cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Fiat 1300 ja 1500
Vuoden 1961 lopussa esiteltiin myös farmariversio, joka oli teknisesti hyvin yhteneväinen sedan-version kanssa. Mallista valmistettiin myös avoautoversiota.
Vuonna 1962 esiteltiin 1500 Taxi, joka oli Fiat 1500:n moottorilla varustettu Fiat 1800. Tämä tuotti myyntiin myös tavallisille ostajille suunnatun version Fiat 1500L, joka vastasi Taxi-versiota, paitsi että Taxi-versiossa oli matalampi viritysaste (60 hv).
Fiat 1500 sai valikoimiinsa uudistetun 1500C-mallin, jossa oli tehokkaampi moottori (75 hv), pidempi akseliväli, tehokkaammat jarrut ja muita pienempiä muutoksia. Sama moottori tuli myös Fiat 1500L -malliin. 1300-malli säilyi ennallaan.
Hopes and Fears
Hopes And Fears on brittiyhtye Keanen esikoisalbumi, joka julkaisuvuonnaan 2004 nousi parhaiten myydyksi albumiksi Britanniassa, ja on sen jälkeen myynyt kahdeksankertaista platinaa. Helmikuussa 2005 albumi palasi listaykköseksi saatuaan Brit Awardsissa palkinnon parhaasta albumista. Viidellä ja puolella miljoonalla myydyllä kappaleella Hopes And Fears on toistaiseksi vuosituhannen 16. myydyin albumi Britanniassa.
Britannian versio
Britannian versiossa levyn kansi on vihreä.
Kansainvälinen/Yhdysvaltojen versio
Kansainvälisessä versiossa levyn kansi on punaruskea ja Yhdysvaltojen valkoinen.
Magné (Deux-Sèvres)
Magné on Ranskan kunta Deux-Sèvresin departementissa Uuden-Akvitanian hallintoalueella. Se sijaitsee departementin eteläosassa Niortin länsipuolella. Kunnan pinta-ala on 14,8 neliökilometriä ja siellä on arviolta 2 656 asukasta (vuonna 2016).
Magné kuuluu Niortin kaupungin ympärille muodostuneeseen 45 kunnan taajamakuntaan Communauté d'agglomération du Niortais.
Umaru Yar’Adua
Umaru Musa Yar’Adua (9. heinäkuuta 1951 Katsina, Katsina, Brittiläinen Nigeria – 5. toukokuuta 2010 Abuja, Nigeria) oli Nigerian neljännen tasavallan toinen presidentti vuosina 2007–2010. Hän toimi ennen presidenttiyttään Katsinan osavaltion kuvernöörinä Pohjois-Nigeriassa 29. toukokuuta 1999 – 28. toukokuuta 2007. Hän oli valtaa pitävän PDP-puolueen jäsen. PDP-puolueen puheenjohtaja ja edellinen presidentti Olusegun Obasanjo oli henkilökohtaisesti valinnut Umaru Yar’Aduan seuraajakseen. Tämä oli myös Obasanjon varapresidentin nuorempi veli.
Joulukuun 2009 alussa Yar’Aduan ilmoitettiin olevan sydänpussin tulehduksen takia hyvin heikossa tilassa. Häntä hoidettiin Jeddassa Saudi-Arabiassa. Helmikuussa 2010 varapresidentti Goodluck Jonathan otti presidentin viran hoidettavakseen, kun Nigerian parlamentti oli kannattanut Jonathanin valitsemista virkaa tekeväksi presidentiksi.
5. toukokuuta 2010 uutisoitiin Yar’Aduan kuolleen.
Sui Jianshuang
Sui Jianshuang (s. 1. helmikuuta 1989 Shenyang) on kiinalainen rytminen voimistelija ja olympiamitalisti. Hän voimisteli Pekingin olympialaisissa 2008 maansa hopeaa voittaneessa joukkueessa, joka hävisi 0,225 pisteellä kilpailun voittaneelle Venäjälle.
Filmfare Awards South
Filmfare Awards South on yksi Etelä-Intian merkittävimpiä elokuvapalkintoja, jonka The Times Group jakaa vuosittain edellisen vuoden menestyneimmille kannadan-, tamilin-, telugun- ja malajalaminkielisille elokuville ja niiden tekijöille. Ensimmäisen kerran palkintoja jaettiin Chennaissa vuonna 1954. Alun perin vain tamilin- ja telugunkieliset elokuvat olivat Filmfare Awards South -palkinnon piirissä, mutta vuonna 1966 lisättiin palkintokategoriat malajalaminkielisille ja 1969 kannadankielisille elokuville.
Palkintokategoriat
Jokaisella neljällä osallistujakielellä on oma sarjansa, jonka sisällä ehdokaselokuvat kilpailevat seuraavista palkinnoista:
Lisäksi valitaan teknisiä ja erikoispalkintoja:
Ennätyksiä
Vuonna 2005 tamilinkielinen psykologinen trilleri Anniyan sekä telugunkielinen Nuvvostanante Nenoddantana kumpikin voittivat kahdeksan palkintoa, mikä on suurin määrä yhden elokuvan voittamia Filmfare Awards South -palkintoja.
Tekijöistä eniten palkintoja on kerännyt näyttelijä Kamal Haasan, jolla on seitsemäntoista voittoa kahdestakymmenestäkolmesta ehdokkuudesta.
Peräkkäisiä voittoja on eniten, yhdeksän kappaletta, säveltäjä A. R. Rahmanilla, joka voitti palkinnon vuosina 1992–2000. Yhteensä Rahmanilla on palkintoja neljätoista.
Öllegård Wellton
Ingeborg Viola Öllegård Wellton-Hell (o.s. Wellton, 18. huhtikuuta 1932 Tukholma – 26. kesäkuuta 1991 Tukholma) oli ruotsalainen näyttelijä. Hän oli naimisissa näyttelijä Erik Hellin kanssa vuodesta 1960 tämän kuolemaan vuonna 1973. Hän opiskeli Dramatenin oppilaskoulussa vuosina 1950–1953 ja oli kiinnitettynä Kuninkaalliseen draamateatteriin vuoteen 1956 saakka. Vuoden 1956 jälkeen hän oli kiinnitettynä moniin teattereihin. Hänen tunnetaan hyvin Tommin ja Annikan äidin roolista Peppi Pitkätossu -elokuvissa ja -televisiosarjassa.
Fredrik Ohlsson
Carl Fredrik Walter Ola Ohlsson (s. 12. kesäkuuta 1931 Ulricehamn) on ruotsalainen näyttelijä. Hän on tehnyt pitkän uran televisiossa, elokuvissa ja teatterissa. Suomessa hänet tunnetaan ainakin Tommin ja Annikan isän roolista Peppi Pitkätossu -elokuvissa ja televisiosarjassa.
Oksylos
Oksylos nai Pierian, ja sai hänen kanssaan kaksi poikaa: Aitoloksen ja Laiaan. Aitolos kuoli ennen vanhempiaan, ja Laias seurasi isäänsä Eliin hallitsijana.
Aleksei Gubarev
Aleksei Aleksandrovitš Gubarev (, 29. maaliskuuta 1931 Gvardeitsi – 21. helmikuuta 2015 ) oli neuvostoliittolainen kosmonautti.
Gubarev valmistui sotilaslentäjäksi vuonna 1952 Neuvostoliiton laivaston lentokoulusta palvellen Neuvostoliiton ilmavoimissa.
Gubarev oli niitä kosmonautteja, jotka koulittiin miehitettyä kuulentoa varten. Hän lensi vain kaksi kertaa avaruuteen: ensin Sojuz 17 ja vuonna 1976 Sojuz 28 -lento oli osa Interkosmos-ohjelmaa. Hän vietti avaruudessa 37 vuorokautta. Hänen avaruuslentouransa päättyi vuonna 1981, jonka jälkeen hän toimi Tähtikaupungissa hallinnollisessa virassa. Gubarev kirjoitti vuonna 1982 kirjan, jonka englanninkielinen nimi on The Attraction of Weightlessness.
Joan Fontaine
pienoiskuva|Joan Fontaine elokuvassa [[Vaarallisia valheita (1941)]] pienoiskuva|Joan Fontaine elokuvan [[Naiset (vuoden 1939 elokuva)|Naiset (1939) trailerissa.]] Joan de Beauvoir de Havilland, taiteilijanimeltään Joan Fontaine, oli brittiläis-yhdysvaltalainen Oscar-palkittu näyttelijä. Hänen uransa kulta-aikaa oli 1940-luku, jolloin hän nousi tunnetuksi melodramaattisissa rooleissa Alfred Hitchcockin tuotannoissa Rebekka (1940) ja Vaarallisia valheita (1941). Jälkimmäisestä hän voitti parhaan naispääosan Oscarin.
Lapsuus ja nuoruus
Joan Fontaine oli brittiläisten vanhempien kahdesta tyttärestä nuorempi. Hänen isänsä oli asianajaja Walter de Havilland ja äiti näyttelijä Lilian Fontaine (o.s. Ruse). He olivat avioituneet vuonna 1914. Joanin sisar oli häntä 15 kuukautta vanhempi Olivia de Havilland (1916–2020), joka oli myös tunnettu näyttelijä. Siskosten isä toimi englannin kielen professorina Tokion keisarillisessa yliopistossa. Äiti puolestaan oli opiskellut Lontoon Royal Academy of Dramatic Art -teatterikoulussa ennen avioliittoaan. Joanin ollessa kaksivuotias hänen vanhempansa erosivat. Lilian päätti palata Englantiin lastensa kanssa, saatuaan tietää miehensä pettäneen häntä. Joanin sairastumisen vuoksi matka päättyi Kaliforniaan, jossa perhe asettui Saratogan kylään noin 80 kilometrin päähän San Franciscosta.
Ura
Fontaine aloitti näyttelijänuran samoihin aikoihin sisarensa kanssa vuonna 1935, mutta sai aluksi vain pieniä rooleja. Joan de Havilland esiintyi debyyttielokuvansa Ei naisia enää! alkuteksteissä nimellä Joan Burfield, jottei häntä verrattaisi siskoonsa, jolla oli sopimus Warner Bros.-studion kanssa. Fontainen elokuvaura takkuili koko 1930-luvun jälkipuoliskon, joten hän työskenteli ohessa paikallisissa teatteriproduktioissa. Näyttämödebyytissään Kind Lady hän käytti lavanimeä Joan St. John. Hän otti pian käyttöön isäpuolensa sukunimen ja esiintyi nimellä Joan Fontaine ensimmäisen kerran näytelmässä Call It a Day. Vuonna 1936 Fontaine pääsi RKO Picturesin palkkalistoille. Hän teki pienehkön roolin muun muassa menestyselokuvassa Gunga Din (1939) ja sai enemmän näkyvyyttä saman vuoden Naiset-elokuvassa.
Magne
Magne voi viitata ainakin seuraaviin asioihin:
Joan Fontaine
Ura
Fontainesta tuli tähti vuonna 1940, kun Alfred Hitchcock roolitti hänet naispääosaan elokuvaansa Rebekka, josta Fontaine oli Oscar-ehdokkaana. Hitchcock oli ilmeisen tyytyväinen Fontainen suoritukseen, ja tämä näytteli hänen ohjauksessaan toisen kerran elokuvassa Vaarallisia valheita (1941). Fontaine voitti roolistaan parhaan naispääosan Oscarin. Myös hänen sisarensa Olivia de Havilland oli ollut ehdokkaana roolistaan elokuvassa Yö on liian lyhyt. Palkinto nosti Fontainen uran nousuun, ja sisarusten välinen kilpailu toi tiettävästi yhä enemmän pahaa verta heidän välilleen. Fontaine sai toisen Oscar-ehdokkuutensa vuoden 1943 elokuvasta Varhaiskypsää rakkautta ja näytteli pääosan elokuvassa Kotiopettajattaren romaani (1944).
1940-luvun jälkipuoliskolla Fontaine näytteli juonittelevaa murhaajaa elokuvassa Tie pimeään (1947) sekä muusikkoon salaa rakastunutta naista klassikossa Kirje tuntemattomalta naiselta (1948).
1950-luvun alussa Fontaine esitti sosiaalista kiipijää elokuvassa Syntynyt pahaksi ja näytteli Elizabeth Taylorin kanssa epookkielokuvassa Ivanhoe. Hänen filmiuransa alkoi kuitenkin hiipua. Tällöin Fontaine jatkoi teatteriuraansa menestyksellä; hän sai loistavat arvostelut Broadway-näytelmästä Teetä ja sympatiaa (1954), jossa hänen vastanäyttelijänsä oli Anthony Perkins. Fontaine jatkoi uraansa 1960-luvulla teatteriproduktioissa kuten Leijona talvella. Samaan aikaan hän näytteli televisiossa. Vuonna 1978 häneltä ilmestyi omaelämäkerta No Bed of Roses.
Yksityiselämä
Joan Fontaine oli naimisissa neljä kertaa:
Fontainen ainoa biologinen tytär, Deborah Leslie, syntyi vuonna 1948 avioliitosta William Dozierin kanssa. Lisäksi hänellä oli Perusta adoptoitu tytär Martita, joka karkasi kotoa vuonna 1963.
Siskosten välit tulehtuivat vuonna 1946, kun Fontaine puhui toimittajalle negatiiviseen sävyyn de Havillandin puolisosta, Marcus Goodrichistä. Tapauksen jälkeen siskokset eivät puhuneet toisilleen viiteen vuoteen. De Havillandin avioeron jälkeen 1950-luvulla he alkoivat pitää jälleen yhteyttä, ja viettivät perheineen yhteisen joulun vuonna 1961. Fontainen sanojen mukaan lopullinen välirikko tuli Lilian-äidin muistotilaisuudessa 1975. Hän väitti, ettei de Havilland ollut ilmoittanut hänelle heidän äitinsä kuolemasta tai kutsunut häntä muistotilaisuuteen. Todellisuudessa de Havilland oli lähettänyt sisarelleen sähkeen, mutta se tavoitti Fontainen vasta kaksi viikkoa myöhemmin.
Joan Fontainella on tähti Hollywood Walk of Famella, osoitteessa 1645 Vine Street.
Himalajanpunavarpunen
Himalajanpunavarpunen (Carpodacus rodochroa) on peippojen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys
Himalajanpunavarpusta tavataan Bhutanissa, Kiinassa, Intiassa, Nepalissa ja Pakistanissa. Lajia on kuvattu yleiseksi tai paikallisesti yleiseksi, ja sen kannankehitys on vakaa. Se on luokiteltu elinvoimaiseksi.
Vladimir Majakovski
Vladimir Vladimirovitš Majakovski ; 19. heinäkuuta (J: 7. heinäkuuta) 1893 Baghdati, Georgia, Venäjän keisarikunta – 14. huhtikuuta 1930 Moskova, Neuvostoliitto) oli venäläinen ja neuvostoliittolainen runoilija sekä futurismin runouden merkkihenkilö.
Majakovski oli tulisieluinen vallankumousrunoilija, taidemaalari, graafikko ja kuvittaja, joka nousi bolševikkien valtaannousun symboliksi. Myös maailmanlyriikassa hän on huomattava nimi poliittisen ja kantaa ottavan runouden saralla. Majakovskin tunnetuimpia teoksia on runoelma Pilvi housuissa. Hänen teoksiaan on suomentanut Arvo Turtiainen.
Nuoruus
Majakovski tempautui nuoruudessaan mukaan kumoukselliseen liikkeeseen, jolla oli vahva kannatus hänen kotikaupungissaan Bahgdatissa Georgiassa. Vuonna 1906 hän muutti Moskovaan, jossa hänestä tuli taideakatemian oppilas. Vuonna 1908 hän liittyi sosiaalidemokraattiseen puolueeseen. Kumouksellisen toiminnan takia hänet vangittiin kolme kertaa ja hän oli eristyssellissä yhteensä 11 kuukautta. Tuon ajan hän käytti marxilaisuuden opiskeluun ja venäläisen kirjallisuuden lukemiseen.
Vapauduttaan hän tutustui runoilija David Burljukiniin, joka johdatti hänet futuristiseen aatteeseen. He muodostivat aluksi niin sanottuun kubofuturistisen ryhmään. He halusivat murskata porvarillisen taiteen vakinntuneet normit ja vihasivat muutoinkin porvaristoa. Silti vain Majakovski oli selvästi sosialismin kannattaja.
Varhaisessa runoudessaan Majakovskilla on selvä futurismin leima. Niissä on niin paljon sanallisia kuvakasaumia, että sanoman ydintä on vaikea löytää.
Mukana vallankumouksessa
Vuosina 1915–1919 Majakovski asui Pietarissa ja eli täysin rinnoin mukana lokakuun vallankumouksessa. Hänestä tuli kumouksen johtava runoilija, “kumouksen rumpu” ja tapahtuma oli hänelle hyvin henkilökohtainen. Hän kirjasi sen tunnelmia moniin teoksiinsa, kuten näytelmään Mysterio Buffo (1918). Sen jälkeen Majakovski muun muassa tekstitti propagandasarjakuvia ja toimi myös aktiivisesti kirjallisissa yhdistyksissä. Ennen kaikkea hän tuolloinkin oli vallankumouksen julistaja ja agitaattori. Näinäkin vuosina hän tuotti paljon runoutta.
Ulkomaanmatkat ja ristiriidat
Vuosina 1922–1929 Majakovski matkaili runsaasti ulkomailla. Neuvostovaltion kymmenvuotisjuhlaa vuonna 1927 hän julisti runoelmalla Hyvin! (Horosho, 1927), joka edelleen oli täynnä optimismia ja pikkuporvarillisuuden kritiikkiä. Useissa tämän ajan näytelmissään nämä näkemykset olivat kärjekkäimmillään. Kritiikin kärki kohdistui vallankumouksen virheisiin, omanvoitonpyyntiin, keikailuun ja hengettömään virkavaltaisuuteen. Näissä näytelmissä on selvä Nikolai Gogolin pernteen jatkumo.
Futuristinen taideryhmä hajosi vähitellen. Vielä vuonna 1928 Majakovski kokosi uuden ryhmän, mutta huonolla menestyksellä. Majakovski joutui 1920-luvun lopussa ristiriitoihin myös proletaarikirjailijoiden kanssa. Majakovskin särmikäs persoona oli liikaa monille muille. Sekä henkilökohtaisen elämän, että politiikan ristiriidat olivat ilmeisesti syynä Majakovskin itsemurhaan huhtikuussa 1930.
Tohtori Živagon kirjoittaja Boris Pasternak piti Majakovskia ainoana kirjailijaystävänään. Majakovski ei koskaan harkinnut kommunistipuolueeseen liittymistä, vaikka 1920-luvun alussa lukuisat muut taiteilija-älymystön ja vallankumoussukupolven edustajat näin tekivät. Majakovski teki itsemurhan vuonna 1930.
thumb|Yläkuvassa Vladimir Majakovski ja [[Lilja Brik vuonna 1918. Alakuvassa Neuvostoliitossa 1960-luvulla julkaistu virallisesti sensuroitu kuva.]]
Suomennetut teokset
Suomennoksia myös antologioissa 20 Neuvostoliiton runoilijaa ja Neuvostolyriikkaa 2.
Transistor Revolt
Transistor Revolt on yhdysvaltalaisen punkyhtye Rise Againstin vuonna 2000 julkaistu omakustanne-EP. Tuolloin myös yhtye tunnettiin Transistor Revolt -nimellä.
Albumin kaikki kappaleet julkaistiin myöhemmin uusina versiona yhtyeen ensimmäisellä albumilla The Unraveling vuonna 2001.
Atjekjoki
Atjekjoki (joskus myös Atjejoki, ) on Ruotsissa Norrbottenin läänissä Jällivaarassa Rånejoen vesistössä virtaava 13 kilometriä pitkä Rånejoen sivujoki.
Joen kulku
Joki saa alkunsa Atjekjauresta ja se laskee Rånejokeen 8 kilometrin päässä. Sen virtaamissuunta on pääosin kaakkoinen. Se virtaa puolet matkastaan järvialueella, josta se poistuu alitettuaan Nattavaarasta tulevan metsäautotien. Alkuosuus putoaa yli 30 metriä neljän kilometrin matkalla ja sitten se putoaa 20 metriä viimeisellä neljällä kilometrillä. Koko joen kaltevuus on lähes 7 metriä kilometrillä.
Valuma-alue
Atjekjoki kuuluu Rånejoen vesistöön (päävesistötunnus 7) ja on Rånejoen sivujoki. Sen valuma-alueen pinta-ala on noin 41 neliökilometriä (km²), joka on noin 1,0 % koko Rånejoen vesistön 4 207 km² pinta-alasta. Joki yhtyy Rånejokeen 6,5 kilometriä Nattavaarasta länsi-luoteeseen päin Syväsuannon kohdalle. Rånejoki laskee yli 120 kilometrin päässä Perämereen Råneån taajamassa Luulajassa.
Valuma-alueen piirteitä
Valuma-alueen maaperän yleisimmät maalajit ovat moreeni (39,1 %), turve (49,6 %), kalliomaa (1,3 %) ja jäätikköjokijäänteet (4,0 %). Alueen maankäyttöä esittävät maiden käyttöluokitukset, joiden mukaan alueella on metsämaita (52,8 %), soita ja kosteikkoja (40,7 %) ja joutomaita (0,5 %). Näiden lisäksi on 6,0 % vesistöjä.
Joki virtaa varsin soistuneella seudulla, jossa sen valuma-alueella esiintyy runsaasti lampia ja järviä. Alueen järvet muodostavat tiheän esiintymän, joka erottuu kartoissa muusta ympäristöstä selvästi. Valuma-alueen pääuoma muodostuu ala- ja keskijuoksulla Atjekjoesta, sitten Atjekjauresta, yläjuoksulla Vaarasenjoesta ja pienten järvien muodostamasta vesistöketjusta.
Sivu-uomia ja järviä
Alajuoksulla alin sivuoja yhtyy siihen kaksi kilometriä joensuusta. Se on Kivioja, jonka lähde on Ratnivuoman suoalue. Kilometrin verran yläjuoksulle päin yhtyy jokeen etelästä tuleva lyhyt puro. Puron valuma-alueeseen kuulu kaksi järveä Saarijärvi ja Rapakkojärvi. Saman tapainen sivupuro löytyy 1,7 kilometrin päässä Atjekrovan itäpuolelta. Se virtaa monien lampien ja järven kautta. Atjekjauren lounaispuolella kohoava Atkekvaara ja luoteispuolinen Pikkuvaara ovat valuma-alueen vedenjakajia. Atjekjaureen tulevat ojat alkavat luoteen suunnassa Vaarasenjänkän takana. Siellä virtaa Vaarasenjoki, johon yhtyvät monen järven laskupurot. Tällaisia järviä ovat Vaarasenjärvi, Salmijärvi ja Långsjön. Muita nimellä esiintyviä mutta laskujoettomia karttajärviä ovat vielä Saarijärvi, Kortetjärvi, Kirkasjärvi, Ahvenjärvi, Iso Haukijärvi ja Pieni Haukijärvi. Erikoisin järvi on Tavijärvi, jossa sijaitsee entinen kesäkalmisto. Myös Atjekjauren saaressa sijaitsee kesäkalmisto.
Luther-säätiö
Suomen Luther-säätiö on vuonna 1999 perustettu luterilainen järjestö, jonka pyrkimyksenä on rakentaa Suomen evankelis-luterilaisen kirkon sisälle jumalanpalvelusyhteisöjä, joissa voi liikkeen oman määrittelyn mukaan "saada evankeliumin hoitoa sanan saarnassa ja ehtoollisen sakramentissa sekä kokea Jumalan lasten perheyhteyttä". Säätiö tunnetaan voimakkaasta kirkon maallistumisen ja naispappeuden kritiikistään. Järjestö järjestää jumalanpalveluksia Suomen suurissa kaupungeissa niille, jotka eivät tunne kotiutuneensa hengellisesti omiin paikallisseurakuntiinsa. Opillisesti järjestö katsoo toimivansa Raamatun ja luterilaisten tunnustuskirjojen pohjalta. Järjestön toiminta keskittyy Suomen evankelisluterilaiseen lähetyshiippakuntaan.
Espoon hiippakunnan piispa Mikko Heikka on todennut blogissaan, että Luther-säätiön haluttomuus suostua kirkon järjestykseen tekee siitä skismaattisen. Sitä vastoin hän ei pidä Luther-säätiötä kerettiläisenä (harhaoppisena), koska Suomen evankelis-luterilaisessa kirkkossa naispappeuden torjuminen ei ole harhaoppi.
Suomen Luther-säätiö katsoo toimintansa pääpainon olevan yhteisöllisessä ja elävässä luterilaisessa jumalanpalveluselämässä, johon kuuluvat kiinteästi maallikkoaktiivisuus ja oikein toimitetut sana ja sakramentit. Tämän lisäksi Suomen Luther-säätiö julkaisee ja levittää suomenkielistä luterilaista kirjallisuutta. Säätiö pyrkii myös järjestämään toimintamahdollisuuksia naispappeutta vastustaville eli ns. "apostoliseen virkakäsitykseen" pitäytyville papeille evankelis-luterilaisen kirkon piirissä. Julkisuudessa tämä toiminta on saanut eniten näkyvyyttä. Säätiön perustajia oli muun muassa edesmennyt rovasti Simo Kiviranta. Omia jumalanpalveluksia järjestetään kahdellakymmenelläkuudella paikkakunnalla, mm. Helsingissä, Hämeenlinnassa, Joensuussa, Jyväskylässä, Kajaanissa, Lahdessa, Mikkelissä, Oulussa, Rovaniemellä ja Turussa. Säätiöön ei voi kuulua, minkä vuoksi varsinaista jäsenistöä ei ole. Niihin jumalanpalvelusyhteisöihin, jotka ovat järjestäytyneet, on mahdollista liittyä jäseneksi, ja niiden jäsenmäärä on noin 900. Säätiön jumalanpalveluksiin osallistuvien ihmisten määrä on noin 3000.
Perustaminen
Luther-säätiön perustamiskokous pidettiin 24. lokakuuta 1999 Simo Kivirannan kotona Espoossa. Kokouksessa oli osallistujia kolmekymmentä, ja säätiön hallituksen jäseniksi nimettiin Pekka Huhtinen, Mia Keskinen, Simo Kiviranta, Erkki Leino, Erkki Pitkäranta, Juhana Pohjola, Vesa Viisteensaari sekä Matti Väisänen. Säätiörekisteri antoi säätiölle toimiluvan ja vahvisti säännöt 5. tammikuuta 2000. Vuonna 2001 alettiin julkaista tiedotuslehteä Pyhäkön Lamppu, jolloin säätiö järjesti messuja ainoastaan Helsingissä, Ruoholahden seurakuntakodissa. Myöhemmin samana vuonna messut siirtyivät Helsingin Vanhan kirkon seurakuntakotiin. Saman vuoden syksynä aloitettiin jumalanpalvelukset Vantaan Tikkurilassa, Imatralla Teppanalan rukoushuoneella sekä Porissa Teljän seurakunnan Väinölän kirkossa. Vuoden 2003 keväällä jumalanpalveluksia järjestettiin seitsemällä paikkakunnalla eli Espoossa, Helsingissä, Imatralla, Lahdessa, Porissa, Raumalla ja Vantaalla.
Ehtoolliskiista
Suomen Luther-säätiö nousi julkisuuteen keväällä 2004, kun Helsingin piispa Eero Huovinen vieraili Luther-säätiön Markus-yhteisön messussa. Luther-säätiön järjestämää jumalanpalvelusta toimittaneet papit, Turun hiippakunnan papistoon kuuluva Sakari Korpinen ja Oulun hiippakunnan papistoon kuuluva Juhana Pohjola esittivät piispa Huoviselle sakaristossa epäsuoran toivomuksen, ettei hän osallistuisi ehtoolliselle. Säätiön dekaani Juhana Pohjola sanoi Huoviselle ennen messua, että hän joutuu vaikeaan valintatilanteeseen, mikäli piispa osallistuu ehtoolliselle. Eero Huovinen jätti tämän seurauksena tulematta ehtoolliselle, jottei hän aiheuttaisi avointa riitaa. Pohjolan mukaan keskustelu hoidettiin sovinnollisesti. Piispa Huovinen toi myöhemmin tapahtuneen julkisuuteen, ja asiasta kirjoiteltiin paljon lehtien palstoilla.
Tapauksen aikoihin Suomen Luther-säätiön Markus-yhteisö vietti messuja Helsingin Mellunmäen seurakuntakodissa seurakuntaneuvoston luvalla. Tapauksen jälkiseurauksena lupa peruutettiin seurakuntaneuvoston kokouksessa, ja Markus-yhteisö muutti viettämään messuja Helsingin Adventtikirkkoon.
Luterilaisen kirkon piirissä onkin keskusteltu siitä, onko uskonnollista yhteyttä kuvaavan ehtoollisen epääminen nähtävä kristillisenä vertauskuvana siitä, ettei Luther-säätiön kristillinen tunnustus ole sama kuin vieraan. Suomen Luther-säätiön perusteluna ehtoollisen epäämiselle oli se, että piispa Huovinen edistää toiminnallaan kirkon hajaannusta, jolloin hän itse kieltäytyy implisiittisesti ottamasta naispappeutta vastustavilta papeilta vastaan ehtoollista. Evankelis-luterilaisen kirkon kirkkojärjestyksen mukaan jokaisella konfirmoidulla kirkon jäsenellä on kuitenkin oikeus osallistua ehtoolliselle.
Säätiö nimittää oman piispan
Vuonna 2004 perustettiin Ruotsissa Missionsprovinsen-niminen hengellinen järjestö. Luther-säätiö lähestyi Missionsprovinsenia ja solmi yhteyden siihen. Seuraavan vuonna Missionsprovinsen vihki kaksi suomalaista teologia Luther-säätiön papeiksi. Järjestö myöhemmin vihki yhteensä kahdeksan suomalaista papinvirkaan.
Missionprovinsenin neljänneksi piispaksi valittiin tammikuussa 2010 rovasti Matti Väisänen, joka työskenteli Luther-säätiössä pappina. Väisäsen piispanvihkimys tapahtui Helsingissä 20.3.2010. Vihkimisen toimittivat Lähetyshiippakunnan piispat johtavan piispan Arne Olssonin johdolla, sekä Kenian piispa Obare. Matti Väisäsen valinta piispaksi käynnisti Tampereen tuomiokapitulissa kurinpitomenettelyn, jonka seurauksena Väisänen tuomittiin menettämään 11. elokuuta 2010 pappisvirkansa Suomen evankelis-luterilaisessa kirkossa. Päätöksen perusteluissa todettiin Väisäsen asettuneen piispaksi vailla kirkkolain siihen suomaa oikeutusta, hiippakuntaa ja virkaa. Hän on vihkimyksestään alkaen käyttänyt oikeudettomasti piispanviran ulkoisia tunnusmerkkejä ja ilmoittanut tehtäviinsä piispana kuuluvan muun muassa säätiön yhteisöjen kaitsennan sekä uusien pappien vihkimisen.
Lähetyshiippakunnan perustaminen
Luther-säätiö perusti maaliskuussa 2013 Suomen evankelisluterilaisen lähetyshiippakunnan omaksi kirkolliseksi järjestökseen. Säätiön seurakunnat siirtyivät osaksi lähetyshiippakuntaa ja järjestö valitsi itselleen oman piispan. Lähetyshiippakunnan ensimmäiseksi piispaksi valittiin Risto Soramies, joka voitti piispanvaalissa Sakari Korpisen. Suomen evankelis-luterilaisen kirkon Tampereen hiippakunnan tuomiokapituli erotti myös Soramiehen pappisvirasta lokakuussa 2010.
Suomen tietokirjailijat
Yhdistyksen toiminta
Suomen tietokirjailijat edistää suomalaista tietokirjallisuutta, valvoo tietokirjailijoiden tekijänoikeudellisia ja taloudellisia etuja, tukee tietoteosten kirjoittajia sekä edistää jäsentensä ammattitaitoa ja -etiikkaa. Yhdistyksen toimintaa johtaa kymmenhenkinen hallitus, jonka jäsenet valitaan kolmivuotiskausiksi syyskokouksessa. Yhdistyksen puheenjohtaja on Markku Löytönen, toiminnanjohtaja on Sanna Haanpää. Perustoimintaa hoitaa viiden työntekijän toimisto: toiminnanjohtaja, lakimies, viestintäpäällikkö, tiedottaja ja järjestösihteeri. Taloudenhoitajana toimii toiminnanjohtaja, jonka tukena on talousvaliokunta.
Luther-säätiö
Suomen evankelis-luterilaisessa kirkossa
Kirkossa tapahtuviin jumalanpalveluksiin tarvitaan kyseisen seurakunnan kirkkoherran lupa. Ehtoollista saadaan viettää tämän lisäksi muuallakin kuin kirkossa, kunhan tähän on saatu paikallisseurakunnan kirkkoherran tai hiippakunnan tuomiokapitulin lupa. Luther-säätiölle ei vuokrata kirkkoja sen omiin jumalanpalveluksiin, minkä vuoksi ehtoollisia on vietetty tiloissa, joita ei ole vihitty kirkoiksi. Ehtoollista muualla kuin vihityssä kirkossa nauttimisesta seuraa syyte tuomiokapitulissa ehtoollisen viettämisestä ilman tuomiokapitulin tai kirkkoherran lupaa kirkkolain säännösten vastaisesti. Vuosien 2003 ja 2004 aikana Sakari Korpinen ja Juhana Pohjola olivat jakaneet ehtoollista renkolaisen luottamushenkilön kotona ns. Rengon kotikirkossa.
Suomen tietokirjailijat
Yhdistyksen toiminta
Yhdistys antaa lausuntoja erityisesti opetus- ja kulttuuriministeriölle kysymyksistä, jotka ovat tärkeitä tieto- ja oppikirjailijoille. Se seuraa kansainvälistä tekijänoikeuskeskustelua ja osallistuu kansainväliseen yhteistyöhön. Yhdistys jakaa tietokirjailijoille apurahoja, järjestää koulutusta ja erilaisia tietokirjatapahtumia. Sen jakamat apurahat ja palkinnot rahoitetaan Kopioston keräämillä tekijänoikeuskorvauksilla.
Luther-säätiö
Suomen evankelis-luterilaisessa kirkossa
22. marraskuuta 2005 päätti Mikkelin hiippakunnan tuomiokapituli evätä Luther-säätiön Kouvolassa kokoontuvalta Paulus-yhteisöltä luvan jakaa ehtoollista paikallisen Adventtikirkon tiloissa järjestämissään vaihtoehtoisissa jumalanpalveluksissa. Tuomiokapitulin kannan mukaan tällaisille vaihtoehtoisille ehtoollisjumalanpalveluksille ei ole Kouvolassa tarvetta. Luther-säätiö taas kyseenalaisti tuomiokapitulin toimivallan asiassa väittäen, ettei tuomiokapitulilla tai Kouvolan kirkkoneuvostolla ole toimivaltaa rajoittaa kirkollisten tilojen ulkopuolella tapahtuvaa uskonnonharjoitusta.
Suomen tietokirjailijat
Yhdistyksen toiminta
Yhdistys on perustettu vuonna 1983, jolloin Tietokirjailijain Liitto ja Oppikirjantekijät ry yhdistettiin yhdeksi järjestöksi. Yhdistyksen jäsenet ovat muun muassa yleisten tietokirjojen, oppimateriaalien, oppaiden, sanakirjojen ja tietokirja-artikkeleiden kirjoittajia ja edustavat asiantuntijoina useita eri aloja. Suomen tietokirjailijat ry:n verkkosivuilla on yli 600 asiantuntijan rekisteri, jonka kautta voi hakea esimerkiksi puhujaa, luennoitsijaa tai kirjoittajaa.
Luther-säätiö
Säätiön pappien erottaminen kirkon virasta
31. toukokuuta 2005 päätti Oulun hiippakunnan tuomiokapituli äänin 5–2, että Luther-säätiön dekaani, pastori Juhana Pohjola, erotetaan kolmeksi kuukaudeksi pappisvirastaan. 1. kesäkuuta 2005 päätti Turun arkkihiippakunnan tuomiokapituli yksimielisesti, että Luther-säätiön Sakari Korpinen erotetaan pappisvirasta kahdeksi kuukaudeksi, koska tämä oli toiminut pappisvirkansa velvollisuuksien ja kirkkojärjestyksen säännösten vastaisesti. Sen lisäksi että Korpinen oli esittänyt piispa Huoviselle toivomuksen olla tulematta ehtoolliselle oli Korpinen jättänyt ehtoollisen jakamatta Rengon seurakunnan kirkkoherra Soili Juntumaalle marraskuussa 2003.
Suomen tietokirjailijat
Yhdistyksen toiminta
Suomen tietokirjailijat ry on valtakunnallinen yhdistys, jolla on toimintaa eri puolilla Suomea. Aluetoimikuntaan kuuluu 13 jäsentä, jotka vastaavat aluetoiminnasta, kuten jäsentilaisuuksista eri puolilla Suomea.
Yhdistyksen kevätkokous pidetään ennen toukokuun loppua ja syyskokous ennen marraskuun loppua.
Luther-säätiö
Säätiön pappien erottaminen kirkon virasta
Pastori Juhana Pohjola valitti Oulun hiippakunnan tuomiokapitulin päätöksestä Oulun hallinto-oikeuteen. Hän sai hallinto-oikeudelta kielteisen päätöksen. Kurinpitorangaistus pidettiin voimassa. Lopullisesti Juhana Pohjola erotettiin pappisvirastaan elokuun alussa 2014.
Suomen tietokirjailijat
Palkinnot
Suomen tietokirjailijat ry myöntää vuosittain useita palkintoja. Palkinnoista suurin on Warelius-palkinto, joka myönnetään tietokirjailijalle, jolla on laaja ja korkealaatuinen tietoteostuotanto tai jolla on ollut merkittävä vaikutus suomalaiseen tietokirjallisuuteen. Tämä yhdistyksen merkittävin palkinto on nimetty Antero Wareliuksen (1821–1904) mukaan – häntä pidetään ensimmäisenä varsinaisena suomenkielisenä tietokirjailijana. Muut yhdistyksen jakamat palkinnot ovat Tietopöllö-palkinto, Tietokirjailijapalkinto sekä Oppikirjailijapalkinto. Lisäksi yhdistys rahoittaa Tietokirjallisuuden Finlandia-palkintoa ja J. A. Hollon palkintoa. Palkintolautakunta päättää yhdistyksen Warelius- ja Tietopöllö-palkinnon saajista. Muiden palkintojen saajista päättää hallitus.
Luther-säätiö
Säätiön pappien erottaminen kirkon virasta
Huhtikuussa 2015 Turun arkkihiippakunta erotti viisi säätiön pappia pappisvirasta.
Suomen tietokirjailijat
Apurahat
Apurahoja yhdistys jakaa vuosittain yli kaksi miljoonaa euroa. Apurahoja myönnetään luovaan kirjalliseen työskentelyyn. Kevään apurahat ovat haettavissa maaliskuussa, syksyn apurahat syyskuussa. Lisäksi yhdistys myöntää apurahoja laitehankintaan, kirjahankkeeseen liittyvää matkaa ja koulutusta varten. Näitä voi hakea ympäri vuoden. Päätökset apurahan saajista valmistelee apurahatoimikunta, ja apurahoista päättää yhdistyksen hallitus. Kaikista yhdistyksen myöntämistä apurahoista on tehtävä selvitys selvityslomakkeella.
Suomen tietokirjailijat ry on Kopioston ja Sanaston jäsenjärjestö. Yhdistyksen jakamat apurahat ja palkinnot on rahoitettu Kopioston keräämillä tekijänoikeuskorvauksilla.
Luther-säätiö
Lähetyshiippakunnassa
Lähetyshiippakunnan mukaan Luther-säätiö on luonut pohjan hiippakunnalle. Luther-säätiön seurakunnat siirtyivät Lähetyshiippakunnan alaisuuteen, mutta säätiö tukee edelleen seurakuntia. Monin paikoin seurakuntien talous ja toiminta perustuu Luther-säätiön tukeen. Valtaosa lähetyshiippakunnan papeista työskentelee Luther-säätiölle, joka maksaa heidän palkkansa. Lähetyshiippakunta näkee Luther-säätiön hiippakunnan tukijäsenenä.
Suomen tietokirjailijat
Jäseneksi liittyminen
Suomen tietokirjailijat ry:n jäsenkriteerinä on yksi tai useampi tietokirja, oppikirja tai muuten julkaistu tietoteos, joka vastaa laajuudeltaan noin 200 painosivua. Se voi olla yksin tai yhdessä julkaistu, mutta kyseisen sivumäärän tulee olla jäseneksi hakijan omaa tuotantoa. Jäseneksi voidaan hyväksyä tieto- tai oppikirjan tai tietokirja- tai oppikirjasarjan työryhmän jäsen. Lehtiartikkeleiden kirjoittaminen, kirjan toimittaminen ja valokuvaaminen eivät yksinään täytä jäsenehtoja. Yksityiskohtaiset jäsenkriteerit on määritelty yhdistyksen säännöissä.
Jäseneksi hyväksymisestä päättää yhdistyksen hallitus. Hakemuksia käsitellään kaikissa hallituksen kokouksissa paitsi vuoden viimeisessä kokouksessa joulukuussa.
Julkaisut
Suomen tietokirjailijat ry julkaisee tietokirjailijoita ja kirja-alaa käsitteleviä tutkimuksia, puheenvuroja, oppaita ja yleisiä tietokirjoja. Kaikki julkaisut ovat vapaasti jaossa verkossa ja myös painettuina, niin kauan kuin painosta riittää.
Yhdistys julkaisee mm. lukuvinkkikatalogeja''. Tietokirjoja kouluun! -''katalogit on tehty helpottamaan ajankohtaisten ja laadukkaiden tietokirjojen löytämistä ja valitsemista. Katalogeissa esitellään lapsille tai nuorille soveltuvia tietokirjoja. Katalogit on suunnattu opetukseen, mutta vinkit sopivat kaikille. ''Tietokirjoja kouluun! -lukuvinkkejä alakouluun ja esiopetukseen'' -katalogi on ilmestynyt 2017 ja 2020. ''Tietokirjoja kouluun! Lukuvinkkejä yläkouluun ja lukioon'' -kirjakatalogit ovat ilmestyneet 2016 ja 2018.
Luther-säätiö
Opilliset näkemykset
Keskustelussa Luther-säätiön toiminnan hengellisistä perusteista on tärkeää erottaa se, että keskustelun osapuolet argumentoivat eri pohjilta. Suomen Luther-säätiöllä ei ole Suomen evankelis-luterilaisen kirkon kirkkojärjestyksen mukaista oikeutta viettää ehtoollista osana kirkon virallista toimintaa. Osalla sen papeista on kuitenkin Suomen evankelis-luterilaisen kirkon pappisvirka, joka antaa näille henkilöille yksityishenkilöinä oikeuden vihkiä avioliittoon ja toimittaa myös kirkkojärjestyksen mukaisia jumalanpalveluksia. Ruotsin Lähetyshiippakunnassa vihityiltä papeilta nämä oikeudet puuttuvat, koska Suomen evankelis-luterilainen kirkko ei tunnusta heitä papeikseen.
Tabarnia
Tabarnia on kuvitteellinen Tarragonan ja Barcelonan provinssien osien unioni Espanjassa. Tabarniaan luetuilla alueilla ei ole mitään oikeaa hallinnollista yhteyttä, mutta Katalonian kriisin yhteydessä vuoden 2017 lopulla perinteisessä ja sosiaalisessa mediassa nousi esiin kampanja, jolla vaadittiin Tabarnian eroa muusta Kataloniasta. Kampanja käyttää samoja taloudellisia, kulttuurillisia, demografisia ja etnisiä argumentteja kuin Katalonian itsenäisyysliike vaatiessaan Tabarnian eroa itsenäiseksi julistautuneesta Katalonasta ja liittymistä Espanjan itsehallinnolliseksi alueeksi.
Luther-säätiö
Kysymys säätiön pappien kastetoimituksista
Alkuvuodesta 2008 uutisoitiin, että mikäli säätiön vihkimä pastori kastaa aiemmin kastamattoman, kaste on teologisesti pätevä, mutta kastettua ei samalla kertaa voida liittää seurakunnan rekisteriin, vaan se on erikseen tehtävä. Pian Suomen evankelis-luterilainen kirkko kommentoi kielteisesti Luther-säätiön pastoreiden toimittamia kasteita. Kirkon piispojen pääsiäisviikon kastekannanotosta (2008) kertova uutinen Kuopion tuomiokapitulin verkkosivulla:
Tabarnia
Kampanjan tunnuslause on englanninkielinen "Barcelona is not Catalonia", joka matkii Katalonian itsenäisyysliikkeen mottoa "Catalonia is not Spain". Espanjan pääkaupunki Madrid lähialueineen muodostaa oman itsehallintoalueensa, mutta Tabarnian kohdalla itsenäisyysvaatimus on osaksi vitsi ja sosiaalisen median meemi. Joulunpyhinä syntyi myös mediailmiö Catabàrnia: kunnat, jotka haluavat erota Tabarniasta ja liittyä Kataloniaan.
Folkestone
Folkestone on noin asukkaan kaupunki ja kunta (civil parish) Kentin kreivikunnassa Kaakkois-Englannissa. Se muodostaa naapurikaupunkinsa Hythen kanssa asukkaan yhtenäisen kaupunkialueen, joka on osa laajempaa Folkestone and Hythen hallintopiiriä. Folkestone toimii hallintopiirin keskuspaikkana, jossa piirivaltuusto kokoontuu.
Luther-säätiö
Kysymys säätiön pappien kastetoimituksista
Piispojen kannanoton mukaan näin kastettuja lapsia ei liitetä seurakunnan jäseneksi. Arkkipiispa Jukka Paarma huomautti, ettei kyseisillä "valepapeilla" ole pappisoikeuksia. Toukokuussa 2008 uutisoitiin, että kirkon johdossa oli harkittu rikosilmoituksen tekemistä kasteita suorittavista Luther-säätiön papeista.
Kirkkojärjestyksen mukaan oikein kastettua ei saa kastaa uudelleen. Tuomiorovasti Ilpo Rannankari sanoi Savon Sanomissa, että Luther-säätiön pappi Kalle Väätäisen toimittama kaste ei ole oikea, koska se ei liitä lasta mihinkään kirkkokuntaan, kun Luther-säätiö ei ole kirkko. Luther-säätiön mukaan väite on virheellinen ja kasteen pätevyys perustuu vain veteen ja kolmiyhteisen Jumalan nimeen. Se huomauttaa myös, että Ruotsin kirkko hyväksyy Lähetyshiippakunnan pastoreiden kastamat lapset jäsenikseen.
Kastekiistaan liittyen annettiin menettelyohjeet 9.–10. syyskuuta 2008 Kuopiossa kokoontuneessa piispainkokouksessa. Piispainkokous totesi, että "Luthersäätiön Ruotsissa vihittyjen henkilöiden toimittama kaste on kirkkolainsäädännön vastainen." "Kasteita ovat toimittaneet henkilöt, joilla ei ole papille kuuluvia oikeuksia hoitaa kirkollisia toimituksia." Piispainkokous antoi kuitenkin ohjeet Luther-säätiön pappien kastamien lasten liittämisestä luterilaisen kirkon jäseniksi, jotta "näin kastettu lapsi ei jää kirkon jäsenyyden ja hengellisen yhteyden ulkopuolelle." Lapsi voidaan ottaa luterilaisen kirkon jäseneksi "kirkkoherran päätöksellä ja käyttämällä kirkon yhteyteen ottamisen toimitusta." Piispainkokouksen mielestä Luther-säätiön ei kuitenkaan pitäisi käyttää lapsia kirkkopolitiikan välineinä.
Luther-säätiön pappisvihkimykset
Oulun hiippakunnan emerituspiispa Olavi Rimpiläinen on vihkinyt Juhana Pohjolan pastoriksi Suomen Luther-säätiön työhön vuonna 1999. Tämän jälkeen Suomen evankelis-luterilaisen kirkon piispat eivät ole vihkineet Luther-säätiölle pastoreita, mutta Luther-säätiön työhön on siirtynyt pastoreita, jotka ovat aiemmin saaneet Suomen evankelis-luterilaisessa kirkossa pappisvihkimyksensä.
Suomen evankelis-luterilainen kirkko ei järjestä ns. erillisvihkimyksiä, eli naispappeuden torjuvat jäävät kokonaan ilman pappisvihkimystä. Ruotsissa vastaavalla tavalla Raamattuun ja kirkon tunnustukseen sitoutuneita teologeja ei ole vihitty papeiksi vuosiin. Tämän vuoksi siellä on perustettu Missionsprovinsen.
Kenialainen piispa Walter Obare vihki Ruotsiin Missionsprovinsen-yhteisölle Arne Olssonin piispaksi. Saman vihkimyksen yhteydessä Arne Olsson vihki Niko Vannasmaan Luther-säätiön pastoriksi ja kaksi ruotsalaista teologia Missionsprovinseniin pastoreiksi. Missionsprovinsen pyrki määrittelemään asemansa itsenäiseksi kirkkoprovinssiksi. Se katsoi myös tulleensa piispa Obaren kautta osaksi apostolista sukkessiota eli kirkon paimenviran jatkumoa ensimmäisistä apostoleista nykyajan pappeihin. Myöhemmin Arne Olsson on vihkinyt Ruotsissa viisi pastoria Suomen Luther-säätiön työhön: vuonna 2006 Janne Koskelan Oulun Timoteuksen jumalanpalvelusyhteisön pastoriksi ja 2007 Kalle Väätäisen Kuopion Pietarin jumalanpalvelusyhteisöön sekä lokakuussa 2007 Göteborgissa vielä kolme teologian maisteria.
Vuonna 2011 Luther-säätiö vihki Sebastian Grünbaumin, säätiön ensimmäinen suomenruotsalaisen papin. Säätiö aikoo myös perustaa Turkuun ruotsinkielisen yhteisön. 17. syyskuuta 2011 Missionsprovinsenin silloinen lähetyshiippakuntapiispa Matti Väisänen vihki papeiksi kolme miestä Suomen ortodoksisen kirkon Kuopion ortodoksisen seurakunnan tiloissa.
Vince Vaughn
Vincent Anthony ”Vince” Vaughn (s. 28. maaliskuuta 1970 Minneapolis, Minnesota) on yhdysvaltalainen näyttelijä. Hänen uransa alkoi 1980-luvun lopulla, kun hän esiintyi pienissä televisiorooleissa ennen tuloaan valkokankaalle vuoden 1996 Swingers-elokuvan myötä. Sen jälkeen Vaughn on esiintynyt muun muassa useissa menestyneissä Hollywood-komedioissa. Vaughn on 196 senttimetriä pitkä.
Nuoruus
Vaugh syntyi Minneapolisissa, Minnesotassa kauppias Vernon Lindsay Vaughnille ja Sharon Eileen DePalmolle. Hänellä on myös kaksi vanhempaa siskoa, Valerie ja Victoria. Vaughin isä oli protestantti ja hänen äitinsä katolinen, joten Vaughnille opetettiin molempien oppeja. Lisäksi hänellä on englantilaisia, irlantilaisia, saksalaisia, italialaisia ja libanonilaisia esivanhempia. Vaughin vanhemmat erosivat vuonna 1991. Hän varttui Buffalo Grovessa, Illinoisissa ja sitten Lake Forestilla, Illinoisissa, missä hän valmistui Lake Forest High Schoolista vuonna 1988. Hän kiinnostui teatterista jo nuorena. Vaikka hän ajatteli alun perin uraa urheilijana, hän päätti alkaa näyttelijäksi vuonna 1987.
Ura
Vuonna 1988 Vaugh esiintyi Chevroletin televisiomainoksissa ja siirtyi Hollywoodiin. Vaikka hän näytteli vuonna 1989 televisiosarja China Beachissa ja kolmessa CBS Schoolbreak Specialsissa, hän sai paljon hylkäyksiä. Hänen ensimmäinen elokuvaroolinsa oli vuoden 1993 Rudy-elokuvassa. Kuvatessaan Rudya, Vaugh tapasi Jon Favreaun, joka työskenteli Swingers-elokuvan parissa ja tämä päätti ottaa Vaughin mukaan elokuvaan.
Swingers julkaistiin heinäkuussa 1996 ja siitä tuli hyvin onnistunut. Ohjaaja Steven Spielberg näki Vaughin elokuvassa ja otti tämän mukaan Kadonnut maailma: Jurassic Park -elokuvaansa, mikä toi Vaughnille paljon tunnustusta. Tämän jälkeen Vaughn oli mukana useissa elokuvissa, kuten vuoden 1998 uusintaversiossa Alfred Hitchcockin Psykosta. Vuonna 2000 hän näytteli The Cell -elokuvassa Jennifer Lopezin kanssa ja vuonna 2001 elokuvassa Made. Vuonna 2003 hän esiintyi menestyksekkäästi komediaelokuvassa Old School ja hänestä tuli yhä suurempi tähti. Tämän jälkeen hän on näytellyt pääasiassa komedioissa kuten Ben Stillerin kanssa hittielokuvissa Starsky & Hutch sekä Dodgeball – boltsit pelissä.
Yksityiselämä
Vuonna 2001, kuvatessaan Pelon ilmapiiriä, Vaughn joutui kapakkatappeluun paikallisen miehen kanssa. Steve Buscemia viillettiin kasvoihin tämän yrittäessä lopettaa tappelua ja hänellä on yhä poskessaan arpi. Vuoden 2018 kesäkuussa Vaughn pidätettiin rattijuopumuksesta Manhattan Beachissa.
Vaughn seurusteli näyttelijä Jennifer Anistonin kanssa runsaan vuoden ajan. Parin edustajat vahvistivat Vaughnin ja Anistonin eronneen joulukuussa 2006. Vuonna 2009 Vaughn kihlautui kanadalaisen kiinteistövälittäjä Kyla Weberin kanssa.
ļ== Filmografia ==
Shelbie Bruce
Shelbie Carole Bruce (s. 12. marraskuuta 1992 Brownsville, Teksas, Yhdysvallat) on yhdysvaltalainen näyttelijä, joka on esiintynyt muun muassa sarjoissa Moonlight ja Teho-osasto. Hän osaa puhua sujuvasti englantia ja espanjaa. Hänellä on yksi pikkuveli jonka nimi on Robby, ja hän on myös näyttelijä. Hän muutti vuonna 2001 perheensä kanssa Los Angelesiin. Hän esiintyi televisiossa ensimmäisen kerran vuonna 2002, jolloin hän oli vielä 9-vuotias. Siitä lähtien hän on näytellyt eri televisio-ohjelmissa.
Tarhaneito
Tarhaneito (Nigella damascena) on Välimeren alueella alkuperäisenä kasvava neitojen sukuun kuuluva leinikkikasvilaji. Sitä viljellään koristekasvina.
Ulkonäkö ja koko
Tarhaneito on yksivuotinen ja kasvaa 7–50 senttimetriä korkeaksi. Sen varsi on pystykasvuinen ja tyveltä haarova. Lehdet ovat 2–3 kertaan hienoliuskaiset. Tarhaneidon kukat ovat 1,2–4,2 cm leveät. Kukissa on viisi suippoa vaaleansinistä kehälehteä ja pieniä kaksihuulisia mesilehtiä. Hedelmä on muna–pallomainen kota.
Aiheesta muualla
thumb|Tarhaneitokasvusto|alt= thumb|Hedelmä|alt=
Walesin kansalliskirjasto
Walesin kansalliskirjasto perustettiin 19. maaliskuuta 1907 annetulla asetuksella, jolla perustettiin myös Walesin kansallismuseo. Kansalliskirjaston rakennustyöt aloitettiin vuonna 1911 ja rakennus otettiin käyttöön vuonna 1916. Kirjastoa on sittemmin laajennettu useasti. Kevällä 2013 raportoitiin erästä kirjaston laajennusosaa koskevasta kattopalosta.
Fredrik Kristoffer Tawast
Fredrik Kristoffer (Christoffer) Tawast (23. elokuuta 1848 Viipuri – 25. kesäkuuta 1905 Viipuri) oli suomalainen virka- ja valtiopäivämies.
Tawastin vanhemmat olivat Fredrik Tawast ja Johanna Vilhelmina Hagelberg, ja puolisot Maria Matilda Hahl (k. 1896) ja Alma Johanna Matilda Hahl. Tawast oli virkamies, joka toimi muun muassa lennätinvirkailijana, lennätinaseman päällikkönä ja kuvernementin sihteerinä, samoin kuin kruununnimismiehenä. Virkatehtävistä hän erosi vuonna 1904. Tawast oli aatelissäädyssä edustaja valtiopäivillä 1900.
The Blood Divine
Yhtye julkaisi debyyttialbuminsa Awakenin vuonna 1996 Peaceville Recordsin levymerkillä, kuten myös seuraaja-albuminsa Mystican (1997). Paul Allender jätti yhtyeen Mystica-albumin nauhoitusten aikaan, ja vuonna 1998 myös Benjamin Ryanin lopetettua yhtye oli valmista kauraa, ja hajosi lopullisesti samana vuonna.
Vuonna 2002 Peaceville julkaisi yhtyeen kappaleiden pohjalta yhdistelmäalbumin Rise Pantheon Dreams, joka sisälsi kappaleita Awakenilta ja Mysticalta, sekä myös kaksi aiemmin julkaisematonta kappaletta ja kaksi live-kappaletta.
Nainen on valttia
Nainen on valttia on Ansa Ikosen ohjaama mustavalkoinen suomalainen komediaelokuva vuodelta 1944. Se jäi näyttelijä Ikosen ainoaksi ohjaustyöksi.
Elokuva perustuu Mika Waltarin alkuperäiskäsikirjoitukseen, jonka tarinassa kolmen poikamiehen taloon saapuva nuori nainen panee miesten elämän uuteen uskoon. Poliisia pakeneva nainen on kuulu operettitähti Kirsti Kalpa. Hänen onnistuu salata henkilöllisyytensä, mutta vain toistaiseksi.
Elokuva on kuvattu keskellä jatkosotaa, mutta sota ei kuvastu siitä mitenkään, vaan se on läpikotaisin kevyt hupailu. Viiden kuukauden mittaiset kuvaukset on tehty pääosin sisätiloissa.
Ohjausta tarjosi Ikoselle T. J. Särkkä, mutta Ikosen on sanottu olleen alkuun epävarma kyvyistään, sillä hän pelkäsi esimerkiksi, etteivät miehet suostu naisen ohjaukseen. Tekniikassa Ikonen sai apua kuvaaja Armas Hirvoselta. Aikalaiskritiikki ei kuitenkaan tyrmännyt ohjausta, pikemminkin ongelmien katsottiin liittyvän Waltarin käsikirjoitukseen, yksityiskohtien huolimattomuuteen; Waltari oli tuolloin jo menestyskirjailija, mutta tehtaili elokuvakäsikirjoituksia ahkerasti. Elokuvan asenteet todettiin pölyttyneiksi.
Juoni
Paroni Heimonheimo (Ture Junttu) haluaa kihlattunsa Kirsti Kalvan (Ansa Ikonen) luopuvan laulajan urastaan. Kirsti kyllästyy sulhasensa temppuihin ja lavastaa itsemurhansa merenrannalle. Ruumista ei löydy, ja poliisi alkaa tutkia tapausta katoamisena. Passipoliisi kiinnostuu puistossa maleksivasta Kirstistä. Tämä pakenee taloon, jossa asuu professori poikamiestaloudessa palvelijansa Kallen ja säveltäjä Rantamaan kanssa. Kirsti sanoo professorille olevansa tyttö maalta ja erehtyneensä talosta. Professorin ja Rantamaan johtoajatuksena on ollut, että heidän taloonsa ei naisia tuoda. Kalle palaa kotiin tapelleena ja juopotelleena. Kirsti pääsee hänen suosioonsa, ja Kalle palkkaa laulajattaren professorin suostumuksella kotiapulaiseksi. Rantamaa on Kirstiä vastaan, mutta viranomaisen udellessa Kirstistä juuri hän pelastaa tytön kiipelistä. Poliisi nimittäin epäilee Kirstiä rikollisliigan jäseneksi.
Talon kolme poikamiestä arvelevat Kirsin olevan pohjimmiltaan hyvän tytön, jonka olosuhteet ovat pakottaneet varkaiden kelkkaan. Kirsti on erinomainen kotiapulaisena. Rantamaa on edelleen Kirstiä vastaan, mutta vähitellen musiikki yhdistää säveltäjän ja Kirstin, ja Kirstin kannustamana Rantamaa säveltää lauluja, jotka Yleisradio suostuu ottamaan ohjelmistoonsa. Rantamaa haluaa Kirstin esittämään teoksiaan, sillä hän pitää tätä poikkeuksellisena luonnonlahjakkuutena. Kirsti suostuu radioesiintymiseen, kuuluttaja esittelee hänet "tuntemattomana laulajana". Heimonheimo kuitenkin tunnistaa Kirstin äänen ja ottaa selvää säveltäjä Rantamaan asuinpaikasta. Ravintolassa eräs toimittaja tunnistaa Kirstin, ja jymyuutinen on valmis.
Philip Donald Estridge
Philip Donald "Don" Estridge (23. kesäkuuta 1937 Jacksonville, Florida, Yhdysvallat – 2. elokuuta 1985 Irving, Texas, Yhdysvallat) oli yhdysvaltalainen tietokonesuunnittelija, joka työskenteli IBM:llä useiden vuosien ajan ja johti IBM PC:n kehitystyötä. Häntä on kutsuttu "IBM PC:n isäksi".