut Turkin- ja Hannuistensaariin. Turkinsaareen yrittänyt pataljoona tuhoutui miltei kokonaan. Seuraavana päivänä maihinnousua yritettiin myös Hapenensaareen, jossa ratsuväkiprikaati torjui hyökkäyksen vastaiskuin. Maihinnousuyritykset Harjuniemeen estettiin 7. heinäkuuta
Saksan 122. jalkaväkidivisioona oli määrätty 6. heinäkuuta vastaanottamaan rintamavastuu, mutta neuvostojoukkojen suurhyökkäyksen alettua vastaanotto suoritettiin loppuun vasta 8. heinäkuuta. Taistelut lakkasivat 10. heinäkuuta Neuvostoliiton 59. armeijan pysäytettyä etenemisensä ja ryhmityttyä puolustukseen.
Lopputulos
Neuvostojoukot valtasivat osan Viipurinlahden saarista, mutta eivät saaneet sillanpäätä alueelle eivätkä päässeet etenemään pohjoisrannikolle. Myöhemmin suomalaisten saavutettua torjuntavoitot Tali-Ihantalassa ja Äyräpää-Vuosalmella, Neuvostoliiton Leningradin rintama pysäytti hyökkäyksensä. Osapuolten kokonaistappiot taisteluissa Ohto Mannisen mukaan: suomalaisten tappiot noin 1400 ja Neuvostoliiton 59. armeijan tappiot 3000 miestä. 224. divisioonan tappioista lähes puolet oli kaatuneita tai hukkuneita. Sen sijaan esimerkiksi 124. divisioonan sotilaita kuoli taistelussa vain noin 140 miestä.
Jugendsali
thumb|Jugendsali thumb|Kohokuva Jugendsali on entinen pankkisali ja yksi Suomen jugend-tyylisistä sisätiloista, joka sijaitsee ns. Uschakoffin talossa Helsingissä. Sali on suojeltu ja kahvilana avoinna yleisölle.
Rakennuttajansa, venäläissyntyisen kauppiaan Jegor Uschakoffin mukaan nimetty talo valmistui kahdessa osassa 1815–1816 ja 1826–1827. Rakennuksen suunnitteli arkkitehti Pehr Granstedt ja se edustaa uusklassismia. Kolmikerroksisessa talossa sijaitsivat alkuaan Uschakoffin kauppaliike ja yksityisasunto. Uschakoffin suvun jälkeen rakennuksen omisti 1885–1896 kauppaneuvos ja kustantaja G. W. Englund joka piti siinä kirjakauppaansa. Hänen jälkeensä talon osti liikepankki Privatbanken i Helsingfors, joka halusi muuttaa Uschakoffin talon pankkitoiminnan tarpeita vastaavaksi ja kutsui tehtävään arkkitehti Lars Sonckin. Tämä tunsi talon hyvin, sillä hänen oma toimistonsa ja asuntonsa oli sen kolmannessa kerroksessa. Sonckin suunnitelmien mukaan saneerattu rakennus avattiin pankkikäyttöön 1904.
Pankkitoiminta Uschakoffin talossa loppui 1922, kun Helsingfors Privatbanken yhdistyi Pohjoismaiden Yhdyspankkiin joka vuokrasi talon tilat muille yrityksille. Vuonna 1961 Helsingin kaupunki osti rapistuneen talon Yhdyspankilta ja saneerasi sen virastokäyttöön arkkitehti Aarno Ruusuvuoren suunnitelmien mukaan. Saneerauksessa noudatettiin ns. fasadismia: koko talo julkisivuja ja pankkisalia lukuun ottamatta purettiin maan tasalle ja rakennettiin uudelleen. Samalla pankkisali ja siihen kuuluva pääportaikko kuitenkin entistettiin alkuperäiseen asuunsa. Salin uudeksi nimeksi annettiin Jugendsali. Se toimi aluksi kaupungin edustustilana, ja myös kaupungin näyttely- ja neuvontapiste Helsinki-tiedotus toimi sen tiloissa 1984-2008.
Clockwerk
Clockwerk (tyylitelty nimellä CL O CKW e ЯK ) on kuvitteellinen hahmo Sucker Punch Productionsin kehittämässä Sly Cooper -videopelisarjassa. Hän on Sly Cooperin ja Thievius Raccoonuksen tärkein vastustaja. Clockwerk on ambient-robotin kaltainen euraasialainen pöllö, joka oli Fiendish Fiven johtaja ja Cooper-klaanin vihollinen. Hänet valtaa mustasukkaisuus Cooper-klaanin maineesta varkaina ja vihaa heitä siinä määrin, että hän korvaa kuolevaisen ruumiinsa sieluttomalla koneistolla vain pysyäkseen heidän perässään ajan mittaan.
Tausta
Vaikka hänen tarkka alkuperänsä on täysin tuntematon, on varmaa, että Clockwerk on elänyt tuhansia vuosia, kun hän on korvannut oikean ruumiinsa koneistolla, jota ruokkii hänen vihansa ja kateutensa Cooper-klaania kohtaan. Hän varasti varkaidenkäsikirjan joka sisälsi kaikki perheen varkaiden salaisuudet. Tämän jälkeen hän lähti liikkeelle osa kanssaan ja loput Fiendish Fivesta palasivat omiin pyrkimyksiinsä Cooperien perinnön sivut hallussaan.
Sly Cooper ja Thievius Raccoonus
Kun Sly kokosi oman jenginsä ja alkoi kohdistaa Fiendish Fiven jäseniä, Clockwerk oli salaperäinen, aggressiivinen ja laajalti tuntematon jäsen, jota Bentley ja Sly kutsuivat vain Fiendish Fiven "viimeiseksi" jäseneksi. Hän ei koskaan kokoontunut kohorttiensa kanssa; Sen sijaan hän toimitti heille korkean teknologian laitteistoja, mukaan lukien kaksi Slyn komentamaa ilmatyynyalusta, joissa Bentley tunnisti olevan ainutlaatuinen seos, joka on peräisin vain Krakarovin tulivuorelta Venäjältä, mihin Clockwerk perusti toimintansa.
Kun Sly alkoi tarkastella varkaidenkäsikirjan keräämiään sivuja, hän alkoi huomata esivanhempiensa kuvien taustalla siluetteja ja liittää ne epämääräisiin raportteihin Clockwerkin ilmestymisestä. Uteliaana siitä, mitä tämä voisi tarkoittaa Sly ja hänen jenginsä suuntasivat Krakarovin tulivuorelle kohtaamaan Fiendish Fiven viidennen jäsenen.
Tulivuoressa sijaitseva Clockwerk oli rakentanut jättimäisen kuolemansäteen ja yrittänyt tuhota sillä Cooper Gangin heidän yrittäessään päästä hänen päämajaansa. Sly, Bentley ja Murray pääsivät läpi vahingoittumattomina tappavasta aseesta, koska Sly käytti kattoon asennettua konekivääriä, ja jatkoivat laitoksen läpi huolimatta siitä, että Clockwerk lähetti myös robo-haukkoja ja tulietanoita heidän perässään.
Suunnittelemalla uutta ansaa Clockwerk oli jo vanginnut Carmelita Foxin ja käyttänyt sitä syöttinä houkutellakseen Slyn kaasukammioonsa, missä hän aikoi lopettaa hänet myrkyllä. Juuri tähän aikaan Clockwerk paljasti itsensä televisioruudun kautta ja pilkkasi Cooper-klaania, koska se antoi tunteidensa valtaa itseään, koska se on aina ollut heidän romahdus. Bentley kuitenkin murtautui Clockwerkin turvajärjestelmään ja onnistui vapauttamaan sekä Slyn että Carmelitan kaasukammiosta. Sly ja Carmelita tekivät väliaikaisen aselevon ja suunnittelivat yhdessä kukistavansa Clockwerkin, ja Sly aikoi käyttää Carmelitan rakettireppua taistellakseen häntä vastaan ​​taivaalta. He tuhosivat Clockwerkin kuolinsäteen, ja Sly haki rakettirepun ja käytti sitä lopulta kohdatekseen Clockwerkin kasvotusten.
He vaihtoivat muutaman sanan, ja Sly sai tietää Clockwerkin menneisyydestä; korvaa koko ruumiinsa elääkseen kauemmin ja tuhotakseen Cooper-klaanin yrittääkseen hämärtää heidän legendaarisen varasmaineensa. He osallistuivat ilmataisteluun, ja Sly sai tukea Carmelitalta. Lopulta pari voitti hänet ja Clockwerk syöksyi tulivuoren sulaan laavaan. Sitten hän nousi uudelleen, vaikkakin vaurioituneena, ja halusi saada pesukarhun loppumaan. Sly kyseenalaisti, kuinka Clockwerk saattoi olla välinpitämätön siitä tosiasiasta, että Conner Cooperilla oli poika, ja ihmetteli, miksi hän ei tappanut häntä sen jälkeen, kun hän murhasi hänen perheensä, jolle Clockwerk paljasti jättäneensä nuoren Slyn eloon todistaakseen asian: ilman varkaidenkäsikirjaa, Cooper-linja ei ollut mitään. Sly kuitenkin huomautti lausunnossaan, että varkaidenkäsikirja ei tehnyt suurta Cooperia, mutta suuri Cooper teki varkaidenkäsikirjan. Clockwerk kieltäytyi tunnustamasta hänen puhettaan ja päätti tappaa Slyn, kuten hän olisi tappanut isänsä, ja vaatia mestarivarkaan tittelin vain itselleen.
Käytyään viimeisen taistelun Sly ampui Clockwerkin alas toisen kerran pakottaen hänet jälleen putoamaan tulivuoren laavaan. Koska hän kieltäytyi tuhoutumasta, Clockwerk alkoi aktivoida itsekorjausjärjestelmäänsä nuorentaakseen hänen voimakkaasti vahingoittunutta muotoaan. Yrittäessään tätä viimeistä yritystä Sly hyppäsi arkaaisen linnun luo ja tuhosi hänen päänsä. Kuten Sly kuitenkin teki niin, Clockwerk yritti kiusata kilpailijaansa viimeisen kerran ja julisti avoimesti olevansa ylivoimainen ja ettei Sly koskaan pääsisi hänestä eroon ennen kuin hänet vihdoin erotettiin. Pahoinpidellyt ja tuhoutuneet osat kelluivat laavassa ja jätettiin mätänemään, kun jengi lähti. Kuitenkin yksi silmistä syttyi puhtaasta vihasta, mikä osoitti, että paha pöllö ei ollut vielä loppunut lopullisesti.
Sly 2: Band of Thieves
Interpol löysi Clockwerkin osat taistelun jälkeen, ja kahden vuoden kuluttua ne asetettiin näytteille museossa Kairossa, Egyptissä. Tämä museo aloitti "Clockwerkin restaurointiprojektin" yrittääkseen koota linnun takaisin. Klaww Gang -niminen rikollisjärjestö varasti kuitenkin ruumiinosat ja jakoi ne kunkin jäsenen kesken käyttääkseen omiin tarkoituksiinsa, ennen kuin Sly ja jengi saattoivat varastaa osat itse. Joukko onnistui ottamaan takaisin suurimman osan osista Klaww Gangin eri jäseniltä heidän matkansa aikana; Kuitenkin heti kun heillä oli mahdollisuus kerätä Clockwerkin kynnet, Klaww Gangin jäsen Jean Bison vangitsi heidät sahaan. Bison miehineen teki ratsian Cooperin koplan turvataloon ja myi kaikki Clockwerkin osat (mukaan lukien keräämättömät kynnet) työtoverilleen Arpeggiolle.
Clockwerkin robottirunko koottiin lopulta uudelleen Arpeggion lentävään ilmalinnoitukseen. Neyla, joka oli aiemmin ollut Slyn liittolainen, mutta sitten petti hänet, oli itse asiassa salaliitossa Arpeggio kanssa ja oli auttanut häntä keräämään osia. Arpeggio tunsi Clockwerkin ja hänen kuolemattomuutensa salaisuutensa kuluttaessaan vihaa; hän halusi tulla yhdeksi muinaisen kehyksen kanssa ja syntyä uudelleen iankaikkisen elämän kanssa. Kuitenkin ennen kuin Arpeggio ehti sulautua osiin, Neyla petti hänetkin ja sulautui sen sijaan Clockwerkin kehykseen ja kutsui itsensä "Clock-Laksi".
Sly todisti tämän ja yritti yhdessä Bentleyn ja Murrayn kanssa heikentää häntä, jotta he voisivat vihdoin viimeistellä sen, mitä Clockwerkistä oli jäljellä. Yhteistyö Carmelitan kanssa jälleen kukistaakseen robottilinnun, Sly taisteli Clock-Laa vastaan ​​käyttämällä oveen asennettua konekivääriä Carmelitan helikopterissa. Kärsittyään suuren määrän vahinkoa Clock-La tuhosi räjähdyksen ja vangitsi sekä Murrayn että Bentleyn, mikä johti Slyn vaaralliseen takaa-ajoon taivaalla Pariisin yllä. Sly laskeutui Clock-Lan selkään ja onnistui vahingoittamaan häntä ja pakottamaan hänet laskeutumaan, mikä myös vapautti Bentleyn ja Murrayn hänen otteestaan. Tämän taistelun aikana paljastettiin Clockwerkin todellinen voimanlähde, vihasiru, löydettiin, ja jengi keksi suunnitelman sen tuhoamiseksi. Murrayn avulla Bentley pääsi sisään Clockwerkin avoimeen nokkaan ja poisti sirun. Mutta ennen kuin hän ehti poistua, nokka osui yhtäkkiä Bentleyyn murskaamalla hänen jalkansa. Murray poimi halvaantuneen kilpikonnan ja vihasiru kädessään kolme lähti alueelta, kun Clock-La räjähti.
Heidän yllätyksensä räjähdyksestä huolimatta osat olivat edelleen moitteettomassa kunnossa, mikä johtui siitä, että Clockwerkin loputon viha Cooper klaania kohtaan oli edelleen ruokkimassa vihasirua. Juuri maahan saapunut Carmelita talloi vihasirua, mikä sai osat hajoamaan välittömästi ja tappoi sekä Neylan että Clockwerkin, mikä päätti hänen kauhuvallansa Cooper-klaanissa lopullisesti.
Legacy
Valitettavasti nokan Bentleylle aiheuttama vahinko pakotti hänet pyörätuoliin loppuelämänsä ajaksi ja muistutti Clockwerkin viimeisistä sanoista ensimmäisessä pelissä. Vaikka Bentley väittää ohittaneensa sen, mitä ilkeä pöllö oli tehnyt hänelle, häntä kummittelee silti joskus se tosiasia, ettei hän ei pystyisi enää koskaan kävelemään.
Nykyään Sly löytää Clockwerkin silmän, joka ei tuhoutunut hänen mukanaan, paljastaen, että Clockwerk on edelleen olemassa, eikä se ole poissa lopullisesti.
Fyysinen ulkonäkö
Clockwerk oli jättiläinen ambient-robottipöllö, joka oli valmistettu kokonaan metallista. Hänellä on suuret keltaiset silmät. Hänen suunsa sisäpuoli on samanvärinen kuin hänen silmänsä. Hänellä on myös kolme suurta kynttä kummassakin jalassa ja iso kulmakarva, joka oli jatkuvasti vedetty alas vihasta. Hyökkäessään Clockwerkillä oli joko plasmaampujia jaloissaan ja selässään tai sähkörengasampujia päässään ja kyynärpäissään.
Orgaanisessa muodossaan Clockwerk oli peitetty vaaleanruskeilla höyhenillä. Hänellä oli kirkkaan punaiset silmät ja kolme valkoista kynttä kummassakin jalassa. Hänen suunsa sisäpuoli oli värjätty tummanpunaiseksi.
Clockwerk puhuu englantia, japania ja venäjää.
Persoonallisuus
Clockwerk oli pakkomielle todistaa olevansa Cooper-klaania parempi. Hänet voidaan tunnistaa psykopaatiksi, joka voi kestää tuhansia vuosia odotuksen ennen kuin hän suunnittelee viimeistelevän Cooper-nimen Slyn kanssa. Hän pilkkasi avoimesti Cooperin perhettä aina kun hänellä oli mahdollisuus. Hän pystyi luomaan edistynyttä teknologiaa ja lukuisia suunnitelmia vaikeasti havaittavan Sly Cooperin hävittämiseksi, kun hän tunkeutui luolaansa Venäjällä.
Tämä antoi hänen ylpeyksilleen jonkin verran ansioita, mutta johti myös paremmuuskompleksin kehittämiseen, sillä hänen robottimuotonsa oli täydellinen antamaan hänelle kuolemattomuuden vain pysyäkseen Cooperien tahdissa läpi historian. Kaiken kaikkiaan Clockwerk oli ilkeä, katkera ja pakkomielteinen hahmo, joka ei halunnut muuta kuin vihollisensa Sly Cooperin ja hänen esi-isiensä hävittämistä hinnalla millä hyvänsä, jopa oman ruumiinsa. Tämä osoittautui kuitenkin hänen kaaokseksi.
Kyvyt
Osittain hänen kykynsä selviytyä vihansa ja mekaanisten parannusten yhdistelmän vuoksi, Clockwerk oli huomattavan älykäs. Hän rakensi luolan Krakarovin tulivuorelle ja kehitti useita aseita ja ajoneuvoja Fiendish Fivelle käytettäväksi omiin henkilökohtaisiin suunnitelmiinsa. Näihin kuuluivat leijuvia ajoneuvoja ja hänen kuolinsäteensä. Hän pystyi ajattelemaan sen mukaisesti ja toteuttamaan viekkaita suunnitelmia, hyökkäämällä Conner Cooperin kimppuun ja teurastamalla ja houkuttelemalla Slyn kaasukammioonsa manipuloimalla hänen tunteitaan Carmelitaa kohtaan. Hän loi myös legioonan mekaanisia lintuja, jotka olivat hänen kaltaisiaan, ja laumoja laavahirviöitä toteuttamaan käskyjään.
Kaksi vuotta myöhemmin Arpeggio korjasi Clockwerkin ruumiin täysin, jotta jokainen Klaww Gangin jäsen voisi käyttää osuutensa Clockwerkin osista omiin tarkoituksiinsa. Jokainen yksittäinen osa oli myös palvellut omaa tarkoitustaan ​​Clockwerkin suunnittelussa. Ne sisälsivät sydämen, joka toimi väsymättömänä pumpuna, sekä silmät, joilla oli voimakkaita kiehtovia ominaisuuksia, ja kynnet, jotka pystyivät leikkaamaan teräksen läpi. Kaikki kootut osat loivat Clockwerkin rungon ja auttoivat häntä elämään ajan läpi ja auttoivat myöhemmin synnyttämään hänen osittaisen uudelleensyntymisensä Clock-Lana. vihasirun tuhoutuessa Clockwerkin ruumis ja siten itse Clockwerk tuhoutui pysyvästi.
Osat
Tunnetut Clockwerkin osat, joita Klaww Gang käytti:
Swiftsure-luokka (sukellusvene)
Swiftsure-luokka oli Britannian kuninkaallisen laivaston kuuden ydinsukellusveneen muodostama alusluokka.
Suunnittelu
Aseistuksena on viisi 21 tuuman torpedoputkea, joista voitiin laukaista Spearfish-torpedoita ja Harpoon-merimaaliohjuksia. Osassa aluksista oli mahdollisuus laukaista Tomahawk-risteilyohjuksia.
Alusten päävoimanlähteenä on painevesireaktori PWR1.
Jorge Enrique Lozano Zafra
Jorge Enrique Lozano Zafra (s. 13. huhtikuuta 1938 Bogotá) on kolumbialainen roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin papiksi Bucaramangan hiippakuntaan 19. joulukuuta 1964 ja nimitettiin Ocañan hiippakunnan piispaksi 28. kesäkuuta 1993. Piispaksi vihkiminen seurasi 6. elokuuta. Pääkonsekraattorina toimi Paolo Romeo, jota avustivat Héctor Rueda Hernández, Rafael Sarmiento Peralta ja Darío Castrillón Hoyos.
Aihe Torisevalta
Aihe Torisevalta on Werner Holmbergin maisemamaalaus vuodelta 1859. Sen on sanottu kuuluvan Holmbergin parhaimpiin töihin.
Kesän 1859 Kurulla asunut Holmberg teki heinäkuussa muutaman päivän matkan Virroilla sijainneille Torisevan rotkojärville, jotka olivat jo tuolloin tunnettu nähtävyys. Aihe Torisevalta perustuu pääosin luonnokseen, jonka hän teki 20. heinäkuuta itäisimmän rotkojärven pohjukassa Inkerinkallion edustalla, tosin suuri mänty on peräisin jo vuonna 1857 Näsijärven rannalla tehdystä luonnoksesta. Lopullisen maalauksen Holmberg teki syksyllä 1859 Düsseldorfissa Saksassa. Romantiikkaa edustava maalaus esittää maiseman ja kallion todellista dramaattisempina. Teoksen oikeassa reunassa puutiheikkö luo vaikuttavan tunnelimaisen näkymän. Aihe Torisevalta on väritykseltään rikas ja valon käsitellyssään mestarillinen.
Maalauksen osti 1900-luvulla taiteenkeräilijä Ane Gyllenberg ja se kuuluu nykyisin Gyllenbergin säätiön taidekokoelmaan.
Mentawain kieli
Mentawai on Mentawaisaarilla, Indonesiassa puhuttava austronesialainen kieli. Kieli jakautuu yhdeksään murteeseen, jotka ovat simalegi, sakalagan, silabu, taikaku, saumanganja, pohjoissiberut, eteläsiberut, sipura ja pagai. Mentawain katsotaan olevan elinvoimainen. Sitä puhuu äidinkielenään noin 58 000 ihmistä (2000).
Kieltä kirjoitetaan latinalaisin aakkosin. Raamattu kännettiin kokonaisuudessaan mentawaiksi vuonna 2015.
Konsonantit
Lähde:
Vokaalit
Lähde:
Sanastoa
Lukusanat 1–10 mentawaiksi:
Navapolatsk
Navapolatsk eli Novopolotsk  on nuori teollisuus- ja yliopistokaupunki ja maakuntahallinnon alainen kaupunkipiiri Valko-Venäjän pohjoisosassa, Vitsebskin maakunnassa.
Vuoden 2009 väestönlaskennassa kaupungissa oli 98 138 asukasta. Hallinnollisesti Navapolatskin kaupunkipiiri käsittää lisäksi Väinäjoen pohjoispuolella sijaitsevan Baravuh’an kaupunkimaisen taajaman (5 469 as.) ja sen viereisen kylän. Maantieteellisesti Navapolatskin kaupunki sijaitsee Polatskin hallintopiirin sisällä, Väinäjoen rannalla 6 kilometriä Polatskin kaupungin länsipuolella. Etäisyys Valko-Venäjän pääkaupunkiin Minskiin maanteitse noin 240 km ja maakuntakeskukseen Vitsebskiin 110 km.
Navapolatsk eli "uusi Polatsk" perustettiin vuonna 1958; kaupunkityyppisen taajaman nimenä oli vuosina 1959-1963 Polatski (Polotski). Se syntyi petrokemian tehdaskompleksin ympärille. Kun uusia tehtaita alettiin rakentaa Polatskin länsipuolelle, ne sijoitettiin päästöjen pelossa useamman kilometrin etäisyydelle. Myöhemmin päätettiin rakentaa tehdastyöläisille asumataloja ja niitä seurasivat paloasema, sairaala ja koulu.
Vuonna 1968 perustettu Polatskin valtiollinen yliopisto sijaitsee Navapolatskissa.
Asukasluvun kehitys
Vuoden 1959 väestönlaskennassa taajaman nimi oli Polotski. Venäläisen Družba-öljyputken Unetšan pumppuasemalta lähtevä sivuhaara saapuu Navapolatskiin, ja jatkaa edelleen Latvian Ventspilsiin ja Liettuan Butingeen. Navapolatskiin saapuu myös toinen öljyn siirtoputki Venäjän Jaroslavin alueelta Tverin alueen Andreapolin ja Velikije Lukin kautta.
Agonizer
Agonizer on suomalainen metalliyhtye Pyhäjärveltä.
Historia
Yhtye perustettiin vuonna 1998, minkä jälkeen se julkaisi eri kokoonpanoissa useita omakustanteisia demoja ja EP:itä. Yhtye aloitti esikoisalbuminsa Birth / The End äänitykset omin voimin vuonna 2006. Kauan sopivaa levy-yhtiötä etsinyt Agonizer solmi viimein sopimuksen Spinefarmin kanssa keväällä 2007, kun suomalainen levy-yhtiö kiinnostui yhtyeen esikoisesta. Birth / The End -albumi julkaistiin Suomessa elokuun 2007 alussa. Myöhemmin suunnitelmissa on myös julkaisu Euroopassa sekä Japanissa.
Agonizer pääsi Guinnessin ennätysten kirjaan soitettuaan esikoisalbuminsa julkaisukonsertin yli 1 400 metrin syvyydessä Pyhäsalmen kaivoksessa elokuun 2007 alussa. Yhtye saavutti tempauksellaan runsaasti julkisuutta suomalaisissa lehdissä. Elokuussa 2009 laulaja Pasi Kärkkäinen ilmoitti jättävänsä yhtyeen. Lokakuussa 2012 yhtye päätti jatkaa uuden albumin työstämistä nelihenkisenä.
Esikoisalbuminsa julkaisun jälkeistä hiljaiseloa viettänyt yhtye julkaisi digisinglen ”Trooper” syyskuussa 2013. Kappale tulee sisältymään yhtyeen tulevalle toiselle studioalbumille.
Tuti Jusupova
Tuti Jusupova (1. heinäkuuta 1880? – 27. maaliskuuta 2015 ) oli uzbekistanilainen nainen, joka väitti olleensa yli 130-vuotias. Todisteena hänen iästään oli syntymätodistus vuodelta 1880 ja passi. Ikää ei kuitenkaan ole varmistettu, eikä Guinnessin ennätysten kirja ole kelpuuttanut häntä todisteiden puutteessa. Mikäli hänen ikänsä osoittautuu paikkansapitäväksi, hän olisi ollut reilusti vanhempi kuin todistetusti maailman vanhimmaksi elänyt Jeanne Calment. Ohjaaja Torenijaz Kalimbetov on vuonna 2010 tehnyt Jusupovasta dokumenttielokuvan Svidetelnitsa treh vekov (suom. ”Kolmen vuosisadan kokija”).
Kourallinen dynamiittia
Kourallinen dynamiittia on vuonna 1970 ensi-iltansa saanut lännenelokuva. Elokuvan ohjasi Don Siegel ja pääosassa näyttelevät Clint Eastwood ja Shirley MacLaine.
Elokuva kertoo nunnasta nimeltä Sara, jonka roistojoukkio yrittää raiskata autiomaassa. Paikalle sattuu juuri sopivasti palkkionmetsästäjä Hogan, joka tappaa roistot ja pelastaa Saran. Tämän jälkeen Sara pukee vaatteet päälleen, ja Hogan yllättyy suuresti, kun hän huomaa, että hänen juuri pelastamansa nainen onkin nunna. Hogan haluaa auttaa Saraa ja niinpä hän lähtee saattamaan tätä määränpäähänsä.
Arvioita
Video-oppaassa vuodelta 1994 Asko Alanen moitti elokuvan tarinan jäävän puolitiehen ja antoi elokuvalle kaksi tähteä viidestä, mikä vastaa sanallista arviota ”keskinkertainen”.
Kun tuulee
Kun tuulee on Pepe Willbergin yhdestoista sooloalbumi, joka julkaistiin 21. huhtikuuta 2017
Andreas Peter Cornelius Sol
Andreas Peter Cornelius Sol (19. lokakuuta 1915 – 26. maaliskuuta 2016 ) oli syntyjään alankomaalainen, Indonesiassa työskennellyt roomalaiskatolinen piispa. Hänet vihittiin Jeesuksen Pyhän Sydämen lähetyssaarnaajien papiksi 10. elokuuta 1940 ja nimitettiin Amboinan hiippakunnan koadjuuttoripiispaksi sekä Regianan titulaaripiispaksi 10. joulukuuta 1963. Piispaksi vihkiminen seurasi 25. helmikuuta 1964. Pääkonsekraattorina toimi Jacques Grent, jota avustivat Adrianus Djajasepoetra ja Nicolas Martinus Schneiders.
15. tammikuuta 1965 Solista tuli Amboinan piispa, jona hän toimi, kunnes jäi eläkkeelle 10. kesäkuuta 1994. Hän osallistui Vatikaanin toiseen kirkolliskokoukseen.
Schuyler Enck
Schuyler Colfax Enck (25. tammikuuta 1900 – 1. marraskuuta 1970) oli yhdysvaltalainen keskimatkojen juoksija, joka kilpaili pääasiassa 800 metrin juoksussa.
Enckin uran suurin saavutus on 800 metrin pronssimitali Pariisin olympiakisoista 1924. Kilpailun voitti Ison-Britannian Douglas Lowe ajalla 1.52,4. Enck hävisi Lowelle 0,6 sekuntia ja hopealle sijoittuneelle Sveitsin Paul Martinille 0,4 sekuntia.
Kati Tervo-Niemelä
Kati Tervo-Niemelä (o.s. Tervo, s. 1972 Seinäjoki) on suomalainen teologi ja kasvatustieteilijä, joka toimii Itä-Suomen yliopiston käytännöllisen teologian professorina (2018–). Aiemmin hän on toiminut muun muassa Helsingin yliopiston kirkkososiologian yliopistonlehtorina (2012–2018) ja kirkkososiologian määräaikaisena professorina (2015–2017) sekä Kirkon tutkimuskeskuksen tutkijana (2000–2012).
Niemelä valmistui teologiksi Helsingin yliopistosta (TM 1996) ja kasvatustieteilijäksi Joensuun yliopistosta (KM 1997). Hän opiskeli edelleen teologian tohtoriksi Helsingin yliopistossa (1999). Jo pro gradu -työssään (1995/1996) Teologiseen tiedekuntaan pyrkineiden uranvalinta : tutkimus teologiseen tiedekuntaan vuonna 1994 pyrkineiden uranvalinnasta ja siihen vaikuttaneista tekijöistä Niemelä tarkasteli teologiaa opiskelemaan pyrkineiden hakijoiden uravalintaa. Saman aihepiirin käsittelyä hän jatkoi väitöskirjassaan (1999), joka oli otsikoitu ''Teologiksi? : teologiseen tiedekuntaan pyrkivien uranvalintamotiivit ja ammatillinen suuntautuminen''. Tervo-Niemelä on Helsingin yliopiston uskonnonpedagogiikan dosentti.
Tervo-Niemelä on tutkimustyössään käsitellyt arjen uskonnollisuuden ja teologian sekä kohtaamisen ilmiöitä. Tutkimustyön aihepiirejä ovat olleet esimerkiksi kirkosta eroaminen, nuorten ja nuorten aikuisten uskonnollisuus, sukupolvien muutos ja uskonnollisuus, ammatillinen kasvu ja työhyvinvointi kirkon työssä, kuolemanpelko ja uskonto sekä kohtaaminen ja merkityksellisyys kirkon työssä. Hän on kirjoittanut tai toimittanut monia teoksia yhdessä työtoveriensa kanssa; näistä useissa tekijänimenä on Kati Niemelä.
Suomalaisen Tiedeakatemian jäsen Tervo-Niemelä on ollut vuodesta 2017.
Sisältöpohjainen kuvatiedonhaku
Sisältöpohjainen kuvatiedonhaku (engl. content-based image retrieval, CBIR) tarkoittaa kuvatiedonhakua tietokannasta pohjautuen hakukohteen sisältöön, poiketen perinteisestä kuvailuun pohjautuvasta hakumetodista, sen tarkoituksena on tehostaa kuvamateriaalin hakemista tietokannoista eriävien tekniikkojen avulla. Sisältöpohjainen tiedonhaku keskittyy haussa analysoimaan sisällön ominaisuuksia, kuten väriä, muotoja, tekstuureja ym. jotka esiintyvät luontaisesti itse kuvassa. Normaaleihin hakumalleihin eroten sisältöpohjaisessa haussa ei keskitytä metadatan sisältöön, kuten avainsanoihin, tageihin ja kuvan kuvailuihin. On huomioimisen arvoista etteivät sisältöpohjaisen kuvatiedonhaun metodit rajoitu vain still-kuvien hakuun, vaan samojen metodien muunnelmat ovat käytettävissä myös videoidun materiaalin haussa.