cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Haurasloikko
Ulkonäkö ja koko
Haurasloikosta tunnetaan Pohjoismaissa kaksi alalajia, yleinen kalliohaurasloikko (ssp. fragilis) ja harvinainen kalkkihaurasloikko (ssp. dickieana). Alalajien erot ovat lähinnä niiden itiöissä. Ensin mainitulla itiöt ovat tiheään piikkisiä, jälkimmäisen itiöt ovat piikittömiä ja matalaharjuisia.
Avro 626
Avro 626 oli Avron valmistama brittiläinen koulutuslentokone, jota valmistettiin maailmansotien välisenä aikana.
Haurasloikko
Levinneisyys
Haurasloikkoa tavataan koko Euroopassa lukuun ottamatta Ukrainan ja Venäjän eteläosia ja mantereen aivan arktisimpia alueita. Lajia tavataan myös Pohjois-Afrikassa, Turkissa sekä laajalla mutta hajanaisella alueella Keski-Aasiassa, Siperiassa ja Kiinassa. Pohjois-Amerikassa lajia kasvaa lähes koko mantereella. Se on levinnyt laajalle myös Grönlannissa.
Avro 626
Avro 626 sai alkunsa edellisen Avro 621:n suuresta suosiosta, ja sen suunnittelijat päättivät valmistaa erityisesti ulkomaisille ilmavoimille suunnatun koulutuslentokoneen. Konetta pystyttiin käyttämään useissa eri koulutustarkoituksissa, ja se saavutti suurta suosiota ulkomailla. Vuoteen 1939 asti koneita oli valmistettu 27 Egyptille, 26 Portugalille, 21 Kreikalle, 20 Chilelle, 14 Argentiinalle, 15 Brasilialle, 12 Belgialle, 12 Kanadalle, 9 Kiinalle, 7 Yhdistyneelle kuningaskunnalle, 4 Irlannille, 4 Virolle, 4 Liettualle ja 3 Uudelle-Seelannille. Toisen maailmansodan jälkeen ainakin kolme lentokonetta selvisi vahingoittumattomina siviilikäyttöön.
Haurasloikko
Levinneisyys
Suomessa haurasloikkoa kasvaa koko maassa. Runsain laji on Etelä- ja Lounais-Suomessa. Alalajeista kalliohaurasloikko on Suomessa vallitseva. Kalkkihaurasloikkoa on tavattu ainoastaan Pohjois-Karjalasta, Kainuusta ja Lapista. Uusimman tutkimuksen mukaan Suomessa tavatut kalkkihaurasloikot eivät kuitenkaan välttämättä kuulukaan kyseiseen alalajiin, vaan olisivat yksi kalliohaurasloikon muoto.
Elinympäristö
Haurasloikolle tyypillisiä kasvupaikkoja ovat kallionraot, erityisesti seinämillä, siirtolohkareilla, louhikoissa, rakkakentillä, muureilla ja kiviaidoilla. Toisinaan lajia saattaa tavata tuoreissa metsissä kannoillakin. Alalajeista kalkkihaurasloikko on kalkinsuosija.
Feng Zikai
pienoiskuva|Feng Zikai vuonna 1937. Feng Zikai (, s. 1898 Tongxiang, Zhejiang, Kiina - 1975) oli kiinalainen taidemaalari, kirjailija ja musiikinopettaja.
Feng opiskeli alkuvuosina Hong Yin johdolla. Vuonna 1921 hän matkusti Japaniin jatkaakseen opintojaan. Kiinaan palattuaan Feng opetti taiteita ja musiikkia Shanghaissa, Zhejiangissa ja Chongqingissa. Hän kirjoitti laajalti eri aiheista, kuten kirjallisuudesta, maalauksesta, musiikista, kielten kääntämisestä sekä kalligrafiasta.
Porokylän Leipomo
Porokylän Leipomo Oy on nurmeslainen leipomoalan perheyritys, joka perustettiin vuonna 1983. Leipomon toinen toimipiste Lieksassa keskittyi vuonna 2014 valmistamaan yrityksen gluteenittomat tuotteet. Päätuotteita ovat ruisleivät sekä gluteenittomat leipomotuotteet. Leipomot sijaitsevat Pohjois-Karjalassa, Nurmeksen ja Lieksan kaupungeissa. Leipomo työllisti vuonna 2021 140 henkilöä, liikevaihto vuonna 2021 oli 19.7 miljoonaa euroa. Porokylän Leipomo oli vuonna 2018 Suomen kolmanneksi suurin gluteenittomien tuotteiden valmistaja.
Syksyllä 2018 leipomon toimitusjohtajana ja pääomistajana toiminut Timo Väänänen myi osuutensa yhtiöstä Kärjen perheelle. Aiemmin yhtiön talouspäällikkönä toiminut Erik Kärki siirtyi yrityksen toimitusjohtajaksi.
Historia
Porokylän Leipomon perusti vuonna 1983 Eero Kärki ja hänen veljensä. Leipomon omistus siirtyi Timo Väänäselle vuonna 2006. Erik Kärki osti yrityksen vuonna 2018 ja siirtyi yhtiön toimitusjohtajaksi. Eero Kärki, joka on Erik Kärjen isä, toimii yrityksen hallituksen puheenjohtajana.
Kleopatra VII
Kleopatra VII Filopator (, 69 eaa. – 12. elokuuta 30 eaa.) oli Egyptin kuningatar 51–30 eaa. ja Egyptin kreikkalaisajan viimeinen aktiivinen hallitsija. Hän kuului Ptolemaiosten hallitsijasukuun, joka oli hallinnut Egyptiä vuodesta 305 eaa. lähtien. Kleopatra nousi kuningattareksi 18-vuotiaana ja uudelleen 21-vuotiaana menetettyään välillä vallan veljelleen.
Kleopatran ajan Egypti oli Rooman vasallivaltio, ja Kleopatran täytyi jatkuvasti mielistellä ja avustaa Roomaa pitääkseen maansa itsenäisenä, missä hän onnistuikin yli 20 vuoden ajan. Hän oli Ptolemaiosten tapaan tarvittaessa hyvin häikäilemätön ja julma, ja hän surmautti ainakin yhden sisaruksistaan. Roomassa häneen suhtauduttiin yleensä vihamielisesti, sillä häntä pidettiin laskelmoivana pyrkyrinä. Egyptissä hänet samastettiin Isis-jumalattareen.
Kleopatra on jäänyt historiaan etenkin rakkaussuhteistaan ja poliittisista liitoistaan Julius Caesarin ja Marcus Antoniuksen kanssa, legendaarisesta viehätysvoimastaan, sekä dramaattisesta itsemurhasta, jonka hän teki Egyptin joutuessa lopullisesti Rooman vallan alle.
Sukutausta ja perhe
thumb|Kleopatran nimi [[Hieroglyfit|hieroglyfein kirjoitettuna (kartussin ympäröimänä, luetaan oikealta vasemmalle) Horuksen temppelissä Edfussa.]] Nimi Kleopatra on kreikkaa ja tarkoittaa ’isän kunnia’. Kaikki Ptolemaiosten suvun naiset olivat olleet nimeltään joko Kleopatra, Arsinoe tai Berenike, kuten olivat myös Kleopatran ja hänen siskojensa nimet.
Kleopatran ja hänen perheensä äidinkieli oli kreikka, ja he edustivat hellenististä kulttuuria. Kleopatra kuului makedonialaislähtöiseen Ptolemaiosten hallitsijasukuun, joka oli hallinnut Egyptiä Aleksanteri Suuren jälkeen. Kleopatran isä oli faarao Ptolemaios XII Auletes. Hänet tunnettiin heikkona hallitsijana, joka oli kiinnostunut huilunsoittamisesta ja muista taiteista yhtä paljon kuin hallitsemisesta. Kleopatran äitiä ja isänäitiä ei tiedetä, sillä heitä ei mainita yhdessäkään lähteessä. Kleopatran isosiskon Berenike IV:n äiti ja Auletesin viimeinen vaimo oli Kleopatra V Tryfaina, joka saattoi olla myös Kleopatran ja tämän muiden sisarusten äiti. Eri historioitsijoilla on asiasta eri käsityksiä. Kleopatra V Tryfaina oli kymmeniä vuosia miestään nuorempi ja luultavasti tämän sisar tai sisarpuoli.
Myös Kleopatran sisarusten määrä on epävarma. Hänellä oli ainakin yksi isosisko (Berenike) ja yksi pikkusisko (Arsinoe) sekä kaksi pikkuveljeä, joista molemmista tuli myöhemmin lyhyeksi aikaa Kleopatran aviomiehiä. Kleopatra V:n ja Kleopatra VII:n välistä ei tunneta Kleopatra VI:ta. Jos hän oli olemassa, hän olisi ollut Kleopatra VII:n isosisko ja ehkä se Kleopatra, jonka mainittiin hallinneen vuoden ajan Berenike IV:n kanssa ennen kuolemaansa.
Varhainen elämä
Kleopatra syntyi todennäköisesti 69 eaa., mahdollisesti jo vuotta aiemmin. Kuukautta tai päivää ei tiedetä. Hän syntyi luultavimmin Aleksandriassa, jossain sen kuninkaallisista palatseista.
Kleopatra kasvoi Aleksandriassa isänsä palatsissa, joka sijaitsi kuuluisan Aleksandrian kirjaston vieressä. Hänen varhaisvuosistaan ei tiedetä mitään, mutta epäilemättä hän sai hyvän koulutuksen, sillä hän osasi useita kieliä ja hänet tunnettiin taitavana ja sivistyneenä keskustelijana.
Kalsiummorfenaatti
right|220px| Kalsiummorfenaatti on morfiinin kalsiumsuola. Sitä muodostuu kun oopiumialkaloidi-vesiseokseen sekoitetaan kalsiumhydroksidia. Tätä metodia käytetään erottamaan morfiini muista alkaloideista. Kalsium muodostaa morfiinin kanssa veteen liukenevan suolan Ca2+ C17H17NO32−; morfiinialkaloidi liukenee kylmään veteen vain huonosti.
Kleopatra VII
Valtaannousu
Kleopatran isä Auletes joutui vuonna 58 eaa. maanpakoon Roomaan, minä aikana hänen vanhin tyttärensä Berenike IV otti vallan itselleen. Auletes palasi Roomasta kolmen vuoden kuluttua ja teloitutti Bereniken, ja 13-vuotias Kleopatra nousi vallanperimysjärjestyksessä ensimmäiseksi. Auletes kuoli luonnollisista syistä johtuen viisi vuotta myöhemmin – näin 18-vuotiaasta Kleopatrasta tuli vuonna 51 eaa. Egyptin hallitsija yhdessä pikkuveljensä Ptolemaios XIII:n kera. Kleopatra oli hyvin läheinen isänsä kanssa, mahdollisesti jopa tämän kanssahallitsija, ja hän järjestikin isälleen näyttävät hautajaiset ja otti lisänimekseen Filopator, ”isäänsä rakastava”.
Valtaan noustuaan Kleopatran kirjoitettiin tehneen matkan Thebaan, missä hän osallistui näkyvästi uskonnollisiin härkäkulttiseremonioihin. Näin hän on ehkä pyrkinyt säilyttämään yläegyptiläisten uskollisuuden ja osoittamaan olevansa koko Egyptin kuningatar. Silloin hän olisi joutunut jättämään hovinsa muutamaksi viikoksi heti valtakautensa alussa.
Kalsiummorfenaatti
thumb|left|700px|Heroiinin valmistus oopiumista.
Kleopatra VII
Valtaannousu
Kleopatra johti maata itseään periaatteessa korkea-arvoisemman pikkuveljensä sijaan puolentoista vuoden ajan. Aluksi asiakirjoissa ja kolikoissa oli vain hänen nimensä. Hänen ensimmäisinä valtavuosinaan Egyptiä koetteli kuitenkin kuivuus, ja ruokapulasta kärsinyt maa ajautui laittomuuksiin ja maaltapakoon. Kleopatran hovissa valtaa olivat saaneet myös johtava ministeri eunukki Potheinos ja kenraali Akhillas. He toimivat nuoren Ptolemaioksen holhoojina ja onnistuivat palauttamaan Ptolemaioksen Kleopatran edelle hallitsijaksi. Kleopatra myös suututti roomalaisjoukot, jotka olivat aikoinaan tulleet Aleksandriaan hänen isänsä turvaksi. Sen seurauksena hän joutui epäsuosioon ja hänet ajettiin maanpakoon.
Vuonna 48 eaa. 21-vuotias Kleopatra oli Arsinoen ja palkkasotilasjoukkojensa kanssa Syyrian aavikoilla maanpaossa, kun hänen veljensä hallitsi yksin Egyptiä. Saman vuoden syyskuussa Ptolemaios XIII murhautti Julius Caesaria vastaan sotineen roomalaisen sotapäällikkö Pompeiuksen leirinsä edustalla Pelusiumissa, Niilin suiston itäpuolella. Pian tämän jälkeen Julius Caesar saapui Aleksandriaan ja kutsui hallitsijaparin luokseen. Caesar aikoi sovitella sisarusten riitaa, sillä vakaa Egypti oli Roomankin etu. Kleopatra ei olisi päässyt Aleksandriaan veljensä armeijan ohi, joten hänet salakuljetettiin omaan palatsiinsa Niiliä pitkin hamppu- tai nahkasäkissä.
52-vuotiaasta Caesarista ja Kleopatrasta tuli tapaamisensa jälkeen rakastavaiset, ja Caesar nosti Kleopatran tämän veljen rinnalle hallitsijaksi. Caesar myös lahjoitti Kyproksen saaren Arsinoelle ja 12-vuotiaalle Ptolemaios XIV:lle.
Aleksandriassa Caesarin joukot kokivat sisällissotaa käyvien aleksandrialaisten taholta voimakasta vastustusta, ja taistelut jatkuivat kuukausia Caesarin ja Kleopatran ja tämän kahden sisaruksen ollessa piiritettyinä palatsissaan. Caesar saavutti lopulta voiton, ja Ptolemaios XIII sai surmansa. Sodan jälkeen Caesar nosti Kleopatran nuoremman pikkuveljen Ptolemaios XIV:n Kleopatran rinnalle hallitsijaksi. Caesaria vastaan sotaan ryhtynyt ja kuningattareksi julistautunut Arsinoe vangittiin ja vietiin myöhemmin Artemiin temppeliin Efesokseen.
Hallitsijana Caesarin aikana
Sodan jälkeen Kleopatran asema kuningattarena oli vankka, sillä hänen vastustajansa olivat kaikki poissa pelistä. Hänen kuningaspuolisonsa oli vain muodollinen kanssahallitsija ilman suurta valtaa. Kleopatra myös syrjäytti tai murhautti kaikki epälojaalit hovin jäsenet.
Kun tilanne vakiintui Aleksandriassa, tekivät Kleopatra ja Caesar yhteisen lemmenristeilyn Niilillä. Samalla he pyrkivät samalla vakiinnuttamaan Kleopatran vallan Egyptissä. Yhdeksän kuukautta pariskunnan ensitapaamisen jälkeen vuonna 47 eaa. Kleopatralle syntyi poika. Hän sai nimekseen Ptolemaios (hallitsijanimeltään Ptolemaios XV) ja lempinimekseen Kaisarion (lat. Caesarion). Caesar ei koskaan virallisesti tunnustanut avioliiton ulkopuolella syntynyttä lasta, ja hänen isyydestään väiteltiin kiivaasti Roomassa, vaikka yleinen mielipide siihen uskoikin.
Huhtikuussa 47 eaa. Caesar lähti Egyptistä Mustallemerelle sotimaan, ja Kleopatra alkoi rakennuttaa hänelle temppeliä Aleksandriaan. Vuonna 46 eaa. Kleopatra matkusti Roomaan Caesarin luokse poikansa ja veljensä kanssa. Roomassa Kleopatra asui Caesarin puutarhahuvilassa nykyisen Trasteveren kaupunginosan alueella. Hänen ajastaan Roomassa ei ole juurikaan säilyneitä tietoja, mutta hänen tiedetään osallistuneen kaupungin seurapiiritapahtumiin ja kuunnelleen mielellään laulaja-muusikko Marcus Tigellius Hermogeneetä. Juliaanisen kalenterin käyttöönoton kerrotaan olleen Kleopatran silloisen neuvonantajan ansiota. Caesar pyrki samalla koko ajan vahvistamaan suosikkinsa Kleopatran asemaa Egyptin hallitsijana. Kleopatra saattoi palata Egyptiin, kun Caesar lähti sotaretkelle Hispaniaan vuoden 46 eaa. marraskuussa.
Caesar murhattiin Roomassa 44 eaa., koska hän oli tasavaltalaisten senaattorien mielestä hamunnut itselleen liikaa valtaa. Kleopatra oli tällöin Roomassa, mutta palasi pian Egyptiin. Pian kuoli hänen kanssahallitsijansa Ptolemaios XIV, historioitsija Josephuksen mukaan Kleopatran myrkyttämänä. Kleopatra otti kanssahallitsijakseen poikansa Kaisarionin, vaikka tämä oli vasta pikkulapsi. Veljensä kuoleman jälkeen Kleopatran sisaruksista elossa oli enää Arsinoe, joka oli arestissa Efesoksessa. Roomassa puhkesi Caesarin murhan jälkimainingeissa jälleen kansalaissota, ja Kleopatra joutui tasapainottelemaan sodan osapuolien välillä, jotta ei vaarantaisi omaa asemaansa.
thumb|150px|Kleopatra poikansa Kaisarionin kanssa [[Denderan temppelin takaseinällä. Kleopatra on kuvattu Isis-jumalattarena, johon hänet julkisuudessa samastettiin. ]]
Toiminta hallitsijana
Kleopatran toiminnasta maansa hallitsijana saatu tieto on peräisin egyptiläisistä piirtokirjoituksista ja papyruksista, sillä kreikkalais-roomalaiset historioitsijat keskittyivät Kleopatraan henkilönä ja hänen suhteeseensa Rooman kanssa. Kotimaassaan Kleopatra toimi aktiivisesti, antoi lukuisia määräyksiä ja nimityksiä sekä puuttui useasti omavaltaisten tai korruptoituneiden virkamiesten toimintaan. Hänen valtansa ulottui myös Etelä-Egyptiin, missä hän vieraili usein ja minne hän rakennutti paljon. Kleopatra jakoi runsaskätisiä lahjoituksia temppelikulteille ja rakennutti valmiiksi Hathor-jumalattaren ja tämän pojan temppelin Denderassa. Temppelin eteläisessä takaseinässä on Kleopatraa ja Kaisarionia esittävä reliefi. Kleopatra palautti monien vanhojen perinteiden noudattamisen maan temppelikultteihin, ja hän alkoi kutsua itseään ”Uudeksi Isikseksi”.
Kleopatran ulkopolitiikka oli laajentumishaluista. Hän valtasi takaisin Egyptin erillisalueiksi koko Lähi-idän Juudeaa lukuun ottamatta – mistä syystä historioitsija Josefuksen kuvaukset Kleopatrasta ovat kielteisesti värittyneitä. Kleopatra joutui antamaan roomalaisille paljon periksi, mutta samalla hän säilytti Egyptin itsenäisenä.
Suhde Marcus Antoniukseen
Tapaamisen seurauksena Kleopatra ja Antonius aloittivat tiiviin rakkaussuhteen. Vajaa vuosi ensitapaamisen jälkeen Kleopatra synnytti Antoniukselle kaksoset, pojan ja tyttären, jotka saivat nimikseen Aleksanteri Helios ja Kleopatra Selene. Sen jälkeen Kleopatran sisar Arsinoe teloitettiin Antoniuksen käskystä. Kleopatran ja Antoniuksen suhde jatkui talven 41–42 eaa. aikana Aleksandriassa, kunnes Antonius joutui seuraavana keväänä palaamaan takaisin Roomaan.
Kleopatra ja Antonius tapasivat jälleen Antiokiassa 37 eaa., sillä Antonius tarvitsi sotilailleen Egyptistä viljaa ja rahaa. Hän antoi Kleopatralle Kyproksen, Kreetan ja alueita Lähi-idästä. Näin Kleopatra hallitsi suurta osaa itäisen Välimeren rannikosta, vaikka ei saanutkaan Antoniukselta pyytämänsä Juudeaa. Hän oli silti edelleen pelkkä Rooman klienttihallitsija ja riippuvainen roomalaisten kuten Antoniuksen suosiollisuudesta; Egyptin pieni armeija riitti vain maan sisäisten olojen hallintaan.
thumb|Kleopatra ja Marcus Antonius 32 eaa. lyödyn hopeadenaarin eri puolilla. Vuonna 37–36 eaa. Kleopatra alkoi kutsua itseään aiempien nimiensä lisäksi ”nuoremmaksi jumalattareksi” (Thea Neotera) ja ”kotimaataan rakastavaksi” (Filopatris). Kleopatran ja Antoniuksen kolmas yhteinen lapsi Ptolemaios Filadelfos syntyi 36 eaa., ja pian sen jälkeen hän tapasi jälleen Antoniuksen, joka oli palannut Syyriaan epäonniselta Parthian-sotaretkeltään. Pari vietti aikaansa yhdessä Aleksandriassa ja ehkä myös Antiokiassa, vaikka Antonius oli yhä naimisissa Octavian kanssa. Talven 33–32 he viettivät Efesoksessa, ja Kleopatra rahoitti Antoniuksen sotavarusteluja anteliaasti. Sieltä he menivät Ateenaan, missä Antonius lopulta ilmoitti eroavansa vaimostaan. Ei ole varmaa, solmivatko Kleopatra ja Antonius koskaan virallista avioliittoa keskenään.
Tappio Octavianukselle
Octavianuksen sota Antoniusta ja Kleopatraa vastaan eteni hitaasti, ja pariskunta vietti talven 32–31 Patraksessa. Vuoden 31 eaa. syyskuussa Octavianus löi Marcus Antoniuksen ja Kleopatran laivaston Aktionin taistelussa. Kleopatran laivasto pakeni kesken taistelun, ja Antonius lähti seuraamaan sitä. Omat joukkonsa mies jätti oman onnensa nojaan. Kleopatra vetäytyi Aleksandriaan ja roomalaisen historioitsija Dion Kassiosin mukaan ensi töikseen tapatti hänen tappiostaan iloinneita johtavia miehiä sekä Armenian kuninkaan mielistelläkseen Meedian hallitsijaa. Kaisarion oli saavuttanut täysi-ikäisyyden, joten Kleopatra teki hänestä valtiaan itsensä rinnalle. Octavianuksen kanssa käydyt neuvottelut eivät onnistuneet, sillä Octavianus vaati Kleopatran karkottamista Egyptistä.
Antoniuskin vetäytyi Aleksandriaan kun lopullinen tappio alkoi varmistua. Kleopatra alkoi valmistella pakoa Antoniuksen kanssa, mutta Octavianuksen tukija, nabatealaisten kuningas Malkhos poltti hänen pakolaivastonsa. Kleopatra alkoi sen jälkeen suunnitella 16-vuotiaan poikansa Kaisarionin lähettämistä Intiaan rahavarojen kanssa. Vaikka neuvottelut Octavianuksen kanssa eivät tuottaneetkaan tulosta, Kleopatran asema oli kaikesta huolimatta parempi kuin Antoniuksen, sillä kuningatar hallitsi edelleen maansa rikkauksia ja pystyisi tuhoamaan niitä rahaa tarvitsevan Octavianuksen nenän edestä viimeisenä keinonaan. Octavianus hyökkäsi Egyptiin lopulta kesällä 30 eaa., ja puolustajien laivat antautuivat elokuussa Antoniuksen tyrmistykseksi.
thumb|left|320px|[[Jean-André Rixensin öljyvärityö Kleopatran kuolema (1874).]]
Uusia teorioita kuolemasta
Saksalainen historioitsija Christoph Schäfer, joka on Trierin yliopiston muinaishistorian professori, esitti kesäkuussa 2010 teorian, jonka mukaan Kleopatra ei suinkaan kuollut käärmeen puremaan kuten yleisesti uskotaan, vaan juomaansa myrkkysekoitukseen. Kobranpureman aiheuttama kuolema on erittäin tuskallinen ja hidas. Noin 30 vuotta ennen ajanlaskumme alkua itsemurhan tehnyt kuningatar ei ole voinut turvautua niin epävarmaan keinoon, sillä pienikokoisen egyptinkobran purema ei aina johda kuolemaan. Historiallisiin asiakirjoihin ja toksikologian asiantuntijoihin teoriansa perustava Schäfer on sitä mieltä, että Kleopatran tappavassa juomassa oli luultavasti myrkkykatkon uutetta ja ukonhattua sekä oopiumia. Asiakirjat nimittäin kertovat Kleopatran tunteneen myrkkyjä ja tehneen niillä jopa kokeita. Lisäksi noin 200 vuotta Kleopatran itsemurhan jälkeen Dion Kassios kuvasi Kleopatran kuolemaa hiljaiseksi ja tuskattomaksi.
Yhdysvaltalainen kriminologi Pat Brown puolestaan on väittänyt kirjassaan The Murder of Cleopatra – History’s Greatest Cold Case, että Kleopatra ei todellisuudessa tehnyt itsemurhaa, vaan hänet murhattiin. Brownin mukaan murhan takana oli Octavianus, joka ensin kidutti Kleopatraa pakottaakseen hänet paljastamaan Egyptin valtion aarteiden sijainnin, ja sitten lavasti hänen kuolemansa itsemurhaksi. Brownin mielestä Kleopatra oli itsevarma hallitsija, joka ei olisi tappanut itseään sydänsurujen vuoksi vaan olisi yrittänyt keksiä ratkaisun tilanteeseen. Hän ei myöskään olisi pystynyt tekemään itsemurhaa käärmeellä eikä muulla myrkyllä, koska niitä ei olisi pystytty tuomaan roomalaisten vartijoiden ohitse hänen huoneeseensa, eivätkä käärmeenmyrkky tai myrkkykatko olisi voineet tappaa Kleopatraa ja hänen palvelijattariaan tarpeeksi nopeasti.
Hautapaikka
Kleopatran ja Antoniuksen haudan sijaintia ei tunneta. Vuonna 2009 Zahi Hawass ja joukko muita arkeologeja löysivät Taposiris Megalesta Aleksandrian läheltä haudan, josta löytyi useita Kleopatraa esittäviä patsaita ja pronssikolikoita. He uskovat Kleopatran ja Antoniuksen haudatun sinne, mutta vuoteen 2014 mennessä hautoja ei ole löytynyt. Vuonna 2019 Hawass uskoo löytäneensä Kleopatran ja Antoniuksen haudan.
Kuoleman jälkeen
Kleopatran kuoleman jälkeen Octavianus puhdisti Egyptin Kleopatran merkittävimmistä tukijoista, mutta säästi Kleopatra-patsaat. Pian kuoleman jälkeen tai jo sitä ennen Octavianus surmautti Kaisarionin. Kleopatran ja Antoniuksen kolme lasta palasivat Octavianuksen kanssa Roomaan, missä tämän sisar otti heidät kasvatettavakseen. Lapset marssivat Octavianuksen triumfissa vuotta myöhemmin, mutta poikien vaiheista tämän jälkeen ei ole tietoja. Tytär Kleopatra Selene naitettiin Juba II:lle, josta tehtiin Mauretanian hallitsija Selenen kanssa. Heitä seurasi valtaistuimelle heidän poikansa Ptolemaios. Hän joutui keisari Caligulan surmaamaksi Roomassa, mikä samalla päätti Ptolemaiosten dynastian.
Henkilökuva
thumb|right|300px|Kleopatra kokeilee myrkkyjä kuolemaantuomittuihin. [[Alexandre Cabanel, öljyvärityö (1887).]]
Kuva Kleopatrasta on välittynyt lähinnä useiden kauan Kleopatran kuoleman jälkeen eläneiden historioitsijoiden tai runoilijoiden kuten Plutarkhoksen, Appianoksen, Dion Kassioksen, Josefuksen ja Lucanuksen kirjoituksista. Kleopatran rakastaja Julius Caesar mainitsee Kleopatran teksteissään vain kerran lyhyesti. Kleopatran itse kirjoittamia tekstejä ei ole säilynyt, lukuun ottamatta yhtä kuninkaallisen määräyksen allekirjoitusta.
Kleopatra oli hallitsijana julma, kuten hallitsijat hänen aikanaan yleensäkin: hän murhautti useita vastustajiaan ja kilpailijoitaan, kuten veljensä sekä siskonsa Arsinoen. Roomalaisen kirjailija Ciceron mukaan Kleopatra käyttäytyi Roomassa asuessaan ylimielisesti ja hankalasti, minkä vuoksi hänestä ei koskaan tullutkaan Roomassa suosittua. Kleopatra oli kuitenkin epäilemättä uskottava sotapäällikkönä, sillä hänen onnistui kerätä maanpakonsa aikana 20-vuotiaana Syyriassa kokoon suuri ja kontrolloitu palkka-armeija.
Kleopatran tunteista Caesaria ja Marcus Antoniusta kohtaan ei voida tietää mitään varmaa. Kumpikin suhde oli kuitenkin hyvin läheinen ja pitkäikäinen, ja Kleopatran puolelta myös uskollinen. Hänelle syntyi näistä suhteista myös neljä lasta, joiden avulla Kleopatra mahdollisesti halusi perustaa uuden dynastian, kunhan Antonius olisi noussut koko Rooman valtiaaksi. Nämä rakkaussuhteet Rooman mahtimiehiin koituivat hänelle samalla suureksi poliittiseksi hyödyksi, joten häneen vihamielisesti suhtautuneet kirjoittajat leimasivat Kleopatran niiden perusteella seksuaalisesti kyltymättömäksi ja laskelmoivaksi. Roomalaiset Vergilius ja Horatius kirjoittivat, että Kleopatra oli ovela ja vallanahne ja vaaraksi Roomalle.
Plutarkhos ylisti etenkin Kleopatran sulokasta ääntä, kielitaitoa ja älykkyyttä. Hänen mukaansa Kleopatra puhui kreikan ja egyptin lisäksi seitsemää kieltä, muun muassa hepreaa ja etiopialaisten troglodyyttien kieltä, mutta ei mainitse, että Kleopatra olisi osannut latinaa. Kleopatra oli kiinnostunut Egyptistä, ja hän olikin sukunsa ensimmäinen hallitsija, joka opetteli kansan puhumaa egyptiä. Hän myös maalautti itsestään muotokuvia perinteisissä egyptiläisissä asuissa.
Ulkonäkö
thumb|160px|Kleopatra syyrialaisessa kolikossa. Toisella puolella on Marcus Antoniuksen kuva.Plutarkhos kuvasi Kleopatraa aluksi vastustamattoman kauniina ja älykkäänä. Myöhempinä aikoina Kleopatraan usein yhdistetystä kauneudesta ei aikalaiskirjoittajilta löydy kuitenkaan aina vain ylistäviä mainintoja: esimerkiksi juuri saman Plutarkhoksen mukaan Kleopatran kauneus ”ei sinänsä ollut ainoalaatuista eikä häikäisevää, mutta hänen käytöksessään oli kiehtovaa hurmaa”.
Kleopatrasta ei ole säilynyt yhtään virallista rintakuvaa, mutta joitain Kleopatraa esittäviksi uskottuja rintakuvia on säilynyt. Nämä eivät kuitenkaan anna varmaa tietoa hänen ulkonäöstään, sillä ne on saatettu tehdä paljon hänen kuolemansa jälkeen, tai ne voivat esittää suvun muita jäseniä. Varhaisimmissa kolikoissa Kleopatra on kuvattu melko isonenäisenä ja kulmikasleukaisena ja myöhemmissä kolikoissa jopa kyömynenäisenä, mikä oli kuitenkin luultavasti liioittelua. Voimakas nenä kuitenkin yhdistää Kleopatrasta tehtyjä kolikoita ja rintakuvia.
Kleopatran hiusten tai ihon väristä ei ole mitään tietoa. Hän kuului makedonialaiseen sukuun, jossa oli hiukan syyrialaista verta. Makedonialaisten ulkonäkö vaihteli tuohon aikaan huomattavasti; esimerkiksi varhaisten Ptolemaiosten hiusten väri oli rinnastettu kultaan. Lisäksi Kleopatran äidin kansallisuutta ei tiedetä varmasti.
Taiteessa ja populaarikulttuurissa
pienoiskuva|Kleopatra [[Elizabeth Taylor|Elizabeth Taylorin esittämänä vuoden 1963 elokuvassa.]] Kleopatrasta on tehty useita kirjoja, näytelmiä ja elokuvia. Hän on ollut myös maalaustaiteessa hyvin suosittu aihe; etenkin hänen dramaattinen itsemurhansa. Näytelmistä tunnetuin on Shakespearen Antonius ja Kleopatra. Shakespeare sai inspiraation teokseensa Plutarkhoksen Kuuluisien miesten elämäkerroista, jonka Thomas North oli kääntänyt englanniksi 1579. Shakespeare ei kuvannut ensimmäisenä eikä viimeisenä Kleopatraa, mutta hänen jättämänsä kuva on jäänyt pisimpään julkisuuteen. Shakespearen teoksen pohjalta on tehty lukuisia näytelmiä, runoja, maalauksia ja oopperoita.
Kleopatran hahmo on siirtynyt populaarikulttuurissa myös taiteen ulkopuolella. Hänen väitettyä kauneuttaan on käytetty useiden tuotteiden myymisessä kosmetiikasta sikareihin.
Hot Potatoes
pienoiskuva|Esimerkki ohjelmiston harjoitustehtävästä, joka on luotu JQuizilla. Hot Potatoes on Half-Baked Softwaren kehittämä tietokoneohjelmisto. Se on kehitetty Victorian yliopistossa Kanadassa. Ohjelmistolla luodaan XHTML-koodia käyttäen Internet-selaimella tehtäviä harjoitustehtäviä, esimerkiksi sanaristikoita ja kysymyssarjoja. Tehtävien tekijän ei tarvitse osata koodaamista ollenkaan; esimerkiksi kysymyssarjoja tehdessä, tekijän tulee luoda vain kysymykset ja niihin vastaukset. Ohjelmisto luo automaattisesti valmiin harjoitustehtävän.
Ohjelman sovelluksien käyttö on ilmaista yksityisille ihmisille ja voittoa tuottamattomissa valtion laitoksissa. Muissa tapauksissa ohjelmaan pitää ostaa lisenssi. Muun muassa suomalaisessa Jouni ja Jatta Paakkisen ylläpitämässä Perunakellari-sivustossa käytetään harjoitustehtävien koodaukseen Hot Potatoesia.
Bittium
Bittium Oyj on suomalainen yritys, jonka toiminta liittyy turvallisten viestintä- ja liitettävyysratkaisujen kehittämiseen. Bittiumilla on omia tuotteita, joiden lisäksi se tarjoaa asiakkaille erilaisia tuote- ja järjestelmäratkaisuja sekä suunnittelupalveluja.
Historia
pienoiskuva|Bittiumin pääkonttori Oulussa. Elektrobit Oy:n perustivat vuonna 1985 Juha Hulkko (s. 1954), Veikko Hulkko ja Arto Marttila. Se keskittyi langattomien tietoliikenneratkaisujen kehittämiseen, alkuvaiheessa erityisesti ohjelmisto- ja elektroniikkasuunnitteluun alihankintana asiakasyrityksille. Myöhemmin toiminta jakaantui selkeämmin palvelu- ja tuoteliiketoimintaan, jotka kumpikin pohjautuivat yhtiön osaamiseen radiokanava- ja ilmarajapintateknologioissa sekä elektroniikkalaitteiden tuotekehityksessä. Sen kotimaisia tytär- ja sisaryhtiöitä 1990-luvulla olivat Extrabit Oy (1990), Elektrobitin ja Nokian yhteisyritys Nemo Technologies Oy (1996), Softbit Oy (1998) sekä Teraflops Oy (2000). Laajentuminen ulkomaille alkoi, kun Elektrobit AG perustettiin Sveitsiin vuonna 1995. Elektrobit Inc. taas perustettiin Redmondiin, Washingtonin osavaltioon Yhdysvaltoihin vuonna 1997, Elektrobit Nippon K.K. Japaniin vuonna 1998 ja Elektrobit (UK) Ltd. Englantiin vuonna 1998.
Elektrobit-konserni syntyi kesäkuussa 2002, kun radiotaajuisen tietoliikenteen teknologiankehitysyhtiö Elektrobit ja Veikko Lesosen perustama tuotantoautomaatioyhtiö JOT Automation Oyj yhdistyivät. JOT Automationin kuten koko suomalaisen tuotantoautomaatioteollisuuden kannalta merkittävä kehitystekijä oli Nokian kasvu 1980-luvulla ja 1990-luvulla. JOT sen rakentamat tuotantolinjat olivat suurelta osin matkapuhelinten tuotantolinjoja. Vuonna 1988 Oulussa perustettiin Suomen JOT-Palvelu Oy ja JOT Automation-konserni muodostettiin vuonna 1995. Helsingin pörssiin JOT Automation listautui vuonna 1998. Vuonna 2002 ennen yhdistymistään Elektrobitin kanssa JOT Automationin palveluverkosto toimi 13 maassa ja sen tuotteita valmistettiin Suomessa, Italiassa ja Virossa. Konsernin muut tehtaat sijaitsivat Yhdysvalloissa ja Kiinassa.
Elektrobit hankki 2000-luvun alussa sekä Kauniaisissa sijainneen Ylinen Electronics Oy:n (ent. Insinööritoimisto Ylinen Oy) että oululaisen PJ-Microwave Oy-yhtiön ja yhdisti ne 1.7.2005 Elektrobit Microwave Oy -yhtiöksi. Ylinen oli Suomen avaruustekniikan pioneereja. Se on osallistunut muun muassa ESAn SMOS- ja Planck-satelliittien ja Cassini-Huygens-luotaimen laiterakennukseen. Vuoden 2006 kesällä tämä osuus siirtyi Elektrobitistä forssalaiselle Da-Design Oy:lle.
Neljännen sukupolven matkaviestinstandardeihin kuuluva WiMAX-verkko osoittautui EB:lle haasteelliseksi, sillä amerikkalaisen Sprint-operaattorin vaikeudet merkitsivät, että yhtiö ajautui rajujen säästötoimenpiteiden kierteeseen. Elektrobit ilmoitti maaliskuussa 2008 luopuvansa langattomien laitteiden eli wct-yksikön (wireless communications solutions) valmistuksesta sekä uudelleen järjestelevänsä radio network solutions -yksikkönsä tuotekehitystä seurauksella, että Oulunsalon langattomien viestintätyökalujen yksiköstä irtisanottiin 40 ja Oulun sekä Kajaanin radioverkkoratkaisujen yksiköistä 19 henkeä. Tappiot syvenivät ja myöhemmin lokakuussa 2008 ilmoitettiin lisäsäästöistä, suunnitelluista irtisanomisista hallinnosta ja tukitoiminnoista. J.T. Bergqvist erosi yhtiön palveluksesta marraskuussa 2008, ja hallituksen puheenjohtajaksi palasi yhtiön perustajahenkilö Juha Hulkko. Marraskuun lopussa 2008 yhtiö kertoi 10 miljoonan euron lisäsäästöohjelmasta, jonka seurauksena aloitettiin yt-neuvottelut 80 hengen vähentämisestä Suomesta.
Helmikuun lopussa 2009 yhtiö ilmoitti lopettavansa kustannussäästöjen takia Turun toimipisteensä syyskuun 2009 loppuun mennessä seurauksella, että työpaikat vähenevät 49 hengellä. Elektrobit perustaa yhdessä saksalaisen Audin tytäryhtiö AEV kanssa ajoneuvojen viihde- ja viestintäjärjestelmien ohjelmistoalustan kehitykseen keskittyvän yhtiön. Yhtiö aloittaa heinäkuussa 2009, ja tulee työllistämään noin 60 henkeä.
Kesäkuussa 2009 yhtiön toimitusjohtaja vaihtui, Pertti Korhosen jätettyä tehtävänsä hänen seuraajakseen tuli yhtiön hallituksessa toiminut Jukka Harju.Vuoden 2010 kevään yhtiökokouksessa 25.3.2010 valittiin hallituksen puheenjohtajaksi Seppo Laine, joka toimi yhtiön hallituksen puheenjohtajana Elektrobitin autopuolen myyntiin 11/2015 saakka. Laineen jälkeen Bittiumiksi muuttuneen yhtiön hallituksen puheenjohtajana jatkoi Erkki Veikkolainen.
Marraskuussa 2010 EB haastoi TerreStar Groupin New Yorkissa oikeuteen yhdysvaltalaisen yrityksen 25 miljoonan dollarin veloista suomalaiselle yhtiölle. Elokuussa 2012 tuomioistun hyväksyi EB:n ja TerreStar Corporationin ja eräiden sen etuoikeutettujen osakkeenomistajien välisen ehdollisen sovintosopimuksen TerreStar Corporationin saneerausmenettelyssä, jonka perusteella EB vastaanotti 28.8.2012 lopullisena korvauksena esittämistään vaateista käteisenä 13,5 miljoonaa Yhdysvaltain dollaria. Sovinto ei koske TerreStar Networksin Yhdysvaltain saneerausmenettelyä koskevan lain 11 luvun mukaista edelleen vireillä olevaa purkamismenettelyä eikä sisällä tästä menettelystä mahdollisesti saatavaa jako-osuutta.
Bittium syntyy
Vuonna 2015 Elektrobitin autopuolen toiminnot ja EB brändi myytiin Continental AG:lle ja jäljelle jääneen yhtiön nimi muutettiin Bittiumiksi.
Marraskuussa 2016 Bittium ilmoitti laajentavansa toimintaansa terveydenhuollon teknologian tuote- ja palvelualueelle. Ensimmäinen askel toiminnan laajentamisessa oli biosignaalien mittaamiseen ja monitorointiin erikoistuneen Mega Elektroniikka Oy:n hankkiminen marraskuun 10. päivä.
Bittium-tuotteet ja ratkaisut
Bittiumilla on myös laaja valikoima T&K-palveluita, kuten konsultaatiota, integrointia, laite- sekä ohjelmistokehitystä liittyen uusimpiin langattomiin teknologioihin sekä käyttösovelluksiin.
Käärmekaulat
Käärmekaulat (Anhingidae) ovat lahkoon Suliformes kuuluvia vesilintuja. Käärmekaulojen heimoon kuuluu yksi suku (Anhinga) ja neljä lajia. Ne muistuttavat paljon merimetsoja ja ovat melko kookkaita lintuja. Sukupuolet ovat samankokoiset, mutta naaraat ovat erityisesti vatsapuolelta ja kaulalta koiraita vaaleampia. Koiraiden väritys vaihtelee mustasta tummanruskeaan.
Käärmekauloja esiintyy kaikkialla trooppisilla, subtrooppisilla ja lämpimillä alueilla. Ne asuvat erityisesti makeanveden järvissä, joissa ja soissa. Käärmekaulat ovat seurallisia lintuja ja elävät 15–20 yksilön, joskus jopa 100 linnun parvissa. Ne ovat hyviä uimareita ja käyttävät erikoistunutta kaulan rakennetta hyväkseen saalistaessaan kaloja. Sukukypsiksi käärmekaulat tulevat noin kahden vuoden iässä. Naaraat munivat 2–5 munaa, ja kumpikin vanhemmista osallistuu sekä hautomiseen että poikasten ruokkimiseen.
Luokittelu
thumb|left|Amerikankäärmekaula kuivattelemassa siipiään Käärmekaulat luokitellaan tavallisesti pelikaanilintuihin. Ne ovat hyvin läheistä sukua merimetsoille; aiemmin niitä pidettiinkin merimetsojen alaheimona. Joidenkin tutkimusten mukaan ne ovat kuitenkin lähempää sukua suulille.
Eri alueiden käärmekaulat eroavat toisistaan värityksen ja levinneisyyden puolesta, mutta ovat muutoin keskenään hyvin samanlaisia. Lajien lukumäärä on kiistanalainen. Yhden käsityksen mukaan kaikki käärmekaulat kuuluvat samaan lajiin, toisen mukaan neljän eri maanosan linnut muodostavat kukin oman lajinsa. Jotkut tutkijat pitävät Amerikoiden lintuja omana lajinaan, mutta muiden mantereiden käärmekauloja keskenään saman lajin edustajina. Tavallisesti lajeja katsotaan olevan neljä. BirdLife Suomen hyväksymän luokituksen mukaan käärmekauloihin kuuluvat käärmekaula (A. melanogaster) ja amerikankäärmekaula (A. anhinga), australiankäärmekaula (A. novaehollandiae) ja afrikankäärmekaula (A. rufa). Lisäksi käärmekaulalla ja amerikankäärmekaulalla on kummallakin kaksi yleisesti tunnustettua alalajia: käärmekaulalla nimialalaji A. melanogaster melanogaster ja A. melanogaster vulsini sekä amerikankäärmekaulalla nimialalaji A. anhinga anhinga ja A. anhinga leucogaster.
Koko ja ulkonäkö
thumb|left|180px|Australiankäärmekaula lennossa [[Queenslandissä, Australiassa.]] Käärmekaulat ovat kookkaita lintuja. Niiden ruumiinpituus on 81–97 senttiä, paino 10,60–13,50 kiloa ja siipiväli 116–128 senttiä. Koirailla on naaraita isompi nokka, mutta muutoin sukupuolet ovat samankokoisia. Koirailla on tosin jäykistyvä harja niskassaan. Kaikilla lajeilla on erityisen pitkä kaula. Pää on suhteellisen pieni. Kirkkaankeltainen nokka on pitkä ja suora, kärkeä kohti kapeneva. Nokan reunat ovat sahalaitaiset. Jalat ovat ruumiinkokoon nähden pienet, ja niissä olevat räpylät ovat melko leveät.
Pyrstösulat ovat jäykät ja kalkkunamaiset. Höyhenet eivät ole vedenpitäviä, vaan vesi tarttuu niihin jopa helpommin kuin merimetsoilla. Vettä tunkeutuu höyhenten väliin niin paljon, että käärmekaulojen täytyy uida vartalo kokonaan veden alla. Käärmekauloilla ei ole ihonalaisia ilmapusseja eikä luissa ilmaonteloita, minkä vuoksi käärmekaulojen ominaispaino on suhteellisen suuri. Höyhenpuku on pääosin metallinhohtoinen. Koiraiden väritys vaihtelee mustasta tummanruskeaan, kun taas naaraat ovat etenkin vatsapuolelta ja kaulasta vaaleampia. Molemmilla on laajoja juovia peitinsiivissä ja lapaluiden kohdan höyhenissä. Nuorten käärmekaulojen väritys on ruskeampi kuin naarailla ja aikuisille tyypilliset juovat puuttuvat. Silmien iiriksen väri muuttuu vuodenajan mukaan: Se voi olla keltainen, punainen tai ruskea. Käärmekauloilla on pieni ja paljas kurkkupussi, joka muuttuu lisääntymiskaudella keltaisesta tai vihreänkeltaisesta turkoosin väriseksi.
Levinneisyys ja elinympäristö
Käärmekaulojen pääasiallista elinympäristöä ovat makeanveden järvet, joet ja suot. Niitä voi tavata myös murto- ja meriveden alueilla suistoissa, laguuneissa, lahdissa ja mangrovesoilla. Ne poikkeavat tässä suhteessa merimetsoista, jotka elävät enimmäkseen rannikoilla. Käärmekaulat viihtyvät metsäisillä jokivarsilla, järvien rannoilla tai rämeiden reunapensastoissa.
Elintavat
Käärmekaulat ovat seurallisia lintuja, jotka elävät tavallisesti 15–20 yksilön, joskus jopa 100 linnun parvissa. Usein niiden seurassa on pelikaaneja ja haikaroita. Käärmekaulat ovat hyvin reviiritietoisia, ja etenkin koiraat sietävät toisiaan huonosti. Useimmat käärmekaulat ovat paikkalintuja, mutta levinneisyyden äärirajoilla ne voivat olla muuttolintuja. Ne pystyvät liikkumaan maalla suhteellisen nopeasti melajaloistaan huolimatta. Käynti on kuitenkin hieman huojuvaa. Ne liikkuvat taitavasti puiden oksistoissa. Laskeutuminen oksalle ja lentoonlähtö ovat kuitenkin hiukan vaivalloisia. Käärmekaulat lentävät yleensä suoraviivaisesti ja nopein siiveniskuin lähellä vedenpintaa. Joskus ne kohoavat nousevien ilmavirtausten avulla korkealle ja liitävät siipiään räpyttämättä kaula ja pyrstö suoriksi ojennettuina.
Käärmekaulat ovat voimakkaita uimareita. Niiden täytyy uida vartalo kokonaan veden alla, koska niiden höyhenet eivät ole vedenpitäviä. Linnun uidessa siitä näkyvät veden pinnan yläpuolella vain pää ja kaula. Käärmekauloilla on kaksi tapaa säädellä ominaispainoaan. Ne voivat painaa höyhenensä tiiviisti ruumistaan vasten ja puristaa siten ilmaa niiden välistä. Ilman tätä ne eivät voisi pysyä veden pinnalla. Ne voivat keventää itseään myös puristamalla ilmaa keuhkojen ilmapusseista.
Käärmekaulojen vihollisia ovat muun muassa krokotiilit, varikset, ruskosuohaukat ja aromerikotkat. Ne pulahtavat vaaran uhatessa veteen ja uivat nopeasti pakosalle. Muutoin ne menevät veteen vain ravinnonhakuun. Käärmekauloilla on erottuva ja omalaatuinen äänivalikoima, joka vaihtelee iän, sukupuolen ja lajin mukaan. Lentäessään ja istuessaan ne naksuttelevat ja kalisuttelevat. Pesivät aikuiset käärmekaulat vaakkuvat ja murahtelevat. Poikaset myös kiljuvat ja kaakattavat.
Ravinto
Käärmekaulojen pääravintoa ovat kalat, mutta niille kelpaavat myös äyriäiset, vesihyönteiset, sammakot ja salamanterit. Ne syövät joskus myös kasvisravintoa, kuten lumpeiden siemeniä.
Käärmekaulat eivät pysty saalistamaan kovin nopeita tai suuria kaloja. Saalista kaula mutkalla tähyilevät käärmekaulat uivat päästämättä värettäkään veden pintaan. Kaloja pyytävät käärmekaulat voivat tarkkailla uhriaan hiljaa paikoillaan ja iskeä, kun kala tulee tarpeeksi lähelle. Toinen pyyntitapa on ajaa kalaparvea takaa veden alla, missä käärmekaulat uivat paljon nopeammin kuin veden pinnalla. Lintu tekee uintiliikkeitä vain jaloillaan ja ohjaa uintiaan pyrstöllään. Se pitää samalla siipiään hieman koholla, jotta pystyisi houkuttelemaan kaloja näin muodostuvaan varjoon.
thumb|right|Käärmekauloja [[Andhra Pradeshissa, Intiassa.]] Käärmekaula sieppaa saaliinsa ylä- ja alanokan väliin, mutta joskus myös keihästävät nappaamansa eläimen. Suuret saaliit ne pyydystävät pään ja kaulan nopealla iskulla. Saalista lähestyessään ne heiluttavat päätään edestakaisin ja oikaisevat sen salamannopeasti eteenpäin. Nopean iskun mahdollistaa kaulan rakenne. Käärmekaulan kahdeksannen kaulanikaman molemmin puolin olevien nikamien rakenne on muuttunut niin, että kaula voi niiden kohdalta ojentua vain ojentajalihaksen avulla. Kun käärmekaula päättää iskeä, se vetää päänsä taaksepäin toiseen muuttuneeseen nikamaan kiinnittyvän pitkän lihaksen avulla. Se iskee, kun molempiin muuttuneisiin nikamiin kiinnittynyt voimakas lihas ojentaa kaulan suoraksi.
Saaliin napannut käärmekaula palaa pintaan, jossa se heittää ruokansa ilmaan ja ottaa sen uudelleen kiinni nopealla pään liikkeellä. Sitten lintu siirtää saaliinsa sopivaan asentoon ja nielee sen pää edellä. Keihästämällä saamansa saaliin käärmekaula irrottaa nokastaan ravistelemalla rajusti päätään. Hyvin tarkoituksenmukaisen ruokailutavan oppiminen on vaikeaa, joten nuorilla linnuilla on vaikeuksia siirtää keihästämänsä kala nielemisasentoon. Joskus kala luiskahtaa tämän takia karkuun. Usein kala täytyy myös tainnuttaa hakkaamalla sitä oksaan, ennen kuin lintu saa sen niellyksi. Pyynnin jälkeen käärmekaula lentää jollekin lepopaikalle kuivattelemaan höyheniään ja sulattelemaan ruokaansa. Tämän jälkeen se palaa lajitoveriensa seuraan yhteiselle oleskelupaikalle. Ruodot ja muut sulamattomat osat se oksentaa pois.
Lisääntyminen
Käärmekaulat pesivät pienissä yhdyskunnissa. Joillakin alueilla ne pesivät ympäri vuoden, toisilla tiettyyn aikaan vuodesta. Ne rakentavat pesänsä yleensä veden yläpuolelle puihin ja pensaisiin, joskus vain kymmenien senttien päähän vedenpinnasta, tavallisemmin 1–8 metrin korkeuteen. Samassa paikassa pesii usein myös iibiksiä, merimetsoja ja haikaroita. Käärmekaulat ovat yksiavioisia, mutta parisiteen pituutta ei tiedetä. Soidinmenot ovat monipuolisia ja eri lajien soidintavat poikkeavat toisistaan.
Pesimäyhdyskunta käyttää usein samaa pesää vuodesta toiseen, mutta usein myös koko yhdyskunta siirtyy eri osaan järveä tai joenvartta. Jos pesimäalue pysyy samana, koiraat tappelevat valtaamistaan pesistä keskenään. Koiraat yrittävät houkutella naaraita ojennellen ja sulkien siipiään hitaasti, jolloin erityiset värikuviot tulevat näkyviin. Parittelu tapahtuu pesässä.
Pariutumisen jälkeen käärmekaulat kunnostavat pesänsä. Koiraat kantavat lähipuista ja pensaista oksia, jotka naaras punoo pesään. Pesänrakennukseen kuluu 1–3 päivää. Oksista punotut ja vihreillä lehdillä pehmustetut pesät ovat melko kookkaita. Naaras munii 2–5 sinertävää munaa, joita peittää muiden melajalkalintujen tapaan valkoinen, kalkkimainen kerros. Poikaset kuoriutuvat 25–30 vuorokauden kuluttua muninnasta. Sisarukset kuoriutuvat eri aikaan, koska saman pesän poikaset on munittu 1–2 päivän väliajoin. Ne ovat kuoriutuessaan sokeita ja alastomia, mutta saavat ruskean tai valkoisen untuvan kahden päivän kuluessa. Kumpikin vanhemmista ruokkii ja hautoo poikasia. Poikaset lähtevät pesästä noin viiden viikon ikäisinä, mutta ovat jo kahden viikon ikäisinä tarpeeksi kehittyneitä pudottautuakseen vaaran uhatessa veteen pesästä ja uimaan pois. Vaaratekijän poistuttua poikaset yrittävät kiivetä takaisin pesään, mutta jos se ei onnistu, ne ryömivät kalliolle tai puunrungolle, missä vanhemmat pystyvät jatkamaan niiden ruokkimista. Kiipeämistä helpottavat vahvat kynnet ja siiventyngät. Höyhenpuku on täysin kehittynyt 7–8 viikon iässä, jolloin poikaset ovat lentokykyisiä ja jättävät pesän lopullisesti.
Käärmekaulat saavuttavat sukukypsyyden noin kahden vuoden ikäisinä. Ne voivat elää luonnossa yhdeksän vuoden ikäisiksi ja vankeudessa 16-vuotiaiksi.
Pierre-Alexandre Parenteau
Pierre-Alexandre "P. A." Parenteau (s. 24. maaliskuuta 1983 Hull, Quebec, Kanada) on uransa lopettanut kanadalainen jääkiekkoilija. Parenteau oli pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä.
Ura
Parenteau varattiin NHL:ään vuoden 2001 varaustilaisuudessa yhdeksännellä kierroksella numerolla 264 Mighty Ducks of Anaheimin toimesta. 28. joulukuuta 2006 Parenteau vaihdettiin Ducksista joukkuetoverinsa Bruno St. Jacquesin kanssa Chicago Blackhawksiin.
Parenteau teki NHL-debyyttinsä kaudella 2006–2007 Blackhawksin paidassa. Hän pelasi viisi ottelua ennen kauden loppua saalistaen yhden syöttöpisteen. 11. lokakuuta 2007 Parenteau kaupattiin New York Rangersiin, josta Blackhawks sai Rangersin seitsemännen kierroksen varauksen vuoden 2008 varaustilaisuuteen.
Parenteau pelasi melkein kolme kautta AHL:ssä Hartford Wolf Packissa, kunnes kaudella 2009–2010 hän nousi Rangersin kokoonpanoon ja teki ensimmäisen NHL-maalinsa New York Islandersia vastaan 28. lokakuuta 2009. Hän pelasi koko kaudella 22 ottelua tehden tehot 3+5=8.
Kaudella 2010–2011 Parenteau siirtyi Islandersiin ja oli yksi joukkueensa tärkeimpiä pelaajia tehoillaan 20+33=53. Seuraavalla kaudella hänen tehonsa nousivat entisestään, ja hän teki kauden aikana 67 pistettä. Kesällä 2012 Paranteau solmi Colorado Avalanchen kanssa neljävuotisen ja 16 miljoonan dollarin arvoisen sopimuksen. Kauden 2014-2015 Parenteau pelasi Montreal Canadiensissa ja kauden 2015-2016 Torontossa. Kesällä 2016 hän siirtyi New York Islandersin organisaatioon.
Heinäkuussa 2018 Parenteau ilmoitti lopettavansa uransa.
Muuta
Parenteaun serkut Pierre-Marc Bouchard ja François Bouchard ovat myös jääkiekkoilijoita.
Castrenin siirtolapuutarha
thumb|Castrenin siirtolapuutarha syksyllä 1961. Castrenin perhepuutarhayhdistys oli Oulun ensimmäinen siirtolapuutarha. Se sijaitsi Raksilan ja Karjasillan välissä kaupunginojan molemmin puolin.
Pian puutarhan perustamisen jälkeen Arthur Castrén muutti Helsinkiin, ja kun puutarhahankkeen alulle panija oli poissa, puutarha lähti kehittymään poispäin siirtolapuutarha-aatteesta. Castrén itse jatkoi toimintaa siirtolapuutarhojen puolesta osallistumalla Helsingissä Kumpulan siirtolapuutarhan perustamiseen. Castrenin perhepuutarha kuitenkin muuttui eräänlaiseksi pienistä puutaloista rakennetuksi puutarhakaupunginosaksi, kun viljelijät alkoivat asua mökeissään ympäri vuoden. Talviasuminenhan oli vastoin siirtolapuutarhojen sääntöjä ja periaatteita. Muutoksen syynä oli paitsi Castrénin muutto niin myös alueen sijainti lähellä kaupunkia ja nopeasti kasvavan kaupungin asuntopula.
Castrenin perhepuutarhayhdistyksen palstat ja mökit saivat väistyä 1970-luvulle tultaessa Kainuuntien uuden linjauksen tieltä. Perhepuutarhayhdistys hankki uutta siirtolapuutarhaa varten alueen Juurusojan kaupunginosasta vuonna 1980. Uudella Artturilan perhepuutarha-alueella on 60 palstaa ja noin 30 mökkiä.
Hölder-jatkuva funktio
Olkoon X ja Y metrisiä avaruuksia, joiden metriikat ovat d_X ja d_Y. Sanotaan, että f on Hölder-jatkuva, jos on olemassa vakiot C,\alpha >0 siten, että kaikilla p,q\in X on voimassa. Tällöin voidaan myös sanoa, että f on \alpha-Hölder.
Yleinen pappeus
Yleinen pappeus on kristillinen oppi, joka perustuu lukuisiin Raamatun kohtiin Uudessa testamentissa. Yksi merkittävä esimerkki on Ensimmäinen Pietarin kirje 2:9:
Pappeus liittyy yleisenä käsitteen uhraamiseen. Oppi yleisestä pappeudesta tarkoittaa sitä, että kaikilla kristillisen kirkon jäsenillä tai uskovilla on oikeus lukea Raamattua ja harjoittaa uskontoaan itsenäisesti. Tämän oikeuden nähdään liittyvän ennen kaikkea oikeuteen rukoilla Jumalaa. Lukuisat kristilliset kirkot (mm. katolinen kirkko, ortodoksinen kirkko ja luterilaisuus) kuitenkin opettavat, että yleisen pappeuden lisäksi on ns. erityinen pappeus, ja että tietyt kirkolliset toimitukset (sakramentit) kuuluvat vain ja ainoastaan tehtävään erityisesti vihityille henkilöille, papeille. Luterilaisessa kirkossa erityiselle pappeudelle kuuluu erityisesti "sana ja sakramentit", eli tehtävä opettaa Jumalan sanaa julkisesti ja toimittaa sakramentit, kaste ja ehtoollinen.
Näkemys erityisen ja yleisen pappeuden erosta liittyy yleensä myös näkemykseen siitä, että tavallisen uskovan eli maallikon ja papin välillä on kvalitatiivinen eli laadullinen ero. Pappi on saanut pappisvihkimyksessä erityisen hengellisen merkin, jonka vuoksi hän voi toimittaa pyhiä sakramentteja. Uskovat, joilla ei vihkimystä ole, eivät puolestaan voi toimittaa esimerkiksi ehtoollista. Tällaista kantaa edustaa ainakin katolisuus ja ortodoksisuus; luterilaisuus ei ota kantaa maallikoiden kykyyn toimittaa sakramentteja, mutta katsoo, että vain papeilla on oikeus toimittaa näitä riittejä.