cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Le Tampon
Kaupungin nimi tulee ilmeisesti malagassinkielen sanasta tampony tai tampona, joka merkitsee näköalapaikkaa josta näkyy kauas.
Maniac Butcher
Maniac Butcher oli tšekkiläinen black metal -yhtye. Sen ensimmäinen kappale tehtiin vuonna 1992, mutta yhtye oli olemassa jo 80-luvun loppupuolella. Nimi tarkoittaa suomeksi hullua teurastajaa.
Historia
Maniac Butcher perustettiin vuonna 1988 tai 1989, mutta sen ensimmäinen kappale tehtiin vasta 1992 ja samana vuonna 23. joulukuuta oli myös yhtyeen ensiesiintyminen kokoonpanolla Barbarud, Vlad, Thomas ja Michael. Vuoden 1993 tammikuussa Thomas vaihdettiin Jorgiin ja kesäkuussa julkaistiin ensimmäinen demo nimeltään Immortal Death. Samana vuonna, talvella Maniac Butcherin jäsenet alkoivat käyttää live-esiintymisissään corpse paintiksi kutsuttua kasvomaalia ensimmäisenä tšekkiläisenä yhtyeenä. Toinen demo, The Incapable Carrion, julkaistiin vuoden 1994 elokuussa, siinä oli jo studioluokan ääni sekä tehdyt kannet, mutta sitä ei juurikaan huomioitu. Vuoden 1995 syyskuussa julkaistiin split-EP Black Horns of Saaz yhtyeen Dark Storm kanssa, albumin julkaisusta vastasi View Beyond Records. Marraskuussa julkaistiin debyyttialbumi, Barbarians, joka sai kohtalaisen hyvän vastaanoton maailmalla. Julkaisun jälkeen Jorg lähti yhtyeestä. Vuonna 1995 Maniac Butcher teki yhteensä 15 live-esiintymistä. Lord Uncleans liittyi yhtyeeseen toukokuussa 1996 ja syyskuussa julkaistiin toinen levy, nimeltään Lucan - antikrist. 1997 maaliskuussa julkaistiin Live in Annaberg kasetilla. Tämän jälkeen Michael jätti yhtyeen. Syyskuussa julkaistiin kolmas albumi, Krvestreb. Keväällä 1998 Lord Unclean lähti yhtyeestä, tämän jälkeen Maniac Butcherissa oli vain kaksi jäsentä Barbarud ja Vlad, tästä huolimatta neljäs albumi, Cerna Krev, julkaistiin kesällä. 1999 toukokuussa yhtyeeseen liittyi kaksi sessiomuusikkoa, Butcher ja Ramus. Heinäkuussa julkaistiin split-CD Infernon ja Sezarbilin kanssa, joka kantoi nimeä Proti vsem. Lokakuussa viides kokopitkä, Ivaze julkaistiin ja marraskuussa tuli ulos livekasetti Live in Open Hell, joka oli nauhoitettu kesällä Open Hell Festillä. Vuonna 2000 maaliskuussa Cerna Krev julkaistiin uudelleen kolmen livekappaleen kanssa nimen Sangue Negro alla brasilialaisen Mega Therion Records nimisen levy-yhtiön kautta. Kesäkuussa yhtyeen liittyi uusi sessiomuusikko, Akhenaten, joka on tunnettu myös Judas Iscariot -nimisestä yhtyeestä. Kesällä julkaistiin uudelleen albumi Invaze Malesiassa. Joulukuussa julkaistiin viimeinen albumi, joka nimettiin Epitaph - The Last Onslaught Of Maniac Butcheriksi, se oli rajattu 3000 CD:n ja 1000:n vinyylilevyn painokseen, levyn julkaisi Death To Mankind Records. Albumin myötä yhtye lopetti kaiken musiikillisen toiminnan, ei enää yhtään kappaletta, live-esiintymistä tahi albumia.
Tästä huolimatta saksalainen Sombre Records jatkoi yhtyeen tuotannon julkaisemista ja vuonna 2001 julkaistiin uudelleen kaikki yhtyeen kokopitkät levyt (lukuun ottamatta Epitaphia) rajoitettuina vinyylipainoksina ja joulukuussa julkaistiin Live in Open Hell CD-levynä. Vuosi 2002 jatkui samalla mallilla The Incapable Carrion julkaistiin vinyylinä italialaisen Terror From Hell Recordsin kautta ja Ivaze julkaistiin CD-levynä kreikkalaisen Unisound Recordsin kautta. Infernon kanssa julkaistu Proti vsem julkaistiin Sombre Recordsin kautta vinyylinä ja Black Horns of Saaz'in julkaisi View Beyond Records kuvalevynä. Tammikuussa 2003 Immortal Death / The Incapable Carrion julkaistiin, samoin Barbarians vinyylilevyinä, julkaisijana toimi brasilialainen Mutilation Records. Barbariansin CD uudelleen painos tuli ulos helmikuussa kanadalaisen Sinistrum Recordsin kautta ja maaliskuussa erikoisvinyyli- ja CD-painos Live In Germany tuli ulos alankomaalaisen From Beyond Recordsin kautta. Joulukuussa julkaistiin Cerna Krevin CD-uudelleenpainos thaimaalaisen Desire Of Goat Productionsin kautta. 2004 maaliskuussa CD-uudelleenpainokset Barbariansista ja Krvestrebistä perulaisen Warkult Recordsin kautta ja Krvestreb uudelleen Mutilation Recordsin kautta huhtikuussa. Toukokuussa julkaistiin tuplaCD The Best of / A Tribute to Maniac Butcher yhdysvaltalaisen Elegy Recordsin kautta. 2005 tammikuussa live-DVD Dead But Live julkaistiin, se sisälsi epävirallisia videoita vuosilta 1992 - 2001 sekä vinyyliuudelleenjulkaisun Live in Open Hell julkaisi From Beyond Records. Huhtikuussa Mutilation Records julkaisi Krvestreb'istä kuvavinyyli- ja vinyylipainoksen. Myöhemmin julkaistiin kolme vinyylilevyä käsittävä kokoelma The Best of / A Tribute to Maniac Butcher saksalaisen Undercover Recordsin kautta. Tämä oli viimeisin yleisesti tiedetty Maniac Butcher -julkaisu.
Jibril (täsmennyssivu)
Jibril on arabiankielinen muunnos Gabrielista.
Jibril on myös yleinen arabiankielinen etunimi ja sukunimi. Henkilöitä, joilla nimi on joko etunimenä tai sukunimenä ovat muun muassa:
Kai Nordlund
Kai Henrik Nordlund (s. 3. marraskuuta 1969 Helsinki) on Helsingin yliopiston laskennallisen materiaalifysiikan professori vuodesta 2003. Hän on toiminut Helsingin yliopiston vararehtorina vuodesta 2022. Hän oli myös matemaattis-luonnontieteellisen tiedekunnan dekaani 2018–2022 ja varadekaani 2014–2017.
Nordlund valmistui ylioppilaaksi 1988 ja maisteriksi 1993. Hän väitteli tohtoriksi Helsingin yliopistossa 1995. Nordlund työskenteli tutkijana ja opettajana Helsingin yliopiston kiihdytinlaboratoriossa vuodesta 1994 lähtien ja postdoc-tutkijana Illinois'n yliopistossa Yhdysvalloissa 1996–1997. Hän on toiminut Helsingin yliopiston fysiikan professorina vuodesta 2003. Nordlundin tieteellisiä julkaisuja on ilmestynyt muun muassa Nature-lehdessä. Vuonna 2007 Suomen Tiedeseura myönsi Nordlundille 12 000 euron arvoisen Magnus Ehrnroothin säätiön fysiikan palkinnon.
Larvik
thumb|250px|Prinsegata Larvikissa.
Larvik on rannikkokaupunki ja kunta Etelä-Norjassa Vestfoldin läänissä. Varsinaisessa Larvikin kaupungissa asuu noin 23 000 asukasta. Koko kunnan pinta-ala on läänin suurin kuntaliitosten seurauksena. Kunta rajoittuu pohjoisessa Lardaliin, idässä Andebuhun ja Sandefjordiin sekä lännessä Porsgrunnin ja Siljanin kuntiin. Larvikin koko suurkunnan alueella asui vuoden 2013 alussa 43 132 asukasta ja alue oli koko Norjan 18. suurin asukasluvulla mitattuna.
Maantiede
Larvikilla on 123 kilometriä rantaviivaa, jolla on paljon hiekkarantoja. Eräs Norjan parhaimmiksi sanotuista lohijoista, Numedalslågen, laskee Larvikinvuonoon.
Historia
Norjan ensimmäiseksi kaupungiksi sanotun viikinkiaikaisen kaupungin Kaupangin kaivaukset sijaitsevat viiden kilometrin päässä nykyisen Larvikin keskustasta. Kaupunki oli noin vuosina 780–900 tärkeä viikinkien kauppapaikka.
Larvik sai kaupunkiaseman 1671, jolloin siitä tuli Laurvigenin kreivikunnan pääpaikka. Kaupungin sijainti Numedal-joen suulla nosti puutavarakaupan, merenkulun ja laivanrakennuksen paikkakunnan pääelinkeinoiksi. Alueelta löytyi Norjan ainoa mineraalivesilähde 1880, joka nosti paikan kylpyläkaupunkina Euroopan-laajuiseen maineeseen.
1. tammikuuta 1988 Larvikin, Tjøllingin, Hedrumin, Brunlanesin ja Stavernin kunnat yhdistyivät nykyiseksi suurkunnaksi, jonka nimeksi ja luonnolliseksi keskukseksi tuli Larvik. Kuntaliitos herätti paljon mielipidekeskustelua.
Torpin panttivankikriisi vuonna 1994 käynnistyi Larvikista, kun kaksi ruotsalaista ryösti kunnassa sijaitsevan Østre Halsenin postikonttorin.
Talous
Larvik on monipuolinen kauppa- ja teollisuuskaupunki ja myös matkailukaupunki. Suurin yritys on Treschow-Fritzøe-konserni. Mineraalivesiyritys Farris perustettiin 1915 ja on edelleen tunnettu tuotemerkki.
thumb|250px|Autolautta Peter Wessel Larvikin satamassa.
Media
Sanomalehti Østlands-Posten ilmestyy kuudesti viikossa.
Kansainvälinen yhteistyö
Larvik oli Jyväskylän maalaiskunnan ystävyyskunta.
Brooklynin teatteripalo
Brooklynin teatteripalo syttyi illalla 5. joulukuuta 1876 Brooklyn Theatressa Brooklynissa, New Yorkissa. Palossa kuoli ainakin 278 ihmistä, joidenkin lähteiden mukaan jopa yli 300.
Kuolonuhrien määrällä mitattuna Brooklynin teatteripalo on Yhdysvaltain kolmanneksi tuhoisin tulipalo julkisessa rakennuksessa vuoden 1903 Iroquois Theatren palon (yli 600 kuollutta) ja vuoden 1942 Coconut Groven yökerhopalon (492 kuollutta) jälkeen.
Teatteri
thumb|left|Teatteri Washington Streetiltä nähtynä. Vasemmassa reunassa, osin puiden takana, on Dieter Hotel, jonka kahdella sivulla teatterirakennus oli. Brooklyn Theatre avattiin 2. lokakuuta 1871. Thomas R. Jacksonin suunnittelemassa teatterirakennuksessa oli Brooklynin poliisin palopäällikkö Patrick Keadyn mukaan paremmat hätäpoistumistiet kuin monessa muussa Brooklynin julkisessa rakennuksessa.
Teatteri sijaitsi L-kirjaimen muotoisella tontilla Johnson Streetin ja Washington Streetin kulmassa. Teatterin proskenion sijaitsi suuremmassa siivessä (39 × 21 metriä), jonka julkisivu oli Johnson Streetillä. Johnson Streetille avautuivat 6,1 metriä leveät kulissien ovet, joista saatiin kuljetettua suuria lavasteita. Näyttämön ovet olivat pienempiä, mutta niistäkin mahtui sisään raskaiden taakkojen kanssa. Nämä ovet olivat teatteriväen käytössä, eikä yleisö juuri käyttänyt niitä. Pienemmässä siivessä (8,2 × 12,2 metriä), jonka julkisivu oli Washington Streetillä, sijaitsi alakerrosten pääsisäänkäynti ja erillinen portaikko kolmannen kerroksen parvelle. Ne oli tarkoitettu yleisön käyttöön, ja suunnittelija Jacksonin mukaan nämä sisäänkäynnit olivat riittävän suuria, jotta täysi katsomo – 1 450 ihmistä – saataisiin tarvittaessa tyhjennettyä viidessä minuutissa.
Jackson oli lisäksi suunnitellut kolme ovea erityisiksi hätäuloskäynneiksi. Nämä ovet avautuivat Flood’s Alleylle, pienelle Johnson Streetin sivukujalle. Jokainen ovi oli 1,8 metriä leveä. Eteläisin näistä ovista sijaitsi toisen kerroksen parvelle johtavan portaikon alla. Keskimmäinen ovi sijaitsi permannon vieressä ja pohjoinen lähellä näyttämöä ja orkesterimonttua. Ovet olivat yleensä lukittuna luvattoman teatteriin tunkeutumisen estämiseksi.
Sisätilat
thumb|Teatterin pohjapiirros. A. Eteläinen Flood’s Alleyn ovi. B. Portaikko toisen kerroksen parvelle. C, D ja E. Ovet aulasta permannolle. F. Portaikko suoraan kadulta kolmannen kerroksen parvelle. G. Portaikko yläkerrosten asuntoihin ja toimistoihin. H. Käytävä näyttämöltä aulan lipunmyyntiin. I ja K. Näyttämön ovet Johnson Streetille. L. Hätäuloskäynti Flood’s Alleylle. Brooklyn Theatressa oli istumapaikkoja kolmella tasolla. Pohjakerroksen permannolla oli 600 ja toisen kerroksen parvella 550 paikkaa. Kolmannen kerroksen parvella, joka ulottui rakennuksen eteläseinään saakka, oli 450 paikkaa. Kolmannen kerroksen parvelle oli oma portaikkonsa ja lipunmyyntinsä, joten siellä istuvat katsojat eivät yleensä olleet tekemisissä alempien kerrosten katsojien kanssa.
Kauimpana näyttämöstä ja lähellä kattoa sijainneella kolmannen kerroksen parvella oli halvimmat paikat, ja myös sisäänkäynti sinne oli mutkittelevin. Parvelta kuljettiin ensin verhojen läpi ja laskeuduttiin lyhyitä portaita eteläseinän viereiselle tasanteelle. Tämän jälkeen vuorossa oli käännös ja uudet, eteläseinään kiinnitetyt portaat, jotka johtivat käytävälle toisessa kerroksessa. Kolmannesta kerroksesta tulevien piti kääntyä oikealle ja kulkea käytävää länsiseinän viertä pitkin toisen kerroksen lipunmyyntitoimiston luo, kääntyä käytävää vasemmalle ja kulkea alas portaita. Ne johtivat lyhyelle käytävälle pohjakerroksessa ja lopulta Washington Streetille.
Toisen kerroksen parvelle kulkeminen oli helpompaa. Sinne kuljettiin kolme metriä leveää portaikkoa, joka lähti pohjakerroksesta, aulan nurkasta. Toisessa kerroksessa oli myös hätäuloskäynti, ovi ja portaat Flood’s Alleylle. Tämä ovi oli kuitenkin pohjakerroksen ovien tapaan yleensä lukossa.
Näyttämö
Ajan teattereille tyypillisesti Brooklyn Theatren näyttämö koostui esiintymislavan lisäksi lavastepajasta ja varastosta. Erilaisia ympäristöjä saatiin luotua maalatuilla taustoilla ja puukehyksiin kiinnitetyillä kankaisilla lavasteilla, joita nostettiin ja laskettiin tarpeen mukaan taljoilla ja väkipyörillä. Jos näytelmään sisältyi paljon maisemanvaihdoksia, näyttämöllä saattoi olla suuria määriä maalattua kangasta. Onnettomuusiltana lavalla olivat esitetyn The Two Orphans -näytelmän lavasteiden lisäksi myös lavasteet Julius Caesar -näytelmään, joita varastoitiin siellä väliaikaisesti.
Tulipalo
thumb|Palon eteneminen. 1. Lavaste syttyy tuleen kaasulampun liekistä. 2. Näyttelijät yrittävät rauhoitella yleisöä. Siitä huolimatta syntyy paniikki. 3. Paniikista huolimatta permanto saadaan evakuoitua. 4. Toisen kerroksen parven portaikko (oranssilla) tukkeutui ensin panikoivista katsojista, mutta poliisit ja palomiehet saivat palautettua järjestyksen ajoissa. 5. Paksu, tappava savu nousee kolmannen kerroksen parvelle ennen kuin puolet siellä olevista on ehtinyt poistua. Ainoa portaikko (punaisella) tukkeutuu, kun liian moni ihminen yrittää poistua yhtä aikaa. Tiistai-iltana 5. joulukuuta 1876 teatterissa oli noin tuhat katsojaa. Arvioiden mukaan permannolla oli noin 250, toisen kerroksen parvella 360 ja kolmannen kerroksen parvella 400 katsojaa. Esitys sujui normaalisti neljännen ja viidennen näytöksen väliseen väliaikaan (noin kello 23) asti. Esirippu oli alhaalla ja orkesteri soitti väliaikamusiikkia. Esiripun takana näyttelijät ottivat paikkojaan eli asemiaan lavasteissa, jotka kuvastivat vanhaa venevajaa Seinen rannalla. Lavasteet koostuivat puukehikkoon kiinnitetystä maalatusta kankaasta.
Palon havaitseminen
Noin kello 23:20, kun viimeistä näytöstä valmisteltiin, näyttämöpäällikkö J. W. Thorpe huomasi pienen liekin lavasteissa näyttämön yleisöstä nähden vasemmalla reunalla. Kangas roikkui osittain irti lavasteen kehikosta, ja Thorpe päätteli sen osuneen kaasuvalon liekkiin. Hän arveli palavan kohdan olevan korkeintaan kämmenensä kokoinen. Vaikka näyttämöllä oli joskus pidetty vesiämpäreitä ja siellä oli edelleen paloletku, kumpikaan näistä ei ollut välittömästi käytettävissä. Thorpe harkitsi paloletkun käyttöä, mutta sen edessä oli Julius Caesarin lavasteita. Hän totesi, että palo ehtisi levitä liikaa paloletkun käyttöä valmisteltaessa, ja pyysi kahta puuseppää sammuttamaan palon käytettävissä olevilla keinoilla. He yrittivät sammuttaa liekkejä hakkaamalla niitä kepeillä tässä kuitenkaan onnistumatta.
Palon sammutustöiden ollessa käynnissä esirippu nousi ja viimeinen näytös alkoi. Sokeaa orpotyttöä esittänyt Kate Claxton sanoi ensimmäiset vuorosanansa ennen kuin kulisseissa vuoroaan odottanut näyttelijä kuiskasi hänelle tiedon tulipalosta, kehotti jättämään näytelmän kesken ja poistumaan lavalta. Claxtonkin näki palon hiljalleen kasvavan, mutta jatkoi muiden näyttelijöiden kanssa esitystä päätellen ilmeisesti, että epätavallinen käytös lietsoisi paniikkia.
Palon sammuttaminen ei kuitenkaan onnistunut. Itse asiassa sammutusyrityksessä irronneet palavat kappaleet levittivät palon myös muualle lavasteisiin. Kun palavia kappaleita alkoi putoilla näyttämölle, näyttelijöiden oli pakko lopettaa näytelmän esittäminen. Monet katsojat, jotka olivat jo alkaneet tulla levottomiksi, nousivat paikoiltaan ja alkoivat poistua rakennuksesta.
Näyttelijät Kate Claxton, H. S. Murdoch ja J. B. Studley kehottivat aluksi yleisöä pysymään rauhallisena ja istumaan paikoillaan. Yleisön keskuudessa syntyi kuitenkin pian paniikki, jota näyttelijät yrittivät hillitä. Panikoivat ihmiset eivät kuitenkaan totelleet näyttelijöiden kehotusta poistua rauhallisesti. Tässä vaiheessa myös näyttelijät, jotka olivat lähes täysin palon ympäröiminä, päättivät poistua rakennuksesta.
Claxton ja toinen näyttelijätär Maude Harrison poistuivat naisten pukuhuoneesta lipunmyyntiin johtavan käytävän kautta, ohittaen suuren osan aulan ihmismassasta. Murdoch ja Claude Burroughs puolestaan uskoivat, että oli tarpeeksi aikaa hakea jotain lämmintä päällepantavaa rooliasujen päälle. He kuitenkin jäivät loukkuun eivätkä päässeet pakoon. Jotkut henkilökunnan jäsenet poistuivat näyttämön takaosan ovista Johnson Streetille, mutta tuli esti pian näiden ovien käytön. Jäljelle jäivät vain uloskäynnit Washington Streetille ja Flood’s Alleylle.
Evakuointi
Näyttelijöiden yrittäessä hillitä paniikkia paikannäyttäjä Thomas Rocheford meni aulaan avaamaan siellä olevaa Flood’s Alleylle johtavaa hätäuloskäyntiä. Koska ovea käytettiin harvoin, sen lukkomekanismi oli ruosteessa, eikä hän saanut ovea auki ennen kuin löysi metallinpalan ja käytti sitä apunaan. Tämän ansiosta katsojat saatiin evakuoitua permannolta varsin nopeasti. Avoimista ovista tuli kuitenkin sisään ilmaa, ja tulipalo näyttämöllä kasvoi välittömästi.
Permanto
Katsojien keskuudessa aluksi levinneestä paniikista huolimatta katsojat saatiin evakuoitua permannolta alle kolmessa minuutissa. Heidän käytössään oli uloskäyntejä sekä Washington Streetin että Flood’s Alleyn puolella, eikä heidän poistumisreitillään ollut portaita. Niinpä vähiten väkeä sisältäneen katsomonosan poistumisreitit olivat parhaat.
Toisen kerroksen parvi
Toisen kerroksen parvelta piti poistua portaita pitkin. Pääportaikko johti aulaan ja sitä kautta Washington Streetille; sen lisäksi käytössä oli pienempi portaikko Flood’s Alleylle. Useimmat valitsivat pääportaikon, sillä sitä kautta he olivat tulleet sisään ja tunsivat jo reitin. Portaikko oli yli kaksi metriä leveä, ja rakennuksen suunnitelleen Jacksonin arvion mukaan kaikkien olisi pitänyt päästä sitä kautta ulos alle kolmessa minuutissa.
Arviossa oletettiin kuitenkin, että ihmiset poistuvat rauhallisesti ja hyvässä järjestyksessä. Todellisuudessa kaikki pyrkivät portaisiin yhtä aikaa ja syntyi ihmisryntäys. Ihmiset jumittuivat oviaukkoihin ja kaatuilivat ihmismassan aiheuttaman paineen alla. Heidän jalkansa tarttuivat porraskaiteisiin, he kompastelivat ja kaatuivat.
Ihmisryntäys
Kun toisesta kerroksesta poistuvat ihmiset saapuivat portailta aulaan, heidän edessään oli suuri ihmisvirta permannolta Washington Streetin uloskäynneille. Thomas Rochefordin avattua portaiden alla sijainneen hätäuloskäynnin aulaan muodostui myös portailta tulevia vastaan kulkeva ihmisvirta tälle ovelle. Näiden kahden virran risteyskohtaan portaiden alapäähän syntyi pian ihmisryntäys, joka pysäytti ihmisten etenemisen portailla. Taaempana olleet ihmiset eivät kuitenkaan olleet tästä tietoisia. He jatkoivat edellään olevien työntämistä sillä seurauksella, että portaiden alaosa tukkeutui täysin. Viereiseltä poliisiasemalta saapunut ylikonstaapeli John Cain arvioi, että hänen saapuessaan paikalle portaissa oli jumissa noin 150 ihmistä. Hän alkoi muiden poliisien ja teatterin henkilökunnan avustuksella purkaa ihmissumaa yrittäen saada väen taas liikkeelle. He irrottivat ihmisiä tungoksesta ja käyttivät pamppua niihin, jotka yrittivät kiirehtiä tai työntää edessään olevia.
Hätäuloskäynnin käyttöyritys
Osa niistä toisen kerroksen parvella olleista, jotka tunsivat teatterin paremmin, yrittivät poistua hätäuloskäynnin kautta. Portaat alas kuljettuaan joukko huomasi oven olevan lukossa. Siinä ajassa, jona he kulkivat portaat alas ja takaisin ylös, palo oli levinnyt jo koko näyttämölle, eikä heillä ollut muuta vaihtoehtoa kuin liittyä pääportaita alas pyrkivään joukkoon. Palopäällikkö Keadyn mukaan paikalta ei löytynyt todisteita siitä, että toisen kerroksen hätäuloskäynti olisi saatu avattua.
Kolmannen kerroksen parvi
pienoiskuva|Teatterin pohjapiirros, johon on merkitty kolmannen kerroksen parven portaikon reitti. Kolmannessa kerroksessa olosuhteet olivat huonoimmat. Siellä istui noin 400 katsojaa, joiden käytössä oli vain yksi pitkä portaikko kadulle. Lisäksi portaikossa oli kaksi 90 asteen käännöstä ja kaksi pitkää käytävää. Hieman yli kaksi metriä leveä portaikko oli leveämpi kuin useimmat parvien portaikot, mutta katon rajaan kertyvä savu sai ihmiset kiirehtimään. Kaiken lisäksi kaasun paine rakennuksessa alkoi laskea, jolloin käytävien valot himmenivät.
Jännityslukemisto
thumb|right|Seikkailukertomuksia jännityslukemisto 25/1965. Kannessa on Suomessa harvinainen nyrkkeilyaihe. Jännityslukemisto oli suomalainen lukemisto, joka ilmestyi vuosien 1935–1965 aikana.
Brooklynin teatteripalo
Olosuhteet
Teatterin katonrajassa oli kuumaa ja kuivaa, ja kun palo levisi sinne, se pääsi etenemään nopeasti. Kolmannen kerroksen parvella ollut Charles Vine arvioi, että hetkestä, jolloin tulta näkyi lavalla savun saapumiseen kolmanteen kerrokseen kesti neljä minuuttia. Toisen kerroksen parven portaikon ryntäystä purkamassa ollut konstaapeli G. A. Wessman kuvaili savua tummansiniseksi ja oudon hajuiseksi ja arvioi, ettei ihminen selviäisi siinä kahta minuuttia. Kun savu täytti teatterin yläosan, Wessman kuuli huutoja ja tömähdyksiä, jotka kuuluivat ihmisten pudotessa tai hypätessä alas.
Jännityslukemisto
Lehti alkoi ilmestyä vuonna 1935 Ilmarisen kustantamana. Vuonna 1958 sen nimi vaihtui muotoon Jännityslukemisto-Seikkailukertomuksia, kun siihen yhdistettiin Ilmarisen lehti Seikkailukertomuksia (1936–1957). Vuonna 1963 lehden nimi kääntyi toisin päin muotoon Seikkailukertomuksia jännityslukemisto. Lehti lopetettiin vuonna 1965.
Brooklynin teatteripalo
Portaikko
Parvella lähellä portaikon ovea istunut Charles Straub kertoi, että portaikko oli niin täynnä ihmisiä, ettei siellä juuri päässyt etenemään. Vaikka alkuun savua ei näkynyt, sitä oli jo portaikossakin, kun hän pääsi viimeisille portaille. Siellä hän kompastui, jolloin hänen päälleen kaatui ihmisiä. Silloin viimeinen portaikko oli jo pimeä ja täynnä savua. Straub onnistui kuitenkin nousemaan pystyyn ja pääsi ulos. Hän arvioi, että ennen häntä ulos oli tullut vain noin 25 ihmistä, eikä hänen jälkeensä ulos tullut kuin noin kymmenen ihmistä.
Jännityslukemisto
Lehdessä julkaistiin sekä käännöstarinoita että suomalaisten (Marton Taiga, Matti Hälli, Outsider) kirjoittamia tarinoita.
Brooklynin teatteripalo
Palokunnan toiminta
thumb|Teatteri palon jälkeen Johnson Streetiltä nähtynä. Kolmannen kerroksen parven portaikko, joka romahti palossa, kulki takaseinässä näkyvien vinoittaisten viivojen kohdalla. Palokunta auttoi aulassa poliisia ja teatterin talonmiestä purkamaan toisen kerroksen parven portaiden ihmisryntäyksen. Palomiehet nousivat toiseen kerrokseen ja päätyivät kolmannen kerroksen parven portaikkoon kuuluvalle yhdyskäytävälle. He yrittivät nousta kolmanteen kerrokseen, mutta paksu savu esti tämän. He eivät kuitenkaan nähneet portaikossa liikettä eivätkä kuulleet ihmisääniä, eikä kukaan vastannut huutoihin. Toisen kerroksen parvella, permannolla tai orkesterimontussa ei myöskään näkynyt elonmerkkejä. Rakennus vaikutti tyhjältä, joten palomiehet vetäytyivät rakennuksesta turhien riskien välttämiseksi. Vain minuutteja myöhemmin rakennuksen Johnson Streetin puoleiseen ulkoseinään ilmestyi halkeamia, ja kello 23:45, alle puoli tuntia palon havaitsemisen jälkeen, seinä sortui. Palo sai tällöin nopeasti paljon lisää ilmaa ja voimistui.
Jännityslukemisto
Lehdessä oli myös sarjakuvia, kuten Pantterityttö ja Iskevä Salama (Flash Gordon).
Rautatiekirjakaupan irtonumeromyynnissä Jännityslukemisto oli kaikista lehdistä vuonna 1943 sijalla 19, vuonna 1953 sijalla 10 ja vuonna 1963 (nimellä Seikkailukertomuksia) sijalla 52.
Brooklynin teatteripalo
Jälkisammutus
Brooklynin palolaitoksen johtaja Thomas Nevins saapui palopaikalle noin kello 23:26. Hän totesi välittömästi teatterirakennuksen menetetyksi ja määräsi palokunnan päätehtäväksi palon rajoittamisen. Washington Streetin ja Johson Streetin kulmassa teatterin vieressä ollut Dieter Hotel oli teatteria matalampi, joten sen katolle putoili palavaa romua. Ensimmäisen poliisipiirin asema teatterin eteläpuolella oli vanha tiilirakennus, jossa oli puiset tukipalkit. Postitoimisto poliisiaseman eteläpuolella oli täynnä paperia. Vallitseva tuulen suunta oli kuitenkin itäinen, joten savu ja kekäleet kulkeutuivat kohti Flood’s Alleyn toisella puolella olleita vanhoja, puurakenteisia taloja. Nevins teki lisähälytyksiä jo matkalla palopaikalle, ja sijoitti saapuvat yksiköt teatterin ympärille, jotta palo ei pääsisi leviämään.
Keskiyön aikoihin palo oli suurimmillaan, ja sitä oli katsomassa noin 5 000 ihmistä. Se paloi hallitsemattomasti yhteen asti aamuyöllä. Yön pikkutunneilla Flood’s Alleyn puoleinen seinä sortui täyttäen kujan romulla. Kolmeen mennessä se alkoi palaa loppuun. Pian kolmen jälkeen Nevins yritti päästä sisään teatteriin, jossa kukaan ei ollut käynyt palomiesten poistuttua yli kolme tuntia aiemmin. Tässä vaiheessa käsitys oli vielä se, että ainakin suurin osa rakennuksessa olleista oli selvinnyt hengissä. Nevins löysi kuitenkin heti ovien luota pahoin palaneen naisen ruumiin ja arveli, että ruumiita löytyy vielä paljon enemmän.
Jälkiraivaus
thumb|Hautajaissaattue Flatbush Avenuella 9. joulukuuta. Seuraavan kerran rakennukseen menivät Nevinsin alaisten järjestämät etsintäpartiot päivän jo valjettua. Rakennus oli romahtanut kellariin lukuun ottamatta pientä osaa aulasta. Aulan kohdalla kellarissa vaikutti olevan suuri roskakasa, joka tarkemmin tarkasteltuna osoittautui kuitenkin kasaksi ihmisruumiita, jotka olivat pudotessaan vääntyneet omituisiin asentoihin ja sitten palaneet. Ruumiit olivat peräisin pääasiassa kolmannen kerroksen parvelta ja sen portaikosta, jotka olivat olleet aulan yläpuolella ennen rakennuksen sortumista. thumb|Palon muistomerkki Green-Woodin hautausmaalla. Ruumiiden poistaminen raunioista vei seuraavat kolme päivää. Työ oli hidasta, sillä palaneet ruumiit olivat sotkeutuneet toisiinsa ja hajosivat pienestäkin kosketuksesta. Tarkkaa uhrilukua ei koskaan saatu selville. Koska ruumiita oli putoillut ympäriinsä kolmannen kerroksen sortuessa ja monilta niistä puuttui raajoja, oli vaikeaa sanoa, kuinka monta ruumista oli kasassa päitä, raajoja ja vartaloita. Kaupungin ruumishuone täyttyi nopeasti, ja niinpä ruumiita alettiin tuoda tyhjälle torille Adams Streetin varrelle. Oikeuslääkäri Henry C. Simmsin mukaan 8. joulukuuta mennessä paikalta oli poistettu 293 ruumista. Lukumäärä ei kuitenkaan ollut tarkka. Virallisessa raportissaan hän ilmoitti uhrien määräksi 283, ja myöhemmin Green-Woodin hautausmaalle pystytetyssä muistomerkissä mainitaan uhrien määräksi 278.
Raportit
Palosta tekivät omat raporttinsa oikeuslääkäri Simms ja palopäällikkö Keady. Simmsin raportti korosti teatterin managerien, Sheridan Shookin ja A. M. Palmerin, osuutta. He olivat laiminlyöneet henkilökunnan kouluttamisen tulipalossa toimimisesta, antaneet tarpeettoman palokuorman kertyä näyttämön taakse eivätkä olleet pitäneet huolta hätäuloskäyntien ja palokaluston kunnossapidosta. Simms ei syyttänyt rakennuksen suunnittelua, sillä viisivuotiaan rakennuksen uloskäynnit olivat paremmat kuin monen muun julkisen rakennuksen. Uhrien pääasialliseksi kuolinsyyksi Simms kertoi savuun tukehtumisen.
Pian palon jälkeen New York Mirror -lehti aloitti kampanjan paloturvallisuusriskien poistamiseksi teattereista. Tämä johti lopulta New York Cityn vuoden 1880 paloturvamääräyksien päivitykseen. Se kielsi lavasteiden valmistamisen sekä maalin, puun ja rakennusmateriaalien säilyttämisen näyttämöalueella, ja kasvatti hätäuloskäyntien leveyttä.
Sulley Muntari
Ura
31. elokuuta 2005 siirtoikkunan sulkeutuessa Udinese ilmoitti, ettei se suostu myymään Muntaria Manchester Unitediin. Ironista kyllä, Unitedilla oli ollut mahdollisuus hankkia nuori lupaus Muntari riveihinsä jo vuonna 2001 alle miljoonalla punnalla. Lopulta Udinese piti Muntarin itsellään ja rakensi sellaisen ryhmän, jolla se tähtäsi kymmenen parhaan joukkoon Serie A:ssa.
Maajoukkueura
Muntari valittiin Ghanan jalkapallomaajoukkueeseen Saksan vuoden 2006 MM-kisoihin, joissa Ghana eteni hienosti neljännesvälieriin. Muntari teki turnauksessa yhden maalin Tšekkiä vastaan. Muntari oli myös mukana vuoden 2010 MM-kisoissa. Näissä kisoissa Ghana pääsi puolivälieriin ja Muntari teki Uruguayta vastaan ottelun avausmaalin kaukolaukauksella. Uruguay kuitenkin tasoitti ottelun ja voitti lopulta rangaistuspotkukilpailun 4–2.
Markus Allan
Markus Allan (oik. Allan Isberg, s. 3. kesäkuuta 1945) on suomalainen iskelmä- ja tangolaulaja, jonka ura alkoi 1960-luvulla.
Ura
Vuonna 2013 Allan sai Tango Finlandia -palkinnon Tangomarkkinoilla. Vuonna 2016 hän sai Kullervo Linnan Säätiön palkinnon. Allanille on myönnetty myös valtion taiteilijaeläke.
Yksityiselämä
Allan on ollut yhdessä vaimonsa Sinikan kanssa vuodesta 1961, heillä on kolme lasta.
W.i.t.c.h.
pienoiskuva|W.I.T.C.H.-logo W.I.T.C.H. on Disneyn Italian osaston tuottama tytöille suunnattu sarjakuva. Sen on luonut Elisabetta Gnone vuonna 2001.
W.I.T.C.H.-sarjakuvasta on tehty myös animaatiosarja. Animaatio ei seuraa sarjakuvan juonta, vaan sen tarinalinjoissa, hahmoissa ja painotuksissa on suuria eroja alkuperäismateriaaliin verrattuna. Esimerkiksi ensimmäisen kauden pääpahis prinssi Phobos onnistuu nousemaan toisen kauden lopussa takaisin valtaan, vaikka sarjakuvissa Phobos ei esiinny kuin vain ensimmäisen ja neljännen saagan aikana. Sen sijaan sarjakuvissa Nerissa oli W.I.T.C.H.-tyttöjen päävastustaja koko toisen saagan ajan. Hahmot eivät myöskään näytä täysin samoilta kuin sarjakuvissa, koska sarjakuviin piirrettyjä hahmoja on jouduttu pelkistämään tv-sarjaan.
Akateeminen Kirjakauppa
Akateeminen Kirjakauppa (ruots. Akademiska Bokhandeln, usein lyhyesti Akateeminen) on suomalainen kirjakauppaketju, joka myy eri alojen kirjallisuutta ja lehtiä sekä paperi- ja konttorituotteita. Kirjakauppa myy tuotteitaan sekä myymälöissään että verkkokaupan kautta.
W.i.t.c.h.
W.I.T.C.H.-sarjasta on myös kirjoitettu kirjoja. Kussakin kirjassa on oma seikkailu, eivätkä ne liity W.I.T.C.H.-sarjakuvaan.
Suomessa W.I.T.C.H.-lehti alkoi ilmestyä vuonna 2002. Viimeinen numero 139 julkaistiin vuonna 2013.
Akateeminen Kirjakauppa
Stockmann myi Akateemisen Kirjakaupan vuonna 2015 Bonnier-konsernille. Alkujaan se perustettiin itsenäiseksi kirjakauppaketjuksi, jonka Stockmann osti vuonna 1930. Kirjakaupan liikevaihto oli vuonna 2015 noin neljä prosenttia Stockmannin liikevaihdosta eli 40 miljoonan euron luokkaa.
W.i.t.c.h.
Juoni
Viisi kuvitteellisessa Heatherfieldissä asuvaa teinityttöä valitaan Kandrakarin kudoksen vartijoiksi, ja he saavat käyttöönsä neljän alkuaineen sekä yhden määrittelemättömän yhdistävän energian voimat. W.I.T.C.H. pitää itseään fantasiasarjakuvana, mutta siihen liittyy myös supersankariteemoja; tytöt pelastavat maailman ja yrittävät samalla elää normaalia teinitytön elämää tavoitteenaan, ettei kukaan saisi vihiä heidän taianomaisista kyvyistään ja tehtävistään. Sarjakuvan päähahmot ovat W.I.T.C.H.-tytöt Will, Irma, Taranee, Cornelia ja Hay Lin.
Akateeminen Kirjakauppa
Toiminnan alku, 1893–1929
pienoiskuva|Akateeminen Kirjakauppa [[Helsingin ydinkeskusta|Helsingin keskustassa Kirjatalossa.]] Akateeminen Kirjakauppa perustettiin vuonna 1893, ja kirjakauppa aloitti toimintansa samana vuonna 18. heinäkuuta. Perustajina olivat muun muassa Alvar Renqvist ja Gösta Branders. Ensimmäinen myymälä sijaitsi Helsingissä Aleksanterinkadulla.
W.i.t.c.h.
Kandrakarin Vartijat
Ryhmän nimi W.I.T.C.H. tulee jäsenten etunimen alkukirjaimista. Se tarkoittaa englanniksi noitaa, ja tytöt ovat noitia.
Akateeminen Kirjakauppa
Toiminnan alku, 1893–1929
Kirjakauppa muutti vuonna 1901 samalle kadulle suurempaan liiketilaan, jolloin myymälässä voitiin myydä 1 200 nidettä samanaikaisesti. Kirjat oli jaoteltu eri osastoihin kielittäin ja aiheittain. Myyjiä tässä myymälässä oli 17. Näiltä ajoilta on peräisin nykyisinkin myymälöistä löytyvä keskustelunurkkaus sohvineen.
W.i.t.c.h.
Kandrakarin Vartijat
Will on W.I.T.C.H-jengin johtaja. Will on syntynyt 19.1. ja hänen horoskooppimerkkinsä on kauris. Hän hallitsee mahtavaa Kandrakarin sydäntä, jossa piilee salaperäisiä voimia ja jota ryhmän viholliset Phobos, Nerissa, Arik ja erityisesti Jonathan Ludmoore ovat halunneet hallita. Kandrakarin sydämeen on tiivistynyt neljän alkuperäisen elementin, maan, tulen, ilman ja veden voimat, ja Will voi hallita niitä halutessaan. Lisäksi Willillä on kyky puhua koneille ja hallita sähkölaitteita. Willillä on myös kyky saada ihmiset näkemään tiettyä unta.
Akateeminen Kirjakauppa
Toiminnan alku, 1893–1929
Vuonna 1910 Kirjakauppa muutti vuonna 1893 avatun liiketilansa viereen. Myymälässä oli kaksi myymäläkerrosta ja kirjojen säilytykseen tarkoitettu varasto. Myymälässä oli mahdollista ostaa kirjoja osamaksulla, mikä oli melko uutta Suomessa. Vuonna 1914 yritys osti edellisvuonna konkurssiin menneen, vuonna 1823 perustetun Waseniuksen kirjakaupan.
Osa Stockmann-tavarataloa, 1930–1968
Stockmann osti Akateemisen Kirjakaupan virallisesti 2. tammikuuta 1930. Lokakuussa uusi omistaja siirsi kaupan Helsingin keskustan uuteen Stockmann-tavarataloon Keskuskadun puolelle kahden kerroksen laajuisena.
Toisen maailmansodan jälkeen kirjojen kysyntä oli suurempi kuin mitä kustantamot pystyivät painamaan paperipulan takia. Eniten kirja-alan mullistus näkyi ulkomaisessa kirjallisuudessa: englanti korvasi pikku hiljaa ennen sotaa suomalaisia kirjamarkkinoita hallinneen saksan.
Toiminta vuosina 1969–2007
Akateeminen Kirjakauppa muutti vuonna 1969 uusiin tiloihin Keskuskadun toiselle puolelle nykyiselle paikalleen, Alvar Aallon suunnittelemaan Kirjataloon.
Akateeminen Kirjakauppa kuului Info-ketjuun vuosina 1978–1985. Kirjakauppa perusti sähköisen lehtitilausjärjestelmän vuonna 1975. Vuonna 1984 kirjakaupan myynti siirtyi PC-pohjaiseksi.
Akateeminen Kirjakauppa on toiminut aiemmin myös Lahdessa (vuosina 1971–1983) sekä Jyväskylässä (1983–1997), Joensuussa (1992–1997), Lappeenrannassa (1980–1997), Kuopiossa (1996–1997) ja Vaasassa (1996–1997) strategialla, jonka mukaan se toimii kaikilla Suomen korkeakoulupaikkakunnilla. Myymälät siirtyivät Suomalaiselle Kirjakaupalle 1. tammikuuta 1998 edellisen vuoden puolella tehdyllä kaupalla. Stockmann päätti keskittyä myymälöihin, jotka sijaitsevat tavaratalopaikkakunnilla. Muun muassa Oulussa myyntisopimukseen kuului, ettei kirjakauppa avaa myymälää Oulussa kymmeneen vuoteen. Sopimus osoittautui melko huonoksi, sillä silloin ei vielä tiedetty, että Oulun merkitys nousisi taloudellisena keskuksena, eikä sitä, että sinne avattaisiin Stockmann-tavaratalo. Kirjakauppa avasi uuden myymälän kaupunkiin Stockmann-tavaratalon yhteyteen 10. lokakuuta 2007.
Myynti Bonnierille 2015
Kesäkuussa 2015 Stockmann solmi aiesopimuksen Akateemisen Kirjakaupan myymisestä ruotsalaiselle Bonnier Booksille. Uudelle omistajalle siirtyi myymälätoimintojen lisäksi verkkokauppa. Kirjakauppa siirtyi uudelle omistajalle lokakuussa 2015. Myös logo uudistettiin niin, että se muistuttaa nyt vähemmän Stockmannin logoa.
Kehitys 2010-luvulla
Kirjakaupan myynti on romahtanut 2010-luvulla. Kirjanimikkeiden määrä on parhaimmillaan ollut 140 000 nimikettä. Vuonna 2017 nimikkeitä on noin 20 000.
Myymälät ja verkkokauppa
pienoiskuva|194x194px|Akateeminen Kirjakauppa Turussa 2023. Akateemisella Kirjakaupalla on nykyisin Suomessa viisi myymälää. Päämyymälä sijaitsee Helsingin keskustassa Kirjatalossa. Muut myymälät sijaitsevat Espoon Tapiolassa (1990–), Tampereella (1983–), Turussa (1982–) ja Vaasassa (2020–2023 ). Vaasan myymälä sulkeutuu keväällä 2023.
Aikaisemmin Akateemisella on ollut myymälä myös Helsingin Itäkeskuksessa, Joensuussa, Jyväskylässä (kahteen otteeseen), Kuopiossa, Lahdessa, Lappeenrannassa, Oulussa ja Vantaan Jumbossa.
Akateeminen perusti verkkosivut vuonna 1995. Sivuja laajennettiin vuonna 1999 kuluttajien verkkokaupaksi. Kaupassa myydään kirjoja eri muodoissaan: painettuina kirjoina, CD-kirjoina, e-kirjoina ja äänikirjoina. Kirjakauppa avasi ensimmäisenä suomalaisena kirjakauppana e-kirjojen (sähkökirjojen) ja ladattavien äänikirjojen latauskaupan verkkokauppaansa yhteyteen syyskuussa 2010. Samalla käynnistyi myös lukulaitteiden myynti.
W.i.t.c.h.
Kandrakarin Vartijat
Will oli pitkään rakastunut supersuositun Cobalt Blue -bändin laulajaan Matt Olseniin. Will luuli Mattilla olevan säpinää mm. Jackien, Mandyn että Oruben kanssa, mutta tosiasiassa Matt ja Will olivat koko ajan olleet ihastuneita toisiinsa. Juuri kun Will ja Matt olivat löytäneet kivikkoiseen suhteeseensa ymmärrystä toisiaan kohtaan, Matt siepattiin Elementtien kirjan sisään. Myöhemmin Will ja muut W.I.T.C.H.-jengiläiset pelastivat hänet. Tämän jälkeen Matt tuurasi suositun rokkistaran Karmillan kitaristia ja joutui lähtemään Willin luota hetkeksi. Kun Matt lopulta oli palasi, hän siirtyi Kandrakarin palvelukseen ja varasti W.I.T.C.H.-tytöiltä voimat, jotta voisi antaa uudet tilalle. Kun Matt lopetti työt Kandrakarissa, Willin ja Mattin suhde palautui ennalleen.
Yleensä Will ei viihdy koulussa alkuunkaan, mutta kantaa silti nöyrästi vastuun tulevaisuudestaan ja saa hyviä arvosanoja. Willin lempiaineet ovat biologia ja kemia, mutta hän pitää paljon myös kuvataiteesta ja liikunnasta. Will ei ole erityisen hyvä ranskassa. Will harrastaa uintia ja pyöräilyä, ja hän viihtyy myös pitkiä aikoja tietokoneen ja eläinten parissa.
Will on ujo, herkkä ja itsenäinen, mutta taikahahmossaan todella määrätietoinen, rohkea ja inspiroiva johtaja W.I.T.C.H.:ille.
Irma on W.I.T.C.H.-jengin humoristisin jäsen. Irma on syntynyt 13.3. ja hänen horoskooppimerkkinsä on kalat. Hän hallitsee vettä, ja pystyy voimillaan käskyttämään sekä pieniä vesipisaroita, että suuria aaltoja, eikä hänen ihonsa ikinä rypisty vedessä. Tämän lisäksi Irma pystyy vaikuttamaan telepaattisesti koulussa opettajan kysymiin kysymyksiin ja hän voi muuttaa jonkun sammakoksi. Irma osaa myös toteuttaa toiveitaan, mikä paljastui W.I.T.C.H.-sarjakuvien ensimmäisessä saagassa.
Alussa Irmaan ihastui hieman kömpelö koulutoveri Martin, jonka tunteisiin Irma ei vastannut. Useimmiten Irma pakoilikin ihailijaansa mutta oppi ajan kanssa myös pitämään Martinista. Irman varsin tapahtumaköyhä rakkauselämä sai uusia sävyjä, kun hän ihastui Cobalt Bluen kitaristiin Joel Wrightiin. Kaksikolla oli vahva ystävyyssuhde, mutta molemmat olivat salaa ihastuneet toisiinsa. Irman tunteet Joelia kohtaan kävivät ilmi, kun Irman fanikirje Karmillalle eksyi vahingossa Joelin käsiin ja Joel käsitti Irman kirjoittaneen hänelle. Tämän jälkeen Irma ja Joel ovat eläneet tasapainoista ystävyyssuhdetta. Sarjakuvan keskivaiheessa Joel poistui W.I.T.C.H-sarjiksista lähes lopullisesti. Joel oli edelleen varsin ihastunut Irmaan, mutta Irmalla oli alkanut olla lämpimiä tunteita myös lapsuudenystäväänsä Stepheniin. Stephen sai kuin saikin Irman ihastumaan itseensä. Pari seurusteli yhdessä hyvin rakastuneina, kunnes Stephenin täytyi lähteä yliopistoon. Sarjakuvan loppumisen jäljeen moni uskoo Stephenin ja Irman suhteen olevan ohi. Irma joutui paljastamaan Stephenille taikavoimansa, mutta Stephen lupasi pitää sen salaisuutena.
Irma on huumorintajuinen ja pirteä tyttö, joka ei ajattele ennen kuin tekemistä, mutta taikahahmossa hän muuttuu itsevarmemmaksi ja entistä huumorintajuisemmaksi.
Taranee on W.I.T.C.H.-jengin koulumyönteisin jäsen. Hän on syntynyt 23.4. ja hänen horoskooppimerkkinsä on oinas. Hän hallitsee tulta, ja hän pystyy voimillaan synnyttämään liekkejä, valaisemaan alueita ja sulattamaan metallia. Tämän lisäksi Taraneella on telepaattisia kykyjä.
Taraneen perheeseen kuuluvat tuomari-äiti Teresa, psykologi-isä Lionel ja isoveli Peter. Teresa on Willin äidin Susanin paras ystävä, ja Teresa yritti varoittaa Susania Thomasista, mutta epäonnistui. Taranee sai myöhemmin tietää, että hän on adoptiolapsi mutta pitää silti Teresaa oikeana äitinään eikä enää välitä ollenkaan koko asiasta. Coorin perhe asuu kodikkaassa omakotitalossa.
Taranee ihastui Nigel Ashcroftiin, samaiseen poikaan, joka oli yksi koulun pahis-jengin neljästä hahmosta. Taraneen äiti Teresa suhtautui Nigeliin hyvin nihkeästi. Nigel ei ollut ikinä viihtynyt ryhmässä, ja Taraneen tavattuaan hän päätti erota Uriahista ja kumppaneista. Taraneen ja Nigelin ystävyys syveni rakkaudeksi, mutta sitten Nigelin kiero isoveli Daniel "Danny" käski Nigelin maalata tai kirjoittaa Taraneen perheen autoon "onneton raukkis", mutta Taranee suuttui siitä enemmän kuin oli tarkoitus. Myöhemmin Taranee ja Nigel päätyivät takaisin pariksi.
Taranee on W.I.T.C.H.-jengin koulumyönteisin jäsen. Taranee rakastaa matematiikkaa, mutta pitää myös fysiikasta, kemiasta ja joskus biologiasta. Hän harrastaa tanssia, valokuvausta ja satunnaisesti koripalloa ja pitää muutenkin urheilusta. Hän myös puolustaa eläinten oikeuksia ja muita eettisiä arvoja.
Taranee on ujo ja varautunut mutta myös erittäin itsevarma ainakin kaveriporukkansa sisällä ja kun hän muuttuu taikahahmokseen, ujous ja varautuneisuus kaikkoavat, muuttaen Taraneen sähäkäksi, rohkeaksi ja entistä itsevarmemmaksi.
W.I.T.C.H.-jengin kuningatar Cornelia on syntynyt 10.5. ja horoskooppimerkiltään härkä. Hän hallitsee maata ja pystyy voimillaan kasvattamaan kasveja, luomaan maahan tunneleita tai kuiluja ja aiheuttamaan maanjäristyksiä.
Cornelian perheeseen kuuluvat pankinjohtajaisä Harold, entisöijä-äiti Elizabeth, pikkusisko Lilian ja kissa Napoleon. Cornelia karttaa Haroldin tunkeilevaa äitiä, joka rajoittaa Cornelian elämän kouluun ja harrastuksiin ja haluaisi kokonaan poistaa siitä tapaamiset W.I.T.C.H.-jengin kanssa. Halen perhe asuu loisteliaassa kerrostalossa.
W.I.T.C.H.-sarjakuvan ensimmäinen saaga alkaa siitä, että Cornelian paras ystävä Elyon oli Meridianin oikea hallitsija, vaikkei sitä itse tiennytkään. Kun W.I.T.C.H.-tytöt ihmettelivät outoja sattumuksia (siis merkkejä siitä, että he olivat taikaolentoja), Elyon tapasi koulun Halloween-juhlissa lordi Cedricin, ensimmäisen saagan antagonistin Phoboksen palvelijan. Hän pyysi Elyonin treffeille ja kertoi hänelle valheita tytön menneisyydestä. Elyon lähti Cedricin mukaan Epämaille, jossa hän oli tuleva kuningatar, kruununperijä. Phobos, Elyonin veli uskotteli luovuttavansa kruunun sisarelleen, joka oli sen laillinen perijä, mutta tahtoikin vain varastaa Elyonin voimat omaan käyttöönsä. Cedricin valheiden takia Elyon kääntyi Corneliaa ja muita vastaan, mutta ymmärsi lopulta heidän olevan oikeassa. W.I.T.C.H.-tyttöjen avulla Elyon kukisti Phoboksen.
Caleb oli kapinallisten johtaja Meridianissa. Cornelia oli aina nähnyt hänestä unia, jo siihen aikaan kun Elyon vielä asui Heatherfieldissä. Cornelian lähdettyä yksin Meridianiin hän ystävystyi uudelleen Elyonin kanssa ja tapasi Calebin. Cornelia oli suruissaan, kun hän joutui lähtemään Meridianista, Calebin luota. Myöhemmin Cornelia ritaantui kuitenkin pahasti eroavaisuuksien takia Calebin kanssa, ja pari erosi. Sen jälkeen Cornelia aloittaa romanttisen suhteen ystävänsä Taraneen isoveljen, Peterin kanssa.
Taraneen lailla myös Cornelia suhtautuu kouluun myönteisesti. Cornelian lempiaine on historia, mutta hän pärjää myös muissa aineissa erinomaisesti. Poikkeuksena matematiikka tuottaa Cornelialle jonkin verran vaikeuksia. Cornelia harrastaa taitoluistelua kilpatasolla. Hän on erityisen kiinnostunut muodista.
Muridi
Muridi on Senegalissa ja Gambiassa vaikuttava islamilainen sufiveljeskunta, jonka perusti vuonna 1883 Amadou Bamba. Se korostaa työmoraalin merkitystä ja siksi monet sen jäsenet ovat nousseet Senegalin liike-elämän huipulle. Muridi-veljeskunta on erityisesti afromuslimien yhteisö.
W.i.t.c.h.
Kandrakarin Vartijat
Hay Lin on W.I.T.C.H.-jengin luovin ja optimistisin jäsen. Hän on syntynyt 4.6. ja horoskooppimerkkinsä on kaksonen. Hän hallitsee ilmaa ja hän pystyy voimillaan luomaan ilmavirtauksia sekä hiekkamyrskyjä. Hay Lin on ainoa W.I.T.C.H.-tytöistä, joka osaa lentää. Tämän lisäksi Hay Linillä on kyky selvittää esineiden alkuperä ja historia.
Hay Linin perheeseen kuuluu isä Chen Lin ja äiti Joan Lin, jotka ovat molemmat töissä kiinalaisessa ravintolassa, Silver Dragonissa. Hay Lin on ainoa lapsi. Hänellä on todella lämpimät välit vanhempiinsa ja välillä häntä jopa nolostuttaa olla niin hyvissä väleissä erityisesti äitinsä kanssa. Sarjakuvan lopussa Linin perhe asuu historiallisesti arvokkaassa omakotitalossa. Chen Lin ja Joan Lin jatkavat Silver Dragonin pitämistä vanhassa osoitteessaan.
Hay Lin ei uskonut rakkauteen ennen kuin tapasi Eric Lyndonin, tähtitieteilijä Zachary Lyndonin pojanpojan. Hay Lin ja Eric tunsivat heti olonsa rennoiksi toistensa seurassa ja kaksikolla oli paljon yhteisiä kiinnostuksenkohteita. Suhde alkoi juuri syventyä, kunnes Ericin vanhemmat palasivat työmatkaltaan ja ehdottivat Ericille, että tämä voisi muuttaa heidän kanssaan toiseen kaupunkiin. Pitkään perheestään erossa ollut Eric teki vaikean valinnan ja päätyi lähtemään perheensä mukaan Open Hilliin. Hay Lin masentui, mutta sai pian tilaisuuden tavata Ericiä uudestaan. Pitkä välimatka vahvisti tunteita, joita pari alkoi sitten näyttää avoimemmin.
Hay Lin ei pidä koulua elintärkeänä osana elämää, mutta pyrkii silti silloin tällöin hyviin numeroihin. Hay Linin suosikkiaine on ehdottomasti kuvataide ja hän pitää myös todella paljon käsitöistä. Biologiasta hän ei oikein pidä, eikä olekaan kovin hyvä siinä. Hay Linin synnynnäinen lahjakkuus kuvataiteessa ulottuu vapaa-aikaankin, sillä hän piirtää, suunnittelee ja ompelee vaatteita itselleen ja ystävilleen. Hay Lin pitää myös paljon sisustamisesta ja rakastaa kaikkea avaruuteen liittyvää.
Hay Lin on aina iloinen ja aurinkoinen, eikä hän koskaan etsi konfliktia. Taikahahmossa Hay Lin tulee itsevarmemmaksi ja rohkeammaksi ja siten hän pystyy tukemaan W.I.T.C.H-jengiä entistä paremmin.
Muita hahmoja
Tecla Ibsen on vanha rouva, jonka ainoa tavoite on pysyä ikusesti nuorena. Siksi hän langettaa ragorlangin, joka on ikään kuin ihmisen paha puoli. Ragorlang imee uhrinsa elinvoimat ja antaa ne omistajalleen. Teclan apurina toimii hänen rakas aviomiehensä Karl. Hay Linin ollessa Ericin luona Openhillissä ragorlang hyökkäsi hänen kimppuunsa. Silloin Tecla ymmärsi, että jos hän saisi W.I.T.C.H.-tyttöjen elinvoimat itselleen, hänestä tulisi nuori ilman muiden elinvoimia. W.I.T.C.H.-tyttöjen voimista tuli Teclan pakkomielle. We:n mokan takia Tecla sai voimia, jolla hän pystyi langettamaan viisi ragorlangia (joiden rinnassa komeili kunkin elementin symboli) yhden sijaan. W.I.T.C.H.-tytöt saivat kuitenkin kukistettua ragorlangit ja suljettua ne ragorlangmetsästäjä Folknerin ragorlangansaan. Folkner sulatti itsensä ragorlangeihin ja viimeisen taistelun tullessa Tecla menehtyi yrittäessään saada ragorlangeja takaisin itselleen. Nyt Tecla on aloittanut uuden elämän kandrakarissa oraakkelin pyynnöstä.
Karl Ibsen on Teclan rakas aviomies,joka auttaa Teclaa kaikessa. Karl auttoi Teclaa jopa hankkimalla uhreja ragorlangeille. Loppujen lopuksi Karl alkoi kuitenkin hangoitella Teclaa vastaan ja lopulta jopa kieltäytyi auttamasta tätä. Karl kuoli syöksyessään ragorlangin hyökkäyksen eteen ja Tecla säästyi. Teclakin kuoli myöhemmin ja nyt he viettävät uutta elämää kandrakarissa oraakkelin pyynnöstä.