cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Richard Henneberg
Elämä ja ura
Vuosina 1872–1873 Henneberg työskenteli kapellimestarina Berliinin Reunion-teatterissa ja vuosina 1873–1875 Bergenin Musikselskapet Harmonienissa Norjassa. Vuonna 1876 hän vei saksalaisen oopperaseurueen Tukholmaan, jossa johti Tannhäuserin ensimmäisen Ruotsissa järjestetyn esityksen 16. elokuuta 1876. Mindre teaternissa pidetyssä esityksessä nimiroolissa oli Franz Ferenczy. Henneberg jatkoi Richard Wagnerin musiikin innokasta edistämistä kapellimestarina Ruotsissa. Työskenneltyään jakson Lontoon Royal Italian Operassa hän asettui Tukholmaan. Vuonna 1879 hän meni naimisiin Konrad Behrend Behrensin tyttären Fanny Louise Behrensin kanssa. Henneberg työskenteli vuoteen 1879 Mindre teaternissa, vuosina 1879–1885 Nya teaternissa ja vuosina 1885–1907 Ruotsin kuninkaallisessa oopperassa. Nya teaternissa hän saavutti menestystä vuonna 1882 kantaesitetyllä koomisella oopperallaan Drottningens vallfart. Henneberg valittiin vuonna 1885 Ruotsin kuninkaallisen musiikkiakatemian jäseneksi ja vuonna 1894 hovikapellimestariksi. Hän sai Litteris et Artibus -mitalin vuonna 1889. Hän osallistui Ordenssällskapet W:6:n toimintaan ja sai sen kautta järjestettyä esityksiä eräille omista teoksistaan, joiden joukossa oli kantaatti. Henneberg sai vuonna 1897 Vasa-ritarikunnan ritarin arvon.
Hennebergin vaimo Fanny Louise kuoli vuonna 1899. Henneberg meni seuraavana vuonna naimisiin Tyra Maria Gyllenskeppin kanssa. Vuonna 1901 parille syntyi poika, itsekin myöhemmin säveltäjäksi tullut Albert Henneberg. Henneberg jätti tehtävänsä Ruotsin kuninkaallisessa oopperassa vuonna 1907 ja työskenteli Tukholman ravintoloissa. Svenska Dagbladet luonnehti erään Hennebergin johtaman Berliinistä tulleen yhdentoista muusikon kokoonpanon jäseniä "parhaiksi kamarimuusikoiksi, joita Tukholman ravintoloissa on pitkään aikaan kuultu". Ohjelmistossa oli muiden muassa Felix Mendelssohnin, Emil Sjögrenin, Andreas Hallénin, Carl Maria von Weberin, Richard Wagnerin ja Gioacchino Rossinin musiikkia.
Musiikkitieteestäkin kiinnostunut Henneberg liittyi vuonna 1910 johtokunnan jäseneksi tutkimusjärjestössä, josta vuonna 1919 tuli Svenska samfundet för musikforskning. Vuonna 1912 Henneberg siirtyi Malmöhön, jossa todennäköisimmin debytoi Baltialaisen näyttelyn (1914) yhteydessä johtamalla siellä päivälliskonsertteja. Vuosina 1915–1920 hän toimi Sydsvenska filharmoniska sällskapetin konserttien kapellimestarina.
Sävellystuotanto
Hennebergin teosten joukossa ovat oopperat Drottningens vallfart ja Trettondagsafton, baletti Undina, muuta näyttämömusiikkia, konsertto pianolle ja orkesterille, kamarimusiikkia, pianomusiikkia, lauluja ja kuoroteoksia.
Kirjallisuusvuosi 1919
Kirjallisuusvuosi 1919 käsittelee vuoden 1919 tärkeitä kirjallisuuden tapahtumia, uutisia ja julkistuksia.
Blåmannsisen
67.25°N, 16.06667°W Blåmannsisen on lakijäätikkö Nordlandin läänissä, Pohjois-Norjassa. Pinta-alaltaan 87 km² laajuinen jäätikkö on Norjan viidenneksi suurin, ja sijaitsee kahden kunnan, Fausken ja Sørfoldin, alueilla.
Juoksumetri
thumb|Kangaspakkoja thumb|Lautapino
Juoksumetri (jm ) tarkoittaa rakennustekniikassa ja kaupan alalla jonkin määrälevyisen ja -paksuisen tavaran pituutta metreinä. Mittayksikköä käytetään usein tavarasta, joka voitaisiin mitata myös pinta-alan mukaan neliömetreinä tai painon mukaan kilogrammoina, mutta on käytännöllisempää mitata ja myydä pituuden mukaan metreinä.
Juoksumetreinä myytävässä tavarassa voi olla liitosvara mukana tai leikkauskohta vino, jolloin laskutetaan vain hyödynnettävä pituus. Juoksumetriä voidaankin kuvata käsitteillä hyötypituus ja yhtäjaksoinen pituus.
Juoksumetri ei ole SI-järjestelmän eikä sen edeltäjän metrijärjestelmän mukainen mittayksikkö, joten sen sijaan pitäisi käyttää mittayksikköä metri.
George MacKay
George Andrew J. MacKay (s. 13. maaliskuuta 1992 Lontoo, Englanti) on brittiläinen näyttelijä.
Hän on esiintynyt muun muassa elokuvissa The Boys Are Back (2009), Private Peaceful (2012), How I Live Now (2013), Sunshine on Leith (2013), For Those in Peril (2013), Pride (2014), Captain Fantastic (2016), Where Hands Touch (2018), Ophelia (2019), True History of the Kelly Gang (2019) ja Taistelulähetit – 1917 (2019).
Kannaksen vapaaehtoiset linnoitustyöt
pienoiskuva|Vapaaehtoiset linnoitustyöt käynnistyivät kesäkuussa 1939. Kuvassa kesäkauden 1939 linnoittamistöistä.
Kannaksen vapaaehtoiset linnoitustyöt ovat 4. kesäkuuta 1939 Karjalan kannaksella vapaaehtoispohjalla käynnistyneet linnoitustyöt, jotka jatkuivat aina lokakuuhun asti. Vapaaehtoistöitä tehtiin kaikkiaan 50 000 työviikkoa yli 60 000 vapaaehtoisen voimin.
Vahdon kirkko
Vahdon kirkko (ruots. Vahto kyrka) on Ruskon Vahdolla sijaitseva vuonna 1803 rakennettu puinen suorakaiteinen pitkäkirkko, joka suunniteltiin Tukholman yli-intendentinvirastossa. Vuonna 1837 kirkon ulkomuotoa uudistettiin länsipäädystä, johon rakennettiin kellotorni ja eteläisen pitkän sivun kohdalta, johon rakennettiin toinen eteinen. Vanhan kellotapulin alaosa on kirkon eteläpuolella varastona, yläosa purettiin, kun kellotorni rakennettiin. Kellot ovat vuosilta 1708 ja 1878. Kirkossa on suorakaiteiset ikkunat, holvikatto ja holvatut parvet sakastin ja asehuoneen yläpuolella. Kirkkoa on korjattu aiemmin vuosina 1873, 1875, 1879, 1903, 1909, 1951 ja 1965. Kirkon pinta-ala on 208 neliötä ja siellä on istumapaikkoja 300 hengelle. Kirkon käytössä olevan alttaritaulun Ylösnousseen ilmestyminen ristin äärellä olevile opetuslapsille on maalannut Teodor Schalin 1906, vanhemman kirkon alttaritauluista Viimeinen tuomio Petter Lang 1747 ja vanhimman Ehtoollinen Lars Myra 1704.
Kannaksen vapaaehtoiset linnoitustyöt
Järjestelyt
Aloitteen laajamittaisista linnoitustöistä teki huhtikuussa 1939 Akateeminen Karjala-Seura (AKS) pastori-kansanedustaja Elias Simojoen johdolla. Puolustusministeri Juho Niukkanen hyväksyi tehdyn AKS:n vapaaehtoistyön tarjouksen. Niukkanen asetti 3. huhtikuuta 1939 toimikunnan laatimaan suunnitelmaa vapaaehtoisen työvoiman käytöstä linnoitustöissä. Puheenjohtajaksi määrättiin jääkärikenraaliluutnantti Unio Sarlin ja jäseneksi everstit A. E. Martola, A. Airo, L. Stark, V. Gustafsson ja K. Tapola.
Rajan Turva-järjestö järjesti puolustusvoimien lippujuhlapäivänä ja Vapaussodan päättymispäivänä 16. toukokuuta rahankeräyksen, jossa lahjoittajat antoivat päivän palkkansa linnoitustöiden rahoittamiseen. Keravalla paikallinen suojeluskunta järjesti 16.5.1939 kansalaiskokouksen, jossa käytettiin lukuisia puheenvuoroja. Tohtori Arvi Järventaus korosti puheenvuorossaan, että jokaisen isänmaallisen kansalaisen pitää lahjoittaa keräykseen toukokuun 16. päivän palkka. Valtiovallaltakin vaadittiin tekoja maanpuolustuksen hyväksi. Iskulauseena oli "Maanpuolustus on koko kansan asia". Keräykseen osallistui 260 000 kansalaista.
Kesän linnoitustyöt
Suojeluskuntajärjestö ja sitä lähellä olevat kansalaispiirit arvioivat saatavan työhön 100 000 miestä, joista kunkin suunniteltiin viikon kestävään työhön noin 2 000 miestä viikoittain. Palkkatyöväki ja armeijan joukko-osastot tekivät erikoistöitä, kuten betonirakennuksia. Vapaaehtoisten tehtäväksi tuli panssariesteiden rakentaminen. Työ keskitettiin Karjalan kannakselle ja osaksi Laatokan koillispuolelle ja rannikkolinnakkeille. Linnoitusjoukkojen ruokahuollosta vastasi pääosin Lotta Svärd-järjestö.
Varsinaiseen työhön ryhdyttiin 4. kesäkuuta 1939. Siitä alkaen alkoi ylimääräisillä junilla ympäri Suomen saapua suojeluskuntajärjestön ohjaamana ja työkomennuskunniksi järjestämänä kaiken ikäistä vapaaehtoistyövoimaa raja-alueelle. Rajaseudun linnoitustyöt saatiin näin ripeästi käyntiin. Kymmenien kilometrien linjoina kiviesteet, maaleikkaukset ja kaivannot loivat puolustusasemat.
YH hoitaa työt ennen talvisotaa
Vapaaehtoistyöt päättyivät lokakuussa 1939, ja töitä jatkettiin ylimääräisiin harjoituksiin (YH) kutsuttujen reserviläisten toimesta. Näin Mannerheim-linjaksi kutsuttu pääpuolustusvyöhyke saatiin viime tingassa puna-armeijan ensi-iskut kestäväksi 30. marraskuuta 1939 käynnistyneessä Talvisodassa. Talvisodan puhjetessa pääasemassa oli konekivääripesäkkeitä ja -korsuja yhteensä 606 (Länsi-Kannakselle 438 ja Itä-Kannakselle 168). Piikkilankaesteitä vedettiin 331 kilometriä (Länsi-kannakselle 214 km ja Itä-kannakselle 117 km) ja panssariesteinä käytettyjä 2–3 tonnin kivenlohkareiden rivistöjä laskettiin 136 kilometriä (Länsi-kannakselle 85 km ja Itä-kannakselle 51 km). Koska pääasemalla oli pituutta noin 140 kilometriä, tuli siihen kilometriä kohden keskimäärin 4 kenttälinnoitettua konekivääripesäkettä, 2,5 kilometriä piikkilankaestettä ja 1 kilometri panssariestettä.
YH:n ja talvisodan aikaisen linnoittamistoiminnan välille ei voida vetää selvää rajaa. Lokakuun alkupäivinä 1939 järjestettiin linnoittamistöiden johto uudelleen. Myös koneita hankittiin tällöin lisää ostamalla niitä muun muassa yksityisiltä urakoitsijoilta ja koneliikkeiltä. Talvisodan aikana linnoittamistoiminta jatkui pääasemaa taaemmissa asemissa.
Japanin ralli 2008
thumb|270px|Sébastien Loeb sijoittui kolmanneksi. Japanin ralli 2008 (virallisesti Pioneer Carrozzeria Rally Japan 2008) oli Rallin MM-sarjan kauden 2008 14. osakilpailu, joka ajettiin 31. lokakuuta.–2. marraskuuta. Rallin voitti Fordin Mikko Hirvonen. Toiseksi sijoittui Fordin Jari-Matti Latvala ja kolmanneksi Citroënin Sébastien Loeb, joka varmisti samalla viidennen peräkkäisen kuljettajien mestaruuden.
Tulokset
Lähde:
Geneviève Laureau
Geneviève Bureau (o.s. Laureau, s. 25. tammikuuta 1941 Orléans, Loiret, Ranska) on entinen ranskalainen yleisurheilija, jonka päälaji oli korkeushyppy.
Geneviève Laureau sijoittui Budapestin EM-kilpailuissa 1966 korkeushypyssä 12:nneksi tuloksella 160 cm. Hän voitti Ranskan mestaruuden vuosina 1963, 1965 ja 1966. Hän paransi vuonna 1963 kahdesti korkeushypyn Ranskan ennätystä, ensin tulokseen 169 cm ja myöhemmin tulokseen 172 cm. Viimeksi mainittu säilyi Ranskan ennätyksenä kesäkuuhun 1968, jolloin Ghislaine Barnay paransi paransi sitä kahdella senttimetrillä.
Yleisurheilu kesäolympialaisissa 1952 – naisten 80 m aitajuoksu
Helsingin olympiakisojen naisten 80 metrin aitajuoksuun osallistui 34 urheilijaa edustaen 22 kansallisuutta. Kilpailupäivät olivat 23.–24. heinäkuuta. Virallisissa tuloksissa käytettiin käsiaikaa.
Alkuerät
Eriä kaikkiaan 6, joista jokaisesta 2 nopeinta jatkoon.
1.erä
3.erä
4.erä
5.erä
6.erä
Välierät
1.erä
2.erä
Hardangerjøkulen
thumb|Hardangerjøkulen [[Hårteigenin suunnasta.]] Hardangerjøkulen on lakijäätikkö Hordalandin läänissä, Vestlandetissa, Norjassa. Pinta-alaltaan 73 km² laajuinen jäätikkö on Norjan kuudenneksi suurin, ja sijaitsee kahden kunnan, Eidfjordn ja Ulvikin, alueilla. Sen korkeus on enimmillään 1 876 metriä. 60.53333°N, 7.41667°W
Kansainyhteisön kisat 2002
Kansainyhteisön kisat 2002 olivat järjestyksessään 17. Kansainyhteisön kisat. Ne järjestettiin Manchesterissa, Englannissa 25. heinäkuuta – 4. elokuuta 2002. Kilpailut olivat laajin Britannissa järjestetty usean lajin urheilutapahtuma: osallistuneita joukkueita oli 72, urheilijoita noin 3 600 ja urheilumuotoja 17. Suurin joukkue oli Englannilla, 430 urheilijaa ja pienin Montserratilla, vain yksi urheilija. Niue osallistui Kansainyhteisön kisoihin ensimmäisen kerran.
Kansainyhteisön kisojen ohjelmassa olivat ensimmäisen kerran maastopyöräily, pöytätennis, triathlon ja naisten painonnosto. Virallisessa kilpailuohjelmassa oli ensimmäisen kerran myös kymmenen vammaisurheilutapahtumaa. Naisten osuus urheilijoiden kokonaismäärästä oli ennätyksellisen suuri, 41 prosenttia. Kilpailujen avajaiset, päättäjäiset, yleisurheilukilpailut ja rugby-7-ottelut järjestettiin City of Manchester Stadiumilla.
Vuoden 2002 Kansainyhteisön kisojen menestyksekkäin maa oli Australia, joka menestyi etenkin uinnissa, pyöräilyssä, yleisurheilussa ja joukkuelajeissa. Englanti ja muut Britteinsaarten joukkueet saavuttivat menestystä yleisurheilussa, judossa, nyrkkeilyssä ja squashissa. Kuala Lumpurin kisoissa 1998 seitsemän kultamitalia saanut Intia voitti nyt 30 kultaa. Asukaslukuun suhteutettuna menestyksekkäin maa oli Nauru, joka sai 15 mitalia.
Vuoden 2002 Kansainyhteisön kisojen menestynein urheilija oli uimari Ian Thorpe, joka voitti kuusi kultamitalia ja teki kaksi maailmanennätystä. Eteläafrikkalaisuimari Natalie du Toit, joka oli menettänyt vasemman jalkansa polvesta alaspäin moottoripyöräonnettomuudessa 2001, voitti kultaa monivammaisten 50 ja 100 metrin vapaauinnissa ja sijoittui lisäksi kahdeksanneksi yleisen sarjan 800 metrin vapaauinnissa. Hänet valittiin kilpailujen huomattavimmaksi urheilijaksi. Yleisurheilussa Debbie Ferguson voitti kultaa 100 ja 200 metrin juoksussa sekä Bahaman joukkueen jäsenenä 4 × 100 metrin viestissä. Kim Collins saavutti miesten 100 metrillä St. Kitts ja Nevisin kaikkien aikojen ensimmäisen arvokilpailuvoiton ja Paula Radcliffe voitti ylivoimaisesti 5 000 metrin juoksun.
Mitalitaulukko
Lähde: gameslegacy.co.uk
Sanna Hellström
Sanna Hellström (s. 20. lokakuuta 1972 Jyväskylä) on suomalainen eläinlääkäri ja poliitikko. Hellström valittiin vuonna 2014 Korkeasaaren eläintarhan johtajaksi.
Hellström väitteli eläinlääketieteen tohtoriksi elintarvikehygienian alalta Helsingin yliopistossa vuonna 2011. Hän on työskennellyt Elintarviketurvallisuusvirasto Eviran neuvottelevana virkamiehenä. Hän oli Korkeasaaren eläintarhan johtokunnan puheenjohtaja kaudella 2012–2014. Vuosina 2008–2010 Hellström oli Suomen Eläinlääkäriliiton puheenjohtaja.
Vuosina 2002–2003 Hellström toimi Helsingin yliopiston ylioppilaskunnan puheenjohtajana. Vuosina 2006–2012 hän oli Helsingin yliopiston kollegion varapuheenjohtaja.
Hellström oli vihreiden edustaja Helsingin kaupunginvaltuustossa vuosina 2001–2012. Hän on ollut myös kaupunginhallituksen jäsen.
Luettelo rumpaleista
Luettelo rumpaleista sisältää muusikkoja, joiden pääinstrumentti on nykyään tai on ollut rummut.
Välikorvaontelo
Välikorvaontelo (lat. cavitas tympani) on tärykalvon (membrana tympani) sisäpuolella sijaitseva ilman täyttämä välikorvan osa. Välikorvaontelossa sijaitsevat kuuloluut (ossicula auditus), kuuloluihin kiinnittyvät lihakset, täryjouhi (corda tympani) sekä pyöreä ikkuna (fenestra rotundum) ja soikea ikkuna (fenestra ovale). Välikorvaontelon etuosasta lähtee sen ilmanpainetta tasaava korvatorvi (tuba auditiva) nenänieluun.
Planet Case
Planet Case on vuonna 2014 perustettu suomalainen poprock-yhtye. Yhtye on julkaissut tähän mennessä kuusi singleä ja yhden EP:n. Planet Case on esiintynyt muun muassa Provinssissa vuonna 2017.
Yhtye julkaisi ensimmäisen singlen "Perfect Sound" vuonna 2015 ja pääsi sillä YleX -kanavan viikon "Nosteessa" -bändiksi. Toisen singlen "Universe & I" Planet Case julkaisi toukokuussa 2016, joka tehtiin yhteistyössä tuottaja Jonas Olssonin kanssa. Toukokuussa 2016 Nem Agency ilmoitti tehneensä keikkamyyntisopimuksen Planet Casen kanssa. Samana vuonna yhtye julkaisi kolmannen singlensä "Satellites", joka nousi suoratoistopalvelu Spotify ssä yhtyeen kuunnelluimmaksi kappaleeksi. Kolmesta ensimmäisestä singlekappaleesta on myös julkaistu musiikkivideot.
Yhtyeen musiikki
Planet Case yhdistelee musiikissaan popmusiikkia, vaihtoehtorockia sekä elektronisia elementtejä. Yhtyeen musiikkia on verrattu esimerkiksi Coldplayn, Imagine Dragonsin ja The 1975:n kaltaisiin yhtyeisiin.
Lentopallon miesten maailmanmestaruuskilpailut 2018
Lentopallon miesten maailmanmestaruuskilpailut 2018 pelattiin Bulgariassa ja Italiassa 9.–30. syyskuuta. Mukana oli 24 joukkuetta. Mitaliottelut pelattiin Torinossa, Italiassa. Mestaruuden voitti toisen peräkkäisen kerran Puola, hopeaa sai Brasilia ja pronssille sijoittui Yhdysvallat.
Turnausjärjestelmä
Turnauksen 24 joukkuetta pelasivat ensimmäisellä kierroksella neljässä kuuden joukkueen alkulohkossa. Kunkin alkulohkon neljä parasta joukkuetta etenivät toiselle kierrokselle, joka pelattiin neljässä neljän joukkueen lohkossa. Toiselta kierrokselta, jonka tuloksiin laskettiin myös ensimmäisen kierroksen ottelut, pääsivät jatkoon lohkovoittajat sekä kaksi parasta lohkokakkosta. Kolmannella kierroksella kuusi joukkuetta pelasivat kahdessa kolmen joukkueen lohkossa, joista molemmista kaksi parasta selviytyi välieriin. Välierien häviäjät pelasivat pronssiottelussa ja voittajat loppuottelussa.
Wacker
Wacker voi viitata ainakin seuraaviin asioihin:
Lentopallon miesten maailmanmestaruuskilpailut 2018
Turnausjärjestelmä
Lohkovaiheissa sijoituksen ratkaisivat ensisijaisesti voitot, toissijaisesti pisteet, sitten eräsuhde, neljäntenä eräpisteiden suhde ja viidentenä joukkueiden keskinäinen ottelu.
Even Pellerud
Ura
Pellerud edusti pelaajaurallaan Branea, Gruea, Vålerengaa ja Kongsvingeriä. Hän kuului Kongsvingerin menestysjoukkueeseen, joka sijoittui liigassa kolmanneksi kaudella 1986. Kauden jälkeen hän lopetti pelaajauransa ja siirtyi seuran päävalmentajaksi. Hän luotsasi seuran toistamiseen liigakolmoseksi 1987.
Vuonna 1989 Pellerudista tuli Norjan naisten maajoukkueen päävalmentaja. Hän aloitti uransa loisteliaasti johdattamalla Norjan hopealle historian ensimmäisissä MM-kisoissa 1991. Samana vuonna tuli hopeaa myös EM-kisoissa. Pellerud jatkoi menestyksekkäästi maajoukkuevalmentajana voittaen Euroopan mestaruuden 1993 ja sensaatiomaisen maailmanmestaruuden 1995. Pellerud kruunasi uransa naisten maajoukkuevalmentajana olympiapronssiin 1996.
Kaudeksi 1997 hän palasi miesten jalkapallon pariin Lillestrømin päävalmentajana, mutta sai potkut kehnosti sujuneen kauden jälkeen. Vuonna 1999 hän palasi valmennustehtäviin Kanadan naisten maajoukkueen peräsimessä. Hänen johdollaan Kanada sijoittui komeasti neljänneksi MM-kisoissa 2003, mikä on maan paras sijoitus. Pan American Games -turnauksessa Kanada saavutti samana vuonna hopeaa ja 2007 pronssia. Pellerud johdatti Kanadan MM-kisoihin myös 2007, mutta tie katkesi jo alkulohkoon. Olympiakisat 2008 jäivät Pellerudin viimeisiksi arvokisoiksi Kanadan maajoukkuevalmentajana ja ne päättyivät kahdeksanteen sijaan. Hän jätti tehtävänsä sopimuksen päätyttyä joulukuussa 2008.
Tammikuussa 2009 Pellerud jatkoi uraansa Trinidad ja Tobagon naisten jalkapallomaajoukkueen päävalmentajana. Pellerudin johdolla Trinidad ja Tobago selvisi Naisten CONCACAF Gold Cupiin 2010, mutta tie katkesi jo lohkovaiheeseen. Joulukuussa 2012 Pellerud palasi Norjan naisten jalkapallomaajoukkueen peräsimeen. Hän luotsasi Norjan kahdeksan vuoden tauon jälkeen EM-kisojen loppuotteluun kesällä 2013. Norjan historian kolmas mestaruus jäi kuitenkin haaveeksi, kun Saksa voitti finaalin 1–0.
Kesällä 2015 Pellerud luotsasi Norjaa uransa viidennissä naisten MM-kisoissa. Joukkue pelasi alkulohkossa vahvasti voittaen Thaimaan ja Norsunluurannikon sekä pelaten 1–1 tasapelin Saksan kanssa. Turnaus päättyi lopulta ensimmäiselle pudotuspelikierrokselle, kun Englanti voitti Norjan 2–1. Elokuussa 2015 Pellerud erosi Norjan naisten maajoukkuevalmentajan tehtävistä.
Viidakon Ykä 2
Viidakon Ykä 2 on Disneyn tuottama vuonna 2003 valmistunut komediaelokuva, joka julkaistiin suoraan videolle. Se on jatko-osa vuoden 1997 elokuvalle Viidakon Ykä. Tarzania parodioiva elokuva kertoo viidakon kuninkaasta, Viidakon Ykästä, hänen vaimostaan Ursulasta ja pojastaan nimeltä Juniori. Mukana on niin vanhoja kuin uusiakin vihollisia, kuten Ursulan äiti ja Ursulan entinen poikaystävä Lyle Van De Groot, sekä heidän apulaisensa Sally ja Kowalski.
Kison
Kison tai Kiison on joki Israelissa. Joki virtaa Jisreelin tasangon läpi laskien Välimereen Haifan vieressä. Osa joesta on kesäisin kuiva ja vastaavasti joki tulvii talvisin.
Viidakon Ykä 2
Juoni
On kulunut jo viisi vuotta Ykän ja Ursulan avioliitosta ja he elävät nyt onnellista viidakkoperhe-elämää yhdessä poikansa, Juniorin, kanssa. Ykällä ei kuitenkaan ole paljon aikaa perheelleen tärkeiden asioiden suhteen. Juniorin viisivuotissyntymäpäivänä Ursulan äiti, Ykän anoppi sekä Juniorin isoäiti Beatrice ja tämän hänen vävynsä Lyle Van De Groot yrittävät jälleen erottaa Ykän ja Ursulan, jotta Lyle saisi tämän. Ykä miettii, onko Ursula onnellinen hänen kanssaan. Ykä päättää perheineen lähteä Las Vegasiin, mutta asiat pahentuvat sekä viidakon että Ykän perheen suhteen. Lyle nappaa Apinavuoren lahjakirjan ja hypnotisoi Ursulan itselleen. Viidakkoon aiotaan rakentaa tuottoisa Van De Grootin lomakeskus ja Ykää vastustava Ilkeä Leijona, aikoo kaapata vallan.
Ykä ottaa pelivelkojen maksamisista kärsivän Apina-veljensä ja nyrkein aseistetun Rockyn mukaansa, ja he lähtevät viidakkoon pelastamaan sen sekä perheensä täydeltä tuholta. Ykä joutuu taistelemaan vallan takaisin Ilkeältä Leijonalta, minkä jälkeen hän onnistuu muiden eläinten avulla kukistamaan puskutraktorit ja pahisnaisapurit Sallyn ja Kowalskin (oikeammin Rockyn sen teki), ja niin viidakko pelastuu. Lyle uhkaa ottaa Ursulan ja Juniorin takaisin, niin Ykä saisi viidakon lahjakirjan takaisin. Ykä ei suostu ja onnistuu suudelmallaan herättää Ursulan. Taivaasta tulee iso käsi, joka nappaa Lylen mukaansa. Ykä vapauttaa suudelmallaan loputkin transsissa olevat naiset. Ykä menee Ursulan kanssa uudelleen naimisiin ja lupaa olla parempi kuningas.
Kison
Maantiede
thumb|vasen|Joen vartta Haifan lähellä. Kison kulkee Jisreelin tasangon läpi laskien Välimereen hieman Haifan kaupungin keskustasta pohjoiseen. Joen kulkiessa siihen laskee useita pieniä puroja. Joen latva yhdistyy yhdeksi joeksi Saridin kibbutsin kohdalla. Sen valuma-alue on noin 1 000 km². Joella on pituutta kaikkiaan noin 40 kilometriä. Hieman ennen mereen laskemistaan joen leveys on noin 20 metriä. Joen yläjuoksu kuivuu kesäisin ja tulvii talvisin.
Historia
Kisonjoki tunnettiin historiallisesti hyvin soisena alueena, mikä muodosti merkittävän esteen esimerkiksi matkustamiselle alueen poikki. Kison mainitaan Vanhassa testamentissa ensimmäisen kerran Tuomarien kirjassa, jossa Barakin ja Deboran mainitaan voittaneen kanaanilaisten päällikkö Siseran sotavaunuin varustellun armeijan soisella Kisonjoella lähellä Taborinvuorta. Sama voitto mainitaan sittemmin Psalmien kirjassa. Ensimmäisessä kuninkaiden kirjassa mainitaan puolestaan Elian surmanneen karmelvuorella kukistetut Baalin profeetat joen varrella. Plinius vanhempi mainitsi joen teoksessaan Naturalis historia nimellä Pacida. Ristiretkeläiset viittasivat puolestaan jokeen Haifajokea tarkoittavalla nimellä Cyson- tai Flum de Cayphas. Haifajokeen eli Nahr Hayfa viittasivat myös sittemmin kirjoittaneet arabimaantieteilijät.
Myron Markevytš
Myron Bohdanovytš Markevytš (, s. 1. helmikuuta 1951) on ukrainalainen jalkapallovalmentaja ja entinen keskikenttäpelaaja.
Ura pelaajana
Markevytš aloitti oman uransa FK Karpaty Lvivin organisaatiossa 1970-luvulla onnistumatta kuitenkaan murtautumaan seuran edustusjoukkueen miehistöön. Hän haki peliaikaa mm. FK Spartak Ordzhonikidzesta, mutta ura ei oikein lähtenyt lentoon ja niinpä Markevytš ripusti nappulakengät naulaan 26-vuotiaana 1977.
Ura valmentajana
Markevytš opiskeli Lvivin liikuntatieteellisessä instituutissa ja Moskovan valmennusakatemiassa 1970- ja 1980-luvuilla. Hän aloitti oman valmennusuransa FK Torpedo Lutskissa 1984. Ura lähti kuitenkin toden teolla liikkeelle vasta Neuvostoliiton hajoamisen jälkeen itsenäisen Ukrainassa. Hänestä tuli 1992 FK Karpaty Lvivin päävalmentaja ja heti seuraavana vuonna seura eteni Ukrainan cupin loppuotteluun, jossa FK Dynamo Kiova oli kuitenkin parempi maalein 2–1. Parhaimmillaan hän johdatti seuran liigassa viidenneksi.
Kesällä 1995 Markevytš siirtyi pois seurasta, mutta palasi takaisin jo seuraavana vuonna. Uudella yrityksellään hän nosti Lvivin jälleen kärkisijoille liigassa ja tuloksena oli kolmossija kauden 1997–1998 päätteeksi. Tämän jälkeen hän toimi FK Metalurh Zaporižžjan päävalmentajana, kunnes siirtyi kaudella 2002 Venäjän liigassa pelanneen FK Anži Mahatškalan valmentajaksi. Seura vajosi kuitenkin liigan hännille ja Markevytš palasi takaisin Karpaty Lviviin. Tällä kertaa menestys jäi kuitenkin kovin vaatimattomaksi ja seura putosi liigasta kauden 2003–2004 päätteeksi.
Vuonna 2005 Markevytšista tuli FK Metalist Harkovan päävalmentaja. Hänen johdollaan seura on noussut taistelemaan kärkipään sijoituksista Ukrainan liigassa ja 2006–2009 se on sijoittunut kolmesti perättäin kolmanneksi.
Helmikuussa 2010 Markevytšista tuli Ukrainan maajoukkueen uusi päävalmentaja. Markevytšin ura maajoukkueessa jäi lopulta varsin lyhyeksi, sillä hän erosi tehtävistään jo elokuussa 2010. Syynä oli Ukrainan jalkapalloliiton päätös rankaista Markevytšin seuraa FK Metalist Harkovaa vuonna 2008 tapahtuneesta ottelutuloksen järjestämisestä. Markevytš itse ei ollut tapauksessa epäiltynä.
Helmikuun lopulla 2014 Markevytš jätti Metalist Harkovan lähes kymmenen vuoden jälkeen. Seura oli liigassa toisena ja Markevytšin eron taustalla olivat seuran taloudelliset ja johdolliset ongelmat. Toukokuun lopussa 2014 Markevytš allekirjoitti kolmivuotisen sopimuksen FK Dnipro Dnipropetrovskin kanssa. Kaudella 2014/15 Markevytš johdatti Dnipron yllättäen Eurooppa-liigan loppuotteluun. Historiallinen mestaruus jäi haaveeksi, kun Sevilla FC oli lopulta vahvempi maalein 3–2. Ukrainan liigassa Markevytš luotsasi Dnipon kolmanneksi kausilla 2014/15 ja 2015/16. Hän erosi seuran palveluksesta kesäkuussa 2016.
Andrejs Rastorgujevs
pienoiskuva|Andrejs Rastorgujevs vuonna 2023 Andrejs Rastorgujevs (s. 27. toukokuuta 1988 Alūksne) on latvialainen ampumahiihtäjä.
Rastorgujevsin maailmancupin debyytti joulukuussa 2009 Östersundissa oli varsin epäonninen. Hän tuli ensimmäisessä kilpailussaan sijalle 47. Hänet kuitenkin hylättiin, koska hän vaihtoi loppusuoralla linjaa estäen samalla toista urheilijaa. Kausi 2012-2013 oli läpimurto Rastorgujevsille. Hän sijoittui ampumahiihdon maailmancupin kokonaiskilpailussa 36. sijalle. Seuraavalla kaudella hän oli maailmancupissa kuudestoista. Rastorgujevs saavutti ensimmäisen palkintosijansa maailmancupissa oltuaan toinen Oslon yhteislähtökilpailussa maaliskuussa 2017. Tätä ennen hän oli ollut maailmancupin osakilpailussa parhaimmillaan neljä kertaa neljäs. Kaudella 2017–2018 hän sijoittui toiseksi Kontiolahden pikakilpailussa. Maailmancupin kokonaiskilpailussa hän oli kolmastoista ja pikakilpailun cupissa viides.
Hän on osallistunut kolmiin talviolympialaisiin: 2010 ja 2014 ja 2018. Sotšissa 2014 hän sijoittui takaa-ajokilpailussa yhdeksänneksi ja yhteislähdössä 14:nneksi. Pyeongchangissa 2018 hän oli takaa-ajokilpailussa kahdestoista. MM-kilpailuihin hän on osallistunut vuodesta 2011 lähtien. Hän sijoittui Östersundissa 2019 takaa-ajokilpailussa kuudenneksi, normaalimatkalla 13:nneksi ja pikakilpailussa 14:nneksi. Pokljukan MM-kilpailuissa 2021 hän oli pikakilpailussa viidestoista ja takaa-ajossa kymmenes. Oberhofissa 2023 hän sijoittui yhteislähdössä viidenneksi, pikakilpailussa seitsemänneksi ja takaa-ajossa yhdeksänneksi.
Herbert von Bismarck
Nikolaus Heinrich Ferdinand Herbert von Bismarck (28. joulukuuta 1849 Berliini – 18. syyskuuta 1904 Friedrichsruh) oli saksalainen diplomaatti ja poliitikko, joka toimi vuosina 1886–1890 Saksan ulkoministerinä. Hän oli valtakunnankansleri Otto von Bismarckin poika.
Herbert von Bismarck opiskeli Berliinissä ja Bonnissa, ja kohosi Preussin armeijan upseeriksi Ranskan–Saksan sodan aikana, jossa hän myös haavoittui Mars-la-Tourin taistelussa. Vuonna 1873 hän siirtyi diplomaatiuralle. Hän avusti usein henkilökohtaisesti kanslerina toiminutta isäänsä ja toimi joitain vuosia tämän yksityissihteerinä. Bismarck työskenteli ensin Saksan lähetystöissä Bernissä ja Wienissä, toimi 1882–1884 lähetystöneuvoksena Lontoossa ja 1884 Pietarissa sekä 1884–1885 lähettiläänä Haagissa. Sen jälkeen hänet nimitettiin ulkoministeriön alivaltiosihteeriksi ja 1886 valtiosihteeriksi eli ulkoministeriksi. Vuonna 1888 hänestä tuli myös Preussin valtionministeri. Kun Otto von Bismarck vuonna 1890 joutui eroamaan kanslerin tehtävistä, myös Herbert joutui jättämään hallituksen. Hän oli Saksan valtiopäivillä konservatiivien edustajana vuosina 1881–1886 ja uudelleen vuodesta 1893 kuolemaansa asti, mutta ei onnistunut luomaan siellä näyttävää poliittista uraa. Isänsä kuoltua hän peri tämän ruhtinaan arvon.
Andrejs Rastorgujevs
Vuonna 2014 Rastorgujevs voitti ampumahiihdon Euroopan mestaruuden miesten normaalimatkalla Nové Městossa ja oli pikakilpailussa kolmas. Vuoden 2017 EM-kilpailuissa hän sai takaa-ajossa pronssia. Hän voitti pikakilpailun Euroopan mestaruuden Ridnaunissa 2018 ja sai samassa lajissa hopeaa Minskissä 2020. Hän voitti normaalimatkan Euroopan-mestaruuden Duszniki-Zdrój'ssa 2021. Hän on voittanut rulla-ampumahiihdon nuorten takaa-ajon maailmanmestaruuden 2006 sekä saanut aikuisten sarjssa MM-pronssia pikakilpailussa ja takaa-ajossa 2010.
Kansainvälinen ampumahiihtoliitto IBU asetti Rastorgujevsin 24 kuukauden kilpailukieltoon maaliskuussa 2021, koska hän oli laiminlyönyt dopingtestaukseen liittyvien olinpaikkatietojensa kertomisen. Rastorgujevs valitti tuomiosta urheilun kansainväliseen vetoomustuomioistuimeen, joka lyhensi kilpailukiellon 18 kuukauden pituiseksi.
Okstindbreen
65.98722°N, 14.14778°W Okstindbreen on lakijäätikkö Nordlandin läänissä, Pohjois-Norjassa. Pinta-alaltaan 46 km² laajuinen jäätikkö on Norjan kahdeksanneksi suurin, ja sijaitsee Hemnesin kunnan alueella.
Auvo Karsikas
Auvo Karsikas (s. 11. maaliskuuta 1938 Kärsämäki) on suomalainen Uudessakaupungissa asuva filosofian maisteri, kasvatustieteen lisensiaatti, rehtori ja runoilija. Karsikas toimi Oriveden opiston rehtorina ja oli opettajana Turun, Tampereen ja Jyväskylän yliopistoissa. Hän aloitti kirjoittamisen jouduttuaan työkyvyttömyyseläkkeelle autokolarin seurauksena.
Piero Gamba
Piero Gamba, myös Pierino Gamba (s. 16. syyskuuta 1936 Rooma ), on italialainen kapellimestari ja pianisti. Hän suoritti ensiesiintymisensä Pariisissa 8 vuoden iässä. Häntä on pidetty yhtenä aikansa merkittävimmistä ihmelapsista. Vuodesta 1946 Gamba on johtanut sinfoniakonsertteja eri puolilla maailmaa, myös Suomessa.
Kirjallisuusvuosi 1917
Kirjallisuusvuosi 1917 käsittelee vuoden 1917 tärkeitä kirjallisuuden tapahtumia, uutisia ja julkistuksia.
Arnold Toynbee
pienoiskuva|Arnold Toynbee Arnold Toynbee (23. elokuuta 1852 – 9. maaliskuuta 1883) oli brittiläinen taloushistorioitsija, joka tunnetaan pääteoksestaan Lectures on The Industrial Revolution in England (1884). Tämä kirja toi käsitteen "teollinen vallankumous" yleiseen tietoisuuteen. . Arnold J. Toynbee on hänen veljenpoikansa.
Toynbee tuo kirjassaan esille seuraavia ajatuksia:
Useat myöhemmätkin tutkimukset ovat tarkastelleet teollista vallankumousta seuraavista, jo Toynbeeltä löytyvistä näkökulmista:
Taikapähkinät
Taikapähkinät (Hamamelis) on taikapähkinäkasvien (Hamamelidaceae) heimoon kuuluva puuvartisten kasvien suku.
Tuntomerkit
Taikapähkinät ovat kesävihantia pensaita tai pieniä puita, joiden haaroissa on yksi esilehti. Nuoret haarat ovat karvapeitteisiä. Lehdet ovat ruodillisia ja aluksi korvakkeellisia. Lehtilapa on nahkea tai paperimainen, epäsymmetrinen, sulkasuoninen ja laidaltaan ehyt tai aaltomainen ja hampainen. Kukinto on mykerömäinen tai lyhyen tähkämäinen ja sijaitsee lehtihangassa. Kukinnossa on vain kolme tai neljä kukkaa, jotka ovat kaksineuvoisia. Soikeita ja karvaisia verholehtiä on neljä, samoin terälehtiä. Jälkimmäiset ovat keltaisia, vihertäviä tai punaisia ja nauhamaisia. Heteitäkin on neljä, ja ne ovat lyhytpalhoisia. Ponnet ovat munamaisia, ja kummassakin puoliskossa on vain yksi pölylokero (sporangio). Ponnet avautuvat läpillä. Heteiden kanssa vuorottaisesti on lisäksi neljä joutohedettä, jotka ovat suomumaisia ja erittävät mettä. Sikiäin on puoleksi kehänalainen, ja sen kussakin lokerossa on yksi siemenaihe. Vartalot ovat hyvin lyhyet. Hedelmänä on puutuva kota, joka avautuu keskiosan yläpuolelta kahdeksi liuskaksi. Hedelmäseinän sisäosa (endokarppi) kiinnittyy vain löyhästi puutuneeseen ulkokerrokseen (eksokarppi). Siemenet ovat soikeita ja niissä on mehevä valkuainen eli endospermi.
Levinneisyys
Taikapähkinät ovat levinneet Kiinaan (missä on yksi endeeminen laji), Japaniin ja Pohjois-Amerikkaan.
Luokittelu
Taikapähkinöiden sukuun kuuluu kuusi lajia. Merkittävimmät ovat amerikantaikapähkinä (Hamamelis virginiana), kiinantaikapähkinä (Hamamelis mollis), japanintaikapähkinä (Hamamelis japonica) ja risteymälaji puistotaikapähkinä (Hamamelis × intermedia, kiinan- ja japanintaikapähkinän risteymä).
Karsinnat jääkiekon maailmanmestaruuskilpailuihin 1998
Jääkiekon maailmanmestaruuskilpailuihin 1998 karsittiin joukkueita marraskuussa 1997 Klagenfurtissa, Itävallassa. Vuoden 1997 MM-kisoista ei yhtään joukkuetta pudonnut suoraan vaan ainoastaan 12 joukkueen turnauksessa viimeiseksi jäänyt Norjan joukkue joutui karsimaan paikastaan B-sarjan kärkipään joukkueiden kanssa. Suoraan B-sarjasta nousivat Valko-Venäjä sarjan voittajana ja vuoden 1998 A-sarjan kisojen isäntäjoukkue, B-sarjassa kolmanneksi sijoittunut Sveitsi. Lisäksi C-sarjassa neljänneksi sijoittunut Japani kelpuutettiin A-sarjaan Kaukoidän kiintiöllä.
Akrokorintti
Akrokorintti on vuori Peloponnesoksen niemimaalla Kreikassa. Se oli antiikin Korintin kaupungin akropolis eli linnavuori, ja se on toiminut linnoituksena myös bysanttilaisena ja osmanivallan aikana. Vuoren korkeus on 575 metriä.
Suriname (joki)
Suriname on Surinamessa kulkeva, noin 480 kilometriä pitkä joki. Se saa alkunsa Wihelmina- ja Eilerts de Haan-vuorilta, joilta se virtaa koilliseen, laskeakseen lopulta Atlanttiin maan pääkaupungin, Paramaribon pohjoispuolella. Joki on padottu Afobakassa, jossa se muodostaa Brokopondon tekojärven.
Akrokorintti
Maantiede
thumb|left|220px|Akrokorintin huippu ja linnoituksia. thumb|left|220px|Akrokorintin huippua, näkymä pohjoiseen.
Akrokorintti on Kreikan suurin linnavuori. Se sijaitsee noin 1,5 kilometriä lounaaseen nykyisen Archaía Kórinthoksen kylän paikalla sijainneesta antiikin Korintin kaupungin paikasta ja noin seitsemän kilometriä lounaaseen nykyisestä Kórinthoksen kaupungista. Akrokorintin ja sen linnoituksen sisäänkäynti sijaitsee vuoren länsipäässä Archaía Kórinthoksen suunnassa.
Vuorella on kaksi huippua: korkeampi niin kutsuttu itäinen huippu, jonka korkeus on 575 metriä, vuoren koillisosassa sekä hieman matalampi läntinen huippu vuoren lounaisosassa. Vuorelta avautuu laaja näköala Korintin kannakselle, Peloponnesokselle, Korintin- ja Saroninlahdille ja Ateenaan saakka. Vuorella oli tärkeä lähde, ylempi Peirenen lähde, joka takasi elintärkeän vesihuollon.
Historia
Akrokorintti on historiansa aikana ollut usein avain Korintin kannaksen ja Peloponnesoksen hallintaan. Se on Euroopan vanhimpia luonnonlinnoituksia ja ollut käytössä viimeistään mykeneläisellä ajalla. Kreikkalaisessa mytologiassa Briareos antoi vuoren Heliokselle, ja tämä puolestaan lahjoitti sen Afroditelle. Myyteissä vuoren linnoitti Sisyfos. Peirenen lähteen antoi Sisyfokselle puolestaan Asopos.
Laajemmin vuori linnoitettiin ensimmäisen kerran arkaaisella kaudella 600-luvun eaa. lopulla tai 500-luvun eaa. alkupuolella. Vuorelle rakennettiin laajat muurit klassisella kaudella 300-luvulla eaa. Vuonna 338 eaa. linnoitus päätyi Makedonian haltuun. Tämän jälkeen linnoituksesta tuli yksi Makedonian tärkeimmistä tukikohdista Kreikassa.
Roomalaisten vallattua alueen Lucius Mummius Achaicus tuhosi linnoituksen ja koko kaupungin vuonna 146 eaa. Muurit rakennettiin uudelleen Julius Caesarin aikana vuonna 44 eaa. Antiikin aikana linnavuoren tunnetuin rakennus oli Afroditen temppeli, joka oli Kreikan merkittävimpiä tälle jumalattarelle omistettuja pyhäkköjä.
Vanhat muurit kunnostettiin uudelleen keisari Justinianuksen aikana 500-luvulla, ja niitä laajennettiin varhais- ja keskibysanttilaisena aikana 600–1100 luvuilla. Frankit valloittivat linnoituksen vuonna 1210, minkä jälkeen nämä kunnostivat linnoituksen omaan käyttöönsä. Linnoitusta kunnostettiin ja laajennettiin edelleen 1300-luvulla. 1300-luvun lopussa linnoitusta hallitsi Theodoros Palaiologos, joka joutui myymään sen Rhodosta hallinneelle Johanniittain ritarikunnalle. Vuonna 1404 linnoitus tuli jälleen Bysantin Palaiologosten hallintaan.
Alueen arkeologiset kaivaukset suoritti American School of Classical Studies at Athens eli Yhdysvaltain arkeologinen koulu vuodesta 1926 lähtien. Linnoitusta on kunnostettu laajalti 1900-luvulta lähtien.
Rakennukset ja löydökset
thumb|right|320px|Akrokorintin kartta. A–E. Portit. F. Frankkien torni. G. [[Afroditen temppeli (Korintti)|Afroditen temppeli. H. Ylemmän Peirenen lähde. I. Bysanttilainen vesisäiliö. J. Moskeijat.]] thumb|right|240px|Moskeijan rauniot Akrokorintilla.
Linnoitus ja muurit
Vuorella on linnoitusten jäänteitä kaikista sen historian vaiheista. Klassisen kauden muurin pituus oli noin 2,5 kilometriä. Viimeisen vaiheen linnoitus koostuu kolmesta sisäkkäisestä muurista, joita on vahvistettu torneilla ja bastioneilla. Sisin muureista on rakennettu klassisen kauden muurin päälle, keskimmäinen bysanttilaisella ajalla ja uloin frankkivallan aikana. Frankkilaisaikaisen linnoituksen keskus oli läntisen huipun alueella. Muurit seuraavat luonnonmuotoja, ja niiden paksuus on keskimäärin kaksi metriä. Sisäänkäynnissä on kolme peräkkäistä porttia, jotka on suojattu tornein ja laskusillalla. Linnoituksen eteläosassa on korkeampi frankkilainen torni.
Antiikin aikana Akrokorintti oli yhdistetty kaupunkiin sekä Lekhaionin satamaan pitkillä muureilla.
Afroditen temppeli
Afroditen temppeli oli rakennettu 400-luvulla eaa. Se sijaitsi vuoren korkeimmalla kohdalla itäisellä huipulla. Klassisella kaudella paikalla harjoitettiin ilmeisesti jonkinlaista temppeliprostituutiota. Temppelin merkitys väheni roomalaisella ajalla. Keskiajalla paikalle rakennettiin kirkko ja sen jälkeen moskeija. Temppelistä on säilynyt joitakin perustuksia.
Muut pyhäköt
Myklebustbreen
61.7°N, 6.7°W Myklebustbreen on lakijäätikkö Sognin ja Fjordanen läänissä, Vestlandetissa, Norjassa. Pinta-alaltaan 57 km² laajuinen jäätikkö on Norjan seitsemänneksi suurin, ja sijaitsee kolmen kunnan, Gloppenn, Strynin ja Jølsterin, alueilla lähellä Jostedalsbreen-jäätikköä.
Akrokorintti
Rakennukset ja löydökset
Afroditen temppelin lisäksi linnavuorella oli myös pienet Demeterin ja Koren temppelit, Hera Bunaian temppeli, kohtalotarten temppeli, Heliokselle omistettuja alttareita sekä Ananken (Välttämättömyys) ja Bian (Väkivalta) pyhäkkö. Roomalaisella ajalla vuorella oli myös kaksi Isiksen ja kaksi Serapiksen pyhäkköä sekä Jumalten äidin temppeli ja valtaistuin.
Kirkot ja moskeijat
Linnoituksen merkittävimmät kirkot olivat Pyhän Demetrioksen kirkko sekä useampilaivainen venetsialaisaikainen basilikakirkko. Osmanivallan aikana vuorelle rakennettiin neljä minareetein varustettua moskeijaa.
Muut kohteet
Edellisten lisäksi vuorella on lukuisten muiden rakennusten sekä muun muassa vesisäiliöiden ja lähdekaivojen raunioita.
Paul Cambon
thumb Pierre Paul Cambon (20. tammikuuta 1843 Pariisi – 29. toukokuuta 1924 Pariisi) oli ranskalainen diplomaatti, joka toimi vuosina 1898–1920 Ranskan suurlähettiläänä Isossa-Britanniassa. Hänellä oli keskeinen rooli Ranskan ja Ison-Britannian välillä vuonna 1904 solmitun entente cordiale -sopimuksen synnyssä.
Cambon valmistui asianajajaksi vuonna 1870 ja nuorena tasavaltalaisena hänestä tuli saman vuoden marraskuussa Pariisin pormestariksi nimitetyn Jules Ferryn sihteeri. Hänestä tuli huhtikuussa 1871 Bouches-du-Rhônen departementin prefektuurin pääsihteeri ja seuraavana vuonna Auben departementin prefekti. Seuraavan kymmenen vuoden aikana Cambon toimi prefektinä eri departementeissa, kunnes Ferry järjesti hänet helmikuussa 1882 Ranskan residentiksi Tunisiaan. Cambon auttoi muuttamaan Tunisian Ranskan protektoraatiksi. Hän ei kuitenkaan tullut toimeen Ranskan miehitysjoukkoja Tunisiassa komentaneen kenraali Georges Boulangerin kanssa, ja tultuaan vuonna 1886 Ranskan sotaministeriksi Boulanger erotti hänet. Cambon siirtyi vielä samana vuonna Ranskan suurlähettilääksi Madridiin ja 1891 Konstantinopoliin. Hän epäonnistui yrityksessään saada neuvottelemalla Iso-Britannia vetämään joukkonsa pois Egyptistä.
Luettelo televisiosarjan Digimon Adventure jaksoista
Tämä on luettelo japanilaisen animesarjan Digimon Adventure jaksoista. Luettelossa näkyvät myös jaksojen englanninkieliset nimet.
Paul Cambon
Pariisin rauhankonferenssissa vuonna 1920 Cambon osallistui komiteaan, joka valmisteli Turkin kanssa tehtävää rauhansopimusta. Hän erosi suurlähettilään tehtävistään joulukuussa samana vuonna ja toimi sen jälkeen Académie des sciences morales et politiques -akatemian jäsenenä.
Paul Cambonin veli oli diplomaatti Jules Cambon.
Luettelo televisiosarjan Digimon Adventure jaksoista
Agapion jälkiäänittämät jaksot esitettiin Nelosella 10. tammikuuta–26. syyskuuta 2001 (jaksojen 20 ja 21 välillä oli kesätauko), Wernen dubbaamista jaksoista 27–41 esitettiin 31. lokakuuta 2001–13. helmikuuta 2002 ja 42–54 1. kesäkuuta 2002–17. elokuuta 2002. Jaksojen ensiesitykset olivat jaksoon 41 asti keskiviikkoisin ja ne uusittiin seuraavana lauantaina. Lokakuussa 2001 uusittiin muutama jakso ennen kuin Wernen jälkiäänittämät jaksot pääsivät alkamaan kuun lopussa. Kesällä 2002 uudet jaksot esitettiin lauantaisin. Wernen dubbaama toinen puolisko nähtiin uusintana helmikuusta syyskuuhun 2003.
Ennen sarjan julkaisua Japanissa esitettiin Digimon Adventure -lyhytelokuva, jonka tapahtumat sijoittuvat neljä vuotta ennen sarjan tapahtumia. Elokuva on tiivistetty kahden seuraavan lyhytelokuvan ohella Japanin ulkopuolella Digimon-elokuvaksi.
Gerson
Gerson- tai Gérson -nimisiä henkilöitä ovat:
Ulosottomiehet
Ulosottomiehet on vuonna 1929 ensi-iltansa saanut yhdysvaltalainen Ohukaisen ja Paksukaisen tähdittämä lyhyt mykkäkomediaelokuva, jonka on ohjannut Lewis R. Foster.
Leo McCarey ja H. M. Walker laativat käsikirjoituksen. Ulosottomiehet on mustavalkoinen ja pituudeltaan 20 minuuttia. Elokuva kuvattiin viikossa helmikuussa 1929. Ulosottomiehet sai ensi-iltansa kotimaassaan 19. lokakuuta vuonna 1929. Metro-Goldwyn-Mayer ja Hal Roach Studios -yhtiöt tuottivat elokuvan.
Lyhty (yhdistys)
Helsingin lyhytaikaiskoti ja työpaja Lyhty ry on vuonna 1993 perustettu yleishyödyllinen yhdistys, jonka päätavoitteena on toimia kehitysvammaisten ja heidän omaistensa hyvinvoinnin edistämiseksi. Lyhty ry tarjoaa aikuisille kehitysvammaisille asumis- ja oppimispalveluja ja työ- ja päivätoimintaa. Lisäksi yhdistys järjestää kulttuuritapahtumia, koulutusta ja vapaa-ajan toimintaa. Lyhdyn eettisenä toimintaperiaatteena on toimia aktiivisesti yhteiskunnan kehittämiseksi ja hyvinvoinnin edistämiseksi.
Lyhdyn työpajoja ovat:
Lyhdyssä toimii myös valokuvaustyöpaja, joka on vuodesta 2001 tehnyt yhteistyötä valokuvaaja Pekka Elomaan kanssa. Työryhmän yhteisprojekteja ovat mm. Oikealla planeetalla (2005) ja Hyvää päivää, ''herra Holbein? (2009–) . Holbein'' -sarjan innoittajana on ollut renessanssimaalari Hans Holbein nuoremman (1497–1543) muotokuvat. Mikkelin valokuvakeskus on julkaissut kyseistä sarjaa esittelevän kirjan sekä suomeksi että englanniksi. Projektin teoksia nähtiin Keravan taidemuseo n näyttelyssä Kuka painoin nappia Herra Holbein? vuonna 2015.
Minitel
thumb|250 px|Yksi 55 ensimmäisestä sähköisen puhelinluettelon kokeilua varten rakennetuista päätelaitteista. Ruudulla [[San Malon keskustan kartta. Näppäimistö aakkosjärjestyksessä.]] Minitel on päätelaite, joka on yhdistetty puhelinyhteydellä Ranskan Videotex-palveluun. Laitteiston ja järjestelmän kehitti Ranskan posti- ja lennätinlaitos ja se oli pääsääntöisesti käytössä Ranskassa, joskin vähäisessä määrin myös naapurivaltioissa. Ranskassa lähdettiin rakentamaan omaa kansallista tietoverkkoa Télételiä, joka toteutettiin erillisillä kotiin hankittavilla Minitel-vastaanottimilla. Minitel kehitettiin alun perin puhelinluettelon numeeriseksi korvikkeeksi, johon tarjottiin myös runsaasti tilaajapohjaisia tietopalveluja. Minitel päätettiin jakaa Ranskassa ilmaiseksi kaikille halukkaille. Suosion kasvaessa päätelaitteen nimeä ruvettiin käyttämään myös tietoverkosta.
Järjestelmä syntyi vuosina 1977 ja 1978 kun Ranskassa päätettiin käynnistää videotext-palvelu, jota piti päästä käyttämään halvalla laitteistolla. Puhelinmodeemilla varustetuissa päätteissä on ainoastaan kuvaruutu ja näppäimistö - ei mahdollisuutta tiedon käsittelemiseen tai varastoimiseen - mutta niiden avulla asiakkaat saattoivat alusta alkaen tehdä verkko-ostoksia, varata junalippuja, saada selville hintoja, tutkia puhelinluetteloa, lähettää ja vastaanottaa sähköpostia tai viestiä reaaliajassa kirjoittaen hyvin samaan tapaan kuin nykyisin internetissä. Järjestelmä avattiin yleisön käyttöön 1982.
Minitelin huippuaika oli 1980- ja 1990-luvuilla ja se toimi ranskalaisena edeltäjänä internetyhteyksille. Arvioiden mukaan huippuvuosi oli 1993, jolloin käyttäjiä oli noin 11 miljoonaa. Vaikka internet suuressa määrin syrjäytti Minitelin, palvelussa oli vielä vuonna 2010 yli 2 miljoonaa käyttäjätiliä. Vuonna 2009 France Télécom ilmoitti sulkevansa palvelun, koska se menetti käyttäjämääriään hyvin nopeasti. Sulkeminen kuitenkin peruttiin, koska palvelu oli vielä hyvin käytetty. Minitel suljettiin lopullisesti 30. kesäkuuta 2012, jolloin käytössä arvioitiin olleen enää 670 000 päätettä.
Minitel Suomessa
Suomessa kehitettiin Minitelin mallin pohjalta omia verkkopalveluja. Tärkeimmät näistä olivat Telen Telesampo ja HPY:n Infotel, jotka molemmat tulivat käyttöön 1987. Infotelin ja Telesampon suosio kasvoi tasaisesti koko 1990-luvun. Vuonna 1997 palveluilla oli 350 000 käyttäjää, joista 55 prosenttia tuli kotitalouksista. Näiden pohjalta kehitettiin yleistä tietoverkkoa TELMOa.
Frans A. Salojärvi
Frans Aleksander Salojärvi (sukunimi aik. Neffling; 2. toukokuuta 1870 Kärkölä – 18. maaliskuuta 1941 Kangasniemi) oli suomalainen kansakoulunopettaja ja kirjailija. Hän käytti nimimerkkejä F.S-i ja S-oj-i.
Salojärven vanhemmat olivat koulumestari Mikko Neffling ja Maria Ulrika Forsman.
Salojärvi toimi johtajaopettajana Kangasniemen Hokan koulussa 1904–1937. Hänen vaimonsa Iida Salojärvi toimi koululla tyttöjen käsityön opettajana. Salojärvi oli perustamassa 1908 Hokan osuuskassaa ja Hokan Höyrymyllyosuuskuntaa. Salojärvi toimi myös osuuskassan kirjanpitäjänä.
Salojärvi kirjoitti runoja ja oli mukana Kangasniemen suojeluskuntatoiminnassa. Hän sanoitti Armas Nymanin säveltämän Kangasniemen laulun.
Jaakobin tyttärien silta
Jaakobin tyttärien silta on Jordanjoen ylittävä silta ja vanha kahluupaikka Israelissa. Alkuperäinen silta rakennettiin 1200-luvulla. Jordanin ylityspaikkana sillalla ja aiemmalla kahluupaikalla oli pitkään huomattava strateginen merkitys. Paikalla käytiin useampia taisteluja ja itse silta on tuhottu useampaan otteeseen. Paikalla on tehty myös arkeologisia tutkimuksia ja löytöjä varhaiselta kivikaudelta