cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Kosti Pajari
Henkilöhistoria
Kosti Pajarin vanhemmat olivat kansakoulunopettaja Matti Pajari ja Beata Lemettinen ja puoliso vuodesta 1918 Iiri Helmi Tekla Kock. Pajari tuli ylioppilaaksi 1908 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1913 ja lisensiaatiksi 1943. Filosofian tohtoriksi hän väitteli 1944. Opintomatkoja Pajari teki Keski-Eurooppaan ja Skandinaviaan.
KorpiGallialaiset
2009 KorpiGallialaiset järjestettiin 27.kesäkuuta. Esiintyjiä olivat mm. Hanna Pakarinen, M.A. Numminen ja Pedro Hietanen, Jamppa Kääriäinen, Bablo ja Esa Eloranta sekä Tuija Piepponen.
Kosti Pajari
Henkilöhistoria
Hän toimi ensin SOK:n kemiallisen laboratorion assistenttina 1913–1916 ja myöhemmin laboratorion johtajana vuodesta 1916 aina vuoteen 1953 asti. Osuuskauppakurssien tavaraopin luennoija hän oli 1914–1944 ja palopäällystökoulutuksen luennoija 1927–1938. Pajari toimi myös Kaasuntorjuntalehden päätoimittajana 1935–1942 ja useiden eri kemiaan sekä väestönsuojeluun liittyvien järjestöjen, seurojen, johtokuntien ja komiteoiden jäsenenä tai puheenjohtajana.
KorpiGallialaiset
2010 KorpiGallialaiset järjestettiin 10.heinäkuuta. Esiintyjiä olivat mm. Meiju Suvas, Jamppa Kääriäinen & Taastaorkesterj, Edu Kettunen, Keke Pulliainen, The Sunkfish, Jari Tapanainen. Juhlapuhujana toimi Isä Mitro (Mitro Repo)
2014 Tapahtuma järjestetään 25.-26. heinäkuuta Iisalmessa nimellä Gallialaiset.
Kosti Pajari
Henkilöhistoria
Sisällissodassa Pajari toimi komppanianpäällikkönä. Suojeluskuntaupseerin tutkinnon hän suoritti 1922 ja insinööriupseeritutkinnon 1930. Sotilasarvoltaan Pajari oli insinöörimajuri (1942).
Hakainde Hichilema
Hakainde Hichilema (s. 4. kesäkuuta 1962) on sambialainen liikemies ja poliitikko, josta tuli Sambian seitsemäs ja nykyinen presidentti 24. elokuuta 2021. Osallistuttuaan vaaleihin vuosina 2006, 2008, 2011, 2015 ja 2016, hän voitti vuoden 2021 presidentinvaalit saaden 59% äänistä. Hän on johtanut UPND-puoluetta vuodesta 2006.
Valtionrautateiden eläkelaitos
Valtionrautateiden eläkelaitos oli aiemmin Suomessa toiminut eläkelaitos, jonka varoista maksettiin valtionrautateiden virkamiesten ja heidän leskiensä eläkkeet. Valtionrautateiden eläkelaitos aloitti toimintansa vuonna 1882.
Eläkelaitoksen tarkoitus
Valtionrautateiden eläkelaitoksen tarkoituksena oli antaa eläkkeitä osakkailleen ja näiden kuolinpesille.
Eläkelaitoksessa oli kuusi luokkaa, joissa vuotuinen eläke vaihteli virasta eroaville 2 400 markasta 1 400 markkaan sekä kuolinpesille 1 800 markasta 1 050 markkaan.
Eläkkeiden maksaminen
Kassan osakas, joka oli täyttänyt 55 vuotta sekä saanut eläkkeen saantia varten hyväkseen lukea vähintään 30 vuoden ajan, oli oikeutettu saamaan täyden eläkkeen siinä luokassa, jonka mukaan hän oli viimeksi suorittanut säädetyt maksut. Sellaiselle osakkaalle, joka oli ollut osallisena eläkelaitoksessa vähemmän kuin kymmenen vuotta, ei saanut antaa täyttä eläkettä vaan ainoastaan 18/24-osan siitä.
Jos osakas kivulloisuuden tähden erosi taikka jos hänen toimensa lakkautettiin, hän oli siinä tapauksessa, että hän sai eläkkeen saantia varten lukea hyväkseen vähintään kahdentoista vuoden ajan, oikeutettu ikävuosiin katsomatta saamaan eläkkeen siinä luokassa, johon hän kuului.
Jos osakas, ennen kuin hän oli oikeutettu eläkkeen saantia varten lukemaan hyväkseen vähintään kaksitoista vuotta, oli saanut niin vaikean ruumiinvamman tai taudin, että hänen siitä syystä oli ollut pakko erota valtionrautateiden palveluksesta, hän oli oikeutettu saamaan 6/24-osaa eläkkeestä siinä luokassa, johon hän kuului, mutta tässä tapauksessa eläkemaksut oli suoritettava kahdeltatoista vuodelta.
Jos osakas oli kuollut, hänen kuolinpesälleen tuleva eläke oli siinä luokassa, johon vainaja oli kuulunut. Kuolinpesälle tuleva eläke oli jaettava tasan eläkkeeseen oikeutettujen kesken. Jos ainoastaan yksi eläkkeensaantiin oikeutettu oli olemassa, eläke oli suoritettava hänelle kuitenkin täysimääräisenä.
Eläkkeen hakeminen
Eläkehakemus oli tehtävä kirjallisesti eläkelaitoksen Helsingissä olevalle johtokunnalle. Hakemukseen oli liitettävä virallinen todistus, josta saatiin selville eläkkeeseen oikeutetun tai oikeutettujen nimi, syntymäpäivä ja maine sekä kuolinpesään nähden edesmenneen osakkaan nimi ja kuolinpäivä sekä lääkärintodistus, jos kivulloisuus tai ruumiinvamma ilmoitettiin eläkkeen perusteeksi. Hakemuksessa oli ilmoitettava, missä hakija halusi nostaa eläkkeen.
Lakiviitteet
<references group=L />
Kihokkikasvit
Kihokkikasvit (Droseraceae) on aitokaksisirkkaisten Caryophyllales-lahkoon kuuluva kasviheimo. Heimoon kuuluu kolme nykyisin elävää sukua ja noin 250 lajia.
Kaikki heimon lajit ovat lihansyöjäkasveja. Useimmat heimon lajit kasvavat lauhkean ja subtrooppisen vyöhykkeen vähätyppisillä kosteikoilla. Lisäravintoa lajit hankkivat pyydystämällä pieneläimia erittämänsä liman avulla. Lima sisältää muurahaishappoa ja hajottavia entsyymejä.
Suvut
pienoiskuva|oikea|250px|Kukkiva [[kärpäsloukku (Dionaea muscipula).]] Nykyisin elävät suvut:
Lego Friends
Lego Friends on Lego Groupin vuonna 2012 lanseeraama Lego-tuotesarja, jonka pääkohderyhmänä ovat yli viisivuotiaat tytöt. Vuonna 2000 ilmestyi myös samanniminen tietokonepeli, jolla ei kuitenkaan ole muuta tekemistä tuotesarjan kanssa.
Lego Friends -lelujen päähenkilöinä ovat viisi tyttökaverusta Emma, Mia, Stephanie, Olivia ja Andrea, jotka elävät kuvitteellisessa Heartlake Cityn kaupungissa harrastaen erilaisia asioita. Useimmista Lego-tuotteista poiketen Friends-teeman hahmot eivät ole tavallisia Lego-minihahmoja vaan suunnilleen samankokoisia, mutta hieman yksityiskohtaisempia ja mittasuhteiltaan realistisempia ”mininukkeja”. Myös Legopalojen värimaailma on laajentunut Lego Friends sarjan myötä. Uusia värejä on tullut lisää kuusi ja ne ovat pääasiassa pastillinvärisiä.
Vaikka Lego on yksi lelualan jättiläisistä, tytöt olivat olleet kuluttajien joukossa pieni vähemmistö eivätkä aiemmat yritykset vallata alaa heille suunnattujen lelujen markkinoilta olleet onnistuneet. Vuonna 2011 Legon omien tilastojen mukaan peräti 90 prosenttia sen tuotteista ostettiin pojille. Edeltävinä vuosina yhtiö oli tosin tietoisestikin keskittynyt pojille, ydinkohderyhmälleen, suunnattuihin tuotteisiin selvitäkseen talousvaikeuksista. Vuonna 2007 Lego aloitti neljä vuotta kestäneen tutkimus- ja suunnittelutyön, jonka päämääränä oli kehittää uusi tytöille suunnattu tuotesarja. Tutkimuksen myötä todettiin muun muassa, etteivät monetkaan tytöt pitäneet perinteisistä Lego-minihahmoista. Myös sukupuolten tavoissa leikkiä havaittiin eroja, jotka pyrittiin ottamaan huomioon suunnittelussa.
Ensimmäiset 23 Lego Friends -pakettia lanseerattiin vuodenvaihteessa 2011–2012 40 miljoonan dollarin maailmanlaajuisen markkinointikampanjan tuella. Sarja osoittautui menestykseksi ylittäen kaksinkertaisesti ensimmäisen vuoden myyntitavoitteensa ja kolminkertaistaen tyttöjen määrän Legon asiakaskunnassa vuonna 2012. Monet Legon kilpailijat, kuten Mega Bloks ja Mattel, lanseerasivat menestyksen innoittamina omia vastaavia tuotteitaan. Tuotesarja herätti kuitenkin myös negatiivista huomiota ja sai osakseen runsaasti arvostelua. Sen katsottiin tukevan negatiivisia sukupuolistereotypioita ja keskittyvän poikien tuotesarjoja vähemmän rakentamiseen. Change.org-sivustolla kymmenettuhannet vaativat SPARK Movement -järjestön aloittamassa verkkoadressissa Legoa lopettamaan tyttöjen aliarvioimisen ja stereotypisoinnin. Vastineessaan kritiikkiin Lego korosti tuotteidensa kehittäviä puolia, jotka Friends-teema tuo entistä useampien tyttöjenkin ulottuville.
Lee Cooper
pienoiskuva|Lee Cooperin logo. Lee Cooper on englantilainen farkkumerkki. Lee Cooperia alettiin tehdä myös Suomessa 1970-luvun puolivälissä suomalaisilla malleilla, joten sitä voitiin vuoteen 2014 saakka kutsua myös suomalaiseksi farkkumerkiksi.
Lee Cooperia teki Suomessa Blueman ja Suomen Lee Cooperit suunnitteli Irja Leimu, joka oli aiemmin ollut suunnittelijana muun muassa Vaaksalla, Kestilällä ja Ruskatexillä. "Peffasta istuu, reisistä svengaa" oli suomalaisten Lee Coopereiden mainoslause, mikä kertoo paljon siitä, millaisiin farkkuihin pyrittiin. Lee Cooper International oli niin tyytyväinen Irja Leimun suunnittelemaan takataskutikkaukseen, että se otti sen farkkuihinsa. Farkkujen, farkkuliivien yms. lisäksi Suomessa suunniteltiin maihari (maihinnousutakki), josta tuli menestys. Iskevän ja värikkään mainoskampanjan avulla Lee Cooper pääsi farkkujen valioluokkaan, jossa olivat 1970-luvulla Bee Gee, Beavers, Falmers, Lee, Mic Mac ja Wrangler.
Lee Coopereita tehtiin pitkään Suomessa, valmistajanaan M.A.S.I Company. Loppuvuodesta 2014 yritys kuitenkin siirsi farkkujen valmistuksen Suomen Keiteleeltä Viroon. Jo vuonna 2004 oli osa Suomen tuotannosta (Viitasaaren farkkuvalmistus) ulkoistettu Viroon.
Itō Hirobumi
Itō Hirobumi (, 2. syyskuuta 1841 – 26. lokakuuta 1909) oli japanilainen ruhtinas ja valtiomies, joka toimi Japanin ensimmäisenä pääministerinä vuosina 1885–1888, 1892–1896, 1898 ja 1900–1901. Hän oli merkittävä uudistaja. Itō toimi myöhemmin Japanin miehittämän Korean sotilaskuvernöörinä 1905–1909. Korealainen itsenäisyysaktivisti An Jung-geun salamurhasi hänet.
Vuosina 1963–1984 Itōn kuva oli tuhannen jenin setelissä.
Varhaiset vaiheet
Itō syntyi Yamaguchin prefektuurissa ja adoptoitiin Choshulla samurailuokkaan. Nuorena samuraina Itō oli muukalaisvastainen, mutta opintomatka Englantiin 1863 sai Itōn ymmärtämään, että Japanin oli otettava oppia länsivaltiosta vahvistuakseen valtiona. Itō vaikutti suuresti Japanin modernisoimiseen ja hän oli ottanut osaa jo Meiji-restauraatioon (1866–1868). Meiji-restauraation jälkeen Itō toimi ulko-, valtiovarain- ja teollisuusministeriöiden palveluksessa. Itōn merkityksestä Japanin modernisaation alkuunpanijana kertoo hänen osallistuminen useisiin länsimaihin suuntautuneihin opintomatkoihin. Länsimaihin 1871 suuntautuneella matkalla pyrittiin uudistamaan länsimaiden kanssa solmittuja Japanille epäsuotuisia sopimuksia sekä tutkimaan aikakauden moderneimpia länsimaisia tieteensaavutuksia.
Uudistaja
Pakotettuaan Shigenobu Okuman eroamaan 1881, Itō piti hallussaan suurinta hallintovaltaa Japanissa. 1882 Itō johti japanilaista valtuuskuntaa länsimaihin tarkoituksenaan tutkia erilaisia hallintomalleja, joista haluttiin poimia parhaat ominaisuudet omaan uudistushankkeeseen. Palattuaan läntisiltä opintomatkoiltaan Itō perustetutti Japaniin hallituksen (1885) ja valtakunnanneuvoston (1887), jota hän johti itse.
1800-luvun loppu
1885 järjestettiin Li-Itō kokous, jossa Itō edusti Japania. Itōn toimiessa sisäministerinä 1889 hän johti Meiji-perustuslain valmistelemista lopulliseen muotoonsa sekä toimi keisarin lähimpänä avustajana. Toisen pääministerikautensa (1892–1896) aikana Itō kannatti alkanutta Kiinan ja Japanin välistä sotaa. Sodan loputtua Itō oli laatimassa Shimonosekin sopimusta. Sodan jälkeen Itō toimi perustamansa Seiyukai-puolueen johtajana. Oman puolueen perustaminen 1900 rikkoi Itōn ja Yamagatan välit. Itō uskoi poliittisten puolueiden olevan keino viedä Japanin kehitystä eteenpäin, kun Yamagata taas koki puolueet vain tiettyjen poliittisten agendojen tyranniana.
1900-luvun alku
Kolmannen (1898) ja neljännen (1900–1901) pääministerikautensa aikana yritti Itō päästä Venäjän kanssa sopimukseen kiristyneestä Mantšurian tilanteesta. Japanin pääministereinä 1901–1913 välisenä aikana vuorottelivat Itōn suojatti Saionji Kinmochi sekä prinssi Yamagata Aritomon suojatti Katsura Tarō. Itō ja hänen suojattinsa eivät rauhantavoitteessaan onnistuneet vaan Japani aloitti 1904 venäläisten joukkojen häätämisen Mantšuriasta Koreasta käsin. Voittoisan Venäjän vastaisen sodan jälkeen Itō pakotti 1905 Korean alistumaan protektoraatin asemaan ja 1906 Itō muutti asumaan Koreaan.
Hieronymus Florentinus Quehl
Hieronymus Florentinus Quehl (1694 – maaliskuu 1739) oli saksalainen urkuri ja säveltäjä. Hänen pääasiallinen opettajansa urkujensoitossa oli Christian Friedrich Witt Gothassa. Aikansa dokumenteissa kerrotaan hänen olleen jo lapsena lahjakkuus, joka soitti muun muassa Hampurissa, Amsterdamissa, Leidenissa ja Haagissa.
Syksyllä 1714 Quehlista tuli Marian kirkon urkuri Suhlissa. Vuonna 1718 hän meni naimisiin kirkon pastori Johann Caspar Wernerin toisen tyttären kanssa. Parin kahdeksasta lapsesta kaksi kuoli ensimmäisinä elinvuosinaan. Johann Sebastian Bach oli Quehlin kolmannen pojan kummi.
Quehl oli vuosina 1732–33 Johann Peter Kellnerin opettaja. Kesällä 1730 hän toimi Nikolauksen kirkon urkurina ja kanttorina Marktbreit am Mainissa. Vuonna 1735 hän sai opettajan paikan Fürthistä, jossa pysyi kuolemaansa saakka ja toimi Mikaelin kirkon kanttorina ja urkurina. Hänen seuraajakseen valittiin Suhlista kotoisin ollut Caspar Christian Keller, jonka mahdollisesta sukulaisuudesta Johann Peter Kellneriin ei ole tietoa, vaikka myös Kellnerin nimestä oli hänen omassa käytössään muoto "Keller".
Quehlin säilyneeseen tuotantoon kuuluu 42 fuugaa koraalisävelmiin.
Koillismaa
pienoiskuva|Koillismaan sijainti Suomessa
Koillismaa on maantieteellinen alue, jonka muodostavat neljä kuntaa: Pohjois-Pohjanmaan maakunnan koillisosassa sijaitsevat Pudasjärvi, Taivalkoski ja Kuusamo sekä Peräpohjolassa Lapin maakunnan eteläosassa sijaitseva Posio. Joskus myös Ranuan ja Ylikiimingin katsotaan kuuluvan Koillismaahan.
Koillismaa-nimen keksi Reino Rinne 1950-luvulla perustaessaan Koillissanomat-lehteä, ja Kalle Päätalon Koillismaa-kirjasarjan myötä nimi vakiintui käyttöön 1960-luvulla. Tätä ennen voitiin suurpiirteisesti Koillismaata vastaavaa aluetta kutsua nimellä Ylimaa.
Kenttäviestijärjestelmä
Kenttäviestijärjestelmä on kenttäpuhelinten, VHF-puheradioiden, HF-sähkötysradioiden, sanomalaitteiden jne. muodostama kokonaisuus, joilla voidaan muodostaa liikkuvien joukkojen, kuten komppanioiden, pataljoonien ja prikaatien viestiverkko.
Braslau
Braslau on pieni kaupunki ja piirin (rajon) keskus Vitsebskin alueella Valko-Venäjän pohjoisosissa. Vuoden 2007 alussa kaupungin asukasluku oli arviolta 9 800. Kaupunki on suosittu lomailukohde ja siellä toimii Braslaun järvien kansallispuiston hallinto.
thumb|left|210px| Braslaun kaupunkia järven yli nähtynä. thumb|left|210px| Braslaun katolinen kirkko. thumb|left|210px| Braslaun ortodoksikirkko.
Kanssakäyminen Baltian eteläisimpiin maihin on kohtalaisen vilkasta; kaupunki sijaitsee maanteitse vain 15 kilometrin päässä Latvian ja 47 kilometrin päässä Liettuan virallisesta rajanylityspaikasta. Esimerkiksi Latvian toiseksi suurimpaan kaupunkiin Daugavpilsiin on vain 44 kilometrin matka. Valko-Venäjän omaan pääkaupunkiin Minskiin on linnuntietä lähes 200 kilometrin etäisyys.
Historia
Braslau kuului Polatskin ruhtinaskuntaan ja myöhemmin Liettuan suuriruhtinaskuntaan. Vuonna 1795 Braslau liitettiin Puolan kolmannen jaon seurauksena osaksi Venäjän keisarikuntaa, jonka puitteissa se kuului ensin Vilnan, vuodesta 1843 alkaen Kaunasin kuvernementtiin. Neuvostovallan aika alkoi Braslaussa marraskuussa 1917. Alkuvuodesta 1918 saman vuoden loppupuolelle kaupunki oli Saksan armeijan miehittämä. Vuosien 1921 ja 1939 välillä Braslau kuului Puolaan. Vuonna 1939 kaupunki liitettiin Neuvostoliittoon osana Valko-Venäjän SNT:tä. Toisen maailmansodan aikana Braslau oli Saksan miehittämä 27. kesäkuuta 1941 ja 6. heinäkuuta 1944 välisenä aikana.
Pyrstötiainen
pienoiskuva|Pyrstötiaisen ääninäyte. Pyrstötiainen (Aegithalos caudatus) on talitiaisen kokoinen, huomiota herättävän pitkäpyrstöinen pikkulintu, joka kuuluu varpuslintujen lahkoon. Sen esiintymisalueeseen kuuluu suurin osa Euroopan ja Aasian alueista. Laji ei kuuluu muuttolintuihin, vaikka sen joskus tiedetäänkin tehneen muuttomatkoja Koillis-Euroopassa.
Koko ja ulkonäkö
pienoiskuva|Pohjoiseurooppalainen alalaji. Pyrstötiaisen pituus on 13–16 cm, paino 7–10 g, ja se on Suomen pienimpiä pesimälintuja.
Linnun vartalo on vain 6–8 cm pitkä, mutta pyrstö on lähes yhtä pitkä. Selkäpuoli on mustan ja ruskean kirjava, pää ja vatsapuoli vaaleat. Se roikkuu usein pystyssä puun rungolla, oksassa tai talipallon kyljessä, ja näyttää siis P-kirjaimelta.
Suomessa ja Pohjois-Euroopassa pesivällä alalajilla caudatus on kokovalkea pää, kun taas Manner-Euroopan alalajilla europaeus, jota harvoin tavataan Suomessa, valkoisessa päässä on pitkä tumma juova.
Pyrstötiainen ei nimestään huolimatta kuulu varsinaisiin tiaisiin Paridae, vaan muodostaa oman heimonsa Aegithalidae. Se on luonteeltaan seurallinen ja liikkuu pesimäajan ulkopuolella parvissa, joissa syksyllä voi olla jopa 100 yksilöä. Tavallisimpia ovat 10–15 yksilön vilkkaasti hyörivät ja vikisevät parvet.
Vanhin suomalainen rengastettu pyrstötiainen on ollut 2 vuotta 6 kuukautta 20 päivää vanha. Euroopan vanhin on ollut tanskalainen vähintään 10 vuoden 9 kuukauden ikäinen lintu.
Levinneisyys
Pyrstötiaista tavataan hyvin laajalla alueella Euroopasta Japaniin. Suomessa se pesii harvalukuisena Etelä- ja Keski-Suomessa painottuen Itä-Suomeen. Parimäärä on noin 20 000–50 000. Euroopassa pesii 2,6–4,3 miljoonaa paria.
Elinympäristö
Sen elinympäristöä ovat nuoret lehtimetsät, erityisesti vesistöjen reunametsät. Nuorten lehtipuuvaltaisten metsien osuus on kasvanut viime vuosikymmeninä, ja laji on runsastunut.
Lisääntyminen
Pyrstötiainen tekee pussimaisen pesänsä jäkälästä ja hämähäkinverkoista puuhun tai pensaaseen, ja siihen 6–12 munaa. Muninta alkaa usein jo huhtikuussa, tavallisesti toukokuussa. Haudonta-aika on 12–14 vrk, ja vain naaras hautoo. Poikaset lähtevät pesästä lentokykyisinä 16–17 päivän ikäisinä.
Ravinto
Hyönteissyöjä, joka syö myös muita niveljalkaisia ja niiden toukkia. Se on viime vuosina alkanut yhä enemmän vierailla lintulautojen talipalloilla.
Pyridiini-N-oksidi
Pyridiini-N-oksidi (C5H5NO) on heterosyklisiin amiinioksideihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää orgaanisissa synteeseissä.
Ominaisuudet
Pyridiini-N-oksidi on huoneenlämpötilassa väritöntä ja hygroskooppista kiteistä ainetta. Yhdiste liukenee hyvin veteen ja poolisiin orgaanisiin liuottimiin. Pyridiini-N-oksidilla on useita resonanssimuotoja ja amiinioksidiryhmällä on sekä elektroneja puoleensavetävä että elektroneja luovuttava ominaisuus. Tämän vuoksi pyridiini-N-oksidi reagoi pyridiinistä poiketen sekä elektrofiilien ja nukleofiilien kanssa elektrofiilisella tai nukleofiilisella aromaattisella substituutiolla. Pyridiini-N-oksidi voidaan esimerkiksi nitrata tai halogenoida, jotka reaktiot eivät tapahdu pyridiinille. Reaktio tapahtuu joko 2-, 4- tai 6-asemaan pyridiinirenkaan typpiatomiin nähden. Pyridiini-N-oksidi on helposti pelkistettävíssä pyridiiniksi.
Valmistus ja käyttö
Pyridiini-N-oksidia valmistetaan hapettamalla pyridiiniä. Hapettimina voidaan käyttää perkarboksyylihappoja, vetyperoksidin vesiliuoksella happamissa olosuhteissa tai molybdeenitrioksidin avulla. Muodostuva tuote voidaan puhdistaa tislaamalla.
Pyridiini-N-oksidia voidaan käyttää orgaanisissa synteeseissä. Siitä valmistetaan muun muassa 2-pyridonia ja muita johdannaisia, joita käytetään muun muassa lääkeaineiden valmistuksessa. Sen käyttöä kuitenkin haittaa se, että reaktioissa muodostuu usein eri isomeerien seos. Orgaanisen kemian reagenssina sitä voidaan käyttää hapettamaan alkyylihalidit aldehydeiksi, eräiden karboksyylihappojen dekarboksyloinnissa ja karboksamidien dehydrogenoinnissa. Yhdiste toimii myös ligandina useissa kompleksiyhdisteissä.
Soidenlammi
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 1,5 hehtaaria, se on 200 metriä pitkä ja 100 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 500 metriä.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kymijoen vesistössä (vesistöaluetunnus 14) Suur-Päijänteen alueen (14.2) Saajoen valuma-alueella (14.27), jonka Kattilaojan valuma-alueeseen (14.274) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 149,1 metriä mpy.
Tursaansydän
Tursaansydän oli taikamerkki, ja sen uskottiin tuottavan onnea ja ilmeisesti suojelevan kirouksilta. Merkkiä on käytetty rakennusten ja puuesineiden koristelussa satoja vuosia. Esimerkiksi Suomen kansallismuseon kokoelmissa on Ylivieskasta vuodelta 1754 peräisin oleva rasia, johon on kaiverrettu tursaansydän. Kaikki Suomesta tunnetut ennen 1700-lukua tehdyt puuesineiden hakaristit ovat tursaansydämiä. Tursaansydän alkoi 1700-luvulla väistyä ja muut kuviot, myös yksinkertaiset hakaristit, alkoivat yleistyä.
thumb|Tursaansydänaiheinen kuviotiili, joka on löytynyt restaurointitöissä [[Hämeen linna|Hämeen linnan seinärakenteiden sisältä ja jossa on L-palkit.]]
E. N. Setälän (1932) mukaan tursaansydän on ollut nimensä mukaisesti Iku-Tursaan, sodanjumalan merkki. Sekä merkki että Tursas-jumala ovat hänen mukaansa lainattu germaanisia kieliä puhuvilta kansoilta ennen 1000-lukua. Tursas-sanan mytologisia merkityksiä ovat muun muassa merihirviö, vesihiisi, vedenhaltija, maahinen, haltija ja jättiläinen. Turso, Iki-Turso mainitaan myös Kalevalassa .
Suomen kansallismuseon kokoelmissa on vuodelta 1832 peräisin oleva ryijy, jonka keskellä on suuri mursunsydän ja jota kokoelmassa kuvaillaan nimityksellä kolmen veljeksen pellon jakoviivat.  Suomen murteissa tursaansydän tunnetaan nimityksellä nelikirvehinen. Esimerkiksi Karvialla sen nimitys on nelikirvehöönen.
Tursaansydämen rinnalla tai sijasta on käytetty myös muita kukkaa muistuttavia kuvioita, joilla on niilläkin voinut olla suojelevia yliluonnollisia merkityksiä. Samaan tapaan käyttivät slaavit ukkosmerkkejä.
Uudempaa käyttöä
Kirjailija Ilmari Kianto käytti tursaansydäntä tunnuksenaan. Hän löysi sen Suomussalmelta lapsuuskotinsa rannassa seisoneen isonvihanaikaisen aitan ovesta. Myös Ilmari Kianto -seura käyttää tursaansydäntä tunnuksenaan.
Mursunsydäntä tunnuksenaan käytti viime sotien aikana niin sanottu Päämajan kaukopartio-osasto eli Erillinen Pataljoona 4 (ErP 4, ks. Suomen kaukopartiotoiminta). Nykyään sama tunnus on myös ErP4:n perinteitä jatkavan Utin Jääkärirykmentin perinnerististä.
Espoolainen partiolippukunta Pitkäjärven Vaeltajat (ent. Pitkäjärven Polkupojat ja Pitkäjärven Polkutytöt) on käyttänyt Tursaansydäntä tunnuksenaan 1960-luvun alusta.
Tursaansydäntä käyttää tunnuksenaan Helsingin yliopiston Pohjois-Pohjalaisen Osakunnan Kainuun Kerho.
Urjalan Tursan kylä käyttää tunnuksenaan tursaansydäntä. Kylän käyttää tuotteinsa aitoustodistuksena tursaansydäntä. Tuohinen tursaansydän oli tunnettu seudulla amulettina.
Suomalaisuuden liitto on käyttänyt vuonna 1998 suunniteltua S-kirjaimen muotoista mursunsydän-aiheista tunnusta.
Midnight Oil
thumb|Midnight Oilin laulaja [[Peter Garrett.]] pienoiskuva|Midnight Oil Ruisrockin päälavalla kesäkuussa 1990. Midnight Oil (ihailijoille myös The Oils) on australialainen rockyhtye. Yhtyeen tunnetuin hitti on albumin Diesel and Dust (1986) kappale ”Beds Are Burning”.
Midnight Oil perustettiin vuonna 1972 Sydneyssä ja otti nimen Midnight Oil vuonna 1976. Yhtye oli kansainvälisesti suosituimmillaan vuosina 1987–1991. Se lopetti toimintansa 2002, kun yhtyeen laulaja Peter Garrett erosi yhtyeestä siirtyessään poliittiselle uralle. Garrettin lopetettua poliittisen uransa Midnight Oil aloitti paluukiertueen keväällä 2017.
Yhtye on tullut tunnetuksi voimakkaasta lavaesiintymisistään ja kantaa ottavista sanoituksistaan. Yhtyeen poliittinen aktivismi on ulottunut ydinaseriisunnasta Australian alkuasukkaiden oikeuksiin ja luonnonsuojeluun.
Historia
Midnight Oil perustettiin Sydneyssä vuonna 1972 nimellä Farm. Sen alkuperäisjäseniä olivat kitaristi, kosketinsoittaja ja laulaja Jim Moginie, rumpali ja laulaja Rob Hirst sekä basisti Andrew ”Bear” James. Laulusolisti Peter Garrett liittyi yhtyeeseen vuonna 1975 ja kitaristi Martin Rotsey seuraavana vuonna, ja yhtye otti nimekseen Midnight Oil. Alkuvuosina yhtye esiintyi säännöllisesti Sydneyn Royal Antler Hotelissa.
Midnight Oilin toinen albumi Head Injuries (1979) myi kultaa ja tuotti yhtyeen ensimmäisen ykkössinglen Australiassa, ”Cold Cold Change”. Basisti Andrew James jätti yhtyeen terveyssyistä ja hänet korvasi Peter Gifford. Albumi Place Without a Postcard (1981) myi platinaa, ja yhtye sai levytyssopimuksen Yhdysvaltoihin Columbia Recordsille. Vuonna 1984 laulaja Peter Garrett pyrki Australian senaattiin ydinaseriisuntapuolueen listoilta mutta jäi niukasti valitsematta. Yhtye osallistui myös Etelä-Afrikan apartheid-politiikkaa vastustaneeseen Artists United Against Apartheid -projektiin. Sen jälkeen yhtye alkoi puhua Australian alkuperäisasukkaiden kohtaamista vaikeuksista, joita albumi Diesel and Dust (1987) paljolti käsittelee. Albumista tuli yhtyeen kansainvälinen läpimurto, ja siltä otettu hittisingle ”Beds Are Burning” nousi Yhdysvaltain top-20:een.
Basisti Peter Gifford jätti yhtyeen ennen albumia Blue Sky Mining (1990), ja hänen tilalleen tuli Dwayne ”Bones” Hillman. Midnight Oil jatkoi albumien julkaisemista 1990-luvulla ja 2000-luvun ensivuosikymmenellä. Kun se oli julkaissut 14. albuminsa Capricornia (2002), laulusolisti Peter Garrett ilmoitti jättävänsä sen siirtyäkseen kokonaan politiikkaan. Hänestä tuli ensin parlamentaarikko ja vuonna 2007 Australian ympäristö-, perinne- ja taideministeri.
Garrettin lähdettyä Midnight Oilin muutkin jäsenet hajaantuivat tekemään musiikkia omilla tahoillaan. Yhtye teki Garrett mukanaan vuonna 2009 kolme konserttiesiintymistä. Vuonna 2016 kun Garrett oli jo lopettanut poliittisen uransa Midnight Oil ilmoitti suunnittelevansa paluuta konserttilavoille ja studioon vuonna 2017. Paluukiertue alkoi huhtikuussa 2017.
Albumit
Numero jälkimmäisissä suluissa on albumin paras sijoitus Australian listalla.
Muromin metroasema
thumb|Yksi metroaseman sisäänkäynneistä. Muromin metroasema on Fukuokan kaupungin Sawaran suuralueella sijaitseva metroasema. Asema on toinen asema Kūkō-linjalla Meinohaman aseman päästä lukien. Asema avattiin 26. heinäkuuta 1981 ja sinne asennettiin turvaportit ensimmäisenä Kyūshūn saarella 6. joulukuuta 2003.
Aseman lähistöllä sijaitsevat muun muassa:
V. F. Johanson
Väinö Fritiof Johanson (10. joulukuuta 1893 Kirkkonummi – 11. kesäkuuta 1948 Helsinki) oli suomalainen filosofian tohtori, joka oli 1930-luvun alussa yksi niin sanottujen pulaliikkeiden merkittävimmistä johtohahmoista.
Johansonin vanhemmat olivat maanviljelijä Fritjof Johanson ja Sofia Westman. Hän pääsi ylioppilaaksi 1912 ja valmistui filosofian kandidaatiksi 1915, agronomiksi 1916, filosofian lisensiaatiksi 1918 sekä filosofian maisteriksi ja tohtoriksi 1920. Johanson oli Maanviljelystaloudellisella koelaitoksella laboraattorina 1916–1919 ja sen jälkeen Helsingin yliopistossa kotieläintieteen laitoksella assistenttina 1921–1925, kansantaloustieteen ja tilastotieteen ylimääräisenä opettajana vuodesta 1926 sekä maatalouspoliitikan dosenttina vuodesta 1927. Johanson oli tilastollisen päätoimiston ylimääräisenä vanhempana aktuaarina 1928–1929 ja ruotsalaisen kauppakorkeakoulun vt. kansantaloustieteen vanhempana opettajana 1927–1928. Hän toimi myös maanviljelijänä Helsingin pitäjässä omistamassaan Sillbölen kartanossa 1918–1922 ja Brutubyn Påvalsin tilalla 1918–1924.
Suomen sisällissodan aikana Johanson oli Länsi-Uudenmaan suojeluskuntalaisista kootun Sigurdskårenin esikuntapäällikkönä, Länsi-Uudenmaan pataljoonan komentajana sekä Uudenmaan 1. sotilaspiirin piiripäällikkönä. Samana vuonna hänet ylennettiin reservin kapteeniksi. Johanson osallistui Kirkkonummen taisteluihin ja oli Sigurdskårenin antautumisen jälkeen puolitoista kuukautta sotavankina Helsingissä. Länsi-Uudenmaan pataljoonan komentajana hän oli osallisena ainakin 200 punaisten teloituksiin huhti–toukokuussa 1918.
1930-luvun alussa Johanson tuli mukaan ensin Lapuan liikkeen ja sitten niin sanottujen pulaliikkeiden toimintaan. Hänestä tuli yhdessä professori Yrjö Jahnssonin kanssa yksi tammikuussa 1931 käynnistyneen Loimaan pulaliikkeen ideologisista johtohahmoista. Johanson arvosteli harjoitettua talouspolitiikkaa, joka oli saattanut taloudellisiin vaikeuksiin useita velkaantuneita maanviljelijöitä. Hänet asetettiin vuonna 1932 kotiarestiin muutamien kuukausien ajaksi, kun Suomen hallitus halusi hillitä hänen poliittista toimintaansa. Johanson pyrki hakeutumaan myös yhteistyöhön 1930-luvun alussa Suomeen syntyneiden pienten kansallissosialististen puolueiden kanssa. Vuonna 1936 korkein oikeus tuomitsi hänet kunnianloukkauksesta neljän kuukauden ehdolliseen vankeusragaistukseen, kun hän oli kirjoituksissaan arvostellut voimakkaasti muun muassa Risto Rytiä ja Kyösti Kalliota. Johanson oli julkaissut vuonna 1934 Ministerin kunnia -nimisen kirjan, joka sittemmin takavarikoitiin. Kirjassa Johanson väitti ministeri Risto Rytin väärentäneen valtioneuvoston pöytäkirjan ja pääministeri Kyösti Kallion tehneen väärän valan ministeri Juho Niukkasta vastaan nostetussa niin sanotussa raaputusjutussa. Väitteiden johdosta Helsingin raastuvanoikeus tuomitsi Johansonin neljäksi kuukaudeksi vankeuteen ja tästä päätöksestä valitettiin sitten ylempiin oikeusasteisiin.
Johanson oli naimisissa 1917–1931 Margit von Hertzenin kanssa ja vuodesta 1932 Tyyne Näkin kanssa. Hänen poikansa ensimmäisestä avioliitosta oli kaupunkineuvos ja Suomen Kaupunkiliiton toiminnanjohtaja Lars Olov Johanson.
Magnavox Odyssey
Magnavox Odyssey oli maailman ensimmäinen kaupallinen, kotikäyttöön tarkoitettu televisiovastaanottimeen liitettävä pelikonsoli. Laitteen pääkehittäjä oli Ralph Baer, ja se tuli markkinoille vuonna 1972. Odysseytä myytiin yhteensä noin, mutta se jäi silti myöhempien kilpailijoidensa kuten Pong-koneiden varjoon.
ITL 200 maksoi 100 dollaria, mutta Magnavox-television oston yhteydessä sen sai 49,95 dollarilla. Ralph Baer olisi kuitenkin halunnut myydä konetta 19,95 dollarin hintaan.
Odysseyta myytiin vain Magnavoxin omissa liikkeissä ja asiakkaille kerrottiin sen toimivan vain Magnavoxin televisioilla. Tämä vale vaikutti laitteiden myyntiin.
Taustaa
pienoiskuva|vasen|Brown Box -prototyypin jäljennös. Ralph Baer esitti jo vuonna 1951 televisiopelikoneen idean tuolloiselle työnantajalleen, televisiolaitteita valmistavalle Loral-yhtiölle, mutta idea tyrmättiin. Baer kuitenkin jatkoi kehitystyötä myöhemmin, työskennellessään sotilaselektroniikkaa valmistavassa Sanders Associates -suuryrityksessä. Vuonna 1968 hänellä oli valmiina prototyyppilaitteisto, niin kutsuttu Brown Box, jolla pystyi pelaamaan useita erilaisia pelejä. Prototyyppi oli huomattavasti lopullista tuotetta kehittyneempi ja sisälsi muun muassa piiristön, joka toteutti peleihin värillisen taustagrafiikan. Taustagrafiikka kuitenkin jätettiin pois lopullisesta Odysseystä kustannussyistä. Sotilasalan yrityksenä Sanders Associates ei ryhtynyt itse valmistamaan peliä, vaan lisensoi tekniikan kulutuselektroniikkaa valmistavalle Magnavoxille.
Tekniikka
pienoiskuva|Odysseyn ohjain. Magnavox Odyssey ei sisältänyt suoritinta tai muistia, vaan pelit oli rakennettu itse laitteeseen elektroniikkaa käyttäen (transistoreilla, vastuksilla ja kondensaattoreilla. Odyssey käytti kortteja, joissa oli pinnejä vaihtamaan peliasetuksia. Kortit sisälsivät peliohjelman sijaan joukon hyppylankoja (jumppereita), joilla konsolin kussakin pelissä tarvittavat osat aktivoitiin.
Peleihin liittyi muovikalvo, joka asetettiin televisioruudun päälle tuomaan grafiikkaa ja väriä. Varsinainen näyttö kuitenkin koostui valkoisista neliöistä (maila ja pallo) mustalla taustalla. Konsoli oli suunniteltu "pallo ja maila" -peleihin kuten Ping Pong, Table Tennis ja Volleyball.
Konsolin mukana tuli kuusi pelikorttia ja 12 lisäpeliä oli tarjolla.
Lisäksi saatavilla oli valopistooli, jonka mukana tuli kaksi pelimoduulia, jotka aktivoivat valopistoolia käyttävät pelit.
Pong-oikeudenkäynti
Magnavox Odysseyn prototyyppi oli messuilla esittelyssä vuonna 1972, jolloin Computer Space -kolikkopelin toinen toteuttaja Nolan Bushnell pääsi kokeilemaan sitä. Bushnell perusti pian Atarin, joka julkaisi samana vuonna Pong-kolikkopelin, joka muistutti läheisesti Baerin koneen pöytätennispeliä.
Magnavox haastoi Atarin myöhemmin oikeuteen väittäen Nolan Bushnellin kopioineen pelin idean heiltä. Oikeus päätti Magnavoxin olevan oikeassa ja määräsi Atarin maksamaan sille korvauksen pelin idean kopioimisesta.
Pelit
Koneen mukana tuli kuusi korttia, joilla pystyi vaihtamaan laitteen sisäänrakennettuja pelejä. Lisäksi oli saatavana Percepts, jonka sai vain lahjana koneen rekisteröintiä vastaan. Näiden lisäksi oli Shooting Gallery 1TL950, jonka hinta oli 24,95 dollaria. Settiä myytiin arviolta noin 25 000 kappaletta. Shooting Galleryyn kuului valokivääri sekä neljä eri peliä ja television ruudun päälle sijoitettavaa pelikalvoa. Pelit olivat Shootout, Shooting Gallery, Prehistoric Safari sekä Dogfight.
Ariel Mäki-Soini
Markus Toivo Ariel Mäki-Soini (s. 23. heinäkuuta 1975 Vammala) on suomalainen entinen seiväshyppääjä. Hän edusti Vammalan seudun Voimaa ja Kankaanpään seudun Leiskua. Soinin valmentajana toimi Juha Mäki-Soini. Kalevan kisoista Mäki-Soini voitti pronssia seiväshypyssä vuosina 1999 ja 2000. Lisäksi hän voitti sisäratojen SM-kilpailuissa seiväshypyn hopeaa vuonna 1995. Mäki-Soinin seiväshyppyennätys on vuonna 1995 Vammalassa hypätty 550.
Alex Kidd in Miracle World
Alex Kidd in Miracle World on Segan kehittämä ja julkaisema tasohyppelypeli. Peli julkaistiin Japanissa 1. marraskuuta 1986 Sega Master Systemille ja maailmanlaajuisesti seuraavana vuonna. Peli on Alex Kidd -pelisarjan ensimmäinen.
Pelaaminen
Pelissä ohjataan Alex Kidd -nimistä taistelutaitoista nuorukaista, jonka tehtävänä on kukistaa ilkeä Janken kätyreineen ja pelastaa Jankenin kidnappaamat prinssi Egle ja hänen morsiamensa prinsessa Lora tarkoituksena estää kuningaskunnan vajoamisen sekasortoon. Alexilla on käytössä vahvat nyrkit, joilla voidaan vihollisten oheella rikkoa kiviä. Pelissä kerätään valuuttaa, jolloin kaupoista voi saada avuksi kulkuneuvoja, kuten moottoripyörän ja helikopterin. Tasojen lopuissa pomotaistelut hoidetaan nyrkkien sijasta kivi, paperi ja sakset -muodossa. Kuoltuaan pelaaja voi jatkaa Game Overin jälkeen peliä hyödyntämällä peliin rakennettua näppäincomboa, mutta mahdollisuus jatkaa riippuu ainan pelissä kerätyn valuutan määrästä. Pelissä ei ole mukana tallennusmahdollisuutta.
Justina Mikulskytė
Justina Mikulskytė (s. 6. helmikuuta 1996 Šiauliai) on liettualainen tennispelaaja. Mikulskytė edusti Liettuaa Fed Cupissa ensimmäisen kerran vuonna 2012.
Oiva Tuomela
Kersantti Tuomela palveli jatkosodassa kranaatinheitinjoukkueen tulenjohtoaliupseerina Jalkaväkirykmentti 25:ssä. Hänet nimitettiin Mannerheim-ristin ritariksi 1. elokuuta 1943 numerolla 121. Nimitysperusteluissa mainitaan muun muassa vapaaehtoinen osallistuminen partioretkeen sekä rohkeat ja päättäväiset taistelusuoritukset. Sodan jälkeen Tuomela työskenteli asunto-osakeyhtiön talonmiehenä.
Tuomelalle kuulunut Mannerheim-risti n:o 121 tuli myyntiin Huutokauppatalo Hagelstamin 24. toukokuuta 2014 järjestämään huutokauppaan.
Toinen Harkovan taistelu
Toinen Harkovan taistelu oli Neuvostoliiton yritys vallata Harkova Saksalta toisessa maailmansodassa toukokuussa 1942. Hyökkäys pyrki pitämään yllä strategista aloitetta talvioffensiivin jäljiltä. Saksan joukot torjuivat hyökkäyksen ja saivat tilaisuuden vastahyökkäykselle, jonka he käyttivät edeten kesällä Kaukasukselle ja Volgalle asti Stalingradin taisteluun.
Puna-armeija menetti runsaasti sotilaita ja materiaalia sekä monia kokeneista upseereistaan. Tämä tuli kalliiksi myöhemmin kesällä käydyissä taisteluissa.
Taustaa
Helmikuun 1942 lopulla Neuvostoliiton talvihyökkäys, joka työnsi akselivaltojen joukot pois Moskovan edustalta, oli laantumassa kummankin osapuolen aloittaessa joukkojensa täydentämisen ja uudelleen ryhmittämisen. Josif Stalin oli ilmoittanut puheessaan 7. marraskuuta 1941 saksalaisten kärsineen tappion ja heidän joukkonsa tuhottaisiin lopullisesti keväällä tai kesällä tehtävässä suurhyökkäyksessä.
Ilmoitus herätti vastarintaa sodanjohdossa, joka ehdotti puolustuksellisempaa toimintaa. Stalin kuitenkin oletti akselivaltojen kykenevän jopa kahteen erilliseen operaatioon ja siksi koko rintaman hyökkäyksen torjunnan piti olla mahdotonta ja siten estää saksalaisia kokoamasta joukkojaan uuteen hyökkäykseen Moskovaa kohti.
Walter Freeman
pienoiskuva|Walter Freeman (vasemmalla) ja James W. Watts vuonna 1941. Walter Jackson Freeman II (14. marraskuuta 1895 – 31. toukokuuta 1972) oli yhdysvaltalainen neurologi ja lääketieteen tohtori. Hänet muistetaan parhaiten tunnettuna lobotomian harjoittajana ja psykokirurgian puolestapuhujana.
Freeman teki noin 3500 lobotomialeikkausta 23 USA:n osavaltiossa, useimmiten ohuin tieteellisin perustein, mutta hänen varsinainen merkityksensä oli lobotomian tunnetuksi tekemisessä. Vailla kirurgin koulutusta olevana neurologina hän turvautui usein kirurgien apuun, heistä ehkä tunnetuin oli James W. Watts. Vuonna 1936 Freeman ja Watts olivat ensimmäiset amerikkalaislääkärit, jotka esittelivät otsalohkoleikkauksen leikkaussalissa.
Liikennemerkki
Yleistä
Liikennemerkeillä annetaan tienkäyttäjille tärkeitä tietoja edessä olevasta liikennetilanteesta. Liikennemerkit jaetaan käyttötarkoituksensa mukaan seitsemään pääryhmään:
Liikenteenohjauslaitteita ovat erilaiset siirrettävät tieliikenteen ohjauslaitteet (esimerkiksi sulkuaidat) sekä ajoratamaalaukset eli tien pintaan tehtävät maalaukset.
Liikennemerkkien yhtenäistämiseksi tehtiin vuonna 1968 kansainvälinen yleissopimus. Yleis­sopimusta täydentää vuonna 1971 tehty eurooppalainen sopimus. Sopimukset sallivat kuitenkin eri maiden liikenne­merkkien välillä tiettyjä eroja. Niinpä esimerkiksi varoitus­merkit ovat useimmissa maissa tasa­sivuisen kolmion, mutta esimerkiksi Yhdysvalloissa vinoon asentoon asetetun neliön muotoisia. Useimmissa Euroopan maissa varoitus- ja kielto­merkkien värit ovat punainen, valkoinen ja musta, mutta Suomessa, Ruotsissa ja Islannissa valkoinen on korvattu keltaisella, jotta merkki olisi paremmin havaittavissa lumisessa ympäristössä. Joissakin maissa, esimerkiksi Puolassa ja Kreikassa varoitusmerkit ovat keltaisella mutta kieltomerkit valkoisella pohjalla.
Varoitusmerkit
thumb|450px| {{legend|#ffdb00| [[Kuva:Diamond warning sign.svg|20px|keltainen vinoneliön muotoinen merkki.}} {{legend|#cc0000| 20px|valkoinen kolmio punaisilla reunoilla.}} {{legend|#0082b4| 20px|keltainen kolmio punaisilla reunoilla.}} {{legend|#008000| 20px|keltainen kolmio mustilla reunoilla.}} {{legend|#094ca1| 20px|valkoinen kolmio punaisilla reunoilla. (aiemmin 20px|sininen kolmio punaisilla reunoilla.)}}]] Varoitusmerkkien tarkoituksena on varoittaa poikkeavasta liikennetilanteesta. Ne ovat Euroopassa, Afrikassa ja suuressa osassa Aasiaa pääsääntöisesti kolmion muotoisia ja ne on asetettu kanta alaspäin. Niissä on punaiset reunat ja joko valkoinen tai keltainen pohja. Merkin keskellä on useimmiten musta symboli, joka esittää mistä merkki varoittaa. Esimerkiksi Amerikassa sekä Australiassa, Thaimaassa, Japanissa ja Irlannissa varoitusmerkit ovat vinoneliön muotoisia ja väriltään kelta-mustia. Kiinassa on käytössä kolmionmuotoiset varoitusmerkit, joilla on mustat reunat ja keltainen pohja.
Joissakin maissa, missä normaalisti varoitusmerkit ovat valkoisella pohjalla, on väliaikaiset varoitusmerkit (esimerkiksi tietyö-merkki) keltaisella pohjalla.
Useimmat varoitusmerkkien symbolit ovat melko yhteneviä eri maissa, mutta poikkeuksiakin löytyy. Suomessa ja Ruotsissa on käytössä esimerkiksi hirvieläimistä ja poroista varoittava liikennemerkki ja Australiassa kenguruista varoittava merkki. Muu vaara -merkin sisällä on nykyisin yleensä huutomerkki, mutta Ruotsissa pelkkä pystypalkki, jollainen merkki oli myös Suomessa käytössä 1990-luvulle asti. Vartioimattomasta rautatien tasoristeyksestä varoittavan merkin symbolina on useimmissa Euroopan maissa höyryveturi, mutta Saksassa nykyaikainen juna.
Kielto- ja rajoitusmerkit
Kielto- ja rajoitusmerkit ovat lähes kaikkialla maailmassa ympyrän muotoisia, ja niissä on punaiset reunat sekä yleensä valkoinen pohja ja musta symboli, joka kuvaa mitä merkki kieltää. Symbolin tilalla voi olla numero, esimerkiksi nopeusrajoitusmerkeissä on numero joka kertoo mitä nopeutta ei saa ylittää. Suomessa, Ruotsissa ja Islannissa kielto- ja rajoitusmerkkien pohjaväri on keltainen, ja lähes kaikkialla Euroopassa pysäköinnin ja pysäyttämisen kieltävissä merkeissä on sininen pohja. Kiellettyä ajosuuntaa esittävässä merkissä on kansainvälisen käytännön mukaan punaisen ympyrän sisällä valkoinen tai keltainen vaakapalkki.
Pohjoismaissa jalankulun ja tietyillä ajoneuvoilla ajon kieltävissä merkeissä on symbolin yli kulkeva vino poikkiviiva, kun taas muualla Euroopassa merkissä on yleensä vain punaiset reunat ja keskellä symboli. Tällainen malli oli myös Suomessa käytössä 1980-luvulle asti. Yhdysvalloissa joissakin kieltomerkeissä on vain teksti, joka kertoo mikä on kielletty.
Etuajo-oikeus- ja väistämismerkit
Etuajo-oikeus- ja väistämismerkit ovat eri muotoisia, ja niiden tarkoituksena on osoittaa ajojärjestys edessä olevassa tienkohdassa tai liikennetilanteessa (eli onko tienkäyttäjällä etuajo-oikeus vai väistämisvelvollisuus). Tähän ryhmään kuuluu muun muassa kärkikolmio sekä punainen, kahdeksankulmainen STOP-merkki. Länsimaissa Stop-merkin sisällä lukee yleensä valkoisella tekstillä englannin kielen sana "STOP", mutta jossain muualla, kuten Kiinassa, pysähtymisvelvollisuutta osoittava teksti kirjoitetaan maan omalla kielellä. Joissakin maissa, kuten Britanniassa, on kärkikolmion sisällä väistämisvelvollisuutta osoittava teksti. Etuajo-oikeutettua tietä tarkoittava merkki on Euroopassa yleensä vinoneliö, joka on keskeltä keltainen ja reunoilta mustavalkoinen.
Määräysmerkit
thumb|450px| {{legend|#14468c| [[Kuva:Mandatory road sign - Type A.svg|20px }} {{legend|#be141e| 20px }} {{legend|#007864| 20px }} {{legend|#82c82d| 20px ja 20px}} {{legend|#800080| 20px, 20px ja 20px}} {{legend|#2882ff| 20px (aiemmin 20px)}} {{legend|#000000| Ei käytä mitään standardisoitua määräysmerkkivarianttia}}]]
Odota mua
Odota mua on suomalaisen iskelmälaulajan Anna Erikssonin kolmas albumi, joka julkaistiin vuonna 1999. Se nousi Suomen virallisen listan sijalle 6, ja pysyi listalla yhteensä 11 viikkoa. Albumi on myynyt platinalevyn oikeuttavan määrän.
Liikennemerkki
Määräysmerkit
Määräysmerkit ovat Euroopassa, Afrikassa ja Aasiassa pääsääntöisesti ympyränmuotoisia, pohjaväriltään sinisiä ja niissä on valkoinen ohut reunus. Merkin keskellä on valkoinen nuoli tai symboli, joka velvoittaa tienkäyttäjää kulkemaan nuolen osoittamaan suuntaan tai toimimaan symbolin osoittamalla tavalla. Latinalaisen Amerikan maissa määräysmerkeissä on yleisesti punainen reuna, valkoinen keskusta ja musta symboli. Liikennemerkeistä tehty kansainvälinen yleissopimus sallii tämän mallin, mutta se on helposti sekoitettavissa eurooppalaisiin kieltomerkkeihin. Määräysmerkit eroavat näissä maissa kieltomerkeistä yleisesti siten, että kieltomerkeissä symbolien yli kulkee punainen, vino poikkiviiva, mutta määräysmerkeissä ei ole poikkiviivaa.
Joissakin maissa, kuten Yhdysvalloissa ja Australiassa, ei käytetä mitään standardisoitua määräysmerkkivarianttia. Esimerkiksi Yhdysvalloissa pakollista ajosuuntaa tarkoittavat merkit ovat suorakaiteen muotoisia, pohjaväriltään valkoisia ja niissä on musta ohut reunus ja musta nuoli.
Ohjemerkit
Ohjemerkit ovat pääsääntöisesti neliön tai suorakaiteen muotoisia ja niiden tarkoituksena on antaa tienkäyttäjille sääntö tai osoittaa tienkohta, jossa merkkiin liittyvää liikennesääntöä sovelletaan. Ne voivat tiedottaa esimerkiksi suojatiestä, pysäköintipaikasta tai bussipysäkistä taikka taajaman tai moottoritien alkamisesta tai päättymisestä. Ohjemerkkien värit vaihtelevat eri maissa: esimerkiksi moottoritien merkki on joissakin maissa vihreällä ja joissakin maissa sinisellä pohjalla.
Koskikara
Koskikara (Cinclus cinclus) on kottaraisen kokoinen pulleahko varpuslintu, joka sukeltaa ravintonsa virtaavista vesistä.
Koko ja ulkonäkö
Koskikara on keskimäärin 20 senttimetriä pitkä. Koskikara on valkeaa rintalaikkua lukuun ottamatta mustanruskea ja lyhytpyrstöinen lintu. Siivet ovat lyhyet ja lento suoraviivaista. Se syöksähtelee ja sukeltelee koskissa palaten kivelle tai jään reunalle tähystämään.
Levinneisyys
Koskikarat pesivät Euroopan pohjoisimmissa osissa ja muuttavat etelämmäksi sulapaikkoihin talveksi. Suomessa pesii 250–300 paria, mutta talvehtii 5 000 – 10 000 yksilöä, jotka tulevat lähinnä Pohjois-Norjasta ja Koillis-Venäjältä. Koskikara esiintyy harvalukuisena Lapissa ja kiertelevänä Etelä- ja Keski-Suomessa.
Lisääntyminen
Koskikara tekee puolipallon muotoisen pesänsä kallionkoloon tai sillan rakenteisiin, munia tulee 4–6 kappaletta maalis–huhtikuussa ja ainakin etelämpänä poikueita ehtii kasvaa kaksi tai kolme kesässä. Koskikaralle voi tehdä pöntön, jonka etureuna jätetään avoimeksi kynnyslistaa lukuun ottamatta. Pönttö kiinnitetään lähelle virtaavaa vettä esimerkiksi siltaan tai kallionseinämään.
Erityistä
Koskikara on Norjan kansallislintu. Viroksi sen nimi on ”vesipapp”, sillä linnun väritys muistuttaa papin tummaa pukua lipereineen. . Myös tieteellisen nimen ”cinclus” tarkoittaa pyhää.
pienoiskuva|Koskikara.
Roolihuijaus
Roolihuijaus (Faking It) on alun perin brittiläinen tosi-tv-sarja, jota on tehty vuodesta 2001.
Joka jaksossa koulutetaan neljän viikon ajan yhtä ihmistä jonkin päinvastaisen asian ammattilaiseksi kuin mitä hän alun alkaen edustaa. Sen jälkeen koulutettava osallistuu kolmen oikean ammattilaisen kanssa kokeeseen, jossa tuomariston jäsenet yrittävät lopulta arvata kuka oli huijari. Jaksojen aiheita ovat olleet muun muassa vakuutusmyyjästä sijaisnäyttelijäksi, lampaankerijästä hiusstylistiksi, sellististä DJ:ksi ja tietokonenörtistä kuntoiluhulluksi. Sarjasta on tehty erimaalaisia versioita. Brittiläistä ja yhdysvaltalaista versiota Suomessa esittää Nelonen.
Mainostoimisto
Mainostoimisto on palveluyritys, joka tarjoaa mainontaan liittyviä palveluita asiakkailleen, jotka ovat joko yrityksiä, järjestöjä tai julkisen hallinnon organisaatioita. Palveluja ovat mainoskonseptien suunnittelu ja rakentaminen, markkinointikampanjoiden ja muiden mainospalvelujen toteuttaminen, mainoskampanjoiden rakentaminen ja toteuttaminen sekä niihin kuuluvien yksittäisten mainosten ja painotuotteiden laatiminen sanoma- ja aikakauslehtiin (ilmoittelu eli lehtimainonta), televisioon (televisiomainonta), radioon tai myymälöihin (radiomainonta, äänimainonta), internetiin ja muihin tiedotusvälineisiin. Mainostoimistoissa tehtävä luova suunnittelu jakautuu tekstien suunnitteluun ja visuaaliseen suunnitteluun. Mainostoimistossa tehdään joskus myös mediasuunnittelu eli ehdotukset tehokkaimpien mainosvälineiden käytöstä, mutta nykyisin mediasuunnittelua tekevät mainostoimistojen sijaan yhä useammin erilliset mediatoimistot. Samoin aineistojen tuotanto ja muut erityisosa-alueet voidaan tehdä myös erillisissä yrityksissä mainostoimiston ulkopuolella. Esimerkiksi mainoselokuvat toteutetaan mainostoimiston suunnitelmien mukaan yleensä erillisissä elokuvatuotantoyhtiöissä.
Mainostoimistojen työskentelyssä korostuvat luovuus, projektinhallinta sekä tiimityö. Mainostoimistojen työskentelytavat ja toimistojen osaaminen vaihtelevat laajalti. Mainostoimistojen koko saattaa vaihdella yhden hengen toimistoista aina sadan hengen konserneihin.