cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Queenslandinaraukaria
Elinympäristö ja ekologia
Queenslandinaraukariaa esiintyy tyypillisesti kostean ainavihannan sademetsän ja kuivemman osittain kausivihannan kasvillisuuden vaihettumisvyöhykkeellä. Metsä on seudulla luonnostaan pirstaleista; metsäalueita erottavat toisistaan selvärajaiset savanni- ja ruohostoalueet. Queenslandinaraukaria kasvaa latvuskerroksen yläpuolelle nousevaksi ylispuuksi. Sitä esiintyy tyypillisesti sekametsissä, joiden valtalajeja ovat koppisiemeniset puut eli lehtipuut, kuten Argyrodendron actinophyllum, Drypetes australasica ja viikunat (Ficus). Toisinaan samoilla paikoilla kasvaa myös toinen saman suvun havupuu australianaraukaria (Araucaria cunninghamii).
Queenslandinaraukarialla on yleensä runsaampi siemenvuosi keskimäärin kolmen vuoden välein. Siemenet leviävät suurten kokonaisena karisevien käpyjen vieriessä ja kelluessa vedessä, mutta niitä levittävät myös eläimet, kuten pussikiipijöihin kuuluva koirakusu (Trichosurus caninus).
Uhat ja suojelu
Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto (IUCN) on määritellyt queenslandinaraukarian lajina elinvoimaiseksi. Lajin esiintymisalue on kuitenkin suhteellisen suppea ja pirstoutunut, ja suurten vanhojen puiden lukumäärä on pitkään ollut laskussa. Eristyneeseen ja geneettisesti ainutlaatuiseen pohjoiseen populaatioon kuuluu vain noin sata lisääntymiskypsää puuta. Levinneisyysalue oli huomattavasti laajempi ennen kuin eurooppalaiset saapuivat Australiaan ja aloittivat metsien laajamittaiset hakkuut.
Suurin osa queenslandinaraukarian kasvupaikoista sijaitsee suojelluilla alueilla. Näistä suojelualueista Bunya Mountainsin kansallispuisto on perustettu jo vuonna 1908.
Merkitys ihmiselle
pienoiskuva|Puun siemeniä käytetään ruokana. Queenslandinaraukariaa on käytetty talouspuuna, koristepuuna ja ravintokasvina. Lajilla ja sen syötävillä siemenillä on ollut perinteisesti suuri merkitys puun elinalueen alkuperäiskansoille.
Kulttuuri
Queenslandinaraukarialla on perinteisesti ollut kulttuurillista merkitystä elinalueensa alkuperäiskansoille. Puita on toisinaan pidetty pyhinä. Hyvinä siemenvuosina järjestettiin perinteisesti suuria sadonkorjuujuhlia. Puun suuria siemeniä kerätään edelleen ruoaksi; ne ovat nykyään osa australialaista bushfood-keittiötä.
Talous
Queenslandinaraukariaa on käytetty talouspuuna. Sen kevyt puuaines on helposti työstettävää, ja sitä on käytetty puulattioiden, vanerin ja huonekalujen valmistukseen. Nykyisin suurin osa jäljellä olevista puista on kuitenkin suojeltu. Queenslandinaraukaria on lämpimän ilmaston alueilla suosittu koristepuu, jota kasvatetaan nykyisin laajalti kaukanakin lajin luontaisen levinneisyysalueen ulkopuolella muun muassa Aasiassa, Etelä-Euroopassa ja Uudessa-Seelannissa.
Pirkko Laakkonen
Pirkko Anneli Laakkonen (s. 23. syyskuuta 1947 Outokumpu) on suomalainen poliitikko. Hän oli Suomen Kristillisen Liiton kansanedustajana 1991–1995 Pohjois-Karjalan vaalipiiristä. Politiikkaan Laakkonen on osallistunut myös Outokummun kaupunginvaltuuston jäsenenä alkaen vuodesta 1985. Koulutukseltaan Laakkonen on yhteiskuntatieteiden maisteri.
Pirkko Laakkonen on naimisissa ja hänellä on kaksi lasta.
Aarne Haapakoski
Outsider, oikealta nimeltään Aarne Viktor Haapakoski (vuoteen 1935 Laitinen) (18. maaliskuuta 1904 Pieksämäen maalaiskunta – 24. tammikuuta 1961 Málaga, Espanja), oli suomalainen kirjailija ja toimittaja. Uransa aikana hän ehti omien sanojensa mukaan kirjoittaa yli 2 500 tarinaa, joista osa käännettiin myös muille kielille.
Outsiderin seikkailusarjat Kalle-Kustaa Korkin seikkailuja ja Pekka Lipposen seikkailuja olivat erityisen suosittuja sekä painettuina että radiokuunnelmina 1950- ja 1960-luvuilla. Seikkailuista on tehty myös radiokuunnelmasarja ja elokuvia. Outsiderilla oli muitakin sankarihahmoja, muun muassa arkkitehti-salapoliisi Klaus Karma (Karma-sarja) 1940-luvulla. Tätä sarjaa julkaisi Otava, useiden muiden kirjasarjojen tullessa pienemmiltä kustantajilta ja myyntiin kioskien kautta.
Haapakoski sairastui Lontoossa vaimonsa Fridan kanssa tekemällään lomamatkalla ja kuoli pari päivää Málagaan saapumisen jälkeen vuonna 1961. Hänet haudattiin Málagaan St. Georgen kirkon anglikaaniselle hautausmaalle. Hautajaisjärjestelyissä toimi aktiivisesti Haapakosken ystävä, Málagaan asettunut neilikanviljelijä, entinen tiedustelu-upseeri Reino Hallamaa, myöhemmältä nimeltään Ricardo Palma.
Outsiderin nimimerkin alla jatkoi nuori Karijoelta lähtöisin ollut Seppo Tuisku, joka kirjoitti vuosina 1959–1965 yli sata Lipposen ja Korkin seikkailua.
Monien nimien mies
Vaikka Haapakoski tuli tunnetuksi Outsiderina hän käytti sen ohella kymmeniä eri salanimiä kuten Henrik Horna, Antti Rokka, Rigor Morton, Halt Denis, Victor Mario, William B. Harrow, Charles Snyder ja Rautamies. Nimimerkkien vieraskielisyys oli kaupallinen ratkaisu ja perustui siihen, ettei suomalaisia kirjoittajia pidetty ulkomaisten veroisina.
Nuoruus
Haapakoski syntyi maaliskuussa 1904 Pieksämäen maalaiskunnan Haapakoskella. Hänen isänsä oli torppari. Pojan kirjalliset lahjat tulivat esiin jo kouluiässä ja 13-vuotiaana tehty runo päätyi lastenlehti ”Pääskysen” sivuille. Kansalaissota katkaisi hetkellisesti koulunkäynnin. Palveltuaan vapaaehtoisena tykistössä Haapakoski siirtyi Helsinkiin, josta hän matkusti kaksi vuotta myöhemmin Pariisiin taiteilija-elämän houkuttelemana. Piirtämisen opiskelu loppui muutamaan kuukauteen ja Haapakoski hankki sanomalehtimiehen tutkinnon Sorbonnen yliopistossa 1927. Tämän jälkeen hän matkusteli Euroopassa ja kävi jopa Afrikassa lehtitoimittajan ominaisuudessa. Suomeen Haapakoski palasi 1930.
Outsider-nimen synty
Suomessa Haapakoski elätti itsensä lehtiavustajana ja kirjoitti kahteen eri päivälehteen niin reportaaseja kuin jännityskertomuksiakin. Vuonna 1931 ilmestyi Haapakosken esikoisteos Mustalais-suon arvoitus, jonka hän julkaisi omakustanteena. Kirja sisälsi viittauksia niin sanottuun Tattarisuon tapaukseen, jolloin Helsingin maalaiskunnan Malmilla sijaitsevasta lähteestä löydettiin ruumiinosia. Kirjassaan Haapakoski antoi näytteen mielikuvituksensa lennokkuudesta ja taidostaan kuvata vauhdikkaita kohtauksia. Tarinan päähenkilönä esiintynyt sanomalehtimies ja yksityisetsivä Martti Kyttä jatkoi seikkailujaan myös kolmessa seuraavassa Haapakosken romaanissa.
Vuonna 1934 Haapakoskesta tuli Outsider. Nimimerkin keksi Ilmarinen Oy:n päätoimittaja Yrjö Halme ja nimeä käytettiin ensimmäisen kerran Lukemista kaikille -lehden jatkokertomuksessa Kuoleman varjostamana. Vuotta myöhemmin Haapakoski solmi avioliiton Frida Kunnaksen kanssa. Vuonna 1936 Haapakoskesta tuli suomalaisten erikoistoimittajien edelläkävijä. Hän matkusti ympäri Eurooppaa Seura-lehden toimittajana ja kirjoitti työnsä ohella jännityskertomuksia eri nimillä.
Vuosi 1941 oli Haapakoskelle merkittävä, sillä tuona vuonna häneltä julkaistiin seitsemän kirjaa Outsiderin nimellä. Kirjojen päähenkilönä seikkaili rikostutkija Klaus Karma. Saman vuoden aikana Haapakoski jätti työnsä Seura-lehdessä ja ryhtyi vapaaksi kirjailijaksi. Sota-aikana hän työskenteli vähän aikaa myös rintamakirjeenvaihtajana. Nimimerkki Outsider vakiinnutti asemansa Suomessa. Ensimmäiset Karma-kirjat olivat kaupallisia menestyksiä ja vuonna 1942 julkaistua Nunnat nukkuvat -kirjaa painettiin yli 20 000 kappaletta. Myös arvostelijat ylistivät Outsideria. Osa Karma-sarjankirjoista käännettiin ruotsiksi ja tanskaksi. Myös saksan kielen käännöksistä neuvoteltiin, mutta hanke kaatui sodan aiheuttamiin ongelmiin.
Tieteiskirjallisuutta ja historiaa
Ranskalaiset aiheet ja historia muodostivat erään osa-alueen Haapakosken kiinnostuksen kohteista. Vuosina 1945–1946 ilmestyivät hänen pääosin Ranskaan sijoittuvat romaaninsa Punaisen Härän Hotelli, Temple-tornin vanki, Aavekuningas ja Kruununtavoittelijat. Ensin mainittu keskittyi Pariisiin ja siellä harjoitettavaan valkoiseen orja­kauppaan. Kolme seuraavaa romaania muodostivat historiallisen trilogian Ranskan vallankumouksen ajoista. Haapakoski ei kirjoittanut romaaneja Outsiderin nimellä, vaan tekijäksi oli merkitty Victor Mario. Kirjat olivat tekijänsä rakkaudenosoitus ranskalaista aihepiiriä kohtaan ja tarjosivat pitkän ajanjakson Ranskan historiaa, joka yksityiskohdiltaan oli kuvitteellinen.
Haapakosken kiinnostus science fictioniin sai hänet kirjoittamaan vuosina 1947–1949 kuusi Atorox-tarinaa, joiden päähenkilö oli robotti. Ensimmäinen kirjoista on Atorox, ihmisten valtias (Kustannus Oy Mantere, 1947), jonka jälkeen sarjassa ilmestyi viisi muuta aurinkokuntaamme sijoittuvaa tieteisromaania Kansankirjan julkaisemana. Tekniikkaa ymmärtämätön Haapakoski käytti apunaan insinöörikoulutuksen saanutta Olavi Kuuvaa, joka oli viihdetaiteilija Kari Kuuvan isä.
Seuraavan vuosikymmenen alussa Outsider palasi uudelleen historiaan, ja kirjoitti vuonna 1951 ilmestyneen Purppurantekijän, joka on arvioitu kirjailijan pääteokseksi. Kirjan tapahtumat sijoittuivat muinaiseen Foinikiaan, Kreikkaan ja Persiaan. Idea romaanista oli syntynyt jo vuonna 1927 Haapakosken vieraillessa Karthagon raunioilla. Myöhemmin Haapakoski oli näyttänyt valmista Purppurantekijän käsikirjoitusta kirjailija Joel Lehtoselle, jonka hyllystä kirjoitusliuskat katosivat. 1940-luvun lopulla Haapakoski päätti kirjoitti tarinan uudelleen. Historiallisten kirjojen kirjoittajana Haapakoski ei kuitenkaan olisi pystynyt elättämään kuusihenkistä perhettään, sillä kevyemmällä viihdekirjallisuudellaan hän ansaitsi rahaa nopeammin.
Purppurantekijän saaman hyvän vastaanoton innoittamana Outsider kirjoitti vielä yhden historiallisen kertomuksen, jonka työnimenä oli Tähdistälukija. Käsikirjoituksen sisältämät yhtymäkohdat ajankohtaiseen politiikkaan estivät kirjailijaa kuitenkin tarjoamasta tekstiään kustantajalle, ja käsikirjoitus jäi pöytälaatikkoon. Se julkaistiin vasta 50 vuotta myöhemmin nimellä Abiel tähdistälukija.
Sodanjälkeisen Suomen sankarit
Outsiderin teoksista ainakin vuonna 1944 ilmestynyt Vakooja B Z 7 poistettiin myöhemmin kirjastojen ja kirjakauppojen valikoimista liittoutuneiden valvontakomission vaatimuksesta.
Vuosi 1945 toi Outsiderin nimen koko Suomen kansan tietoisuuteen radion välityksellä. Taustalta löytyi lama-ajan aiheuttama paperipula, joka vähensi kirjojen painamista ja lisäsi radiossa esitettäviä kuunnelmia. Yleisradion ajanvieteosaston päällikkö Ensio Rislakki kääntyi Haapakosken puoleen ja pyysi tätä kehittämään kuunnelmasarjan, joka pitää kuuntelijat tyytyväisinä.
Uusi Outsider
Loppuvuodesta 1958 nuori aloitteleva kirjailija Seppo Tuisku lähetti Haapakoskelle arvioitavakseen ensimmäisen näytteensä Korkin seikkailuista nimeltään Murhatehdas. Vaikka Haapakoski hyllytti tarinan lähti yhteistyö miesten välillä sujumaan. Tuisku omaksui Outsideriksi vaadittavan tyylin ja osoittautui kehityskykyiseksi. Ensimmäiset Tuiskun kirjoittamat sarjakirjat, jotka ilmestyivät keväällä 1959, olivat Pekka Lipposen seikkailuja numero 29 Et elä huomiseen Pekka ja Korkin seikkailuja numero 7 Öljygangsterin rippi.
Vuonna 1960 Tuisku kirjoitti jo yli puolet Lipposen ja Korkin seikkailuista. Haapakosken kuollessa Málagassa sydänhalvaukseen tammikuussa 1961 jatkoi Tuisku monen vuoden ajan yksinään Outsiderina ja kirjoitti kaikkiaan 123 kertomusta.
Pyhänkoski
Pyhänkoski on kylä Merijärvellä Pohjois-Pohjanmaalla. Pyhänkoskella sijaitsee Ristivuoren laskettelukeskus. Merkittäviä rakennuksia on Pyhänkosken nuorisoseura ja Pyhänkosken rukoushuone, jossa kokoontuu muun muassa Suomen evankelisluterilaiseen lähetyshiippakuntaan kuuluva Simeonin seurakunta.
Pyhäjoki virtaa kylän lävitse ja se muodostaa kosken, jossa 1940-luvulle saakka toimi Pyhänkosken saha ja mylly. Pyhänkosken kyläkoulu lopetti toimintansa 2000-luvulla.
Koripallo kesäolympialaisissa 2020 – miesten 3x3 turnaus
Miesten 3x3 koripalloturnaus Tokion olympialaisissa 2020 käydään Aomi Urban Sports Parkissa, Tokiossa 24. – 28. heinäkuuta. 3x3 on mukana ensimmäistä kertaa olympialaisten ohjelmassa. Turnaukseen osallistuu 8 joukkuetta. Yhdessä joukkueessa on neljä urheilijaa.
Karsinnat
Ensimmäinen karsintatapa on FIBAn ranking, jonka perusteella valitaan joko kolme tai neljä joukkuetta riippuen monentena isäntämaa Japani on. Ranking tarkastellaan 1. marraskuuta 2019. Parhaat maat saavat yhden paikan olympialaisiin kuitenkin siten, että samalta alueelta (Eurooppa, Amerikka, Afrikka, Aasia ja Osenia) ei saa tulla kuin korkeintaan kaksi maata. Erillisen karsintaturnauksen kautta turnaukseen pääsee kolme maata. Yksi paikka on jaossa FIBAn erillisen Universality-driven Olympic Qualifying Tournamentin (UOQT) kautta. UOQT:hen pääsee kuusi maata: turnauksen isäntämaa, jos ei ole vielä varmistanut paikkaansa olympialaisissa ja viisi korkeimman rankingin joukkuetta, jotka eivät vielä saaneet paikkaa olympialaisissa. Ehtona on, että UOQT:hen osallistuvat joukkueet eivät ole osallistuneet kaksissa edellisissä olympialaisissa koripalloon riippumatta sukupuolesta. Tämä ei koske olympialaisten isäntämaata. Jos isäntämaa Japani ei ole karsiutunut kilpailuihin, myönnetään sille paikka turnauksessa.
Viktoriaaninen aikakausi
Viktoriaaninen aikakausi oli ajanjakso Yhdistyneessä kuningaskunnassa vuosina 1837–1901, jolloin kuningatar Viktoria oli vallassa.
Piirteet
Viktoriaanisella aikakaudella Yhdistynyt kuningaskunta muuttui lopullisesti perustuslailliseksi monarkiaksi, jossa hallitsijalla ei ole paljon valtaoikeuksia. Kuningatar Viktoria ei kuitenkaan pysytellyt yksityisesti täysin puolueettomana, ja hän pystyi myös edelleen vaikuttamaan maansa asioihin korkean arvovaltansa ja poliittisten taitojensa avulla.
Aikakaudella Britannia ja koko maailma muuttui huomattavasti niin yhteiskunnallisesti kuin teollisestikin. Aikakauden uudistuksia ja keksintöjä olivat esimerkiksi rautatie, lennätin, kamera, kuolemanrangaistuksen käytön rajoittaminen, tavallisen kansan poliittisten oikeuksien laajentaminen, naisten oikeudet, työläisten ammattiliitot, työajan lyhentäminen, puhtaanapidon kehitys, sanomalehti, höyrylaiva, puhelin, sähkövalo, kirjoituskone, tekijänoikeus sekä puudutusaineet.
Viktoriaanisella aikakaudella vallitsi niin sanottu "99-vuotinen rauha" Waterloon taistelun 1815 ja Ensimmäisen maailmansodan alun 1914 välillä. Sinä aikana ainoa Euroopassa käyty sota, jossa Britannia oli mukana, oli Krimin sota 1854–1856. Muualla maailmassa britit kävivät kuitenkin jatkuvasti sotia, kuten Kiinassa, Intiassa ja Etelä-Afrikassa.
Viktoriaanisella aikakaudella brittiläinen imperiumi kasvoi käsittämään neljäsosan koko maapallon asuttavasta alueesta ja 400 miljoonaa kruunun alamaista.
Myös voimakkaan kaksinaismoralismin väitetään leimanneen viktoriaanista aikakautta: siinä missä monet yläluokkaiset miehet vaalivat kotonaan ja suhteissa yläluokan naisiin tiukkaa protokollaa ja tapakulttuuria, samaisten miesten kerrotaan usein salaa harrastaneen monia epäsiveellisiä ja paheellisia elämäntapoja kuten juopottelua, uhkapeliä, epäsiveellisiä revyy-esityksiä ja bordellivierailuja. Aikakauden tabloidilehdistö ruokki skandaalien metsästystä, joka oli suosittua kansanhuvia Britteinsaarilla.
Anatoli Isajev
Anatoli Konstantinovitš Isajev (, 14. heinäkuuta 1932 Moskova, Venäjän SFNT – 10. heinäkuuta 2016) oli pelaajaurallaan ja valmentajauransa alussa Neuvostoliittoa edustanut venäläinen jalkapalloilija, olympiavoittaja sekä jalkapallovalmentaja.
Isajev kuului Neuvostoliiton olympiakultaa Melbournessa 1956 voittaneeseen joukkueeseen.
Isajev toimi pelaajauransa jälkeen valmentajana. Hän kuoli 83-vuotiaana 10. heinäkuuta 2016.
Varsinais-Suomen Kokoomus
Varsinais-Suomen Kokoomus on yksi Kansallisen Kokoomuksen 13 piirijärjestöstä. Piirijärjestö toimii Varsinais-Suomen vaalipiirin alueella ja siihen kuuluu noin sata kokoomusyhdistystä. Varsinais-Suomen Kokoomuksen kansanedustajia ovat vaalikaudella 2019–2023 Petteri Orpo, Saara-Sofia Sirén, Ville Valkonen ja Anne-Mari Virolainen. Varsinais-Suomen Kokoomuksen toiminnanjohtaja on Juha Rantasaari ja puheenjohtaja Ville Valkonen.
Ilpo Kaukovalta
thumb|Ilpo Kaukovalta eturivissä oikealla. Ilpo Kyösti Kaukovalta (8. helmikuuta 1913 Tampere – 3. huhtikuuta 1982 Tampere) oli Tampereella asunut suomalainen kirjailija, joka käytti myös nimimerkkiä Kauko Valta. Koulutukseltaan hän oli filosofian maisteri Turun yliopistosta vuodelta 1934 ja toimi äidinkielen lehtorina Tampereen kauppaoppilaitoksessa.
Kaukovalta nousi julkisuuteen voitettuaan 1938 WSOY:n esikoisromaanikilpailun romaanillaan Lippujen hulmutessa.
Kaukovalta toimi Pirkkalais-Kirjailijat ry:n puheenjohtajana 1945–1946 ja 1957–1973. Hän oli myös jäsenenä 1950-luvun alkupuolella Tampereella kokoontuneessa Mäkelän piirissä.
Ilpo Kaukovallan sisaria olivat kirjailijat Eila Kaukovalta (1911–1970) ja Soile Kaukovalta (1921–1988). Heidän isänsä oli kirjailija, historioitsija ja koulumies Kyösti Valfrid Kaukovalta (vuoteen 1905 Alitalo, 1885–1943), joka kirjoitti useita historiikkeja, muun muassa kolmiosaiset Hämeen läänin ja Uudenkaupungin historian. K. V. Kaukovalta toimi Tampereen kauppaoppilaitoksen rehtorina vuodesta 1918.
Giuliano Giannichedda
Giuliano Giannichedda (s. 21. syyskuuta 1974 Pontecorvo, Frosinone, Italia) on italialainen, uransa vuonna 2008 päättänyt jalkapalloilija. Hänen pelipaikkansa oli puolustava keskikenttäpelaaja.
Giannichedda aloitti ammattilaisuransa Sora Calciossa, jota hän oli nostamassa Serie C1:een. Vuonna 1995 hänet ostettiin pääsarjatasolle Udinese Calcioon, jossa hänestä tuli pian yksi joukkueensa avainpelaajista. Vuonna 2001 Giannichedda teki sopimuksen ensimmäisen huippuseuransa, SS Lazion kanssa. Neljän hyvän kauden jälkeen hän siirtyi Juventukseen kesällä 2005 ilmaisella siirrolla. Pelattuaan Juventuksessa kaksi kautta ja 35 sarjaottelua hän siirtyi kesällä 2007 Livornoon, jossa pelattuaan kahdeksan ottelua kaudella 2007–2008 hän päätti ammattilaisuransa. Hän oli erittäin tunnettu ja fanien suosikki periksiantamattoman pelityylinsä vuoksi.
Uudenmaan Kokoomus
Uudenmaan Kokoomus on Kokoomuksen Uudenmaan vaalipiirin käsittävä piirijärjestö, joka valmistelee Kokoomuksen Uudenmaan vaalipiirin ehdokasasettelun eduskuntavaaleihin. Se on Suomen suurin kokoomuspiiri.
Kokoomus säilytti paikkamääränsä 2019 eduskuntavaaleissa Uudellamaalla ja sai jälleen yhdeksän kansanedustajaa: Elina Lepomäki, Kai Mykkänen, Pia Kauma, Sari Multala, Heikki Vestman, Mia Laiho, Ruut Sjöblom, Kari Tolvanen ja Pihla Keto-Huovinen.
Elina Lepomäki keräsi 19 292 ääntä Uudeltamaalta, mikä teki hänestä koko Uudenmaan vaalipiirin ääniharavan. Äänimäärä oli koko maan viidenneksi suurin.
Uudenmaan Kokoomus toimii Uudenmaan vaalipiirin alueella. Vaalipiiri käsittää Uudenmaan kunnat lukuunottematta Helsingin kaupunkia, millä on Helsingin vaalipiiri.
Uudenmaan Kokoomuksen kunnat ovat:
Säätiöt
2010-luvun vaihteessa uusmaalaiset kokoomusjärjestöt irtautuivat Kansallissäätiöstä ja samalla Lillträskin Kurssikeskussäätiö siirtyi Helsingin Kokoomukselta Uudenmaan Kokoomuksen hallintaan. Lillträskin Kurssikekusssäätiön tarkoitus määritettiin Kokoomuksen tukemiseen Uudenmaan vaalipiiristä ja säätiö nimitettiin puolueen lähiyhteisöksi. Lillträskin Kurssikeskussäätiön toiminnan volyymi väheni selvästi, kun rahaa oli jaettu ulos huomattavia määriä juuri ennen taustaryhmän muutosta. Lillträskin Kurssikeskussäätiön omaisuus on ollut pääasiassa pörssiosakkeissa, minkä lisäksi mukana ovat alkuperäisten tilusten maa-alueet. Vuonna 2015 omaisuuden määräksi ilmoitettiin taseessa 58 000 euroa. Käypä arvo on määritelty kuitenkin yli kaksinkertaiseksi. Vuodesta 2012 lähtien säätiö on tukenut Kokoomuksen Uudenmaan piirijärjestöä.
Koripallon Mestarien liiga 2018–2019
Koripallon Mestarien liigan kausi 2018–2019 oli sarjan historian kolmas. Sarjaan osallistui karsinta mukaan lukien 55 joukkuetta 28 maasta. Kausi alkoi karsintakierroksilla 20. syyskuuta 2018 ja päättyi final four -turnauksen loppuotteluun 5. toukokuuta 2019.
Jalu
Jalu (myös Yalu, koreaksi Amnok) on Kiinan ja Pohjois-Korean rajalla virtaava 790 kilometrin pituinen joki. Joki saa alkunsa Baekduvuorelta 2 500 metrin korkeudesta. ja se laskee vetensä Koreanlahteen. Jalun valuma-alue on 30 000 neliökilometriä ja sen tärkeimmät sivujoet ovat Changjin, Herchun ja Tokro.
Historia
thumb|left|300px|Joen ylittävä silta [[Dandongin ja Sinŭijun kohdalla.]] Jalun jokilaakso oli aluetta, jossa muinainen Koguryon kuningaskunta nousi voimiinsa. Useat valtion entisistä linnoituksista ja kuningaskunnan pääkaupunki sijaitsevat joen varrella.
Joen strategisen sijainnin takia siellä on sodittu useita taisteluja, vuonna 1894 taistelu Kiinan-Japanin sodassa ja vuonna 1904 Venäjän-Japanin sodassa.
Koripallon Mestarien liiga 2018–2019
Karsinta
Karsintakierrosten otteluparit arvottiin 11. heinäkuuta 2018. Ensimmäinen osaottelu pelattiin ensin mainitun joukkueen kotona.
Jalu
Historia
Korean puoli joesta teollistui voimakkaasti, kun Korean niemimaa oli Japanin hallinnassa (1910–1945) ja lopulta vuonna 1945 melkein 20 prosenttia Japanin teollisuudesta tuli Koreasta. Korean sodan aikana YK:n joukkojen lähestyminen Jalua sai aikaan Kiinan sekaantumaan sotaan voimakkaammin. Sodan seurauksena ainoastaan yksi joen ylittävistä silloista jäi tuhoamatta. Korean sodassa joen läntisen laakson yllä käytiin useita ankaria taisteluita Pohjois-Korean ilmaherruudesta.
Vuonna 2010 Jalun tulvat aiheuttivat suuria tuhoja sekä Kiinan että Pohjois-Korean puolella.
15 cm sIG 33
thumb|180px|15 cm sIG 33 Belgradin sotilasmuseossa Serbiassa. 15 cm sIG 33 (15 cm schweres Infanteriegeschütz 33) oli saksalainen vuonna 1927 käyttöönotettu 150 mm haupitsi, joka oli yleisesti Saksan jalkaväen tulitukiaseena toisessa maailmansodassa.
sIG 33 on tyypiltään "pataljoona- tai rykmentintykiksi" kutsuttu ase. Tykki kuuluu jalkaväkiyhtymän kalustoon ja organisaatioon. Tämän tyyppisistä tykeistä sIG 33 on viimeisiä ja raskaimpia. Suuren kaliiperin kompensoimiseksi tykin putki on lyhyt ja lavetti kevyt. Varhaiset tuotantomallit oli tarkoitettu hevosvetoisiksi ja pyörät olivat puiset. Myöhemmissä malleissa on teräksiset pyörät ja umpikumirenkaat. Jousittamatonta tykkiä ei voi hinata moottorivetäjälläkään yli 20 km/h.
Lyhyen putken ja matalan lähtönopeuden vuoksi tykin kantama jää 6 kilometriin. 15-cm Igr. 38 ja 15-cm Igr. 33 -kranaatin paino on 38 kg.
Saksalaisen jalkaväkirykmentin tykkikomppaniaan kuului tyypillisesti neljä kevyttä 7,5 cm leIG 18 -tykkiä ja kaksi sIG 33 -tykkiä. sIG 33 osoittautui luotettavaksi aseeksi, joka oli parhaimmillaan juoksuhautojen, linnoitusten ja bunkkereiden tuhoamisessa. Tämä jäikin sen pääasialliseksi käyttötarkoitukseksi, sillä se oli liian raskas siirrettäväksi miesvoimin pitkiä matkoja.
Tykin kehitystyö alkoi jo 1925 "keskiraskaan kranaatinheittimen" nimikkeellä. Kun Reininmaa vapautui Ranskan miehityksestä kehitys jatkui 1926 Rheinmetallilla Düsseldorfissa. Tykki tuli armeijan käyttöön virallisesti 1933 ja käyttö jatkui toisen maailmansodan loppuun.
Vuonna 1936 tuli käyttöön sIG 33 Ausf. A -versio ja vuonna 1938 sIG 33 Ausf. B, jossa lavetti oli kevytmetallia ja terästä. Tästä kuitenkin luovuttiin sodan aikana materiaalipulan vuoksi. Kumipyörillä varustettu versio oli nimikkeeltään sIG 33 (Kfz). Tykkiä valmisti AEG Hennigsdorfissa ja Böhmischen Waffenfabrik Strakonitzissa. Kaikkiaan 4600 valmistettiin.
Telatykkiversiot
Tykistä tehtiin myös lukuisia telatykkiversioita, jossa ase asennettiin ajoneuvoalustalle. Tällöin se sopi myös panssarijoukkojen ja motorisoidun jalkaväen tukiaseeksi. Alun perin se asennettiin vanhentuneen Panzer I -panssarivaunun alustan päälle ja tykin miehistö suojattiin kevyellä sivu- ja etupanssaroinnilla. Versio osoittautui kuitenkin huonon tasapainon vuoksi vaaralliseksi, koska tykin valtava rekyyli saattoi kaataa vaunun. Viimeinen sIG 33 Pz Ib poistettiin käytöstä itärintamalla 1943.
Seuraavien mallien alustoina käytettiin raskaampia panssarivaunuja Panzer II ja Panzer 38(t) ja lopulta myös Panzer III -vaunuja, kun ne poistettiin rintamakäytöstä.
Brummbär, Panzer IV -alustalle asennettu rynnäkkötykki kantoi tykin varioitua versiota 15cm Sturmhaubitze (StuH) 43.
Tekniset tiedot
(korotusalue ja sivusuuntausalue muuttuivat eri telatykkiversioiden mukaan)
1 000 metrin juoksu
Miehet
Lähteet:
Naiset
Lähteet:
Miehet
Alle 2.14 juosseet miehet (tilanne elokuu 2020):
Naiset
Alle 2.31 juosseet naiset (tilanne elokuu 2020):
Saint-Antonin-Noble-Val
Saint-Antonin-Noble-Val on kunta Etelä-Ranskassa Tarn-et-Garonnen departementissa Oksitanian alueella.
Nähtävyyksiä
Saint-Antonin-Noble-Val on keskiaikainen kaupunki. 1100-luvulta peräisin oleva kaupungintalo on Ranskan vanhimpia, ja se kuuluu Ranskan historiallisiin monumentteihin. thumb|left|Kaupungintalo ja sen kellotorni
Eriejärvi
thumb|right|250px|Auringonlasku Eriejärvellä. Eriejärvi on eteläisin, matalin ja tilavuudeltaan pienin Pohjois-Amerikan viidestä Isoistajärvestä, ja se on maailman 11:nneksi suurin järvi. Järven pinta-ala on 25 700 km², keskisyvyys 19 m ja tilavuus 484 km³. Järven pinta on 174 metriä merenpinnan tason yläpuolella.
Eriejärveen laskee Detroitjoki Huronjärvestä ja siitä laskee Niagarajoki ja Wellandin kanava Ontariojärveen. Järven eteläpuolella sijaitsevat Yhdysvaltojen osavaltiot Ohio, Pennsylvania ja New York, länsipuolella Michigan ja pohjoispuolella Kanadan Ontarion provinssi.
Järvi on saanut nimensä erie-intiaaneista, jotka elivät järven etelärannoilla. Nimi tulee irokeesikielten sanasta erielhonan, mikä tarkoittaa pitkää häntää.
Eriejärvi oli erittäin saastunut 1960- ja 1970-luvulla. Nykyään järven tila on kuitenkin kohentunut luonnonsuojelulakien ansiosta. Ongelmana on kuitenkin rehevöityminen levämassoineen.
Maantiede
Eriejärven keskimääräinen pinnankorkeus on 174 metriä. Se on pisimmiltään 388 km ja leveimmiltään 92 km. Järven keskisyvyys on vain 19 m ja syvimmiltäänkin järvi on vain 64 metriä. Vertailuksi Yläjärvi on keskisyvyydeltään 147 metriä. Koska Eriejärvi on Isoistajärvistä matalin, se on niistä myös lämpimin kesäisin ja jäätyy talvisin ensimmäisenä.
Suurista kaupungeista muun muassa Buffalo ja Cleveland sijaitsevat Eriejärven rannalla.
Alkuperäiskansat
Useat intiaaniheimot elivät Eriejärven itärannoilla ennen eurooppalaisten saapumista Amerikan mantereelle. Eriet asuivat järven eteläpuolella ja attiwendaronkit asuivat itäreunan pohjoispuolella. Port Stanleyn lähellä on jo 1500-luvulla perustettu pieni kylä, jossa asui parhaimmillaan jopa 800 intiaania. Eurooppalaiset kutsuivat attiwendaronkeja neutraaleiksi intiaaneiksi, sillä he kieltäytyivät taistelemasta muita heimoja vastaan. Molemmat suurista Eriejärven rantoja asuttaneista intiaaniheimoista valloitettiin irokeesisotien aikaan. Sotien jälkeen irokeesit asuttivat Eriejärven itäpuolta ja sitä käytettiin metsästysalueena.
Kalastus
Eriejärven leuto lämpötila ja planktonin riittävyys tekevät siitä oivan paikan kalastukselle. Eriejärvessä on kaikista Isoistajärvistä eniten kaloja. Järvi on aiemmin kärsinyt ylikalastuksesta, minkä takia kalastusta säännellään nykypäivänä tarkemmin. Järvestä kalastetaan muun muassa kirjolohta, valkosilmäkuhaa, haukia, isoaurinkoahvenia, valkobasseja ja pikkubasseja. Järvestä on aiemmin kalastettu myös sampia, mutta nykyään kalastetut sammet palautetaan takaisin järveen, jotta niiden populaatio voisi kasvaa takaisin.
Maanviljely
Eriejärven rannat ovat hedelmällistä maaperää maanviljelylle. Erityisesti New Yorkin osavaltion länsiosassa kasvatetaan paljon viinirypäleitä ja alueella onkin paljon viinitiloja. Viinityypeistä valmistetaan erityisesti pinot noiria, chardonnayta ja rieslingiä.
Myrsky (veistos)
thumb|upright|Myrsky-patsas Myrsky on Reino Puustisen luoma veistos, joka sijaitsee Joutsenon kaupunginkirjaston vieressä Lappeenrannassa. Veistos esittää kolmea myrskypilveä pakoon juoksevaa hevosta, muistona 8. heinäkuuta 1972 Joutsenoa rajusti koetelleesta myrskystä. Teräksinen patsas sijaitsee Joutsenon keskustan toria vastapäätä, kaupunginkirjaston edessä kaupungin pääkadun Keskuskadun varrella. Myrsky paljastettiin 8. heinäkuuta 1979 ja sen paljastuspuheen piti silloinen Eduskunnan puhemies Johannes Virolainen. Patsas restauroitiin vuonna 2007.
Scott Thornton
pienoiskuva Scott Christopher Thornton (s. 9. tammikuuta 1971) on kanadalainen pelaajauransa lopettanut jääkiekkoilija. Thornton oli pelipaikaltaan hyökkääjä.
Toronto Maple Leafs varasi Thorntonin ensimmäisellä kierroksella numerolla 3, vuonna 1989. Hän pelasi 33 ottelua ensimmäisellä kaudellaan ja sai yhden maalin sekä 3 maaliin johtanutta syöttöä.
Scott ja Joe Thornton ovat serkkuja, mutta eivät ole sukua Shawn Thorntonille.
Tilastot
GP=Pelatut ottelut G=Maalit A=Syötöt PIM=Jäähyminuutit Pts=Pisteet
Jonne Aaron
Jonne Aaron (oik. Jonne Aaron Liimatainen; s. 30. elokuuta 1983 Tampere) on suomalainen laulaja, lauluntekijä, muusikko ja tuottaja. Hänet tunnetaan parhaiten sooloartistina sekä Negative-yhtyeen keulakuvana.
Musiikkiuransa Jonne Aaron aloitti vuonna 1997 Negative-yhtyeen laulajana. Yhtye on julkaissut viisi studioalbumia, joita on myyty Suomessa yhteensä yli 100 000 kappaletta. Negative on saavuttanut myös kansainvälistä menestystä ja ollut Emma-ehdokkaana viisi kertaa.
Jonne Aaron siirtyi soolouralle osalistuttuaan Vain elämää -musiikkiohjelman ensimmäiselle tuotantokaudelle vuonna 2012. Hän on sittemmin julkaissut kolme sooloalbumia, joista ensimmäinen on myynyt platinaa ja toinen kultaa. Useista Jonne Aaronin kappaleista on tullut Suomessa radiohittejä, muun muassa ”Yksin”, joka oli 2010-luvun kahdeksanneksi soitetuin kotimainen radiokappale. Jonne Aaron on säveltänyt ja sanoittanut kappaleita myös muille artisteille, kuten Popedalle, Suvi Teräsniskalle ja Topi Sorsakoskelle.
Uransa aikana Jonne Aaron on palkittu useilla eri musiikkialan palkinnoilla. Iskelmä Gaalassa hänet on palkittu vuoden 2013 tulokkaana ja vuoden 2014 miesartistina. Vuonna 2004 japanilainen Burrn!-lehti valitsi hänet vuoden rocktähdeksi, ja vuonna 2013 hänelle myönnettiin JussinHessu-palkinto merkittävästä kulttuuriteosta.
Tausta
Liimatainen sai 12-vuotiaana ensimmäisen kitaransa, jolloin hän päätti haluavansa aikuisena rocktähdeksi. Samoihin aikoihin hänen vanhempansa erosivat. Liimatainen sijoitettiin 14-vuotiaana Raholan perhetukikeskukseen varkauksien, lintsauksen ja vanhempiensa alkoholinkäytön vuoksi. Peruskoulun jälkeen hän kävi korottamassa päättötodistuksensa keskiarvoa kymppiluokalla. Myöhemmin hän aloitti putkimiehen ja lähihoitajan opinnot, mutta jätti molemmat tutkinnot kesken. Hän toimi myös lyhyen aikaa työharjoittelijana lastentarhassa. Täytettyään 18 vuotta Liimatainen muutti pois perhetukikeskuksesta.
Negative
thumb|upright|Jonne Aaron esiintymässä Negativen kanssa [[Räikkärock -tapahtumassa heinäkuussa 2009.]] Jonne Liimatainen perusti Negative-yhtyeen vuonna 1997 Tesoman yläasteella rumpali Janne ”Jay Slammer” Heimosen kanssa. Tuolloin Liimatainen ryhtyi käyttämään taiteilijanimeä Jonne Aaron. Yhtyeen managerina toimi hänen vanhempi veljensä Tommi Liimatainen. Negative solmi levytyssopimuksen vuonna 2002 tamperelaisen GBFam Recordsin kanssa. Yhtyeen debyyttialbumi War of Love julkaistiin seuraavana vuonna. Levy myi Suomessa kultaa, kuten myi myös vuonna 2004 julkaistu Sweet & Deceitful. Se nousi yhtyeen ensimmäisenä albumina Saksan myyntilistoille. Levyn julkaisun jälkeen Negative esiintyi ensimmäistä kertaa Japanissa, missä paikallinen Burrn!-lehti valitsi Jonne Aaronin vuoden 2004 rocktähdeksi. Vuonna 2005 Negative esiintyi ensimmäistä kertaa Saksassa ja Sveitsissä. Vuonna 2006 yhtye kiersi Eurooppaa HIMin ja The Rasmuksen kanssa.
Negativen kolmas albumi Anorectic julkaistiin vuonna 2006, ja se nousi jälleen myyntilistoille Suomessa ja Saksassa. Samana vuonna yhtye esiintyi ensimmäistä kertaa Kiinassa, ja heidät valittiin parhaaksi suomalaiseksi yhtyeeksi MTV Europe Music Awards -palkintogaalassa. Negativen neljäs albumi Karma Killer julkaistiin vuonna 2008. Sen tiimoilta yhtye aloitti mittavan Euroopan-kiertueen, joka kattoi 17 eri maata. Vuonna 2009 Negative solmi uuden levytyssopimuksen Warner Musicin kanssa. Yhtyeen viides albumi Neon julkaistiin vuonna 2010. Seuraavana vuonna Negative esiintyi ensimmäistä kertaa Meksikossa. Jonne Aaronin siirryttyä soolouralle Negative on ollut tauolla vuodesta 2013 lähtien.
Sooloura
Vuonna 2012 Jonne Aaron vieraili rap-artisti Cheekin singlellä ”Anna mä meen”. Kappale nousi muun muassa Suomen single- ja latauslistan kärkeen. Se on sittemmin myynyt myös kultaa. Syksyllä Jonne Aaron nähtiin Nelosen Vain elämää -musiikkiohjelman ensimmäisellä tuotantokaudella. Ohjelman tiimoilta julkaistiin kaksi kokoelmalevyä, joista ensimmäinen nousi 2000-luvun myydyimmäksi albumiksi Suomessa. Jonne Aaronin ohjelmassa esittämistä kappaleista parhaiten menestyi alun perin Kaija Koon levyttämä ”Kylmä ilman sinua”, joka nousi latauslistan kolmannelle ja singlelistan kahdeksannelle sijalle. Loppuvuodesta hän esiintyi muiden Vain elämää -artistien kanssa Espoon Barona Areenalla. Hänet nähtiin myös Topi Sorsakosken muistokonserteissa, jotka järjestettiin lokakuussa. thumb|left|upright|Jonne Aaron [[Espoo Metro Areenalla maaliskuussa 2013.]]
Vain elämää -ohjelman jälkeen Jonne Aaron siirtyi soolouralle. Hänen ensisinglensä ”Taivas itkee hiljaa” julkaistiin maaliskuussa 2013. Debyyttialbumi Onnen vuodet julkaistiin Warner Music Finlandin kautta 26. huhtikuuta 2013, ja se nousi Suomen virallisen albumilistan kärkeen. Levy on sittemmin myynyt platinaa. Soundin levyarvostelussa todettiin, että ”parhaimmillaan [Onnen vuodet] soi uljaasti ja dramaattisesti, mutta aivan yhtä usein persoonattomasti ja ravintola­orkesterisovituksiin sortuen”. Albumin julkaisua seurasi yli sadan konsertin mittainen konserttikiertue. Turun Down By The Laituri -tapahtumassa Jonne Aaron teki esiintymiskorkeuden maailmanennätyksen, kun hänet nostettiin 104 metrin korkeuteen nostolava-autolla. Toukokuussa 2013 Jonne Aaron lämmitteli Bon Jovi -yhtyettä Tampereen Ratina stadionilla. Tammikuussa 2014 hänet palkittiin vuoden tulokkaana Iskelmä Gaalassa. Onnen vuodet oli myös ehdolla vuoden iskelmäalbumiksi Emma-gaalassa.
Elokuussa 2014 Jonne Aaron vieraili Cheekin Olympiastadion-konserteissa. Syyskuussa hän julkaisi singlen ”Yksin”, joka striimasi kultaa nousten samalla Suomen radiokanavien soitetuimmaksi kappaleeksi. Siitä tuli myös 2010-luvun kahdeksanneksi soitetuin kotimainen radiokappale. Jonne Aaronin toinen sooloalbumi Risteyksessä julkaistiin 31. lokakuuta 2014. Se nousi albumilistan neljännelle sijalle ja myi kultaa. Singlet ”Ota mut” ja ”Kirosanoja” nousivat myös radiosoittolistan kolmannelle ja neljännelle sijalle. Soundin arviossa todettiin, että Risteyksessä ”saa oksentamaan kaikessa yleisönkosiskelussaan viimeisetkin arvostuksen rippeet kotimaan radiopoppia kohtaan”, kun taas Keskisuomalainen kuvaili albumia ”energiseksi ja hyvällä pohjavireellä tehdyksi”. Helmikuussa 2015 Jonne Aaron palkittiin Iskelmä Gaalassa Vuoden miesartisti -palkinnolla. Huhtikuussa Nelonen esitti käsikirjoitetun Risteyksessä-tositelevisiosarjan, jonka ensimmäinen jakso perustui Jonne Aaronin elämään. Lokakuussa julkaistiin Jonne Aaronin ja Jeremy Folderolin yhteinen Nenäpäivä-single ”Mitä sä ajattelet (anna sun äänesi kuulua)”. Risteyksessä-albumin tiimoilta alkanut konserttikiertue jatkui vuoden 2015 loppuun asti. Sen aikana Jonne Aaron lämmitteli myös Scorpions-yhtyettä Hamina Bastionissa ja Pietarsaaressa.
Keväällä 2016 Jonne Aaron käynnisti Kaikki tiet vievät Roomaan -konserttikiertueen, jonka tiimoilta julkaistiin single ”Rooma” kesäkuussa. Vuotta myöhemmin julkaistua ”Vihan sokaisema” -singleä seurasi jälleen uusi Suomen kiertue. Vuonna 2018 Jonne Aaron julkaisi singlen ”Kun jätät minua” ja lämmitteli Popedaa Tampereen Ratina stadionilla sekä Sunrise Avenueta Seinäjoen OmaSp Stadionilla. Jonne Aaronin kolmas sooloalbumi Tiikerin raidat julkaistiin 10. toukokuuta 2019, ja se nousi albumilistan viidennelle sijalle. Soundin arviossa todettiin, että ”muutamista hyvistä hetkistä huolimatta on kokonaisuus musiikillisesti varsin keskiverto. Sanoituksetkaan eivät pääse säväyttämään.” Levyn julkaisuviikonloppuna Jonne Aaron esiintyi myös Olli Lindholmin muistokonserteissa. Kesällä hän kiersi Suomea osana IskelmäKesä-festivaalia.
thumb|Jonne Aaron yhtyeineen esiintymässä Espoon [[Sellosalissa helmikuussa 2020.]] Marraskuussa 2019 Jonne Aaron vieraili Suvi Teräsniskan cover-versiolla Yön kappaleesta ”Sano että jäät”, joka julkaistiin Teräsniskan Ihmisen poika -albumilla. Loppuvuodesta Jonne Aaronin levytyssopimus Warner Musicin kanssa päättyi. Helmikuussa 2020 hän solmi uuden levytyssopimuksen Kaiku Recordingsin kanssa ja aloitti konserttisalikiertueen. Tammikuussa 2021 Jonne Aaron julkaisi singlen ”Ota syliin ja suutele mua”, joka nousi sijalle kaksi radiosoittolistalla. Syyskuussa julkaistiin single "Olettamuksia", joka puolestaan kapusi radiosoittolistan viidenneksi. Kappale toimi myös syksyllä alkaneen Koskinen-televisiosarjan tunnuskappaleena. Iskelmä Gaalassa Jonne Aaron oli ehdolla Vuoden Iskelmä- ja Vuoden miesartisti -kategorioissa.
Muuta
Jonne Aaron on uransa aikana säveltänyt ja sanoittanut kappaleita myös muille artisteille, kuten Anne Mattilalle, Costello Hautamäelle, Frederikille, Kari Tapiolle, Olli Lindholmille, Popedalle, Suvi Teräsniskalle, ja Yölle. Tämän lisäksi hän on säveltänyt Suomen naisten jääkiekkomaajoukkueen kannustuskappaleen. Ensimmäiset suomenkieliset kappaleensa Jonne Aaron teki salanimellä jo vuonna 2005. Niistä ensimmäisenä julkaistiin Katri Ylanderin levyttämä ”Pari kaunista sanaa” vuonna 2007. Topi Sorsakosken oli tarkoitus äänittää kokonainen albumi Jonne Aaronin ja Vexi Salmen kirjoittamia lauluja. Hän ei kuitenkaan ehtinyt levyttää kuin yhden kaksikon tekimistä kappaleista (”Viimeiseen korttiin”) ennen kuoleemansa. Myös Matti Nykäsen oli määrä levyttää Jonne Aaronin ja Jimmy Westerlundin tekemä kappale ”#KarismaKantaa” ennen kuolemaansa.
Jonne Aaron tuotti veljensä Ville Liimataisen Flinch-yhtyeen albumin Irrallaan, joka julkaistiin huhtikuussa 2008. Hän on sittemmin säveltänyt kappaleita myös veljensä Ajomiehet-yhtyeelle.
Yksityiselämä
Jonne Aaron asui kerrostalossa Tampereen Tammelantorin laidalla vuoteen 2015 asti, jolloin hän muutti Länsi-Tampereelle omakotitaloon. Vuonna 2010 hänet palkittiin Positiivisin Tamperelainen -palkinnolla, ja vuonna 2013 hänelle myönnettiin JussinHessu-palkinto merkittävästä kulttuuriteosta.
Jonne Aaron seurusteli entisen näyttelijän, sittemmin pankkialalla työskennelleen Tiina Routamaan kanssa vuodet 2002–2011. Vuosina 2015–2016 hän seurusteli vuoden 2013 Miss Suomi -kisojen perintöprinsessan Maija Kerisalmen kanssa.
Jonne Aaron sairastaa astmaa. Hän aloitti tupakanpolton peruskoulun toisella luokalla, mutta on sittemmin lopettanut. Alkoholinkäytön Jonne Aaron aloitti neljännellä luokalla. Vuonna 2011 hänen eron jälkeinen juomisensa johti loppuunpalamiseen ja umpilisäkeleikkaukseen. Hän toipui, mutta Negative joutui perumaan joitain konsertteja leikkauskomplikaatioiden vuoksi. Jonne Aaron on sittemmin rajoittanut alkoholinkäyttöään, mutta todennut: ”En ole vieläkään mikään absolutisti, ja kunnon känni silloin tällöin tekee vain hyvää, mutta jatkuva dokaaminen on saanut jäädä.”
Musiikkityyli ja sanoitukset
Jonne Aaronille musiikki on hänen omien sanojensa mukaan keino purkaa sisäistä herkkyyttä ja energiaa. Hän ammentaa vaikutteita monista eri musiikkityyleistä ja on kuvaillut itseään suureksi musiikin kuluttajaksi. Oman musiikkityylinsä Jonne Aaron on leikkimielisesti nimennyt ”Ikea-rockiksi”, jossa ”jokaiselle on jotakin”. Vuonna 2019 neljä Jonne Aaronin kappaletta äänestettiin Radio 957:n kuuntelijoiden toimesta sadan parhaan manserock-kappaleen joukkoon. Sanoituksia Jonne Aaron pyrkii aina ammentamaan hänen ”omista sielun sopukoista”. Samalla hän kuitenkin sekoittaa teksteihinsä myös fiktiota sekä yksityiskohtia muiden ihmisten elämästä.
Onnen vuodet -albumilla Jonne Aaronin musiikki nojasi vahvasti suomalaiseen iskelmään. Hän otti vaikutteita muun muassa Tapio Rautavaaralta, Irwin Goodmanilta ja Rauli Badding Somerjoelta. Sanoitukset hänen teki yhdessä Vexi Salmen kanssa. Risteyksessä-albumilla Jonne Aaronin musiikkityyli vaihtui suomirockiin, koska hän ei halunnut levyttää kahta iskelmäalbumia peräkkäin. Levyn sanoitukset käsittelevät muutosta ja parisuhteen päättymistä. Aluksi Jonne Aaron koki kappaleiden olevan liian henkilökohtaisia hänen itsensä esitettäväksi. Täten osaa tarjottiin Idols-finalisti Tiina Puskalle. Lopulta Jonne Aaron muutti kuitenkin mielensä ja päätti levyttää kappaleet itse. Tiikerin raidat -albumia Jonne Aaron on kuvaillut monipuoliseksi ja arvellut joidenkin sen kappaleiden herättävän "puolesta ja vastaan -reaktioita”. Hän on myös todennut, että levy on ”soundillisesti lähempänä Negativea”. Albumin sanoitukset käsittelevät Jonne Aaronin yksityiselämän käänteitä, ”ennen kaikkea eroa”.
Prostaglandiinit
thumb|Prostaglandiini E1:n rakennekaava. Prostaglandiinit ovat kudoshormoneihin kuuluvia tyydyttymättömiä rasvahappoja, joilla on vaikutuksia monien elinten toimintaan. Ne voivat aiheuttaa supistuksia tai supistuksen laukeamista kohdun lihaksistossa, verisuonten seinämissä tai keuhkoputkien sileissä lihaksissa, ja lääketieteessä niitä käytetäänkin usein abortin tai synnytyksen käynnistämisessä. Prostaglandiinien synteesi elimistössä kiihtyy kuumeen ja kivun aikana, sillä ne vaikuttavat tulehdusreaktion syntyyn. Useimmat tulehduskipulääkkeet estävätkin prostaglandiinien synteesiä. Lisäksi niillä on vaikutusta verisolujen yhteenliittymisessä.
Empo
Empo on Kaarinan kaupungissa Kuusiston saarella sijaitseva kylä ja asuinalue. Alueella on 78 oppilaan alakoulu (luokat 1–2), päiväkoti, nuorisotilat sekä aktiivisesti toimiva Empon omakotiyhdistys. Empon asuinalue sai vuonna 2013 Kaarinan kaupungin myöntämän Kultavuokko-ympäristöpalkinnon.
Prostaglandiinit
Prostaglandiini I2 eli prostasykliini (C20H32O5) estää verihiutaleiden yhteenliittymistä.
Empo
Historia
1950-luvun loppuun asti oli Empossa enimmäkseen kesäasutusta. Ämbodan maatila myyntiin valtiolle vuonna 1954 ja kuuden vuoden jälkeen oli alueelle kaavoitettu 144 omakotitalon asuinalue. Tontit olivat suuria ja ympäristö tarjosi niin niitty- ja peltomaisemaa kuin metsäisiä palstoja. Entisen Ämbodan tilan Pohjoissalmen ranta-alue oli alueen asukkaiden yhteinen virkistysalue.
Empon asuinalue laajeni vuonna 2002, kun uuden Lounais-Empon asuinalueen ensimmäiset omakotitontit 100 kaavoitetusta tulivat myyntiin.
Palvelut
Empon Omakotiyhdistys aloitti toiminsa jo vuonna 1963. Yhdistyksen päätavoitteena on alueen asumisviihtyvyyden vaaliminen sekä lisääminen. Yhdistys toimii myös asukkaiden ja Kaarinan kaupungin yhdyssiteenä asuinaluetta koskevissa asioissa. Empon Omakotiyhdistys julkaisi 40-vuotisjuhlansa kunniaksi vuonna 2003 140-sivuisen historiikin Omaan kotiin Kuusistoon. Lisäksi yhdistys sai oman pöytäviirinsä, jonka suunnittelusta vastasi Visa Liipola.
Empon asuinalueen kiinteistöillä “vanhalla alueella” (ei siis Lounais-Empossa) on Lohkomistodistuksen mukainen ja Lääninhallituksen vahvistama rantaoikeus Tiilitehtaan-, Empon- ja ns. B-rantaan. Rannoilla on omat toimikuntansa, jotka vastaavaat venepaikkojen vuokraamisesta sekä kyseisten alueiden kunnossapidosta.
Empola on vuonna 2009 valmistunut Kuusiston koulun laajennusosa. Empolassa toimii alakoulun luokat 1 ja 2 sekä päiväkoti. Lisäksi rakennuksessa sijaitsevat nuorisotilat.
Alueella liikennöi kouluvuoden aikana linja K2. Lisäksi Saaristotiellä eli seututiellä 180 liikennöi linja 801 välillä Turku–Kaarina–Parainen sekä linjat 901–903 väleillä Turku–Nauvo–Korppoo ja Turku–Houtskari.
Anime (lehti)
Anime on suomalainen anime- ja manga-aiheinen aikakauslehti, jota julkaisee H-Town Oy. Se ilmestyy 4 kertaa vuodessa. Anime on Pohjoismaiden suurin alansa lehti. Lehden sisältöpainotukset ovat kuitenkin vuosien myötä vaihdelleet sen tekijöiden vaihtumisen myötä. Toimituksen nimellinen kokoonpano on niin ikään vaihdellut, mutta koko lehden olemassaolon ajan suurin osa sen sisällöntuottajista on ollut freelancereita.
Vaiheet
Animen alkuperäisenä päätoimittajana toimi Jari Lehtinen, ja lehden ensimmäinen numero ilmestyi 31. tammikuuta 2005. Vuoden 2005 numeroissa oli yleensä 48-56 sivua. Vuoden 2006 ensimmäisestä numerosta alkaen sivumäärää nostettiin 68:een, jossa se on pysynyt siitä asti. Vuonna 2007 lehden alkuperäinen toimitus kuitenkin irtisanoutui H-Town Oy:n tuolloin pintautuneiden sisäisten levottomuuksien johdosta ja perusti kilpailevan Japan Pop -lehden.
Numerosta 7/2007 alkaen lehden päätoimittajana toimi entinen Pelaaja-lehden erikoistoimittaja Juha Wakonen, jonka tavoitteena oli muokata lehden linjasta maanläheisempi ja lukijaystävällisempi. Hänen päätoimittajakautenaan lehti käsitteli animen ja mangan lisäksi myös keskimääräistä enemmän videopelejä, japanilaista popmusiikkia, Japanin-matkailua ja piirtämistä. Vuoden 2008 ajan lehteä julkaistiin aiempaa suuremmassa sivukoossa, josta kuitenkin luovuttiin seuraavan vuoden alussa. Wakonen luopui päätoimittajuudesta numeron 8/2010 myötä keskittyäkseen täysipäiväisesti opintoihinsa.
Numerosta 1/2011 alkaen päätoimittajana toimi Petteri Uusitalo. Hänen päätoimittajakaudellaan lehti on keskittynyt entistä tiukemmin animen ja mangan ympärille, ja esimerkiksi sarjakuvat ja musiikkiaiheet on jätetty kokonaan pois. Uusitalon päätoimittajakautta ovat leimanneet myös kriittiset tapahtumaraportit, joista närkästyneet tapahtumanjärjestäjät lähettivät syksyllä 2011 lehden kustantajalle adressin vaatimuksineen. Adressin olemassaolo tuli julkiseksi joulukuussa 2011, jolloin aiheesta alettiin käydä keskustelua Aniki.fi-foorumilla.
Numerosta 2/2019 alkaen päätoimittajana on toiminut Riikka Haapanen, joka toimi aikaisemmin Japan Pop -lehden päätoimittajana. Päätoimittajan vaihdon yhteydessä ilmestymistiheys putosi 4 kertaan vuodessa.
Koko lehden historian ajan sen pääasiallisena taittajana ja art directorina on toiminut Lasse Erkola.
Sisältö
Uutisten, pääkirjoituksen, kolumnien, lukijapalstan ja muun toimituksellisen sisällön lisäksi Anime-lehti julkaisee runsaasti arvosteluja. Lehden arvosteluosiossa käsitellään ainoastaan sellaisia teoksia, joista on konkreettinen julkaisu arvosteltavaksi. Arvosteluissa annetaan erikseen arvosana teokselle ja sen käsiteltävänä olevalle julkaisulle. Kumpikin arvosana-asteikko on kolmiportainen. Suurin osa arvosteltavista teoksista on joko suomalaisia tai yhdysvaltalaisia mangajulkaisuja.
Lehti julkaisee säännöllisesti tapahtumaraportteja suomalaisista animetapahtumista sekä näiden kunniavieraiden haastatteluja. Tämän lisäksi lehti sisältää useita vakiopalstoja, joissa mm. esitellään mangapiirtäjiä ja ääninäyttelijöitä, arvostellaan figuureja ja sarjakuvaomakustanteita sekä nostetaan esille sellaisia huomionarvoisia mangasarjoja, joista ei ole länsimaista julkaisua arvosteltavaksi. Lehden sisältöön kuuluu myös kalenteri tulevista suomalaisista animetapahtumista ja listaus tulevista suomenkielisistä mangajulkaisuista.
Sean Duffy
thumb|Sean Duffy Sean Duffy (s. 3. lokakuuta 1971 Hayward, Wisconsin) on yhdysvaltalainen republikaanisen puolueen poliitikko.