cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
ARA Tucumán (1929)
Palvelus
Alus matkasi Argentiinaan yhdessä sisaralustensa kanssa, minne ne saapuivat marraskuussa. Alus oli matkannut lähes 5 800 merimailia Lissabonista Puerto Belgranoon ilman satamassa käyntiä. Alus palveli toisessa maailmansodassa. Vuonna 1958 alus muutettiin sukellusveneentorjuntakykyiseksi saattajaksi. Se poistettiin alusluetteloista 30. huhtikuuta 1962, kun Yhdysvalloista hankitut kolme Fletcher-luokan hävittäjää saapuivat.
Eteinen
pienoiskuva|Pohjapiirros, jossa eteinen merkittynä punaisella. pienoiskuva|Eteinen Eteinen, varsinkin vanhahtavassa kielessä joskus porstua, on asuinhuoneiston sisäänkäyntiin tai tuulikaappiin välittömästi liittyvä huonetila tai tila, josta on kulkuyhteys huoneiston muihin huoneisiin ja tiloihin. Huoneesta toiseen kuljettaessa reitti kulkee usein eteisen kautta, joka toimii näin huonetilojen yhdistäjänä.
Useampikerroksisen asunnon kerrosten väliset portaat sijoitetaan yleensä eteiseen tai sen lähelle. Toisaalta eteinen erottaa asuinhuoneiston muita tiloja ulkoa tai kerrostalon porraskäytävästä kuuluvalta melulta. Jos eteinen sijoittuu rakennuksen ulkoseinälle, siinä on yleensä myös ikkuna. Ellei ole, luonnonvaloa pyritään saamaan eteiseen avoimella yhteydellä asunnon muihin huoneisiin. Mikäli eteisen kaltaisia tiloja on enemmän kuin yksi, on vakiintunut käytäntö nimetä eteistilat koon mukaan. Käypä nimitys esimerkiksi kooltaan pienemmästä eteistilasta on pikkueteinen. Pääasiallisen eteisen edessä ei enää tällöin liitettä ole tapana käyttää.
Eteistä käytetään yleensä myös vaatesäilytystilana etenkin ulkovaatteille ja jalkineille. Vaatteet sijoitetaan avonaulakkoon, komeroihin tai eteisen yhteydessä olevaan vaatehuoneeseen, pientalossa joskus tuulikaappiinkin. Eteiskaapistoon on usein sijoitettu myös siivouskomero, siivousvälineiden säilytyspaikka. Eteisestä on usein suora käynti WC:hen ja pesutiloihin. Eteiseen sijoitetaan myös pukeutumista helpottava peili. Tilaa säästäviä ratkaisuja ahtaassa eteisessä ovat muun muassa liukuovikaapistot ja seinään kiinnitetty, seinää vasten kääntyvä klaffi-istuin. .
Ennen nykyisten mukana kuljetettavien ja henkilökohtaisten puhelimien aikaa kodin ainoa lankapuhelin sijoitettiin usein eteiseen, jonne kaikista kodin huoneista oli lyhyt matka puhelimeen vastaamaan sen soidessa ja jossa saattoi sijaita huoneiston ainoa puhelinpistorasia. Puheluja varten puhelimen vieressä saattoi olla tuoli tai istuimen ja eteispöydän tai -lipaston yhdistelmä, niin sanottu puhelinpöytä.
Chevrolet Suburban
Chevrolet Suburban on General Motorsin Chevrolet-divisioonan valmistama iso maasturi. GMC valmistaa GMC Yukon XL- nimistä mallia joka on teknisesti identtinen Suburbanin kanssa.
Rudolf Harbig
Rudolf Harbig (8. marraskuuta 1913 Dresden – 5. maaliskuuta 1944) oli saksalainen juoksija, joka teki vuonna 1939 pitkään kestäneet maailmanennätykset 400:n ja 800 metrin juoksuissa.
Rudolf Harbig alitti 800 metrillä kahden minuutin rajan 1934 ja voitti ensimmäisen Saksan mestaruutensa 1936. Berliinin olympialaisissa hän ei päässyt päämatkallaan finaaliin, mutta 4 × 400 metrin viestissä hän juoksi ankkuriosuuden ja sai pronssia. Pariisin EM-kisoissa 1938 Harbig juoksi 800 metrillä Saksan ennätyksen 1.50,6 ja voitti kultaa. Toisen kultamitalin hän sai 4 × 400 metrin viestistä.
174-senttinen ja 64-kiloinen, Woldemar Gerschlerin valmentama Harbig juoksi Italian ja Saksan välisessä maaottelussa 15. heinäkuuta 1939 Milanon 500 metrin mittaisella radalla 800 metrin maailmanennätyksen 1.46,6, joka rikottiin vasta 16 vuotta myöhemmin. Mario Lanzin johtaessa Harbig sai puolimatkassa väliajakseen 52,8, ja toiseen puoliskoon kului aikaa 53,8 sekuntia. Vanha maailmanennätys parani ennätykselliset 1,8 sekuntia. Frankfurt am Mainissa 12. elokuuta 1939 Harbig juoksi 400 metrin maailmanennätyksen 46,0. Se kesti ennätyksenä lähes yhdeksän vuotta. Harbigin väliajat 100 metrin välein olivat 11,3, 22,0 ja 33,6.
Elokuun 1938 ja syyskuun 1940 välillä Harbig voitti 55 peräkkäistä kilpailuaan matkojen vaihdellessa 50 metristä 1 000 metriin. Vuonna 1940 hän juoksi 800 metrillä uransa toiseksi parhaan ajan 1.47,8 ja vuonna 1941 400 metrillä ajan 46,7, joka sivusi hänen uransa toiseksi parasta aikaa. Vuonna 1941 hän juoksi 1 000 metrin maailmanennätyksen 2.21,5. Viimeisen kilpailunsa hän juoksi Ruotsissa 1942.
Toisessa maailmansodassa Harbig palveli ylivääpelin arvoisena joukkueenjohtajana 2. Laskuvarjojääkäridivisioonan 6. Laskuvarjojääkärirykmentissä. Hän katosi taistelussa Kirovogradin suunnalla Ukrainassa 5. maaliskuuta 1944. Hänen ruumistaan ei ole löydetty. Dresdenissä kilpaillaan vuosittain Rudolf Harbigin muistokilpailut ja siellä on hänen nimeään kantava stadion. Rudolf Harbigin nimeä kantava muistopalkinto annetaan vuosittain menestyneelle saksalaiselle yleisurheilijalle.
Akseptori
Akseptorilla tarkoitetaan kemiassa Lewisin happoa, eli atomia, joka ottaa reaktiossa vastaan elektroniparin. Esimerkiksi kompleksiyhdisteiden syntyessä keskusatomi (kuten metalli-ioni) toimii akseptorina. Ligandien sitä atomia, joka luovuttaa elektroniparin, kutsutaan donoriksi eli Lewisin emäkseksi.
Middle Cyclone
Middle Cyclone on yhdysvaltalaisen laulaja-lauluntekijä Neko Casen viides studioalbumi. Albumi on julkaistu 3. maaliskuuta 2009.
Albumi ylsi Yhdysvalloissa Billboard 200 -listan kolmannelle sijalle.
Unmercifully Beaten
Unmercifully Beaten on yhdysvaltalaisen brutaalin death metal -yhtyeen Unmercifulin esikoisalbumi. Se julkaistiin vuonna 2006 levymerkillä Unique Leader Records.
Viinintuotanto Ranskassa
pienoiskuva|Viinikauppa Pariisissa Viinintuotanto on Ranskassa tärkeä maatalouden osa-alue. Ranska on monena vuonna ollut maailman suurin viinintuottaja. Italian ja Espanjan jälkeen Ranska on maailman kolmanneksi suurin viinin viejämaa.
Kellgren
Kellgren on muun muassa seuraavien henkilöiden sukunimi:
Geta (jalkine)
thumb|250px|Pari puisia getoja. Geta on perinteinen japanilainen puusta (yleisimmin keisaripuusta) valmistettu jalkine. Se on veistetty yhdestä puusta tai muodostuu puulevystä, dai (台), johon on kiinnitetty yksi tai kaksi pienempää 4–5 senttimetrin korkuista puupalaa. Paloista käytetään nimitystä "hammas", ha (歯), ja niiden tarkoitus on estää kimonon helmojen sotkeutuminen kuraan. Getaan kuuluu myös V:n muotoinen hihna, hanao (花緒), joka pitää kengän kiinni jalassa. Perinteisesti getat ovat kuuluneet sekä miesten että naisten vaatetukseen, ja niitä on tyypillisesti käytetty perinteisten japanilaisten vaatteiden, kuten kimonon tai yukatan kanssa. Getojen alla voi käyttää tabeja eli japanilaisia isovarpaan ja muut varpaat toisistaan erottelevia sukkia. Puusta valmistetuille kengille on ominaista kopiseva kävelyääni.
Viinintuotanto Ranskassa
Tuotantoalueet
Ranskan viisi tärkeintä viinialuetta ovat Bordeaux, Burgundi, Rhône, Loire ja Alsace. Pohjoisen Champagnessa tuotetaan samppanjaa.
Geta (jalkine)
Getoja ryhdyttiin käyttämään jalkineina Heian-kaudella (794–1192), ja niiden uskotaan kehittyneen aikaisemmin käytössä olleista tagetoista. Nykyisin getat ovat harvinaisia, mutta maikojen ja sumopainijoiden voi edelleen nähdä käyttävän niitä.
Viinintuotanto Ranskassa
Laatuluokat
Ranskalaisen viinin laatuluokat ovat Appellation d’origine contrôlée (AOC tai AC), Vin délimité de Qualité supérieure (VDQS), Vin de pays (alueviini) ja Vins de table (pöytäviini).
Yön liittolaiset
Yön liittolaiset on Darren Shanin kirjoittaman Darren Shanin tarina -kirjasarjan kahdeksas osa. Englanninkielinen alkuteos julkaistiin vuonna 2002 ja suomennos vuonna 2009. Sen suomensi Kaijamari Sivill ja kustansi Tammi.
Juoni
Darren, Harkat ja Crepsley ovat saapuneet kaupunkiin. Kaupungissa liikkuu uutisia veret tyhjiin vuodatetuista ruumiista, ja Crepsley katsoo velvollisuudekseen häätää viemäreissä piileskelevät vampaneesit pois. Vampaneeseista ei näy jälkeäkään, ja yhtäkkiä Darren on ilmoitettu kouluun. lmoittajasta ei tiedetä mitään, eikä se ole ainakaan Crepsley. Darren menee joka tapauksessa kouluun, jossa hän tapaa vanhan tyttöystävänsä Debbie Keison, johon Darren pihkaantuu heti. Heidän suhteensa etenee jotenkuten. Darren kohtaa kaupungissa toisenkin vanhan tuttunsa, Steve Leonardin. Steve pelastaa Darrenin hengen ja he ystävystyvät. Steve kertoo olevansa vampaneesimetsästäjä ja kertoo menneisyydestään. Darren esittelee Steven Harkatille, Crepsleylle ja Vanchalle. Harkat ja Vancha lämpenevät Stevelle, mutta Crepsley ottaa vanhan "ystävän" varauksin vastaan. Crepsley muistaa, että Stevessä virtaa paha veri, eikä hevillä unohda sitä. Debbien kotiin hyökätään, mutta onneksi Darren ehtii varoittaa häntä. Debbie haluaa tietää totuuden tapahtumista, ja Darrenin on kerrottava se. Debbie haluaa liittyä jahtaajien mukaan. Yksi vampaneeseista johdattaa heidät muiden vampaneesien luo, ja tappelu alkaa. Steve osoittautuu petturiksi, joka johdatti Darrenin ja muut vampaneesien ansaan. Käy myös ilmi, että Steve on puolivampaneesi. Tappelun keskellä on myös vampaneesimestari, joka pääsee karkuun. Debbie ryöstetään, jahtaajat pääsevät pakoon ja ottavat Steven mukaansa.
Margit Borg-Sundman
Margit Rode Sofia Borg-Sundman (16. lokakuuta 1902 Turku – 10. kesäkuuta 1992 Helsinki) oli suomalainen filosofian maisteri ja kansakoulunopettaja, joka toimi vuosina 1948–1954 ja 1958–1970 Kansallisen Kokoomuksen kansanedustajana.
Turussa syntyneen Borg-Sundmanin vanhemmat olivat kirkkoherra Nathanael Borg ja Elin Fanny o.s. Calonius. Hän kirjoitti ylioppilaaksi 1921 ja opiskeli myös Yhdysvalloissa, jossa hän suoritti B.A.-tutkinnon 1926. Hän suoritti Columbia Universityssa sosiaalityöntekijän tutkinnon ja valmistui Suomessa filosofian maisteriksi 1932.
Elämä
Borg-Sundman valittiin eduskuntaan ensin Uudenmaan läänin vaalipiiristä ja sitten Helsingin kaupungin vaalipiiristä. Hän oli presidentin valitsijamiehenä neljään otteeseen 1950–1960-luvuilla. Hän oli Kuusankosken kunnanvaltuuston ja Helsingin kaupunginvaltuuston jäsen. Lisäksi hän toimi Kansainvälisen naisten liiton varapresidenttinä ja oli aktiivinen toimija Moraalisen varustautumisen piirissä.
Borg-Sundman oli mukana myös Kokoomuksen eduskuntaryhmän tekemässä kantelussa Hannu Salaman romaanista Juhannustanssit ja mainitsi asiasta syntyneessä eduskuntakeskustelussa myös Ylioppilaslehdessä esiintyneen vastaavanlaisen kirjoittelun ”sairaana ilmiönä”. Borg-Sundmanin mukaan eduskuntakyselyn kärki ei suuntautunut yksinomaan Salaman kirjaa vastaan, vaan ”aikamme moraalista nihilismiä” vastaan ja ”koko siihen seksuaalisuuden ja aineellisuuden, raakuuden ja mauttomuuden ylikyllästämään, käsitteitä hämmentävään ja makua tylsyttävään ilmapiiriin, jonka olemme antaneet kasvaa nuorisomme ympärille alkaen eräistä televisioesityksistä, filmeistä, mainoksista, roskalehdistä, jopa kirjallisuudesta ja oman elämämme laadusta”. Yleisradion Kotikatsomo-sarjan kaksiosaisessa, Salamasodaksi kutsutusta kulttuurikiistasta kertovassa TV-elokuvassa Katso ihmistä Heidi Krohn näyttelee eduskuntakyselyyn aloitteen tehneen kansanedustaja Margit Borg-Sundströmin roolin.
Borg-Sundmanin puoliso oli vuodesta 1945 alkaen Johannes Valdemar Sundman. Borg-Sundmanin sisaria olivat arkkitehti Elsi Borg ja taidegraafikko Ester Borg. Hänen veljensä oli arkkitehti Kaarlo Borg sekä veljenpoikia oopperalaulaja Kim Borg, arkkitehti Olli Borg ja säveltäjä ja musiikkituottaja Jaakko Borg.
Kulttuurihistoriallinen psykologia
Kulttuurihistoriallinen koulukunta muodostui neuvostoliittolaisista psykologeista: Vygotskin lisäksi siihen kuuluivat muun muassa Aleksandr Lurija ja Aleksei Leontjev.
Ammoniumceriumnitraatti
Ammoniumceriumnitraatti ((NH4)2Ce(NO3)6) eli ceriumammoniumnitraatti tai ammoniumheksanitraattoceraatti(IV) on ammonium-, cerium- ja nitraatti-ionien muodostama epäorgaaninen ioniyhdiste. Yhdistettä voidaan käyttää muun muassa reagenssina orgaanisen kemian synteeseissä ja analyyttisessä kemiassa.
Ominaisuudet, valmistus ja käyttö
Huoneenlämpötilassa ammoniumceriumnitraatti on punaoranssia kiteistä ainetta. Yhdisteen rakenne kiinteänä koostuu heksanitraattoceraatti(IV)-ionista, joka on kompleksi-ionista ja ammoniumionit ovat sen vastaioneina. Aineen alkeiskoppi on monokliininen. Ammoniumceriumnitraatti liukenee veteen ja liukenee myös eräisiin poolisiin orgaanisiin liuottimiin kuten etanoliin. Vesiliuoksissa se esiintyy hapen välityksellä sitoutuneena koordinaatioyhdisteenä. Ammoniumceriumnitraatti on hyvin voimakas hapetin.
Ammoniumceriumnitraattia voidaan valmistaa liuottamalla cerium(IV)oksidia typpihappoon ja lisäämällä joukkoon ammoniumnitraattia. Toinen tapa on hapettaa cerium(III)nitraatin liuosta ja lisäämällä joukkoon ammoniumnitraattia. Tuote puhdistetaan kiteyttämällä.
Ammoniumceriumnitraattia käytetään yleisesti orgaanisen kemian synteeseissä muun muassa hapettimena, nitraavana reagenssina, alkeenien polymeroinneissa ja suojaryhmien poistamiseen. Sitä käytetään myös analyyttisen kemian reagenssina ja kaasulamppujen hehkusukkien valmistamiseen.
TinyBuild Games
tinyBuild LLC (tinyBuild Games) on yhdysvaltalainen videopelejä kehittävä ja julkaiseva yritys. Se perustettiin vuonna 2011 ja sen päämaja sijaitsee Bothellissä, Washingtonissa. Yritys on tehnyt muun muassa pelit No Time to Explain ja SpeedRunners.
Vikellys
thumb|Polvivaaka laukassa Vikellys (vaulting) on akrobatiaa liikkuvan hevosen selässä. Hevonen laukkaa halkaisijaltaan vähintään 15-metrisellä ympyrällä vastapäivään, ja ympyrän keskellä oleva juoksuttaja antaa merkkejä hevoselle ääniapujen, juoksutusraipan sekä juoksutusliinan avulla. Vikeltäjät hyppäävät vauhdissa hevosen selkään ja suorittavat siellä erilaisia voimisteluliikkeitä. Hevosen rungon ympäri on kiinnitetty erityinen vikellysvyö, jonka tukevat kahvat ja kaksi jalkalenkkiä helpottavat olennaisesti liikkeiden suorittamista. Vikellystä voi harjoitella myös ilman hevosta niin kutsutulla vikellyspukilla. Vikeltämistä harjoitellaan laukan lisäksi myös käynnissä. Vikellykseen liittyvät varsinaisten vikellysharjoitusten ohella kiinteänä osana voimistelu, venyttely, jumppaaminen ja liikkuvuusharjoitukset.
Historia
Vikellystä harrastettiin jo antiikin aikana sirkuksissa. 1800-luvulla sekä 1900-luvun alussa vikellys oli tärkeä osa ratsuväen harjoittelua. Vasta 1940-luvulla vikellyksestä tuli lasten ja nuorten laji. Suomeen vikellys rantautui 1980-luvun puolessavälissä, jolloin Katariina Kaartinen (nyk. Alongi) aloitti vikellyksen Sipoossa Knaperbackan Ratsastuskoululla, aluksi lähinnä ulkomailta tuotujen opaskirjojen varassa, myöhemmin leireillä Saksassa muutaman muun knaperbackalaisen kanssa. Seurauksena oli Suomen ensimmäisen vikellysjoukkueen perustaminen. Vähitellen 1980-luvun lopulla vikellys levisi muuallekin Etelä-Suomeen, kun Tuomarinkylään ja Kilon tallille perustettiin joukkueet, ja sieltä edelleen muualle Suomeen (mm. Messilään). Ensimmäisiä vikellyskilpailuja järjestettiin 1980-luvun lopulla ja 1990-luvun alussa. Sittemmin vikellysjoukkueita on perustettu monille talleille, ja niitä on nykyään parikymmentä. Vuosittain järjestetään 2–4 kansallista kilpailua ja 1–3 aluekilpailua. Yksin- ja joukkuevikellyksessä kilpaillaan sekä Suomen että Pohjoismaiden mestaruuksista. Vuosittain järjestetään noin 10 kansainvälistä vikellyskilpailua eli CVI (Concours de Voltige International)-kilpailua eri puolilla maailmaa sekä vuorovuosin EM- ja MM-kilpailut.
Nykyään vikellys on vaativa kilpaurheilulaji mutta myös erinomainen tapa parantaa notkeuttaan, tasapainoaan ja koordinaatiokykyään. Laji sopii kaikille, jotka pitävät hevosista ja voimistelusta. Vikellys sopii erityisesti lapsille ja nuorille (suurin osa lajin harrastajista on 11–17-vuotiaita tyttöjä), mutta vikellyksen voi aloittaa vanhempanakin.
Hevonen ja varusteet
thumb|[[Alankomaat|Hollantilainen vikellysjoukkue]]
Hyvä vikellyshevonen on luonteeltaan rauhallinen ja sillä on pyöreä, tasainen laukka. Vikellyshevoset ovat yleensä kookkaita ja vahvaselkäisiä, jotta ne jaksavat kantaa selässään useita vikeltäjiä samanaikaisesti. Kilpailuissa vikellyshevosen tai -ponin on oltava vähintään 7-vuotias. Hevosella on tavanomaisten juoksutusvarusteiden (nivelsuitsitus sekä sivuohjat ja suojat tai pintelit) lisäksi vikellysvyö, joka kulkee hevosen rungon ympäri ja johon sivuohjat kiinnitetään. Vikellysvyössä on kaksi tukevaa kahvaa sekä molemmin puolin jalkalenkit, jotka voivat olla säädettävät. Lisäksi kahvojen välissä voi olla ylimääräinen, nahasta valmistettu pehmeä kahva. Kaikki muut lenkit ja kahvat ovat kiellettyjä. Vikellysvyön alla käytetään vaahtomuovia sekä hevosen selkää suojaavaa vikellyspatjaa kooltaan enintään 90 x 100 cm. Juoksuttajalla on käytössään juoksutuspiiska sekä juoksutusliina eli pitkä leveä hihna, joka kulkee hevosen suitsista juoksuttajan käteen.
Vikeltäjät käyttävät joustavaa, urheilullista voimisteluasua tai verryttelyhousuja sekä kumipohjaisia voimistelutossuja. Kypärää ei vikellyksessä käytetä, sillä se vaikeuttaa liikkeiden suorittamista ja on jopa turvallisuusriski. Pitkät hiukset on pidettävä kiinni sidottuina. Joukkuekilpailussa joukkueen jäsenten asujen tulisi olla siistit ja yhtenäiset ja juoksuttajan asun sopia yhteen niiden kanssa.
Liikkeet
thumb|Voltti takaperin. Perusliikkeet eli pakolliset liikkeet (compulsories) vaativat vikeltäjältä monipuolisia taitoja kuten voimaa, nopeutta, tasapainoa ja notkeutta. Niitä on seitsemän, ja joukkuevikellyksessä ne jaetaan kahteen osaan (blokkiin). Ensimmäisen blokin liikkeet ovat selkäänhyppy, perusistunta, polvivaaka ja mylly, toisessa blokissa esitetään sakset, seisonta ja lankku. Joukkuevikellyksessä selkäänhyppy esitetään myös blokkien välissä. Liikkeet jaetaan staattisiin ja dynaamisiin. Dynaamisia perusliikkeitä ovat myllyt, sakset ja lankku, jotka ovat myös perusliikkeistä vaikeimmat.
Kaikki liikkeet alkavat perusasennosta eli istuvasta asennosta ja myös päättyvät tähän asentoon, kun liike on kestänyt vaaditut neljä laukka-askelta. Perusasennossa vikeltäjä istuu lähellä vikellysvyötä selkä suorana ja katse eteenpäin pitäen molemmin käsin kiinni vikellysvyön kahvoista.
Selkäänhypyssä vikeltäjä juoksee ympyrän sisäpuolella eli hevosen vierellä vasemmalla puolella laukan tahdissa, tarttuu molemmilla käsillä vikellysvyön kahvoihin (otteita on useita erilaisia) ja ponnistaa laukka-askeleiden antaman vauhdin avulla hevosen selkään heittäen oikean jalan korkealle hevosen lautasten yli.
Perusistunta muistuttaa perusasentoa. Siinä vikeltäjä istuu selkä suorana. Olkapäästä kulkee suora linja lonkan kautta kantapäähän, varpaat osoittavat alaspäin. Vikeltäjä nostaa kädet suorina sivuilleen niin, että sormet ovat suunnilleen silmien korkeudella.
Polvivaa'assa vikeltäjä nousee ensin polvilleen pitäen kahvoista kiinni ja nostaa sitten oikean jalan vaakasuoraan taaksepäin ja vastakkaisen käden vaakasuoraan eteenpäin niin, että sormet ja varpaat ovat silmien tasolla. Liikkeen lopuksi vikeltäjä laskee käden kahvaan ja samanaikaisesti suoristaa molemmat jalat suoraksi ja liukuu pehmeästi istuvaan asentoon. Ihanteellinen polvivaaka on sellainen, jossa jalka ja käsi nousevat ja laskeutuvat yhtä aikaa.
Myllyssä vikeltäjä suorittaa 360 asteen käännöksen istuvasta asennosta eli kääntyy neljännesympyrän verran aina neljän laukka-askeleen välein. Ensin vikeltäjä nostaa oikean jalan suorana ja korkealla kaulan yli vasemmalle puolelle niin, että hän istuu sisäpuolelle päin sivuittain hevosen selässä. Seuraavaksi vikeltäjä kääntyy samalla tavalla takaperin, sitten ulkopuolelle ja lopuksi taas takaisin normaaliin asentoon. Jalat pysyvät suorina koko ajan, samoin selkä. Mylly päättää ensimmäisen blokin, ja sitä seuraa välittömästi alastulo samassa tahdissa. Alastulossa vikeltäjä nostaa ojennetun oikean jalkansa korkealle hevosen kaulan yli puoliympyrän muotoisessa kaaressa, laskeutuu maahan jalat lähestulkoon suorina hevosen etujalkojen viereen ja lähtee välittömästi juoksemaan samaan suuntaan kuin hevonen.
Sakset on kaksiosainen liike. Siinä vikeltäjä ottaa ensin jaloillaan vauhtia edestä, kumartuu eteenpäin ja kahvoista kiinni pitäen heittää jalat suorina korkealle hevosen lautasten yläpuolelle ilmaan, jossa jalat saksaavat: vasen jalka siirtyy ristiin oikean yli ja ratsastaja kääntyy istumaan takaperin. Seuraavaksi vikeltäjä tekee saman niin, että hän heittää jalat korkealle eteen- ja ylöspäin (eli jälleen hevosen lautasten yläpuolelle) ja uuden saksauksen jälkeen päätyy istumaan taas oikein päin.
Seisonnassa vikeltäjä nousee ensin kahvoista kiinni pitäen polvilleen ja kyykyn kautta seisovaan asentoon, jossa hän nostaa molemmat kädet suorina sivuilleen silmien tasolle. Polvet ovat hiukan koukussa ja joustavat ja jalkapohjat ovat rentoina. Liikkeen lopuksi vikeltäjä tarttuu kahvoihin ja liukuu pehmeästi ja suorin jaloin istuvaan asentoon hevosen selkään.
Lankussa on kaksi vaihetta, joista jälkimmäinen päättyy alastuloon. Ensimmäisessä vaiheessa vikeltäjä heittää ojennetut jalkansa taakse ylös ja päätyy käsiseisontaan. Tästä asennosta lantio taitetaan terävästi alas ja vikeltäjä liukuu pehmeästi sivuittain istumaan vasemmalle puolelle, pää ja hartiat kuitenkin kääntyneinä eteenpäin. Toinen osa alkaa ensimmäisen tapaan käsiseisonnalla ja laskeutuu siitä laajassa kaaressa pehmeästi maahan ympyrän ulkopuolelle, katse ja vartalo suunnattuna hevosen menosuuntaan.
Tekniset liikkeet, jotka kuuluvat yksinvikeltäjien kilpailuohjelmaan määritellään uudelleen joka toinen vuosi. Kustakin ryhmästä (tasapaino, ajoitus/rytmi, lihasvoima, ponnistusvoima ja liikkuvuus) on yksi tekninen liike. Tällä hetkellä esimerkiksi tasapainoliikkeenä on takaperin seisonta vapaalla käsiliikkeellä ja ajoitusliikkeenä kärrynpyörä hevosen kaulalta selänpuolelle.
Vapaaohjelmassa vain mielikuvitus on rajana (tosin liikkeiden on tässäkin oltava sääntöjen mukaisia). Siinä vikeltäjä tai joukkue saa itse suunnitella yksilöllisen ohjelman, johon kuuluu sekä staattisia että dynaamisia liikkeitä. Joukkuevikellyksen vapaaohjelmassa esitetään yhdistelmä yksöis-, kaksois- ja kolmoisliikkeitä.
Vikellyslajit ja -ohjelmat
Vikellys kuuluu Suomen Ratsastajainliiton määrittelemiin kilpailulajeihin. Vikellyksessä kilpaillaan sekä yksin- että joukkuevikellyksessä. Nykyään ikärajoja ei enää ole, vaan kuka tahansa voi kilpailla kummassakin sarjassa iästä riippumatta (aiemmin joukkuevikellyksen yläikäraja oli 18 vuotta ja yksinvikellyksen alaikäraja 14 vuotta). SRL:n noudattamat säännöt eroavat hieman kansainvälisen ratsastusliiton (Fédération Equestre Internationale, FEI) säännöistä.
Kansallisissa kilpailuissa on oltava 2–5 tuomaria (aluekilpailuissa riittää yksi), jotka ovat sijoittuneet eri puolelle areenaa. Päätuomarin vieressä istuu ajanottaja. Perusliikkeiden, vapaaohjelman ja yleiskuvan arviointi tapahtuu asteikolla 0–10 (desimaalien käyttö on sallittua) seuraavasti:
Perusliikkeissä tehdyistä virheistä vähennetään pisteitä vikellyssäännöissä mainitulla tavalla. Esimerkiksi jokaisesta puuttuvasta laukka-askeleesta perusistunnassa, polvivaa'assa tai seisonnassa vähennetään 1 piste, tasapainon menetyksestä ja sen seurauksena kahvoihin tarttumisesta kesken edellä mainittujen liikkeiden vähennys on 2 pistettä. Nolla annetaan muun muassa jokaisesta suorittamatta jääneestä tai enimmäisajan jälkeen suoritetusta liikkeestä, vikeltäjän putoamisen seurauksena tai kahdesti suoritetusta perusliikkeestä.
Teknisessä ohjelmassa annetaan kymmenen arvosanaa: jokaisesta viidestä liikkeestä yksi arvosana, sommittelun tekninen tai taiteellinen osa, esittäminen ja hevosen arvostelusta kaksi arvosanaa.
Joukkuevikellys
thumb Vikellysjoukkue koostuu juoksuttajasta, kuudesta vikeltäjästä, yhdestä varavikeltäjästä ja hevosesta. Joukkuekilpailu koostuu kahdesta osasta: perusliikkeet ja vapaaohjelma.
Jokaisen vikeltäjän perusliikkeiden (7 liikettä) pisteet lasketaan yhteen ja jaetaan kuudella (vikeltäjien määrällä), tähän lisätään hevospiste ja tulos jaetaan yhdeksällä. Vapaaohjelmasta annetaan neljä arvosanaa: vaikeusasteesta (kerroin 1; vain 25 vaikeinta liikettä arvostellaan), sommittelusta (kerroin 2), esittämisestä (kerroin 2,5) ja hevosesta (kerroin 1,5). Kokonaistulos jaetaan seitsemällä. Jos kilpailu käydään yhdessä kierroksessa, perusliikkeiden ja vapaaohjelman pisteet lasketaan yhteen ja jaetaan kahdella. Jos kilpailu käydään kahdessa kierroksessa, lasketaan kolmen osasuorituksen (1. kierroksella perusliikkeet ja vapaaohjelma, 2. kierroksella vapaaohjelma) pisteet yhteen ja jaetaan kolmella. Tulos pyöristetään kolmanteen desimaaliin. Jos kahdella joukkueella on sama tulos, perusliikkeiden kokonaispistemäärä ratkaisee paremmuuden.
Yksinvikellys
Yksinvikellyksessä ohjelma koostuu kolmesta osasta: perusliikkeet, tekninen ohjelma ja vapaaohjelma. Kaikki ohjelman osat on suoritettava samalla hevosella. Ohjelman aikana vikellysympyrällä ei saa juoksuttajan, hevosen ja vikeltäjän lisäksi olla muita ja kaikki ulkopuolinen apu on kielletty.
Perusliikkeet suoritetaan määrätyssä järjestyksessä. Niiden jälkeen seuraa tekninen ohjelma, jossa viiden pakollisen teknisen liikkeen lisäksi vikeltäjä esittää vapaavalintaisia liikkeitä. Lopuksi esitetään vapaaohjelma, joka koostuu sekä staattisista että dynaamisista liikkeistä (myös välihyppyjä suositellaan). Vapaaohjelman on sisällettävä vähintään seitsemän liikettä. Perusliikkeistä ei oteta aikaa, mutta teknisen ohjelman ja vapaaohjelman pituus on yksi minuutti.
Perusliikkeistä annetaan yhteensä kahdeksan arvosanaa (yksi jokaisesta seitsemästä perusliikkeestä ja lisäksi hevosen arvosana, joka kerrotaan kahdella). Nämä arvosanat lasketaan yhteen ja jaetaan yhdeksällä. Teknisessä ohjelmassa annetaan kymmenen arvosanaa: yksi jokaisesta viidestä teknisestä liikkeestä, sommittelusta (kerroin 2), esittämisestä (kerroin 1) sekä hevosesta (kerroin 2). Nämä arvosanat lasketaan yhteen ja jaetaan kymmenellä. Vapaaohjelmasta annetaan neljä arvosanaa: vaikeusasteesta (korkeintaan 10 liikettä arvostellaan, helpoimmista liikkeistä ei saa pisteitä lainkaan), sommittelusta, esittämisestä (kerroin 2) ja hevosesta. Nämä arvosanat lasketaan yhteen ja tulos jaetaan viidellä. Jos kilpailu käydään yhdessä kierroksessa, kokonaistulos saadaan laskemalla kaikki edellä mainitut pisteet yhteen (vapaaohjelman pisteet kerrottuna kahdella) ja jakamalla tulos neljällä. Jos kilpailu käydään kahdessa kierroksessa, suoritus koostuu neljästä osasuorituksesta (1. kierroksella perusliikkeet ja vapaaohjelma, 2. kierroksella tekninen ohjelma ja vapaaohjelma), joiden tulokset lasketaan yhteen ja jaetaan neljällä. Tulos pyöristetään kolmanteen desimaaliin. Jos kahdella vikeltäjällä on sama kokonaispistemäärä, perusliikkeiden pisteet ratkaisevat paremmuuden.
Pas-de-deux
Pas-de-deux on kaksinvikellysluokka, jossa kaksi vikeltäjää suorittaa yhdessä kahden minuutin vapaaohjelman. Arvostellaan kuten yksinvikellyksen vapaaohjelma.
Olympiaterminaali
Olympiaterminaali on Helsingin Eteläsatamassa sijaitseva sataman osa, joka rakennettiin kesäolympialaisia varten vuonna 1952. Rakennus sijaitsee Kaivopuiston kaupunginosassa.
Nykyisin rakennus toimii Silja Linen Helsingin terminaalina, ja sieltä on säännöllinen yhteys Tukholmaan. Yli 1 500 000 matkustajaa kulkee vuosittain Olympiaterminaalin kautta. Lisäksi terminaalissa palvelee rahanvaihtopiste, pankkiautomaatti ja kahvila-ravintola. Terminaalin on suunnitellut arkkitehtitoimisto Hytönen-Luukkonen. Terminaaliin kuuluu kaksi lauttapaikkaa ja ajoluiskat. Rakennus on suojeltu.
Historia
pienoiskuva|vasen|Olympiaterminaalin nostokurkia 1970-luvulla. Niiden alapuolella näkyy [[Helsingin satamarata|satamaradan kiskoja.]] Uutta matkustajaterminaalia Eteläsatamaan alettiin suunnitella olympialaisia silmällä pitäen vuonna 1950. Helsingin Meriasema, sittemmin Olympiaterminaali, avattiin 16. heinäkuuta 1952 juuri ennen olympiakisoja. Rakennuksen suunnittelivat arkkitehdit Aarne Hytönen ja Risto-Veikko Luukkonen. Ensimmäisenä laivana uutta matkustajapaviljonkia käytti sen avajaispäivänä Tukholmasta tullut S/S Bore I. Se oli myös ensimmäinen laiturista lähtenyt laiva, kun se lähti paluumatkalle illalla kello 19. Seuraavana päivänä saapui S/S Brynhild ja sitä seuraavana päivänä S/S Aallotar. Olympialaituria alkoivat aluksi käyttää Tukholman linjan laivat. Alun perin terminaalia kutsuttiin myös Olympiapaviljongiksi.
Olympiaterminaalin varsinaiset avajaiset pidettiin 26. tammikuuta 1953. Terminaalilta kulki yli 90 000 matkustajaa vuosittain, mutta kuitenkin vain kesä- ja syyssesonkeina. Ympärivuotisen liikennöinnin Silja Line aloitti Olympiaterminaalista Tukholmaan vuonna 1972 ja säännöllisen reittiliikenteen Tallinnaan vuonna 1995. Terminaali ja sen lauttapaikat uusittiin vuosina 1989–1990 isompia aluksia varten.
Tulevaisuus
pienoiskuva|vasen|Satamatalo ja Olympiaterminaali nähtynä [[Tähtitornin vuori|Tähtitornin vuorelta.]] Olympiaterminaalin käyttö liikenteessä päättyy 2020-luvulla. Tukholman matkustajaliikenne siirtyy Katajanokalle ja Tallinnan liikenne Länsisatamaan. Olympiaterminaali ja sen viereinen Satamatalo ovat suojeltuja, ja niille suunnitellaan uusiokäyttöä. Läheinen Makasiiniterminaali sen sijaan puretaan.
John Elkann
thumb|John Elkann John Philip Jacob Elkann (s. 1. huhtikuuta 1976 New York, New York, Yhdysvallat) on italialainen liikemies. Hän on Exorin toimitusjohtaja ja hallituksen puheenjohtaja.
Hän on toiminut Ferrarin väliaikaisena toimitusjohtajana vuosina 2020–2021.
Elkann kuuluu maineikkaaseen Agnellin teollisuussukuun.
Artesaani
Artesaani (käsi- ja taideteollisuusalan perustutkinto) on ammatillisessa oppilaitoksessa suoritettava käsi- ja taideteollisuusalan toisen asteen tutkinto. Artesaaniksi valmistuneet työskentelevät erilaisissa käsityön, tuotannon ja palvelun ammateissa tai itsenäisinä ammatinharjoittajina. Artesaaniksi opiskelevat suuntautuvat opinnoissaan tiettyyn käsi- tai taideteollisuuden alaan, esimerkiksi tekstiilien tai vaatetuksen suunnitteluun, korujen valmistukseen tai huonekalujen valmistukseen. Artesaani-nimikkeen alla toimiikin poikkeuksellisen laaja määrä eri tehtäviin suuntautuneita ammattilaisia.
Artesaanin tutkinto on 120 opintoviikon laajuinen ja siihen sisältyy vähintään 20 opintoviikon työssäoppimisjakso ja vähintään 2 opintoviikon opinnäytetyö. Käsi- ja taideteollisuusalan perustutkinnon suorittaminen antaa yleisen jatko-opintokelpoisuuden. Ammattikorkeakoulun artenomin ja vestonomin tutkinnot ovat luontevia tapoja syventää asiantuntemustaan. Myös Taideteollisen korkeakoulun eri osastot tarjoavat sopivaa jatkokoulutusta.
Jefim Zelmanov
Jefim Isaakovitš Zelmanov (s. 7. syyskuuta 1955) on venäläinen matemaatikko, jonka tutkimusaiheet sijoittuvat kombinatorisiin ongelmiin ei-assosiatiivisissa binäärisissä rakenteissa ja ryhmäteoriassa. Hän ratkaisi rajoitetun Burnsiden ongelman. Hänelle on myönnetty Fieldsin mitali Kansainvälisessä matemaatikkojen kongressissa Zürichissä 1994.
Zelmanov on sukujuuriltaan venäjänjuutalainen. Hän teki väitöskirjansa Novosibirskin valtionyliopistossa 1980, suoritti ylemmän tutkinnon Leningradin valtionyliopistossa 1985. Hänellä oli virka Novosibirskissa vuoteen 1987, jolloin hän muutti pois Neuvostoliitosta.
Hän muutti Yhdysvaltoihin 1990, ja hänestä tuli Wisconsin-Madison-yliopiston professori. Sen jälkeen hän oli Chicagon yliopistossa 1994–1995, Yalen yliopistossa. Vuodesta 2002 hän on ollut professorina Kalifornian yliopistossa San Diegossa.
Lääketieteellinen malli
Lääketieteellinen malli on prosessi, jossa lääkärit tai muut terveydenhuollon ammattilaiset parhaan käytettävissä olevan tiedon pohjalta parasta taitoaan käyttäen hoitavat potilaita sekä neuvovat ja koordinoivat hoitoja, joiden tarkoituksena on terveyden parantaminen. Kaiken kaikkiaan tämän voi määritellä "Ovatko käytetyt tutkimukset ja hoito käyttökelpoista ja tehokasta?" Mallia käytetään tapahtumaketjussa, jossa lääkärit parhaan käytettävissä olevan tiedon pohjalta vastaanottavat ja tutkivat potilaan sekä samanaikaisesti neuvovat hoitoja, järjestelevät hoitoketjuja ja hoitavat potilaita tarkoituksenaan terveyden parantaminen tai edistäminen. Tavoitteena on että potilas saisi mahdollisimman paljon terveyshyötyä.
Lääketieteellisen tiedon perusta on kokemusperäistä, näyttöön ja epidemiologiaan perustuvaa. Malliin sisältyy tutkimuksen ja hoitamisen lisäksi olennaisena osana sekä empiirinen, laadullinen että epidemiologinen tieteellinen tutkimus. Uusia ja vanhoja tutkimusmenetelmiä ja hoitoja - niiden kustannuksia ja hyötyjä - on jatkuvasti tutkittava ja kriittisesti arvioitava siinä biopsykososiaalisessa ympäristössä, jossa niitä on käytetty, käytetään tai tullaan käyttämään. Vaikka lääketieteen mallissa pyritään siihen, että yksilön etu on kaiken lähtökohta, joissain erityistapauksissa yhteisön etu voi ylittää yksilön välittömän edun.
Nykyisten lääketieteellistä tutkimusta säätelevien eettisten normien mukaan tutkimus voidaan keskeyttää siinä vaiheessa, kun on osoittautunut että jompikumpi hoito on tehokkaampaa eli riittävä tietotaso on saavutettu. Yksittäisten tutkimusten perusteella ei koko hoitokäytäntöä voida muuttaa vaan hoitoja on tutkittava riittävän monelle ihmiselle ottaen huomioon ihmisten geneettisen variaation ja kulttuurisidonnaiset tekijät ennen uusien hoitojen laajempaa käyttöönottoa.
Käypä hoito -suositukset ovat riippumattomia, tutkimusnäyttöön perustuvia kansallisia hoitosuosituksia. Niissä käsitellään tärkeitä suomalaisten terveyteen ja sairauksien hoitoon ja ehkäisyyn liittyviä kysymyksiä. Suosituksia laaditaan lääkäreille, terveydenhuollon ammattihenkilöstölle ja kansalaisille hoitopäätösten pohjaksi. Suosituksia laatii Suomalainen Lääkäriseura Duodecim yhdessä erikoislääkäriyhdistysten kanssa. Suositusten tuottamisesta vastaavat asiantuntijatyöryhmä ja Käypä hoito -toimitus julkisella rahoituksella. kuten esimerkiksi Englannissa. Näyttöön perustuvat suositukset eivät juurikaan poikkea muissa Euroopan maissa käytetyistä. USA:ssa suositukset poikkeavat jonkun verran johtuen esimerkiksi siitä, että EU:ssa ja USA:ssa käytetään osin eri lääkkeitä ja hoitomuotoja.
Diagnoosi on lääkäreiden sopima ja määrittelemä nimi jollekin sairaudelle tai vammalle. Pyrkimyksenä on, että diagnoosi pohjautuisi sairauden syyhyn - eli etiologiaan - kuten streptokokin aiheuttamassa nielutulehduksessa - angiinassa. Etenkin psyykkisissä "sairauksissa" joudutaan tyytymään kuvailevaan - deskriptiiviseen - diagnostiikkaan. Tällöin kuvataan potilaan oireita ja tutkijan tekemiä löydöksiä ja kun näitä on määritelmän mukaan riittävästi, voi tilan nimetä sairaudeksi eli tehdä diagnoosin.
Tärkeää on, että lääketieteessä kuvataan käytetyt ja tutkitut hoitomenetelmät ja prosessit riittävän tarkasti, jotta tutkimus- ja hoitomenetelmät ovat validoitavissa ja niitä voidaan käyttää ja tutkia muuallakin. Tavoitteena on että kaikki tutkimus ja hoitomenetelmät olisivat vapaasti lääkäreiden käytettävissä ja niihin tehdyt muutokset olisi dokumentoitava ja muutosten olisi myös oltava vapaasti muiden käytettävissä ja jäljitettävissä.
Rurik Kellgren
Rurik Teodor Kellgren (21. tammikuuta 1831 Kuopio – 1. huhtikuuta 1899 Kuopio) oli suomalainen pankinjohtaja ja liike- ja valtiopäivämies.
Kellgrenin vanhemmat olivat apteekkari, liikemies Johan August Kellgren ja Bona Calonius. Professori Herman Kellgren oli Rurik Kellgrenin velipuoli. Rurik Kellgren opiskeli Viipurin lukiossa ja Kuopion lukiossa ja tuli ylioppilaaksi Helsingissä 1851. Hän toimi Kuopiossa isänsä jälkeen liikemiehenä, samoin kuin hoiti Yhdyspankin Kuopion konttoria vuoteen 1872. Metsäliikettä Jyväskylän ympäristössä hoidettuaan hän palasi Kuopioon 1890-luvun alussa. Kellgren oli porvarissäädyssä Kuopion kaupungin edustaja valtiopäivillä 1863–1864, joilla hän oli lakivaliokunnan jäsen.
Eraser – suojelija
Eraser – suojelija (Eraser) on vuonna 1996 ensi-iltansa saanut toimintaelokuva. Elokuvan on ohjannut Chuck Russell. Pääosissa näyttelevät Arnold Schwarzenegger ja Vanessa Williams.
Sahahirvenputki
Sahahirvenputki (Seseli krylovii) on sarjakukkaiskasveihin kuuluva kasvilaji. Se on kuvattu hirvenputkien sukuun 1975. Laji esiintyy alkuperäisenä Keski-Venäjällä ja Kazakstanissa. Venäjällä sitä kasvaa Volgan itäpuolella, Uralvuoriston eteläosassa Baškortostanin, Tšeljabinskin, Permin ja Sverdlovskin alueilla. Suomessa sahahirvenputki on satunnainen uustulokas, joka on havaittu ensimmäisen kerran vuonna 2020 Kouvolassa radanvarsikasvina.
Rotaract
Rotaract alkoi alun perin Rotary International -nuoriso-ohjelmana vuonna 1968 Charlotte North Rotary Clubilla Charlottessa, Pohjois-Carolinassa Yhdysvalloissa. Siitä on kasvanut merkittävä organisaatio, johon kuuluu yli 11 000 klubia ympäri maailmaa ja noin 250 000 jäsentä yli 180 maassa. Suomessa on 11 rotaract-klubia, pääasiassa yliopistokaupungeissa. Se on nuorten yli 18-vuotiaiden miesten ja naisten palvelu-, johtajuus-, ammatillinen ja yhteisöpalveluorganisaatio.
Tavoitteet
Rotaract keskittyy nuorten aikuisten kehittämiseen johtajina yhteisöissään ja työpaikoillaan. Klubit ympäri maailmaa osallistuvat myös kansainvälisiin palveluprojekteihin maailmanlaajuisesti pyrkien tuomaan rauhaa ja kansainvälistä ymmärrystä maailmaan.
Ohjelmistotuotanto
Ohjelmistotuotanto on yhteisnimitys niille työnteon ja työnjohdon menetelmille, joita käytetään, kun tuotetaan tietokoneohjelmia sekä monista tietokoneohjelmista koostuvia tietokoneohjelmistoja. Laajasti ymmärrettynä ohjelmistotuotanto kattaa kaiken tietokoneohjelmistojen valmistukseen liittyvän prosessinhallinnan sekä kaikki erilaiset ohjelmistokehitysmenetelmät. Ohjelmistotuotantoon kuuluu siis periaatteessa mikä tahansa toiminta, joka tähtää tietokoneohjelmien tai -ohjelmistojen valmistukseen. Tarve valmistukseen tulee asiakkaalta tai ohjelman tuottaja tekee markkinointitutkimuksen ja päättelee tarpeen ohjelmistolle.
Rotaract
Tavoitteet
Rotaract tarkoittaa ”Rotary in Action”, vaikka nimi on alun perin peräisin Rotary Internationalin vuonna 1962 luomasta lukiotason ohjelmasta ”Rotary” ja ”Interact” (International + Action).
Ohjelmistotuotanto
Jotta ohjelmistojen valmistusta voitaisiin käsitellä järjestelmällisesti, ohjelmistotuotannossa on pyritty mallintamaan ohjelmistojen valmistusprosessia niin sanotun elinkaarimallin mukaisesti. Elinkaarimallissa ohjelmiston valmistus pyritään näkemään mahdollisimman laajana, aikaan sidottuna prosessina, jossa ohjelmiston varsinainen tekninen valmistus on vain pieni – joskin äärimmäisen tärkeä osa – kokonaisketjua.
Ohjelmistotuotannossa tieteenhaarana tutkitaan myös ohjelmien rakenteellisia ominaisuuksia kuten dokumentointia, versionhallintaa, sekä jäljitettävyyttä. Tutkimuksen kohteena ovat myös erilaiset ohjelmistojen tukiprosessit, kuten määrittelyprosessi, ylläpitoprosessi ja projektinhallinta. Myös erilaisia toteutus- ja suunnittelumenetelmiä, joilla itse tuotannon laatua voidaan tehostaa, tutkitaan.
Ohjelmistotuotantoon kuuluvat myös erilaiset laatujärjestelmät, joita käytetään erityisesti yrityksissä dokumentoimaan yrityksen toimintatapoja. Laatujärjestelmän tavoitteena on dokumentoida ja ottaa käyttöön hyväksi havaitut toimintatavat, jotka parantavat yrityksen toimintaprosessin laatua.
Kaupallista ohjelmistokehitystä tehdään yleensä projektityönä. Toisaalta useiden ohjelmistojen kehitys ja ylläpito jatkuvat koko niiden elinkaaren ajan ilman ennakoitavaa päätepistettä. Ylläpitotyökin voidaan jakaa määrämittaisiksi toisiaan seuraaviksi projekteiksi. Projektin toteuttamista ohjaavat ohjelmistoprosessit, jotka kuvaavat toistuvan tavan toteuttaa ohjelmistoprojekteja. Prosessit vaihtelevat suuresti laajuudeltaan ja sen suhteen, millaisia menettelytapaohjeita ne antavat. Noudatettava prosessimalli voi olla kevyt, jos kehityshankkeet ovat pieniä ja niiltä odotetaan suurta kustannustehokkuutta. Raskaita prosesseja käytetään toimialoilla, joissa ohjelmistoilta odotetaan poikkeuksellisen suurta luotettavuutta.
Ohjelmistotuotannon historia
Ensimmäiset digitaaliset tietokoneet tulivat käyttöön 1940-luvulla. Näiden koneiden suorittamat tehtävät määriteltiin muuttamalla koneiden sähköisiä kytkentöjä. Von Neumannin arkkitehtuurin mukaiset ohjelmoitavat tietokoneet kehitettiin 40-luvun lopulla, jolloin myös ensimmäiset tietojärjestelmä- ja ohjelmistokehityshankkeet käynnistettiin.
Rotaract
Toiminta
Suurin osa Rotaract-aktiviteeteista tapahtuu klubitasolla. Rotaract-klubit pitävät henkilökohtaisia tai käytännössä, yleensä kahden viikon välein, virallisia kokouksia, joihin kuuluu puhujia, erikoisretkiä, sosiaalista toimintaa, keskusteluja tai vierailuja muihin klubeihin. Klubin jäsenet kokoontuvat määrättyinä päivinä palveluprojektityöhön, sosiaalisiin tapahtumiin tai ammatillisen / johtajuuden kehittämistyöpajoihin.
Ohjelmistotuotanto
Ohjelmistotuotannon historia
Ennen vuotta 1954 lähes kaikki ohjelmointi tehtiin matalan tason ohjelmointikielillä kuten konekielellä tai assemblyllä. Suuri osa ohjelmoijien työstä liittyi tuon ajan tietokoneiden rajoitteisiin.
Rotaract
Toiminta
Saadakseen jäsenyyden mahdollisten jäsenten on oltava vähintään 18-vuotiaita, osoitettava sitoutuneensa Rotaractiin ja osoitettava, että heillä on hyvä maine yhteisössä.
Palveluihin kuuluvat klubipalvelu, yhteisöpalvelu, kansainvälinen palvelu ja ammatillinen kehitys. Rotaract Klubi toteuttaa useita projekteja jäsentensä kokonaiskehitykseen.
Vuonna 2019 Rotaract muuttui Rotary Internationalin ohjelmasta Rotary Internationalin jäsenyystyypiksi, mikä nosti sen aseman vastaavaksi Rotary-klubien kanssa. 1. heinäkuuta 2020 lähtien Rotaract-klubit voivat olla itsenäisiä klubeja tai Rotaract-klubit voivat sponsoroida niitä.
Ohjelmistotuotanto
Ohjelmistotuotannon merkityksestä
Ohjelmistoteollisuus on Suomen nopeimmin kasvava vientiala. Ohjelmistoalan merkittävin alatoimiala on ohjelmistojen suunnittelu ja valmistus.
Vaihejakomallit
Ohjelmiston tai ohjelman tuottaminen on laaja ja monimutkainen tehtävä. Onnistuneen tuotannon varmistamiseksi kehitystyö jaetaan osiin. Seuraavaan osaan ei voida edetä, ennen kuin edellinen osa on tarpeellisin osin saatu valmiiksi. Tätä ositusta ohjelmien suunnittelussa sanotaan vaihejakomalliksi.
Vesiputousmalli
Tässä perinteisessä prosessissa vaiheet soljuvat eteenpäin kuin vesiputous tasolta toiselle (vain yhteen suuntaan), ja siksi tätä prosessia kutsutaankin vesiputousmalliksi. Ajatuksena on, että kukin vaiheista tuottaa dokumentin tai joukon dokumentteja, jotka toimivat syötteenä seuraavalle vaiheelle. Esimerkiksi vaatimusanalyysi määrää ja asettaa vähimmäisvaatimukset ja rajat toiminnalliselle määrittelylle, jotta määrittelyn lopussa voidaan tarkastaa, vastaako määritelty ohjelmisto vaatimusanalyysin mukaista järjestelmää. Toisaalta taas toteutusvaiheessa (koodaus) teknisen määrittelyn pitäisi kattaa ne tarvittavat tiedot, joiden perusteella ohjelmisto voidaan kirjoittaa.
Vesiputousmallissa suurin vaikeus on suunnitella koko tuote kerralla toteutuskuntoon. Käytännössä tuotantoprosessi on usein iteratiivinen, eli suunnittelua ja toteutusta tehdään pienimmissä osissa ja prosessia toistetaan. Näin ohjelmisto kehittyy inkrementaalisesti eli koko ajan kasvaen kohti lopullista muotoaan. Tästä käytännön sanelemasta tarpeesta ovat syntyneet useat iteratiiviset prosessimallit, kuten Rational Unified Process, spiraalimalli tai niin sanottu ketterä kehitys.
Kun vesiputousmalliin yhdistetään joka vaihetta vastaava testaus (esimerkiksi vaatimusmäärittelystä hyväksymistestaus) aikajanalle syntyy niin kutsuttu V-malli, jonka vasen sakara kuvastaa prosessin vaiheita ja oikea kunkin testausta. Prosessia, joka toistaa alemman tason suunnittelua ja toteutusta, kutsutaankin W-malliksi, jossa keskisakara kuvastaa iteraatiota.
Prototyyppimenetelmä
Prototyyppimenetelmässä ohjelman kehittäminen etenee spiraalimaisesti. Prototyyppimallissa ulkoasu (käyttöliittymä) rakennetaan ensin ja vasta sitten spiraalimaisesti laajenevin kehin tuotteen liiketoiminnallinen kerros (bisneslogiikka) sekä tietokantakerros. Menetelmän etuna asiakas saa nopeasti nähtäväksi tuotteen lopullisen ulkoasun. Asiakas voi jo tässä vaiheessa kertoa, jos kehittelijät ovat toteuttaneet jotain toisin kuin hän on halunnut. Mahdolliset muutokset on vielä helppo ja kustannuksiltaan edullista ja työmäärältään vähäistä tehdä tässä vaiheessa. Prototyyppimenetelmä on hyvä myös silloin kun (asiakkaan) vaatimukset muuttuvat usein.
Kun asiakas on hyväksynyt kehityskierroksen esitetyn prototyypin, kehittelyä jatketaan spiraalin laajenevalla kehällä. Syvennetään ja laajennetaan suunnittelua. Kun kehitysprosessi on kiertänyt kokonaisen ympyrän, seuraavaa prototyyppiä esitellään asiakkaalle. Näin jatketaan iteratiivisesti, kunnes päädytään tuotteen lopulliseen kehitysversioon. Kun asiakas on hyväksynyt tuotteen, se on valmis.
RUP
RUP (Rational Unified Process) perustuu peräkkäisiin iteraatioihin, joista jokainen iteraatio suunnitellaan vesiputousmallin mukaisesti. Kehittäminen jakautuu neljään vaiheeseen: aloitus, tarkennus, rakennus ja käyttöönotto.
Ketterät menetelmät
Nopeasti muuttuvassa ympäristössä ennalta suunnittelun vaikeus on noussut suurimmaksi esteeksi perinteiselle vesiputousmallille. Iteratiivinen prosessi antaa mahdollisuuden muuttaa projektin kulkua ja suuntaa hallitusti kesken prosessin. Ohjelmisto ei useinkaan tule kerralla valmiiksi, ja monet ohjelmistotuotteet jatkavat kehitystään julkaisun jälkeenkin. Nopeimmin kehittyvillä ohjelmistotuotannon aloilla ja etenkin pienemmissä ohjelmistoprojekteissa on omaksuttu niin kutsuttuja ketteriä ohjelmistoprosesseja, jotka korostavat muutosten hallintaa ja nopeita iteraatiosyklejä. Periaate on suunnata ja korjata kehittelyä mahdollisimman aikaisessa vaiheessa. Virheellistä kehitystyötä on tehty silloin vasta mahdollisimman vähän ja kehittelyn resurssien (muun muassa aika- ja kustannusresurssit) hukkaaminen on mahdollisimman vähäistä.
Yksi uusimpia ketteriä menetelmiä on Scrum.
Muita menetelmiä
Muita ohjelmankehitysmenetelmiä on muun muassa Suihkulähdemalli. Menetelmässä ohjelma koodataan suoraan ja sen jälkeen luodaan dokumentointi. Varsinaista mallinnusta ja suunnittelua ei tässä menetelmässä ole. Suunnittelu tapahtuu koodaajan mielessä. Suihkulähdemalli soveltuu pienien (apu)ohjelmien tekoon. Laajempien ohjelmistojen suunnittelun hallinta ei onnistu suihkulähdemenetelmällä.
EVO-mallissa rakennetaan ensin ydinjärjestelmä, jota kehitellään edelleen seuraavissa projektin iteraatioissa.
Eri tuotantomalleista
Vaikka yllä kuvatut vaiheet ovat enemmän tai vähemmän osana kaikkea ohjelmistotuotantoa, niin niitä voidaan soveltaa eri tavoin. Usein esitetty (ideaali)malli on nk. vesiputousmalli, missä kukin vaihe tehdään loppuun ja hyväksytetään ennen seuraavaan siirtymistä. Mallin heikkoutena on sen utopistisuus ainakin jossain määrin, ja lisäksi vesiputousmallissa syntyvä lopputuote tulee asiakkaan nähtäväksi vasta projektin loppuvaiheessa. Lisäksi havaitun virheen korjaaminen voidaan joutua tekemään iteratiivisesti edellisiin vaiheisiin. Se on aikaavievä ja kallis prosessi.
Prototyyppimalli perustuu siihen ajatukseen, että suuri osa projektiin liittyvistä kysymyksistä ja ongelmista selviää vasta, kun tuote on ensimmäisen kerran tehty. Mallissa tehdäänkin alussa hyvin karkea ja erittäin paljonkin yksinkertaistettu malli nopeasti valmiiksi, johon myös asiakas voi tutustua. Prototyypin kautta asiakas osaa esittää tarkemmin vaatimuksiaan havaitessaan konkreettisesti, minkä tyyppinen myöhemmin syntyvä lopullinen tuote olisi. Toisaalta myös kehittäjät oppivat erinäisistä prototyypin valmistusvaiheessa esiintyneistä ongelmista ja rajoitteista, ja kykenevät siten kehittämään esimerkiksi paremman arkkitehtuurin lopulliseen versioon, joka tuotettaisiin esimerkiksi vesiputousmallin mukaisesti.