cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Bogomil Pavlov
Bogomil Pavlov (s. 18. tammikuuta 1992) on bulgarialainen mäkihyppääjä. Hänen paras sijoituksensa Fis-cupin 13. sija. Hän edustaa kansallisella tasolla Moten -hiihtoseuraa. Hänen valmentajiaan ovat Winterlich Joachim ja Vladimir Zografskin isä Emil Zografski.
Eckhard Krautzun
Eckhard Krautzun (s. 13. tammikuuta 1941) on saksalainen jalkapallovalmentaja ja entinen pelaaja. Hän on tehnyt pitkän ja värikkään valmennusuran eri puolilla maailmaa.
Ura pelaajana
Krautzunin peliura ei ollut mikään suurmenestys. Hän pelasi Saksassa Union Solingenissa, Rheydter Spielvereinissa, 1. FC Kaiserslauternissa ja Tennis Borussia Berliinissä sekä sveitsiläisseura Young Fellows Juventuksessa.
Ura valmentajana
1973 Krautzun vaihtoi mannerta siirtyen Kanadan maajoukkueen peräsimeen. Hän luotsasi Vaahteralehtiä neljän kauden ajan ollen vuonna 1975 lyhyen aikaa sivussa tehtävistään. 1976 hän otti vastaan Vancouver Whitecapsin valmentajuuden hoitaen tehtäviä maajoukkuevalmennuksen rinnalla. Krautzun jätti tehtävänsä maajoukkueessa 1977 Kanadan jäätyä neljänneksi CONCACAF Gold Cupissa. 1978 hän jätti myös Whitecapsin ja palasi Eurooppaan valmentaen syyskaudella 1978/79 saksalaista Wormatia Wormsia.
Joulukuussa 1978 hän siirtyi TSV 1860 Münchenin päävalmentajaksi ja johdatti seuran 2. Bundesliigan voittoon kauden päätteeksi.
1980 Krautzun siirtyi yhdysvaltalaisen Houston Hurricanen peräsimeen. Hän luotsasi seuraa vuoden verran siirtyen 1981 Fort Lauderdale Strikersiin. Huhtikuussa 1982 hän palasi jälleen kotimaahansa toimien pari kuukautta Union Solingenin päävalmentajana. Läpi 1980-luvun Krautzun valmensi varsin lyhyitä jaksoja niin kotimaassaan (Union Solingen, Tennis Borussia Berliini, Darmstadt 98, Wormatia Worms) sekä japanilaista Mazda Hiroshimaa ja saudiarabialaista Al-Ahlia.
Maaliskuussa 1990 Krautzun siirtyi Alemannia Aachenin peräsimeen siirtyen kesäkuussa SC Freiburgiin. Hän luotsasi seuran 2. Bundesliigassa yhdeksänneksi ja jätti tehtävänsä kauden jälkeen ja siirtyi Filippiinien maajoukkuevalmentajaksi. Hän jätti tehtävänsä jo tammikuussa 1992 ja siirtyi City Hallin päävalmentajaksi. Helmikuussa 1993 hän jätti City Hallin palaten kotimaahansa ja siirtyen VfL Wolfsburgin peräsimeen. Krautzun luotsasi seuraa kaksi ja puoli kautta 2. Bundesliigassa ja parhaimmillaan autokaupunkilaiset olivat neljänsiä. Kaudella 1994/95 hän johdatti Wolfsburgin Saksan cupin finaaliin, mutta hän sai potkut huhtikuussa ja finaalissa, jonka Wolfsburg hävisi, seuraa luotsasi Gerd Roggensack.
Lokakuussa 1995 hän siirtyi Oberligassa pelanneen 1. FC Union Berliinin peräsimeen. Maaliskuussa 1996 hän hyppäsi 1. FC Kaiserslauternin ruoriin. Seura voitti kauden päätteeksi Saksan cup-mestaruuden, mutta putosi Bundesliigasta kahden pisteen erolla FC St. Pauliin ja Krautzun sai potkut.
Tammikuussa 1997 hän siirtyi tunisialaisen Club Sportif Sfaxienin peräsimeen luotsaten seuraa kauden loppuun asti. Hän piipahti Saksassa luotsaten FC St. Paulia kesäkuusta marraskuuhun ja palasi joulukuussa 1997 CS Sfaxieniin. 1998 hän johdatti seuran CAF Cupin voittoon, mutta seuraava kausi sujui kehnommin ja hän sai potkut maaliskuussa 1999.
Syyskesällä 1999 Krautzun toimi TSG 1899 Hoffenheimin urheilutoimenjohtajana ja siirtyi lokakuussa Darmstadt 98:n päävalmentajaksi. Hän luotsasi seuraa kauden loppuun saakka. Marraskuussa 2000 hän siirtyi 2. Bundesliigassa vaikeuksiin ajautuneen FSV Mainzin peräsimeen. Hän jätti kuitenkin tehtävänsä jo helmikuussa 2001. Hän siirtyi Tunisian maajoukkueen peräsimeen maaliskuussa ja luotsasi Tunisiaa MM-karsinnoissa menestyksekkäästi. Krautzunin johdolla Tunisia voitti karsintalohkonsa ja selvisi MM-kisoihin 2002, mutta riidat maan jalkapalloliiton kanssa johtivat Krautzunin lähtöön karsintojen päätteeksi heinäkuussa 2001.
Vuonna 2003 Krautzun siirtyi Kiinan U23-maajoukkueen valmentajaksi. Hän luotsasi Kiinan junioreja kahden vuoden ajan siirtyen 2005 Kiinan maajoukkueen scoutiksi. Tammikuussa 2007 hän siirtyi Kiinan naisten maajoukkueen tekniseksi johtajaksi valmistamaan maata Pekingin olympialaisiin 2008. Hän joutui kuitenkin jättämään tehtävänsä jo maaliskuussa terveydellisten syiden vuoksi.
Tsogtbazaryn Enkhjargal
Tsogtbazaryn Enkhjargal (, s. 6. huhtikuuta 1981 Erdenebüren) on mongolialainen naispainija. Hän on voittanut urallaan yhden pronssimitalin MM-kisoista, kaksi pronssia Aasian kisoista sekä seitsemän mitalia Aasian-mestaruuskilpailuista. Enkhjargal on osallistunut kaksiin kesäolympialaisiin, Ateenassa 2004 jän sijoittui kahdeksanneksi ja Pekingissä 2008 16:nneksi.
John Jacob Astor IV
John Jacob Astor IV (13. heinäkuuta 1864 – 15. huhtikuuta 1912) oli yhdysvaltalainen liikemies, joka kuoli RMS Titanicilla. Hän oli vanhaa amerikkalaista Astorin suurliikemiessukua. Suvun rahallinen menestys alkoi 1700-luvun lopulla, kun John Jacob Astor I rikastui huomattavasti tontti- ja turkiskaupoilla. John Jacob Astor I testamenttasi muun muassa 400 000 dollaria Astor-kirjaston perustamiseen, joka on nyt osana New Yorkin kaupunginkirjastoa. John Jacob Astor IV oli kaksi kertaa naimisissa. Ava Lowle Willingin kanssa solmitusta avioliitosta hänellä oli poika Vincent ja tytär Ava. Vuonna 1912 hän meni 47-vuotiaana toisen kerran naimisiin vasta 19-vuotiaan Madeleine Forcen kanssa. Astorin omaisuus oli hänen kuollessaan noin 86–87 miljoonaa dollaria (nykyrahassa jopa 2,2 miljardia dollaria).
Astor ja hänen vaimonsa lähtivät häämatkalleen RMS Titanicille. Koska Madeleine oli viidennellä kuulla raskaana, Astor kysyi Titanicin upotessa perämies Lightollerilta, saisiko hän myös nousta pelastusveneeseen, mutta vastaus kuului: ”Ei, sir. Vain naisia ja lapsia.” Astor alistui kohtaloonsa ja auttoi muiden herrasmiesten tavoin (Benjamin Guggenheim, Isidor Straus, George Widener, Arthur Larned Ryerson, Howard Brown Case, Washington Augustus Roebling II, Thornton Davidson) naisia veneisiin ja jäi itse syrjään.
John Jacob Astorin ruumis löydettiin merestä 22. huhtikuuta 1912 pahoin ruhjoutuneena. Hänen uskotaan jääneen Titanicin kaatuneen savupiipun tai hiilikattilan alle. Astorin ruumis ei ollut kuitenkaan murskaantunut, vaan hänen kasvonsa olivat turvonneet ja leuka vammautunut.
Vuonna 1997 valmistuneessa, James Cameronin ohjaamassa elokuvassa Titanic John Jacob Astoria näytteli Eric Braeden, mutta elokuvassa Astor hukkuu laivan mukana, kun 1. luokan pääportaikon lasikupoli särkyy aluksen upotessa.
Amerikanisolokki
Amerikanisolokki (Larus glaucescens) on Tyynenmeren pohjoisosissa elävä lokki. Sen elinympäristö ulottuu Aleuttien länsipäästä ja Commander Islandsilta eteläiselle Beringinmerelle sekä Etelä-Alaskaan, ja sieltä kaakkoon Pohjois-Oregoniin. Se talvehtii Beringinmereltä Japaniin, Kaliforniaan ja Baja Californiaan ulottuvalla alueella. Lajin holotyypin kuvaili Johann Friedrich Naumann 1840.
pienoiskuva|left|250px|Yksivuotias amerikanisolokki
Flavia de Luce
Flavia de Luce on kanadalaisen Alan Bradleyn kirjoittaman salapoliisisarjan päähenkilö. Hahmo esiintyi ensimmäisen kerran teoksessa Piiraan maku makea.
Flavian tarina alkaa vuodesta 1950, jolloin hän on 11-vuotias. Hän asuu isänsä ja siskojensa kanssa Buckshaw’n kartanossa englantilaisessa pikkukylässä nimeltä Bishop’s Lacey. Hän on hyvin taitava harrastelijakemisti, jota kiinnostavat erityisesti myrkyt. Kartanossa on edesmenneen Tarquin-enon laboratorio, jossa Flavia tekee kokeitaan. Ensimmäisen kerran hän ratkaisee murhan, kun kartanon pihamaalta löytyy ruumis.
Perhe ja koti
Perheen äiti Harriet on kuollut kiipeilyonnettomuudessa Flavian ollessa vuoden vanha. Flavialla on kaksi isosiskoa, Ophelia (17) ja Daphne (13). Ophelia on kiinnostunut lähinnä ulkonäöstään, ja Daphne puolestaan uppoutuu kirjoihin. Ophelia on tytöistä ainoa, jolla on omia muistoja äidistä, minkä vuoksi Flavia on hänelle kateellinen. Siskot kiusaavat usein Flaviaa. Tyttöjen isä on intohimoinen filatelisti, joka viettää suurimman osan ajasta postimerkkiensä parissa.
Kuna Yala
Kuna Yala eli entinen San Blas on comarca Panamassa. Kunien alkuperäiskansan asuttama alue on perustettu vuonna 1938 ja se käsittää kapean kaistaleen Panaman Karibianmeren rannikkoa sekä San Blasin saariston. Alueen hallinnollinen keskus on Gaigirgordub eli entinen El Porvenir. Vuonna 2010 Kuna Yalan asukasluku oli 33 109.
Flavia de Luce
Perhe ja koti
Kartanossa asuu perheen lisäksi Arthur Dogger. Hän on pelastanut kartanon isännän hengen sodassa. Dogger on palkattu alun perin kamaripalvelijaksi, mutta hän on siirtynyt pääasiassa puutarhuriksi. Hän on ollut toisen maailmansodan aikana japanilaisten sotavankina ja kärsii posttraumaattisesta stressistä, mikä aiheuttaa toisinaan poissaolokohtauksia ja muistikatkoksia.
Kuna Yala
Maantiede
thumb|vasen|Hiekkarantaa San Blasin saariston saarella. thumb|vasen|Kuna-museo [[Gaigirgordubissa.]] Kuna Yala sijaitsee Panaman pohjoisosassa Karibianmeren rannikolla. Etelässä sen alue rajautuu Dariénin maakuntaan ja Emberá-Wounaanin comarcaan. Idässä alue ulottuu Panaman Kolumbian vastaiselle rajalle. Kuna Yala käsittää kapean alueen rannikkoa sekä 365 saarta käsittävän Sab Blasin saariston. Alueen pinta-ala on 2 358 km².
Flavia de Luce
Perhe ja koti
Doggerin lisäksi kartanossa työskentelee rouva Mullet kodinhoitajana ja kokkina. Rouva Mulletin laittamat jälkiruoat ovat tosin sellaisia, että ne on parempi jättää syömättä. Rouvalle jääkin usein runsain määrin tähteitä miehelleen kotiin vietäväksi.
Kuna Yala
Maantiede
Kuna Yala on comarca. Panamassa comarca on alue, jolla maan alkuperäiskansoilla on erityisiä oikeuksia koskien esimerkiksi maan käyttöä ja hallintoa. Alueen hallinnollinen elin on Congreso General Guna, jonka edustajat valitaan vaalein alueen eri yhteisöistä. Kuna Yalan hallinnollinen keskus on Gaigirgordub eli entinen El Porvenir.
Historia
Kuna Yalan alkuperäisasukkaita ovat kunat. Kunia alkoi asettua San Blasin saariston alueelle 1800-luvun alkupuolelta lähtien. Alue oli alkujaan osa Kolumbiaa. Panaman itsenäistyttyä vuonna 1903 Panama ja Kolumbia hallitsivat aluksi San Blasin aluetta yhteisesti. Kunat alkoivat kärsiä yrityksistä sulauttaa heidät osaksi laajempaa panamalaista yhteiskuntaa, minkä lisäksi heidän alueelleen alkoi saapua kullanetsijöitä. Turhautuminen viranomaisiin johti vuonna 1925 niin sanottuun kuna-kapinaan. Kuna-kapina päättyi rauhansopimukseen, jolla Panama sitoutui kunnioittamaan kunien kulttuuria. Vastaavasti valtio sai oikeuden ulottaa panamalaisen koulutusjärjestelmän kunien alueelle. Vuonna 1938 perustettiin nykyistä Kuna Yalaa edeltänyt San Blasin piirikunta, johon liitettiin alueita Colónin ja Panaman maakunnista. Samalla kunat saivat alueella oikeuden sisäiseen itsehallintoon.
Väestö
thumb|Perinteiseen tapaan pukeutuneita tanssijoita. Vuonna 2010 Kuna Yalan asukasluku oli 33 109 ja heistä alkuperäisasukkaita oli 30 458. Vuonna 2000 vastaavat lukemat olivat 32 446 ja 31 294. Asukastiheys oli vuonna 2010 14,0 as./km². Alueen asukkaat ovat kunia. Kunat ovat Panaman alkuperäiskansoista toiseksi suurin. Heillä on Kuna Yalan ohella kaksi muuta comarca-aluetta, Kuna de Madugandí ja Kuna de Wargandí.
Iranilainen filosofia
Iranilaisen tai persialaisen filosofian juuret ovat vanhoissa iranilaisissa filosofisissa perinteissä, jotka saivat alkunsa indoiranilaisessa kulttuurissa ja jotka saivat paljon vaikutteita Zarathustran opetuksista. Zarathustran ajattelu on vaikuttanut myös länsimaiseen ajatteluun juutalaisuuden ja keskiplatonismin kautta. Myöhempiä iranilaisen filosofian suuntauksia ovat manikealaisuus ja mazdalaisuus. Vanha iranilainen filosofia alkoi saada vaikutteita kreikkalaisesta filosofiasta, kun sassanidikuninkaat antoivat kääntää kreikkalaista luonnonfilosofiaa pahlaviksi. Käännöstoiminta jatkui arabivallan alla 800-luvulla, jolloin filosofian harjoittaminen jatkui islamilaisten tieteiden pohjalla. Kehittyi myös islamilaisen filosofian suuntauksia, kuten illuminationismi ja transsendentti teosofia.
Islamia edeltänyt aika
thumb|300px|Profeetta Zarathustra (vasemmalla) [[Rafaelin freskossa Ateenan koulu, vuodelta 1509.]]
Zarathustralaisuus
Zarathustra oli itäiranilainen profeetta, jonka nimiin laitetut opetukset ajoittuvat vuosien 1000-588 eaa. välille. Hänen opetuksistaan tuli zarathustralaisuuden pohja, ja ne ovat vaikuttaneet monella tavalla iranilaiseen ajatteluun.
Zarathustra oli ensimmäinen, joka käsitteli pahan ongelmaa filosofisesti. Hänen on usein katsottu olleen myös ensimmäinen monoteisti uskontojen historiassa. Hänen eettinen ajattelunsa perustui kolmen hyvän asian, hyvien ajatusten (pendar-e-nik), hyvien sanojen (goftar-e-nik) ja hyvien tekojen (kerdar-e-nik), korostamiseen.
Zarathustran opetukset vaikuttivat myös kreikkalaiseen ja roomalaiseen filosofiaan. Useat antiikin ajan ajattelijat, kuten Eudoksos Knidoslainen ja Plinius vanhempi, ylistivät zarathustralaista filosofiaa. Platon sai tietoa zarathustralaisuudesta Eudoksoksen kautta, ja hänen on nähty saaneen siitä vaikutteita ideaoppiinsa. 200-luvulla eaa. Kolotes syytti Platonin varastaneen osia Zarathustran teoksesta Luonnosta, kuten Er-myytin, teokseensa Valtio.
Manikealaisuus
Profeetta Manin perustama manikealaisuus vaikutti laajalla alueella, Pohjois-Afrikasta Kiinaan. Sen keskeinen piirre oli voimakas dualistinen kosmologia ja teologia, jonka se jakoi yhdessä mazdalaisuuden kanssa. Kaikkaudessa katsottiin olevan kaksi perusprinsiippiä: Valo, joka oli hyvä; ja Pimeys, joka oli paha. Nämä kaksi olivat sekoittuneet kosmisen onnettomuuden seurauksena, ja ihmisen tehtävänä tässä elämässä oli vapauttaa itsestään ne osat, jotka kuuluivat valoon. Mani näki hyvän ja pahan sekoittumisen traagisena, kun taas Mazdak oli nähnyt sen neutraalimmin, jopa optimistisella tavalla.
Mazdalaisuus
Mazdak (k. 524/528 jaa.) oli persialainen yhteiskunnallinen uudistaja, joka toimi sassanidien kuninkaan Kavadh I:n aikana. Hän väitti olevansa Jumalan lähettämä profeetta. Hänen näkemyksiään on luonnehdittu varhaiseksi ”kommunismiksi”.
Illuminationismi
Illuminationismi oli islamilaisen filosofian koulukunta, jonka perusti Shahab al-Din Suhrawardi 1100-luvulla. Koulukunnan ajattelu oli yhdistelmä Avicennan filosofiaa ja muinaista iranilaista ajattelua, sekä Suhrawardin omia ajatuksia. Illuminationismin on usein nähty saaneen vaikutteita uusplatonismista.
Nykyaikainen iranilainen filosofia
Ennen länsimaiden tyyliin järjestettyjä yliopistoja, filosofiaa tutkittiin Iranissa uskonnollisissa seminaareissa.
1900-luvun merkittävimpiin iranilaisiin filosofeihin ja intellektuelleihin lukeutuvat muun muassa Dariush Shayegan, Morteza Motahhari, Javad Tabatabaei, Seyyed Hossein Nasr, Daryush Shokof, Ahmad Fardid, Mohsen Kadivar ja Mahmoud Khatami.
Luettelo Aku Ankan taskukirjoista (26–50)
Tämä on luettelo Aku Ankan taskukirjojen numeroista 26–50. Ne ilmestyivät alun perin vuosina 1975–1980.
Laukontori
thumb|250px|Myyntikojuja Laukontorilla thumb|250px|Laukontori nähtynä Ratinan suvannon vastakkaiselta puolelta thumb|250px|Laukontori yläviistosta pienoiskuva|Laukontorin laivaliikenteen äänimaisemaa. Laukontori, tamperelaisittain myös Alaranta, on Tampereen keskustan eteläosassa, Pyhäjärven rannalla sijaitseva tori. Se sijaitsee vain muutaman sadan metrin päässä Tampereen Keskustorista. Torin ranta toimii satamana, josta lähtee kesäisin risteilyaluksia muun muassa Viikinsaareen ja Hämeenlinnaan.
Historia
Laukontori on Tammelantorin ohella myös kuuluisia mustanmakkaran "alkuperäisiä" nauttimispaikkoja. Laukontorille johtaa Tammerkosken yli vuonna 1985 valmistunut Vuolteensilta ja kesällä 2010 valmistunut Laukonsilta yhdistää puolestaan Laukontoria ja Ratinan aluetta.
Aiheesta muualla
61.495°N, 23.76°W
Kolme veljee
Kolme veljee on Topi Sahan toinen sooloalbumi.
Levyn kappaleista suurin osa on Topi Sahan tekemiä. Lisäksi levy sisältää suomalaisen kansansävelmän Velisurmaajan, joka perustuu Kantelettaren samannimiseen runoon, ja Kuru-nimisen arkkiveisun, johon Topi on tehnyt sävellyksen.
Singlet
Albumilta on julkaistu kaksi singleä: Se joka karkuun pääs, josta on julkaistu myös musiikkivideo ja Pappi, lukkari, talonpoika ja kuppari, jonka Topi esitti vuoden 2012 Syksyn sävel-kilpailussa.
Puolustusvoimain komentaja
Puolustusvoimain komentaja johtaa Suomen puolustusvoimien käytännön toimia. Puolustusvoimain komentaja on ylipäällikön alainen. Viran määräaika on viisi vuotta ja eroamisikä on komentajan syntymävuoden mukaan määrittyvä.
Ennen komentajan viran perustamista eli vuoden 1918 loppuun saakka joukkoja komensivat ylipäällikköinä toimineet Gustaf Mannerheim, Karl Fredrik Wilkman, Vilhelm Aleksander Thesleff ja Rudolf Walden.
White Simwanza
Whiteson Simwanza (s. 11. joulukuuta 1984, Sambia) on sambialainen jalkapalloilija, joka edusti viimeksi Veikkausliigassa pelannutta Rovaniemen Palloseuraa. Simwanza pelaa puolustavana keskikenttäpelaajana. Sambiassa miestä on kutsuttu Sambian Rio Ferdinandiksi suurseura Manchester Unitedissa pelaavan puolustaja Rio Ferdinandin mukaan. Kookas Simwanza ei ole erityisen fyysinen pelaaja vaan perustaa pelinsä hyvään sijoittumiseen ja oikeaaikaseen liikkeeseen. Simwanzalla on hyvä potkutekniikka.
Simwanza siirtyi Rovaniemen Palloseuraan keväällä 2009. Hän saapui Rovaniemelle testattavaksi Sambiasta yhdessä Godfrey Chibangan kanssa. Onnistuttuaan Liigacupissa hän solmi RoPS:n kanssa kauden 2011 loppuun asti kestävän sopimuksen. Keväällä 2009 Liigacupissa Simwanza pelasi kaikissa RoPS:n pelaamissa peleissä avauskokoonpanossa. Kausi 2009 on sambialaisen Simwanzan 1. kausi Euroopassa. Aikaisemmin Simwanza on pelannut Afrikassa maansa pääsarjassa. Debyyttinsä Veikkausliigassa White teki FC Lahtea vastaan 28. huhtikuuta 2009. Simwanzan otteet kaudella 2009 eivät vastanneet seuran odotuksia ja miehen sopimus purettiin kauden 2009 jälkeen.
Maajoukkuetta Simwanza on edustanut 9 kertaa.
Relikti
Relikti eli jäänne on jokin varhaisemmilta ajoilta periytyvä eliölaji tai -populaatio, joka on jäänyt olosuhteiden muututtua erilleen päälevinneisyysalueesta tai joka muodostaa viimeisen säilyneen osan ennen laajemmin esiintyneestä yksiköstä. Esimerkkejä jäännelajeista ovat saimaannorppa (Pusa hispida saimensis) ja Itämeren kilkki (Saduria entomon), joiden yhteys kantapopulaatioihin on katkennut olosuhteiden muututtua viimeisimmän jääkauden loppuvaiheessa.
Thomas Raymond Howell
Thomas Raymond Howell (17. kesäkuuta 1924 New Orleans, Louisiana – 14. joulukuuta 2004 North Chatham, Massachusetts) oli yhdysvaltalainen lintutieteilijä.
thumb|200px|Tom Howellin eräs tutkimuskohdelaji [[krokotiilinvartija]] Tom Howellin isä W. Lyall Howell oli itseoppinut kemisti, josta tuli New Orleans Customs Housen laboratorion johtaja. Hänen äitinsä Frances Raymond Howell opetti matematiikkaa alkeiskoulussa ja oli kiinnostunut tieteistä. Äitinsä opastuksella Tom tutustui luontoon ja eläimiin, ensin käärmeisiin ja sitten lintuihin. Hän kävi Metaire Park Country Day School -nimistä yksityiskoulua kaupungin ulkopuolella. Koulu sijaitsi vehmaan puiston keskellä. Opettajat ravitsivat Tomin kiinnostusta luonnonhistoriaan ja läheiset luonnonkohteet, Pontchartraiojärven rannat ja Audubon Park Zoo ruokkivat Tomin mielenkiintoa.
Howell siirtyi Kalifornian yliopistoon Berkeleyhin 1946. Siellä hän suoritti maisterin tutkinnon 1949 ja väitteli tohtoriksi 1951 professori Alden H. Millerin johdolla Museum of Vertebrate Zoologyssa. Howellin väitöskirja käsitteli mahlatikan (Sphyrapicus varius) biologiaa ja maantieteellistä esiintymistä, ja tutkimuksia varten hän työskenteli sekä museossa että maastossa Kalifornian pohjoisosissa ja Brittiläisessä Kolumbiassa.
Kun Kalifornian yliopiston (UCLA) Donald R. Dickeyn kokoelman kuraattori Adriaan J. van Rossem yllättäen kuoli, sai Howell hänen virkansa. Howell vietti lopun työelämänsä UCLA:n palveluksessa, päätyen lopulta professoriksi. Hän toimi Biologian osaston johtajana 1963−1966 ja jäi eläkkeelle 1986.
Howellin tutkimustyössä erottui kaksi pääsuuntaa: lintujen käyttäytymiseen ja fysiologiaan perustuva ekologia, etenkin lämmönsäätely äärimmäisissä elinolosuhteissa, ja Keski-Amerikan lintujen eliömaantiede, levinneisyys ja systematiikka. Alkuaikoina hän tutki kolibrien, kiitäjien ja kehrääjien selviytymistä ääriolosuhteissa. Sitten hän perehtyi merilintujen ja etenkin aavikkolokin (Larus modestus) selviytymisstrategiaan. Hänen tutkimuksensa krokotiilinvartijan (Pluvianus aegyptius) elämästä oli hänen ehkä merkittävin työnsä tällä tutkimuksen alueella. Tasavaltalaisen (Philetairus socius) valtavien yhdyskuntapesien lämmitys- ja jäähdytysjärjestelmien selvittäminen oli myös Howellin ansiota.
Howell suoritti ensimmäisen keräilymatkansa Nicaraguaan vuonna 1951 ja viimeisen 1967. Näillä retkillä hän keräsi suuren joukon näytteitä, jotka hän käsitteli enimmäkseen itse, ja kuvaili sekä nimesi uusia alalajeja.
Howell toimi useita vuosia American Ornithologists' Unionin (AOU) Check-list Committee'ssa ja oli toimittamassa Lajiluettelon kuudetta ja seitsemättä osaa vuosina 1983 ja 1998. Hän kirjoitti luvun tiklien suvusta Carduelinae James Lee Petersin Maailman lintujen lajiluetteloon (Check-list of Birds of the World). Vuonna 1985 Howell vastaanotti AOU:n Elliott Coues-palkinnon. Howell toimi AOU:n puheenjohtajana 1982−1984 ja Cooper Ornithological Societyn puheenjohtajana 1964–1967.
Tom Howell ja Marjorie Cade Caldwell menivät naimisiin 1951 ja heille syntyi poika Thomas R. Howell Jr. Marjorie kuoli 1958. Vuonna 1959 Howell avioitui Trudi H. Gublerin kanssa ja heille syntyi kaksi tytärtä, Yvonne (1960) ja Heidi (1963). Tom ja Trudi erosivat 1970. Vuonna 1981 Tom meni naimisiin Eleanor Standal Dammannin kanssa, johon hän oli tutustunut Galápagoksella. Eleanor kuoli vuonna 2000.
Howell nimesi muun muassa mäntytimanttikolibrin (Amazilia cyanocephala) alalajin chlorostephana.
Mike Wilson
Mike Wilson (s., Ontario, Kanada) on kanadalainen uransa lopettanut jääkiekkoilija. Puolustajana pelannut Wilson teki NHL-uransa 336 runkosarjaottelussa 16+41=57 tehopistettä.
Paasitorni
pienoiskuva|Helsingin työväentalon eteishalli vuonna 1925. pienoiskuva|Yksityiskohta sisätilojen koristelusta pienoiskuva|Helsingin työväentalon ravintola kesällä 2022. Paasitorni on Helsingin Siltasaaressa sijaitseva rakennustaiteellisesti ja kulttuurihistoriallisesti arvokas kokous- sekä kongressikeskus. Arkkitehti Karl Lindahlin suunnitteleman jugendtyylisen rakennuksen vanhin osa valmistui vuonna 1908 Helsingin työväentaloksi, ja rakennus tunnetaan edelleen myös tuolla nimellä. Paasitorni toimi pitkään työväestön kokous- ja vapaa-ajanviettopaikkana eli varsinaisena työväentalona.
Kokouskeskuksena Paasitornin toimintaa on kehitetty 1990-luvun puolesta välistä alkaen. Nykyisin Paasitornissa on lähes 30 kokous- ja juhlakäyttöön soveltuvaa tilaa 8–800 hengelle, neljä ravintolaa (Paasiravintola, Paasin Kellari, Juttutupa ja Graniittilinna) sekä 170 huoneen hotelli Scandic Paasi. Paasitornin edustalla Eläintarhanlahdella on keväällä 2015 avattu 200-paikkainen kelluva ravintolapaviljonki, ravintola Meripaviljonki.
Paasitornin ja Paasivuoren puistikon välissä oleva Paasivuorenkatu oli vuoteen 1938 asti nimeltään Sirkuskatu. Se nimettiin uudelleen huomionosoitukseksi vuonna 1937 kuolleelle helsinkiläiselle ammattiyhdistyspioneerille ja kansanedustajalle Matti Paasivuorelle.
Arkkitehtuuri
Helsingin työväenyhdistyksen rakennuttama työväentalo valmistui vuonna 1908. Sen julkisisivu tehtiin rakennuspaikalta louhitusta graniitista, jota varastoitiin myös vuonna 1925 valmistunutta laajennusosaa varten. Lisäksi kiveä käytettiin tonttia ympäröivään aitaan sekä viereisen rantakadun päällystämiseen. Rakennuksen vanhin osa edustaa tyylisuunnaltaan myöhäisjugendia. Julkisivua, pääportaikkoa ja juhlasalia koristavat erilaiset työkaluaiheet ja ammattikuntien symbolit. Lisäksi koristelu käsittää geometrisia kuvioita ja luontoaiheisia ornamentteja. Sisääntulokerroksessa sijaitsevan Siltasaari-salin seiniä puolestaan koristavat muusikkoaiheiset friisit 1920-luvulta, jolloin paikalla toimi elokuvateatteri.
Sisällissodan loppuvaiheessa käydyn Helsingin taistelun aikana huhtikuussa 1918 työväentalo vaurioitui pahoin ja sen torni sekä juhlasali jouduttiin rakentamaan uudelleen. Arkkitehti Karl Lindahl suunnitteli myös vuonna 1925 valmistuneen lisärakennuksen. Hänen käsialaansa ovat lisäksi juhlasalin loisteliaat valaisimet. 1920-luvun klassismia edustavan laajennuksen yhteydessä valmistuivat nykyinen pääsisäänkäynti, ala-aula ja toisen kerroksen ravintolasali. 1990-luvun puolivälissä rakennusta entisöitiin alkuperäissuunnitelmien mukaisesti, muun muassa ravintola ja ala-aula palautettiin 1920-luvun asuunsa. Vanhalla puolella sijaitsevat kokoustilat remontoitiin 2000-luvun alussa, jolloin ne myös nimettiin talon historiassa vaikuttaneiden henkilöiden mukaan. Muutamaa vuotta myöhemmin kunnostettiin myös rakennuksen torniosa.
Ravintolatoiminta
Vuonna 1883 perustettu Helsingin Työväenyhdistys aloitti ravintolatoiminnan vuotta myöhemmin kaupungin keskustassa Kaivokadulla. Juttutuvaksi kutsuttu ravintola muutti 1908 Yrjönkadun ”Torpalta” uuden työväentalon tiloihin Säästöpankinrantaan. Sen asiakkaisiin lukeutuivat muun muassa Otto Wille Kuusinen ja Vladimir Lenin, joiden mukaan eräs nurkkapöytä tunnetaan edelleen ”vallankumouspöytänä”. Kieltolain ajan suljettuna ollut Juttutupa avasi ovensa jälleen vuonna 1932 ja sai täydet anniskeluoikeudet kaksi vuotta myöhemmin. Raittiusliikkeen painostuksesta se kuitenkin suljettiin pian, jolloin tilalle tuli kustannusosakeyhtiö Tammen kirjavarasto ja myöhemmin Demarin paino- ja varastotilat. Ravintolatoiminta Juttutuvassa alkoi vuosikymmenten tauon jälkeen uudelleen vappuna 1979. Vuonna 1982 avattiin kaksi uutta kabinettia, joissa 1980-luvulla käytiin muun muassa hallitusneuvotteluja.
Niin sanottu Graniittilinna toimi Helsingin Jyryn urheilusalina rakennuksen valmistumisesta aina seuran lakkauttamiseen vuoteen 1930 saakka. Vuonna 1917 Helsingin punakaarti majoittui alakerran tiloihin ja voimistelusali toimi asevarastona sisällissodan päättymiseen saakka. Jyryn lakkauttamisen jälkeen perustettiin SDP:n oma urheiluseura Tarmo, joka 1931 muutti siltä jääneisiin tiloihin. Tarmon muutettua rakennuksesta 1982, sali vuokrattiin ensin tanssiteatteri Raatikolle ja sen jälkeen Helsingin kaupungin liikuntavirastolle. Voimistelusalin tilalle avattiin ravintola Graniittilinna vuonna 2004.
Savikkolapiosammalet
Savikkolapiosammalet (Tortula) on toukosammalten heimoon kuuluva lehtisammalsuku. Suvun jäsenet tunnistetaan leveistä, usein soikeista lehdistään. Savikkolapiosammalten ja lähisukujen luokittelu on muuttunut 2000-luvulla.
Savikkolapiosammalia on eri kokoisia. Ne muodostavat tyypillisesti kellanvihreitä tupsuja, jotka kasvavat muureilla tai kallioillaa, harvemmin puunrungoilla.
Mongoliangerbiili
Mongoliangerbiili eli mongolianhyppymyyrä eli mongolianjirdi (Meriones unguiculatus) on pienikokoinen jyrsijälaji, joka on kotoisin Aasian kuivilta aroilta. Mongoliangerbiili on suosittu ja helppohoitoinen lemmikkieläin. Mongoliangerbiilien elinikä vankeudessa on 3–4 vuotta, mutta luonnossa ne elävät yleensä vain 1–2 vuotta. Lajia käytetään myös koe-eläimenä, ja tiettyihin kokeisiin se sopii paremmin kuin rotta.
Mongoliangerbiiliä kutsutaan arkikielessä usein pelkästään "gerbiiliksi", mutta gerbiilejä eli hyppymyyriä (Gerbillinae) on kymmeniä eri lajeja. Nisäkäsnimistötoimikunta on ehdottanut, että nimitys mongolianjirdi vahvistettaisiin tämän lajin ensisijaiseksi suomenkieliseksi nimeksi.
Ulkonäkö ja koko
Aikuisen mongoliangerbiilin vartalo on noin 12 cm pitkä ja häntä voi olla yhtä pitkä. Turkki on ohuehko, luonnonmuodon karvat ovat juuresta harmahtavat, yleissävyltään kellanruskeat ja aivan karvan kärki on musta. Vatsapuolen karva on valkoista ja karvattomissa käpälissä näkyy vaaleanpunainen iho. Koiraat ovat hiukan suurempia kuin naaraat: koiraiden keskipaino on 60 grammaa, naaraiden 50–55 grammaa. Lemmikkigerbiileistä on useita eri värimuunnoksia.
Aistien valtakunta
Aistien valtakunta (, transliteroituna Ai no korīda, ”Rakkauden härkätaistelu”; ) on Nagisa Ōshiman ohjaama ranskalais-japanilainen draamaelokuva vuodelta 1976. Elokuva perustuu tositapahtumiin: vuonna 1936 Tokion kaduilta löytyi Sada Abe -niminen nainen, joka kantoi mukanaan irti leikattua penistä.
Mongoliangerbiili
Alkuperä, elinympäristö ja elintavat luonnossa
Mongoliangerbiilit ovat kotoisin Mongolian sisämaan ylängöiltä. Niitä tavataan myös läheisiltä alueilta Etelä-Siperiasta ja Pohjois-Kiinasta. Mongoliangerbiilien luontaisilla elinalueilla vallitsee ankara mannerilmasto: talvella voi olla 40 astetta pakkasta, kesällä 50 astetta lämmintä. Sademäärä on pieni (alle 230 mm vuodessa) ja talvi pitkä (lokakuusta huhtikuuhun).
Aistien valtakunta
Aistien valtakunta on kiistelty elokuva sen sisältämän pornografian takia – AllMovien Brennerin sanoin elokuva liikkuu pornografian ja taiteen rajamailla. Peter von Bagh ilmaisi asian suorasukaisesti: ”Siinä ei oikeasti tehdä mitään muuta kuin naidaan.”
Elokuva jäi sensuurin kynsiin lukuisissa maissa, Japanissa siitä ei vieläkään ole esitetty sensuroimatonta versiota. Suomessa se kiellettiin epäsiveellisenä 1976, 1977 (kaksi kertaa) ja 1978. Suomen elokuva-arkisto sai K-18-esitysluvan 1979 ja 1984. Sen julkinen esitys sallittiin 1992 (K-18) ja 1997 ikärajaksi muuttui K-16. 2016 uudelleenluokittelun jälkeen ikärajaksi tuli jälleen K-18. Elokuvan ensiesitys Suomen televisiossa oli Yle TV2-kanavalla kesäkuussa 2000 ikärajalla K-16. Seuraavan kerran elokuva esitettiin Yle Teemalla toukokuussa 2016 ja maaliskuussa 2018 ikärajalla K-18.
Les Stroud
Les Stroud (s. 20. lokakuuta 1961 Mimico, Ontario) on Kanadasta kotoisin oleva muusikko, selviytymisekspertti ja elokuvaohjaaja. Ehkäpä parhaiten hänet tunnetaan sarjastaan Survivorman (suom. Selviytyjä), jossa hän on sekä kuvaaja että päähenkilö. Sarja tulee Discovery Channelilta ja Discovery Science -kanavalta. Hän juontaa myös kanadalaista tosi-tv-sarjaa nimeltä Erämaahaaste (Survive This). Sarjassa seurataan kahdeksaa teini-ikäistä, jotka viedään metsään jossa testataan heidän selviytymiskykyjään.
Aistien valtakunta
Juoni
Entinen prostituoitu Sada (Eiko Matsuda) pestautuu palvelijattareksi majataloon, jonka omistaja, seksuaalisesti kyltymätön Kichizo (Tatsuya Fuji) ahdistelee paikan naispuolisia työntekijöitä. Sada ja Kichizo aloittavat kiihkeän rakkaussuhteen, jonka jatkuessa he koettelevat seksuaalisuutensa rajoja, rakastelevat muiden nähden ja häpäisevät toistensa sukuelimiä. Kumpikin alkaa laiminlyödä jokapäiväisiä velvollisuuksiaan ja Kichizo jättää vaimonsa voidakseen miellyttää yhä omistushaluisemmaksi ja mustasukkaisemmaksi muuttuvaa Sadaa. Molemmat huomaavat kiihottuvansa Kichizon kuristamisesta, minkä seurauksena mies lopulta kuolee, jolloin Sada leikkaa hänen sukuelimensä irti. Elokuvan viimeisessä otoksessa alaston Sada makaa silvotun rakastajansa vierellä. Miehen rintaan on kirjoitettu verellä: ”Sada ja Kichi, vain me kaksi ikuisesti.” Kertojaääni mainitsee, että Sada tulee kävelemään neljä päivää Kichin penis sisällään ennen kuin hänet – yhä ekstaattisen onnellisena – pidätetään.
Les Stroud
Stroud on kunnostautunut huuliharpun soittajana, ja onkin voittanut useita palkintoja sekä musiikillisista että televisiouraan liittyvistä asioista.
Mongoliangerbiili
Alkuperä, elinympäristö ja elintavat luonnossa
Mongoliangerbiileitä elää hiekka- ja saviaavikoilla, pensaikoissa, aroilla ja vuoriston laaksoissa. Ne kaivavat maahan koloja lähelle kasveja, joiden juuret estävät koloa romahtamasta. Kolot ovat tyypillisesti puolisen metriä syviä ja noin 4 cm leveitä. Samaan luolaan on useita eri sisäänkäyntejä. Niissä ne elävät perhekunnittain ja lepäävät vuorokauden kuumimmat ja kylmimmät hetket. Jos gerbiili havaitsee vaaran uhkaavan, se alkaa rummuttaa takajaloillaan maata varoittaakseen muita vaarasta.
Aistien valtakunta
Ohjaajan tavoitteet
Yle Teeman vuonna 2016 esittämä dokumentti Olipa kerran... Aistien valtakunta (alkuperäinen nimi ranskaksi Il etait une fois - L'empire des sens) toteaa, että Nagisa Ōshima lopetti elokuvien teon vuonna 1972 osittain siksi, että oli väsynyt taistelemaan auktoriteetteja vastaan. Ōshima oli politisoitunut 1960-luvulta alkaen, hän osallistui muun muassa opiskelijamielenosoituksiin ja vastusti Yhdysvaltojen ja Japanin välisen turvallisuussopimuksen uusimista. Hän turhautui kun ei tullut kuulluksi ja oli jatkuvasti vaikeuksissa vallanpitäjien kanssa. Hänellä oli kuitenkin tv-ohjelma, jossa hän keskusteli naisten kanssa, jotka kertoivat hänelle asioistaan ja ongelmistaan ja Ōshima pyrki neuvomaan heitä. Kun Anatole Dauman sai houkuteltua Ōshiman Ranskaan ja tekemään vielä yhden elokuvan, ei Dauman asettanut Ōshimalle mitään rajoituksia elokuvan aiheesta tai tyylistä. Myöhemmin hän asetti yhden ehdon: Ōshiman tulisi tehdä genre-elokuva. Ōshima joutui pohtimaan mikä voisi olla genre ja päätyi lopulta pornografiaan, sillä hänellä ”täytyy olla haasteita”.
Mongoliangerbiili
Alkuperä, elinympäristö ja elintavat luonnossa
Mongoliangerbiili saa poikasia kerrallaan 5–8 kappaletta, joskus jopa kymmenen, ja gerbiiliemon kantoaika on 24-30 vuorokautta. Poikaset ovat syntyessään karvattomia ja sokeita.
Muinaisjäännös
thumb|[[Stonehengen kivikehä Englannissa lienee yksi tunnetuimmista muinaisjäännöksistä.]] thumb|Uhrikivi
Mongoliangerbiili
Alkuperä, elinympäristö ja elintavat luonnossa
Luonnossa mongoliangerbiilit syövät pääasiassa marunalajeja (Artemisia sieversiana ja A. commutata). Niiden ravintoon kuuluu myös meriotakilokin sukulaislaji (Salsola collina), viherpantaheinä (Setaria viridis) ja rantavehnän sukulaislaji (Leymus chinensis) Viljelysmaiden lähellä elävät gerbiilit syövät ja varastoivat hirssiä ja tattaria: kesällä niiden lehtiä, talvella siemeniä. Gerbiilit pitävät luonnossa turkkinsa kunnossa hiekkakylvyin, jotka puhdistavat loiset pois turkista.
Aistien valtakunta
Ohjaajan tavoitteet
Ōshima halusi kuitenkin luoda taide-elokuvan, joka toisi vastapainoa sekä Japanissa silloin vallalla olleelle seksuaaliselle estyneisyydelle että niin kutsutuille Pink film -elokuville. Japanilaiset sensuurisäännöt kielsivät sukupuolielinten ja häpykarvoituksen esittämisen. Juuri muita rajoituksia ei sitten ollutkaan. Pink film -elokuvat (myös nimellä ”eroduction” sanoista erotic production) olivat tyypillisesti väkivaltaisia, nöyryyttivät ja alistivat naisia ja pitivät heitä vain objekteina. Omaan elokuvaansa Ōshima halusi tuoda naisnäkökulmaa. Sada Aben esittäjän tuli olla sellainen, johon nainen voisi samaistua, josta nainen voisi pitää. Hän halusi esittää naisen nautinnon sallittuna, kuten se oli ollut menneinä vuosikymmeninä ja vielä 1930-luvulla. Hän halusi myös korostaa rakkauden teemaa. Rakkaus voittaa kaiken ja nautinto voi olla verrattavissa pyhään kokemukseen, jossa ei ole mitään hävettävää tai paheksuttavaa. Ōshima valitsi Sada Aben ja Kichizo Ishidan rakkaustarinan aiheekseen, koska tapaus oli kuohuttanut koko Japania ja oli kaikille tuttu. Hänen mielestään Sada Abe oli esitetty aiemmin miesten uhrina, ja nyt hän halusi tuoda esiin toisen näkökulman. Vaikka Sada Abe on ensin palvelija, jota isäntä kähmii, Sadan ja Kichizo suhteen syvetessä Sadasta tulee tasa-arvoinen henkilöhahmo, joka tekee päätökset itse, ja on se joka pitää ohjaksia käsissään. Samalla hän kuvaa Sada Aben pakkomiellettä omistaa mies kokonaan. Mies on halukas kuolemaan ikuisen rakkauden tähden.
Mongoliangerbiili
Alkuperä, elinympäristö ja elintavat luonnossa
thumb|250px|Musta gerbiili
Muinaisjäännös
Suomessa kiinteitä muinaisjäännöksiä ovat Muinaismuistolaissa (295/1963) määritellyt kohteet. Näitä ovat muun muassa maa- ja kivikummut, erilaiset kivirakennelmat ja kiveykset, vanhat haudat ja kalmistot, kalliomaalaukset ja -piirrokset. Lisäksi huomattavat rakennukset ja niiden jäännökset luetaan kiinteisiin muinaisjäännöksiin. Myös muut kuin ihmisen muovaamat luonnonesineet ovat lain piirissä, jos niihin liittyy tapoja, tarinoita tai historiallisia muistoja.
Aistien valtakunta
Ohjaajan tavoitteet
Ōshima oli ollut jo pitkään vallanpitäjiä vastaan. Tätä elokuvassa ilmentää sodanvastaisuus. Sada Aben ja Kichizo Ishidan tarina sijoittuu 1930-luvun Japaniin, suunnilleen samaan aikaan kun valta siirtyi vähäksi aikaa armeijalle vallankaappauksessa. Elokuvassa on vain harvoja ulkokohtauksia, ja yhdessä näistä armeijan pataljoona marssii kadulla. Samaan aikaan Kichizo kävelee kadulla yksin päinvastaiseen suuntaan kiinnittämättä mitään huomiota sotilaisiin. Hän on ilmeetön, kuin mikään ei häntä koskettaisi. Samalla tämä kuvaa Sadan ja Kichizon pakkomielteistä ja intohimoista suhdetta, he elävät ainoastaan toisilleen.
Elokuvan seksikohtaukset
Elokuvaan ei ollut helppo saada esiintyjiä aitojen rakastelukohtauksien ja peittelemättömän seksin vuoksi - elokuvassa on muun muassa fellaatiokohtaus. Ōshima palkkasi avukseen aikuisviihde-elokuviin erikoistuneen miehen, josta tuli elokuvan tuotantopäällikkö. Etenkin naispääosan esittäjän löytäminen oli vaikeaa. Ōshiman vaimo Akiko Koyama yritti auttaa tässä ja tarjoutui jopa itse esittämään roolin, jos näyttelijää ei muuten löydy. Näyttelijän valinta miespääosaankaan ei ollut helppoa, sillä esiintyjän piti voida saada erektio filmikameroiden pyöriessä. Moni ehdokas vakuutti että se kyllä sujuu, mutta ei siltikään onnistunut koekuvauksissa, joten heitä ei voitu valita. Tatsuya Fuji oli jo tunnettu elokuvatähti, eikä hän suostunut heti. Hän joutui miettimään miten se vaikuttaisi hänen uraansa. ”Eikä kanttini kestänyt,” hän sanoi haastattelussa. Lopulta hän kuitenkin suostui. Eiko Matsuda taas oli esiintynyt Shuji Terayama -teatteriseurueessa ja työskennellyt USA:ssa mallina, eikä ollut kovinkaan tunnettu.
Kuvaukset tehtiin Japanissa, mutta hyvin salassa, ettei filmiryhmä olisi saanut syytteitä. Tunnelma kuvauspaikalla oli ”kireä ja jännittynyt”. Kuvauksissa oli mukana vain kuvausryhmä. Kun Matsuda ja Fuji esiintyivät seksikohtauksissa, he saivat olla pimeydessä kunnes olivat valmiita, ja Ōshima sai luvan sytyttää valot. Silloin paikalla olivat vain ohjaaja, tuottaja ja kuvaaja pääesiintyjien lisäksi. Elokuvassa on myös Kichizon ja tämän vaimon välistä, aidosti tapahtuvaa seksiä. Useimmat seksikohtaukset on joko kuvattu ikkunan kautta tai niissä on läsnä sivullisia todistajia, mikä korostaa katsojan asemaa ulkopuolisena tarkkailijana.
Vaikutus pääosan esittäjiin
Elokuvan valmistumisen jälkeen tehdyssä haastattelussa Eiko Matsuda selittää motiiviaan suostua elokuvarooliin. Hän miettii hetken vakavana ja sanoo, että hän otti roolin vastaan, koska hänellä oli komplekseja ja hän tunsi alemmuutta. Niistä eroon pääseminen oli hänelle tärkeää. Olipa kerran... Aistien valtakunta -dokumenttiin tehdyssä haastattelussa Tatsuya Fuji taas toteaa, että hänestä tuli elokuvan johdosta näyttelijänä vahvempi. Elokuvan jälkeen kesti kuitenkin kaksi vuotta, ennen kuin Fuji sai jälleen elokuva-alan töitä, mutta hän jatkoi silti elokuvauraansa. Vaikka Eiko Matsudaan suhtauduttiin ulkomailla hyvin, oli hänen kohtalonsa Japanissa surkea. Häntä paheksuttiin, haukuttiin kadulla huoraksi ja hänen väitettiin olevan prostituoitu. Kohtelu oli niin ikävää, että Matsudan oli lopulta lähdettävä Japanista. Hän muutti muusikkomiehensä kanssa Ranskaan, jossa hänellä oli tuttuja. Tuttavan mukaan Matsuda esiintyi joissakin elokuvissa, mutta kun hän sai aivokasvaimen, hänen isänsä vaati häntä palaamaan Japaniin hoidettavaksi. Matsuda eli sen jälkeen täyttä hiljaiseloa ja kuoli vuonna 2011.
Vastaanotto
Aistien valtakunta joutui kotimaassaan sensuurin kohteeksi ja johti lukuisiin huomiota herättäneisiin oikeuskanteisiin. Ulkomailla elokuva sai huomattavasti myönteisemmän vastaanoton ja vakiinnutti Ōshiman kansainvälisen maineen yhtenä merkittävimmistä japanilaisohjaajista.
Internetsivusto Rotten Tomatoesin mukaan arvostelijoista 85% on antanut Aistien valtakunnalle myönteisen arvosanan. Sivuston mukaan ”provokatiivinen psykoseksuaalinen tarina” rikkoo seksuaalisia tabuja pelottomasti.
Jonathan Crow’n mukaan Ōshima tutkii elokuvassaan pornografialle ja elokuvataiteelle yleisemminkin ominaista asetelmaa, jossa katsoja on tirkistelijän roolissa. Toisaalta elokuva kääntää heteroseksuaalisen pornografian odotukset ympäri esittäessään naisen aktiivisena toimijana, joka hallitsee alistumisesta nauttivaa rakastajaansa. Samalla Ōshima kyseenalaistaa myös muita sosiaalisia konventioita. Sadan ja Kichizon suhde rikkoo palvelijan ja isännän välisen hierarkian, ja elokuvan loppuun mennessä myös sukupuolten välinen ero on kadonnut: aiemmin elokuvassa naisten kimono yllään esiintynyt Kichizo on menettänyt peniksensä Sadalle. Crow’n mukaan Aistien valtakunta ”ei ole menettänyt vähääkään vallankumouksellisesta kyvystään innostaa, loukata, ahdistaa ja kiihottaa”. Hän antaa sille neljä ja puoli tähteä viidestä.
Helsingborgin kunta
thumb|right|260px|Helsingborgin alueella sijainneet entiset pitäjät.
Helsingborgin kunta on Skånen läänissä sijaitseva Ruotsin kunta. Maakuntajaossa se kuuluu Skåneen. Kunnan keskustaajama on Helsingborg.
Kunnan maapinta-ala on 343,89 neliökilometriä (1.1.2016) ja asukasluku 149 280 henkeä (31.12.2020).
Ennen vuoden 1997 lääniuudistusta kunta kuului Malmöhusin lääniin. Luonnonmaantieteellisesti ilmaistuna kunta sijaitsee Juutinrauman itärannalla vastapäätä Tanskaan kuuluvaa Helsingøriä.
Vuonna 2007 kunnassa oli 228,05 km² peltoa, joten saman ajankohdan maapinta-alaan vertaamalla saadaan peltojen osuudeksi 65,9 prosenttia kunnan maapinta-alasta.
Kuntajaon kehitys
Uusien kunnallislakien astuessa voimaan vuonna 1863 nykyisen kunnan alueella sijaitsi Helsingborgin kaupunki ja 15 pitäjää, joista tehtiin maalaiskuntia.
Muinaisjäännös
Irtaimia muinaisesineitä ovat Suomessa artefaktit kuten vanhat maasta löydetyt korut, työkalut ja käyttöesineet, joiden omistajia ei tunneta ja jotka ovat arvioitavissa yli sadan vuoden ikäisiksi. Irtaimiin muinaisjäännöksiin lasketaan yleensä kuuluvaksi myös muinaisten yhteisöjen tuottamat jätteet sekä ekofaktit eli ihmistoimintaan liittyvät jäänteet, jotka eivät ole ihmisten valmistamia, mutta joilla kuitenkin on tutkimuksellista arvoa yhteisön toimintaa tutkittaessa, esimerkiksi kotieläinten luut.
Muinaisjäännösten suojelu
Muinaisjäännökset ovat arvokkaita muistoja Suomen aikaisemmasta asutuksesta ja historiasta. Niitä tulee suojella myös siksi, että niillä on usein opetuksellista ja tutkimuksellista arvoa, mutta yhtä lailla kiinteät muinaisjäännökset voivat olla tärkeitä matkailukohteina, osana maisemaa, symboleina tai jopa esteettisinä kohteina.
Helsingborgin kunta
Kuntajaon kehitys
Vuoden 1952 kuntauudistuksessa alueelle muodostettiin seuraavat "suurkunnat"
Helsingborgin kaupunkiin tämä uudistus ei vaikuttanut. Kaupunki ja edellä mainitut neljä "suurkuntaa" yhdistettiin vuonna 1971 nykyiseksi Helsingborgin kunnaksi.
Muinaisjäännös
Muinaisjäännösten suojelu
Kiinteiden muinaisjäännösten valvonnasta ja hoidosta vastaa Suomessa Museovirasto. Irtaimia muinaisesineitä säilytetään konservoinnin jälkeen eri museoissa.
Menettely irtaimen muinaisjäännöksen löytyessä
Museovirasto on luetellut verkkosivuillaan kuusi kohtaa, joita tulee noudattaa löytäessään irtaimen muinaisjäännöksen.
Helsingborgin kunta
Väestönkehitys
Kunnan väestö taustan mukaan on esitetty seuraavassa taulukossa.
Vuoden 2018 lopun tietojen mukaan kunnassa asui 723 Suomessa syntynyttä, mikä vastasi 0,5 prosenttia kunnan väestöstä. Vuonna 2018 kunnan suurin ulkomailla syntyneiden ryhmä oli Syyriassa syntyneet, joita oli 4 177, mikä vastasi 2,9 prosenttia kunnan väestöstä.
Vielä vanhempien vuoden 1984 lopun tietojen mukaan 9,4 prosenttia kunnan asukkaista oli ulkomailla syntyneitä. Tuolloin kunnassa asui 913 Suomessa syntynyttä, mikä vastasi 0,9 prosenttia kunnan väestöstä.
Vuoden 2010 tietojen mukaan 20 vuotta täyttäneiden kuntalaisten mediaaninettotulot olivat 186 570 kruunua. Vuodelta 2007 olevan tiedon mukaan kuntalaisten nettovarallisuuden mediaani oli 49 000 kruunua.
Vuoden 2011 lopussa kunnan väestö jakautui eri ikäryhmiin seuraavasti:
Mongoliangerbiili
Gerbiili lemmikkinä
Gerbiili on laumaeläin, joten lemmikkigerbiileitä pitäisi yleensä hankkia vähintään kaksi. Samaa sukupuolta olevat gerbiilit tulevat toimeen keskenään. Yleinen tapa on hankkia samasta poikueesta kaksi veljestä tai siskosta mutta myös toisilleen tuntemattomat gerbiilit voidaan yhdistää verkon avulla totuttamalla.
Helsingborgin kunta
Taajamat
Kunnassa on 16 taajamaa, joiden osuus kunnan väestöstä vuoden 2010 lopussa oli 95,6 prosenttia. Taajamien ulkopuolella asui tuolloin 5 668 asukasta. Seuraavassa on lueteltu kunnan alueella sijaitsevat taajamat väkilukuineen:
Kunnan keskustaajama on lihavoitu. Asteriskilla (*) merkityt taajamat kuuluvat tähän kuntaan vain osittain, ja edellä on merkitty kunkin taajaman tähän kuntaan kuuluvan osan väestö. Koko Rydebäckin taajamassa on 5 141 asukasta, ja se kuuluu osin myös Landskronan kuntaan. Koko Vikenin taajamassa on 4 227 asukasta, ja se kuuluu lähes kokonaan Höganäsin kuntaan.
Entiset taajamat
Ruotsissa on tilastoitu taajamaväestö aikaisemmin myös vuosina 1960, 1965, 1970, 1975, 1980, 1990, 1995, 2000 ja 2005. Jonakin tai joinakin näistä vuosista kunnassa on ollut myös seuraavan luettelon mukaiset taajamat, jotka eivät enää ole taajamia:
Pientaajamat
Yli 200 asukkaan taajamien lisäksi kunnassa on vuoden 2010 tietojen perusteella myös seuraavat 50–199 asukkaan pientaajamat:
Asteriski (*) tarkoittaa, että pientaajama kuuluu osittain toiseenkin kuntaan. Kvistofta kuuluu osin myös Landskronan kuntaan.
Mongoliangerbiili
Gerbiili lemmikkinä
Gerbiili tarvitsee asumuksekseen lasisen terraarion. Muovista duna a ei suositella, sillä gerbiili pystyy jyrsimään itsensä siitä läpi. Minimimitat gerbiilin asumukselle ovat 30x30x30 cm. Suositeltavat mitat kahdelle gerbiilille olisivat vähintään 70x40x40. Mitä enemmän gerbiileitä on, sitä enemmän ne tarvitsevat tilaa. Häkki ei yleensä ole sovelias asumus gerbiilille, sillä gerbiilin tylsistyessä se alkaa jyrsiä häkin kaltereita ja gerbiili saattaa saada nokkataudin.
Helsingborgin kunta
Entiset pientaajamat
Ruotsissa on tehty tilastoja pientaajamista aikaisemmin myös vuosina 1990, 1995, 2000 ja 2005. Seuraavat paikkakunnat ovat olleet pientaajamia jonakin tai joinakin vuosina vuosien 1995, 2000 ja 2005 aikana, mutta ne eivät olleet pientaajamia vuonna 2010:
Mongoliangerbiili
Gerbiili lemmikkinä
Terraarioon gerbiilit tarvitsevat paljon purua, suositeltava purun korkeus on 15-30 cm, riippuen terraarion korkeudesta. Juomapullo on gerbiileille välttämätön, siihen pitäisi vaihtaa raikas vesi joka päivä. Gerbiili tarvitsee myös hyvälaatuista ruokaa. Lemmikkigerbiileille syötetään tavallisesti jyväsekoitusta tai pellettiä höystettynä erilaisilla vihanneksilla ja kasviksilla. Ruokaa voi ripotella purujen päälle niin gerbiili saa siitä hieman virikettä. Lisäksi terraariossa olisi hyvä olla paljon piiloja ja virikkeitä. Pahviputket ja -paketit ovat hyviä piiloja gerbiileille, tosin niistä on iloa vain hetken, kunnes pahvi on jo silppuna. Mitään muovia sisältävää ei ole hyvä laittaa gerbiilin häkkiin, sillä se pystyy jyrsimään muovia ja saa pahimmillaan nielemästään muovista suolitukoksen.
Värimuodot
Mongoliangerbiilin perusväri on hiekantapainen agouti. Lemmikkigerbiileillä esiintyy myös useita erilaisia värimuunnoksia. Värit on selostettu täysikasvuisen väri-ihanteina ja niiden nimien suomennokset ovat vapaita käännöksiä. Ne eivät ole väritysten virallisia nimiä.