cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Peloton
Pelotonin muoto vaihtelee tilanteesta riippuen. Usein joukon muoto on tiivis, mutta se voi myös venyä erittäin kovassa vauhdissa ja hajota jyrkillä vuoristo-osuuksilla.
Reppu
Rakenne
Reppu on pussimainen. Pussin suuaukon ympärillä on kiristysnaru tai vetoketju, jolla repun voi sulkea tiiviisti siten, että sisältö ei putoa repusta. Suuaukon päällä voi olla kansiläppä, joka kiinnitetään hihnalla repun etupuolella olevaan solkeen. Repussa voi olla myös sivutaskuja pieniä ja usein tarvittavia tavaroita varten. Reppukangas on paksua, vahvaa ja kulutusta kestävää. Repun kangas voi olla myös vedenpitävä. Silloin repun sisällä olevia tavaroita ei tarvitse pakata vedenpitävästi erikseen.
Repussa on kantohihnat, jotka asetetaan henkilön olkapäille. Hihnan lenkki kiertää olkapäitten ympäri ja tulee takaisin kainaloiden alta kylkien kohdalla. Suurissa repuissa voi olla myös lannevyö, jolloin osa repun painosta jakautuu vyön kautta lanteille: lanteet kantavat painoa hartioita paremmin, ja repun painopiste siirtyy entistä lähemmäs ruumiin painopistettä. Tällöin reppu on selässä tukevammin, ja vääntöä tulee vähemmän.
Frederick Schipizky
Frederick Alexander Schipizky (s. 20. joulukuuta 1952 Calgary) on kanadalainen säveltäjä. Hän valmistui musiikin kandidaatiksi Brittiläisen Kolumbian yliopistosta 1974 ja maisteriksi Juilliard Schoolista 1978. Ensin mainitussa opinahjossa Schipizkya opetti Elliot Weisgarber; jälkimmäisessä hänen opettajinaan toimivat Roger Sessions ja David Diamond. Schipizkyn oma soitin on kontrabasso, jota hän on soittanut muun muassa Vancouverin sinfoniaorkesterissa. Hän alkoi opettaa teoriaa ja sävellystä Vancouverin musiikkiakatemiassa 1981 sekä kontrabassonsoittoa Douglas Collegessa 1989.
Luettelo Yhdistyneen kuningaskunnan rautatieasemista – L
__NOINDEX__
James Naismith
thumb|James Naismith koripallon ja korin kanssa. James Naismith (6. marraskuuta 1861 Ramsay Township, Ontario, Kanada – 28. marraskuuta 1939 Lawrence, Kansas ) oli kanadalainen opettaja, lääkäri, sotilaspastori ja urheiluvalmentaja, joka keksi koripallon säännöt vuonna 1891 toimiessaan Springfieldissä, Massachusettsissa paikallisen NMKY:n opettajana. Hänen aloitteestaan alettiin myös käyttää kypärää amerikkalaisessa jalkapallossa.
Nuoruus ja opiskelu
James Naismith syntyi vuonna 1861 Ramsay Townshipissä Ontariossa. Hänen vanhempansa Margaret ja John Naismith olivat skotlantilaisia maahanmuuttujia. James oli perheen vanhin poika, mutta hänellä oli myös isosisko ja pikkuveli. Perheen vanhemmat kuolivat vuonna 1870 lavantautiin, ja lapset joutuivat muuttamaan setänsä luokse läheiseen Bennies Cornersiin.
Naismith vietti ison osan vapaa-ajastaan ulkona ja pelasi erilaisia pelejä ystäviensä kanssa. Hänelle syntyikin jo nuorena intohimo urheilua ja liikuntaharrastuksia kohtaan. Naismith kävi high schoolia vain kahden vuoden ajan ja työskenteli vuodesta 1877 kesät setänsä maatilalla ja talvet metsätyöleirillä. Hän palasi kouluun vuonna 1881 ja suoritti high schoolin vuonna 1883. Hän pääsi opiskelemaan McGill-yliopistoon, missä hän opiskeli filosofiaa ja hepreaa. Naismith suoritti alemman korkeakoulututkinnon vuonna 1887.
Naismith jatkoi McGillistä The Presbyterian Collegeen opiskelemaan teologiaa ja valmistui sieltä vuonna 1890. Hän opetti samaan aikaan liikuntaa McGillissä, ja syksyllä 1889 hänestä tuli yliopiston ensimmäinen kokoaikainen urheilun opettaja.
Koripallon kehittäjä
Naismith ajatteli, että hän voisi enemmän vaikuttaa urheilun kuin perinteisen pappeuden kautta. Hän lähtikin vielä vuonna 1890 Massachusettsin Springfieldiin kouluttautumaan NMKY:n liikunnanohjaajaksi. Seuraavana vuonna hän sai paikan koulun opettajana. NMKY:n koulun liikuntaosaston johtaja Luther Gulick pyysi Naismithilta uutta sisäpeliä, joka voisi korvata koulussa talvisin harrastettavat tylsät tai vaaralliset ulkolajit.
Naismith yhdisti uudessa pelissä jalkapalloa, amerikkalaista jalkapalloa, maahockeytä ja sisäpelejä ja käytännössä poisti lajista pelaajien väliset kontaktit. Naismith käytti lisäksi inspiraationa lapsuudensa ”ankka kivellä” -peliä ja kehitti lajin, jossa kilpailijat yrittivät heittää jalkapalloa koriin, jota vastustajajoukkue vartioi. Hän nosti laatikon pelaajien päiden yläpuolella, sillä hän tajusi pian, että laatikon pystyisi helposti blokkaamaan kokonaan.
Naismith järjesti ensimmäisen koepelin 21. joulukuuta 1891 Springfield Collegella. Hän muisteli myöhemmin, että ensimmäiseen peliin ei ollut tarpeeksi määritelty sääntöjä. Monet pojat alkoivat Naismithin mukaan taklata, potkia ja huitoa vastustajiaan vääntötilanteissa. Hän kehitti tämän jälkeen säännön, ettei pallon kanssa saanut juosta, mikä auttoi poistamaan väkivaltaa. Hän kirjoitti koripalloon lopulta 13 sääntöä, jotka julkistettiin 15. tammikuuta 1892 Springfield Collegen The Triangle -lehdessä.
Koripallosta tuli nopeasti suosittua Springfield Collegessa, mistä se levisi erityisesti NMKY:n ohjaajien kautta muualla Pohjois-Amerikkaan. Naismith itse muutti vuonna 1895 Denveriin opiskelemaan lääketieteellistä tutkintoa. Hänet palkattiin myös paikallisen NMKY:n liikuntakoulutuksen ohjaajaksi. Naismith valmistui vuonna 1898 ja aloiti sen jälkeen Kansasin yliopiston ruumiinkulttuurin apulaisprofessorina. Naismith käynnisti Kansasissa yliopiston miesten koripallojoukkueen ja valmensi sitä itse vuoteen 1907, jolloin hänen entinen oppilaansa Phog Allen korvasi hänet.
Kenttäpappina ja viimeiset vuodet
Naismith liittyi vuonna 1916 vapaaehtoisena Kansasin maavoimien kansalliskaartiin ja palveli kenttäpappina. Osasto valvoi heinäkuusta lokakuulle Meksikon vastaista rajaa, kun kapinallinen Pancho Villa oli edellisenä vuonna tehnyt hyökkäyksiä. Naismith järjesti pappina urheilusarjoja, piti hengellisiä tilaisuuksia ja tuki sotilaita. Naismith liittyi NMKY:n kautta Yhdysvaltain asevoimiin huhtikuussa 1917, kun maa liittyi ensimmäiseen maailmansotaan. NMKY lähetti syyskuussa Naismithin Ranskaan, missä tämän tehtävänä oli pitää huolta joukkojen hygieniasta. Naismith toimi Ranskassa 19 kuukauden ajan.
Sodan jälkeen Naismith palasi Kansasin yliopistoon, missä hän toimi vielä kampuksen lääkärinä ja urheilujaoston johtajana. Hän jäi eläkkeelle vuonna 1937 ja kuoli kaksi vuotta myöhemmin kotonaan Kansasin Lawrencessa.
Merkitys
Naismithin kehittämä koripallo levisi nopeasti Yhdysvalloissa ja sitten maailmalla. Ensimmäinen yliopistopeli käytiin todennäköisesti vuonna 1895, ja vuosisadan vaihteessa lajia harrastettiin jo monissa NMKY:issä ja NNKY:issä sekä kouluissa ympäri Yhdysvaltoja ja Kanadaa. Kesäolympialaisissa 1904 koripallo oli näytöslajina ja vuoden 1936 olympialaisissa jo virallisena lajina. Naismith oli itse katsomassa peliä ja sai heittää ottelun avausheiton.
Naismithin nimeä kantava koripallon kunniagalleria perustettiin vuonna 1959 Springfieldin Collegessa. Naismith itse nimettiin ensimmäisten joukossa kunniagalleriaan.
Elementti
Elementti voi tarkoittaa ainakin seuraavia asioita:
Oliver Suni
Oliver Tuomas Suni (s. 13. helmikuuta 2002 Kempele) on suomalainen jääkiekkoilija, joka edustaa SM-liigajoukkue Rauman Lukkoa. Hän on pelipaikaltaan oikea laitahyökkääjä. Suni laukoo oikealta.
Seuraura
Suni on Oulun Kärppien kasvatti. Hän voitti kaudella 2016–2017 koko C-nuorten SM-sarjan pudotuspelien syöttöpörssin seitsemällä syöttöpisteellään. Suni voitti kauden päätteeksi C-nuorten SM-hopeaa. Kauden 2017–2018 hän pelasi suurimmaksi osaksi Kärppien B-nuorissa. Suni jakoi tehoilla 19+27=46 koko B-nuorten SM-sarjan pistepörssin seitsemännen sijan Ilveksen Eppu Varjamon kanssa. Hän voitti kauden päätteeksi B-nuorten SM-pronssia. Suni pelasi osan kaudestaan myös Kärppien C-nuorissa, jossa hän voitti SM-hopeaa. Kaudella 2018–2019 Suni toimi seuran B-nuorten varakapteenina. Hän voitti tehoilla 4+8=12 koko B-nuorten SM-sarjan pudotuspelien syöttöpörssin ja Suni jakoi pistepörssin voiton joukkuetoverinsa Petteri Puhakan kanssa.
Belavia
Belavia  on valkovenäläinen, valtion omistama lentoyhtiö. Se on perustettu vuonna 1996. Yhtiön toiminnan keskuspaikka on Minskin kansainvälinen lentoasema. pienoiskuva| Belavian [[Boeing 737-500.]] pienoiskuva| Belavian [[Boeing 737-300 Frankfurtissa.]]
Belavia tekee yhteistyötä usean ulkomaisen lentoyhtiön kanssa. Belavia aloitti lennot Minskin ja Helsingin välillä kesäkuussa 2011 yhteistyössä Finnairin kanssa, reittiä lennetään 3 kertaa viikossa.
Historia
Siviili-ilmailu Valko-Venäjällä juontaa juurensa vuoteen 1933, jolloin kolme Polikarpov Po-2-lentokonetta laskeutui Minskin uudelle lentokentälle. 1936 avattiin ensimmäinen lentopostiyhteys Minskin ja Moskovan välille. Matkustajaliikenne alkoi 1940-luvun alkupuolella.
Vuosina 1961–1983 Valko-Venäjän siviili-ilmailuhallinto uusi aktiivisesti kalustoaan ottamalla käyttöön konetyypit Antonov An-10, Tupolev Tu-124 ja Tu-134.
Neuvostoliiton romahtamisen ja Valko-Venäjän itsenäistymisen jälkeen ilmailuhallinnon omistama konekanta siirrettiin Valko-Venäjän siviili-ilmailuyhdistykselle, josta tuli 5. maaliskuuta 1996 Belavia. Yhtiö avasi vuosina 1995–1997 reitit Larnakaan, Lontooseen, Pekingiin, Roomaan ja Istanbuliin.
IATA hyväksyi Belavian jäsenekseen 12. elokuuta 1997. Belavia jatkoi reittiensä laajentamista 1998 aloittamalla lennot välillä Minsk-Praha. Samana vuonna Belavia fuusioitui Minskavian kanssa, jolloin yhtiö sai käyttöönsä Minskavian An-24, An-26 ja Jakovlev Jak-40 -koneet.
1999 Belavia solmi yhteistyösopimuksen Puolalaisen LOTin kanssa reitille Minsk-Varsova. Vuonna 2001 avattiin reitti Minskin ja Pariisin välille. 2003 Belavia otti ensimmäisen Boeing 737-500 -matkustajakoneensa käyttöön leasing-sopimuksella. Helmikuussa 2003 yhtiö sai pronssimitalin Valko-Venäjällä järjestetyssä vuoden brändi -kilpailussa. Samana vuonna yritys otti käyttöön toisen Boeing 737-500 -koneensa ja teki yhteistyösopimuksen Aeroflotin kanssa reitille Minsk-Moskova. Vuonna 2005 Belavia teki yhteistyösopimuksen tšekkiläisen CSA:n kanssa reitille Minsk-Praha. 2007 yhtiö sai ensimmäisen Bombardier CRJ-100 -koneensa ja aloitti sillä lennot Minskin ja Bakun välille. Samana vuonna Belavia aloitti e-lippujen myynnin vahvistaakseen asemaansa markkinoilla. 2008 yhtiö teki useita yhteistyösopimuksia eri lentoyhtiöiden kanssa.
Valko-Venäjän valtio käynnisti vuonna 2008 ohjelman siviili-ilmailunsa kehittämiseksi, jonka alla Belavia hankki yhden Boeing 737-300- ja kaksi Boeing 737-500 -matkustajakonetta leasing-sopimuksella International Lease Finance Corporationilta. Belavian kalustoa modernisoitiin vuoden aikana, ja yhtiö täytti heinäkuussa IATA:n turvallisuusvaatimukset.
Vuoden 2009 ensimmäisellä puoliskolla Belavia hankki neljä lentokonetta länsimaisilta valmistajilta leasing-sopimuksella. Samalla, kun kaksi uutta Boeing 737-300- ja kaksi Bombardier CRJ-200 -matkustajakonetta otettiin käyttöön, yhtiö poisti vanhat An-24 -koneensa käytöstä. 11. marraskuuta 2009 Belavia myi ensimmäisen lippunsa internetin kautta. Saman vuoden lopulla yhtiö aloitti oman lehtensä (Belavia ON AIR) jakelun koneisiinsa.
Vuonna 2010 yritys vastaanotti seuraavana Boeing 737-500 -koneensa. Heinäkuussa Belavia liittyi European Regions Airline Associationiin (ERAA). Valko-Venäjän ilmailunkehityshankkeen osana Belavia hankki uuden CRJ-200LR -matkustajakoneen, joka saapui Minskin lentoasemalle 26. lokakuuta.
Vuonna 2011 Belavia avasi reitit Helsinkiin, Simferopoliin ja Karagandaan. Samana vuonna Belavian matkustajamäärät ylittivät ensimmäisen kerran miljoonan rajan.
Syyskuussa 2012 yhtiö otti käyttöön ensimmäiset kaksi Embraer 175 -konettaan leasing-sopimuksella.
Toukokuussa 2013 Belavia solmi yhteistyösopimuksen Etihad Airwaysin kanssa. Saman vuoden kesäkuussa yhtiö otti käyttöön yhden uuden Boeing 737-300 -matkustajakoneen.
Liikennöinti Valko-Venäjän kentiltä
pienoiskuva|Belavian Boeing 737 tulossa laskuun Belavia liikennöi maan päälentoaseman, Minsk-2:n ohella myös valkovenäläisiltä Brestin, Hrodnan (eli Grodnan) ja Homelin lentoasemilta.
Laivasto
Yhtiön laivasto heinäkuussa 2021: Laivaston keski-ikä 10,2 vuotta (Heinäkuu 2021).
Yhteistyökumppanit
Yhteisiä code sharing -lentoreittejä Belavialla oli tammikuussa 2014 seuraavien lentoyhtiöiden kanssa:
Oliver Suni
Seuraura
OHL-joukkue Oshawa Generals varasi Sunin 44. pelaajana CHL:n varaustilaisuudessa 2019. Hän siirtyi joukkueeseen kaudeksi 2019–2020. Suni teki siellä 43 runkosarjaottelussa tehot 12+20=32. Hänet valittiin kauden päätteeksi OHL:n tulokkaiden toiseen tähdistökentälliseen. Marraskuussa 2020 Generals lainasi Sunin toistaiseksi voimassa olevalla sopimuksella Rauman Lukon U20-junioreihin, kunnes OHL:n harjoitusleirit alkavat, mutta koko liigan kausi kuitenkin peruuntui Ontarion provinssin koronavirusrajoitusten vuoksi. Hän sai tililleen kaksi SM-liigaottelua, mutta Suni jäi niissä molemmissa kuitenkin ilman peliaikaa. Hän sai tililleen ensimmäinen liigaottelunsa 30. joulukuuta 2020 Hämeenlinnan Pallokerhoa vastaan. Sunille avautui paikka Lukon kokoonpanosta, kun Aleksi Saarela joutui sivuun. Hänet merkittiin joukkueen nelosketjun vasempaan laitaan Miro Markkulan ja Niklas Ylitalon viereen. Koko ketju jäi lopulta kuitenkin ilman peliaikaa. Suni pelasi Lukon U20-joukkueessa 13 ottelua tehden 14 tehopistettä, mutta hänen kautensa päättyi kuitenkin loukkaantumisen vuoksi jo runkosarjaan. Suni voitti kauden päätteeksi U20 SM-sarjan mestaruuden. Toukokuussa 2021 hän teki Lukon kanssa kaksivuotisen jatkosopimuksen.
Kaudella 2021–2022 Suni sai ensimmäiset jääaikansa miesten pääsarjatasolla Mestarien liigan avauskierroksella 26. elokuuta 2021 sveitsiläistä Lausanne HC:tä vastaan. Suni merkittiin Lukon nelosketjun vasempaan laitaan Sami Päivärinnan ja Niklas Ylitalon viereen. Hän sai ottelussa jääaikaa 8.37 minuuttia. SM-liigassa Suni sai ensimmäiset peliaikansa kauden toisessa ja uransa neljännessä ottelussaan 18. syyskuuta 2021 vieraissa Turun Palloseuraa vastaan. Hänet merkittiin Lukon nelosketjun oikeaan laitaan Harri Kainulaisen ja Niklas Ylitalon viereen. Suni sai ottelussa jääaikaa 8.09 minuuttia. Liiguransa avausmaalin hän teki kuudennessa ottelussaan 24. syyskuuta 2021 Tapparaa vastaan. Timo Tahkoniemi valitsi Sunin ottelun Alumnien tähtien kolmostähdeksi. Kaikkiaan hän pelasi tulokaskautensa aikana 43 runkosarjaottelua tehopistein 5+5=10 ja seitsemän playoff-ottelua ilman tehopisteitä. CHL:ssö Suni pelasi kuusi ottelua ilman tehopisteitä. Hän vahvisti loppukaudella myös Lukon U20-joukkuessa, jossa Suni voitti Suomenmestaruuden.
Maajoukkueura
Suni pelasi alle 18-vuotiaiden Hlinka Gretzky Cupissa vuonna 2019. Hän pelasi myös World U-17 Hockey Challengessa vuonna 2018, jolloin Suni voitti hopeaa. Yhteensä hän on pelannut yhdeksän nuorten ja 35 poikien maaottelua. Ensimmäisessä maaottelussaan, alle 16-vuotiaiden maajoukkueessa 20. lokakuuta 2017 Vierumäellä Saksaa vastaan Suni onnistui tekemään heti peräti neljä maalia, kun Suomi voitti ottelun lukemin 8–7.
Suni valittiin Pohjola-leirin tähdistökentälliseen vuonna 2017.
Jussi-Pekka Niittymäki
Jussi-Pekka Ilmari Niittymäki (s. 13. kesäkuuta 1986 Loimaa) toimii pelinjohtajana ja päävalmentajana Miesten Ykköspesiksessä pelaavan Loimaan Palloilijat Junioripesiksessä. Pelinjohtoura alkoi vuonna 2003 samaisen seuran d-tytöissä ja jatkui samassa joukkueessa kolmen kauden ajan. Kaudet 2007 ja 2008 Niittymäki toimi Laitilan Jyskeen b-tyttöjen pelinjohtajana ja valmentajana. Kaudella 2007 pelaamisen ohella hän valmensi Köyliön Lallien c-poikia.
Aikuisvalmennukseen Niittymäki siirtyi kaudeksi 2010, kun hän otti ohjat Köyliön Lallien naisten Ykköspesis joukkueessa. Joukkuetta hän valmensi kahden kauden ajan. Kaudella 2011 hän otti ohjat myös nykyisessä pestissään. Kaksi ensimmäistä kautta meni Suomensarjassa. Molemmilla kausilla joukkue eteni aina nousukarsintaan. Ensimmäisellä kerralla Sotkamon Jymy oli niukasti parempi, mutta 2012 joukkue kaatoi Vaasan Mailan voitoin 1-2. Debyyttikausi Ykköspesiksessä tuotti runkosarjassa kymmenennen sijan. LP-j säilytti paikkansa karsinnoissa kaatamalla Helsingin Puna-Mustat 3-1.
Niittymäki valittiin Loimaan Palloilijat Junioripesiksen varapuheenjohtajaksi vuodeksi 2014. Hän opiskelee Turun Ammattikorkeakoulussa Urheilujohtamista ja -markkinointia aikuispuolella. Hän valmistui Loimaan Lukiosta vuonna 2005 ja opiskeli Liiketaloutta Seinäjoen Ammattikorkeakoulussa vuodet 2008-2012 kuitenkaan valmistumatta.
Turkinvinttikoira
Turkinvinttikoira on sukupuuttoon kuollut turkkilainen koirarotu.
Ulkonäkö
Turkinvinttikoiraa kuvattiin vuonna 1887 teoksessa The Dog pieneksi, noin italianvinttikoiran kokoiseksi, mutta tätä huomattavasti tanakammaksi. Karvapeite oli erittäin lyhyt ja ohut.
Alkuperä
Egyptin valtakunta uloittui muinoin Libyasta ja Syyriasta aina Turkkiin saakka, joten tuolloin myös metsästyskoiria kulkeutui maasta toiseen. Turkinvinttikoiran näköisiä koiria löytyikin myös muualta valtakunnan alueelta. Rotua tapasi harvoin puhdasrotuisena, vaan se oli sekoittunut monien erilaisten turkkilaisissa kaupungeissa jätteitä syöneiden kulkukoirien kanssa.
Valkoinenlammi (Ruovesi, Pohtio, itäinen)
Valkoinenlammi on Pirkanmaalla Ruovedellä Pohtion kylän lähellä sijaitseva lampi. Saman nimisiä lampia on lähekkäin kaksi ja tämä on niistä itäisempi lampi.
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 3,3 hehtaaria, se on 250 metriä pitkä ja 200 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 750 metriä.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Tarjanneveden alueella (35.41), jonka Mutiojan valuma-alueeseen (35.413) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 156,8 metriä mpy.
Luontoarvoja
Lampi sisältyy Helvetinjärven kansallispuistoon ja se sijaitsee sen pohjoispuolella.
Tero Liukkonen
Tero Liukkonen (s. 16. lokakuuta 1960 Helsinki) on porvoolainen kirjailija. Hän on julkaissut romaaneja, runoja ja novelleja. Hän hyödyntää kerronnassaan huumoria ja satiiria sekä toisaalta psykologisia jännitteitä. Hänen runonsa käsittelevät rakkautta ja mystiikkaa. Kirjallisuudentutkijana hän on kirjoittanut Tuomas Anhavasta ja Veikko Huovisesta. Hän on työskennellyt myös kustannustoimittajana, kirjallisuusarvostelijana ja kirjoittamisen ohjaajana.
Salmijärven kalliomaalaus
Salmijärven- eli Lautmäen kalliomaalaus on pieni kalliomaalauskohde Salmijärven lounaisosassa Vihdissä, joka on ajoittamaton. Maalauksen löysi Jussi Kivi vuonna 1996.
Kallio ja sen sijainti
Maalauskallio sijaitsee pienen Salmijärven lounaisosassa olevan Lautmäen niemen itäpuolella. Kallio laskee pystysuorana veteen ja maalauksen kohdalla on vedessä kivilohkare.
Maalaus
Seinämässä erottuu heikosti punaväriä neljässä kohdassa 1,7−2 metrin korkeudella veden pinnasta ja parin metrin matkalla. Selviä kuvioita on vaikea erottaa, sillä maalaus on pahoin kulunut. Digitaalisesti vahvistetuista valokuvista voi kuitenkin erottaa oikealle katsovan hirven. Lisäksi löytyy heikot katkelmat toisesta hirvestä ja ihmishahmosta.
The Home Depot
thumb|250px|The Home Depot -myymälä Kaliforniassa The Home Depot on yhdysvaltalainen rautakauppaketju. Se on Yhdysvaltain neljänneksi suurin vähittäismyyjä. Ketju palvelee sekä yksityisiä kuluttajia että rakennusalan ammattilaisia.
Yritys perustettiin vuonna 1978 Atlantassa Georgian osavaltiossa, kun farmaseutiksi opiskellut Bernie Marcus ja hänen kollegansa Arthur Blank saivat potkut Handy Dan -nimisen rautakaupan johdosta. He päättivät perustaa uuden rautakaupan, jossa olisi loistava palvelu ja silti muita alhaisemmat hinnat. Kaksi ensimmäistä Home Depot -liikettä avattiin Atlantaan heinäkuussa 1979. Marcus ja Blank vetäytyivät yhtiön johdosta vuonna 2000, ja uudeksi vetäjäksi palkattiin General Electricin johdossa työskennellyt Bob Nardelli, jonka enemmän osakkeenomistajia kuin asiakkaita tai työntekijöitä arvostava työskentelytapa ei saavuttanut suosiota. Nardelli erosi tehtävästä vuonna 2007, ja johtoon astui Frank Blake.
The Home Depotilla on Pohjois-Amerikassa noin 2 000 myymälää. Myymälät ovat keskimäärin noin 10 000 neliömetrin kokoisia. Työntekijöitä on yli 325 000. Muiden Yhdysvaltain suurten ketjujen tavoin se vastustaa ammattiliittoja ja työntekijöiden järjestäytymistä ja käyttää työntekijöistä nimikettä ”associate”.
Vuosina 2003–2013 The Home Depot toimi Carsonissa Kaliforniassa sijaitsevan AEG:n omistaman urheilukompleksin, silloiselta nimeltään The Home Depot Centerin, nimisponsorina.
Messukylän rautatieasema
Aseman henkilöliikenne päättyi 29.5.1988. Tavaraliikenteen käytössä Messukylä palveli lakkauttamiseensa asti.
Messukylän asemalla oli pistoraiteet Rautasoinin romuttamoa ja Tampellan tehdasta varten. Messukylän uudempi, vaaleanpunainen asemarakennus oli käytössä vuodesta 1956 vuoteen 2004, jolloin se purettiin tarpeettomana. Liikennepaikka oli jo lakkautettu 2000 rataosan perusparannuksen myötä vähäisen käytön vuoksi, jolloin myös Vehmaisten, Kangasalan, Suinulan ja Siitaman liikennepaikat lakkautettiin. Pistoraide romuttamolle poistettiin käytöstä vuonna 1998.
Paul Allen
Paul Gardner Allen (21. tammikuuta 1953 – 15. lokakuuta 2018 Seattle, Yhdysvallat ) oli yhdysvaltalainen liikemies, sijoittaja ja hyväntekijä. Allen oli toinen Microsoftin perustajista yhdessä Bill Gatesin kanssa. Hän irtautui yhtiöstä jo 1983, mutta yhtiön osakkeiden ja jatkosijoitusten ansiosta hän oli varakas. Forbes-lehti arvioi hänet maailman 37. rikkaimmaksi ihmiseksi vuonna 2010. Hänen omaisuutensa arvo oli tuolloin noin 13,5 miljardia dollaria, joista viisi miljardia Microsoftin osakkeissa.
Allen vastasi 15. heinäkuuta 2010 Bill Gatesin miljardööreille esittämään haasteeseen lahjoittaa omaisuudestaan vähintään puolet hyväntekeväisyyteen. Allen lupasi testamentata suurimman osan omaisuudestaan hyväntekeväisyyteen. Allenin suurta omaisuutta ja hyväntekeväisyyshankkeita hallinnoidaan hänen perustamassaan Vulcan Inc. -yrityksessä.
Allen haastoi vuonna 2010 oikeuteen patenttirikkomuksista yksitoista suurta teknologiayhtiöitä, joukossa muun muassa Google, Apple, Facebook, Yahoo ja eBay. Allenin mukaan yhtiöt olivat rikkoneet hänen omistamansa yhtiön Interval Licensingin oikeuksia. Interval Licensing omistaa useita patentteja, jotka ovat alun perin kuuluneet Allenin ja David Liddlen vuonna 1992 perustamalle Interval Research -yritykselle.
Paul Allenin sisko ja Vulcanin toimitusjohtaja Jody Allen julkisti 15. marraskuuta 2009 tiedon, että Paulilla oli diagnosoitu non-Hodgkin-lymfooma eli imusolmukesyöpä. Myös Allenin ero Microsoftista vuonna 1983 johtui taistelusta syöpää vastaan. Syöpä uusiutui vuoden 2018 syksyllä, ja hän kuoli 15. lokakuuta 2018 tautiin liittyviin komplikaatioihin.
Suomen työväen vasemmistoryhmä
Suomen työväen vasemmistoryhmä oli 1920- ja 1930-luvun vaihteessa toiminut sosialistinen ryhmittymä, jonka muodostivat aiemmin Suomen kommunistisen puolueen kanssa yhteistyötä tehneet vasemmistososialistit. Vasemmistoryhmän johtoon kuuluivat muun muassa Niilo Wälläri, Matti Väisänen, Eino Pekkala, Erkki Härmä ja Kusti Kulo.
Vasemmistoryhmällä oli kannattajia lähinnä Etelä-Suomen teollisuuskaupungeissa,, etenkin Helsingissä, mutta sen verkosto ulottui koko maahan. Vasemmistoryhmä jäi kuitenkin kaikkialla kommunisteja pienemmäksi suuntaukseksi. Vasemmistoryhmän äänenkannattaja oli (alkuvuoden 1930 ilmestynyt) Suomen Työmies. Myös vaasalainen Työn Ääni oli hetken vasemmistoryhmän hallussa.
Vasemmistoryhmä kritisoi Kommunistisen internationaalin linjauksia, ja korosti kansallisten puolueiden itsenäisyyttä. Se kuitenkin toivoi Kominternin kykenevän korjaamaan virheensä, ja oman linjan puolustamiseksi vedottiin muun muassa internationaalin aiempiin päätöksiin. Vasemmistoryhmällä oli kansainvälisiä yhteyksiä niihin ruotsalaisiin (SKP:stä erotetut), norjalaisiin (DNA:n opp.) ja saksalaisiin (KPO) vasemmistolaisiin, jotka olivat joutuneet Kominternin epäsuosioon.
Vasemmistoryhmä oli aktiivisesti mukana myös Työväen urheiluliiton linjataisteluissa. Kun sosialidemokraatit ottivat TUL:n hallintaansa ja alkoivat erottaa vasemmistoseuroja, perustettiin loppuvuonna 1929 Työläisurheilun Yhtenäisyyskomitea, johon sosialistit menivät mukaan. Toisin kuin TYK:ta hallinnut SKP, sosialistit kannattivat komitean muuntamista uudeksi liitoksi. Aiheesta käytiin kiihkeää keskustelua Suomen Työmiehen ja TYK:n Työväen Urheilulehden välillä.
Vasemmiston hajaannus
Maan alla toimineen SKP:n ja sen kanssa yhteistyötä tehneen vasemmiston välit kiristyivät 1920-luvun puolivälissä. Kiistat tiivistyivät kysymykseen Suomessa ja Neuvostoliitossa toimineiden kommunistien suhteesta. SKP:hen kuulumattomat kritisoivat kommunistien Neuvostoliitossa oleskelleen johdon ja Kommunistisen internationaalin liiallista puuttumista Suomen toimintaan. Jo huhtikuussa 1925 julkaistiin pamfletti Irti emigranteista. Vastalauseen takana olivat vankilassa istuneet entiset SSTP:n johtomiehet, joiden mielestä kommunistien jyrkkä politiikka vei liikkeen umpikujaan. Kirjoittajat korostivat julkista toimintaa maanalaisen puolueen sijaan. Ryhmä nimettiin ”bobilaisiksi” Niilo Wällärin Elämää yössä -vankilalehdessä käyttämän nimimerkin mukaan. Riidat kärjistyivät sen jälkeen, kun SKP vuonna 1928 omaksui Kominternin kolmannen kauden mukaisen jyrkän ohjelman, jossa korostettiin muun muassa kriittistä suhtautumista sosialidemokraatteihin. SKP:n päätehtäväksi määriteltiin taistelu "oikeistovaaraa" vastaan.
Butyylilaktaatti
Butyylilaktaatti (C7H14O3) on estereihin kuuluva orgaaninen yhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää liuottimena.
Suomen työväen vasemmistoryhmä
Vasemmiston hajaannus
Varsinkin monet ammattiyhdistysliikkeessä toimineet vasemmistososialistit suhtautuivat kriittisesti SKP:n linjaan, ja asia tuli esiin Suomen Ammattijärjestön 8. edustajakokouksessa toukokuussa 1929. Kommunistit ajoivat kokouksessa muun muassa niin sanotun (Suomen, Norjan ja Neuvostoliiton ammatillisten keskusjärjestöjen välistä yhteistyötä laajentamaan pyrkineen) Kööpenhaminan sopimuksen vahvistamista, Kansainvälisen työjärjestön konferensseihin osallistumisen lopettamista sekä tehostettua toimintaa sosiaalifasismia vastaan. SAJ:ta hallinneen vasemmiston enemmistö ei kuitenkaan pitänyt tavoitteita mahdollisina ja ne jäivät toteutumatta. Aloitteen saaneet vasemmistososialistit eivät halunneet kärjistää suhteita sosialidemokraatteihin, jotka samaan aikaan jättäytyivät pois SAJ:n johdosta vastalauseena kommunisteille. SKP oli menettänyt otteensa SAJ:sta sen jälkeen, kun lähes koko puolueen Suomessa toiminut johto pidätettiin vuonna 1928.
Butyylilaktaatti
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö
Huoneenlämpötilassa butyylilaktaatti on väritöntä nestettä. Yhdiste liukenee kohtalaisesti veteen ja hyvin orgaanisiin liuottimiin, kuten etanoliin ja dietyylieetteriin.
Suomen työväen vasemmistoryhmä
Vasemmiston hajaannus
Laitavasemmiston sisäiset erimielisyydet tulivat näkyvämmin julkisuuteen kesällä 1929 SAJ:n kokouksen jälkeen. SKP arvosteli ammattijärjestön päätöksiä ja kesäkuussa kritiikkiin yhtyi Kominternin toimeenpanevan komitean poliittinen sihteeristö. Internationaali vaati SKP:ltä toimintaa ay-liikkeessä esiintynyttä oikeistovaaraa vastaan, ja kommunistit alkoivat valmistella vasemmistososialistien syrjäyttämistä. Syksyllä SKP onnistui saamaan enemmistön SAJ:n toimikunnassa ja useissa vasemmistotyöväenlehdissä. SAJ-johtajista muun muassa sihteeri Matti Väisänen ja Erkki Härmä tuomitsivat SKP:n menettelyn ja vasemmistososialistit esittivät vaatimuksia ylimääräisestä edustajakokouksesta. Niilo Wälläri, Emil Tuomi ja Hugo Ahokanta erosivat Työväenjärjestöjen Tiedonantajan toimituksesta lokakuussa vastalauseena lehden ottamalle SAJ:n edustajakokouksen vastaiselle linjalle.
Butyylilaktaatti
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö
Butyylilaktaattia valmistetaan 1-butanolin ja maitohapon välisellä esteröintireaktiolla tai metyylilaktaatin ja butanolin vaihtoesteröintireaktiolla.
Suomen työväen vasemmistoryhmä
Vasemmistoryhmän järjestäytyminen
Suomen työväen vasemmistoryhmä perustettiin 7. joulukuuta 1929 Helsingissä. Uuden järjestön keskustoimikuntaan valittiin Eino Pekkala (pj.), Uno Nurminen (vpj.), Hugo M. Ahokanta (sihteeri), Emil Tuomi, Kusti Kulo ja August Raatikainen. Järjestölle keskeiseen ammattiyhdistysvaliokuntaan kuuluivat Matti Väisänen, Nurminen ja Niilo Wälläri. Perustamisen jälkeen ryhmä levitti työläisten keskuuteen kolmesivuista kirjelmää, jossa arvosteltiin voimakkaasti SKP:n linjaa. Kommunistien toimintaa pidettiin äkkijyrkkänä huitomisena. Vasemmistoryhmän ohjelma korosti työväen aseman puolustamista vallankumouksellisuuden sijaan. Ryhmä painotti julkisten ammatillisten joukkojärjestöjen merkitystä. SDP:tä vasemmistoryhmä kritisoi muun muassa luokkataistelun hylkäämisestä ja reformistisuudesta sekä puoluepolitikoinnista ay-liikkeessä.
Butyylilaktaatti
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö
Butyylilaktaattia käytetään esimerkiksi nitro- ja etyyliselluloosan, maalien, lakkojen, musteiden ja hajusteiden liuottimena sekä kuivapesuissa.
Suomen työväen vasemmistoryhmä
Vasemmistoryhmän järjestäytyminen
Tammikuun 1930 alussa vasemmistoryhmä alkoi julkaista äänenkannattajaansa Suomen Työmies. Lehden ensimmäisen numeron pääkirjoituksessa korostettiin Suomen työväenliikkeen itsemääräämisoikeutta ja ammattiliittojen sääntöjen kunnioittamista. Suomen Työmies ilmestyi kolmesti tammikuussa, joka arkipäivä helmikuusta toukokuun alkuun ja kolmesti viikossa siitä eteenpäin. SKP:n hallitsemat lehdet ja järjestöt tuomitsivat uuden lehden jyrkästi. STPV:n eduskuntaryhmässä vasemmistoryhmää puolusti vain Eino Pekkala. Vasemmiston kirjapainot ja lehdet puhdistettiin vasemmistoryhmän kannattajista kevään aikana.
Tammikuussa vasemmistoryhmän kannattajat perustivat Helsingin sosialistisen työväenyhdistyksen. Toukokuun loppuun mennessä ryhmän osastoja perustettiin myös Kauhavalla, Turussa ja Viipurissa. Helsinkiin muodostettiin erilliset Sörnäisten ja metallityöläisten yhdistykset. 4. toukokuuta Helsingin ja Sörnäisten yhdistykset pitivät kokouksen, jossa perustettiin Sosialististen työväenyhdistysten keskuskomitea ohjaamaan järjestöjen yhteistoimintaa. Keskuskomiteaan valittiin Ahokanta, Kulo, Nurminen, Väisänen ja Wälläri sekä Erkki Härmä, Laura Härmä, Oskari Jalava ja Fiina Pietikäinen. Eino Pekkala ja Emil Tuomi jättäytyivät pois johdosta.
Keväällä vasemmistoryhmä vastusti SAJ:sta irtautuneiden sosialidemokraattien johtamien liittojen hajottamista ja uusien SAJ:n alaisten liittojen perustamista. Samanaikaisesti SKP vahvisti asemiaan ammattiliitoissa ja kolme vasemmistoryhmää kannattanutta ay-johtajaa joutui eroamaan tehtävästään. Lähteä saivat Wälläri (Kuljetustyöläisten liitto), Nurminen (Rakennustyöläisten liitto) ja Nestori Aronen (Puuteollisuustyöväen liitto). Nurminen erosi SAJ:n toimeenpanevasta valiokunnasta. Kusti Kulo erotettiin SAJ:n valistustyön johdosta kesäkuussa. Kesällä vasemmistoryhmä esitti SAJ:n johdolle, että se järjestäisi SDP:n kanssa yhteistoimintaa lapuanliikkeen vastustamiseksi, mutta SAJ torjui aloitteen. Heinäkuussa viranomaiset kielsivät kaiken SAJ:n alaisen toiminnan ja sen järjestöt lakkautettiin.
Suomen sosialististen työväenyhdistysten keskuskomitea osallistui Suomen ammattiyhdistysten keskusliiton perustamiseen yhdessä SDP:n kanssa. SDP-johtoisen Ammatillisten järjestöjen valtuuskunnan ja sosialistien keskuskomitean välinen yhteistyösopimus allekirjoitettiin Helsingissä 31. heinäkuuta 1930.
Vasemmistoryhmän toimintaa jatkoi Helsingin työväenyhdistyksen kirjallisuusseura Arla, jonka sosialistijohto perusti yhdyssiteekseen 18. helmikuuta 1931. Arla toimi (ainakin) 1930-luvun alkupuolen. Vuonna 1935 Wälläri seuraajineen liittyi SDP:hen, jossa hänen suuntauksensa tukikohdaksi muodostui Kuljetustyöväen sosialidemokraattinen yhdistys.
Viirupöllö
pienoiskuva|Viirupöllö, video Viirupöllö (Strix uralensis) on suurikokoinen varsinaisiin pöllöihin kuuluva petolintu, joka asuu havu- ja sekametsissä.
Koko ja ulkonäkö
Viirupöllön yleisväritys on harmaanruskea, ja sillä on pyrstö- ja siipisulissa pitkiä tummia raitoja. Vaaleahkolla vatsapuolella on mustia pitkittäisjuovia. Nokka on keltainen, silmät mustat, ja pöllölle tyypillisessä leveässä naamassa on vaaleita kiehkuroita. Viirupöllöllä on pitkä pyrstö ja leveät siivet. Naaras on huomattavasti koirasta suurempi. Sen pituus on 58–62 cm, ja koiras painaa 570–800 g, naaras 630–1 300 g.
Pierre-Simon Laplace
Pierre-Simon de Laplace (23. maaliskuuta 1749 Beaumont-en-Auge – 5. maaliskuuta 1827 Pariisi) oli ranskalainen markiisi, tähtitieteilijä ja matemaatikko. Hän suoritti perustavia planeettajärjestelmä- ja todennäköisyysteorian tutkimuksia, sekä esitti aurinkokunnan syntyä koskevan teorian, jonka mukaan aurinkokunta olisi syntynyt pyörivästä ja kutistuvasta kaasupilvestä. Hän tuli tunnetuksi myös differentiaalilaskentateorioiden kehittelijänä.
Viirupöllö
Koko ja ulkonäkö
Vanhin suomalainen ja samalla eurooppalainen rengastettu viirupöllö on ollut 23 vuotta 10 kuukautta 13 päivää vanha.
Pierre-Simon Laplace
Laplace oli maanvljelijän poika, joka opiskeli aluksi teologiaa Caenin yliopistossa, mutta löysi kutsumuksensa matematiikan parista. Hän lähti Pariisiin mukanaan suosituskirje Jean Le Rond d'Alembertille, joka löysi Laplacelle työpaikan École Militairesta matematiikan opettajana. Ranskan suuren vallankumouksen aikana kansalliskonventti nimitti hänet mittojen ja painojen komiteaan, josta hänet sittemmin erotettiin, koska hän ei “ollut riittävän vihamielinen kuningasvallalle”. Napoleonin aikana hänen arvostuksensa palasi, ja hän nousi ministeriksi ja kreiviksi sekä Ludvig XVIII:n aikana markiisiksi.
Viirupöllö
Ääntely
Viirupöllökoiraan soidinääni kumea, koiramainen ”VUhu... Vuh-vuh-vuVU-hu”. Naaraan ääni on karkea rääkäisy. Pesällä viirupöllö varoittaa uhkaavasti haukkumalla. Maastopoikaset kerjäävät ruokaa käheällä pihinällä.
Pierre-Simon Laplace
Laplacen merkittävimmät tieteelliset työt ovat taivaanmekaniikan ja todennäköisyyslaskennan aloilta. Hänen kosmologinen oletuksensa oli, että taivaankappaleet olisivat kiertoliikkeen vaikutuksesta syntyneet kuumasta alkusumusta. Todennäköisyyksien laskemisessa Laplace tarkensi alan käsitteitä ja niiden matemaattista esitystapaa. Matematiikassa Laplace oli kehittämässä harmonisiin funktioihin johtavan osittaisdifferentiaaliyhtälön ja integraalimuunnoksiin kuuluvan Laplace-muunnoksen.
Viirupöllö
Lisääntyminen
pienoiskuva|250px|Poikasen kerjuuääni on lehtopöllön tapainen, mutta karkeampi ”pitsepp”. pienoiskuva|250px|Opettaja Heljä Pylvänäinen ja biologi Vesa Hyyryläinen tarkastamassa hellästi aiemmin rengastettua naarasviirupöllöä Paltamossa toukokuussa 2023 Pesä on tavallisesti pöntössä, luonnonkolossa tai vanhassa petolinnun pesässä. Hyvinä jyrsijävuosina muninta voi alkaa jo helmikuussa, tavallisesti maalis–huhtikuun vaihteessa. Katovuosina laji voi jättää pesinnän väliin. Munamäärä vaihtelee yhdestä kahdeksaan munaan, huippuvuosina keskimäärin 4 ja katovuosina 2. Naaras hautoo 32–34 päivää. Koiras ruokkii naarasta koko haudonta-ajan. Poikaset kuoriutuvat eriaikaisesti, ja lähtevät pesästä vielä lentokyvyttöminä noin kuukauden ikäisinä. Ne oppivat lentämään viisiviikkoisina. Emot huolehtivat poikueesta vielä 2–3 kuukautta. Emot puolustavat poikasiaan hyvin aggressiivisesti ja voivat aiheuttaa kynsillään pahoja vammoja ihmiselle.
Viirupöllöjen pariside on elinikäinen ja avioeroja tapahtuu hyvin harvoin. Moniavioisuutta esiintyy, mutta vain äärimmäisen harvoin. Jo yksivuotiaat saattavat pesiä, mutta pääosin pesintä aloitetaan kolmen tai neljän vuoden iässä.
Bountysaaret
Ryhmään kuuluu kolmetoista saarta sekä lukuisia luotoja. Koko saariryhmän pituus on vain viisi kilometriä. Saarten korkein kohta nousee 90 metriä merenpinnan yläpuolelle. Ryhmä jakautuu kahteen pienempään ryhmään, läntiseen ja itäiseen ryhmään. Saaret löysi William Bligh vuonna 1788, vain kuukausia ennen kuuluisaa Bountyn kapinaa, ja ne nimettiin hänen aluksensa HMS Bountyn mukaan.
Saarilla asuu runsaasti pingviinejä ja albatrosseja. thumb|left|450px|Bountysaarten lähisaaret. Yläreunassa Uuden-Seelannin Eteläsaari.
Saaret kuuluvat Unescon maailmanperintökohteeseen Uuden-Seelannin subantarktiset saaret vuodesta 1998.
Onni Halla
Onni Johannes Halla (vuoteen 1904 Karlsson, vuoteen 1920 Suominen; 27. lokakuuta 1899 Rauma – 27. kesäkuuta 1981 Vihti) oli suomalainen opettaja, kirjailija ja kirjallisuuskriitikko. Halla oli Tulenkantajat-ryhmän keskeisiä henkilöitä.
Elämänvaiheet
Halla eli lapsuusvuotensa niukoissa oloissa isovanhempiensa luona Rauman maalaiskunnan Kollan kylässä. Äiti Aina Karlsson oli muuttanut Yhdysvaltoihin pojan ollessa puolivuotias ja isän arvellaan olleen merimies. Käytyään kansakoulun Halla pääsi 1917 opiskelemaan Rauman seminaariin ja valmistui sieltä kansakoulunopettajaksi 1922. Hän toimi sitten opettajana Raumalla 1922–1927 ja Vihdin Otalammella 1927–1960.
Halla pääsi Nuori Voima -kirjallisuuslehden ja Nuoren Voiman Liiton kautta yhteyteen muiden nuorten aloittelevien kirjailijoiden kanssa. Hän oli mukana perustamassa Tulenkantajat-ryhmää ja kuului sen ydinjoukkoon yhdessä Olavi Paavolaisen, Katri Valan, Elina Vaaran, Lauri Viljasen, Yrjö Jylhän ja Ilmari Pimiän kanssa. Tulenkantajat kokoontuivat usein Vihtiin Hallan asunnolle, ja vuonna 1930 vietetyt Onnin-päiväjuhlat olivat Tulenkantajien viimeinen kokoontuminen ennen ryhmän hajoamista. Monilla Tulenkantajat-ryhmän jäsenillä oli myöhemmin kesäasunto Vihdissä.
Kirjallinen tuotanto
Hallan esikoisromaani Mustat loimet oli maaseudulle sijoittuva kansankuvaus. Kirja sai hyvät arvostelut mutta sen myynti jäi vähäiseksi. Seuraavan omaelämäkerrallisen romaaninsa Pentti Harjun nuoruus Halla julkaisi vasta 1946. Tunnetuin Hallan romaaneista oli 1949 ilmestynyt Oudot virrat jonka pohjana oli pari vuotta aikaisemmin suurta huomiota julkisuudessa saanut Tähtitorninmäen murha. Tästä romaanista Halla sai 1950 valtion kirjallisuuspalkinnon, ja sen pohjalta Aarne Tarkas käsikirjoitti ja ohjasi elokuvan Olemme kaikki syyllisiä (1954).
John Bennett Fenn
John Bennett Fenn (15. kesäkuuta 1917 – 10. joulukuuta 2010 ) oli yhdysvaltalainen kemisti, joka sai vuonna 2002 Nobelin kemianpalkinnon biologisten makromolekyylien massaspektrometriaan liittyvästä tutkimuksesta. Samana vuonna Nobelin saivat Koichi Tanaka ja Kurt Wüthrich.
Fenn syntyi New Yorkissa vuonna 1917. Hän valmistui Kentuckystä Berea Collegesta vuonna 1937 ja väitteli tohtoriksi vuonna 1940 Yalen yliopistosta. Valmistumisensa jälkeen Fenn työskenteli Monsantolle Annistonissa. Monsantolta hän siirtyi michiganilaiseen Sharples Chemical -yritykseen, ja lisäksi hän työskenteli seitsemän vuoden ajan pienessä polttomoottoreita valmistavassa Experiment-yrityksessä.
Yalelta Fenn siirtyi Virginia Commonwealth Universityyn kemian professoriksi. Hän joutui 2000-luvulla oikeustaisteluun Yalen kanssa. Fenn oli vastoin yliopiston toimintaperiaatteita patentoinut sähkösumutusionisaation omiin nimiinsä ja myynyt sen perustamalleen yritykselle. Oikeusistuin totesi vuonna 2005 Fennin syylliseksi varkauteen ja määräsi tämän maksamaan Yalelle yli miljoonan dollarin korvauksen.
Matti Suur-Hamari
Matti Lauri Antero Suur-Hamari (s. 31. toukokuuta 1986 Rovaniemi) on suomalainen vammaisluokissa kilpaillut lumilautailija. Hän kilpaili lumilautakrossissa. Hän voitti lajin Suomen mestaruuden kaudella 2017 ollen ensimmäinen paralautailija, joka on voittanut SM-kisoissa. Häntä valmensi marraskuussa 2019 kuollut Mikko Wendelin.
Suur-Hamarille myönnettiin itsenäisyyspäivänä 2018 Suomen Leijonan ritarikunnan I luokan ritarimerkki solkineen. Suur-Hamari ilmoitti kilpauransa päättymisestä kesäkuussa 2022.
Phyllis Mailing
Phyllis Margaret Mailing (4. marraskuuta 1929 Brantford, Ontario – 26. marraskuuta 2004 West Vancouver, Brittiläinen Kolumbia) oli kanadalainen mezzosopraano. Hän opiskeli Hamiltonin konservatoriossa ja The Royal Conservatory of Musicissa. Hän teki soolodebyyttinsä Ernest MacMillanin johtamassa Johann Sebastian Bachin Johannes-passion esityksessä Toronton Mendelssohn-kuoron kanssa vuonna 1955. Mailing oli vuosina 1965–7 ja 1970–5 Simon Fraserin yliopiston nimikkotaiteilija. Hän johti yliopiston kolmea kuoroa. Hänestä tuli täysiaikainen opettaja Vancouverin musiikkiakatemiassa 1980-luvun alussa, ja hänestä tuli sen lauluosaston johtaja vuonna 1983.
Mailing esiintyi lisäksi muun muassa solistina oopperassa Stratfordissa, Ontariossa. Hän teki yhteistyötä Vancouverin sinfoniaorkesterin ja New Yorkin filharmonikkojen kanssa.
Valkoinenlammi (Ruovesi, Pohtio, läntinen)
Valkoinenlammi on Pirkanmaalla Ruovedellä Pohtion kylän lähellä sijaitseva lampi. Saman nimisiä lampia on lähekkäin kaksi ja tämä on niistä läntisin lampi.
Phyllis Mailing
Mailing oli vuosina 1960–75 naimisissa säveltäjä R. Murray Schaferin kanssa ja kantaesitti monia tämän sävellyksiä. Hän esiintyi myös monien muiden aikansa säveltäjien, kuten István Anhaltin, Walter Babiakin ja Barbara Pentlandin teosten kantaesityksissä. Vuonna 1977 Mailingille myönnettiin Canadian Music Council Medal hänen palveluksistaan kanadalaisessa musiikkielämässä.
Valkoinenlammi (Ruovesi, Pohtio, läntinen)
Maantietoa
Lammen pinta-ala on 1,6 hehtaaria, se on 200 metriä pitkä ja 150 metriä leveä. Lammella ei ole kartan mukaan saaria. Sen rantaviivan pituus on 650 metriä.
Vesistösuhteet
Lampi sijaitsee Kokemäenjoen vesistössä (vesistöaluetunnus 35) Ähtärin ja Pihlajaveden reittien valuma-alueen (35.4) Tarjanneveden alueella (35.41), jonka Mutiojan valuma-alueeseen (35.413) se kuuluu. Lammen vedenpinnan korkeus on 157,8 metriä mpy.
Luontoarvoja
Lampi sisältyy Helvetinjärven kansallispuistoon ja se sijaitsee sen pohjoispuolella.
Hr. Ms. Johan Maurits van Nassau (K251)
Hr. Ms. Johan Maurits van Nassau ex- HMS Ribble (runkonumero K251 ja JO1) oli Alankomaiden kuninkaallisen laivaston River-luokan fregatti.
Valmistus
Alus tilattiin W. Simons and Companylta Renfrew'stä. Sen köli laskettiin 29. joulukuuta 1942 ja alus laskettiin vesille 23. huhtikuuta 1943. Alus valmistui vielä samana vuonna 25. heinäkuuta, jolloin se luovutettiin Alankomaiden laivastolle.
Palvelus
Sotatoimien päätyttyä alus palveli sukellusveneidentorjunta ja tykistönkoululaivana. Alukselle asennettiin tehtävää varten 105 millimetrin tykit brittiläisten neljän tuuman tykkien tilalle. Alus poistettiin palveluksesta 1960 ja se romutettiin.
Grevynseepra
Grevynseepra eli kuningasseepra (Equus grevyi) on yksi kolmesta nykyisestä seepralajista. Se elää luonnossa pensasalueilla Etiopiassa, Keniassa ja Somaliassa. Grevynseepran raidat ovat kapeammat ja korvat ja säkäkorkeus suurempi kuin muilla seeproilla (noin 150 cm). Lajin kantoaika on 13 kuukautta, mikä on pitempi kuin millään muulla kavioeläimellä.
Laji on saanut nimensä Ranskan presidentti Jules Grévyn mukaan, joka sai seepran 1880-luvulla lahjaksi Abessiniasta. Nisäkäsnimistötoimikunta on ehdottanut lajin suomenkielisen nimen muuttamista isoseepraksi.
Grevynseepra on erittäin uhanalainen. Sitä metsästettiin aikoinaan sen huomiota herättävän nahkan takia. Nyt sitä uhkaa elinympäristön menetys, kotieläinten aiheuttama kilpailutilanne ja leijonat.
Suunnistuksen maailmanmestaruuskilpailut 1966
Suunnistuksen maailmanmestaruuskilpailut 1966 pidettiin 1.–2.10.1966 Suomen Fiskarissa. Kyseessä olivat lajin ensimmäiset maailmanmestaruuskilpailut. Sekä miehet että naiset kilpailivat yhdellä henkilökohtaisella matkalla ja viestissä.
Miesten henkilökohtainen kilpailu
Matkan pituus 14,1 km.
Naisten henkilökohtainen kilpailu
Matkan pituus 6,6 km.
Luettelo Sturmabteilungin komentajista
oikea|pienoiskuva|SA:n tunnus
Tässä artikkelissa luetellaan natsipuolueen (NSDAP) puolisotilaallisen siiven Sturmabteilungin (SA, kirjaimellisesti "myrskyosasto") komentajat vuosien 1920 ja 1945 välillä.
Koko SA:n ylin komentaja oli Oberster SA-Führer, kirjaimellisesti "korkein SA-johtaja" joka oli nimetty asema, kun taas Stabschef "esikunnan päällikkö" valvoi ryhmän päivittäistä toimintaa.
Oberster SA-Führer
Keskittääkseen SA:n uskollisuuden Hitler otti henkilökohtaisesti koko organisaation johtoonsa vuonna 1930 ja pysyi Oberster SA-Führerina koko Sturmabteilungin olemassaolon ajan. Vuoden 1931 jälkeen ne, joilla oli  Stabschef  arvo, kuten Ernst Röhm, hyväksyttiin SA:n komentajiksi. Oberster SA-Führerillä  ei ollut erityisiä yhtenäisiä tunnuksia, ja se oli puolisotilaallinen arvonimi, joka voidaan merkitä monin eri tavoin. Esimerkiksi Göring loi monimutkaisen univormun, jossa oli hakaristi käsivarsinauha ja valkoiset palveluraidat. Sitä vastoin Maurice käytti ruskeaa Sturmabteilungin paitaa ilman tunnuksia, kuten Hitler, kun hänellä oli  Oberster SA-Führer  -titteli.
Stabschef
Vuoden 1931 jälkeen Stabschefiä pidettiin SA:n todellisena johtajana.
Stabschefin alkuperäiset tunnukset koostuivat tammi-lehtisestä merkeistä, jota käytettiin iskusotilaan univormun kauluksessa. Valokuva todisteet osoittavat, että Röhmillä oli sellaiset tunnukset varhaisina aikoina kuin hän oli Stabschef. Kun Röhmin auktoriteetti lisääntyi, myös hänen tunnuksensa lisääntyivät. Vuoden 1931 puolivälistä peräisin olevista valokuvista nähdään, että Röhmillä on kaksi- ja sitten kolmilehtiset tunnusmerkit. Vuoden 1933 jälkeen Stabschefin tunnusmerkit koostuivat "ristikkäisten lanssien" kuviosta, jota seppelöi puoli tammenlehtiympyrä. Henkilökohtaisesti Röhmin suunnittelemana, se perustui Bolivian kenraalin tunnusmerkkeihin (Röhm toimi saksalaisena neuvonantajana Boliviassa 1920-luvun lopulla).
Kun Röhm murhattiin pitkien puukkojen yönä vuonna 1934, hänen seuraajansa Lutze muutti tunnusmerkit seppeleisestä tammenlehtikuvioon, joka on identtinen Reichsführer-SS:n tunnusmerkkien kanssa. Tämä säilyi tunnuksina sodan loppuun saakka.
Fredrik Ståhle
Fredrik Ståhle (6. lokakuuta 1754 Rauma – 19. huhtikuuta 1838 Rauma) oli suomalainen kauppias, laivuri ja valtiopäivämies.
Fredrik Ståhlen vanhemmat olivat raatimies Henrik Ståhle ja Maria Haka ja puoliso vuodesta 1778 Anna Katarina Lindqvist. Ståhle oli porvari ja laivuri, joka omisti raumalaisen Adolf Fredrik -nimisen aluksen. Hän oli Rauman kaupungin edustaja porvarissäädyssä Porvoon valtiopäivillä 1809. Hän oli myös jäsen keisari Aleksanteri I:lle porvarissäädyn tervehdyksen ja onnittelut esittäneessä lähetystössä, keisarin saapuessa Porvooseen 18. kesäkuuta 1809.
Koivu (Tervola)
Koivu tai Koivukylä on kylä ja rautatieasema Tervolassa noin 20 kilometriä pohjoiseen kuntakeskuksesta. Koivu sijaitsee valtatien 4 sekä Kemin–Kelloselän rautatien varressa. Nykyisin Koivun kylä on muuttotappioaluetta. Koivun koulu lakkautettiin 2010-luvun puolessa välissä.
Liikenne
Kylän läpi kulkevat sekä valtatie 4 että Kemin ja Rovaniemen välinen rautatie. Myös kylän ohitse virtaava Kemijoki on aiemmin ollut tärkeä kulkuväylä.
Julkinen liikenne on nykyisin valtatietä kulkevien linja-autovuorojen varassa. Ennen kylästä lähti ja tuli useita linja-autovuoroja päivässä, niitä liikennöivät V. Aho, Oy Pohjolanliikenne Ab, Postiauto, Liikenne Oy Kuusela, Veljekset Salmela ja P. Nurminen (joka hoiti pääasiassa koululaiskuljetuksia). Rautateiden henkilöliikenteen pysähdykset lakkautettiin 31. toukokuuta 2003.