cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Cypress Hill
Alkuajat
Yhtyeen kolme alkuperäistä jäsentä perustivat 1986 yhtyeen nimeltä DVX Senn Dogin veljen Mellow Man Acen kanssa vuonna. Vuonna 1988 Mellow Man Ace erosi yhtyeestä, ja muut jäsenet ottivat yhtyeelle uudeksi nimeksi Cypress Hill (heidän asuinalueensa halki menevän kadun nimi). He esiintyivät pääasiassa latino-yleisölle Los Angelesissa ja nauhoittivat alkuaikojen versioita sellaisista kappaleistaan kuin "Phuncky Feel One" ja "Trigga Happy Nigga". He solmivat 1991 sopimuksen philadelphialaisen Ruffhouse-levy-yhtiön kanssa, mutta jakelu tapahtui Columbia Recordsin kautta.
Musiikillinen ura
thumb|Cypress Hillin keulakuva [[B-Real.]] thumb|Cypress Hill Saksassa vuonna 1998. Keskellä DJ Muggs ja hänestä oikealle Eric Bobo ja B-Real. Yhtyeen ensimmäinen albumi Cypress Hill julkaistiin elokuussa 1991. Singlen "How I Could Just Kill A Man" B-puolella ollut "Phuncky Feel One" sai monen radioaseman huomion. Tämä single sekä muun muassa kaksikielinen kappale "Latin Lingo" ja täysin espanjankielinen "Tres Equis" edistivät ensialbumin myyntiä, joka nousi kahteen miljoonaan kappaleeseen. Samaan aikaan DJ Muggs työsti House of Painin ensimmäistä albumia, ja sen jälkeen hän teki töitä Beastie Boysin ja Funkdoobiestin kanssa. Cypress Hill esiintyi ensimmäisen kerran Lollapaloozassa sivulavalla vuonna 1992.
Yhtyeen toinen albumiBlack Sunday nousi Billboard 200 -listalle vuonna 1993. "Insane In The Brain" oli menestys, ja levy myi Yhdysvalloissa kaksinkertaisesti platinaa, tarkalleen 3,25 miljoonaa kappaletta.
Cypress Hillille annettiin porttikielto Saturday Night Liveen, kun Muggs poltti marihuanaa ja yhtye rikkoi soittimensa soittaessaan toista singleä "I Ain't Goin' Out Like That". Yhtye teki kiertuetta Soul Assassinsia lämmittelyesiintyjinään House of Pain ja Funkdoobiest. Sen jälkeen alkoi toinen kiertue Rage Against the Machinen ja Seven Year Bitchin kanssa. Vuonna 1993 yhtyeen kaksi kappaletta oli Judgement Night -elokuvan soundtrackilla.
Vuonna 1994 yhtye soitti Woodstockin festivaaleilla. Nyt mukana oli myös uusi jäsen, Eric Bobo, joka oli ennen tehnyt töitä Beastie Boysin kanssa. Bobon isä on tunnettu salsa-muusikko Willie Bobo. Rolling Stone -lehti nimesi yhtyeen parhaaksi rap-yhtyeeksi. Cypress Hill esiintyi myös The Simpsons -TV-sarjassa, jossa Homer on Lollapaloozan tapaisella kiertueella.
Kolmas albumi III - Temples of Boom julkaistiin vuonna 1995, ja se myi 1,5 miljoonaa kappaletta ja oli kolmas Billboard 200 -listalla, vaikka levyllä ei ollutkaan yhtään myyntimenestyssingleä.
Sen Dog piti taukoa yhtyeestä, kun hän perusti punk-rap-yhtye SX-10:n. Samaan aikaan, 1996, Cypress Hill aloitti ensimmäisen Smokin' Grooves -kiertueensa, jossa oli mukana myös Ziggy Marley, The Fugees, Busta Rhymes sekä A Tribe Called Quest. Yhtye myös julkaisi yhdeksän kappaleen EP:n, Unreleased And Revamped, jolla oli harvinaisia versioita heidän kappaleistaan.
Cypress Hill julkaisi neljännen albuminsa, IV:n, vuonna 1998. Levy myi kultaa Yhdysvalloissa, hittikappaleiden "Tequila Sunrisen" ja "Dr. Greenthumbin" ansiosta.
Vuonna 1999 Cypress Hill oli mukana aikuisille suunnatun PC-pelin Kingpin: Life Of Crimen teossa. Kolme kappaletta heidän IV-albumiltaan pääsikin itse peliin, ja B-Real teki joitain ääniä, joita pelissä kuultiin.
Samana vuonna yhtye myös julkaisi myydyimmät kappaleensa espanjaksi. Levyn nimi oli Los Grandes Éxitos En Español. Seuraavaksi, vuonna 2000, Cypress Hill kokeili sekoittaa metallia ja rappia kaksoisjulkaisullaan Skull & Bones. Ensimmäinen levy Skull oli täynnä rap-kappaleita, kun taas Bones-levy oli sekoitus metallia ja rappia. Albumi pääsi viiden parhaan joukkoon Billboard 200 -listalla ja kolmanneksi Kanadassa. Ensimmäinen single oli "(Rock) Superstar" rock-radioihin ja "(Rap) Superstar" rap-radioihin. Samana vuonna yhtye julkaisi myös ensimmäisen live-albuminsa, Live At The Fillmore.
Cypress Hill jatkoi metal-rapin tekemistä seuraavalla levyllään, Stoned Raiders, vuonna 2001. Sen myynti oli kuitenkin pettymys: albumi ei päässyt edes viidenkymmenen parhaan joukkoon Yhdysvalloissa.
Yhtye julkaisi vuonna 2004 albumin Till Death Do Us Part. Tällä levyllä tuli esiin yhtyeen reggaepuoli, varsinkin singlellä "What's Your Number". Kappaleessa on Tim Armstrong Rancidista soittamassa kitaraa ja Rob Aston The Transplantsista taustalaulajana. Levyllä vierailee myös Bob Marleyn poika Damian Marley sekä Prodigy Mobb Deepistä.
Joulukuussa 2005 julkaistiin Cypress Hillin kokoelmalevy Greatest Hits From The Bong, joka oli yhtyeen viimeinen julkaisu Columbia Recordsilla. He solmivat sopimuksen Priority Recordsin kanssa ja julkaisivat albumin Rise Up huhtikuussa 2010. Vuonna 2018 julkaistiin albumi Elephants on Acid.
Diskografia
Pääartikkeli: Cypress Hillin diskografia
Tornit
Tornit on Jyrki Vainosen vuonna 2009 ilmestynyt romaani.
Ryhmä 9
Ryhmä 9 oli turkulainen taiteilijaryhmä, joka muodostui keväällä 1951 Otto Mäkilän ympärille. Ryhmää yhdisti Turun koulun henki, eli lyyrinen, mielikuvituksellinen moderni ilmaisu joka sivusi surrealismia. Ryhmä toimi vuoteen 1959 asti, ja siihen kuuluivat Otto Mäkilän lisäksi taidemaalarit Kalle Eskola, Otso Karpakka, Edwin Lydén, Viljo Ranta, Anna-Liisa Riikkala ja Hilkka Toivola sekä taidegraafikot Laila Säilä ja Harry Henriksson. Pian ryhmän perustamisen jälkeen vuonna 1951 Mäkilä kutsui myös nuoren Kauko Lehtisen mukaan ryhmän jäseneksi.
Ryhmän taiteilijoilla oli tapana kokoontua toistensa koteihin keskustelemaan taiteen uusista ilmiöistä, näyttelyistä sekä taiteen mestareista kuten Picassosta ja Légeristä. Ryhmä 9:ssä oli Kauko Lehtisen mukaan hyvä henki ja yhteistyö. Ilmapiiri oli vapaa ja rohkaiseva. Yhteisnäyttelyissä ryhmäläiset pääsivät esiin laajemmin kuin Turun taiteilijaseuran näyttelyissä, mutta kohtuullisin kustannuksin. Toisin kuin Pro Arte, Ryhmä 9 kuului Turun taiteilijaseuraan, mutta piti vuosittain oman näyttelynsä Turussa ja muutaman näyttelyn muissa suurissa kaupungeissa.
Ryhmä 9 ja Turun koulukunta
Ryhmä 9 oli jatkoa Turussa 1930-luvulla toimineelle Pro Arte -ryhmälle, jonka jäseniä kutsuttiin myös Turun kouluksi tai Turun koulukunnaksi. Kuten Pro Artelaisia, ryhmä 9:n taiteilijoita kiinnostivat surrealismin ohella modernin taiteen eri suunnat. Valtaosa turkulaisista surrealisteista oli opiskellut Turun piirustuskoulussa. Heistä tunnetuin ja merkittävin oli jo Pro Arten johtohahmona toiminut Otto Mäkilä. Myös ryhmä 9:n taidemaalarijäsenten katsotaan kuuluneen Turun surrealistien ensimmäiseen polveen. Toiseen aaltoon kuuluivat kolmanteen surrealistishenkiseen turkulaiseen ryhmään Pro Arte 57:ään kuuluneet taiteilijat, kuten Alpo Jaakola ja Antti Nieminen.
Ryhmä 9 siirsi Turun koulukunnan tradition 1950-luvulle. Se edusti pääasiassa abstraktia ilmaisua, ei niinkään surrealismia, joka muutenkin oli ollut viitteenomaista. Surrealismi jäi 1940-luvun lopulla Otto Mäkilän taiteessa esiintyneiden konesommitelmien varaan. Mäkilän mukaan ryhmä perustettiin liian myöhään, eikä se enää löytänyt yhteistä taiteellista päämäärää. Mäkilän taiteen oma kriisi osui Ryhmä 9:n alkuvaiheisiin ja hän oleskeli pitkiä aikoja Pariisissa, joten hänen taiteensa kehitys tapahtui kauempana Ryhmä 9:n taiteilijoiden vaikutuspiiristä. Ryhmä pyrki luomaan ehjiä ja rauhallisia näyttelyitä vastapainona ajan sekavalle ja kirjavalle taiteen tarjonnalle. Ryhmä järjesti viimeisen näyttelynsä vuonna 1959.
Susana Feitor
Susana Feitor (s. 28. tammikuuta 1975 Alcobertas, Portugali) on portugalilainen kävelijä.
Feitor voitti nuorten maailmanmestaruuden 1990 Plovdivin nuorten MM-kisoissa 5 000 metrin kävelyssä. Seuraavana vuonna hän voitti matkalla sisäratojen EM-hopeaa ja sijoittui Tokion MM-kisoissa 10 kilometrin maantiekävelyssä seitsemänneksitoista. 1993 hän voitti 5 000 metrillä sisäratojen Euroopan mestaruuden ja käveli Stuttgartin MM-kisoissa 10 kilometrillä yhdenneksitoista. Hän voitti nuorten MM-hopeaa Lissabonin nuorten MM-kisoissa 1994 5 000 metrillä. Vuonna 1995 hän oli 10 kilometrillä kuudestoista kävelyn maailmancupissa ja seitsemästoista Göteborgin MM-kisoissa. Feitor sijoittui 1996 kävelyn Euroopan cupissa kolmanneksi ja Atlantan olympialaisissa kolmanneksitoista ajalla 44.24. 1997 hän käveli pronssille Turussa alle 23-vuotiaiden EM-kisoissa ja oli 10 000 metrin ratakävelyssä yhdestoista Ateenan MM-kisoissa. Hän voitti EM-pronssia Budapestin EM-kisoissa 1998.
Feitor käveli 1999 20 kilometrin maantiekävelyssä kävelyn maailmancupissa yhdeksänneksi ajalla 1.30.13 ja Sevillan MM-kisoissa neljänneksi. Hän oli Sydneyn olympialaisissa 2000 neljästoista ja voitti maansa sisäratojen mestaruuden 3 000 metrillä vuosina 2001 sekä 2002. Kävelyn maailmancupissa hän oli 2002 neljästoista. 2003 hän voitti maansa mestaruuden sisäradoilla 3 000 metrillä ja ulkoradoilla 10 000 metrillä. Kävelyn Euroopan cupissa hän oli viides ajalla 1.29.08 ja Pariisin MM-kisoissa yhdeksäs. Hän voitti 2004 Portugalin mestaruuden 20 kilometrin kävelyssä ja sijoittui Ateenan olympialaisissa matkalla kahdenneksikymmenenneksi. Helsingin MM-kisoissa 2005 Feitor voitti MM-pronssia ajalla 1.28.44. Seuraavana vuonna hän oli Göteborgin EM-kisoissa neljästoista. Osakan MM-kisoissa 2007 Feitor oli viides. Kävelyn maailmancupissa 2008 hän oli kymmenes, kuten myös Berliinin MM-kisoissa 2009. Kävelyn maailmancupissa 2010 hän oli kuudestoista. Seuraavan vuoden Daegun MM-kisoissa hän sijoittui kuudenneksi.
National Association for the Advancement of Colored People
right|150px
National Association for the Advancement of Colored People (NAACP) on Yhdysvalloissa toimiva järjestö, joka ajaa afroamerikkalaisten kansalaisoikeuksia. Sen päämaja on Baltimoressa, Marylandissa. Järjestön puheenjohtaja on Roslyn M. Brock ja toimitusjohtaja Cornell William Brooks.
NAACP perustettiin 12. helmikuuta 1909 ajamaan afroamerikkalaisten poliittisia, sosiaalisia, koulutuksellisia ja taloudellisia oikeuksia. Järjestön perustajajäseninä olivat muun muassa W. E. B. Du Bois ja Ida B. Wells. NAACP:n on vaikuttanut pääasiassa oikeuslaitoksen ja poliittisen järjestelmän kautta, mutta se on järjestänyt myös erilaisia koulutusohjelmia. Järjestö on vuodesta 1910 julkaissut Crisis-lehteä, jonka ensimmäinen päätoimittaja oli Du Bois. Lehti ilmestyy nykyisin kaksi kertaa kuukaudessa.
Vuonna 1939 NAACP perusti itsenäisen Legal Defense and Education Fund -rahaston oikeusjuttuja varten. Rahasto hoiti merkittävää Brown vastaan Topekan koululautakunta -oikeudenkäyntiä vuonna 1953, joka johti korkeimman oikeuden päätöksellä koulujen rotuerottelun lopettamiseen Yhdysvalloissa. Toisen maailmansodan aikana se ajoi Yhdysvaltain armeijan desegregointia. Tavoite toteutui vuonna 1948. Järjestön asianajajasta Thurgood Marshallista tuli maan ensimmäinen afroamerikkalainen korkeimman oikeuden tuomari vuonna 1965.
Šymkent
Šymkent on Etelä-Kazakstanin alueen pääkaupunki Kazakstanin eteläosassa lähellä Uzbekistanin rajaa. Taškentiin on 124 kilometriä. Kaupunki sijaitsee Badamjoen varrella. Kaupungissa on vanha linnoitus.
Paikkakunta on tunnettu 1100-luvulta. Se liitettiin Venäjän keisarikuntaan 1864.
Šymkentin kautta kulkee Kazakstanin eteläinen rautatieverkko. Šymkentin rautatieasema on Taškentista Siperiaan johtavan radan varrella.
Asukasluvun kehitys
Kaupunki on kasvanut huomattavasti myös Kazakstanin tasavallan aikana; kaupunki oli maansa 3. suurin kaupunki niin vuoden 1989, 1999 kuin 2009 väestönlaskennassakin.
The Goldbergs
The Goldbergs oli yhdysvaltalainen radiossa ja televisiossa esitetty komediasarja. Sarjaa markkinoitiin radion ensimmäisenä juutalaisena komediana, ja ensimmäinen jakso lähetettiin nimellä The Rise of The Goldbergs vuonna 1929. Vuonna 1931 nimi yksinkertaistettiin muotoon The Goldbergs. Radiossa sarjaa kuultiin vuoteen 1946 asti. Televisiossa sitä esitettiin vuodesta 1949 vuoteen 1956.
Sarjan päätähtenä sekä radio-, että televisioversiossa, oli Gertrude Berg (1899–1966).
Sangha-Mbaéré
Sangha-Mbaérén rajanaapurit ovat Mambéré-Kadéï, Lobaye, Kamerun ja Kongon tasavalta. Prefektuurin läpi virtaa Sanghajoki.
Mykkä jumala
Mykkä jumala on Jyrki Vainosen vuonna 2003 ilmestynyt romaani. Teoksen on kustantanut Loki-Kirjat.
Sofia Mattsson
Sofia Magdalena Mattsson (s. 11. marraskuuta 1989 Jällivaara) on ruotsalainen naispainija, maailman- ja euroopanmestari sekä olympiamitalisti. Häntä ovat valmentaneet Håkan Johansson, Kalle Taivalsaari, Anders Magnusson ja Fariborz Besarati.
Mattsson aloitti painimisen kuusivuotiaana. Kotonakin sisarustensa kanssa usein painineen Mattssonin onnistui juniorivuosinaan voittaa kolme ikäluokan Euroopan mestaruutta ja kaksi maailmanmestaruutta. Aikuisten tasolla Mattson voitti ensimmäisen arvokisamitalinsa Sofian EM-kilpailuista vuonna 2007, jolloin hän saavutti pronssia 48 kilogramman painoluokassa. Vuotta myöhemmin Tampereen EM-kilpailuissa Mattsson saavutti hopeaa 51-kiloisissa. Pekingin kesäolympialaisissa 2008 Mattsson sijoittui sarjassa 48 kg 12:nneksi, ja vuonna 2009 hän voitti Herningin MM-kilpailuissa 51 kilogramman sarjassa maailmanmestaruuden: loppuottelussa Mattsson voitti pohjoiskorealaisen Han Kum-Okin. Vuonna 2010 Mattsson voitti EM-kultaa ja MM-pronssia 51 kilogramman sarjassa. Seuraavana vuonna hän hävisi 59 kg:n painoluokan MM-finaalissa ukrainalaiselle Ganna Vasylenkolle ja sijoittui hopealle.
Mattsson saavutti 53 kg:n painoluokassa olympiapronssia Rio de Janeirossa 2016. Hän voitti samassa sarjassa kultaa Minskin Euroopan kisoissa 2019. Hän saavutti 55-kiloisissa EM-pronssia Roomassa 2020.
Mattssonin siskot Johanna ja Lisa ovat myös menestyneitä painijoita: Johanna on voittanut MM-pronssia ja Euroopan mestaruuden, ja Lisa on nuorten sarjoissa kolminkertainen EM-kultamitalisti.
Mattsson valittiin Sofian EM-kilpailuissa vuonna 2007 järjestäjien taholta kisojen kauneimmaksi painijaksi. Mattsson ei kuitenkaan suostunut ottamaan palkintoa vastaan perustellen haluavansa osallistua paini-, eikä kauneuskilpailuihin.
Susisaari
thumb|[[Suuri linnanpiha|Suuren linnanpihan rakennuksia.]] thumb|[[Bastionijärjestelmä#Bastionijärjestelmän osat|Bastioni Kunnia.]] Susisaari on yksi Suomenlinnan saarista Helsingissä. Se sijaitsee Ison Mustasaaren lounaispuolella ja Kustaanmiekan pohjoispuolella. Saari on siltayhteydessä Isoon-Mustasaareen. Kustaanmiekasta sen erotti aikoinaan salmi, joka kuitenkin täytettiin osittain 1800-luvulla, niin että sen paikalla on nykyisin saaret yhdistävä maakannas ja alkuperäisestä salmesta on jäljellä vain kaksi lahtea.
Susisaarta pidettiin varsinkin rakennusvaiheessa Suomenlinnan keskeisimpänä saarena, ja siellä ovat monet linnoituksen huomattavimmista nähtävyyksistä. Siellä sijaitsee muun muassa Suomenlinnan Suuri linnanpiha, joka ympäröivine rakennuksineen on linnoituksen vanha hallinnollinen keskus. Bastionien Ekeblad ja Höpken väliin jäänyt osa muutettiin 1750-luvun alussa Suomen ensimmäiseksi myöhäisbarokin sommitteluperiaatteita soveltavaksi monumentaaliaukioksi. Keskellä aukiota on Augustin Ehrensvärdin hautamuistomerkki, jonka hautaholvin päätekiven Kustaa III muurasi itse 5. heinäkuuta 1783. Graniittipaaden veisti Nils Stenstam. Osa aukiota ympäröineistä rakennuksista tuhoutui Krimin sodan tykistötulituksissa, mutta jäljelle jäi muun muassa komendantin talo, jossa on nykyisin Ehrensvärd-museo. Linnanpihaa reunustaa myös niin kutsuttu Paikallismajurin talo, joka on Suomenlinnan ja koko Helsingin vanhin linnoituslaitteista erillään sijaitseva hyötyrakennus.
Linnanpihan eteläpuolella sijaitsevat bastionit Kunnia, Hyve ja Hyvä omatunto. Niiden länsipuolella on maisemapuistoksi istutettu Piperin puisto, jossa on myös lampi. Susisaaren kaakkoisrannalle on sijoitettu myös Museosukellusvene Vesikko, joka valmistui vuonna 1939 ja oli Suomen merivoimien käytössä talvi- ja jatkosodan aikana.
Susisaaren pohjoisosassa sijaitsee myös Suomenlinnan telakka. Siellä valmistettiin aikoinaan sotalaivoja, mutta nykyään sitä käytetään vanhojen puualusten talvisäilytykseen.
Susisaaressa sijaitsevien rakennusten osoitteet alkavat "Suomenlinna B", minkä jäljessä on kutakin rakennusta tarkoittava numero.
Aiheesta muualla
60.14306°N, 24.98472°W
Heinrich Gätke
thumb|250px|Heinrich Gätke thumb|left|250px|Gätken Helgoland-aiheinen maalaus vuodelta 1838 Heinrich Gätke (19. toukokuuta tai 19. maaliskuuta 1814 Pritzwalk Preussi - 1. tammikuuta 1897 Helgoland) oli saksalainen lintutieteilijä ja taidemaalari.
Vuonna 1891 Gätke julkaisi tutkimuksistaan kirjan Die Vogelwarte Helgoland, joka käännettiin englanniksi 1895. 1891 Preussin hallitus päätti perustaa Itämerimuseon alaisen Biologischen Anstalt Helgoland tutkimusaseman, josta myöhemmin tuli Helgolandin lintuasema. Gätken lintukokoelma sijoitettiin sinne, mutta kokoelma tuhoutui toisen maailmansodan pommituksissa 1944.
Titanica
Titanica on vuonna 1995 ilmestynyt dokumenttielokuva tutkimusmatkasta Atlantin pinnan alle etsimään Titanicia. Eloonjääneet kertovat Titanicin onnettomuudesta omia kokemuksiaan, myös ennennäkemättömiä kuvia Titanicista.
Krak des Chevaliers
Krak des Chevaliers (”ritarien linnoitus”) on johanniittojen 1100-luvulla rakentama linnoitus läntisessä Syyriassa lähellä Libanonin rajaa. Linna rakennettiin strategisesti tärkeän solan puolustamiseksi, ja se pysyi pitkään valloittamattomana.
Linna sijaitsee 650 metriä korkealla Homsin kukkulalla Tripolista itään. Alkuperäisen linnoituksen oli rakentanut Aleppon emiiri vuonna 1031, mutta Toulousen kreivi Raimund IV valloitti sen ensimmäisen ristiretken aikana 1099. Tripolin kreivi antoi linnan vuonna 1144 johanniitoille, jotka laajensivat sen ristiretkeläisten suurimmaksi ja vahvimmaksi varustukseksi Pyhällä maalla. Krak des Chevaliersin ulkomuurista rakennettiin kolme metriä paksu, ja linnaan pystytettiin seitsemän vankkaa vartiotornia. Yhdessä torneista asui johanniittain suurmestari.
Muslimit piirittivät linnaa useita kertoja, muiden muassa Saladin vuonna 1188. Linnaa ei pystytty kuitenkaan valloittamaan. Lopulta Egyptin ja Syyrian sulttaani Baibars onnistui linnan valloituksessa vuonna 1271.
Krak des Chevaliers on edelleen hyvässä kunnossa, ja se on erinomainen esimerkki keskiaikaisesta linnoitusrakentamisesta. Linna kuuluu Unescon maailmanperintöluetteloon.
Nyhamnin majakka
Nyhamnin majakka on käytöstä poistettu majakka Ahvenanmaalla Lemlandissa Lilla Båtskärin saarella. Majakka oli entisessä kaivostornissa ja se valmistui 1958, sen valon korkeus oli 43,0 metriä. Majakka sammutettiin 11. heinäkuuta 2007 ja samana vuonna saarella avattiin uusi tuulivoimapuisto. Majakkarakennuksena toiminut entinen kaivostorni ja muut saaren rakennukset ovat edelleen jäljellä. Se on yksi Suomen viimeisistä maa-alueista ennen avomerta. Nyhamn on näköetäisyyden päässä isommasta Lågskärin saaresta ja majakasta.
Lilla Båtskärin edusta tunnettiin jo keskiajalla merenkulkijoiden parissa noiduttuna seutuna, jossa laivan kompassi tuli hulluksi. Vaikka ongelma tunnistettiin magneettiseksi häiriöksi jo varhain, saatiin alueelle valomajakka vasta 1950-luvulla. Tuolloin 1958 Oy Vuoksenniska Ab alkoi louhia saaren kautta meren alta rautamalmia ja rakensi saareen betonisen kaivostornin. Valmiiseen torniin asennettiin 1958 vilkkuvaloa näyttävä sektorimajakka. Kaivoksen toiminta oli koeluontoista ja se suljettiin jo 1960.
David Atherton
David Atherton (s. 3. tammikuuta 1944 Blackpool) on englantilainen kapellimestari. Hän opiskeli musiikkia Cambridgen yliopistossa.
Atherton on johtanut säännöllisesti muiden muassa Covent Gardenissa ja Metropolitan-oopperassa. Hän oli mukana perustamassa London Sinfoniettaa 1968 ja toimi sen ensimmäisenä musiikillisena johtajana vuosina 1968–1973. Atherton on saanut Edison-palkinnon ja Grand Prix du Disquen sekä Michael Tippettin oopperan King Priam levytyksellään International Record Critics' Awardin.
David Atherton toimi vuosina 1980–1987 San Diegon sinfoniaorkesterin, 1989–2000 Hongkongin filharmonisen orkesterin ja vuosina 1980–1983 Liverpoolin kuninkaallisten filharmonikkojen ylikapellimestarina.
Pöytätennis kesäolympialaisissa 1996 – miesten kaksinpeli
Pöytätenniksen miesten kaksinpeli Atlantan kesäolympialaisissa 1996 alkoi 25. heinäkuuta ja finaali pelattiin 1. elokuuta 1996. Aluksi pelattiin alkulohkot ja niiden voittajat jatkoivat neljännesvälieriin. Barcelonan olympiavoittaja Jan-Ove Waldnerin pelit päättyivät jo neljännesvälierissä. Olympiakultaa voitti Liu Guoliang.
Geoff Platt
Geoffrey Joseph Platt (s. 10. heinäkuuta 1985 Toronto, Ontario, Kanada) on kanadalainen jääkiekkohyökkääjä, jolla on ollut vuodesta 2012 myös Valko-Venäjän kansalaisuus. Hän pelasi kaudella 2022–2023 SM-liigajoukkue Tapparassa.
Pelaajaura
Platt pelasi juniorina OHL-liigan North Bay Centennialsin, Saginaw Spiritin ja Erie Ottersin joukkueissa. Hän teki hyvin pisteitä OHL:ssä, mutta häntä ei kuitenkaan ole koskaan varattu NHL:ään. Hockey's Future -sivuston arvion mukaan NHL:n kykyjenetsijät pitivät häntä liian pienikokoisena.
NHL-kokemusta Plattilla on 41 ottelun verran Columbus Blue Jacketsista ja 5 ottelun verran Anaheim Ducksista. Blue Jacketsissa hän teki neljä maalia ja antoi kymmenen maalisyöttöä; tuolloin hän pelasi muun muassa Rick Nashin ja David Výbornýn keskushyökkääjänä. Ducksissa Platt jäi pisteittä.
Platt pelasi kauden 2008–2009 SM-liigassa Tampereen Ilveksessä. Verotusteknisistä syistä Platt liittyi joukkueeseen vasta lokakuussa ja pelasi alkukauden valkovenäläisessä Dinamo Minskissä KHL-liigassa. Plattia paikkasi alkukauden Ilveksessä Colby Genoway, joka siirtyi lokakuussa Allsvenskanin Mora IK:hon.
Ilveksessä pelatun kauden jälkeen Platt palasi vuonna 2009 Dinamo Minskiin. Platt siirtyi joulukuussa 2013 Minskistä Lokomotiv Jaroslavliin kevääseen 2016 jatkuvalla sopimuksella.
Kaudeksi 2014–2015 Platt siirtyi KHL-joukkue TsSKA Moskovaan, jossa vietti aina kevääseen 2016 asti. Kesällä 2016 Platt solmi vuoden mittaisen sopimuksen SHL-seura Växjö Lakersin kanssa, mutta palasi takaisin TsSKA:n riveihin kaksivuotisella sopimuksella joulukuussa 2016.
Heinäkuussa 2018 Platt solmi vuoden mittaisen sopimuksen KHL-seura Jokereiden kanssa.
Kaudeksi 2022–2023 Platt palasi SM-liigaan tekemällä vuoden mittaisen sopimuksen JYPiin. Hän teki siellä 18 pelaamassaan runkosarjaottelussa tehot 2+4=6, kunnes Plattin sopimus purettiin yhteisymmärryksessä marraskuussa 2022. Jo samana päivänä Tappara tiedotti tehneensä Plattin kanssa loppukauden 2022–2023 kattavan sopimuksen.
Maajoukkuepelit
Platt edusti Kanadaa vuoden 2003 U18 MM-turnauksessa, jossa teki pelaamassaan seitsemässä ottelussa kolme maalia. Pelattuaan useita vuosia Dinamo Minskissä, Platt sai Valko-Venäjän kansalaisuuden ja edusti ensimmäistä kertaa uutta kotimaataan vuoden 2014 MM-kotikisoissa.
Mouzáki (Kardítsa)
Mouzáki on Kreikan kylä ja samanniminen kunta (Δήμος Μουζακίου, Dímos Mouzakíou), joka sijaitsee Kardítsan alueyksikössä Thessalian alueella. Koko kunnan pinta-ala on 307,8 neliökilometriä ja väkiluku 13 122. Varsinaisen Mouzákin kylän väkiluku on 1 961 (vuonna 2011).
Kazakstan kesäolympialaisissa 2016
Kazakstan osallistui Rio de Janeiron kesäolympialaisiin 2016 101 urheilijan joukkueella. Kazakstanilaisurheilijat osallistuivat yhteensä 19 eri lajiin. Kazakstanilaisurheilijat saavuttivat 18 mitalia, joista kolme oli kultaisia, viisi hopeisia ja kymmenen pronssisia. Suurin osa mitaleista tuli kamppailulajeista ja painonnostosta. Kazakstan oli olympialaisten mitalitaulukon 22.
Mouzáki (Kardítsa)
Kunnan osat
Vuoden 2011 kuntauudistuksesta lähtien Mouzákin kunta muodostuu kolmesta kunnallisyksiköstä, jotka vastaavat uudistusta edeltäneitä kuntia. Kunnallisyksiköt sekä niihin kuuluvat kylä- ja kaupunkiyhdyskunnat ja asutukset ovat:
Kazakstan kesäolympialaisissa 2016
40px|Ammunta Ammunta
Ammuntakilpailuihin osallistui viisi eri urheilijaa. Heistä kukaan ei edennyt karsintakilpailusta loppukilpailuun tai välieriin.
Miesten pistoolikilpailuihin osallistuivat Vladimir Issachenko ja Rashid Yunusmetov, jotka kumpikin kilpailivat sekä 10 metrin ilmapistoolissa että 50 metrin pistoolikilpailuun. Issachenko oli 10 metrillä karsintojen 23. ja 50 metrillä 36. Yunusmetov oli samoissa kilpailuissa 40. ja 13. Yuriy Yurkov kilpaili kaikissa kolmessa miesten kiväärikilpailussa. 10 metrin ilmakiväärikilpailussa hän oli 44., 50 metrin kilpailussa 25. ja asentokilpailussa 29. Naisten kiväärikilpailuihin osallistui Yelizaveta Korol, joka oli 10 metrin ilmakiväärikilpailussa 37. ja asentokilpailussa 26. Ainoa haulikkoampuja oli Mariya Dmitriyenko, joka osallistui naisten trapin karsintoihin. Hän oli karsintojen kahdeksas 66 pisteellä.
40px|Jousiammunta Jousiammunta
Kazakstanilla oli kaksi edustajaa jousiammunnassa, kun Luiza Saidiyeva osallistui naisten ja Sultan Duzelbayev miesten yksilökilpailuun. Duzelbayev voitti ensimmäisen ottelunsa, mutta toisessa ottelussaan hän hävisi italialaiselle Mauro Nespolille. Saidiyeva hävisi ensimmäisen ottelunsa, joten hänen lopullinen sijoituksensa oli 33.
40px|Judo Judo
Judoon osallistui yhteensä kuusi kazakstanilaista urheilijaa. Näistä neljä kilpaili miesten sarjoissa ja kaksi naisten.
Naisissa Otgontsetseg Galbadrakh otteli 48 kg sarjassa. Hän pääsi aloittamaan suoraan neljännesvälieristä, jossa hän voitt guineabissaulaisen Taciana Liman. Otgontsetseg hävisi puolivälierissä japanilaiselle Ami Kondolle, mutta pääsi keräilyeriin. Keräilyerissä hän voitti unkarilaisen Éva Csernoviczkin ja pronssiottelussa Dayaris Mestre Álvarezin, joten Otgontsetseg saavutti lopulta olympiapronssia. Toinen naisjudoka oli Marian Urdabayeva, joka kilpaili 63 kg sarjassa. Urdabayeva hävisi ensimmäisen ottelunsa kiinalaiselle Yang Junxialle.
40px| Melonta
Yekaterina Smirnova oli ainoa kazakstanilainen meloja koskimelonnassa. Hän oli 19. eikä päässyt karsinnoista välieriin.
Ratamelonnassa Kazakstanilla oli miesedustaja seitsemässä kilpailussa ja naisissa neljässä kilpailussa. Timur Khaidarov kilpaili kanadalaisyksikön 200 metrin ja 1000 metrin kilpailussa. 200 metrin kilpailussa hän oli B-finaalin kuudes ja 1000 metrillä hän ei päässyt välieristä jatkoon. Kajakkiyksikkökilpailuissa Aleksey Dergunov ei päässyt 200 metrin eikä Ilya Golendov 1000 metrin alkueristä jatkoon. Miesten kajakkikaksikon 200 metrillä kazakstanilaiskaksikko oli 12. ja 1000 metrillä 11. Kajakkinelikon 1000 metrin kilpailussa Kazakstanin joukkue oli 10.
Naisissa Inna Klinova oli kajakkiyksikön 200 metrin kilpailun 8. 500 metrin kajakkiyksikkökilpailussa Zoya Ananchenko oli 19. Kajakkikaksikon 500 metrin kilpailussa kazakstanilaispari oli seitsemäs. Kajakkinelikkokilpailussa Kazakstanin joukkue oli 10.
40px|Miekkailu Miekkailu
Ainoa kazakstanilainen miekkailia Rion olympialaisissa oli Ilya Mokretsov, joka kilpaili miesten kalvassa. Mokretsov hävisi ensimmäisen ottelunsa yhdysvaltalaisen Daryl Homerille 15–11.
40px| Nykyaikainen viisiottelu
Yelena Potapenko kilpaili naisten kilpailussa. Hänen loppusijoituksensa oli 10. Hänen paras lajinsa oli uinti, jossa hän oli 5. nopein. Pavel Ilyashenko oli miesten kilpailussa 35. Hänen paras lajinsa oli ampumajuoksu, jossa hän oli 17.
40px|Nyrkkeily Nyrkkeily
thumb|right|270px|[[Danijar Jeleussinov voitti kultaa miesten 69 kg sarjassa.]] Nyrkkeilyssä Kazakstanilla oli edustaja jokaisessa miesten kymmenessä painoluokassa sekä kahdessa naisten painoluokassa. Kazakstanilaisnyrkkeilijät saavuttivat yhden kultamitalin, kaksi hopeaa ja kaksi pronssia nyrkkeilyssä.
Miesten 49 kg sarjassa Birzhan Zhakypov voitti neljännesvälieräottelunsa, mutta hävisi puolivälierissä uzbekistanilaiselle Hasanboj Dusmatoville. 52 kg sarjassa Olzhas Sattibayev voitti ensimmäisen ottelunsa, mutta hävisi neljännesvälierissä Elvin Mamishzadalle. Kairat Yeraliyev pääsi neljännesvälieriin 56 kg sarjassa. 60 kg sarjassa Berik Abdrakhmanov ja 64 kg sarjassa Ablaikhan Zhussupov hävisivät ensimmäiset ottelunsa. Ainoan kultamitalin nyrkkeilystä toi Danijar Jeleussinov, joka voitti miesten 69 kg sarjan. Hän voitti loppuottelussa uzbekistanilaisen Šahram Gijasovin. 75 kg sarjassa Zhanibek Alimkhanuly voitti kaksi ensimmäistä otteluaan, mutta puolivälierissä hän hävisi azerbaidžanilaiselle Kamran Shakhsuvarlylle. Adilbek Niyazymbetov kilpaili 81 kg sarjassa. Niyazymbetov pääsi aina loppuotteluun asti, jossa kuitenkin hävisi kuubalaiselle Julio César La Cruzille. 91 kg sarjassa Vasiliy Levit saavutti myös hopeaa, kun hän hävisi loppuottelussa Jevgeni Tištšenkolle. Yli 91 kg sarjassa Ivan Dychko pääsi välieriin saakka, mutta tuolloin hän hävisi brittiläiselle Joe Joycelle. Dychko uusi näin Lontoon olympialaisissa saavuttamansa olympiapronssin.
Naisissa Zhaina Shekerbekova hävisi 51 kg sarjan puolivälierissä ranskalaiselle Sarah Ourahmounelle. 75 kg sarjassa Dariga Shakimova voitti kaksi ensimmäistä otteluaan, mutta hävisi välierissä yhdysvaltalaiselle Claressa Shieldsille. Shakimova saavutti täten pronssia.
40px|Painonnosto Painonnosto
Painonnostoon osallistui kahdeksan kazakstanilaista urheilijaa. Miehet saavuttivat neljä mitalia, joista yksi oli kultainen ja loput pronssisia. Kolme naisurheilijaa saavuttivat yhteensä yhden hopean ja yhden pronssin.
Miehissä kevein urheilija oli Arli Chontey, joka kilpaili 56 kg sarjassa. Hänen yhteistuloksensa 278 kg riitti neljänteen sijaan. 62 kg sarjassa Farkhad Kharki teki yhteistuloksen 305 kg, joka riitti kolmanteen sijaan. Ainoan kultamitalin toi Nijat Rahimov, joka kilpaili 77 kg sarjassa. Hän tempasi 165 kg, joka oli kolmanneksi paras tulos. Hänen työntötuloksensa 214 kg oli sarjan paras ja tämä riitti sarjan voittoon. 85 kg sarjassa Denis Ulanov saavutti pronssia yhteistuloksella 390 kg, ja 105 kg sarjassa saman mitalin ansaitsi Alexandr Zaichikov tuloksella 416 kg.
Naisten sarjoissa Margarita Yelisseyeva kilpaili 48 kg sarjassa. Hänen yhteistuloksensa 186 kg riitti viidenteen sijaan. Karina Goricheva kilpaili 63 kg sarjassa. Gorichevan yhteistulos 243 kg oli sarjan kolmanneksi paras. 69 kg sarjassa Zhazira Zhapparkul oli toinen tuloksella 259 kg.
40px|Paini Paini
Painiin osallistui yhteensä 12 kazakstanilaista urheilijaa. Miesten vapaapainiin osallistui viisi urheilijaa. Näistä parhaiten sijoittui Galymzhan Usserbayev, joka oli viides. Kreikkalais-roomalaiseen painiin osallistui kolme urheilijaa. Näistä kukaan ei voittanut toisen kierroksen otteluaan. Naisten vapaapainissa kazakstanilaiset painijat saavuttivat kolme mitalia. Yekaterina Larionova saavutti pronssia 63 kg sarjassa. Elmira Syzdykova oli samalla sijalla 69 kg sarjassa. Olympiahopeaa saavutti Guzel Manyurova, joka voitti kolme ensimmäistä otteluaan, mutta hävisi loppuottelussa kanadalaiselle Erica Wiebelle.
40px|Pyöräily Pyöräily
Bakhtiyar Kozhatayev ja Andrey Zeyts kilpailivat miesten maantieajossa. Kozhatayev oli kilpailun 61. ja Zeyts 8. Zeyts kilpaili myös aika-ajossa, jossa oli 24. Ainoa ratapyöräilijä oli Artyom Zakharov, joka kilpaili miesten omniumissa. Hän oli loppupisteissä kymmenes.
40px|Pöytätennis Pöytätennis
Pöytätenniksessä Kirill Gerassimenko kilpaili miesten kaksinpelissä. Hän hävisi ensimmäisessä ottelussaan unkarilaiselle Ádám Pattantyús 1–4.
40px|Taitouinti Taitouinti
Pari Alexandra Nemich-Yekaterina Nemich oli karsinnoissa sekä vapaaohjelman että teknisen osuuden 15. Parin karsintojen lopullinen sijoitus oli 15., joka ei riittänyt loppukilpailuun.
40px|Tennis Tennis
Yaroslava Shvedova osallistui sekä kaksinpeliin että nelinpeliin. Kaksinpelissä hän hävisi ensimmäisellä kierroksella Misaki Doille erin 0–2. Nelinpelissä hän hävisi ensimmäisen ottelun parinsa Galina Voskoboyevan kanssa belgialaisille Kirsten Flipkensille ja Yanina Wickmayerille.
40px|Uinti Uinti
Uintiin osallistui kolme kazakstanilaisuimaria. Dmitriy Balandin kilpaili miesten rintauinnissa 100 ja 200 metrillä. Lyhyemmällä matkalla hän oli kahdeksas. 200 metrillä hän voitti olympiakultaa ajalla 2.07.46. Naisissa Vitaliy Khudyakov ei saanut aikaa 10 kilometrin avovesiuinnissa. Yekaterina Rudenko oli naisten 100 metrin selkäuinnissa alkuerien 20. eikä päässyt välieriin.
40px|Voimistelu Voimistelu
Sabina Ashirbayeva osallistui rytmisen voimistelun karsintoihin. Hänen sijoituksensa 12. ei riittänyt loppukilpailuun. Miesten trampoliinissa Pirmammad Aliyev jäi karsinnoissa samalla sijalle 12. eikä päässyt loppukilpailuun.
40px|Yleisurheilu Yleisurheilu
Yleisurheiluun osallistui 17 kazakstanilaisurheilijaa 23 eri kilpailuun. Ainoan mitalin saavutti Olga Rypakova naisten kolmiloikassa tuloksella 14,74 m. Muut urheilijat eivät päässeet loppukilpailuun tai eivät sijoittuneet kymmenen parhaan joukkoon.
Paavin bulla
thumb|right|250px|Paavi [[Urbanus VIII:n bulla, 1637, joka on sinetöity lyijybullalla.]] Paavin bulla on roomalais-katolisen kirkon paavin julkaisema tietyn tyyppinen asiakirja. Nimitys on peräisin bullasta, joka kiinnitettiin loppuun aitouden julkaisemiseksi
Alkujaan paavin bullia oli erilaisia julkisia asiakirjoja, mutta 1400-luvulta alkaen niitä julkaistiin vain virallisissa tai juhlallisissa tilanteissa.
Dick Cheney
Richard Bruce ”Dick” Cheney (, s. 30. tammikuuta 1941 Lincoln, Nebraska, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen republikaanipoliitikko ja liikemies, joka toimi Yhdysvaltain varapresidenttinä vuosina 2001–2009. Häntä on pidetty Yhdysvaltain historian vaikutusvaltaisimpana varapresidenttinä.
Cheneyn poliittinen ura alkoi kongressiedustaja William A. Steigerin avustajana. Tämän jälkeen Cheney aloitti työt Valkoisessa talossa Nixonin ja Fordin hallinnoissa. Fordin hallinnossa hän toimi Valkoisen talon kansliapäällikkönä. Cheney valittiin edustajainhuoneen jäseneksi koko Wyomingin kattavasta vaalipiiristä vuonna 1978. Tässä tehtävässä hän toimi 1989 asti, jolloin hänet valittiin Yhdysvaltain puolustusministeriksi. Vuonna 1993 Cheney jätti ministerin tehtävät. Hän siirtyi öljy-yhtiö Halliburtonin toimitusjohtajaksi 1995 ja toimi tässä tehtävässä vuoteen 2000 asti.
Cheney valittiin presidenttiehdokas George W. Bushin varapresidenttiehdokkaaksi heinäkuussa 2000. Bushin voitettua Yhdysvaltain presidentinvaalit 2000 Cheneystä tuli varapresidentti. Bush ja Cheney voittivat myös vuoden 2004 presidentinvaalit.
Varhainen elämä
Cheney syntyi Nebraskan Lincolnissa ja varttuui pääosin Sumnerissa, Nebraskassa ja Casperissa, Wyomingissa. Hänen isänsä työskenteli Yhdysvaltain maatalousministeriön palveluksessa. Nuoruudessaan Cheney pidätettiin kaksi kertaa rattijuopumuksesta. Vuonna 1964 hän nai lukiorakkautensa Lynne Vincentin, jonka tapasi jo 14-vuotiaana.
Cheney aloitti yliopisto-opintonsa Yalen yliopistossa, mutta keskeytti ne huonon opintomenestyksen vuoksi. Myöhemmin hän suoritti alemman ja ylemmän korkeakoulututkinnon Wyomingin yliopistossa ja aloitti tohtorinopinnot Madison-Wisconsinin yliopistossa suorittamatta niitä kuitenkaan loppuun. Hän ei palvellut Vietnamin sodassa, vaan sai viisi kertaa lykkäystä, viimeisen kerran ensimmäisen tyttärensä Elizabethin syntyessä 1966. Toinen tytär Mary syntyi 1969.
Poliittinen ura
Cheneyn poliittinen ura alkoi 1969 Richard Nixonin hallinnon avustajana. Presidentti Gerald Fordin aikana Cheneysta tuli presidentin avustaja. Vuonna 1978 hänet valittiin edustajainhuoneeseen Wyomingista. Hänet valittiin uudelleen viisi kertaa, ja hän oli kongressiedustajana vuoteen 1989. Cheney vastusti muun muassa Etelä-Afrikan boikotoimista sen harjoittaman apartheid-politiikan vuoksi, koska hänen mielestään yksipuoliset boikotit eivät toimi.
Cheneyn toimi presidentti George H. W. Bushin puolustusministerinä 1989–1993. Hän johti Panaman miehitystä ja vuoden 1991 Persianlahden sotaa.
Kun Bill Clinton tuli presidentiksi 1993, Cheney palasi liike-elämään. Hän toimi vuosina 1995–2000 Halliburtonin toimitusjohtajana ja johtokunnan puheenjohtajana. Halliburton lobbasi voimakkaasti Iranin ja Libyan boikottien lopettamiseksi. Cheneyn öljyosakkeiden arvoksi arvioidaan 30–100 miljoonaa, joista suuri osa on Halliburtonia. Varapresidentiksi tullessaan hän asetti osakkeensa säätiön haltuun kahdeksaa miljoonaa dollaria lukuun ottamatta.
Varapresidenttiys
vasen|pienoiskuva|Cheney Irakissa vuonna 2008. Keväällä 2000 George W. Bush pyysi Cheneyä varapresidenttiehdokkaakseen. Cheney johti energiatyöryhmää, NEPDG:ä, jonka tarkoitus oli luoda Bushin hallinnolla energiastrategia. Cheney oli yksi vahvimmista kidutuksen sallimisen ajajista terrorismin vastaisessa sodassa.
29. kesäkuuta 2002 hänestä tuli toinen vastaava Yhdysvaltain presidentti perustuslain 25. lisäyksen nojalla hiukan yli kahdeksi tunniksi, kun presidentti Bush oli suoliston tähystyksessä.
Cheneyn kansliapäällikkö Lewis Libby tuomittiin kesäkuussa 2007 vankeuteen niin sanotussa CIA-vuotojutussa ja erosi.
Cheney ei pyrkinyt Bushin kauden jälkeen presidentiksi, toisin kuin useat muut varapresidentit.
Varapresidenttiyden jälkeen
Bushin kauden jälkeen Cheneysta tuli yksi näkyvimmistä republikaanipuolueen oikeiston edustajista ja Obaman hallinnon arvostelija.
Vuonna 2011 Cheney julkaisi muistelmansa In My Time.
Yksityiselämä
pienoiskuva|Cheneyn tytär [[Liz Cheney|Liz on istunut edustajainhuoneessa vuodesta 2017 lähtien.]] Cheney on yhdistyneen metodistikirkon jäsen. Hän oli ensimmäinen metodistinen varapresidentti joka työskenteli metodistipresidentille.
Hänen vaimonsa Lynne Cheney toimi National Endowment for the Humanitiesin puhemiehenä vuodesta 1986- vuoteen 1993. Pariskunnalla on kaksi tytärtä, Elizabeth "Liz" Cheney ja Mary Cheney sekä seitsemän lapsenlasta. Liz valittiin Yhdysvaltain edustajainhuoneeseen 2016 ja toimii tällä erää (2021) edustajainhuoneen republikaanien puheenjohtajana.
Terveys
Cheney on entinen ketjupolttaja ja saanut neljä sydänkohtausta, käynyt läpi useita sydänleikkauksia sekä sairastaa ateroskleroosia. Hänelle tehtiin sydämensiirto maaliskuussa 2012, 71 vuoden iässä.
Metsästysonnettomuus
11. helmikuuta 2006 Cheney ampui vahingossa haulikolla 78-vuotiasta teksasilaista lakimiestä Harry Whittingtonia metsästysmatkalla Texasissa. Whittington toipui onnettomuudesta hyvin.
Liikenteen turvallisuusvirasto
thumb|270px|Sisäänkäynti Liikenteen turvallisuusvirasto Trafin pääkonttoriin Helsingin Vallilassa. thumb|270px|Liikenteen turvallisuusvirasto Trafin pääkonttorin julkisivu Helsingin Vallilassa, osoitteessa Kumpulantie 9. Liikenteen turvallisuusvirasto oli vuosina 2010–2018 toiminut Suomen valtion virastokokonaisuus. Se oli osa liikenne- ja viestintäministeriön hallinnonalaa. Sen tehtävänä oli vastata liikenteen sääntely- ja valvontatehtävistä, kehittää liikenteen turvallisuutta sekä vähentää sen ympäristöhaittoja. Virastosta käytettiin etenkin kansainvälisissä yhteyksissä lyhennettä Trafi. Vuoden 2019 alussa Liikenteen turvallisuusvirasto, Viestintävirasto ja osa Liikenneviraston toiminnoista yhdistettiin Liikenne- ja viestintävirasto Traficomiksi.
Virasto muodostettiin yhdistämällä viiden eri viraston toimintoja: Lisäksi virastossa oli liikennejärjestelmätason operatiivisia tehtäviä.
Liikenteen turvallisuusvirasto peri liikenteeltä perittävät veroluontoiset maksut, joista noin 15 % palautui takaisin liikenteen infrastruktuurin ylläpitoon.
Antonio del Pollaiuolo
thumb|[[Nuoren naisen muotokuva]] Antonio del Pollaiuolo (alun perin Antonio Benci, 1432 – 4. helmikuuta 1498) oli italialainen taidemaalari, kuvanveistäjä, kaivertaja ja kultaseppä.
Pollaiuolo oli ilmeisesti Andrea del Castagnon oppilas, ja Vasarin mukaan Pollaiuolo kuului niihin renessanssitaiteilijoihin, jotka pyrkivät ruumiinavausten avulla ymmärtämään ihmisen lihasten ja luiden rakennetta, jotta pystyisivät kuvaamaan ihmistä mahdollisimman luonnonmukaisesti. Pollaiuolo työskenteli usein veljensä Piero del Pollaiuolon kanssa.
Pollaiuolon veljesten huomattavimpiin töihin kuuluivat Pietarinkirkon Sixtus IV:n ja Innocentius VIII:n pronssiset hautamuistomerkit. Antonio del Pollaiuolon tunnettu maalaus on Apollon ja Dafne.
Odile Defraye
thumb|Odiel Defraeye Odile Defraye (14. heinäkuuta 1888 – 21. elokuuta 1965) oli belgialainen maantiepyöräilijä. Hänestä tuli maansa ensimmäinen Ranskan ympäriajon mestari, kun hän ylsi kokonaiskilpailun voittoon vuonna 1912. Hän voitti 5 229 kilometrin pituisen kilpailun keskinopeudella 27,894 kilometriä tunnissa.
Defraye voitti myös Belgian Tourin (1912) ja Milano–San Remon (1913). Hän jatkoi kilpauraansa 1920-luvulle saakka ja kuoli 77 vuoden ikäisenä.
Gustave Garrigou
thumb|right|Gustave Garrigou Gustave Garrigou (24. syyskuuta 1884 – 28. tammikuuta 1963) oli ranskalainen maantiepyöräilijä. Hän menestyi erinomaisesti Ranskan ympäriajossa, jonka kokonaiskilpailun voittajaksi hän selviytyi vuonna 1911. Hän voitti 5 544 kilometrin pituisen kilpailun keskinopeudella 27,322 kilometriä tunnissa.
Garrigou voitti myös Lombardian ympäriajon (1907), Pariisi-Brysselin (1907) ja Milano–San Remon (1911). Paris-Roubaix'ssa hän ylsi toiselle sijalle vuonna 1912.
Assa Abloy
Assa Abloy AB on ruotsalainen lukkovalmistaja, ja maailman suurin lukkovalmistaja myyntimäärän perusteella.
Yhtiön nimi
Yhtiön nimi on ASSA ABLOY. ASSA tulee sanoista August Stenman Stenman August Nimi Abloy tulee vuonna 1918 perustetun Ab Låsfabriken Lukkotehdas Oy:n nimestä, jonka nimeksi tuli seuraavana vuonna Ab Lukko Oy. Vuonna 1990 nimeksi vaihtui Abloy Oy.
Perustaminen, kasvu ja kehitys
Emil Henriksson, Abloyn perustaja, keksi haittalevylukon, ja Assa Abloy tuottaa edelleen laajaa valikoimaa kyseisiä lukkoja Abloy-brändin alla.
Assa Abloy syntyi vuonna 1994, kun ASSA AB irrotettiin ruotsalaisesta vartiointiyritys Securitas AB:sta. Pian tämän jälkeen ASSA AB fuusioitui suomalaisen lukkovalmistaja Abloy Oy:n (tuolloin osa Wärtsilää) kanssa. Yhtiö hakeutui myöhemmin samana vuonna Tukholman pörssiin.
Vuodesta 1995 lähtien Assa Abloy on tehnyt yli 150 yritysostoa. Muutamia näistä ovat Yale lock, lukkoyhtiö Medeco Yhdysvalloissa, Mul-T-Lock Israelissa, Fichet-Bauche Ranskassa, ja VingCard Elsafe International Norjassa. Yhtiön kaksi suurinta osakkeenomistajaa ovat Latour ja Melker Schörling AB.
Assa Abloy irtisanoi 1 800 työntekijäänsä ja sulki 15 yksikköään vuonna 2009. Yhtiön tulot vuonna 2014 olivat 56 843 miljoonaa Ruotsin kruunua.
Toimialat
Assa Abloylla on viisi toimialaa: EMEA (toimii Euroopassa, Lähi-idässä ja Afrikassa), Americas (toimii Pohjois- ja Etelä-Amerikassa), Asia-Pacific (toimii Aasiassa ja Oseaniassa), Global Technologies ja Entrance Systems.
Kilpailijat
Assa Abloylla on viisi pääkilpailijaa: Ingersoll-Rand (Yhdysvallat), Stanley Black & Decker (Yhdysvallat), Dorma (Saksa), Kaba (Sveitsi) ja Hörmann (Saksa). Ne kaikki ovat vahvoja omilla kotimarkkinoillaan sekä kansainvälisellä läsnäolollaan. Aasiassa on monia pienempiä kilpailijoita. Yhdelläkään niistä ei kuitenkaan ole hallitsevaa asemaa.
Yhteistyö korkeakoulujen ja yliopistojen kanssa
Assa Abloy on yksi Partners-jäsenistä Tukholman kauppakorkeakoulun yrityksille tarkoitetussa kumppaniohjelmassa, joka rahoittaa korkeakoulua ja toimii sen kanssa tiiviissä tutkimus- ja koulutusyhteistyössä. Vuonna 2015 Assa Abloy liittyi kumppaniksi KTH Thingsiin, joka on yrityksille tarkoitettu start-up-keskus The Internet of Things -alueella.
Palkinnot
Forbes nimittää Assa Abloyn yhdeksi maailman 100 innovatiivisimmista yrityksistä. Vuonna 2013 sijoitus on 78 ja vuonna 2014 puolestaan 93.
Eero Kinnunen
Eero Kinnunen (8. tammikuuta 1932 Jyväskylä – 5. marraskuuta 2005 Las Palmas, Espanja) oli suomalainen mainostoimisto johtaja ja mainonnan suunnittelija, joka työskenteli koko uransa ajan mainostoimisto SEKissä.
Valmistuttuaan ekonomiksi Helsingin kauppakorkeakoulusta Kinnunen sai paikan mainostoimisto SEKistä aluksi mainostoimittajana eli copywriterina ja yleni sitten suunnittelupäälliköksi, luovan osaston johtajaksi ja johtoryhmän jäseneksi. SEKin toimitusjohtajana Kinnunen toimi vuodesta 1970 ja sitten hallituksen puheenjohtajana 1985–1991, kunnes jäi eläkkeelle.
Kinnusen ja Kari Mannerlan johdolla SEK organisoitiin 1970-luvun alussa uudelleen noin kymmenen työntekijän suunnitteluryhmiin omine yhteyshenkilöineen, tekstisuunnittelijoineen, visuaalisine suunnittelijoineen ja viimeistelijöineen. Kinnunen otti tässä oppia erityisesti amerikkalaisten Bill Bernbachin ja Rosser Reevesin sekä ruotsalaisen Leon Nordinin metodeista, kuten myös kehittäessään SEKille omaa sisäistä koulutusohjelmaa.
Finnairin uutta New Yorkin reittiä mainostava ”Omena” voitti ensimmäisenä suomalaisena mainoselokuvana Kultaisen leijonan Cannesin mainosfestivaaleilla 1969. Sen Kinnunen suunnitteli yhdessä mainoselokuvaohjaaja Hans Haatajan kanssa. Heidän yhteistyötään oli myös Seija Tynin esittämän Supertyttö-hahmon varaan rakentuva Shell-huoltamoiden kampanja ”Mieheni on Supermies” 1960-luvun puolessavälissä.
Kinnunen oli jäsenenä Myynti- ja mainosyhdistyksen ja Mainostoimistojen liiton johtokunnissa sekä MTV:n hallintoneuvostossa. Hän toimi Mainostaja-lehden päätoimittaja 1966–1971 ja Vuoden huiput -mainoskilpailun ensimmäisenä ylituomarina 1981. Kinnunen sai Mainonnan monitaho -palkinnon 1982 ja Mainostoimistojen liiton kunniajäsenyyden 1990.
Lestijoki (lehti)
thumb|Lestinjoki-lehden vanha logo
Lestijoki on Lestijokilaakson alueen kunnissa, (Kannus, Toholampi, Lestijärvi, Himanka ja Lohtaja) kerran viikossa torstaisin ilmestyvä paikallislehti. Lehteä julkaisee Hilla Group Oyj. Lehti ilmestyi vuosina 1976–2007 Lestinjoki-nimisenä. Nimen n-kirjain jätettiin pois vuoden 2008 alussa.
Lehden päätoimittaja on Marja-Leena Mattila, ja vt. päätoimittajana toimii 9.12.2019 alkaen Joni Mäki-Petäjä. Lestijoki-lehden levikki on 4 633 kpl. Lehden toimitus sijaitsee Kannuksessa. Lehti painetaan samaan KPK Yhtiöt -konserniin kuuluvassa Botnia Print Oy:n kirjapainossa Kokkolassa.
Sleep (albumi)
Sleep on Masterstroken toinen studioalbumi, joka julkaistiin 28. marraskuuta 2007.
Kokoonpano
+
Pohjankarhepääsky
Pohjankarhepääsky (Stelgidopteryx serripennis) on Pohjois- ja Väli-Amerikassa tavattava pääskyihin kuuluva varpuslintu.
Koko ja ulkonäkö
Kooltaan pohjankarhepääsky on noin 13–15 cm:n pituinen. Selkäpuolelta laji on vaaleanruskea ja vatsapuolelta kermanvalkoinen. Rinta ja kyljet ovat usein vaaleanharmaat. Kurkku on vaaleampi ja toisinaan kanelinruskea. Aikuisten pohjankarhepääskykoiraiden siipien kärkien sulat ovat jäykistyneet ja sahalaitaiset. Pohjankarhepääsky muistuttaa ulkonäöltään törmäpääskyä (Riparia riparia), mutta eroaa siitä harmaan rintansa perusteella.