cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Areiolaisuus
thumb|Kun katolilaiset onnistuivat kukistamaan areiolaisuuden, he sensuroivat kaikki harhaoppina pidetyn uskon jälkeensä jättämät merkit. Tämä mosaiikki Sant'Apollinare Nuovon basilikassa Ravennassa sisälsi kuvan areiolaisesta kuninkaasta [[Teoderik Suuri|Teoderikista hoveineen, mutta ne on poistettu. Kuitenkin erääseen mosaiikin pylväistä on jäänyt näkyviin käden kuva.]] Areiolaisuus oli varhaiskristillinen, erityisesti 300-luvulla vaikuttanut Jumalan kolminaisuutta koskenut oppi, joka tuomittiin harhaoppiseksi. Areiolaisen suuntauksen perustajana voidaan pitää aleksandrialaista presbyteeriä nimeltä Areios, josta oppi on saanut nimensä. Areiolaisuutta koskenut kiista oli varhaisen kirkon merkittävimpiä teologisia ongelmia.
Areiolaisten mukaan Kristus eli kolminaisuuden toinen persoona Poika ei ollut samaa olemusta kuin Isä. He myös kielsivät Kristuksen iankaikkisuuden eli sen, että tämä olisi ”Isästä iankaikkisuudessa syntynyt”, ja katsoivat tämän olevan Jumalan ensimmäinen luomus. Täten areiolaiset käytännössä kielsivät Jeesuksen jumaluuden. Areiolaisuus perustui Areioksen pyrkimykseen saattaa perinteinen kolminaisuusoppi sopusointuun platonilaisen teologian kanssa. Tämän vuoksi Areios määritteli, että vain Isä on transsendenttinen Jumala, kun taas Poika oli Logos, joka vastasi platonilaista demiurgia.
Nikean ensimmäisessä kirkolliskokouksessa vuonna 325 Areioksen oppi hylättiin ja selitettiin Kristuksen olevan syntyneen, ei luodun, ja Isän kanssa samaa olemusta. Päätös, jonka tarmokkain puolustaja oli Athanasios, vahvistettiin lopullisesti Konstantinopolin ensimmäisessä kirkolliskokouksessa vuonna 381. Areios ja joukko areiolaisia piispoja erotettiin kirkosta ja tuomittiin maanpakoon.
Monet germaaniheimot kääntyivät ensin areiolaisuuteen ja vasta myöhemmin katoliseen kristinuskoon. Syynä tähän oli se, että areiolaiset karkotettiin 300- ja 400-luvuilla Rooman valtakunnasta harhaoppisina, kun Rooman keisarit alkoivat suosia kristinuskoa. Areiolaiset pakenivat muun muassa germaanien alueille ja tekivät siellä lähetystyötä.
Athanasioksen uskontunnustus on tehty areiolaista opetusta vastaan.
Myytti areiolaisesta munkista Muhammedin opettajana
Ibn Ishaq ja Ibn Hisham kertovat Muhammed-elämäkerrassaan tarinan Bahira-nimisestä kristitystä munkista, jonka Muhammed lapsena kohtasi. Bahiran tarina sai paljon huomiota keskiajan kristillisissä kirjoituksissa, joissa sen avulla selitettiin, miksi islamissa oli niin paljon kristillisiä aineksia. Bahira oli nähtävästi esikuva Johannes Damaskolaisen mainitsemalle ”areiolaiselle munkille”, jonka kanssa hän kertoo Muhammedin keskustelleen. William Tripolilainen (k. 1277) kertoo, että Bahira opetti Muhammedille uskon yhteen Jumalaan ja opetti hänet rakastamaan Jeesusta ja Neitsyt Mariaa. Myöhemmin Muhammed kutsui Bahiran neuvonantajakseen Medinaan, missä kateelliset Muhammedin kumppanit surmasivat hänet. Munkin nimeksi vaihtuu kristillisissä kirjoituksissa usein Sergius, ja tarina saa apokalyptisia käänteitä.
Runkolinja 40
pienoiskuva|[[Elielinaukio. Runkolinjalla käytetään sähköisiä BYD K11U -nivelbusseja. ]] Runkolinja 40 on Helsingin seudun liikenteen runkolinja, jonka liikennöinti alkoi 16. elokuuta 2021. Se kulkee Elielinaukiolta Helsingin keskustasta Kannelmäkeen. Linjalla käytetään avorahastusta, eli bussiin voi nousta kaikista ovista ja näyttämättä lippua kuljettajalle. Runkolinja ei pysähdy kaikilla pysäkeillä.
Linjan numero oli jo ennen linjastouudistusta 40, mutta vanha reitti päättyi Pohjois-Haagaan. Uutta runkolinjaa sen sijaan jatkettiin Kannelmäkeen. Runkolinja korvasi Haagassa myös linjan 43, joka lakkautettiin. Elokuussa 2021 liikennöinnin aloittivat samaan aikaan myös runkolinjat 20, 30 ja 570.
Linjalla käytetään sähköisiä nivelbusseja ja runkolinjoille ominaista oranssia väritystä. Yli 18-metrisessä nivelbussissa on sata matkustajapaikkaa, joista 45 on istumapaikkoja.
Taith
Taith (kymrin kieltä, suomeksi matka) on suomalais-walesilainen kansanmusiikkiyhtye.
Historia
Taith-yhtye on perustettu 2003. Dylan Fowler ja Timo Väänänen olivat mukana Music from the Northlands -kansanmusiikkiprojektissa 2002 ja päättivät jatkaa yhteistyötä ottaen mukaan myös Fowlerin vaimon Stevensin. 2003 yhtyeellä oli ensimmäinen konsertti Cardiffissa Norwegian Churchissä, jonka jälkeen yhtye on äänittänyt ensimmäisen levynsä Taith, Now and Then.
Yhtye on esiintynyt Walesissa, Englannissa, Suomessa ja Italiassa. Radio-ohjelmat yhtyeestä on tehty BBC:ssä Lontoossa ja Yle Radio 1:ssä Helsingissä.
Musiikki
Taith yhdistää jäsentensä sävellyksiä ja sovituksia sekä suomalaiseen ja karjalaiseen että Walesin perinteiseen musiikkiin. Yhtye käyttää improvisaatiota harjoittelun, esittämisen, sovittamisen ja säveltämisen yhtenä välineenä.
Calefa
Calefa Oy on suomalainen lämpöpumppulaitoksia ja lämpöpumppujärjestelmiä valmistava yritys. Nimi juontaa juurensa latinankieliseen sanaan calefacio, joka tarkoittaa lämmittää.
Liiketoimintamalli
Calefa Oy toteuttaa lämpöenergiaa ja jäähdytystä tuottavia lämpöpumppuratkaisuja energiantuottajille, teollisuudelle ja suurille kiinteistöille sekä niistä muodostuville energiaekosysteemeille.
Tavallisista lämpöpumpuista poiketen, Calefan lämpöpumppuratkaisuilla pystytään tuottamaan erittäin korkeita, noin 120 asteen lämpötiloja, joita voidaan käyttää teollisuuden prosesseissa, kiinteistöjen lämmitystarpeissa sekä alue- ja kaukolämpönä.
Energianlähteinä lämpöpumppuratkaisuissa voidaan hyödyntää teollisuuden ylijäämälämpöjä, ulkoilman, vesistöjen, maan ja auringon energiaa sekä energiavarastoja.
Energian uusiokäytöllä voidaan vähentää ostoenergian tarvetta sekä parantaa energiaomavaraisuutta, joka on noussut tärkeäksi vakauttavaksi tekijäksi etenkin energiakriisin myötä. Lämpöpumpputeknologialla voidaan pienentää energiatuotannon CO2-päästöjä, kun sillä korvataan polttamalla tuotettua energiaa.
Energiaekosysteemit ovat nousseet uudeksi energianjakomalleiksi, jossa omaa ylijäämäenergiaa ei lauhduteta vesistöihin tai ilmaan, vaan myydään sitä tarvitsevalle hyödynnettäväksi.
Risto Väätänen
Risto Juhani Väätänen (s. 19. heinäkuuta 1945 Kuopio) on palkittu suomalainen teollinen muotoilija.
Risto Väätänen syntyi komisario Simo Väätäsen ja Orvokki Rönkön perheeseen. Väätänen tuli ylioppilaaksi 1967 ja valmistui teolliseksi muotoilijaksi Taideteollisesta oppilaitoksesta 1971. Hän toimi Wärtsilän palveluksessa Kaj Franckin assistenttina 1972–1974 ja teollisena muotoilijana yhtiön tutkimuskeskuksessa 1974–1976 ja Järvenpään tehtailla 1976–1979. Oy GM Printing Systems Ab:n palveluksessa Väätänen toimi 1979–1983, muotoilupäällikkönä Valmetin Valmet Paperikoneet -yhtiössä 1997–1998 ja Metsossa 1998–2003 ja sitten Metso Paper -yhtiössä muotoilujohtajana 2007–2009.
Vuoden teolliseksi muotoilijaksi Väätänen valittiin 1999, Kaj Franck -muotoilupalkinto hänelle myönnettiin 2003. Teollisuustaiteen Liitto Ornamon hallituksen jäsenenä toiminut Väätänen on yhdistyksen kunniajäsen.
Datong
Datong on prefektuuritason kaupunki Kiinan pohjoisessa Shanxin maakunnassa, noin 270 kilometriä Pekingistä länteen. Kaupungin pinta-ala on 14 176 neliökilometriä. Vuonna 2010 siellä asui noin 3,32 miljoonaa asukasta.
Datong sijaitsee Kiinasta Mongoliaan kulkeneiden kamelikaravaanien reitin varrella. Niinpä se on ollut merkittävä kauppapaikka jo varhain. Sen vaurautta on lisännyt myös menestyvä hiiliteollisuus. Läheiset Yungangin luolat on Unescon maailmanperintökohde. Muita lähistön nähtävyyksiä ovat riippuva luostari ja puinen pagodi.
Hallinnollinen jako
Piirikuntatasolla kaupunki jaetaan neljään kaupunkipiiriin ja seitsemään piirikuntaan.
Jonathan Demme
Robert Jonathan Demme (22. helmikuuta 1944 Baldwin, Hempstead, New York – 26. huhtikuuta 2017 New York) oli yhdysvaltalainen elokuvaohjaaja, -tuottaja ja -käsikirjoittaja sekä näyttelijä. Demme palkittiin parhaan ohjauksen Oscarilla elokuvastaan Uhrilampaat (1991).
Tuotantoyhtiönsä Clinica Esteticon Demme muodosti tuottajien Edward Saxonin ja Peter Sarafin kanssa. Yhtiö sijaitsi New Yorkissa viitisentoista vuotta.
Jonathan Demme oli vuonna 2002 kuolleen ohjaaja Ted Demmen setä. Jonathan Demme oli kahdesti naimisissa, ja hänellä on kolme lasta.
Telek
Telek (oikealta nimeltään George Mamua Telek) on papuauusiguinealainen muusikko. Hän aloitti laulamisen 1970-luvulla ja toimi 1980-luvulla rockyhtyeessä Painim Wok. Telek julkaisi Painim Wokin kanssa kahdeksan albumia. Vuonna 1986 Telek tutustui David Bridieen, jonka kanssa hän on myöhemmin tehnyt yhteistyötä.
Telek on kotoisin Raluanan kylästä läheltä Rabaulia, jossa hän asuu yhä. Hänellä on vaimo ja seitsemän lasta. Hän on etniseltä taustaltaan tolai ja laulaa kuanuan ja tok pisinin kielillä.
Telek on myös George Mamua Telekin yhtyeestä käytetty nimi.
Jesuiitat
thumb|250px|[[Il Gesù, jesuiittojen äitikirkko Roomassa.]] Jesuiitat eli jesuiittaveljestö (Societas Jesu) on katolisen kirkon sääntökunta.
Jesuiittajärjestö tekee työtä kasvatuksen, lähetystyön ja hyväntekeväisyyden parissa. Järjestö on kuitenkin aina herättänyt ristiriitaisia näkemyksiä, mikä johtuu ennen kaikkea jesuiittojen näkyvästä asemasta katolisen uskon puolustajina vastauskonpuhdistuksen aikaan. Jesuiittojen sotilaallisen osan johtajaa on nimitetty "mustaksi paaviksi" ja jesuiittakenraaliksi.
Historia
Jesuiittajärjestö sai alkunsa 1500-luvulla Pariisissa opiskelleiden nuorten miesten ryhmästä, jonka johtajana toimi entinen ritari Inigo López de Loyola, tunnetummalta nimeltään Ignatius Loyola. Loyola sai kolmenkymmenen ensimmäisen elinvuotensa aikana parhaan mahdollisen ritarikasvatuksen. Haavoituttuaan vaikeasti Pamplonan taistelussa 1521 hän muutti elämänsä suuntaa. Loyola perehtyi aikansa hengelliseen kirjallisuuteen, mutta koki myös oman maallisen sivistyksensä riittämättömänä. Hän matkusti Pariisiin, jossa hän alkoi opiskella muun muassa teologiaa ja filosofiaa. Pariisin yliopistossa syntyi opiskelijoiden liike, ja seitsemän perustajajäsentä perustivat seuran Societas Jesu 15. elokuuta vuonna 1534. Perustajajäsenet antoivat lupauksen köyhyydestä, naimattomuudesta ja kuuliaisuudesta, ja keskittyivät köyhien, sairaiden ja vangittujen auttamiseen. Seuran jäsenistössä eli voimakkaana myös ajatus Pyhän maan vapauttamisesta muslimien käsistä.
Jesuiittojen koulutukseen kuului kahden vuoden noviisiaika. Munkkilupauksen jälkeen opiskeltiin humanistisia aineita, filosofiaa ja teologiaa kymmenen vuotta. Myös perusteellinen sotilaallinen koulutus ja erilaiset ruumiilliset harjoitukset olivat olennainen osa jesuiittojen koulutusta.
Jesuiittaveljeskunta lakkautettiin vuonna 1773, mutta se perustettiin uudestaan vuonna 1814.
Paraguay ja jesuiitat
Jesuiitoilla on ollut merkittävä vaikutus Paraguayn kehitykseen ja historiaan. Vuonna 1609 jesuiitat aloittivat valtion alueella voimakkaan lähetystyön ja perustivat sen itäosaan käytännössä oman valtionsa. Sen tarkoituksena oli suojella intiaaneja espanjalaisten siirtolaisten ja virkamiesten hallinnolta ja riistolta. Jesuiittojen hallitsemilla alueilla elinolosuhteet sekä aineellinen ja henkinen kulttuuri kehittyivät suotuisampaan suuntaan kuin espanjalaisten hallinnoimilla alueilla. Espanjalaisia kehitys ei miellyttänyt. Jesuiittojen johtamia alueita kadehdittiin muun muassa niiden paremman taloudellisen tilanteen takia. Niinpä lopulta yli 150 vuotta kestäneen suotuisan kauden jälkeen Espanjan kuningas Kaarle III karkotti jesuiitat koko valtakunnasta. Intiaanien omistuksessa olleet maat ja omaisuus ryöstettiin.
Jesuiittaveljestö nykyisessä katolisessa kirkossa
thumb|left|280px|[[Boston College Massachusettsissa, Yhdysvalloissa on yksityinen katolinen tutkimukseen suuntautunut yliopisto. Nykyään se on maailman suurimman jesuiittayhteisön koti.]] Jesuiittaveljeskunta on nykyisen katolisen kirkon sääntökunnista suurin. Se toimii kuudessa maanosassa, 127 maassa, ja jäseniä on yli 20 000. Yhtenä jesuiittaveljestön tehtävänä oli alun perin protestanttisen uskon leviämisen estäminen, ja toimiminen vastauskonpuhdistuksen hyväksi. Tähän tarkoitukseen keinoiksi valittiin koulut ja diplomatia. Lähtökohta näkyy jesuiittojen toiminnassa tänäkin päivänä.
Jesuiittojen koulutus on edelleen pitkä ja perusteellinen. Peruskoulutukseen kuuluu ylioppilastutkinto, tai jokin vastaava tutkinto. Sen jälkeen jesuiittaveljen koulutus kestää vielä noin 15 vuotta. Useamman tohtorintutkinnon suorittaminen on aivan tavallista. Jesuiitoilla onkin vankka asema tieteellisessä keskustelussa eri puolilla maailmaa niin katolisen kirkon piirissä kuin sen ulkopuolellakin. Jesuiitat arvostavat hengellisten harjoitusten lisäksi myös opillista sivistystä, ja tämä näkyy veljestön toiminnassa. Opinnot koostuvatkin hengellisistä harjoituksista, humanistisista aineista, teologiasta ja filosofiasta.
Kasvatukselliset tehtävät on koettu niin tärkeiksi, että veljestö ylläpitää eri puolilla maailmaa noin 200 yliopistoa, 500 yläkoulua tai lukiota ja 400 alakoulua. Näiden lisäksi heillä on erilaisia päiväkoteja, teknisiä kouluja ja kasvatuskeskuksia. Jesuiitat toimivat kasvatuskysymysten neuvonantajina ja opettajina myös sellaisissa maissa, joissa heillä ei ole omia oppilaitoksia. Jesuiittojen ylläpitämät koulut ovat olleet suosittuja ja niissä on vuosien varrella opiskellut paljon tieteen, taiteen tai politiikan suuria nimiä: Arthur Conan Doyle, Alfred Hitchcock, Federico Fellini, Bing Crosby, Voltaire, markiisi de Sade, René Descartes, Jacqueline Kennedy, Bill Clinton, Fidel Castro, Gloria Arroyo. Varsinkin Washingtonissa Georgetownin yliopiston kansainvälisten suhteiden koulutusohjelma on suosittu politiikan parissa työskentelemään pyrkivien keskuudessa.
Koska jesuiitat ovat monesti sekä historian että nykypäivän tapahtumissa asettuneet kansan puolelle vallanpitäjiä vastaan, he ovat toiminnassaan saattaneet joutua ristiriitaan erilaisten hallitusten kanssa. Näin on usein sattunut latinalaisessa Amerikassa, jossa monet jesuiitat ovat asettuessaan köyhimmän kansanosan tueksi, ja siksi menettäneet henkensä. Varsinkin niin sanotun vapautuksen teologian piirissä toimii paljon jesuiittakoulutuksen läpikäyneitä hengenmiehiä. Kansan oman äidinkielen asemaa pidetään kasvatustyössä hyvin tärkeänä. Lähetystyö, kasvatus ja sosiaalisten olojen parantaminen ovat tärkeä osa jesuiittojen työtä nykyäänkin. Esimerkkeinä voidaan mainita toiminta Amerikan alkuperäisväestön keskuudessa, Kambodžassa, Malesiassa, Itä-Timorissa ja Myanmarissa.
Osallistuminen yhteiskunnalliseen ja tieteelliseen keskusteluun julkisesti on jesuiitoille tärkeää. Bioetiikassa heidän toimintansa on ollut merkittävää, Vatikaanin observatorio ja Vatikaanin radio ovat jesuiittojen johtamia.
Jesuiittojen eri alojen keskustoimistot, esimerkiksi kasvatusopillinen, sosiologinen, teologinen ja tiedotustoimisto sijaitsevat luostarissa Pietarinaukion kupeella Roomassa.
Vatikaanissa on toiminut jesuiittoihin liittyvissä tiedotustehtävissä suomalainen nunna, sisar Benedicta Idefelt.
WorldView
WorldView on yhdysvaltalaisen DigitalGlobe-yhtiön kaukokartoitussatelliittien perhe.
Satelliitteja on laukaistu kaksi. Niitä edelsi Quickbird-satelliitit.
Loistokaija
Loistokaija (Polytelis swainsonii) on kaakkoisaustralialainen kaijalaji. Sen tieteellinen nimi on annettu englantilaisen lintutieteilijä William Swainsonin mukaan.
WorldView
WorldView 1
Ball Aerospace rakensi DigitalGlobe-yhtiölle yhtiön toisen kuvaavan kaukokartoitussatelliitin, jonka pääasiallinen asiakas on Yhdysvaltain tiedusteluun liittyvä National Imagery and Mapping Agency (NIMA) organisaatio. Satelliitti pystyy ottamaan mustavalkovalokuvia 500 000 neliökilometristä vuorokaudessa. Satelliitti toimii noin 7 vuotta 450 km korkealla radallaan. Sen massa on 2500 kg.
Loistokaija
Koko ja ulkonäkö
Linnun pituus on noin 40 cm ja paino 132–157 grammaa. Koiraan höyhenpuku on pääosin vihreä, alapuolelta kellanvihreä, sen otsa, posket ja kurkku ovat keltaiset, rinnan poikki kulkee leveä punainen vyö ja päälaki sinihohtoinen. Naaras on lähes kokonaan vihreä, reisihöyhet ovat oranssinkeltaiset. Nokka on korallinpunainen, koivet harmaat ja iiris kellanoranssi (koiras) tai keltainen (naaras). Nuori lintu muistuttaa naarasta, sen iiris on vaalean ruskea.
WorldView
WorldView 2
WorldView 2 on toinen sarjan satelliitti, joka laukaistiin 8. lokakuuta 2009.
Loistokaija
Esiintyminen
Loistokaijat elävät Australian kaakkoisosassa Uudessa Etelä-Walesissa ja Victoriassa. Kanta on keskittynyt Murrumbidgee- ja Castlereaghjokien valuma-alueille. Lajin populaation koko on noin 6 500 aikuista yksilöä. Se on uhanalainen elinympäristöjen tuhoutumisen takia, sillä metsiä on hakattu muun muassa maanviljelyn, polttopuiden keräilyn ja vieraiden puulajien kasvattamisen tieltä.
WorldView
WorldView 2
Satelliitti toimii 770 km:n korkeudessa. Se ottaa pankromaattista kuvaa puolen metrin resoluutiolla ja multispektraalista kuvaa noin kahden metrin tarkkuudella. Tarkkuus on parempi kuin ensimmäisellä satelliitilla ja tämän uskotaan lisäävän kaupallista kysyntää. Kameran optiikkaa kuvaa sen teleskoopin halkaisija: 110 cm.
Loistokaija
Esiintyminen
Loistokaija on suosittu lemmikkilintu, joskin Suomen harrastuspiireissä se on melko harvinainen.
WorldView
WorldView 2
Satelliitin rakensi koloradolainen Ball Aerospace. Satelliitti painaa 2800 kg ja se toimii 7 vuotta.
Loistokaija
Elinympäristö
Loistokaijan elinympäristöä ovat jokivarsien eukalyptusmetsiköt, esiintymisalueen itäosissa laji elää myös metsänreunoissa ja avoimissa metsissä.
Lisääntyminen
Loistokaijan pesintä tapahtuu syys–joulukuussa. Pesä on tavallisesti vesistön lähellä kasvavan eukalyptuksen kolossa tai lahossa oksassa. Naaras munii neljästä kuuteen munaa, joita se hautoo keskimäärin 22 päivää. Koiras tuo hautovalle naaraalle ruokaa pari-kolme kertaa päivässä. Poikaset jättävät pesän kuukauden ikäisinä.
Ravinto
Lajin ruokavalio koostuu hedelmistä, pähkinöistä, siemenistä, marjoista, silmuista, kukista ja medestä. Se ruokailee usein yhdessä undulaattien kanssa.
Lemmikkinä
Loistokaijaa esiintyy lemmikkinä, mutta se ei ole Suomessa kovin yleinen lemmikkilintu. Eteläisemmässä Euroopassa se on yleisempi, joskin siellä sitä pidetään lähinnä aviaariolintuna, eikä niinkään seuralemmikkinä.
Loistokaijan hoito ei eroa juuri lemmikkilintujen perushoidosta. Hyvinvoidakseen se tarvitsee lintuseuraa, runsaasti tilaa, lajityypillisiä tarpeita tyydyttävän ruokavalion, riittävästi virikkeitä, lintulähtöiset käsittely- ja koulutustavat sekä päivittäistä vapaanaoloa häkistä turvalliseksi tehdyssä sisätilassa. Aavikkoloistokaija ei ole tunnettu erityisen helposti matkimaan oppivana lajina.
Laji kuuluu CITES II/B-liitteeseen, jonka vuoksi lajilla kauppaa käytäessä on yksilöllä oltava vähintään lintuun liitettävä alkuperätodistus. Myös lajia pesittäessä on molemmilla vanhemmilla oltava alkuperätodistukset.
Susanna Haavisto
Leena Susanna Haavisto-Tikka (s. 20. lokakuuta 1957 Helsinki) on suomalainen näyttelijä ja laulaja. Hän on tullut tunnetuksi televisiosarjoista Naapurilähiö, Elämänmeno ja Soitinmenot. Haavisto on tehnyt soololevytyksiä, ja hän esiintyy Eija Ahvon ja Anna-Mari Kähärän kanssa. Hän on Suomen ensimmäinen Unicefin hyvän tahdon lähettiläs.
Ura
Susanna Haaviston ensimmäinen sooloalbumi Huomenna sinä tulet sisälsi Esa Helasvuon säveltämiä kappaleita, joista kaksi kappaletta Haavisto sanoitti. Vuonna 1989 Susanna Haavisto julkaisi lastenmusiikkilevyn Musiikkipullat, jonka kappaleista suurin osa on Pirkko Ahtovirran sanoittamia. Säveltäjänä toimi Mick Hanian. Vuonna 1994 julkaistiin albumi Peili, jolle Susanna Haavisto sävelsi Juha Tikan kanssa neljä kappaletta. Osa albumin kappaleista on myös Haaviston sanoittamia. Lisäksi hän on tehnyt kokonaan itse kappaleen ”Särkynyt laulu”. Oman tuotannon lisäksi Haavisto on tehnyt sanoituksia Pentti Hietaselle, Maarit Peltoniemelle sekä Milana Misicille.
Susanna Haavisto toimii tarpeen mukaan myös luennoitsijana ja on esittänyt Ihmisen Ihme -nimistä musiikkiluentoa yhdessä Anna-Mari Kähärän kanssa.
Yksityiselämä
Haaviston täti Helena Haavisto oli myös näyttelijä.
Grigore Gafencu
Grigore Gafencu''' (30. tammikuuta 1892 Bârlad – 30. tammikuuta 1957 Pariisi) oli romanialainen poliitikko, diplomaatti ja lehtimies, joka toimi Romanian ulkoministerinä helmikuusta 1939 toukokuuhun 1940.
Gafencu opiskeli lakia Genevessä ja Pariisissa ja saavutti lakitieteen tohtorin tutkinnon vuonna 1914. Ensimmäisen maailmansodan aikaan hän palveli Romanian ilmavoimissa luutnanttina ansaiten korkeimman romanialaisen tunnustuksen eli Mihai Viteazul -kunniamerkin 3. luokan. Sodan jälkeen hän toimi lehtimiehenä useammissa lehdissä. Vuonna 1928 eli 36-vuotiaana hänestä tuli Kansallisen talonpoikaispuolueen edustaja parlamenttiin. Hän toimi apulaisulkoministerinä Iuliu Maniun hallituksessa vuonna 1928.
Gafencu toimi lähettiläänä Moskovassa yhtä aikaa Suomen edustajan valtioneuvos J.K.Paasikiven kanssa. Omassa Moskovan aikaista toimintaansa kuvaavassa kirjassaan Paasikivi antaa Gafencusta erittäin hyvän ja pätevän diplomaatin kuvan. Gafencu kuvaa myöhemmin kirjoittamissaan muistelmissa tehtäväänsä sen ajan Moskovassa :
Paasikiven lähtiessä takaisin Suomeen toukokuun lopussa 1941 hyvästellessään Gafencua Romanian lähettiläs totesi omana käsityksenään, että "sota ei synny, vaikka myönsi että on vaikea sanoa, miten asia menee". Gafencu oli raportoinut Bukarestiin, että "sotaa ei synny, mutta viime kuukauden kuluessa ei ole puhunut siitä mitään".
Sodan sytyttyä Saksan ja Neuvostoliiton välillä kesäkuussa 1941 Gafencu palasi Romaniaan, joka oli marsalkka Ion Antonescun johdolla mukana Barbarossa-sotaretkellä Neuvostoliittoon Saksan rinnalla. Pian kotimaahansa paluun jälkeen hän siirtyi Sveitsiin. Maailmansodan jälkeen hän siirtyi Pariisiin. Kommunistien otettua vallan Romaniassa Gafencu oli poissaolevana syytettyjen penkillä yhdessä mm. puoluejohtaja Maniun sekä oikeudesta poissaolevien entisten ulkoministerien Grigore Niculescu-Buzeștin ja Constantin Vișoianun kanssa marraskuussa 1947 saaden elinkautisen vankeustuomion.
Vuonna 1948 hän Gafencu oli perustamassa Yhdysvalloissa entisen sodanjälkeisen pääministerin, kenraali Nicolae Rădescun johdolla Romanian kansalliskomiteaa - eräänlaista maanpakolaishallitusta. Hän oli sen jäsen vuosina 1948-1952. Lisäksi hän oli mukana perustamassa muitakin kommunismin vastaisia järjestöjä. Gafencu kuoli 30. tammikuuta 1957 sydänkohtaukseen Pariisissa.
Vuonna 2004 perustettiin Târgovișten Valakia yliopistoon oma Grigore Gafenculle nimetty kansainvälisten suhteiden ja kulttuurin tutkimuksen instituutti tunnustuksena Gafencun poliittisesta työstä kommunismikautta edeltävässä Romaniassa.
Rod Gilbert
Gilbert pääsi aloittamaan uransa Rangersissa päätettyään junioripelaamisen Guelph Royals -joukkueen riveissä kaudella 1960–1961. Ammattilaisuran alkuvaihetta varjosti selkävaiva, joka vaati kirurgisia toimenpiteitä. 24. helmikuuta 1968 Rod Gilbertin tähti syttyi toden teolla, kun hän teki neljä maalia Montreal Canadiensia vastaan pelatussa ottelussa. Hän pelasi Hadfieldin ja Ratellen kanssa Neuvostoliiton 1972 Summit Seriesissa lyöneessä Kanadan joukkueessa. Jääkiekon MM-kisoissa hän pelasi vuonna 1977.
Steiner
Steiner ("Kivinen") on alun perin Baijerin ja Itävallan alueilta lähtöisin oleva saksalainen sukunimi. Suomessa sillä viitataan yleisimmin itävaltalaiseen Rudolf Steineriin tai hänen mukaansa nimettyihin steinerkouluihin.
Katso myös:
Säteilypakote
thumb|280px|Ihmisen toiminnalla on merkittävä positiivinen kokonaisvaikutus maan säteilypakotetaseeseen. 280px|thumb|[[Kasvihuoneilmiö perustuu kasvihuonekaasujen säteilypakotevaikutukseen.]]
Säteilypakote (myös ilmastopakote tai pakotevaikutus) on ilmastotieteessä käytetty suure, joka kuvaa saapuvan ja poistuvan säteilyn välistä eroa. Positiivinen säteilypakote tarkoittaa ilmastoa lämmittävää vaikutusta, negatiivinen puolestaan viilentävää. Säteilypakote mitataan tehona pinta-alaan nähden, ja sen yksikkö on W/m². Hallitustenvälinen ilmastopaneeli IPCC arvioi Maan säteilypakotteen säännöllisesti.
Auringolla on maata lämmittävä positiivinen pakotevaikutus. Maan ilmakehä ja pinta absorboivat eli imevät itseensä osan säteilystä ja osa heijastuu takaisin avaruuteen. Absorboidun ja heijastuneen säteilyenergian välinen tasapaino määrittää keskimääräisen lämpötilan maan pinnalla. Muita pakotevaikutuksia ovat muutokset heijastavuudessa, vulkaanisissa päästöissä, maan kiertoradassa (kiertoratapakotteet) ja kasvihuonekaasujen pitoisuuksissa.
Auringon säteilyvoimakkuus maassa on keskimäärin 343 W/m². Tästä 235 W/m² lämmittää maapallon pintaa ja ilmakehää ja loput 108 W/m² heijastuu takaisin avaruuteen.
Sisilialainen puolustus, Scheveningen-muunnelma
Sisilialaisen puolustuksen Scheveningen-muunnelma on shakkiavaus, joka alkaa tyypillisesti: tuottaa mustalle ”pienen sotilaskeskustan” (sotilaat ruuduissa d6 ja e6) ja valmistaa kuningaspuolen linnoitukseen. Paul Keres otti käyttöön siirron 6.g4 (Keresin hyökkäys) vuonna 1943. Valkoinen aikoo ajaa mustan ratsun pois f6:sta. Jos musta estää tämän siirrolla 6...h6, mikä on yleisin vastaus, valkoinen on vallannut tilaa kuningaspuolella ja tehnyt kuningaspuolen linnoittautumisen mustalle epämiellyttävämmäksi (valkoinen voi myöhemmin myös pelata Lg2). Vaikka avausteoria osoittaa, että mustalla on mahdollisuudet tässä jatkossa, nykyään pelaajat usein estävät muunnelman peluun siirtämällä 5...a6 ensin, idean, jonka Kasparov toi ensimmäisenä käytäntöön.
Jos monimutkaiset linjat siirron 6.g4 jälkeen eivät miellytä valkoisen makua, voi hän myös pelata 6.Le2, jolloin peli tyypillisesti jatkuu 6...a6 (tämä asema voidaan myös saavuttaa Najdorfista 5...a6 6.Le2 e6) 7.0-0 Le7 8.f4 0-0. Siirrot 6.Le3 ja 6.f4 ovat myös yleisiä.
Muunnelmia
Neliratsumuunnelmaa käytetään yleensä tienä päästä Svešnikov-muunnelman pääjatkoihin, jolloin se saavutetaan seuraavien siirtojen jälkeen. Tämän siirtojärjestyksen tarkoitus on välttää seuraavia tavallisessa Svešnikovin siirtojärjestyksessä mahdollisia muunnelmia:
Agkístri (kunta)
Agkístri ( eli Δήμος Αγκιστρίου, Dímos Agkistríou) on Kreikan kunta, joka sijaitsee Saarten alueyksikössä Attikan alueella. Kunnan pinta-ala on 13,37 neliökilometriä ja väkiluku 1 142 (vuonna 2011). Kunnan kuntakeskus on Megalochóri.
Agkístrin kunta käsittää koko Agkístrin saaren. Sen lisäksi siihen kuuluvat pienemmät saaret Doroúsa, Kyrá ja Metópi. Saaret kuuluvat Argo-Saronisiin saariin ja sijaitsevat Saroninlahdessa Aíginan saaren länsipuolella.
Kunnan osat
Agkístrin kunta muodostuu seuraavista kylä- ja kaupunkiyhdyskunnista ja asutuksista:
Kaisu Virkkunen
Kaisu Virkkunen kuului vanhaan suomalaiseen Snellmanin sivistyssukuun. Hän oli rovasti, eduskunnan puhemies Paavo Virkkusen tytär ja Kansallis-Osake-Pankin pääjohtaja Matti Virkkusen sisar.
Sota-aikana Virkkunen toimi lottana ja meni naimisiin saksalaisen Gert Schretzmayr-Ernstin kanssa. Jatkosodan loppuvaiheessa hän muutti Saksaan ja joutui siellä 1½ vuodeksi amerikkalaisten internointileirille. Suomeen palattuaan hän valmistui kansakoulunopettajaksi ja oli perustamassa Suomen ensimmäistä Steiner-koulua Helsinkiin vuonna 1955. Vuonna 1971 Virkkunen oli mukana perustamassa Steiner-koulua Tampereelle.
Virkkunen myös käänsi ja kirjoitti antroposofista kirjallisuutta sekä organisoi steinerkoulun opettajien koulutusta Suomessa.
Throne of Elves
Throne of Elves on vuonna 2016 ensi-iltansa saanut kiinalainen animaatioelokuva, jonka on ohjannut Yuefeng Song. Se on jatko-osa vuonna 2014 julkaistulle Dragon Nest: Warriors' Dawn -elokuvalle.
Ääninäyttelijät
Alkuperäisiä ääninäyttelijöitä ovat muun muassa Zi Wang, Dian Tao, Guanlin Ji ja Canary Wong.
ASCII-tabulatuuri
ASCII-tabulatuuri on ASCII-merkistöllä tehty tabulatuuri. Se on yleisesti käytössä Internetissä.
ASCII-tabulatuuri kitaralle
e|---| H|---| G|-0-3-5---0-3-6-5---0-3-5---3--0| D|-0-3-5---0-3-6-5---0-3-5---3--0| A|---| E|---|
(kuvassa Deep Purplen Smoke On The Waterin tabulatuurit)
ASCII-tabulatuuri rummuille
HH|x-x-x-x-|x-x-x-x-| SD|o---|o---| BD|o---|o---|
Teräsmyrskyssä
Teräsmyrskyssä kuvaa Jüngerin kokemuksia Saksan länsirintamalla joulukuusta 1914 elokuuhun 1918. Jünger julkaisi kirjan aluksi omakustanteena, ja hän muokkasi teosta useasti, niin että viimeinen, seitsemäs versio julkaistiin vuonna 1978. Suomennos perustuu vuoden 1978 julkaisuun.
Romaanista julkaistiin vuonna 2013 kaksiosainen saksankielinen kriittinen laitos, jonka laajuus on 1245 sivua. Tämä laitos esittää kaikki muutokset, joita kirjailija eri vaiheissa romaaniin teki.
Strauss
Strauss tai Strauß voi tarkoittaa ainakin seuraavia henkilöitä:
Inukai
Inukai voi tarkoittaa seuraavia:
Protestantismin edeltäjät
Protestantismin edeltäjät ovat ryhmiä, joilla oli protestanttisia ideoita ennen vuotta 1517. Ennen protestantismia oli monia liikkeitä, joilla oli samanlaisia ajatuksia kuin myöhemmillä uskonpuhdistajilla.
Ivan Gotti
Ivan Gotti (s. 28. maaliskuuta 1969 San Pellegrino Terme, Lombardia) on entinen italialainen maantiepyöräilijä, kaksinkertainen Italian ympäriajon voittaja.
Gotti aloitti ammattilaisuransa vuonna 1991, jolloin hän sijoittui toiseksi Giro dell'Emiliassa. Seuraavana vuonna hän oli Italian ympäriajon nuorten kilpailussa toinen. Vuonna 1994 hän oli Giro d'Italiassa kuudestoista. Seuraavana vuonna hän sijoittui Ranskan ympäriajossa viidenneksi ja Sveitsin ympäriajossa kuudenneksi. Vuonna 1996 hän oli Italian ympäriajon 20. osuudella toinen ja voitti 21. etapin sijoittuen kokonaiskilpailussa viidenneksi.
Ivan Gotti voitti Giro d'Italian vuonna 1997 oltuaan paras 14. etapilla ja toinen 21. osuudella. Hän uusi kokonaisvoittonsa vuonna 1999, jolloin hänen paras etappisijoituksensa oli 21. osuuden kolmostila. Vuosina 2000–2002 Gottin sijoitukset Italian ympäriajossa olivat 19, 7 ja 13. Hän voitti Katalonian ympäriajon kuudennen etapin vuonna 2001.
Gotti lopetti ammattilaisuransa vuonna 2002.
Milo Ventimiglia
Milo Anthony Ventimiglia (s. 8. heinäkuuta 1977 Kalifornia) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänen tunnettuja roolejaan ovat Jess Mariano televisiosarjassa Gilmoren tytöt, Peter Petrelli televisiosarjassa Heroes ja Jack Pearson draamasarjassa This Is Us.
Elämä ja ura
Ventimiglian sukujuuret ovat hänen isänsä puolelta sisilialaiset ja äitinsä puolelta englantilais-skotlantilaiset. Anaheimissa Kaliforniassa kasvanut Ventimiglia päätti jo kahdeksanvuotiaana haluavansa voittaa Oscarin. 18-vuotiaana hän liittyi teatteriin. Hän opiskeli Kalifornian yliopistossa pääaineenaan teatteri.
Ventimiglian ensimmäinen palkallinen näyttelijänrooli oli sarjassa Bel-Airin prinssi, jonka jälkeen hän on esiintynyt useissa eri elokuvissa ja TV-sarjoissa. Hänen tunnetuimmat roolinsa televisiossa ovat olleet sarjoissa Gilmoren tytöt, Heroes ja This Is Us. Elokuvissa hän on esiintynyt muun muassa Rocky Balboan pojan roolissa.
Ventimiglialla oli myös rooli Fergien musiikkivideossa ”Big Girls Don’t Cry”.
Yksityiselämä
Ventimiglia on kolmilapsisen perheen kuopus ja hyvin urheilullinen. Hän pitää lumilautailusta, lainelautailusta ja skeittauksesta. Hänen lempiharrastuksensa on vanhojen autojen korjaaminen.
Vuosina 2003–2006 Ventimiglia seurusteli Alexis Bledelin kanssa, joka näytteli Gilmoren tytöissä Ventimiglian roolihahmon Jessin tyttöystävää Rorya. Hän on seurustellut myös Heroes-sarjan vastanäyttelijänsä Hayden Panettieren kanssa. He kuitenkin erosivat vuonna 2009.
Kimbiseoga wae geureolkka
Kimbiseoga wae geureolkka on televisioyhtiö tvN:n esittämä eteläkorealainen draamasarja. Sen päärooleissa ovat Park Seo-joon ja Park Min-young.
Sven Lindqvist
thumb|Sven Lindqvist vuonna 2018. Sven Oskar Lindqvist (24. maaliskuuta 1932 Tukholma – 14. toukokuuta 2019 Tukholma ) oli ruotsalainen kirjailija. Hän julkaisi yhteensä 33 teosta, jotka sisälsivät muun muassa esseitä ja matkareportaaseja. Lindqvist oli Tukholman ja Uppsalan yliopistojen kunniatohtori.
Lindqvistin varhaisin tuotanto oli Afrikkaa, Aasiaa ja Latinalaista Amerikkaa käsitteleviä matkareportaaseja. 1980-luvun lopusta lähtien hän keskittyi kirjoittamaan rasismista, imperialismista ja kolonialismista sekä erilaisista sodista ja kansanmurhista. Lindqvistin pääteoksena pidetään vuonna 1992 ilmestynyttä Utrota varenda jävel (suom. Tappakaa ne saatanat). Sen mukaan natsien rotuoppien ja lebensraum-ideologian juuret olivat imperialismin ja kolonialismin periaatteissa, joita natsit sovelsivat ensimmäisenä toisiin eurooppalaisiin.
Sahalahti
Sahalahti on Pirkanmaan maakunnan kaakkoisosassa sijainnut entinen Suomen kunta, joka on nykyään osa Kangasalaa. 2005 tapahtuneen kuntaliitoksen aikaan sen väkiluku oli 2 276, ja väestötiheys 16,8 asukasta/km². Kunnan pinta-ala oli 172,04 km², josta 36,89 km² on vesistöjä. Sahalahden naapurikuntia olivat Kangasala, Kuhmalahti, Orivesi ja Pälkäne.
Yleistä
Enemmistö sahalahtelaisista asuu kirkonkylän sekä Pakkalan ja Korpiniemen kylien muodostaman kolmion alueella. Kirkonkylä ja Pakkalan kylä luokiteltiin taajamiksi jo vuoden 1960 väestönlaskennassa. Ensimmäiset kerrostalot valmistuivat kirkonkylään vuonna 1969. Sahalahden viljelysalueet sijaitsevat suurimmaksi osaksi kirkonkylän länsi- ja luoteispuolella, Pakkalanjärven ja Kirkkojärven ympärillä sekä Moltsian kylässä. Varsinkin Längelmäveden rannoilla on myös runsaasti enimmäkseen muiden kuin sahalahtelaisten omistamia kesähuviloita. Sahalahden kaakkoiskulma on miltei asumatonta metsäseutua ja siellä sijaitsee osittain Pälkäneen puolella oleva Laipanmaan alue. Siellä on myös Sahalahden korkein maastonkohta, 181 metrin korkeuteen merenpinnasta ulottuva Kaakonvuori.
Sahalahden vaakunan suunnitteli Olof Eriksson ja se vahvistettiin vuonna 1962.
left|thumb|Seututie 325 [[Pelisalmi|Pelisalmessa.]] Sahalahden liikenteellinen sijainti oli varsin syrjäinen, kunnes Kangasalan Huutijärveltä Sahalahden kautta Kuhmoisiin kulkeva tie (nykyisin seututie 325) valmistui vuonna 1958. Kirkonkylästä on matkaa Kangasalle 15 kilometriä ja Tampereelle 35 kilometriä. Kunnan suurin vesistö oli Längelmäveden Ponsanselkä. Muista järvistä suurimpia ovat Kirkkojärvi ja Pakkalanjärvi. Suurin työllistäjä on Saarioinen Oy:n tytäryhtiö Ruoka-Saarioinen Oy, jonka tehdas sijaitsee paikkakunnalla. Sahalahdesta suuntautuu vilkas työssäkäyntiliikenne myös Kangasalle ja Tampereelle. Sahalahteen asutettiin viime sotien jälkeen Kivennavan siirtoväkeä. Kunta liitettiin Kangasalan kuntaan vuoden 2005 alussa.
Historia
Sahalahden alueelta tehdyt esihistorialliset löydöt – enimmäkseen Kirkkojärven ympäristöstä – ovat peräisin pääasiassa kampakeramiikan ajalta noin 4000–5000 vuoden takaiselta kivikaudelta. Kiinteä asutus syntyi viimeistään varhaiskeskiajalla. Kaikki Sahalahden henkikirjakylät esiintyivät vuoden 1539 maakirjassa, ja satunnaisia mainintoja niistä on jo edellisen vuosisadan aikaisissa asiakirjoissa. Sahalahden huomattavimpia maatiloja ovat olleet Haapaniemen ja Saarioisten kartanot, jotka ovat aikoinaan olleet useiden aatelissukujen hallussa.
Sahalahti muodostettiin Pälkäneen kappeliseurakunnaksi vuonna 1559 ja se itsenäistyi vuonna 1581. Ensimmäinen kirkko rakennettiin vuonna 1560. Nykyinen, arkkitehti Carl Ludvig Engelin suunnittelema puukirkko on järjestyksessä kolmas ja se on valmistunut vuonna 1829. Kellotorni lisättiin kirkkoon vuonna 1844. Sahalahden seurakunta lakkautettiin ja liitettiin Kangasalan seurakuntaan samanaikaisesti kuntaliitoksen kanssa.
Ruokakulttuuri
Sahalahden pitäjäruoaksi nimettiin 1980-luvulla veriroppana ja puolukkahillo.
Kevätpäiväntasaus
Auringon suuntaa tähtitaivaalla kevättasauksen hetkellä kutsutaan kevättasauspisteeksi. Se on vuodesta toiseen lähes vakio, joskin muuttuu hitaasti akselin prekession vuoksi.
Ajankohta
Peräkkäisten kevätpäiväntasausten väliä kutsutaan trooppiseksi vuodeksi. Sen pituus on jokseenkin vakio, noin 365,24 vuorokautta. Koska kalenterivuodessa on kuitenkin kokonainen määrä päiviä, pohjoisen pallonpuoliskon kevätpäiväntasauksen ajankohta kalenterissa vaihtelee nykyisin 19. maaliskuuta ja 21. maaliskuuta välillä. Tavallisena vuonna kevätpäiväntasaus on 5 tuntia ja 49 minuuttia myöhemmin ja karkausvuonna 18 tuntia 11 minuuttia aikaisemmin kuin edellisenä vuonna. Karkausvuosien tasapainottavan vaikutuksen vuoksi tasaus pääsee kalenterissa siirtymään tätä enemmän vasta tuhansien vuosien aikavälillä.
Päivän pituus
Käytännössä yö ja päivä eivät ole täsmälleen yhtä pitkät, mihin on kaksi syytä. Ensinnäkin päivä määritellään almanakoissa yleensä auringon yläreunan, ei keskipisteen mukaan; yläreuna nousee jo ennen keskipistettä ja laskee keskipisteen jälkeen. Toiseksi ilmakehä taittaa valoa maata kohti, mikä edelleen pidentää päivää maanpinnalta katsottuna. Näin ollen valoisa aika päiväntasaajalla on 7 minuuttia pidempi, jolloin yön ja päivän eroksi tulee 14 minuuttia. Ero kasvaa napoja kohti, koska aurinko ei siellä nouse ja laske suorassa kulmassa horisonttiin nähden vaan loivemmin, jolloin nousu ja lasku kestävät pidempään.
Kevättasauksena päivän piteneminen pohjoisella pallonpuoliskolla on nopeimmillaan. Siitä piteneminen alkaa hidastua kohti kesäpäivänseisausta, jolloin piteneminen kääntyy lyhenemiseksi.
Juhlapäivä
Iranissa kevätpäiväntasaus merkitsee virallista uutta vuotta (Noruz). Sitä on juhlittu yli 3 000 vuoden ajan ja se on vuoden tärkein juhlapäivä. Persialaisen uuden vuoden juuret ulottuvat muinaiseen uskontoon zarathustralaisuuteen. Jotkut viettävät ympäristönsuojelun teemapäivää Maan päivää kevätpäiväntasauksena.
Kevätpäiväntasaus eri vuosina Suomessa
Kellonajat ovat UTC+2-aikaa.
Sala Baker
Sala Baker (s. 22. syyskuuta 1976 Wellington) on uusiseelantilainen näyttelijä ja stunttimies.
Alun perin Baker palkattiin Taru sormusten herrasta -trilogiaan vastaamaan useista stunttikohtauksista, mutta lopulta hän päätyi myös Sauronin rooliin. Lisäksi hän näytteli useita örkkejä, gondorilaisia ja rohanilaisia.
Tarun sormusten herrasta ohella Baker on tehnyt stuntteja muun muassa elokuvassa Pirates of the Caribbean: Kuolleen miehen kirstu.
Kuopion ja Karjalan hiippakunta
pienoiskuva|Suomen ortodoksisen kirkon hiippa- ja seurakunnat vuodesta 2021 alkaen.
Kuopion ja Karjalan hiippakunta on yksi Suomen ortodoksisen kirkon hiippakunnista. Hiippakunnan keskuspaikka sijaitsi Viipurissa vuoteen 1925, Sortavalassa 1925–1940 ja Suomen asevoimien valtaamassa kaupungissa jatkosodan aikana 1941–1944 sekä Kuopiossa 1940–1941 ja vuodesta 1944. Hiippakunnan piispan arvonimi on korkeasti pyhitetty Kuopion ja Karjalan metropoliitta.
Kuopion ja Karjalan hiippakuntaan kuuluvat viiden seurakunnan lisäksi Valamon ja Lintulan luostarit. Seurakuntien yhteenlaskettu jäsenmäärä on noin 19 000. Hiippakunnassa on pappeja noin 45, diakoneja noin 20 sekä kirkkoja ja rukoushuoneita yhteensä yli 80.
Vuoden 2005 alussa Pielaveden ortodoksinen seurakunta yhdistyi Kuopion ortodoksiseen seurakuntaan. Kuusi hiippakunnan alueen seurakunnista muodostivat yhteistyöryhmän nimeltä Kuutoset. Siihen kuuluvat Iisalmen, Jyväskylän, Kuopion, Mikkelin, Rautalammin ja Varkauden seurakunnat. Loput neljä seurakuntaa (Ilomantsi, Joensuu, Nurmes ja Taipale) muodostivat yhteistyöryhmän nimeltä Neloset.
Georges Adéagbo
Georges Adéagbo (s. 1942 Cotonou Ranskan Dahomey) on beniniläinen kuvanveistäjä, joka tunnetaan työstään löydettyjen esineiden parissa. Adéagbon kerää aineistoa taiteeseensa kaikkialla, missä hän liikkuu.
Cotonousta kotoisin oleva Adéagbon on opiskellut lakia Abidjanissa ennen muuttoaan Ranskaan jatkamaan opintojaan. Hän palasi Beniniin vuonna 1971 isänsä kuoltua, ja alkoi luoda installaatioita ja ympäristöjä erillään perheestään ja yhteiskunnasta. 1990-luvun alussa hän oli alkanut saada tunnustusta, joka huipentui Venetsian biennaalissa vuonna 1999 myönnetyn kunniapalkinnon vastaanottoon.
Taide
Adéagbo täydentää installaatioitaan kuvilla ja veistoksilla, jotka hän valmistuttaa antamansa ohjeiden mukaan. Adéagbo on sanonut, että jos hän tekisi itse kaiken installaatioitaan varten, se veisi hänet etäälle varsinaisesta työstään, joka on tarkkailemista, asioiden yhdistämistä ja kirjoittamista. Stephan Köhlerin mukaan Adéagbon teokset tuottavat pettymyksen niille, jotka odottavat taiteilijan alkuperään nojaten eksoottista "toiseuden" kokemusta. Hänen työskentelytapansa puhuttelee ja kutittelee niiden älyä, jotka ovat postkolonialistisen diskurssin herkistämiä- Juuri sitä, mitä monet "afrikkalaiselta taiteilijalta" odottavat, hän ei tee. Sen sijaan hän paljastaa kaipuumme eksoottiseen häivyttäessään esuneiden "vierauden" liittämällä ne näyttelypaikasta kerättyjen arkipäiväisten esineiden joukkoon.
Georges Adéagbo on kirjoittanut usein omasta, sekä lähimmäistensä ja historiallisten henkilöiden kohtalosta. Osallistuessaan Venetsian biennaaliin vuonna 1999 hän kirjoitti tekstin: "Muistakaa: taivaankappaleet vaikuttavat, mutta eivät määrää - vapaan tahdon avulla ihminen muokkaa oman kohtalonsa."
Teoksia kokoelmissa
Toyota Municipal Museum of Art, 2000 ja 2004, Museum Ludwig, Köln 2003, Blake Byrne, Los Angeles 1999 (lahjoitettu L. A. MoCAlle keväällä 2005), Galerie Elisabeth Kaufmann, Zürich 2005, Philadelphia Museum of Art 2006, Ulmer Museum 2007, Oslon kansallinen taide- arkkitehtuuri- ja muotoilumuseo, 2009, MAK Wien 2009, MUSAC Leon 2011, Kiasma, Helsinki 2011, GIZ: n Cotonoun aluetoimisto 2012, Cecile Fakhouryn kokoelma, Abidjan 2013, Whitworth Art Gallery, University of Manchester 2013.
La Fenice
thumb|300px|La Fenice pienois|Näkymä näyttämöltä. thumb|300px|Teatterisali vuonna 1837. Teatro La Fenice on oopperatalo Venetsiassa, Italiassa. La Fenice on yksi Euroopan kuuluisimmista oopperataloista ja moni tunnettu ooppera on saanut siellä kantaesityksensä. Nimi La Fenice (”Feeniks”) kuvastaa tuhkasta nousemista – teatteri on palanut ja uudelleenrakennettu kahdesti.
Vuonna 1792 valmistunut rakennus tuhoutui pahasti 29. tammikuuta 1996 tahallaan sytytetyssä tulipalossa. Edellisen kerran se paloi 1836 lähes kokonaan.
Feresi
Feresi eli siitsa on karjalainen kansanpuku, ei siis kansallispuku. Nykyään sitä käyttävät esimerkiksi kansantanssiryhmät joka puolella Suomea puvun kauneuden, käytännöllisyyden ja huokeuden vuoksi.
Feresi on henkselimekko, joka voidaan tehdä puuvillasta, villasta tai silkistä (juhlapuvuksi). Koreat värit ovat tyypillisiä: punainen on suosittu nuorilla naisilla ja paikoin Karjalaa hääpuku. Feresin kuviot voivat olla mitä vain ajan ja paikan mukaisia kankaita: yksivärisiä, ruudullisia tai pienikuvioisia. Suomessa nykykansantanssiryhmillä yleisin kuvio on pikkukukka ja ns. joensuulais-tyypin feresin mallissa. Tverin Karjalassa feresi oli itse painettu tummansiniseksi ja pienikuviolliseksi. Koska feresi on kansanpuku, sen tekijä voi tehdä siitä itsensä näköisen. Tyypillistä feresille on myös koreus, tekijä osti kauneimman ja koreimman kankaan, minkä käsiinsä sai. Perinteisen feresin värikirjo on siis "räikeämpi" kuin useiden kansallispukujen, eikä harmaita tai ruskeita feresejä juurikaan ole.
Feresin alla käytetään paitaa eli rätsinää, ja feresin kanssa esiliinaa eli peretniekkaa. Rätsinässä on joko pitkät ranteeseen kapenevat hihat tai pussihihat (boshoihiemarätsinä), joiden uloimmissa reunoissa on lisäksi pitsit. Sekä puseroiden että esiliinojen pitsit ovat usein "tikutettuja" eli ohuesta rihmasta kahdella ohuella puikolla neulottuja. Feresin esiliinoja on kerätty hyvin monenlaisia. Laajin kokoelma on Pohjois-Karjalan museossa Joensuussa. Nykypukeutumisessa esiliinan reunaa usein koristaa pitsi mutta aiemmin arkena esiliinat olivat usein pelkistettyjä ja värillisiä (eli helposti pestäviä). Feresin kuuluu olla muhkea, mikä aikaansaatiin sillä, että hameeseen käytettiin paljon kangasta. Kangas rypytettiin yläreunasta, ja muhkeus oli myös viittaus varallisuuteen.
Feresin kanssa voidaan käyttää koruja kaulassa ja korvissa sekä silkkinauhoja (lentotskat) hiuksissa. Huivia voi käyttää joko olalla tai pään ympärillä. Naineet naiset peittävät päänsä joko arkisin huivilla tai säpsällä (matalalla patalakilla, jonka alle kerätään hiukset). Juhlissa voitiin käyttää myös korkeampaa päähinettä - sorokkaa, joka voi olla hyvin kirjailtu ja hienoa kangasta. Feresi-perinteen elvyttäjän Irinja Nikkasen äidin sorokassa koristeena oli aitoja helmiä. Feresin kanssa perinteisesti käytettiin takkia, ja talvella sielunlämmittäjää.
Feresiä käytettiin sekä arkena että juhlana ja se oli usein käyttäjänsä päävaate. Feresiä muunneltiin käyttämällä erilaisia peretniekkoja (esim. valkoinen ja pitsillinen juhliin, värikäs arkipäivävaatteeksi).
Feresin uuden suosion synty
Tellervo Riikonen mainitsee kirjassa Kulttuurin kylväjät feresin nykyhistoriasta. Hänen mukaansa feresi koki uuden tulemisensa ennen kaikkea kotitellisuusneuvoja Aili Korhosen ansiosta, joka päätti elvyttää vanhan feresiperinteen, kun hän aloitti työnsä Ilomantsin kotiteollisuusneuvojana 1949.
Uuden tulemisensa feresit aloittivat Runonlaulajapirtin vihkiäisissä kesällä 1964. Ennen avajaisia oli Irinja Nikkanen tehnyt kaavat Kansallismuseosta löytämiensä feresien pohjalta neuvotellen evakkonaisten kanssa, jotka käyttivät feresejä vielä 1930-luvulla. Tärkeimpinä tietolähteinään Kansallismuseon pukujen lisäksi hänellä olivat Outi Martiskainen, Maria Martiskainen ja Akuliina Martiskainen. Irinja Nikkanen ompeli itselleen, tyttärilleen ja äidilleen feresit juhlan kunniaksi. "Kaunis, useimmille tuntematon naisen perinneasu herätti suurta ihastusta. Rauni (Riikonen) ei aikaillut, vaan hankki feresin heti (... ) Sitä hän alkoi käyttää juhlapukuna varsinkin karjalaisissa tilaisuuksissa. Tanhuasuksi feresi siirtyi juuri Karjalan polkan myötä. Feresissä oli myös mukavampaa tanssia kuin kuumassa, villakankaisessa kansallispuvussa."
Ilomantsilainen feresien kerääjä Ritva Korhonen sanoo Parppeinpirtillä kesällä 2011 pidettävään näyttelyyn liittyvässä haastattelussa (Karjalainen 2.6.2011): "Vielä 1990-luvulla feresin käyttö juhlapukuna oli tavallista, mutta nykyään se on vähäistä. Ihmiset lähettävät näitä, sanovat ettei jälkipolvi osaa enää käyttää".
Elmo (nukkehahmo)
thumb|Elmo-nukke hahmon pitkäaikaisen ääninäyttelijän [[Kevin Clashin sylissä.]] Elmo on fiktiivinen hahmo lasten televisiosarjassa Seesamtie. Hän on karvainen, punainen muppetti, jolla on isot valkoiset silmät ja oranssi nenä. Elmon paras ystävä on Zoe-niminen muppetti.
Elmo puhuu itsestään kolmannessa persoonassa, esimerkiksi Elmo ei sano, että "minulla on kysymys", vaan sanoo "Elmolla on kysymys". Se johtuu osittain siitä, että hänet kuvataan vasta kolme vuotta vanhana.
Vuoden I perustuslaki
thumb|Vuoden I perustuslain kansilehti. Vuoden I perustuslaki (myös vuoripuolueen perustuslaki) oli Ranskan ensimmäiselle tasavallalle vuonna 1793 säädetty perustuslaki, joka ei koskaan astunut voimaan. Lain nimi viittaa Ranskan vallankumouskalenteriin, jossa ajanlasku aloitettiin uudelleen tasavallan perustamisesta.