cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kaarlo Partanen
Kaarlo ”Kalle” Partanen (25. elokuuta 1915 Sortavala – 2. heinäkuuta 2006 Lahti) oli suomalainen raviohjastaja, ravivalmentaja, ravihevosten kasvattaja ja suomalaisen raviurheilun keskeinen vaikuttaja vuosikymmenien ajan.
Yhtenäiskoulu
Yhtenäiskoulun muita merkityksiä
Suomessa yhtenäiskouluksi käsitetään usein eri kouluasteet eli koko perusopetuksen, mahdollisesti myös lukion käsittävä koulu. Kaikki luokka-asteet ovat silloin yleensä samassa rakennuksessa ja opettajat ovat usein samoja luokkarajoista riippumatta. Alkuperäinen 12-vuotinen Helsingin yhtenäiskoulu ymmärrettiin usein yhtenäiskouluksi juuri tämän 12-vuotisuutensa takia, ja myös monet steinerkoulut ovat tässä mielessä yhtenäiskouluja.
2000-luvulla yhtenäiskoulusta onkin tullut yksi perusopetuksen tavoitteista. Termi on myös yleistynyt monen muunkin koulun nimeen. Käytännössä yhtenäiskoulun käsite on muodostunut varsin avaraksi ja sen täsmällisempi sisältö riippuu usein sen määrittelijästä itsestään, vaikka yhtenäiskoulu alkuperäisessä ja brittiläiseen comprehensive schooliin perustuvassa merkityksessään tarkoitti nimenomaan vastakohtaa rinnakkaiskoulujärjestelmälle, joka ylläpiti valinnanvapautta mahdollistamalla oppilaiden siirtymisen heidän kykyjensä ja taipumustensa mukaan eri koulumuotoihin.
Kaarlo Partanen
Kalle Partanen valmensi moninkertaiset ravikuninkaat Ero-Lohkon (1951–1979) ja Vieterin (1967–1984). Hän ohjasti Vieterin ravikuninkuuteen viisi kertaa (1973–1974 ja 1976–1978), ja Vieteri onkin Vekselin ja Vieskerin ohella kaikkien aikojen menestynein hevonen kuninkuusravien historiassa. Ero-Lohko kruunattiin kuninkaaksi Partasen ohjastamana neljä kertaa (1958–1961).
Yhtenäiskoulu
Yhtenäiskoulun muita merkityksiä
Suomen yhtenäiskouluverkosto ry:n epävirallinen ydinryhmä on rajannut yhtenäiskoulun käsitteen seuraavasti:
Kaarlo Partanen
Kalle Partanen oli tunnettu ohjastaja ja persoonallisuus, joka hyvän ulosantinsa, suorapuheisuutensa ja vilkkaan karjalaisen luonteensa vuoksi tunnettiin ”Kausalan Cassiuksena” – Partasen koti ja ravitallit sijaitsivat Iitin Kausalassa.
Yhtenäiskoulu
Yhtenäiskoulun muita merkityksiä
''- Yhtenäiskouluja ovat sellaiset koulut, jotka ylläpitävät kunnat ilmoittavat yhtenäiskouluiksi.
Kaarlo Partanen
Jouni Aallon toimittama elämäkertateos Ravikuninkaiden käskynhaltija perustuu Partasen 1980-luvulla Hevosurheilu-lehdessä julkaistuihin muistelmiin.
Kaarlo Partanen oli talvi- ja jatkosodan veteraani ja 50 prosentin sotainvalidi.
Ostrov
Ostrov tarkoittaa seuraavia maantieteellisiä paikkoja:
Yhtenäiskoulu
Yhtenäiskoulun muita merkityksiä
- Yhtenäiskoulu on koulu, missä samassa hallinnollisessa ja toiminnallisessa kouluyksikössä on opetusta vuosiluokilla 0-6 ja 7-10.''
Suomen yhtenäiskouluverkosto ry käyttää ala-asteen ja yläasteen asemesta nimityksiä alakoulu (luokat 0-6) ja yläkoulu (luokat 7-10). Voimassa olevat koululaki ja kouluasetus sisältävät edelleen vanhat termit ala-aste ja yläaste. Nämä 2000-luvun yhtenäiskoulut on siis luotu yksityisen ry:n toiminnan ohjaamina eivätkä ole mitenkään (ainakaan virallisesti) opetushallituksen ohjaamaa toimintaa. Suomen yhtenäiskouluverkosto ry on yrittänyt saada tukea opetushallituksesta hankkeilleen, mutta mitään lainsäädännöllistä yhteyttä viralliseen koulupolitiikkaan ei kuitenkaan edelleenkään ole. Suomen yhtenäiskouluverkosto ry
Kunta voi fuusioida lukuisia peruskouluja yhdeksi yhtenäiskouluksi. Esimerkkinä tämän kaltaisen suuntauksen elinvoimasta on Vantaankosken koulu.
Suomalaisia yhtenäiskouluja
Suomen peruskoulujärjestelmä pohjautuu yhtenäiskouluajatukseen eli oppivelvollisuuteen kuuluu peruskouluksi nimitetyn yhdeksänvuotisen yhtenäiskoulun tai sitä vastaavan oppimäärän suorittaminen jollain muulla tavalla. Lisäksi Suomessa on tällä hetkellä noin 400 peruskoulun koko perusopetusasteen käsittävää "yhtenäiskoulua". Osa näistä käsittää lisäksi lukion. Yhtenäiskouluilla on oma rekisteröity yhdistyksensä SYVE ry - Suomen yhtenäiskouluverkosto.
Muutamia suomalaisia yhtenäiskouluja:
Ithyphallic
Ithyphallic on yhdysvaltalaisen death metal -yhtye Nilen viides studioalbumi, joka julkaistiin heinäkuussa 2007. Albumi on yhtyeelle ensimmäinen, joka julkaistiin saksalaisen levy-yhtiö Nuclear Blastin kautta. Albumista julkaistiin myös 1 000 kappaleen rajoitettu painos, joka oli pakattu pyramidin muotoiseen koteloon. Tässä painoksessa kappaleiden sanoitukset on painettu papyruskäärölle, joka on piilotettuna pyramidin sisällä.
Albumi nousi Suomen virallisen listan sijalle 13.
Ufojen lunnaat
Ufojen lunnaat on Kumikamelin vuonna 1993 julkaistu viides albumi. Edelliseltä levyltä kokoonpano oli muuttunut. Rumpali oli vaihtunut ja yhtye oli kasvanut triosta nelikoksi toisen kitaristin myötä. Albumin viimeisen kappaleen perään päätyi vahingossa nauha, johon oli nauhoitettu huonolaatuinen Eläkeläisten, Kumikamelin sivuprojektin, muutaman kappaleen pituinen livetallenne.
The Rasmuksen diskografia
The Rasmus on suomalainen poprock-yhtye, joka on julkaissut yhdeksän studioalbumia. Kymmenes albumi "Rise" julkaistiin vuonna 2022.
Heinolan reenjalas
Arkeologinen viitekehys
Jalaksesta on tehty radiohiilitutkimus, joka ajoittaa sen 8840 ± 90 BP  eli  6980–6800 eaa. . Se on veistetty lylymännystä ja on 246 cm pitkä ja 11,5 cm leveä. Näin lyhyenä ja kapeana sen täytynee olla kaksijalaksisesta reestä (T.I. Itkonen ). Jalaksen tyyppi on päällyskourullinen, joka viittaa jalaksen keskellä olevaan pitkittäiseen jalaksen levyiseen kouruun. Kourun molempiin päihin on työstetty kaksi koloparia, joihin mahdolliset kaplaat istutettiin jalaksen kiinnittämiseksi rekeen. Kaplaita ei löydetty jalaksen mukana.
Heinolan reenjalaksen varhaisuus osoittaa sen, että Suomen alueella käytettiin rekeä liikkumiseen. Näin tehtiin koko kivikauden ajan, sillä muita erilaisiakin reenjalaksia on löydetty noin parikymmentä. Vetojuhdaksi on uskallettu ehdottaa vain ihmisiä, ja koiria, joiden luita on löydetty Suomestakin useilta paikkakunnilta.
Koiravaljakon vetämänä reellä saattoi taivaltaa helppoa reittiä, esimerkiksi järvien jäitä pitkin, yli 150 km päivässä. Talvimatkailussa 3000 km:n matka on täysin mahdollinen tehdä reellä.
Venäläiset vastineet
Ainoat samanikäiset ja -tapaiset vastineet Heinolan jalakselle tavataan Pohjois-Venäjällä Vytšegan jokilaaksossa Sindorin järven muinaisella rannalla. Mesoliittisella asuinpaikalla Vis I löytyi turpeen alta suojassa lukuisia puuesineitä, jotka olivat säilyneet nykypäivään saakka hyväkuntoisina. Esineiden joukossa kaivauksen johtaja Grigoriy Burov mainitsee 4–5 jalasta.
Kaksi näistä on hänen mukaansa Heinolan jalaksen tyyppiä. Jalaksesta, jonka löytönumero on 60, ei kuvauksessa ole kuvaa mutta jalaksesta numero 138 on (taulu 4, esine 25). Se on samalla tavalla päällyskourullinen mutta koostuu kahdesta erillisestä rinnakkaisesta osasta. Nämä olisi kiinnitetty toisiinsa, jotta mahdollisesti kantavuus olisi parempi.
Esineistössä on myös toinen jalas nro 126, joka on Vis-tyypin jalas. Tätä esittää taulussa 4 esine 26, joka on muuten samanlainen Heinola-tyypin jalaksen kanssa, mutta sen pohja on aivan tasaiseksi piirretty. Heinola-tyypin jalaksessa kummankin osan pohja on kupera.
Burov esittää taulussa 5 ajoituksia kolmelle kaivauksissa löydetylle Heinola-tyypin jalakselle, joita hän ei tarkemmin nimeä. Ajoitukset ovat noin 7600 BP, 8100 BP ja 8300 BP, eli kalibroituina vastaavasti 6461 eaa., 7100 eaa. ja 7300 eaa.
Jalas vai talka
Eero Autio on esittänyt löydölle toisen tulkinnan. Hänen mukaan se olisi reen jalaksena huono, koska pohjastaan pyöreänä se ei kannattelisi rekeä hangessa niin hyvin kuin tasainen ja lautamainen jalas. Pyöreä muoto ei myöskään lisäisi luistoa tasaiseen jalakseen verrattuna. Tämän käyttäjä siis huomaisi käytössä.
Talka on vesikulkuneuvossa köliin kiinnitettävä lauta. Se suojaa venettä, kun sitä vedetään rannalle tai rantaa pitkin. Eero Autio ehdottaa Heinolan löydölle tällaista selitystä. Veneen runkona olisi ollut puinen tukiranka ja puiset kaaret. Näiden päälle olisi pingotettu kaarna- tai tuohilaidat, jotka tilkittiin tiiviiksi. Koska vene olisi voinut kulua pohjastaan, suojattiin se talalla, joka kiinnitettiin kölipuun alle kahdesta kohtaa. Kiinnityskohdat nähdään jalaksen reikinä.
Chrétien de Troyes
thumb|Chrétien de Troyes Chrétien de Troyes (n. 1135–1190 oli ranskalainen kirjailija, jota pidetään yhtenä merkittävimmistä keskiaikaisen ritarirunouden edustajista. Hän on tunnettu etenkin pyöreän pöydän ritareita käsittelevistä romansseistaan.
Elämä
Troyes'n alueella nimi Chrétien tai Christianus ei ole ollut kovin suosittu Chrétien de Troyes'n elinaikana. Arkistoista on löydetty vain kaksi Christianus-nimistä henkilöä, jotka ovat saattaneet olla Chrétien de Troyes. Toinen on augustinolaisluostari Saint-Loup'n kaniikki, joka mainitaan piispan asiakirjan todistajana vuonna 1173, toinen on Saint-Macloun kirkon kappalainen, joka kopioi erään dokumentin vuonna 1179. Nämä kaksi Christianusta saattavat jopa olla yksi ja sama henkilö, eikä ole mitään näyttöä siitä, että he olisivat sama henkilö kuin Chrétien de Troyes.
Chrétien de Troyes'n on ajateltu olleen kirkollisen koulutuksen saanut henkilö. Siitäkään ei ole varmuutta, ja jotkut tutkijat ajattelevatkin, että hän olisi ennemmin ollut kiertelevä runonlaulaja, joka sattui kirjoittamaan laulunsa ylös. Ajatusta kirkollisesta koulutuksesta tukee se seikka, että hänen teoksissaan on selkeitä viitteitä siitä, että hän on lukenut antiikin kirjailijoiden teoksia.
Merkitys
Chrétien de Troyes'n kirjoituksilla oli suuri vaikutus kuningas Arthurista kertovien tarujen kehittymiseen ja suosioon. Hänen teoksiaan käännettiin pian muille kielille, ja niitä muokattiin uudelleen. Chrétien de Troyes oli tiettävästi ensimmäinen kirjailija, joka mainitsi Graalin maljan. Chrétien de Troyes oli myös ensimmäinen, joka kirjoitti Guineveren ja Lancelotin rakkaussuhteesta.
Teokset
Chevalier au Lionissa on kysymys ritariudesta ja rakkaudesta. Chrétien de Troyes pohtii kirjan kautta, millainen on ihanteellinen ritari ja ihanteellinen rakastaja. Kirjan juoni koostuu perättäisistä seikkailuista, joita Yvain kohtaa.
Alussa tapahtumat sijoittuvat kuningas Arthurin hoviin, jossa Calogrenant-niminen ritari kertoo tarinaa omasta epäonnistumisestaan lumotulla lähteellä. Yvain päättää kokeilla tätä seikkailua ja kiirehtii lähteelle. Perille saavuttuaan hän taistelee Esclados Punaista vastaan. Yvain ei onnistu tappamaan tätä ritaria, vaikkakin haavoittaa häntä kuolettavasti. Sen sijaan Yvain jää vangiksi Escladosin linnaan. Linnassa häntä auttaa Lunete-neito, joka antaa hänelle taikasormuksen. Sormus tekee hänestä näkymättömän, niin etteivät häntä löydetä. Yvain rakastuu kuitenkin linnanrouvaan, Laudineen, jonka miehen on tappanut. Lunete auttaa Yvainiä saamaan Laudinen suosiolliseksi itselleen. Viimein he menevät naimisiin.
Yvain haluaa kuitenkin lähteä seikkailemaan Arthurin hovin mukana. Laudine päästää hänet lähtemään, antaen hänelle kuitenkin vuoden määräajan, jonka jälkeen hänen on palattava. Yvain unohtaa määräajan, minkä vuoksi Laudine hylkää hänet. Yvain suistuu hulluuteen ja elää metsässä, kunnes hänet parantaa eräs linnanrouva ja tämän kamarineito. Kiitollisuuden osoituksena Yvain taistelee Alierin kreiviä vastaan ja voittaa tämän linnanrouvan puolesta.
Yvain lähtee seikkailemaan yksin ja saapuu aukiolle, jossa leijona ja käärme taistelevat keskenään. Hän päättää auttaa leijonaa ja tappaa pahan käärmeen. Leijona on hänelle kiitollinen ja niin leijonasta tulee hänen uskollinen ystävänsä. Yhdessä he taistelevat Harpin-jättiläistä vastaan ja Luneten puolesta, jota syytetään petoksesta. Sen jälkeen Yvain lupautuu taistelemaan Noir Epinen nuoremman tyttären puolesta. Matkalla he yöpyvät Pesme Avnturen -linnassa, jossa Yvain joutuu taistelemaan kahta demonin poikaa vastaan. Yvain voittaa leijonan avulla vastustajansa ja vapauttaa linnassa orjina työskentelevät neidot.
Yvain saapuu taistelemaan Noir Epinen toisen tyttären puolesta perintöriita-asiassa. Hänen tietämättään hänen vastustajansa on Gawain eli Yvainin serkku. Serkukset taistelevat pitkään tunnistamatta toisiaan. Lopulta he kuitenkin tunnistavat toisensa ja kieltäytyvät jatkamasta taistelua toisiaan vastaan. Arthur julistaa tällöin harkintansa pohjalta oikeudenmukaisen tuomion asiassa. Yvain lähtee takaisin lähteelle saadakseen Laudinen takaisin ja lopussa he päätyvät takaisin yhteen.
Runoelmassa Le Conte du Graal ou roman de Perceval Chrétien de Troyes kirjoittaa nuoresta ritarista, Percevalista, joka ei tiedä mitään ritariudesta hänen äitinsä pimitettyä häneltä kaiken tiedon siitä. Perceval näkee kuitenkin sattumalta metsässä ritareita ja päättää ryhtyä itsekin ritariksi. Hän lähtee äitinsä luota jättäen tämän surun valtaan. Perceval kuvataan hyvin naiiviksi ja muista piittaamattomaksi henkilöksi.
Himmeli (vanhainkoti)
Himmeli on vuosina 1988–1990 valmistunut vanhainkoti, joka sijaitsee Porissa Vanhakoiviston kaupunginosassa. Sen ovat suunnitelleet arkkitehdit Raili ja Reima Pietilä. Himmelin vieressä on vuonna 1984 valmistunut päiväkoti Taikurinhattu, joka on myös Pietilöiden suunnittelema. Kokonaisuus on kauppakeskus Bepopin ohella merkittävin postmodernin arkkitehtuurin kohde Porissa.
Chrétien de Troyes
Teokset
Perceval saapuu kuningas Arthurin hoviin, jossa vaatii kuninkaalta ritarin haarniskaa ja oikeuksia. Samaan aikaan paikalle ratsastaa punainen ritari, joka vie maljan kuninkaan pöydästä loukatakseen kuningasta. Kuninkaan senesalkki, ilkeämielinen Keu, sanoo silloin Percevalille, että tämä saa ritariuden jos kukistaa punaisen ritarin. Perceval lähtee saman tien ritarin perään ja tappaa tämän heittämällä tätä keihäällä. sitten Perceval ottaa ritarin varusteet itselleen.
Himmeli (vanhainkoti)
Historia
Porin kaupunki aloitti Vanhakoiviston vanhain- ja päiväkotien suunnittelun vuonna 1977. Päiväkoti Taikurinhattu valmistui 1984, mutta talousvaikeudet lykkäsivät vanhainkodin toteuttamista, ja sen rakentaminen päästiin aloittamaan vasta syksyllä 1985. Himmelin 80-paikkainen ensimmäinen osa otettiin käyttöön heinäkuussa 1988, ja keväällä 1990 vanhainkoti laajeni 120-paikkaiseksi, jolloin oikeusministeri Tarja Halonen vihki rakennuksen käyttöön. Himmeli oli valmistuessaan Porin neljäs vanhainkoti, mutta siitä huolimatta 400 vanhusta jäi edelleen ilman laitospaikkaa.
Himmelin alkuperäinen kustannusarvio oli 44,5 miljoonaa markkaa, mutta lopulta kustannukset nousivat 63 miljoonaan. Rakennuksen hinta herätti alusta asti kiivasta arvostelua. Himmelin valmistumisen jälkeen kustannuksista käytiin vilkasta keskustelua muun muassa Helsingin Sanomien yleisönosastossa, jossa vanhainkotia kutsuttiin ”loistohotelliksi”. Himmelistä ja Taikurinhatusta tuli valmistuttuaan suosittu vierailukohde arkkitehtiopiskelijoiden sekä vanhustenhoidon asiantuntijoiden parissa. Pelkästään vuonna 1989 niihin tutustui 4 000 ihmistä 17:stä maasta, ja neljän ensimmäisen vuoden aikana Himmelissä vieraili 15 000 kävijää.
Chrétien de Troyes
Teokset
Perceval jatkaa matkaansa ja saapuu seuraavaksi Blanchefleur nimisen nuoren neidon linnaan, joka on huonossa kunnossa pitkään jatkuneen piirityksen takia. Hän pelastaa linnan taistelemalla neidon vihollisia vastaan ja osoittaa siten hallitsevansa ritariuden periaatteet. Hän ei kuitenkaan jää linnaan, vaikka hänen ja Blanchefleurin välille on kehkeytymässä rakkaussuhde, vaan huolestuu äitinsä kohtalosta ja lähtee etsimään tätä.
Himmeli (vanhainkoti)
Historia
Säännöllisen huollon laiminlyönnin vuoksi Himmeli on kärsinyt erilaisia vauroita, ja myös jatkuvaa hoitoa vaativa piha-alue on pahoin rappeutunut. Rakennukseen ei ole vuosien saatossa tehty yhtään laajempaa korjausta. Himmelin omistavan Sampolan palvelukeskus Oy:n mukaan peruskorjauksen kustannukset olisivat 10 miljoonaa euroa. Toukokuussa 2019 Porin perusturva ilmoitti aikovansa sulkea Himmelin sekä neljä muuta vanhusten hoitoyksikköä. Tarkoituksena on siirtää toiminnat ajanmukaisempiin tiloihin sekä lisätä koti- ja perhehoitoa. Porin perusturva suunnitteli Himmelin myymistä jo 2014, mutta tuolloin hanke ei toteutunut. Mahdollisen sulkemisen jälkeen Himmeliä ei voi purkaa, sillä se on Museoviraston suojelumääräykset täyttävä kohde, vaikkei rakennus olekaan juridisesti suojeltu. Himmeli ja Taikurinhattu on kuitenkin suojeltu Porin kantakaupungin osayleiskaavassa ja huomioitu myös Satakunnan maakuntakaavassa.
Arkkitehtuuri
Nelikerroksinen Himmeli muodostuu kaarevasta keskusosasta sekä kahdesta siipirakennuksesta. Reima Pietilän mukaan pohjapiirros muistuttaa puun lehteä syövää kahta toukkaa. Julkisivu on tiiltä, ja sisätiloissa on myös paljon keraamista laattaa. Himmeli suunniteltiin tavanomaiseksi vanhainkodiksi, mutta lopulta siitä tuli erilaisia palveluja tarjoava päiväkeskus. Ensimmäisessä kerroksessa on palvelukeskus, joka on avoinna myös talon ulkopuolisille vanhuksille. Sen tarjoamiin palveluihin kuuluvat muun muassa sauna ja uima-allas, parturi-kampaamo, hieroja sekä ateriapalvelu. Himmeli liittyy eteläisestä siivestään lyhyellä yhdyskäytävällä päiväkoti Taikurinhattuun, jonka kanssa sillä on yhteinen keittiö, uima-allastilat sekä kirjasto musiikkihuoneineen. Suunnittelijoiden mukaan vanhainkoti on alueen päärakennus, ja päiväkoti sen pienempi ”paviljonki”. Yhteistoimintojen tarkoituksena on yhdistää vanhusten ja lasten elämä, niin että molemmat voivat iloita toistensa vaikutuksesta.
Chrétien de Troyes
Teokset
Matkalla hän tulee salaperäiseen linnaan jossa näkee kulkueen, jossa kannetaan verta vuotavaa keihästä ja Graalin maljaa. Perceval on edelleen hengellisellä tasolla sydämeltään kypsymätön nuorukainen eikä ymmärrä, että hänen täytyisi kysyä keihäästä ja Graalista linnan isännältä. Hän noudattaa liian tarkasti Gornement:in hänelle antamaa ohjetta olla puhumatta liikaa. Perceval siis epäonnistuu tässä hengellisessä initiaatiossa. Seuraavana aamuna hän herää tyhjässä linnassa, josta kaikki ihmiset ovat poissa.
Himmeli (vanhainkoti)
Arkkitehtuuri
Raili Pietilän mukaan suunnittelussa pyrittiin välttämään laitosmaisuutta. Pietilät ovatkin kutsuneet Himmeliä ”terveyskylpyläksi naamioiduksi vanhainkodiksi”. Rakennusta kerroksittain halkoviin käytäviin on sijoitettu seurustelupaikoiksi tarkoitettuja nurkkauksia ja laajennuksia puupenkkeineen. Molemmissa siivissä on laaja yhteistila, jota valaisevat suuret kattoikkunat. Myös ulkoseinien kulmaukset ja nurkkaukset levähdyspenkkeineen muodostavat suojaisia oleskelupaikkoja. Väreillä on merkittävä rooli talon sisustuksessa, sillä asukas pystyy päättelemään oman osastonsa pelkästään niiden perusteella. Rakennuksen ylimmässä kerroksessa on talvipuutarha, jossa myös asukkailla on mahdollisuus viljellä omia kasvejaan. Tavanomaisten laitoskalusteiden sijaan Himmeli sisustettiin suurimmaksi osaksi Artekin kalusteilla.
Chrétien de Troyes
Teokset
Seuraavaksi Perceval kohtaa Arthurin hovin ja siirtyy osaksi sitä, kuitenkin vain lyhyeksi aikaa, sillä pian hoviin saapuu nainen, joka tuo Percevalille viestin. Perceval on epäonnistunut Graalin linnassa ja siitä seuraa onnettomuus koko Arthurin kuningaskunnalle. Perceval lähtee uudelleen seikkailuun löytääkseen Graalin maljan ja kysyäkseen oikeat kysymykset maljaan ja keihääseen liittyen.
Tästä eteenpäin kertomus siirtyy kuvaamaan Gawainin seikkailuja. Gawain seikkailee monessa eri linnassa, pääsemättä kuitenkaan eteenpäin. Hänen seikkailunsa pyörivät ikään kuin ympyrää, toisin kuin Percevalin, jonka seikkailut johtavat initiaatiosta toiseen. Kesken Gawainin seikkailujen kerrotaan, kuinka Perceval tulee metsässä elävän erakon luo. Hän on seikkaillut viisi vuotta unohtaen Jumalan kokonaan. Pitkänä perjantaina hän kuitenkin kohtaa ritareita, jotka kehottavat häntä ripittäytymään ja niin hän menee erakon luo ja kertoo tälle epäonnistumisestaan Graalin linnassa. Erakko kertoo, että syy hänen epäonnistumiseensa oli synti, jonka Perceval teki lähtiessään äitinsä luota. Äiti oli kuollut tuskasta, kun Perceval ei välittänyt hänestä. Erakko kertoo Percevalille mikä on Graalin maljan salaisuus ja paljastaa, että sekä Graalin linnan ruhtinas ja erakko itse ovat Percevalin äidin veljiä. Näin Perceval löytää uudelleen perheensä ja paikkansa yhteiskunnassa.
Gawainin matkat jatkuvat tämän jälkeen. Hän siirtyy yliluonnolliseen maailmaan, jossa kohtaa monia ritareita ja neitoja. Lopuksi hän löytää Ihmeiden linnan, jonka kuninkaaksi hän pääsee, vain huomatakseen joutuneensa sidotuksi linnaan. Kertomus jää kesken kun Gawain on järjestämässä turnajaisia.
Himmeli (vanhainkoti)
Arkkitehtuuri
Himmelin pihasuunnitelman teki maisema-arkkitehti Maj-Lis Rosenbröijer. Piha-alueella on muun muassa keraamisilla laatoilla päällystetyistä puolipalloista muodostuva suihkulähde, joka kuitenkin on tiettävästi ollut käytössä vain rakennuksen vihkiäispäivänä.
Rocka Merilahti
thumb|Rocka Merilahti Rocka Merilahti (s. 1975) on suomalainen kitaristi. Hän on toiminut muun muassa Remu Aaltosen yhteistyökumppanina ja soittanut hänen soololevyillään. Lisäksi Merilahti vaikutti 1990-luvulla Hurriganesin taustajoukoissa ja oli yhtyeen jäsen vuosina 1998–2004. Nykyään hän soittaa Zookissa sekä Tuure Kilpeläinen ja Kaihon Karavaani -yhtyeessä. Myös hänen isänsä Harri Merilahti oli muusikko.
Rocka Merilahti toimii lisäksi myös säveltäjänä muutamille artisteille, esimerkiksi Tuure Kilpeläisen kanssa hän on tehnyt sävellyksiä Tuure Kilpeläinen ja Kaihon Karavaani -yhtyeen tuotannolle.
RN Sirena (1859)
RN Sirena oli Italian kuninkaalliseen laivaston yhteysalus.
Valmistus
Alus tilattiin Castellammare di Stabiasta Regio Cantiere di Castellammare di Stabialta. Alus laskettiin vesille 1859 ja se liitettiin laivastoon 1861.
Palvelus
Alus luokiteltiin 1863 2. luokan avisoksi ja edelleen 1877 3. luokan apualukseksi. Vuodesta 1873 alkaen aluksen aseistuksena oli kaksi 80 millimetrin tykkiä ja sille lisättiin 1875 kaksi 75 millimetrin tykkiä sekä konekivääri. Alus poistettiin palveluksesta 1884, jonka jälkeen siitä tehtiin kelluva ammusvarasto ja edelleen proomu GM8.
Brock (Pokémon)
Brock on kuvitteellinen henkilö Pokémon-sarjan videopeleissä, animessa ja mangassa. Peleissä ja mangassa Brock on Pewter Cityn kivityypin Pokémoneihin erikoistunut salipäällikkö ja animessa aloitteleva Pokémon-kasvattaja, joka matkaa päähenkilö Ash Ketchumin mukana.
Brockin alkuperäinen ääninäyttelijä animessa on Yūji Ueda. Englanninkielisenä äänenä kausien 1–8 ajan on toiminut Eric Stuart ja kaudesta 9 alkaen Bill Rogers. Suomenkielisenä äänenä kausilla 1–6 on toiminut Juha Paananen ja kaudesta 7 alkaen Jari Salo.
Ulkoinen olemus
Brock on kaikessa Pokémon-mediassa pukeutunut paitaan, takkiin tai liiviin, joihin liittyvät vihreä, oranssi ja ruskea väri. Hänellä on hieman tummempi iho kuin suurimmalla osalla Pokémonissa esiintyvistä ihmishahmoista, piikikäs ruskea tukka sekä viirumaiset silmät, jollaisia ei esiinny Brockin lisäksi muilla kuin hänen animessa esiintyvillä sukulaisillaan äitiä lukuun ottamatta.
Animessa
Animesarjassa Brock päätyi salipäälliköksi ja yhdeksän pikkusisaruksensa huoltajaksi molemman vanhemman lähdettyä perheestä. Brock on myös salipäällikkö, jolta päähenkilö Ash voittaa uransa ensimmäisen salimerkin uusintaottelun päätteeksi, joskin kyseenalaisella tavalla. Brock päätti kaikesta huolimatta antaa merkin Ashille, joka ei aluksi huolinut sitä, jotta tämä voisi toteuttaa unelmansa. Tämän tapahtuman jälkeen Brockin pitkään kadoksissa ollut isä päätti astua esiin ja ottaa uudelleen perheensä holhottavakseen sekä samalla salipäällikön viran itselleen, jotta Brock voisi lähteä toteuttamaan omaa unelmaansa. Brock liittyi mukaan Ashin ja Mistyn porukkaan ja otti tavoitteekseen tulla maailman parhaaksi Pokémon-kasvattajaksi.
Brock on kymmenlapsisen perheen esikoinen: Brockilla on viisi pikkuveljeä ja neljä pikkusisarta. Sisaruksien nimet ovat: Forrest, Salvadore, Yolanda, Tommy, Cindy, Suzie, Timmy, ja kaksoset Billy ja Tilly.
Brock seuraa Ashia ja Mistyä ympäri Kanton aluetta toimien ryhmän tärkeänä tukipilarina. Hänen tehtäväkseen jäävät niin ruoanlaitto, Pokémonien huoltaminen, terveydenhoito kuin siivoaminenkin, mitkä hän ottaa kaikki ilomielin vastaan, koska on taustaltaan suurperheen huoltaja. Brock jätti hetkeksi porukan ryhtyäkseen professori Ivyn avustajaksi Orange-saaristolla, mutta lähti myöhemmin tuntemattomasta syystä pois ja päätyi Ashin äidin Delian kotiapulaiseksi. Sitten hän jatkoi jälleen matkaansa Ashin ja Mistyn mukana Johto-alueelle. Varsinainen syy miksi Brock jäi hetkeksi pois sarjasta oli sarjan entisen ohjaajan Masamitsu Hidakan mukaan pelko, että amerikkalaisyleisö pitäisi hahmoa rasistisena stereotypiana. Kun nämä pelot osoittautuivat myöhemmin turhiksi ja Brock oli päinvastoin suositumpi kuin hänet sarjassa väliaikaisesti korvannut hahmo Tracey Sketchit, Brock palasi mukaan animeen.
Brock palasi väliaikaisesti sarjaan 20. tuotantokauden, Sun & Moonin, 42. ja 43. jakson ajaksi Mistyn kanssa. On paljastettu että Brock on saanut avainkiven sekä Steelixite-nimisen megakiven, joilla saada Steelixinsä megakehittymään. Hän myös otteli jakson aikana Geodudellaan Sophoclesin Togedemarua sekä Lillien alolalaista Vulpixia, Vitiä, vastaan, sekä Mega Steelixillään Kiawen Turtonatoria vastaan. .
Luonne
Brock on animessa vastuuntuntoinen, kylmähermoinen ja myös suuremman kokemuksen myötä Ashin porukan viisain ja kypsynein jäsen. Brock on myös lähes poikkeuksetta tuomarina epävirallisissa otteluissa, jotka koskettavat hänen ystäviään. Kun Brock ei itse ottele tai toimi tuomarina, hän pystyy sivustakatsojana tekemään tarkkoja analyyseja ja ennustuksia ottelun kulusta (luultavasti salipäällikön taustansa takia), jota hän joutuu usein myös selittämään muille ottelun seuraajille. Brockin viisaus perustuu ainakin osin hänen kykyynsä havainnoida pienimpiäkin yksityiskohtia joita muut eivät näe; hän on hyödyntänyt tätä kykyä siten, että hän pystyy pelkällä nopealla vilkaisulla erottamaan konstaapeli Jennyt ja hoitaja Joyt toisistaan sekä tunnistamaan näiksi pukeutuneet huijarit.
Electric Tale of Pikachussa
Koska Electric Tale of Pikachu -manga perustuu paljolti animeen, Brockin esiintymiset siinä ovat useasti verrattavissa hänen esiintymisiinsä animessa. Mangassa Brock tosin ei kulje Ashin mukana yhtäjaksoisesti ja hän liikkuu siinä myös autolla. Kirjassa Haunting My Dreams vihjataan, että Brockilla olisi suhde Sabrinan kanssa.
Aiheesta muualla
Personnages de Pokémon pt:Anexo:Lista de personagens de Pokémon (anime)
Sadetanssi (yhtye)
Sadetanssi on suomalainen pop-yhtye. Sen ensimmäinen albumi oli Laihoilla hartioilla, joka julkaistiin vuonna 2003. Levyä tehtiin lähes kolme vuotta. Siltä julkaistiin singleinä kappaleet Kultainen lusikka, Ei näillä leveyksillä ja Kuvasi kaltainen. Yhtyeen toinen albumi, Suuria satuja julkaistiin 6. lokakuuta 2004. Sadetanssin jäsenet ovat maininneet levyn tärkeimmiksi innoittajiksi Kentin, Musen, Queenin ja Ultra Bran. Kolmas levy, Voitolla, julkaistiin maaliskuussa 2006. Elokuussa 2006 yhtye ilmoitti kotisivuillaan kitaristi Mikko Ruuttusen jättävän yhtyeen ja Sadetanssin kokonaisuudessaan siirtyvän tauolle toistaiseksi. Viimeinen keikka soitettiin Helsingin Semifinalissa 20.10.2006 ja se oli loppuunmyyty.
Code Lyoko
Code Lyoko kertoo neljästä sisäoppilaitoksen oppilaasta. Jeremy-niminen poika löytää vanhasta koulunsa vieressä olevasta tehtaasta suuren supertietokoneen. Pian hän sekä Odd, Ulrich ja Yumi huomaavat, että sen avulla he pääsevät Lyoko-nimiseen virtuaalimaailmaan. Lyokossa heidän vastustajinaan ovat tekoäly-ohjelma X.A.N.A, joka pyrkii maailman valtiaaksi, sekä hänen hirviönsä.
Sarjasta on tehty myös kaksi peliä Nintendo DS:lle ja yksi Wii, PlayStation 2 ja PlayStation Portable -konsoleille.
Sarjan suomenkielisen tunnusmusiikin lauloi Jon-Jon Geitel.
Pilotit
Sarjan pilottijaksoissa Jeremy saa tietää supertietokoneesta, Aelitasta ja Lyokosta, tiimi muodostuu ja tehtävä selkiytyy.
1. kausi
Ensimmäisellä kaudella Jeremy yrittää saada Aelitan Lyokosta Maahan. Sillä välin muut tiimistä torjuu X.A.N.A.:n hyökkäykset.
2. kausi
Jeremyn materiaalisoidessa Aelitan X.A.N.A. viime hetkellä tartuttaa tähän viruksen, joka sitoi hänet X.A.N.A.:an, jolloin supertietokoneen sulkeminen tappaisi Aelitan. Nyt tiimin pitää saada virus poistettua Aelitasta.
3. kausi
Tiimi onnistuu poistamaan viruksen Aelitasta, mutta X.A.N.A. karkaa supertietokoneesta maailman muihin supertietokoneisiin ja luo uusia Lyokoja. Tiimin on mentävä niihin ja niistä Maahan supertietokoneille tuhoamaan ne.
4. kausi
Kolmannen kauden tehtävä jatkuu, mutta sen lisäksi tiimin on vapautettava epäonnekkaasti X.A.N.A.:n valtaan joutuneen Williamin.
Virtuaalimaailma Lyoko
Lyokon virtuaalimaailmassa seikkailevat pääasiassa Ulrich, Odd, Yumi ja Aelita. Myöhemmin myös William liittyy Lyoko-sotureihin. Jeremy on käynyt Lyokossa kahdesti, joista ensimmäisellä kerralla X.A.N.A. valtasi hänen mielensä. Tämä sai Jeremyn päättämään, ettei hän haluaisi tulevaisuudessakaan käydä Lyokossa.
Päähenkilöt yrittävät tuhota maailman valloitusta yrittävän tietokoneohjelma X.A.N.A:n. X.A.N.A. pystyy hyökkäämään todelliseen maailmaan käyttämällä eräänlaisia torneja, jotka sijaitsevat eri puolilla Lyokoa. Kun X.A.N.A. aktivoi tornin, se pystyy ottamaan esimerkiksi tavallisia ihmisiä hallintaansa ja antamaan heille käyttöön yliluonnollisia voimia. Lyokoon päähenkilöt menevät puolustaakseen maailmaa X.A.N.A:lta. X.A.N.A:n voi pysäyttää vain Lyokosta käsin deaktivoimalla, eli poistamalla käytöstä aktiivisen tornin. Tähän pystyy vain Aelita. Tornin deaktivoidakseen, Aelita menee sen sisään ja syöttää virtuaaliselle näytölle koodin Lyoko (Code: Lyoko), josta sarjan nimikin juontuu. X.A.N.A pyrkii estämään tornien deaktivoimista lähettämällä päähenkilöiden kimppuun hirviöitä. Supertietokoneessa on paluu menneisyyteen -toiminto, jonka avulla Lyoko-tiimi voi kelata aikaa taaksepäin päivän alkuun. Tämä mahdollistaa sen, että kukaan muu, paitsi Lyokossa käyneet henkilöt ei muista päivän tapahtumista mitään ja aloittavat päivänsä uudelleen normaalisti. Aikahyppyjen huono puoli on se, että ne vahvistavat X.A.N.A:a. Jeremy tajuaa tämän vasta, kun X.A.N.A. ottaa haltuunsa supertietokoneen ja käynnistää aikahyppyjä mielivaltaisesti. Sen vuoksi niitä aletaan käyttää vain niissä tilanteissa, joissa se on välttämätöntä Lyokon salassapysymisen vuoksi.
Angaur
Angaur eli Ngeaur on saari ja osavaltio Palaussa. Sen pinta-ala on kahdeksan neliökilometriä ja asukasluku oli 130 vuonna 2012 ja 243 vuonna 1980. Saari sijaitsee Peleliusta lounaaseen. Toisen maailmansodan aikana saarella käytiin Angaurin taistelu. Saarella puhutaan angaurin, japanin ja englannin kieliä. vasen|pienoiskuva|Angaurin lippu.
Code Lyoko
Skidi, virtuaalimaailman sukellusvene Skidbladnir
Skidi eli Skidbladnir on Jeremyn ja Aelitan luoma "sukellusvene" jolla Lyoko-soturit voivat matkata Digimeressä (verkkoon). Skidi kantaa mukanaan neljää navskidiä, jotka voivat irtautua Skidistä ja joilla Odd, Yumi ja Ulrich tappavat Digimeren hirviöitä. Näihin kuuluvat Kalanruodot, Hait, Saksetit ja joskus jopa William. Skidiä ohjaa Aelita. Skidbladnir on väriltään enimmäkseen harmaa, mutta siinä on vivahteita violetista ja pinkistä. X.A.N.A yrittää tuhota Skidin, jolla Lyokosoturit pääsevät X.A.N.A.n luomiin kopioihin Lyokosta. Skidi kuitenkin tuhoutuu jaksossa, jolloin William pääsee maahan omilla kyvyillään, ei X.A.N.A:n hallitsemana. Skidiä pidetään viidennessä sektorissa.
Nimi Skidbladnir tulee skandinaavisen mytologian tarustosta ja alkuperäisessä muodossaan (Skíðblaðnir) tarkoittaa parasta laivoista.
Sadetanssi
Sadetanssi on seremoniallista tanssia, jonka tarkoituksena on luoda sadetta sadon onnistumisen takaamiseksi.
Sadetanssi tunnetaan monista kulttuureista Muinaisesta Egyptistä joihinkin Amerikan intiaaniheimoihin ja jopa vielä 1900-luvulla Balkanilla rituaalina, joka tunnetaan nimellä Paparuda Romaniassa. Monet intiaaniheimoista vielä nykyäänkin suorittavat rituaalia, jossa käytetään vain siihen tarkoitukseen suunniteltuja koruja ja päähineitä
Poika Vesanto
Eijo Ilmari ”Poika” Vesanto (20. lokakuuta 1908 Tampere – 4. joulukuuta 1950) oli suomalainen lehti- ja mainospiirtäjä, kuvittaja sekä sarjakuva- ja julistetaiteilija.
Vesannon sarjakuvia olivat Aamulehden sunnuntailiitteessään tammikuusta 1931 julkaisema Eetu ja Riku, jota Karjala -lehdessä julkaistiin nimellä Eetun ja Rikun eriskummalliset seikkailut. Sarja ilmestyi myös oululaisessa Kalevassa. Saku Sämpylä alkoi ilmestyä Aamulehdessä ja Karjalassa tammikuussa 1932. Sarjakuvapiirtäjänä Vesanto jäljitteli amerikkalaista mallia. Tarinat olivat vauhdikkaita, replikointi luontevaa ja piirrostyyli eloisaa.
Muita Vesannon sarjoja olivat Olli sekä Kapteeni ja Ville Suomen Kuvalehdessä. Ilta-Sanomiin hän piirsi sarjakuvaa Hippasen perhe (1936–1937). Veli Giovannin huomattua Vesannon kyvyt tämä pääsi 1932 Otavan mainostaiteilijaksi. Otavassa hän pääsi kuvittamaan Suomen Kuvalehden lisäksi Pilajuttuja ja piirroksia, Kalle Viksaria ja Joulukärpästä.
Vesanto teki lukuisia kirjankansia sekä suuren määrän kansia eri lehtiin (ks. Kimmo) ja kirjoihin (ks. Punainen neilikka). Aikansa tuotteliaimpiin piirtäjiin kuulunut Vesanto piirsi myös näyttäviä julisteita etenkin Otavalle.
Teokset
Kuvituksia ja sarjakuvia
FK Alma-Ata
Futbolnyi klub "Alma-Ata" oli jalkapalloseura Kazakstanin suurimmasta kaupungista Almatysta. Seura perustettiin vuonna 2000 nimellä Tsesna. Nykyinen nimi on ollut käytössä vuodesta 2004 lähtien. Superliigassa joukkue on pelasi kaudesta 2004 lähtien. FK Alma-Ata voitti Kazakstanin Cupin vuonna 2006.
Seura lakkautettiin vuonna 2008.
Norfolkinaraukaria
Norfolkinaraukaria (Araucaria heterophylla), suomeksi myös huonearaukaria tai huonekuusi, on araukariakasvien heimon araukarioiden sukuun kuuluva havupuulaji. Se on suurikokoinen ainavihanta puu, jota tavataan luonnossa ainoastaan Australialle kuuluvalta Norfolkinsaarelta. Lajin piirteisiin kuuluvat kapean kartiomainen latvus, nuorena neulasmaiset mutta vanhemmiten yleensä suomumaiset lehdet sekä suuret pyöreät kävyt. Norfolkinaraukariaa kasvatetaan laajalti koristepuuna sen luontaisen elinalueen ulkopuolella kaikkialla lämpimän ilmaston alueella. Sitä kasvatetaan myös sisätiloissa viherkasvina.
Muita araukarialajeja ovat muun muassa Etelä-Amerikan chilenaraukaria (Araucaria araucana) ja parananaraukaria (Araucaria angustifolia).
Kuvaus
Norfolkinaraukaria on suurikokoinen ainavihanta puu. Se voi kasvaa yli 50 metriä korkeaksi ja tulla rungon rinnankorkeusläpimitaltaan noin 1,5 metriä paksuksi. Suurimmat tunnetut puut ennen laajamittaisia hakkuita olivat nykyisiä suurempia. Ne saattoivat saavuttaa 70 metrin korkeuden ja kolmen metrin rungon läpimitan.
Norfolkinaraukaria eroaa ulkoisesti muista suvun lajeista lähinnä vanhoillakin puilla kapean kartiomaisena säilyvän latvuksensa ja hedekukintojensa puolesta. Norfolkinaraukaria muistuttaa suuresti lähisukuista pilariaraukariaa (Araucaria columnaris). Nämä kaksi lajia eroavat toisistaan ulkoisesti norfolkinaraukarian kapeampien, alle 15 millimetriä leveiden hedekukintojen ja pienempien, alle neljä millimetriä pitkien vinoneliömäisten hedelehtien puolesta.
Varsi
Norfolkinaraukaria on suorarunkoinen puu. Rungon noin viiden senttimetrin paksuiseksi kasvava kuori hilseilee poikittaisina liuskoina. Uloin kuori on väritykseltään harmaata ja sisempi kuori punaruskeaa. Puun latvus on kapean kartiomainen. Puun kasvaessa kehittyvät primääriset oksat muodostavat 5–7 oksan valekiehkuroita ja kasvavat kahdesta kolmeen metriä pitkiksi. Vaakatasossa siirottavat oksat ovat kärjestään kohenevia. Oksien jyrkästi kohenevat haarat kasvavat 30–40 senttimetriä pitkiksi.
Marie-José Pérec
Marie-José Pérec  (s. 9. toukokuuta 1968 Basse-Terre) on ranskalainen pikajuoksija ja kolminkertainen olympiavoittaja. Pérec voitti ensimmäisenä urheilijana 400 metrin juoksun olympiakultaa kahdesti.
Norfolkinaraukaria
Kukinnot
Yksikotisen kasvin hede- ja emikukinnot kehittyvät samaan yksilöön. Kukinnot kehittyvät kärkisilmuista ja kasvavat tavallisesti yksittäin. Hedekukinnot eli hedekävyt ovat neljästä viiteen senttimetriä pitkiä, 10–15 millimetriä leveitä ja aluksi pystyjä, mutta lopulta riippuvia. Hedelehden kapea perä on kolmesta neljään millimetriä pitkä, ja vinoneliömäinen lapa kolmesta neljään millimetriä pitkä sekä noin neljä millimetriä leveä. Hedelehdellä on 10–12 tasasoukkaa siitepölyä tuottavaa pölylokeroa.
Emikukinnot eli kävyt ovat pystyjä, 7,5–10,5 senttimetriä pitkiä, 8–11,5 senttimetriä leveitä ja muodoltaan pallomaisia tai lähes pallomaisia. Peitinsuomuista muodostuneet käpysuomut ovat 3,5–4 senttimetriä pitkiä, 2,5–3 senttimetriä leveitä ja muodoltaan kiilamaisen viuhkamaisia. Surkastuneet emisuomut ovat siemeniä kapeampia. Siemenet ovat 2,5–3 senttimetriä pitkiä, 1,2–1,5 senttimetriä leveitä ja muodoltaan hieman litteän kiilamaisen pitkänpyöreitä.
Marie-José Pérec
Pérec syntyi Basse-Terressä Guadeloupella ja muutti Pariisiin 16-vuotiaana. Vuonna 1988 hän edusti Ranskaa Soulin olympialaisissa 200 metrillä. Ensimmäisen arvokisavoittonsa Pérec otti vuoden 1991 MM-kisoissa, jossa hän voitti 400 metrin juoksun. Seuraavana vuonna 1992 Barcelonan olympiakisoissa hän voitti saman matkan olympiakultaa. Hänestä tuli ensimmäinen olympiakultaa voittanut ranskalainen naisyleisurheilija sitten vuoden 1968, jolloin Colette Besson voitti saman lajin Méxicossa.
Norfolkinaraukaria
Levinneisyys
pienoiskuva|Luonnonvaraisia puita Norfolkinsaarella. Norfolkinaraukariaa esiintyy luonnonvaraisena ainoastaan Australialle kuuluvalla Norfolkinsaarella ja sen lähisaarilla. Saaret olivat suureksi osaksi araukarioita kasvavan metsän peitossa vielä eurooppalaisten saapuessa vuonna 1788. Nykyisin puun elinalue rajoittuu noin 34 neliökilometrin laajuisella Norfolkinsaarella pitkälti Mount Pitt -vuoren ympäristöön Norfolkinsaaren kansallispuistossa. Lajia esiintyy edelleen myös pienemmällä neljän neliökilometrin laajuisella Phillip Islandin saarella Norfolkinsaaren eteläpuolella. Pienellä Nepean Islandin saarella 1700-luvun lopulla eläneet araukariat ovat sittemmin kadonneet.
Marie-José Pérec
Vuonna 1996 Atlantassa Pérec puolusti olympiakultaansa 400 metrillä menestyksekkäästi. Hän voitti matkan uudella olympiaennätyksellä 48,25. Hän onnistui voittamaan myös 200 metrin juoksun, ja näin hänestä tuli eräs harvoista molempien matkojen olympiavoittajista. Pérec teki tämän parikymmentä minuuttia ennen kuin Michael Johnson teki saman.
Pérec oli mukana Sydneyn olympialaisissa 2000 tarkoituksenaan yrittää kolmatta olympiavoittoaan 400 metrillä, mutta hän lähti kisakylästä eikä osallistunut kilpailuun. Pérecin mukaan tuntematon mies ahdisteli häntä hotellihuoneessa.
Augusto B. Leguía
Augusto Bernardino Leguía y Salcedo (19. helmikuuta 1863 – 6. helmikuuta 1932) oli perulainen poliitikko, joka oli maansa presidenttinä 1908–1912 sekä 1919–1930.
Marie-José Pérec
Pérec voitti Ranskan mestaruuden 100 metrillä vuonna 1991, 200 metrillä vuosina 1992 ja 1995, 400 metrillä vuonna 1988 sekä 400 metrin aidoissa vuonna 1989. Ranskan sisäratojen mestaruuden hän voitti 200 metrillä vuonna 1989. Ranskan ennätystä hän paransi 100 metrillä kerran (10,96 s vuonna 1991), 200 metrillä kolme kertaa (22,26:sta 21,99 sekuntiin vuosina 1991–1993), 400 metrillä kahdeksan kertaa (51,35:stä 48,25 sekuntiin vuosina 1988–1996) ja 400 metrin aidoissa neljä kertaa (54,51:stä 53,21 sekuntiin vuonna 1995). Sisäradoilla hän juoksi Ranskan ennätyksen 200 metrillä vuonna 1989 (23,16 s) ja 400 metrillä vuonna 1996 (51,44 s).
Augusto B. Leguía
Leguía syntyi keskiluokkaiseen perheeseen Lambayequessa. Hän kävi koulunsa Valparaisossa brittiläisessä koulussa. Palattuaan Peruun hän ryhtyi liikemieheksi ja oli New York Life Insurance Companyn edustajana Limassa ja brittiläisen British Sugar Co.:n palveluksessa. Suhteidensa ansiosta hänestä tuli valtiovarainministeri ja myöhemmin Partido Civilin José Pardon hallituksen pääministeri. Hänet valittiin puolueen presidenttiehdokkaaksi vuoden 1908 vaaliin, jonka hän voitti.
Norfolkinaraukaria
Elinympäristö ja ekologia
Norfolkinaraukarian alkuperäinen elinympäristö on ollut Norfolkinsaaren ainavihanta subtrooppinen metsä. Lajia esiintyy merenpinnan tasolta noin 300 metrin korkeuteen, mutta se on yleisin alle 120 metrin korkeudella. Saaren noin 1 350 millimetrin vuotuinen sadanta jakautuu tasaisesti koko vuodelle.
Augusto B. Leguía
Leguía ryhtyi maltillisiin uudistuksiin, joita puolueen konservatiivinen oligarkkisiipi vastusti ankarasti. Presidenttikautensa jälkeen hän lähti vapaaehtoisesti maanpakoon, mutta palasi haastamaan toukokuun 1919 vaalit. Leguía vakuutti että vallankumouksen ehkäisemiseksi maan arkaaista poliittista ja sosiaalista järjestelmää oli uudistettava. Alempien luokkien tuella hän voitti Partido Civilin konservatiiviehdokkaan. Pelätessään vastustajiensa ehtivän ensin, hän järjesti valituksi tultuaan vallankaappauksen häntä kannattavien armeijan osien tuella ja vangitsi tai ajoi maanpakoon häntä vastustavat civista-eliitin jäsenet. Tämän jälkeen hän rakensi autoritaarisen valtajärjestelmän byrokratian ja asevoimien varaan. Perustuslaki kirjoitettiin uudelleen hänen valitsemisekseen uudelleen 1924 ja 1929. Taloutta Leguía uudisti suunnitelmiensa mukaan ulkomaisten lainojen avulla.
Norfolkinaraukaria
Elinympäristö ja ekologia
Norfolkinsaaren metsien muut puut ovat olleet 10–20 metriä korkeita lehtipuita ja saniaispuita (Cyathea), jolloin norfolkinaraukaria on noussut kymmeniä metrejä latvuskerroksen ylle. Saaren alkuperäislajiston lehtipuita ovat muiden muassa norfolkinmalvapuu (Lagunaria patersonii), keltislaji Celtis paniculata, oliviolaji Elaeodendron curtipendulum ja limopuulaji Zanthoxylum blackburnia. Saaren alkuperäiset metsät ovat pirstoutuneet ja pitkälti hävinneet, ja nykyisin norfolkinaraukariaa esiintyy luonnossa usein yksittäisinä puina ja pieninä ruohojen tai pensaiden ympäröiminä metsiköinä.
Uhat ja suojelu
Alun perinkin pienille saarille rajoittuneen norfolkinaraukarian kanta on supistunut huomattavasti ihmisen vaikutuksesta 1700-luvun lopulta lähtien, ja saarten alkuperäisestä kasvillisuudesta on jäljellä alle kymmenes. Kansainvälinen luonnonsuojeluliitto IUCN on luokitellut norfolkinaraukarian vaarantuneeksi lajiksi. Suuri osa saaren metsistä kaadettiin eurooppalaisten saavuttua saarille, ja sen jälkeenkin eurooppalaisten tuomat vieraslajit ovat vahingoittaneet saarten luontaista kasvillisuutta. Erityisesti Phillip Islandilla eurooppalaisten tuomat jänikset, vuohet ja siat tuhosivat lähes kaiken kasvillisuuden. Norfolkinsaarella vieraat puulajit, kuten mansikkaguava (Psidium cattleianum) ja afrikanoliivi (Olea europaea subsp. cuspidata), ovat vallanneet alaa muodostamalla tiheikköjä, joissa saaren alkuperäiset puut eivät pysty kasvamaan.
Norfolkinaraukarian kanta saarella on kasvanut sen jälkeen kun maankäytön suunnittelua on uudistettu ja vieraslajeja on alettu torjua. Suuri osa jäljellä olevista luonnonvaraisista puista kasvaa Norfolkinsaaren kansallispuiston suojelemalla alueella. Lajin luonnonkannan elinalue on kuitenkin edelleen hyvin suppea, ja lisääntyvää maankäyttöä ja turismia sekä vieraslajeja pidetään edelleen uhkana puun tulevaisuudelle.
Merkitys ihmiselle
Norfolkinaraukaria on merkittävä koristekasvi. Puu on lisäksi kuvattu Norfolkinsaaren lippuun.
Norfolkinaraukariaa kasvatetaan yleisesti ulkona koristepuuna kaikkialla maailman lämpimän ilmaston alueilla. Puu on erityisen suosittu merenrantojen läheisyydessä, koska se kestää hyvin suolaa. Se ei kuitenkaan kestä tuulta yhtä hyvin kuin monet muut araukarialajit varsinkaan altistuttuaan pakkaselle. Suomeksi huonekuusenakin tunnettu norfolkinaraukaria on myös yleinen sisätilojen viherkasvi.
Hippolytos
Hippolytos voi tarkoittaa seuraavia henkilöitä:
Vapaa koulu
Vapaa koulu tai avoin koulu on epäyhtenäinen kouluverkosto, joka pyrkii entistä paremmin huomioimaan yksilöiden väliset erot ja mahdollistamaan opiskelijoille valinnan ja liikkumisen vapauden koulussa. Vapaissa kouluissa kehitetään taitoja, tietoja ja tietämystä ilman hierarkista tai vakiintuneen koulujärjestelmän mallin mukaista koulua. Vapaan koulun avoin rakenne kannustaa itseluottamukseen, kriittiseen tietoisuuteen ja oman persoonan kehittymiseen.
Vapaiden koulujen juuret ovat 1800–1900-luvun vaihteen Espanjan modernissa koulussa. Sitä sivuava tapa järjestää opetus on demokraattinen koulu -suuntaus. Periaatteessa se karttaa virallisia koulujärjestelmiä ja viranomaisia. Sen ideana on omiin ponnistuksiin, yhteistyöhön ja itsenäiseen työskentelyyn perustuva toiminta, jolla pyritään luomaan oppimisedellytykset.
Vapaat koulut toimivat usein markkinatalouden ulkopuolella. Sana "vapaa" viittaa siinä sananvapauteen ja oppilaskeskeiseen opetukseen.
Marina Petrovna Romanova
thumb|Marina Petrovna Romanova Ruhtinatar Marina Petrovna Romanova (1892–1981) oli suuriruhtinas Pjotr Nikolajevitš Romanovin ja montenegrolaisen prinsessa Militzan ensimmäinen lapsi. Marina oli tsaari Nikolai I:n pojanpojantytär. Täten hänen arvonimensä oli vain ruhtinatar, eikä suuriruhtinatar. Marinalla oli kolme sisarusta, joista nuorin kuoli lapsena.
Marina Petrovna oli lahjakas taiteilija. Hänen veljensä Roman muistelee: ”Jo lapsena Marinalla oli selvästi lahjoja piirtämiseen ja myöhemmin hän opiskeli maalaamista erittäin innokkaasti, ensin jaltalaisen opettajan ja sitten pietarilaisen professori Kordovskin johdolla. Jaltalainen piirtäjämestari Orlov opetti myös Nadeždaa ja minua. Hän oli loistava opettaja ja miellyttävä ihminen, ja me kaikki kolme olimme kiitollisia hänelle siitä, että hän herätti meissä kaikissa rakkauden piirtämiseen ja maalaamiseen. Kehittyessään edelleen Marina hämmästytti opettajansa paitsi teknisellä taituruudellaan myös innostavilla sommitelmillaan. Isäni, joka itse oli kovin kiinnostunut maalaamisesta, oli hyvin ilahtunut Marinan lahjakkuudesta.”
Ensimmäisen maailmansodan aikaan Marinan veli Roman palveli Kaukasian-joukoissa Trabzonin lähellä. Marina teki hoitotyötä samassa yksikössä. Heidän sisarensa Nadežda oli vielä liian nuori kouluttautuakseen sairaanhoitajaksi.
Helmikuussa 1918 kaikki vangitut keisarilliset koottiin suuriruhtinas Pjotrin palatsiin Dulberiin. Heitä vartioineet Sevastopolin neuvoston miehet eivät saaneet ampua heitä ilman nimenomaista käskyä. Saksalaisten joukkojen lähestyessä Krimiä Jaltan neuvoston miehet päättivät kuitenkin ryhtyä toimeen. Kaikesta huolimatta kaikki keisarilliset pelastuivat, sillä saksalaiset ehtivät paikalle ennen bolševikkeja. Suuriruhtinaat Nikolai ja Pjotr Nikolajevitš perheineen onnistuivat pakenemaan Venäjältä.
Ruhtinatar Marina Petrovna Romanova kuoli vuonna 1981.
Saksan historia
Saksan historian valtiollisena alkuna pidetään Pyhää saksalais-roomalaista keisarikuntaa, joka oli olemassa noin 900-luvulta vuoteen 1806. Suurimmillaan keisarikunta käsitti nykyisen Saksan, Itävallan, Slovenian, Tšekin, Länsi-Puolan, Alankomaat, Itä-Ranskan, Sveitsin ja osia Pohjois- ja Keski-Italiasta.