cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Dobropillja
Dobropillja on Itä-Ukrainan Donetskin alueella, linnuntietä vajaa 75 kilometriä (maanteitse 94 km) aluekeskus Donetskista luoteeseen sijaitseva kaupunki ja aiempi kaupunkipiiri. Kaupunki on kaivosseutua ja sillä on rautatieasema.
Ukrainan tilastokeskuksen mukaan Dobropilljan kaupungissa oli vuoden 2013 alussa 31 196 ja koko kaupunkipiirissä 63 527 asukasta. Aiempaan kaupunkipiiriin kuului Dobropilljan kaupungin ohella kaksi muuta kaupunkia (Bilytske, 8 691 as. ja Bilozerske, 16 101 as.), kaksi kaupunkimaista taajamaa sekä maaseutuasukkaita.
Kesästä 2020 lähtien se on ollut osa Pokrovskin piiriä. Kaupunki toimii tätä aiemmin myös ympäröivän paikallishallinnossa erillisen, 16 622 asukkaan (2013) Dobropilljan piirin hallintokeskuksena.
Neuvostoliitto yleisurheilun Euroopan-mestaruuskilpailuissa
Neuvostoliitto osallistui yleisurheilun ulkoratojen täyden ohjelman Euroopan-mestaruuskilpailuihin vuosina 1946–1990 ja on edelleen kisojen kaikkien aikojen menestynein maa. Yksittäisissä kisoissa se oli viisi kertaa mitalitilastossa ensimmäinen, viisi kertaa toinen ja kolmesti kolmas. Neuvostoliiton hajoamisen seurauksena syntyneistä maista Venäjä on ollut EM-kisojen menestyksekkäin maa vuosina 1994–2006.
Neuvostoliiton EM-mitalit kisoittain
Neuvostoliitto saavutti vähintään kuusi kultamitalia kaikissa EM-kilpailuissa, joihin se osallistui. Kahden ensimmäisen vuosikymmenen aikana menestystä maalle saavuttivat erityisesti naiset. Vuonna 1946 neuvostoliittolaiset voittivat viisi kultamitalia naisten ohjelmassa olleissa yhdeksässä lajissa ja vuonna 1954 peräti kahdeksan kultaa 11 lajissa. Vielä vuosien 1958 ja 1962 kisoissa neuvostoliittolaiset voittivat puolet naisten lajeissa jaetuista 12 kultamitalista mutta Itä-Saksan naisurheilun voimistuminen muutti voimasuhteita. Neuvostoliitto pysyi jatkossa EM-kilpailujen kärkimaana enemmän miesurheilijoidensa ansiosta: vuosina 1969 ja 1971 Neuvostoliiton miehet voittivat seitsemän, vuonna 1974 kuusi ja vuonna 1986 jälleen seitsemän kultamitalia miesten lajien kokonaismäärän ollessa 24.
Yksittäisten kisojen mitalitilastoissa Neuvostoliiton edellä oli Oslon kisoissa 1946 vain Ruotsi ja Brysselissä 1950 ainoastaan Iso-Britannia. Vuodesta 1966 alkaen mitalitilaston kärkimaana oli Itä-Saksa, jonka edelle Neuvostoliitto pääsi ainoastaan Prahassa 1978 ja Stuttgartissa 1986. Budapestissa 1966 Puola, Ateenassa 1982 Länsi-Saksa sekä Splitissä 1990 Iso-Britannia jätti Neuvostoliiton mitalitilastossa kolmannelle sijalle.
Neuvostoliiton menestyneimmät EM-kisaurheilijat
Neuvostoliiton menestynein EM-kisaurheilija on pikajuoksija Valeri Borzov, joka vuosina 1969–1974 voitti neljä henkilökohtaista kultamitalia ja saavutti kerran viestijuoksussa hopeaa. Maan ensimmäinen neljään kultamitaliin yltänyt urheilija oli pikajuoksija Maria Itkina, joka saavutti vuosina 1954–1962 kultamitaliensa lisäksi yhden pronssin. Yhdessä lajissa neljä peräkkäistä mestaruutta ovat saavuttaneet keihäänheittäjä Jānis Lūsis ja kuulantyöntäjä Nadežda Tšižova. Viisissä peräkkäisissä EM-kisoissa saman lajin mitalin on saavuttanut pituushyppääjä Igor Ter-Ovanesjan, jonka mitaleista kolme on kultaa. Kaikkiaan eniten mitaleja on pikajuoksija Jevgenia Setšenovalla, jonka kuuden mitalin kokoelmassa on kaksi kutakin väriä.
Robert Rosén
Robert Rosén (s. 25. kesäkuuta 1987 Alvesta, Ruotsi) on ruotsalainen jääkiekkoilija, joka pelaa SHL-joukkue Växjö Lakers HC:ssa. Hän on pelipaikaltaan keskushyökkääjä. Elite Prospects -sivuston Ulf Anderssonin mukaan Rosén on offensiivinen hyökkääjä, joka rakentaa peliä hyvin. Hänellä on hyvä visio, syöttötaidot ja hän on käyttökelpoinen ylivoimapelaaja. Rosénilla ei kuitenkaan ole kovin isokokoinen ja hänellä on kehitettävää myös nopeudessa. Rosén laukoo oikealta.
Seuraura
Kaudella 2006–2007 Rosénin ura Lakersissa lähti nousuun; hän oli tehoilla 10+23=33 joukkueen paras syöttäjä Christian Jacobssonin kanssa sekä kolmanneksi paras pistemies Torsten Yngvessonin kanssa. Kaudella 2008–2009 Rosén oli tehoilla 19+25=44 joukkueen toiseksi paras pistemies ja maalintekijä ja kaudella 2009–2010 hän teki HockeyAllsvenskanin yhden kauden piste-ennätyksensä tehoilla 20+37=57. Rosén oli Lakersin paras pistemies ja sijoittui koko sarjan pistepörssissä kolmanneksi, maalipörssissä myös kolmanneksi Örebro HK:n Henrik Löwdahlin kanssa sekä syöttöpörssissä yhdeksänneksi Örebron Fredrik Orrstenin kanssa. Hän oli viemässä Växjöä Kvalserieniin sekä keväällä 2009 että 2010, mutta joukkue jäi molempina vuosina ilman sarjanousua Elitserieniin.
Huhtikuussa 2010 Rosén teki kaksivuotisen sopimuksen Elitserien-joukkue MODO Hockeyn kanssa. Kausi 2010–2011 oli hänen tulokaskautensa Elitserienissä ja se toi Rosénille 55 runkosarjaottelussa tehot 11+12=23. Hänen sopimuksessaan oli optio muualle siirtymisestä ja Rosén vaihtoi Elitserien-seuraansa kaudeksi 2011–2012 AIK: IF:ään, jonka kanssa hän teki kaksivuotisen sopimuksen. Rosén voitti tehoilla 21+39=60 koko Elitserienin piste- ja syöttöpörssin. Hänet valittiin myös Ruotsin tähdistökentälliseen.
Vaikka Rosénilla oli vielä vuosi sopimusta AIK:hon, hän palasi keväällä 2012 Växjö Lakers HC:hen, jonka kanssa teki viiden vuoden sopimuksen. AIK ja Växjö sopivat siirron yhteydessä, ettei Rosén pelaa Växjössä sen kahdessa ensimmäisessä vierasottelussa AIK:ta vastaan. Hänen lähtönsä aiheutti pienen kohun. Rosén ilmoitti seuranvaihtonsa syyksi sen, että hänen tyttöystävänsä ei viihtynyt Tukholmassa. Rosén oli kaudella 2012–2013 tehoilla 9+17=26 Växjön kolmanneksi paras pistemies ja jakoi joukkueen sisäisen syöttöpörssin voiton Tomi Kallion ja Petr Vampolan kanssa. Kaudella 2013–2014, kevään 2014 pudotuspeleissä hän oli kuudella osumallaan Växjön paras maalintekijä Alexander Johanssonin kanssa. Kaudella 2014–2015 Rosén voitti joukkueen sisäisen piste- ja maalipörssin tehoilla 23+21=44, joilla hän sijoittui koko SHL:n (ent. Elitserien) maalipörssissä neljänneksi ja jakoi pistepörssin seitsemännen sijan HV71:n Erik Christensenin kanssa. Rosén voitti kauden päätteeksi Ruotsin-mestaruuden.
Kaudella 2015–2016 Rosén oli Lakersin toiseksi paras pistemies Richard Gyngen jälkeen tehoilla 17+22=39. Hän jakoi koko SHL:n tehotilaston voiton Linköpings HC:n Chad Billinsin kanssa lukemalla +27, mutta tilaston varsinaisen voiton vei kuitenkin Billins vähempien päästettyjen maalien turvin. Kaudella 2016–2017 Rosén jakoi Mestarien liigassa Lakersin sisäisen pistepörssin voiton Pontus Netterbergin kanssa tehoilla 4+5=9.
Maajoukkueura
Rosén edusti Ruotsia MM-kilpailuissa vuonna 2016. Yhteensä hän on pelannut 41 A-maaottelua tehopistein 9+11=20. Rosén teki A-maajoukkuedebyyttinsä 15. joulukuuta 2011 Channel One Cupin avausottelussa Chomutovissa Tšekkiä vastaan. Ensimmäisen A-maajoukkuemaalinsa hän teki Euro Hockey Challengessa 3. huhtikuuta 2013 Oskarshamnissa ylivoimalla Slovakiaa vastaan. Rosénin osuma jäi Ruotsin 6–1-voittoon päättyneen ottelun ratkaisumaaliksi.
M/S Luleå
M/S Luleå oli 1922 Göteborgissa, Ruotsissa rakennettu 119,99-metrinen rahtilaiva. Alus on rakennettu raudasta. 11. heinäkuuta 1942 neuvostoliittolainen sukellusvene torpedoi aluksen ja nykyisin alus makaa noin 30 metrin syvyydessä Ruotsin edustalla.
Luleån sisaralukset ovat M/S Stråssa, M/S Asella (ent. Laponia), M/S Ulrika (ent. Luossa) ja M/S Laidaure (ent. Oxelösund).
Käyttöhistoria
Vuonna 1922 alus valmistui göteborgilaiselta telakalta ja se luovutettiin ruotsalaisen Trafik AB Grängesberg-Oxelösundin omistukseen. Kotisatamaksi tuli Tukholma.
Toisen maailmansodan aikana laiva kuljetti rautamalmia Ruotsista Saksaan. Saksa tarvitsi malmia muun muassa sotateollisuuteensa. 8. heinäkuuta 1942 Luleå lastasi 7 660 tonnia malmia Luulajan satamasta ja lähti Emdeniin. Kapteenina aluksella oli Ragnar Westin. 11. heinäkuuta kello 15 Luleå oli Västervikin saaristossa, kun Neuvostoliiton Itämeren laivaston sukellusvene S-7 laukaisi torpedon kohti alusta. Torpedon osuttua alukseen voimakas räjähdys lennätti lastina olleen malmin ympäriinsä samalla murskaten muun muassa toisen Luleån pelastusveneistä. Alus upposi nopeasti ja miehistö hyppäsi mereen. Luleån 27 hengen miehistöstä henkiin jäi 19. Kahdeksan menetti henkensä.
Yhteisresurssi
Yhteisresurssi on taloustieteessä luonnon tarjoama tai ihmisten tekemä hyödyke, jonka käyttöä on hankalaa tai kallista kontrolloida. Toisin kuin julkishyödykkeen tapauksessa, yhteisresurssin ongelmana on liiallinen käyttö. Liikakäyttöä voidaan rajoittaa esimerkiksi kiintiöin.
Perinteisiä esimerkkejä yhteisresursseista ovat yhteisessä käytössä olevat kalavedet ja laitumet. Klassinen esimerkki laidunten käytöstä tunnetaan nimellä yhteismaan ongelma. Kaupungeissa yhteisresuresseja ovat tieverkko ja puhdas ympäristö. Näiden resurssien liiallisesta käytöstä on seurannut kalakantojen romahdukset, kaupunkien ruuhkat ja luonnon saastuminen.
Yhteisresurssien tutkijoihin kuuluu Nobel-palkittu taloustieteilijä Elinor Ostrom.
Kurimus
Kurimus tarkoittaa seuraavia asioita:
Irwin Silber
Irwin Silber (17. lokakuuta 1925 – 8. syyskuuta 2010) oli yhdysvaltalainen toimittaja ja poliittinen aktivisti. Hän oli kansanmusiikkilehden Sing Out! päätoimittajana vuosina 1951–1967.
Silber liittyi myöhemmin Yhdysvaltain Guardianiin. Hänen tunnetuimpia yksittäisiä artikkeleitaan oli Sing Out! -lehden marraskuun 1964 painoksessa julkaistu ”avoin kirje Bob Dylanille”.
Kielellinen käänne
Kielellinen käänne viittaa länsimaisessa filosofiassa 1900-luvulla tapahtuneeseen muutokseen, jossa keskeistä oli filosofian ja sen seurauksena myös muiden humanististen tutkimusalojen huomion kiinnittyminen kieleen todellisuuskäsityksiä muovaavana tekijänä. On puhuttu myös retorisesta käänteestä tai lingvistisestä käänteestä.
Soissonsin taistelu
Soissonsin taistelu voi tarkoittaa seuraavia ranskalaisen Soissonsin kaupungin lähistöllä käytyjä taisteluja:
Kielellinen käänne
Ludwig Wittgensteinia voidaan pitää keskeisenä kielellisen käänteen taustatekijänä. Hänen varhaisajattelussaan filosofiset ongelmat ovat seurausta kielen logiikan väärinymmärtämisestä, ja myöhäisajattelussaan puolestaan eri kielipelien sekoittamisesta.
Johann Georg Hamann ja Wilhelm von Humboldt olivat omassa kielifilosofiassaan painottaneet hyvin eri tavalla sitä, ettei kieli ole läpinäkyvä väline. Analyyttinen filosofia ei kuitenkaan ole sukua tälle perinteelle.
1970-luvulla ihmistieteiden piirissä alettiin korostaa kielen merkitystä todellisuuden muodostamisessa. Näiden tieteiden kielelliseen käänteeseen vaikuttivat ennen kaikkea strukturalismi ja jälkistrukturalismi. Merkittäviä ajattelijoita ovat olleet muun muassa Judith Butler, Luce Irigaray, Julia Kristeva ja Jacques Derrida.
Näkemys, jonka mukaan kieli muodostaa todellisuuden, on arkijärjen ja länsimaisen filosofian perinteen valtavirran vastainen. Strukturalismin perustaja Ferdinand de Saussure sanoi, etteivät merkitysten erot voi olla olemassa itsenäisinä äänteiden eroista. Erot merkitysten välillä strukturoivat eli muovaavat havaintojamme. Ihmiset eivät tunnistaisi yksinkertaista tuolia tuoliksi, elleivät he erota ”tuolin” merkitystä esimerkiksi ”penkistä”. Siksi kieli on strukturalistien mukaan kaiken sen ehtona, mitä ihmiset voivat tietää todellisuudesta.
Bo Hansson
thumb|Bo Hansson vuonna 2007 Bo "Bosse" Ingemar Gunnar Hansson (10. huhtikuuta 1943 Göteborg – 23. huhtikuuta 2010 Tukholma) oli ruotsalainen muusikko ja säveltäjä. Hanssonin tunnetuin levytys on J. R. R. Tolkienin Taru sormusten herrasta -trilogian pohjalta sävelletty Sagan Om Ringen vuodelta 1970, joka samalla aloitti hänen soolouransa. 60-luvun loppupuolella Hansson soitti urkuja Hansson & Karlsson- duossa rumpali Jan Carlssonin kanssa. Hansson & Karlssonin tunnetuin kappale noilta ajoilta lienee Jimi Hendrixin versioima "Tax Free".
Lapsuus, nuoruus ja uran alkuvaiheet
Bo Hansson syntyi 10. heinäkuuta 1943 Göteborgissa, missä hänen vanhempansa työskentelivät ravintola-alalla. Pian Bon syntymän jälkeen hänen vanhempiensa täytyi muuttaa työn perässä pohjoiseen Jämtlandin maakuntaan. Bo vietti lapsuusvuotensa pienessä Vaplan kylässä Östersundin lähistöllä. 50-luvun alussa Bon vanhemmat joutuivat muuttamaan jälleen, tällä kertaa Tukholmaan. Bo jäi edelleen Vaplaan perheystävien luokse asumaan.
Teini-ikäisenä Bo muutti vanhempiensa luokse Tukholmaan. Pääkaupungissa vallinnut tuore rock and roll- villitys kiinnitti pian Bon huomion, ja hän ryhtyi opettelemaan kitaransoittoa itsekseen. 50-luvun lopulla rock n´roll antoi vähitellen tilaa viriävälle jazz ja blues-kiinnostukselle. Tuolloin Bo liittyi bluespianisti Slim Notinin Blues Gang- yhtyeeseen. Slim Notini´s Blues Gangin jälkeen Bo perusti oman yhtyeen, nimeltään The Merrymen. Vuoden sisällä The Merrymen sai levytyssopimuksen Polydor-yhtiölle. Yhtye voitti myös Ruotsin radion järjestämän rock-kilpailun, ja pääsi sittemmin Rolling Stonesin lämmittelybändiksi näiden Skandinavian kiertueelle.
Kitara vaihtuu urkuihin
Vuonna 1966, kun The Merrymen oli jo läpimurron partaalla, Hansson näki amerikkalaisen jazz-urkuri Jack McDuffin esiintyvän Tukholmassa. McDuffin soiton inspiroimana Hansson päätti lähteä kokonaan uusille urille, ja erosi The Merrymenistä. Hansson sai lopulta hankituksi Hammond-urut lainarahalla kierreltyään sitä ennen kuukausikaupalla Tukholman musiikkiliikkeissä yhdessä entisen bändikaverinsa Bill Öhrströmin kanssa; näiden retkien aikana Hansson opetteli soittamaan urkuja "testaillessaan" niitä pitkät ajat samalla kun Öhrnström piti myyjät kiireisinä. Hansson ei tosin koskaan kyennyt maksamaan lainoja takaisin tyttöystävälleen ja kavereilleen, ja loppujen lopuksi urut ulosmitattiin erään keikan lopussa.
Bill Öhrnström oli tällä välin pääsyt Polydor-yhtiön tuottajaksi ja manageriksi. Hän käytti suhteitaan hyväkseen ja tutustutti Hanssonin lukuisiin muusikoihin. Näistä tuttavuuksista tärkeimmäksi osoittautui rumpali Jan Carlsson, jonka kanssa Hansson löysi yhteisen sävelen välittömästi.
Hansson & Karlsson
Vuonna 1967 perustettu jazz-vaikutteinen instrumentaaliduo Hansson & Karlsson osoittautui erikoisuudestaan huolimatta suurmenestykseksi kotimaassaan. Kitaristi Jimi Hendrix kiinnostui Hansson & Karlssonin musiikista ollessaan Skandinavian-kiertueella vuonna 1967. Hendrix järjesti vuoden lopussa yhteisen jamisession Hansson & Karlssonin kanssa Tukholmassa, otti duon kappaleen "Tax Free" lavaohjelmistoonsa ja levytti siitä oman versionsa 1968. Hendrixin levytetty tulkinta on kuultavissa muun muassa postuumilla kokoelmalevyllä War Heroes ja konserttiversio livealbumilla Live at Winterland. Kappaleen alkuperäisversio löytyy Hansson & Karlssonin albumilta Monument.
Vuoteen 1969 mennessä Hansson & Karlsson oli levyttänyt kolme albumia ja kaksi singleä. Janne Carlsson oli alkanut saavuttaa nimeä myös musiikkipiirien ulkopuolella näyttelijänä ja TV-kasvona. Bo Hansson puolestaan oli väsynyt kiertueisiin ja kiivaaseen konsertointitahtiin. Samana vuonna yhtye julkaisi viimeisen albuminsa Man at the Moon ja molemmat osapuolet jatkoivat omia teitään.
Hansson & Karlssonin tuotannosta julkaistiin duon nimeä kantava kokoelma vuonna 1998.
Sagan Om Ringen
Hansson & Karlssonin hajoamisen aikoihin Hansson ihastui tyttöystävältään lainaamaansa J. R. R. Tolkienin Sormusten herraan. Hansson aloitti teokseen pohjautuvan sävellystyön matkoille lähteneen ystävänsä kotona. Kotiin palatessaan Hanssonin ystävä sai huomata tulleensa häädetyksi Hanssonin metelöintiin kyllästyneiden naapurien valitusten vuoksi.
Hansson muutti talveksi vuokrattuun kesäasuntoon Tukholman saaristossa sijaitsevalle Älgön saarelle, missä hän uppoutui Sormusten herran maailmaan ja levytti teoksen inspiroimaa musiikkia koko seuraavan syksyn ja talven yhdessä rumpali Rune Carlssonin ja äänittäjä Anders Lindin kanssa. Hanssonilla ei ollut varaa studiokuluihin, joten äänitystilat järjestettiin kesämökille yksinkertaisella järjestelyllä: Hansson itse soitti urkuja, kitaraa, bassoa ja vasta hankkimaansa  Moog-syntetisaattoria yhdessä huoneessa, Carlsson rumpuja toisessa, ja jäljelle jäävään huoneeseen kasattiin Lindin äänityslaitteet, mm. lainattu  neliraitanauhuri.
Levyn äänitykset hoidettiin keväällä loppuun Ruotsin Yleisradion  8-raitaisella nauhurilla, joka tuolloin oli ainoa laatuaan koko maassa. Andres Lind sai laitteen käyttöönsä testausmielessä kerrottuaan olevansa kiinnostunut ostamaan samanlaisen ulkomailta. Lind onnistui houkuttelemaan myös radion studiomuusikot Gunnar Bergstenin (saksofoni) ja Sten Bergmanin (huilu) mukaan loppuvaiheen levytyksiin.
Hanssonin tarkoituksena oli käyttää lauluosuuksia joissakin kappaleissa, mutta hän ei saanut tähän lupaa kirjan kustantajalta.
Sagan Om Ringen julkaistiin syksyllä 1970 Anders Lindin perustaman Silence Recordsin ensimmäisenä julkaisuna, ja levystä tuli suurmenestys Ruotsissa. Charisma Recordsin Tony Stratton-Smith julkaisi levystä kansainvälisen painoksen Music Inspired by the Lord of the Rings omalla levymerkillään lokakuussa 1972. Levy nousi Ison-Britannian kahdenkymmenen myydyimmän levyn listalle ja Billboard 200-listan sijalle 154. Bo Hansson sai esikoisestaan kultalevyn sekä Isosta-Britanniasta että Australiasta.
New Musical Express -lehden haastattelussa (18.11.1972) Hansson kertoi, että hänen alkuperäisissä suunnitelmissaan oli ollut laulumelodioiden säveltäminen Tolkienin teksteihin nuorelle sopraanoäänelle, mutta Tolkienin kustantaja Allen & Unwin kielsi tämän ehdottomasti, joten Hansson joutui toteuttamaan koko teoksen instrumentaalisena. Kustantamon vaatimuksesta myös levyn kansainväliseen painokseen lisättiin teksti "Music inspired by..."
Viimeisin CD-versio levystä on julkaistu vuonna 2002.
Soolouralla
Hansson aloitti seuraavan soololevynsä nauhoittamisen huomattavasti paremmalla laitteistolla tukholmalaisessa Decibel-studiossa. Levyllä soittaa sama kokoonpano kuin Sagan on Ringenillä vahvistettuna kitaristi   Kenny Håkanssonilla. Uusi levy julkaistiin Ruotsissa nimellä Ur trollkarlens hatt (Silence Records, 1972) ja Isossa-Britanniassa vuotta myöhemmin nimellä Magician´s Hat (Charisma). Levyn musiikki on paremmista tuotanto-olosuhteista johtuen aiempaa monikerroksisempaa ja lopputulos on soundeiltaan edeltäjäänsä hiotumpi. Vaikka levy oli edeltäjänsä tavoin arvostelumenestys, se ei noussut enää samanlaiseksi listasuosikiksi Isossa-Britanniassa.
Hansson solmi kansainvälisen sopimuksen Charisman kanssa ja ryhtyi luomaan uutta kirjaan pohjautuvaa musiikkiteosta. Tällä kertaa Hanssonin inspiraation lähteenä toimi Richard Adamsin menestysromaani Ruohometsän kansa. Hanssonin yhtye pysyi samana kuin aikaisemmillakin levyillä, mutta tuottaja Anders Lind vaihtui Pontus Olsseniin. Hansson on antanut levyllä runsaasti tilaa kitaristi Kenny Håkanssonin ideoille ja soitolle. "Kaniinilevynä" ("kaninplattan") tunnettu El-Ahrairah ilmestyi Ruotsissa 1977. Muualla maailmassa levy julkaistiin nimellä Music Inspired by Watership Down. Levy ei menestynyt listoilla ja turhautunut Hansson vetäytyi kokonaan syrjään musiikkiteollisuudesta.
Kulttimaine ja myöhemmät vuodet
Bo Hansson pysytteli poissa julkisuuden valokeilasta. Hansson & Karlssonin jälkeen hän ei lähtenyt enää koskaan kiertueille, eikä esiintynyt edes yksittäisissä livekonserteissa lukuun ottamatta lyhyttä periodia Fläsket Brinner-yhtyeessä ja muutamaa satunnaista esiintymistä Kebnekajsen riveissä kotimaassaan. Ulkomailla Hansson ei esiintynyt koskaan huolimatta mittavasta kulttisuosiostaan.
Bo Hanssonin viimeiseksi jäänyt levytys Mitt i livet ilmestyi vuonna 1985 useiden vuosien hiljaisuuden jälkeen. Perinteisempään laulutuotantoon keskittynyt albumi, jolla vierailee useita vokalisteja, poikkeaa huomattavasti Hanssonin muusta tuotannosta. Toistaiseksi levyä ei ole julkaistu CD-muodossa, eikä edes Ruotsin ulkopuolella. Hansson ei palannut pysyvästi musiikkiuralle, vaan katosi uudelleen julkisuudesta pian Mitt i livetin ilmestyttyä.
Hanssonin loppuelämää varjostivat tiettävästi köyhyys, asunnottomuus ja terveysongelmat. 90-luvulla hän alkoi kuitenkin saada enenevässä määrin uusia ihailijoita. Hanssonin uudelleenlöytymiseen vaikutti uudelleen virinnyt kiinnostus 70-luvun progemusiikkiin ja Hanssonin kaltaisten artistien saama huomio  konemusiikin tekijöiden ja DJ:den suunnalta. Music Inspired by Lord of the Rings julkaistiin uudelleen CD-muodossa ja sitä seurasi Hansson & Karlssonin tuotannosta tehty kokoelma. Vuonna 1998 Hansson & Karlsson teki pienimuotoisen comebackin, ja vuosina 2002-2005 Silence Records julkaisi Hanssonin 70-luvun klassikkoalbumit remasteroituina CD:inä. 2000-luvulla Hansson teki yhteistyötä urkuri Erik Malmbergin kanssa nimellä Dubbelorganisterna.
Bo Hansson löydettiin kuolleena hotellihuoneestaan Tukholmassa 23.4.2010. Hän oli kuollessaan 67-vuotias.
Nykyisin Hanssonin uraauurtava työ niin soolourallaan kuin Hansson & Karlssonissakin tunnustetaan yleisesti, ja julkisuudelta sivussa pysytellyt artisti itse on kasvanut ruotsalaisissa musiikkipiireissä legendaariseksi hahmoksi.
Levytykset
Soololevyt:
Hansson & Karlsson:
Aiheesta muualla
Viitteet
Mikko Markkanen
Mikko Markkanen (s. 9. tammikuuta 1977 Turku) on entinen suomalainen jääkiekkoilija, pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä. Hän pelasi valtaosan urastaan TuTossa. Markkanen oli San Jose Sharksin 220. varaus vuonna 1995.
Woking
Woking on noin asukkaan kaupunki ja hallintopiiri Surreyn kreivikunnassa Kaakkois-Englannissa. Se sijaitsee noin 40 kilometriä Lontoon keskustasta lounaaseen, ja sieltä on 25 kilometrin matka Heathrow’n lentoasemalle ja 25 minuutin junamatka Waterloon rautatieasemalle. Monet Wokingin asukkaat käyvät Lontoon alueella töissä.
Sen jälkeen kun Wokingiin rakennettiin rautatieyhteys Lontoosta 1838, siitä tuli lähistön kanervanummien ja mäntymetsien ansiosta suosittu asutuskeskus. Se tunnetaan parhaiten vuonna 1889 rakennetusta moskeijasta, joka on Ison-Britannian muslimiyhteisön keskuspaikka, ja krematoriosta, joka oli ensimmäinen laatuaan Englannissa (1885). Hallintopiirin alueella on kevyttä teollisuutta ja suuria ostoskeskuksia.
Kirjailija H. G. Wells asui Wokingissa ja kirjoitti siellä menestysteoksensa Maailmojen sota. Kirjassa muukalaiset iskevät ensimmäisenä Wokingiin.
Ryan Smyth
Ryan Alexander Gordon Smyth (s. 21. helmikuuta 1976 Banff, Alberta) on kanadalainen uransa lopettanut jääkiekkoilija. Hänen pelipaikkansa oli vasen laitahyökkääjä. Smyth edusti pääosan NHL-urastaan Edmonton Oilersia, 15 kautta. Hän pelasi lisäksi New York Islandersissa, Colorado Avalanchessa ja Los Angeles Kingsissä. Kaikkiaan Smyth pelasi 19-vuotisella NHL-urallaan 1 270 runkosarjaottelua ja 93 pudotuspeliottelua. Lisäksi hän edusti Kanadaa useassa arvoturnauksessa ja voitti olympiakultaa sekä kaksi maailmanmestaruutta.
Juniorivuodet
Ennen ammattilaisuraansa Smyth pelasi vuosina 1992–1995 kolme täyttä kautta WHL-junioriliigan Moose Jaw Warriorsissa. Ensimmäiset kaksi WHL-otteluaan hän pelasi jo kauden 1991–1992 lopulla. Hän teki parhaat tehopisteensä kahdella jälkimmäisellä WHL-kaudellaan. Kaudella 1993–1994 hän teki 50 maalia ja antoi 55 maalisyöttöä 72 runkosarjaottelussa, ja 1994–1995 hän teki 41 maalia ja antoi 45 maalisyöttöä 50 runkosarjaottelussa. Kaudella 1993–1994 hän oli joukkueensa piste-, maali- ja syöttöpörssien kärjessä ja 1994–1995 joukkueensa toiseksi eniten pisteitä ja maaleja tehnyt pelaaja Curtis Brownin jälkeen. Vuonna 1995 Smyth nimettiin WHL:n itäisen konferenssin toiseen tähdistökentälliseen.
Ammattilaisura
Edmonton Oilers varasi Smythin kuudennella vuorolla NHL:n vuoden 1994 varaustilaisuuden ensimmäisellä kierroksella. Smyth pelasi Edmontonissa ensimmäiset kolme NHL-otteluaan vuonna 1995, työsulun lyhentämällä runkosarjakaudella. Varsinaisella tulokaskaudellaan, kaudella, hän pelasi 48 NHL:n runkosarjaottelua ja teki 11 tehopistettä. Hän pelasi kaudella 1995–1996 myös AHL-seura Cape Breton Oilersissa yhdeksän runkosarjaottelua.
Kaudella Smyth oli Edmontonin paras maalintekijä ja toiseksi paras pistemies Doug Weightin jälkeen tehtyään 82 runkosarjaottelussa 39 maalia ja annettuaan 22 maalisyöttöä. 39 maalia kaudessa jäi hänen NHL-uransa ennätykseksi. Myöhemmällä urallaan hän ylitti 30 runkosarjamaalin rajan kahdesti (31 maalia kaudella ja 36 maalia kaudella ) ja 50 tehopisteen rajan yhdeksän kertaa. Piste-ennätyksensä, 70 tehopistettä, hän teki runkosarjakaudella 2000–2001, jolla hän teki 82 ottelussa 31 maalia ja antoi 39 maaliin johtanutta syöttöä. Smyth oli Edmontonin paras pistemies kahdella kaudella, ja , ja tehokkain maalintekijä viidellä kaudella kauden 1996–1997 lisäksi.
Smyth pelasi NHL:n pudotuspeleissä yhdellätoista kaudella. Keväällä 2006 hän oli mukana, kun Edmonton eteni Stanley Cupin loppuotteluihin; Carolina Hurricanes voitti kuitenkin mestaruuden otteluvoitoin 4–3. Smyth teki kevään 2006 pudotuspeleissä 24 ottelussa seitsemän maalia, muun muassa voittomaalin loppuottelusarjan kolmannessa ottelussa, ja yhdeksän syöttöpistettä.
Smythin pelaajasopimus Edmontonin kanssa oli päättymässä kauden jälkeen, ja hänestä oli tulossa rajoittamaton vapaa pelaaja. Edmontonin toimitusjohtaja Kevin Lowe ja Smythin agentti yrittivät saada uutta sopimusta aikaan ennen siirtorajaa, mutta epäonnistuivat. Lowe vaihtoi Smythin New York Islandersiin, josta Edmonton sai vaihdossa nuoret hyökkääjät Robert Nilssonin ja Ryan O’Marran sekä ensimmäisen kierroksen varausoikeuden kesän 2007 varaustilaisuuteen. Islandersia Smyth ei edustanut kuin muutaman kuukauden, sillä heinäkuussa 2007 hän teki vapaana pelaajana viisivuotisen pelaajasopimuksen Colorado Avalanchen kanssa. Colorado vaihtoi hänet kahden kauden jälkeen heinäkuussa 2009 Los Angeles Kingsiin, josta se sai vaihdossa kaksi puolustajaa, Tom Preissingin ja Kyle Quinceyn, ja viidennen kierroksen varausvuoron vuonna 2010. Smyth pelasi myös Los Angelesissa kahden kauden ajan, minkä jälkeen hän palasi kesäkuussa 2011 Edmontoniin pelaajakaupassa. Los Angeles sai Smythistä vaihdossa hyökkääjä Colin Fraserin ja seitsemännen kierroksen varausvuoron vuonna 2012.
Smyth pelasi Edmontoniin paluunsa jälkeen vielä kolme kautta ennen kuin lopetti uransa keväällä 2014. Hän pelasi Edmonton Oilersissa vuosina 1995–2007 ja 2011–2014 yhteensä 971 runkosarjaottelua, joissa teki 296 maalia ja antoi 335 maalisyöttöä, ja 68 pudotuspeliottelua, joissa teki 22 maalia ja antoi 21 maalisyöttöä. Hän on seuran historian viidenneksi paras maalintekijä ja kuudenneksi paras pistemies runkosarjassa sekä kahdeksanneksi paras maalintekijä ja 12:nneksi paras pistemies pudotuspeleissä. Hän on pelannut seurassa toiseksi eniten runkosarjaotteluja Kevin Lowen (1 037) jälkeen. Koko NHL-urallaan Smyth pelasi yhteensä 1 270 runkosarja- ja 93 pudotuspeliottelua. Hän teki runkosarjassa 842 tehopistettä, 386 maalia ja 456 syöttöpistettä, ja pudotuspeleissä 59 tehopistettä, 28 maalia ja 31 syöttöpistettä.
Maajoukkue
Smyth edusti Kanadaa useissa kansainvälisissä jääkiekkoturnauksissa, minkä vuoksi häntä kutsutaan lempinimellä Captain Canada. Hän edusti maataan kahdeksissa jääkiekon maailmanmestaruuskilpailuissa (1999–2005 ja 2010), kaksissa talviolympialaisissa (2002 ja 2006), vuoden 2004 jääkiekon maailmancupissa ja vuoden 1995 nuorten jääkiekon maailmanmestaruuskilpailuissa. Kanadan voittoon päättyivät näistä turnauksista maailmanmestaruuskilpailut 2003, maailmanmestaruuskilpailut 2004, Salt Lake Cityn olympialaisten jääkiekkoturnaus 2002 ja kaksi viimeksi mainittua.
Smyth teki parhaat tehopisteensä maajoukkueessa maailmanmestaruuskilpailuissa 2000, joissa hän teki yhdeksässä ottelussa yhdeksän tehopistettä (kolme maalia ja kuusi syöttöpistettä), ja olympialaisissa 2002, joissa hän oli neljällä maalillaan maalipörssin jaetulla kolmannella sijalla. Hän toimi Kanadan kapteenina kuusissa MM-kilpailuissa (2001–2005 ja 2010; pystyi pelaamaan viimeksi mainituissa tosin vain yhdessä ottelussa) ja hän on eniten jääkiekon MM-kilpailuotteluja pelannut kanadalainen yli kuudellakymmenellä ottelullaan.
Visa Salojärvi
Visa Salojärvi (s. 30. joulukuuta 1952 Helsinki) on suomalainen meteorologi. Salojärvi on ollut 1. tammikuuta 2000 alkaen Foreca Oy:n palveluksessa ja toiminut meteorologina MTV3-kanavalla. Sitä ennen hän oli pitkään Ilmatieteen laitoksen palveluksessa. Hän asuu Tuusulan Rusutjärvellä. Salojärvi jäi eläkkeelle Forecasta vuoden 2016 alussa. TV-työstä hän jäi eläkkeelle juhannuksen jälkeisenä sunnuntaina 26. kesäkuuta 2016 MTV3:n Kymmenen uutisissa. Salojärvi työskenteli sään parissa noin 40 vuotta.
George Robert Gray
Hänen isänsä oli eläintieteilijä, farmakologi ja kasvitieteilijä Samuel Frederick Gray (1766–1828). Myös hänen veljensä John Edward Gray (1800–1875) oli eläintieteilijä.
George Gray aloitti assistenttina British Museumissa 1831. Hänen ensi työnsä oli hyönteisten luettelointi ja 1833 hän julkaisi teoksen Entomology of Australia. Hän vaikutti omalla osallaan Georges Cuvierin Animal Kingdom teoksen julkaisemiseen englanniksi. Gray kuvaili tieteelle lukuisia päiväperhoslajeja (Lepidoptera). Hän johti British Museumin lintutieteellistä osastoa 41 vuotta. 1866 hänet kutsuttiin Royal Societyn jäseneksi.
Gray kuvaili ja nimesi tieteelle useita lintulajeja, muun muassa jääkuikan. Hänen nimensä annettiin jättiläissirkkalinnulle (Locustella fasciolata), Gray's Grasshopper Warbler.
Bollate
Bollate on kunta Lombardian alueella Pohjois-Italiassa. Se on osa Milanon metropolikaupunkia, etäisyys Milanon keskustasta on noin 10 kilometriä luoteeseen. Bollate on kasvanut Milanon kyljessä ja jakanut sen kohtalot. Kaupungissa on muun muassa lääketeollisuutta.
Maantiede
Bollate sijaitsee Lombardian länsiosassa ja tiheään asutun Milanon metropolikaupungin pohjoisosassa. Lähes 80 neliökilometrin laajuinen luonnonpuisto Parco delle Groane levittäytyy Bollaten pohjoispuolella.
Historia
Bollaten nimi saattaa olla kelttiläistä perua, jolloin se palautuisi koivuun (beola). Nykyisin koivu on yleinen etenkin Castellazzon frazionessa. Toinen vaihtoehto on latinan bula, joka viittaa alueen useisiin vesilähteisiin. Keltit asuttivat aluetta ennen roomalaisvaltaa. Rooman valtakunnan aikana Bollaten halki kulki Via Mediolanum-Bilitio, joka johti Mediolanumista (Milano) Luganumiin (Lugano). Nyky-Bollatesta on varhaisin kirjallinen maininta vuodelta 1039. Milanon merkitys kasvoi sydänkeskiaikana, ja se otti pesäeroa Pyhästä saksalais-roomalaisesta keisarikunnasta. Fredrik I Barbarossan joukot tuhosivat Bollaten huhtikuussa 1162, ja se rakennettiin uudelleen Legnanon taistelun (1176) jälkeen. Bollate pysyi uskollisena Milanolle, ja oli siten Milanon vihollisten silmätikkuna. 1300-luvulla huomattava osa paikkakunnan väestöstä muutti toisaalle. Noin vuonna 1570 Bollate läänitettiin espanjalaiselle don Jorge Manriquez de Laralle. 1800-luvulla Bollateen liitettiin muun muassa Baranzate, joka itsenäistyi omaksi kunnakseen vuonna 2004. Ennen Baranzaten itsenäistymistä Bollaten väkiluku oli enimmillään noin 50 000.
Bollaten historiallisia rakennuksia ovat muun muassa barokkityylinen Villa Arconati 1620-luvulta ja kaupungin suojeluspyhimyksen San Martinon kirkko. Bollaten vankila, Carcere di Bollate, sijaitsee nimestään huolimatta Baranzaten ja Milanon hallinnollisilla alueilla. Kun vankila otettiin käyttöön joulukuussa 2000, se kuului vielä Bollaten alueeseen.
Talous ja liikenne
pienoiskuva|200px|vasen|Stazione di Bollate Nord, Bollaten pohjoinen rautatieasema. Raiteet johtavat kaakkoon kohti Milanon keskustaa ja luoteeseen kohti Saronnoa. Bollatessa on muun muassa kemianteollisuutta. Jälkiteollisten kaupunkien tavoin myös Bollaten elinkeinoelämä on palveluvaltaistunut. Bollatessa on kaksi rautatieasemaa, Stazione di Bollate Centro ja Stazione di Bollate Nord. Kumpikin sijaitsee 21-kilometrisen Milano–Saronno-radan varrella. Milanon kehämoottoritie kulkee Bollaten eteläpuolitse, ja se välittää liikennettä tehokkaasti eri puolille Eurooppaa.
Nakajima Ki-27
Nakajima Ki-27 (liittoutuneiden koodinimet "Nate" ja "Abdul") oli keisarillisen Japanin armeijan ilmavoimien hävittäjälentokone.
Tausta
Nakajima kuitenkin jatkoi Ki-11 koneensa kehittämistä. Nakajima Ki-12:n moottorina oli nestejäähdytteinen Hispano-Suiza 12Ycrs, jossa oli moottorin läpi ampuva kanuuna. Nakajima kehitti näiden kahden koneen avulla alatasoisen hävittäjän tyypin PE. Se oli edelleen kehitysvaiheessa kesäkuussa 1935, jolloin asevoimien esikunta määräsi Mitsubishin, Kawasakin ja Nakajiman kunkin valmistamaan kaksi uuden hävittäjän prototyyppiä. Kawasaki valmisti alatasoisen 800 hevosvoiman Kawasaki Ha-9-Ha -moottorilla varustetun Ki-28. Mitsubishi toimitti Mitsubishi Ki-33, joka oli versio laivaston lentotukialushävittäjästä A5M. Nakajima käytti perustana PE malliaan.
Koelentojen aikana toisen prototyypin siipiä oli taitettu taaksepäin 1,5 astetta, minkä seurauksena käsiteltävyys parani. Huolimatta suuremmista siivistä kone oli 7 km/h hitaampi kuin ensimmäinen prototyyppi. Tilattujen prototyyppien siipipinta-alaa kasvatettiin edelleen 10,4 neliömetriin ja edelleen 11,31 neliömetriin. Koneiden metallinen päätuki vaihdettiin läpinäkyvään ja samalla ohjaamoon asennettiin taaksepäin liikkuva keskiosa. Koelennot saatiin päätökseen vuoden 1937 lopulla. Ki-27 siirrettiin tuotantoon nimellä armeijan tyypin 97 hävittäjänä malli A (Ki-27a).
Tuotanto
Tuotantoversioon asennettiin prototyypeissä testatut suuret siivet. Lisäksi ohjaamoon kuomua muutettiin edelleen konventionaalisemmaksi ja metallipäällysteinen takaosa palautettiin. Moottoriksi asennettiin 780 hevosvoiman Nakajima Ha-1b. Koneisiin asennettiin kaksi synkronoitua 7,7 millimetrin tyypin 89 konekivääriä, jotka asennettiin ohjaamon eteen rungon yläosaan.
Malliin Ki-27b asennettiin jälleen kuomun takaosaan läpinäkyvät lasit. Lisäksi paranneltu öljynjäähdytysjärjestelmä sekä mahdollisuus asentaa kummankin siiven keskiosaan kaksi 25 kilogramman pommia, jotka voitiin tarvittaessa korvata 130 litran lisäpolttoainesäiliöllä. Nakajima valmisti kaikkiaan kaksi prototyyppiä ja kymmenen esisarjan konetta, joiden lisäksi varsinaisia Ki-27a ja Ki-27b tuotantokoneita valmistui 2005 kappaletta. Osa tuotannosta siirrettiin Mansyu Hikoki Seizolle Harbiniin, joka valmisti kaikkiaan 1379 lentokonetta. Näiden lisäksi Nakajima valmisti heinä-elokuussa 1940 kaksi Ki-27KAI prototyyppiä, joissa koneen nopeutta parannettiin keventämällä rakennetta.
Käyttö
Maaliskuuhun 1938 mennessä oli valmistunut 32 Ki-27 sarjatuotantokonetta. Ensimmäiset koneet luovutettiin 3. huhtikuuta operatiiviseen käyttöön 1. chutaille (laivue) 2. hikō daitaille (ilmailupataljoona) Yanghowiin (nyk. Yangzhou) Keski-Kiinaan. Laivueen kalustona olivat ennen Ki-27 koneita kaksitasoiset Ki-10-hävittäjät. Laivueen tehtävänä oli tukea Japanin 1. armeijan sotatoimia Shensin provinssissa (nyk. Shaanxi). Laivue kuului eversti Masao Yamasen johtamaan erillisyksikköön, jossa oli tiedusteluosia, hävittäjälaivue ja kaksi kevyttä pommikonelaivuetta kenraalimajuri Tadatsugu Chigain 3. hikō danista (ilmailuprikaati).
Ki-27 koneilla saavutettiin nopeasti hetkellinen ilmaherruus Kiinassa, minkä jälkeen aloitettiin ilmavoimien uudelleen järjestely. Siinä korvattiin aiemmat hikō daitait yhteen konetyyppiin keskittyvillä sentailla. Kagamigaharassa 1. heinäkuuta 1938 aktivoitu 59. hikō sentai oli ensimmäinen ainoastaan Ki-27 hävittäjistä koostuva sentai. Konetoimitusten jatkuessa aktivoitiin 64., 13., 4., 5. ja 11. hikō sentai ennen syyskuun loppua.
Taisteluiden alkaessa 4. toukokuuta 1939 Nomonhanin alueella Japanin armeija siirsi alueelle runsaasti lentokoneita mukaan lukien Ki-27-hävittäjin varustetut 1., 11., 24., 59. ja 64. hikō sentait, joissa oli yhteensä noin 80 lentokonetta. Taisteluiden huippuvaiheessa alueella oli noin 200 japanilaista hävittäjää. Vaikka pääosa oli Ki-27 oli edelleen jonkin verran Ki-10-hävittäjiä käytössä. Taistelutoimien päättyessä japanilaiset ilmoittivat ampuneensa alas 1340 lentokonetta ja tuhonneensa 30 lentokonetta maassa. Neuvostoliitto ilmoitti alueella olleen vain 450 lentokonettaan (japanilaisten arvio 3000). Japanilaiset ilmoittivat menettäneensä 120 lentokonetta, vaikka neuvostoliittolaiset ilmoittivat tuhonneensa 215. Ki-27 osoittautui ylivertaiseksi Polikarpov I-15 verrattuna, mutta Polikarpov I-16 koneet osoittautuivat vaativiksi vastustajiksi.
Joulukuussa 1941 Tyynenmeren sodan alkaessa 1., 11., 50., 54. ja 77. hikō sentain kalustona olivat Ki-27 koneet. Yksiköiden tehtävänä oli tukea Filippiinien, Burman, Malakan ja Alankomaiden Itä-Intian valtausta. Näiden lisäksi oli Ki-27 kalustolla varustettuja yksiköitä oli Kiinassa ja Japanissa sekä Mantsukuon ilmavoimilla. Vaikka konetyyppi oli vanhentunut sillä saavutettiin edelleen menestystä liittoutuneiden ilmavoimien ollessa sekaannuksissa. Liittoutuneet antoivat koneelle Kiinan-Burman-Intian sotatoimialueella (China-Burma-India theatre, CBI) nimen Abdul ja Kaakkoisen Tyynenmeren alueella (Southwest Pacific Area theatre) nimen Nate, josta tuli vuodesta 1943 alkaen yleisnimitys koneelle.
Uusia joukkoja perustettiin Ki-27 kalustolla, mutta monet yksiköt varustettiin uudemmalla kalustolla ennen rintamalle siirtoa. Ki-27 oli Japanin kotisaarten ilmapuolustuksessa vuoteen 1943. Mantsukuon ilmavoimissa kalusto oli käytössä koko sodan ajan. Kun Ki-27 korvattiin Nakajima Ki-43 Hayabusa, Nakajima Ki-44 ja Kawasaki Ki-61 hävittäjillä, ne siirrettiin koulukoneiksi. Uudessa tehtävässä koneiden laskutelineiden suojakotelot poistettiin ja perän koukku korvattiin pyörällä. Näin muutettuna kone sai nimen armeijan tyypin 97 hävittäjäkoulukone. Sodan viimeisinä kuukausina joitakin koneita käytettiin kamikazetehtävissä varustettuna 500 kilogramman pommilla.
1988
Vuosi 1988 oli karkausvuosi, joka alkoi perjantaista.
Helmikuu
thumb|[[Matti Nykänen voitti kolme mäkihypyn kultamitalia Calgaryn talviolympialaisissa.]]
Maaliskuu
thumb|upright|Mauno Koivisto vuonna 1987. thumb|Irakin Halabjassa tapahtui noin 5 000 uhria vaatinut kaasuhyökkäys.
Huhtikuu
thumb|Operaatio Praying Mantis.
Toukokuu
thumb|upright|[[Konstantin Simonov vuonna 1967.]]
Heinäkuu
thumb|Yhdysvaltalainen ohjusristeilijä ampui [[Iran Airin lento 655|Iran Airin lennon 655 alas surmaten lähes 300 ihmistä.]]
Syyskuu
thumb|upright|[[Mihail Gorbatšov astui Neuvostoliiton presidentin virkaan.]] thumb|upright|[[Akihitosta tuli Japanin keisari.]]
Lokakuu
thumb|upright|Soulin kesäolympialaisten päätösseremonia.
Marraskuu
thumb|Sega Mega Drive.
Joulukuu
thumb|Pan Amin lentokoneeseen tehty [[Lockerbien pommi-isku vaati 270 kuolonuhria.]]
Mekka
Uskonnollinen merkitys
Mekka on islamin pyhin paikka, sillä uskotaan, että Koraani alkoi siellä laskeutua profeetta Muhammedille 600 -luvun alussa. Jokainen muslimi on velvollinen käymään Mekassa pyhiinvaellusmatkalla eli hadžilla, jos hänellä on siihen varaa.
Ainoastaan muslimit voivat päästä Mekkaan. Kaupungin tärkein pyhiinvaelluskohde on Kaaban pyhäkkö ja sen musta kivi, jonka kerrotaan pudonneen taivaasta. Islamin pyhin moskeija Masjid al-Haram sijaitsee Mekassa. Rukoillessaan muslimit kääntävät kasvonsa kohti Mekkaa. Tämä rukoussuunta tunnetaan nimellä qibla.
Talous
Orientalisti William Montgomery Watt katsoi, että Mekka oli syntynyt keitaalle kauppareittien varteen, ja oli aina ollut merkittävä kaupan ja finanssimaailman keskus. Myöhemmät tutkijat ovat kiistäneet väitteen ja osoittaneet, että Mekan sijainti vedettömässä laaksossa ja sivussa ylängöllä kulkevasta luonnollisesta kulkuväylästä ei tehnyt siitä järkevää kohdetta kauppareiteille.
Mekassa on aiemmin ollut jonkun verran teollisuutta, mutta nykyisin Saudi-Arabian muissa osissa pumpattava ja jalostettava öljy hallitsee maan ulkomaankauppaa, ja Mekan merkitys teollisuuskaupunkina on pienentynyt. Vesivarat ovat riittämättömät, ja vettä ja ruokaa tuodaan muualta.
Pyhiinvaelluksiin liittyvät palvelut ovat Mekan tärkein työllistäjä ja tulonlähde. Kaupungissa käy vuosittain yli kaksi miljoonaa pyhiinvaeltajaa.
Mekan suuren moskeijan viereen on rakennettu seitsemän tornitalon rakennuskompleksi, Abraj Al Bait Towers, palvelemaan pyhiinvaeltajia hotelleineen ja kauppakeskuksineen. Sen kellotorni on maailman kolmanneksi korkein rakennus. Kompleksi valmistui lopullisesti vuonna 2012.
Liikenne
Mekassa on vain pieni lentokenttä, johon ei ole säännöllistä kansainvälistä reittiliikennettä, joten suurin osa kaupunkiin saapuvista matkaajista kulkee Jeddan lentoaseman (Kuningas Abdilazizin kansainvälinen lentoasema) tai Jeddan sataman kautta. Kaupungin paikallisliikennettä palvelee vuonna 2010 avattu Mekan metro.
Maantiede ja ilmasto
Mekka sijaitsee vuorten keskellä 277 metrin korkeudessa noin 70 km:n päässä Jeddasta. Lämpötilat ovat korkeita läpi vuoden; kylmimpinäkään kuukausina joulu-maaliskuussa lämpötila ei juuri laske alle 20 asteen, ja korkeimmat mitatut lämpötilat heinäkuussa ylittävät 45 astetta. Sateet ajoittuvat marras-tammikuulle. Kun ympäröivillä vuorilla sataa paljon, muuten kuivina olleet vuoristojoet voivat aiheuttaa tulvia kaupunkiin. Viimeisimmät pahat tulvat tapahtuivat toisen maailmansodan aikana; sen jälkeen on rakennettu tulvavalleja. Läheiseltä aavikolta tulee ajoittain hiekkamyrskyjä.
Mekka ja historiantutkimus
Mekka ankkuroituu islaminuskossa profeetta Muhammedin toimintaan 600-luvun alussa, mutta useat arkeologit, historioitsijat ja Mekassa käyneet ovat todenneet, että Mekka ei vastaa varhaisissa islamilaisissa teksteissä annettua islamin Pyhän kaupungin kuvausta. Mekassa ei ole kirjoituksissa mainittuja vuoria, laaksoja, vesiuomia, sisääntuloväyliä tai kasvillisuutta. Mekka sijaitsee Medinasta etelään, vaikka medinalaisten kirjoitetaan lähteneen Pyhän kaupungin vastaiselle sotaretkelleen pohjoista kohti.
1900-luvun merkittävä orientalisti William Montgomery Watt kuvasi Mekkaa pohjoisesta etelään ja idästä länteen kulkevien kauppateiden "luonnolliseksi" risteykseksi. Richard Bulliet on arvostellut tätä näkemystä. Mekka sijaitsee suljetussa laaksossa, johon on erikseen poikettava. Kaupungin ympäristö oli niin karu, että ilman elintarvikkeiden tuontia väestöä ei voinut olla paljon. Lisäksi ajatus siitä, että se oli "puolivälissä" matkalla Jemenistä Syyriaan ei ota huomioon, että taipaleen kokonaispituus oli kaksi kuukautta tuolloisin välinein.
Vaikka läntiset orientalistit yleensä luottavat keskiajan islamilaiseen tarinaperinteeseen Mekasta, huomattava poikkeus on Patricia Cronen klassinen tutkimus "Meccan Trade and the Rise of Islam" (1987). Cronen mukaan historialliset lähteet eivät tunne Mekkaa, sen pyhäkköä eikä Quraish-heimoa ennen 700-luvun puoliväliä, eikä Mekka liioin esiinny Arabian niemimaan vanhojen pyhiinvaelluskohteiden joukossa, vaikka lähteet luettelevat 16 muuta paikkaa. Karttoihin Mekka ilmestyy 900-luvulla. Ian D.Morris on osoittanut, että Ptolemaioksen Geografian mainitsemaa "Macorabaa" ei ole voitu varmentaa Mekaksi.
Kaabaa ja Muhammedia koskeva runsas perimätieto on peräisin vasta 800-luvulta, jolloin Ibn Hisham julkaisi profeetan ensimmäisen elämäkerran. Toisaalta tiedetään, että Jerusalem oli arabien pyhin kaupunki 600-luvun lopussa, koska sinne rakennettiin kalifaatin keskuspyhäköksi niin sanottu Kalliomoskeija. Kalifi Harun ar-Rashidin pyhiinvaelluksista Mekkaan on tietoja 700-luvun lopulta alkaen. Seuraava merkki kaupungin aseman noususta ovat siellä 820-luvulla lyödyt kolikot.
Harrastaja-arkeologi Dan Gibson on puolustanut käsitystä, että Mekka nostettiin islamin pyhäksi paikaksi vasta sellaisena toimineen Petran raunioiduttua 700-luvun alussa. Tämä teoria ei ole saanut mainittavaa tukea.
Naisten demokraattinen toimintakeskus
Naisten demokraattinen toimintakeskus (1987–1990) oli Demokraattisen Vaihtoehdon naisjärjestö, jossa enemmistön muodostivat Suomen kommunistisen puolueen (yhtenäisyys) kannattajat.
Mitchell Parish
Mitchell Parish, alun perin Michael Hyman Pashelinsky (10. heinäkuuta 1900 – 31. maaliskuuta 1993) oli yhdysvaltalainen sanoittaja. Hänen tunnetuimpia sanoituksiaan ovat ”Stardust”, ”Sweet Lorraine”, ”Deep Purple”, ”Stars Fell on Alabama” ja ”Sophisticated Lady”.
Parish syntyi Liettuassa vuonna 1900. Hänen perheensä muutti Yhdysvaltoihin, Shreveportin kaupunkiin Louisianassa, Parishin ollessa seitsemän kuukauden ikäinen. Neljävuotiaana hän muutti New Yorkiin, jossa vietti lapsuutensa. Hänen ensimmäinen työnantajansa oli musiikintuottaja Jack Mills, jonka yhtiölle Parish kirjoitti huumorimusiikkia vaudeville-esityksiin 12 dollarin viikkopalkalla.
Parishin ensimmäinen menestyskappale oli vuoden 1928 ”Sweet Lorraine”, ja vuotta myöhemmin seurasi Hoagy Carmichaelin säveltämä ”Stardust”, josta tuli yksi aikakauden suurimmista populaarimusiikin hiteistä ja yksi nauhoitetuimmista jazzstandardeista. Vaikka itsenäisten populaarimusiikin kappaleiden kirjoittaminen olikin hänen pääasiallinen työnsä, Parish sanoitti toisinaan myös näytelmämusiikkia. Hänen sanoituksiaan käytettiin muun muassa musikaaleissa Cotton Club Parade, Earl Carroll Vanities of 1940 ja Icecapades of 1941. Sanoitustensa lisäksi hän julkaisi runokirjan For Those in Love.
Fort Bourbon
Fort Bourbon oli Manitoban provinssissa Kanadassa sijainnut linnoite, jonka Pierre La Vérendrye rakennutti toimiessaan alueen linnoituksien komendanttina. Linnoite rakennettiin Kanadan luoteisosiin suuntautuneiden tutkimusmatkojen aikana 1740-luvulla. Linnoite sijaitsi nykyisen Grand Rapidsin kaupungin lähistöllä Winnipegjärven pohjoisosassa paikassa, jossa Saskatchewanjoki laskee Winnipegjärveen.
Alueen ensimmäisen tutkimusmatkan suoritti La Vérendryen pojista nuorin, Louis-Joseph Gaultier de La Vérendrye vuonna 1737. Tutkimusmatkan tulokset jäivät kuitenkin laihoiksi isorokkoepidemian vuoksi. Vuonna 1740 Louis-Joseph teki onnistuneen Cedarjärvelle ja Saskatchewanjoelle suuntautuneen tutkimusmatkansa, jonka aikana hän kartoitti Cedarjärven länsipäästä paikan ensimmäiselle Fort Paskoyan linnoitteelle. Hän palasi tutkimusmatkaltaan Winnipegjärvelle ja määritti rakennuspaikan Fort Bourbonille. Hänen piirtämänsä vuodelta 1740 peräisin olevan kartan mukaan linnoite sijaitsi nykyisen Grand Rapidsin ja Winnipegjärven välisellä alueella Saskatchewanjoen pohjoisrannalla. Seuraavana vuonna hänen isänsä lähetti retkikunnan rakentamaan linnoitusta.
Ensimmäinen linnoite oli käytössä lyhyen aikaa, ja toinen Fort Bourbon perustettiin edellistä lännemmäksi.
Masque
Masque on yhdysvaltalaisen Kansas-yhtyeen syyskuussa 1975 julkaistu kolmas studioalbumi.
Kappaleet
Vuonna 2001 julkaistun CD-version bonuskappaleet (Epic Records) :
Kriminlehmus
Kriminlehmus (Tilia euchlora) on lehmus, joka luokitellaan lajiksi tai risteymälajiksi (Tilia × euchlora). Risteymänä kantalajeina pidetään metsälehmusta (Tilia cordata) ja kiiltolehmusta (Tilia dasystyla), mutta alkuperää ei ole lopullisesti selvitetty. Kriminlehmusta ei tunneta mistään luontaisena, mikä viitannee risteymäsyntyyn. Puun todennäköinen alkuperä on Krimin niemimaalla.
Ulkonäkö
thumb|vasen|200px|Kriminlehmuksen lehtiä. Kriminlehmus kasvaa 10–20 metriä korkeaksi yksirunkoiseksi puuksi, jonka runko on muhkuraton. Lehtien lavat ovat kooltaan viidestä kahdeksaan senttimetriä. Ne ovat päältä tummanvihreitä, kiiltäviä ja karvattomia, alta suonihangoista ruskehtavakarvaisia. Lehtilavan laidan hampaissa on pitkä otakärki, mikä on lajin ominainen tuntomerkki. Pähkylämäinen hedelmä on luumunmuotoinen. Itäviä siemeniä ei kehity.