cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kriittinen rotuteoria
Politiikassa
Vuonna 2022 Boghossian ja dokumentaristi Travis Brown julkaisivat Signal production -tuotantoyhtiön kautta dokumentin Woke reformation, jossa käydään läpi kriittistä rotuteoriaa ja muita woke-ideologiaan liittyviä teorioita ja ilmiöitä ja pohditaan niiden mahdollisia ratkaisuja. Omien sanojensa mukaan Travis Brown lähti tekemään dokumenttia ja vastustamaan kriittisen rotuteorian sisältävää, mutta sitä laajempaa niin sanottua woke-ideologiaa, koska on itse kasvanut fundamentalistisesti Raamattua tulkitsevan kristityn ryhmän sisällä, jonka toimintakulttuurissa hän näkee paljon samaa woke-ideologian kanssa. Nuoruudessaan hän erosi perheestään ja kyseisestä ryhmästä ollen nykyään agnostikko ateisti, vain päätyäkseen niin sanotun kulttuurisodan keskiöön Portlandin kaupunkiin Oregonin osavaltioon. Omien sanojensa mukaan hän haluaa "vastustaa dogmaattisia ja sisäryhmä-ulkoryhmä ajattelua edustavia, sekä muiden ihmisten demonisointia ja "harhaoppisten" leimaamista opettavia ideologioita tai kultteja", joihin hän kriittisen rotuteorian ja woke-ideologian rinnastaa.
Sekä Lindsay että Boghossian ovat kritisoineet kriittisen rotuteorian kannattajia siitä, että Lindsay ja Boghossian on yritetty progressiivisiksi itseään tituleeraavissa vasemmistolehdissä leimata äärioikeiston tai republikaanien kannattajiksi, vaikka Lindsay ja Boghossian eivät omien sanojensa mukaan ole koskaan äänestäneet republikaaneja, ja ovat poliittisesti enemmän vasemmalla tai keskellä kuin oikealla, ja ovatkin omasta mielestään länsimäista demokratiaa kannattavia arvoliberaaleja, poliittisesti moderaatteja ateisteja, sekä kirjailijoita ja tieteentekijöitä.
Vaikka Pluckrosen ja Lindsayn kirjan mukaan vasemmistolainen älymystö oli ensimmäinen, joka kritisoi kriittistä rotuteoriaa ja monia siihen liittyviä taustateorioita (lähinnä akateemisissa teksteissä ja piireissä), niin viime vuosina oikeiston on sanottu ottaneen kriittisen rotuteorian poliittiseksi silmätikukseen ja vasemmiston alkaneen levittää kriittistä rotuteoriaa.
Suomessa osa tutkijoista ja oikeistosta on arvostellut kriittisen rotuteorian levittämisestä erityisesti humanistisia tieteitä, sukupuolentutkimusta ja yhteiskuntatieteitä, mutta Lindsayn ja Boghossianin mukaan Amerikassa sen levittämisestä ovat vastuussa sukupuolentutkimuksen tiedejulkaisujen lisäksi erityisesti kasvatustieteet esimerkiksi yliopistojen ja koulujen henkilökunnan koulutuksen kautta, ja alunperin oikeustieteet Kimberlé Crenshawn, Derrick Bellin ja Richard Delgadon kautta. Vuonna 2022 Boghossian julkaisikin ohjelmasarjan nimeltä Why colleges are becoming cults, jossa käydään Portlandin yliopiston englannin kielen apulaisprofessori Lyell Asherin kertomana läpi kriittisen rotuteorian ja sen koulutusmetodien leviämistä Amerikan oppilaitoksissa kasvatustieteen oppilaitosten kautta. Myös Lindsay on pitänyt kasvatustieteeseen levinnyttä kriittistä rotuteoriaa kritisoivia luentoja, joissa hän käy läpi kriittisen teorian konkarin, kasvatusfilosofi Paulo Freiren Sorrettujen pedagogiikan sisältämää koulutuksen kriittistä metodia.
Myös joissain osissa Suomea on otettu käyttöön kriittisen rotuteorian mukaisia antirasismikoulutuksia. Esimerkiksi opinto-ohjaajille on alettu pitää vastaavan sisältöisiä opetusministeriön ja Helsingin kaupungin koulutuksia, mistä Helsingin Sanomat julkaisi artikkelin vuonna 2021. Lisäksi Helsingin yliopisto on alkanut tarjota antirasismikoulutusta esimerkiksi tuutoreille ja henkilökunnalle. Vuonna 2021 Suomen kouluissa lanseerattiin käyntiin myös EU:n rahoittama 4.-6.luokkalaisille suunnattu kriittisen pedagogiikan mukainen antirasismikoulutus suomalaisiin kouluihin.
Vuoden 2020 presidentinvaalien jälkeen Fox News ja useat muut yhdysvaltalaiset oikeistolaiset tiedotusvälineet nostivat kriittisen rotuteorian puheenaiheeksi. Professori Marko Maunulan mukaan ”''Uutismediat ryhtyivät pelottelemaan vanhempia, kuinka kriittinen rotuteoria saapuu heidän lastensa kouluihin aivopesemään heidät vihaamaan Amerikkaa. Ani harvalla hysteerisistä protestoijista oli edes hajua kriittisen rotuteorian olemuksesta. Tuskin kukaan tiesi, että kyseessä on joidenkin yliopistotason professoreiden käyttämä teoria eikä kymmenvuotiaille suunnattu opetusohjelma.''” Hänen näkemyksiään vastaan sotii kuitenkin edellä esitettyjen tutkijoiden ja dokumenttien esittämä kritiikki mm. kriittistä rotuteoriaa ja Sorrettujen pedagogiikkaa, ja niiden leviämistä kohtaan. Donald Trump ja useat muut republikaanisen puolueen poliitikot ovat toistaneet politisoinnissaan kriittistä teoriaa kohtaan esitettyä kritiikkiä, esimerkiksi sanomalla kriittisen rotuteorian syrjivän valkoihoisia. Käsitteen käytön on sanottu muodostuneen kulttuurisodan välineeksi ja vastaiskuksi kesällä 2020 nousseelle rasismin vastaiselle Black Lives Matter aktivistiliikkeelle.
Kesällä 2021 julkaistun mielipidetiedustelun mukaan 70 prosenttia yhdysvaltalaisista kertoi kuulleensa kriittisestä rotuteoriasta. Yli viidennes amerikkalaisista oli sitä mieltä, että sen mukaan valkoiset ihmiset ovat luonnostaan pahoja. Republikaanisen puolueen äänestäjistä käsitystä piti totena yli kolmasosa.
Kritiikki
Helen Pluckrose ja James A. Lindsay arvostelevat kriittistä rotuteoriaa teoksessaan Cynical Theories (2020). Pluckrosen ja Lindsayn mukaan kriittinen rotuteoria kuulostaa itsessään rasistiselta kuvatessaan valkoiset luonteenominaisuuksiltaan epämoraalisina. Teorian mukaan ainoastaan valkoiset ihmiset voivat olla rasisteja, sillä rasismi on ylivaltaa ja ennakkoluuloja. Siksi vain ei-valkoisilla ihmisillä on oikeus puhua rasismista, ja valkoisten tehtävänä on kuunnella. ”Värisokeus” eli tasapuolinen suhtautuminen kaikkiin ja länsimaalainen suvaitsevaisuus ovat tapa kieltää rakenteellisen rasismin olemassaolo. Pluckrosen ja Lindsayn mukaan kriittinen rotuteoria tässä hylkää periaatteen yksilöiden tasa-arvosta.
Marko Maunulan luonnehdinnan mukaan kriittinen rotuteoria ”sisältää jotain uutta, jotain vanhaa, jotain hyvää ja ripauksen huuhaata”. Sama pätee hänen mukaansa useimpiin muihinkin akateemisiin teorioihin.
Korea
Korea voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Seiji Mizushima
Seiji Mizushima (s. 28. tammikuuta 1966) on japanilainen televisio- ja elokuvaohjaaja. Hän on ohjannut Fullmetal Alchemistista tehdyn animen, kuten myös elokuvan Fullmetal Alchemist the Movie: Conqueror of Shamballa (2005).
Pallavolo Modena
Pallavolo Modena on italialainen lentopalloseura Modenasta. Se on kautta aikojen menestyksekkäin lentopalloseura Italiassa. Seura on voittanut maailman parhaimpana pidettävän Italian A1-liigan peräti yksitoista kertaa, sekä maailman arvostetuimman seurakilpailun Mestareiden liigan neljä kertaa.
Tuplat
1988, 1989, 1995, 1998, (4)
Triplat
1986, 1995, 1997 (3)
Muuta
Cimone Modenassa on pelannut suomalaisista lentopalloilijoista Jouni Parkkali ja Petteri Laurila, joka voitti joukkueen kanssa Modenan viimeksi voittaman A1-liigan mestaruuden 2002 vuonna. Parkkali pelasi Modenassa 1981-1982 kaudella menestyksekkäästi voittaen Italian Cupin hopeaa sekä etenemällä välieriin liigassa.
Cimone Modena on myös yhteistyössä Lentopallon SM-liigassa pelaavan Raision Loimun kanssa tiiviisti. Modenan ja Loimun yhteistyö sopimus mahdollistaa Loimun pelaajien leireilyn Italiassa, ja Modenan pelaajien pelaamisen Loimussa mikäli pelipaikka ei aukea joukkueessa. Modena ja Loimu pelasivat suomalaisseuran 50-vuotisjuhlaottelun jonka suomalaisjoukkue voitto yllättäen 3-2.
Itä-Ukrainan mielenosoitukset 2014
Kielikiista
thumb|Venäläismielisten separatistiaktivistien julisteita ja linnoitteita [[Slovjanskissa huhtikuussa.]]
Venäläismielisten protesti
Venäläismieliset protestoivat helmikuussa Itä-Ukrainan kaupunkien kaduilla. Venäjän ja protestoijien mielestä uusi hallitus sorti Ukrainan venäläisiä ja se oli fasistinen. Erään paikallisen venäläisen mielestä mielenosoittajia oli vain muutama tuhat, ja samat mielenosoittajat liikkuivat eri kaupungeissa. Osa separatisteista sai myös palkkaa toiminnastaan eli he toimivat palkkasotilaina.
Venäläismieliset aseistetut separatistit alkoivat vallata itselleen hallintorakennuksia Itä-Ukrainan venäläisenemmistöisillä Donetskin, Luhanskin ja Harkovan alueilla ja näiden lähellä. Ensi kertaa venäläismieliset mielenosoittajat yrittivät vallata Ukrainan hallintorakennuksen 1. maaliskuuta. . Mielenosoittajat mellakoivat ja tunkeutuivat moniin hallintorakennuksiin Donetskissa 16. maaliskuuta 2014.
Ukraina ja länsi syyttivät Venäjää mielenosoitusten, levottomuuksien ja aseellisen vastarinnan salaisesta suunnittelusta ja järjestämisestä muun muassa tiedustelupalvelun ja erikoisjoukkojen avulla. Ukrainaan oli solutettu rajan yli venäläismiehiä, jotka nostattivat Ukrainan venäläisiä kapinaan uutta hallitusta vastaan. Venäjän tarkoituksena oli Ukrainan hallituksen edustajan mukaan sytyttää maahan sisällissota, joka oikeuttaisi venäläisten väliintulon turvaamaan rauhaa alueille ja Venäjä saisi näin haluamansa venäläisalueet.
Venäjän räikeänä pidetty propaganda leimasi Ukrainan hallituksen fasisteiksi ja yhdisti hallituksen samaan kastiin terroristien kanssa. Venäjä kiisti tukevansa separatismia, mutta antoi silti venäläisaktivisteja tukevia lausuntoja. Se vakuutti 9. huhtikuuta, ettei sillä ollut sotilaallisia toimia Ukrainan vastaisella rajallaan. Suurlähettiläs Heikki Talvitie totesi myös, että Maidanin aukion tapahtumissa näkyvästi mukana olleen sodanaikaista natsipuoluetta esikuvanaan pitämän Svoboda-puolueen mukaanotto hallitukseen huolestutti venäläisiä erityisesti, koska natsipuolue ajoi erityisesti Itä-Ukrainan venäläisiä keskitysleireille.
Venäläismielisten haltuun oli otettu 16. huhtikuuta hallitusrakennuksia ainakin kahdeksassa Itä-Ukrainan kaupungissa. Rakennuksia oli tässä vaiheessa vallattu Slovjanskissa, Mariupolissa, Makijivkassa, Horlivkassa, Kramatorskissa, Hartsyzkissä, Jenakijevessa ja Ždanivkassa. Sittemmin separatistit laajensivat toimintaansa näitä kaupunkeja laajemmalle alueelle.
Minna Pirilä
Minna Pirilä-Martti (s. 1. heinäkuuta 1966) on suomalainen kulttuurialan työntekijä.
Koulutukseltaan Pirilä-Martti on taiteen maisteri ja kulttuurintuottaja. Hän toimi näyttämötaiteen läänintaiteilijana vuosina 2005–2009. Etelä-Karjalan Lastenkulttuurikeskus METKUn toiminnanjohtajana hän on toiminut vuodesta 2009.
Pirilä-Martti on näytellyt elokuvissa ja televisiosarjoissa sekä monissa päärooleissa Lappeenrannan kaupunginteatterissa. Erityisesti hänet tunnetaan rooleistaan Margit Hautalana elokuvassa Esa ja Vesa – auringonlaskun ratsastajat, lotta Louhelana elokuvassa Rukajärven tie sekä Jaana Sutelana televisiosarjassa Lehmän vuosi. Lisäksi hän on näytellyt muun muassa elokuvissa Akvaariorakkaus ja ''Romanovin kivet. ''
Live Evil
Live Evil voi tarkoittaa ainakin seuraavia:
Lattapyrstökäärmeet
Lattapyrstökäärmeet (Laticaudinae) on myrkkytarhakäärmeiden alaheimo, jonka ainoa suku on lattapyrstökäärmeet (Laticauda). Sukuun kuuluu kahdeksan lajia, joista seitsemän elää meressä ja yksi makeassa vedessä. Lattapyrstökäärmeet pystyvät liikkumaan myös kuivalla maalla. Tämä on tarpeen, sillä naaraat nousevat maalle munimaan. Niiden ruumiin poikkileikkaus on lähes pyöreä; vain pyrstö on litteäkylkinen. Vatsapuolen suomut ovat kookkaita kilpiä. Lattapyrstökäärmeiden sierainaukot ovat siirtyneet pään päälle, mutta eivät yhtä taakse kuin melakäärmeillä. Lajin yksilöitä saattaa tavata jopa satojen metrien päässä vedestä paistattelemassa päivää. Juovalattapyrstö voi kasvaa yli kaksimetriseksi.
Lattapyrstökäärmeiden munintakausi voi kerätä lajin yksilöitä massoittain tietyille alueille. Juovalattapyrstöä (Laticauda semifasciata) pyydystetäänkin joka vuosi kymmeniätuhansia yksilöitä munintapaikoilta. Laji on muutoinkin taloudellisesti merkittävin merikäärme, sillä itäaasialaiset käyttävät sen nahkaa ja lihaa. Monet uskovat merikäärmeiden lihan muun muassa lisäävän seksuaalista halukkuutta.
Poronkusema
Poronkusema on vanha porolla liikuttaessa käytetty tarkemmin määrittelemätön pituuden mittayksikkö. Poronkusema on se matka, jonka ajoporoa voi ajaa (poron) virtsaamistaukojen välillä. Poro ei pysty virtsaamaan juostessaan, ja liian pitkä juoksuttaminen voi aiheuttaa sille halvaustilan. Poronkuseman sanotaan olevan noin 7,5 kilometriä.
Buzz! Suuri Tietovisa
''Buzz! Suuri Tietovisa'' sai BAFTA-palkinnon 2006.
Pelitilat ja kierrokset
Tavallinen peli
Oma peli
Yksinpeli
Polttopallo
Salamavisa
Eliminator
Juontaja
Armen Tahtadžjan
Armen Leonovitš Tahtadžjan (, ; 10. kesäkuuta (J: 28. toukokuuta) 1910 Şuşa, Jelizavetpolin kuvernementti (Vuoristo-Karabah), Venäjän keisarikunta – 13. marraskuuta 2009 Pietari) oli neuvosto-armenialainen kasvitieteilijä. Hän tuli kansainvälisesti kuuluisaksi ”Tahtadžjanin järjestelmänä” tunnetulla siemenkasvien luokittelujärjestelmällään. Tahtadžjan myös kehitti laajalti käytössä olevan kasvimaantieteellisten alueiden jaottelun.
Tahtadžjan valmistui vuonna 1932 Tbilisin Yleisliittolaisesta subtrooppisten viljelykasvien instituutista ja työskenteli sen jälkeen Suhumissa kasvintuotantoinstituutissa. Vuodesta 1938 hän työskenteli Jerevanin valtionyliopistossa, vuodesta 1944 sen professorina ja samalla Armanian tiedeakatemian kasvitieteen instituutin johtajana. Hän ei hyväksynyt lysenkolaisuutta ja menetti siksi tehtävänsä. Vuosina 1949–1961 hän oli Leningradin yliopiston professori ja vuodesta 1954 myös johti laitosta Neuvostoliiton tiedeakatemian kasvitieteen instituutissa. Vuosina 1976–1987 hän toimi tämän kuuluisan Komarov-instituutin johtajana.
Tahtadžjan oli NKP:n jäsen vuodesta 1946. Hänet nimitettiin Neuvostoliiton tiedeakatemian kirjeenvaihtajajäseneksi 1966 ja akateemikoksi (varsinaiseksi jäseneksi) 1972. Hän oli Neuvostoliiton kasvitieteen seuran (1973), IUBS:n kasvitieteen osaston (1975) ja Kansainvälisen kasvitieteen yhdistyksen (1975) puheenjohtaja. Kunnianosoituksena hänet kutsuttiin useiden ulkomaisten tiedeakatemioiden jäseneksi, mm. Yhdysvaltain kansallisen tiedeakatemian (1971) ja Suomalaisen tiedeakatemian (1971). Hänelle myönnettiin Leninin kunniamerkki ja sosialistisen työn sankarin arvonimi (1990).
Tahtadžjanista käytetty auktorilyhenne on Takht..
Timo Suomalainen
thumb|300px|right|Temppeliaukion kirkko sisältä. Lehterin itäpää. thumb|300px|right|Haagan ammattikoulu. thumb|300px|right|Hotelli Mesikämmen. thumb|300px|right|Espoonlahden kirkko. thumb|300px|right|Haminan poliisi- ja oikeustalo. thumb|300px|right|Laurea AMK. Sisäänkäyntikatos. thumb|300px|right|Seurakuntakeskus Pornainen. Näkymä salista.
Timo Sakari Suomalainen (8. maaliskuuta 1928 Suursaari – 1. toukokuuta 2021 Tampere) oli suomalainen arkkitehti, Amerikan Arkkitehtiliiton (AIA) ja Suomen Arkkitehtiliiton (SAFA) kunniajäsen. Hän työskenteli vuoteen 1988 yhdessä veljensä Tuomo Suomalaisen kanssa. Heidän tunnetuin suunnittelutyönsä on vuonna 1969 valmistunut Temppeliaukion kirkko Helsingissä.
Koulutus- ja työhistoria
Timo Suomalaisen vanhemmat olivat majakkamestari Oskar Juho Suomalainen ja sairaanhoitaja Laina Suomalainen (o.s. Esko). Suomalaisen puoliso oli Seija Ritva Hillevi Rastas (k. 1978).
Timo Suomalainen valmistui ylioppilaaksi Kotkan Lyseosta 1948 ja arkkitehdiksi Helsingin teknillisestä korkeakoulusta 1956. Hän työskenteli arkkitehtitoimistoissa Hytönen & Luukkonen 1951–1954 ja Bertel Saarnio 1955–56 sekä vuodet 1958–1962 Puolustusministeriön rakennusosastolla. Vuonna 1956 Timo Suomalainen sai arkkitehdiksi vielä opiskelevan veljensä Tuomo Suomalaisen (1931–1988) kanssa ensimmäisen palkinnon yleisessä suunnittelukilpailussa Lappeenrantaan rakennettavasta Etelä-Saimaan ammattioppilaitoksesta. Veljekset saivat myös suunniteltavakseen tämän mittavan kohteen ja perustivat syksyllä 1956 oman toimiston, jota he johtivat yhdessä Tuomon kuolemaan asti. Timo Suomalainen oli sivutoimisesti Teknillisessä korkeakoulussa 1959–1961 assistenttina ja 1961–1964 erikoisopettajana (aine arkkitehtuuri 1).
Arkkitehtonisesta ilmaisusta
Timo Suomalainen on yhdessä veljensä kanssa suunnitellut useita julkisia rakennuksia, joista moni vapaiden muotojen, korostetun materiaalintunnun ja rakenteiden visualisoinnin aktiivisuudessa poikkeaa aikakautensa suomalaisen arkkitehtuurin rationaalisesta valtalinjasta, jota vastaan vain muutama arkkitehti kapinoi. Töistä tunnetuin on kallioon louhittu Helsingin Etu-Töölössä sijaitseva Temppeliaukion kirkko (1960–1969).
Kirjassa Temppeliaukio – kirkko Suursaaresta länteen (WSOY 2003) Timo Suomalainen kertoo, kuinka arkkitehtiveljekset ensimmäisen oman työn, puhdaslinjaisen Etelä-Saimaan ammattioppilaitoksen valmistuttua 1960 alkoivat kaivata töissään pääsyä ehdottomuudesta vapauteen, vaistonvaraisuuteen ja inhimilliseen moni-ilmeisyyteen. Rakennustaiteellisessa mielessä he pyrkivät nyt järkipohjaisesta suunnittelusta edelleenkään tinkimättä saattamaan kaikki, myös toiminnalliset ratkaisut alitajuntaa luotaamalla kohti toteutusta. He kunnioittivat rakennuspaikkaa antaen sen erityispiirteiden – usein luonnon – osallistua suunnitteluun.
Vuonna 2000 Amerikan arkkitehtiliiton (AIA) kunniajäseneksi kutsutun Timo Suomalaisen varsinaiseksi ansioksi amerikkalaisen arkkitehdin Gerald Moorheadin kokoamassa materiaalissa katsotaan veljesten yhteinen ja Timo Suomalaisen myöhempi edelleen ilman trendejä ja visuaalista pakkopaitaa toteutettu arkkitehtuuri; sen laaja-alaisuus, esimerkillisyys ja runollisuus. Vuonna 2010 Timo Suomalainen kutsuttiin Suomen Arkkitehtiliiton (SAFA) kunniajäseneksi. Perusteluissa mainittiin Timo Suomalaisen suunnittelussaan soveltaman kriittisen pragmatismin heijastuvan koko hänen mittavassa tuotannossaan.
Suomen Arkkitehtuurimuseo vastaanotti keväällä 2020 kokoelman, joka on kattava läpileikkaus Timo Suomalaisen ja hänen veljensä Tuomo Suomalaisen työskentelystä.
Poimintoja työluettelosta
Toteutettuja töitä on yhteensä noin 150 (suunnitelmat yhteisiä Tuomo Suomalaisen kanssa vuoden 1988 loppuun asti ja osa sen jälkeen Ilari Suomalaisen kanssa):
Palkinnot yleisissä arkkitehtuurikilpailuissa
Vuoden 1967 jälkeen vain yksi osallistuminen yleisiin kilpailuihin.
Kuvagalleria
<Gallery> Tiedosto:Ristiniemen_kappeli_Pihanakyma_Dia3.jpg|Ristiniemen kappeli, pihanäkymä. Tiedosto:Leirikankaan_kappeli.jpg|Leirikankaan kappeli Tiedosto:Kellonummen_kappeli.jpg|Kellonummen kappeli Tiedosto:Paijalan_kappeli.jpg|Paijalan kappeli Tiedosto:Hietaman_kylakirkko2.jpg|Hietaman kirkko </Gallery>
Aleksanteri Suuren armeija
right|thumb|300px|Makedonialaista jalkaväkisotilasta esittävä kuva niin sanotusta [[Aleksanterin sarkofagista.]]
Aleksanteri Suuren armeija koostui Aleksanterin valtakauden alussa makedonialaisista ja Makedonian liittolaisten joukoista. Aleksanterin valloitettua Persian valtakunnan armeijaan liitettiin persialaisia ja muita ulkomaalaisia joukkoja.
Persian valloituksen jälkeen Aleksanteri liitti armeijaansa itämaisia joukkoja ja vapautti palveluksesta suurimman osan liittolaisjoukoistaan. Myös makedonialaisten sotilaiden määrä suhteessa muihin joukkoihin väheni. Intian sotaretken jälkeen armeijaan liittyi myös persialaista jalkaväkeä joka oli koulutettu taistelemaan makedonialaiseen tapaan. Aleksanterin kuoleman jälkeen armeijan joukot taistelivat Aleksanterin seuraajien eli diadokien sodissa.
Makedonian armeija
right|thumb|300px|Makedonialaisen armeijan taistelujärjestys Aleksanterin ja hänen isänsä Filippos II:n aikana.
Aleksanteri Suuren isä Filippos II oli jättänyt pojalleen perinnöksi hyvin koulutetun armeijan. Se koostui raskaasta ratsuväestä, jonka tärkeimmät yksiköt olivat ns. toveriratsuväkeä (hetairoi), sekä jalkaväestä, josta suurin osa taisteli falangimuodostelmassa ja oli varustettu pitkillä sarissa-keihäillä. Kyseistä jalkaväenyksikköä kutsuttiin nimellä pezhetairoi (”jalkautuneet toverit”). Tärkeä jalkaväkiyksikkö oli myös hypaspistai (”kilvenkantajat”), joka taisteli falangissa ja myös kevyemmin aseistettuna huonokulkuisessa maastossa. Armeijaan kuului myös kevyttä ratsuväkeä (prodromoi, ”edelläjuoksijat”), jonka tehtäviin kuului etupäässä tiedustelu ja armeijan sivustojen suojaaminen taistelussa.
Hetairoi eli toveriratsuväki
left|thumb|300px|Aleksanteri Suuri taistelussa persialaisia vastaan. Aleksanteri taisteli usein itse [[Toveriratsuväki|toveriratsuväen mukana.]] Makedonian raskas ratsuväki oli armeijan iskukykyisin joukko, joka taisteli yleensä kiilamuodostelmassa. Melkein jokainen taistelu ratkesi ratsuväen rynnäköllä vihollisen rivistöön murrettuun aukkoon. Nimensä mukaan se koostui kuninkaan ”tovereista”. Ratsuväki oli jaettu kahdeksaan osastoon (ile), joiden vahvuus oli ehkä 200–250 miestä. Osastoa johti ilarkki. Yksi osastoista oli niin sanottu kuninkaallinen osasto ile basilike.
Varusteina heillä oli pronssinen boiotialainen kypärä, kyrassi (thoraks, rintapanssari) sekä peitsi (ksyston).
Persian sotaretken alkaessa ratsuväkeä johti Parmenionin poika Filotas. Hänen tittelinsä oli luultavasti hipparkki. Ratsuväen johtoa uudistettiin sen jälkeen kun Filotas tuomittiin osallistumisesta salaliittoon kuningasta vastaan vuonna 330 eaa. Tämän jälkeen Aleksanteri nimitti ratsuväen johtoon kaksi henkilöä, parhaimman ystävänsä Hefaistionin ja ageman päällikön Kleitos Mustan. Kleitos sai kuitenkin surmansa vuonna 328 eaa. Tämän jälkeen ratsuväki jaettiin uudelleen osastoihin, joiden komentajina toimi hipparkki, joka sai käskynsä suoraan Aleksanterilta.
Hipparkkeina toimivat Filotaan, Hefaistionin ja Kleitoksen lisäksi ainakin Koinos, Krateros, Perdikkas, Kleitos Valkoinen, Demetrios Althaimeneen poika ja kreikkalainen Eumenes Kardialainen.
Prodromoi
Makedonialainen kevyt ratsuväki toimi yleensä tiedustelutehtävissä. Kevyet ratsumiehet käyttivät yleensä heittokeihäitä, mutta he saattoivat myös käyttää sarissa-keihään ratsuväkiversiota (ksyston). Joissain lähteissä kevyttä ratsuväkeä kutsutaan myös nimellä sarisa-kantajat (sarisaforoi) ja se taisteli ainakin Granikosjoen taistelussa pitkillä sarisa-keihäillä lyhyemmän ratsuväkikeihään sijaan. Kevyt ratsuväki oli organisoitu raskaan ratsuväen tavoin osastoihin (ile), joita oli ainakin neljä. Armeijaan kuului myös paionialaista ja traakialaista kevyttä ratsuväkeä. Kevyt makedonialainen ratsuväki häviää lähteistä Gaugamelan taistelun jälkeen. Luultavasti se sulautui raskaaseen ratsuväkeen niin että jokaiseen ratsuväen osastoon kuului myös kevyttä ratsuväkeä.
Pezhetairoi
right|thumb|350px|Makedonialainen falangi. Makedonialaisen jalkaväen pääosa taisteli falangimuodostelmassa. Heidän tärkein aseensa oli 4–5 metriä pitkä sarisa-keihäs. Jalkaväki oli jaettu osastoihin (taksis), jotka koostuivat noin 1500 miehestä.
Osastot olivat yleensä nimetty komentajansa mukaan, joskus jopa sen jälkeenkin kun komentaja oli siirtynyt toisiin tehtäviin, kuten Koinoksen osasto Hydaspesjoen taistelussa. Persian sotaretkelleen Aleksanteri otti mukaan kuusi tällaista osastoa eli noin 9000 sotilasta. Aleksanteri jätti Makedoniaan käskynhaltija Antipatrokselle myös kuusi osastoa. Intian sotaretken alkaessa osastoja oli ainakin seitsemän ja ilmeisesti yksi oli perustettu Makedoniasta lähetetyistä täydennyksistä. On myös mahdollista että osastoja oli Intian sotaretken aikana jopa yhdeksän tai kymmenen. Tätä olettamusta kannatti aikanaan Helmut Berve. Mutta luultavasti armeija ei ollut saanut tarpeeksi vahvennuksia näin monta osastoa varten. Sekaannus osastojen määrästä johtuu siitä että lähteissä mainitaan useita taksiarkkeja. Osastojen komentajat on kuitenkin lueteltu Arrianoksen teoksessa Gaugamelan ja Hydsaspesjone taisteluiden yhteydessä. Kummassakin taistelussa Aleksanteri tarvitsi kaikki joukkonsa. Gaugamelassa Aleksanterilla oli kuusi osastoa, Hydaspeksella taas seitsemän.
Arrianoksen mukaan jalkaväkiosastojen komentajina toimivat Granikosjoen taistelussa Perdikkas, Koinos, Amyntas, Meleagros, Krateros ja Filippos Amyntaan poika. Issoksen taistelussa Filippoksen tilalle oli tullut Ptolemaios Seleukoksen poika. Gaugamelan taistelussa Ptolemaioksen tilalle oli tullut Polyperkhon, ja Amyntaan sijaisena toimi hänen veljensä Simmias. Hydaspesjoen taisteluun osallistui vain viisi jalkaväkiosastoa, joita komensivat Meleagros, Antigenes, Kleitos Valkoinen, Attalos ja Gorgias. Polyperkhonin ja Alketaksen osastot odottivat taistelun ajan joen toisella rannalla.
Hypaspistai
right|thumb|300px|Nykyaikainen rekonstruktion Aleksanterin aikaisen hypaspistin varusteista. Hypaspistit eli kilvenkantajat olivat eräänlainen makedonialaisen jalkaväen valiojoukko. Hypaspistit olivat luultavasti kehittyneet aikaisemmasta kuninkaallisesta henkivartiostosta. Tätä kuvasi esimerkiksi se, että yksi heistä kantoi kuninkaan henkilökohtaisia aseita ja pyhää kilpeä, jonka Aleksanteri oli ottanut ilionilaisesta Athenen temppelistä.
Persian sotaretken alkaessa Aleksanterilla oli kolme osastoa hypaspisteja. Yhteen osastoon kuului noin 1000 miestä, ja sitä johti khiliarkhos. Ei tiedetä tarkkaan, miten hypaspistit oli varustettu, mutta suuremmissa taisteluissa he taistelivat osana falangia ja tuolloin heidän varusteensa olivat varmasti samat kun muiden jalkaväkiosastojen. Toisaalta hypaspistit taistelivat yleensä jalkaväkifalangin ja ratsuväen välissä, joten heidän oli pystyttävä liikkumaan nopeasti, jotta he pysyisivät ratsuväen mukana. Heidän varusteensa on siis saattanut olla kevyempää kun falangin sotilailla. Hypaspistit olivat myös aina mukana kun Aleksanteri otti mukaansa osan armeijastaan jotain erikoistehtävää varten. Yksi osasto oli niin sanottu kuninkaallinen henkivartiosto agema. Persian sotaretken alkaessa hypaspisteja johti Parmenionin poika Nikanor, joka kuoli vuonna 330 eaa. Nikanorin jälkeen hypaspistien komentajaksi nimitettiin, ilmeisesti molossien kuningashuoneeseen kuulunut, Neoptolemos. Kuninkaallisen osaston komentajina toimivat Admetos (kaatui Tyroksen piirityksessä), Hefaistion (Gaugamelan taistelussa) ja Seleukos.
Ennen Intian sotaretkeä hypaspistit saivat uudet hopealla koristellut kilvet; tämän jälkeen heitä kutsutaankin nimellä "hopeakilvet" (argyraspides). Heitä täydennettiin varmasti muista jalkaväkijoukoista, koska Aleksanterin kuollessa heitä oli vielä 3000. Monien taistelujen veteraaneina hopeakilvet osallistuivat vielä Aleksanterin seuraajien eli diadokkien sotiin. Vuonna 317 eaa. heidän kaikkien väitettiin olevan jo yli 60-vuotiaita. He taistelivat aluksi Eumeneen puolella, mutta pettivät päällikkönsä Antigonokselle. Argyraspideja johtivat Antigenes ja Teutamos.
Somatofylakes
Kuninkaan henkivartijoita (somatofylaks) oli alkujaan seitsemän. Myöhemmin Aleksanteri nimitti Peukestaan kahdeksanneksi henkivartijaksi, koska tämä oli pelastanut hänen henkensä Intiassa. Henkivartijat toimivat todellisuudessa eräänlaisina adjutantteina, ja he saivat yleensä myös tärkeitä tehtäviä. Aleksanteri Suuren henkivartijoina toimivat ainakin Arybbas, Leonnatos, Hefaistion, Perdikkas, Ptolemaios, Lysimakhos ja Peithon.
Piiritysjoukot
Usein vähemmälle huomiolle jäävät Makedonian armeijan piiritysjoukot eli sapöörit. Näiden joukkojen organisaatiosta ei ole mitään tietoa. Makedonialaiset olivat kuitenkin ihailtuja piiritystaidoistaan, ja Filippos II oli varustanut armeijan sen ajan parhailla piirityskoneilla.
Tärkeitä piirityksiä olivat Theban piiritys vuonna 335 eaa. ja Persian sotaretken aikana Halikarnassoksen piiritys (334 eaa.) ja Tyroksen piiritys (332 eaa.).
Kreikkalaiset
right|thumb|Kreikkalainen hopliitti. Persian hyökkäykseen osallistui myös noin 7 000 sotilasta Korintin liiton jäsenkaupungeista. Kukin liiton jäsenkaupunki lähetti osaston omasta armeijastaan. Osastoilla oli omat upseerit, mutta kaikkien liittolaisjoukkojen johtajana toimi makedonialainen strategos. Kärsittyään murskatappion Filippos II:a vastaan kreikkalaiset yrittivät varustaa armeijansa nykyaikaisemmiksi. Jalkaväen varusteina yleistyi nyt kyrassi ja niin sanottu fryygialainen kypärä.
Persian sotaretkelle lähti myös noin 5 000 kreikkalaista palkkasotilasta, joita käytettiin etupäässä varuskuntina vallatuilla alueilla. Ennen Gaugamelan taistelua armeijaan liittyi myös 4 000 uutta palkkasotilasta, jotka oli rekrytoitu Peloponnesokselta. Myös Persian palveluksessa olleita kreikkalaisia palkattiin armeijaan. Palkkasotilaiden keskuudessa puhkesi myös kapinoita, erityisesti Aleksanterin viimeisinä vuosina. Liittolaissotilaista poiketen palkkasotilaat oli luultavasti vielä varustettu vanhaan tapaan pyöreällä kilvellä ja spartalaistyylisellä kypärällä, mutta ilman haarniskaa.
Thessalialaiset
Armeijaan kuului lisäksi thessalialainen noin 1800 miehen ratsuväkiosasto, jota pidettiin makedonialaisen ratsuväen veroisena. Thessalialaisia oli Persian sotaretkellä mukana kahdeksan osaston verran (ile).
Thessalialaisia johti Persian sotaretken alussa Kalas Harpaloksen poika. Kun Kalas nimitettiin Granikosjoen taistelun jälkeen Troasin satraapiksi thessalialaisten johtoon nimitettiin Aleksandros Aeropoksen poika. Sen jälkeen kun Aleksandros vangittiin syytettynä salajuonesta Aleksanteria vastaan thessalialaisia johti Filippos Menelaoksen poika‎
Jousimiehet
Jousimiehiä johti oma strategos, ja heidät oli jaettu 500 sotilasta käsittäneisiin osastoihin. Ensimmäinen jousimiesten komentaja oli Kleandros, joka kuoli Pisidiassa. Hänen seuraajakseen tuli Antiokhos, joka hänkin kuoli pian ja jonka seuraajaksi tuli kreetalainen Ombrion Egyptissä vuonna 331 eaa. Aleksanterin armeijaan kuului osasto kreetalaisia jousimiehiä jo ennen Persian sotaretkeä. Ilmeisesti kreetalaiset olivat liittolaisjoukkoja. Heitä ei mainita enää sen jälkeen kun Aleksanteri lähetti kotiin liittolaisjoukot Ekbatanassa. Kreetalaisia johti kreetalainen Eurybotas, joka kuoli Thebassa vuonna 335 eaa. Tämän jälkeen kreetalaisia johti sama Ombrion, joka nousi myöhemmin kaikkien jousimiesten johtajaksi. Lisäksi jousimiehiin kuului toinen osasto, joka liittyi armeijaan sotaretken aikana. Heitä johti Halikarnassoksessa kuollut Klearkhos. Häntä seurasi ilmeisesti Antiokhos, joka myös toimi jousimiesten strategoksena. Kolmas osasto jousimiehiä, joiden johtajana toimi Brison, liittyi armeijaan ennen Gaugamelaa. Heitä kutsutaan lähteissä makedonialaisiksi.
Muut
Armeijaan kuului myös muita kevyesti aseistettuja (psiloi) joukkoja, joista traakialaiset agrianit olivat kuuluisimpia. Agrianien kuningas Langaros lähetti luultavasti komppanian verran joukkoja Aleksanterin sotaretkeä varten. Ennen Issoksen taistelua toinen komppania agrianeja liittyi armeijaan.
Muita kevytaseisia kutsutaan lähteissä yleensä vain ”traakialaisiksi”. Mukana sotaretkellä heitä oli noin 7 000. Heihin kuului keihäänheittäjiä (akontistai) Traakiasta odrysien ja triballien heimoista sekä Illyriasta. Odrysejä johti heidän kuninkaansa poika Sitalkes, ja luultavasti muitakin kevytaseisia johtivat heidän omat komentajansa.
Sotanorsut
Intian sotaretken jälkeen armeijaan kuului myös sotaelefantteja, joita Aleksanteri oli saanut lahjaksi ja joita oli vallattu vihollisilta. Elefantteja Aleksanteri ei kuitenkaan tiettävästi käyttänyt missään taisteluissaan. Hänen seuraajansa käyttivät kuitenkin elefantteja ahkerasti sodissaan. Myöhemmin Intiasta tuotuja elefantteja päätyi aina Epeiroksen kuningas Pyrrhoksen käsiin. Hän taas käytti niitä roomalaisia vastaan.
Armeijan uudelleenorganisoiminen
Kukistettuaan Dareioksen Aleksanteri aloitti armeijansa uudelleenorganisoimisen. Itämaisten joukkojen määrä kasvoi vuosi vuodelta makedonialaisten kustannuksella. Aleksanterin kuollessa makedonialaiset käsittivät vain pienen osan koko armeijasta.
Vuoden 330 eaa. keväällä Ekbatanassa Aleksanteri lähetti Korintin liiton liittolaisjoukot kotiin Kreikkaan. Thessalialainen ratsuväki sai sekin käskyn palata kotiin seuraavana vuonna Baktriassa. Armeijaa laajennettiin itämaisilla joukoilla ehkä jo vuonna 330 eaa., mutta varmasti vasta vuonna 328 eaa. Tuolloin Sogdianasta kotoisin olevaa ratsuväkeä taisteli makedonialaisten joukkojen rinnalla. Hydaspeksella Aleksanterin palveluksessa oli ratsuväkeä ainakin Baktriasta, Sogdianasta ja saka-heimosta. Myös paikalliset intialaiset ruhtinaat lähettivät Aleksanterille joukkoja. Arrianoksen mukaan joukkoja oli yhteensä jopa 120 000. Itämaiset joukot taistelivat kuitenkin omissa yksiköissään.
Taistelut
Armeija kävi Aleksanteri Suuren lyhyen valtakauden (336 eaa. – 323 eaa.) aikana useita suuria taisteluja. Näiden lisäksi se suoritti monia piirityksiä ja osallistui useampiin pienempiin taisteluihin.
Jo Filippoksen aikana makedonian armeija kunnostautui monissa taisteluissa. Herakleia Lynkestiksen taistelussa (358 eaa.) makedonialaiset kukistivat illyrialaiset ja niin sanotussa Krookuskentän taistelussa (353 eaa.) makedonialaiset kukistivat vuorostaan Fokiin ja Ferain joukot. Lopullinen voitto kreikkalaisista kaupunkivaltioista saavutettiin vuonna 338 eaa. käydyssä Khaironeian taistelussa. Filippos kuoli kuitenkin jo vuonna 336 eaa. ja Aleksanteri nousi tämän jälkeen valtaistuimelle.
Theban piiritys
Filippoksen kuoltua thebalaiset nousivat kapinaan makedonialaisia vastaan. Kuultuaan Theban kapinasta Aleksanteri marssi pikavauhtia sitä vastaan. Aleksanteri alkoi piirittää Thebaa, mutta ei halunnut ryhtyä taisteluun vaan toivoi että asia saataisiin selvitettyä rauhallisesti. Lopulta Perdikkaan jalkaväkiosasto hyökkäsi kaupunkia vastaan ilman että hän olisi saanut siihen käskyä Aleksanterilta. Kun Aleksanteri näki Perdikkaan osaston hyökkäävän antoi hän määräyksen että muutkin osastot hyökkäisivät. Kaupungin valtauksen jälkeen Aleksanteri antoi liittolaistensa päättää Theban kohtalon. Kaupunki päätettiin tuhota maan tasalle. Theban naapurit jotka tukivat Makedoniaa saivat jakaa kaupungin alueet. Naiset, lapset ja ne miehet jotka olivat selvinneet taistelusta hengissä myytiin orjina.
Granikosjoen taistelu
right|thumb|Granikoksen taistelun kulku. Aleksanterin johtama ratsuväki ratkaisi taistelun oikealla siivellä.
Aleksanteri Suuren isä Filippos II oli suunnitellut hyökkäystä Persian valtakuntaa vastaan. Vuonna 336 eaa. Filippos oli lähettänyt Hellespontoksen yli Parmenionin johtaman armeijan. Vuoden 334 eaa. keväällä Aleksanteri johti armeijansa Hellespontokselle. Aleksanteria vastassa oli paikallisten persialaisten satraappien johtama armeija. Toukokuussa tai kesäkuussa vuonna 334 eaa. käydyssä taistelussa Aleksanterin armeija kukisti lukumäärältään pienemmän persialaisen armeijan ja sai tämän jälkeen helposti vallattua Vähän-Aasian länsiosat.
Suunnitelmat ennen Aleksanterin kuolemaa
Ennen kuolemaansa Aleksanteri oli suunnitellut uutta jalkaväkiyksikköä, joka yhdistäisi makedonialaisen falangin ja persialaisten jousimiehet. Hänen seuraajansa lakkauttivat kuitenkin nämä uudet yksiköt Aleksanterin kuoleman jälkeen.
Juliet Jonesin Sydän
Juliet Jonesin Sydän on vuonna 1980 perustettu alun perin ruukkilais-oululainen rock-yhtye, joka on julkaissut 11 albumia vuosina 1985–1996 ja vuonna 2020. Nimi tulee samannimisestä sarjakuvasta. Yhtye sai mainetta intensiivisenä ja spontaanina lavaesiintyjänä. Uusi aalto -henkiset sanoitukset hyödyntävät huumoria ja ironiaa. Yhtyeen kappaleista tunnetuimpia ovat ”Helppo elämä” (1985) ja ”Miksi naiset aina rakastuvat renttuihin” (1988).
Ura
Pääosan Juliet Jonesin Sydämen albumeista julkaisi Poko Rekords. Vuonna 1985 yhtye valittiin Rumba-lehdessä vuoden nuoreksi kyvyksi. Viimeiset albuminsa Joneskaupunki (1994) ja Hai (1996) yhtye kustansi oman levy-yhtiönsä Art Planktonsin kautta. JJS:n toiminta päättyi vuonna 2001.
Yhtyeen pitkäaikaisimman kokoonpanon keskeinen lauluntekijä Eero Hyyppä jatkoi musiikin tekemistä ja konsertointia esittäen yhtyeidensä Eero Jones & Kahvi (1998) ja Juliet Jones (2003) kanssa myös vanhaa Juliet Jonesin Sydän -materiaalia. Hyyppä oli julkaissut tummempisävyisiä tekstejään myös yhtyeessään Inkvisitio, joka julkaisi ensimmäisen albuminsa Paratiisi vuonna 1989.
Muista jäsenistä basisti Kari Heiskari vaikutti vuoteen 2011 asti Yölintu-orkesterissa, jolle JJS-kitaristi Sami Pirkola on tehnyt joitakin kappaleita. Pirkola toimii sosiaalipsykiatrian professorina Tampereen yliopistossa ja on tehnyt jonkin verran kappaleita eri artisteille. Hän esiintyy kokoonpanon Sami Jones & Vaeltava Koira kanssa albumilla Kari Peitsamon lauluja (2002). Toinen kitaristi-laulaja Kari Hyvärinen toimii viihdealan verkkokauppaa tekevän yhtiön johtotehtävissä ja rumpali Jussi Parkkonen työskentelee radiomarkkinointitehtävissä sekä on toimittanut ohjelmaa Radio Suomipopilla.
Joulukuussa 2014 Juliet Jonesin Sydän ilmoitti tekevänsä paluun vuonna 2015. Yhtye esiintyi Helsingin Tavastia-klubilla 1. huhtikuuta 2015. Kokoonpano on sama kuin vuosina 1988-1997 lukuun ottamatta kosketinsoittaja/laulaja Eero Hyyppää, joka Parkinsonin taudin vuoksi ei pysty osallistumaan. Hyypän tilalle kosketinsoittajaksi tuli muun muassa Kauko Röyhkän ja J. Karjalaisen yhtyeissä soittanut Pekka Gröhn.
Juliet Jonesin Sydän julkaisi helmikuussa 2020 Kansas-albumin. Levyn nimi oli viittaus vuonna 2019 menehtyneeseen Seppo Kansanojaan, joka teki vuosien varrella muutamia sanoituksia ja sävellyksiä Juliet Jonesin Sydämelle. Vuonna 2022 yhtyeeseen liittyi kosketinsoittimia, haitaria ja mandoliinia soittava ja laulava Tapio Kojo. Yhtye keikkailee aktiivisesti ja suunnittelee 40-vuotisjuhlajulkaisua ja -keikkoja vuodelle 2023.
Hafnium(IV)jodidi
Hafnium(IV)jodidi (HfI4) eli hafniumtetrajodidi on hafniumin ja jodin muodostama epäorgaaninen molekyyliyhdiste. Yhdistettä käytetään metallisen hafniumin valmistuksessa.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö
Huoneenlämpötilassa hafnium(IV)jodidi on oranssinkeltaista kiteistä ainetta. Yhdiste on polymorfista eli sillä on useita kidemuotoja esimerkiksi monokliininen tai kuutiollinen muoto. Hafnium(IV)jodidi hydrolysoituu veden vaikutuksesta. Kuumennettaessa aine ensin sublimoituu ja kuumennettaessa voimakkaasti yli 1 200 °C:n lämpötilaan se hajoaa hafniumiksi ja jodiksi.
Hafniumjodidia valmistetaan kuumentamalla epäpuhdasta hafniummetallia, niin kutsuttua hafniumsientä, jodin kanssa noin 300 °C:n lämpötilassa.
Hafnium(IV)jodidia käytetään hafniumin jalostusprosessissa. Epäpuhtaan hafniumsienen annetaan reagoida jodin kanssa ja muodostunut hafnium(IV)jodidi sublimoidaan. Sublimoitu yhdiste johdetaan hyvin kuumalle volframi- tai hafniumlangalle, jossa hafnium(IV)jodidi hajoaa hafniumiksi ja muodostaa kidetangon.
Israelin ja Juudan historia
Tämä artikkeli käsittelee Israelin ja Juudan historiaa. Raamatun mukaan yhtenäinen Israelin kuningaskunta hajosi pian kuningas Salomon kuoleman jälkeen. Valtaan noussut Rehabeam vaati kansalta yhä enemmän veroja. Suurempi pohjoinen ryhmittymä halusi maan johtoon, ja verotus koetteli pohjoista kovemmin kuin etelää. Egyptin maanpaosta palannut Jerobeam julistautui Israelin kuninkaaksi vieden mukanaan kymmenen Israelin kahdestatoista heimosta, ja Rehabeamin johtama Juudan ja Benjaminin heimojen alue jäi omaksi alueekseen Israelista etelään. Jahven palvonnan pääalueeksi jäänyt Juuda oli Israelia pienempi ja karumpi maa, mutta vuoristoisena vaikeampi valloittaa.
]]
900-luku eaa.
Valtakunnan jakauduttua kahtia Israelin kuningaskunnan johtaja Jerobeam muutti pääkaupunkinsa Sikemiin ja sijoitti temppeleihinsä Elohimiä kuvaavat vasikan kuvat. Tämä oli Mooseksen antaman kuvantekokiellon vastaista, ja pohjoisen Jahven papit vastustivat sitä. Israelissa taisteltiin noin 50 vuotta kuningashuoneesta, ja monia valtaistuimelle nousseita kuninkaita kuoli vain lyhyen hallintokauden jälkeen. Lopulta valtaan nousi voimakas kuningas Omri, joka voitti maata uhkaavat moabilaiset ja siirsi pääkaupungin Samariaan.
800-luku eaa.
Raamatun mukaan egyptiläiset hyökkäsivät pian Juudaan faarao Siisakin johdolla. Israelia johtaneen Omrin poika, voimakas kuningas Ahab solmi liittouman Juudan kanssa Damaskoksen aramealaiskuningasta Barhadadia vastaan. Ahab voitti Barhadadin ja liittoutui laajenevaa Assyriaa vastaan monien Syyrian valtioiden kanssa. Salmanassar voitti tämän Syyrian valtioiden liiton vuonna 853 eaa. Karkarissa. Uskovaiset eivät pitäneet Ahabin avioliitosta foinikialaisen prinsessan Iisebelin kanssa. Liitossa ollut Aram alkoi taas vihoitella, ja kuningas Ahab kaatui taistelukentällä. Profeetat Elia ja Elisa, joilla oli valtaa Israelissa, liittoutuivat aramealaisten kanssa. Elian väitetään olleen mukana nostamassa Hasaelia Israelin vihollisen Aramin kuninkaaksi.
Omrin jälkeläisen, kuningas Jooramin aikoina Israel hävisi Moabin kuningas Mesan johtamille joukoille sodassa. Tappion takia israelilaisten sotavaunujoukkojen johtaja Jehu nousi kapinaan hallintoa vastaan. Kaapattuaan vallan Jehu murhasi hillittömästi Omrin jälkeläisiä, joita piti Baalin palvojina. Myös Juudassa tapahtui vastaavanlainen kumous. 40 prinssiä kuoli ja Baalin pappeja surmattiin armotta. Syyrian keskenään kamppailevat valtiot, myös Jehun johtama Israel, joutuivat maksamaan laajenevalle Assyrialle veroja jopa 7 %. Abia solmi liiton Benjaminin heimon kanssa.
Theora
Theora on Xiph.org-säätiön osana Ogg-projektia kehittämä avoin ja patentoimaton videokoodekki. VP3-koodekin pohjalta kehitelty Theora on suunniteltu vaihtoehdoksi suljetuille ja patentoiduille MPEG-4-koodekeille. Esimerkiksi Wikipedia-projekti käyttää Theoraa ainoana tuettuna videotiedostomuotona.
Israelin ja Juudan historia
800-luku eaa.
Jooramin aikana Edom itsenäistyi Juudasta. Daavidin jälkeläisiä vainottiin Omrin kuningashuoneen kaatuessa pohjoisessa, ja vain yksi, Joas, selvisi hengissä. Kuninkaaksi noustuaan Joas maksoi suuret verot Aramin kuninkaalle Hasaelille, minkä takia kansallismieliset tappoivat hänet liian aramealaismielisenä.
Theora
Ogg Theora mainittiin alun perin HTML5:n standardiehdotuksessa VIDEO-elementtien "vaadittuna koodekkina", mutta maininta poistettiin standardista Nokian ja Applen vaatimuksesta.
Israelin ja Juudan historia
800-luku eaa.
Israelissa nousi pian valtaan toinen, myös Joas-niminen kuningas, joka valtasi Assyrian heikentämän Aramin maan ja myös Juudan. Israelilaiset ryöstivät Jerusalemin ja hajottivat osan kaupungin muurista. Seuraava Juudan kuningas Asarja-Ussia alkoi pitkästä aikaa taas viljellä Negeviä ja soti menestyksekkäästi Edomia vastaan, mutta sairastui lopulta spitaaliin.
Knut Liestøl
Knut Liestøl (13. marraskuuta 1881 Åseral – 26. kesäkuuta 1952 Bærum) oli norjalainen folkloristiikan professori. Hän toimi Norjan kirkko- ja opetusministerinä vuosina 1933–1935.
Israelin ja Juudan historia
700-luku eaa.
Israelissa valtaan nousi Jerobeam II, joka laajensi valtakunnan pohjoisessa Hamatiin asti, kauppa kävi, ja kauppiaiden hyvinvointi kasvoi. Tämä johti yhteiskunnan polarisoitumiseen, rikkaat rikastuivat ja köyhät köyhtyivät. Jerobeamin kuoltua maassa puhkesi levottomuuksia, useita kuninkaita murhattiin ja kuninkuudesta kamppailtiin. Palatsivallankumousten päätteeksi valtaan noussut Menahem maksoi suuret verot Assyrian kuninkaalle Tiglatpileser III:lle.
Kansallismieliset tappoivat Menahemin pojan, ja seuraava kuningas Pekah solmi liiton Aramin kanssa Assyriaa vastaan yrittäen turhaan saada Juudankin mukaan liittoon. Tiglatpileser III:n sotajoukko marssi Damaskokseen ja valtasi Israelin, siirsi osan sen väestöä pois ja kutisti Israelin aluetta. Etelässä Juudassa profeetat katsoivat Israelin tuhon johtuvan sen hallitsijahuoneen jumalattomuudesta, mutta myös Juudan kuningas Ahas jäljitteli Assyrian jumalanpalvelusmenoja. Pohjoisessa Israelissa nousi valtaan Hoosea, joka kapinoi Assyriaa vastaan lopettaen veronmaksun ja liittoutuen Egyptin kanssa. Niinpä Assyria Salmanassar V:n johdolla piiritti kolme vuotta Samariaa, israelilaiset joutuivat pakkosiirtolaisuuteen Assyriaan ja Israeliin siirrettiin Mesopotamian asukkaita.
Eteläisen Juudan johtaja Hiskia taipui Assyrian vaatimuksiin, aina jos se oli mahdollista. Lopulta Hiskia silti liittoutui Egyptin nubialaisten faaraoiden kanssa, ja alkoi keskustella nousevien Filistean kaupunkivaltioiden kanssa. Jopa Babylonian Merodak-Baladan ehdotti Assyrian vastaista liittokuntaa, mutta Assyrian johtaja Sanherib sai tietää salaliitosta ja lähetti armeijansa Juudaan hävittämään maata ja piirittämään Jerusalemia. Kaupunki kuitenkin selvisi pelkällä säikähdyksellä, mutta maaseutua ja muita kaupunkeja tuhottiin. Hiskian poika Manasse otti taas käyttöön assyrialaisia jumalanpalvelustapoja. Hänen poikansa Aamos murhattiin kolmen vuoden hallitusajan jälkeen.
600-luku eaa.
Valtaan nousi Joosia, joka lopetti muiden jumalien kuin Jahven palvonnan. Jumalanpalveluselämä keskitettiin Jerusalemiin. Assyria oli heikkenemässä ja tuhoutumassa, ja Juuda sai olla kymmeniä vuosia rauhassa voimakkailta vierailta valloittajilta. Joosia liitti itseensä Samarian Assyrian valtakunnan sortuessa. Joosia lienee pitänyt itseään Jahven valitsemana Suur-Israelin perustajana, mikä tarkoitti, että Messiaan aika oli tulossa. Egyptin Saisin faarao Neko lähetti sotajoukkonsa auttamaan Assyrian armeijan Syyriassa olevia rippeitä Babylonian ja Meedian armeijoita vastaan. Joosia asettui Nekoa vastaan Megiddon tasangolla häviten taistelun ja haavoittuen kuolettavasti. Valtaan noussut Joosian poika Jooahas joutui faaraon erottamaksi ja vangitsemaksi. Hän kuoli lopulta Egyptissä. Egyptiläiset maksattivat nyt Juudan asukkailla suuren veron.
Babylonian pakkosiirtolaisuus
Jahven puolue heikkeni ja sen vastustajat kaappasivat vallan. Joosian toinen poika Joojakim piti yllä hyviä välejä Egyptiin. Egypti hävisi Babylonialle Karkemishissa, ja Joosia luopui Babylonin vasallikuninkuudesta yhtäkkiä. Babylon vastasi neljän vuoden kuluttua. Joojakimin poika Jojakin antautui Babylonian kuninkaalle hoveineen, ja babylonialaiset veivät pois runsaan saaliin. Babylonin pakkosiirtolaisuuteen vietiin noin 9 000 ihmistä. Joosian veli Mattania eli Sidkia nousi kuninkaaksi. Hän liittoutui faarao Hofran johtaman Egyptin, Ammonin, Mooabin, Edomin ja Foinikian Siidonin ja Tyyrosin kanssa liittoon Babyloniaa vastaan.