cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Pinega (taajama)
1600-luvun alusta lähtien tunnetaan Pinežski Volok -niminen pogosta. Vuonna 1780 siitä tuli kaupunki ja Arkangelin kuvernementtiin kuuluneen kihlakunnan keskus. Vuonna 1925 Pinega menetti kaupungin statuksen. Vuonna 1929 siitä tuli Pinegan piirin keskus. Kun Pinegan ja Karpogoryn piirit yhdistettiin vuonna 1959, piirikeskukseksi tuli Karpogory.
64.70361°N, 43.38028°W
Vietnam Television
Vietnam Television (VTV) on vietnamilainen kansallinen televisioyhtiö. Kuten kaikkea muutakin Vietnamin mediaa, myös VTV:tä hallitsee Vietnamin hallinto. Se perustettiin 7. syyskuuta 1970.
Logo
Aluelliset/kaupunkikanavat
Samuel Page
Samuel Page aka Sam Page (s. Samuel L. Elliott 5. marraskuuta 1976) on yhdysvaltalainen näyttelijä.
Nuoruus
Samuel Page syntyi Whitefish Bayssa, Wisconsinissa ja kävi Princetonin yliopiston, josta hän valmistui pääaineinaan ekologia ja biologia. Yliopistoaikanaan Page pelasi myös koulun baseball-joukkueessa ja hän onkin erittäin kehuttu urheilija pelattuaan lisäksi amerikkalaista jalkapalloa, jääkiekkoa, golfia ja tennistä. Princetonin yliopistosta Page valmistui vuonna 1988.
Ura
Page tiesi haluavansa näyttelijäksi seniorivuonnaan Princetonin yliopistossa; "Tulin kotiin ja sanoin äidilleni ja isälleni muuttavani Hollywoodiin näyttelijäksi.
Los Angelesissa ollessaan Page esiintyi muun muassa televisiosarjoissa Men, Women & Dogs, Undressed, Seitsemäs taivas, Popular, Hang Time ja Border Town. New York Cityssä Page valittiin näyttelemään Trey Kenyonia draamasarjaan All My Children, vuonna 2002.
Pagella oli sivuosa televisiosarjassa American Dreams ja hän teki vierailuja sarjoissa, kuten CSI: Miami ja Wicked Science. Vuonna 2005 Page valittiin näyttelemään Jesse Parkeria FOXin yliluonnolliseen draamasarjaan Pahan tytär. Vuonna 2006 Page sai roolin CBS:n draamasarjaan Shark. Vuonna 2008 Page esiintyi Will.i.amin videossa "Yes We Can" Barack Obaman presidenttivaaliehdokkuuden hyväksi, yhdessä lukuisten muiden julkisuuden henkilöiden kanssa.
Televisiorooliensa lisäksi Page on esiintynyt elokuvissa The Brotherhood, Prison of the Dead ja Microscopic Boy.
Helmilavastajat
Helmilavastajat (Chlamydera) on lavastajien heimoon kuuluva varpuslintusuku. Helmilavastajien sukuun kuuluu BirdLifen mukaan viisi lajia.
Linderin senaatti
Linderin senaatti oli Suomen senaatti vuosina 1900–1905. Suuri osa Tudeerin senaattia erosi syksyllä 1900 protestina Helmikuun manifestia seuranneille Pietarista annetuille asetuksille, erityisesti kielimanifestille. Uudeksi Senaatin talousosaston varapuheenjohtajaksi nimitettiin ylihovijahtimestari Constantin Linder. Hän jatkoi suurimman osan ensimmäistä sortokautta. Myöntyväisyys, eli keisarin antaman uuden lainsäädännön hyväksyminen, oli tämän senaatin linjana. Eronneiden, erotettujen tai kuolleiden ruotsinkielisten senaattorien tilalle nimitettiin suomettarelaisia, minkä seurauksena senaatti alkoi vähin erin suomalaistua. Keskeinen saavutus oli vuoden 1902 kieliasetus, joka vuosien kamppailun jälkeen viimein teki suomesta muodollisesti tasavertaisen virallisen kielen ruotsin rinnalle. Arvostelun kohteeksi joutunut Linder siirtyi vuoden 1905 alussa ministerivaltiosihteeriksi Pietariin.
Sotilastoimituskunta lakkautettiin 2.7.1903 tehdyllä päätöksellä lokakuun alusta lukien.
Aleksandr Radištšev
thumb|Aleksandr Radištšev, tuntematon taiteilija n. 1790|326x326px Aleksandr Nikolajevitš Radištšev ; (31. elokuuta (J: 20. elokuuta) 1749 Moskova, Venäjän keisarikunta – 24. syyskuuta (J: 12. syyskuuta) 1802 Pietari, Venäjän keisarikunta) oli venäläinen kirjailija ja yhteiskuntakriitikko.
Nuoruus ja suku
Aleksandr Radištšev syntyi alhaisaateliseen varakkaaseen perheeseen Moskovassa ja vietti lapsuutensa Nemtsovon kylässä Borovskin alueella Kalugan kuvernementissa sijaitsevassa isänsä maakartanossa. Hänen isänsä Nikolai Afanasevitš Radištšev oli merkittävä maanomistaja Moskovassa ja hänet tunnettiin yli 3 000 täysi-ikäisen miespuolisen maaorjansa inhimillisestä kohtelusta sekä laajasta kielitaidosta: hän puhui sujuvasti latinaa, puolaa, ranskaa ja saksaa. Hän osallistui itse poikansa alkeisopetukseen. Aleksandrin opetti lukemaan maaorja Pjotr ​​Mamontov. Aleksandr vietti varhaislapsuutensa maaseudulla hoitajan ja sekä aluksi myös ranskalaisen kotiopettajan seurassa. Hänet lähetettiin vuonna 1765 äidinpuoleisen Argamakov-suvun luo Moskovaan, jossa hän opiskeli vastaperustetussa Moskovan yliopisto n aatelispoikien kymnaasissa erinomaisen ranskalaisen opettajan johdolla. Vuonna 1762 hän aloitti opiskelun hovivirkamiehiä kouluttavassa sotaoppilaitoksessa eli Keisarin paašikoulussa (ven. Па́жеский Его́ Импера́торского Вели́чества ко́рпус, Pážeski Jegó Imperátorskogo Velíetštva kórpus) ja vuonna 1765 hän saattoi perhesuhteidensa ansiosta palvella paašipoikana Katariina II:n hovissa, johon hän kuitenkin suhtautui epäluuloisesti "koska se halveksi ortodoksista uskoa ja saattoi isänmaan ulkomaalaisten (Saksan) käsiin".
Loistavan opintomenestyksensä vuoksi Radištšev oli yksi 12 nuoresta opiskelijasta, jotka lähetettiin ulkomaille länsimaiseen oppiin vuonna 1766. Hän opiskeli vuosina 1766–1771 Leipzigin yliopistossa lakia, jossa hän perehtyi erityisesti ranskalaiseen valistusaatteeseen. Todellisena valistuksen ajan opiskelijana Radištšev kannatti yksilön vapautta, humanismia ja isänmaallisuutta. Tiivistettynä tämä tarkoitti: "yhdenvertaisuus lain edessä, virkojen hierarkkisen rankijärjestelmän poistaminen, valamiehistöön perustuva oikeudenkäynti, uskonnonvapaus, lehdistönvapaus, maaorjien vapauttaminen, habeas corpus ja vapaakauppa".
Perhe
pienoiskuva|255x255px|Kirjailijan ensimmäinen vaimo, Anna Vasiljevna Rubanovskaja (1752-1783), 1780-luku Radištšev oli naimisissa kaksi kertaa. Ensimmäisen kerran hän meni naimisiin vuonna 1775 Anna Vasiljevna Rubanovskajan (1752–1783) kanssa, joka oli Leipzigin aikaisen opiskelijatoverin Andrei Kirillovitš Rubanovskin sisarentytär ja pääpalatsin kansleri Vasili Kirillovitš Rubanovskin tytär. Tästä avioliittosta syntyi kolme aikuiseksi elänyttä lasta: kapteeni Vasili Radištšev (1776-1845), runoilija Nikolai Radištšev (1779–1829) ja muistelmakirjailija Pavel Radištšev (1783–1866). Vanhin poika Vasili meni naimisiin maaorjansa Akulina Savvatejevnan kanssa ja heidän pojastaan Alekseista tuli hovivaltuutettu, aateliston johtaja ja Kvalinskin pormestari.
Anna Vasiljevna kuoli nuorimman poikansa Pavelin synnytyksessä vuonna 1783. Pian Radištševin Siperiaan karkotuksen jälkeen ensimmäisen vaimon nuorempi sisar Jelizaveta Vasiljevna Rubanovskaja (1757–1797) saapui vuonna 1792 Ilimskin pikkukaupunkiin Itä-Siperiaan kahden nuorimman lapsen kanssa. Maanpaossa he alkoivat pian elää miehenä ja vaimona. Tästä avioliitosta syntyi kaksi aikuiseksi elänyttä lasta: Smolna-instituutin klassdame eli opettajatar Fjokla Radištševa Bogoljubovina (1795–1845), joka oli merimaalari Aleksei Bogoljubovin äiti ja kenraalimajuri, Podolskin, Vitebskin ja Kaunasin kuvernööri Athanasius Radištšev (1796–1881). Palatessaan maanpaosta huhtikuussa 1797 Jelizaveta Vasiljevna vilustui matkalla ja kuoli Tobolskissa.
Valistusaatteen vaikutus Radištševiin
Radištšev ulkomainen koulutus vaikutti hänen suhtautumiseensa venäläiseen yhteiskuntaan, ja palattuaan Venäjälle hän suunnitteli valistuksen ideoiden, esimerkiksi luonnonoikeuden ja yhteiskuntasopimuksen, sisällyttämistä venäläisiin olosuhteisiin. Hän palveli vuodesta 1771 lähtien 9. luokan virkamiehenä eli nimineuvoksena senaatissa, jonka töykeässä ilmapiirissä hän ei viihtynyt pitkää. Sen jälkeen hän työskenteli vuosina 1772-1775 pääkirjanpitäjänä ja yleisenä syyttäjänä kenraali Jakov Brucen päämajassa ja hän erosi armeijan palveluksesta vuonna 1775 tutustuttuaan Pugatšovin kapinan yksityiskohtiin maaorjien oloista. Vuodesta 1777 lähtien hän työskenteli kauppakollegiossa kreivi Aleksandr Vorontsovin alaisuudessa ja vuodesta 1780 alkaen Pietarin tullilaitoksessa, jossa hän eteni päällikön asemaan vuoteen 1790 mennessä.
Unified WWE Tag Team Championship
thumb|Chris Jericho Unified WWE Tag Team Mestarina. Unified WWE Tag Team Championship oli joukkuemestaruusvyö World Wrestling Entertainment:ssa (WWE). Vyöt olivat ennen WrestleMania XXV:tä erikseen puolustettavat, mutta WrestleManiassa mestaruudet yhdistyivät. Erikseen puolustettavat tittelit olivat: World Tag Team Championship ja WWE Tag Team Championship (vuonna 2002 käyttöön otettu). Ensimmäiset mestarit olivat Carlito ja Primo. Vyöt deaktivoitiin elokuussa 2010 RAW'ssa.
Aleksandr Radištšev
Valistusaatteen vaikutus Radištševiin
Katariina II:n valtionhallinnossa hän luonnosteli oikeudellisia pöytäkirjoja, mutta samalla hän kannatti vallankumouksellisia, esimerkiksi George Washingtonia, ja kehui Ranskan vallankumouksen ensi vaiheita. pienoiskuva|398x398px|Matka Pietarista Moskovaan, kansilehti, julkaistu toukokuussa 1790 Hän tutustui venäläiseen vapaamuurari Nikolai Novikoviin, joka esitti satiirisesssa viikkojulkaisussa Truten (ven. Трутень, Kuhnuri) ensimmäisen kerran kritiikkiä yleistä hallintoa vastaan, erityisesti maaorjuutta kohtaan. Novikovin terävä satiiri ja suuttumus inspiroivat jo korkeaksi virkamieheksi noussutta Radištševia kirjoittamaan tunnetuimman teoksensa Matka Pietarista Moskovaan (ven. Путешествие из Петербурга в Москву, Putešestvie iz Peterburga v Moskvu, 1790), jossa hän noudattaa Novikovin kovaa ja kiihkeää tyyliä. Hän oli myös erityisen kriittinen maaorjuutta ja itsevaltiuden aiheuttamia henkilökohtaisen vapauden rajoituksia kohtaan.
Unified WWE Tag Team Championship
Historia
WWE Tag Team -mestarit Carlito ja Primo feudasivat vuoden 2009 keväällä World Tag Team -mestareiden John Morrisonin ja The Mizin kanssa. Heidän välinen feudinsa huipentui Wrestlemania XXV:n pre-show’ssa lähetetyssä joukkueottelussa, jossa World Tag Team ja WWE Tag Team -mestaruudet yhdistettiin. Carlito ja Primo voittivat kyseisen ottelun, ja niin heistä tuli ensimmäiset Yhdistyneet joukkuemestarit. Yhdistymisen myötä mestaruuden viralliseksi nimeksi tuli Unified WWE Tag Team Championship He puolustivat mestaruusvöitään monta kertaa, kunnes SmackDownin "toimitusjohtaja" Theodore Long ilmoitti The Bashissa, että tapahtumaan mainostettu Legacy vs Colons -ottelu muuttuisi Triple Threat Tag Team -otteluksi. Kolmanneksi joukkueeksi matsiin lisättiin joukkue, jonka muodostivat Edge ja Chris Jericho, joka oli aiemmin illan aikana hävinnyt Intercontinental-tittelinsä Rey Mysteriolle. Edge ja Chris Jericho voittivat ottelun, ja Colonsit saivat kahdesti uusinnan RAW'ssa, mutta he eivät kuitenkaan onnistuneet voittamaan vöitä takaisin itselleen.
Aleksandr Radištšev
Valistusaatteen vaikutus Radištševiin
Väitetään myös, että hän olisi julkaissut tulevasta teoksestaan otteen jo vuonna 1771 Nikolai Novikovin aikakauslehti "Taidemaalarissa" (ven. Живописец), jossa se painettiin nimettömänä. Kuitenkin tämä aikakauslehti ilmestyi ensimmäisen kerran vasta vuonna 1772. [tarkistettava]
Radištšev julkaisi teoksensa Matka Pietarista Moskovaan (ven. Путешествие из Петербурга в Москву, Putešestvie iz Peterburga v Moskvu, 1790) omakustanteena kotiinsa vuonna 1789 perustamassaan kirjapainossa.
Unified WWE Tag Team Championship
Historia
Edgen ja Jerichon mestaruuskausi koki kuitenkin pian päätöksensä, kun Edge loukkaantui Jeff Hardya vastaan San Diegossa käydyssä House Show -tapahtumassa, ja koska hän joutui ottamaan loukkaantumisensa johdosta pitkän sairausloman sai Jericho valita uuden joukkueparinsa Night of Champions -PPV:ssä. Joukkueparikseen hän valitsi RAW tähden Big Show'n, jonka kanssa hän päihitti samassa tapahtumassa Bashin kolminottelussa mukana olleen Legacyn.
Aleksandr Radištšev
Valistusaatteen vaikutus Radištševiin
Vuonna 1789 hän oli liittynyt Obštšestvo druzei slovesnikh nauk 'in jäseneksi (ven. Общество друзей словесных наук, Sanataiteen ystävien seura), jolla oli häneen suuri vaikutus.
Seuraukset
Katariina II luki teoksen ja huomasi Radištševin kannattavan jakobiinityylisiä radikaaleja uudistuksia. Hän määräsi kirjan kappaleet takavarikoitavaksi ja tuhottavaksi. Teoksen sisältämä kritiikki ei sinänsä ollut raskauttavaa vaan näkemys siitä, että valtion hallintoelimet olisivat taitamattomia ja lahjottuja. Alkuperäisestä 650 kappaleen painoksesta säilyi vain 13-17 kirjaa. Teoksesta otettiin käsikirjoitettuun, osittain puutteelliseen kopioon perustuva uusintapainos Lontoossa vuonna 1858 Aleksandr Herzenin Vapaassa venäläisessä kustantamossa (ven. Вольной русской типографии).
Unified WWE Tag Team Championship
Historia
Jerichon ja Big Show’n (joukkueen nimeksi muodostui myöhemmin Jeri-Show) tiimi puolusti mestaruuksiaan onnekkaasti moneen otteeseen. SummerSlamissä he päihittivät Cryme Tyme -joukkueen, Breaking Point -PPV:ssä MVP:n ja Mark Henryn, ja Hell in a Cell -PPV:ssä Batistan ja Rey Mysterion. Vasta 13. joulukuuta päättyi Jeri-Show’n pitkä mestaruuskausi, kun D-Generation X voitti joukkueen WWE TLC: Tables, Ladders & Chairs PPV:ssä TLC-ottelussa. thumb|190px|ShoMiz WrestleMania XXVI:ssä D-Generation X puolusti vöitään Hart Dynastya vastaan 25. joulukuuta lähetetyssä SmackDown-jaksossa, jossa DX päihitti Hart Dynastyn puhtaasti. D-Generation X:n mestaruuskausi päättyi, kun The Miz ja Big Show (ShoMiz) voittivat DX:n ja Straight Edge Societyn (CM Punk & Luke Gallows) kolmen joukkueen välisessä eliminaatio-ottelussa helmikuun 8. päivänä lähetetyssä RAW'ssa. WrestleMania XXVI:ssä ShoMiz puolusti mestaruuksiaan onnistuneesti John Morrisonia ja R-Truthia vastaan. Extreme Rulesissa Teddy Long ilmoitti, että ShoMizin tulisi otella Gauntlet matsissa, missä stipulaationa oli, jos ShoMiz häviää, voittaja tiimi saisi haastaa heidät mestaruudesta. ShoMiz päihitti nopeasti kaksi ensimmäistä tiimiä (MVP:n ja Mark Henryn, ja John Morrisonin ja T-Truthin), mutta Hart Dynasty voitti ShoMizin, selättäen The Mizin. Seuraavan illan RAW'ssa Hart Dynasty voitti mestaruudet ShoMizilta, pakottaen Mizin luovuttamaan Sharpshooterilla. Over the Limitissä Hart Dynasty puolusti onnistuneesti mestaruuksia The Mizia ja Chris Jerichoa vastaan. Money in the Bank -tapahtumassa Hart Dynasty puolusti onnistuneesti mestaruuksia The Usosia vastaan.
Aleksandr Radištšev
Seuraukset
Radištševin ystävällä ja entisellä esimiehellä kreivi Aleksandr Vorontsovilla oli hyvät suhteet keisarinnaan, ja hän onnistui järjestämään Radištševille paremman majoituksen. Hän järjesti Radištševille luvan palata toipumaan Moskovaan ja jatkamaan yli 4 000 kilometrin pituista karkotusmatkaa arvokkaasti ja mukavammin. Lokakuusta 1790 alkaen Radištševin kaksivuotinen matka Siperian halki vei hänet Jekaterinburgiin, Tobolskiin ja Irkutskiin ennen tuloa Ilimskin kylään vuonna 1792. Matkalla hän alkoi kirjoittaa Siperian kasakkavalloittajan Jermakin elämäkertaa, ja kiinnostui geologiasta sekä luonnosta.
Unified WWE Tag Team Championship
Historia
16. elokuuta. 2010 otettiin käyttöön uusi tag team mestaruusvyö WWE Tag Team Championship ja kaksi vanhaa vyötä deaktivoitiin.
Aleksandr Radištšev
Seuraukset
Asetuttuaan Ilimskiin toisen vaimonsa Jelizaveta Vasiljevna Rubanovskajan (1757–1797) ja kahden ensimmäisestä avioliitosta syntyneen lapsensa kanssa Radištšev, joka oli alueen ainoa koulutettu henkilö, ryhtyi paikalliseksi lääkäriksi ja pelasti useita ihmishenkiä viiden vuoden aikana. Hänelle ja Jelizavetalle syntyi Ilimiskissä vielä kolme lasta. Karkotuksensa aikana hän oli kirjeenvaihdossa kreivi Vorontosovin kanssa, jolle hän lähetti selontekoja elämästä ja elinkeinoista Siperiassa. Radištšev kirjoitti pitkän tutkielman 'Ihmisestä, hänen kuolevaisuudestaan, hänen kuolemattomuudestaan' (ven. О человеке, о его смертности и бессмертии,1792), jota arvostetaan filosofisena teoksena. Siinä hän pyrkii osoittamaan ihmisen uskon tuonpuoleiseen elämään, sielun ruumiillisuuteen ja materialismin virheet.
Katariina II seuraaja Paavali I vapautti Radištševin vuonna 1797 ja hän sai palata Euroopan puoleiselle Venäjälle. Hänen toinen vaimonsa Jelizaveta kuoli paluumatkalla. Jälleen Radištšev yritti saada Venäjän hallinnossa aikaan uudistuksia. Aleksanteri I:n valtakaudella hänet palkattiin vuonna 1801 vähäksi aikaa auttamaan elinikäisessä unelmassaan, Venäjän lainsäädännön tarkistamisessa. Hänen virkakautensa hallinnossa oli kuitenkin lyhyt ja epäonnistunut. Hänen lakiehdotuksen sisälsi vaatimuksen orjuuden ja luokkaetujen, viranomaisten mielivaltaisuuden ja ruumiillisen rangaistuksen poistamisesta. Lainvalmistelutoimikunnan puheenjohtaja, Katariina II:n suosikki kreivi Pjotr Vasiljevski Zavadovski kertoi toimikunnalle, että jos Radištšev ei sopeudu, niin "uusi Siperia" odottaa häntä. Vuonna 1802 epätoivoinen Radištšev, jota luultavasti uhkasi toinen Siperiaan karkotus, joi myrkkyä ja kuoli.
Perintö
Radištševin viimeisinä vuosina hänen Moskovan asunnostaan tuli tiettyjen kirjallisuuspiirien keskus. Piireissä oli vallalla samanlaisia näkemyksiä kuin hänellä, ja niissä surtiin hänen kuolemaansa kaikkein suorasanaisimmin. Venäjän itsevaltius kuitenkin onnistui estämään kirjan Matka Pietarista Moskovaan julkaisemisen vuoteen 1905 asti, ja ennen julkaisua kirja kiersi ääriryhmien käsissä kopioina ja se käännettiin useille kielille. Kirja oli suuri bibliofiilinen harvinaisuus 1800-luvun alussa ja yhtä sen säilyneistä kappaleista oli säilytetty "Salaisessa toimistossa" (ven. тайной канцелярии) eli Katariina II:n sensuurissa. Aleksandr Puškinin onnistui myöhemmin hankkimaan tämän kappaleen henkilökohtaiseen omistukseensa. Kirjasta on myös säilynyt kappale, johon Katariina II on tehnyt omia kyynisiä huomautuksiaan.
Aleksandr Puškin kannatti Radištševin näkemyksiä, kirjoitti tämän oodia Vapaus (ven. Вольность, Volnost, 1781-1783) mukailevan oman samannimisen oodinsa "Vapaus" vuonna 1817 ja otti tehtäväkseen kirjoittaa tulenarkaan kirjaan jatkon, jota ei kuitenkaan julkaistu ja joka kohtasi jo alussa painostusta sensuurin taholta. Vielä vuonna 1836 sensuuri esti Puškinin Radištševista kirjoitttaman kriittisen artikkelin julkaisemisen Sovremennik-lehdessä. Artikkeli saatiin julkaistua vasta vuonna 1857. Puškin kirjoitti Radištševista lyhyen elämäkerran.
Vuosien 1905 ja 1917 vallankumousten jälkeen Radištšev otettiin mukaan radikaalin venäläisen kirjallisuuden kaanoniin ja häntä luettiin laajalti Venäjällä ja Euroopassa. Huolimatta Radištševin ideaalien ja neuvostotodellisuuden välisestä kuilusta Neuvostoliiton vallanpitäjät onnistuivat esittämään hänet ”materialistina ja henkilönä, joka taisteli aktiivisesti itsevaltaista tyranniaa vastaan, henkilönä, joka oli todellinen bolsevismin edelläkävijä”.
Näkemykset
Todellisena valistuksen lapsena Radištševilla oli näkemyksiä yksilönvapaudesta, humanismista ja isänmaallisuudesta. Radištševin uskonnolliset ja filosofiset näkemykset olivat aikaansa nähden varsin liberaaleja.
Carlos Fernandes (maalivahti)
Carlos Alberto Fernandes eli Carlos (s. 8. joulukuuta 1979 Kinshasa, Zaire) on portugalilais-angolalainen jalkapallomaalivahti. Hän edustaa Turkin Superliigassa pelaavaa Bucasporia.
Maajoukkueura
Carlos on edustanut Angolan maajoukkuetta vuodesta 2009 lähtien yhteensä 9 ottelun verran. Hän pelasi ensimmäiset arvokisansa vuoden 2010 Afrikan kisoissa, jossa Angola selvisi puolivälieriin.
Tran Hieu Ngan
Tran Hieu Ngan (s. 26. kesäkuuta 1974 Tuy Hòa) on vietnamilainen taekwondoini ja olympiamitalisti. Hän voitti hopeaa Sydneyn olympialaisissa 2000 alle 57-kiloisten sarjassa ja oli samalla maansa ensimmäinen olympiamitalisti. Ngan on voittanut myös kaksi mitalia Aasian-mestaruuskilpailuista ja yhden pronssimitalin Aasian kisoista.
Ihamäki
Ihamäki on kylä Somerolla, Hirsjärven kahden puolen, Someron keskustaajamasta itään. Ihamäen naapurikyliä Somerolla ovat Harju, Lammi ja Joensuu lännessä, Kultela pohjoisessa, Ylenjoki, Kivisoja ja Hirsjärvi idässä sekä Terttilä etelässä. Kylän väkiluku vuonna 2011 oli 264, mikä teki siitä väkiluvultaan Someron seitsemänneksi suurimman kylän ja Someron haja-asutusalueen kylistä väkiluvultaan toiseksi suurimman heti Pitkäjärven jälkeen.
Historia
Kylän vanha tontti on sijainnut nykyisen Ihamäentien varressa Hirsjärven ja Virkaanjoen väliin jäävällä harjanteella, missä vanhalla kylänpaikalla ovat vielä Nikulan eli Iso-Riukan sekä Tuomolan talot ja näistä hiukan sivummalla Lampo eli Vähä-Riukka. Hirsjärven etelärannalla, Helsingintien varressa sijaitsee Ihamäen kylään kuuluva Hovilan kartano (historiallisissa lähteissä myös Ihamäen kartano), joka muodostaa maisemallisesti ja kulttuurihistoriallisesti merkittävän, hyvin säilyneen kokonaisuuden. Siitä on vuonna 1929 erotettu kylän etelärajalla sijaitseva Mustjoki. Isossajaossa muodostettuja uudistaloja kylässä ovat Ruostela ja Pälikkö niin ikään kylän eteläosassa, Terttilän kylän rajalla.
Tunnettuja ihamäkeläisiä
Tunnettuihin ihamäkeläisiin kuuluu kylästä kotoisin oleva seiväshyppääjä Pentti Nikula.
Jedediah Strutt
Jedediah Strutt (1726–1797) oli englantilainen tekstiilitehtailija, oman alansa uranuurtajia, joka kehitti alan tekniikkaa ja perusti useita tehtaita Belperiin, Derbyn kaupungin pohjoispuolelle, Derwentjoen varrelle.
Lapsuus ja nuoruus
Strutt syntyi vuonna 1726 South Normantonissa pienessä presbyteeriyhteisössä. Hänen vanhempansa olivat pienviljelijöitä. 14-vuotiaana Jedediah lähetettiin Finderniin vaunusepän oppipojaksi. Findernissä toimi myös presbyteerien oppilaitos, ja Strutt tutustui sen rehtoriin Ebenezer Lathamiin, jonka palvelijan Elizabeth Woollattin kanssa meni myöhemmin naimisiin. Tuohon aikaan presbyteerit eivät vielä päässeet yliopistoihin opiskelemaan.
Oppipoika-aikansa päätyttyä Strutt ryhtyi maanviljelijäksi, mutta hänen finderniläinen lankonsa William Woollat, joka valmisti sukkia, kiinnitti Struttin huomion siihen, ettei sen aikaisilla kutomakoneilla voinut tehdä joustinneuletta. Strutt alkoi kehittää tähän ratkaisua ja sai vuosina 1758 ja 1759 kaksi patenttia sukkiin tarvittavan joustinneuletta kutovien neulekoneiden kehitystä. Sukankutomakone oli keksitty Nottinghamshiressä jo 1500-luvulla. Woollat ja Strutt kehittivät siihen lisäosan, joka sijoitettiin pystyasentoon vaakasuoralla liikkuvien puikkojen muodostaman silmukkakehän eteen. Lisäosan koukut nappasivat tasavälein silmukoita puikoilta, käänsivät oikeat silmukat nurjiksi ja palauttivat ne puikoille. Näin syntyi perinteistä oikein-nurin joustinneuletta.
Yritykset
Sturtt ja Woollat perustivat ensin yhteisyrityksen kuuluisien derbyläisten sukankutojien John Bloodworthin ja Thomas Stamfordin kanssa ja alkoivat valmistaa joustinneulekoneita. Ne menivät huonosti kaupaksi, ja Bloodworth ja Stamford lähtivät yrityksestä. Uuden partnerin Samuel Needin kanssa liiketoiminta sujui paremmin. Yritys osti raakasilkkiä Lontoosta, kehräsi sen silkkilangaksi, käytti osan itse ja myi valtaosan muille kutomoille.
Samaan aikaan Richard Arkwright oli kehittänyt koneita puuvillan kehräämiseen, mutta ajautunut talousongelmiin. Miehet aloittivat yhteisyrityksiä Derwentjoen varrella ensin Cromfordissa ja myöhemmin Belperissä. Yhteisyrityksen kariuduttua Strutt jatkoi Belperin tehtaan toimintaa yksin. Needsin kuoltua 1781 Strutt pelkäsi Arkwrightin intoa laajentaa Manchesteriin, Winkworthiin, Matlock Bathiin ja Bakewelliin eikä halunnut osallistua näin laajamittaisiin investointeihin niin nopeasti. Sen sijaan Strutt laajensi Belperin tekstiilitehtaita, ja hänen poikansa William Strutt jatkoi paikan kehittämistä edelleen. Struttin tehdas on historiallisesti arvokas ja nykyisin osa Unescon maailmanperintökohdetta Derwentin laakson tehtaat. Maailmanperintökohteen opastuskeskus toimii Struttin tehtaalla.
Perhe
Strutt oli naimisissa kaksi kertaa. Ensimmäisen vaimonsa Elizabethin kanssa hän sai kolme poikaa, William, George ja Joseph, ja kaksi tytärtä, Elizabeth ja Martha. Elizabeth-vaimon kuoltua Jedediah rakennutti itselleen talon tehtaan lähelle Milfordiin, ja lankomies William Woollat jäi johtamaan liiketoimintaa Derbyssä. Myös pojat olivat mukana yrityksessä. Poikien työnjako muovautui sellaiseksi, että William hoiti tekniikan, Joseph markkinoinnin ja George johtamisen. Pojat tunnettiin liberaaleista näkemyksistään, hyväntekeväisyydestä ja suvaitsevaisuuden edistämisestä. William peri isänsä teknistä lahjakkuutta ja keksi monia laitteita ja järjestelmiä tehtaiden tuotantojärjestelmiin. Hän seurusteli tutkijoiden ja filosofien kanssa ja pääsi Royal Societyn jäseneksi. Nuorimmasta pojasta Josephista tuli tunnettu kulttuurihenkilö, taiteenkerääjä ja kotikaupunkinsa hyväntekijä. Vuonna 1781 Jedediah Strutt meni naimisiin Anne Danielsin kanssa. He asuivat Milfordissa, kunnes Strutt osti Exeter Housen Derbystä vuonna 1795.
Yhteiskunnallinen asema
thumb|Struttin tehtaita Belperissä: edessä North Mill, takana East Mill. Strutt, Arkwright ja taiteilija Joseph Wright olivat Derbyn seudun merkkihenkilöitä. Wright maalasi kahdesta muusta muotokuvat, jotka ovat esillä Derbyn kaupunginmuseossa. Niistä näkee, että Wright piti Struttista, mutta esitti Arkwrightin omahyväisenä pömppävatsaisena miehenä.
Struttia pidettiin hyvänä työnantajana, sillä hän rakennutti työläisilleen kunnon asuintaloja Belperiin ja Milfordiin. Hänenkin tehtaillaan käytettiin lapsityövoimaa, kuten oli siihen aikaan tapana. Strutt oli myöhemmällä iällään liittynyt unitaareihin ja kantoi vahvaa sosiaalista vastuuta. Hän kertoi parlamentin alahuoneen komitealle, että palkkasi vain yli seitsemänvuotiaita, mielellään ei alle kymmenvuotiaita, ja paheksui sellaisia kilpailijoita, jotka ”ottivat töihin lapsia heti kun nämä oppivat ryömimään”.
Jorge Herbas Balderrama
pienoiskuva|Jorge Herbas Balderrama Jorge Herbas Balderrama (s. 1. kesäkuuta 1963 Mizque) on bolivialainen roomalaiskatolinen piispa. Hän liittyi fransiskaaneihin 3. helmikuuta 1986 ja sai pappisvihkimyksensä 27. joulukuuta 1990. Hänet nimitettiin Aiquilen alueprelatuurin koadjuuttoriprelaatiksi 29. joulukuuta 2006, ja piispaksi vihkiminen seurasi 24. maaliskuuta 2007. Pääkonsekraattorina toimi Julio Terrazas Sandoval, jota avustivat Ivo Scapolo ja Adalberto Arturo Rosat.
Herbas Balderramasta tuli 25. maaliskuuta 2009 Aiquilen prelaatti.
GNU-ohjelmointistandardi
GNU-ohjelmointistandardi on Richard Stallmanin ja GNU-projektin vapaaehtoisten määrittämä joukko ohjelmointikäytäntöjä ohjelmien kirjoittamiseen. Niiden tavoitteena on tehdä johdonmukaisesti käytettäviä ja asennettavia ohjelmia.
Kritiikkiä
Linux-ytimen ohjelmointioppaassa GNU-ohjelmointistandardiin viitataan sanomalla "tulosta se, mutta ÄLÄ lue sitä: polta se symbolisena eleenä".
Ervelän rautatieasema
Ervelän rautatieasema (lyh. Erv, ratakm 122+997) oli rautatieliikennepaikka Perniön Ervelän kylässä joka nykyään on osa Salon kaupunkia. Asema perustettiin paikallisen osuuskaupan pyynnöstä. Alkujaan liikennepaikka sijaitsi radan eteläsivulla, mistä se siirrettiin lopulliselle paikalleen vuonna 1919. Vanhalle paikalle ei olisi ilmeisesti ollut mahdollista rakentaa ratapihaa.
Hollywood Pictures
Hollywood Pictures oli amerikkalainen yhtiö, joka toimi vuosina 1989-2007. Se kuului The Walt Disney Companylle.
Ervelän rautatieasema
Vuonna 1963 Ervelän liikennepaikka alennettiin laiturivaihteesta miehittämättömäksi seisakevaihteeksi. Henkilöliikenteeltä Ervelä suljettiin vuonna 1977. Se toimi vielä joitakin vuosia linjavaihteena, kunnes vaihde poistettiin käytöstä vuonna 1981. Lopullinen lakkautus tapahtui vuonna 1982. Kun rataa loivennettiin myöhemmin, asemarakennus siirtyi aiempaa kauemmaksi ratalinjasta.
Asema siirtyi yksityisomistukseen vuonna 2006, ja se on kunnostettu alkuperäiseen asuunsa.
Boone
Boone on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Adalberto Arturo Rosat
Adalberto Arturo Rosat (22. tammikuuta 1934 Cles – 31. tammikuuta 2015) oli Boliviassa toiminut italialainen roomalaiskatolinen piispa. Hän kuului fransiskaaneihin. Hänet vihittiin papiksi 13. heinäkuuta 1958 ja nimitettiin Aiquilen alueprelatuurin johtoon 22. marraskuuta 1986. Piispaksi vihkiminen seurasi 1. helmikuuta 1987. Pääkonsekraattorina toimi Santos Abril y Castelló, jota avustivat Gennaro Maria Prata Vuolo ja Jacinto Eccher.
Rosat jäi eläkkeelle 25. maaliskuuta 2009.
WWE Women’s Championship (1956–2010)
pienoiskuva|[[Trish Stratus 7. mestaruuskaudella, mikä on myös eniten]] WWE Women’s Championship on naisille tarkoitettu entinen vyö World Wrestling Entertainmentissä. Ensimmäinen mestari oli The Fabulous Moolah vuonna 1956. Vyön entisiä nimiä ovat olleet NWA World Women’s Championship ja WWF Women’s Championship. Viimeinen mestari oli Layla, joka voitti sen 11. toukokuuta 2010. Vyö yhdistettiin WWE Divas Championshipin kanssa 19. syyskuuta 2010.
Lista yhteenlasketuista mestaruuskausista
pienoiskuva|Viimeinen mestari, Layla
Bạch Mãn kansallispuisto
thumb|180px|Bạch Mãn kansallispuistoa Bạch Mãn kansallispuisto on luonnonsuojelualue Vietnamin keskiosassa noin 40 kilometrin päässä Huến kaupungista. Se sijaitsee Annamin ylängöllä Thừa Thiên-Huến ja Quảng Namin maakunnissa. Seutu on Vietnamin sateisimpia alueita, huipulla saadaan 8000 mm sadetta vuodessa. Puistossa elää 330 lintulajia ja yli 1400  kasvilajia. 83 nisäkäslajin joukossa ovat vasta 1990-luvulla löydetyt saola ja jättimuntjakki.
Satet ovat runsaimpia loka-marraskuussa, ja silloin matkailijoita kiusaavat myös juotikkaat.
Aitalikusteri
Aitalikusteri (Ligustrum vulgare) on nahkealehtinen pensas, joka elää luonnonvaraisena lähes koko Euroopassa Ruotsin eteläosia myöten. Se kasvaa 3–5 metriä korkeaksi. Lehdet ovat 2–6 cm pitkät ja noin sentin levyiset. Valkoiset kukat puhkeavat keskikesällä, niistä kehittyy mustia, kiiltäviä marjoja. Aitalikusteria kasvatetaan aidanteina ja perhoskasvina. Kasvi on myrkyllinen, mutta pienen määrän syöminen aiheuttaa harvoin oireita.
pienoiskuva|vasen|200px|Aitalikusterin marjoja.
KVM-kytkin
thumb|KVM-kytkin KVM-kytkin on lisälaite, joka mahdollistaa usean tietokoneen hallinnan yhden näppäimistön, näytön ja hiiren avulla. Osa KVM-kytkimistä pystyy jakamaan myös USB-laitteita ja kaiuttimia usealle koneelle. Jotkut KVM-kytkimet toimivat käänteisesti, eli niiden avulla yksi tietokone voidaan liittää useaan näyttöön, näppäimistöön ja hiireen.
Daniel Boone
Daniel Boone (2. marraskuuta 1734 – 26. syyskuuta 1820) oli Yhdysvaltain asutuksen uranuurtaja ja upseeri. Hänet on tunnettu parhaiten Kentuckyn alueen pioneerityöstä aikana, jolloin se ei vielä kuulunut Yhdysvaltoihin. Boone loi muun muassa ensimmäisen tien Appalakkien yli. Kansantarinat korostivat Boonen taitoja monipuolisena eränkävijänä.
Nuoruus
Daniel Boone syntyi lokakuussa 1734 Squire Boonen ja Sarah Morganin kuudentena lapsena. Koska gregoriaaninen kalenteri oli omaksuttu Danielin elinaikana niin hänen syntymäajakseen on tämän vuoksi merkitty 2. marraskuuta. Boonen sukujuuret tulivat Englannista ja Walesista ja perhe kuului kveekareihin. Uskonnollisen vainon seurauksena Boonet muuttivat Pennsylvaniaan vuosien 1713−1717 aikana ja liittyivät William Pennin toisinajattelijoiden yhdyskuntaan, joka oli kveekareiden turvapaikka Uudessa Maailmassa.
Daniel vietti varhaiset vuotensa Pennsylvanian rajaseudulla. Muiden kveekarien tavoin hän joutui usein tekemisiin ympäristössä asuvien delaware-intiaanien kanssa. Koska Boonen perheen ruokatalous perustui pääosin metsästykseen, Daniel sai ensimmäisen kiväärinsä jo 12-vuotiaana. Eränkävijän taitonsa hän oppi uudisasukkailta sekä delawareilta. Nopeasti hänen metsästysmatkansa ulottuivat yhä kauemmas etelään ja länteen.
1740-luvun alussa Boonen perhe sai kielteistä julkisuutta kveekarien keskuudessa, kun perheen kaksi vanhinta lasta avioitui vierasta uskontoa edustavien puolisoiden kanssa. Squire Boone menetti arvonsa kveekariyhteisön silmissä ja joutui luopumaan johtavasta asemastaan ja jäsenyydestään seurakunnassa. Tämän johdosta Boonen suku muutti pois Pennsylvaniasta vuoden 1750 aikana ja asettui ensin Virginiaan, myöhemmin Pohjois-Carolinaan, jossa Squire osti plantaasin ja hankki luvan pitää majataloa ja tavernaa. Daniel palveli oppaan tehtävissä suvunsa eri yhteisöissä ja pestautui vuonna 1755 vaunukaravaanin kuljettajaksi kenraali Edward Braddockin rertkikuntaan, jonka tarkoituksena oli hyökätä Uuden Ranskan linnakkeeseen Fort Duquesneen. Braddockin alaisuudessa oli kahden brittiläisen sotaväen rykmentin lisäksi nuoren George Washingtonin johtama miliisirykmentti. Englantilaiset odottivat helppoa voittoa, mutta aliarvioivat vastustajan. Ranskalaiset turvautuivat Suurilta järviltä hankkimiinsa intiaaniliittolaisiin, jotka murskasivat heinäkuussa 1755 käydyssä Monongahelan taistelussa Braddockin joukot.
Perheen perustaminen ja elättäminen
Braddockin kärsimän tappion jälkeen Ohiolaaksosta alkanut sota laajeni Ranskan ja Britannien väliseksi seitsenvuotiseksi sodaksi kaikkialla maailmassa. Boone palasi Monongahelan taistelusta Pohjois-Carolinaan, jossa hän avioitui Rebecca Bryanin kanssa elokuussa 1756. Vuotta myöhemmin syntyi ensimmäinen poika, joka kastettiin Jamesiksi. Pariskunta sai kaikkiaan kymmenen lasta.
Seitsenvuotisen sodan kääntyessä brittien voitoksi vuonna 1759 cherokeet ryhtyivät kapinaan Carolinan siirtokuntaa vasstaan. Boone joutui perheineen pakenemaan Virginiaan. Hän osallistui kuitenkin taisteluihin cherokeita vastaan Pohjois-Carolinan vapaaehtoisjoukoissa. Tilanteen rauhoituttua 1760-luvun alkupuolella Boone ryhtyi elättämään kasvavaa perhettään tekemällä yhä syvemmälle vuoristoon ulottuneita metsästysmatkoja. Pyytämänsä nahat hän myi turkiskauppiaille, ja hankki näin hyvän toimeentulon suvulleen.
Tie Kentuckyyn
thumb|280px|[[George Caleb Binghamin maalaus: Boone johdattamassa seuruettaan Cumberland Gapin läpi.]] Boonen retkikunta palasi Kentuckysta 1771. Samalla kun eräretket tarjosivat Boonelle mahdollisuuden liikkua ihannoimillaan erävaelluksilla, ne tarjosivat myös ilmeisen vaaran joutua intiaanihyökkäysten kohteeksi. Vaikka osa intiaaneista oli luovuttanut maitaan siirtokunnille ja solminut rauhansopimuksia, niin rajaseuduilla liikkuminen oli turvatonta. Boone päätti kuitenkin ottaa riskin. Vuonna 1773 hän myi farminsa Pohjois-Carolinassa ja johti viittä sukua ja 40 yksinäistä miestä kohti Kentuckyä. Matkan aikana shawneiden ja cherokeiden sotapartiot ympäröivät heidät ja surmasivat kuusi uudisasukasta, Boonen vanhin poika James heidän joukossaan.
Boone vetäytyi takaisin, mutta sai uuden tilaisuuden vuoden 1775 aikana. Tuolloin hänet palkattiin raivaamaan tietä Kentuckyyn, jonne aiottiin perustaa Transylvanian siirtokunta. Tämä polku kulki Appalakkien vuoristossa sijaitsevan Cumberland Gapin läpi. Reittiä kutsuttiin ensin Boonen jäljeksi (Boone Trace) ja myöhemmin erämaatieksi (Wilderness Road). Saavuttuaan perille Boone rakennutti Boonesboroughin lähelle aluetta, jossa nykyään sijaitsee Lexington. Paikasta suunniteltiin suurta asutuskeskusta, mutta linnoituksen rakentaminen sujui hitaasti vaikka rakennustöihin osallistui lähes 80 miestä. Suurista suunnitelmista luovuttiin ja paikalle nousi ensimmäisen kesän aikana vain muutamia tukkimökkejä. Satunnaisista intiaanihyökkäyksistä välittämättä Boone palasi Virginiaan ja toi perheensä ja joukon muita uudisasukkaita Boonesboroughiin syyskuussa 1775.
Rondell Bartholomew
thumb|Bartholomew (oikealla) maanmiehensä [[Kirani Jamesin kanssa Daegun MM-kilpailuissa 2011.]] Rondell Bartholomew (s. 7. huhtikuuta 1990) on grenadalainen pikajuoksija, jonka päämatka on 400 metrin juoksu.
Daniel Boone
Amerikan vallankumouksen pyörteissä
thumb|280px|[[Karl Wimarin maalaus shawneiden sieppaamista tytöistä.]] Väkivalta Kentuckyssä kasvoi Yhdysvaltain vallankumouksen alkaessa vuonna 1775. Intiaanit, jotka eivät halunneet luopua Kentuckystä, ylläpitivät vihollisuuksia siirtolaisia vastaan. Ympäristöstään eristetyistä uudisasukkaista tuli toistuvien hyökkäysten kohde eri intiaaniryhmille, jotka tukivat englantilaisia. Monet siirtolaiset jättivät Kentuckyn, jonne vuoden 1776:n alkukesään mennessä jäi alle 200 siirtolaista, etupäässä, Boonesboroughiin ja Harrosburgiin.
Rondell Bartholomew
Bartholomew voitti Carifta Games -kilpailujen alle 20-vuotiaiden 400 metrin juoksun Basseterressä 2008, mutta karsiutui Bydgoszczin alle 20-vuotiaiden MM-kilpailuissa saman matkan välierissä. Vuonna 2009 hän saavutti 400 metrillä alle 20-vuotiaiden sarjassa hopeaa Vieux Fortin Carifta Gameseissa ja pronssia Port-of-Spainin Pan-Amerikan mestaruuskilpailuissa. Berliinin MM-kilpailuissa hän karsiutui saman matkan alkuerissä. Kaksi vuotta myöhemmin hän sijoittui kuudenneksi Daegun MM-kilpailuissa 2011.
Daniel Boone
Amerikan vallankumouksen pyörteissä
Erityisen tunnetuksi tuli tapaus, jossa joukko cherokeita ja shawneita sieppasi kolme souturetkellä ollutta teini-ikäistä tyttöä Boonesboroughin lähellä heinäkuussa 1776. Yksi tytöistä oli Boonen tytär Jamima, joka isänsä kielloista piittaamatta oli melonut kanootilla intiaanialueen rajalle. Sieppaajat pitivät tyttöjä vankeinaan kolmen päivän ajan, mutta eivät tehneet heille väkivaltaa. Boonen kokoama takaa-ajajien joukko jäljitti sieppaajat ja vapautti tytöt.
Kesäkuun alussa 1778 Blackfish alkoi valmistella hyökkäystä Boonesboroughiin. Boone näki satojen shawneiden maalaavan itseään pelottavan näköisiksi ja muuttuvan sotureiksi. Vaikka Boone oli omaksunut shawneiden kulttuurin, niin hän ei hyväksynyt Blackfishin suunnittelemaa hyökkäystä vaan pakeni sopivan hetken tullen. Ratsastettuaan läpi ensimmäisen yön hän hylkäsi väsyneen ratsunsa ja jatkoi matkaansa juosten, uiden ja meloen. Kesäkuun 20. päivänä hän saapui Boonesboroughiin, jonka suojavarustusta alettiin pikaisesti vahvistaa shawneiden tulevan hyökkäyksen varalta.
Syyskuussa 1778 shawneet piirittivät Boonesboroughia kymmenen päivän ajan. Intiaanien joukossa oli myös kanadalaisia sotilaita, jotka toimivat brittien komennossa. Boonesboroughin puolustus kesti ja hyökkääjät vetäytyivät. Tapaus sai paljon huomiota julkisuudessa. Seuraavana vuonna uudisasukkaat anoivat Virginian lainsäätöelimeltä lupaa perustaa kaupunki Boonesboroughiin, mutta hanke joutui vastatuuleen ja siitä luovuttiin.
Vuosien 1780−1782 välisenä aikana Boone osallistui moniin taisteluihin, ja menetti näissä itsenäisyyssodissa veljensä Edwardin ja poikansa Israelin. Menetyksistään huolimatta Boone jäi Kentuckyyn raivaamaan sitä tietä, jota pitkin noin 20 000 uudisasukasta kulki Kentuckyyn 1700-luvun lopun aikana.
Sodan jälkeen
Sodan jälkeen Boone asettui Maysvilleen Kentuckyyn, jossa hän piti tavernaa ja työskenteli maanmittarina ja hevoskauppiaana. Boone kiinnostui myös maakeinottelusta ja teki sitä suuressa mittakaavassa ostamalla ja myymällä oikeuksia laajoihin maa-alueisiin. Hän menestyi aluksi hyvin ja hankki muun muassa useita orjia. Maysvillessa Boonesta tuli nopeasti kuuluisuus ja vuonna 1784 historioitsija John Filson julkaisi kirjan The Discovery, Settlement And present State of Kentucke, joka sisälsi Boonen seikkailujen kronikan.
1780-luvun puolivälissä Boone ajautui taloudellisiin vaikeuksiin. Hän oli pohjimmiltaan liian rehellinen maankeinottelijaksi ja haluton hyötymään muiden kustannuksella Kentuckyn rajaseutujen sekasortoisista maamarkkinoista. Lisäksi häneltä puuttui keinottelijoille ominainen säälimättömyys.
Vuonna 1788 Boone muutti nykyiseen Länsi-Virginiaan, jossa aloitti kauppa-aseman pitäjänä. Vuotta myöhemmin hänet nimitettiin Kanawhan piirikunnan miliisivoimien everstiluutnantiksi. Seuraavan vuosikymmenen alussa Boone valittiin Virginian lakia säätävän instituution jäseneksi. Vanhat velat ja kiista hankintasopimuksista saivat kuitenkin Boonen vetäytymään liiketoiminnan parista ja siirtymään kokopäiväiseksi metsästäjäksi. Vuoden 1795 aikana hän palasi vaimonsa kanssa Kentuckyyn, jossa he jäivät asumaan poikansa Danielin luokse. Boone kääntyi Kentuckyn ensimmäisen kuvernöörin Isaac Shelbyn puoleen saadakseen luvan laajentaa Kentuckyyn johtavaa erämaatietä, jonka oli itse laittanut alulle 1775. Kuvernööri ei suosinut Boonea, vaan valitsi tehtävään toisen henkilön. Samaan aikaan Kentuckyn oikeusistuin käsitteli Boonen vanhoja maajulistuksia, joita ei koskaan oltu rekisteröity asianmukaisesti. Viimeiset 40 km² hänen maistaan myytiin lakimiesten palkkioiden ja verojen kattamiseksi vuoden 1798 aikana.
Uusi elämä Missourissa
thumb|Daniel Boonen entisöity koti Defiancessa Missourissa. Sivilisaation huijaamaksi joutunut Boone päätti jättää Kentuckyn ja Yhdysvallat lopullisesti syksyllä 1799, jolloin hän matkusti perheensä kanssa Missouriin, joka tuolloin oli osa Espanjan Louisianaa. Espanjalaiset ottivat Boonen ystävällisesti vastaan ja nimesivät hänet Femme Osagen piirikunnan tuomariksi ja komendantiksi. Tässä toimessaan Boone työskenteli vuoteen 1804, jolloin Napoleon Bonaparte myi Louisianan presidentti Thomas Jeffersonille. Yhdysvaltain siirryttyä Louisianan territorion uudeksi omistajaksi Boone menetti virkansa lisäksi uudelleen kaikki maansa. Kymmenen vuotta myöhemmin hallitus antoi maat takaisin. Boone ei kuitenkaan asettunut täysin aloilleen. Joidenkin tarinoiden mukaan hän jatkoi tutkimusmatkojaan länteen vielä yli 70-vuotiaana.
Daniel Boone kuoli Missourissa syyskuussa 1820. Hänen ja hänen vaimonsa maalliset jäännökset kaivettiin esiin vuonna 1845 ja siirrettiin Kentuckyyn uudelleen hautausta varten. Osa missourilaisista uskoo, että kaivajat avasivat väärän haudan ja Boonet jäivät Missouriin.
Perintö
Daniel Boonen asema varhaisena amerikkalaisena kansansankarina ja fiktiivisten tarinoiden kohteena, on hämärtänyt hänen elämänsä todellisia yksityiskohtia. Vaikka Boonen merkittävyys on kiistaton hänet muistetaan yleisemmin metsästäjänä, pioneerina ja "intiaanisotien taistelijana". Boonen kunniaksi on nimetty yhden luonnonpuiston ja useiden koulujen lisäksi kuusi eri piirikuntaa, jotka sijaitsevat Länsi-Virginiassa, Kentuckyssä, Missourissa, Illinoisissa, Indianassa ja Nebraskassa. Boonen alulle raivaama erämaatie tunnetaan nykyään osana valtatie 55:stä (Dixie highway), joka on eräs Yhdysvaltain kuuluisimmista teistä. Hänen syntymäpaikkansa Pennsylvaniassa toimii museona. Lisäksi Yhdysvaltain laivasto on nimennyt yhden ydinsukellusveneistään Boonen mukaan USS Daniel Booneksi.
Boone kirjallisuudessa ja elokuvassa
thumb|200px|Fess Parker Daniel Boonena Boonen todelliset ja myyttiset seikkailut muodostivat perusrungon sille lännen rajaseutujen sankarin arkkityypille, josta tuli suosittu 1800-luvun lännenkirjallisuudessa ja 1900-luvun elokuvissa. James Fenimore Cooperin luoman Nahkasukka-sarjan päähenkilössä Nathaniel Bumppoossa oli monia selviä samankaltaisuuksia Boonen kanssa. Cooperin jälkeen muut kirjoittajat kehittivät omia näkemyksiään Amerikan rajaseutujen sankarityypistä, joka rakentui erilaisista Boonen henkilökuvaan perustuneista muunnoksista.
Boonesta tehtiin myös useita elokuvia. Näistä yleisesti parhaana pidetään vuonna 1936 valmistettua Daniel Boonea, jossa pääosan esittää George O'Brien. Elokuva keskittyy Boonen uraan tienraivaajana ja Boonesrourgin puolustukseen. Myöhemmät Boonesta kertovat elokuvat kuten vuonna 1957 ensi-iltaan tullut Trailblazer (Daniel Boone, seikkailujen mies) ottivat historiallisia vapauksia. 1960-luvulla Yhdysvalloissa tehty TV-sarja Daniel Boone (1964−1970) teki Boonen nimen tutuksi eri ikäluokkien keskuudessa. Pääosaa esittäjä Fess Parker muokkasi samalla melkoisesti Boonen luonnekuvaa ja ulkoista olemusta. Tv-yhtiö sekoitti sarjaan sopivan annoksen historiaa ja yhdisti sen aikakauden perhesarjojen tuttuun menestysreseptiin. Katsojat mieltyivät sarjan lämminhenkisyyteen ja se muistutti tyyliltään suuresti Isä tietää kaiken-sarja vain sillä erolla, että Boonen tarinoista kerrottiin historiallisissa kulisseissa.
Benjamin Dale
Dale oli ensimmäisen maailmansodan syttyessä Ingolstadtissa ja joutui Edgar Baintonin sekä Frederick Keelin kanssa internoiduksi Ruhlebenin leiriin Berliinin ulkopuolelle. Sieltä hän pääsi alankomaalaiselle maatilalle vähäisemmillä rajoituksilla. Kotimaahansa hänet palautettiin maaliskuussa 1918. Dale palasi työhönsä Royal Academy of Musiciin, jossa oli toiminut harmonian professorina jo vuodesta 1909. Vuonna 1936 hän aloitti työskentelyn BBC:n musiikin neuvonantopaneelissa.
Dale oli kahdesti naimisissa. Hän kuoli vuonna 1943 sydäninfarktiin ensimmäistä kertaa jo Brysselissä vuonna 1924 luonnostellun sävelrunonsa The Flowing Tide harjoitusten jälkeen. Dalen muuhun tuotantoon kuuluu esimerkiksi hänen Royal Academy of Musicissa opiskellessaan säveltämä pianosonaatti, jonka kantaesitti York Bowen helmikuussa 1905. Dale sävelsi myös sonaatin viululle. Alttoviululla on tärkeä osa hänen kamarimusiikkituotannossaan.
Dalen isä oli itseoppinut amatöörimuusikko, ja yksi hänen veljistään oli Henry Hallett Dale.
PostFinance-Arena
PostFinance Arena on jäähalli Bernissä, Sveitsissä. Jäähalli on SC Bernin kotihalli sekä vuoden 2009 jääkiekon MM-kisojen toinen pelipaikka. Vuonna 2011 hallissa pidettiin taitoluistelun Euroopan-mestaruuskilpailut. Halli on nimetty Sveitsin postin omistaman PostFinance-pankin mukaan. Halli on kokonaiskapasiteetiltaan Euroopan suurimpia jääkiekkoareenoita. Sen erikoisuutena on 10 331 paikkainen seisomakatsomo.
Saksan 6. jalkaväkidivisioona
'''Saksan 6. jalkaväkidivisioona''' oli Saksan armeijan yhtymä toisessa maailmansodassa.
Perustaminnen
Wehrkreis VI muodosti 1. lokakuuta 1934 Bielefeldissä divisioonan peitenimellä Infanterieführer VI, jonka nimi vaihdettiin 15. lokakuuta 1935 Saksan irtautuessa Versailles'n rauhan rajoituksista 6. jalkaväkidivisioonaksi. Sen yksiköt muodostettiin Reichswehrin 6. divisioonasta. Divisioonan esikunta oli sijoitettu Bielefeldiin.
Palvelus
Divisioonassa toimeenpantiin liikekannallepano 26. elokuuta 1939. Toisen maailmansodan alkaessa divisioona suojasi Saksan länsirajaa Saarin alueella Blies-Talesissa. Taistelun Ranskasta alkaessa divisioona ylitti Luxemburgin ja Belgian rajan 10. toukokuuta 1940 jatkaen etenemistä Ranskaan. Taisteluiden päättyessä divisioona varmisti demarkaatiolinjaa Poitiersissa ja se sai määräyksen valmistautua maihinnousuun Britteinsaarille (operaatio Seelöwe).
Divisioona kuului seuraavat kaksi ja puoli vuotta keskustan armeijaryhmään. Se taisteli vuonna 1942 Rževin hallinnasta ja maaliskuussa 1943 se vetäytyi 9. armeijan mukana onnistuneesti Rževin alueelta. Heinäkuussa olleen lyhyen Smolenskissa vietetyn lepojakson jälkeen divisioona osallistui Kurskin ja Orjolin alueen taisteluihin sekä Dneprin varren puolustukseen.
Divisioona nimettiin 25. heinäkuuta 1944 6. krenatööridivisioonaksi, jonka miehistö muodostui 6. jalkaväkidivisioonan ja 552. krenatööridivisioonista. Se ei kuitenkaan saavuttanut määrävahvuutta ja se olikin lähinnä taisteluosasto osallistuen taisteluihin Veikselillä. Se nimettiin 9. lokakuuta 6. kansankrenatööridivisioonaksi.
6. kansankrenatööridivisioona ryhmittyi Varsovan alueelle ja se osallistui tammikuussa 1945 Warka-Brückenkopfin alueen taisteluihin, joiden päättyessä divisioonan jäänteet vetäytyivät länteen. Se nimettiin 10. maaliskuuta 1945 6. jalkaväkidivisioonaksi.
Lewiston
Lewiston viittaa seuraaviin paikkoihin Yhdysvalloissa:
Francisco Focardi Mazzocchi
Francisco Focardi Mazzocchi (9. helmikuuta 1949 Rignano sull'Arno – 11. tammikuuta 2022 Santa Cruz) oli Boliviassa toiminut italialainen roomalaiskatolinen piispa. Hän liittyi fransiskaaneihin 8. joulukuuta 1972 ja sai pappisvihkimyksensä 18. toukokuuta 1975. Hänet nimitettiin El Beni o Benin vihkipiispaksi sekä Cenculianan titulaaripiispaksi 6. kesäkuuta 2007, ja piispaksi vihkiminen seurasi 2. syyskuuta. Pääkonsekraattorina toimi Julio Terrazas Sandoval, jota avustivat Ivo Scapolo ja Julio María Elías Montoya.
Focardi Mazzocchi sai 15. heinäkuuta 2009 nimityksen Camirin apostoliseksi vikaariksi.