cyanic-selkie/wikianc huggingface dataset:
Lucía García
Lucía García Córdoba (s. 14. heinäkuuta 1998) on espanjalainen jalkapalloilija. Hän on pelipaikaltaan hyökkääjä. Hän on pelannut Espanjan naisten maajoukkueessa vuoden 2019 MM-kilpailujen päättyessä 18 maaottelua ja tehnyt niissä yhden maalin. Ensimmäisen maaottelumaalinsa hän teki vuoden 2019 MM-kilpailuissa Etelä-Afrikkaa vastaan.
Haittaohjelma
Mainosohjelmat
Mainosohjelma on ohjelma, joka näyttää mainoksia tietokoneen näytöllä. Tällaiset ohjelmat asentuvat yleensä muiden ohjelmien mukana, tai tietoturva-aukkojen kautta esimerkiksi web-sivulta. Ohjelman tarkoitus on kerätä rahaa isännälleen, joka saa tietyn summan näytettyjen mainosten määrän mukaan. Nämä ohjelmat ottavat myös yhteyden isäntäkoneeseensa, joten ne voidaan luokitella vakoiluohjelmiksi.
Rootkitit
Rootkit on ohjelmisto, joka asentuu tietokoneelle hyökkääjän saatua sen hallintaansa. Rootkit on myös usein troijalainen, joka välitetään toisen ohjelmiston avulla asennettavaksi. Yleensä rootkitit pyrkivät piilottamaan itsensä asentumalla itse käyttöjärjestelmään jonkin siinä olevan tietoturva-aukon avulla, sekä tuhoamalla jäljet tartunnasta ja piilottamalla tietokoneella olevat vieraat prosessit tai verkkoyhteydet. Rootkittiin kuuluu usein etähallintamahdollisuus (takaovi).
Rootkit piiloutuu käyttöjärjestelmän laiteajureihin sekä joissakin tapauksissa UEFI-ohjelmistoon.
Bootkit
Bootkit on ohjelmisto, joka piiloutuu tietokoneen firmwareen (BIOS tai UEFI), jota käytetään tietokoneen käynnistyessä ennen käyttöjärjestelmän lataamista.
BIOS-virus on BIOSiin tarttuva virus.
Exploit kitit
Exploit kitit sijoitetaan www-palvelimelle, jonka kautta se voi saastuttaa sivustolla vierailevan käyttäjän tietokoneen. Esimerkiksi käyttäjä ohjataan saastuneen www-palvelimen sivustolle mainoslinkin avulla, jolloin exploit kit etsii käyttäjän selaimesta tunnettuja haavoittuvuuksia, kuten vanhentunutta Flash- tai Silverlight-liitännäistä tai pdf-lukijaa. Sopivan aukon löytyessä haittaohjelma ladataan koneelle käyttäjän huomaamatta.
Kiristyshaittaohjelmat
Kiristyshaittaohjelma eli ransomware on tietokoneeseen tartutettu ohjelma, joka salaa uhrin koneen tiedostoja tai lukitsee koko laitteen, minkä jälkeen hyökkääjä kiristää uhrilta rahaa tiedostojen palauttamisesta. Lunnaat täytyy maksaa yleensä bitcoineina tiettyyn aikaan mennessä, tai hyökkääjä ei palauta lukittuja tiedostoja.
Karting
pienoiskuva|Kartingauto vuodelta 1960. Karting eli mikroautoilu on autourheilulaji, jota ajetaan niin harraste- kuin ammattilaistasollakin. Kartingauto on yksinkertainen, yksipaikkainen, putkirunkoinen ja jousittamaton auto, jossa on jäykkä taka-akseli. Art Ingels rakensi ensimmäisen gokart-auton Los Angelesissa vuonna 1956.
Haittaohjelma
Microsoft Office -makrot
Vaarallisia makroja sisältävien MS Office -tiedostojen levitys oli yleistä 2000-luvun alussa, mutta Microsoft kytki makrojen automaattisen suorituksen pois käytöstä. Nykyään nämä ovat taas yleistyneet, koska rikolliset voivat houkutella käyttäjät aktivoimaan makrot käyttöön dokumenttia avatessa.
Karting
Karting on tärkein autourheilun nuorisolajeista ja usein ensimmäinen askel ennen isompia luokkia. Esimerkiksi useimmat Formula 1 -kuljettajat, mukaan lukien kaikki suomalaiset F1-kuljettajat ovat aloittaneet ajamisen kartingluokista. Ulkomaisista F1-kuljettajista kartingia ajaneita kuljettajia ovat muun muassa Sebastian Vettel, Nico Rosberg, Ayrton Senna, Max Verstappen, Lewis Hamilton, Michael Schumacher ja Fernando Alonso.
Haittaohjelma
Haittaohjelmien määrä
Vuonna 2007 arvioitiin olevan yli 500 000 haittaohjelmaa. Vuonna 2008 niitä arvioitiin olleen yli miljoona. Vaikka tietoturvauhkien määrä on nousussa, niin merkittävien tietoturvaloukkausten ja -uhkien määrä ei ole kasvanut samalla vauhdilla.
Karting
Aloittaminen
pienoiskuva|Kartingauton huoltoa. Kartingharrastus kannattaa aloittaa liittymällä paikalliseen autourheiluseuraan, joita on lähes jokaisella paikkakunnalla. Harrastukseen liittyy monta osa-aluetta. Sekä kuljettajalle että huoltajalle/mekaanikolle riittää oppimista moneksi vuodeksi.
Yksin aloitettaessa joutuu kantapään kautta tekemään kaikki aloittelijan virheet, vaikka olisikin kokemusta muista moottoriurheilulajeista. Useimpien ensimmäinen auto on käytetty. Suomessa seuratoiminta on poikkeuksellisen aktiivista, ja se on loputon tiedonlähde aloittelevalle mutta myös kokeneelle kuljettajalle sekä huoltajalle tai mekaanikolle. Seurat tarjoavat myös usein omia kartingautojaan vuokrattavaksi lähinnä kokeilua varten.
Sekä ajamisen oppiminen, että karting eli auton huoltamisen ja säätämisen oppiminen ovat molemmat ehtoja kilpailumenestykselle.
Kansainvälisiin FIA-luokkiin (OKJ-, OK- ja KZ-luokat) vaaditaan kv-lisenssi. Näissä luokissa ajetaan ainoastaan kartingin Suomen-, Euroopan- ja maailmanmestaruuksista. OKJ-luokkaan pääsee sinä vuonna kun täyttää 12, ja OK-luokkaan sinä vuonna kun täyttää 14 vuotta. KZ-luokkaan pääsee sinä vuonna kun täyttää 15 vuotta.
Kartingluokat ja kilpasarjat Suomessa
Lisäksi Suomen Kartingliitto järjestää mestaruussarjan, jossa ei ajeta omia osakilpailuja, vaan pisteet lasketaan pienten luokkien osalta Flying Finn Cupin sekä vuosittain valittavien kansallisten kilpailujen joukosta. Mestaruussarja on pienten luokkien keskuudessa arvostettu sarja ja sen pistelaskulla on merkitystä erityisesti kansallisten, muiden sarjojen ulkopuolisten kilpailujen elinvoimaisuudelle.
Kartingradat Suomessa
AKK:n kartingsääntökirjan mukaan Suomessa on 48 toiminnassa olevaa, kilpailukäyttöön tarkoitettua ulkorataa. Espoon Bembölen FK-rata on Suomen vanhin, edelleen käytössä oleva asfaltoitu ulkokartingrata. Radat kartalla.
Sisäkarting
Ulkoradoilla ajavat ja menestyneet kuljettajat jakautuvat kahteen ryhmään: osa ei arvosta sisähallikartingia ja pitää sitä vain liiketoimintana, kun taas toiset osallistuvat aktiivisesti sisähallikilpailuihin ja hakevat talvisin tuntumaa ajamiseen sisähalliradoilta. Niinpä sisähalliratojen harrastajakilpailuissa on usein poikkeuksellisen kova taso, kun jopa kansainvälisen tason kuljettajat ovat samalla viivalla paikallisten harrastajien kanssa.
Argentiinan ilmavoimat
pienoiskuva|konetunnus Argentiinan ilmavoimat on Argentiinan asevoimien (Fuerzas Armadas de la República Argentina) puolustushaara.
Ilmavoimien historia alkaa 10. elokuuta 1912 perustetusta sotilasilmailukoulusta. Vuonna 1927 perustettiin Dirección General de Aeronáutica koordinoimaan sotakoneiden toimintaan maavoimien kanssa. Samana vuonna Córdobaan perustettiin lentokonetehdas, josta tuli maan lentokoneteollisuuden perusta. 1940-luvulla sekä armeijalla että laivastolla oli lentokoneyksikköjä, jotka 11. helmikuuta 1944 siirrettiin Comando Aeronáuticon alaisuuteen, joka muutettiin 4. tammikuuta 1945 ilmavoimiksi. Toisen maailmansodan jälkeen ilmavoimat otti käyttöön ensimmäisenä Latinalaisen Amerikan maana suihkukoneet Gloster Meteorin myötä. Kalustoon lisättiin myös Avro Lincoln ja Avro Lancaster -pommikoneita. Argentiina kehitti saksalaisten pakolaisten avulla myös omat FMA I.Ae. 27 Pulqui I ja FMA I.A.e 33 Pulqui II -suihkuhävittäjät kuudentena maana maailmassa.
1970-luvulla ilmavoimien kalustoon lisättiin Mirage III -koneet, sekä israelilainen Mirage V:n kopio IAI Dagger. Taisteluihin Argentiinan ilmavoimat osallistui ensi kertaa 1. toukokuuta 1982 Falklandin sodan aikana. Se menetti yli 80 konetta, joita ei saanut korvattua kauppasaarron ja budjettiongelmien vuoksi 1990-luvulla.
Tilanne (lehti)
Tilanne oli vuosina 1961–1966 Helsingissä ilmestynyt sosialistinen aikakauslehti, oman määritelmänsä mukaan ”riippumaton, sosialistinen, humanistinen kuukausilehti”. Se ilmoitti pyrkimyksekseen työväenliikkeen yhtenäisyyden edistämisen sosialismista käytävän vapaan keskustelun avulla. Lehden päätoimittaja ja perustaja oli Jarno Pennanen. Hän oli toiminut aiemmin kommunistisessa ja kansandemokraattisessa liikkeessä, mutta oli kääntynyt niiden kriitikoksi ja tämä näkyi myös Tilanteessa, jossa arvosteltiin Suomen Kommunistisen Puolueen (SKP) johtoa, neuvostososialismia ja dogmaattista marxismi-leninismiä. Toimitussihteerinä oli aluksi Ilkka Ryömä.
Tilannetta julkaisi alkuun kustannusyhtiö Maa-ja-kuu ja myöhemmin ”Sosialismin tutkimussäätiö”. Sen salaisena rahoittajana oli oikeistolainen säätiö Suomalaisen Yhteiskunnan Tuki (SYT), joka yritti käyttää sitä kommunistien rivien hajottamiseen. On huhuttu, että Tilanne olisi saanut samasta syystä rahoitusta myös Yhdysvaltain tiedustelupalvelu CIA:lta. SKP ja Neuvostoliitto suhtautuivat Tilanteeseen vihamielisesti. SKP perusti vuonna 1964 Pentti Saarikosken päätoimittaman kulttuurilehti Aikalaisen saadakseen Tilanteelle uskottavan kilpailijan.
Tilanteen ilmestyminen oli epäsäännöllistä. Vuonna 1962 sitä ilmestyi 12 numeroa, mutta vuonna 1966 vain viisi numeroa. Viimeinen eli jäähyväisnumero ilmestyi vuoden 1967 alussa. Pennanen lopetti lehden osittain siksi, että SKP:n ja SKDL:n sisällä käynnistyneen uudistumisen ja uuden kansanrintamahallituksen muodostamisen jälkeen hän katsoi lehden tavoitteet saavutetuiksi. Jotkut aikalaiset arvioivat lehden todella vaikuttaneen vasemmiston voittoon vuoden 1966 eduskuntavaaleissa ja kansanrintamayhteistyön käynnistymiseen.
Aitomäki
Aitomäki on Kouvolan kaupunginosa, tilastoalue ja kylä, Valkealan suuralueella. Se sijaitsee Kouvolan kaakkoispuolella, entisen Valkealan kunnan alueella. Asukkaita Aitomäen tilastoalueella on 547.
Muuruveden kirkko
Muuruveden kirkko sijaitsee Muuruvedellä, entisen Juankosken kaupungin alueella Kuopiossa. Harmaan, graniittisen kirkon suunnitteli Josef Stenbäck, ja se rakennettiin vuosina 1901–1904 talkootyönä silloisen Muuruveden seurakunnan kirkoksi.
Istumapaikkoja on 1 200 ja pinta-alaa 690 neliömetriä. Muodoltaan kirkko on ristikirkko, ja tyylisuunnaltaan se edustaa kansallisromantiikkaa, josta kertoo epäsymmetrisesti keskiakselista sivuun sijoitettu torni sekä suuret pyöreät ikkunat. Urut on valmistanut Kangasalan urkutehdas vuonna 1981. Niissä on 16 äänikertaa ja kaksi sormiota. Alttarilla on krusifiksi. Kellot ovat vuodelta 1903.
Mindanaonlehvi
Mindanaonlehvi (Chloropsis flavipennis) on irenojen heimoon kuuluva varpuslintu.
Levinneisyys
Mindanaonlehviä tavataan Filippiineillä. Lajin kannaksi arvioidaan 1 000–2 499 yksilöä. Se on vähenemässä elinympäristöjen tuhoutumisen vuoksi, ja on luokiteltu vaarantuneeksi.
Paini kesäolympialaisissa 1920 – kreikkalais-roomalaisen painin 67,5 kg
Antwerpenin olympiakisojen kreikkalais-roomalaisen painin 67,5 kilon sarjaan osallistui 22 painijaa. Kukin maa sai asettaa enintään kaksi painijaa samaan sarjaan. Kreikkalais-roomalainen painittiin Bergvallin karsintajärjestelmällä, jossa ensiksi käytiin yksinkertainen cup-kilpailu kultamitalista. Voittajalle hävinneet koottiin sitten otteluihin hopeamitalista, ja lopuksi hopeapainijalle hävinneet pääsivät tavoittelemaan pronssimitalia.
Itse otteluissa painittiin ensiksi 10 minuutin jakso, jonka aikana hyväksyttiin vain selkävoitto. Tarvittaessa jatkettiin pistepainilla 15 minuutin jaksoissa.
Suomalaiset selvisivät loppuotteluun ja painijohdon kehotuksesta taktikoivat keskenään kultamitalin Väreelle, koska uskoivat Tammisen mahdollisuuksin enemmän hopeakamppailuissa, joihin hävinnyt osapuoli vielä loppuottelun jälkeen joutui. Hopean Tamminen voittikin selvästi.
Ottelut
Ottelut hopeamitalista
Ottelut pronssimitalista
C. J. McKenzie
McKenzie kirjoitti muutamia Carter Brown -kirjoja Alan Yatesin ollessa vuonna 1958 ulkomailla.
Aurinkotuuli
Aurinkotuulella tarkoitetaan Auringon koronasta lähtöisin olevaa hiukkasvirtaa, joka pakenee Auringosta poispäin. Aurinkotuuli koostuu pääasiassa protoneista ja elektroneista. Tällaisista sähköisesti varautuneista hiukkasista koostuvaa kaasua kutsutaan plasmaksi. Aurinkotuuli kantaa mukanaan myös Auringosta peräisin olevaa magneettikenttää ja muodostaa siten heliosfäärin erilliseksi osaksi aurinkokuntaa ympäröivää avaruutta. Aurinkotuulen hiukkasvirta voi muodostaa avaruusalukselle pienen työntövoiman sähköpurjeella. Aurinkotuulta ei pidä sekoittaa Auringon säteilypaineeseen, joka on Auringon säteilemien fotonien liikemäärän aiheuttamaa.
Aurinkotuulta vastaava ilmiö tunnetaan myös muilla tähdillä. Tällöin sitä nimitetään tähtituuleksi. Aivan erityisen voimakas tähtituuli on kirkkailla ja suurimassaisilla tähdillä, kuten Wolfin–Rayetin tähdillä. Voimakas tähtituuli aiheuttaa tähden spektriin tyypillisiä P Cygni -profiileja.
Aurinkotuulen fysikaalisia ominaisuuksia
Aurinkotuuli irtautuu Auringon kuumasta koronasta, kaasukehän hajaantumisvyöhykkeestä saavuttaen koronan äänennopeuden 200 km/s viiden Auringon säteen päässä. Aurinkotuuli ei ole tasaista, vaan siinä on puuskaisuutta ja myrskyjä. Hidas aurinkotuuli irtautuu Auringon päiväntasaajaa lähellä olevilta alueilta, koska siellä Auringon magneettikenttä muodostaa suljettuja silmukoita, jotka pidättelevät kaasun pakoa koronasta. Nopea aurinkotuuli saa alkunsa Auringon napa-alueilta ja ns. koronan aukoista, sillä siellä magneettikentän kenttäviivat ovat avoimia. Siksi aurinkotuuli on planeettojen ratatason ulkopuolella selvästi nopeampaa, tyypillisesti 600–800 km/s. Jos lähellä Auringon päiväntasaajaa sattuu olemaan koronan aukko, se synnyttää nopean aurinkotuulen puuskia planeettojen ratatasoon Auringon pyörimisen tahdissa. Aurinkotuuli etenee säteittäisesti suoraan Auringosta poispäin, mutta sen mukanaan kuljettama magneettikenttä on tyvestään kiinni Auringossa. Kun kenttäviivojen tyvet seuraavat Auringon pyörimistä, aurinkotuulen magneettikenttä (jota kutsutaan myös planeettainväliseksi magneettikentäksi) kiertyy spiraaliksi. Mitä kauemmas Auringosta edetään, sitä tiukemmalle spiraali on kiertynyt. Maan radan kohdalla magneettikentän kulma aurinkotuulen etenemissuunnan kanssa on keskimäärin 44°. Sen voimakkuus on Maan radan kohdalla tyypillisesti muutama nanotesla eli kymmenestuhannesosa Maan magneettikentän voimakkuudesta maanpinnalla.
Aurinkotuuli hidastuu äänen nopeutta vastaavaan arvoon 50–100 AU:n etäisyydellä, minkä jälkeen se sekoittuu tähtienväliseen aineeseen. Aurinkotuuli siis synnyttää tähtienväliseen aineeseen eräänlaisen kuplan, jota kutsutaan heliosfääriksi.
Koronan massapurkaukset
Auringon roihupurkausten yhteydessä Auringon pinnalta irtoaa toisinaan voimakkaasti magnetoitunut plasmapilvi. Tällaista tapahtumaa kutsutaan koronan massapurkaukseksi. Pilvi etenee aurinkotuulen seassa avaruuteen. Voimakkaissa koronan massapurkauksissa magneettiset pilvet syöksyvät usein matkaan muuta aurinkotuulta selvästi nopeammin, jolloin ne muodostavat tuuleen puuskia. Nopeimmillaan pilvi voi edetä Auringosta Maahan vuorokaudessa, yleensä 2–4 vuorokaudessa. Lisäksi pilvien magneettikenttä on usein paljon voimakkaampi kuin aurinkotuulessa muutoin esiintyvä, jolloin ne voivat aiheuttaa Maassa rajuja magneettisia häiriöitä.
Aurinkotuulen vaikutus Maahan
Koska aurinkotuulen hiukkaset ovat sähköisesti varautuneita, Maan magneettikenttä ohjaa tavallisesti suurimman osan aurinkotuulesta maapallon ohitse. Samalla aurinkotuuli litistää Maan magneettikenttää päiväpuolella ja venyttää sitä yöpuolella muotoillen sen magnetosfääriksi. Pieni osa aurinkotuulen hiukkasista pääsee vuotamaan magnetosfäärin sisään, jossa ne voivat jäädä loukkuun esimerkiksi Van Allenin vyöhykkeisiin. Erityisesti voimakkaiden Auringon aktiivisuuspiikkien aikana tai Maan magneettikentän ollessa heikko aurinkotuulen hiukkasia pääsee ilmakehään, missä ne reagoidessaan ilman hapen ja typen kanssa synnyttävät revontulia.
M/S Sluisgracht
M/S Sluisgracht on alankomaalaisen C.V. Scheepvaartonderneming Lindengrachtin omistukseen rekisteröity monikäyttöinen rahtilaiva. Nykyisin aluksella operoi alankomaalainen Spliethoff -varustamokonserni. Laiva on rakennettu vuonna 2001 Stocznia Szczecińska -nimisellä telakalla, Szczecinissä, Puolassa. Kuollutta painoa Sluisgrachtilla on 21 402 tonnia ja jääluokitus on 1A eli alus pystyy useimmissa jääolosuhteissa kulkemaan yksin. Alus on rekisteröity Alankomaiden lipun alle ja sen kotisatama on Amsterdam.
Sluisgrachtin sisaraluksia ovat:
Pekurinkulma
Vuonna 2008 Oulun Osuuspankki myi Pekurinkulman hollantilaiselle kiinteistösijoitusyhtiö Redevco:lle 18,7 miljoonalla eurolla. Keskinäinen Eläkevakuutusyhtiö Ilmarinen osti Pekurinkulman Redevcolta vuonna 2012. Kauppaan kuului kiinteistö tontteineen.
Rakennuksessa on muun muassa pikaruokaravintola McDonald’s, joka on toiminut samalla paikalla vuodesta 1996.
Sjökullan kartano
Sjökullan kartano (ruots. Sjökulla gård) on kartano Lapinjärven kunnassa Lapinjärven rannalla. Kartanon alueella toimii nykyään siviilipalvelusmiehiä kouluttava Lapinjärven koulutuskeskus.
Historia
Kartano on perustettu 1300-luvulla, ja sen ensimmäinen tunnettu omistaja on 1500-luvulta. Kartanon vuonna 1896 rakennetun päärakennuksen on rakennuttanut vuokraaja Ernst Fabritius. Maavuokraaja Fabritiuksen aikana toimi Sjökullan kartanossa myös meijeri. Päärakennuksessa toimi 1896–1911 Latokartanon maanviljelyskoulu, ensimmäinen suomenkielinen laatuaan. Kun kruunu, valtio, lakkasi maksamasta koululle valtionapua, se päätti toimintansa. Lapinjärven kirkonkylälle perustettiin 1913 Lantmannaskolan i Östra Nyland maanviljelyskouluksi, joka jatkoi toimintaansa vuoteen 1957. Rakennus toimii nykyään Lapinjärven kunnankirjaston tilavana pääkirjastona. Lapinjärven kunnan kirjaston toinen toimipiste on Porlammilla.
Yksi kartanon merkittävimmistä omistajista on ollut Hans Laurinpoika Björnram, joka 1568 alkaen oli Suomen käskynhaltija ja myös Isnäsin kartanon omistaja, jolla oli itäisellä Uudellamaalla hallussaan noin 60 kartanoa ja maatilaa. Juhana III:n aikana Lapinjärvestä tuli pitäjä, ja Pyhän Laurin kappeliin lähetettiin oma pappi. Sjökullan omisti 1597–1617 Hans Larsinpoika Björnramin vävy Arvid Tönnenpoika Wildeman, Viipurin linnan isäntä ja Itä-Suomen käskynhaltija, joka osallistui Stolbovan rauhan allekirjoittamiseen 1617. Tuolloin Sjökullan kartanosta tuli Lapinjärven ensimmäinen säteritila. Vuonna 1684 Sjökullan kartano kuului Hans Rålambille, jonka säterioikeudet peruutettiin ja ne siirtyivät kruunulle (Ruotsin valtiolle). Rålamb onnistui palauttamaan säterioikeudet, mutta suuri reduktio aiheutti sen, että kartanon torpat menivät kolmea lukuun ottamatta valtiolle.
Sjökullan kartano muuttui Lapinjärven latokartanoksi, kun sen vuokrasi rappiotilastaan Johan Karl Kniper Seitlaxista. Hattujen sota aiheutti kartanolle tuhoja kasakoiden vuoksi, mistä syystä vuokraaja sai valtiolta korvauksia. Vuodesta 1750 alkaen Sjökullasta tuli osa Kymenkartanon läänin maaherrojen palkan luontoisetua, missä tarkoituksessa se säilyi vuoteen 1839 saakka. Maaherrat eivät asuneet Sjökullan kartanossa. Kartanossa ei ollut kunnon päärakennusta ja sitä hoiti inspehtori. Vuosina 1795-1807 kartanon vuokrasi maaherralta Per af Enehjelm, joka oli osallistunut Anjalan liitton ja saanut kuolemantuomion, mutta Kustaa III oli armahtanut hänet. Viinanpoltto oli kartanon tärkeä tulonlähde. Lapinjärven 1860 vuoden tilaston mukaan Lapinjärven suurin muurattu viinapannu oli kartanossa. Sen vetoisuus oli 185 litraa.
Itsenäisyyden alussa Sjökullan kartanon vuokraajaksi tuli Pukaron kartanon omistaja Jonas Borup. Lex Kallion aikoina Sjökullan kartanon 11 torppaa ja 30 mäkitupaa itsenäistyivät, mistä huolimatta Jonas Borupille jäi Sjökullaan 237 hehtaaria peltoa sekä Pukaroon 322 hehtaaria vuoden 1929 tietojen mukaan. Vuonna 1934 kartanon vuokraaminen yksityisille päättyi, ja se jäi valtion haltuun. Maatila jäi valtion käyttöön ja metsät vuokrattiin Metsäntutkimuslaitokselle. Valtio perusti nuorisolle työsiirtolan 1934. Se lopetettiin 1937, kun valtio ja jäsenkunnat lakkasivat avustuksensa. Samana vuonna alueelle perustettiin alkoholistiparantola.
Vuonna 1939 alueelle valmistui neljä funktionalistista rakennusta. Puolustusvoimat otti alueen haltuunsa joulukuussa 1939, jolloin sinne tuli autokomppania ja sotasairaala. A-talossa oli kirurginen osasto ja B-talo oli varattu mieleltään sairaille potilaille, minkä vuoksi talossa oli monissa ikkunoissa myös kalterit. Kaikki sairaalatoiminnot lakkasivat Sjökullan kartanolla 17. heinäkuuta 1940.
Vuonna 1990 Sjökullan kartanosta tuli turvapaikanhakijoiden vastaanottokeskus, jonne saapui ensimmäiseksi somaleja. Vuonna 1998 alueesta tuli nykyisen Uudenmaan elinkeino-, liikenne- ja ympäristökeskuksen siviilipalveluskeskus.
FIBS
Finnish International Baccalaureate Society eli FIBS on vuonna 1994 perustettu Suomen IB-opiskelijoiden etu-, palvelu- ja harrastejärjestö. FIBS on ollut vuodesta 1996 asti Suomen Lukiolaisten Liiton jäsenjärjestö. Järjestön tehtävänä on toimia IB-opiskelijoiden yhteiselimenä, helpottaa IB-opiskelijoiden sijoittumista korkea-asteen opintolaitoksiin sekä järjestää erilaisia tapahtumia Suomen IB-linjoilla opiskeleville. FIBS:n puheenjohtajana toimii Haohao Liu ja varapuheenjohtajana Rosa Vita Novo.
Toiminta
thumb|right|International Baccalaureate-opiskelijoiden ylioppilaslakissa käytettävä IB-kokardi
Tähän asti FIBS on saanut Helsingin yliopiston luopumaan normaalisti pakollisen ruotsinkokeen vaatimisesta IB-ylioppilailta. FIBS:in ansiosta myös IB:n Mathematics Standard Level käsitetään lukion pitkän matematiikan oppimäärää vastaavaksi, entisen pelkän Mathematics Higher Level lisäksi. Esimerkiksi Teknillinen Korkeakoulu sallii IB-ylioppilaiden hakea heidän loppukoetuloksillaan ilman pääsykoepakkoa tiettyjen kriteerien täyttyessä. Joissakin ohjelmissa tällä hakutavalla sisään pääseville on kiintiöt.
FIBS:n ja muiden pyynnöstä IBO on päättänyt painaa todistuksissa skandinaaviset kirjaimet ja muut perusaakkosiin kuulumattomat merkit.
FIBS järjestää erilaisia tapahtumia ja palveluja IB-lukiolaisille. Näistä mainittavimpia ovat perinteinen Theory of Knowledge-seminaariristeily, pre-DP-tapaaminen, CAS-toiminnasta myönnettävät stipendit sekä IB-opiskelijoiden ylioppilaslakeissa käyttämät omat IB-lyyrat. IB-lyyrat uudistettiin keväällä 2009 valmistuneita IB-ylioppilaita varten.
Hallitus
FIBS:n hallitus koostuu puheenjohtajasta ja noin kymmenestä hallituksen jäsenestä. Hallituksen jäsenet valitaan äänestyksellä vuosittaisessa syysyleiskokouksessa, jossa muun muassa ääni- ja vaalikelpoisuus on jokaisella FIBS ry:n opiskelijajäsenellä, joka on myös Suomen Lukiolaisten Liiton jäsen. Syysyleiskokous järjestetään loka–marraskuussa.
Cassadee Pope
Cassadee Pope (s. 28. elokuuta 1989 West Palm Beach, Florida) on yhdysvaltalainen pop rock -laulaja. Hän voitti The Voice -laulukilpailun kolmannen kauden. Ennen soolouraansa Pope perusti vuonna 2008 Hey Monday -nimisen yhtyeen, joka julkaisi debyyttialbuminsa samana vuonna. Vuonna 2012 Pope jätti yhtyeen keskittyäkseen soolouraansa. The Voice -kilpailun voiton myötä hän sai levytyssopimuksen Universal Music Groupin kanssa. Hänen debyyttialbuminsa, Frame by Frame, julkaistiin lokakuussa 2013.
DSC Arminia Bielefeld
DSC Arminia Bielefeld on saksalainen jalkapalloseura, joka on perustettu vuonna 1905. Joukkue pelaa kotiottelunsa SchücoArenalla Bielefeldissä. Seura perustettiin vuonna 1905 nimellä ''1. Bielefelder Fussball-Club Arminia''. Nykyisen nimensä se otti käyttöön vuonna 1926.
Arminia Bielefeldiä voi hyvällä syyllä kutsua hissijoukkueeksi, sillä se on noussut 1. Bundesliigaan kahdeksan kertaa - ja pudonnut sieltä kahdeksan kertaa. Molemmat ovat Bundesliigan ennätyksiä. Viimeksi joukkue pelasi 1. Bundesliigassa kausina 2020–2022.
Vuonna 1971 Arminia Bielefeld jäi kiinni lahjuksien maksamisesta muutamille vastajoukkueiden pelaajille aikeenaan säilyttää paikkansa pääsarjatasolla. Seura tuomittiin menettämään kaikki pisteensä kyseiseltä kaudelta, ja se pudotettiin useita sarjatasoja alemmas.
Olli Isoaho pelasi maalivahtina Arminia Bielefeldissä 1982–1983. Pasi Rautiainen pelasi Arminia Bielefeldissä vuosina 1982–1986.
Arminia on feminisoitu versio Arminiuksesta (Hermannista), joka oli Teutoburgin taistelun voittaja vuonna 9 jälkeen ajanlaskumme alun.
Edvin Heimovalta
Elis Edvin Heimovalta, sukunimi vuoteen 1928 Heldan (27. tammikuuta 1902 Viipuri – 27. elokuuta 1976) oli suomalainen säveltäjä, sanoittaja ja kapellimestari. Hän käytti myös salanimeä Into Arpa.
Heimovalta sävelsi muun muassa mieskuorolaulun ''Soi metsä! Kumaja korpi, valssin En koskaan unhoita sua ja foxtrotin Harha-askeleita''. Heimovalta sävelsi musiikkia Valentin Vaalan elokuviin Helsingin kuuluisin liikemies (1934) ja Kaikki rakastavat (1935).
Musiikkivänrikki Heimovalta toimi sotilaskapellimestarina Pioneeripataljoonassa ja vuodesta 1928 Polkupyöräpataljoona 3:ssa. Hän kutsui koolle Mikkelin Mieslaulajat-kuoron perustamiskokouksen helmikuussa 1929 mutta hän ei itse osallistunut kuoron perustamiseen ja myöhempään toimintaan.
Kalevi Oikarainen
thumb|"Susi-Kalle"n patsas [[Kuusamossa Rukan alueella.]]
Chevrolet Caprice
Chevrolet Caprice on General Motorsin Chevrolet-divisioonan vuosina 1965–2017 valmistama täysikokoinen henkilöautomallisto.
Kalevi Oikarainen
Kalevi Armas Oikarainen (27. huhtikuuta 1936 Kuusamo – 14. elokuuta 2020 Kuusamo) oli suomalainen maastohiihtäjä, maailmanmestari ja olympiamitalisti, lempinimeltään ”Susi-Kalle”.
Chevrolet Caprice
Koko elinkaarensa ajan Caprice on ollut Chevroletin täyskokoisista autoista kallein ja ylellisin malli.
Kalevi Oikarainen
Elämä ja ura
Oikarainen voitti 50 kilometrin hiihdon maailmanmestaruuden Vysoké Tatryn MM-kisoissa 1970. Se oli Suomen miesten ainoa mitali kyseisistä kisoista, ja sen jälkeen kesti 15 vuotta ennen kuin seuraava suomalainen mieshiihtäjä voitti maailmanmestaruuden (Kari Härkönen vuonna 1985). Seuraavaan suomalaishiihtäjän 50 kilometrin maailmanmestaruuteen meni aikaa 27 vuotta (Mika Myllylä vuonna 1997).
Chevrolet Caprice
Varhaishistoria
Nimen "Caprice" keksi Chevroletin myyntipäällikkö Bob Lund. Hänellä oli tapana käydä Caprice-nimisessä ylellisessä ravintolassa New Yorkissa.
Kalevi Oikarainen
Elämä ja ura
Vastapainona 33-vuotiaana saavuttamalle maailmanmestaruudelleen Oikarainen keskeytti arvokisoissa neljä kertaa: 15 kilometrillä Zakopanen MM-kisoissa 1962, 50 kilometrillä Oslon MM-kisoissa 1966, 15 kilometrillä Vysoké Tatryssa 1970 sekä 50 kilometrillä uran viimeisissä arvokisoissa, Sapporon olympialaisissa 1972.
Chevrolet Caprice
Varhaishistoria
Caprice -nimi esiintyi ensimmäisen kerran vuoden 1965 Impalan 200 dollarin hintaisena lisävarustepakettina (The Caprice Custom Sedan option package RPO Z18). Siihen sisältyi painavampi ja jäykempi runko, muutoksia jousitukseen, mustalla korostettu etusäleikkö, Caprice-koristepaneeli taakse, solakammat kylkilistat ja liljaembleemit C-pilareihin. Pölykapselit olivat samanlaiset, kuin saman vuoden Super Sport Impalassa, mutta niiden keskellä olevat SS-tunnukset vaihdettiin Chevy-merkeiksi. Super Sportin tummenettua takakoristepaneelia käytettiin myös, mutta ilman "Impala SS" -tekstiä.
Sisätiloissa käytettiin parempilaatuisia kangas- ja vinyyli-istuimia, oviverhoiluja ja paksumpaa, paremmanlaatuisia lattiamattoja. Kojelaudassa oli saksanpähkinäviimeistely, ovissa oli kahvojen sijasta hihnat ja sisustavaloja oli lisätty. Vinyylikatto oli vapaavalintainen. Vakiomoottorina oli 195 hevosvoiman, 283 kuutiotuuman (4.6L) V8. V6 moottoreita ei kuulunut Caprice-mallistoon.
Kalevi Oikarainen
Elämä ja ura
Viestissä Oikarainen saavutti kaksi arvokisamitalia: hopeaa Oslossa 1966 ja pronssia Grenoblen olympialaduilla 1968. Molemmilla kerroilla hän hiihti ensimmäisen osuuden. Innsbruckin 1964 olympialaisiin hän pääsi vain varamieheksi. Oslossa hän sijoittui 30 kilometrillä 11:nneksi ja Grenoblessa samalla matkalla seitsemänneksi sekä 15 kilometrillä kymmenenneksi. Vysoké Tatryn MM-kisoissa kultamitalihiihtoa edelsivät pikamatkan keskeytyksen lisäksi 12. sija 30 kilometrillä ja 7. sija viestissä.
Chevrolet Caprice
Varhaishistoria
Caprice otettiin vastaan hyvin ja mallistoa laajennettiin vuonna 1966 käsittämään myös kaksiovisen hardtopin ja farmarin. Kaikissa Capriceissa oli V8-moottori vuosina 1966–1976. Lähes kaikissa Capriceissa oli myös automaattivaihteisto, ohjaustehostin, valkosivurenkaat ja vinyylikatto, jotka kuitenkin olivat periaatteessa lisävarusteita. Muita lisävarusteita olivat ilmastointi, sähköikkunat, sähkökäyttöiset penkit ja stereoradio.
Capricen muodostuessa Chevroletin täysikokoisten autojen malliston huippumalliksi entinen huippumalli Chevrolet Impala jäi kakkoseksi, jolloin Chevrolet Bel Air ja Chevrolet Biscayne olivat malliston halvimmat mallit.
Kalevi Oikarainen
Elämä ja ura
Seuratasolla Oikarainen edusti Otanmäen Terästä ja Kuusamon Erä-Veikkoja ja oli ammatiltaan rajavääpeli. Hän voitti henkilökohtaisilla matkoilla viisi ja viestissä yhdeksän Suomen mestaruutta. Kaikkiaan hän saavutti 23 SM-mitalia vuosina 1958–1975.
Chevrolet Caprice
1. sukupolvi (1965 – 1970)
thumb|Vuosimallin 1966 Chevrolet Caprice Estate
Kalevi Oikarainen
Elämä ja ura
Oikaraisen kunniaksi pystytettiin pronssinen hiihtäjäpatsas Rukalle marraskuussa 2014.
Chevrolet Caprice
1966
Caprice-farmari oli sitten vuoden 1954 Chevroletin ensimmäinen ns. puukylkifarmari. Kaikissa farmareissa oli vakiovarusteena vinyyliset istuimet. Jokaisessa Capricessa oli vakiovarusteena V8-moottori. Vaikka automaattivaihteisto, ohjaustehostin, valkokylkirenkaat ja vinyylikatto olivat lisävarusteita, käytännössä jokainen Caprice tuli ulos tehtaalta kaikilla näillä varusteilla. Vaikkakin muutamia Capriceita myytiin uudella 425 hevosvoimaisella 7-litraisella Turbo Jet V8:lla, useimmat Capricet varustettiin sivistyneemmillä moottoreilla, kuten 325 hevosvoimaisella 6,5-litraisella Turbo Jet V8:lla.
1967–1970
Moottorit:
2. sukupolvi (1971 – 1976)
thumb|Vuosimallin 1973 Chevrolet Caprice Classic
1975–1976
Toisen sukupolven Caprice oli erittäin suuri auto. 1976 vuoden Caprice oli 2180 kg painava ja 5.9 metriä pitkä, pitempi kuin monet nykypäivän pick-upit.
Vuonna 1973 Caprice-nimi muutettiin Caprice Classiciksi.
3. sukupolvi (1977–1990)
thumb|Vuosimallin 1985 Chevrolet Carpice Classic neliovinen sedan
1977–1990
Kolmannen sukupolven Caprice oli edeltäjäänsä pienempi. Samaa vuonna 1977 käyttöön otettua alustaa käytettiin aina vuoteen 1996 asti. Caprice oli niin suosittu, että jo vuosina 1977-1979 myytiin miljoona Capricea/Impalaa.
Moottorit:
4. sukupolvi (1991 – 1996)
thumb|Vuosimallin 1991 Chevrolet Caprice Classic Capricen viimeinen korimalli oli saatavilla sedan- ja farmariversioina. Uusi Caprice oli edeltäjäänsä pyöreämmin muotoiltu, kori ja monet muutkin osat olivat kuitenkin edellisestä mallista peräisin. Muotoilu muistutti hieman Ford Taurusta, joka oli menestynyt hyvin isojen autojen markkinoilla. Capricen muotoilusta eivät kuitenkaan pitäneet kaikki, vaan sitä kutsuttiin muun muassa nimellä "beached whale" (suomennettuna "rantautunut valas"). Caprice valittiin kuitenkin Motor Trend Car of The Year -palkinnon saajaksi vuonna 1991.
Vuonna 1993 Caprice sai kasvojenkohotuksen, jossa sedan-mallin takalokasuojia muotoiltiin uudelleen. Vuonna 1994 Chevrolet otti Chevrolet Impala SS -nimen uudelleen käyttöön, auto oli kuitenkin käytännössä Caprice, jossa oli uusi maski, spoileri, sisusta ja 17" ROH:n valmistamat kevytmetallivanteet BF Goodrichin 255/50/17-renkailla. Lisäksi Caprice sai matalampivireisen version Chevrolet Corvetten LT-1-moottorista. Myös Impala SS sai kasvojenkohotuksen vuonna 1996.
Myös Caprice 9C1 sai LT1-moottorin myöhemmin. Tällä moottorilla varustettu Caprice selviytyy neljännesmailin noin 14 sekunnissa ja huippunopeus on noin 140 mph (230 km/h).
thumb|1999–2003 Chevrolet Caprice SS takaa thumb|2006–2017 Chevrolet Caprice
Capricen valmistus lopetettiin vuonna 1996 General Motorsin taloudellisten vaikeuksien takia, jotka ajoivat yhtiön pakkotilanteeseen valmistamaan isojen autojen sijasta enemmän maastureita, koska niiden markkinoilla oli enemmän tilaa. Myös Capricen valmistustehdas Arlingtonissa Teksasissa muunnettiin valmistamaan maastureita.
Moottorit:
Eino Heinonen
Eino Heinonen -nimisiä henkilöitä ovat olleet:
Neal Stephenson
Neal Town Stephenson (s. 31. lokakuuta 1959, Fort Meade, Maryland) on yhdysvaltalainen kirjailija, joka tunnetaan pääasiassa spekulatiivisesta fiktiosta (mukaanlukien tieteiskirjallisuus, historiallinen fiktio ja kyberpunk). Stephenson on lisäksi kirjoittanut esseitä ja teknologia-aiheisia lehtiartikkeleita muun muassa Wired-lehteen.
Teknologia on tavanomainen aihe Stephensonin teoksissa. Muita usein esiintyviä aiheita ovat tieteen historia, matematiikka, valuutta ja raha sekä kryptografia.
Historia
Stephenson syntyi insinöörien ja kovan tieteen tekijöiden perheeseen: hänen isänsä ja tämän isä olivat professoreita, äiti työskenteli biokemian laboratoriossa ja tämän isä oli myös professori.
Stephensonin teoksia Snow Crash, Anathem ja Seveneves kutsutaan tieteiskirjallisuuden moderneiksi klassikoiksi. Stephenson on ehkä tunnetuin kolmiosaisesta The Baroque Cycle -teoksesta.
Reamde kertoo virtuaalitodellisuutta käyttävästä MMORPG:stä ja terrorismista: tarina kulkee sekä todellisessa maailmassa että virtuaalisessa maailmassa nimeltä T'Rain. Fall or, Dodge in Hell seuraa samaa mailmaa, jossa aivot kartoitetaan virtuaalitodellisuuteen jotta henkilö voi jatkaa elämää kunnes teknologia voi palauttaa hänet elämään.
Nicole Gallandin kanssa kirjoitettu tieteisfantasia The Rise and Fall of D.O.D.O. kertoo teknologian ja taikuuden käyttämisestä ajassa matkustamiseen ja historian muuttamiseen.
Termination Shock kertoo ekologisen trillerin, jossa yksi tieteentekijä ostaa valtavan määrän rikkiä ja ampuu sen ilmakehään tavoitteena jäljitellä vuoden 1991 Pinatubon purkausta viilentääkseen planeettaa.
Stephenson on työskennellyt vuodesta 1999 vuoteen 2006 Blue Originilla, kolme vuotta Intellectual Ventures Labissa ja kuusi vuotta Magic Leapille ("Chief Futurist").
Trevor Blokdyk
John Trevor Blokdyk (30. marraskuuta 1935 Krugersdorp, Transvaal – 19. maaliskuuta 1995 Hekpoort) oli eteläafrikkalainen moottoriurheilija. Blokdyk osallistui Formula 1 -luokan kahteen Etelä-Afrikan GP:hen kausilla ja. Vuoden 1963 kilpailussa Blokdyk ajoi maaliin sijalle 12. Blokdyk lähti lähtöruudusta 19. Vuoden 1965 kilpailusta hän karsiutui.
Niskavuoren Heta (vuoden 1987 elokuva)
Niskavuoren Heta on suomalainen televisioelokuva vuodelta 1987. Se perustuu Hella Wuolijoen samannimiseen näytelmään. Elokuvan ohjasi Kalle Pursiainen. Aiheesta valmistui vuonna 1952 elokuva Niskavuoren Heta Edvin Laineen ohjaamana. Juonessa ei ole eroja, mutta Pursiaisen yli sataminuuttinen teos kertoo tarinan laveammin kuin Laineen mustavalko-Heta. Hetaksi valittiin rehevänräiskyvien maalaisemäntien osistaan tunnettu Leena Suomu.
Samaan aikaan Niskavuoren Hetan kanssa valmistui myös televisioelokuva Niskavuoren nuori emäntä. Tekijät ovat samat, joten elokuvat muodostavat eheän kokonaisuuden hämäläisen suurtilan ja sen ihmisten vaiheista 1800-luvun lopulta 1920-luvulle. Elokuvat käsittävät viisiosaisen Niskavuori-sarjan kronologisesti kaksi ensimmäistä osaa.
Niskavuoren Hetan miespääosa, Juhani Niemelän tulkitsema Akusti näyttäytyy jo Niskavuoren nuori emäntä -elokuvassa. Vuonna 1946 kuvatun elokuvan Loviisa – Niskavuoren nuori emäntä ja kuusi vuotta myöhemmin valmistuneen Niskavuoren Hetan välille tällaista yhteyttä ei voitu rakentaa, sillä Wuolijoki julkaisi Heta-näytelmänsä vuonna 1950.
Niskavuori-sarja sai uudelleentulkinnan 1980-luvulla, sillä näytelmäsarjan kolmannesta ja neljännestä osasta valmistui elokuva Niskavuori vuonna 1984 Matti Kassilan ohjaamana. Lisäksi Pursiainen ohjasi sarjan viimeisestä osasta televisionäytelmän Entäs nyt, Niskavuori? niin ikään 1987. Pursiaisen televisioelokuvat sekä Kassilan Niskavuori-elokuva esitettiin tapahtumien mukaisessa järjestyksessä joulukuussa 1987.
Julkaisut
Niskavuoren Heta ensiesitettiin joulukuussa 1987, kuten myös sen kronologinen edeltäjä Niskavuoren nuori emäntä. Niskavuoren sukutilan tarinaa 1930-luvulle jatkava Niskavuori-elokuva sai televisioensi-iltansa viikko Hetan jälkeen. Niskavuori on 1984 valmistunut teatterielokuva, ja se perustuu näytelmiin Niskavuoren naiset ja Niskavuoren leipä. Sen tekijäkaarti on eri kuin Yle TV2:n Niskavuori-elokuvissa. Elokuvasarjan päätti Pursiaisen ohjaama ja Niilekselän käsikirjoittama Entäs nyt, Niskavuori?. Teatterin keinon toteutetussa teoksessa on eri näyttelijät kuin Niskavuoren nuoressa emännässä ja Niskavuoren Hetassa.
Myös 1938–1957 kuvatut mustavalko-Niskavuoret toteutettiin epäyhtenäisesti, lisäksi Vaala ohjasi väriversion Niskavuoren naisista 1958, ja sijoitti sen silloiseen nykyhetkeen.
Yleisradio julkaisi Niskavuoren Hetan maksuttomassa Areena-palvelussaan kesäkuussa 2021, mutta vain vuoden ajaksi. Niskavuoren nuori emäntä ja Entäs nyt, Niskavuori? julkaistiin samaan aikaan. Niskavuoren nuoresta emännästä on myös DVD-julkaisu.
Cornelis Vreeswijk
thumb|right|250px|Cornelis Vreeswijk [[Yrjö Kukkapuron suunnittelemassa tuolissa vuonna 1967.]] Cornelis Vreeswijk (8. elokuuta 1937 IJmuiden, Velsen – 12. marraskuuta 1987 Tukholma) oli hollantilaissyntyinen ruotsalainen lauluntekijä ja laulaja.
Uran alku
Vreeswijkin perhe muutti Alankomaista Ruotsiin Cornelisin ollessa 12-vuotias. Maahanmuuttajapoika halusi oppia ruotsin kielen nopeasti paremmin kuin luokkatoverinsa, jottei häntä voitaisi kiusata. Siten hän opetteli kirjoittamaan hauskoja laulelmia, jotka olivat myös osittain yhteiskuntakriittisiä. 1960-luvun alussa hän alkoi esiintyä opiskelijaklubeilla, ja 1963 häntä kuuli silloin jo tunnettu trubaduuri Fred Åkerström, joka vihjaisi hänestä tutulle kustantajalle. Näin hän sai levyttää ensimmäinen levynsä, Ballader och oförskämdheter (”Balladeja ja hävyttömyyksiä”). Levy nousi heti suosioon, ja painos myytiin loppuun. Kriittisyydestä johtuen levy sai Sveriges Radiossa heti ”pääkallomerkinnän” eli sitä sai esittää radiossa vain hyvin harkitusti. Koko 1960-luku oli Vreeswijkille tuottoisa, ja hän teki sinä aikana 5–6 LP-levyä omilla teksteillään. Hänen suosionsa nousi, mutta samalla hän vietti myrskyisää yksityiselämää. Hän ehti mennä kaksi kertaa naimisiin ja oli kaiken kaikkiaan neljä kertaa naimisissa. Hän on myös istunut vankilassa rattijuoppoudesta. Levymyynnillä hän ansaitsi miljoonia, mutta hän oli hyvin antelias luonteeltaan ja täysin numerosokea, joten miljoonat menivät samalla vauhdilla. 1969 hänellä oli 125 000 kruunua verorästejä. Vaikka hän maksoi niitä aina kun sai rahaa, hän ei koko elinaikanaan saanut verovelkojaan täysin maksettua. Hänen kuollessaan rästit olivat yhteensä 700 000 kruunua.
Uran hiipuminen
thumb|Cornelis Vreeswijkin hauta. Vreeswijk asui Tukholmassa asuntoveneessä Mälarenin laiturissa, josta oli lyhyt matka Söderin ravintoloihin. Kapakkakierroksilla hän tapasi kaikenlaisia ihmisiä ja tämän värikkään kaartin hän kietoi vähitellen myös laulelmiinsa. Hän oli myös kovin mustasukkainen ja alkoholin vaikutuksesta kiivasluonteinen, joten 1975 hän istui taas useampaan otteeseen vankilassa pahoinpitelystä. Ohessa hän ehti tehdä lisää levytyksiä ja levytti oman tuotantonsa lisäksi myös muitten lauluja. Muun muassa hän teki omat tulkinnat Evert Tauben, Povel Ramelin ja Carl Michael Bellmanin lauluista. Hän esiintyi myös Roskilden laulufestivaaleilla ja teki kiertueen Hollannissa. Hän levytti muutamat levynsä myös hollanniksi, mutta ei saavuttanut siellä koskaan samaa suosiota kuin Ruotsissa. Hänen elämäntyylinsä alkoi vähitellen verottaa terveyttä. Hän oli diabeetikko, ja tämän lisäksi hän sairastui maksasyöpään. Hän kuoli Södersjukhusetissa vain 50-vuotiaana.
Vreeswijk ja Suomi
Suomeksi käännettynä Vreeswijkin tunnetuin teos lienee Fredin esittämä ”Roskisdyykkarin balladi”. Hannu Pelkonen käänsi ja levytti Antero Jakoilan kanssa vuonna 1992 neljätoista Vreeswijkin laulua nimikkeellä Erilainen Erkki – Cornelis Vreeswijkin lauluja. Myös joitakin hänen Vietnamin sodan vastaisia laulujaan käännettiin suomeksi. Hän kävi esiintymässä Helsingissä useaan otteeseen ja tutustui kapakoissa Tapio Rautavaaran tuotantoon. Niistä hän innostui sen verran, että käänsi niitä ruotsiksi (pienellä avulla, hän ei osannut suomea) ja levytti kokonaisen LP-levyn siitä aineistosta nimellä En spjutkastares visor (Keihäänheittäjän lauluja). Kappaleista ainakin ”Halta Eriksson” (”Ontuva Eriksson”) ja ”Farfars halmhatt” (”Isoisän olkihattu”) kipusivat listoille.
Curaçao
Curaçao (/kyrɑˈsɑo/; holl. [kyːraːˈsʌu]; papiamentuksi Kòrsou [ˈkɔrsɔu̯]) on Alankomaiden kuningaskuntaan kuuluva autonominen maa Pienillä Antilleilla Karibiassa. Siihen kuuluvat pääsaari ja pienempi Klein Curaçao. Hieman Venezuelan rannikolta pohjoiseen sijaitseva Curaçao muodostaa Aruban ja Bonairen kanssa niin kutsutut ABC-saaret. Curaçaon pinta-ala on 444 neliökilometriä, ja vuoden 2020 alussa siellä asui arviolta yli 156 000 ihmistä. Curaçao on kuulunut Alankomaille käytännössä vuodesta 1634 lähtien, ja se oli 1600- ja 1700-luvuilla Karibian orjakaupan keskuksia. Saaresta tuli 1900-luvulla merkittävä öljynjalostamo, kun Royal Dutch Shell alkoi jalostaa siellä Venezuelan Maracaibojärveltä porattua öljyä. Öljynjalostusteollisuuden lisäksi Curaçaon keskeisiä talouden aloja ovat matkailu ja kansainväliset finanssipalvelut.
Curaçaon väestö on monikulttuurista, ja saaren virallisia kieliä ovat kreolikieli papiamentu, hollanti ja englanti. Ulkomailla syntyneiden osuus väestöstä oli vuoden 2011 väestönlaskennan mukaan 24 prosenttia. Curaçaoon on muuttanut erityisesti naisia, ja naisten osuus asukkaista onkin poikkeuksellisen suuri.
Maantiede
thumb|left|Curaçaon kartta thumb|left|Curaçaon korkein kohta [[Sint Christoffelberg.]] Curaçao sijaitsee eteläisellä Karibianmerellä 70 kilometriä Venezuelan rannikolta pohjoiseen. Se muodostaa yhdessä naapurisaarten Aruban ja Bonairen kanssa niin kutsutut ABC-saaret. Saaret kuuluvat geologisesti Etelä-Amerikan mannerjalustaan, mutta niitä pidetään silti Pienten Antillien lounaisena jatkeena.
Curaçao on 444 neliökilometrin laajuinen. Pinta-alaan lasketaan mukaan myös asumaton 170 hehtaarin Klein Curaçaon saari, joka sijaitsee noin 10 kilometrin päässä Curaçaon saaren kaakkoisesta kärjestä kaakkoon. Curaçaon saari on noin 62 kilometriä pitkä ja 4–14 kilometriä leveä. Saaren kapein kohta on sen keskiosassa. Curaçao on pääosin tasainen, mutta siellä täällä on joitakin kukkuloita. Korkein niistä on 372 metrin korkuinen Sint Christoffelberg, jonka näkee usein ensimmäisenä, kun saarta lähestyy pohjoisesta tai lännestä. Curaçaon länsirannikolla on kalkkikivisiä kalliojyrkänteitä ja itärannikolla puolestaan monia hiekkarantoja ja laguuneja. Lähes koko Curaçaota ympäröi koralliriutta.
Curaçao ja muut ABC-saaret kuuluvat eteläisen Karibian kuivaan vyöhykkeeseen, ja ilmasto onkin puolikuiva tai kuiva. Kuivakausi on helmikuulta kesäkuulle ja sadekausi syyskuulta tammikuulle. Vuoden keskilämpötila on noin 28 astetta, eikä kesän ja talven välillä ole eroa kuin muutaman asteen verran. Pasaatituulet viilentävät päiviä ja lämmittävät öitä.
Curaçaon kasvillisuus on kuivaa pensaikkoa, josta kohoaa monia pylväsmäisiä kaktuksia. Monien laajojen lahtien rannoilla on mangrovea. Suolaiset ja matalat laguunit ovat tärkeitä vesilinnuille. Suolajärvissä ruokailee muun muassa karibianflamingoja. Ne ovat myös tärkeitä paikallisesti uhanalaisille kalatiiroille ja amerikanpikkutiiroille. Saaren linnustoon kuuluu myös muun muassa savanniaratin ja tornipöllön kotoperäiset alalajit. Nisäkäslajeja saarella elää 11, muun muassa valkohäntäpeuran kotoperäinen alalaji. Curaçaolla tavataan useita iguaanilajeja, sekä sen rannoilla on merikilpikonnien munintapaikkoja.
Ensimmäiset asukkaat ja espanjalaiset
Espanjalainen tutkimusmatkailija Alonso de Ojeda löysi saaren vuonna 1499. Koska saarelta ei löytynyt arvokkaita metalleja, espanjalaiset pitivät sitä hyödyttömänä. He siirsivät vuonna 1513 lähes kaikki intiaanit työvoimaksi Hispaniolan saaren kaivoksiin. Lisäksi espanjalaiset toivat Curaçaoon encomienda-järjestelmän, jossa encomenderot saivat luvan käyttää intiaaneja työvoimana. Espanjalaiset tuottivat Curaçaolla karjataloustuotteita ja brasilianpuusta saatavaa väriainetta.
Hollannille
Hollannin Länsi-Intian kauppakomppania valtasi Curaçaon vuonna 1634. Saaren pääkaupunki Willemstadista tuli kauppakomppanian Karibian-keskuspaikka. Hollantilaiset antoivat vuonna 1675 Willemstadtille vapaasataman aseman, minkä ansiosta se oli avoinna ulkomaalaisillekin aluksille. Curaçao oli orjakaupan keskus. Vilkkaimpina vuosina 1600-luvun jälkipuoliskolta 1700-luvun alkuneljännekselle saarella kaupattiin 2 500–3 000 orjaa vuodessa. Pääosa orjista kuljetettiin eteenpäin alueen muihin maihin.
Hollannin Länsi-Intian kauppakomppania meni konkurssiin vuonna 1791, ja Curaçao siirtyi suoraan Hollannin alaisuuteen. Hollanti siirtyi vuonna 1795 Ranskalle Batavian tasavaltana. Ranskan ja Britannian erimielisyydet näkyivät myös Karibialla, ja Britannia valtasi myös Curaçaon. Saari kuului Britannialle vuosina 1800–1803 ja 1807–1816, jolloin siitä tuli Alankomaiden kuningaskunnan siirtomaa.
Vaikka alankomaalaiset kehittivät Curaçaon taloutta, saari ajautui 1800-luvun jälkimmäisellä puoliskolla taloudellisiin vaikeuksiin orjuuden lakkauttamisen jälkeen vuonna 1863. Venezuela asetti vuonna 1882 kaikille curaçaolaisille tuontitavaroille 30 prosentin lisämaksun. Saaren heikon taloudellisen tilanteen takia monia saarelaisia muutti Kuuban sokeriplantaaseille sekä rakentamaan Panaman kanavaa ja Surinamen rautateitä. Talous kääntyi voimakkaaseen nousuun 1900-luvun alussa. Siihen vaikutti erityisesti Curaçao Petroleum Industry Companyn avaaminen vuonna 1914. Se siirtyi pian Royal Dutch Shellin haltuun, ja sinne kuljetettiin öljyä jalostettavaksi pienillä aluksilla Venezuelan Maracaibojärveltä.
Toinen maailmansota vauhditti Curaçaon taloutta, sillä saaren öljy oli tärkeää liittoutuneille. Koska Alankomaat oli Saksan valtaama, Yhdysvallat perusti saarelle tukikohdan sen turvaamiseksi. Yhdysvallat kohensi saaren liikenneinfrastruktuuria. Talouden nousukausi vauhditti muuttoa Curaçaolle. Saarella oli noin 33 000 asukasta vuonna 1915, ja noin 119 000 asukasta vuonna 1955. Saarelle saapui paljon työntekijöitä Alankomaista, Karibian englanninkielisiltä saarilta, Surinamesta, Kolumbiasta, Venezuelasta ja Madeiralta, ja saaren talous monipuolistui, kun osa uusista tulokkaista siirtyi vähittäiskauppaan ja palveluihin. Väestönkasvun takia saaren terveysalaa uudistettiin, ja saarelle tuotiin alankomaalainen koulutusjärjestelmä.
Yhden osan Alankomaiden kuningaskunnasta muodostanut Alankomaiden Antillit perustettiin vuonna 1948. Se koostui kuudesta Alankomaille kuuluneesta saaresta. Curaçaosta tuli maan hallinnollinen keskus, jossa sen parlamentti kokoontui. Lisäksi jokaisella saarella oli oma paikallisparlamenttinsa. Curaçaolla oli 12 parlamentin 22 paikasta. Aruban jätettyä Alankomaiden Antillit, Curaçaon osuus nousi 14:ään.
Jalostamo alkoi vähentää väkeä vuoden 1960 jälkeen, minkä takia talous alkoi jälleen laskea. Shell jätti saaren vuonna 1985, jolloin Curaçaon hallitus osti jalostamon yhden guldenin symbolisella summalla ja vuokrasi sen venezuelalaiselle PDVSA:lle.