cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Elisabeth Rehn
Avioliitto ja perhe
Rehn avioitui opiskelutoverinsa diplomiekonomi Ove Harald Rehnin kanssa vuonna 1955. Heille syntyi neljä lasta: Veronica (1956), Joakim (1958), Charlotta (1959) ja Johan (1962). Arkkitehti Veronica Rehn-Kivi on toiminut sittemmin kansanedustajana ja kunnallispoliitikkona Kauniaisissa RKP:n edustajana, Espoon kaupungin rakennusvalvontapäällikkönä sekä Valtion rakennustaidetoimikunnan jäsenenä. Diplomiekonomi, KHT Joakim Rehn on hallituksen puheenjohtaja laskentatoimiyritys Revico Grant Thornton Oy:ssä, ja Johan Rehn on alkoholin maahantuontiyritys Interbrandsin toimitusjohtaja.
Perhe asui ensin Helsingissä, mutta muutti Kauniaisiin vuonna 1968. Myöhemmin Rehnit asuivat Kirkkonummella. Ove H. Rehn kuoli vuonna 2004. Elisabeth Rehn muutti takaisin Kauniaisiin vuonna 2019
Yrittäjäperheen arkea
Vuodesta 1960 alkaen Elisabeth Rehn toimi perheyritys Renectan konttoripäällikkönä kotiäitiyden ohessa. Samoihin aikoihin hän alkoi ensimmäisenä tuoda tunnettuja Tupperware-muoviastioita Suomeen. Vuosina 1972–1977 hän toimi Grankulla samskolan ammatinvalintaopettajana ja perheyritys Rehn Tradingin konttoripäällikkönä vuosina 1978–1979. Tämä viimeisin yritys meni konkurssiin vuonna 1979. Elisabeth ja Ove Rehn menettivät koko omaisuutensa ja joutuivat lopulta asumaan alkeellisesti pienessä pihamökissä. Kaikesta huolimatta Rehnillä säilyi vankka usko yrittäjyyteen myös poliitikkona.
Kaupunginvaltuustosta eduskuntaan
Vuonna 1973 Rehn nousi Kauniaisten kaupunginvaltuustoon ruotsalaisen kansanpuolueen edustajana ja toimi vuosina 1977–1979 Kauniaisten koululautakunnan puheenjohtajana. Vuonna 1979 hän oli mukana kaupunginhallituksessa.
1980-luvulla Rehn toimi kansanedustajan tehtäviensä ohella aktiivisesti Suomen Punaisen Ristin, Suomen Unicef-yhdistyksen ja Maailman luonnonsäätiön (WWF) Suomen rahaston johtotehtävissä. Valtiollisia luottamustoimia olivat presidentin valitsijamiestehtävät vuosina 1982 ja 1988 sekä pienen ja keskisuuren teollisuuden (1980–1986) ja taloudellisten kehitysmaasuhteiden neuvottelukuntien (1985–1991) jäsenyydet. Vuonna 1985 Rehn nousi RKP:n työvaliokuntaan. Hän toimi myös Vapaan koulutuksen tukisäätiössä (VKTS), jonka tavoitteena oli kamppailla kouluihin tunkeutuvaa sosialismia vastaan. Säätiö muun muassa kokosi ”mustaa listaa” opettajien poliittisesta suuntautumisesta.
Puolustusministeriksi
Kirjan Lillan – Elisabeth Rehnin epätavallinen elämä (2014) mukaan Rehn myöhemmin katui tapaa, millä päätös hävittäjähankinnasta tehtiin:
Elisabeth Rehniä pidettiin poikkeuksellisen vaikutusvaltaisena puolustusministerinä hänen laajan kansansuosionsa tähden. Hänen kannatuksensa ylitti RKP:n rajat. Oman puolueensa sisällä Rehnillä oli tosin ristiriitoja muiden vaikuttajiensa kanssa. Hornet-kauppojen lisäksi hänen puolustusministeriytensä aikana 1995 säädettiin laki, jonka mukaan myös naisilla on mahdollisuus suorittaa asepalvelus. Ilta-Sanomille vuonna 2009 antamassaan haastattelussa Rehn kertoi, että hän itse pitää keskeisimpinä saavutuksinaan puolustusministerinä varusmiesten aseman hoitamista ja muun muassa simputukseen puuttumista. Rehn otti puolustusministerinä kantaa myös tuolloin julkisessa keskustelussa olleeseen somalien pakolaiskysymykseen. Tammikuussa 1994 hän järjesti suhteillaan kuusihenkisen somaliperheen maahantuloluvan Tallinnasta vastoin ulkoministeriön ja ulkomaalaiskeskuksen kantaa.
Presidentinvaalit 1994
thumb|right|Elisabeth Rehn vaalivalvojaisissa vuonna 1994. Rehnin suhteet puolueeseensa olivat välillä ristiriitaiset, mikä näkyi muun muassa siinä, ettei RKP antanut presidentinvaalikampanjan alussa välitöntä tukeaan Rehnille. Hän ei ollut ainoa vaalikamppailuun lähtenyt nainen, vaan ensin esillä oli Eeva Kuuskoski, jonka kannatus tosin tyrehtyi pian. Vuonna 1993 Rehnin suosio alkoi lisääntyä. Gallupkannatus tosin näytti lopulta neljättä sijaa 7,9 prosentin äänisaaliilla. 16. tammikuuta 1994 pidetyllä vaalin ensimmäisellä kierroksella Rehn nousi kuitenkin toiseksi 22 prosentin kannatuksella. Kuukauden päästä järjestetyllä toisella kierroksella valtiosihteeri Martti Ahtisaarta vastaan Rehn sai 46,1 prosenttia äänistä. Ensimmäistä kertaa kokonaan suorana kansanvaalina järjestetty presidentinvalinta mahdollisti sen, että toiselle kierrokselle porvarillisen puolen ehdokkaaksi SDP:ta vastaan nousi RKP:n edustaja. Vaalin poikkeuksellisen ehdokasasetelman (mies ja nainen, diplomaatti ja poliitikko) vuoksi liukumaa oli tosin niin vasemmalta puolelta porvarilliselle kuin toisinpäinkin.
Presidentinvaalit 2000
RKP asetti Rehnin presidenttiehdokkaakseen uudelleen vuoden 2000 vaaleissa. Tällä kertaa Rehn jäi ensimmäisellä kierroksella neljänneksi ja sai 7,9 % äänistä.
Huomionosoituksia
Rehn on myös saanut toisena naisena Suomessa ensimmäisen luokan Vapaudenristin rintatähdellä YK-valtuutetun ansioistaan. Tämä kunniamerkki on myönnetty ilman miekkoja, nykyaikaisella niin sanotulla naisten nauhalla (eli vasemmalla olkapäällä kannettavalla, keltaisesta eli rauhanajan mitalinauhasta tehdyllä ruusukkeella). Edellinen saman kunniamerkin saanut nainen oli ”lottakenraali” Fanni Luukkonen.
Oma televisio-ohjelma
Syksyllä 2012 Rehn sai Yle Fem -kanavalle oman keskusteluohjelman Elisabeth kohtaa. Siinä hän haastatteli tapaamiaan mielenkiintoisia ihmisiä. Rehnin vieraina nähtiin muun muassa hänen vanha kilpakumppaninsa Martti Ahtisaari, YK:n entinen pääsihteeri Kofi Annan ja Afrikan ensimmäinen naispresidentti Ellen Johnson Sirleaf. Rehn sai myös yllättävän haastattelun Pohjois-Korean johtajan Kim Jong-unin veljenpojalta. Tämä kuvaili ohjelmassa setäänsä ”diktaattoriksi”, mikä herätti huomiota maailmalla.
Kesällä 2013 Rehnin keskusteluohjelma jatkui vielä kolmella jaksolla. Kauden avausjaksossa hän sai haastatella kuningatar Silviaa, joka ei yleensä myönny haastatteluihin. Sarjan kymmenennessä ja viimeisessä osassa vieraili puolestaan Serbian entinen presidentti Boris Tadić.
Populaarikulttuurissa
Elisabeth Rehn mainitaan Popeda-yhtyeen vuoden 1992 singlekappaleella Kersantti Karoliina. Kappaleessa viitataan Rehnin naisten vapaaehtoisen asepalveluksen mahdollistaneeseen toimintaan puolustusministerinä: ”Kuulin Karoliinan lähteneen, / jätti tänne vaikeroimaan kotipiiakseen. / Syytän sua, Elisabeth Rehn, / mun naiseni on kapiainen.”
Ajatushautomo
Elisabeth Rehniin liittyy ajatushautomo Elisabeth Rehn Bank of Ideas.
Harsosammal
Harsosammal (Trichocolea tomentella, (Ehrh.) Dumort.) on maksasammallaji harsosammalten suvussa ja heimossa.
Harsosammalen versot ovat viidestä kymmeneen senttimetriä pitkiä, litteitä ja höyhenmäisesti liuskoittuneita. Se lisääntyy yleensä kasvullisesti, mutta hyvin harvoin suvullisesti.
Harsosammal on levinnyt laajalle, sitä esiintyy Euraasiassa, pohjoisessa Afrikassa, itäisessä Pohjois-Amerikassa sekä Etelä-Amerikassa.
Harsosammalta esiintyy Suomessa eteläosassa Ahvenanmaalta Pohjois-Karjalan korkeudelle. Se kasvaa erityisesti varjoisissa metsissä lähteiden äärellä märällä, lahoavalla humuksella. Metsähoito on harvinaistanut lajia Suomessa ja se luokitellaan uhanalaiseksi.
André Bergdølmo
André Bergdølmo (s. 13. lokakuuta 1971 Oslo) on norjalainen jalkapallovalmentaja ja entinen puolustaja. Peliuransa jälkeen Bergdølmo siirtyi valmentajaksi. Hän on toiminut tammikuusta 2016 lähtien Ullensaker/Kisan apulaisvalmentajana.
Seurajoukkueura
Bergdølmo pelasi pääsarjatasolla neljässä maassa. Norjan pääsarjassa hän pelasi 241 ottelua edustaen Lillestrømiä, Rosenborgia ja Strømsgodsetia. Bergdølmo voitti Rosenborgissa neljä peräkkäistä Norjan-mestaruutta vuosina 1997–2000 ja lisäksi Norjan Cupin kaudella 1999. Ulkomailla hän pelasi 66 Alankomaiden pääsarjan ottelua Ajaxissa, 28 Saksan Bundesliigan ottelua Borussia Dortmundissa ja 33 Tanskan Superliigan ottelua FC Kööpenhaminassa. Bergdølmo saavutti Ajaxissa sekä Alankomaiden-mestaruuden että KNVB-cupin voiton kaudella 2001–2002 ja FC Kööpenhaminassa kaksi peräkkäistä Tanskan-mestaruutta (2005–2006, 2006–2007).
Valmennusura
Pelaajauransa jälkeen Bergdølmo on toiminut valmentajana. Hän työskenteli apuvalmentajana Lillestrømissä kaudet 2009–2011 ja Vålerengassa kauden 2012. Päävalmentajana Bergdølmo on toiminut Drøbak-Frognissa kaudella 2013 ja Kongsvingerissä kaudella 2014. Tammikuussa 2016 hän palasi apuvalmentajan tehtäviin Ullensaker/Kisan joukkueeseen.
Modestep
Modestep on elektronista musiikkia tekevä yhtye Lontoosta, Iso-Britanniasta, joka perustettiin vuonna 2010. Yhtyeen debyyttisingle "Feel Good" julkaistiin Isossa-Britanniassa 7. helmikuuta 2011, osana kolme-kappaleista singleä, mukana remix ja soulstep-kappale "Bite The Hand". Yhtye julkaisi Evolution Theory-debyyttialbuminsa helmikuussa 2013. Toinen albumi London Road julkaistiin toukokuussa 2015.
HMS Wanderer (D74)
HMS Wanderer (viirinumero D74) oli Britannian kuninkaallisen laivaston Amiraliteetin parannellun W-luokan hävittäjä, joka palveli toisessa maailmansodassa. Aluksen saavutuksina sodan aikana oli muun muassa viiden Saksan laivaston sukellusveneen upottaminen.
Valmistus
Alus tilattiin tammikuussa 1918 vuosien 1917-1918 laivasto-ohjelman 13. tilauksessa Fairfield Shipbuilding and Engineering Companyltä Govanista, missä köli laskettiin 7. elokuuta. Alus laskettiin vesille 1. toukokuuta 1919 ja valmistui 18. elokuuta.
Palvelus
Wanderer liitettiin palvelukseen ottamisen jälkeen Atlantin ja Välimeren laivastoissa ennen kuin se korvattiin A-luokan hävittäjällä vuonna 1931. Tämän jälkeen alus liitettiin Noren paikallislaivueeseen Chathamiin koululaivaksi.
Alus määrättiin ennen toisen maailmansodan puhkeamista Rosythiin sijoitettuun 15. hävittäjälaivueeseen, mikä vaihtui myöhemmin saattueiden suojaamiseen ja partiointiin läntisen reitin alaisuudessa.
Alus siirrettiin 27. huhtikuuta 1940 avustamaan joukkojen evakuointia Norjasta. Alus osallistui Andalsnasin evakuointiin operaatiossa Alphabet. Alus ajoi karille 30. huhtikuuta otettuaan kannelleen 150 sotilasta. HMS Sikh irrotti aluksen karilta, minkä jälkeen Wanderer lähti Scapa Flowh'hun yksinään. Alus palasi 3. toukokuuta läntiselle alueelle sijoitettuna laivueensa mukana Plymouthiin.
Kesäkuussa alus osallistui Ranskassa olevien joukkojen evakuointiin operaatio Cyclessä. Alus oli 6. kesäkuuta Boulognessa tukemassa evakuointia ja seuraavana päivänä se tuki tykkitulella Treportin evakuointia. Operaatiosta vapauduttuaan alus palasi saattuetehtäviin läntiselle alueelle.
Alus upotti 2. kesäkuuta 1941 Saksan laivaston sukellusveneen U-147 ja osallistui 3. heinäkuuta sukellusveneen U-401 upottamiseen. Alus jatkoi palvelustaan Atlantin saattueiden suojaamisessa, kunnes se siirrettiin elokuussa 1942 huollettavaksi Brooklyniin Yhdysvaltain laivaston telakalle, mistä se palasi saattuetehtäviin lokakuussa. Alus valittiin joulukuussa muutettavaksi pitkän matkan saattajaksi.
Tammikuussa 1943 alus siirrettiin muutostöitä varten Devonportin telakalle, mistä se poistui koejoihin toukokuussa ja koulutukseen Tobermoryyn. Alus palasi Atlantin saattueiden suojaksi kesäkuussa 1. brittiläiseen saattajaryhmään.
Alus määrättiin Sisilian maihinnousuun ja se lähti 1. heinäkuuta Clydestä saattueen KMF19 mukana Välimerelle. Alus erkani 9. heinäkuuta saattueesta liittyäkseen maihinnousun itäisen tukiryhmän saattajaryhmä V:hen. Operaatiosta vapauduttuaan alus suojasi ryhmän mukana Välimeren ja Atlantin saattueita.
Alus upotti 17. tammikuuta 1944 sukellusveneen U-305. Alus määrättiin helmikuussa suojaamaan HMS Chaseriä, joka suojasi saattuetta JW57 Kuolan niemimaalle. Tehtävästä vapauduttuaan alus palasi suojaamaan Atlantin saattueita 10. maaliskuuta. Huhtikuussa alus liitettiin Normandian maihinnousun saattajaryhmä 105:een, minkä seurauksena alus siirtyi Kanaaliin valmistautumaan operaatioon.
Operaatio Neptunen päätyttyä 25. kesäkuuta alus jäi Kanaalin alueelle suojaamaan saattueita. Alus upotti 5. heinäkuuta sukellusveneen U-390. Euroopan sotatoimien päätyttyä alus osallistui toukokuussa joukkojen kotiuttamiseen ennen reserviin siirtoaan. Kesäkuussa alus poistettiin palveluksesta ja sen varastot tyhjennettiin.
Alus sijoitettiin poistolistalle ja se myytiin 31. tammikuuta 1946 BISCOlle. Alus hinattiin vuoden lopulla Hughes Bolkowille Blythiin romutettavaksi.
Minnesotan orkesteri
thumb|Minnesotan orkesterin konserttisali Orchestra Hall Minneapoliksessa. Minnesotan orkesteri on täysimittainen sinfoniaorkesteri, joka toimii Minneapolisin kaupungissa Yhdysvaltojen Minnesotassa. Se perustettiin vuonna 1903 nimellä Minneapolis Symphony Orchestra ja vaihtoi nimeään vuonna 1968. Orkesterin tunnetuimpia kapellimestareita ovat olleet Edo de Waart (1986−1995) ja Osmo Vänskä (2003 alkaen). Vänskän johdolla orkesteri on levyttänyt Beethovenin sinfoniat. Levy Beethovenin yhdeksännestä sinfoniasta oli Grammy-ehdokkaana vuonna 2008. Vänskä lopettaa vuonna 2022, jos orkesteri löytää siihen mennessä uuden johtajan.
Orkesteri järjestää vuosittain kesäfestivaalin, johon kuuluu neljä viikkoa erilaisia musiikkitapahtumia Minneapolisin keskustassa. Klassisen musiikin lisäksi siellä kuullaan jazzia ja folkmusiikkia.
Orkesteri on levyttänyt Jean Sibeliuksen musiikkia, ja kaksi levyä nostettiin Grammy-ehdokkaaksi, mutta projekti keskeytyi vuonna 2012 alkaneeseen työsulkuun. Vuonna 2014 orkesteri ja sen kapellimestari Osmo Vänskä voittivat vuoden parhaan orkesteriesityksen Grammy-palkinnon Sibeliuksen sinfonioista 1 ja 4.
Työsulku
Orkesteri oli työsulussa lokakuusta 2012 tammikuuhun 2014. Hallinto halusi alentaa orkesterin palkkoja ja asetti työsulun, kun muusikot eivät suostuneet uuden sopimusneuvottelun yhteydessä edellytettyihin, osalle jopa 30−40 prosentin palkanpienennystä merkinneisiin palkanalennuksiin. Vänskä erosi tehtävästä 1. lokakuuta 2013, kun kiistaan ei tullut ratkaisua hänen asettamassaan määräajassa. Työsulku päättyi tammikuussa 2014, ja Vänskä palasi kapellimestariksi kahden vuoden työsopimuksella toukokuussa 2014.
Orkesterista erosi sulun aikana useita parhaita muusikoita, jotka siirtyivät muihin huippuorkestereihin, esimerkiksi Zürichiin ja Bostoniin.
Neutraali alue
Neutraali alue, neutraali vyöhyke tai puolueeton vyöhyke on rajattu alue, joka rajoittuu ainakin yhteen valtion, joka on suostunut perustamaan neutraalin alueen rajoilleen. Tälläisiä alueita ovat muun muassa:
Saint-Rémy
Saint-Rémy -nimisiä paikkakuntia ovat:
M/S Ruby Princess
M/S Ruby Princess on Princess Cruisesin Crown-luokan toistaiseksi uusin loistoristerilijä. Aluksen kastoivat Trista Sutter ja Ryan Sutter.
Inazuma (1899)
Valmistus
Alus tilattiin Yarrow Shipbuildersilta Poplarista Lontoosta, missä köli laskettiin 1. marraskuuta 1897. Alus laskettiin vesille 29. tammikuuta 1899 ja valmistui 25. huhtikuuta 1899.
Palvelus
Alus partioi boksarikapinan aikana Kiinan rannikolla suojaten japanilaisjoukkojen maihinnousua. Se osallistui myös Venäjän–Japanin sotaan.
Inazuma upposi törmättyään 16. joulukuuta 1909 rahtilaivan kanssa Hakodaten edustalla Hokkaidon rannikolla.
OTK:n tulitikkutehdas
OTK:n tulitikkutehdas toimi 1926–1975 Tampereella Särkänniemen kaupunginosassa. Osuustukkukauppa OTK:n omistama kaksikerroksinen tehdas rakennettiin vuosina 1925–1926. Näsijärven rannalla sijainneessa tehtaassa työskenteli 1930-luvulla 70–80 työntekijää. Tulitikkujen valmistukseen käytetyt haapatukit tuotiin uittamalla tehtaan varastoalueelle. Tehdas oli OTK:n omistuksessa vuoteen 1969 saakka, jolloin tehtaan omistajaksi tuli Keskon, OTK:n ja SOK:n yhteisesti omistama Finn-Match Oy. Tulitikkutehtaan toiminta päättyi Särkänniemessä vuonna 1975, kun tulitikkujen valmistus siirrettiin Jyväskylän maalaiskunnan Vaajakoskelle.
Entisestä tulitikkutehtaan kiinteistöstä tuli Autotalo Pekka Mäkisen viimeinen toimipiste, johon siirrettiin vaihtoautoja ja muuta kalustoa toisista toimipisteistä sitä mukaa, kun toiminta niissä päättyi. Vielä 1980-luvun alussa Mäkisellä oli satoja kuorma-autoja varastoituna Hatanpäänvaltatie 17:ssä ja 21:ssä olleille tonteille. Kun Mäkisen liikkeen toiminta siirtyi kokonaan Santalahden kiinteistöön, oli kuorma-autoja jäljellä vielä 200–400 kappaletta, ja yrityksen palveluksessa oli kolme henkilöä. Viimeisinä vuosina Mäkinen hoiti yritystään yksin. Mäkisen kuoleman jälkeen Santalahden kiinteistön alueella vielä jäljellä olleet autot on vähitellen joko myyty alan harrastajille tai viety romutettavaksi. thumb|Graffiteja tehtaan sisällä
Aiheesta muualla
61.50229°N, 23.7236°W
Hermann Kolbe
Adolf Wilhelm Hermann Kolbe (27. syyskuuta 1818 Elliehausen (nyk. osa Göttingeniä), Hannoverin kuningaskunta – 25. marraskuuta 1884 Leipzig, Saksa) oli saksalainen kemisti. Kolbe tunnetaan kemiallisten yhdisteiden yleisesti hyväksytystä jaottelusta epäorgaanisiin ja orgaanisiin yhdisteisiin. Kolben työ käsitteli enimmäkseen orgaanista kemiaa. Hän toimi professorina Marburgin ja Leipzigin yliopistoissa.
Kurt Koffka
pienoiskuva|Kurt Koffka Kurt Koffka (18. maaliskuuta 1886 Berliini, Saksa – 22. marraskuuta 1941 Northampton, Massachusetts, Yhdysvallat) oli saksalais-yhdysvaltalainen psykologi. Hänet tunnetaan erityisesti hahmopsykologian perustajana Max Wertheimerin ja Wolfgang Köhlerin ohella.
Ura
Koffka aloitti filosofian opinnot Berliinin yliopistossa 1903 ja suoritti filosofian tohtoritutkinnon 1908 Carl Stumpfin oppilaana. Hän vietti myös vuoden Edinburghissa opiskellen englantia ja tutustuen brittiläiseen psykologiaan. Tämä mahdollisti Koffkan helpomman verkostoitumisen kansainvälisesti ja myös hänen työnsä tulivat esitellyksi kansainväliselle tutkijayhteisölle. Koffka työskenteli Johannes von Kriesin psykologialaboratorion assistenttina 1908–1909 Freiburgissa, jonka jälkeen hän siirtyi assistentiksi Würzburgiin Oswald Külpen ja myöhemmin Karl Marben alaisuuteen 1909–1910.
Vuodesta 1910 tuli käänteentekevä Koffkan psykologinuran kehittymisessä. Hän siirtyi Frankfurt am Mainiin, missä hän solmi pitkäkestoisen suhteensa Wertheimeriin ja Köhleriin. Heidän yhteistyönsä johti Wertheimerin kuuluisaan julkaisuun liikkumisen havainnoimisesta vuonna 1912, josta hahmopsykologian käsitteen on laskettu juontavan juurensa. Koffka siirtyi kolmen lukukauden jälkeen Gießeniin vuonna 1911, jossa hänet nimitettiin ensin Privatdozentiksi ja myöhemmin ylimääräiseksi professoriksi. Hän pysyi Gießenissä vuoteen 1924 saakka lukuun ottamatta joitakin tutkimuskausia sotatutkimuksen parissa Ensimmäisen maailmansodan aikoina. Koffka alkoi vierailla Yhdysvalloissa 1920-luvulla ja hän siirtyi lopulta pysyvästi maahan. Hän oli Cornellin yliopiston Schiff-professuurin haltija 1924–1925 ja piti vuonna 1925 kuuluisan luentosarjan Clark Universityssa yhdessä Köhlerin kanssa, joka julkaistiin myöhemmin nimellä Psychologies of 1925 (1926). Työskenneltyään Wisconsinin yliopistossa 1926–1927 hänestä tuli uuden William Allan Neilsonin mukaan nimetyn professuurin haltija Smith Collegessa Massachusettsissa. Hän työskenteli Smith Collegessa aina kuolemaansa saakka vuoteen 1941. Koffka vieraili Uzbekistanissa tutkimusmatkalla kesällä 1932 Neuvostoliiton hallituksen kutsumana ja Oxfordin yliopistossa 1939–1940.
Urheiluvuosi 1972
Urheiluvuosi 1972 käsittelee vuoden 1972 merkittäviä uutisia ja tapahtumia urheilussa.
Gertrude Pritzi
Gertrude "Trude" Pritzi (15. tammikuuta 1920 Wien – 21. lokakuuta 1968 Wien) oli itävaltalainen pöytätennispelaaja. Hän voitti 1930- ja 1940-luvuilla yhteensä viisi maailmanmestaruutta, joista kaksi kaksinpelissä. Vuoden 1937 kaksinpelimestaruuden hän jakoi yhdysvaltalaisen Ruth Aaronsin kanssa. Anschlussin seurauksena hän edusti vuoden 1939 MM-kilpailuissa Saksaa.
MM-mitalit
Lähde:
The End (The Doorsin kappale)
The End on yhdysvaltalaisen rockyhtyeen The Doorsin kappale yhtyeen vuoden 1967 esikoisalbumilta The Doors. Kappale alkoi Jim Morrisonin jäähyväisinä hänen tyttöystävälleen Mary Berlow’lle, joka seurasi Morrisonia Floridasta Los Angelesiin. ”The End” on ilmeisesti viimeinen kappale, jonka Morrison kuuli. Kuolinyönään hän kuunteli vanhoja The Doorsin albumeita ja lopetti kuuntelun albumiin, jossa ”The End” on viimeinen kappale.
Saksisammal
Saksisammal (Douinia ovata (Dicks.) H. Buch) on maksasammallaji saksisammalten (Douinia) suvussa ja kinnassammalten heimossa (Scapaniaceae).
Saksisammalen levinneisyysaluetta ovat Maan pohjoispuolen lauhkean vyöhykkeen mereiset alueet. Se on yleinen ihan Länsi-Norjassa. Saksisammal on Suomessa hyvin harvinainen, lounainen laji, joka on löydetty Ahvenanmaalla Saltvikista, Sundista ja Varsinais-Suomessa Nauvosta. Se on luokiteltu äärimmäisen uhanalaiseksi esiintymien vähäisyyden takia.
Lee Chong Wei
Lee Chong Wei (s. 21. lokakuuta 1982 Bagan Serai, Perak) on malesialainen sulkapalloilija. Hän aloitti sulkapalloilun 10-vuotiaana. Hän on saavuttanut kaksinpelin olympiahopeaa Pekingissä 2008, Lontoossa 2012 ja Rio de Janeirossa 2016. Kahdella ensimmäisellä kerralla hän hävisi loppuottelussa kiinalaiselle Lin Danille. Rio de Janeiron olympialaisissa 2016 hän voitti Lin Danin välieräottelussa, mutta hävisi loppuottelussa Chen Longille. MM-kilpailuissa hän on saavuttanut kolme hopeaa ja yhden pronssin. Hän oli Rio de Janeiron olympialaisten aikaan maailmanlistan ykkösenä.
Vuoden 2014 MM-kilpailuissa Lee antoi positiivisen dopingnäytteen (deksametasoni) ja sai kahdeksan kuukauden kilpailukiellon.
Saksisammal
Saksisammal on erikoistunut kasvamaan merien lähellä sijaitsevilla ylikaltevilla, osin valuvetisillä silikaattikallioilla. Suomen kasvupaikat ovat yleensä pohjoisen suuntaisilla kallioilla.
Lee Chong Wei
9. marraskuuta 2012 hän meni naimisiin Wong Mew Choon kanssa. Heillä on kaksi poikaa: Kingston Lee ja Terrance.
Leellä todettiin nenäsyöpä vuonna 2018 ja seuraavan vuoden kesäkuussa hän ilmoitti lopettavansa peliuransa.
Lähteet
thumb|Lee Chong Wei vuoden 2008 olympialaisten semifinaaliottelussa.
Varndean School
Varndean School on vuonna 1884 perustettu toisen asteen oppilaitos, mikä sijaitsee Brightonissa, Englannissa. Nykyiselle paikalleen koulu siirtyi vuonna 1926. Varndean School on painottunut teknologiaan ja musiikkiin, ja se on kaupungin ainoa kahdesti erinomaiseksi tunnustettu koulu. Vuonna 2005 Varndean School listattiin yhdeksi OfSTED-kouluista.
Varndean School jakaa kampusalueensa Balfour Junior School, Balfour Infants School, Dorothy Stringer High School ja Varndean College -oppilaitosten kanssa.
Varndean Schoolissa on luokat seitsemästä yhteentoista ja siellä on noin 1 300 oppilasta.
Historia
Alun perin nykyinen Varndean School toimi tyttökouluna ja nykyinen Varndean Collegen rakennus poikakouluna, jotka sittemmin yhdistyivät vuonna 1979. Vuonna 1998 Varndean Schoolista tuli kaupungin ensimmäinen erikoislinjakoulu. Vuonna 2006 koulu sai toisenkin erikoislinjan, musiikkilinjan, ja vuonna 2007 myös ammattilinjan. Vuonna 2002 koulu kehitti Varndean e-Learning-yrityksen, mikä tarjoaa ohjelmiston yli 550 koululle valtakunnallisesti.
Baltian liiga 2008–2009
Baltian liigan kausi 2008–2009 oli sarjan viides kausi. Edellisvuoden mestarina kauteen lähti Žalgiris Kaunas. Kausi alkoi 30. syyskuuta 2008 ja päättyi 25. huhtikuuta 2009. Kauden voitti BC Lietuvos Rytas.
Raili Rusto
Raili Annikki Rusto (s. 9. toukokuuta 1929 Rauma) on suomalainen televisio-ohjaaja, joka tunnetaan pitkästä urastaan Yleisradion lastenohjelmien parissa. Rusto tuli Yle TV1:n lasten- ja nuortentoimituksen palvelukseen vuonna 1965.
Anarchy
Anarchy on rap-artisti Busta Rhymesin neljäs studioalbumi. Se julkaistiin 20. kesäkuuta 2000.
Belomorskajan metroasema
Belomorskaja on yksi Moskovan metron asemista. Se avattiin 20. joulukuuta 2018.
Mikko Alatalo (albumi)
Mikko Alatalo on saman nimisen laulajan kokoelmalevy, joka on julkaistu vuonna 1988.
Tenstan metroasema
Tenstan metroasema on asema Tukholman metron sinisellä linjalla Tenstan kaupunginosassa. Asema avattiin 31. elokuuta 1975, jolloin se oli metron 86. asema. Asema sijaitsee Rinkebyn ja Hjulstan välissä 20–22 metrin syvyydessä.
Vuonna 2015 asemaa käytti vuorokaudessa noin 6 900 matkustajaa.
Asemalla on Helga Henschenin taideteos En ros till invandrarna.
LSVD
LSVD on Saksan suurin homo- ja lesbojärjestö. Siihen kuuluu yli 3 300 henkilöjäsentä ja 80 jäsenjärjestöä.
Honey Baby
Honey Baby on vuonna 2005 ensi-iltansa saanut Mika Kaurismäen ohjaama draamaelokuva. Elokuva on eri puolilla Itä-Eurooppaa kuvattu romanttinen road movie. Pääosia, yhdessä karkumatkalle joutuneita yhdysvaltalaista muusikkoa ja venäläiskaunotarta esittävät Henry Thomas ja Irina Björklund.
Vastaanotto
Kriitikko Arto Pajukallion mukaan elokuvan pelastaa sen kliseistä ja virheistä huolimatta moraalinen romanttisuus. Filmi edustaa sukupolvinostalgiaa vaikka muistuttaakin 1980-lukulaisia nuorten miesten etsikkoaikaa kuvaavia elokuvia. Kuvaaja Timo Salmisen työ on saanut kiitosta.
The Ills of Modern Man
The Ills of Modern Man on kanadalaisen deathcoreyhtye Despised Iconin kolmas studioalbumi, joka julkaistiin 22. toukokuuta 2007. Albumi myi ensimmäisellä viikollaan 2000 kappaletta, ja pääsi Billboard Top Heatseekers -listalla sijalle 28.
Prometheus-palkinto
Prometheus-palkinto on kirjallisuuspalkinto, jonka Libertarian Futurist Society (LFS) jakaa libertaristisille tieteiskirjoille. Ensimmäinen palkinto jaettiin vuonna 1979 ja vuodesta 1982 palkintoa on jaettu vuosittain.
LFS jakaa samannimisen palkinnon myös Hall of Fame Award ja Special Award luokissa.
Johanna Sinisalo on saanut palkinnon teoksesta Auringon ydin vuonna 2017.
Hovrinon metroasema
Hovrino on yksi Moskovan metron asemista. Se avattiin 31. joulukuuta 2017.
Luettelo diplomaattisista edustustoista Afganistanissa
Tämä on luettelo diplomaattisista edustustoista Afganistanissa. Tällä hetkellä Kabulissa on 37 suurlähetystöä. Useiden maiden suurlähettiläät ovat akkreditoitu lähimaista.
Akkreditoidut suurlähetystöt
Seuraavat suurlähetystöt sijaitsevat Islamabadista ellei toisin mainita
SB Hirvensalo
SB Hirvensalo on turkulainen salibandyn erikoisseura, joka kuuluu Hirvensalon Heittoon. Kaudella 2021-2022 seurassa oli 101 lisenssipelaajaa. .
Kaudella 2022-2023 miesten edustusjoukkue pelaa 2. divisioonassa ja M2-joukkue 5. divisioonassa. Pojissa on joukkueet ikäluokissa P16, P18 ja P22. Tytöissä ei ole joukkueita. Lisäksi seuralla on aikuisten harrasteryhmiä.
Suecia antiqua et hodierna
pienois|Kuvakirja Suecia antiqua et hodiernan (1716) ensimmäisen voluumin nimilehti. Suecia antiqua et hodierna on ruotsalainen, suunnitelmiin nähden keskeneräiseksi jäänyt, kolmiosainen kuvakirjasarja, jossa on 353 kuparikaiverruskuvaa 1600-luvun Ruotsista. Teos on ennen kaikkea ruotsalaisen arkkitehti Eric Dahlbergin (1625–1703) suunnittelema ja kokoama valtion varoin. Teos julkaistiin kuitenkin vasta Dahlbergin kuoleman jälkeen vuonna 1716.
Hankkeen alku
Dahlberg aloitti hankkeen vuonna 1660 ja sai vuonna 1661 kuninkaallisen privileegion Ruotsin suurvalta-aikaa esittelevän kuvakirjan laatimiseen. Useat kuvakirjan kuvista pohjautuvat Dahlbergin omiin piirroksiin. Koska Ruotsissa ei ollut riittävän hyvätasoisia kaivertajia, Dahlberg käytti apunaan tunnustettuja kaivertajia aluksi Ranskasta ja myöhemmin Hollannista; hän matkusti ja asui Pariisissa lähes vuoden muun muassa johtaakseen kuparipiirrosten kaivertamista. Pääosa siihen mennessä valmistuneista piirroksista saatiin kaiverrettua Pariisissa vuoteen 1674 mennessä. Tämän jälkeen Ruotsin sotatoimet ja Dahlbergin sotilasura aiheutti kymmenen vuoden katkon kuvakirjahankkeeseen. Toisessa vaiheessa (1688–1715) esimerkiksi Norlannin kohteita piirsivät myös muut kuin Dahlberg; painolevyjä kaiversivat Ruotsiin muuttaneet hollantilaistet kaivertajat. Vaikka Dahlberg työskenteli kuvakirjahankkeen parissa yli puolen elämänsä aikana – paljolti sivutyönään – ei hän ehtinyt saada hanketta valmiiksi. Hankkeen johto siirrettiin vuonna 1702 Kansliakollegiumille, joka nimesi kirjahankkeelle vastuullisen henkilön (Olof Hermelin, 1702–1708 ja Elias Brenner, 1708–1715). Vuoden 1715 jälkeen ei uusia kaiverruksia enää tehty.
Kuvat
Kuvista noin sata on 1600-luvun Ruotsin kaupungeista ja tämän lisäksi kuvia on linnoista, kartanoista sekä muinaismuistoista. Mukana on joitain kuvia aikakauden Suomesta, muun muassa Viipurista. Kaiverrukset eivät olleet aina aivan totuudenmukaisia, koska Dahlberg saattoi piirtää mukaan rakennuksiin suunniteltuja muutoksia, joita ei sittemmin toteutettukaan. Hän sijoitti myös kuviin ihmisiä ja rakennuksia väärässä mittakaavassa, jolloin jotkut rakennukset näyttivät todellisuutta suuremmilta ja mahtavammilta. Selkeä esimerkki tästä vääristymisestä on näkymä Linköpingistä. Tästä kuvasta syntyy vaikutelma, että Linköpingin tuomiokirkko ja linna olisi paljon suurempi muuhun rakennuskantaan verrattuna ja erityisesti verrattuna lähistöllä sijaitsevaan toiseen kirkkoon (S:t Larskyrkan), joka on todellisuudessa mittasuhteiltaan vain hieman tuomiokirkkoa pienempi.
Innoittaja
Dahlbergin keskeisenä innoittajana oli sveitsiläissyntyinen, Saksan Frankfurtissa kirjapainoa pitänyt ja kaupunkien karttoja ja piirroksia laatinut kaivertaja Matthäus Merian. Merianin 13-osainen Topographiæ Galliæ (1655–1661) esitteli kaikki Ranskan maakunnat tekstin ja kuparipiirrosten avulla. On arvioitu, että julkaistu Suecia antiqua et hodierna toteutti vain osaa Dahlbergin hahmoittelemasta neliosaisesta teossarjasta. Dahlbergin suunnittelemassa teoksessa olisi ollut neljä voluumia: Tukholma ja Uplanti; muu Sveanmaa ja Norlanti; Götanmaa; Suomi ja ulkomaiset Baltian (Ruotsin Inkeri, Ruotsin Liivinmaa, Ruotsin Viro) ja Saksan (Ruotsin Pommeri, Ruotsin Wismar) maakunnat. Ainoastaan teoksen ensimmäisen osan piirrokset valmistuivat kutakuinkin suunnitellusti. Suomesta esitellään lähinnä maakuntavaakunat, Hämeenlinna, Viipurin ja Ahvenanmaan Kastelholman näkymät.
Teksti
Kuvakirjojen ohella Suecia antiqua et hodierna -hankkeen puitteissa laadittiin tekstimuotoisia kuvauksia Ruotsista. Latinankielisiä tekstejä laatimaan nimitettiin aluksi (1661) valtionhistorioitsia, Uppsalan yliopiston valtio-opin professori Johannes Loccenius. Hän kirjoitti asiallisesti ja lyhyesti. Kun Dahlberg matkusti Ranskaan vuonna 1667, tekstit olivat pääosin jo valmiita. Vuodesta 1674 alkaneen kymmenen vuoden hankekatkoksen johdosta tekstejä ei kuitenkaan käytetty. Vasta vuonna 1690 jatkettiin työtä tekstimuotoisten kuvausten parissa. Kirjoitusvastuun sai valtionhistografi Claudius Örnhielm. Hänen suunnitelmansa olivat suuria, esimerkiksi tekstiosuuden julkaiseminen neljällä kielellä, ja hänen vaikutuksestaan teossarjan nimeksi tuli Suecia antiqua et hodierna. Örnhielm suunnitteli kuuden kirjan teossarjaa, jossa olisi ollut yhteensä 65 lukua. Tämä ei täysin sopinut Dahlbergin näkemyksiin. Örnhielmin teksteistä painettiin vain kahdeksan sivua (1694). Ornhielmin kuoltua 1695 tilalle tuli uusi valtionhistografi Petrus Lagerlöf, Uppsalan yliopiston filologian professori. Lagerlöf kirjoitti säännöllisesti ja tuotti tekstiä niin, että kesällä 1698 latinan- ja ruotsinkielistä teosta päästiin painamaan. Teoksesta ehdittiin painaa 1 500 kappaleen painokseen yksitoista 88-sivuista painoarkkia ennen Lagerlöfin menehtymistä. Teosta ehdittiin jatkaa vielä kolmella painoarkilla, jotka seuraaja Olof Hermelin oli osin kirjoittanut, ennen kuin työ pysähtyi. Vuonna 1700 alkoi Suuri Pohjan sota (1700–1721). Dahlberg kuoli 1703, hänen jälkeensä vastuussa ollut Hermelin katosi Pultavassa 1709 ja myös Ruotsin suurvalta-asema haudattiin.
Nykyaikana
2010-luvulla Ruotsin kansalliskirjasto on jakanut sekä kuvakirjat että tekstiteokset digitaalisessa muodossa omilla sivuillaan ja Maailman digitaalisen kirjaston kautta.
Petar Preradović
Petar Preradović (1818–1872) oli kroatialainen runoilija. Hän sai sotilaskoulutuksen, ja hänet ylennettiin 1866 kenraaliksi. Hän on kirjoittanut useita eeppisiä runoelmia sekä lyyrisiä ja isänmaallisia lauluja panslavistisessa hengessä ja on eteläslaavilaisten huomattavimpia runoilijoita.
Preradović aloitti kirjallisen tuotantonsa saksaksi mutta siirtyi sitten illyrialaisen liikkeen innoittamana käyttämään äidinkieltään kroatiaa. Jo ensimmäinen runo, allegoris-patrioottinen ”Zora puca, bit će dana” oli menestys. Samaan vaiheeseen kuuluvat kaunis symbolinen ”Putnik” ja ”Braća” serbien ja kroaattien veljeskansojen jakautumisesta. Esikoiskokoelma Prvienci ilmestyi 1846. Hän kirjoitti myös näytelmiä. Vuoden 1849 poliittisten tapahtumien jälkeen hän suuntautui spiritismiin, ja se leimaa hänen myöhempää slavofiilista tuotantoaan. Kootut runot ilmestyivät 1873, valitut runot 1890.
Amerikanjalopähkinä
Amerikanjalopähkinä (Juglans cinerea) on jalopähkinäkasveihin kuuluva kesävihanta puu, joka kasvaa alkuperäisenä Pohjois-Amerikan keski- ja itäosissa. Tämä pieni tai keskikokoinen puu kasvaa osittain samoilla alueilla kuin selvästi kookkaampi sukulaisensa mustajalopähkinä. Siitä valmistetaan jonkin verran huonekaluja, mutta parhaiten se tunnetaan maukkaista pähkinöistään.
Ulkonäkö ja koko
thumb|left|Amerikanjalopähkinä François André Michaux’n teoksessa The North American Sylva vuodelta 1819. Amerikanjalopähkinä on nopeakasvuinen, mutta lyhytikäinen ja pienehköksi jäävä puu, joka saavuttaa vain harvoin yli 30 metrin korkeuden ja yli 75 vuoden iän. Yleensä se kasvaa 12–21 metriä korkeaksi ja rinnankorkeusläpimitaltaan 30–60 senttimetriä paksuksi.
Sillä on syvälle ja laajalle ulottuvat sivujuuret, syvässä maaperässä myös pääjuuri – tosin pienempi kuin mustajalopähkinällä. Matala, suora runko jakautuu muutamaksi kohenevaksi haaraksi ja harvaksi, jäykäksi oksastoksi. Latvus on leveä, avoin ja epäsäännöllisen muotoinen. Runkoa peittää sileä, vaaleanharmaa kaarna, joka muuttuu puun vanhetessa uurteiseksi. Kuluvan vuoden versot ovat jäykät ja tahmeat ja niiden ydin on lokeroinen. Niiden väritys vaihtelee oranssinruskeasta ruosteenkirjavan kirkkaanvihreään.
Amerikanjalopähkinällä on suuret ja kellertävät, litteähköt silmut ja karvan reunustamat, tasaiset lehtiarvet. Päätöpariset lehdet ovat 38–60 senttimetriä pitkät, ja niiden ruoti on karvainen. Lehtilapa jakaantuu 11–17 leveään ja ruodittomaan lehdykkään, joista yksi on päätölehdykkä. Yksittäinen lehdykkä on 5–11 senttimetriä pitkä, leveänsuikea, hienosahainen, pyöreätyvinen ja pitkäsuippuinen. Lehdykän alapintaa peittää pehmeä karva, yläpinnalla karvoja on vain vähän. Väriltään lehti on kellanvihreä ja syksyllä ruskea tai keltainen.
Amerikanjalopähkinä on yksikotinen kasvi, jonka pienet, vihertävät kukat puhkeavat huhti–kesäkuussa maantieteellisestä sijainnista riippuen. Saman yksilön hede- ja emikukat puhkeavat yleensä eri aikoihin. Hedekukissa on 8–12 hedettä, ja ne muodostavat sivusilmuihin ohuita norkkoja. Emikukissa on 2-vartaloinen emiö, ja ne kasvavat 6–8 kukan ryhmissä kuluvan vuoden versojen kärjessä. Syys–lokakuussa kypsyvä hedelmä on paksun hedelmäsuojuksen suojaama pähkinä. Tahmea hedelmäsuojus on teräväkärkisen luumun muotoinen, 4–6 senttimetriä pitkä ja ruosteenväristen karvojen peittämä. Vaaleanruskea pähkinä on lokeroisesti uurteinen ja niin teräväsärmäinen, että voi naarmuttaa ihoa. Se kätkee paksun kuorensa sisälle makean, rasvaisen siemenen, josta puu on saanut englanninkielisen nimensä ’voipähkinä’. Yleensä pähkinä putoaa maahan vasta lehtien varistua.
Amerikanjalopähkinä muistuttaa paljon mustajalopähkinää, josta sen erottaa parhaiten seuraavien tuntomerkkien avulla: Amerikanjalopähkinän lehdyköiden alapinta on pehmeän nukan peittämä, mustajalopähkinällä alapinta on lähes kalju. Toisekseen amerikanjalopähkinällä on karvatäplä vanhojen lehtiarpien yläreunassa, joka puuttuu kokonaan mustajalopähkinällä.
Levinneisyys
Amerikanjalopähkinä on kotoisin Pohjois-Amerikan itäosista. Sen levinneisyysalue ulottuu mantereen itärannikolla New Brunswickin kaakkoiskulmasta Uuden-Englannin osavaltioihin Luoteis-Mainea ja Cape Codia lukuun ottamatta. Etelämpänä sitä tavataan New Jerseyn pohjoisosissa, Länsi-Marylandissa, Virginiassa ja Tennesseessä. Pienempiä, yksittäisiä saarekkeita on Pohjois-Carolinassa, Etelä-Carolinan luoteisosissa, Pohjois-Georgiassa, Pohjois-Alabamassa, Pohjois-Mississipissä ja Arkansasissa. Lännessä se on levittäytynyt Iowan ja Minnesotan sisäosiin saakka. Pohjoisempana on hajanaisia esiintymiä Wisconsinissa ja Michiganissa sekä Kanadan puolella Ontariossa ja Quebecssä. Sen levinneisyysalue on suurelta osin sama kuin mustajalopähkinällä, mutta ulottuu pohjoisemmaksi.
Amerikanjalopähkinä ei ole levinneisyysalueensa missään osissa kovin yleinen ja sen kannat ovat taantumaan päin. Osaltaan tähän on vaikuttanut Aasiasta 1960-luvulla saapunut sienitauti, joka aiheuttaa epämuodostumia kaarnaan ja lopulta tappaa puun.
Elinympäristö
thumb|Amerikanjalopähkinän hedenorkkoja. Amerikanjalopähkinä viihtyy kosteassa, ravinteikkaassa ja hyvin vettä läpäisevässä maaperässä. Se menestyy mustajalopähkinää paremmin kuivilla ja kivikkoisilla kasvupaikoilla, varsinkin jos maaperässä on paljon kalkkikiveä. Useimmiten se kasvaa virtaavan veden äärellä, kukkuloiden ja vuorten rinteillä tai louhikoissa.
Amerikanjalopähkinää esiintyy 1 500 metrin korkeudelle asti, tavallisesti yksittäisinä puina muiden lehtipuiden joukossa. Se sietää huonosti varjostusta, vaikka selviääkin nuorena puolivarjossa. Sen juurista erittyy jugloni-nimistä ainetta, joka on haitallista muille kasvilajeille. Muita samoilla alueilla viihtyviä lajeja ovat kiiltotuomi, amerikanpyökki, mustajalopähkinä, kanadanhemlokki, punavaahtera, sokerivaahtera, lännentulppaanipuu, valkosaarni, keltakoivu, lehmukset, jalavat, hikkorit ja tammet – levinneisyysalueen koillisosissa usein myös sokerikoivu ja pohjoisosissa strobusmänty.
Amerikanjalopähkinän kasvukausi vaihtelee levinneisyysalueen pohjoisosien 105 päivästä eteläosien 210 päivään. Vuotuinen sademäärä on pienimillään 630 millimetriä Kaakkois-Minnesotassa ja enimmillään 2 030 millimetriä eteläisimmillä Appalakeilla. Vuoden keskilämpötila vaihtelee New Brunswickin 4 celsiusasteesta Alabaman 16 asteeseen. Amerikanjalopähkinä on talvenkestävämpi kuin mustajalopähkinä ja menestyy myös Suomessa aina III-vyöhykkeelle asti.
Käyttö
thumb|Amerikanjalopähkinän lehti ja pähkinä. Amerikanjalopähkinää arvostetaan ennen muuta makeiden pähkinöidensä ansiosta. Siitä on jalostettu useita lajikkeita, jotka tuottavat kookkaampia ja helpommin kuorittavia pähkinöitä. Pähkinät ovat erityisen suosittuja Uuden-Englannin alueella, jossa niistä valmistetaan karamelleja yhdessä vaahterasiirapin kanssa. Pähkinät on kerättävä pian kypsymisensä jälkeen, sillä niiden sisältämä rasva härskiintyy nopeasti. Pähkinöitä käyttävät ravintona ihmisten lisäksi monet villieläimet. Pohjois-Amerikan alkuperäiskansat uuttivat pähkinöistä öljyä, jota he käyttivät voiteluseremonioissa.
Mesisilkkiyrtti
Mesisilkkiyrtti (Asclepias syriaca) on oleanterikasvien (Apocynaceae) heimoon kuuluva kasvi.
Mesisilkkiyrtti kasvaa 60–90 cm korkeaksi. Lehdet ovat noin 20 cm pitkät, kapeat, teräväkärkiset, keskivihreät. Varsista ja lehdistä irtoaa valkoista maitiaisnestettä, jos ne murtuvat. Mesisilkkiyrtti kukkii kesäkuusta elokuuhun. Kukat ovat vaaleanpunertavat, tuoksuvat, ja ne roikkuvat terttuina hiukan alaviistoon.
Mesisilkkiyrtti on kotoisin Pohjois-Amerikan itäosasta. Se kasvaa joutomailla, tienvarsilla, harvoissa metsissä ja pellonpientareilla.
Känkkäränkkä-hiihtokoulu
Känkkäränkkä - hiihtokoulu  on Mikko Alatalon albumi, joka on julkaistu vuonna 1989.
Niji (1899)
Niji oli keisarillisen Japanin laivaston vuonna 1899 vesillelaskettu Ikazuchi-luokan torpedovenehävittäjä, joka tuhoutui ajettuaan karille 29. heinäkuuta 1900.
Valmistus
Alus tilattiin Yarrow Shipbuildersilta Poplarista Lontoosta, missä köli laskettiin 1. tammikuuta 1899. Alus laskettiin vesille puoli vuotta myöhemmin 22. kesäkuuta ja valmistui vielä samana vuonna 29. heinäkuuta.
Palvelus
Alus tuhoutui ajettuaan karille 29. heinäkuuta 1900 Shantungin niemimaan edustalla. Se poistettiin virallisesti alusluettelosta 8. huhtikuuta 1901.
Tanskan ghetot
pienoiskuva|Viranomaiset ovat luokitelleet Vollsmosen asuinalueen [[Odense|Odensessa ”vaikeaksi ghetoksi”.]]
Tanskan ghetot ovat kaupunkien alueita Tanskassa, joissa asukkaiden tausta on erityisen etninen tai heillä on tietty sosiaalinen luokka-asema. Tanskan liikenne-, rakentamis- ja asuntoministeriö julkaisee vuosittain luettelon Tanskan ghetoista (tansk. Ghettolisten). Vuonna 2020 luettelossa oli 28 aluetta. Viranomaiset käyttävät sanaa ”ghetto” alueista, joiden väestö täyttää kriteereitä, kuten työttömyys, rikollisuus, etninen alkuperä, koulutustaso ja tulotaso.
Ghetto-ohjelman tavoitteena on vähentää alueiden välisiä taloudellisia, sosiaalisia ja etnisiä eroja. Tanskan hallitus on kehottanut purkamaan kunnallisia vuokrataloja ja rakentamaan tilalle asumisoikeus- ja omistusasuntoja. Purettavien talojen asukkaat pakkosiirretään joko alueen sisällä tai kokonaan muille alueille.
Purkutalojen asukkaat saavat jäädä omalle asuinalueelleen, mikäli heillä on koulutus- tai työpaikka. Jos he ovat yhteiskunnan tukien varassa, heidät muutetaan toiselle alueelle. Tanskan hallituksen tavoitteena on siirtää ainakin 11 000 ihmistä ghetoista vuoteen 2030 mennessä.
Ghetto-ohjelman käynnisti Tanskan keskustaoikeistolainen hallitus, jonka tukipuolueena toimi maahanmuuttovastainen Tanskan kansanpuolue.
Tanskan sosiaalidemokraattien vähemmistöhallitus on jatkanut ohjelman toteuttamista.
Rangaistukset
Tanskan hallituksen keväällä 2018 hyväksymässä ”ghettopaketissa” on myös rangaistuksia. Hallitus harkitsi, että tuomioistuimet voivat kaksinkertaistaa rangaistuksen, jos rikos tehdään ghetossa. Toinen säännös langettaisi neljän vuoden rangaistuksen siirtolaisten vanhemmille, joiden lapset pakotetaan matkustamaan pitkäksi ajaksi alkuperäismaahansa. Erään säännöksen mukaan paikallisille viranomaisille myönnettäisiin lupa lisätä ”ghettoperheiden” valvontaa ja tarkkailua.
Eyvind Alnæs
Eyvind Alnæs (29. huhtikuuta 1872 Fredrikstad – 24. joulukuuta 1932 Oslo) oli norjalainen säveltäjä ja urkuri.
Alnæsista tuli merkittävä vaikuttaja Kristianian (sittemmin Oslon) musiikkielämässä 1900-luvun alussa. Hän työskenteli 37 vuoden ajan urkurina useissa kirkoissa, lopuksi Oslon tuomiokirkossa. Hän toimi myös kuoronjohtajana, Norjan säveltäjäliiton puheenjohtajana ja TONO:n johtokunnan jäsenenä. Lisäksi hän työskenteli pianistina ja säestäjänä. Hän julkaisi pianon- ja urkujensoiton metodikirjallisuutta ja musiikkikokoelmia käytännön tarkoituksiin. Alnæs sai vuonna 1922 kultaisen Kuninkaan ansiomitalin. Vuonna 1932 hänestä tehtiin Pyhän Olavin ritarikunnan ensimmäisen luokan ritari ja hän sai kansallisen laulajajärjestön kunniamerkin.
Alnæsin 45:stä opuksesta 24 on laulukokoelmia. Hänen tuotantoonsa kuitenkin kuuluu monia teoksia vailla opusnumeroa. Alnæsista tuli yksi Skandinavian esitetyimmistä liedsäveltäjistä. Hänen tuotannossaan tärkeässä asemassa on myös pianomusiikki, enimmäkseen pianolle sävelletyt runolliset miniatyyrit. Muuhun tuotantoon kuuluu kamari- ja kuoromusiikkia. Vuoden 1900 jälkeiseltä ajalta ainoat Alnæsin suurimuotoiset teokset ovat konsertto pianolle ja orkesterille sekä toinen sinfonia.
Alnæs oli kesäkuusta 1903 naimisissa Emilie Thornen (1882–1976) kanssa. Vastarintanainen Lise Børsum oli Alnæsin tytär ja kirjailija Finn Alnæs lapsenlapsi. Alnæsin hauta on Vestre gravlundissa.
Roza Hutor Alpine Center
Roza Hutor Alpine Center on laskettelukeskus Roza Hutorin talviurheilukeskuksessa Krasnaja Poljanan taajamassa Sotšissa Venäjällä.
pienoiskuva|vasen|Miesten syöksylaskurinnettä. Keskus toimi vuoden 2014 talviolympialaisten alppihiihtotapahtumien kilpailupaikkana. Roza Hutor Alpine Centerin olympiarinteet valmistuivat vuonna 2011, ja siellä käytiin ensimmäiset maailmancupin kilpailut vuonna 2012. Siellä järjestettiin myös alppihiihdon nuorten maailmanmestaruuskilpailut vuonna 2016.
Melissa O’Neil
Melissa Crystal O’Neil (s. 12. heinäkuuta 1988 Calgary, Alberta) on kanadalainen laulaja ja näyttelijä. Hän voitti Canadian Idol kilpailun kolmannella tuotantokaudella vuonna 2005. Hänet tunnetaan myös Two/Portia Lin hahmona scifisarjassa Dark Matter.
Hän julkaisi Melissa O’Neil nimisen esikoisalbumin Sony BMG Canadan alaisuudessa vuonna 2005. Kyseiseltä albumilta julkaistiin kolme singleä.
Nuoruus
O’Neil syntyi ja kasvoi Albertan provinssissa Calgaryssä. Hän opiskeli Terry Fox Junior High Schoolissa ja Lester B. Pearson High Schoolissa. Nuorena hän työskenteli lasten päivähoitokeskuksessa ja on ollut mukana useassa musikaali– ja teatterituotannossa.
Muusikkona
O’Neil osallistui alkuvuonna 2005 Canadian Idol kilpailun karsintoihin. Tuomarit pitivät hänen äänestään ja hän eteni ensin 100 parhaan ja tuon jälkeen 32 parhaan joukkoon. Kilpailun pudotuskierroksella hänen esittämä "Concrete Angel" kappale sai kisojen suurimman äänimäärän. 10 parhaan joukkoon päästyään tuomarina toiminut Zack Werner sanoi O’Neilin olevan mahdollisuudet voittaa koko kisa. Syyskuun alussa O’Neil eteni kisan finaaliin Rex Goudien kanssa.
14. syyskuuta 2005 pidetyssä finaalissa O’Neil voitti Goudien, jonka myötä hänestä tuli ensimmäinen naisvoittaja ja nuorin voittaja kisan historiassa.
Canadian Idol kilpailun voiton jälkeen O’Neil kiirätettiin nauhoittamaan studioalbumia, josta hän on sanonut: "vain yksi kappale on minun tekemäni" ja "olin vain lapsi, en tiennyt mitä olin tekemässä". Melissa O’Neil niminen studioalbumi julkaistiin 22. marraskuuta 2005. Albumilta julkaistiin kolme singleä; "Alive", "Let It Go" ja "Speechless".
Näyttelijänä
Vuoden 2007 jälkeen O’Neil on esiintynyt teatterissa ja musikaaleissa muun muassa "High School Musical on Stage!", "British Invasion", "Jesus Christ Superstar" "Camelot" ja "Les Misérables" esityksissä. Vuonna 2014 hän voitti Dora Awards palkinnon roolistaan musikaalissa Les Misérables.
Joulukuussa 2014 O’Neil valittiin esittämään Two/Portia Lin hahmoa Syfyn scifisarjaan Dark Matter. Hänet valittiin vastapariksi Nathan Fillionin hahmolle ABC:n rikossarjaan The Rookie vuonna 2018.
Mini Jakobsen
Jahn Ivar "Mini" Jakobsen (s. 8. marraskuuta 1965 Gravdal) on norjalainen jalkapalloilija. Hänen pelipaikkansa oli keskikenttäpelaaja.
Jakobsen pelasi Norjan pääsarjassa 193 ottelua, joissa hän teki 97 maalia. Hän edusti sarjassa vain Rosenborgia, jossa hän pelasi kaudet 1988–1990 ja 1994–1999 voittaen Norjan-mestaruuden kahdeksan kertaa (1988, 1990, 1994–1999) ja Norjan Cupin neljästi (1988, 1990, 1995, 1999). Ulkomailla Jakobsen pelasi Sveitsin pääsarjan Young Boysissa (80 ottelua ja 32 maalia), Saksan Bundesliigan MSV Duisburgissa (kaksi ottelua, ei maaleja) ja Belgian pääsarjan Liersessä (16 ottelua, yksi maali).
Punasilkkiyrtti
Punasilkkiyrtti (Asclepias curassavica) on oleanterikasvien (Apocynaceae) heimoon kuuluva kasvi.
Punasilkkiyrtti on kotoisin Etelä-Amerikasta, mutta koska sitä kasvatetaan yleisesti koristekasvina, se on levinnyt luontoon tulokaslajina kaikilla trooppisilla alueilla. Sitä kasvatetaan myös huonekasvina.