cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Thick as a Brick
Musiikillinen tyyli
Thick as a Brick sisältää monia musiikillisia teemoja sekä yllättäviä tahtilajin ja tempojen muutoksia, yleensäkin elementtejä, jotka ovat tuttuja juuri progressiivisessa musiikissa. Lisäksi albumilla on käytetty jousisektiota sekä rock-musiikissa erikoisia soittimia, kuten harppua, ksylofonia ja puhaltimia. Myös yhtyeeseen edellisenä vuonna liittynyt rumpali Barriemore Barlow tuo albumille monipuolisemman perkussiomaailman suoraviivaisempaan edeltäjäänsä Clive Bunkeriin verrattuna. Kosketinsoittaja John Evanin useat osuudet ja teemat nousevat myös keskeisiksi osiksi albumilla.
Albumilla on myös vapaamuotoisia jazz-improvisaatioita, joiden tarkoitus oli Andersonin mukaan olla "piikittelyä itseään täynnä oleville progebändeille" jotka soittivat monimutkaisia sävellyksiään.
Julkaisu ja vastaanotto
Albumi julkaistiin maaliskuussa 1972 Britanniassa ja saman vuoden toukokuussa Yhdysvalloissa. Se sai pääosin myönteisen vastaanoton lehdistössä ja Britanniassa sitä pidettiin mm. "Tullin Tommyna", jossa viitattiin The Who-yhtyeen menestyksekkääseen konseptialbumiin. Yhdysvalloissa albumi nousi virallisen albumilistan kärkeen. Tähän päivään mennessä se on myynyt Yhdysvalloissa kultalevyn arvoisesti.
CD-julkaisut
Albumista on julkaistu neljä varsinaista CD-versiota: 1980-luvun puolivälissä julkaistu ensimmäinen CD-versio, vuoden 1989 Mobile Fidelity Sound Labin remasteroima versio, 25-vuotisjuhlapainos bonus-raitojen kanssa (1997) ja 40-vuotisjuhlapainos (2012). Yksikään remasteroitu painos ei sisällä ennenjulkaisematonta musiikkia varsinaisen albumin sessioista. Vuoden 1997 25-vuotisjuhlapainos sisältää bonuksina kappaleen live-version vuodelta 1978 ja yhtyeen jäsenten haastattelun vuodelta 1997. 40-vuotisjuhlapainos sisältää Steven Wilsonin uuden miksauksen albumista sekä DVD:n, jolta löytyy erilaisia miksauksia albumista sekä vuoden 1972 radiomainos. Digitaalisia suoratoistopalveluita varten Anderson jakoi teoksen kahdeksaan erilliseen kappaleeseen, koska hänen mukaansa "nykyajan ihmisillä ei ole aikaa eikä keskittymiskykyä kuunnella teosta kerralla kokonaan, vaan he haluavat sen hallittavina osina".
Kappaleet
A-puoli B-puoli
25-vuotisjuhlapainoksen bonuskappaleet
40-vuotisjuhlapainoksen bonuskappale
40-vuotisjuhlapainoksen digitaalisen version kappalejako
Christiansen
Christiansen tai Kristiansen on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Modeemi
thumb|Sisäisiä modeemikortteja. Vasemmalla [[PCI|PCI-väylään liitettävä softamodeemi, joka käyttää tietokoneen resursseja, ja oikealla omaa älyä sisältävä ISA-väyläinen rautamodeemi.]] thumb|Ulkoinen U.S. Robotics Sportster 14 400 fax-modeemi (1994).
Modeemi (modulaattori/demodulaattori) on laite, joka moduloi digitaalisen signaalin analogiselle siirtotielle ja myös palauttaa (demoduloi) analogisesta signaalista digitaalisen signaalin. Modeemeja käytetään siirrettäessä tietoa esimerkiksi puhelinlinjoilla tai radioteitse (esimerkiksi matkapuhelimet, langattomat lähiverkot, Bluetooth-laitteet). Nykyään yhä useampi laite sisältää modeemin ja joissain laitteissa niitä voi olla monta, esimerkiksi useaa eri tietoliikennestandardia tukevassa matkapuhelimessa tai tietokoneessa.
Sanaa modeemi käytetään kaupallisessa viestinnässä kodin verkkoyhteyden osana käytettävistä laitteista, jotka ovat todellisuudessa esimerkiksi reitittimiä, eivätkä sisällä varsinaisia modeemin toimintoja.
Historia
Ensimmäiset modeemit otettiin käyttöön SAGE-ilmatorjuntajärjestelmässä 1950-luvulla. Niiden kehittäjiin kuului John V. Harrington. Kaupallisia modeemeja tuli markkinoille tietokoneiden yleistymisen myötä 1960-luvulla. Vuonna 1981 julkistettu Hayes Smartmodem ja sen seuraajat vaikuttivat runsaasti BBS-järjestelmien käyttöön ja ylläpitoon.
Unix-koneiden välinen UUCP-verkko toimi pitkälti modeemien varassa. Verkko välitti muun muassa sähköpostia ja Usenet-viestejä. Kiinteiden Internet-yhteyksien käyttöönotto yliopistojen ja verkon solmukohtien välillä vähensi modeemiyhteyksien tarvetta ja ne jäivät yhä enemmän kotikäyttäjien, pienyritysten ja syrjäisempien alueiden yhteysmuodoksi.
Ennen ADSL-yhteyksien yleistymistä vuosituhannen vaihteessa analogiset modeemit olivat ISDN-sovittimen ohella yleisin tapa saada kotiin Internet-yhteys. Analogisten modeemien välityskyky oli hyvillä linjoilla 56/33 kbps, eli päästiin hyödyntämään digitaalisen puhelinverkon yhdelle puhelinyhteydelle varaama kaista kokonaan. Yleensä modeemissa on myös pakkaustoiminto, jolloin pakkaamattomia tekstitiedostoja voi siirtää jopa 300 kbps nopeudella. Nopeus riitti esimerkiksi WWW-selailuun, kunhan isoja kuvia ei käytetty liikaa.
Cpio
cpio on kopiointiin, varmuuskopiointiin ja arkistointiin tarkoitettu Unix-ohjelma sekä sen tuottama tiedostomuoto. Alun perin se oli tehty nauha-arkistointia varten. cpio:n käyttö RPM-paketoinnissa tekee siitä tärkeän arkistointimuodon.
Esimerkkejä
Tehdään arkisto koko kovalevystä sisältöineen: find / -print | cpio -o > backup0.cpio
Modeemi
AT-komennot
pienoiskuva|Selitys äänille, joita modeemi päästää yhteyttä muodostaessaan. Kuva: [[Oona Räisänen ]] Useimpien modeemien toimintoja ohjataan Hayes Microcomputer Productsin vuonna 1981 Hayes Smartmodemin kanssa julkaisemalla AT-komentokielellä (tällöin puhutaan Hayes-yhteensopivuudesta).
Komennot annetaan modeemille annetaan sen komentotilassa pääteohjelmassa. Alla muutama esimerkki, joissa <CR> tarkoittaa Carriage Return -ohjausmerkkiä:
Cpio
Esimerkkejä
Kopioidaan hakemiston /home/user1 sisältö hakemistoon /home/user2: find /home/user1 -print | cpio -vdp /home/user2
Karmea totuus
thumb|Karmea totuus ihmisruumiista (1999).
Brighton Beach
Brighton Beach on Yhdysvalloissa, New Yorkin Etelä-Brooklynissa sijaitseva kaupunginosa. Kaupunginosa on tullut 1970-luvulta lähtien tunnetuksi tiiviinä, entisestä Neuvostoliitosta (etenkin Ukrainasta ja Venäjältä) tulleiden maahanmuuttajien asutuskeskuksena. Kaupunginosan asukasluku on noin 350 000.
Kaupunginosa tunnetaan ravintoloistaan, kahviloistaan ja konserttisaleistaan. Niiden lisäksi siellä sijaitsee monia kulttuuri- ja sivistysseuroja. New Yorkissa Brighton Beachilla on kaikkein kattavin venäjänkielinen palvelujärjestelmä radioasemineen, tv-studioineen, kouluineen ja lastentarhoineen.
Vaikka varakkaimmat Brighton Beachin asukkaat muuttavatkin alueelta New Yorkin, Los Angelesin ja Miamin ylellisiin esikaupunkeihin, Brighton Beach on edelleen suosituin asutuskeskus venäjänkielisten maahanmuuttajien keskuudessa. Alue on suosittu matkailukohde.
Paralympialaiset
thumb|Paralympialaisten tunnus Paralympialaiset ovat kansainväliset vammaisurheilukilpailut, jotka järjestetään kahden vuoden välein vuorotellen kesäisin ja talvisin. Paralympialaisten järjestämistä hallinnoi Kansainvälinen Paralympiakomitea (IPC).
Paralympialaisia edelsivät Englannissa vuodesta 1948 järjestetyt selkäydinvammaisten Stoke Mandeville Games -kilpailut, joita järjesti Sir Ludwig Guttmann.
Nykyisin paralympialaiset järjestetään sekä kesä- että talviolympialaisten jälkeen samoja suorituspaikkoja hyödyntäen. Nimi on johdettu kreikan kielen prepositiosta παρά, pará, joka viittaa paralympialaisten järjestämiseen rinnakkain olympialaisten kanssa. Paralympialaiset järjestetään noin kuukauden kuluttua olympialaisten päättäjäisistä.
La Chapelle-du-Châtelard
La Chapelle-du-Châtelard on kunta Ainin departementissa Rhône-Alpesin hallintoalueella Ranskassa. Kunnassa oli 263 asukasta vuoden 1999 väestönlaskennassa. La Chapelle-du-Châtelardin pinta-ala on 13 neliökilometriä.
Prokris
thumb|right|340px|Prokriin kuolema, [[Piero di Cosimo (noin 1486–1510).]] Prokris oli Ateenan kuninkaan Erekhtheuksen ja Praksithean tytär, joka meni naimisiin Kefaloksen, Deionin pojan kanssa. Prokriilla oli ainakin kaksi sisarta, Kreusa ja Oreithyia.
Toisessa versiossa Kefalos naamioitui palatessaan omasta aloitteestaan, ja viettelyn onnistuttua Prokris pakeni ja palasi vasta Kefaloksen tunnustettua virheensä ja pyydettyä anteeksi ja aneltua tätä palaamaan. Prokris palasi ja antoi Artemiin keihään ja koiran miehelleen ja he elivät onnellisina yhdessä.
Kolmannessa versiossa Prokriin mainitaan saaneen koiran kuningas Minokselta kiitokseksi tautinsa parantamisesta. Zeus oli alun perin antanut koiran Europelle.
Vaikka Kefalos ja Prokris pääsivät sovintoon, oli Prokris oli yhä epäluuloinen. Kun Kefalos eräänä päivänä lauloi hymniä vilvoittavalle tuulelle raskaan metsästyksen jälkeen, ohikulkija kuuli laulun ja luuli Kefaloksen esittävän serenadia rakastajalleen. Prokris sai kuulla tapauksesta ja meni seuraavana päivänä vakoilemaan miestään. Kun Kefalos taas lauloi, Prokris liikahti ja lehtien kahina kantautui Kefaloksen korviin. Tämä heitti erehtymättömän keihäänsä äänen suuntaan luultuaan sitä eläimen aiheuttamaksi ja keihästi siten oman puolisonsa. Kuollessaan miehensä käsivarsille Prokris pyytää tätä olemaan koskaan naimatta Eosta. Tekonsa järkyttämänä Kefalos lähti maanpakoon.
Thespioksen tytär
Prokris oli myös vanhin Thespioksen ja Megameden viidestäkymmenestä tyttärestä, joiden Thespios halusi saavan miespuolisia perillisiä Herakleen kanssa. Prokris synnyttikin yhden yön suhteen tuloksena hänelle kaksoset Antileionin ja Hippeuksen
Mercy (Madame Monsieurin kappale)
Mercy on ranskalaisen yhtyeen Madame Monsieurin esittämä kappale, jolla yhtye edusti Ranskaa vuoden 2018 Eurovision laulukilpailussa.
Kappale kilpaili Euroviisujen finaalissa, jossa se sai 173 pistettä ja saavutti sijan 13.
Listasijoitukset
thumb|left|250px|Madame Monsieur esittämässä kappalettaan Euroviisujen harjoituksissa.
Fukuchiyama
Fukuchiyama on Japanin kaupunki Honshūn saarella Kansain alueella Kioton prefektuurissa. Se sijaitsee sisämaassa prefektuurin pohjoisosan vuoristoalueella Yurajoen varrella. Fukuchiyamassa on 79 206 asukasta (vuonna 2017) ja sen pinta-ala on 552,54 neliökilometriä.
Historia
Fukuchiyaman linnan rakennustyöt aloitettiin 1580, kun aiemmin aluetta hallinnut Yokoyaman linna oli levottomuuksissa valloitettu ja hävitetty. Vuodesta 1600 lähtien silloisen Amadan aluetta hallitsi Fukuchiyaman daimiokunta. 1800-luvun lopulla Amadan keskustaajama-aluetta alettiin nimittää Fukuchiyamaksi. Kaupunkioikeudet Fukuchiyama sai vuonna 1937, toisena Kioton prefektuurissa.
Vuoden 2006 alussa Fukuchiyama liittyi Ōen, Miwan ja Yakunon kuntien kanssa uudeksi Fukuchiyamaksi.
Talous
Osakan alueelle johtavan Maizuru–Wakasa-moottoritien valmistumisen myötä teollisuuslaitokset ovat saaneet paremmat toimintaedellytykset, ja niiden määrä on alkanut kasvaa.
Fukuchiyaman linna
Aiemmin Yokoyaman linnana tunnetun keskiaikaisen linnoituksen rakensi Mitsuhide Akechi uudestaan 1500-luvulla. Tuolloin se myös nimettiin uudelleen Fukuchiyaman linnaksi. Linna on viimeisimmän kerran rakennettu uudelleen vuonna 1986, ja nykyään se toimii museona.
Ōevuori
Ōevuorella sijaitsee retkeilypuisto ja laskettelurinne. Vuoreen liittyy uskomuksia ja tarinoita vuoren haltijoista. Niitä esittävät patsaat vartioivat vuorelle johtavia teitä. Vuoren korkeus on 833 m.
Liikenne
Fukuchiyama on Kitakinkin eli pohjoisen Kansain alueen liikenteellinen solmukohta.
Rautatieyhteydet
thumb|250px|Fukuchiyaman rautatieasema Fukuchiyama on tärkeä rautateiden risteysasema. JR Nishi-Nihon -yhtiön San’in-päälinja yhdistää Kioton ja Fukuchiyaman, josta linja jatkuu edelleen Tottoriin ja aina Shimonosekiin saakka. Fukuchiyama-linja yhdistää Osakan ja Fukuchiyaman. Miyafuku-linja johtaa Miyazuun palvellen erityisesti lomamatkailun tarpeita. Fukuchiyama toimii pääteasemana vielä viidennellekin suunnalle, eli naapurikaupungista Ayabesta risteävälle Maizuru-linjalle.
Kaupungin alueen muut asemat ovat San’in-päälinjalla Ishihara, Kamigawakuchi, Shimoyakuno ja Kamiyakuno. Miyafuku-linjalla on lisäksi yhdeksän pientä asemaa.
Matkapuhelin
Matkapuhelin tarvitsee, toisin kuin lankapuhelin, varastoitua sähköenergiaa toimiakseen: tätä varten matkapuhelimessa on ladattava akku.
Älypuhelimissa on monenlaisia lisätoimintoja kuten internetin käyttö, valokuvien ottaminen ja lähettäminen, pelien pelaaminen ja musiikin tai radion kuuntelu. Niissä on myös paljon yritysten ja yksittäisten käyttäjien tekemiä muita sovelluksia, kuten puhelimen maantieteellisen sijainnin määrittämiseen perustuvat navigointiohjelmat.
Fukuchiyama
Maantieyhteydet
Fukuchiyaman kautta kulkee Maizuru–Wakasa-moottoritie, joka johtaa Osakan seudulle.
Matkapuhelin
Matkapuhelinta kutsutaan yleisesti kännykäksi, joka on Nokian vuonna 1989 rekisteröimä tuotemerkki.
Matkapuhelinten määrä
Maailmassa oli noin 4,6 miljardia matkapuhelinliittymää vuoden 2009 lopussa Kansainvälisen televiestintäliiton ITU arvion mukaan, ja matkapuhelimen käyttäjiä arvioitiin olevan yli neljä miljardia.
Fukuchiyama
Maantieyhteydet
Valtakunnallisista tärkeistä maantiereiteistä kaupungissa kohtaavat valtatiet numero 9 ja 176.
Matkapuhelin
Matkapuhelimen kehitys
thumb|150px|[[Nokia 3310 oli Suomen yleisin puhelin (5,1 %) jo vuonna 2007, jolloin Suomen noin neljästä miljoonasta matkapuhelimesta 86 % oli Nokioita.]]
Radiopuhelimia on käytetty pitkään 1900-luvulta lähtien ensin erilaisina kokeiluina ja myöhemmin etenkin toisessa maailmansodassa. Historian ensimmäiset matkapuhelimet täyttivät auton tavarasäiliön eivätkä olleet helposti kannettavissa. Siviilikäyttöön matkapuhelimet saatiin laajemmin 1950-luvulta lähtien, kädessäpidettäviä matkapuhelimia oli saatavilla vuodesta 1973 alkaen.
Vuonna 1960 avattiin Ruotsissa maailman ensimmäinen osittain automatisoitu autoradiopuhelinjärjestelmä MTA. Autoradiopuhelimet perustuivat vielä putkiradiotekniikkaan ja releisiin. Puhelimen autoon asennettava laitteisto painoi tuolloin yhteensä 40 kiloa. Vuonna 1962 esiteltiin modernisoitu versio MTB, joka perustui transistoritekniikkaan. Vuonna 1971 julkaistua MTD-versiota myytiin huomattavasti enemmän kuin aikaisempaa. Suomessa avattiin vuonna 1971 käsivälitteinen valtakunnallinen Autoradiopuhelin (ARP) -verkko, jolla oli noin 11 000 käyttäjää vuonna 1976 ja 35 000 viimeisenä toimintavuonna 1986.
Motorolan tutkijaa ja johtajaa Martin Cooperia pidetään ensimmäisen käytännöllisen kädessäpidettävän matkapuhelimen eli käsipuhelimen kehittäjänä. Motorola ja Bell Labs olivat käyneet kovaa keskinäistä kilpajuoksua matkapuhelimen kehittämisessä. Lopulta 3. huhtikuuta 1973 Cooper soitti kilpailijalleen, Bell Labsin Joel S. Engelille raskaalla, mutta kädessä pidettävällä matkapuhelimellaan, jota myöhemmin valmistettiin nimellä Motorola DynaTAC. DynaTAC ei vielä tuolloin ollut kaupallinen tuote, vaan se ilmestyi markkinoille vasta vuonna 1984.
Suomalainen Salora valmisti maailman ensimmäisen kaupallisen kannettavan matkapuhelimen vuonna 1974. Kyseessä oli Suomen ARP-verkossa toimiva SRP-24, joka painoo viisi kiloa ja jonka akku kesti noin työpäivän. Laitteen ansiosta Salorasta tuli Suomessa matkapuhelinten markkinajohtaja.
Maailman ensimmäinen automaattinen matkapuhelinverkko avattiin Japanissa vuonna 1979. NTT oli rakentanut ensimmäisen sukupolven (1G) matkapuhelinverkon Tokion kaupunkialueelle. Viidessä vuodessa verkko laajeni kattamaan koko Japanin väestön. Vuonna 1981 avattiin samantyyppinen pohjoismainen NMT-verkko Norjassa, Ruotsissa, Suomessa ja Tanskassa. Saudi-Arabia oli tosin ehtinyt avata oman NMT-450 verkkonsa kaupalliseen käyttöön jo kuukautta ennen Pohjoismaita. NMT oli maailman ensimmäinen matkapuhelinverkko, joka mahdollisti puhelimen käyttämisen ulkomailla eli verkkovierailun (roaming).
Matkapuhelimet olivat vielä 1980-luvulla niin kalliita, että niitä käyttivät lähinnä varakkaat yrittäjät. Esimerkiksi vuoden 1987 Mobira Cityman maksoi kokonaiset 24 000 markkaa, mikä vastaa vuoden 2018 rahassa rahanarvokertoimella korjattuna yli 7 400 euroa.
Motorola oli matkapuhelintekniikan uranuurtaja, joka vaikutti suuresti matkapuhelimien kehittymiseen malleillaan Motorola MicroTAC, jossa oli kansi näppäimistön suojana, ja erityisesti vuoden 1996 mallillaan Motorola StarTAC, joka oli ensimmäinen suuren yleisön suosion saanut matkapuhelin.
Yhdysvaltain ensimmäinen 1G-verkko oli nimeltään Advanced Mobile Phone System (AMPS) ja se avattiin Chicagossa vuonna 1983. Useat muutkin maat avasivat omia matkapuhelinverkkojaan 1980-luvulla.
Ensimmäisen yhä käytössä olevan toisen sukupolven (2G) verkon avasi kaupalliseen käyttöön vuonna 1991 suomalainen Radiolinja, joka on sittemmin sulautunut osaksi Elisaa. Tuolloin käyttöön otettiin digitaaliset GSM-matkapuhelinverkot. Suomessa se merkitsi myös kilpailun alkamista matkapuhelinmarkkinoilla, sillä aiemmin niitä oli hallinnut yksinään Tele NMT450- ja NMT-900 -verkoillaan.
Vuonna 2001 japanilainen NTT avasi ensimmäisen kaupallisen WCDMA-standardiin perustuvan kolmannen sukupolven (3G) matkapuhelinverkon.
3G-verkkojen perusominaisuuksia ovat nopeat datayhteydet, jotka on toteutettu HSPA-perheen HSDPA ja HSUPA-tekniikoilla. Näitä kutsutaan vaihtelevasti nimillä 3.5G, 3G+ ja turbo 3G. Datansiirtonopeuksia on ennestään nopeuttanut LTE-tekniikka, jota on kutsuttu myös nimellä 3.9G.
3G:n jälkeen ovat tulleet neljännen ja viidennen sukupolven 4G- ja 5G-verkot.
Kuudennen sukupolven (6G) verkot ovat kehityksen alla ja niiden arvioidaan tulevan vuoden 2030 aikoihin tai hieman aikaisemmin.
Matkapuhelintyyppejä
thumb|Simpukkapuhelin avattuna.
Matkapuhelimen perustyyppi on nykyään GSM-puhelin, jolla voi soittaa ja lähettää sekä vastaanottaa tekstiviestejä. Uudemmissa malleissa puhelin voi valita useammasta eri taajuusalueesta, jolloin kyseessä on kaksi-, kolmi- tai jopa nelitaajuuspuhelin. Yksinkertaista matkapuhelimen Internet-selailua varten kehitettiin WAP-puhelimet, kuten Nokia 7110 vuodelta 1999, joka perustui paljolti Nokia 6150:n tekniikkaan.
Seuraavana kehitysvaiheena olivat GPRS-matkapuhelimet, joiden pakettikytkentäinen tietoliikenneratkaisu mahdollisti puhelukanavan varaavaa piirikytkentäistä datasiirtoa joustavamman ratkaisun tiedonsiirrolle esimerkiksi WAP:ia varten. Manner-Suomeen kolmelle televerkko-operaattorille valmistuivat GPRS-verkot keskikesäksi 2001 ja ne olivat maanlaajuiset niin kuin GSM-verkot muutoinkin.
Seuraavat kehitysvaihe GPRS:ää nopeamman EGPRS:n eli EDGE:n myötä olivat kamerapuhelimet, joista alkoi kehittyä multimediapuhelimia. Kun tietoliikenne ja puhe alkoivat siirtyä 3G-verkossa, tuli musiikin ja musiikkivideoiden lataaminen mielekkääksi. Multimediapuhelimen vei melko pitkälle Sony Ericsson, jossa ruotsalaisen puhelinyritys Ericssonin kumppanina oli japanilainen viihde-elektroniikkayritys Sony. Samaan aikaan, kun mediapuhelimet yleistyivät, alettiin edullisempiin malleihin lisätä viihdytykseksi FM- eli ULA-radio, vaikkei puhelimissa ollut 3G:tä eikä kameraa. 2010-luvun alusta älypuhelimet ottivat markkinoilla entistä suuremman roolin ja lopulta valtasivat ne niin kutsutuilta peruspuhelimilta. Älypuhelimia myytiin peruspuhelimia enemmän ensimmäistä kertaa vuonna 2013.
Tuoteryhmiä
Matkapuhelinten määrän moninkertaistuttua alkoivat laitteet erota toisistaan niihin liittyvien ominaisuuksien perusteella. Tavallisia, pääasiassa vain puheluiden soittamiseen tarkoitettuja puhelimia on kutsuttu peruspuhelimiksi, kuten esimerkiksi Nokian 1000-sarja. Halvan hinnan avulla niitä pyrittiin markkinoimaan kehitysmaihin. Samankaltaisia, tosin ominaisuuksiltaan monipuolisempia, olivat Nokian 2000- ja 3000-sarjat.
Kamerapuhelimiksi sanotaan matkapuhelimia, joissa on digitaalikamera. Digitaalikamera sisältyy hyvin moniin tavallisiin puhelimiin, mutta kameran tarkkuus on parantunut VGA:sta useiden miljoonien pikselien kameroihin. Samalla myös videoleikkeet ovat kehittyneet näiden myötä.
Multimediapuhelimiksi sanottiin matkapuhelimia, joissa oli yleensä digitaalikamera sekä riittävästi sisäänrakennettua tai SD-muistia musiikki- tai videotiedostojen tallentamiseen. Sonyn kautta viihde-elektroniikan kokemusta hankkinut Sony Ericsson sekä Nokia toivat 2000-vuosikymmenen puolivälissä markkinoille runsaasti tämän tyyppisiä laitteita. Näitä olivat mm. Nokia N93, SonyEricsson K750 ja SonyEricsson K800. 2010-luvun puolivälissä käytännössä halvimmatkin älypuhelimet oli varustettu monipuolisilla multimediatoiminnoilla, joten nimitys on jäänyt vähitellen pois käytöstä.
Älypuhelimiksi kutsutaan sellaisia matkapuhelimia, joille on ominaista saatavilla oleva laaja valikoima monipuolisia sovelluksia, mediantoisto sekä nopeat Internet-yhteydet matkapuhelin- tai WLAN-verkkojen avulla.
Muotoilun mukaan
Aikaisemmin matkapuhelimissa ei ollut monia tyyppejä samalla perustekniikalla. Varhaiset matkapuhelimet olivat ajoneuvoon kiinteästi asennettavia kokonaisuuksia, jotka käsittivät yleensä radio-osan ja kojelautaan asennetun luurin. NMT-puhelimien myötä puhelimen saattoi ottaa autosta mukaansa, salkkumallinen puhelin sisälsi radion, akun ja luurin. Vasta kädessäpidettävien matkapuhelimien yleistyttyä muotoilu loi toisistaan eroavia tyyppejä. Matkapuhelimia oli suorakaiteen muotoisia ja läppätyyppisiä, missä näppäimistöjä suojasi aukikäännettävä kansi. Ulosvedettävä antenni oli pakollinen ominaisuus USAssa, sillä käyttäjät vaativat sen. Monissa TV-sarjoissa ja elokuvissa kuvattiin tarkasti miten sankari veti antennin ulos ja vastasi puheluun.
Nokia oli jo 1990-luvulla maailmanlaajuisesti merkittävä valmistaja ja sen tuotteet hallitsivat aikakautensa muotoilutrendejä matkapuhelimissa. Nokia ryhtyi pienentämään suorakaiteen muotoisia puhelimiaan, ensimmäinen ”käsikapula” oli Nokia 1011, joka oli varsin kookas. Se oli ensimmäinen massatuotettu GSM-puhelin. Sitä seurasivat 2010 ja Nokia 2110, joista varsinkin jälkimmäinen ”ventti-kymppi” oli menestys, ja muotoilijansa Frank Nuovon yksi parhaista töistä. Puhelimien taidokkaat vaihtokuoret, muun muassa puujäljitelmä, olivat suuri menestys. Nokia 2110 -puhelinta myytiin myös Mobira 5000- ja Philips-/Technophone-nimillä hieman erilaiseksi muotoiltuna, muun muassa näyttö oli erilainen.
Näitä seurasivat 1630 ja 8110 eli ”banaani” ja tuloksena oli yhdellä kädellä läppää kääntämättä käytettävä suklaapatukkapuhelin. 1630 oli maailman ensimmäinen puhelin, johon oli tarjolla aurinkokennolla varustettu akku, ja 8110:n akut olivat edistyksellisiä litium-akkuja.
Pian näiden jälkeen Nokia toi markkinoille 5110-puhelimen, jossa kuoret olivat helposti vaihdettavissa ilman työkaluja, sekä 6110-mallin, joka oli edellisen luksusmalli, sekä pian sen jälkeen kaksitaajuuspuhelin 6150:n, joka toimi sekä GSM 900 että GSM 1800 -verkoissa. 6110:n erikoisuus oli kuoren valon suunnan mukaan muuttuva väri.
Näitä seurasi 7110, jossa oli ”peukalopyörä” ja 6200-sarja sisäisillä antenneilla ja sittemmin Bluetooth-ominaisuuksilla.
Varsinaisia erikoisuuksia olivat pienet puhelimet 8210 ja kromattu 8850, joka ei ollut varsinainen myyntimenestys heikohkon toiminnallisuuden takia, sekä titaanikuorinen 8920. Samoihin aikoihin Nokia toi markkinoille Communicator-tuoteperheen, joka on kehittynyt alun suuresta ja kömpelöstä mallista yhdeksi markkinoiden myydyimmäksi malliksi, ja jonka muotoilu on koko ajan seurannut samaa linjaa.
Sittemmin Nokialla on ollut useita markkinoita haastavia malleja, vedenpitäviä, mutta 7280 ja 7380 erottuvat massasta, koska niissä ei ole perinteistä näppäimistöä vaan valintakiekko.
Erityisesti Samsung toi vuosituhannen alkuvuosina Aasian markkinoille uusia läppäpuhelimia, jotka olivat kooltaan pieniä ja paksuja. Niitä alettiin kutsua simpukkapuhelimiksi. Nokia myöhästyi tästä muodista ja menetti sen vuoksi markkinaosuuttaan kahdesta kolmeen prosenttiyksikköä. Simpukkapuhelimeen on usein helpompi vastata vaikkapa sormikkaat kädessä, sillä ne on yleensä suunniteltu niin, että kun läppä avataan, aukeaa myös linja.
2010-luvun alussa myytiin Euroopassa älypuhelimia jo enemmän kuin peruspuhelimia. Älypuhelimien muotoilu ja ulkonäkö muistuttavat eri valmistajilla huomattavasti toisiaan. Tyypillinen nykyaikainen älypuhelin on alle yhden senttimetrin paksuinen suorakaiteen muotoinen laatta ja sen näyttöruutu peittää laitteen etupuolen lähes kokonaan.
Käyttöjärjestelmän mukaan
Nykyisin matkapuhelimissa ja erityisesti älypuhelimissa niihin asennetun käyttöjärjestelmän merkitys on huomattava. Aikaisemmin kuluttaja ei yleensä tiennyt mikä käyttöjärjestelmä puhelimessa oli eikä sillä ollut vaikutusta valintoihin laitetta ostettaessa. Nykyisin aivan halvimpia peruspuhelimia lukuun ottamatta kuluttaja valitsee laitteen ostaessaan käyttöjärjestelmien ja niiden ympärille rakennettujen ekosysteemien välillä. Ekosysteemi käsittää käyttöjärjestelmän ohella muun muassa sen tukemat sovellukset ja sovelluskaupat, joissa sovelluksia on mahdollisuus selata ja hankkia. Nykyisin yleisimpiä älypuhelimien käyttöjärjestelmiä ovat Android, iOS ja Windows Phone. Sovellukset eivät ole keskenään yhteensopivia käyttöjärjestelmien välillä. Sovelluksista yleensä onkin oma versio kullekin käyttöjärjestelmälle erikseen.
Matkapuhelinstandardeja
Nykyään käytetyin matkapuhelinteknologia on GSM. Se tunnetaan niin sanottuna toisen sukupolven (2G) teknologiana. Sitä ennen Suomessa oli käytössä ensimmäisen sukupolven analoginen NMT-tekniikka. Matkapuhelimilla toimivassa tiedonsiirrossa nykyään yleisin tekniikka on GPRS, joka mahdollistaa huomattavasti aiempaa nopeamman ja halvemman tiedonsiirron matkapuhelimiin. GPRS on niin sanottua 2,5. sukupolvea, eli 2,5G. Seuraavasta sukupolvesta, eli 3G, on olemassa useampia kilpailevia standardeja, joista yleisimmät ovat Euroopassa suosittu UMTS ja Pohjois-Amerikassa, Japanissa ja Korean tasavallassa suosittu CDMA2000. Neljännen sukupolven standardeja (4G) ovat muun muassa LTE ja erityisesti sen kehittyneempi versio LTE-Advanced.
Muita sovelluksia
Matkapuhelin voi toimia myös maksulaitteena. Tätä käyttöä kutsutaan mobiilimaksamiseksi. Vuodesta 2010 lähtien useat uudet matkapuhelinmallit on varustettu NFC-sirulla, jolloin matkapuhelimella voidaan maksaa esimerkiksi julkisen liikenteen matkalippu. Aiemmin tämä on tapahtunut tilaamalla se tekstiviestinä puhelimeen, NFC-sirulla se tapahtuu viemällä puhelin lähelle maksulaitetta. NFC-ominaisuutta voi hyödyntää myös matkakortin tietojen tarkistamiseen asentamalla älypuhelimeensa siihen tarkoitettu sovellus.
Matkapuhelinten valmistus
Matkapuhelimien valmistuksessa käytetään robotteja ja automaattisia tuotantolinjoja. Suomalaiset JOT Automation ja Elektrobit olivat maailman johtavia matkapuhelinten valmistuksessa käytettävien koneiden tuottajia. Suomi oli vielä 2000-luvun alkuun saakka yksi merkittävistä matkapuhelimien valmistusmaista. Nykyään matkapuhelimien valmistus on siirtynyt pääasiassa Itä-Aasian maihin.
Matkapuhelimien terveysvaikutukset
Suomen sosiaali- ja terveysministeriö on määrännyt asetuksella, että Suomessa myytävien matkapuhelinten SAR-arvo saa olla enintään kaksi wattia kilolle.
Sveitsin kansanterveyslaitos julkaisi vuonna 2018 tutkimuksen, jonka mukaan matkapuhelimeen puhuminen heikentää teini-ikäisten visuaalista muistia. Vaikutus oli selvin niillä tutkimukseen osallistuneilla, jotka pitivät puhelinta oikealla korvalla. Tämän ajatellaan selittyvän sillä, että oikea aivopuolisko vastaa visuaalisesta hahmottamisesta. Tutkimusta pidetään luotettavana, koska käyttötiedot kerättiin suoraan operaattoreilta.
Maailman terveysjärjestön alainen Maailman syöpätutkimuksen kattojärjestö IARC (The International Agency for Research on Cancer) varoitti vuonna 2011, että matkapuhelimen käyttö voi aiheuttaa syöpää. Perusteluna oli langattomien puhelinten käyttöön yhdistetty kohonnut aivosyöpäriski. Syöpävaarallisuusluokittelussa matkapuhelinsäteily luokitellaan luokkaan 2B, mahdollisesti syöpää aiheuttavat aineet. Luokkaan 2b kuuluvat aineet, joista on vain vähän näyttöä karsinogeenisyydestä eläimille ja ei riittävää näyttöä karsinogeenisyydestä ihmisille, tai vain vähän näyttöä karsinogeenisyydestä ihmisille ja ei riittävää näyttöä karsinogeenisyydestä eläimille.
Nykyisten tutkimusten seuranta-ajat eivät ole riittävän pitkiä osoittamaan mahdollista syöpäriskiä kokonaisuudessaan, koska syövän kehittyminen kestää vähintään kymmenen, joskus kaksi- tai kolmekinkymmentä vuotta.
Matkapuhelin liikenteessä
Suomessakin matkapuhelimen käyttö on sallittu autossa vain handsfree-apulaitteen avulla.
Pitsiturnaus
thumb|Kärppien pelaajat tuulettamassa maalia Pitsiturnauksessa vuonna 2009. Pitsiturnaus on Raumalla perinteisesti Pitsiviikon aikana järjestetty jääkiekkoturnaus. Turnausta on pelattu vuodesta 1993 lähtien, joten vuonna 2013 turnaus pelattiin 20. kerran. Turnaus järjestetään Äijänsuon jäähallissa.
Turnaukseen ovat perinteisesti osallistuneet ainakin Rauman Lukko, Porin Ässät ja Turun Palloseura. Useimmin turnauksen on voittanut Lukko, kahdeksan kertaa. Ensimmäinen ulkomaalaisjoukkue turnauksessa oli venäläinen VVS Samara vuonna 1999. Ainut ulkomaalainen voittaja on vuodelta 2002, jolloin venäläinen PHK TsSKA Moskova voitti turnauksen. Sama joukkue osallistui turnaukseen myös vuonna 2003, jolloin Lukko oli finaalissa parempi. Moskovalaisjoukkuetta valmensi molempina vuosina Vasili Tihonov, joka muistetaan suomalaisista kiekkokaukaloista Porin Ässien ja Lukon valmentajana.
Erikoista pitsiturnauksessa on se, että Ässät ja Lukko on aina "arvottu" samaan lohkoon. Turnauksen peleissä on myös joskus testattu jääkiekon SM-liigaan ehdotettuja sääntöuudistuksia, kuten suurempia maaleja. Vuonna 2006 turnausta ei pelattu halliremontin takia, mutta tuolloin pelattiin Äijänsuon avajaisturnaus, jossa HC Pardubice voitti Ässät finaalissa 7–3. Lukko tuli kolmanneksi voitettuaan sijoitusottelussa Bluesin 5–4.
Vuodesta 2010 lähtien turnaus on järjestetty Pitsiviikon jälkeen, sillä SM-liigan sääntöuudistus kieltää harjoitusottelut heinäkuussa, jonka lopussa pitsiviikko pidetään. Nykyään Pitsiturnaus pelataan elokuun ensimmäisenä perjantaina.
Näin pelataan
Turnaukseen osallistuu kuusi joukkuetta. Joukkueet arvotaan kolmen joukkueen lohkoihin, joissa ne pelaavat kerran toisiaan vastaan. Molemmista lohkoista kaksi parasta pääsee semifinaaleihin, joiden voittajat menevät finaaliin. Peliaika alkulohkoissa ja semifinaaleissa on 2x15 min ja finaalissa 2x20 min. Pronssista ei pelata.
Julius Servianus
Gaius Julius Servilius Ursus Servianus (45–136) oli roomalainen sotilas ja poliitikko. Hän oli kotoisin Hispaniasta.
Luettelo pikkuplaneetoista: 130001–131000
Tämä on luettelo Aurinkokunnan numeroiduista pikkuplaneetoista numerojärjestyksessä alkaen 130001:stä ja päättyen 131000:een. Kokonaisen luettelon löytää katsomalla Luettelo pikkuplaneetoista.
Julius Servianus
Servianus meni naimisiin Hadrianuksen siskon Aelia Domitia Paulinan kanssa ennen vuotta 98. Servianus oli 30 vuotta vaimoaan vanhempi. Pari sai yhden lapsen, Julia Serviana Paulinan. Servianus oli kahdesti konsuli Trajanuksen aikana ja kerran Hadrianuksen aikana. Trajanus nimitti hänet German Inferiorin kuvernööriksi vuonna 98. Myöhemmin Trajanus teki Servianuksesta tärkeämmän Pannonian kuvernöörin. Trajanus kuoli 8. elokuuta 117 ja hänen seuraajakseen tuli Servianuksen lanko Hadrianus.
Suuria unelmia
Suuria unelmia on vuonna 2017 julkaistu kirja, jonka tekstit toimitti Anu Ubaud.
Kirja kertoo kymmenen julkisuuden henkilön tarinan siitä, kuinka he saavuttivat omat unelmansa. Kirja on suunnattu erityisesti nuorille. Kirjassa nousevat esille etenkin unelmointi, rohkeus, uskallus, itseluottamus, odotukset, motivaatio, itsetunto, tahto, kunnianhimo sekä sinnikkyys. Kirjassa esitellään Jenni Vartiaisen, Jaajo Linnonmaan, Robinin, Cheekin, Elastisen, Peetu Piiroisen, Kiira Korven, Samu Haberin, Roope Hintzin sekä Tuija Pehkosen tarinat. Kirjan kuvat ovat olleet myös osa Suuria unelmia -valokuvanäyttelyä. Kirjan valokuvat ottanut Anthony Ubaud on itse kasvanut SOS-Lapsikylän sijaiskodissa, ja kirja on osa SOS-Lapsikylän Suuria unelmia -kampanjaa. Osa kirjan tuotoista lahjoitetaan SOS-Lapsikylälle.
Aleksandr Sokurov
Aleksandr Sokurov (14. kesäkuuta 1951 Podorviha, Neuvostoliitto) on venäläinen elokuvaohjaaja. Hänen tuotannostaan löytyy lyhyitä ja pitkiä fiktioita, dokumentteja kuin myös dokumentin ja fiktion sekoituksia.
Sokurovin tunnetuin teoskokonaisuus lienee yksilön ja vallan välistä suhdetta analysoiva tyrannitetralogia. Sen aloittanut Moolok kertoo Hitleristä ja sitä seuranneessa osassa Telets on kyse Leninistä. Kolmas osa Solntse kertoo Hirohitosta. Sarjan neljäs osa käsittelee aiemmista poiketen fiktiivistä henkilöä, sillä se pohjautuu Goethen Faustiin. Sokurovin Faust palkittiin vuonna 2011 Venetsian elokuvajuhlien Kultaisella leijonalla.
Sokurovin tuotannossa erottuvat myös elegioiksi kutsutut essee-elokuvat, kuten Itäinen elegia, Venäläinen elegia, Neuvostoelegia ja Pietarilaiselegia. Hänen elokuvistaan Tikhiye stranitsy (Kuiskaavat sivut) on mukaelma Dostojevskin teoksesta Rikos ja rangaistus. Sokurovin dokumenteista Uzel (Solmu) kertoo Aleksandr Solženitsynistä.
Sokurov syntyi Baikaljärven tienoilla Siperiassa. Hän alkoi opiskella Gorkin yliopistossa historiaa, mutta siirtyi sieltä Moskovan elokuvakorkeakouluun (VGIK) opiskelemaan Aleksandr Zguridin ja Andrei Tarkovskin johdolla. Tarkovski auttoi häntä saamaan työpaikan Lenfilmin studioilta.
Fujinami
Fujinami (, ’vistaria-aallot’) oli keisarillisen Japanin laivaston Yūgumo-luokan hävittäjä toisessa maailmansodassa.
Mänttä
thumb|Mäntän paperitehdas Mänttä on Mänttä-Vilppulan kaupungin keskustaajama ja entinen Suomen kaupunki Pirkanmaalla, Keski-Suomen maakunnan rajalla. Taajamassa asui vuoden 2017 lopussa 7 591 asukasta. Taajama ulottuu osin myös Jämsän kaupungin alueelle.
Vuonna 2009 silloinen Mäntän kaupunki yhdistyi naapurinsa Vilppulan kanssa niin, että Mänttä liitettiin Vilppulan kuntaan ja laajentuneen kunnan nimeksi tuli Mänttä-Vilppulan kaupunki. Vaakunaksi valittiin Vilppulan kunnan vaakuna ja hallinnon keskuspaikaksi Mänttä.
Ennen kuntaliitosta Mäntän kaupungissa asui 0 ihmistä, ja sen pinta-ala oli 0 km2, josta 0 km2 oli vesistöjä. Väestötiheys oli 0 asukasta/km2. Mäntän naapurikuntia olivat Vilppulan lisäksi Jämsä ja Keuruu.
M/S Aurora af Helsingborg
M/S Aurora af Helsingborg on matkustajia ja autoja kuljettava laiva (ropax), joka liikennöi Ruotsin Helsingborgin ja Tanskan Helsingørin välillä. Liikennettä hoitaa Scandlines-yhtiö. Laiva rakennettiin Norjassa Tangen Verft A/S -telakalla Kragerössä ja varusteltiin Tomrefjordenissa Langsten Slip & Båtbyggeri nimisessä yrityksessä.
Mänttä
Mänttä on merkittävä suomalainen teollisuuspaikkakunta. Se syntyi Serlachiuksen suvun perustaman paperitehtaan ympärille, joka kuuluu nykyään Metsä Groupiin. Serlachiuksen nimi näkyy edelleen kaupungin tunnetuissa museoissa: Serlachius-museo Gustaf esittelee teollisuushistoriaa ja Serlachius-museo Gösta on tunnettu klassisen ja modernin taiteen keskus.
M/S Aurora af Helsingborg
Alus voi kuljettaa 1 250 matkustajaa ja 240 henkilöautoa. Autokaistojen pituus on 539 kaistametriä ja raiteiden pituus 260 metriä.
Mänttä
Mänttä on myös tunnettu taide- ja kulttuurikaupunki. Valtakunnallisesti tunnettuja mänttäläisiä kulttuuritapahtumia ovat Mäntän kuvataideviikot ja Mäntän musiikkijuhlat. Vuonna 2006 Mänttä myös tavoitteli Suomen ehdokkuutta vuoden 2011 Euroopan kulttuuripääkaupungiksi. Vuonna 2021 nykyinen Mänttä-Vilppula kilpaili yhdessä Tampereen ja neljäntoista pirkanmaalaisen kunnan kanssa pääsyä Euroopan kulttuuripääkaupungiksi vuodelle 2026.
Luonto
Mäntän keskusta sijaitsee Keurusselän ja Kuoreveden välisellä kannaksella, jonka poikki Keuruun reitin vedet laskevat kohti Ruovettä. Alue on tyypillistä Järvi-Suomea ja neljännes entisen kaupungin kokonaispinta-alasta onkin vettä. Keurusselästä vedet purkautuvat Vuollesalmen ja Virtasalmen kautta Koskelanlampeen ja siitä edelleen Mäntänkoskea myöten Mäntänlahteen, jossa niihin yhtyvät Kuorevedeltä tulevat vedet. Mäntän tunnetuin luonnonnähtävyys on 190 metrin korkeudelle merenpinnasta ulottuva Mäntänvuori näkötorneineen. Vuori ympäristöineen rauhoitettiin luonnonsuojelualueeksi vuonna 1946.
Kulttuuria
Mäntässä on asukasmääräänsä nähden suhteellisen runsas koulutustarjonta. Mäntän lukiossa opiskelee vuosittain noin 250 opiskelijaa ja SASKY koulutuskuntayhtymään kuuluvassa Mäntän seudun koulutuskeskuksessa vielä enemmän useilla aloilla. Tampereen ammattikorkeakoulun Mänttä-Vilppulan yksikössä koulutetaan tradenomeja, sairaanhoitajia ja tuotantotalouden insinöörejä.
Serlachius-museoiden lisäksi Mäntässä on kulttuurikeskus Pekilo, joka saa nimensä selluloosatehtaan historiaan vaikuttavan pekilosienen mukaan.
TUL:n urheiluseura Mäntän Valo on laaja yleisseura.
Ruokakulttuuri
Mäntän pitäjäruoiksi nimettiin 1980-luvulla hilpakkavelli eli luusoppa, rusinasoppa sekä pannukakko.
Kaupunginosia ja asutusalueita
Alaranta, Aravala, Asemankulma, Isoniemi, Joenniemi, Juhola, Keikanniemi, Keskikauppala, Koskela, Kukkarokivi, Käänninniemi, Länsi-Koskela, Moisio, Monhanrinne, Mustalahti, Mäkikylä, Pättiniemi, Raja-aho, Rusinniemi, Savosenmäki, Seppälä, Sillanpää, Tammikangas, Tammiranta, Vuohijoki, Vuohimetsä, Vuorenalusta.
Historia
Nimi Mänttä on peräisin alueen vanhimmasta talosta, jonka Tuomas Niilonpoika Mäntsä (1570–1618) perusti Sääksmäen erämaahan Keurukoskelle. Mänttä kuului vuoteen 1604 saakka kirkollisesti Sääksmäen pitäjään, jonka erämaa-aluetta se oli ollut keskiajalta saakka. Ruoveden yhteydessä se joutui vuonna 1628 Keuruun kappeliseurakuntaan, joka itsenäistyi omaksi seurakunnaksi vuonna 1651. Hallinnollisesti Mänttä erotettiin Längelmäestä vuonna 1776 ja liitettiin Keuruun pitäjään ja samalla Vaasan lääniin. Kun Vilppulan seurakunta itsenäistyi Ruovedestä vuonna 1904, siihen liitettiin myös Mänttä, joka näin palasi Hämeen lääniin.
Valtio perkautti Mäntänkosken vuosina 1833–1834. Sihteeri Gustaf Hobin vuokrasi koskessa olleet myllyt vuosiksi 1854–1855 ja perusti kosken alajuoksulle vuonna 1854 sahan, jonka hän myi kapteeni Anselm Grahnille vuonna 1859. Grahn rakennutti sahan yhteyteen myllyn ja myi sahan helsinkiläiselle kauppaneuvos C. W. S Sundmanille vuonna 1861. Tuomari A. Palmfelt oli jo vuosina 1853–1854 vuokrannut Mäntänkosken läntisen haaran ja perustanut yhdessä vuorimestari Fredrik Tengströmin kanssa kosken varrelle pienen pajan. He myivät vuokraoikeutensa vuonna 1857 kauppaneuvos Henrik Borgströmille, joka myi ne edelleen apteekkari Gustaf Adolf Serlachiukselle vuonna 1868. Serlachius rakennutti samana vuonna läntisen haaran partaalle puuhiomon, mistä alkoi Mäntän teollisuuden varsinainen kehitys. Liikenneyhteydet Mänttään olivat aluksi huonot, kunnes laivaliikenne Vilppulaan alkoi vuonna 1870 ja Tampere–Haapamäki-rata valmistui vuonna 1883. Samaan aikaan rakennettiin myös maantie Ruovedeltä Mäntän kautta Keuruulle. G. A. Serlachius rakennutti vuosina 1895–1897 kapearaiteisen rautatien Vilppulan rautatieasemalta Mänttään; rata muutettiin normaalilevyiseksi vuonna 1930. Henkilöliikenne Mäntän radalla lopetettiin ja siirrettiin linja-autoilla hoidettavaksi vuonna 1953.
thumb|right|Mäntän kolme ensimmäistä kauppalanjohtajaa 1960-luvun vaihteessa: Paavo Myllymäki, Rudolf Peltonen ja [[Keijo Liinamaa.]] Mäntänkosken äärelle kehittynyt tehdasalue erotettiin Vilppulasta omaksi seurakunnakseen vuoden 1921 alusta, ja samana vuonna valtioneuvosto määräsi Mäntän taajaväkiseksi yhdyskunnaksi. Itsenäiseksi kunnaksi Mänttä erotettiin vuoden 1922 alusta lähtien. Yhdyskunnan itsenäistyessä siellä oli 2 733 asukasta, mutta vuonna 1930 jo 3 620 asukasta. Mäntän seurakunnan kirkkona toimi alkuvuosina Pelastusarmeijalta vuokrattu kokoushuone, kunnes vuonna 1928 valmistui Serlachius Oy:n lahjoitusvaroin arkkitehti Wäinö Palmqvistin suunnittelema kirkko. Mäntästä tuli kauppala 1948 ja kaupunki 1973.
Kansalaissodan aikana 1918 Vilppulasta tulleet punakaartilaiset piirittivät Mäntän suojeluskunnan. Suojeluskuntalaiset ja Keuruulta tulleet apujoukot hyökkäsivät 11. helmikuuta tehdaskylää vastaan, jolloin punaiset joutuivat perääntymään Vilppulaan. Tämän jälkeen Mäntästä tuli valkoisen armeijan joukkojen kokoamispaikka.
Talvisodan aikana 20. tammikuuta 1940 Neuvostoliiton ilmavoimat tekivät pommihyökkäyksen Mänttään. Itse tehdasalue säästyi tuhoilta, mutta ympäristön asuinalueella neljä ihmistä sai surmansa ja useita haavoittui.
Tunnettuja mänttäläisiä on muiden muassa jääkiekkoilija Risto Siltanen, joka pelasi Mäntän jääkiekkojoukkue KiePossa eli Mäntän Kiekko Pojissa, sekä varatuomari Keijo Liinamaa, joka toimi Mäntän kauppalanjohtajana, valtakunnansovittelijana kahteen otteeseen ja Suomen toistaiseksi viimeisen virkamieshallituksen pääministerinä vuonna 1975.
Mysoren kuningaskunta
Mysoren kuningaskunta oli valtakunta Intian eteläosassa. Sen perusti vuoden 1400 paikkeilla Wadeyarin dynastia, joka hallitsi Mysorea Intian itsenäistymiseen 1947 asti. Silloin kuningaskunta liittyi Intian liittovaltioon.
Kuningaskunta oli aluksi varsin pieni, ja sijaitsi Mysoren kaupungin ympäristössä. Sen perustivat kaksi veljestä, Vijaya ja Krisha Wodeyar. Se oli Vijayanagaran valtakunnan osa kunnes tämä hajosi 1500-luvun loppupuolella. Mysore nousi kukoistukseensa 1600-luvun keskivaiheilla Raja Wodeyarin hallituskaudella. Se laajeni ja kattoi lopulta nykyisen Karnatakan osavaltion eteläosat ja osia sen naapureista.
1700-luvun lopussa mysorelaiset kehittivät sodankäyntiin omaperäisen rakettiaseen, jolla pystyttiin tulittamaan brittejä ja hallitsemaan taistelukenttiä parinkymmenen vuoden ajan, vuoteen 1799 asti.
Brittien siirtomaakaudella Mysore jatkoi olemassaoloaan autonomisena ruhtinaskuntana. Siirtomaaisännät syyttivät sen hallitsijasukua taloudellisesta huolimattomuudesta ja ottivat välillä Mysoren suoraan hallintaansa, mutta maharadža vei asian brittiläiseen tuomioistuimeen, voitti, sai ruhtinaskuntansa takaisin ja niin Mysore nautti malliosavaltion asemasta vielä seitsemänkymmenen vuoden ajan. Kun Jawaharlal Nehru kävi Mysoressa 1920-luvulla, hän totesi sen olevan pidemmälle teollistunut kuin muu brittiläinen Intia.
Mysoren teollistumiseen vaikutti vuosikymmeniä erityisesti pääministeri Mirza Ismail. Maharadža Krishnaraja Wadiyar IV nimitti hänet pääministeriksi vuonna 1926. Hänen aikanaan valtakuntaan perustettiin 25 uutta teollisuuden alaa, minkä lisäksi kastelujärjestelmiä kehitettiin ja ensimmäiset kylät sähköistettiin. Hän myös yritti salaa solmia sopimuksen, jolla yhdysvaltalainen Chrysler-autonvalmistaja olisi saanut rakentaa Mysoreen autotehtaan, mutta maharadžaksi tullut Jayachamarajendra Wadiyar pakotti hänet eroamaan asian tultua hänen tietoonsa.
Light at the End of the World
Light at the End of the World on brittiläisen synthpop-yhtye Erasuren kolmastoista studioalbumi.
Albumilla yhtye vei soundinsa aiempaa nopeatempoisempaan ja tanssittavampaan suuntaan. Kappaleiden sanoitukset käsittelevät entistä henkilökohtaisempia teemoja, kuten kappaleessa "Storm in a Teacup" laulaja Andy Bellin äidin alkoholismia.
Aamiaismajoitus
Aamiaismajoitus on majoitustapa, jossa yksityinen kotitalous tarjoaa muiden muassa matkailijoille yösijan ja aamiaisen omassa talossaan maksua vastaan. Toiminta voi olla päätoimista tai sivutoimista, ja tavallisesti henkilökunta koostuu talossa vakituisesti asuvista. Aamiaismajoitus on kielenhuollon ehdottama bed and breakfast -majoituksen suomalainen nimitys; sen rinnalla on lisäksi käytössä muualla kuin kielenhuollon piirissä syntynyt peti ja puuro. Bed and breakfastista käytetään lyhennettä B & B.
Aamiaismajoitus Suomessa
Suomessa majoituksen ja aamiaisen sisältävä matkailupalvelu on toiminut vasta noin parikymmentä vuotta. Se on saanut vaikutteita englantilaisesta bed and breakfast -toiminnasta. Aamiaismajoitus-nimitys on vakiintunut käytössä vasta viime vuosien aikana: ennen suomalaisesta bed and breakfast -toiminnasta on käytetty monenlaisia nimityksiä, kuten esimerkiksi ”peti ja puuro” sekä ”sänky ja sapuskaa”. Kielitoimiston suosituksesta toiminnasta on kuitenkin alettu käyttää nimitystä ”aamiaismajoitus.”
Suomessa aamiaismajoituspalvelun käyttäminen ei ole vielä vakiintunut, vaan ensimmäiseksi palvelun ovat löytäneet ulkomaalaiset, jotka ovat Keski-Euroopan maissa tottuneet yöpymään edullisesti vastaavanlaisissa paikoissa. Esimerkiksi melonta- pyöräily- ja vaeluslomille tulevat toivovat tämäntyyppistä majoitusta.
Aamiaismajoitustoiminnalle ei ole Suomessa virallisluonteisia määritelmiä toiminnan sisällöstä tai yritystoiminnan luonteesta. Matkailuun liittyvässä lainsäädännössä ei ole aamiaismajoitus-käsitettä, mutta toimintaa koskevat kuitenkin samat valtakunnalliset kriteerit huoneiden pinta-aloista sekä peseytymis- että wc-tiloista kuin maaseutumatkailun majoitustilojakin.
Terveydensuojelulain ilmoitusvelvollisuus koskee myös aamiaismajoitusta silloin, kun käytössä on erillisiä majotukseen tarkoitettuja tiloja.
Aamiaismajoitustoiminta sisältää majoituksen sekä mahdollisuuden peseytymiseen ja aamiaiseen. Vieraat majoitetaan yksittäisiin huoneisiin, ja aamulla tarjoillaan aamupala ruokasalissa tai keittiössä. Kylpyhuoneet voivat olla joko henkilökohtaisia tai jaettavia muiden talon asukkaiden kanssa. Palveluun voi liittää oheispalveluja majoittamisen ja aamiaisen lisäksi, joita voivat olla esimerkiksi saunomis- ja ulkoilumahdollisuus, tai vaikka jonkinlainen terveyspalvelu.
Aamiaismajoitustoiminta voi olla ympärivuotista tai kausiluonteista riippuen yrityksen sijainnista. Jos yritys esimerkiksi sijaitsee vilkkaasti liikennöidyn tien varrella tai keskellä kaupunkia, saattaa toimentulo olla turvattu ympäri vuoden. Aamiaismajoitus voi toimia joko ensisijaisena elinkeinona tai toissijaisena tulonlähteenä. Joissain tapauksissa toiminta voi olla kausiluonteista, minkä vuoksi se tuottaa yrittäjälle hieman epävarman toimeentulon. Tällöin aamiaismajoituksen harjoittaminen saatetaankin liitetään jonkun toisen elinkeinon rinnalle toissijaiseksi tulonlähteeksi. Henkilökunta koostuu useimmiten talon omistajien perheenjäsenistä, jotka asuvat talossa, tai muutamasta ulkopuolelta palkatusta henkilöstä.
Malesia
Malesia muodostuu kahdesta toisistaan selvästi erillään sijaitsevasta alueesta. Länsi-Malesian muodostaa Malakan niemimaan eteläosa, entinen Malaija, kun taas Itä-Malesiaan kuuluu Borneon saaren pohjoisosa Bruneita lukuun ottamatta.
Fyysinen maantiede
thumb|upright=1.5|Malesian kartta Malesia muodostuu kahdesta osasta, jotka yhdistyivät Malesian liittovaltioksi vuonna 1963. Maan pinta-ala on 330 830 km², josta 132 490km² on maan mantereisella osalla Länsi-Malesiassa. Borneon saarella Malesialle kuuluvan alueen pinta-ala on 198 447 km². Länsi-Malesia sijaitsee Malakan niemimaan eteläkärjessä, se ulottuu etelässä Johorensalmelle ja Singaporensalmelle, pohjoisessa sen rajanaapurina on Thaimaa. Länsi-Malesian itäpuolella on Etelä-Kiinan meri ja länsipuolella Malakansalmi ja Andamaanienmeri.