cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Leevi and the Leavings
Viimeiset vuodet julkisuudelta piilossa: 1996–2003
Sundqvist ei ollut koskaan pitänyt esillä olemisesta ja päätti vuonna 1996 vetäytyä julkisuudesta kokonaan. Yhtye julkaisi yhä tasaiseen tahtiin uusia levyjä, mutta radio- tai lehtihaastatteluja Sundqvist ei enää antanut. Sundqvist ei muun muassa saapunut noutamaan voittamaansa sanoittajapalkintoa, vaan totesi viestissään ”ettei elämä julkisuudessa ole ihmisen arvoista elämää, vaikka se laulunaihetta antaisikin”. Hän oli koko yhtyeuran ajan vältellyt muutenkin julkisia huomionosoituksia, muutamaa kultalevytilaisuutta lukuun ottamatta.
Seuraavan albumin Käärmenäyttely yhtye julkaisi vuonna 1996. Vuonna 1997 julkaistua kokoelmalevyä Keskiviikko… 40 ensimmäistä hittiä on myyty 149 497 kappaletta, ja se on 18. myydyin kotimainen albumi. Vuonna 1998 julkaistiin Kerran elämässä, jonka paikallisradioiden musiikkitoimittajat valitsivat kuukauden levyksi. Yhtyeen 2000-luvun ensimmäinen albumi Bulebule poikkesi tyyliltään edeltäjistään, sillä kappaleet olivat sanoituksiltaan vieläkin rohkeampia kuin aiemmilla levyillä. Albumi ylsi lähelle kultalevymyyntiä lähinnä siksi, että Fazerin musiikkikerho oli valinnut Bulebulen kuukauden poplevyksi. Vuonna 2002 yhtye palasi omaan tyyliin Onnen avaimet -albumilla. Seuraavana vuonna ilmestyi Leevi and the Leavingsin viimeiseksi jäänyt albumi Hopeahääpäivä, joka nimensä mukaisesti oli yhtyeen 25-vuotisjuhlalevy. Vuonna 2001 julkaistiin kokoelmalevyt Torstai… 40 seuraavaa hittiä ja Stereogramofoni – Sinkkuelämää vuosien varrelta, joilla on paljon harvinaisia kappaleita.
Sundqvistin kuolema
Viimeisten seitsemän elinvuotensa aikana Sundqvist ei antanut haastattelua edes Soundiin, joka oli julkaissut hänestä aikaisemmin laajojakin juttuja, mutta hän oli luvannut päätoimittaja Timo Kanervalle suostua haastatteluun täytettyään 50 vuotta. Ilta-Sanomat julkaisi tosin viikko Sundqvistin kuoleman jälkeen haastattelun, joka perustui vain vähän aikaisemmin käytyyn keskusteluun. Sitä ei kuitenkaan ollut ollut tarkoitus julkaista haastatteluna, sillä Sundqvist oli halunnut välttää siitä seuraavia haastattelupyyntöjä. Juha Partasen mukaan Sundqvist piti näinä vuosina etäisyyttä myös muihin ihmisiin.
Gösta Sundqvist kuoli 46-vuotiaana sydänkohtaukseen Espoossa 16. elokuuta 2003. Paananen oli puhunut Sundqvistin kanssa puhelimessa muutama päivä aikaisemmin. Heidän suunnitelmissaan oli tehdä seuraavasta levystä ”iloista poppia”. Viimeisenä iltana he menivät studioon ja tekivät yhdestä edellisen albumin kappaleesta uuden version, joka jäi ”julkaisemattomaksi kappaleeksi”. Sundqvistin kuoleman jälkeen Risto Paananen, Juha Karastie ja Niklas Nylund päättivät yhdessä lopettaa yhtyeen toiminnan, sillä he eivät halunneet jatkaa ilman Sundqvistia. Kuitenkin vielä seuraavan vuoden syksyllä julkaistiin yhtyeen viimeiseksi jäänyt kokoelmalevy Keskeneräinen sinfonia. Albumilla julkaistiin myös yli kaksikymmentä vuotta pimennossa ollut ”Haloo”-kappale.
Syksyllä 2004 järjestettiin Sundqvistin muistoksi neljä Malja Göstalle -muistokonserttia. Konserteissa useat suomalaiset artistit, kuten Ismo ja Ilkka Alanko, Tuomari Nurmio, Maarit Hurmerinta, Timo Rautiainen, Samuli Putro, Marjo Leinonen ja Pauli Hanhiniemi, tulkitsivat Leevi and the Leavingsin kappaleita. Ohjelma lähetettiin myös televisiossa nimellä Isälle Göstalta marraskuussa 2004. Konserteista kaksi järjestettiin Helsingin juhlaviikkojen Huvilateltassa 30. ja 31. elokuuta 2004 ja kolmas Tampere-talon isossa salissa 11. syyskuuta 2004. Neljäs konsertti järjestettiin Lahdessa Sibeliustalossa.
Musiikki
Leevi and the Leavingsin musiikki on suomirockia, joka rikkoo rockin ja iskelmän rajoja. Alkuvaiheessa yhtyeen iskelmällisyys oli ainakin osittain tarkoituksellista, sillä Sundqvist halusi pilkata ”turhantärkeitä kukkopoikia, mitkä kuvittelee et ne on jotain helvetin rokkenrolltähtiä”. Alkuaikojen iskelmällisyys oli myös vastaveto punk-musiikille, josta Sundqvist ei pitänyt. Yhtye kokeili heti alusta alkaen monia muitakin tyylilajeja: toisella albumilla diskomusiikkia ja kolmannella rockabillya ja syntetisaattoripoppia. Tero Lietteen mukaan Sundqvistin tuotantoa määrittelee melodisuus ja brittiläisestä folkmusiikista omaksuttu akustisuus, ja myös Sundqvistin mukaan melodisuus oli hänelle tärkeää.
Sundqvist oli nuorempana avannut c-kasetteja ja kääntänyt nauhat juoksemaan toiseen suuntaan kuullakseen musiikin takaperin. Sundqvistin mukaan ”se oli ihan toinen musiikkimaailma”, ja hän sai siitä paljon oivalluksia studiossa käytettäväksi. Sundqvistin suurimpia innoittajia olivat Jethro Tull, yhtyeen johtohahmo Ian Anderson ja Amazing Blondel. Progressiivisen rockin lisäksi Sundqvist piti myös klassisesta musiikista, erityisesti Sergei Rahmaninovista. Italoiskelmä nerokkaine sovituksineen oli myös tehnyt häneen lähtemättömän vaikutuksen.
Yhtyeen rumpalin Niklas Nylundin mukaan musiikissa ei ollut taukoja, ja hänellä oli jatkuvasti vaikeuksia hahmottaa kappaleiden rakenteita: ”Tahdit eivät mene esimerkiksi 8/16, vaan siitä puuttuu tahti, tai sitten tulee yksi ylimääräinen.” Nylundin kollega Harri Ala-Kojola oli kerran joutunut hankkimaan projektiaan varten ”Teuvo, maanteiden kuningas” -kappaleen rumpukompit, mutta todennut ne liian epäloogisiksi. Nylundin mukaan kappaleet eivät ole soittoteknisesti hankalia, vain epäloogisia.
Yhtyeen yksittäisten kappaleiden soittajatietoja ei ole tallella. Risto Paanasen mukaan yhtyeen jäsenet soittivat mitä osasivat. Juha Karastie soitti pääasiassa soolokitaraa, ja myös rumpali Niklas Nylund saattoi soittaa kitaraa. Paananen itse soitti komppikitaraa ja bassoa. Sundqvist puolestaan soitti usein kitarateemojen lisäksi kosketinsoittimia.
Sanoitukset
Leevi and the Leavingsia on pidetty yhtyeenä, joka kuvaa ensisijaisesti suomalaisuutta. Yhtyeen rumpali Nylund on sanonut, että hänen mielestään Sundqvist halusi osin leikitellä näillä mielikuvilla ja dramatisoida niitä: ”Tämä luuserimiehen tarina löytyy kuitenkin myös vaikka Ahmed Ahneesta ja Aku Ankasta, se on niin yleispätevä.” Sundqvist ei itse pitänyt hänelle annetusta ”suomalaisuuden sanansaattajan” asemasta vaan piti itseään ajatusmaailmaltaan enemmän belgialaisena kuin suomalaisena. Jee jee jee: suomalaisen rockin historia -kirjassa yhtyeen sanoitusten tyyliä kutsutaan ”surkuhupaisaksi”, sillä se on sekoitus ironiaa ja empatiaa, tragediaa ja komiikkaa. Vaikka Sundqvist tarkasteli hahmojaan komiikan avulla, hän käsitteli silti elämän perusasioita usein syvemmältä kuin monet, jotka yrittivät tehdä sitä vakavissaan. Kolmas nainen -yhtyeen Sakari Pesola kommentoi Leavingsin tyyliä ”kansallisromanttis-parodiseksi”. Tero Valkosen mukaan sanoituksille on ominaista absurdit tarinat ja se, ettei laulaja ota kantaa henkilöiden toimintaan.
Soundin toimittaja Jarkko Fräntilä totesi Onnen Avaimet -albumin arvostelussaan, että ”joistakin Gösta Sundqvistin hengentuotteista on tullut osa suomalaista identiteettiä”, ja kutsui joitakin tunnetuimpia kappaleita ”laulun muotoon puetuiksi mininovelleiksi”. Toinen Soundin toimittaja, Pertti Ojala, kiitti Torstai… 40 seuraavaa hittiä -kokoelman arvostelussaan Sundqvistin tarkkanäköisyyttä ”suomalaisen arjen, machouden ja äärimmäisen junttiuden kuvaajana”. Hän antoi myös tunnustusta kappaleiden kaksimielisistä sanoituksista. Juha Vainio -palkinnon myöntäneen raadin perusteluissa mainittiin, että sanoituksista piirtyy esiin ”viisaan talonmiehen” näkemä ”suomalainen sielunmaisema”. Samoin laulujen sanottiin auttavan ”meitä suomalaisia ymmärtämään toisiamme ja ehkä myös hiukan itseämme”. Länsi-Savon toimittaja Anssi Mehtälä kutsui Sundqvistia ”suureksi suomalaiseksi kertojaksi” ja ”suomalaisen kansanluonteen kiteyttäjäksi”.
Sundqvist vastusti tulkintoja, joiden mukaan laulujen sanoitukset viittaisivat hänen omaan elämäänsä. Hän ei myöskään tahtonut tulkita sanoituksiaan edes yhtyeen jäsenille. Ekologiset teemat olivat hänelle tärkeitä, ja hän otti ne esille myös haastatteluissa. Sundqvistilla ei esimerkiksi ollut ajokorttia, koska hänen mielestään autoa saisi ajaa vain, jos kyydissä olisi vähintään kolme ihmistä. Kannanotot ympäristön puolesta tulevat hyvin ilmi Raparperitaivas-albumilla, jonka nimikkokappaleessa lauletaan: ”Kun on ihminen pelkästään tuskaa tuoden tuhonnut maapalloaan.” Raparperitaivasta seurannut Turkmenialainen tyttöystävä on tunnelmaltaan iloisempi, mutta Rakkauden planeetta taas yhteiskunnallisesti kantaa ottava. Sundqvist olisi halunnut julkaista Rakkauden planeetan pahvikansissa, mutta ne eivät olisi sopineet suurten markettien varkaudenestojärjestelmiin.
Sundqvist oli saanut sanoitustekniikkaansa vaikutteita Reino Helismaalta ja Sauvo Puhtilalta, ja hän tunnusti vuonna 1996 tärkeimmäksi esikuvakseen Juha Vainion. Lempikirjailijakseen hän mainitsi Anton Tšehovin, jonka tragikomiikasta hän sai inspiraatiota tekstintekijänä. Sundqvist tuli harvoin äänitysstudioon valmiiden tekstien kanssa, vaan hän viimeisteli ne useimmiten vasta sitten, kun kappale oli muuten jo valmis. Toisinaan hän saattoi käskeä muut kahville voidakseen kirjoittaa sanoitukset loppuun rauhassa. Tämä ei tarkoita, etteikö Sundqvist olisi jo etukäteen miettinyt laulujen teemoja tai tarinoita, hän ei vain halunnut kertoa niistä etukäteen muille. Paanasen mukaan Sundqvist piti tarinat pimennossa myös siksi, ettei loppuratkaisu olisi paljastunut soitossa.
Esiintymättömyys
Leevi and the Leavings oli tunnettu siitä, että se ei esiintynyt koskaan julkisesti. Yhtye ei kertonut sille mitään keskeistä syytä, mutta aluksi kyse oli ilmeisesti vain Leevi-mytologialla leikittelystä. Alkuvaiheessa yhtyeen oli tarkoitus julkaista vain singlejä ja sen julkikuvaan kuului faktan ja fiktion sekoittaminen, mihin levy-yhtiö antoi vapaat kädet. Atte Blom ja Sundqvist vetäytyivät muutaman viikon ajan päivittäin luomaan kansissa esiintyviä hahmoja ja tapahtumia, joiden myötä alkoi syntyä Leavings-maailma ja -mytologia. Esikoissinglen kannessa esittäjäksi mainitaankin pelkkä ”The Leavings”.
Sundqvist vertasi ensimmäisessä Leavings-haastattelussa vuonna 1978 yhtyettä Pink Floydiin: Jos Leevi and the Leavings olisi esiintynyt, Sundqvist olisi halunnut samanlaisen lavashow’n kuin Pink Floydilla. Keikoista olisi pitänyt tulla unohtumattomia ja kerta kerralta parempia. Sundqvistin nuoruudenystävän Juha Partasen mukaan yhtyeelle oli helpompaa rakentaa mainetta muiden keinojen, kuten videoiden avulla.
Yhtyeen kappaleita olisi ollut vaikea soittaa keikalla täysipainoisesti, sillä levyillä kappaleissa on useita päällekkäisäänityksiä ja trikkejä. Kappaleet olisi pitänyt sovittaa uudelleen, eikä Sundqvistin ääni myöskään kuulostanut luonnossa samanlaiselta kuin levyllä. Sovitustyyli johti ennen pitkää tilanteeseen, jossa keikoille olisi pitänyt palkata lukuisia lisämuusikoita. Yhtye ei halunnut myöskään käyttää taustanauhoja, sillä se olisi tuntunut ”huijaukselta”.
Lisäksi Sundqvist ei pitänyt suurista väkijoukoista tai matkustamisesta. Koska hän oli myös tinkimätön ja halusi tehdä asiat oman päänsä mukaan, konserttijärjestelyistä olisi todennäköisesti tullut hankalia. Sundqvist viihtyi parhaiten perheensä parissa, mitä esiintyminen olisi rajoittanut. Päätös keikkailemattomuudesta ei ollut yksinomaan Sundqvistin, vaikka toisinaan yhtyeen muut jäsenet kaipasivatkin keikoilta saatavaa suoraa yleisöpalautetta. Tarjouksia kuitenkin tuli jatkuvasti, ja Sundqvist kertoi niistä yleensä jälkikäteen – esimerkiksi eräs suomalainen merkittävä rockfestivaali tarjosi 1980–1990-lukujen vaihteessa 600 000 markan esiintymispalkkiota.
Sundqvist totesi myös useaan otteeseen yhtyeen olevan sen jäsenille vain harrastus, ja hän kertoi suhtautuvansa esimerkiksi jalkapalloon paljon vakavammin kuin musiikin tekemiseen. Vuoden 1984 haastattelussa Yleisradiolle hän totesi, että yhtye esiintyisi, jos se ei olisi niin epäkaupallinen ja harrastelijamainen. Sundqvist myös epäili vuoden 1990 haastattelussaan Soundissa, että keikkailu olisi todennäköisesti ”polttanut hänet loppuun”.
Leevi and the Leavings teki kuitenkin kaksi ”keikkaa” Äimärock-festivaaleilla Iittalassa kesällä 1978 nimillä Rife Paananen & Kyytipojat ja Tarmon Dynamo. Väliaikamusiikkina soitettiin jo studiossa äänitetyt ”Mitä kuuluu, Marja-Leena?” ja ”Rakas Annika…”, jotka julkaistiin singlenä myöhemmin kesällä. Leevi and the Leavingsin ainoa julkinen esiintyminen tapahtui Suomen vuoden 1981 Euroviisu-alkukarsinnassa, jossa yhtye putosi jatkosta yleisöäänestyksen perusteella. Ylen Mediakomppania-ohjelmassa vuonna 1990 yhtye esitti livenä kappaleensa ”Matkamuistoja”. Tallenne vuoden 1981 Euroviisu-alkukarsinnan esiintymisestä julkaistiin Ylen Elävässä arkistossa vuonna 2019. Ylessä oli pitkään oletettu, ettei esiintymisestä ole säilynyt tallennetta lainkaan, ja mikäli esitys oli aikanaan taltioitu videolle, nauha oli sittemmin käytetty uudelleen. Televisiosta videokasetille nauhoitettu video löytyi vuonna 2019 Risto Paanasen kotoa.
Perintö
Marraskuussa 2007 ilmestyi tribuuttialbumi Melkein vieraissa, jonka julkaisi suomalainen musiikkiyhtiö Elements Music. Levyllä on Leevi and the Leavingsin suurimpia menestyskappaleita muun muassa Happoradion, Maija Vilkkumaan, Viikatteen ja Egotripin esittäminä. Jokainen esiintyjä teki itse sovitukset. 22. lokakuuta 2008 julkaistiin viiden CD:n ja yhden DVD:n kattava kokoelmaboksi Matkamuistoja – kaikki singlet 1978–2003. Kokoelmassa on 98 kappaletta, ja sen mukana julkaistiin 36-sivuinen kirjanen, joka sisältää haastattelumateriaalia.
Vaikutus suomalaiseen kulttuuriin
Cover-yhtye LeeWings on soittanut Leevi and the Leavingsin kappaleita keikoillaan vuodesta 1998. Ohjaaja Jussi Parviainen teki televisioon keväällä 1999 minisarjan Elina, mitä mä teen?, joka perustui yhtyeen lauluihin. Sarjassa näyttelivät muun muassa Ismo Apell, Kari Sorvali ja Outi Alanen. Leevi and the Leavingsin lauluihin perustuva musikaali Teuvo sai kantaesityksensä Hämeenlinnan Kaupunginteatterissa helmikuussa 2006. Esitys oli teatterin vuoden suosituimpia ja sai lähes 20 000 katsojaa. Musikaalia on esitetty sen jälkeen muuallakin, esimerkiksi Vaasan ylioppilasteatteri Rampissa kesällä 2010. Yhtyeen musiikin kautta kerrottu sanaton näytelmä Finnhits sai ensi-iltansa Espoon kaupunginteatterissa syyskuussa 2010. Näytelmä on sukukronikka, joka kertoo yhden perheen tarinan kolmen sukupolven ajalta.
PMMP:n vuoden 2006 albumilla Leskiäidin tyttäret julkaistu kappale ”Henkilökohtaisesti” on kunnianosoitus Leevi and the Leavingsille. Yhtye on ollut innoittaja sekä PMMP:n sanoituksille että musiikille; musiikkitoimittaja Ilkka Mattilan mukaan ”sundqvistmaiset tarinat ja melodiat ovat olleet suurelle yleisölle tarttumapinta PMMP:n kappaleisiin”. YUP-yhtyeen Jarkko Martikainen on kertonut, että on yrittänyt ”omaksua häneltä (Sundqvistilta) sitä asennetta, että laulussa ei välttämättä pidä esittää vahvoja väitteitä”. Apulannan Sipe Santapukki on sanonut, ettei löydä ”tarpeeksi hienoja sanoja” kertoakseen yhtyeestä, joka muutti hänen elämänsä ja joka edustaa hänelle täydellisyyttä. Arttu Wiskarin vuoden 2014 kappale ”Sirpa” sai Rumban arvostelussa moitteita Leevi and the Leavings -vaikutteista: ”Se ei ole tribuutti, se ei ole edes pastissi, vaan historian hävyttömin plagiaatti”.
Äänestykset
Radiomafian top 500 -äänestyksessä vuonna 1995 haettiin kaikkien aikojen parasta kappaletta. Ainoa Leevi and the Leavingsilta listalle päässyt kappale oli ”Teuvo, maanteiden kuningas”, mutta se jäi kauas kärjestä. Rumban Suomirockin parhaat biisit -kriitikkoäänestyksessä 1998 sama kappale pääsi 22. sijalle. Listalla oli kahdeksan Leevi and the Leavingsin kappaletta, joista toiseksi korkeimmalle, 37:nneksi, sijoittui ”Pohjois-Karjala”.
Vuonna 2001 Helsingin Sanomien Nyt-liite järjesti äänestyksen parhaista suomalaisista albumikansista. Leevi and the Leavingsin albumi Suuteleminen kielletty pääsi 18:nneksi ja ''Perjantai 14. päivä'' 32:nneksi. Soundi listasi 50 parasta suomalaista rock-albumia vuonna 2005, jolloin Häntä koipien välissä valittiin 19. sijalle. Helsingin Sanomat järjesti lukijoilleen vuonna 2007 Sata rakkainta suomirockia -äänestyksen. Leevi and the Leavingsiltä äänestettiin yhteensä 17:ää kappaletta, joista lopulliselle listalle valittiin kolme: ”Mitä kuuluu Marja-Leena?”, ”Pohjois-Karjala” ja ”Teuvo, maanteiden kuningas”. Yhtye ei kuitenkaan päässyt lopullisessa äänestyksessä kymmenen parhaan joukkoon. Yhtyeen kappale ”Jos Helsinki on kaunis” sijoittui kolmannelle sijalle Nyt-liitteen Kaunein Helsinki-aiheinen kappale -verkkoäänestyksessä 2010.
Leavings-Orkesteri
Yhtyeen vanhat jäsenet Risto Paananen, Juha Karastie ja Niklas Nylund ilmoittivat huhtikuussa 2011 palaavansa Leavings-Orkesteri-nimisenä yhtyeenä. Leavings-Orkesteri julkaisi Arpapeliä-nimisen albumin 25. toukokuuta. Levyn sisältö on kokonaan orkesterin omaa käsialaa. Leavings-Orkesteri kiertää uuden levyn myötä myös esiintymässä. Tammikuussa 2012 yhtye julkaisi videon uuden kappaleen ”Tänäänkin” studiosessioista ja kesäkuussa 2015 uuden singlen ”Siellä missä toisetkin”. Vuonna 2020 Leavings-Orkesteri oli mukana Arttu Wiskarin kappaleessa "Tässäkö tää oli?". Kappale nousi suomen virallisen sinkkulistan toiseksi.
Kokoonpanot
1978–1979  1979–1982
1982–1986   1986–1987
1987–2003
Verenpaine
thumb|200px|Verenpainemittari Verenpaine tarkoittaa ihmisen suurimmissa valtimoissa olevaa painetta. Verenpaineen suhteellisen säännöllisesti jatkuva muutos pitää veren liikkeessä, ja sitä ylläpitää sydän.
Verenpaineen arvo vaihtelee sydämen pumppauksen tahdissa. Suurimmillaan se on sydämen puristaessa verta valtimoihin. Tätä kutsutaan yläpaineeksi eli systoliseksi paineeksi. Alimmillaan paine on supistusten välissä, jolloin sydän lepää. Tätä paineen pienintä arvoa kutsutaan alapaineeksi eli diastoliseksi verenpaineeksi.
Verenpaine ilmoitetaan muodossa systolinen/diastolinen elohopeamillimetriä (mmHg).
Keskimääräinen verenpaine on maailmanlaajuisesti, ikävakioituna, pysynyt vuosina 1975–2015 käytännössä samana. Miehillä noin 127/79 mmHg ja naisilla noin 122/77 mmHg, vaikkakin nämä keskiarvot peittävät niistä eriävät melko suuret alueelliset kehityssuuntaukset. Vuonna 2017 tehdyn FinTerveys-tutkimuksen mukaan kaikkien 30 vuotta täyttäneiden suomalaisten miesten verenpaineen keskiarvo oli 137/81 mmHg ja naisten 133/78 mmHg. Verenpaine oli 30–64-vuotiailla miehillä keskimäärin 133/83 mmHg ja naisilla 127/79 mmHg. Miehillä, jotka olivat täyttäneet 65 vuotta, verenpaineen keskiarvo oli 143/78 mmHg ja naisilla 146/77 mmHg.
Systolinen verenpaine kohoaa suurimmalla osalla ihmisistä 40 ikävuoden paikkeilla. Kohoaminen johtuu osittain siitä, että valtimot jäykistyvät iän myötä. Luonnonkansoilla ei ole kuitenkaan havaittu tällaista kehitystä ainakaan kovin voimakkaana.
Lievä tai kohtalainen kohonnut verenpaine ei itsessään yleensä vaikuta henkilön toimintakykyyn ja hoito on pääasiassa lääkehoitoa, mutta siihen kuuluvat myös mahdollisen ylipainon pudottaminen, kolesterolin laskeminen ja liikunta. Ellei verenpaine laske hoidon myötä, lääkitystä on täydennettävä ja on selvitettävä, mitkä vaihtoehtoiset syyt voivat kohottaa verenpainetta. Työterveyslaitoksen ohjeistuksen mukaan kohonnut verenpaine ei itsessään anna aihetta sairauslomaan.
Matala verenpaine eli hypotensio ei aiheuta välttämättä mitään oireita, mutta se voi aiheuttaa myös suurta toimintakyvyn alenemaa häiritessään aivojen ja muiden elimien verenkiertoa ja hapensaantia. Yleisimpiä matalan verenpaineen aiheuttamia oireita ovat väsymys, voimattomuus, keskittymiskyvyttömyys, unihäiriöt ja palelu.
Kohonneen ja matalan verenpaineen haitat
Riski sydän- ja verisuonitauteihin kasvaa asteittain verenpaineen ylittäessä 115/75 mmHg.
Kohonnut verenpaine vahingoittaa aivojen valkoista ainetta ja aiheuttaa aivoinfarkteja ja muita verenkiertohäiriöitä sekä heikentää aivojen toimintaa.
Noin puolella yli 30-vuotiaista suomalaisista on kohonnut verenpaine, joten jo kolmikymmenvuotiaiden pitäisi seurata verenpainettaan.
Matala verenpaine voi olla jopa hyödyllinen, koska valtimotaudin riski on tällöin alempi. Se voi kuitenkin aiheuttaa huimausta seisomaan noustaessa. Jos tätä tapahtuu häiritsevän paljon, kannattaa hakeutua lääkäriin.
Verenpaineen mittaaminen ja verenpainetaudin diagnosointi
Lepoverenpaine saattaa vaihdella päivän aikana 30–40 yksikköä. Aamulla verenpaine on yleensä suurempi kuin illalla. Lääkärin mittaama luku on yleensä korkeampi kuin kotona mitattu potilaan jännityksen vuoksi. Siksi diagnoosi vaatii 4–7 päivän ajan kaksoismittauksia aamuin illoin. Näiden keskiarvon perusteella diagnosoidaan kohonnut verenpaine. Jos potilaalla epäillään olevan kohonnut verenpaine, tehdään mittaukset lääkärin tai terveydenhoitajan luona useana eri päivänä lyhyehkön ajanjakson sisällä. Koska mittaustilanne saatetaan kokea niin jännittävänä, että se nostaa verenpainetta, suositellaan yhä useammin kotimittauksia. Verenpaineen voi mitata kotona yksinkertaisella verenpainemittarilla viiden minuutin paikoillaanistumisen jälkeen. thumb|left| Yläpaine, sydämen kammiot supistuvat. thumb|center| Alapaine, sydän laajenee veren virratessa eteisten kautta kammioihin.
Viitearvot
Taulukko näyttää uusimman (2018) ESC ja ESH-järjestöjen sekä uusimman (2020) Käypä Hoito -suosituksen vastaanottomittauksiin perustuvan verenpaineluokittelun. Yhdysvalloissa American Heart Association-järjestöllä oli samanlaisiin arvoihin perustuva taulukko, kunnes vuonna 2017 se muutti verenpaineluokittelun arvoja niin, että suuremmalle osalle ihmisistä luokitellaan kohonnut verenpaine.
1970-luvulla systolisen verenpaineen normaaliarvo laskettiin lisäämällä henkilön ikään sata.
Matalalle verenpaineelle ei ole mitään hyväksyttyä viitearvoa, kuitenkin alle 90/60 mmHg arvoja pidetään yleensä matalana verenpaineena. Käytännössä verenpainetta pidetään liian matalana vain jos siitä aiheutuu matalalle verenpaineelle tyypillisiä oireita.
Keskipaine
Keskipaineella tarkoitetaan veren keskimääräistä painetta yhden pulssisyklin aikana. Keskipaine on suunnilleen diastolinen paine + kolmannes systolisen ja diastolisen paineen erotuksesta. Keskipaineeseen vaikuttaa sydämen minuuttitilavuus ja ääreisvastus. Minuuttitilavuus on riippuvainen sydämen supistustilavuudesta ja syketaajuudesta. Supistustilavuuteen ja syketaajuuteen vaikuttaa verimäärä, joka palaa sydämeen sekä autonomisten hermojen aktiivisuus. Virtausvastus on riippuvainen vastussuonten läpimitasta. Läpimitan pienikin muutos vaikuttaa virtausvastukseen, koska virtausvastus on kääntäen verrannollinen vastussuonten yhteisen läpimitan neljänteen potenssiin.
Pulssipaine
Pulssipaineella tarkoitetaan systolisen ja diastolisen verenpaineen erotusta. Pulssipaine heijastaa suurten valtimoiden elastisuutta ja pulssiaaltoa, joka palaa ääreissuonista. Pulssipaine nousee, kun suuret valtimot jäykistyvät. Pulssiaallon nopeus riippuu verisuonen seinämän jäykkyydestä. Ikääntymisen myötä suuret valtimot jäykistyvät ja pulssiaalto nopeutuu. Verisuoniston painekäyrä on sydämestä lähtevän paineaallon ja ääreisverisuonista takaisin heijastuvan paineaallon summa.
Neuraalinen säätely
Lyhyellä aikavälillä (sekunteja ja minuutteja) verenpaineen säätely tapahtuu pääasiallisesti neuraalisten refleksikaarien avulla. Aortankaaressa ja kaulavaltimoissa on paineherkkiä baroreseptoreja. Nämä välittävät tiedon valtimoveren keskipaineen muutoksista ydinjatkeessa sijaitsevaan kardiovaskulaariseen säätelykeskukseen, joka säätelee verenpainetta autonomisen hermoston välityksellä. Valtimopaineen noustessa refleksikaari saa aikaan vasodilataation ja sydämen sykkeen hidastumisen, jotka laskevat verenpainetta. Valtimopaineen lasku puolestaan saa aikaan vasokonstriktion ja sydämen sykkeen nousun.
Painemuutoksiin perustuvan säätelyn lisäksi veren koostumukselle herkät kemoreseptorit osallistuvat verenpaineen neuraaliseen säätelyyn. Näistä tärkeimmät sijaitsevat aortankaaressa ja kaulavaltimoissa, sekä myös sentraalisesti ydinjatkeessa. Kemoreseptorit aistivat havaitsevat veren pH:n sekä hapen ja hiilidioksidin osapaineen muutoksia. Happiosapaineen laskiessa ne aikaansaavat hengitystiheyden ja sydämen sykkeen nousun.
Humoraalinen säätely
Pidemmällä aikavälillä keho säätelee verenpainetta humoraalisten mekanismien avulla. Näihin kuuluu sekä veren kokonaisvolyymiin vaikuttavia järjestelmiä, että verisuonten tonukseen vaikuttavia aineita.
Veren kokonaisvoluumiin vaikuttavat ainakin reniini-angiotensiinijärjestelmä ja antidiureettinen hormoni (ADH) eli vasopressiini.
Verisuonten tonukseen vaikuttavia eli verisuonia laajentavia tai supistavia aineita ovat mm. adrenaliini, serotoniini, histamiini sekä peptideihin kuuluvat angiotensiini, vasopressiini, endoteliini, natriureettiset peptidit ja bradykiniini.
Kohonneen verenpaineen syitä
Kohonneen verenpaineen syitä ovat perinnölliset tekijät, eräät sairaudet sekä seuraavat:
Pienikin ylipainon pudottaminen vähentää ylä- ja alapainetta. Tupakoinnin lopettaminen on tärkein hoito tupakoivilla. Suolaa, lakritsia ja alkoholia kannattaa vähentää ja syödä kuitua, vihanneksia, hedelmiä ja kasviksia sekä liikkua. 3–6 desilitran kahviannos nostaa yläpainetta keskimäärin 8 yksikköä ja sen verenpainetta nostava vaikutus kestää kolmisen tuntia.
Aleksandr Arutjunjan
thumb|Aleksandr Arutjunjan. Aleksandr Grigori Arutjunjan (23. syyskuuta 1920 Jerevan – 28. maaliskuuta 2012 Jerevan) oli armenialainen säveltäjä. Arutjunjan aloitti pianon ja sävellyksen opiskelun Jerevanin konservatoriossa vuonna 1934 (sävellystutkinto vuonna 1941). 1940-luvulla Arutjunjan opiskeli Moskovassa.
Arutjunjan sävelsi muun muassa konserttoja pianolle (1941), viululle (1988), sellolle (1976), huilulle (1980), oboelle (1977), trumpetille (1950), käyrätorvelle (1962), pasuunalle (1991), tuuballe (1992) ja sopraanolle (1950) sekä pianomusiikkia, kantaatteja ja elokuvamusiikkia. Hänen musiikkinsa perustuu armenialaiseen kansanmusiikkiin, mutta hänen tuotannossaan näkyy myös venäläisten klassikoiden ja Aram Hatšaturjanin perinteiden vaikutus.
Länsi-Kazakstanin alue
Länsi-Kazakstanin alue on hallinnollinen alue Kazakstanin länsirajalla, osittain Euroopassa, osittain Aasiassa. Alue rajoittuu idässä Aqtöben alueeseen, etelässä Atırawin alueeseen ja muualla Venäjään.
Alueella on arviolta 636 875 asukasta (vuonna 2016) ja sen pinta-ala on 151 300 neliökilometriä. Alueen läpi virtaa Uraljoki. Hallinnollisesti alue jakautuu 12 piiriin. Vuonna 1999 väestöstä oli kazakkeja 55,8 prosenttia ja venäläisiä 34,4 prosenttia.
U.S. Steel Tower
Rakennuksen nimi on peräisin yritykseltä United States Steel.
Tc
Tc, TC, tC tai tc voi tarkoittaa seuraavia:
Ta
Ta tarkoittaa seuraavia:
Henkilöt
Ta on seuraavan henkilön nimi:
Harrbådan linjaloisto
Harrbådan linjaloisto on Kokkolassa Harriniemellä sijaitseva vuonna 1953 rakennettu käytöstä poistettu linjaloisto, merenkulun ohjaukseen käytetty turvalaite jota usein virheellisesti kutsutaan majakaksi. Loiston valo on sammutettu ja korkea betoninen loistotorni toimii purjehdusmerkkinä. Loistotorni on rapistunut eikä sitä enää hoideta. Kokkolan kaupunkiväylän turvalaitteena toiminut loisto on eräs Suomen merenkulun rakennusperintökohteista.
Kokkolan kaupungin omistuksessa ollut loisto myytiin kesäkuussa 2016 yksityiselle yrittäjälle Erikoistyöt Lehtiselle 300 eurolla. Yritys aikoi kunnostaa rapistuneen loiston kulttuurikäyttöön, mutta luopui pian hankkeesta.
Te
Te tai TE voi tarkoittaa seuraavia:
Marius Constant
Marius Constant (7. helmikuuta 1925 Bukarest – 15. toukokuuta 2004 Pariisi) oli romanialainen säveltäjä.
Constant aloitti musiikinopintonsa konservatoriossa Bukarestissa. Muutettuaan Ranskaan hän jatkoi opintojaan Pariisissa, jossa häntä opettivat muun muassa Olivier Messiaen, Nadia Boulanger ja Arthur Honegger. Constantin varhaisimmissa teoksissa oli vaikutteita impressionismista. Hänen sävellyksiinsä kuuluu useita baletteja ja sinfonista musiikkia.
Bob Richards
Robert Eugene ”Bob” Richards (20. helmikuuta 1926 Champaign – 26. helmikuuta 2023 ) oli yhdysvaltalainen pastori ja poliitikko sekä yleisurheilun olympiavoittaja.
Richards oli vuoden 1952 Helsingin kisoihin osallistuessaan jo pappi ja teologian professori Kaliforniassa. Vuonna 1958 hänestä tuli ensimmäinen Wheaties-muropaketin kannessa esiintynyt urheilija. Hän oli fyysisen kunnon puolestapuhuja, ja oli mukana perustamassa Wheaties Sporting Foundationia.
Myös Richardsin pojat ovat kumpikin harrastaneet seiväshyppyä. Brandon Richards teki siinä muun muassa kansallisen high schoolien ennätyksen. Bob Richards valittiin Yhdysvaltain Olympic Hall of Fameen vuonna 1983.
Richards oli ehdokkaana vuoden 1984 Yhdysvaltojen presidentinvaaleissa, joissa hän edusti uutta äärioikeistolaista Yhdysvaltojen populistipuoluetta. Hän sai yhdessä Maureen Salamanin kanssa 66 324 ääntä.
Th
Th tarkoittaa seuraavia:
RMB
RMB on Rolf Maier-Boden (s. 6. maaliskuuta 1974 Berliini) ja Farid Gharadjedaghin (s. 26. toukokuuta 1974 Teheran) muodostama saksalainen elektronista musiikkia soittava yhtye. Yhtyeen varhainen materiaali on enemmän tekno ja rave -henkistä, mutta kehittyi 90-luvun loppua kohden enemmän trancetyyliin ottaen vaikutteita myös monista muista tyylilajeista.
Historia
Rolf Maier-Bodella sekä Farid Gharadjedaghilla oli pieniä musiikkiprojekteja opiskeluidensa ohella 90-luvun alussa. Kaksikko lyöttäytyi lopulta yhteen vuonna 1993 pienellä Adam&Eve levymerkillä josta he siirtyivät pian Low Spirit Recordsille.
Vuonna 1994 julkaistiin single Redemption ja vuonna 1995 Passport To Heaven sekä Experience singlet. Singlet ja 1995 julkaistu albumi This World Is Yours menestyivät hyvin Saksassa. Vuonna 1996 julkaistiin single Spring, jota myytiin Saksassa muutamassa kuukaudessa yli 250 000 kappaletta. Spring nousi myös Suomen viralliselle single-listalle. Vuonna 1997 ilmestynyt Break The Silence -single nousi puolestaan kahdeksaksi viikoksi Suomen virallisen single-listan top-20:een. Vuonna 1998 ilmestyi RMB:n kolmas albumi Widescreen, joka kävi myös Suomen albumi-listojen top20:ssä. Kolme vuotta myöhemmin ilmestyi RMB:n neljäs albumi Mission Horizon, josta tehtiin 2002 kahden levyn uusintatuotanto.
RMB otti musiikissaan ja musiikkivideoissaan vahvasti kantaa ympäristöongelmiin. Molemmat artistit osallistuivat myös erilaisiin ympäristönsuojeluhankkeisiin sekä ympäristöjärjestö Greenpeacen protesteihin. Molemmat osallistuivat mm. protesteihin Mururoa Atollilla, joka toimi Ranskan ydinkoealueena. RMB julkaisi myös kappaleen "Our Trip to Mururoa" joka oli omistettu Mururoan atollin prostestille.
Rolf Maier-Bode jatkaa tätä nykyä soolouralla ja häneltä on ilmestynyt albumi "Thirteen Stories" vuonna 2009.
Aleksandr Usov
Aleksandr Usov (, s. 2. maaliskuuta 1976) on venäläinen entinen 400 metrin juoksija.
Usov voitti 2003 Venäjän sisäratojen mestaruuden 400 metrillä. Seuraavana vuonna hän oli Budapestin sisäratojen MM-kisoissa mukana Venäjän joukkueessa, joka voitti 4 x 400 metrin viestijuoksussa MM-hopeaa.
Onni (nimi)
Onni on suomalainen miehen nimi. Nimen katsotaan kuvastavan vanhempien tunteita lapsen syntyessä, tai se voidaan käsittää toivotukseksi, että onni seuraisi lasta koko hänen elinaikansa. Nimi on myös voitu käsittää latinalaisen, onnellista tarkoittavan Felix-nimen suomalaiseksi vastineeksi. Ensimmäisen kerran nimi annettiin suomalaiselle lapselle vuonna 1835.
Vuoden 2019 loppuun mennessä nimi Onni on Digi- ja väestötietoviraston tietojen mukaan annettu 37 213 suomalaiselle miehelle. Onnin nimipäivä on 28. helmikuuta (vuoteen 1996 asti se oli kuitenkin karkausvuosina 29. helmikuuta). Nimi on ollut almanakassa vuodesta 1910 lähtien.
Säteenseuranta
pienoiskuva|[[POV-Ray-ohjelmalla luotu kuva. Palloista heijastuu ympäristö.]]
Säteenseuranta tai säteenjäljitys tarkoittaa kuvan luomista tietokoneella valonsäteiden kulkua (sädeoptiikkaa) jäljittelevän tietokoneohjelman avulla. Tätä kuvan luovaa ohjelmaa sanotaan ray traceriksi ja kuvan luomista renderöinniksi.
Historia
Termi säteenseurannalle on peräisin tavasta, jolla linssien toimintaa mallinnettiin paperille. Samaa menetelmää yritettiin soveltaa tietokoneilla, mutta 1960-luvun tietokoneet olivat liian hitaita ja menetelmä jäi pois suosiosta. Vuonna 1968 Arthur Appel julkaisi artikkelin Some techniques for shading machine renderings of solids, joka käsittelee varjoja ja värejä sekä valon säteiden kohtaamista kappaleissa. Myöhemmin tietokoneiden tehon parannuttua menetelmää laajennettiin ja parannettiin erilaisten optisten ilmiöiden käsittelyyn.
Menetelmä
pienoiskuva|[[Maya (tietokoneohjelma)|Maya- ja Mental Ray -ohjelmilla luotu kuva.]] Säteenseurannan keskeinen menetelmä on jäljittää valonlähteistä lähtevien säteiden törmäyksiä kappaleisiin ja edelleen kameran linssiin. Vastakkainen menetelmä on säteensuuntaus, jossa kamera lähettää valonsäteitä. Koska vain pieni osa valonlähteen säteistä päätyy kameraan tehokkuussyistä tyypillisemmin käytetään käänteistä valonsäteen mallinnusta, joka ilmenee kirjallisuudessa ja algoritmien kuvauksessa. Säteenseuranta soveltuu hyvin peilimäiseen valaistukseen ja heijastukseen, mutta huonosti diffuusiin valaistukseen. Säteenseurannan kanssa voidaan käyttää myös radiositeettia diffuusin valaistuksen renderöintiin. Säteenseurantaan on kehitetty photon mapping -laajennus vuonna 1993 sen ongelmakohtien ratkomiseksi.
Säteenseurannassa säteet voidaan jakaa konseptitasolla neljään luokkaan: pikselisäteet tai silmäsäteet jotka kantavat valon suoraan silmään näytöllä olevan pikselin kautta; valaistussäteet tai varjosäteet jotka kantavat valoa valonlähteestä suoraan kappaleen pinnalle; heijastussäteet jotka kantavat kappaleesta heijastunutta valoa; ja läpinäkyvyyssäteet jotka kantavat kappaleen läpi kulkevaa valoa. Matemaattisesti nämä ovat kaikki vain säteitä, mutta laskennan kannalta on kätevämpää toimia näillä luokilla. Pikselin väri muodostuu kaikista siihen osuvien säteiden yhdistelmästä, jolloin pikseli saa yhden värin.
Valon poukkoilu tilassa voidaan esittää matemaattisesti kaavana, joka tunnetaan renderöintiyhtälönä. Säteenseuranta on yksi tehokas menetelmä yhtälön ratkaisuun. Yhtälöön voidaan löytää ratkaisuja stokastisella säteenseurannalla tekniikoilla kuten importance sampling ja polunseurannalla.
Säteenseurannalla päästään realistisiin tuloksiin verrattuna Phong-varjostusmallin tyyppisiin muita kappaleita huomioimattomiin ja valon käyttäytymistä vain karkeasti approksimoiviin menetelmiin. Vastaavasti laskennallinen vaativuus on paljon suurempi. Säteenjäljistyskään ei aina simuloi valon käyttäytymistä täysin oikein.
Renderöivälle maisemalle kuvataan mm. valonlähteiden paikat ja ominaisuudet, näkyvien kappaleiden sijainnit, koot, asennot ja pintamateriaalit jne. Samasta maisemasta voi raytracerilla ottaa kuvia eri kuvakulmista.
Säteenseuranta on laskennallisesti vaativaa ja tarvitsee pitkän laskenta-ajan, sillä valonsäteitä tarvitaan useita, jotka leikkaavat geometrisia kappaleita. Vuonna 2001 esitetyn artikkelin mukaan profilointi osoittaa, että pullonkaulana suorituskyvylle ei ole suorittimen nopeus vaan kaistanleveys keskusmuistiin. Artikkeli esittää korkealle optimoidun ratkaisun, joka parantaa suorituskykyä kertaluokkia resurssien paremmalla käytöllä kuten välimuistin ja SIMD-käskyjen hyödyntämisellä.
Reaaliaikainen fotorealistinen grafiikka ei ole nykytietokoneilla mahdollista säteenseurantamenetelmällä, mutta aiheesta on tehty demoja sekä laitteistotuella tehtävää käsittelyä on esitelty. GPGPU-ohjelmoinnilla tehtävästä säteenseurannasta on tehty tutkielmia. Reaaliaikaisessa grafiikassa kuten videopeleissä käytetään tyypillisesti rasterointi-menetelmää valaistukseen sääteenseurannan sijaan. 2000-luvun alkupuolella useat tutkijat kiinnostuivat reaaliaikaisen säteenseurannan kehittämisestä tietokoneiden suorituskyvyn ja rinnakkaisuuden kehityksen myötä. Wald, Slusallek ja Benthin kirjoittivat merkittävän artikkelin korkealle optimoidusta säteenseurannasta, joka oli huomattavasti aikaisempia tehokkaampi.
Reaaliaikainen säteenseuranta
Videopeleissä säteenseurantaa käytetään rasterointimenetelmän kanssa, jossa säteenseurannalla tuotetut varjot ja valaistus yhdistetään. Säteenseurantaa voidaan käyttää heijastuksille ja varjoille parantamaan kuvan laatua, jolloin se helpottaa kehittäjän työtä. Ilman säteenseurantaa on käytettävä varjokarttoja varjojen esittämiseen ja valaistukseen voidaan käyttää valaistuksen "leipomista" valaistuskartalla  etukäteen. Grafiikkaprosessoreihin lisätty säteenseurannan tuki ei kokonaan korvaa rasterointia, vaan sitä käytetään tiettyihin valikoituihin tehosteisiin laskennallisen vaativuuden johdosta. Lisäksi sitä voidaan käyttää vain tiettyihin kappaleisiin ja vain toissijaisiin säteisiin, jotka vaikuttavat näyttävimpiin kohtiin.
Ohjelmistot
Esimerkkejä säteenseurantaohjelmista ovat avoimen lähdekoodin POV-Ray ja suomalainen kaupallinen Realsoft 3D.
Real Oviedo
Real Oviedo on jalkapalloseura Oviedosta, Espanjasta. Seura perustettiin vuonna 1926, ja sen edustusjoukkue pelaa kaudella 2018–2019 Espanjan toiseksi korkeimmalla sarjatasolla Segunda Divisiónissa. Real Oviedo on pelannut asturialaisseuroista eniten kausia maan korkeimmalla sarjatasolla Primera Divisiónissa.
Historia
thumb|150px|left|Carlos Tartieren stadion.
Real Oviedo perustettiin 26. maaliskuuta 1926 Real Stadium Club Ovetensen ja Real Club Deportivo de Oviedon yhdistyessä. Kun kansallinen jalkapalloliiga perustettiin kaudella 1928–1929, sai seura paikan toiseksi korkeimmalta sarjatasolta Segunda Divisiónista, ja kaudeksi 1933–1934 se nousi ensimmäistä kertaa korkeimmalle sarjatasolle Primera Divisióniin.
Espanjan sisällissodan aikana ei pelattu kansallisia jalkapallosarjoja, ja kun pelit jatkuivat kaudella 1939–1940, Real Oviedo ei pystynyt osallistumaan kotikentän tuhouduttua sodassa. Seura sai kuitenkin sarjapaikkansa takaisin seuraavaksi kaudeksi. Seuran paras sijoitus korkeimmalla sarjatasolla on kolmas kausilta 1934–1935, 1935–1936 ja 1962–1963.
1950-luvulta 2000-luvulle Real Oviedon historia oli aaltoliikettä korkeimman ja toiseksi korkeimman sarjatason välillä, ja kaudella 1978–1979 seura käväisi myös kolmanneksi korkeimmalla sarjatasolla Segunda División B:ssä. Edellisen kerran Real Oviedo pelasi korkeimmalla sarjatasolla yhtäjaksoisesti vuodet 1988–2001, ja yhteensä seuralla on takanaan 38 kautta sarjassa. 2000-luvulla seura kärsi talousvaikeuksista, ja pelasi vaihdellen Segunda División B:ssä ja neljänneksi korkeimmalla sarjatasolla Tercera Divisiónissa, kunnes se varmisti pääsynsä takaisin Segunda Divisióniin kaudelle 2015–2016.
Afgaaninvinttikoira
Afgaaninvinttikoira (paštuksi تاژي سپی, tāžī spay; dariksi سگ تازی, sag-e tāzī) on Afganistanista kotoisin oleva koirarotu. Afganistanin, Pakistanin ja Pohjois-Intian paimentolaiset jalostivat sen tuhansia vuosia sitten metsästyskoiraksi. Rodun tarkkaa ikää ei voida kuitenkaan määritellä. Sen alkuperämaa on Afghanistan, mutta vastuumaa Iso-Britannia.
Ulkonäkö
Kuten kaikilla vinttikoirilla, afgaanillakin on pitkät, hoikat raajat, sen vatsa on kuroutunut, pää on pitkä ja kapea ja olemus kertoo nopeudesta ja lihaksikkuudesta. Afgaanin erityispiirteitä ovat pitkä, silkinhieno turkki, silmukkaan päättyvä pitkä häntä ja suuret tassut. Ravatessaan afgaani peittää runsaasti maata ja sen pää ja häntä ovat koholla.
Afgaanin ihannekorkeus on uroksilla 68–74 cm ja nartuilla 63–69 cm. Aikuinen uros painaa koosta riippuen 24–33 kg, narttu 18–25 kg. Kaikki värit ovat sallittuja, ja väriasteikko vaihtelee vitivalkoisesta kerman- ja kullanvärisen eri sävyjen kautta monenlaisiin harmaisiin, eri värien yhdistelmiin ja täysmustaan. Yleisimpiä värejä ovat mustamaskinen kullanvärinen ja musta ruskein merkein.
Luonne ja käyttäytyminen
Luonteeltaan afgaani on hyvin älykäs, itsenäinen ja omanarvontuntoinen. Vieraita kohtaan se voi olla pidättyväinen, mutta tuttuja ihmisiä se voi tervehtiä riehakkaastikin. Joidenkin lähteiden mukaan afgaaninvinttikoira on älykkyydeltään tyhmin koirarotu, mutta tämä on selitettävissä sen hyvin vähäisellä miellyttämisen halulla ja omanarvontunnolla. Afgaaninvinttikoira ei välttämättä yksinkertaisesti "viitsi" toimia ohjeiden mukaan, joten se saatetaan tulkita väärin. Monien tutkijoiden mukaan afgaani on oikeastaan varsin älykäs koira.
Alkuperä
thumb|250px|Afgaaninvinttikoira tajikistanilaisessa postimerkissä. Afgaaninvinttikoira on ikivanha rotu, jonka juuret ovat alkuperäisissä afganistanilaisissa tasanko- ja vuoristovinttikoirissa. Se on läheistä sukua Etu-Aasian muille metsästysvinttikoirille, salukille, taiganille ja tasille. Sitä kuvailtiin vuonna 1908 teoksessa The Kennel Club Encyclopaedia, joskin virheellisesti nimen "persianvinttikoira" alla (vaikka kuvaus oli nimenomaan runsaskarvaisesta eli afgaani-tyyppisestä koirasta): Sen sanottiin olleen kotoisin Sistanin alueelta (nykyisessä Iranissa ja Afganistanissa), mutta levittäytyneen myös Chagehiin (Belutšistanin ja Afganistanin rajalla) ja Nosratabadiin (Persian ja Afganistanin rajalla) sekä suurelle alueelle Persian itäisellä raja-alueella.
Rotua oli käytetty Afganistanissa metsästys- ja paimenkoirina tuhansien vuosien ajan ennen kuin länsimaiset koiraharrastajat kiinnostuivat siitä vuonna 1839 brittien saapuessa Afganistaniin. Vuodesta 1839 vuoteen 1922 britit tutustuivat afgaaninvinttikoiriin niinä aikoina, kun maa oli miehitettynä. Paikalliset eivät olleet kuitenkaan valmiita myymään koiria, joten niitä oli vaikea hankkia. Niitä piiloteltiin ulkomaalaisilta, mutta saatettiin lahjoittaa jollekulle erityisen arvostuksen merkiksi. Ensimmäisen läpimurtonsa Englannissa afgaaninvinttikoira teki vuonna 1895, jolloin Shahzada-uros esitettiin ulkomaalaisten koirien luokassa monissa näyttelyissä. Vuonna 1907 tuotiin Englantiin Zardin-uros, jonka mukaan kirjoitettiin ensimmäinen rotumääritelmä vuonna 1912. Pitkäjännitteistä kasvatustyötä ei silloin vielä aloitettu, joten Zardinilla ei ollut vaikutusta jälkipolviin. Merkille pantavaa on, että Zardin ei ollut kotoisin Afganistanista, vaan Persian Mekram-alueelta.
Vuonna 1920 heräsi uudelleen kiinnostus afgaaneja kohtaan, kun brittiläiset sotilaat toivat koiria mukanaan Afganistanista. Nämä afgaanit tulivat eri puolilta Afganistania ja erosivat toisistaan paljon. Majuri Bell-Murrayn tuomat tasankoafgaanit olivat korkeampia, pidempiä ja niukkaturkkisempia kuin Zardin. Ne olivat myös vähemmän kulmautuneita ja niiden kallo oli kapeampi ja kuono pidempi kuin vuoristoafgaaneilla. Majuri ja rouva Mary Amps puolestaan toivat Kabulista vuoristotyyppisiä afgaaneita, joita alettiin heidän kennelnimensä mukaan kutsumaan ghazni-tyyppisiksi. Koirien joukossa oli esimerkiksi syvänpunainen urosafgaani Ch Sirdar of Ghazni. Se oli selkeästi pienempi kuin tasankoafgaanit. Ch Sirdar of Ghazni oli kasvatettu kuningas Amanullahin kuninkaallisessa kennelissä ja siitä tuli merkittävä siitosuros. Ch Sirdar of Ghaznin sanottiin muistuttavan suuresti Zardinia.
Yhdysvaltoihin afgaani tuli vuonna 1925 ja manner-Eurooppaan 1927. Pohjoismaista afgaani tuli ensimmäisenä Tanskaan vuonna 1930, josta niitä vietiin Ruotsiin. Suomessa afgaaninvinttikoirien kasvatus alkoi 1940-luvulla, kun ensimmäiset koirat tuotiin sinne Tanskasta, Ruotsista ja Englannista.
Paikallismuunnoksia
Termien "tasanko- ja vuoristotyyppi" lisäksi alkuperäisistä afganistanilaisista koirista käytetään myös seuraavanlaisia nimityksiä:
Bakhmul-muunnos on suosittu Venäjällä, missä sille on perustettu myös oma rotujärjestönsä ja jalostusohjelmansa. Sen harrastajien mielestä kyseessä on "alkuperäinen aasialainen vinttikoira", joka kehittyi Keski-Aasian vuoristoalueilla aina Intian Punjabiin asti.
Käyttö
Vaikka länsimaissa afgaaninvinttikoiraa pidetäänkin lähinnä seura- ja näyttelykoirana, kotimaassaan Afganistanissa rotua käytetään myös pienten ja keskikokoisten riistaeläinten metsästykseen, vartiointiin ja paimenena. Koira juoksee saaliin kiinni ja pitää sitä paikoillaan kunnes metsästäjä saapuu paikalle ja tappaa riistaeläimen.
Metsästäessään afgaani toimii itsenäisesti ja vain oman taitonsa varassa. Se on piirre, joka näkyy siinä vielä nykyäänkin.
Brea
Brea voi viitata seuraaviin:
Araplos
Araplos oli antiikin aikainen kaupunki ja kaupunkivaltio (polis) Traakian Khersonesoksella nykyisen Turkin alueella. Sen tarkkaa sijaintia ei tunneta.
Myöskään Araploksen historiasta ei tiedetä mitään. Ainoa kaupungin mainitseva lähde on Pseudo-Skylaks, joka sijoittaa sen Alopekonnesoksen ja Elaiuksen välille Khersonesoksen pohjoisrannikolle, ensin mainitusta lounaaseen. Joskus Araplos on nähty samana kaupunkina kuin Drabos, mutta se sijaitsi Alopekonnesoksesta koilliseen.
Glen Drover
Glen Drover (s. 25. toukokuuta 1969 Ottawa, Kanada) on kanadalainen kitaristi, joka tunnetaan urastaan Megadethin ja King Diamondin kanssa.
Ura King Diamondin kanssa (1998-2000)
Glen on luonut lyhyen uran King Diamondin kanssa vuosina 1998-2000. Hän oli mukana yhdellä King Diamondin studioalbumilla, House of God (2000). Kiertueen jälkeen Drover erosi yhtyeestä jotta voisi keskittyä enemmän uraan Eidolonin kanssa.
Megadeth (2004-2008)
Drover liittyi Megadethiin kitaristiksi vuonna 2004 yhtyeen palatessa esiintymislavoille. Glenin veli Shawn ihaili kovasti Megadethin tuotantoa jo nuorena ja Glen päätti kertoa Shawnin taidoista Megadethin keulakuvalle, Dave Mustainelle, joka järjesti Shawnin yhtyeeseen. Drover soitti Megadethissa vuoteen 2008, jolloin hänet korvasi Chris Broderick.
Kapteeni (sotilasarvo)
Kapteeni (lyhenne kapt. ) on yksi vanhimmista sotilasarvoista. Nimi juontaa myöhäislatinan sanasta capitaneus, joka tarkoittaa päällikköä. Kapteenin arvoinen upseeri on tyypillisesti eri armeijoissa komppanian, patterin tai vastaavan yksikön päällikkö, joskus myös tätä suuremman yksikön, kuten pataljoonan päällikkö. Suomen puolustusvoimissa arvoa käytetään maa- ja ilmavoimissa, merivoimissa vastaava arvo on kapteeniluutnantti. Suomessa kapteeni toimii rauhan aikana useimmiten perusyksikön päällikkönä tai esikuntatehtävissä, sodan aikana pataljoonan komentajana.
Useimmissa maissa kapteenin arvomerkkinä on kolme tähteä tai vastaavaa symbolia, kolme nauhaa tms. Merkittävimmät poikkeukset ovat Yhdysvaltain armeijan arvomerkki (kaksi tolppaa) ja Itä-Euroopan maat, joissa tähtiä on neljä. Suomessa kapteenin arvomerkissä kauluslaatassa ja maastopuvun rinnuksessa on kolme pientä heraldista ruusua. Kapteenin hihalaatassa käytettävässä arvomerkissä on kaksi 10 mm leveää kaluunanauhaa ja niiden välissä yksi 5 mm leveä kaluunanauha. Hihamerkkiä kutsutaan sotilasslangissa leikillisesti hampurilaiseksi.
Kapteenista seuraava ylempi arvo on maa- ja ilmavoimissa majuri, merivoimissa komentajakapteeni.
Elea (täsmennyssivu)
Elea voi viitata seuraaviin:
Kapteeni (sotilasarvo)
Käytöstä poistunut ratsuväen kapteenia vastaava sotilasarvo on ratsumestari.