cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Egypti
Sisäpolitiikka
Egypti on semipresidentiaalinen tasavalta. Siitä tuli tasavalta 18. kesäkuuta 1953. Perustuslakia vuodelta 1971 on uusittu 1980, 2005 ja 2007. Perustuslain mukaan Egyptissä on kaksikamarinen parlamentti. Ylimmällä neuvostossa (264-jäseninen Majlis al-Shura) on lähinnä neuvoa antava rooli, alahuoneessa (518-jäseninen Majlis al-Sha’b) on 64 paikan kiintiö naisille. Vuoden 2010 vaaleissa Mubarakin puolue NDP sai edelleen murskaenemmistön, mutta helmikuussa 2011 vallankumous hajotti parlamentin. Tammikuussa 2012 uudelleen järjestyneeseen parlamenttiin Vapaus- ja oikeuspuolue sai 47 % paikoista ja Al Nour 24 %. Vallankumousta johtaneet liberaalit olivat huolestuneita islamistien selvästä voitosta, mutta Muslimiveljeskunta on ilmoittanut, ettei se pyri pakottamaan egyptiläisiä noudattamaan omia näkemyksiään. Elokuussa 2014 tuomioistuin kielsi myös Muslimiveljeskunnan poliittisen siiven. Veljeskunta oli kielletty jo aiemmin armeijan otettua maassa vallan. Tämä tarkoitti, ettei Vapaus- ja oikeuspuolue enää voi osallistua vaaleihin.
Ulkopolitiikka
thumb|250px|Anwar Sadat ja Ronald Reagan vuonna 1981. Arabiliiton vakituinen päämaja sijaitsee Kairossa. Liiton pääsihteeri on perinteisesti ollut egyptiläinen, ja toukokuusta 2011 alkaen virassa toimii Egyptin Nabil Elaraby, ja ennen häntä entinen ulkoministeri Amr Moussa. Arabiliitto sulki Egyptin lyhyeksi aikaa ulkopuolelleen protestoidakseen maan rauhansopimusta Israelin kanssa vuonna 1978, mutta Egypti palasi jäseneksi vuonna 1989.
Egypti oli ensimmäinen arabimaa, joka solmi Israelin valtioon diplomaattisuhteet. Tämä tapahtui maiden allekirjoitettua Egyptin-Israelin rauhansopimuksen Camp Davidin neuvottelujen tuloksena vuonna 1978. Egyptillä on ollut merkittävä vaikutus muihin arabimaihin, ja se on toiminut usein välittäjänä näiden välisissä kiistoissa sekä Israelin-Palestiinan konfliktissa. Monet arabimaat luottavat yhä Egyptin rooliin jälkimmäisessä, vaikka sen vaikutus onkin ollut rajoitettua. Diplomaattiset suhteet naapurimaahan Sudaniin ovat olleet kireät kiistellyn Hala’ibin alueen vuoksi.
Armeija
Egyptillä on Lähi-idän toiseksi suurimmat ja kenties Afrikan vahvimmat asevoimat. Egyptin asevoimilla on myös enemmän käytännön taistelukokemusta kuin monilla muilla alueen armeijoilla. Armeija on yhteensä noin 450 000 hengen vahvuinen. Asevelvollisuus on 18-vuotiaille egyptiläisille miehille pakollinen, mutta päätoimiset opiskelijat saavat lykkäystä 28. ikävuoteen asti. Palveluksen kesto on 12–36 kuukautta, ja sen jälkeen ollaan yhdeksän vuoden ajan reservissä valmiina kertausharjoituksiin.
Egyptillä ja Yhdysvalloilla on runsaasti sotilaallista yhteistyötä, ja Egypti on osallistunut säännöllisesti sotaharjoituksiin Yhdysvaltojen ja maan muiden eurooppalaisten ja arabiliittolaisten kanssa. Egypti osallistuu myös säännöllisesti Yhdistyneiden kansakuntien rauhanturvatehtäviin, viime aikoina Itä-Timoriin, Sierra Leoneen ja Liberiaan.
Vapauksien kehitys
Freedom Housen vuoden 2022 määritelmän mukaan Egypti ei ole vapaa maa. Presidentti Abdel Fattah al-Sisi, joka nousi valtaan ensimmäisen kerran vuoden 2013 vallankaappauksessa, on hallinnut Egyptiä yhä autoritaarisemalla tavalla. Merkittävä poliittinen vastustus on käytännössä olematonta, sillä erimielisyyden ilmaukset voivat johtaa rikossyytteisiin ja vankeuteen. Kansalaisvapauksia, mukaan lukien lehdistönvapaus ja kokoontumisvapaus, rajoitetaan tiukasti. Turvallisuusjoukot osallistuvat ihmisoikeusloukkauksiin ja laittomiin tappoihin rankaisematta. Naisten, LGBT+-ihmisten ja muiden ryhmien syrjintä ovat edelleen vakavia ongelmia, kuten myös korkea perheväkivalta.
Hallinnollinen jako
thumb|350px|Egyptin kuvernoraatit
Egypti on jaettu 27 kuvernöörin hallintoalueeseen (muhāfazāh). Kuvernööreillä on suurehko valta omien alueidensa kehittämiseen.
Maantiede
left|250px|thumb|Egyptiläistä maaseutua Kairosta etelään. Egypti rajautuu lännessä Libyaan, etelässä Sudaniin ja koillisessa Israeliin sekä Gazan kaistaan. Egyptin tärkeä asema geopolitiikassa juontuu sen strategisesta sijainnista: kahdella mantereella sijaitsevana maana sillä on hallussaan Afrikan ja Aasian välinen Suezin kannas, jonka vuorostaan lävistää Välimeren Punaisenmeren kautta Intian valtamereen yhdistävä Suezin kanava.
Egyptin tärkeimpiä kaupunkeja ovat Aleksandria (yksi antiikin suurista kaupungeista), Assuan, Asyut, Kairo (maan nykyinen pääkaupunki), Al-Mahalla al-Kubra, Giza (tunnettu pyramideistaan), Hurghada, Luxor, Kom Ombo, Port Safaga, Port Said, Sharm el-Sheikh, Shubra-El-Khema, Suez, Zagazig ja Al-Minya. Maata halkoo etelästä pohjoiseen maailman pisin joki Niili, jonka molemmilla puolilla levittäytyy lähes asumaton aavikko. Egyptiin kuuluu osia Saharan ja Libyan aavikoista. Tärkeitä keitaita ovat Bahariyan keidas, Dakhlehin keidas, Farafran keidas, Khargan keidas ja Siwan keidas.
Ilmasto
Egyptin ilmasto on maailman kuumimpia ja aurinkoisimpia. Aavikko peittää maan kokonaan lukuun ottamatta 80 kilometriä leveää kaistaletta Välimeren rannikolla, jossa sataa talvella. Sielläkin sademäärä jää 100–200 millimetriin vuodessa, mikä ei riitä maanviljelykselle. Muualla Kairon eteläpuolella sataa 20–50 millimetriä vuodessa, ja maan keski- ja eteläosissa voi paikoin olla useita sateettomia vuosia peräkkäin. Kuukausien keskilämpötilat vaihtelevat pohjoisrannikolla noin 14–30 °C välillä. Aavikolla saattaa olla kesällä 7 °C yöllä ja 40 °C päivällä, ja talvella 0 °C yöllä ja 18 °C päivällä. Etelästä Niilin suistoon puhaltava kuuma khamsin-tuuli voi nostaa keväällä aavikon lämpötilan 38 °C:n yli. Välimeri viilentää rannikkokaistaletta. Kairossakin saattaa joskus olla talvella pari astetta yöpakkasta. Siinain vuorilla ja pohjoisen kaupungeissa voi joinakin vuosina esiintyä lunta, ja kuuraa voi olla Keski-Egyptissä asti.
Luonto ja luonnonsuojelu
Egyptissä on useita erilaisia elinympäristöjä, niinpä sen eläimistöön kuuluu sekä aavikon että ruohikon, jokien ja merien lajeja. Harvinaisimpiin eläinlajeihin kuuluvat manaatit sekä jyrsijöitä syövät aavikon käärmeet.
Talous
Egyptin talous tukeutuu pääasiassa maatalouteen, matkailuun ja ulkomailla työskentelevien kotiin lähettämiin rahoihin. Egyptiläisiä siirtotyöläisiä on ollut etenkin suurissa öljymaissa kuten Saudi-Arabiassa, Yhdistyneissä Arabiemiraateissa, Kuwaitissa ja Libyassa sekä Yhdysvalloissa. Vuonna 2010 Maailmanpankki arvioi heidän lähettämiensä palkkojen yhteissummaksi 7,6 miljardia Yhdysvaltain dollaria.
Vuonna 2021 maatalous toi 11,7 prosenttia bruttokansantuotteesta ja työllisti 26 prosenttia työvoimasta. Maanviljely keskittyy Niilin laaksoon, vaikka kunnianhimoisissa projekteissa on yritetty ottaa erämaata viljelykäyttöön. Lämpimän ilmaston takia vuodessa saadaan useita satoja. Tärkeimmät viljelykasvit ovat puuvilla, riisi, vehnä, maissi, sokeri, sipuli ja pavut. Aiemmin Niilin vuosittaiset tulvat toivat sen rannoille ravitsevaa lietettä, mutta Assuanin padon valmistuminen vuonna 1971 ja siitä syntynyt Nasserjärvi pidättävät nyt tulvan ja lietteen, ja maatalous on kokenut rajun rakennemuutoksen.
Matkailu on tuonut 11 prosenttia bruttokansantuotteesta. Sen merkitys on vielä suurempi paikallisesti alueilla, joilla ei ole muita tulonlähteitä. Esimerkiksi Sharm el-Sheikhissä käy vuosittain neljä miljoonaa turistia. Levottomuudet ovat vähentäneet matkailijoiden määrää.
Öljyn ja kaasun vienti kattavat noin 11 prosenttia bruttokansantuotteesta. Myös Suezin kanavan kautta kulkeva liikenne on tärkeä tulonlähde. Liikenne kanavalla väheni vuoden 2008 laman aikana, mutta samaan aikaan noussut öljyn hinta kompensoi tulonmenetyksiä. thumb|240px|Kairon liikenteen vilinää.
Luonnonvarat
Egyptin merkittävimmät luonnonvarat ovat öljy, maakaasu, rautamalmi, fosfaatti ja mangaani. Merkittävimmät vientituotteet ovat öljy ja öljytuotteet sekä puuvilla ja hedelmät.
Liikenne
Egyptissä on 86 lentopaikkaa, joista 15:llä on yli kolmen kilometrin kiitotie. Suuria ovat Kairon kansainvälinen lentoasema, Luxorin kansainvälinen lentoasema ja Hurghadan kansainvälinen lentoasema.
Egyptian National Railways hallitsee yli viidentuhannen kilometrin rautatieverkkoa. Satamakaupunkeja vuorostaan ovat Ayn Sukhnah, Alexandria, Damietta, El Dekheila, Port Said, Sidi Kurayr ja Suez.
Väestö
250px|thumb|Egyptiläisiä naisia. Egypti on Afrikan toiseksi suurin valtio sadalla miljoonalla asukkaallaan. Lähes koko väestö on keskittynyt Niilin rannoille (erityisesti Aleksandrian ja Kairon ympärille), Niilin suiston alueelle ja Suezin kanavalle. Noin 90 prosenttia väestöstä on islaminuskoista ja suurin osa lopuista on kristittyjä (pääasiassa kopteja).
Egyptin väestö on erittäin homogeenista: vuoden 2006 väestönlaskennassa 99,6 prosenttia oli egyptiläisiä. Etnisiä vähemmistöjä ovat pieni määrä beduiiniarabeja itäisellä ja läntisellä aavikolla sekä Siinain niemimaalla, berberiä puhuvat siwit Siwan keitaalla sekä muinaiset nubialaiset yhdyskunnat Niilin varrella Egyptin eteläisimmässä osassa. Egyptissä asuu myös noin 90 000 pakolaista ja turvapaikanhakijaa. Ryhmä koostuu pääasiassa palestiinalaisista (joita oli 50 000 vuonna 2002) ja sudanilaisista pakolaisista. Aikoinaan elinvoimainen urbaani Egyptin juutalais­yhteisö on käytännössä hävinnyt maastamuuton takia.
Urbaani kulttuuri on Egyptissä voimakasta; vuonna 2010 43 prosenttia väestöstä asui kaupungeissa. Myös perinteiset kylät ovat saamassa kaupunkimaisia piirteitä. Kairo ja etenkin sitä ympäröivät slummialueet kasvavat jatkuvasti. Kaupunkilaiset asuvat useimmiten vuokratuissa kerrostaloasunnoissa, ja vuokrasääntelyllä on pitkät perinteet.
Egyptin terveysministeriön tekemän tutkimuksen mukaan egyptiläisistä 62 prosenttia on ylipainoisia ja 17 prosentilla on diabetes.
Ydinvoimala
thumb|[[Philippsburgin ydinvoimalaitos Saksassa.]] Ydinvoimala tai ydinvoimalaitos (myös atomivoimala, atomivoimalaitos, atomimiilu ) on lauhdevoimalaitos, jossa tuotetaan sähköä ydinvoimaa (ydinreaktori) hyödyntäen. Ydinvoimalla voidaan tuottaa myös lämpöä esimerkiksi kaukolämpöverkkoon, mutta lämmön tuotannossa edullinen vastapaineperiaate ei ole edullinen ydinreaktorin kanssa reaktorin matalien lämpötilaerojen ja ydinvoimaloiden syrjäisten sijaintien vuoksi. Pääsääntöisesti ydinreaktorin toimintaperiaate perustuu atomiydinten halkeamisessa vapautuvaan lämpöenergiaan; massaa muuttuu energiaksi (E=mc²). Toinen ydinreaktorin toimintaperiaate on atomiytimien yhdistäminen, eli ydinfuusio. Ydinfuusiossa lämpöenergiaa syntyy, kun yhdistettävissä ytimissä on enemmän massaa kuin tuotetussa ytimessä. Ydinfuusioperiaatteen reaktoreita ei ole vielä (v. 2021) kaupallisessa käytössä. Ydinreaktorissa syntyneen lämpöenergian avulla tuotetaan korkeapaineista vesihöyryä joka pyörittää höyryturbiinia, joka puolestaan pyörittää sähkögeneraattoria.
Egypti
Uskonnot
Egyptiläisistä 90 prosenttia on muslimeja, ja suurin osa heistä on sunneja. Kristittyjä on noin kymmentä prosenttia, ja heistä suurin osa kopteja. Heidän osuutensa on jatkuvasti vähentynyt. Muihin kuuluu katolisia, kreikkalaisortodokseja, syyrialaisortodokseja ja armenialaisortodokseja, jotka asuvat pääasiassa Aleksandriassa ja Kairossa. Maassa on myös pieni, noin 300 hengen juutalaisyhteisö. Perustuslain mukaan islam on Egyptin valtionuskonto, mutta perustuslaki takaa uskonnonvapauden. Käytännössä oikeusjärjestelmä tunnustaa kolme uskontoa: islamin, kristinuskon ja juutalaisuuden.
Ydinvoimala
Historia
Ensimmäinen sähköverkkoon sähköä tuottava ydinvoimalaitos, Obninskin ydinvoimalaitos, aloitti toimintansa 1. kesäkuuta 1954 Neuvostoliitossa. Ydinvoimalaitos yhdistettiin sähköverkkoon noin kolme viikkoa myöhemmin tuottaen sähköä tarpeeksi noin 2 000 kotitaloudelle. Sen sijaan maailman ensimmäinen täyden mittakaavan ydinvoimalaitos, Sellafield, avattiin 17. lokakuuta 1956 Isossa-Britanniassa.
Egypti
Uskonnot
Egyptissä on jumalankieltäjiä ja agnostikkoja, mutta heidän lukumääränsä on tuntematon, sillä näiden oppien tunnustaminen voi johtaa oikeustoimiin. Vuonna 2000  egyptiläinen kirjailija, joka puhui ateismin puolesta, haastettiin oikeuteen Islamin ja sen profeetan loukkaamisesta.
Ydinvoimala
Ydinvoimalaitoksen rakenne
Ydinvoimalaitoksen pääosat ovat:
Egypti
Uskonnot
Egyptissä on kaksi merkittävää uskonnollista instituutiota. Al-Azharin yliopisto on vanhin islamilainen oppilaitos, joka juontaa juurensa vuonna 970 perustettuun madrasaan. Egyptissä on myös vahva kristitty perintö Aleksandrian patriarkan johtaman koptilaisen kirkon kautta. Vuonna 1992 koptilaisella kirkolla oli Egyptissä yli 9 miljoonaa jäsentä, ja ulkomailla noin 1,2 miljoonaa.
Open Doors -järjestön World Watch-listauksen mukaan kristityt kokevat Egyptissä hyvin korkeaa vainoa. Kristittyjä vainotaan yleisimmin Ylä-Egyptissä. Vainot voivat vaihdella kristittyjen naisten häirinnästä karkotuksiin. Järjestön mukaan vakava lainvalvonnan puute ja paikallisviranomaisten haluttomuus suojella kristittyjä jättää uskovat alttiiksi hyökkäyksille.
Ydinvoimala
Ydinvoimalaitoksen rakenne
Ydinvoimalaitoksessa ydinreaktori tuottaa lämpöä, joka kuumentaa pääkiertopiirin vettä. Laitostyypistä riippuen joko pääkiertopiirin vesi höyrystyy, pyörittää turbiinia ja lauhdutetaan, tai sitten pääkiertopiirin vesi johdetaan erillisiin höyrystimiin, joissa toisiopiirin vesi höyrystetään turbiiniin ja lauhduttimeen. Turbiiniin on kytketty generaattori, jolla tuotetaan sähköä. Lauhduttimessa suljetun vesikierron vesi lauhdutetaan höyrystä jälleen vedeksi. Lauhdutinta jäähdytetään joko vesistöstä saatavalla vedellä tai jäähdytystornien avulla.
180px|thumb|right|Rahtilaiva NS Savannahin painevesireaktori. Ydinpolttoainetta ovat paineastian keskellä olevat vaaleat, suorakulmaiset niput. Astian yläpuolella on säätösauvakoneisto, jonka säätösauvat voidaan laskea reaktoriin reaktion säätämiseksi.
Egypti
Kulttuuri
Egyptin kulttuurilla on viisituhatvuotinen historia. Muinainen Egypti oli maailman vanhimpien sivilisaatioiden joukossa ja tuhansien vuosien ajan maassa pysyi yllä monimutkainen ja yllättävän vakaa kulttuuri, joka on vaikuttanut myöhempiin sivilisaatioihin Euroopassa, Lähi-idässä ja Afrikassa. Faaraoiden kauden jälkeen Egypti on itse joutunut ensin hellenismin, sitten kristinuskon ja myöhemmin arabikulttuurin ja islamin vaikutuksen kohteeksi.
Kieli
Muinainen egyptin kieli, joka muodostaa oman haaransa afroaasialaisten kielten kielikunnassa, on yksi maailman ensimmäisistä kirjoitetuista kielistä. Se tunnetaan erityisesti muistomerkeissä ja papyruksissa säilyneistä hieroglyfeistä. Vanhimmat kirjainmerkit ovat ajalta yli 3200 vuotta eaa. Roomalais­aikana egyptin kielestä kehittyi koptin kieli, jota alettiin kirjoittaa kreikka­laisilla aakkosilla. Se on yhä Egyptin koptilaisen kirkon käytössä, mutta ei enää puhe­kielenä.
Arabian kieli tuli Egyptiin arabivalloituksessa 600-luvulla, ja egyptinarabia on maan nykyinen puhekieli. Sellaisena se syrjäytti koptin kielen vähitellen, lopullisesti kuitenkin vasta 1600-luvulla. Kirjoitetun ja puhutun kielen välillä on suuria eroja, ja puhutussa kielessä alueellisia murre-eroja. Television ja radion kautta Kairon murre leviää koko maahan ja muuallekin arabiankieliseen maailmaan.
Ydinvoimala
Ydinreaktori
Ydinvoimalaitoksissa reaktorin tehtävänä on tuottaa lämpöä ydinpolttoaineesta. Tämä tapahtuu ylläpitämällä ja säätämällä reaktorissa tapahtuvaa ketjureaktiota, jossa polttoaineen (tavallisesti uraanin) atomien fissio tuottaa lämpöä.
Egypti
Kieli
Egyptiin kuuluvassa osassa Nubiaa asuu noin miljoona nilo­saharalaisiin kieliin kuuluvien dongolan ja nobiinin kielen puhujaa. Nämä kielet ovat toisilleen läheistä sukua, ja ne luetaan joskus saman kielen murteiksi. Maassa on myös satojatuhansia indo-arjalaisen, romanille sukua olevan doman kielen puhujaa.
Ydinvoimala
Ydinreaktori
Reaktoriin ladataan ydinpolttoainetta yleensä 3–5 vuoden ajaksi huoltoseisokkien yhteydessä, paitsi eräissä harvinaisissa reaktorityypeissä (muun muassa CANDU ja RBMK), jotka sallivat polttoaineen vaihdon reaktorin ajon aikana. Reaktorin käydessä polttoaineessa tapahtuu fissioketjureaktio, joka pitää itseään yllä. Reaktorin säätö tapahtuu pääasiassa ketjureaktiota ylläpitävää neutronivuota hallitsemalla.
Ydinvoimareaktoreita on useita erilaisia pääasiallisten erojen ollessa jäähdytteen ja hidastinaineen valinnassa. Hidastinaineen tehtävä on jarruttaa fissioreaktioissa syntyviä neutroneita: vain tarpeeksi hitaina neutronit aiheuttavat tarpeeksi uusia fissioita, jotta ketjureaktio pysyisi käynnissä, nopeiden neutronien karatessa herkästi reaktorista. Hidastinaineena voidaan käyttää grafiittia tai raskasta vettä, mutta yleisin on tavallinen vesi, josta käytetään myös nimitystä kevyt vesi, jotta ero raskaaseen veteen olisi selvä. Jäähdytteen tehtävä on siirtää reaktorin tuottama lämpö voimalaitosprosessiin, ja se on tavallisesti vettä.
Egypti
Kirjallisuus
thumb|left|250px|Ote kuolleiden kirjasta. Muinaisen Egyptin kirjallisuuden historia ulottuu kolmannelle vuosituhannelle ennen ajanlaskun alkua, ja ensimmäinen kirjallisuuden muoto oli ”pyramiditekstit”, hallitsijoiden hautoihin kaiverretut mytologiset ja rituaaliset tekstit. Myöhempi muinaisen Egyptin kirjallisuus sisältää myös ”viisauden tekstejä”, jotka olivat filosofisen opetuksen muoto. Uuden kuningaskunnan aikana syntyi egyptiläisen kirjallisuuden mestariteos, Kuolleiden kirja. Kreikkalais-roomalaisella kaudella (332 eaa.–639) egyptiläistä kirjallisuutta käännettiin muille kielille, ja kreikkalais-roomalainen kirjallisuus sulautui yhteen egyptiläisen kanssa. Tältä ajalta on peräisin Rosettan kivi, josta tuli avain muinaisen egyptiläisen kirjoituksen tulkitsemiseen. Kolmannella vuosisadalla eaa. Aleksandrian kaupunki sai ylpeillä yli puolen miljoonan käsin kirjoitetun kirjan kirjastollaan. Kristityn kauden ensimmäisinä vuosisatoina Egyptissä tuotettiin runsaasti askeettista kirjallisuutta koptin kielellä, ja egyptiläisissä luostareissa käännettiin kreikan- ja syyriankielisiä teoksia, joita on nykyään jäljellä vain koptiksi. Islamin saavuttua maahan Egypti säilyi kirjallisuuden keskuksena, nyt arabian kielellä, ja vuonna 970 Kairoon perustetusta Al-Azharin yliopistosta tuli sunnalaisuuden tärkeimpiä opinkeskuksia. 1100-luvulla juutalainen oppinut Maimonides tuotti tärkeimmän teoksensa Mishneh Torahin asuessaan Egyptissä.
Ydinvoimala
Ydinreaktori
Kevytvesireaktorit, joissa tavallinen vesi on sekä jäähdytteenä että hidastinaineena, ovat suunnittelultaan yksinkertaisia, ydinteknisiltä ominaisuuksiltaan luonnostaan vakaita ja helppoja säätää. Näistä ominaisuuksista johtuen maailman voimalaitosreaktorit ovat pääosin kevytvesireaktoreita, joko painevesi- tai kiehutusvesityyppiä. Varsinkin uudet voimalaitokset käyttävät lähes yksinomaan kevytvesireaktoreita. Maailmalla on käytössä myös eräitä harvinaisempia reaktorityyppejä, muun muassa Venäjällä ja Kanadassa; niistä kerrotaan tarkemmin artikkelissa ydinreaktori.
Egypti
Kirjallisuus
Modernin Egyptin kirjallisuuden nimistä Nobelin palkinnon saanut Naguib Mahfouz on tunnetuin. Muita kirjailijoita ovat Nawal El Saadawi, joka tunnetaan feministisistä teoksistaan, sekä Alifa Rifaat, joka on konservatiivi ja kirjoittaa naisista ja perinteistä.
Taide
thumb|250px|Antiikki ja moderni maailma elävät rinnakkain Aleksandriassa. thumb|250px|Muinaisen Egyptin ruokaa, [[seinämaalaus Mennan hautakammiosta.]] Muinaisen Egyptin ”virallinen” taide keskittyi valtionuskonnon ympärille ja tuotti pieniä ja suuria patsaita sekä historiaa ja mytologiaa kuvaavia seinämaalauksia. Egypti oli maailman ensimmäisiä sivilisaatioita, joka loi taiteen tekemistä ohjaavan säännöstön. Faaraoista tehdyt seinämaalaukset noudattivat tarkkaa visuaalisten sääntöjen ja merkitysten kaavaa. Varhaisessa egyptiläisessä taiteessa ei ole lainkaan syvyysperspektiiviä, ja ihmiset ja esineet piirretään lähes aina sivulta katsoen.
Ydinvoimala
Reaktorin säätö
Tätä voi verrata tulisijaan, jossa tarvitaan polttoainetta, kuumuutta ja happea tulen ylläpitämiseksi. Jos yksikin menetetään, reaktio ei kykene jatkumaan.
Egypti
Taide
Nykyisin egyptiläiset taiteilijat elättävät itsensä teostensa myynnillä, apurahoja ei juuri tunneta. Gallerioita on lähinnä vain Kairossa. Maaseudulla elää edelleen kansantaidetta edistävä seinämaalausten perinne.
Urheilu
Suosituin urheilulaji Egyptissä on jalkapallo, ja egyptiläiset seurat kuten erityisesti Al Ahly ja Al Zamalek tunnetaan kautta arabimaailman ja Afrikan, ja ne nauttivat myös kansainvälistä suosiota. Egyptin jalkapallomaajoukkue on menestynyt hyvin Afrikan-mestaruuskilpailuissa, ja voittanut ne vuosina 1957, 1959, 1986, 1998, 2006, 2008 ja 2010. Se on FIFA-rankingissa marraskuussa 2017 sijalla 30.
Ydinvoimala
Reaktorin säätö
Kevytvesireaktori on suunniteltu siten, että sen toimiessa kolme ehtoa täyttyvät juuri ja juuri. Reaktorin säätöä varten reaktorisydämestä voidaan poistaa tai sinne voidaan käytön aikana lisätä neutroneja absorboivia säätösauvoja. Reaktori voidaan sammuttaa milloin tahansa työntämällä tarpeeksi säätösauvoja reaktoriin. Sammuttaminen kestää noin sekunnin. Sammutuksen jälkeen uraanin hajoamistuotteet jatkavat kuitenkin hajoamistaan ja tuottavat huomattavasti jälkilämpöä, minkä vuoksi reaktorin jäähdytyksestä on huolehdittava vielä reaktorin sammutuksen jälkeenkin.
Linköping HC
Linköpings HC on Linköpingistä kotoisin oleva ruotsalainen jääkiekkojoukkue, joka pelaa maan ylimmällä sarjatasolla SHL:ssä. Seura on perustettu vuonna 1976, ja sen päävalmentajana toimii tällä hetkellä Roger Melin. Linköpings HC on selviytynyt kaksi kertaa finaalisarjaan, kausilla 2006–2007 ja 2007–2008, häviten kuitenkin molemmilla kerroilla. Joukkueessa ovat pelanneet suomalaisista muun muassa Fredrik Norrena, Mikko Luoma, Mikko Peltola, Ville Vahalahti, Pekka Saravo, Teemu Aalto, Mika Noronen ja Jaakko Rissanen. 250px|right|thumb|Linköpingin kotihalli: [[Saab Arena]]
Ydinvoimala
Reaktorin säätö
Kevytvesireaktorin luonteeseen kuuluu, että se on itsestään, fysikaalisten ominaisuuksiensa ansiosta, vakaa. Tehon ja siten lämpötilan nousu reaktiossa johtaa hidastinaineen lämpölaajenemisen takia hidastumisen vähenemiseen, mikä itsestään vähentää fissioiden määrää.
Egypti
Urheilu
Muita suosittuja urheilulajeja Egyptissä ovat koripallo, käsipallo, squash ja tennis. Egyptin squash-joukkue muistetaan niin 1930-luvulta kuin nykyaikanakin kovasta kilpailustaan maailmalla. Käsipallo on tullut Egyptissä yhä suositummaksi Egyptin joukkueen päästyä 1990-luvulla lajin huipputasolle sen voitettua sekä paikallisia että alueellisia kilpailuja. Maailmanmestaruustasolla joukkue saavutti neljännen sijan vuonna 2001.
Ydinvoimala
Reaktorin säätö
thumb|250px|Ydinvoimalaitosta säädetään 70 %:n teholle nimellistehosta yön ajaksi. Muutos tapahtuu tavallisesti noin 5 %/min. Muissa voimalaitoksissa, vesivoimaa lukuun ottamatta, tehon muuttaminen on pääsääntöisesti hitaampaa.
Reaktorin säätölaitteiston tehtävänä on, turvallisuusmerkityksensä lisäksi, muuttaa reaktorin lämpötehoa sopivaksi aikoina, jolloin sähkön kulutus ei edellytä voimalaitoksen käyttöä täydellä teholla. Esimerkiksi on mahdollista, että ydinvoimalaitoksen energiantuotantoa vähennetään yön ajaksi oheisen kuvan havainnollistamalla tavalla. Tehon muutos ei ole välitön, vaan voimalaitosprosessi sopeutetaan vähittäisellä muutoksella uuteen tehontarpeeseen. Nykyaikaisessa ydinvoimalaitoksessa tehon säätö tapahtuu nopeammin kuin tyypillisissä fossiilisia polttoaineita käyttävissä laitoksissa, mutta vesivoimalaitokset voivat säädettävyydessään saavuttaa ydinvoimalaitokset. Ydinvoimalaitoksen polttoaineenkulutus luonnollisesti vähenee suhteessa alennettuun tehoon. Suomessa sähkön kysyntä on viime vuosikymmenet ollut niin suurta, ettei ydinvoimalaitosten sähköntuotantoa tavallisesti säädetä, vaikka se teknisesti onkin mahdollista.
Suurimmat ydinvoimalat
Maailman kymmenen suurinta ydinvoimalaitosta sijaitsevat pääosin Japanissa ja Ranskassa.
Egypti
Urheilu
Egypti on osallistunut olympialaisiin vuodesta 1906 alkaen. Sillä on ollut neljä kertaa yli sadan urheilijan joukkue: 1952, 1984, 2008 ja 2012. Kaksinkertaisia mitalisteja ovat painonnostaja Ibrahim Hassanien Shams, uimahyppääjä Farid Simaika ja painija Karam Ibrahim.
Musiikki ja tanssi
Egyptin musiikissa yhdistyy muinaisia, arabilaisia, afrikkalaisia ja länsimaisia vaikutteita. Arabien klassinen musiikki on kehittynyt koko sen kulttuurialueella, mutta Egypti on eräs keskeisistä paikoista. Egyptissä on elänyt kuuluisia klassisia esiintyjiä ja säveltäjiä kuten Umm Kalthum, Mohammed Abd el-Wahaab, Abd el-Halim Hafez ja Sayed Darwees.
Ydinvoimala
Ydinvoimalat Suomessa
Suomessa on toiminnassa kaksi ydinvoimalaitosta ja kaikkiaan neljä ydinreaktoria. Niistä kaksi sijaitsee Olkiluodossa ja toiset kaksi Loviisassa. Olkiluodon voimalaitokset rakensi ruotsalainen Asea-Atom. Loviisan VVER-voimalaitokset rakennettiin puolestaan Suomen ja Neuvostoliiton väliseen clearing-kauppaan liittyen, ja Neuvostoliitossa käytettyihin vesijäähdytteisiin vastaaviin ydinvoimalaitoksiin pohjautuen.
OL 3 eli Olkiluodon kolmas ydinreaktori on rakenteilla, ja se on rakentamisaikataulustaan myöhästynyt. Pääasiallinen rakentaja on ranskalainen Areva, entinen Cogema. Voimalaitoksen käyttöönotto piti alun perin tapahtua vuonna 2009. Pyhäjoen Hanhikivelle on suunniteltu 1 200 megawatin ydinvoimalaitosta, jonka rakentajaksi on kaavailtu venäläistä Rosatom-nimistä yritystä.
Egypti
Musiikki ja tanssi
1970-luvulta lähtien egyptiläisestä popmusiikista on tullut tärkeä osa maan kulttuuria, ja sitä kuuntelee etenkin nuori sukupolvi. Myös egyptiläistä kansanmusiikkia kuunnellaan paljon sekä soitetaan häissä ja juhlissa. Suosituimpiin egyptiläisiin laulajiin kuuluu Amr Diab. Vatsatanssi, arabiaksi raqs sharqi, on saattanut saada alkunsa Egyptissä. Nykyään maata pidetään lajin kansainvälisenä keskuksena.
Keittiö
Vaikka Aleksandriassa ja rannikkoalueilla käytetään paljon kalaa ja mereneläviä, suurimmaksi osaksi egyptiläinen keittiö perustuu palkokasveihin ja vihanneksiin. Liha on ollut kallista egyptiläisille läpi historian, joten maan ruokakulttuuri suosii kasvisruokia.
Kusharia (riisistä, pavuista ja makaronista tehty ruokalaji) pidetään Egyptin kansallisruokana. Myös muhennetuista härkäpavuista tehty ful medames on yksi suosituimmista ruoista. Egyptiläiset kristityt noudattavat liturgisen kalenterin määräämiä paastoaikoja, jotka käsittävät yli kaksi kolmasosaa vuodesta. Egyptiläinen ruoka ei ole kovin tulista. Maan islamilaisesta uskonnosta johtuen alkoholia ei ole laajalti saatavilla muualla kuin hotelleissa sekä joissakin ravintoloissa ja baareissa. Yksi egyptiläisen kaupunkielämän piirteistä ovat lukemattomat kahvilat (ahwa), joissa juodaan kahvin ja teen lisäksi muun muassa sitruunamehua ja poltetaan vesipiippua.
Linköping HC
Joukkueenjohto
Lähde: EliteProspects
Kriftel
pienoiskuva|250px|Kriftelin sijainti Main-Taunuksen piirikunnassa. Pienemmässä kuvassa piirikunnan sijainti Hessenin osavaltiossa.
Kriftel on kunta Main-Taunuksen piirikunnassa Hessenin osavaltiossa keskisessä Saksassa. Se on osa Reinin–Mainin konurbaatiota, ja kuuluu Frankfurt am Mainin läntiseen esikaupunkialueeseen.
Maantiede
Kriftel rajoittuu koillisessa Frankfurt am Mainiin, muissa ilmansuunnissa on Kriftelin kaltaisia pieniä ja keskisuuria, melko tiheäänasuttuja esikaupunkikuntia. Etäisyys Frankfurtin keskustan Hauptwachelta on viisitoista kilometriä länsilounaaseen ja Wiesbadenin keskustasta saman verran itään. Kriftelin alueella virtaa Mainin 32-kilometrinen sivujoki Schwarzbach. Paikkakunta on niin sanottu Kerngemeinde, ydinkunta, eikä siten jakaudu osa-alueisiin.
Historia
Roomalaiset asuttivat nykyisen Kriftelin aluetta ajanlaskun ensimmäisellä vuosisadalla. Noin vuonna 260 he jättivät alueen käytyään useita sotia alemanneja ja frankkeja vastaan. Varhaisimmat kirjalliset maininnat Kriftelistä ovat 700-luvun lopulta. Paikkakunta siirtyi Mainzin vaaliruhtinaskunnan vaikutuspiiriin noin vuonna 1400. Kolmikymmenvuotinen sota oli Kriftelille tuhoisa, ruotsalaiset hirttivät paikkakunnan pastorin Johann Wagnerin 1635. Vuonna 1649 Kriftelissä oli enää kolmetoista kotitaloutta. Kriftel siirtyi maallisen vallan alle 1803, ja siitä tuli osa Nassaun herttuakuntaa ja edelleen Preussia vuonna 1866. Kriftel yritettiin liittää Hofheimiin 1970-luvulla, mutta hanke raukesi. Paikkakunnan väkiluku ylitti 10 000:n rajan 1980-luvun lopulla.
Kriftelin arkkitehtuuria edustavat muun muassa Bonifatiuskapelle (1958), katolinen kirkko St. Vitus (1868) ja monitoimitalo Schwarzbachhallen. Huomattava viihdekeidas on kahdeksan tuhannen neliömetrin laajuinen Parkbad. Alte Kriftel, Vanha Kriftel, restauroituine ristikkotaloineen muistuttaa menneiden aikojen talonpoikaisesta elämäntyylistä.
Talous ja liikenne
Kriftelin talousmaantieteellinen sijainti on suotuisa. Paikkakunta ei ole pelkästään palvelualojen varassa, vaan myös teollisuutta on monipuolisesti. Kriftelin maaperä ja paikallisilmasto on maatalouden kannalta edullinen, paikkakunta tunnetaan nimellä "Obstgarten des Vordertaunus", "Etu-Taunuksen hedelmätarha". Kriftelin rautatieasema sijaitsee Main-Lahn-radan varrella. Moottoritie BAB 66 kulkee paikkakunnan itäpuolitse.
Diureetit
Diuriteetin käytön sivuvaikutuksena voi olla hyponatremia ja hypokalemia.
Päällikkö
Päällikkö on henkilö, jonka käskyvallan alaisena on toisia henkilöitä tai jokin organisaatio, laitos tai muu sellainen. Yrityksen organisaatiossa päällikön esimiehinä voivat toimia päällikköä ylempänä hierarkiassa olevat johtajat tai yrityksen toimitusjohtaja. Monissa organisaatioissa päälliköt toimivat eri osaston tai vastuualueen esimiehinä. Osasto tai vastuualue yleensä johdetaan myös päällikön nimikkeeseen, esimerkiksi laatupäällikkö tai suunnittelupäällikkö.
Sinipantaheinä
Sinipantaheinä (Setaria pumila) on heinäkasvien (Poaceae) heimoon, pantaheinien (Setaria) sukuun kuuluva kasvilaji. Se on keskikokoiseksi kasvava yksivuotinen heinälaji, joka muodostaa löyhiä mättäitä. Sinipantaheinä muistuttaa jonkin verran polvipantaheinää (Setaria parviflora), mutta lajit ovat erotettavissa tähkylöiden sekä koko kukinnon koon perusteella.
Sinipantaheinä on kasvutavaltaan maanmyötäinen tai polveileva, ja sen varret voivat kasvaa noin 30–40 cm korkeiksi. Lehdet ovat harmaanvihreitä, tasapintaisia sekä tyvistään hieman karvaisia. Lehtitupet ovat kaljuja. Sinipantaheinän kukintona on tiivis, lieriömäinen röyhy, jonka jokaisessa haarassa on vain yksi tähkylä. Tähkylät ovat noin 3 mm pitkiä ja niissä on useita, tavallisesti punakeltaisia vihneitä. Vihneet ovat yleensä noin kolme kertaa tähkylöitä pidempiä. Sinipantaheinä kukkii elo–syyskuussa.
Sinipantaheinää tavataan laajalti pohjoisella pallonpuoliskolla. Sinipantaheinää tavataan muun muassa koko Euroopassa Britteinsaarten ja Pohjoismaiden eteläpuolella. Iso-Britannian ja Pohjoismaiden eteläosissa sinipantaheinää tavataan satunnaisena ja Suomessa siitä on useita havaintoja eri puolilta maata, lähinnä eteläisestä Suomesta sekä muutamilta paikoilta Pohjanmaan rannikkoseuduilta. Sinipantaheinä on Suomessa vieraslaji.
Hundred Million Martians
Hundred Million Martians on turkulainen rock-yhtye. Yhtyeen tyyli on sekoitus rockia ja power popia. HMM perustettiin 1993, ja yhtye on tähän mennessä levyttänyt kolme kokopitkää albumia sekä keikkaillut vuodesta 1994 alkaen sekä Ruisrockin tapaisilla festivaaleilla että muun muassa HIMin, The 69 Eyesin, Hybrid Childrenin, Tehosekoittimen, Disgracen ja Turun Romantiikan kanssa.
Yhtyeen neljännellä albumilla (Marseille, 2008) vierailevat muun muassa Michael Monroe (saksofoni & huuliharppu) sekä Ben's Diapersin jäseniä.
HMM'n kitaristi Ari Väntänen työskenteli pitkään vuonna 2014 lopettaneen musiikkilehti Suen toimituspäällikkönä.
Jäsenet
Entiset jäsenet:
Brighter Days -EP (1996 Hmmster Records)
Brighter Days (HMM-002)
Thinking Platonic Split 7" (2001 Plastic Passion)
Thinking Platonic (PVC-020). Split 7" (with Ben's Diapers)
Stompalong Cassidy -EP (2004 Plastic Passion)
Stompalong Cassidy (Yeah Yeah Yeah) (PVC-031)
My Name Is April -EP (2005 Plastic Passion)
My Name Is April (PVC-042)
Passed -EP (2007 Plastic Passion)
Passed (PVC 063 promotional single)
Demot
"rehearsal tape 1993"
Demo 1993 (Riverside Studio)
Demo 1995 (Kvintti-studio)
Demo 1996 (Hmmster Sound Studio) (kappaleet "I Wanna Hate You" ja "Difference" nauhoitettiin, mutta ne jätettiin demon ulkopuolelle).
Tällä demolla HMM voitti musiikkilehti Soundin demokilpailun 1996 ja sai levysopimuksen.
Ranskan Grand Prix 1989
Ranskan Grand Prix 1989 oli Formula 1 -sarjan osakilpailu, joka ajettiin 9. heinäkuuta 1989 Paul Ricardin radalla Ranskassa. Kilpailun voitti McLarenilla ajanut Alain Prost, jolle voitto oli kauden toinen.
Mesoamerikan intiaanikulttuurit
pienoiskuva|200px|Muinaisten [[tolteekit|tolteekki-intiaanien rakentaman nyt jo raunioituneen Tulan kaupungin temppelitasanteella olevia patsaita.]] Mesoamerikan intiaanikulttuurit ovat Pohjois- ja Etelä-Amerikan välisessä Mesoamerikassa asuvia nykyäänkin monia intiaaniheimoja, muun muassa otomeja ja mayoja. Muinaiset intiaanit kehittivät ajan mittaan Mesoamerikassa lukuisia kaupunkimaisia kulttuureja. Nämä esikolumbiaaniset intiaanikulttuurit kehittyivät asteittain jääkauden lopun suurriistan metsästäjistä maanviljelijöiksi, ja lopulta kirjoitustaitoa omaaviksi valtiomaisiksi yhteiskunniksi. Mesoamerikan intiaanit kehittivät lopulta mutkikkaan sivilisaation, yhteiskunnan ja uskonnon, jossa ihmisuhreilla oli suuri merkitys.
Varhaista maissin viljelyä oli muun muassa Tehuacánin laaksossa noin 5000 eaa. Kiinteitä kyliä syntyi laajalle noin 3500 eaa. alkaen. Noin 1600–1400 eaa. alkoi syntyä julkisia rakennuksia Guatemalan rannikkoylängölle liittyen Ocósin kulttuurivaiheeseen. Tämä kulttuuri lienee saanut vaikutteita tuon ajan Ecuadorista ja Perusta, jonne oli meriyhteys. Noin 1200 eaa. aloittaneita olmeekkeja on pidetty Mesoamerikan sivistyksen luojina. He rakensivat suuria monumentteja.
Mayat loivat jo varhain Jukatanin niemimaan seuduille kukoistavan sivistyksen, samoin kuin kirjoituksen keksijöinä pidetyt sapoteekit. Muita klassisia sivilisaatioita oli valtava keskus Teotihuacán ja misteekkien sivilisaatio. Monet klassiset sivilisaatiot romahtivat 650–900 jaa. Tämän jälkeen ylängölle ilmestyi pohjoisesta vaeltaneiden nahuatlia puhuneiden tolteekkien perustama valtakunta. Asteekkien valtakunta romahti espanjalaisvalloitukseen vuonna 1521. Korkealle sivistynyt mayakulttuuri tuhoutui jo ennen eurooppalaisten tuloa.
Mesoamerikan yleinen kehitys
thumb|200px|Mesoamerikan kulttuurialueet Mesoamerikan alue on laajasti ottaen Pohjois- ja Etelä-Amerikan välillä oleva maa Meksikosta Etelä-Amerikan pohjoisosalle Kolumbian pohjoisrajalle. Seudulla on ilmastoltaan ja kasvillisuudeltaan hyvinkin vaihtelevia alueita sademetsistä kuiviin autiomaihin, soisista alangoista korkeisiin vuoristoihin. Osaltaan ympäristön vaihtelevuus johti moninaiseen kulttuurien kirjoon. Kulttuurien monimuotoisuutta ja muutoksia lisäsivät lukuiset kansat ja niiden vaellukset alueella.
On väitetty, että jo noin 50 000–20 000 eaa. olisi ollut kivikautisia ihmisiä, paleointiaaneja Mesoamerikassakin, mutta nämä löydöt ovat hyvin kiistanalaisia.
Varmemmin Mesoamerikassa oli ihmisiä noin 11000 eaa., jolloin alueelle levittäytyi ehkä pohjoisesta nykyisten Yhdysvaltain alueelta niin sanottu Clovisin kulttuuri, jonka paleointiaanit metsästivät suurriistaa, muun muassa mammutteja ja mastodontteja, mutta toki pienempääkin riistaa, muun muassa lintuja, ja kalastivat. Useimmin elämäntapa oli melko liikkuvaa melko pienissä, korkeintaan muutaman perheen ryhmissä. Jääkauden lopun ilmastonmuutos ja paleointiaanien harrastama tehokas metsästys hävittivät suurriistan alueelta vuoteen 7000–5000 eaa. mennessä. Niinpä noin 8000–6000 eaa. alkoi kasvien keräily ja ehkä viljelykin olla merkittävällä sijalla paikallisten asukkaitten ravitsemuksessa. Teosinttia, maissin edeltäjä saatettiin keräillä tai viljellä Etelä-Meksikon Balsasin laaksossa jo noin 7000 eaa. jolloin se muuntui muutamasa sadassa vuodessa pienitähkäiseksi maissiksi.
Varhaisesta viljelystä alkoi niin sanottu arkaainen kausi. Viljeltiin puutarhapalstoilla lähinnä papuja tms. Noin 5000 eaa. alettiin viljellä maissia, ja noin 3500 eaa. syntyi Meksikon ylängölle ensimmäisiä pysyviä kyliä. Varhaista maanviljelyn kehitystä on tutkittu muun muassa Tehuacánin laaksosta ja Tlapacoyasta. Noin 2300–2000 eaa. alkaen alettiin valmistaa saviastioita laajoilla alueilla, ja asutus kiinteytyi entistä useammalla alueella. Näin ollen vuoteen 2000 eaa. mennessä olivat monet myöhemmät Mesoamerikan kulttuurin piirteet syntyneet. Mesoamerikan kehitys metsästyksestä maanviljelyyn ja laajaan kyläasutuksiin vei ehkä 1 500–5 000 vuotta riippuen maanviljelyn alun ajankohdasta, jota ei ole tarkasti ajoitettu. Se että Mesoamerikka ja Andien alue kehittyivät yhteiskuuniltaan Vanhan maailman korkeakulttuureja hitaammin, selittyy joidenkin tutkijoiden mielestä muun muassa maissin luonteisen evoluution hitaudella verrattuna ohraan ja sillä ettei Mesoamerikassa ollut juurikaan kesyttetäviä eläimiä. Amerikkojen vuoristoine maantiede hidasti myös kulttuurivaikutteiden vaihtoa.
Noin 1200 eaa. alkaen syntyi Meksikonlahden etelärannalle suuria olmeekkien päällikkökuntia, joiden vaikutus säteili Meksikon ylängölle asti. Tällöin oli syntynyt tavallisesta kansasta erillään elävä ylimystö. Rakennettiin suuria temppelikumpuja ja kivipäitä. Maissiin perustuva maanviljely muutti väkiluvun kasvun räjähdysmäiseksi. Kirjoitustaito ja ensimmäinen valtio saattoi syntyä San José Mogotessa sapoteekkien alueella joskus 500-luvulla eaa., missä viimeistään oli kasteluun perustuvaa viljelyä, jota arkeologiassa pidetään monesti sivilisaation synnyn edellytyksenä. Samaan aikaan mayojen alueella oli kasvavia esiklassisia asutuskeskuksia, muun muassa Nakbe ja El Mirador. Eräs merkittävä esiklassisen ajan lopun keskus oli ylängön Cuicuilco, jossa oli pyöreä pyramidi. Noin 250–750 eaa. syntyi suuria kaupunkivaltioita Meksikon ylängölle, muun muassa Teotihuacán, joka lienee lopulta ollut suurvallan keskus. Sen väkiluku kasvoi jopa yli 200 000:n. Etelä-Meksikossa ja Guatemalassa oli monia suuria, kymmenien tuhansien asukkaiden kokoisia keskenään taistelevia mayojen kaupunkikeskuksia, mm. Tikal ja Uaxactún. Sekä Teotihuacán että Jukatanin eteläosan mayakeskukset luhistuivat noin 750–900 jaa. ehkä kuivuuden, ehkä kapinoiden, ehkä vieraiden valloittajien takia. Ainakin Meksikon ylängölle tunkeutui pohjoisesta nahuatlia puhuvia vieraita heimoja. Lyhyeksi aikaa syntyi paikallisesti merkittäviä keskuksia kuten Xochicalco. 900-luvulla nousi Meksikon ylängöllä mahtava, sotainen tolteekkien valtakunta. Tolteekkien valtakunta luhistui 1100-luvun lopulla ehkä pohjoisesta tulleenchichimekkiheimon hyökkäyksiin. Samoihin aikoihin pohjoisella maya-alueella nousi niin sanottu Mayapánin liitto, joka jonkin ajan kuluttua jatkoi Mayapánin ylivaltana. Pohjoisetkin mayakayupungit hylättiin 1400-luvun puolivälistä alkaen. 1200-luvulta alkaen monet pienet nahuatlinkeltä puhuvien kansojen asuttamat kaupunkivaltiot kamppailivat keskenään ylivallasta Meksikon laaksossa Texcoco-järven ympärillä. 1400-luvulla eräs tepaneekkikuningas onnistui rakentamaan lyhytikäisen suurvallan Meksikon laaksoon. Mutta asteekkien Tenochtitlán ja suuri, sivistynyt Texcoco kukistivat tepaneekkien Atzapotzalcon. Myöhemmin Moctezuma I perusti asteekkien kaupunkiliiton ja laajensi asteekkien valtakuntaa muun muassa Veracruziin Meksikonlahden rannalle asti. Asteekit rakentelivat suuressa pääkaupungissaan temppeleitä, joissa uhrasivat joskus tuhansiakin ihmisiä. Asteekkivaltio luhistui melko nopeasti vuonna 1521, kun espanjalainen valloittaja Hernán Cortés johti joukkonsa ja intiaaniliittolaiset piirittämään asteekkien pääkaupunkia Tenochtitlánia.
Paleointiaanit Mesoamerikassa
Ensimmäinen kulttuurikausi Mesoamerikassakin oli niin sanottu paleointiaanien kausi eli liittinen jakso, jolloin ihmiset metsästivät suurempaa ja pienempää riistaa, ja kulkivat riistan, kalan ja muun perässä vuosikierron mukaan. Jo tällöin keräiltiin joitain syötäviksi kelpaavia kasveja.
Jotkut arkeologit väittävät, että Meksikossakin olisi asunut ihmisiä ainakin 40 000–25 000 vuotta sitten ennen viime jääkauden huippukautta, mutta tätä ei kyetä varmasti todistamaan. Löydöt näyttävät tihenevän ajalla 30 000 vuotta sitten. Esimerkkinä kiistellyistä löydöistä ovat Tlapacoyan luu- ja työkalulöydöt 25 000–21 500 vuoden takaa. Myös Tequixquiacin luutyökalulöytöä pidetään varhaisena. Mutta ihmisen jäänteitä ei ole ajoitettu näin varhaiseen aikaan.
Useimmat tutkijat uskovat, että ihminen saapui Mesoamerikkaan vasta aikaisintaan 13 000–12 000 eaa. Ensimmäiset täysin kiistattomat löydöt ajalta 10 500–10 000 eaa. liittyvät mammutin metsästäjiin. Mammutti lienee hävinnyt seudulta vuoteen 7500 eaa. mennessä. Noin 8000–6000 eaa. ilmasto muuttui jääkauden päättyessä, ja ihmiset huvensivat riistaeläinmäärää. Oli hankittava muita ravinnonlähteitä.
Arkaainen kausi
Noin 8000–6000 eaa. alkoi arkaainen kausi, jonka aikana ensin villikasvien keräily ja sitten maanviljely yleistyi, koska riista harvinaistui tehokkaan metsästyksen ja ilmastonmuutostenkin takia. Noin 8000–6000 eaa. alkoi puutarhaviljely, jossa viljeltiin esimerkiksi kurpitsaa, chilipippuria, avokadoa ja papuja. Osa ajasta juostiin riistan perässä ja kalastettiin, osan aikaa viljeltiin maata. Maissin edeltäjää viljeltiin noin 7000 eaa. Etelä-Meksikossa.
5000 eaa. maanviljely alkoi vakiintua, vaikka ihmisten elämä oli melko liikkuvaa. Noin 5000 eaa. vain 10 % ravinnosta saatiin puutarhoista, muu metsästyksestä, kasvien keräämisestä ja kalastuksesta. Samaan aikaan purjehdittiin jo Karibian merellä kulttuurin saarille leviämisestä päätellen. Helposti varastoitava maissi tuli mukaan kuvaan noin 5000–3000 eaa. Noin 3500 eaa. jolloin syntyivät ensimmäiset kiinteät kylät, joihin liittyi maissinviljely. Maissi kehittyi ajan mukana yhä isompitähkäisemmäksi ihmisen risteytystoiminnan takia. Niinpä noin 3500 eaa. viljeltiin Sipacatessa Escuintlassa Guatemalassa maissia. Maanviljelyn varhaista kehitystä Meksikon keskiylängöllä on seurattu Tehuacánin laaksossa ja Tlapacoyassa.
Muotoutumisvaihe eli esiklassinen kausi
thumb|200px|Muinaisten [[oleekit|Olmeekkien tekemä kivipää, jonka arvelleen esittävän suurta olmeekkipäällikköä.]]
Noin 2500–2300 eaa. saviastioiden tekotaito levisi Mesoamerikassa laajalle. Tämä aloitti niin sanotun muotoutumisvaiheen. Varhasimmat Mesoamerikan saviastiat liittyvät niin sanottuun Purron-vaiheeseen. Monesti saviastiat liitetään kiinteään kyläasutukseen, johon liittyy maanviljelyä. Maissiin perustuva maanviljely mahdollisti väkiluvun nopean kasvun. Noin 1850 eaa. ilmestyi Guatemalan ja Chapasin etelärannikon tuntumaan nopeasti kasvavia kyliä. Melkoiset taidokkaat saviastiat oli omaksuttu ehkä Ecuadorista. Viimeistään 1650 eaa. oli syntynyt asetelma, jossa suuret yli tuhannen asukkaat keskuskylät hallitsivat pienempiä. Oli syntynyt päällikkökuntia. Palatseja, pallokenttiä ja suuria maarakennetlmia tehtiin. Tämä ns Loconan kulttuuri levisi laajalle.
Meksikon ylängöllä vallitsi niin sanottu "red-on-buff" keramiikka, joka ulottui pohjoisessa ja idäsäs hieman Meksikon laaksosta itään ja pohjoiseen sekä etelässä Guerreroon ja Oaxacaan ja Tehuantepecin kannakselle San Lorenzoon asti, muttei La Ventaan.
Viimeistään vuonna 1200 eaa. syntyi suuria olmeekkien rakentamia seremoniakeskuksia Meksikonlahden etelärannan tienoille nykyiseen Tabascon osavaltioon. Ensimmäisiä merkittäviä olmeekkien päällikkökuntia oli muutaman tuhannen asukkaan San Lorenzo noin 1200 eaa. ja levitti vaikutustaan Meksikon keskyylängölle asti. Olmeekkien kulttuurissa rakennettiin tasalakisia pyramidimaisia kumpuja, tehtiin suuria kiviveistoksia ja muuta monumenttiarkkitehtuuria. Uskotaan väestön jakautuneen pieneen johtavaan ylimystöön ja tavalliseen kansaan. Samaan aikaan Meksikon ylängöllä vaikutti Tlatilcon kulttuuri, jossa näkyi olmeekkivaikutusta. Olmeekkien vaikutus ulottuikin kauas Meksikon laaksosita pohjoiseen varsinkin Tyynenmeren rannikolla, ja lännempänäkin Tampicoon asti. Olmeekkien vaikutus kattoi myös koko Jukatanin ja ulottui Hondurasin länsiosiin asti. Olmeekit lienevät olleen mixe-zoqueita. Olmeekit ja mayat saivat tuhon aikaan mm kiviveistien tekoon käytetyä obsidiaania Meksikon ylängön vuorilta, siksi sinen syyntyi malko varhain keskuksia.
Noin 900 eaa. olmeekkivaikutus heikkeni Meksikon ylängöllä San Lorenzon romahtaessa. Noin 700 eaa. syntyi Meksikon ylängölle kasvava Cuicuicon keskus ja Tlatilco kasvoi kaupungiksi. Samoihin aikoihin, noin 500 eaa., syntyi Oaxacan laaksossa eteläisillä vuorilla sapoteekkien kulttuuri, joka varmuudelle ensimmäisenä käytti kirjoitusta. Luultavasti olmeekit levittivät vaikutteitaan varhaisille mayoille. Maya-alueella syntyi noin 1000 eaa. varhainen Nakben keskus, jossa oli alkavaa monumenttirakentamista. Seuraavina vuosisatoina mayakeksuten määrä ja koko kasvoivat.
Klassinen kausi
thumb|200px|Teotihuacán kasvoi valtavaksi klassisella kaudella.
Mesoamerikan klassinen kausi oli 150 jaa.–n. 925 jaa. Klassisella ja jälkiklassisella ajalla kukoistivat suuret sivilisaatiot. Väestönkasvu paisutti Meksikon keskiylängön ja Jukatanin ja muutkin Mesoamerikan keskukset suuriksi kymmenient tuhansien, jopa 200 000 asukkaan kaupungeiksi. Keskukset kamppailivat vallasta keskenään, syntyi suuria imperiumeja. Ajoittain virtasi metsästäjä-keräilijäheimoja pohjoisesta. Mayojen suuri sivilisaatio nousi Jukatanin niemimaan eteläosissa, ja ajan mittaan monet mayakaupungit Tikal, Palenque ja Copán kasvoivat valtaviksi eliitin hallitsemiksi keskuksiksi. Ne taistelivat keskenään vallasta alueella.
Noin 200–700 jaa. Meksikon keskiylängöllä kasvoi lopulta valtavan suureksi Teotihuacánin huolellisesti rakennettu asutuskeskus, joka oli suuren imperiumin pääkaupunki. Vangiksi saatuja käsityöläisä virtasi kaupunkiin. Samoihin aikoihin vaikutti monia muitakin kulttuureja, muun muassa misteekkien ja sapoteekkien keskukset sekä Meksikonlahden rannikolla monet klassiset keskukset. Noin 750–900 Mesoamerikassa kuohui. Teotihuacán luhistui vuoden 750 jaa. tienoilla luultavasti kuivuuteen tai pohjoisesta tulleiden nahuatlia puhuvien heimojen hyökkäykseen niin kuin sapoteekkien Monte Albánkin. Keskinen maya-alue luhistui kuivuuteen ja sotiin, ja mayakulttuurin painopiste siirtyi pohjoiseen Jukataniin.
Noin 800–900 jaa. ilmestyi ensi kertaa metallinkäsittelytaito lähinnä läntiseen Meksikoon. Se saattoi levitä sinne Ecuadorista, Kolubiasta j jossa metalli oli tunnettu jo kauan, tai Väli-Amerikasta. Muun muassa kelloja tehtiin valamalla muottiin kadoneen vahan menetelmällä. Metalli oli yleensä kuparia, joskus hopeaa ja kultaa. Metalli saatetiin tuntea jo vuonna 2450 jaa eteläisimmällä Maya-alueella Tyynen meren rannikolla.
Jälkiklassinen kausi
thumb|200px|[[Asteekit|Asteekkien aurinkokivi.]] Mesoamerikan jälkiklassista kautta noin 950–1521 jaa. luonnehtivat suurvaltojen ja hajanaisten paikalliskulttuurien jaksot Meksikon keskiylängöllä. Joskus tämän ajan ajatellaan olleen kasvavan kaaoksen ja sotien aikaa. Tolteekkien sotaisa valtio kukoisti ja levisi laajalle eteläiseen ja keskiseen Meksikoon joskus 900–1150 jaa.