cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Erich Ludendorff
Lapsuus ja nuoruus
Ludendorff syntyi entisen Preussin alueella Kruszewniassa lähellä Posenia (nyk. Poznań Puolassa). Vaikkakaan Ludendorff ei itse tiukasti ottaen ollut junkkeri, hänellä oli yhteyksiä aatelistoon äitinsä Klara von Tempelhoffin kautta. Ludendorff kasvoi pienellä perhetilalla. Hänen äidinpuoleinen tätinsä antoi hänelle perusopetusta. Pääasiassa hänen erinomaiset lahjansa matematiikassa ja hänen koko elämänsä läpi kestänyt poikkeuksellinen työetiikkansa toivat hänelle sisäänpääsyn kadettikouluun Plönissä. Samassa kadettikoulussa opiskeli myöhemmin myös Heinz Guderian, ja koulu tuotti useita erinomaisesti koulutettuja saksalaisupseereita.
Pestautuminen upseeriksi 18-vuotiaana aloitti Ludendorffin loistavan sotilasuran. Vuonna 1894 hänet nimitettiin Saksan yleisesikuntaan, jossa hän muun muassa palveli joukkojensijoitusosaston päämiehenä vuonna 1908 ja auttoi osaltaan hienosäätämään Ranskaa vastaan suunnattua hyökkäysstrategiaa, Schlieffen-suunnitelmaa.
Ensimmäinen maailmansota
thumb|left|Ludendorff (oikealla) ja Hindenburg noin vuonna 1918. Ensimmäisessä maailmansodassa Ludendorff nimitettiin ensin Karl von Bülowin alaisuuteen Saksan toisen armeijan esikuntapäälliköksi. Kyseisessä toimessa hän vastasi Liègen linnakkeiden valtaamisesta, mitä ilman Schlieffen-suunnitelmaa ei voinut onnistua. Ludendorff onnistui tehtävässään, ja hänet lähetettiin Itä-Preussiin, missä hän toimi Paul von Hindenburgin esikuntapäällikkönä. Tannenbergin ja Masurian järvien taisteluiden voitoissaan Hindenburg luotti vankasti Ludendorffiin ja Hoffmanniin.
Erich von Falkenhaynin erottua yleisesikunnan (Oberste Heeresleitung, OHL, ”Ylin Armeijan Komento”) päällikkyydestä elokuussa 1916 Hindenburg siirtyi tähän tehtävään ja toi Ludendorffin mukanaan ”ensimmäiseksi päämajoitusmestariksi” (Erster Generalquartiermeister). Ludendorff oli näihin aikoihin käytännössä Saksan sotaponnistuksen johtaja Hindenburgin toimiessa hänen johdateltavissa olevana esimiehenään. Ludendorff oli rajoittamattoman sukellusvenesodankäynnin puolestapuhuja. Sen aloittaminen veti lopulta Yhdysvallat mukaan sotaan.
Kolmas ylin johto
thumb|250px|Hugo Vogelin maalaus Hindenburgista ja Ludendorffista ensimmäisessä maailmansodassa. Hindenburgin ja Ludendorffin niin sanottu Kolmas ylin johto (”Kolmas OHL”) oli käytännössä sotateollinen diktatuuri, jossa keisari Vilhelm II jäi lähinnä taustahahmoksi. Kolmas OHL sotkeutui syvälle sisäpolitiikkaan aina ministerien eroon pakottamisia myöten, mukaan lukien itsensä kanslerin erottaminen kolmesti peräkkäin. Tämän jälkeen heillä oli käytännössä veto-oikeus nimityksissä valtion tehtäviin.
Venäjän vetäydyttyä sodasta vuonna 1917 Ludendorff toimi avainasemassa Saksalle suotuisan Brest-Litovskin rauhan sopimuksen solmimisessa maaliskuussa 1918. Länsirintaman komentajana vuonna 1918 käytännössä toiminut Ludendorff suunnitteli ja toteutti sarjan Saksan hyökkäyksiä ententen romahduttamiseksi. Operaatio Michaelista alkaneet hyökkäykset olivat saavuttamaisillaan tavoitteensa, mutta voitokkaat taistelut kuitenkin olivat strategisella tasolla epäonnistuneita.
Maanpako
Yhdysvaltain armeijan joukkojen tulo Eurooppaan teki saksalaisten aseman kestämättömäksi, mikä aiheutti Ludendorffille hermoromahduksen, jolloin hänen valtansa siirrettiin 29. syyskuuta päivänä takaisin valtiopäiville. Ludendorff vaati välitöntä rauhaa, minkä jälkeen hän jätti Saksan ja pakeni Ruotsiin. Ludendorff lähti maanpakoon Saksasta Suomen silloisen Berliinin lähettilään Edvard Hjeltin hänelle myöntämällä suomalaisella passilla.
Maanpaossa Ludendorff kirjoitti lukuisia kirjoja ja artikkeleita. Ruotsissa hän asui Hässleholmissa maanomistaja Ragnar Olsonin vieraana. Siellä ollessaan hän kirjoitti sotamuistelmansa Meine Kriegserinnerungen 1914–1918. Kirjoissaan ja artikkeleissaan hän mytologisoi Saksan armeijan toiminnan sodassa, mikä käytännössä johti dolchstoßlegenden (”selkäänpuukotusteoria”) muodostumiseen. Hän väitti, että vasemmistopoliitikot olivat ”puukottaneet selkään” armeijaa. Myös Ludendorffin lukuisista ympäri Preussia ja Baijeria sijainneissa bordelleissa työskennelleistä rakastajattarista löytyy mainintoja hänen päiväkirjoistaan.
Natsipuolueen edustaja
Lopulta vuonna 1920 Ludendorff palasi Saksaan, jossa hän oikeistopoliitikkona osallistui Adolf Hitlerin epäonniseen oluttupavallankaappaukseen vuonna 1923. Vuonna 1924 hänet valittiin valtiopäiville kansallissosialistisen puolueen edustajana, ja siinä tehtävässä hän oli vuoteen 1928. Vuoden 1925 presidentinvaalissa hän hävisi entiselle komentajalleen Paul von Hindenburgille.
Ennen natsien valtaannousua Weimarin tasavalta suunnitteli Ludendorffin ja muutaman muun huomattavan saksalaiskenraalin lähettämistä uudistamaan Kiinan vallankumouksellista kansanarmeijaa, mutta tehtävä peruttiin Versailles’n rauhansopimuksen rajoitusten ja merkittävän kenraalin ”palkkasotilaaksi myymisestä” odotetun kielteisen julkisuuden vuoksi.
Loppuelämä
Ludendorff vetäytyi eläkkeelle vuoden 1928 jälkeen, kun hän oli menettänyt natsipuolueen suosion. Hän päätteli, että maailman ongelmat johtuivat kristityjen, juutalaisten ja vapaamuurareiden salaliitosta. Hän perusti toisen vaimonsa Mathilden kanssa ”Bund für Deutsche Gotterkenntnis” -liikkeen (”Jumalan tuntemisen yhteisö”), joka on yhä olemassa oleva pieni ja omintakeinen esoteerinen yhteisö. Viimeisinä elinvuosinaan Ludendorffia pidettiin pelkkänä eksentrikkona. Hän kieltäytyi Hitlerin hänelle vuonna 1935 tarjoamasta sotamarsalkan arvosta. Kuollessaan vuonna 1937 hän sai valtiolliset hautajaiset, joihin myös Hitler osallistui.
Populaarikulttuurissa
Vuonna 2017 ilmestyneessä elokuvassa Wonder Woman esiintyy kuvitteellinen versio Ludendorffista, jota näyttelee Danny Huston ja jonka ulkonäkö ja elämäntarina poikkeavat oikean maailman Ludendorffista.
Varjo Innsmouthin yllä
Varjo Innsmouthin yllä on yhdysvaltalaisen kauhukirjailija H. P. Lovecraftin vuonna 1931 kirjoittama ja vuonna 1936 julkaistu pienoisromaani. Se oli ainoa Lovecraftin teos, joka julkaistiin kirjana hänen elinaikanaan.
Olive Thomas
Olive Thomas, alkuperäiseltä nimeltään Oliva R. Duffy (20. lokakuuta 1894, Charleroi, Pennsylvania, Yhdysvallat – 10. syyskuuta 1920 Pariisi, Ranska) oli yhdysvaltalainen mykkäelokuvakauden näyttelijä. Ennen näyttelijän uraansa hän työskenteli taidemallina.
Elämäkertaa
Olive Thomasin vanhemmat olivat irlantilaistaustaiset James ja Rena Duffy. Hänellä oli kaksi veljeä, James ja William, joille molemmille hän filmitähtiaikoinaan järjesti elokuvayhtiöistä hyvät työpaikat. Perheen isä työskenteli terästehtaassa ja kuoli työtapaturmaan vuonna 1906. Tämän jälkeen perheen piti muuttaa pieneen McKees Rocksin kaupunkiin Pennsylvaniassa. Äidin oli pakko mennä työhön tehtaaseen ja lapset laitettiin isovanhemmilleen hoitoon.
Varjo Innsmouthin yllä
Juoni
Tarinan kertoja on Robert Olmstead, joka aikuistumisensa kunniaksi lähtee matkustelemaan Uuteen-Englantiin. Hän päätyy puolivahingossa rähjäiseen Innsmouthin rannikkokaupunkiin, josta kiertää monenlaisia ikäviä huhuja. Kaupunki oli 1800-luvun alussa merkittävä satama, mutta on sittemmin taantunut. Vuonna 1846 suurin osa kaupungin asukkaista kuoli sairauteen, jonka kapteeni Obed Marsh toi etelämereltä.
Olmstead kiertelee kaupungissa, jonka kaljut, mulkosilmäiset asukkaat haisevat kalalta. Hän tapaa paikallisen kylähullun Zadok Allenin, joka kertoo kaupungin historiasta. Meressä elää outoja olentoja, jotka muistuttavat ihmisen, kalan ja sammakon sekoitusta. Obed Marsh tapasi olennot merimatkoillaan ja teki niiden kanssa sopimuksen: kultaa ja kalaa ihmisuhreja vastaan. Vuonna 1846 kyläläiset mellakoivat ja Marsh tapatti vastustajansa. Eloonjääneet alkoivat palvoa Dagonia ja harjoittaa seka-avioliittoja syväläisten kanssa. Nykyään lähes kaikki Innsmouthin asukkaat ovat puoliverisiä. Iän myötä heidän kalamaiset piirteensä voimistuvat ja he siirtyvät mereen, missä he elävät syväläisten kaupungeissa tuhansien vuosien ikään saakka.
Olive Thomas
Elämäkertaa
Taiteilija Howard Chandler Christy laittoi vuonna 1914 lehteen ilmoituksen, jolla hän etsi "New Yorkin kauneinta tyttöä". Olive Thomas päätti osallistua kilpailuun ja voitti kaikkien yllätykseksi. Thomsilla ei ollut mallina olemisesta mitään kokemusta, mutta Chandler Christy näki hänessä luultavasti aivan uuden tyyppisen nuoren naisen.
Varjo Innsmouthin yllä
Juoni
Olmstead hämmentyy Allenin tarinasta ja päättää poistua kaupungista. Hänen linja-autonsa on kuitenkin hajonnut mystisesti, ja hän joutuu yöpymään paikallisessa majatalossa. Yöllä Innsmouthin asukkaat yrittävät tunkeutua Olmsteadin huoneeseen, mutta tämä onnistuu pakenemaan. Kotona Olmstead jatkaa asian tutkimista ja saa tietää polveutuvansa Innsmouthin asukkaista. Hän aikoo ensin tehdä itsemurhan, mutta tulee myöhemmin toisiin aatoksiin ja alkaa odottaa innokkaasti elämäänsä syväläisten keskuudessa.
Olive Thomas
Elämäkertaa
Voitto toi Thomasille mallintöitä. Häntä esittävä kuva tuli The Saturday Evening Postin kanteen. Kuvan piirsi Pernhyn Stanislavs, joka teki myös alastontutkielmia. Kansikuva oli menestys. Stanislavs maalasi kuuluisan "Between Poses"- alastontutkielman, jonka mallina oli Thomas. Tämän jälkeen monet taiteilijat, kuten Raphael Kirchner ja Harrison Fischer pyysivät häntä mallikseen.
Ura näyttämöllä pääsi alkamaan, kun Harrison Fischer kirjoitti Thomasista suosituskirjeen Broadway- tuottaja Florenz ZiegfeldJr.:lle. Fischer myöhemmin kiisti kirjoittaneensa mitään kirjettä, hänen mukaansa Thomas oli mennyt päätäpahkaa Ziegfieldin luo, pyytänyt ja saanut roolin Ziegfeld Follies- revyystä. Olive Thomas oli revyydebyyttinsä jälkeen sensaatio.Revyyn aikoihin Ziegfieldillä ja Thomasilla oli suhde. Se loppui, kun Ziegfield ei suostunut ottamaan eroa vaimostaan ja koska Thomas oli tuottajalle vain yksi monista nuorista naisista. Thomas jatkoi työskentelyä taidemallina myös revyyaikoinaan ja hänet ikuisti muiden muassa perulainen taiteilija Alberto Vargas.
Varjo Innsmouthin yllä
Esikuvat
Innsmouth-niminen paikka esiintyy ensimmäistä kertaa Lovecraftin vuonna 1920 kirjoittamassa novellissa ”Celephais”. Tarinassa Innsmouth sijaitsee kuitenkin Englannissa. Nimi esiintyy myös runossa ”Yuggothin kylvö” (1929–1930), joka jättää paikkakunnan sijainnin epämääräiseksi.
Lovecraft mainitsi Dagonin ja kalamaiset ihmiset ensimmäisen kerran novellissaan ”Dagon” (1917). Ajatus ihmisen ja kalan risteytyksestä lienee peräisin Lovecraftin ihaileman Irvin S. Cobbin novellista ”Fishhead” (1913) sekä Robert W. Chambersin tarinasta ”The Harbor-Master” (1904). Niissä kyse on kuitenkin yksittäistapauksista, kun taas Varjo Innsmouthin yllä esittelee kokonaisen kalamiesten kansan. Robert Olmsteadin hahmossa on omaelämäkerrallisia piirteitä: myös Lovecraft matkusteli mielellään Uudessa-Englannissa, valitsi aina halvimman kulkuvälineen ja söi hyvin spartalaisesti.
Olive Thomas
Elämäkertaa
Vain vähän ennen 22-vuotissyntymäpäiväänsä Olive Thomas tapasi Jack Pickfordin, Mary Pickfordin veljen. Vaikka ei ollut vielä täyttänyt kahtakymmentä, Jack Picford oli jo tunnettu juhlija ja naisten naurattaja.
Margarita Lozano
thumb|right|250px|Lozano vuoden 1968 elokuvassa Sequestro di persona Margarita Lozano (14. helmikuuta 1931 Tétouan – 7. helmikuuta 2022 ) oli espanjalainen näyttelijä. Hänet tunnetaan muun muassa urastaan italialaisissa elokuvissa. Hänen filmografiaansa lukeutuvat Viridiana (Buñuel, 1961), Kourallinen dollareita (Leone, 1964), Sikolätti (Pasolini, 1969), Tähtikirkas yö (Paolo ja Vittorio Taviani, 1982), Kaos – Sisilialainen kronikka (Paolo ja Vittorio Taviani, 1982), Good Morning Babilonia (Paolo ja Vittorio Taviani, 1984) ja Messu on päättynyt (Moretti, 1985). Hän esiintyi myös Claude Berrin diptyykissä Jean de Florette ja Rakkauden lähde vuonna 1986.
Varjo Innsmouthin yllä
Esikuvat
Varjossa Innsmouthin yllä on Lovecraftin tuotannolle epätavallisia nopeatempoisia toimintakohtauksia, kuten Olmsteadin taistelu vainoojiaan vastaan sekä pitkä takaa-ajokohtaus. Robert E. Howard -elämäkerturi Mark Finnin mukaan kohtaukset ovat saaneet vaikutteita Howardilta, joka tuohon aikaan kävi aktiivista kirjeenvaihtoa Lovecraftin kanssa.
Olive Thomas
Elämäkertaa
Herätettyään huomiota Broadwaylla, Thomas sai tarjouksia elokuvarooleista. Ensin hän teki pienen roolin elokuvassa "Beatrice Fairfax". Tämä johti uusiin elokuvasopimuksiin. Tämän jälkeen Thomas ja Pickford solmivat avioliiton. Työnsä takia Pickford muutti Kaliforniaan ja Thomas jäi New Yorkiin. Pian Yhdysvallat liittyi mukaan Ensimmäiseen maailmansotaan.
Varjo Innsmouthin yllä
Esikuvat
Novellin viimeinen lause (”tuossa syväläisten valtakunnassa tulemme elämään ikuisesti ihmeiden ja loiston keskellä”) on S. T. Joshin ja David E. Schultzin mukaan parodiaa psalmista 23: ”Sinun hyvyytesi ja rakkautesi ympäröi minut kaikkina elämäni päivinä, ja minä saan asua Herran huoneessa päivieni loppuun asti”.
Kirjoittaminen ja julkaisu
Lovecraft vieraili Newburyportissa syksyllä 1931. Kaupungin lahoava satama innoitti hänet kirjoittamaan aiheesta novellin. Lovecraft aloitti ”Varjon Innsmouthin yllä” marraskuussa 1931 ja sai sen valmiiksi 3. joulukuuta. Hän kirjoitti tarinasta neljä luonnosta, joissa hän kokeili eri kirjoitustyylejä. Lovecraft ei ollut kokeisiinsa tyytyväinen ja hävitti luonnokset. Lopullisen version hän kirjoitti totutulla kirjoitustyylillään. Tarina oli mahdollisesti tarkoitettu Strange Tales -lehteen, joka oli Lovecraftin pääasiallisen julkaisijan Weird Talesin kilpailija. Strange Tales maksoi novelleista Weird Talesia paremmin mutta edellytti tarinoilta toiminnallisuutta, mikä näkyy pienoisromaanin takaa-ajokohtauksessa.
Lovecraft ei ollut lopputulokseen tyytyväinen ja katsoi tyylillisen kokeilunsa epäonnistuneen. Hän ei halunnut tarjota tarinaa julkaistavaksi, mutta käsikirjoitus levisi hänen ystäväpiirissään. Vuonna 1933 Lovecraftin kirjeystävä August Derleth tarjosi novellia Weird Talesiin ilman kirjailijan lupaa. Päätoimittaja Farnsworth Wright piti tarinasta mutta hylkäsi sen, koska se oli liian pitkä julkaistavaksi yhdellä kertaa eikä se toisaalta myöskään sopinut jatkosarjaksi. Tarina on noin 22 000 sanaa pitkä, ja sitä voidaan pitää joko pitkänä novellina tai pienoisromaanina (engl. novelette).
Olive Thomas
Elämäkertaa
Olive Thomasia alettiin pitää "Amerikan uutena kullanmuruna". Yleisöä kiehtoi hänen maanläheisyytensä, kiinnostuksena elokuvien tekemisen tekniseen puoleen, omistautumisensa perheelleen ja syvä rakkautensa Jackiin, jonka sota oli häneltä vienyt kauas pois. D. W. Griffithin kameramiehen, Billy Bitzerin, muistelmissa huomio kiinnittyy kuitenkin Olive Thomasin alkoholinkäyttöön. Studio yritti pitää yllä Olive Thomasin puhtoista julkisuuskuvaa, mutta kaikille asioille se voinut mitään.
Timoniemi
Timoniemi on kylä keskellä Kuhmoa, noin 20 km keskustasta pohjoiseen Kekkostietä (tie 9070). Kylä elää maa- ja metsätaloudesta, mutta suurin osa kylän ihmisistä käy töissä keskustassa. Timoniemellä toimii kyläyhdistys, jonka puheenjohtajana toimii Teija Haverinen. Lisäksi kylällä on eri palveluita tarjoavia yrityksiä.
Olive Thomas
Elämäkertaa
Variety-lehti kertoi syyskuussa 1917, että Jack Pickford, joka oli erotettu armeijasta, palasi yhdessä Olive Thomasin kanssa juhlista kello neljä aamulla. Pariskunta oli törmännyt autollaan kuorma-autoon, jonka kuljettaja vietiin sairaalaan. Pickford pidätettiin. Los Angeles Herald raportoi vuonna 1918 samanlaisesta välikohtauksesta.Vähän ennen Thomasin kuolemaa lehdet kertoivat hänen hukanneen jonnekin 5000 dollarin arvoisen timanttikorun.
Varjo Innsmouthin yllä
Kirjoittaminen ja julkaisu
Varjo Innsmouthin yllä ilmestyi lopulta William L. Crawfordin Visionary Publishing Companyn julkaisemana kirjana. Se oli ainoa Lovecraftin teos, joka ilmestyi kirjana hänen elinaikanaan. Kirjaa painettiin 400 kappaletta, mutta niistä vain puolet sidottiin ja loput tuhottiin. Kirjassa oli niin paljon painovirheitä, että mukaan jouduttiin liittämään erillinen virheet luetellut lehti. Teos päivättiin huhtikuulle 1936 mutta ilmestyi todellisuudessa vasta marraskuussa.
Olive Thomas
Elämäkertaa
Vuonna 1918 Thomasin palkka oli 2500 dollaria viikossa. Vuonna 1919 hän näytteli kolmessa elokuvassa, "Upstairs and Down", "Love´s Prisoner" ja "Out Yonder", jotka loivat hänelle "lapsivampin" imagon. Huhtikuussa 1920 alkoivat muodikasta flapper-ilmiötä kuvaavan elokuvan "The Flapper"- kuvaukset. Elokuvaa kuvattiin muun muassa Lake Placidin ympäristössä.
Timoniemi
Kylälehti Timoniemen Netti
Timoniemen kylälehti Timoniemen Netti on ilmestynyt 10. joulukuuta 2000 alkaen neljä kertaa vuodessa. Lehden jutut on luettavissa kylän Internet-sivuilla numerosta 10 alkaen. Alkuun lehden päätoimittajana toimi sen perustaja, Maija Tähkävuori. Tällä hetkellä lehden päätoimittajana toimii Teija Haverinen.
Olive Thomas
Elämäkertaa
Elokuussa 1920 Olive Thomas ja Jack Pickford matkustivat Pariisiin viettämään myöhästynyttä häämatkaa. Matkalla Thomas kuoli, ja tapaus herätti niin elokuvayleisön kuin viranomaistenkin huomiota.
Timoniemi
Tekniikan tulo Timoniemelle
Timoniemen ensimmäinen puhelin oli Onnelan talossa 1930-luvulla. Timoniemenvaaran ensimmäinen puhelin oli Tulisalmessa, lossissa 1960-luvulla. Ensimmäiset sähköt tulivat Timoniemelle koulun läheisyyteen ja Timoniemenvaaralle 1949. Tällä hetkellä kylällä on Kaisanet Oy:n WiMax laajakaista ja alkuvuodesta 2011 Soneran avaama 3G-verkko.
Varjo Innsmouthin yllä
Vastaanotto
S. T. Joshin ja David E. Schultzin mukaan Varjo Innsmouthin yllä varoittelee ihmisrotujen sekoittumisesta. Lovecraft oli käsitellyt samaa teemaa novellissaan ”Arthur Jermyn” (1920). Pienoisromaanin loppuhuipennus todistaa, että sekä Olmsteadin ruumis että mieli ovat syväläisveren turmelemat. Myös Markku Sadelehto tulkitsee pienoisromaanin käsittelevän ihmisrotua: ”[’Arthur Jermyn’ ja ’Varjo Innsmouthin yllä’] varoittavat, että rotujen pariutuminen tuottaa sekasikiöitä. On toinen juttu, onko se rasismia vai ei. Kauhukirjailijan mielipiteet ovat kauheita, ja elleivät ne olisi, hänen täytyisi vaihtaa alaa ja kirjoittaa romansseja romantikoille. Yllätys lienee, että Lovecraft oli pettynyt aikaansaannokseensa, joka edustaa hänen hienointa tuotantoaan.”
Olive Thomas
Elämäkertaa
Todistajien lausuntojen mukaan Thomas ja Pickford juhlivat Pariisissa ahkerasti. Toisten todistajien mukaan Pickford palasi hotelli Ritziin aikaisemmin kuin vaimonsa joka olisi jatkanut juhlimista yksin. Toisten kertomusten mukaan he palasivat hotelliin yhdessä. Varmaa on se, että tultuaan hotellille takaisin, Thomas joi tappavan annoksen elohopea(II)kloridia. Kyseisellä aineella Pickford hoiti kroonista syfilistään. Osa todistajina kuulluista oli sitä mieltä, että Thomas olisi halunnut kuolla ja tehnyt itsemurhan. Toiset todistajat sanoivat että elämässä vahvasti kiinni ollut Thomas olisi kuollut järkyttävän erehdyksen vuoksi.
Kuulusteluissa ja lehdistölle Jack Picford kertoi muunneltua totuutta. Hän sanoi että Olive Thomas oli juonut wc:n puhdistusainetta, sillä hän tajusi totuuden aineesta johtavan syfiliksen paljastumiseen. Joka tapauksessa Thomas joi ainetta koko pullollisen, mitä ei ole pidetty täytenä vahinkona.
Varjo Innsmouthin yllä
Elokuvasovitus
Stuart Gordonin ohjaama vuonna 2001 valmistunut kauhuelokuva Dagon pohjautuu pääjuoneltaan Varjo Innsmouthin yllä -teokseen. Elokuva siirtää tapahtumat Yhdysvalloista espanjalaiseen kalastajakylään.
Olive Thomas
Elämäkertaa
Onnettomuuden tapahduttua Olive Thomas vietiin Pariisin Amerikkalaiseen sairaalaan, missä hän kuoli viisi päivää myöhemmin myrkytykseen. Lääkäri teki oikeuslääketieteelliset toimenpiteet ja poliisi käynnisti rikostutkinnan. Tutkimusten lopputuloksena päädyttiin esittämään, että Olive Thomasin kuolema oli ollut vahinko.
Sensaatiolehdistö piti Pickfordin ja Thomasin elämää ja Thomasin kuolemaa merkkinä Hollywoodin mädännäisyydestä. Vaikka asiasta ei ollut mitään näyttöä, Olive Thomasin kuoleman väitettiin johtuneen kokaiinin täyttämistä orgioista.
Thomasin hautajaiset pidettiin New York Cityssä. Paikalla olivat kutsuvieraat ja satoja näyttelijäkollegoja. Kirkossa joitakin naisia pyörtyi tungoksessa ja miesten hattuja lytistyi, kun ihmiset pyrkivät lähemmäs arkkua. Poliisit joutuivat turvaamaan järjestystä.
Kroatian kuna
Kroatian kuna oli Kroatian tasavallan rahayksikkö vuosina 1994–2022. Valuutan ISO 4217 -lyhenne oli HRK. Yksi kuna jakautui sataan lipaan. Kuna tarkoittaa näätää ja lipa lehmusta.
Vuoden 2023 alusta Kroatia liittyi euroalueeseen, minkä myötä kunan tilalle tuli euro. Kunat vaihdettiin Euroon vaihtosuhteessa 1 € = 7.5345 kunaa.
Käteisrahojen nimellisarvot
Setelit: 10, 20, 50, 100, 200, 500 ja 1000 kunaa.
Kolikot: 1, 2, 5, 10, 20 ja 50 lipaa sekä 1, 2, ja 5 kunaa.
Aiheesta muualla
€
Ted Hughes
Edward (Ted) James Hughes (17. elokuuta 1930 – 28. lokakuuta 1998) oli englantilainen runoilija ja lastenkirjailija. Hughes kirjoitti myös kuunnelmia ja teatterille.
Britanniassa Hughesia pidetään yhtenä merkittävimmistä 1960-luvun uuden polven runoilijoista. Omaäänisen Hughesin arvostus nousi uudestaan uran loppupuolella hänen kahden viimeisen kirjansa myötä.
Yksityiselämä ja suhde Sylvia Plathiin
Britannian ulkopuolella Ted Hughes tunnetaan erityisesti avioliitostaan yhdysvaltalaisen runoilijan Sylvia Plathin kanssa vuosina 1956–1963. Avioliitosta syntyi kaksi lasta, Frieda ja Nicholas Hughes. Plathin ja Hughesin liitto päättyi Hughesin aloitettua suhteen Assia Wevillin kanssa.
Joseph Dietzgen
pienoiskuva|Joseph Dietzgen Joseph Dietzgen (1828–1888) oli saksalainen filosofi, marxisti ja lehtimies. Hän syntyi Reinin provinssissa sijainneessa Blankenbergissä Preussissa 9. joulukuuta vuonna 1828. Hänen isänsä oli Johan Gottfried Anno Dietzgen (1794–1887) ja äitinsä Anna Margaretha Lückerath (1808–1881). Dietzgen oli itseoppinut työläinen, ensisijaisesti parkitsija. Dietzgen vaikuttui Ludwig Feuerbachin ajatuksista ja kehitti filosofina dialektista materialismia itsenäisesti, mutta tutustuttuaan Karl Marxin ja Friedrich Engelsin kirjoituksiin hänestä tuli heidän vankka kannattajansa. Dietzgen oli militantti ateisti. Hän asui ja työskenteli Saksassa, Venäjällä ja Yhdysvalloissa. Dietzgenin työn tärkein anti marxilaisuudelle oli perusteellinen selvitys epistemologiasta.
Kielletty kohde
Kielletty kohde on J. Lee Thompsonin ohjaama ja Charles Bronsonin tähdittämä toimintaelokuva, jonka ensi-ilta oli vuonna 1989. Elokuva oli Thompsonin ja Bronsonin viimeinen yhteistyö ja samalla Thompsonin viimeinen elokuva.
Jacques Barrot
thumb|Jacques Barrot Jacques Barrot (3. helmikuuta 1937 Yssingeaux – 3. joulukuuta 2014 Neuilly-sur-Seine ) oli ranskalainen poliitikko, joka toimi Euroopan unionin komission komissaarina vuosina 2004–2010. Prodin komissiossa hän vastasi aluepolitiikasta, Barroson komissiossa 9. toukokuuta 2008 asti liikenneasioista ja sen jälkeen oikeuteen, vapauteen ja turvallisuuteen liittyvistä asioista. Hän oli myös yksi Barroson komission viidestä varapuheenjohtajasta.
Kielletty kohde
Juoni
Kovaotteinen komisario Crowe jahtaa lapsiseksirinkiä pyörittävää Duke-nimistä hyväksikäyttäjää Los Angelesissa. Samoihin aikoihin japanilainen, nuorista tytöistä fantasioiva yrittäjä Hiroshi Hada muuttaa perheineen Yhdysvaltoihin samaan kaupunkiin. Ollessaan eräänä iltana humalassa kaupungilla, hän päättää kokeilla frotterismia nuoreen tyttöön linja-autossa tietämättä, että Yhdysvalloissa naiset eivät salli sellaista, toisin kuin Japanissa. Tämä aiheuttaakin kaaoksen bussissa ja tyttö sattuu vieläpä olemaan Crowen tytär, mutta Hada jää pois bussista ja pääsee livohkaan. Kuultuaan tästä, Crowe käynnistää raivokkaan etsinnän mutta ei pysty löytämään Hadaa. Kohtalon oikusta Hadan ja Crowen tiet kuitenkin kohtaavat, kun Duke kidnappaa Hadan tyttären. Tämä saa myös aikaan Hadan halujen kääntymisen häntä itseään vastaan. Hän joutuu turvautumaan aasialaisista vastenmielisesti ajattelevan Crowen apuun, joka aikoo löytää Hadan tyttären ja lopettaa Duken likaisen ja sairaan liiketoiminnan.
Jacques Barrot
Ennen uraansa EU:n komissiossa Barrot toimi useissa poliittisissa tehtävissä Ranskassa. Hän oli oikeistolaisen UMP-puolueen jäsen.
Kielletty kohde
Vastaanotto
Video-oppaassa vuodelta 1994 Kari Salminen totesi, ettei rasistisia, homofobisia ja seksistisiä ennakkoluuloja voisi juuri tätä elokuvaa ponnekkaammin julistaa. Tähtien sijasta hän antoi elokuvalle pommin, mikä vastaa sanallista arviota ”täysin epäonnistunut tekele”.
Claudio Nizzi
Claudio Nizzi (s. 9. syyskuuta 1938) on italialainen sarjakuvakirjoittaja. Hän on kirjoittanut tarinoita muun muassa kirjoihin Mister No, Tex Willer sekä Nick Raider.
Nizzi aloitti käsikirjoittajan uransa vuonna 1963 Il Vittorioso -lehdessä.
Hujing
Hujing on pieni saari Taiwaninsalmessa Penghun piirikunnan (Peskadorien saariston) eteläosissa. Kravun kääntöpiiri kulkee saaren kautta ja saari on ilmastoltaan trooppinen tai subtrooppinen. Sijaintinsa myötä saaresta on kehitetty matkakohdetta, ja se on äänestetty kymmenen parhaimman joukkoon Lonely Planetin äänestyksessä maailman vähän tunnetuista matkailusaarista.
Jukka Sulalampi
Jukka Keijo Tapio Sulalampi (s. 21. tammikuuta 1959 Hyvinkää) on suomalainen entinen pikajuoksija.
Sulalampi voitti 200 metrin juoksun Suomen mestaruuden vuonna 1979, edellisenä vuonna hän oli ollut pronssilla kuten oli myös mestaruuden jälkeisenä vuonna. Hänen ennätyksensä matkalla oli 21,55.
Al Bano & Romina Power
pienoiskuva|300px|Al Bano & Romina Power vuonna 1976
Al Bano & Romina Power on italialais-amerikkalaisen avioparin Albano Carrisin ja Romina Powerin muodostama popduo, jonka aktiivisin vaihe kesti 1970-luvun puolivälistä 1990-luvun puoliväliin. Duo on Italian lisäksi ollut suosittu saksankielisessä Euroopassa. Sen kiertuehistoriaan kirjattiin Euroopan lisäksi muun muassa Japani ja Etelä-Amerikka. Duo tunnetaan myös nimellä Al Bano & Romina.
Al Bano & Rominan ensimmäinen vaihe päättyi avioeroon 1990-luvulla. Duo aktivoitui jälleen 2010-luvulla.
1970-luku
Apulian maakunnassa Etelä-Italiassa 1943 syntynyt Albano Carrisi oli aloittanut soolouransa laulajana 1960-luvulla. Vuonna 1967 hän tapasi yhdysvaltalaisen näyttelijän Romina Powerin (s. 1951) ja hääkellot soivat kesällä 1970. Samana vuonna julkaistiin Al Bano & Romina Powerin ensimmäinen yhteinen single, Storia di due innamorati/Quel poco che ho. Pariskunnan esikoinen, Ylenia syntyi marraskuussa 1970. Toinen lapsi, Yari, syntyi 1973. Al Bano & Romina Powerin ensimmäinen albumi, Atto 1 julkaistiin 1975. Sitä seurasi parin vuosikymmenen aikana useita menestyslevyjä, joita on maailmanlaajuisesti myyty kymmeniä miljoonia kappaleita. 1976 duo edusti Italiaa Eurovision laulukilpailussa kappaleella E fu subito amore ja sijoittui seitsemänneksi. Al Bano & Romina levyttivät italian ja englannin lisäksi myös ranskaksi ja espanjaksi. Vuonna 1976 ilmestyi ranskankielinen LP Des nuits entiéres ja 1981 espanjankielinen Sharazan.
1980-luku
Vuonna 1982 duo sijoittui toiseksi Sanremon musiikkijuhlilla kappaleella Felicità, josta tuli vuoden kesähitti muun muassa Saksassa. Vuonna 1984 Al Bano & Romina voittivat Sanremon laulufestivaalin laululla Ci sarà. Vuonna 1985 he edustivat toistamiseen Italiaa Eurovision laulukilpailussa, tällä kertaa kappaleella Magic Oh Magic ja sijoittuivat jälleen seitsemänneksi. Saman vuoden joulukuussa syntyi pariskunnan kolmas lapsi, Cristel Chiara. Vuonna 1986 duo siirtyi levy-yhtiö WEAn leipiin ja samana vuonna julkaistiin studioalbumi Sempre sempre, joka oli kaupallinen menestys Euroopassa. Keväällä 1987 duo otti osaa Sanremon festivaaleihin laululla Nostalgia canaglia ja sijoittui kolmanneksi. Carrisin ja Powerin nuorin tytär, Romina Iolanda syntyi kesäkuussa 1987 ja saman vuoden lopulla julkaistiin studioalbumi Libertà, jolla parin esikoinen, Ylenia laulaa yhdessä Romina Powerin kanssa kappaleen Abbi fede. Vuonna 1988 ilmestyneellä studioalbumilla Fragile Power esittää laulun A Miracle yhdessä velipuolensa Tyrone Power Jr:n kanssa. Vuonna 1989 Al Bano & Romina Power osallistuivat Sanremon festivaaleille laululla Cara terra mia ja sijoittuivat jälleen kolmanneksi.
1990-luku
Vuonna 1990 Al Bano & Romina Power julkaisivat studioalbumin Fotografia di un momento. Seuraavana vuonna duo osallistui Sanremon festivaaleihin laululla Oggi sposi, joka julkaistiin samana vuonna ilmestyneellä kokoelmalla Le più belle canzoni. Edelleen vuonna 1991 Carrisi ja Power julkaisivat kirjan Autoritratto dalla A alla R sekä samannimisen video-ohjelman. Vuonna 1992 ilmestyi kokoelma Vincerai, jossa duon vanhoja hittejä oli sovitettu uuteen asuun. Alkuvuonna 1993 duo vieraili Suomen Lapissa Miss Suomi -televisio-ohjelman yhteydessä. Al Bano & Romina esittivät ohjelmassa kappaleet Tu soltanto tu ja Ci sarà. Samana vuonna ilmestyi jälleen uutta tuotantoa sisältävä studioalbumi, Notte e giorno.
Vuonna 1995 ilmestyi albumi Emozionale, jolla Al Bano esittää dueton Cantico katalonialaisen oopperalaulaja Montserrat Caballén kanssa. Levyllä on myös uusi versio 1970-luvun hitistä Na, na, na, jossa vierailee espanjalainen flamencokitaristi Paco de Lucía. Emozionalea Power ja Carrisi luonnehtivat albumiksi, jollaisen he jo kauan aikaa olivat halunneet tehdä, albumiksi joka on poikkeuksellisen intensiivinen ja henkilökohtainen.
Karen Asrian
thumb|right|Karen Asrian, 2007 Karen Asrian (24. huhtikuuta 1980 – 9. kesäkuuta 2008) oli armenialainen shakin suurmestari. Hän voitti Armenian-mestaruuden vuosina 1999, 2007 ja 2008. Hän saavutti voiton myös 37. shakkiolympialaistapahtumassa Torinossa 2006.
Asrian kuoli sairauskohtaukseen 28-vuotiaana.
Al Bano & Romina Power
2010-luku–
Duo Al Bano & Romina oli vuosikausia jäähyllä. 2010-luvulla Carrisi ja Power löysivät toisensa jälleen säveltaiteellisessa mielessä. He konsertoivat Italiassa ja muualla Euroopassa. Talvella 2020 he julkaisivat ensimmäisen albuminsa neljännesvuosisataan: päivänvalon näki Raggocli l'attimo.
Käännösiskelmiä
Al Bano & Romina Powerin kappaleita on julkaistu Suomessa myös käännösiskelminä. Vuoden 1987 Libertà-laulusta julkaistiin käännösversio Haavemaa vuonna 1988. Timo Kosonen teki laulusta Ci sarà suomenkielisen version Paina jäljet kasteeseen, jonka esittivät Marion Rung ja Reijo Taipale. We'll Live It All Again kääntyi suomeksi nimelle Sen eläisin uudelleen vuonna 1976. Duon eniten versioituja sävelteoksia ovat muun muassa 1980-luvun suurmenestykset Felicità, Sharazan ja Sempre sempre. Niistä on tehty esimerkiksi useita saksankielisiä versioita, instrumentaaliversioita ja erityyppisiä miksauksia. Kappaleen Sempre sempre Al Bano Carrisi esitti lavalla Moskovassa Julija Natšalovan kanssa.
Misty
Misty voi tarkoittaa seuraavia asioita:
Turun konservatorio
pienoiskuva|Konservatorion sisäänkäynti Crichtoninkadulla. pienoiskuva|250px|Sigyn-sali [[Varvintorilla.]]
Turun konservatorio on yksi Suomen kuudestatoista konservatoriosta. Turun konservatorio on musiikin ammatillista koulutusta sekä harrastepainotteista ja ammattiin tähtäävää tavoitteellista musiikin perusopetusta antava taideoppilaitos.
Konservatorion rehtorina toimii Juha Järvinen.
Koulutustehtävät
Turun konservatoriolla (Turun musiikinopetus Oy) on kaksi koulutustehtävää: musiikkialan ammatillinen koulutus ja taiteen perusopetuksen musiikin laaja oppimäärä.
Taiteen perusopetuksessa oppilaitoksessa on noin 1400 oppilasta ja 600 lasta varhaisiän musiikkikasvatuksessa. Oppilaitos toteuttaa taiteen perusopetuksen ajatusta tavoitteellisesta ja tasolta toiselle etenevästä opiskelusta instrumentti-, yhteismusisointi- ja hahmotusaineissa sekä musiikin esittämisessä huomioiden työtapoina myös improvisointia ja säveltämistä. Varhaisiän musiikkikasvatus on opetussuunnitelmassa osa taiteen perusopetuksen laajan oppimäärän rakennetta. Turun konservatoriossa kehitetty pistejärjestelmä mallintaa opintojen etenemistä tavoitteellisesti tasolta toiselle ja kohti todistuksia.
Turun konservatoriossa pidetään tärkeänä, että molemmissa koulutustehtävissä oppijoilla on monipuolisia oppimismahdollisuuksia ja riittävästi valinnaisuutta.
Turun konservatoriossa on monta kuoroa, jousiorkesteria, puhallinorkesteria, kitaraorkesteria, lukuisia pop- ja jazzkokoonpanoja sekä kamarimusiikkiryhmiä. Tavoitteena on toteuttaa vuosittain musiikkiteatterituotantoja, jotka ovat viime vuosina olleet tyylilajiltaan oopperoita ja musikaaleja.
Oppilaitos toimii Turussa Linnankatu 60:n ja Mestarinkatu 2:n toimitiloissa. Sivutoimipisteitä ei ole. Sähköisen oppimisympäristön kehittäminen on käynnissä määrätietoisesti. Osassa opetusta käytetään Itslearning- ja Google Classroom -alustoja.
Turun musiikinopetus Oy:n omistaa Turun kaupunki. Yhtiö syntyi liikkeenluovutuksilla 1.1.2020 Turun konservatorion ja Turun seudun musiikkiopiston kannatusyhdistyksistä. Turun konservatorio on yksi Suomen suurimmista musiikkioppilaitoksista.
Toimitilat
Turun konservatorion Linnankadun toimitilat sijaitsevat Aurajoen rannalla vanhan köysitehtaan ja telakkahallin vuonna 1994 uudistetuissa ja 2020–2022 peruskorjatuissa ajanmukaisissa tiloissa. Rakennuksen uudistustyö on saanut mm. Vuoden teräsrakenne -palkinnon 1994. Opetus- ja harjoitteluluokkien lisäksi käytössä ovat 379-paikkainen Sigyn-sali ja 100-paikkainen Crichton-sali.
Turun konservatorion Mestarinkadun toimitilat sijaisevat Kuninkaankartanonkadun ja Mestarinkadun kulmauksessa sijaitsevassa alun perin Turun Normaalilyseolle 1957 valmistuneessa kiinteistössä. Samoissa tiloissa toimii myös Turun Steiner-koulu.
Aiheesta muualla
60.43861°N, 22.24°W
Colin McRae
McRaen motto oli: If in doubt, flat out (Jos et ole varma, aja täysillä). Myös McRaen isä Jimmy ja veli Alister ovat tunnettuja ralliautoilijoita. McRaen nimellä myydään Colin McRae Rally -pelisarjaa.
Nousu MM-sarjaan ja maailmanmestaruus
thumb|[[Subaru Impreza 555, jolla McRae voitti vuoden 1995 MM-sarjan.]] McRae pääsi Subaru World Rally Team -talliin MM-sarjan kaudelle 1993. McRae ajoi A-ryhmän Subaru Legacyllä ensimmäiseen WRC-voittoonsa Uuden-Seelannin rallissa 1993.
Kaudella 1995 McRae voitti kuljettajien maailmanmestaruuden Derek Ringerin ollessa kartanlukijana. McRaen päävastus oli tallikaverina ajanut Carlos Sainz. McRaesta tuli nuorin kuljettajien mestaruuden voittaja MM-sarjassa 27 vuoden ja 109 päivän ikäisenä. Aiemmin nuorin mestari oli Juha Kankkunen 27 vuoden ja 249 päivän ikäisenä. Mestaruuden jälkeen kuningatar Elisabet II nimitti McRaen Brittiläisen imperiumin ritarikunnan jäseneksi.
Subarun ykköskuski
Maailmanmestaruuden jälkeen McRae jatkoi Subarulla myös vuodet 1996–1998. Tuona aikana hän saavutti useita voittoja ja kilpailu maailmanmestaruudesta, mutta hävisi muun muassa vuonna 1997 Tommi Mäkiselle yhdellä pisteellä. McRae loi mainettaan kolariherkkänä kuskina erityisesti tämän aikakauden aikana. McRaen kartanlukijaksi Nicky Grist Derek Ringerin tilalle. McRae ja Grist ajoivat muutamaa rallia lukuun ottamatta tästä eteenpäin kaikki kilpailut yhdessä.
Aikakausi Fordilla
Kaudeksi 1999 McRae siirtyi Fordille uuden Focuksen rattiin ja saavutti voitot Safari-rallista ja Portugalista mutta jäi mestaruussarjassa vasta sijalle 6 keskeytettyään yhteensä 11 kertaa. Seuraavalla kaudella hän voitti Katalonian ja Akropoliksen (Kreikan) rallit ja sijoittui loppupisteissä neljänneksi.
Kauden 2001 McRae aloitti vaisusti, mutta kolmen perättäisen voiton putki (Argentiina, Kypros ja Kreikka) hän nousi mestaruustaistoon. Kauden viimeisenä ajettavaan Walesin ralliin McRae lähti pistejohdossa. McRae joutui keskeyttämään ulosajoon, jolloin maailmanmestaruuden voitti Subarulla ajava Richard Burns.
Kausi 2002 oli Peugeotin Marcus Grönholmin hallintaa. McRae pystyi kahteen osakilpailuvoittoon, mutta Walesin rallissa epäonnistuminen tiputti hänet loppupisteissä toiselta sijalta neljänneksi.
Uran loppu
Vuonna 2003 McRae lähti Fordilta ja ajoi kauden Citroën World Rally Teamissä. Hän jäi tallitoveriensa Sébastien Loebin ja Carlos Sainzin varjoon, ja seuraaviksi kausiksi hän jäi ilman tallipaikkaa MM-sarjassa. McRae kilpaili tämän jälkeen muun muassa Nissanilla Dakar-rallissa.
Vuonna 2004 McRae osallistui Le Mansin 24 tunnin ajoon Prodriven Ferrari 550 Maranello -autolla GTS-luokassa. McRaen tallikavereita autossa olivat Darren Turner ja Rickard Rydell. Lopputuloksissa sijoitus oli GTS-luokan kolmas.
Kaudella 2005 McRae teki paluun WRC-kilpailuihin ajamalla kaksi kilpailua Škoda Fabia WRC:llä. Australian rallissa hän joutui keskeyttämään kytkimen vaihdossa tulleiden ongelmien vuoksi.
Kaudella 2006 Sébastien Loeb loukkaantui maastopyörällä ja joutui leikkaukseen. Kronos Citroën -talli ilmoitti McRaen korvaavan Loebin Turkin MM-rallissa 2006. McRae ei pystynyt Turkissa kärkivauhtiin, ja kaiken lisäksi Citroenin tekniikka petti viimeisenä päivänä. McRaen pesti jäi yhden kisan mittaiseksi.
Helikopterionnettomuus
McRaen lentämä ja omistama Eurocopter AS 350B2 -helikopteri (rekisteritunnus G-CBHL) syöksyi 15. syyskuuta 2007 maahan ja syttyi tuleen ralliautoilijan kotitilalla Jerviswoodissa Skotlannin Lanarkshiressa. Helikopterissa olivat onnettomuushetkellä Colin McRae, hänen viisivuotias poikansa Johnny, tämän kuusivuotias kaveri Ben Porcelli sekä Colinin lapsuudenystävä Graeme Duncan. Kaikki neljä kuolivat. Epäiltiin, että McRaen helikopterissa oli konevika. Brittiläisen onnettomuustutkintalautakunnan mukaan McRae oli syyllinen onnettomuuteen. McRaella ei ollut voimassa olevaa lentolupakirjaa, ja hän lensi kykyihinsä nähden liian kovaa ja liian matalalla.
Warkaus-sali
Warkaus-sali on Varkaudessa sijaitseva 500-paikkainen kokous- ja konserttisali. Sali sijaitsee hotelli Oscarin yhteydessä osoitteessa Kauppatori 4.
Warkaus-salin nousevassa katsomossa on 440 ja aitioissa yhteensä 58 paikkaa. Näyttämön leveys on 19 metriä, korkeus 9 metriä ja pinta-ala 113 neliömetriä. Rakennuksessa toimii myös useita ravintoloita ja tarjoilutiloja, kuten Warkaus-salin 250-paikkainen aularavintola Tempo, 50 hengen kabinetti Ruusa ja pieni ylälämpiö Kreeta.
2000-vuosikymmenen keskivaiheilla Warkaus-salin noin 170 tilaisuudessa vieraili vuosittain noin 27 000 kävijää. Salissa järjestetään paljon kotimaisten kevyen musiikin artistien kiertuekonsertteja. Varkauden Teatteri on esittänyt Warkaus-salissa suuria musikaalituotantoja, kuten Annie mestariampuja (2005) ja Mustalaisleiri muuttaa taivaaseen (2008). Salissa on pidetty myös Joroisten Musiikkipäivien konsertteja.
Sinappikaali
pienoiskuva|oikea|150px|Sinappikaalin lehti
Sinappikaali on ristikukkaiskasveihin kuuluva kaalin sukuinen kukkiva viljelyskasvi, jota käytetään yrtti- ja salaattivihanneksena. Suomessa sitä usein myydään italiankielisellä nimellään rucola. Sinappikaali kasvaa luonnonvaraisena Etelä-Euroopassa, missä sitä on käytetty ainakin Rooman valtakunnan ajoista asti. Kaupallisiin tarkoituksiin sitä ei kuitenkaan Suomessa viljelty merkittävissä määrin ennen 1990-lukua.
Isohietasinappia (Diplotaxis tenuifolia) ja pikkuhietasinappia (Diplotaxis muralis) kutsutaan Suomessa nykyisin villirucolaksi. Isohietasinappi on monivuotinen ja saattaa talvehtia Suomessa. Pikkuhietasinappi on yksivuotinen.
Historia
Jo muinaiset roomalaiset viljelivät sinappikaalia. He uskoivat kasvilla olevan sukupuoliviettiä kiihottava vaikutus. Pohjolassa sinappikaalia viljeltiin lääkekasviksi 1400-luvulta alkaen, mutta väitetyn seksuaaliviettiä kiihottavan vaikutuksen vuoksi sen viljely kiellettiin luostaripuutarhoissa, ja lopulta viljely lakkasi muuallakin. 1990-luvulla alkoi kasvin laajamittainen viljely, ja silloin se palasi Suomeen uudella nimellä: siitä oli tullut italian kielen mukaisesti rucola. Vierasperäinen nimi hyväksyttiin myös virallisesti.
Käyttö
Sinappikaalia käytetään raakana salaatteihin ja voileipiin. Kypsennettynä sitä käytetään pastakastikkeisiin ja muihin lämpimiin ruokiin. Sinappikaalia voidaan lisätä pitsan päälle kypsentämisen loppuvaiheessa tai heti sen jälkeen. Sitä käytetään usein myös ruoka-annosten koristelussa.
Maultaan sinappikaali on voimakas, joskus jopa pistävän sinappimainen. Se sisältää runsaasti C-vitamiinia ja rautaa.
Benjamin Banneker
thumb|Banneker vuonna 1795 julkaisemansa almanakan kannessa. Benjamin Banneker, (myös Banna Ka tai Bannakay; 9. marraskuuta 1731 – 9. lokakuuta 1806) oli yhdysvaltalainen vapaa matemaatikko, harrastelijatähtitieteilijä, kellontekijä ja kustantaja. Viimeaikaiset tutkimukset ovat osoittaneet Bannekerin saavutusten merkittävyyden matemaatikkona ja harrastelija-astronomina.
Ilmailun vapaudet
Ilmailun vapaudet ovat sarja kansainvälisen kaupallisen ilmailun sääntöjä, jotka antavat tietyn valtion lentoyhtiöille oikeuden lentää toisen valtion ilmatilassa ja laskeutua toisen valtion alueelle. Ne ovat kansainvälisen ilmailun reittiverkoston perusta.
Ilmailun vapaudet koottiin seurauksena erimielisyyksistä liittyen kansainvälisen siviili-ilmailun yleissopimuksessa 1944 sovittuun ilmailualan liberalisointiin. Yhdysvallat halusi, että lentoliikenteen perusoikeudet olisivat neuvoteltavissa yksittäisten Kansainvälisen siviili-ilmailujärjestön valtioiden välillä. Suurin osa muista kokouksen osallistujavaltioista pelkäsi kuitenkin, että mikäli kaikkia sitovia sääntöjä ei luotaisi, suuret yhdysvaltalaiset lentoyhtiöt saisivat hallitsevan aseman kansainvälisessä lentoliikenteessä.
Rodimus
Rodimus (entiseltä nimeltään Hot Rod) on Transformers-universumissa esiintyvä Autobotti. Hasbron luoma hahmo esiintyi ensimmäisen kerran vuonna 1986 The Transformers: The Movie -animaatioelokuvassa.
Ilmailun vapaudet
Termejä ’vapaus’ ja ’oikeus’ käytetään ilmailun vapauksien yhteydessä kuvaamaan oikeuksia, jotka ovat voimassa kahden valtion välillä, mikäli ne ovat tehneet yhteisen lentoliikennesopimuksen. Vapauksia on kaikkiaan yhdeksän, mutta vain viisi ensimmäistä on vahvistettu kansainvälisissä sopimuksissa, ja ne ovat yleisesti käytössä. Loput neljä vapautta, jotka rajoittavat liikennettä kaikkein vähiten, ovat harvinaisempia. Ne ovat käytössä lähinnä ilmailun yhteismarkkinoilla, kuten Euroopan unionin alueella sekä Australian ja Uuden-Seelannin välillä.
Vapaudet
pienoiskuva|Kaavio ilmailun yhdeksästä vapaudesta. Sininen ympyrä kuvaa lentoyhtiön kotimaata, punaiset ja keltaiset ympyrät ulkomaita.
Rodimus
Rodimus Prime on Autobottien johtaja, joka sai voimansa, viisautensa ja ulkonäkönsä Autobottien Johtajuuden Matrixilta Optimus Primen kuoltua. Rodimus Prime muuntautuu futuristiseksi rekka-autoksi.
The Transformers: The Movie
thumb|left|220px|Rodimus Prime avaa Matrixin, "pimeimpänä hetkenä", elokuvassa [[The Transformers: The Movie.]] Hot Rod oli kokematon ja nuori Autobottisoturi, joka työskenteli muun muassa Kupin, Springerin, Arceen ja Blurrin ohella Autobot Cityssä komentaja Ultra Magnuksen alaisuudessa. Alussa hän oli osittain syyllinen Optimus Primen kuolemaan sekaannuttuaan tämän Megatronin väliseen taisteluun.
Elokuvan lopussa Hot Rodin taistellessa epätoivoista taistelua Megatronin uutta vahvempaa minää, Galvatronia, vastaan Hot Rod onnistui tarttumaan Galvatronin kaulassa roikkuvaan Autobottien johtajien Matrixiin. Matrix antoi Hot Rodille lisää kokoa, uuden muuntautumismuodon, voimat ja viisautta. Rodimus Prime oli syntynyt. Rodimus tarttui Galvatroniin ja heitti tämän ulos Unicronin sisältä. Tämän jälkeen Rodimus avasi Matrixin ja päästi tämän voimat valloilleen. Matrixin tuhovoima aiheutti Unicronin sisällä valtavan räjähdysaallon. Rodimus keräsi elossa olevat Autobotit yhteen ja ohjasi heidät ulos Unicronin sisältä juuri ennen räjähdystä, jossa Unicron tuhoutui palasiksi. Rodimus johti Autobotit takaisin Cybertronille ja totesi, että oli koittanut uusi rauhan ja onnellisuuden aika.
Animaatiosarja
The Transformersissa Galvatron palasi myöhemmin takaisin ja keräsi Decepticonit yhteen. Rodimus Prime joutui Autobottien kanssa taistelemaan useita kertoja Decepticoneja vastaan. Rodimuksen uskollisena oikeana kätenä toimi toinen korkea-arvoinen Autobot-veteraani Ultra Magnus. Tämän lisäksi Rodimus toimi galaksien välisenä rauhanlähettiläänä.
Sarjan kolmannen tuotantokauden jaksossa "The Ultimate Weapon", Rodimus epäröi johtamiskykyjään ja vastuutaan. Lopulta Rodimus ymmärsi, että hän on yhtä hyvä johtaja kuin hänen edesmennyt edeltäjänsä, Optimus Prime. Mutta aina kun Rodimus joutui eroon matrixista hän muuttui takaisin Hot rodiksi. Kolmannen tuotantokauden lopussa galaksissa levisi vaarallinen tartuntatauti, johon kaikki maailman olennot sairastuivat ja tulivat mielipuolisiksi. Rodimus Prime oli yksi harvoista, jotka pääsivät pakoon, mutta lopulta hänkin sairastui tautiin. Rodimus kuitenkin ehti komentaa Autobot Sky Lynxia etsimään Quitenssonin, joka voisi herättää kuolleen Optimus Primen eloon. Optimus Prime heräsi ja liittoutui Galvatronin kanssa pelastaakseen maailmankaikkeuden. Optimus joutui hyökkäämään Rodimuksen kimppuun saadakseen Matrixin itselleen. Kun Optimus oli saanut Matrixin itselleen, Rodimus menetti voimansa ja hän palasi takaisin Hot Rodiksi. Sarjan loppuessa Rodimusta ei enää ollut.
Sarjakuva
Rodimus Prime esiintyi sarjakuvan aikana lähinnä Britanniassa tehdyissä tarinoissa, jotka sijoittuivat tulevaisuuteen. Amerikkalaisessa jatkumossa Rodimus Prime esiintyi vain yhden ainoan tarinan aikana, ja siinäkin kuolleena. Rodimus Prime oli joutunut Decepticonien ja Galvatronin teurastamaksi. Decepticonit olivat sitoneet hänen ruumiinsa kahden tuhotun World Trade Center tornin väliin tuhotussa New Yorkissa. Galvatron saapui paikalle ja purki raivoaan Rodimus Primen ruumiiseen ampumalla tätä. Tätä enempää Rodimusta ei amerikkalaisessa jatkumossa nähty.
Transformers: Animated
Transformers: Animatedin kolmannen kauden aloitusjaksossa Rodimus Minor yritti neljän toverinsa, Brawnin, Ironhiden, Red Alertin ja Hotshotin avulla estää Decepticonkenraali Strikaa ja tämän neljää käskyläistä: Cyclonusia, Oil Slickia, Spittoria ja Blackoutia saamasta hallintaansa avaruussiltaa no. 687-030. Rodimus kuitenkin epäonnistui, kun Oil Slick käytti häneen pullollisen kemikaalia nimeltä "kosminen ruoste".
Transformers: Viimeinen ritari
Hot Rod esiintyy elokuvassa Transformers: Viimeinen ritari. Hän on Bumblebeen aseveli vuosien takaa ja luonteeltaan hieman ylimielinen, mutta suojeleva. Lisäksi hän puhuu ohuella ranskalaisella aksentilla, mutta inhoaa sitä ja haluaa siitä eroon. Hot Rod oli Bumblebeen ohella yksi ensimmäisistä Maassa vierailleista Autoboteista ja he molemmat olivat myös taistelleet Liittoutuneiden rinnalla Natsi-Saksaa vastaan. Nykyään hän oli yksi Sir Edmund Burtonin kanssa liittoutuneista Autoboteista ja toimii salaa tämän käskemänä Oxfordin yliopiston professori Viviane Wemblyn suojelijana. Muuntautui aluksi punamustaksi Citroën DS:ksi, mutta vaihtoi muuntautumismuodokseen lyijynharmaan ja oranssin Lamborghini Centenario LP770-4:n viedessään Vivianen väkisin tapaamaan Sir Edmundia ja Cade Yeageria. Myöhemmin hän saapui Houndin, Driftin, Crosshairsin, Sqweeksin, Jimmyn ja Izabellan kanssa Stonehengen yllä leijuville Cybertronin jäänteille auttamaan Optimusta, Bumblebeetä, Cadea ja muita ihmisiä taistelussa Decepticoneja, Infernoconeja ja Quintessaa vastaan.
Hot Rodin ääninäyttelijänä elokuvassa on Omar Sy.
Christiane Marchello-Nizia
Teoksia
(esimerkkejä, vain osa)
Aleksandr Rutskoi
Aleksandr Vladimirovitš Rutskoi (, s. 16. syyskuuta 1947) on ukrainalaissyntyinen venäläinen poliitikko ja Venäjää edeltäneen Neuvostoliiton ilmavoimien upseeri. Hän oli Jeltsinin varapresidentti ja korkein neuvosto nimitti hänet vuoden 1993 kriisin yhteydessä presidentiksi.